stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII

| Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square Enix PDD 1 Ideaworks Game Studio (Lost Episode)
Julkaisija:  Square Enix
Ohjaaja:  Takayoshi Nakazato
Tuottaja:  Yoshinori Kitase
Suunnittelija:  Tetsuya Nomura (hahmosuunnittelija)
Säveltäjä:  Masashi Hamauzu
Pelisarja:  Final Fantasy Compilation of Final Fantasy VII
Julkaistu:  JP 26. tammikuuta 2006 NA 15. elokuuta 2006 PAL 17. marraskuuta 2006
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli (vain japanilaisversiossa)
Ikäluokitus:  BBFC: 15 CERO: B ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo OFLC: M PEGI: 16
Alusta:  PlayStation 2, matkapuhelin
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII (jap. ージュ オブ ケルベロス -ファイナルファンタジーVII, -Dāju obu Keruberosu -Fainaru Fantajī Sebun-) on Square Enixin vuonna 2006 julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli PlayStation 2:lle. Peli on jatkoa vuoden 1997 suositulle konsoliroolipelille Final Fantasy VII, ja se kuuluu Final Fantasy VII:n maailmaan keskittyvään Compilation of Final Fantasy VII -sarjaan. Ammuntaan perustuva Dirge of Cerberusin pelimekaniikka sisältää useita roolipelivaikutteita. Pelille julkaistiin myös matkapuhelimilla pelattava lisäosa, Dirge of Cerberus Lost Episode: Final Fantasy VII.
Final Fantasy VII:n pelattavana sivuhahmona toiminut Vincent Valentine on Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII:n päähenkilö. Avustamalla maailman hyvinvoinnille omistautunutta World Regenesis Organizationia hän pyrkii estämään Deepground-nimisen järjestön aikeet, jotka toteutettuina johtaisivat planeetan tuhoon. Pelin keskeisessä roolissa on sekä uusia että jo Final Fantasy VII:ssä esiintyneitä hahmoja.
Pelaaminen

Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII:ää voidaan pelata joko PlayStation 2 -ohjaimella tai USB-liitäntäisellä hiirellä ja näppäimistöllä. Kolmannen persoonan ammunnaksi luokiteltavassa pelissä on muille Final Fantasy -peleille tyypillisiä piirteitä, kuten tasonnostoon perustuva hahmonkehitys, osumapisteet ja erikoishyökkäyksiin käytettävät taikapisteet.
Peli jakautuu useisiin kenttiin, joissa on suoritettava luonteeltaan vaihtelevia tehtäviä. Päämääränä voi esimerkiksi olla tietyn vihollisen eliminoiminen tai liittolaisten avustaminen. Kohtaamistaan vihollisjoukoista pelihahmo selviää hengissä niin kauan kuin tämän osumapisteet ovat nollan yläpuolella. Kunkin kentän läpäistyään pelaaja voi joko ottaa itselleen kentältä keräämänsä kokemuspisteet tai muuntaa nämä rahana käytettäväksi gil-valuutaksi. Kokemuspisteitä saadaan vihollisten päihittämisestä, ja ne nostavat pelihahmon tasoa, joka kasvaessaan parantaa tämän ominaisuuksia (vahvuus, kestävyys, motoriikka ja älykkyys). Raha voidaan taas käyttää kenttiin sijoitetuilla myyntiautomaateilla erilaisiin taistelemista helpottaviin esineisiin. Näihin kuuluvat ammukset, aseiden päivitykseen tarvittavat osat sekä hahmoa parantavat lääkkeet.
Pelissä ei ole muita erikseen liitettäviä varusteita kuin Vincentin käyttämä tuliase, jolle on kolme eri vaihtoehtoa: kolmipiippuinen pistooli, kivääri ja konekivääri. Aseisiin voidaan vaihtaa ja lisätä niiden ominaisuuksiin vaikuttuvia osia, kuten piippuja, kiikaritähtäimiä sekä alun perin Final Fantasy VII:ssä esiintyneitä materia-kuulia, joilla voidaan ampua taikapisteitä kuluttavia magialaukauksia. Kustomoinnilla voidaan muuttaa aseiden painoa, laukaisunopeutta, tulivoimaa, kantamaa ja tarkkuutta.
Kehitys

Tuottaja Yoshinori Kitase sai Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII:n myötä mahdollisuuden luoda ammuntapelin, jonka tekeminen oli ollut hänen mielessään jo pitkän aikaa. Kitasen mukaan muista Final Fantasy -peleistä eroavaa lajityyppiä haluttiin kokeilla sen takia, että se asettaisi uudenlaisen haasteen pelin suunnittelijoille ja siten kehittäisi näiden taitoja. Tavoitteena oli myös tehdä ammuntapeleistä suositumpia Japanissa. Peliin sisällytettiin siksi helpompi vaikeustaso ja roolipeleille ominaisia piirteitä, joiden oletettiin alentavan japanilaisten pelaajien kynnystä kokeilla toimintapelejä. Myös pelin kuvaamista ensimmäisestä persoonasta pidettiin kohdeyleisölle liian vieraana, joten pelihahmo päätettiin esittää kolmannen persoonan mukaisesti joko kokonaisena tai olan yli katsottuna. Dirge of Cerberusin toiminnallisuudella ei siis haluttu ensisijaisesti vedota perinteisesti toimintapelejä suosiviin länsimaalaismarkkinoihin.
Vaikka pelissä ohjattava Vincent Valentine oli aiemmin Final Fantasy VII:ssä ollut pelkkä vapaaehtoisesti hankittava sivuhahmo, Dirge of Cerberusissa hänet nostettiin päärooliin. Hän sopi peliin ensinnäkin aseidensa puolesta, sillä suunnitelmana oli saada aikaan nimenomaan tuliaseisiin perustuva toimintapeli. Hahmosuunnittelija Tetsuya Nomura totesi, että moni muukin Final Fantasy -sarjan hahmo olisi täyttänyt pelimekaanikan vaatimat kriteerit; Vincentiin päädyttiin lopulta sen takia, että pelin kehitysaikataulu osui lähelle muiden Final Fantasy VII -aiheisten nimekkeiden julkaisua. Tämän lisäksi Vincent koettiin sellaiseksi päähenkilöksi, jolla pelin tarina voitiin kertoa huolitellusti. Yoshinori Kitasen mukaan hahmon salaperäinen ja murheellinen tausta voitiin ottaa pelissä suuremman tarkastelun kohteeksi.
Dirge of Cerberusin länsimaisiin julkaisuihin tehtiin useita japanilaisesta versiosta poikkeavia muutoksia. Pelihahmon etenemistä pyrittiin parantamaan nopeutetulla liikkeellä ja korkeammilla hypyillä. Ammunnassa käytettävä tähtäin esiintyi kuvaruudulla aiemmin vain pelihahmon olan yli näytetystä lähikuvakulmasta, mutta lokalisoiduissa versioissa tähtäintä voi hyödyntää myös kameran ollessa kauempana hahmosta. Toinen taisteluita sujuvoittaja uudistus oli, että hyökkääminen tehtiin mahdolliseksi myös hyppyjen ajaksi eikä vain siksi aikaa kun pelihahmo oli kosketuksissa maanpinnan kanssa. Alkuperäisversion tavallista helpompi vaikeustaso korvattiin erikoisvaikealla pelitilalla, jonka pelaaja saa pelin läpäistyään käyttöönsä. Uutena sisältönä peliin lisättiin myös useita sivutehtäviä sekä taide- ja musiikkigallerioita. Square Enixin PlayOnline-palvelua käyttävä moninpelituki taas poistettiin Dirge of Cerberusista kokonaan.
Musiikki

Masashi Hamauzu vastasi Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII:n musiikista. Hän sävelsi peliin yli 70 kappaletta, joista osa nauhoitettiin Tokion filharmonisen orkesterin esittämänä. Kappaleiden orkesterisovituksista vastasi Yoshihisa Hirano. Dirge of Cerberusin tunnuskappaleen säveltäjäksi valittiin rockmuusikko Gackt, jonka uskottiin edustavan hyvin pelin yleiskuvaa. "Redemption"-nimiselle kappaleelle haettiin aluksi balladinomaista tyyliä, josta kuitenkin luovuttiin, kun pelin kehittäjät vakuuttuivat Gacktin itse kehittämästä versiosta.
Musiikki > Julkaisut

Pelin musiikista julkaistiin 15. helmikuuta 2006 kaksi levyä, Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII Original Soundtrack ja "Redemption"-single. Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII Original Soundtrack sisältää 53 kahdelle CD:lle talletettua kappaletta, jotka kestävät yhteensä yli kaksi tuntia. Albumi saavutti 19. sijan Oriconin myydyimpien levyjen listalla. Soundtrackista ilmestyi myös rajallisessa erässä julkaistu erikoisversio, jonka kotelo oli albumin lisäksi tarkoitettu itse pelille ja "Redemptionin" vastaavalle erikoisjulkaisulle. Kyseisen "Redemption"-singlen mukana tuli DVD, joka sisälsi kaksi kappaleesta tehtyä musiikkivideota.
Kolmas Dirge of Cerberusin musiikkikokoelma, Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII Multiplayer Mode Original Sound Collections, julkaistiin digitaalisena Japanin iTunes Store -verkkokaupassa 30. elokuuta 2006. Albumin musiikki koostuu 27 aiemmin julkaisemattomasta kappaleesta, jotka ovat suurimmaksi osaksi japanilaisen version moninpelistä. Hamauzu sävelsi musiikista valtaosan, mutta kokoelmalla on myös muutama Ryo Yamazakin työstämä kappale.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 60.20% (perustuu 55 arvosteluun)
Metacritic: 57/100 (perustuu 51 arvosteluun)
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Edge: 4/10
Electronic Gaming Monthly: C, C ja D+
Eurogamer: 5/10
Famitsu: 28/40
GamePro: 2/5
GameSpot: 6/10
GameTrailers: 7.2/10
IGN: 7/10
Julkaisuviikollaan Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII myi yli 365 000 kappaletta ja saavutti Japanin myyntilaston ensimmäisen sijan. Seuraavalla viikolla peli putosi maan seitsemänneksi myydyimmäksi peliksi. Kaiken kaikkiaan peliä on myyty Japanissa yli puoli miljoonaa kappaletta, ja vuoteen 2007 mennessä peli oli saavuttanut Pohjois-Amerikassa 460 000 kappaleen ja Euroopassa 270 000 kappaleen myynnin.
Ensimmäisiä pelin arvostelleita julkaisuja oli Dengeki PS2 -lehti, joka antoi pelille yhteensä 313 pistettä 400:sta. Pelilehti Famitsū julkaisi Dirge of Cerberus -arvostelunsa kolme viikkoa pelin ilmestymisen jälkeen, ja kukin lehden neljästä toimittajasta antoi sille arvosanan 7. Arvostelun myöhäinen ajankohta herätti epäilyksiä siitä, että lehti olisi halunnut välttää kriittisen arvionsa vaikutusta pelin myyntiin.
Länsimaissa useat arvostelijat pitivät pelin animaatiokohtauksia näyttävinä; GameTrailersin ja GameSpotin mukaan ne olivat lähellä Final Fantasy VII: Advent Children -elokuvan tasoa. Eurogamer kutsui myös pelin musiikkia huomionarvoiseksi, ja GameSpot sanoi sen olevan hyvässä yhteissoinnussa toiminnan kanssa. Audiovisuaalisuuden lisäksi suurena vahvuutena mainittiin aseiden sujuva kustomointijärjestelmä. GameTrailers ja IGN kehuivat pelin vaikuttavaa tarinaa ja hahmojen persoonallisuuksien kehittymistä. IGN:n mielestä Dirge of Cerberusin länsimaisen version parannukset tekivät pelistä "nopeamman, eheämmän ja intensiivisemmän".
Suurimpia kritiikin aiheita olivat Dirge of Cerberusin lineaarisena pidetty kenttäsuunnittelu sekä liian useasti näytetyt välikohtaukset, jotka haittasivat pelin rytmitystä. GameSpot totesi ammunnan olevan toimivaa mutta epätyydyttävää, ja pelissä esiintyviä vihollisia moitittiin alhaisesta tekoälystä ja liian yhdenmukaisesta ulkonäöstä. 1UP.comin, Eurogamerin ja GamePron arvosteluissa kritisoitiin karuiksi koettuja ympäristöjä. Eurogamerin mielestä peli oli myös liian helppo eikä tarjonnut tarpeeksi mielenkiintoisia sivutehtäviä.
Dirge of Cerberusin arvostelleet Electronic Gaming Monthly -lehden toimittajat totesivat, että pelin suunnittelussa oli heitetty hukkaan Final Fantasy VII -teeman potentiaali. Arvosanan 4/10 antaneen Edge-lehden mielestä Final Fantasy VII:n kehittäjät eivät olleet Dirge of Cerberusissa pitäytyneet niissä asioissa, joilla he olivat alun perin pystyneet luomaan pelin maailmasta viehättävän.
Aiheesta muualla

Japanin virallinen Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII -sivusto (japaniksi)
Pohjois-Amerikan virallinen Dirge of Cerberus: Final Fantasy VII -sivusto (englanniksi)
Final Fantasy -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Final Fantasy  II  III  IV  V  VI  VII  VIII  IX  X  XI  XII  XIII  XIV  XIV: A Realm Reborn  XV  XVI 
Alasarjat:   Final Fantasy Crystal Chronicles  Compilation of Final Fantasy VII  Ivalice Alliance  Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII 
Jatko-osat:   Final Fantasy X-2  Final Fantasy XII: Revenant Wings  Final Fantasy IV the After: Tsuki no Kikan  Final Fantasy XIII-2  Lightning Returns: Final Fantasy XIII 
Sivutarinat ja spin-off-pelit:   Mystic Quest  Final Fantasy Mystic Quest  Final Fantasy Tactics  Final Fantasy Tactics Advance  Dissidia: Final Fantasy  Dissidia 012 Final Fantasy  Dissidia Final Fantasy NT 
Uudelleenjulkaisut:   Final Fantasy I–II  Final Fantasy Origins  Final Fantasy I & II: Dawn of Souls  Final Fantasy Collection  Final Fantasy Anthology  Final Fantasy Chronicles 
Anime ja elokuvat:   Final Fantasy: Legend of the Crystals  Final Fantasy: The Spirits Within  Final Fantasy: Unlimited  Final Fantasy VII: Advent Children  Last Order: Final Fantasy VII  Kingsglaive
Echelon (vuoden 1987 videopeli)

| Echelon |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Access Software
Julkaisija:  U.S. Gold
Julkaistu:  1987
Lajityyppi:  ajoneuvotaistelupeli (en)
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amstrad CPC, Apple II, Commodore 64, DOS, ZX Spectrum
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Echelon on Access Softwaren kehittämä ja U.S. Goldin julkaisema avaruussimulaatiopeli, joka on julkaistu vuonna 1987 Commodore 64:lle ja seuraavana vuonna Amstrad CPC:lle, Apple II:lle, DOS:lle ja ZX Spectrumille.
Pelaaminen

Peli koostui kolmesta moodista: tieteellinen (tutkimusmatkailu), partiointi (tutkimusmatkailu taistelun kanssa) ja sotilaallinen (taistelu). Commodore 64 -version mukana tuli ”LipStick” kuulokeohjain, joka aktivoitui äänellä ja toimi toisena tulitusnäppäimenä.
Peli käytti rautalankamallin 3D-grafiikkaa kuten Elite ja Starglider.
Vastaanotto

Pelin Commodore 64 -versio on saanut Zzap! -lehden italiankielisessä versiossa arvosanaksi 81 %.
Pelin Commodore 64 -versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Aiheesta muualla

Echelon MobyGamesissa (englanniksi)
Echelon SpectrumComputing.co.uk -sivustolla (englanniksi)
Eduard Romanjuta

Eduard Romanjuta
Eduard Romanjuta 2015
Eduard Eduardovytš Romanjuta (ukr. Едуард Едуардович Романюта, ven. Эдуард Эдуардович Романюта; s. 23. lokakuuta 1992 Ternopil,Ukraina) on ukrainalainen laulaja, joka edusti Moldovaa Eurovision laulukilpailussa 2015 Wienissä kappaleella ”I Want Your Love”. Hän oli ensimmäinen ulkomaalainen Moldovan edustaja Eurovision laulukilpailussa. Hän sijoittui semifinaalissa sijalle 11. eikä päässyt finaaliin.
Aiemmin Romanjuta on osallistunut Ukrainan euroviisukarsintoihin vuonna 2011 kappaleella Berega ja sijoittui seitsemänneksi, 2012 kappaleella I’ll never let go ja sijoittui viidenneksi sekä 2013 kappaleella Get real with my heart, joka sijoittui karsinnan kolmanneksi.
Lapsuus

Romanjuta syntyi Ukrainan länsipuolella sijaitsevan Ternopilin kaupungissa. Hän aloitti luovan toiminnansa neljän vuoden iästä lähtien. Jo viiden vuoden iässä Romanjuta toimi Kiovassa Ukrainassa sijaitsevassa palatsissa, jossa Ukrainan presidentti Leonid Kutšma kiitti häntä henkilökohtaisesti hänen lahjakkuutensa erinomaisuudesta. Vuosina 1999–2002 Romanjuta osallistui Kiovassa pidettyyn ”Presidentin joulupuut” -tapahtumaan, jossa oli yli 170 esitystä. Romanjuta sai lapsuudessaan enemmän palkintoja eri tapahtumissa, kuten ”Etelä-helmi”, ”Song Magic” (Bulgaria), ”Slavic Bazaar” (Ukraina), ”Stars on stage” (Ukraina), ”Song Vernissage” (Ukraina) ja ”Sunny Skiff” (Ukraina). Vuonna 2003 Romanjuta julkaisi ensimmäisen täyspitkän tietueensaselvennä nimeltä ”Maakuntien värit”.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu (englanniksi, venäjäksi, ranskaksi, romaniaksi)
Elbasan Kabashi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 11. elokuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: EPS
Pelinumero: 31
Junioriseurat
0000–2006: FC Espoo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2009 | FC Espoo |  |  |
| 2010 | LoPa |  |  |
| 2011–2012 | Tallinna Kalev | 42 | (4) |
| 2015 | BK-46 | 21 | (2) |
| 2016 | VPS-j | 22 | (5) |
| 2017– | EPS | 7 | (0) |
| 2017 | → EPS/Reservi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. elokuuta 2017.
Elbasan Kabashi (s. 11. elokuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja.
Jalkapallo

Kabashi pelasi juniorina FC Espoossa, jota hän edusti myös miesten tasolla Kakkosen kausina 2007, 2008 ja 2009. Kaudella 2010 hän edusti Kakkosessa LoPaa. Kaudella 2011 Kabashi pelasi 24 Viron Esiliigan ottelua maan pääsarjatasolle nousun saavuttaneessa Tallinna Kalevissa, jota hän kaudella 2012 edusti 18:ssa Meistriliigan ottelussa.
Vuodet 2013–2014 Kabashi oli pelaamatta. Kaudella 2015 hän pelasi 21 Kakkosen ottelua BK-46:ssa. Kaudella 2016 Kabashi edusti VPS-j:tä pelaten 22 ottelua ja tehden viisi maalia Vaasan piirin Kolmosessa.
Jalkapallo > Tilastot

Päivitetty 7. elokuuta 2017.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | FC Espoo |  Kakkonen |  |  |
| 2008 | FC Espoo |  Kakkonen |  |  |
| 2009 | FC Espoo |  Kakkonen |  |  |
| 2010 | LoPa |  Kakkonen |  |  |
| 2011 | Tallinna Kalev |  Esiliiga | 24 | 4 |
| 2012 | Tallinna Kalev |  Meistriliiga | 18 | 0 |
| 2015 | BK-46 |  Kakkonen | 21 | 2 |
| 2016 | VPS-j |  Kolmonen | 22 | 5 |
| 2017 | EPS |  Kolmonen | 7 | 0 |
| 2017 | EPS/Reservi |  Nelonen | 1 | 0 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä |  |  |
Futsal

Kabashi on pelannut Futsal-liigaa Ruutupaidoissa 2015–2017 ja SoVossa 2017.
Elina Hoffrén

Elina Hoffrén (14. elokuuta 1927 Kajaani – 17. syyskuuta 2020 Oulu) oli suomalainen näyttelijä, joka teki pitkän uran teatterilavoilla ja oli kiinnitettynä Oulun kaupunginteatteriin 25 vuoden ajan. Hän esiintyi myös neljässä pitkässä elokuvassa. Vuonna 2002 Hoffrén oli ehdolla parhaan naissivuosan Jussi-palkinnon saajaksi elokuvasta Joki.
Oulun kaupunginteatterin lämpiössä on kuvataiteilija Martti Mäen maalaama Hoffrénin muotokuva.
Filmografia

Lampaansyöjät (1972)
Niskavuori (1984)
Sininen imettäjä (1985)
Joki (2001)
Edward Burton

Edward Burton oli englantilainen lääketieteen tohtori, joka tutki ja keräsi lintuja Aasiassa.
Burton nimesi useita uusia lintulajeja, muun muassa täplävatsatikkasen, keltapittakerttusen ja kultasieppokertun (Seicercus burkii).
Elayne Trakand

Elaynen henkilökohtainen banneri
Elayne Trakand on yksi päähenkilöistä Robert Jordanin Ajan Pyörä -fantasiasarjassa. Hän muistuttaa niin nimeltään kuin ulkonäöltään Ilyenaa, Lews Therin Telamonin vaimoa Legendojen Aikakaudelta.
Elämä kuninkaallisena

Nuorimpana ja ainoana Kuningatar Morgasen tyttärenä, Elayne varttui Caemlynin Kuninkaallisessa Palatsissa. Hän oli perijätär koko lapsuutensa, sillä vain nainen voi hallita Andoria Leijonan valtaistuimella.
Elayne näyttäytyy ensimmäisenä silloin, kun Rand al'Thor putoaa Kuninkaalliseen puutarhaan ja tutustuu Elayneen ja tämän veljeen Gawyniin, myöhemmin heidän velipuoleensa Galadiin ja lopulta Kuningatar Morgaseen. Myöhemmin sarjassa paljastuu, että Elayne rakastui ensisilmäyksellä Randiin, mutta ei voinut lähteä hänen peräänsä velvollisuuksiensa takia; hänen täytyi mennä Valkoiseen Torniin kouluttautumaan Aes Sedaiksi.
Valkoiseen Torniin

Elaynen on ensimmäinen perijätär, joka pystyy kanavoimaan tarpeeksi voimakkaasti voidakseen opiskella Aes Sedaiksi; hän on melkein yhtä voimakas kuin hänen ystävänsä Aviendha ja Egwene al'Vere. Valkoisessa Tornissa hän ystävystyi sattumalta Randin tuntemiin ihmisiin: lapsuudenrakkauteen Egwene al'Vereen ja hänen kylänsä Viisauden, Nynaeve al'Mearaan. Hän ystävystyi myös Min Farshawhin, joka oli tavannut Randin ja oli Tornissa "pidettynä turvassa".
Ulos Tornista

Elayne meni Falmeen (jouduttua lähetetyksi yhden Mustan ajahin Aes Sedain käskystä) ja myöhemmin Teariin, jonne hänet lähetettiin Egwenen ja Nynaeven mukana metsästämään Mustaa ajahia. He lähtivät silloisen Amyrlinin Istuimen, Siuan Sanchen, käskystä. Elayne oli myös paikalla kun Rand veti Callandorin ja ilmoitti olevansa Uudestisyntynyt Lohikäärme.
Siinä pisteessä Elayne sai vihdoinkin mahdollisuuden kertoa tunteistaan Randille, varsinkin kun Egwene pani poikki hänen kanssaan. Valitettavasti heidän aikansa oli rajallinen – Rand lähtisi pian Egwenen kanssa Rhuideaniin, ja Elayne ja Nynaeve lähtisivät Taraboniin. He menivät Merikansan aluksella, väitetysti nopeimmat alukset, ja Elayne nopeasti huomasi miksi; Merikansan Tuulentuntijat pystyivät kanavoimaan. Elayne lupasi pitää sen salaisuutena, koska Merikansa pelkäsi Aes Sedaitten sekaantuvan asiaan. Rand ja Lan lähettivät heidän mukaansa Juilin Sandarin ja Thomin, jonka Elayne myöhemmin tunnisti lapsuudestaan äitinsä rakastajaksi. Hän alkoi nähdä Thomin isän korvikkeena, jonka roolin Thom mielellään otti.
Tarabonissa he saivat Mustan ajahin kaivettua esiin ja saivat Panarkki Amatheran takaisin asemaansa. Matkalla Salidariin, ryhmä eriskummallisia tapahtumia johti Birgitte Hopeajousen, yhden Torven sankareista, repäisemiseen Tel'aran'rhiodista tavalliseen maailmaan kuoleman partaalle. Pelastaakseen sankarin kuolemasta, Elayne sitoi tämän kaitsijakseen ja kuuluisa jousiampuja on ollut heidän mukanaan sen jälkeen. Ryhmä saapui Salidariin juuri oikeaan aikaan, ottamaan uusi Amyrlin Istuin, Egwene al'Vere, vastaan. Egwene teki Nynaevestä ja Elaynesta täysivaltaisia Aes Sedaita. Elayne meni Nynaeven, Adviendhan ja Matrim Cauthonin kanssa Ebou Dariin. Sen jälkeen kun he käyttivät Tuulten Kulhoa, he menivät Caemlyniin pakoon Seachanien valloitusta paimentaen suurta kanavoimiseen kykenevien naisten ryhmää, Sukua. Hän on myös turvannut Valtaistuimen hänen äitinsä katoamisen, luullun kuoleman, jälkeen; hän on myös löytänyt kyvyn valmistaa ter'angrealeja.
Randin nainen

Elayne on yksi kolmesta naisesta jotka rakastavat Randia, ja myös hyvä ystävä toisten (Min ja Aviendha); kaikki kolme ovat hyväksyneet jakaa hänet, ja ovat sitoneet hänet molemminpuoliseen kaitsijan siteeseen. Heti tämän jälkeen Elayne ja Rand löysivät kaksinkeskistä aikaa makuuhuoneen sängyssä, näyttäen heti yhden huonon puolen kaitsijan siteestä ja johtaen Birgitten, Minin ja Adviendhan juomaan itsensä nopeasti humalaan. Minin näkyjen mukaan, Elayne kantaa nyt Randin kaksosia (tytär ja poika). Min ei kuitenkaan kerro, että Elayne voi haavoittua pahasti tai kuolla synnytyksessä ja että vauvat saadaan pelastettua hänen kuoltua. Ei ole tiedossa onko Elayne jälleensyntynyt Ilyena Therin Moerelle.
El secretario

| El secretario |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Juan Pablo Espinosa  Stephanie Cayo 
Alkuperämaa:   Kolumbia
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   Caracol Televisión
Esitetty:  22. elokuuta 2011 – 30. maaliskuuta 2012
Jaksoja:  123
Aiheesta muualla
IMDb
El secretario on televisioyhtiö Caracol Televisiónin esittämä kolumbialainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Juan Pablo Espinosa ja Stephanie Cayo.
Aiheesta muualla

IMDB
Edward C. Prescott

| Edward C>  Prescott |
| --- | --- |
 Edward C. Prescott vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1940
Kuollut: 6. marraskuuta 2022 (81 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Carnegie Mellon -yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Michael C. Lovell ja Morris H. DeGroot
Tutkimusalue:  makrotaloustiede
Palkinnot:   Nobelin taloustieteen palkinto
Edward C. Prescott (26. joulukuuta 1940 New York, Yhdysvallat – 6. marraskuuta 2022) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 2004 yhdessä norjalaisen Finn E. Kydlandin kanssa. Palkinnon jakoperusteissa kerrottiin heidän myötävaikuttuneen dynaamisen makrotalousteorian kehitykseen tutkimuksilla, jotka koskivat talouspolitiikan päätössääntöihin sitoutumista ja suhdannevaihtelun taustavoimia.
Prescott ja Kydland tutkivat myös taloudellisia suhdanteita ja loivat taloustieteeseen ajallisen epäjohdonmukaisuuden käsitteen. He osoittivat, että kuluttajat ja yritykset tekevät päätelmiä talouspolitiikasta ja muodostavat odotuksia tulevasta talouskehityksestä sen perusteella.[lähde? ]
Prescott oli ehdolla Nobelin palkinnon saajaksi jo vuonna 2003. Prescott työskenteli Minnesotan yliopistossa taloustieteen professorina vuoteen 2003, jolloin hän siirtyi Arizonaan.