stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon Elitserien-kausi 2008–2009
Pudotuspelit > Puolivälierät

Färjestads BK - Brynäs IF 4-0
Linköpings HC-Skellefteå AIK 3-4
Frölunda HC Luleå HC 4-1
HV71-Timrå IK 4-3
Pudotuspelit > Välierät

Färjestads BK Skellefteå AIK 4-0
Frölunda HC - HV71 2-4
Pudotuspelit > Loppuottelu

Färjestads BK - HV71 4-1
Kamoi (1922)

| Kamoi / 神威 |
| --- | --- |
 Kamoi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New York Shipbuilding, Camden
Kölinlasku:  14. syyskuuta 1921
Laskettu vesille:  8. kesäkuuta 1922
Palveluskäyttöön:  1. kesäkuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  3. toukokuuta 1947
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  17 273 t
Pituus:  151,2 m (vesiraja)
Leveys:  20,4 m
Syväys:  8,5 m
Koneteho:  9 000 shp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  181
Aseistus
Aseistus:  2 × 14 cm/50 tykkiä 2 × 8 cm/40 ilmatorjuntatykkiä
Kamoi (jap. 神威) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1922 vesillelaskettu tankkeri ja vesilentokoneiden emälaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Yhdysvalloista New York Shipbuildingiltä Camdenista osana vuoden 1920 hankintoja ja sen köli laskettiin 14. syyskuuta 1921. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1922 ja se valmistui reilua kolmea kuukautta myöhemmin 12. syyskuuta.
Palvelus

Alus muutettiin vesilentokoneiden emälaivaksi, jonka jälkeen sille sijoitettiin kaksitoista lentokonetta. Se otettiin muutostöiden päätyttyä palvelukseen 1. kesäkuuta 1934. Se palautettiin 15. huhtikuuta 1944 tankkeriksi ja se  vaurioitui ilmahyökkäyksessä 13. huhtikuuta 1945 Hongkongissa. Alus poistettiin alusluettelosta 3. toukokuuta 1947.
Kastanajärvi

| Kastanajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°13′25″N, 24°46′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ormajoen valuma-alue (35.79)
Laskujoki:  Rytisenoja 
Järvinumero:  35.791.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118 m  
Rantaviiva:  3,118 km  
Pinta-ala:  32,536 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKastanajärvi 
Kastanajärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja se on 1,1 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Ormajoen valuma-alueella (35.79), jonka Leheejärven alueeseen (35.791) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118 metriä mpy.
Józef Ignacy Kraszewski

| Józef Ignacy Kraszewski |
| --- | --- |
 Józef Ignacy Kraszewski vuonna 1859.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1812
Kuollut: 1887 (74–75 vuotta)
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Boleslawita
Tuotannon kieli: puola
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Józef Ignacy Kraszewski (1812–1887) oli puolalainen kirjailija. Hän opiskeli Vilnan korkeakoulussa ja aloitti runsaan kirjallisen tuotantonsa hyvin varhain saavuttamatta alkuun kuitenkaan menestystä. Oltuaan jonkin aikaa maanviljelijänä ja 11 vuotta toimittajana Vilnassa hän aloitti 1853 Volynian koulujen ylitarkastajana. Varsovassa, jonne hän oli siirtynyt 1860, hänellä oli sekä kirjailijana että toimittajana suuri vaikutus. Vuoden 1863 kapinan jälkeen Kraszewski joutui pakenemaan ulkomaille, jossa hän kirjoitti nimellä Boleslawita.
Krakovassa vietettiin 1879 suuri kansalaisjuhla Kraszewskin 50-vuotisen kirjailijatoimen johdosta, mutta epäillen Kraszewskin jättäneen ranskalaisille salaisia valtiollisia asiakirjoja Saksan hallitus panetti hänet 1883 vankeuteen, josta hänet kuitenkin vuoden päästä vapautettiin.
Kraszewskin työkyky oli ilmiömäinen: hän kirjoitti aina, missä paikassa ja missä oloissa hyvänsä, ja niin hänen teoksiaan onkin noin 600 nidosta. Harvinaisen joustavasti hän on liikkunut runouden, romaanin, historian, muinaistieteen ja monipuolisen yhteiskunnallisen toiminnan alalla. Innokkaana edistysmielisenä toimittajana hän vaikutti laajoihin piireihin kasvattavasti, ja vaikka hän ei ollut erityisen etevä taiteilijana, hän herätti kaunokirjailijana keskiluokassa laajempaa kirjallista harrastusta kuin kukaan muu puolalainen kirjailija häntä ennen.
Esimerkkejä hänen teoksistaan ovat romaanit Swiat i poeta (’Maailma ja runoilija’, 1839), Ulana (1843), Latarnia czarnoksieska (’Noitalyhty’, 1843), Ostap Bondarczuk (1848), Jaryńa (1850), Hrabina Kosel (’Kreivitär Kosel’ 1876), Morituri, Resurrecturi, runoteokset Anafielas (1840–1843), joka kuvaa Liettuan muinaisuutta, ja Hymny boleści (’Tuskan hymnejä’, 1857) sekä historialliset teokset: Wilno: od początków jego do roku 1750 (’Vilnan historia vuoteen 1750’, 1840–1842) ja Polska w czasie trzech rozbiorów (’Puola kolmen jaon aikana’, 1873–1875).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Ignacy Kraszewski Wikimedia Commonsissa
Kamov

| Kamov |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö (OAO)
Perustettu:  7.10.1948 (OKB-2, Kokeellinen suunnittelutoimisto 2)
Kotipaikka:  ul. 8 Marta 8a, 140007 Ljubertsy, Moskovan alue, Venäjä
Toimiala:  ilmailuteollisuus
Tuotteet:  Helikopterien suunnittelu
Emoyhtiö:  Russian Helicopters (holdingyhtiö)
Omistaja:  emoyhtiön omistaa Venäjän valtionkorporaatio Rostehiin kuuluva holdingyhtiö Oboronprom
Kotisivu:  www.russianhelicopters.aero/en/kamov/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamov (ven. ОАО Камов) tai Kamovin suunnittelutoimisto (ven. Камов конструкторское бюро, Kamov konstruktorskoje bjuro, virallinen suunnittelutoimistotunnus on Ka) on venäläinen helikoptereita suunnitteleva yritys. Yhtiön kotipaikka on Venäjän Moskovan alueen Ljubertsyn kaupungissa, joka on aivan Moskovan kaakkoispuolella. Toinen helikopterien suunnittelutoimisto eli Mil Moskovan helikopteritehdas sijaitsee lähistöllä eli Ljubertsyn kaupungin itälaidalla Tomilinossa.
Yrityksen pääsuunnittelija oli pitkään Nikolai Iljitš Kamov, joka valmisti ensimmäisen roottorialuksensa vuonna 1929 yhdessä N. K. Skrzhinskiin kanssa. Vuoteen 1940 mennessä yritys valmisti useita autogiroja, mukaan lukien ainoan taistelutoimintaa nähneen autogiron, TsAGI A-7-3:n.[lähde? ]
Nykyisen Kamovin suunnittelutoimiston taustalla on lokakuussa 1948 perustettu Kokeellinen suunnittelutoimisto 2 (ven. Опытное конструкторское бюро - 2, ОКБ-2,  Opytnoje konstruktorskoje bjuro). Suunnittelutoimisto nimettiin myöhemmin Uhtomskin helikopteritehtaaksi (Ухтомский вертолетный завод) ja vuonna 1974 tehdas nimettiin pääsuunnittelija Kamovin mukaan. Vuonna 1991 nimeksi tuli Kamov helikopterien tieteellis-tekninen keskus (ven. Вертолетный научно-технический комплекс (ВНТК) имени Н.И. Камова). Kesäkuusta 1996 lähtien nimi on ollut pelkistetysti OAO Kamov. Vuonna 2008 Kamovista tuli osa holdingyhtiö Russian Helicoptersia. Se on puolestaan  osa Venäjän valtionkorporaatio Rostehin omistamaa holdingyhtiö Oboronpromia. Kamovilla suunniteltujen kopterien sarjavalmistus tapahtuu pääosin Russian Helikopters -konsernin muilla, kokoonpanoon keskittyneillä tehtailla.
Kamovin suunnittelutoimisto  on keskittynyt sotilashelikoptereiden ja koaksiiliroottorillisten helikoptereiden kehittämiseen, jotka soveltuvat paremmin merivoimien käyttöön.[lähde? ]
Kamovin suunnittelemia ilma-aluksia

KaSkr-I Gyrocraft, 1929, ensimmäinen neuvostoliittolainen autogiro
KaSkr-II Gyrocraft, 1930, paranneltu versio KaSkr-1:stä
Ka-8 Irkutyanin, 1947, yksipaikkainen helikopteri
Kamov Ka-9
Kamov Ka-10, 1950, tarkkailuhelikopteri
Kamov Ka-11 kevyt yksipaikkainen helikopteri
Kamov Ka-12, monikäyttöinen yhdeksän paikkainen helikopteri
Kamov Ka-14, kevyt monikäyttöinen helikopteri
Kamov Ka-15, 1952, kaksipaikkainen kuljetushelikopteri
Kamov Ka-18, 1955, neljän matkustajan kapasiteetti
Kamov Ka-20, 1958, sukellusveneentorjuntahelikopteri.
Kamov Ka-22 Vintokryl, 1959, kokeellinen
Kamov Ka-25, 1961, merivoimien helikopteri
Kamov Ka-26, 1965, kevyt kuljetushelikopteri
Kamov Ka-27, 1974, sukellusveneentorjuntahelikopteri
Kamov Ka-28, vientiversio Ka-27:sta
Kamov Ka-29, rynnäkkökuljetushelikopteri
Kamov Ka-31, AEW-helikopteri
Kamov Ka-32, 1974, sukellusveneentorjuntahelikopteri
Kamov Ka-34, raskas roottoriajoneuvo
Kamov Ka-35, raskas roottoriajoneuvo
Kamov Ka-37, Daewoon kanssa yhdessä suunniteltu maatalouslennokki
Kamov Ka-40, kehitystyössä oleva sukellusveneentorjuntahelikopteri jonka on tarkoitus korvata Ka-27.
Kamov Ka-50, taisteluhelikopteri
Kamov Ka-52, taisteluhelikopteri
Kamov Ka-60, sotilaskuljetushelikopteri
Kamov Ka-62, siviiliversio Ka-60:sta
Kamov Ka-64, merivoimien kuljetushelikopteri
Kamov Ka-90, nopea helikopteri
Kamov Ka-92, matkustajahelikopteri
Kamov Ka-115, kevyt monikäyttöinen helikopteri
Kamov Ka-118, kevyt monikäyttöinen helikopteri
Kamov Ka-126, kevyt kuljetushelikopteri
Kamov Ka-128, kevyt kuljetushelikopteri
Kamov Ka-137, lennokki
Kamov Ka-226, kevyt kuljetushelikopteri
V-50,1960-luku, peruutettu, nopea rynnäkköhelikopteri tandemroottorilla.
V-60, 1980-luku, kevyt tiedustelu- ja saattohelikopteri
V-80, 1970-luku, sarja suunnitelmia taisteluhelikopterin kehittämiseksi, lopullinen tuote oli Kamov Ka-50
V-100, kaksiroottorinen sotilashelikopteriprojekti 1980-luvulla.
Z-10, 1990-luku, salaa Kiinalle suunniteltu taisteluhelikopteri. Alun perin Kamovin suunnittelema, mutta kiinalaiset jatkokehittivat.
Z-10
Kamov Ka-27
Kamov Ka-60
Kamov Ka-226
Kamov Ka-32
Kamov Ka-50
Järvimalmi

Limoniittia
Limoniitti on yleisnimitys vesipitoisille rautaoksidisaostumille, joita tavataan järvien ja soiden pohjassa, joissa ja lähteiden reunoilla. Siitä on esiintymispaikasta riippuen käytetty nimityksiä järvimalmi, lähdemalmi tai suomalmi.
Järvimalmi

Järvimalmi on järvien pohjasta löytyvää rauta(III)oksidipitoista hiekkaa (rautamalmia), jonka Fe-pitoisuus on noin 20–47 %. Järvimalmia eli limoniittia esiintyy Suomessa pääasiassa sisämaan järvialueilla. Malmia on hiekkapohjaisissa järvissä rantojen läheisyydessä 1–5 m:n syvyydessä 20–200 cm:n paksuisina kerroksina. Järvimalmi on uusiutuva luonnonvara. Limoniitti syntyy rautapitoisten kivi- ja maalajien rapautuessa eroosion seurauksena. Tällöin rauta(II)- ja rauta(III)-ioneja joutuu pohjaveteen, joka puolestaan kulkeutuu järviveteen. Rauta(III)oksidin alhaisen liukoisuustulon vuoksi järvessä malmi alkaa saostua. Limoniitti muodostuu jonkin kiinteän esineen, kuten kiven tms. ympärille, jonka jälkeen malmia kertyy lisää kerros kerrokselta. Noston jälkeen järvimalmia alkaa pian saostua uudelleen samoille paikoille. Järvimalmi sisältää myös mangaania ja fosforia. Kansanomaiset nimet limoniitille ovat hölmä, malavi, rautamaa, malvi ja rautamulta. Järvimalmi uusiutuu noston jälkeen kymmenessä vuodessa, minkä jälkeen ”malmisato” voidaan jälleen korjata talteen.
Järvimalmin eri tyypit

Järvimalmia on useita eri tyyppejä. Malmi saattaa olla väriltään keltaista, punaista, ruskeaa tai lähes mustaa. Mitä mustempaa malmi on, sitä suurempi on Fe(II)-oksidien pitoisuus, kun taas Fe(III)-oksidit tuottavat punertavan ruskean värin. Järvimalmi voi olla koostumukseltaan huokoista ja haurasta tai se voi esiintyä pyöreinä, litteinä tai herneenmuotoisina palasina tai suurina levyinä.
Eräissä germaanisissa ja balttilaisissa kielissä suo- ja järvimalmia on nimitetty punaista tarkoittavalla sanalla, jota vastaa esimerkiksi nykyruotsin röd. Suomen sana rauta perustuu joihinkin näistä järvimalmin nimityksistä.
Suomalmi

Suomalmi kerrostuu soihin pintaturpeen alle. Kun pinta kääritään auki, sen alapuolelta saadaan esiin ruosteisen tummanruskeat kerrokset, usein kiiltäviä malmikokkareita, jotka nostetaan lopuksi kuivumaan. Suomalmi käsitellään samalla tavalla kuin järvimalmi.
Raudanjalostus

Suomessa järvimalmi oli ennen kaivostoiminnan laajamittaista aloittamista tärkein raudanvalmistuksen raaka-aine. Järvimalmia on pelkistetty rautakauden alusta talonpoikaisissa maakuoppauuneissa ja harkkohyteissä. Pelkistimenä on toiminut puuhiili. Niiden hyötysuhde oli huono: vain noin neljäsosa malmin sisältämästä raudasta saatiin talteen, ja hiiltä kului liki kymmenkertainen määrä raudansaantoon verrattuna (nykyaikaisissa masuuneissa hiilen kulutus on noin puolet raudansaantoon nähden). Keskiaikainen pätsi, jota lietsottiin palkeilla, paransi sekä saantoa että hyötysuhdetta. Ensimmäiset todelliset masuunit, joista rauta saatiin sulana takkirautana ulos, rakennettiin 1600-luvulla. Laajimmillaan limoniitin käyttö oli 1880-luvulla, kunnes nykyaikaisten louhintatekniikoiden ja räjähteiden käyttöönotto alensi kaivosmalmien hinnan niin alas, ettei limoniitti enää kyennyt hintakilpailuun.
Järvimalmiruukkeja olivat muun muassa Juankosken rautaruukki 1746, Salahmin rautaruukki 1810, Jyrkkäkosken rautaruukki 1831, Haapakosken rautaruukki 1842, Huutokosken rautaruukki 1859 ja Sourun rautaruukki 1868.  Myös Ilomantsin Möhkössä toimi järvimalmia käyttävä rautaruukki vuodesta 1849 vuoteen 1907. Takkirauta myytiin joko suoraan Pietarin markkinoille tai vietiin Värtsilään saman yhtiön toiselle ruukille mellotettavaksi. Värtsilän ruukkikin käytti järvimalmia.
Suomalaisten rautaruukkien masuunit käyttivät järvimalmia pitkälle 1800-luvun lopulle. Vuonna 1901 oli vireillä vielä 59 valtausta järvimalmin nostamiseksi kunnes rautakaivosten rautamalmi syrjäytti sen raudan raaka-aineena. Nykyaikana kokeellinen arkeologia ja elävän historian toiminta käyttää limoniittia raudan valmistukseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Härö, Erkki: Suomen vuoritoimi ja metalliruukit Antskogin ruukki-sivusto. Arkistoitu 2.4.2015.
Tervetuloa Antskogiin! Antskogin ruukki. Viitattu 31.1.2020.
Limoniitti Geologia.fi. Viitattu 31.1.2020.
Järvimalmia esiintyy toisinaan litteinä tai kuperina kiekkoina, ”jättiläisen palttoonnappeina”.
Kadonneen valkoisen naisen syndrooma

Kadonneen valkoisen naisen syndrooma (engl. missing white woman syndrome) tai kadonneen kauniin tytön syndrooma  (engl. missing pretty girl syndrome) on termi, jota media- ja yhteiskuntakriitikot käyttävät kuvatakseen traagista katoamistapausta. Yleensä tapaukseen liittyy nuori, viehättävä valkoihoinen tyttö tai nainen. Tapauksen seuranta on mediassa usein ylimitoitettua suhteessa kadonneisiin miehiin, eri etnistä alkuperää oleviin naisiin tai vähemmän viehättäviin henkilöihin verrattuna.
Yhdysvalloissa on tutkittu, että media tahtoo keskittyä ”neitoihin hädässä”, usein juuri nuoriin valkoisiin naisiin. Yhdysvalloissa esimerkkinä on käytetty Irakin sotaa, jossa yhdysvaltalainen sotilaspartio joutui väijytykseen. Partiossa oli kolme naispuolista sotilasta, Jessica Lynch, Shoshana Johnson ja Lori Piestewa. Heistä Lynch oli valkoihoinen ja vaaleahiuksinen, Johnson tummaihoinen yksinhuoltajaäiti ja Piestewalla oli hopi-intiaanien sukujuuret. Piestewa kuoli väijytykseen, kun taas Lynch ja Johnson otettiin sotavangeiksi. Kun heidät lopulta vapautettiin, media kohdisti huomionsa valkoihoiseen Lynchiin, ei tummaihoiseen Johnsoniin tai partion miehiin. Lynch kertoi myöhemmin hämmästelleensä, miksi hänestä tehtiin mediassa sankari ja muut unohdettiin lähes täysin.
Tapauksia

Seuraavien tapauksien yhteydessä on puhuttu kadonneen valkoisen naisen syndroomasta:
Tapauksia > Suomi

Piia Ristikankare (lokakuu 1988) – ei löydetty.
Raisa Räisänen (lokakuu 1999) – ei löydetty.
Karoliina Kesti (heinäkuu 2011) – kateissa kuukauden, löydettiin hukkuneena; ei rikosta.
Tapauksia > Yhdistynyt kuningaskunta

Sarah Everard (maaliskuu 2021) – siepattiin, löydettiin kuolleena; murhaaja tuomittiin.
Tapauksia > Yhdysvallat

Polly Klaas (lokakuu 1993) – löydettiin murhattuna; murhaaja tuomittiin.
Chandra Levy (toukokuu 2001) – kateissa seitsemän kuukautta; luurangon jäänteet löydettiin; murhaaja tuomittiin.
Dru Sjodin (marraskuu 2003) – löydettiin murhattuna; murhaaja tuomittiin.
Brooke Wilberger (toukokuu 2004) – siepattiin, murhaaja paljasti ruumiin sijainnin ja hänet tuomittiin.
Taylor Behl (syyskuu 2005) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja tuomittiin.
Michelle Gardner-Quinn (lokakuu 2006) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja tuomittiin.
Gabby Petito (elokuu 2021) – katosi ja löydettiin myöhemmin kuolleena; murhaaja oli muutaman viikon kateissa ja lopulta löytyi kuolleena.
Józef Korzeniowski

| Józef Korzeniowski |
| --- | --- |
 Józef Korzeniowski
Henkilötiedot
Syntynyt: 1797
Kuollut: 1863 (65–66 vuotta)
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: puola
Tuotannon kieli: puola
Pääteokset:  Karpaccy górale
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Józef Korzeniowski (1797–1863) oli puolalainen kirjailija. Hän oli ensin Kremenetsin puolalaisen lyseon ja sen jälkeen Kiovan yliopiston professorina sekä myöhemmin Puolan kuningaskunnan koulujen tarkastajana ja 1861–1863 Puolan kansanvalistusdepartementin päällikkönä.
Korzeniowski oli hyvin tuottelias näytelmä- ja novellikirjailija. Hänen näytelmänsä, joista paras on Karpaccy górale ('Karpaatin vuoristolaiset', 1842), ovat olleet suosittuja. Korzeniowskin novelleista mainittava on esimerkiksi Krewni ('Sukulaiset', 1857). Hän on tarkka havainnontekijä ja hyvä tyyliniekka, mutta jokseenkin kylmä ja väritön. Korzeniowski on ensimmäinen huomattava realisti puolalaisessa kirjallisuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Korzeniowski Wikimedia Commonsissa
Kastanjatokko

| Kastanjatokko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Gobius
Laji::  ater
Kaksiosainen nimi
 Gobius ater  Bellotti, 1888 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Kastanjatokko (Gobius ater) on tokkojen heimoon (Gobiidae) kuuluva tokkokalalaji.
Kastanjatokko on matalien vesien kala joka elää Välimeressä rannan läheisyydessä ja laguuneissa kasvillisuuden seassa. Se on alle seitsemän sentin mittainen.
Kargil

| Kargil |
| --- | --- |
 Näkymä Kargilin kaupunkiin.
 Kargil
 Koordinaatit: 34°33′N, 76°08′E 
Valtio:  Intia
Liittovaltion alue:  Ladakh
Piirikunta:  Kargil
Väkiluku (2011):  16 338
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kargil on kaupunki Intian Ladakhin liittovaltion alueella Kargilin piirikunnassa. Kargilin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 16 338. Kaupunki sijaitsee Himalajan vuoristossa lähellä Kashmirissa kulkevaa Intian ja Pakistanin välistä kiisteltyä valvontalinjaa. Alueella on sattunut yhteenottoja, jotka vuonna 1999 kärjistyivät muutaman kuukauden kestäneeksi Kargilin sodaksi.
Maantiede

Kargil sijaitsee Intian Ladakhin liittovaltion alueella, joka aikaisemmin oli osa Jammun ja Kashmiri osavaltiota. Alue on Himalajan vuoristoon kuuluvaa Zaskarvuoria lähellä Intian ja Pakistanin välistä valvontalinjaa (engl. Line of Control eli LoC) maiden kiistelemän Kashmirn seudulla. Kargilia on kuvailtu usein porttina Ladakhin alueelle.
Ilmasto alueella on kuiva ja kylmä. Talvisin sateet tulevat lumena.
Historia

Kargilin nykyinen nimi on johdettu yhden teorian mukaan sanoista Khar ja rKil, jotka tarkoittavat linnaa ja keskustaa. Paikannimi merkitsisi siis vapaasti käännettynä paikkaa linnoitusten välillä, mutta nimen alkuperälle on esitetty myös vaihtoehtoisia teorioita. Tiibetiläisissä teoksissa paikka tunnettiin nimellä Purik. Islamsaapui alueelle 1400-luvun aikana. Kargililaiset muslimikauppiaat olivat historiallisesti hallinneet muuten paljolti buddhalaisen Ladakhin kaupankäyntiä. Heidän kauttaan myytiin etenkin pashminavillaa Kashmirin laakson kutojille.
Pakistanilaiset joukot valtasivat Kargilin Intian jakoa seuranneen Intian ja Pakistanin välisen sodan aikana vuonna 1948. Kargililla oli strategista merkitystä reitillä Zoji Lan solan kautta Intian hallitsemien Srinagarin ja Lehin välillä. Intialaisten onnistui kuitenkin vallata Kargil takaisin veristen taistelujen jälkeen vastahyökkäyksessä lokakuussa 1948. Sodan päättyessä Kargil jäi Intian hallitsemalle puolelle kiisteltyä Kashmiria.
Kargilin suunnalla ja Pakistanin ja Intian välisellä valvontalinjalla yleensä käytiin myöhempinä vuosina useita yhteenottoja. 1990-luvulla rajan yli tehtiin useita tykistöiskuja puolin ja toisin. Marraskuussa 1998 Pakistan aloitti sotilaidensa soluttamisen Kargilin alueelle, mikä johti Kargilin sotaan seuraavana vuonna. Verisimmät taistelut käytiin touko–heinäkuussa 1999. Parin kuukauden taistelujen jälkeen intialaiset olivat lopulta vallanneet takaisin pakistanilaisten valtaamat asemat vuorilla lähellä Kargilia.
Väestö

Kargilin kunnan asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 16 338. Lukutaitoisuus oli 83,55 %. Uskonnoltaan muslimeja oli 77,56 %, hinduja 19,21 % ja sikhejä 2,2 %. Muslimit ovat pääosin šiialaisia ja etniseltä taustaltaan balteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kargil Wikimedia Commonsissa
Näkymää Kargilissa.
Kargilin sodan intialaisia sotilaita.
Kargilin asukkaita.
Kamome (1904)

| Kamome |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Laskettu vesille:  huhtikuu 1904
Palveluskäyttöön:  4. kesäkuuta 1904
Poistui palveluskäytöstä:  15. joulukuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  152 t
Pituus:  45 m
Leveys:  4,9 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  4 200 ihp
Nopeus:  30 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 2 × 2,5 naulan -tykkiä 3 × 360 mm torpedoputkea
Kamome oli keisarillisen Japanin laivaston 1904 valmistunut Hayabusa-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1897 hankintoja Kuren laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille huhtikuussa 1904 ja valmistui 4. kesäkuuta.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 15. joulukuuta 1923.
Karras

Karras on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alex Karras (1935–2012), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Matti Karras (1932–2013), suomalainen sähkötekniikan professori
Nolan Karras (s. 1944), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Damien Karras, pappi ja psykiatrinen konsultti Manaaja-elokuvissa.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Karreinen

Karreinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Juho Karreinen (1881–1935), kirjailija
Tapio Karreinen (1911–1982), kirjailija, Valkeakosken Sanomien päätoimittaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.