stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nordzucker
Daniscon sokeriliiketoiminta > Suljetut tehtaat

Euroopan unioni pienensi sokerikiintiöitä ja tehtaita jouduttiin sulkemaan.
Danisco Sugar Panevėžys, Liettua, suljettu 2007 sokerikiintiön supistamisen vuoksi
Sucros Oy, Salo, Suomi, juurikassokerin tuotanto lopetettu 2006 sokerikiintiön supistumisen vuoksi  (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Nordzucker AG (englanniksi)
God Save the King

| God Save the King |
| --- | --- |
 Julkaisu laulun aiemmasta versiosta The Gentleman’s Magazinessa 15. lokakuuta 1745.
Valtio:   Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Belize  Grenada  Jamaika  Kanada  Saint Kitts ja Nevis  Salomoninsaaret  Tuvalu  Uusi-Seelanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Suomenkielinen nimi:  Jumala suojahas
  
God Save the King (suom. Jumala suojahas), kuningattaren hallitessa God Save the Queen, on Yhdistyneen kuningaskunnan kansallislaulu ja samalla kuningashymni. Englantilaisen säveltäjän Henry Careyn poika väitti tämän kuoleman jälkeen isänsä säveltäneen ja sanoittaneen laulun, ja tämä tieto löytyy useimmista lähdeteoksista. Tiedon todenperäisyyttä on kuitenkin myös epäilty, ja laulun säveltäjiksi on arveltu esimerkiksi englantilaista John Bullia tai ranskalaista Jean-Baptiste Lullya, sanotaanpa laulun jossain perustuvan jopa vanhaan sveitsiläiseen marssiin. God Save the King on eräs maailman vanhimpia kansallislauluja, se esitettiin ensi kerran 28. syyskuuta 1745 kuningas Yrjö II:n kunniaksi. Laulu oli julkaistu jo vuotta aiemmin kirjassa Thesaurus Musicus.lähde?
Osa laulun sanoista vaihtelee sen mukaan, onko Britanniaa hallitseva monarkki kuningas vai kuningatar. Laulun alkuperäinen nimi on God save the King, mutta naisen ollessa hallitsijana, viimeksi kuningatar Elisabet II:n aikana, sana ”King” (kuningas) korvataan sanalla ”Queen” (kuningatar), ja samalla laulun pronominit he ja him (hän ja hänet miestä tarkoitettaessa) vaihdetaan pronomineihin she ja her (hän ja hänet naista tarkoitettaessa).
Laulusta lauletaan yleensä vain ensimmäinen säkeistö tai ensimmäinen säkeistö ja ”Thy choicest gifts in store” -alkuinen säkeistö, sillä eräissä muissa säkeistöissä kehotetaan muun muassa ”murskaamaan kapinalliset skotit”. On siis ymmärrettävää, että tällaisia sanoituksia ei voida käyttää koko valtion kansallislaulussa. Monarkki itse ei koskaan laula kansallishymniä.lähde?
Frans Mikael Franzén on suomentanut laulun vuonna 1805. Sen nimi on ”Weisu Kuningalle Suomen kansalda”.lähde?
Muissa maissa

Careyn melodia on ollut suosittu myös Britannian ulkopuolella. Liechtenstein on käyttänyt sitä kansallishymninään vuodesta 1920 nimellä ”Oben am jungen Rhein”. Vuoteen 1961 sama melodia oli myös Sveitsin kansallislaulu nimellä ”Heil dir Helvetia” tai alkusanojen mukaan ”Rufst du, mein Vaterland”. Samalla sävelmällä laulettiin myös monien saksalaisten ruhtinaskuntien ruhtinashymnejä, ja vuodesta 1871 vuoteen 1918 sama melodia oli Preussin kuningashymnin ominaisuudessa myös Saksan keisarikunnan epävirallinen kansallislaulu nimellä ”Heil dir im Siegerkranz”. Myös Norjan kuningashymni ”Kongesangen” lauletaan God Save the Queenin melodialla. Samoin laulua on käytetty Venäjän keisarihymninä: "Molitva russkih". Myös Yhdysvalloissa hyvin suosittu isänmaallinen (ja brittiläisvastainen) laulu ”My Country, ’Tis of Thee” lauletaan samalla sävelmällä.lähde?
Frans Mikael Franzén kirjoitti vuonna 1804 samalle sävelmälle tekstin "Ruhtinaalle", joka ylisti Suomeakin hallinnutta Ruotsin kuningasta ja on tiettävästi Franzénin ainoa suomeksi kirjoittama teos. Jaakko Juteini sanoitti samaan säveleen suomalaisille tarkoitetun laulun ”Laulu Suurelle Ruhtinaalle ja Suomelle”, jonka aiheena on Venäjän keisari Suomen suuriruhtinaana. Juteinin laulua esitettiin aktiivisesti 1800-luvun Suomessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Jumala suojele kuningatarta on Wikiaineistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  MusicBrainz work
Luettelo Suomen sisällissodan taisteluista

Tämä on luettelo Suomen sisällissodan taisteluista. Luettelo perustuu Kansallisarkiston julkaisemaan sisällissodan taistelupaikkakortistoon, jonka lähteinä ovat Vapaussodan historian komitean julkaisema kirjasarja Suomen Vapaussota vuonna 1918 (Otava, Helsinki 1921–1925) sekä Kai Donnerin, Thure Svedlinn ja Heikki Nurmion toimittama kirjasarja Suomen Vapaussota (Gummerus, Jyväskylä 1921–1927). Varsinaisten taisteluiden ohella luettelo sisältää valkoisten sodan alkuvaiheessa suorittamat venäläisten varuskuntien valtaukset sekä punaisten hallussa olleiden paikkakuntien miehityksen sodan eri vaiheissa. Lisäksi luettelo sisältää sotaa edeltäneitä yhteenottoja, joissa osallisina olivat molemmat sisällissodan myöhemmät osapuolet.
Taistelut on jaoteltu neljään päärintamaan (Satakunnan, Hämeen, Savon ja Karjalan rintamat), Saksan maihinnousun jälkeen Uudellamaalla, Kanta- ja Päijät-Hämeessä sekä Kymenlaaksossa käytyihin taisteluhin, Ahvenanmaan ja Varsinais-Suomen taisteluhin sekä sisällissodan rintamalinjan pohjoispuolella käytyihin taisteluihin. Lisäksi mukana ovat Itä-Lapin rajaseudulle syntyneen Koillisrintaman taistelut.
Kaatuneiden määrät perustuvat Valtioneuvoston kanslian julkaisemaan Suomen sotasurmat 1914–1922-tietokantaan, ellei toisin ole lähteistetty. Taistelut ovat niiden alkamispäivän mukaisessa järjestyksessä. Rintamien päätaistelut on lihavoitu ja alapuolella ovat niihin liittyvät pienemmät taistelut.
Sisällissotaa edeltäneet yhteenotot

| Taistelun nimi | Paikkakunta | Päivämäärä | Kuolonuhrit> Valkoiset | Kuolonuhrit> Punaiset | Huom> .Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Huittisten meijerikahakka | Huittinen | 13. heinäkuuta 1917 | – | – |  |
| Ypäjän kahakka | Ypäjä | 9. elokuuta 1917 | – | 1 |  |
| Porin mellakka | Pori, Porin mlk | 23.–25. elokuuta 1917 | – | – |  |
| Mommilan kahakka | Lammi | 7. marraskuuta 1917 | 5 | – |  |
| Saksanniemen kahakka | Porvoo | 17. marraskuuta 1917 | 2 | – |  |
| Pyhäjärven kahakka | Pyhäjärvi Vpl | 20. marraskuuta 1917 | 3 | – |  |
| Parikkalan kahakka | Parikkala | 21. marraskuuta 1917 |  |  |  |
| Vesikosken kahakka | Loimaa | 21. marraskuuta 1917 | 2 | 2 |  |
| Sipoon kahakka | Sipoo | 9. tammikuuta 1918 | – | 2 |  |
| Pietisen tehtaan kahakka | Viipuri | 19.–20. tammikuuta 1918 | 3 | 2 |  |
| Taavetin kahakka | Luumäki | 21. tammikuuta 1918 | 1 | 1 |  |
| Ruotsilan kahakka | Kiikka | 22.–23. tammikuuta 1918 | 1 | – |  |
Ahvenanmaa ja Varsinais-Suomi

| Taistelun nimi | Paikkakunta | Päivämäärä | Kaatuneet> Valkoiset | Kaatuneet> Punaiset | Huom> .Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sottungan varuskunnan valtaus | Sottunga | 2. helmikuuta |  |  |  |
| Vehmaan taistelu | Vehmaa | 3. helmikuuta |  |  |  |
| Prästön lennätinaseman valtaus | Prästö, Sund | 14. helmikuuta |  |  |  |
| Boxön linnoituksen valtaus | Boxö, Saltvik | 15. helmikuuta |  |  |  |
| Saggön linnoituksen valtaus | Saggö, Saltvik | 15. helmikuuta |  |  |  |
| Godbyn taistelut | Finström / Jomala | 17.–19. helmikuuta | 2 | 3 punaista, 1–2 venäläistä | 8 punaista teloitettiin taistelujen jälkeen |
| 0Gölbyn taistelu | Gölby, Jomala | 17. helmikuuta |  |  |  |
| 0Grelsbyn taistelu | Grelsby, Finström | 19. helmikuuta |  |  |  |
| Kustavin kahakka | Kustavi | 25. maaliskuuta |  |  |  |
| Korppoon taistelu | Korppoo | 28. maaliskuuta | 2 | 7 |  |
| 0Lohmin taistelu | Lom, Korppoo | 28. maaliskuuta |  |  |  |
| Nauvon taistelu | Nauvo / Korppoo | 4. huhtikuuta | 1 valkoinen, 7 saksalaista | ainakin 26 |  |
| 0Lohmin taistelu | Lom, Korppoo | 4. huhtikuuta |  |  |  |
| 0Mielisin taistelu | Mielis, Nauvo | 4. huhtikuuta |  |  |  |
| 0Thorasin taistelu | Toras, Nauvo | 4. huhtikuuta |  |  |  |
| Kemiön taistelut | Kemiö | 5.–10. huhtikuuta | – | 1 |  |
| 0Kemiön kirkonkylän taistelu | Kemiö | 6. huhtikuuta |  |  |  |
| Kosken taistelu | Koski, Perniö | 9. huhtikuuta |  |  |  |
| Turun valtaus | Turku | 13.–14. huhtikuuta |  |  |  |
| Auran taistelut | Aura | 14. huhtikuuta – ? |  |  |  |
| Loimaan valtaus | Loimaa | 22. huhtikuuta |  |  |  |
Koillisrintama

| Taistelun nimi | Paikka | Päivämäärä | Kaatuneet> Valkoiset | Kaatuneet> Punaiset | Huom> .Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kilislammen 1. taistelu | Kilislampi, Vienan Karjala | 23. maaliskuuta | – | 8 | mahdollisesti teloitettuja |
| Nivalan taistelu | Kurtti, Kuolajärvi | 24. maaliskuuta | – | 16 | lähde |
| Paanajärven kahakka | Paanajärvi, Kuusamo | 31. maaliskuuta | – | – | lähde |
| Soukelon 1. taistelu | Soukelo, Vienan Karjala | 3. huhtikuuta | – | – | lähde |
| Kivisalmen taistelu | Kivisalmi, Vienan Karjala | 5. huhtikuuta | 1 | 3 | lähde |
| Kuivitsalammen taistelu | Kuivitsalampi, Oulanka | 7. huhtikuuta | 32 | 2–4 | lähde |
| Soukelon 2. taistelu | Soukelo, Vienan Karjala | 8. huhtikuuta | 7 | – | lähde |
| Usmanan taistelu | Usmana, Vienan Kemi | 8.–9. huhtikuuta | 4 | 1 | lähde |
| Kilislammen 2. taistelu | Kilislampi, Vienan Karjala | 18. huhtikuuta | 7 | 2 | lähde |
| Petsamon 1. taistelu | Petsamo, Neuvosto-Venäjä | 10. toukokuuta |  |  |  |
| Petsamon 2. taistelu | Petsamo, Neuvosto-Venäjä | 12. toukokuuta |  |  |  |
Ilari Metsola

| Ilari Metsola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. elokuuta 1992 (ikä 32) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Illi
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  Kiruna IF
Sarja:  Hockeyettan
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  HIFK (SML) SaPKo (Mestis) Peliitat (Mestis) Pelicans (SML) Kiekko-Vantaa (Mestis)
Ilari Metsola (s. 16. elokuuta 1992 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Hockeyettan-joukkue Kiruna IF:ssä.
Ura

Metsola on Helsingin IFK:n kasvatti. Hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2009, jonka jälkeen Metsola siirtyi kaudeksi 2009–2010 Yhdysvaltoihin NAPHL-liigan Chadder's Midgetin joukkueeseen. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi HIFK:hon. Kaudella 2011–2012 Metsolasta tuli joukkueen A-nuorten varakapteeni. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 2012–2013 Metsola debytoi HIFK:n SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 9. lokakuuta 2012 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Metsola merkittiin ottelussa HIFK:n ykköspuolustajapariin Toni Söderholmin viereen. Hän sai jääaikaa 13.07 minuuttia ja oli toinen syöttäjä Lennart Petrellin tekemään avausmaaliin, joka jäi myös HIFK:n 3–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Metsola palkittiin ottelun Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana neljä SM-liigaottelua.
Kaudeksi 2013–2014 Metsola siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi sieltä Heinolan Peliittoihin. Metsola pelasi kauden aikana myös yhden SM-liigaottelun lainalla Pelicansissa lokakuussa 2014 paikattuaan joukkueen loukkaantumisia.
Metsola jakoi kaudella 2015–2016 Peliittojen loppukauden sopimuspelaajista/yli puolet kaudet pelanneista joukkueen sisäisen tehotilaston Henri Ruotsalaisen kanssa lukemalla 0. Helmikuussa 2016 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Peliittojen kanssa. Kaudeksi 2018–2019 Metsola siirtyi Kiekko-Vantaan riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kaudeksi 2019–2020 Metsola siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Kiruna IF:ään.
Seinäjoen Yrittäjät

| Seinäjoen Yrittäjät> Seinäjoen Vähittäiskauppiasyhdistys |
| --- | --- |
Perustettu:  1930
Toimiala:  Yrittäjyys
Toiminta-alue:  Seinäjoki
Jäsenet:  1300
Puheenjohtaja:  Paul Fairchild
Toiminnanjohtaja:  Kaisa Metsänranta
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seinäjoen Yrittäjät ry on Seinäjoen kaupungissa toimivien yrittäjien ja yksityisessä omistuksessa olevien yritysten yrittäjä- ja elinkeinopoliittinen etujärjestö. Se kuuluu Suomen Yrittäjät -keskusjärjestöön. Yhdistys sai alkunsa vuonna 1930, jolloin perustettiin Seinäjoen Vähittäiskauppiasyhdistys. Yhdistys on Suomen toiseksi vanhin yrittäjäyhdistys.
Historia

Yhdistyksen perustava kokous oli 20. helmikuuta 1930 Rautatieläisten talossa Seinäjoella. Paikalla oli kolmisenkymmentä yrittäjää. Vuonna 1936 yhdistys otti nimekseen Seinäjoen Liikemiesyhdistys. Sodan aikana yhdistys liittyi Yksityisyrittäjien Liiton jäseneksi. Nimi vaihtui jälleen vuonna 1943 ja nimeksi tuli Seinäjoen Yksityisyrittäjät. Seinäjoen Yrittäjät -nimi otettiin käyttöön vuonna 1963. Yhdistys on vaikuttanut aloitteentekijänä muun muassa Etelä-Pohjanmaan Kauppakamariyhdistyksen, Seinäjoen kauppakoulun, Rengonharju-Säätiön ja vuonna 1947 perustetun Seinäjoen Yrittäjänaiset -yhdistyksen syntymiseen. Vuonna 1951 tehtiin päätös Etelä-Pohjanmaan Kauppakamarin perustamisesta.
Seinäjoki muuttui kauppalasta kaupungiksi vuonna 1960, ja tuolloin käynnistyi kaupungin ja yrittäjien yhteistyö kaupungin kehittämisessä. 1980-luvulle tultaessa yhdistyksen jäsenmäärä kasvoi Etelä-Pohjanmaan suurimmaksi. Vuonna 1981 alettiin jakaa vuotuisia yrittäjäpalkintoja. Vuosituhannen lopussa jäsenmäärä laski tilapäisesti, mutta lähti nopeaan nousuun vuosituhannen vaihteen lähestyessä. Vuonna 1983 yhdistyksen nimeksi tuli Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät. Yhdistyksessä on 2000-luvun alussa yli tuhat jäsentä. Seinäjoen-Nurmon Yrittäjät luovuttivat Yrittäjyyden monumentti patsaan Seinäjoen kaupungille vuonna 2005. Vuonna 2009 yhdistyksen nimeksi tuli jälleen Seinäjoen Yrittäjät. Vuonna 2021 yhdistys kasvoi Ylistaron Yrittäjät ry lopettaessa toimintansa ja yhdistymällä Seinäjoen Yrittäjiin.
Puheenjohtaja

1930–1935: Mikko Ketomäki
1936–1945: Lauri Koivisto (kunniapuheenjohtaja)
1946–1948: Nestor Lieste
1949–1950: Oiva Helinko
1951: Nestor Lieste
1952: Arvo Luhtala
1953–1954: Bruno Hallila
1955–1960: Kauko Kekki
1961: Pentti Koivisto
1962–1964: Olavi Laiho
1965: Köpi Kaminen
1966–1968: Pentti Koivisto
1969–1970: Erkki Kylmäkorpi
1971–1972: Lauri Wallivaara
1973: Eino Rajamäki (kunniapuheenjohtaja)
1974: Ralf Ahllund
1975–1980: Eino Rajamäki
1981–1990: Martti Kumpeli
1991–1992: Ritva Haukkala
1993–1995: Jorma Lounatvuori
1996–1998: Erkki Koskenkorva
1999–2001: Jyrki Jääskeläinen
2002–2003: Jyrki Mäkynen
2004–2012: Kimmo Heinonen
2013–2017: Kaija Kuusela
2018–2021: Ossi Viljanen
2022–2023 Jussi Saarijärvi
2024– Paul Fairchild
Aiheesta muualla

Seinäjoen Yrittäjät ry:n kotisivu
Saapaskosken kanava

Saapaskosken kanava on Pielisjoessa Saapaskosken kohdalla sijaitseva kanava, joka on nykyisin pois käytöstä sen jälkeen kun Kuurnan voimalaitos valmistui vuonna 1971.
Saapaskosken kanava rakennettiin 1877–1878 kapean kosken lähellä olleen Myllyniemen kannaksen poikki. Kanavan pituus oli 510 metriä ja siinä oli yksi puurakenteinen sulku, jonka pituus oli 35,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 2,1  metriä. Sulku muutettiin kivirakenteiseksi 1912-1913. Nykyisin kanavasta on jäljellä sulkukammio, aallonmurtaja ja kanavanvartijan talo. Kanavan sulkuportit on poistettu ja kanavassa käy voimakas virtaus. Kanavaa ei voi käyttää veneliikenteeseen, koska veneet kaatuisivat näkyvissä olevaan sulun yläportin kynnykseen. Sulun yli johti puinen silta.
Aiheesta muualla

Museovirasto, Rakennettu kulttuuriympäristö. Valtakunnallisesti merkittävät kulttuurihistorialliset ympäristöt 1993 -luettelo: Saapaskosken kanava
Vuoksen vesistön kanavat
| --- | --- |
Heinäveden reitti:  Karvion kanava  Kerman kanava  Pilpan kanava  Vihovuonteen kanava 
Iisalmen reitti:  Ahkiolahden kanava  Nerkoon kanava 
Juojärven reitti:  Kaavinkosken kanava  Taivallahden kanava  Varistaipaleen kanava 
Leppävirran reitti:  Konnuksen kanava  Naapuskosken kanava  Taipaleen kanava 
Nilsiän reitti:  Lastukosken kanava  Juankosken kanava  Karjalankosken kanava 
Pielisen reitti:  Joensuun kanava  Kaltimon kanava  Kuurnan kanava 
Muita kanavia:  Ketveleen kanava  Kuivataipaleen kanava  Saarikosken kanava  Raikuun kanava  Saimaan kanava
Madonreikä

Madonreikä mahdollistaisi nopean siirtymisen kahden kaukaisenkin avaruuden sijainnin välillä.
Madonreikä on hypoteettinen aika-avaruuden topologinen ominaisuus. Yksinkertaisesti ilmaistuna kyse on mustan aukon suomasta ”oikopolusta”; madonreikä mahdollistaisi valoa nopeamman siirtymisen kahden toisistaan kaukana olevan pisteen välillä. Madonreiällä on ainakin kaksi suuta, jotka yhtyvät yhteen tunneliin. Ainetta voi kulkea suuaukosta toiseen menemällä tunnelin läpi.
Madonreiän nimi tulee seuraavasta analogiasta, jota käytetään ilmiön selittämiseen: kuvittele, että maailmankaikkeus on omenan kuori ja mato kulkee sen pinnalla. Matka omenan toiselle puolelle on puolet omenan kehästä, jos mato pysyy omenan pinnalla, mutta jos se kaivautuu omenan läpi, matka on huomattavasti lyhyempi.
Teoreettiset perusteet

Madonreiät ovat mahdollisia yleisen suhteellisuusteorian mukaan. Jokainen yleisen suhteellisuusteorian ratkaisu, jossa madonreiät ovat mahdollisia, vaatii myös eksoottisen aineen olemassaoloa. Tällä teoreettisella aineella olisi negatiivinen energiatiheys. Toisaalta ei ole voitu matemaattisesti osoittaa, että tämä olisi ehdoton vaatimus madonreikien olemassaololle. Eksoottisen aineen olemattomuutta ei myöskään ole voitu todistaa. Koska kvanttigravitaation teoria ei ole vielä valmis, asiaan ei voi toistaiseksi ottaa tieteellisesti kantaa.
Schwarzschildin madonreikä

Lorentzin madonreikä, joka tunnetaan myös Schwarzschildin madonreikänä ja Einsteinin-Rosenin siltana, on tietynlainen tunneli valkoisen aukon ja mustan aukon välillä. Tunnelin löysivät Albert Einstein ja Nathan Rosen. Tulokset julkaistiin vuonna 1935. Robert Fuller ja John Wheeler osoittivat vuonna 1962 tämäntyyppisten madonreikien olevan epävakaita, eivätkä ne kestäisi kauan syntymisensä jälkeen.
Madonreiät viihteessä

Elokuvassa Tähtiportti ja sitä seuranneissa televisiosarjoissa madonreikiä käytetään liikkumiseen tähtiportti-nimisen laitteen avulla.
Elokuvassa Déjà Vu madonreikää käytetään pääsemään menneisyyteen.
Elokuvassa Viimeinen horisontti (Event Horizon) avaruusalus hyödyntää keinotekoista madonreikää avaruudessa matkustamiseen.
Marvel-elokuvissa, kuten Thor ja Thor: The Dark World, asgardilaiset matkustavat madonreiän läpi, joka tunnetaan Bifröst-siltana.
Elokuvassa Interstellar matkustetaan madonreiän läpi etsimään ihmiskunnalle uutta elinplaneettaa, kun maan ilmasto on muuttumassa elinkelvottomaksi.
Pelissä Spore voi matkustaa madonreiällä toiselle puolelle galaksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madonreikä Wikimedia Commonsissa
Bercy

Ilmakuva Pariisista, etualalla Bercy
Bercyn vanhoja varastorakennuksia, joissa toimii tivolimuseo Musée des Arts Forains
Parc de Bercy
Bercy (/bersi:/) on entinen kunta Seinen departementissa Ranskassa, nykyisin Pariisin 12. arrondissementtiin kuuluva kaupunginosa Pariisin itäosassa Seinen pohjois- eli oikealla rannalla (ransk. rive droite).
Bercy sijaitsee Seinen ja Gare de Lyonista alkavan rautatien välissä. Suurin osa siitä oli ennen varastoaluetta, jossa varastoitiin Seinen yläjuoksulta jokialuksilla tuotua tavaraa, varsinkin Burgundin viiniä ja Morvanista saatua puutavaraa. Varastoinnin poistuttua alueelta sinne on rakennettu muun muassa Bercyn areena, nykyiseltä nimeltään AccorHotels Arena, sekä Ranskan talous- ja finanssiministeriön suuri virastorakennus, jonka mukaan ministeriöstä usein käytetään nimitystä Bercy. Lisäksi sinne on perustettu laaja puistoalue, Parc de Bercy.
Nykyinen Bercy

Nykyisin Bercy käsittää 1,903 neliökilometrin laajuisen alueen. Se rajoittuu lounaassa Seineen, luoteessa Quinze-Vingtsin ja koillisessa Picpusin kaupunginosiin sekä kaakossa Pariisin ja Charenton-le-Pontin väliseen kuntarajaan. Sieltä johtavat Seinen yli vastarannalle sillat Pont de Bercy ja Pont de Tolbiac sekä jalankulkusilta Passerelle Simone de Beauvoir.
Suurin osa alueen vanhoista varastorakennuksista purettiin 1980-luvulla, mutta Cours St. Émilionin varrella sijaitseva osa niistä on säilytetty ja julistettu historiallisiksi muistomerkeiksi. Niissä toimii nykyisin baareja, ravintoloita ja kauppoja sekä tivoliaiheinen museo Musée des Arts Forains.
Muita huomattavia rakennuksia ja muita kohteita Bercyssä ovat:
Ranskan talous-, finanssi- ja teollisuusministeriö, josta myös käytetään usein nimeä Bercy
AccorHotels Arena (alkuperäiseltä nimeltään Bercy Arena)
Bercyn autojuna-asema
Parc de Bercy, laaja puisto
Cinémathèque françaisen elokuva-arkisto
elokuvateatterikompleksi UGC Ciné Cité Bercy
kirkko Église Notre-Dame-de-la-Nativité de Bercy
Cimetière Valmy, Charentonin kunnalle kuuluva hautausmaa aivan Pariisin rajan tuntumassa.
Bercyn kautta kulkevat Pariisin metron linjat 6 ja 14, jotka leikkaavat toisensa Bercyn metroasemalla. Kaupunginosassa on lisäksi Cour Saint-Émilionin metroasema, jonka kautta kulkee vain linja 14.
Historia > Bercy ennen vuotta 1860

Bercyssä ovat Pariisin nykyisen alueen kaikkein vanhimmat säilyneet jäljet muinaisesta ihmisasutuksesta. Siellä tehdyissä kaivauksissa on löydetty jäännöksiä Chasséenin kulttuurin aikaisesta kylästä (noin 4000–3800 eKr.).  Kylä sijaitsi Seinen silloisen haaran vasemmalla rannalla, ja sieltä on tehty poikkeuksellisia arkeologisia löytöjä: puisia ruuhia, jousia ja nuolia sekä luusta ja kivestä tehtyjä työkaluja.
Historiallisissa lähteissä Bercy mainitaan ensimmäisen kerran Ludvig VI Paksun hallitsijakaudella (1108–1137). Nimi esiintyi toisinaan myös kirjoitettuna Berzilz, mistä on päätelty sen johtuvan muinaisranskan sanasta bercil, joka tarkoittaa lampolaa. "Percin" linna esiintyy Truschet'n ja Hoyaun noin vuonna 1550 laatimassa Pariisin kartassa.
Bercy kuului aikoinaan Yerresin kartanon maihin, jotka omisti Montmorencyn suku. Sen osti 1400-luvun lopulla Antoine Robert, kuninkaan notaari ja sihteeri. Myöhemmin se siirtyi Malon-suvulle. Kartanon alue laajeni 1600-luvulla, kun siihen liitettiin naapurialueita: vuonna 1605 Charentonin kauppalan alueet, vuonna 1624 Grange aux Merciers'n kartanon maat, jotka myöhemmin tunnettiin nimellä Petit-Bercy, sekä Conflansin tilan maat vuonna 1643.
Henri de Malon sulki alueen vuonna 1658 ja purki kartanon vanhan linnoitetun päärakennuksen ja rakensi kukkulan huipulle klassistyylisen linnan. Sen sai suunnitellakseen Louis Le Vau. Linnan rakensi valmiiksi Jacques de La Guépière vuonna 1712. Samoihin aikoihin aatelisto ja porvaristo alkoi rakentaa Seinen varrelle huviloita kuten Pâté-Paris ja Hôtel de la Rapée.
Bercy kuului Saint-Paulin seurakuntaan. Vuonna 1677 Congregatio Patrum Doctrinae Christianae hankki alueen Bercystä. Vuodesta 1712 lähtien Bercy kuului tuolloin perustettuun Sainte-Margueriten seurakuntaan. Vasta vuonna 1791 se muodostettiin omaksi seurakunnakseen. Kun Ranskaan samoihin aikoihin perustettiin kunnallishallinto, Bercystä tuli myös oma kuntansa.
Bercyn maa-alueet siirtyivät vuonna 1808 Nicolaïn suvulle. Pian he joutuivat kuitenkin luovuttamaan siitä alueita ensin viinivarastoja ja myöhemmin myös Gare de Lyoniin johtavaa rautatietä varten.
Tullimaksujen (octroi) välttämiseksi viinivarastot rakennettiin 1800-luvulla Pariisia tuolloin ympäröineen tullimuurin (mur des Fermiers géneraus) ulkopuolelle. Pääkaupunkiin tarkoitetut viinitynnyrit kuljetettiin sisämaasta Seineä pitkin jokilaivoilla Rapéelle ja varastoitiin Bercyssä sijainneisiin makasiineihin. Ranskan silloinen valtiovarainministeri Joseph-Dominique Louis osti makasiinit vuonna 1810 ja kunnostutti ne vuonna 1825.
Vuonna 1823 alueelle rakennettiin uusi kirkko, Église Notre-Dame-de-la-Nativité de Bercy.
1840-luvun alussa muutaman kilometrin päähän Pariisin silloisten rajojen ulkopuolelle rakennettiin uusi puolustusmuuri, Enceinte de Thiers. Se jakoi Bercyn kunnan silloisen alueen kahtia.