stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuollut mies rakastuu

| Kuollut mies rakastuu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Ilmari Unho
Perustuu:  Simo Penttilän alkuperäiskäsikirjoitukseen
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Erkki Majava
Leikkaaja:  Elle Viljanen
Lavastaja:  Arvo Kotilainen
Pääosat:  Joel Rinne Hilkka Helinä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  16. elokuuta 1942
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 458 480 mk
Seuraaja:  Kuollut mies vihastuu
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuollut mies rakastuu (ruots. Död man blir kär) on Ilmari Unhon ohjaama suomalainen jännityskomediaelokuva vuodelta 1942. Juoni perustuu Simo Penttilän alkuperäiskäsikirjoitukseen, joka voitti Suomi-Filmin marraskuussa 1940 julistaman käsikirjoituskilpailun. Elokuva on ensimmäinen Kuollut mies -trilogiassa, jota jatkettiin vuosina 1944 ja 1952.
Elokuvan aiheena on politiikkaan ja rahaan liittyvä juonittelu. Varatuomari Aarmalla on kosolti päänvaivaa peitenimiä käyttävistä rikollisista, mutta ”Kuollut mies” auttaa häntä taistelussa konnia vastaan.
Tuotanto

Kuollut mies rakastuu -elokuva syntyi Suomi-Filmin käsikirjoituskilpailun tuloksena. Kilpailu oli julistettu marraskuussa 1940. Simo Penttilä lähetti voittaneen käsikirjoituksensa nimimerkillä Monsieur X. Myös nimi Simo Penttilä on taiteilijanimi, jonka takana oli toimittaja Uuno Hirvonen. Jatkosodan vuoksi elokuvan kuvauksia siirrettiin kevääseen 1942. Tarina ajoittuu talvisodan jälkeisiin kuukausiin, jatkosotaan ei viitata. Teoksen keskushahmo eversti evp. Sarmo selittää arvonimessään olevan lyhenteen johtuvan sanoista ”ei viinaa pisaroittain”. Lisänimi ”Kuollut mies” puolestaan syntyi everstiä mukaillen kulttuurisen pelleilyn tuloksena: Sarmon isovaarin isoisän nimi oli Sarmoinen, mutta kohtalon ja kulttuurin oikusta se muuttui Turun koulussa Dettmaniksi. Suomalaisen kielialueen ulkopuolella Dettman vääntyi englanninkieliseen muotoon Deadman – eli ”Kuollut mies”.
Kuollut mies rakastuu oli erinomainen yleisömenestys. Jatko-osa Kuollut mies vihastuu ilmestyi 1944, ja yleisömenestys oli tällöinkin hyvä. Sen sijaan trilogian päättänyt Kuollut mies kummittelee (1952) ei menestynyt.
Pienissä sivuosissa nähdään muun muassa Joel Asikainen ja Kaarlo Halttunen sekä Liisa Tuomi, joka näyttelee baarityttöä.
Kuollut mies rakastuu kuvattiin huhti–kesäkuussa 1942. Konsuli Ahrmanin residenssiä esitti Etelä-Helsingissä Eirassa Armfeltintie 13. Brändön huvilakaupungissa Vanha kelkkamäki 9 puolestaan esitti Muursalon kartanoa. Sisäkuvat tehtiin Suomi-Filmin studioilla Helsingin Munkkisaaressa.
Elokuvan ympäristön ja henkilöiden tyylikkyydessä voi nähdä vastakohdan hakemista sota-ajan ankeudelle.
Arviot

Kriitikot olivat enimmäkseen tyytyväisiä näkemäänsä, ja Simo Penttilä toivotettiin tervetulleeksi kotimaisten käsikirjoittajien joukkoon. Helsingin Sanomien Paula Talaskiven mielestä elokuvassa oli sopivasti jännitystä ja komediaa, simopenttilämäistä huumoria, jopa hirtehishuumoria, jossa Joel Rinne kunnostautui. Uuden Suomen arvostelija kuitenkin piti toteutusta puutteellisena. Ajan Suunnan kriitikko pani merkille poikkeuksellisen luontevan replikoinnin. Aamulehden kirjoittaja arvioi elokuvan ”riemastuttavaksi tuotteeksi”. Näyttelijäsuoritukset arvioitiin kauttaaltaan hyviksi, vaikka Joel Rinne saikin itseoikeutetusti enimmät kiitokset.
Eräät 1980-luvun kriitikot olivat tylympiä arvioissaan. Tapani Maskula piti elokuvan juonta sekavana, dialogia tyhjin fraasein täytettynä ja dramaturgiaa jahkailevana. 2000-luvun arvostelija Arto Pajukallio on kuitenkin nostanut kerronnan, hahmot ja kokonaistunnelman ”metkan charmanttiseksi”.
Aiheesta muualla

Kuollut mies rakastuu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kava.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Rohdos

Rohdos on luonnosta saatava, lääkkeen omaisesti käytettävä tuote. Rohdokset voivat olla esimerkiksi jauhettua kasvin osaa, kuten digitaliksenlehti, tai jalostettua maitiaisnestettä, kuten oopiumi. Usein rohdoksista on uuttamalla tai muilla tavoin valmistettu puhdistettuja lääkevalmisteita (esimerkiksi digitoksiini, morfiini), joiden annostelu on huomattavasti täsmällisempää kuin rohdosten. Rohdoksissa vaikuttavan aineen pitoisuus on usein hyvin vaihteleva kasvupaikan, sään ja muiden tekijöiden takia. Siksi rohdoksen käytöstä on annostelun hankaluuden ja vaikeasti arvioitavan myrkyllisyyden takia luovuttu. Rohdos-termiä käytetään joskus myös niin sanotuista lääkkeenomaisista luonnontuotteista, jotka eivät täytä lääkkeiltä vaadittuja kriteerejä.
Leo Kunnas

| Leo Kunnas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1967 (ikä 57) Kliima, Võrumaa, Neuvosto-Viro
Ammatti:  kirjailija poliitikko
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Viro
Palvelusvuodet:  1992 – 2007 (Viro)
Taistelut ja sodat:  Irakin sota (2005)
Sotilasarvo:  Everstiluutnantti (Viro)
Kunniamerkit:  Kotkaristin ritarikunnan 4.lk komentajamerkki (Viro) Bronze Star (Yhdysvallat)
Leo Kunnas, (s.14. marraskuuta 1967 Kliima, Võrumaa, Neuvosto-Viro) on virolainen kirjailija, reservin upseeri arvoltaan everstiluutantti ja Viron riigikogun jäsen. Kunnasin tuotantoon kuuluu sotatieteellisiä julkaisuja.
Leo Kunnas kasvoi Neuvostoliiton aikaisessa Viron neuvostotasavallassa. Vuonna 1984 eli 16-vuotiaana hän yritti paeta Neuvostoliitosta, mutta jäi kiinni rajalla ja tuomittiin vankilaan. Vapauduttuaan hän liittyi Neuvostoliiton armeijaan vapaaehtoisena ja palveli vanginvartijana sisäministeriön joukoissa.
Koulutus

Leo Kunnas on opiskellut historiaa, filosofiaa ja yhteiskuntatieteitä seuraavissa yliopistoissa:
1989-1991 - Viron Humantistinen Instituutti (nykyään osa Tallinnan yliopistoa)
1991 - Helsingin yliopisto
Sen jälkeen hän opiskeli sotilasoppilaitoksissa:
1992-1994 Suomen Maanpuolustuskorkeakoulu- 1. virolainen upseerikurssi
2001-2002 Suomen Maanpuolustuskorkeakoulu - vanhempien upseerien kurssi
2005 Yhdysvaltain Puolustusyliopisto (engl. US National Defence University) Virginian Norfolkissa
Tehtävät itsenäistyneessä Virossa

Leo Kunnas ylennettiin alimpaan upseerinarvoon vuonna 1992, luutnantiksi 1994, yliluutnantiksi 1995, kapteeniksi 1997, majuriksi 1999 ja everstiluutnantiksi 2003.
Tehtävät Viron asevoimissa olivat ajallisesti:
1990–1992 Komppanianpäällikkö
1994-1997 Puolustusvoimien Taistelukoulun opetusosaston päällikkö ja koulun päällikkö Vorussa
1997-1999 Puolustusvoimien sota-akatemian ensimmäinen johtaja
2001-2007 Puolustusvoimien pääesikunnan toimintaosaston apulaispäällikkö, vt. ja varsinainen komentaja
2005 palveli Yhdysvaltain 1. panssaridivisioonan 3. prikaatin taisteluryhmän päämajan operaatio-osastolla Irakissa
Kunnas erosi varsinaisesta palveluksesta syksyllä 2007. Eroamisen syynä oli presidentti Toomas Henrik Ilveksen riigikogulle tekemä esitys Viron perustuslain muuttamisesta, jonka mukaan presidentti ei olisi enää Viron puolustusvoimien ylipäällikkö.
Kirjallinen toiminta

Kunnas kirjoitti Looming -lehteen vuonna 1990 kertomuksen, joka julkaistiin lopullisessa muodossaan vuonna 2001 hänen esikoisteoksessaan Sodanjumalien palvelija. Vuonna 2007 Kunnas sai Viron journalistiliiton parhaimman vuosittaisen palkinnon mielipideartikkelistaan "Eesti 2007: Phyrrose võit" (Eesti Päevaleht, 31.12.07).
Leo Kunnas teki käsikirjoituksen Elmo Nügasen ohjaamaan virolaiselokuvaan 1944, joka sai ensi-iltansa vuonna 2015.
Kirjallinen toiminta > Kirjat

"Kustumatu valguse maailm. Sõdurjumala teener", (suom. Sammuttamattoman valon maailma. Soturijumalan palvelija). 2001. ISBN 9985802462 (viroksi)
"Viiv pikas sõjas. Märkmeid Iraagi sõjast", (suom. Johtaja pitkässä sodassa. Huomautuksia Irakin sodasta). 2006. ISBN 9985624408 (viroksi)
"Takerdunud rünnak. Eesti riigikaitse võtmeprobleemid ja lahendused" (suom. Juuttunut hyökkäys. Viron maanpuolustuksen keskeiset ongelmat ja ratkaisut). 2008. ISBN 9789949431618 (viroksi)
"Gort Ashryn: I osa. Enne viimast sõda" (suom. Osa I. Ennen viimeistä sotaa) 2008. ISBN 9789949431632 (viroksi)
"Gort Ashryn: II osa. Sõda", (Osa II. Sota) 2009. ISBN 9789949452354 (viroksi)
"Gort Ashryn: III osa. Rahu", (Osa III. Rauha) 2010. ISBN 9789949475179 (viroksi)
"Ukraina häirekell. Takerdunud rünnak II" (suom. Ukrainan hälytyskello - Keskeytynyt hyökkäys II", 2014. Hea Lugu. ISBN 9789949538621 (viroksi)
"Sõda 2023. Koljat: kõigile, kes võitlevad oma koletistega (suom. Goljat: Kaikille, jotka taistelevat hirviöitä vastaan) ; Sõda 2023. Taavet: kõigile, kes ekslevad oma labürintides" (suom. David: Kaikille, jotka vaeltavat labyrinteissä): [dokumentaalromaan veel sündimata sündmustest]" (suom. dokumentaarinen romaani tapahtumista, jotka eivät vielä syntyneet). 2016. ISBN 9789949962549
Poliittinen toiminta

Leo Kunnas yritti Viron parlamenttiin, riigikoguun, vuonna 2011, mujtta jäi tällöin valitsematta. Vuonna 2019 hänet valittiin EKRE:n eli Viron konservatiivinen kansanpuolue listoilta.
Hän on esiintynyt usein Viron TV:n keskusteluohjelmassa "Free Thought Club ".
Tunnustukset

1997 Kotkaristin ritarikunta (IV luokka)
Yhdysvaltain armeijan pronssitähti
2002 Betti Alverin kirjallisuuspalkinto ("Sotilasjumalan palvelija")
Vuoden 2007 paras mielipidekirjoitus Viron painetussa mediassa
2009 Stalker-palkinto ("Gort Ashryn: Osa I")
2009 Bernard Kangro -kirjallisuuspalkinto
2010 Stalker-palkinto ("Gort Ashryn: Part II")
2011 Stalker-palkinto ("Gort Ashryn: Osa III")
Muuta

Leo Kunnasin vaimo on journalisti Kaja Kunnas, jonka useita ajankohtaisia artikkeleita Viron yhteiskunnallisista kysymyksistä on julkaistu 2000-luvulla suomalaisissa sanomalehdissä.
Ritvasammalet (heimo)

| Ritvasammalet |
| --- | --- |
 Lettoväkäsammal (Campylium stellatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Ritvasammalet Amblystegiaceae  G.Roth
Alaheimoja
 Cratoneuroideae  Amblystegioideae 
Katso myös
   Ritvasammalet (heimo) Wikispeciesissä   Ritvasammalet (heimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritvasammalten heimo (Amblystegiaceae) kuuluu palmikkosammalten lahkoon.
Ritvasammalten heimoon kuuluvia sukuja

Suomessa esiintyviä sukuja:
Alaheimo Cratoneuroideae
Cratoneuron – sirohuurresammalet
Palustriella – sirppihuurresammalet eli isohuurresammalet
Alaheimo Amblystegioideae
Amblystegium – lehtoritvasammalet eli ritvasammalet
Campyliadelphus – suippuväkäsammalet
Campylium – lettoväkäsammalet
Drepanocladus – upossirppisammalet eli luhtasirppisammalet
Hygroamblystegium – sammakonsammalet eli tammukansammalet
Hygrohypnum – kalkkipurosammalet eli purosammalet
Leptodictyum – saukonsammalet
Pseudocalliergon – jalosammalet
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Amblystegiaceae
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q146234  Wikispecies: Amblystegiaceae  EoL: 49910852  EPPO: 1ABTF  FloraBase: 23004  FNA: 10034  GBIF: 4650  iNaturalist: 129777  IRMNG: 112152  ITIS: 16165  NBN: NHMSYS0000309308  NCBI: 52997  NZOR: 6f98e25d-7341-43ae-bf42-0867184f111a  Open Tree of Life: 405426  Plazi: E9733414-8AE9-48BD-DDB1-08D923F31F41  Tropicos: 35001450  WFO: wfo-7000000019  WoRMS: 292806 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Amblystegiaceae
Käännös suomeksi
Kulkurin valssi

| Kulkurin valssi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Mika Waltari
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Felix Forsman
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Hannu Leminen
Pääosat:  Tauno Palo Ansa Ikonen Regina Linnanheimo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Levittäjä:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  19. tammikuuta 1941
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  2 355 542 mk
Tuotto:  6 522 156 vmk
Katsojat:  1 230 993 (vuoden 1945 loppuun mennessä)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kulkurin valssi (Vagabond-valsen) on Toivo Särkän ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1941. Se valmistui välirauhan aikana, ja tuolloisessa viihdetyhjiössä se sai vuoden 1945 loppuun mennessä 1 230 993 katsojaa. Se oli aikoinaan myös katsotuin suomalainen elokuva, kunnes Tuntematon sotilas kokosi elokuvateattereihin vielä suuremman katsojamäärän. Kulkurin valssi perustuu vanhaan suosittuun ruotsalaissävelmään "Vandrarevalsen" ("Kulkurin valssi"), jonka pohjalta Mika Waltari kirjoitti elokuvalle käsikirjoituksen.
Elokuvan tapahtumien ajankohta on 1880-luku ja kuviteltu maailma, jollaista tuskin on koskaan ollut olemassa.
Kulkurin valssi oli menestys jo ensi-iltavuotenaan ja ajan myötä siitä on muodostunut yksi suomalaisen elokuvataiteen klassikoista.
Tarinan tiivistelmä

Suomalainen paroni pakenee Venäjältä kotimaahansa Suomeen kaksintaistelun jälkeen. Hän naamioituu kulkuriksi välttääkseen kiinnijoutumisen. Hän majailee romanien ja sirkuslaisten seurassa ja laulaa muun muassa Kulkurin valssin. Hän tapaa rikkaan kartanon tyttären ja lopulta he rakastuvat. Tyttö on kuitenkin menossa naimisiin toisen miehen kanssa. Paroni keskeyttää häät ja pakenee tytön kanssa. Lopuksi "kulkuri" vie neidon kartanoonsa ja esittelee tämän äidilleen. Tyttö tajuaa tulleensa huijatuksi ja aikoo lähteä. Paronin äiti kuitenkin estää aikeen ja käskee parin suudella...ja he suutelevat.
Elokuvan alussa on selvä anakronismi: ruhtinas Avertsejev päivää 10 000 ruplan sekkinsä 23. toukokuuta 1887. Myöhemmin nähtävässä sirkuksen ohjelmajulisteessa on mainittu kesä 1878.
Kuvausaika ja -paikat

Kulkurin valssin kesä on sangen lavastettua; sen kuvaukset aloitettiin vasta myöhäiskesästä, 30. elokuuta 1940. Viimeiset sisäkuvat otettiin 22. joulukuuta 1940. Elokuva kuvattiin verrattain pienellä alueella Helsingissä ja sen ympäristössä. Arnoldin pietarilaisrakastajattaren palatsi sijaitsee Kaivopuistossa osoitteessa Itäinen puistotie 13. Helenan kotikartano ympäristöineen on Herttoniemen kartano ja sen museoalue. Myös kaksintaistelukohtaus kuvattiin Herttoniemessä. Arnoldin puista kotikartanoa esittää taasen Westerkullan kartano. Elokuvan ulkokuvia otettiin lisäksi Vantaanjoen rannalla. Sisäkohtaukset kuvattiin SF-studioilla 1 ja 2. Kulkurin valssin tarkastuspäivämäärä on 20. joulukuuta 1940.
Arvostelut

Helsinkiläinen Uusi Suomi arvioi elokuvaa: "SF:n Kulkurin valssi vetoaa romantiikan kaipuuseen ja antaa katsojan heittäytyä täysin sydämin tähän värikkääseen, sadunomaiseen, välin perin naiiviin, mutta viehättävään maailmaan." Lehti kiitti elokuvan huolellista miljöökuvausta. Helsingin Sanomat kirjoitti Kulkurin valssista: "Se on sellaisenaankin hyvin huomattava saavutus, suomalaisten filmien parhaita, eikä joudu häpeään monen ulkomaisenkaan rinnalla. Erityisenä etuna on se, että tunnelmaa ja vaikuttavuutta ei ole saavutettu tekstin, vaan välittömästi kuva-aineksen, valokuvauksellisten keinojen käyttämisen avulla, joihin sitten liittyy George de Godzinskyn tavallista onnistuneempi, Tannerin valssin säveltä muunteleva ja mustalaisromanssien aineksia taitavasti käsittelevä musiikki." Tamperelainen Aamulehti oli tylympi: "Kaunis kiiltokuva, sellaisena laatuunkäypä, mutta ei myöskään mitään muuta." Aamulehti kehui elokuvaa "joustavan kevyestä vauhdista" ja "huolettomasta kulkurihengestä". Aikalaiskriitikot antoivat kiitosta myös Kulkurin valssin joukkokohtausten hyvälle hallinnalle ja kuvaukselle. Markku Varjola (Vaasa) arvioi vuonna 1980: "Kulkurin valssin menestys perustuu tarkkaan lasketulle synteesille suomalaisten haavemaailmasta."
Aikansa ilmiö

Suomen kansallisfilmografia 2 kirjoittaa Kulkurin valssista: "Waltarin eeppinen, runsas kertojanote sisältää aina selkeän ja hyvin yksinkertaisen jännitteen". Elokuvassa esitellään kaksi toisistaan poikkeavaa kulkuriyhteisöä, sirkus ja mustalaiset. Helenan kotikartano sen sijaan edustaa järjestynyttä yhteiskuntaa ja sivistystä ranskan opintoineen. Kulkurin valssin on katsottu tarjonneen talvisodan järkytyksistä toipuvalle Suomelle turvallisia ja syvältä kumpuavia "lapsellisia perustunteita", vuosisatojen aikana hyväksi havaittuja perinteitä. Elokuvan synnyttämää yhteisyyden tunnetta vahvisti tuttu tähtipari Ansa & Tauno. Tarinassa on alkuunpanevana voimana 1940-luvun Suomessa varsin konkreettisesti koettu Venäjän uhka, vaikkakin se tarinan edetessä jää taustalle. Kulkurin äiti on taasen nähty suomalaisena perusäitinä, Suomen vertauskuvana. Kulkurin valssia on pidetty aikansa ilmiönä ja sellaisenaan arvokkaana tutkimuskohteena, kuten Rovaniemen markkinoilla -elokuvaa tai Uuno Turhapuro -elokuvasarjaa.
Elokuvatutkija Anu Koivunen analysoi Kulkurin valssia Ilta-Sanomissa 3. lokakuuta 1998: "Kaikki kohtaukset rakentuvat sen ympärille, että Tauno tanssii tai laulaa. Ansakin tulee mukaan vasta puolessa välissä elokuvaa. Palossa on sensuaalista voimaa, mistä syystä katsojakokemus on niin nautinnollinen". Koivunen jatkaa samassa lehdessä 24. lokakuuta 1998: "[Kulkurin valssi on] romanssien romanssi, suomalaisen elokuvan ykkösparin Ansa Ikosen ja Tauno Palon seitsemäs ja ehkä kaikkein ikimuistoisin kohtaaminen".
Sininen laulu -teoksessa puolestaan kirjoitetaan: "[Kulkurin valssi oli] ajan olosuhteet muistaen melkein ironisesti nimenomaan slaavilainen romanssi ja sellaisena lempeä korvike ajan väkivaltaiselle konfliktille. Tämä laji oli tuottaja-ohjaaja Toivo Särkän, entisen venäjänkielen maisterin, erikoista taitamisen aluetta". Elokuva määritellään historiallisen melodraaman erääksi huipuksi.
Alun perin Toivo Särkkä kaavaili kirjoituskilpailua Kulkurin valssista. Hän kuitenkin päätyi tilaamaan käsikirjoituksen Mika Waltarilta, jonka tehtäväksi tuli hahmotella J. Alfred Tannerin sanoittamaan valssiin pohjautuva tarina. Suomalaisen elokuvan kultaisessa kirjassa kerrotaan, että Särkkä ja Waltari kohtasivat Kouvolan junassa. Waltari vastasi elokuvamogulin ehdotukseen: "Juu, juu, kyllä minä sen teen". Hänelle maksettiin käsikirjoituksesta 50 000 mk.
Yleisömenestys

Kulkurin valssia on pidetty ensisijaisesti Tauno Palon show’na. Juonta ei halunnut korostaa edes tuotantoyhtiö, joka luonnehti elokuvaa ennakkotiedoissa:
"Kiehtova venakko, tummantulinen mustalaistyttö, tähtisilmäinen sirkustanssijatar kilpailevat kulkurin rakkaudesta, mutta suloisista suloisin ja ylpeistä ylpein linnanneito valloittaa viimein hänen tulisen sydämensä omakseen."
Kulkurin valssia markkinoitiin "välkehtivänä elokuvaromanssina" ja "vuoden ihastuttavimpana elokuvasatuna". Ensi-iltakaupunkeja 19. tammikuuta 1941 olivat Helsinki, Tampere, Turku, Lahti, Pori, Vaasa, Kuopio sekä Hämeenlinna ja Kotka. Kolmen ensimmäisen esityskuukautensa aikana elokuva keräsi Helsingissä 160 000 maksanutta katsojaa. Koko Suomessa katsojia kertyi vuoden 1945 loppuun mennessä 1 230 993, joista aikuisia oli 1 032 220 ja alennuslippulaisia 198 773. Kaikkiaan kävijämääräksi tuli noin 1 400 000. Elokuva oli eritoten naiskatsojien suosikki. Tuottajan osuus pääsylipputuloista 1940-luvun loppuun mennessä oli 6 522 156 vmk. Elokuvan budjetti, 2 356 000 markkaa, on vuoden 2015 rahassa noin 700 000 euroa.
Suomalaisilla televisiokanavilla Kulkurin valssi on vuoteen 2017 mennessä esitetty parisenkymmentä kertaa, ensimmäisen kerran 2. maaliskuuta 1958. Seitsemännellä esityskerrallaan 14. tammikuuta 1981 elokuva sai 2 238 000 katsojaa eli lähes puolet Suomen silloisesta väestöstä.
Julkaisut

Kulkurin valssi on julkaistu analogisessa VHS-formaatissa ja myöhemmin digitaalisena DVD:nä. Vuonna 2016 Kansallinen audiovisuaalinen instituutti julkaisi elokuvan restauroituna Blu-ray-versiona, jossa on PCM Stereo 2.0 -ääni ja lisämateriaalina muun muassa elokuvan traileri.
Milan Kundera

| Milan Kundera |
| --- | --- |
 Milan Kundera vuonna 1980.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1929 Brno, Tšekkoslovakia
Kuollut: 11. heinäkuuta 2023 (94 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Tšekkoslovakia (–1979), Ranska (1981–), Tšekki (2019–)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki 
Tuotannon kieli: tšekki, ranska
Aikakausi:  1953–2000
Esikoisteos:  Tšekkiläinen pila (Žert, 1967)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Milan Kundera (1. huhtikuuta 1929 Brno, Tšekkoslovakia – 11. heinäkuuta 2023 Pariisi, Ranska) oli tšekkiläinen kirjailija ja toisinajattelija.
Kunderan esikoisromaani on vuonna 1967 ilmestynyt Pila. Kundera osallistui vuoden 1968 Prahan kevääseen, minkä jälkeen hänen työnsä kiellettiin Tšekkoslovakiassa vuoden 1989 samettivallankumoukseen asti. Kommunistihallinnon vainoama Kundera päästettiin vuonna 1975 Ranskaan. Hän menetti Tšekkoslovakian kansalaisuuden 1979, ja vuonna 1981 hänelle myönnettiin Ranskan kansalaisuus. Hän kirjoitti romaanien lisäksi näytelmiä, runoja ja esseitä. Kundera tunnetaan erityisesti filosofisista teemoistaan.
Nuoruus

Kunderan vanhemmat olivat Ludvík ja Milada Kundera. Ludvík-isä oli tunnettu musikologi ja pianisti, joka oli ollut säveltäjä Leoš Janáčekin oppilas ja toimi Musiikin ja esittävien taiteiden Janáček-musiikkiakatemian rehtorina. Lukion jälkeen Milan Kundera jatkoi 1948 Kaarlen yliopiston filosofiseen tiedekuntaan, jossa hän joutui vaikeuksiin porvarillisena pidetyn perhetaustansa takia. Hän vaihtoi 1953 elokuvataiteiden linjalle Prahan esittävien taiteiden akatemiaan. Hän opiskeli siellä käsikirjoittamista ja ohjaamista ja valmistui 1958. Kundera toimi valmistumisensa jälkeen kirjallisuuden opettajana Prahan elokuvakoulussa.
Kundera liittyi Tšekkoslovakian kommunistiseen puolueeseen vuonna 1948. Hänet erotettiin siitä vuonna 1950, mutta hänet hyväksyttiin takaisin 1956, ja hän oli puolueen jäsen vuoteen 1970 saakka.
Tšekkiläinen Respekt-lehti väitti syksyllä 2008 Kunderan ilmiantaneen vuonna 1950 Miroslav Dvořáčekin, joka oli paennut Tšekkoslovakiasta Länsi-Saksaan ja palannut maahan tiedustelijana. Ilmiannon seurauksena Dvořáček pidätettiin ja tuomittiin pitkään vankeusrangaistukseen. Respekt perusti väittämänsä vanhoihin vahingossa ilmi tulleisiin asiakirjoihin. Kundera itse kiisti väitteet jyrkästi, ja monet nimekkäät kirjailijat asettuivat puolustamaan häntä.
Tyyli

Kundera tunnetaan tyylistään yhdistää toisiinsa fiktiota ja filosofisia sivuhyppäyksiä.lähde? Tyyliin hän lienee saanut vaikutteita itävaltalaiselta Robert Musililta ja sveitsiläiseltä Alain de Bottonilta.lähde? Itse hän on kertonut saaneensa virikkeitä renessanssin ajalta François Rabelaisilta, Giovanni Boccacciolta ja kaikkein voimakkaimmin Miguel de Cervantesilta.
Romaanien lisäksi Kundera on kirjoittanut näytelmiä, runoja ja esseitä. Hänen esikoisteoksensa oli runokokoelma Člověk zahrada širá. Kundera sai vuonna 1987 Ranskan akatemian kriitikkopalkinnon esseekokoelmastaan Romaanin taide (L'Art du Roman).lähde?