stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pettilä (Salo)

Pettilä on kylä Salossa. Kylä muodostuu lähinnä Pettilän kartanoon kuuluvista maista ja muutamasta muusta talosta.
Pettilä sijaitsee Vähäjoen latvahaaran Myllyojan laaksossa. Kylän keskus on Pettilän kartano, joka on suuri maanviljelystila. Pettilän kyläalue ulottuu Katinkalliolta Rankosinmäen yli aina Rauramäelle. Iso osa kylän alueesta on mäkistä metsämaata, mutta Myllyojan laakso on viljelty. Kylän läpi kulkee Pettiläntie.
Pettilän kartano on entinen Karlbergin ratsutila. Kartanon nykyinen kustavilainen päärakennus on 1830-luvulta. Kylässä on ollut mylly, jonka torppa ja patorakennemat ovat edelleen olemassa. Pettilässä sijaitsi ennen myös kiertokoulun kiinteä rakennus, joka on purettu.
Paul Kiparsky

Rene Paul Victor Kiparsky (s. 28. tammikuuta 1941 Helsinki) on kielitieteen professori. Hän on nykyisin professorina Stanfordin yliopistossa. Hän opiskeli Helsingin ja Minnesotan yliopistoissa, väitteli MIT:ssä ja toimi siellä myös professorina vuosina 1965–1984. Kiparsky on Göteborgin ja Konstanzin yliopistojen kunniatohtori, ja sai Alexander von Humboldt -palkinnon vuonna 1993.
Kiparsky oli abstrakteja kielimalleja kehittäneen generativistisen kielentutkija Noam Chomskyn oppilas, ja hän on tämän lailla tutkinut intialaisen grammaatikon Pāṇinin töitä.
Kiparskyn isä oli slaavilaisten kielten tutkija Valentin Kiparsky.
Aiheesta muualla

Kiparskyn kotisivu Stanfordin yliopisto
Round Two

| Round Two Timo Lassy Featuring José James |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhtikuussa 2009, YLE M1 Studios
 Julkaistu: lokakuussa 2009
 Tuottaja(t): Teppo Mäkynen, Timo Lassy
 Tyylilaji: hard bop, Afro-Cuban jazz
 Kesto: 44.38
 Levy-yhtiö: Ricky-Tick Records  (RT033)
Timo Lassyn muut julkaisut
| The Soul & Jazz of Timo Lassy 2007 | Round Two 2009 | In With Lassy 2012 |
Round Two on saksofonisti Timo Lassyn toinen sooloalbumi. Mukana levyllä on yhdysvaltalainen jazzlaulaja José James.
Kappaleet

The More I Look at You – 4.17 (säv. Timo Lassy, san. José James)
Shifting Winds – 4.25 (säv. Lassy)
Ya Dig – 6.09 (säv. Lassy, san. James)
Some Love – 6.41 (säv. Lassy)
Deeper Into – 6.01 (säv. Lassy)
Fooling Rosetta – 4.08 (säv. Lassy)
Backyard Puma – 5.22 (säv. Lassy)
Buzz Beater Stomp – 6.00 (säv. Lassy, Teppo Mäkynen)
Kokoonpano

Timo Lassy – tenori,- baritonisaksofoni
José James – laulu
Teppo Mäkynen – rummut
Antti Lötjönen – basso
Georgios Kontrafouris – piano
Jukka Eskola – trumpetti
Mikko Mustonen – pasuuna
Ari Jokelainen – alttosaksofoni
Abdissa Assefa – lyömäsoittimet
Aiheesta muualla

Round Two discogs.com -sivustolla
Peitsari

Animaatiokuva peitsistä
Peitsarit (engl. pacer) ovat ravureiden tavoin juoksukilpailuissa käytettäviä hevosia, jotka kuitenkin kilpailevat eri askellajissa, passissa eli peitsissä. Kun hevonen peitsaa, sen samanpuoleiset jalat liikkuvat samaan suuntaan samaan tahtiin, eli oikean puolen etu- ja takajalka ottavat askeleen eteen ja samaan aikaan vasemman puolen etu- ja takajalka jäävät taakse, sitten vasemmanpuoleiset jalat ottavat askeleen eteen ja niin edelleen.
Pohjois-Amerikassa peitsarit ja ravurit juoksevat samoissa kilpailutapahtumissa, mutta eri lähdöissä. Peitsareiden lähtöjä on enemmän, niissä on suuremmat palkinnot ja peitsarit saavat muutenkin enemmän huomiota kuin ravurit.
Peitsareilla käytetään usein peitsarihihnoiksi kutsuttuja jalkavaljaita (engl. pacing hobbles). Valjaat estävät hevosta ravaamasta, eikä myöskään laukka onnistu, jollei polvisuoja tai vastaava tartu kiinni tai hihna katkea. Peitsarit juoksevat noin kolme sekuntia nopeampia kilometriaikoja kuin ravurit. Niiden maailmanennätys on 1.06,3a mailin eli 1609 metrin matkalla (kilometriaika 1.04,1), ja keskivertopeitsari juoksee helposti 1.16-aikoja. Kaksivuotiaiden peitsarien maailmanennätys on 1.08,8a ja kolmivuotiaiden 1.07,1a.
Tunnetuimpia peitsareita ovat muiden muassa Niatross (1.07,9a) ja Artsplace (1.08,0a).
Robert Lytton

| Robert Bulwer-Lytton |
| --- | --- |

Intian varakuningas
 1876–1880  
Monarkki:  Viktoria
Edeltäjä:  Thomas Baring
Seuraaja:  George Robinson, Riponin 1. markiisi ja 2. jaarli
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1837 Lontoo
Kuollut: 24. marraskuuta 1891 (54 vuotta) Pariisi
Vanhemmat:  Edward Bulwer-Lytton (isä)
Lapset:  Victor Lytton Neville Lytton
Robert Bulwer-Lytton, Lyttonin 1. jaarli (8. marraskuuta 1831 Lontoo – 24. marraskuuta 1891 Pariisi, Ranska) oli brittiläinen runoilija ja diplomaatti, joka toimi Intian varakuninkaana vuosina 1876–1880.
Elämäkerta

Robert Bulwer-Lyttonin isä oli Lyttonin paronin arvon saanut tunnettu kirjailija ja poliitikko Edward Bulwer-Lytton. Robert Lyttonin diplomaattiura käynnistyi vuonna 1850 attašeana hänen setänsä Henry Bulwerin johtamassa Britannian Washingtonin-lähetystössä. Seuraavina vuosikymmeninä hän työskenteli lähetystöissä eri puolilla Eurooppaa. Vuonna 1873 hän peri isänsä paroninarvon ja sai seuraavana vuonna nimityksen lähettilääksi Lissaboniin.
Pääministeri Benjamin Disraeli järjesti marraskuussa 1875 Lyttonin nimityksen Intian varakuninkaaksi ja hän aloitti tehtävässä seuraavana vuonna. Lytton järjesti Delhissä 1. tammikuuta 1877 seremonian, jossa kuningatar Viktoria huudettiin Intian keisarinnaksi. Hän oli huolissaan Venäjän vaikutusvallan kasvusta Intian naapurimaassa Afganistanissa ja halusi turvata brittiläisen Intian rajat sotilaallisesti. Lytton kävi neuvotteluja Afganistanin johtajan Shir Ali Khanin kanssa, mutta yhteisymmärrystä ei syntynyt. Seurauksena oli toinen afgaanisota vuosina 1878–1880. Lytton toteuttamia uudistuksia Intiassa olivat maan sisäisten tullien lakkauttaminen ja yhden kuudesosan siviilihallinnon viroista varaaminen intialaisille. Hän joutui lisäksi kamppailemaan maassa riehunutta suurta nälänhätää vastaan. Liberaalipuolueen William Gladstonen tultua pääministeriksi vuonna 1880 Lytton jätti tehtävänsä Intiassa ja sai samalla Lyttonin jaarlin sekä Knebworthin varakreivin arvon. Hän eleli sen jälkeen tiluksillaan Englannissa, kunnes sai 1887 nimityksen Britannian suurlähettilääksi Pariisiin. Tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa asti.
Kirjallinen ura

Lytton kirjoitti ja julkaisi runoja nimellä Owen Meredith ja aikalaiset tunsivat hänet luultavasti paremmin runoistaan kuin virkaurastaan. Hänen teoksiaan olivat muun muassa runokokoelmat ''Clytemnestra... and other poems (1855) ja The wanderer (1858), runoteos Lucile (1860), romaani The ring of Amasis (1863) sekä kaksiosainen The Life, Letters and Literary Remains of Edward Bulwer, Lord Lytton (1883). Hänen kirjeenvaihtonsa julkaistiin vuonna 1906.
Perhe

Robert Bulwer-Lyttonin poika Victor Bulwer-Lytton toimi 1920-luvulla Bengalin kuvernöörinä ja lyhyesti Intian varakuninkaana. Nuorempi poika Neville Bulwer-Lytton oli sotilas, taidemaalari ja urheilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Lytton Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Thomas Baring | Intian varakuningas 1876–1880 | Seuraaja: George Robinson, Riponin 1. markiisi ja 2. jaarli |
Permin yökerhopalo 2009

Permin yökerhopalo 2009 tapahtui 5. joulukuuta 2009 Hromaja Lošad -yökerhossa Permin kaupungissa Venäjällä. Onnettomuudessa kuoli 155 ihmistä. Suurin osa menehtyi savukaasuihin, mutta osa tallautui kuoliaaksi toisten jalkoihin tulipalon aiheuttamassa paniikissa. Loukkaantuneita oli yli 130, joista 85 loukkaantui vakavasti.
Palon epäillään saaneen alkunsa esiintymislavalla olleista pyroteknisistä laitteista. Kipinöiden epäillään sytyttäneen tuleen ravintolatilan katossa olleen muovin ja koristeina käytetyt oljet. Rakennuksessa oli tapahtumahetkellä yli 200 ihmistä, jotka olivat kokoontuneet juhlimaan yökerhon kahdeksanvuotispäivää.
Venäjän presidentti Dmitri Medvedev määräsi onnettomuustutkintalautakunnan tutkimaan tapahtunutta. Pääministeri Vladimir Putin lähetti maan hätätilaministeri Sergei Šoigun, sisäministeri Rašid Nurgalijevin ja terveysministeri Tatjana Golikovan tapahtumapaikalle.
Onnettomuuden jälkeen Venäjällä on keskusteltu paloturvallisuuden parantamisesta ja pyrotekniikan rajoittamisesta sisätiloissa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Philippe Médard

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | joukkuekilpailu |  |
Philippe Médard (10. kesäkuuta 1959 Meslay du Maine – 29. syyskuuta 2017) oli ranskalainen käsipalloilija. Hän kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Pengonjärvi

| Pengonjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°44′48″N, 23°35′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Ylijokeen 
Järvinumero:  35.315.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,8 m  
Rantaviiva:  0,981 km  
Pinta-ala:  4,842 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPengonjärvi 
Pengonjärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Pengon kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,8 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Ylijoen valuma-alueeseen (35.315) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 128,8 metriä mpy.
Paul Kipsiele Koech

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paul Kipsiele Koech (vasemmalla) |  Paul Kipsiele Koech (vasemmalla) |  Paul Kipsiele Koech (vasemmalla) |  |
Maa:   Kenia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 3 000 metrinestejuoksu |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Valencia 2008 | 3 000 metriä |  |
Paul Kipsiele Koech (s. 10. marraskuuta 1981) on kenialainen estejuoksija.
Koech sijoittui vuoden 2003 IAAF:n yleisurheilufinaalin 3 000 metrin estejuoksussa toiseksi ajalla 7.57,42. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla olympiapronssia Ateenan olympialaisissa ja juoksi kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa kolmanneksi. Vuonna 2005 Koech oli Helsingin MM-kisoissa seitsemäs ja voitti kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalin. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden. Myöhemmin samana vuonna hän oli ensimmäinen IAAF:n yleisurheilufinaalissa ja toinen yleisurheilun maailmancupissa.
Vuonna 2007 Koech oli ainoa 3 000 metrin esteissä kahdeksan minuutin rajan alittanut juoksija, mutta Osakan MM-kisoihin hän ei päässyt kilpailemaan. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän voitti estejuoksun ajalla 8.00,67. Maaliskuussa 2008 Koech saavutti 3 000 metrin juoksussa hopeaa sisäratojen MM-kilpailuissa Valenciassa.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Koech juoksi estejuoksussa neljänneksi ajalla 8.01,26. Bouabdellah Tahri ohitti hänet viime metreillä ja voitti pronssia 0,08 sekunnin erolla.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metrin juoksu: 3.37,92 (2007)
3 000 metrin juoksu: 7.33,93 (2005)
5 000 metrin juoksu: 13.05,18 (2010)
3 000 metrin estejuoksu: 7.54,31 (2012)
Permin kuvernementti

| Permin kuvernementti Пермская губерния |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Permin kuvernementti Venäjän kartalla vuonna 1914.
Valtio:  Venäjä
Perustettu:  1796
Lakkautettu:  1923
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Perm
Väkiluku (1897):  2 994 302
Permin kuvernementti (myös lääni; ven. Пе́рмская губе́рния, Permskaja gubernija) oli hallintoalue Venäjällä vuosina 1796–1923. Se käsitti Keski- ja Pohjois-Uralin länsi- ja itäpuolella sijaitsevan alueen. Pohjoisessa se rajoittui Vologdan, idässä Tobolskin, etelässä Orenburgin ja Ufan sekä lännessä Vjatkan kuvernementteihin. Hallinnollinen keskus oli Perm. Pinta-ala oli 291 760 neliövirstaa, josta noin 45 % sijaitsi Aasian puolella. Asukkaita oli 1700–1800-lukujen vaihteessa 940 000 ja vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 3,0 miljoonaa henkeä.
Kuvernementti käsitti vuonna 1780 perustetun Permin käskynhaltijakunnan. Se jakautui 12 kihlakuntaan, joiden keskuksia olivat Irbit, Jekaterinburg, Kamyšlov, Krasnoufimsk, Kungur, Ohansk, Osa, Perm, Šadrinsk, Solikamsk, Tšerdyn ja Verhoturje. Asukkaista oli vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan 95,2 % talonpoikia ja 6 % kaupunkilaisia. Venäläiset muodostivat väestöstä 89,6 %, tataarit, baškiirit, mišäärit ja teptjaarit 5 %, udmurtit, komit, komipermjakit, marit ja mansit 4 %. Alueen kaivos- ja metalliteollisuudella oli suuri taloudellinen merkitys.
Vuonna 1919 Permin kuvernementista erotettiin Jekaterinburgin kuvernementti, joka käsitti kuusi Uralin itäpuolella sijainnutta kihlakuntaa. Vuonna 1923 Permin kuvernementti liitettiin Uralin alueeseen.
Peter Gordeno

Peter Gordeno (20. helmikuuta 1964) on englantilaisen Depeche Moden kiertuekosketinsoittaja. Gordeno on ollut Depeche Modessa vuodesta 1998, eli The Singles Tourista lähtien. Gordeno on myös soittanut Martin Goren soolokeikoilla.
Peter Goldreich

Peter Goldreich vuonna 1980.
Peter Goldreich (s. 14. heinäkuuta 1939) on yhdysvaltalainen astrofyysikko. Hän voitti vuonna 1993 Royal Astronomical Societyn kultamitalin ja vuonna 2007 Shaw-palkinnon.
Cornellin yliopistosta valmistunut Goldreich on työskennellyt pitkään Kalifornian teknologian instituutissa.
Goldreich sai valinnan Kansalliseen tiedeakatemiaan vuonna 1972 sekä Yhdysvaltain taiteiden ja tieteiden akatemiaan 1973. Hän on myös Royal Societyn ulkomaalaisjäsen.
Pierre Larrouturou

| Pierre Larrouturou |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–15.7.2024  
Ryhmä:  S&D-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1964 (ikä 59) Périgueux, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Nouvelle Donne
Pierre Larrouturou (s. 19. lokakuuta 1964 Périgueux, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Larrouturou edustaa Nouvelle Donne-puoluetta. Larrouturou toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2019–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Larrouturou Wikimedia Commonsissa
Pierre Larrouturou Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Phantasm – yön kauhut

| Phantasm – yön kauhut> Phantasm |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don Coscarelli
Käsikirjoittaja:  Don Coscarelli
Tuottaja:   Don Coscarelli  Paul Pepperman 
Säveltäjä:   Fred Myrow  Malcolm Seagrave 
Kuvaaja:  Don Coscarelli
Leikkaaja:  Don Coscarelli
Lavastaja:  David Gavin Brown
Pääosat:   Michael Baldwin  Bill Thornbury  Reggie Bannister  Kathy Lester  Angus Scrimm 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   D.A. Coscarelli  Agtofilm  New Breed Productions 
Levittäjä:  Embassy Pictures
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Phantasm – yön kauhut (engl. Phantasm) on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1979. Elokuvan ohjasi, tuotti ja käsikirjoitti Don Coscarelli. Omaperäinen, surrealistinen kauhuelokuva on saanut kulttimaineen ja neljä jatko-osaa.
Tässä sarjan ensimmäisessä osassa Mike (Michael Baldwin) ja hänen isoveljensä Jody (Bill Thornbury) huomaavat, että Morningsiden hautausmaalla tapahtuu jotakin hämäräperäistä, joka ei kestä päivänvaloa. Tapauksiin liittyy salaperäinen Pitkä Mies (engl. The Tall Man, Angus Scrimm). Yhdessä ystävänsä Reggien (Reggie Bannister) kanssa veljekset alkavat tutkia Morningsiden tapahtumia ja päätyvät keskelle outoa pahuuden maailmaa. "He löytävät henkilögallerian, joka vie jalat alta tusinahorroreitten arkityypeiltä ja ratkaisuilta. Typerä mutta tarpeeksi tehokas ja itseironisella huumorilla kyllästetty peruspelästyttäjä", kirjoitti Katso-lehden elokuvakriitikko aikoinaan.
Phantasm – yön kauhut tehtiin pienellä budjetilla (n. 300 000 dollaria) ja pitkälti amatöörinäyttelijöiden voimin. Kuitenkin elokuva sai hyvän vastaanoton ja siitä tuli kulttiklassikko, joka sai sittemmin neljä jatko-osaa: Phantasm II (1988), Phantasm III: Lord of the Dead (1994), Phantasm IV: Oblivion (1998) ja Phantasm: Ravager (2016).
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Baldwin  | … |  Mike   |
|  Bill Thornbury  | … |  Jody   |
|  Reggie Bannister  | … |  Reggie   |
|  Kathy Lester  | … |  nainen sinisissä   |
|  Terrie Kalbus  | … |  ennustajan tyttärentytär   |
|  Kenneth V. Jones  | … |  hoitaja   |
|  Susan Harper  | … |  tyttöystävä   |
|  Lynn Eastman-Rossi  | … |  Sally   |
|  David Arntzen  | … |  Toby   |
|  Ralph Richmond  | … |  baarimikko   |
|  Bill Cone  | … |  Tommy   |
|  Angus Scrimm  | … |  The Tall Man   |
Aiheesta muualla

Phantasm – yön kauhut Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
Robert Maaskant

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Robert Patrick Maaskant
Syntymäaika: 10. tammikuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Schiedam, Zuid-Holland, Alankomaat
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 194 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1990 |  Go Ahead Eagles | 21 | (1) |
| 1990–1991 |  Emmen | 12 | (0) |
| 1991–1992 |  Motherwell | 12 | (0) |
| 1992–1995 |  PEC Zwolle | 75 | (3) |
| 1995–1996 |  SBV Excelsior | 12 | (1) |
Valmennusura
1999–2002:  RBC Roosendaal
2002–2003:  Go Ahead Eagles
2003–2004:  RBC Roosendaal
2004–2005:  Willem II
2006–2007:  RBC Roosendaal
2007–2008:  MVV Maastricht
2008–2010:  NAC Breda
2010–2011:  Wisła Krakova
2012:  Texas Dutch Lions
2012–2013:  Groningen
2013:  Dinamo Minsk
2014:  Columbus Crew (apuv.)
2015:  NAC Breda
2017:  Go Ahead Eagles
2019:  VVV-Venlo
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Robert Maaskant (s. 10. tammikuuta 1969) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Maaskant aloitti peliuransa deventeriläisseura Go Ahead Eaglesissa 1989. Hän vaihtoi seuraa tiheään pelaten Alankomaiden ohella myös Skotlannissa Motherwellin joukkueessa kaudella 1991–1992. Maaskantin peliura päättyi kauden 1995/96 jälkeen Excelsior Rotterdamin paidassa.
Ura valmentajana

Valmennusuransa Maaskant aloitti 1996 FC Zwollen apuvalmentajana. Kolmen kauden jälkeen hän nousi RBC Roosendaalin päävalmentajaksi 1999, josta siirtyi kolmen kauden jälkeen Go Ahead Eaglesiin kesäkuussa 2002. Pesti jäi lyhyeksi ja jo tammikuussa 2003 Maaskant jätti deventeriläisseuran ja palasi RBC Roosendaaliin.
Kesällä 2004 Maaskant siirtyi Willem II Tilburgin päävalmentajaksi. Pesti seurassa jäi reilun kauden mittaiseksi, kun hän sai potkut marraskuussa 2005. Valmennustehtäviin hän palasi tammikuussa 2006 ja jälleen RBC Roosendaalissa. Hän sai potkut kesällä 2007 ja siirtyi vuoden sopimuksella MVV Maastrichtin päävalmentajaksi.
Kesällä 2008 Maaskant palasi Eredivisiehen valmentajan, kun kaudella 2007/08 loistavasti kolmanneksi sijoittunut NAC Breda palkkasi hänet Ernie Brandtsin seuraajaksi. Hänen johdollaan NACin sijoitus Eredivisiessä putosi ja kaudella 2008/09 seura sijoittui yhdeksänneksi. Eredivisien karsinnoissa Eurooppa-liigaan NAC esiintyi kuitenkin vahvasti ja voitti karsintafinaalissa FC Groningenin yhteismaalein 4–1 ja selvisi eurokentille.
Kaudella 2009/10 NAC taisteli talousvaikeuksia vastaan ja sijoittui liigassa kymmenenneksi jääden pisteellä europelikarsintojen ulkopuolelle. Elokuussa 2010 Maaskant jätti seuran ja siirtyi puolalaisen Wisła Krakovan päävalmentajaksi.  Maaskant johdatti Wisłan debyyttikaudellaan Puolan mestariksi kahden vuoden tauon jälkeen. Kausi 2011/12 lähti kuitenkin nihkeämmin käyntiin sekä Ekstraklasassa että Eurooppa-liigassa ja lopulta Maaskant sai potkut marraskuun alussa 2011.
Toukokuun alussa 2012 Maaskant palasi valmennustehtäviin yhdysvaltalaisen Texas Dutch Lionsin päävalmentajaksi ja urheilutoimenjohtajaksi.  Alankomaalaisvalmentajan kehitystyö seurassa päättyi kuitenkin lyhyeen, sillä toukokuun lopussa hänestä tuli Eredivisie-seura FC Groningenin uusi päävalmentaja.  Hänen sopimuksensa Texasin kanssa mahdollisti pikaisen paluun Eurooppaan.  Maaliskuussa 2013 Maaskant ilmoitti, että hän ei jatka seuran valmentajana kauden jälkeen.  Groningen sijoittui lopulta Eredivisiessä seitsemänneksi.
Kesäkuussa 2013 Maaskantista tuli FK Dinamo Minskin päävalmentaja.  Hollantilainen luotsasi Dinamon kaudella 2013 liigassa kolmanneksi. Kauden jälkeen hän siirtyi Columbus Crew'n apuvalmentajaksi MLS-liigaan. Tammikuussa 2015 Maaskant palasi NAC Bredan päävalmentajaksi pelastamaan seuraa putoamiselta Eredivisiestä.  Maaskantin johdolla seura selvitti tiensä putoamiskarsintoihin, mutta jatkoaikatappio Rodalle tiesi seuran putoamista Eerste Divisieen 15 perättäisen pääsarjakauden jälkeen. Maaskant jätti tehtävänsä kauden päätyttyä.
Maaliskuun lopussa 2017 Maaskant palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli Eredivisien hännille juuttuneen Go Ahead Eaglesin päävalmentaja. Maaskant ei onnistunut pelastamaan seuraa putoamiselta ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Kesäkuussa 2019 Maaskant palasi valmennustehtäviin VVV-Venlon uutena päävalmentajana. Venlon kausi alkoi heikosti ja Maaskant sai potkut putoamiskamppailuun vajonneesta seurasta jo marraskuussa 2019.
Meriitit valmentajana

Puolan mestaruus: 2011
Aiheesta muualla

Transfermarkt.de
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ernie Brandts Eric Hellemons | NAC Bredan päävalmentaja 2008–8/2010 1–6/2015 | Seuraaja: John Karelse, Arno van Zwam, Gert Aandewiel Marinus Dijkhuizen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Henryk Kasperczak | Wisła Krakovan päävalmentaja 8/2010–11/2011 | Seuraaja: Kazimierz Moskal |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Pieter Huistra | FC Groningenin päävalmentaja 2012–2013 | Seuraaja: Erwin van de Looi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Oleh Protasov | FK Dinamo Minskin päävalmentaja 6–12/2014 | Seuraaja: Uladzimir Tšuravel |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hans de Koning | Go Ahead Eaglesin päävalmentaja 3–6/2017 | Seuraaja: Leon Vlemmings |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Maurice Steijn | VVV-Venlon päävalmentaja 7–11/2019 | Seuraaja: Jay Driessen |
Peithon Agenorin poika

Peithon Agenorin poika (Kuoli 312 eaa.) oli makedonialainen sotilas jonka Aleksanteri Suuri oli Induksen alajuoksun alueen satraappina 325 eaa.-316 eaa.
Peithon mainitaan ensimmäisen kerran lähteissä jalkaväen osaston (taxis) komentajana vuonna 325 eaa. malli-heimoa vastaan käydyissä taisteluissa. Peithon kunnostautui taisteluissa niin että Aleksanteri Suuri nimitti hänet satraapiksi sille alueelle joka jäi Induksen ja Akesineksen (nykyinen Chenab) yhtymäkohdan eteläpuolelle. Aleksanterin vielä ollessa Intiassa Peithon kukisti kapinaan nousseen kuningas Musikanoksen. Myöhemmin paikalliset nousivat kapinaan ja Peithonin oli peräännyttävä Induksen yläjuoksulle Poroksen ja Taksileen luokse.
Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen diadokit päättivät että Peithon saisi jatkaa tehtävässään. Vuonna 317 eaa. eräs toinen Peithon, Meedian satraappi, yritti saada Aleksanterin valtakunnan itäosat hallintaansa. Muut satraapit liittoutuivat häntä vastaan. Poros lähti länteen, mukanaan osa joukoistaan. Vuonna 315 eaa. valtakunnan uusi mahtimies Antigonos I nimitti Peithonin Babyloniain satraapiksi. Pian tämän jälkeen Chandragupta Maurya valtasi Induslaakson.
Kolmannessa diadokkisodassa Peithon taisteli Antigonoksen pojan Demetrioksen kanssa Ptolemaios I:tä vastaan. Peithon kaatui Gazan taistelussa. Ptolemaioksen liittolainen Seleukos valtasi Babylonian vuonna 311 eaa.
Lähde

Peithon (2) - Livius.org (Arkistoitu – Internet Archive)