stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nasaret
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Nasaret on melko tyypillinen Välimeren alueen vuoristokaupunki. Sen rakennukset noudattelevat Lähi-idän eri aikakausien tyylejä. Kaupungin keskipiste on vanhankaupungin markkinapaikka souk. Perinteiset talot ovat kaksikerroksisia, tiilikattoisia ja niihin kuuluu tavallisesti sisäpiha. Monet niistä on rakennettu 1800-luvulla tai 1900-luvun alussa. Osa rakennuksista on hylätty huonosti suoritettujen uudistusten takia. Kaupungin reunamat on rakennettu harvempaan ja rakennukset ovat suurempia. Jeesuksen vanhempien kotikaupunkina Nasaretissa on useita Mariaan ja Joosefiin liittyviä kohteita. Monien historia on kansanperinteessä arkeologisia todisteita paljon pidempi. Kaupungin tärkein pyhä paikka on Marian ilmestyksen luola, jossa Uuden testamentin mukaan enkeli Gabriel kertoi Marialle tästä tulevan Jeesuksen äiti. Luola on osa Marian ilmestyksen kirkkoa, joka on nykymuodossaan rakennettu vuonna 1955. Pyhän Joosefin kirkko on rakennettu vuonna 1914, mutta se sijaitsee suurin piirtein keskiaikaisen kirkon paikalla. Pyhän Gabrielin kreikkalaisortodoksinen kirkko sijaitsee lähteellä, josta vesi neitsyen kaivolla sen lähellä on peräisin. Paikka oli tärkeä pyhiinvaelluskohde Bysantin valtakunnan ja ristiretkien aikana. Soukin luona on puolestaan synagogakirkko, jota edelsi tarinan mukaan synagoga, jossa Jeesus nuorena saarnasi. Sen lähellä on puolestaan kreikkalaiskatolilainen kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nasaret Wikimedia Commonsissa
| n k  Israelin hallintoalueet ja kaupungit |
| --- | --- |
Jerusalem:  Jerusalem  Bet Shemesh 
Pohjoinen:  Afula  Akko  Beit She’an  Karmiel  Kirjat Shmona  Ma'alot-Tarshiha  Migdal HaEmek  Nahariya  Nasaret  Nof HaGalil  Sakhnin  Shaghur  Shefa-Amr  Tamra  Tiberias  Safed 
Haifa:  Baqa-Jatt  Hadera  Haifa  Or Aqiva  Kirjat Ata  Kirjat Bialik  Kirjat Motzkin  Kirjat Yam  Tirat Carmel  Umm al-Fahm 
Keski-Israel:  Hod HaSharon  Kfar Saba  Lod  Modi'in-Maccabim-Re'ut  Ness Ziona  Netanya  Petah Tikva  Qalansuwa  Ra'annana  Ramla  Rehovot  Rishon LeZion  Rosh HaAyin  Al-Tayyiba  Tira  Yavne  Yehud-Monosson 
Tel Aviv:  Tel Aviv  Bat Yam  Bnei Brak  Givatayim  Herzliyya  Holon  Kirjat Ono  Or Yehuda  Ramat Gan  Ramat HaSharon 
Eteläinen:  Arad  Ashdod  Askalon  Beersheba  Dimona  Eilat  Kirjat Gat  Kirjat Malakhi  Netivot  Ofakim  Rahat  Sderot 
Juudea ja Samaria:  Ariel  Betar Illit  Ma’ale Adumim  Modi’in Illit 
Neitsyen kaivo vuonna 1917.
Näkymä Nasaretiin.
Nainen katoaa

| Nainen katoaa> The Lady Vanishes |
| --- | --- |
 Nainen katoaa -elokuvan juliste
Ohjaaja:  Alfred Hitchcock
Käsikirjoittaja:  Sidney Gilliat Frank Launder Alma Reville romaani: Ethel Lina White
Tuottaja:  Edward Black
Säveltäjä:  Louis Levy Charles Williams Cecil Milner
Kuvaaja:  Jack E. Cox
Leikkaaja:  R. E. Dearing
Lavastaja:  Alexander Vetchinsky
Pääosat:  Margaret Lockwood Michael Redgrave Paul Lukas Dame May Whitty
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Gainsborough Pictures
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:  7. lokakuuta 1938
Kesto:  97 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nainen katoaa (The Lady Vanishes) on Alfred Hitchcockin ohjaama brittiläinen jännityselokuvan klassikko vuodelta 1938. Se oli  niin yleisö- kuin arvostelumenestys. Se on myös yksi Hitchcockin kaikkein humoristisimmista jännityselokuvista – vain Mutta kuka murhasi Harryn? (1955) pääsee huumorin määrässä sen tasolle. Elokuvan edetessä huumori vaihtuu perinteiseen jännityselokuvaan.
Nainen katoaa -elokuvan perusidea on yksinkertainen: nainen katoaa junassa, ja vain yksi henkilö muistaa hänet. Kaikki muut matkustajat väittävät omista syistään, ettei kyseistä naista ole junassa ollutkaan. Samaa aihetta on sittemmin matkittu lukuisia kertoja, mutta yksikään ei ole yltänyt Hitchcockin elokuvan tasolle.
Nainen katoaa oli Britanniassa ja Yhdysvalloissa Hitchcockin siihen astisista elokuvista menestynein. Sen ansiosta hän sai neuvotelluksi David O. Selznickin kanssa hyvän sopimuksen ja muutti Yhdysvaltoihin.
Elokuva ei ole Suomessa ollut teatterilevityksessä. Televisiossa sitä on esitetty useita kertoja.
Tarina

Nuori Iris Henderson on junassa matkalla kohti Englantia fiktiivisessä Bandrika-nimisessä Keski-Euroopan valtiossa viettämänsä loman jälkeen. Hän oli ystävystynyt vanhan herttaisen kotiopettajan neiti Froyn kanssa, jonka hän tapaa jälleen junassa. Iris torkahtaa hetkeksi, ja kun hän herää, hän huomaa, että vanha nainen on kadonnut eikä kukaan tunne neiti Froyta. Muut matkustajat väittävät, ettei junassa ole ollut sellaista henkilöä.
Iris tutustuu nuoreen etnomuusikkoon Gilbertiin, joka ryhtyy auttamaan häntä, vaikkei ensin uskokaan hänen tarinaansa. Vähitellen heille selviää, että suurin osa matkustajista on liittoutunut keskenään. Viimeisen johtolangan antaa nunna, jolla on korkokengät jalassa. Käy ilmi, että nunna on aivokirurgin palkkaama näyttelijä.
Junassa oleva yltä päältä kääreisiin kiedottu potilas on itse asiassa neiti Froy. Neiti Froy ei puolestaan ole mikä tahansa herttainen vanhus, vaan hänellä on mukanaan tärkeitä valtiosalaisuuksia, jotka pitää toimittaa Lontooseen.
Juna joutuu vieraan vallan agenttien väijytykseen. Tulitaistelun aikana neiti Froyn onnistuu paeta. Junassa loukussa olleet englantilaiset voittavat kamppailun ja onnistuvat pakenemaan. Lopussa Iris ja Gilbert saapuvat Whitehallin Britannian ulkoministeriöön, josta he löytävät neiti Froyn.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Margaret Lockwood  | … |  Iris Henderson   |
|  Michael Redgrave  | … |  Gilbert   |
|  Paul Lukas  | … |  tohtori Hartz   |
|  Dame May Whitty  | … |  neiti Froy   |
|  Cecil Parker  | … |  herra Todhunter   |
|  Linden Travers  | … |  herra Todhunterin rakastajatar   |
|  Naunton Wayne  | … |  Caldicott   |
|  Basil Radford  | … |  Charters   |
|  Mary Clare  | … |  paronitar   |
|  Emile Boreo  | … |  Boris, hotellinjohtaja   |
|  Googie Withers  | … |  Blanche   |
|  Sally Stewart  | … |  Julie   |
|  Philip Leaver  | … |  signor Doppo   |
|  Selma Vaz Dias  | … |  signora Doppo   |
|  Catherine Lacey  | … |  nunna   |
|  Josephine Wilson  | … |  madame Kummer   |
|  Charles Oliver  | … |  upseeri   |
|  Kathleen Tremaine  | … |  Anna   |
Rooleissa > Hitchcockin cameorooli

Alfred Hitchcockin cameorooli on noin 93 minuutin kuluttua elokuvan alusta (eli noin 4 minuuttia ennen loppua). Hänet nähdään Victoria-asemalla mustassa takissa polttamassa tupakkaa.
Tuotanto > Alkuteos ja käsikirjoitus

Nainen katoaa perustuu Ethel Lina Whiten romaaniin The Wheel Spins (1936). Romaanin tapahtumat sijoittuvat pariisilaiseen hotelliin, jossa tytär lähtee hakemaan lääkettä sairaalle äidilleen. Tytön palatessa hotelliin kukaan ei näytä tuntevan tai muistavan hänen äitiään. Whiten romaania inspiroivat tositapahtumat Pariisin maailmanäyttelyssä 1800-luvun lopulla: nuoren naisen veli katoaa, ja kaikki kieltävät hänen olemassaolonsa, koska hän oli kuollut ruttoon.
Tuottaja Edward Black oli hankkinut romaanin elokuvaoikeudet 1937 Sidney Gilliatin ja Frank Launderin vihjeestä. Black antoi heille tehtäväksi kirjoittaa käsikirjoituksen ja palkkasi ohjaajaksi yhdysvaltalaisen Roy William Neillin. Elokuvan tuotanto alkoi, ja kuvausryhmä matkusti Jugoslaviaan tekemään ulkokuvauksia. Eräälle työntekijälle sattui kuitenkin onnettomuus, ja paikallinen poliisi löysi käsikirjoituksen, joka ei antanut positiivista kuvaa Jugoslavian armeijasta. Kuvausryhmä karkotettiin maasta, ja Black hyllytti elokuvan.
1938 Hitchcock etsi sopivaa materiaalia elokuvaksi, sillä hän halusi tehdä sopimuksen mukaisen viimeisen elokuvan Gainsborough'lle, jotta voisi allekirjoittaa sopimuksen Charles Laughtonin tuotantoyhtiön kanssa. Black tarjosi hänelle Gilliatin ja Launderin käsikirjoitusta, jonka Hitchcock hyväksyi. Hitchcockia kiinnosti siinä ennen muuta sen perusidea. Lisäksi Launderin ja Gilliatin huumorintaju oli hyvin samantapainen kuin Hitchcockin. Hitchcock onkin sanonut, että heidän käsikirjoituksensa oli yksi parhaimmista, mitä hän oli koskaan saanut. Hitchcock teki joitain muutoksia käsikirjoitukseen: sen alkua tiivistettiin ja lopusta tehtiin toiminnallisempi. Kuvattu elokuva vastaa kuitenkin varsin hyvin alkuperäistä käsikirjoitusta. Hitchcockin vaatimuksesta hänen vaimonsa Alma Reville sai myös nimensä elokuvan alkuteksteihin.
Launder ja Gilliat saivat todeta, että heidän käsikirjoituksestaan oli tullut Hitchcock-elokuva eikä heidän osuuttaan noteerattu. He aloittivat sittemmin yhdessä menestyksekkään uran tuottajina, ohjaajina ja käsikirjoittajina. Heidän elokuvansa Vihreä vaara (Green for Danger, 1947) sanotaan olevan parhaita niistä "Hitchcock-elokuvista", joita Hitchcock itse ei itse tehnyt.
Tuotanto > Roolijako

Elokuvan miespääosaa esitti Michael Redgrave, joka oli siihen mennessä esiintynyt pääasiassa teatterissa. Nainen katoaa oli hänen ensimmäinen pääosansa elokuvissa. Hän oli aikaisemmin esiintynyt sivuroolissa Hitchcockin Salaisessa asiamiehessä (1936).
Naispääosaa esitti Margaret Lockwood, josta oli hyvää vauhtia tulossa yksi ajan suosituimmista brittinäyttelijöistä. Rooliin oli ensin ajateltu Nova Pilbeamiä, joka oli esiintynyt Hitchcockin elokuvissa Mies joka tiesi liikaa ja Nuori ja viaton, mutta hän ei saanut roolia.
Sivurooleista onnistuneimpiin näyttelijävalintoihin kuului Basil Radfordin ja Naunton Waynen palkkaaminen kahdeksi englantilaiseksi, jotka ovat kiinnostuneita ainoastaan kriketistä. Radfordin ja Waynen esitys oli niin onnistunut, että he toistivat roolejaan menestyksekkäästi monissa elokuvissa.
Tuotanto > Kuvaukset

Nainen katoaa -elokuvan budjetti oli erittäin pieni, ja koko elokuva jouduttiin kuvaamaan Islingtonin studion noin 30 metrin levyisellä näyttämöllä. Hitchcock oli kuitenkin etevä löytämään teknisiä ratkaisuja, joiden ansiosta budjetin ja tilojen pienuus ei näkynyt valmiissa elokuvassa.
Kuvausten alussa Hitchcock kävi Redgraven kanssa ensimmäisen kohtauksen kerran läpi, jonka jälkeen Hitchcock ilmoitti, että se kuvataan nyt saman tien. Redgrave oli järkyttynyt ja sanoi, että teatterissa tätä harjoiteltaisiin kolme viikkoa. Hitchcock pahoitteli ja kertoi, että tässä mediassa siihen on varattu kolme minuuttia.
Neit Froyta näytellyt Dame May Whitty, jolla oli takanaan lähes 50 vuotta kestänyt teatteriura, ei päässyt sen helpommalla. Hitchcock keskeytti hänen ensimmäisen kohtauksen huutamalla: ”Seis! Tuohan on aivan kamalaa! Ettekö yhtään häpeä!” Whitty oli sillä hetkellä täysin maahan lyöty, mutta siten Hitchcock sai Whittyltä juuri sellaisen näyttelijäsuorituksen kuin hän tarvitsi.  Myöhemmin hän antoi tuottaja Edward Blackille neuvon: ”Nujerra heidät (=näyttelijät) heti alussa, se on paras keino.”
Vastaanotto > Aikalaisvastaanotto

Nainen katoaa -elokuvan ensi-ilta Britanniassa oli  7. lokakuuta 1938. Se oli heti yleisömenestys. Pian siitä Britannian kaikkien aikojen menestynein elokuva. Yhdysvaltain ensi-ilta kaksi kuukautta myöhemmin oli samanlainen yleisömenestys.
Nainen katoaa sai kriitikoilta lähes hurmioituneen vastaanoton. Yhdysvalloissa kriitikot pitivät häntä parhaana englantilaisena ohjaajana. New York Herald Tribunen kriitikko Howard Barnes piti sitä suurena taiteellisena saavutuksena ja yhtä suurena taideteoksena kuin Paul Cézannen maalauksia tai Igor Stravinskyn sävellyksiä. Tarinan mukaan Orson Welles katsoi elokuvan 11 kertaa.
Vastaanotto > Myöhempiä arvioita

Nainen katoaa -elokuvaa pidetään yleisesti Hitchcockin Englannin kauden parhaimpana elokuvana ja ylipäätään yhtenä Hitchcockin parhaimmista elokuvista.
Claude Chabrol ja Éric Rohmer sanoivat Hitchcock-tutkielmassaan (1957) vain, että se on ”erittäin hyvä englantilainen elokuva, erittäin hyvä Hitchcock-elokuva” eivätkä etsineet siitä salattuja merkityksiä – toisin kuin muista Hitchcock-elokuvista kirjassaan.
François Truffaut kertoi Hitchcockille, että joka kerta kun hän yritti katsoa elokuvaa ja tutkia, kuinka se oikein oli tehty, sen henkilöt ja juoni tempasivat hänet mukaansa eikä Truffaut ole vieläkään päässyt selville sen salaisuuksista.
Kanadalainen elokuvakriitikko Robin Wood, joka kirjoitti tutkielman Hitchcockista 1965, on kuvannut elokuvaa ehkä osuvimmin:
»Jos Hitchcock-tutkielmassani ei ollut omaa lukua Nainen katoaa -elokuvasta niin se johtuu siitä, että se on liian täydellinen, niin läpinäkyvä ettei siitä ole juuri mitään sanottavaa. Vertigon labyrinttimäinen monikerroksisuus oli vielä kaukana edessä päin.»
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Nainen katoaa äänestettiin kaikkien aikojen 35. parhaaksi britti­elokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisio­ammattilaista.
Vastaanotto > Palkinnot

Alfred Hitchcock sai elokuvasta New York Film Critics Circlen parhaan ohjaajan palkinnon 1938 ja New York Times nimesi sen vuoden 1938 parhaimmaksi elokuvaksi.
Analyysi > MacGuffin

Nainen katoaa -elokuvan MacGuffin on ehkä kaikkein tyhjänpäiväisin ja abstraktein, mitä Hitchcock on koskaan käyttänyt: salainen viesti, joka on koodattu musiikkikappaleeseen.
Analyysi > Yhteyksiä muihin Hitchcock-elokuviin

Elokuvassa on lukuisia yhteisiä teemoja Hitchcockin aikaisempien elokuvien kanssa:
hämäräperäinen salaliitto, jonka päämäärät jäävät epäselviksi (39 askelta, Salainen asiamies, Sabotaasi)
tärkeä johtolanka on musiikkikappale (39 askelta)
mykkää näyttelevä naisroisto, joka tulee hyvien puolelle (Talo numero 17)
mies ja nainen, jotka olosuhteiden pakosta joutuvat enemmän tai vähemmän vastahakoisesti yhteen (39 askelta ja Nuori ja viaton sekä lukuisat yhdysvaltalaiset elokuvat, etenkin Viidennen kolonnan mies, Notorious – kohtalon avain ja Vaarallinen romanssi).
Sovitukset

Nainen katoaa -elokuvasta on tehty useita muita sovituksia, joissa tarinaa on käytetty joko sellaisenaan tai sovellettu vain elokuvan perusideaa.
Yöpikajunaa (1940) pidetään usein Nainen katoaa -elokuvan epävirallisena jatko-osa, vaikkei se juonellisesti jatkakaan alkuperäistä elokuvaa. Junaan sijoittuva juoni on samankaltainen. Sidney Gilliat ja Frank Launder kirjoittivat myös Yöpikajunan käsikirjoituksen. Naunton Wayne ja Basil Radford esittävät jälleen Caldicottia ja Chartersia niin kuin he tekivät Hitchcockin elokuvassakin. Naispääosaa näyttelee myös Margaret Lockwood, joskin roolihahmo on eri.
Terence Fisherin Kadonnut Pariisissa (So Long at the fair 1950) perustuu tapahtumiin, jotka inspiroivat Ethel Lina Whiten romaania.
Tarinasta on myös tehty puolituntinen jakso Alfred Hitchcock esittää -televisiosarjaan.
Elokuvasta tehtiin uudelleenfilmatisointi Nainen katoaa (The Lady Vanishes) Britanniassa 1979. Anthony Pagen ohjaaman elokuva pääparina oli Elliot Gould ja Cybill Shepherd ja neiti Froyna Angela Lansbury. Allmovien mukaan se on tyylitön uudelleenfilmatisointi.
Myös Jodie Fosterin tähdittämässä elokuvassa Flightplan (2005) käytetään samaa perusideaa. Muita samankaltaisia elokuvia ovat muun muassa Charade – vaarallinen peli (1963) ja Frantic (1988).
Aiheesta muualla

Nainen katoaa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nainen katoaa Elonet.
Nainen katoaa AllMoviessa. (englanniksi)
Nainen katoaa ladattavissa/katsottavissa Internet Archivessa
1000 kuvakaappausta Nainen katoaa -elokuvasta
Natriumditioniitti

| Natriumditioniitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7775-14-6
PubChem CID:  24489 ja 11073896
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Na2S2O4
Moolimassa:  174,12
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  52 °C (dihydraatti, hajoaa)  190 °C (kidevedetön, hajoaa)
Tiheys:  2,38 g/cm3 (kidevedetön)   1,58 g/cm3 (dihydraatti)
Liukoisuus veteen:  220 g/l (20 °C, kidevedetön)   254 g/l (dihydraatti)
Natriumditioniitti (Na2S2O4) on natrium- ja ditioniitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa pelkistimenä paperi- ja tekstiiliteollisuudessa sekä orgaanisissa synteeseissä. Sitä ei pidä sekoittaa natriumditionaattiin, joka on ominaisuuksiltaan hyvin erilainen yhdiste.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa natriumditioniitti on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (Na2S2O4·2H2O). Natriumditioniitti liukenee kohtalaisesti, mutta vesiliuokset ovat alttiita hapettumiselle. Erityisesti happamissa olosuhteissa ne hapettuvat natriumvetysulfiittia ja natriumtiosulfaattia sisältäviksi liuoksiksi. Kuumennettaessa kosteaa tai kuivaa natriumditioniittia se hajoaa kiivaasti muodostaen rikkidioksidia. Yhdiste on hyvin voimakas pelkistin ja pelkistää jalometallien kuten kullan, hopean ja kuparin ionien lisäksi myös lyijyn, vismutin ja antimonin ionit metallisiksi alkuaineiksi. Orgaanisista funktionaalisista ryhmistä natriumditioniitti pelkistää atso-, diatso-, nitro-, nitroso- ja karbonyyliryhmät. Voimakkaan pelkistyskyvyn vuoksi kaupallisen natriumditioniitin joukkoon lisätään stabilisaattoriksi vesiliuokseen tyypillisesti joko glyserolia, formaldehydiä, asetonia tai kiinteään yhdisteeseen sinkkioksidia.
Valmistus ja käyttö

Natriumditioniittia voidaan valmistaa pelkistämällä natriumvetysulfiittia rikkihapokkeen läsnä ollessa metallisen sinkin, natriumformiaatin, natriumamalgaamin tai elektrolyyttisen pelkistyksen avulla. Muita tapoja yhdisteen valmistamiseen ovat sinkkidiotioniitin ja natriumhydroksidin välinen reaktio ja rikkidioksidin pelkistäminen johtamalla sitä emäksiseen natriumboorihydridiliuokseen.
Natriumditioniitin käyttö perustuu sen suureen pelkistyskykyyn. Sitä käytetään muun muassa sellun ja tekstiilien valkaisemiseen ja tekstiilien kyyppivärjäyksessä veteen liukenemattomien väriaineiden pelkistämiseen veteen liukeneviksi leukomuodoiksi esimerkiksi värjätessä kankaita indigolla. Yhdistettä käytetään myös pelkistimenä orgaanisissa synteeseissä sekä reagenssina analyyttisessä kemiassa esimerkiksi kaasuanalyyseissä.
Aiheesta muualla

Natriumditioniitin kansainvälinen kemikaalikortti
Luettelo pikkuplaneetoista: 132001–133000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
132001:stä ja päättyen 133000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Nassau-luokka

| Nassau-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  18 500 t (normaali) 21 000 t (max)
Pituus:  146,1 m
Leveys:  26,9 m
Syväys:  8,08 m
Koneteho:  22 000 ihp
Nopeus:  19,5 solmua
Miehistöä:  1 008
Aseistus
Meritorjunta:  12 x 28 cm SKL/45 -tykkiä 12 x 15 cm SKL/45 -tykkiä 16 x 8,8 cm SK L/45 -tykkiä 6 x 45 cm torpedoputkea
Nassau-luokka oli Saksan keisarillisen laivaston ensimmäinen dreadnought-taistelulaivaluokka, ja siihen kuului neljä vuosina 1909–1910 palvelukseenotettua alusta.
Suunnittelu

Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Dreadnoughtin palvelukseenotto vuonna 1906 teki kertaheitolla vanhentuneiksi edeltävät taistelulaivat. Saksan ja Britannian muun muassa toisen buurisodan vuoksi huonontuneiden välien ja Alfred von Tirpitzin ajaman laivasto-ohjelman vuoksi Saksassa oli hyväksytty keväällä 1906, jo ennen HMS Dreadnoughtin palvelukseenottoa, toisen laivastolain I lisäys, jolla laivastolle oli myönnetty varat kuuden panssariristeilijän hankkimiseen. Tätä kuitenkin muutettiin siten, että päätettiin rakentaa kaksi taistelulaivaa ja yksi panssaristeilijä. Alukset olivat SMS Nassau ja SMS Westfalen, Saksan viimeisenä panssaristeilijänä rakennettiin SMS Blücher. Lisäksi kaksi Nassau-luokan alusta rakennettiin 1907–1908-ohjelman varoin. Brittiläisiin vastineisiinsa verrattuna Nassau-luokan alukset olivat kevyempiä ja leveämpiä.
Suunnittelu > Propulsio

Aluksiin asennettiin kolme kolmipaisunta (trippeli) -höyrykonetta brittien käyttämien höyryturbiineiden sijaan. Koneisto oli jaettu kolmeen konehuoneeseen ja kuuteen kattilahuoneeseen, joissa kussakin oli Marine-mallinen höyrykattila. Kukin koneisto pyöritti omaa akseliaan, joissa oli viisimetriset propellit. Nopeudeksi tuli kokeissa 20 solmua. Turbiineja käyttävä HMS Dreadnought oli vain hieman nopeampi 21 solmun nopeudella. Lisäksi aluksilla oli kahdeksan turbogeneraattoria, joilla tuotettiin 1 280 kilowattia 225 voltin sähkövirtaa. Alusten ohjaamiseen oli kaksi peräsintä.
Suunnittelu > Aseistus

Pääaseistuksena 12 kappaletta 28 cm SK L/45  -tykkiä, jotka oli asennettu kaksoistorneihin. Tykki ja tykkitornit oli erikseen suunniteltu uusia taistelulaivoja varten. Niiden suurin ampumaetäisyys oli 20,5 km. Ammus lävisti 200 mm pystysuoran panssarivyön 12 km päästä. Tykkitornit on sijoitettu eteen, taakse ja kaksi keskelle molemmille kyljille, eräänlaiseen litistetyn kuusikulmion muotoon. Näin kuusi tykkiä voi suunnata suoraan eteenpäin ja kahdeksan suoraan sivulle. Tämä oli teoriassa sama määrä tykkejä jonka HMS Dreadnought pystyi suuntaamaan eri suuntiin, mutta Nassau-luokka vaati tämän saavuttamiseen yhden tykkitornin kaksine tykkeineen enemmän. Erikoista ratkaisua selittää höyrykoneiden vaatima suuri tila, joka rajoitti tilaa tornien alle sijoitetuilta ammusvarastoilta.
Apuaseina oli 12 kappaletta 15 cm SK L/45 -tykkiä sijoitettuina kasematteihin rungon sivuihin. Lisäksi aluksessa oli vielä 16 kappaletta 8,8 cm SK L/45 -tykkejä, joista kaksi korvattiin vuonna 1915 kaksiputkisilla 8,8 cm ilmatorjuntatykeillä. Myöhemmin loput 8,8 cm tykit poistettiin kokonaan.
Alusten aseistuken täydensi kuusi vedenalaista torpedoputkea, yksi keulassa, yksi perässä ja kaksi molemmilla sivulla. Aluksella oli putkia varten kaksitoista torpedoa.
Suunnittelu > Suoja

Aluksen kyljen pystysuora panssarivyö oli paksuimmillaan 30 cm aluksen keskellä. Kannen panssarointi oli tärkeimmissä kohdissa 8 cm.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Nassau | Kaiserliche Werft Wilhelmshaven | 22. heinäkuuta 1907 | 7. maaliskuuta 1908 | 3. toukokuuta 1910 | romutettu 1921 |
| SMS Westfalen | Weser, Bremen | 12. elokuuta 1907 | 1. heinäkuuta 1908 | 3. toukokuuta 1910 | romutettu 1924 |
| SMS Rheinland | AG Vulcan Stettin | 1. kesäkuuta 1907 | 26. syyskuuta 1908 | 21. syyskuuta 1910 | romutettu 1921 |
| SMS Posen | Germaniawerft, Kiel | 11. kesäkuuta 1907 | 12. joulukuuta 1908 | 21. syyskuuta 1910 | romutettu 1922 |
Käyttö

Alukset otettiin käyttöön 1909–1910. Kaikki alukset selviytyivät sodasta. Sodan jälkeen alukset jäivät vanhentuneina Saksaan, kun suuri osa Saksan laivastoa internoitiin Scapa Flow'hun. Alukset jouduttiin luovuttamaan sotakorvauksena ympärysvalloille, jolloin Japani sai SMS Nassaun ja Iso-Britannia SMS Westfalenin sekä SMS Posenin. SMS Rheinland myytiin romutettavaksi Dordrechtiin.
Natriumpyrosulfiitti

| Natriumpyrosulfiitti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7681-57-4
PubChem CID:  656671
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Na2S2O5
Moolimassa:  190,12 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoisia monokliinisiä kiteitä
Sulamispiste:  150 °C
Tiheys:  1,48 g/cm3
Liukoisuus veteen:  54 g/100ml
   
Natriumpyrosulfiitti eli natriummetabisulfiitti tai natriumdisulfiitti (Na2S2O5) on epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään muun muassa elintarvikkeissa hapettumisenestoaineena.
Ominaisuudet ja valmistus

Natriumpyrosulfiitti on vahva pelkistin ja esimerkiksi kostea ilma kykenee hapettamaan sen natriumsulfaatiksi. Kuivana se kuitenkin on melko stabiilia. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja hieman myös etanoliin ja glyseroliin. Vesiliuokset ovat pH:ltaan happamia. Vahvojen happojen vaikutuksesta se hajoaa rikkidioksidiksi.
Natriumpyrosulfiittia valmistetaan johtamalla rikkidioksidia natriumyhdisteen, kuten natriumsulfiitin, natriumhydroksidin tai natriumkarbonaatin vesiliuokseen. Reaktioseoksen viilentyessä natriumpyrosulfiitti kiteytyy ja voidaan erottaa suodattamalla. Sitä saadaan myös kuumentamalla natriumvetysulfiittia.
Käyttö

Natriumpyrosulfiittia käytetään elintarvikkeissa säilöntä- ja hapettumisenestoaineena esimerkiksi kuivatuissa hedelmissä ja viineissä, tehokkain se on happamissa olosuhteissa. Sen E-koodi on E223. Yhdistettä käytetään myös pelkistimenä, tekstiili- ja paperiteollisuudessa kloorin poistamiseen, paperin valkaisussa, valokuvauskemikaalina ja laboratorioreagenssina.