stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korkeakangas
Aiheesta muualla

Hiihtokeskuksen esittely kaupungin kotisivuilla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen talviurheilukeskukset
| --- | --- |
Pohjois-Suomi:   Hetta Hiihtomaa (Enontekiö)  Iso-Syöte (Pudasjärvi)  Kallinkangas (Keminmaa)  Kirintövaara (Posio)  Levi (Kittilä)  Luosto (Sodankylä)  Olos (Muonio)  Ounasvaara (Rovaniemi)  Paljakka (Puolanka)  Pallas (Muonio)  Pyhä (Pelkosenniemi)  Ristivuori (Merijärvi)  Ruka (Kuusamo)  Ruskotunturi (Oulu)  Saariselkä (Inari)  Salla (Salla)  Saukkovaara (Ristijärvi)  Suomu (Kemijärvi)  Taivalvaara (Taivalkoski)  Ukkohalla (Hyrynsalmi)  Vuokatti (Sotkamo)  Ylläs (Kolari) 
Keski-Suomi:   Hasa (Juva)  Himos (Jämsä)  Häkärinteet (Hankasalmi)  Joupiska (Seinäjoki)  Juupavaara (Juupajoki)  Kasurila (Siilinjärvi)  Kaustinen (Kaustinen)  Kiuaskallio (Kurikka)  Koli (Lieksa)  Laajavuori (Jyväskylä)  Lakis (Vimpeli)  Lekotti (Savonlinna)  Louekallio (Sievi)  Maarianvaara (Kaavi)  Mustavaara (Kontiolahti)  Paavonrinteet (Saarijärvi)  Parra (Teuva)  Puijo (Kuopio)  Pukkivuori (Virrat)  Purnu (Hartola)  Pääskyvuori (Heinävesi)  Riihivuori (Muurame)  Ruunarinteet (Savonlinna)  Savivuori (Viitasaari)  Simpsiö (Lapua)  Tornimäki (Mikkeli)  Sotkanrinteet (Kauhajoki)  Tahko (Kuopio)  Varkaus Ski Center (Varkaus)  Vuorenmaa (Soini) 
Etelä-Suomi:   Alhovuori (Lohja)  Ellivuori (Sastamala)  Hiittenharju (Harjavalta)  Hirvensalo (Turku)  Jämi (Jämijärvi)  Granin mäki (Kauniainen)  Kalpalinna (Janakkala)  Klaukkalan tornikeskus (Nurmijärvi)  Kokonniemi (Porvoo)  Konka Ski (Rautjärvi)  Korkeakangas (Valkeakoski)  Meri-Teijo Ski (Salo)  Messilä (Hollola)  Mielakka (Kouvola)  Mustavuori (Tampere)  Myllymäki (Lappeenranta)  Peuramaa (Kirkkonummi)  Påminne (Raasepori)  FreeSki (Ruokolahti)  Ruosniemi (Pori)  Salomonkallio (Nakkila)  Sappee (Pälkäne)  Serena Ski (Espoo)  Solvalla-Swinghill (Espoo)  Sveitsi (Hyvinkää)  Talma Ski (Sipoo)  Uuperinrinteet (Hamina)  Vihti Ski Center (Vihti) 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Korkeakangas (Q18660162)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: talviurheilukeskus
valtio: Suomi
Hilla Blomberg

Hilla Blomberg (s. 1959 Isojoki) on suomalainen toimittaja, joka työskenteli Yleisradiossa vuosina 1981–2024.
Isojoella syntynyt Blomberg varttui Kankaanpäässä ja opiskeli myöhemmin Jyväskylän yliopistossa, josta hän valmistui liikuntatieteen maisteriksi vuonna 1984. Hän aloitti televisiouransa vuonna 1981 tekemällä TV2:n Printti-urheiluohjelmaa. Vuonna 1984 Blomberg siirtyi radiotoimitukseen, jonne hänet palkattiin vakituiseksi urheilutoimittajaksi 1988. Blombergista tuli Yleisradion ensimmäinen urheiluselostuksia tehnyt nainen. 2000-luvun alussa hän siirtyi radion urheilutoimituksesta ajankohtaisohjelmiin. Blomberg toimi juontajana muun muassa A-studiossa, ikäihmisille suunnatussa Vierivät kivet -ohjelmassa sekä Aamusydämellä-keskusteluohjelmassa. Hän jäi eläkkeelle helmikuussa 2024.
Voimistelu kesäolympialaisissa 1952

Voimistelu oli Helsingin olympialaisissa 1952 yhdettätoista kertaa kisalajina. Mukana oli 8 lajia miehillä ja 7 naisille. Kaikki lajit käytiin 19.–24. heinäkuuta Messuhallissa, eli nykyisessä Töölön kisahallissa.
Miesten lajeihin osallistui 185 urheilijaa 29 maasta ja naisissa osallistujia oli 134 kaikkiaan 18 maasta. Ensimmäistä kertaa olympialaisiin osallistunut Neuvostoliitto oli voimisteluissa ylivoimainen ja sai viidestätoista kultamitalista kaikkiaan yhdeksän. Voimisteluja aiemmin hallinneet Saksa, Suomi ja Sveitsi joutuivat tyytymään selvästi heikompaan mitalisaaliiseen. Saksa jäi jopa kokonaan kultamitaleitta.
Kilpailutapahtumat > Miehet

Pakolliset liikkeet aloittivat voimisteluohjelman. Joukkueet jaettiin neljän maan ryhmiin. Pakollisissa liikkeissä samassa ryhmässä kilpailivat Neuvostoliitto, Sveitsi, Suomi ja Japani, jotka olivat kaikki ensimmäisen vaiheen jälkeen kärkipäässä esitetyssä järjestyksessä. Tämän lisäksi Saksa kiilasi neljänneksi. Jo pakollisten liikkeiden jälkeen Neuvostoliitto oli karkaamassa joukkuekilpailun mestaruuteen.
Vapaaehtoisissa liikkeissä seitsemän parasta maata muodostivat oman kilpailuryhmänsä. Kärkijoukkueiden sijoitukset eivät muuttuneet vapaaehtoisissa liikkeissä, mutta erot kasvoivat. Ainoan joukkuekilpailun parhaiden maiden ulkopuolelle menneen lajivoiton otti ruotsalainen William Thoresson permannolla.
Neuvostoliittolainen Viktor Tšukarin oli Helsingin olympialaisten eniten mitaleita ottanut miesurheilija. Hän voitti neljä kultaa ja kaksi hopeaa. Tšukarin sai seuraa maanmiehistään palkintopallille hevosessa ja renkaissa, joissa Neuvostoliitto otti kolmoisvoiton. Renkaissa kultaa voitti ennen Tšukarinia Hrant Šahinjan.. Sveitsin Hans Eugster voitti nojapuiden ja Jack Günthard rekin mestaruuden.
Kilpailutapahtumat > Naiset

Neuvostoliitto oli omaa luokkaansa myös naisten voimistelussa. Se johti jo pakollisten liikkeiden jälkeen ja kasvatti vain johtoaan vapaaehtoissa liikkeissä. Unkari oli maan pahin haastaja ja oli myös todella selvä hopeamitalisti joukkuekilpailussa. Kaikki henkilökohtaiset mitalit menivätkin neuvostoliittolais- ja unkarilaisvoimistelijoille. Tšekkoslovakia nousi pronssille vapaaehtoisten liikkeiden jälkeen. Kolmatta sijaa pakollisten liikkeiden jälkeen pitänyt Bulgaria tippui lopputuloksissa viidenneksi.
Neuvostoliiton Marija Gorohovskaja oli kahdeksanottelun voittaja tasaisuutensa ansiosta. Hän oli jokaisella telineellä toiseksi paras kilpailija. Hän voitti kisoista yhteensä seitsemän mitalia: kaksi kultaa ja viisi hopeaa. Määrä on suurempi kuin yhdelläkään naisurheilijalla yksissä olympiakisoista.
Unkarin Ágnes Keleti voitti permannolta ja Margit Korondi nojapuilta kultaa. Puomin kulta meni Neuvostoliiton Nina Botšarovalle ja hypyn kulta saman maan Jekaterina Kalintšukille. Ainoan mitalin, joka meni Neuvostoliiton ja Unkarin ulkopuolelle voitti Ruotsi yhteisvoimistelussa.
Mitalistit > Miehet

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12-ottelu | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 115,70 | Hrant Šahinjan  Neuvostoliitto | 114,95 | Josef Stalder  Sveitsi | 114,75 |
| joukkuekilpailu |  Neuvostoliitto Viktor Tšukarin Hrant Šahinjan Valentin Muratov Jevgeni Korolkov Vladimir Beljakov Iosif Berdijev Mihail Perlman Dmytro Leonkin  | 574,40 |  Sveitsi Josef Stalder Hans Eugster Jean Tschabold Jack Günthard Melchior Thalmann Ernst Gebendinger Hans Schwarzentruber Ernst Fivian  | 567,50 |  Suomi Onni Lappalainen Berndt Lindfors Paavo Aaltonen Kaino Lempinen Heikki Savolainen Kalevi Laitinen Kalevi Viskari Olavi Rove  | 564,20 |
| hyppy | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,20 | Masao Takemoto  Japani | 19,15 | Takashi Ono  Japani | 19,10 |
| hyppy | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,20 | Masao Takemoto  Japani | 19,15 | Tadao Uesako  Japani | 19,10 |
| hevonen | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,50 | Hrant Šahinjan  Neuvostoliitto | 19,40 | ei jaettu |  |
| hevonen | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,50 | Jevgeni Korolkov  Neuvostoliitto | 19,40 | ei jaettu |  |
| renkaat | Hrant Šahinjan  Neuvostoliitto | 19,75 | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,60 | Dmytro Leonkin  Neuvostoliitto | 19,40 |
| renkaat | Hrant Šahinjan  Neuvostoliitto | 19,75 | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,60 | Hans Eugster  Sveitsi | 19,40 |
| permanto | William Thoresson  Ruotsi | 19,25 | Tadao Uesako  Japani | 19,15 | ei jaettu |  |
| permanto | William Thoresson  Ruotsi | 19,25 | Jerzy Jokiel  Puola | 19,15 | ei jaettu |  |
| nojapuut | Hans Eugster  Sveitsi | 19,65 | Viktor Tšukarin  Neuvostoliitto | 19,60 | Josef Stalder  Sveitsi | 19,50 |
| rekki | Jack Günthard  Sveitsi | 19,55 | Josef Stalder  Sveitsi | 19,50 | ei jaettu |  |
| rekki | Jack Günthard  Sveitsi | 19,55 | Alfred Schwarzmann  Saksa | 19,50 | ei jaettu |  |
Mitalistit > Naiset

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8-ottelu | Marija Gorohovskaja  Neuvostoliitto | 76,78 | Nina Botšarova  Neuvostoliitto | 75,94 | Margit Korondi  Unkari | 75,82 |
| joukkuekilpailu |  Neuvostoliitto Marija Gorohovskaja Nina Botšarova Galina Minaitševa Galina Urbanovitš Pelageja Danilova Galina Šamrai Medeja Džugeli Jekaterina Kalintšuk  | 527,03 |  Unkari Margit Korondi Ágnes Keleti Edit Perényi Olga Tass Erzsébet Gulyás Mária Zalai Andrea Bodó Irén Daruházi  | 520,96 |  Tšekkoslovakia Eva Vehtová Alena Chadimová Jana Rabasová Božena Srncová Hana Bobková Matylda Šínová Věra Vančurová Alena Reichová  | 503,32 |
| yhteisvoimistelu |  Ruotsi Karin Lindberg Gun Röring Evy Berggren Göta Pettersson Ann-Sofi Pettersson Ingrid Sandahl Hjördis Nordin Vanja Blomberg  | 74,20 |  Neuvostoliitto Marija Gorohovskaja Nina Botšarova Galina Minaitševa Galina Urbanovitš Pelageja Danilova Galina Šamrai Medeja Džugeli Jekaterina Kalintšuk  | 73,00 |  Unkari Margit Korondi Ágnes Keleti Edit Perényi Olga Tass Erzsébet Gulyás Mária Zalai Andrea Bodó Irén Daruházi  | 71,60 |
| hyppy | Jekaterina Kalintšuk  Neuvostoliitto | 19,20 | Marija Gorohovskaja  Neuvostoliitto | 19,19 | Galina Minaitševa  Neuvostoliitto | 19,16 |
| nojapuut | Margit Korondi  Unkari | 19,40 | Marija Gorohovskaja  Neuvostoliitto | 19,26 | Ágnes Keleti  Unkari | 19,16 |
| puomi | Nina Botšarova  Neuvostoliitto | 19,22 | Marija Gorohovskaja  Neuvostoliitto | 19,13 | Margit Korondi  Unkari | 19,02 |
| permanto | Ágnes Keleti  Unkari | 19,36 | Marija Gorohovskaja  Neuvostoliitto | 19,20 | Margit Korondi  Unkari | 19,00 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Neuvostoliitto | 9 | 11 | 2 | 22 |
| 2 |  Sveitsi | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 3 |  Unkari | 2 | 1 | 5 | 8 |
| 4 |  Ruotsi | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 |  Japani | 0 | 2 | 2 | 4 |
| 6 |  Puola | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
Charles Fazzino

American pop artist Charles Fazzino ateljeessaan.
Charles Fazzino (s. 1955 Pelham, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen graafikko ja taidemaalari.
Fazzinon äiti on suomalainen kuvanveistäjä Irene Fazzino, isä italialainen muotikenkien suunnittelija Salvatore Fazzino. Hän asuu New Yorkissa vaimonsa ja tyttärensä kanssa.
Fazzino tekee kolmiulotteista poptaidetta, ja aiemmin hänen töitään on luonnehdittu naivistisiksi. Valokuvien kautta hänen töidensä idea ei paljastu, kuten ei taiteen yleensäkään. Fazzinon teosten aiheita ovat "postikorttimaisemat" niin Yhdysvalloista kuin Euroopan maistakin sekä muun muassa pop-ikonit kuten Marilyn Monroe, James Dean ja Elvis Presley.
Fazzinon töitä on ollut esillä noin 600 galleriassa. lähde?. Hän on suunnitellut Pori Jazzin vuoden 2009 julisteen ja on ollut muun muassa Super Bowlin virallinen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Parsons School of Designissa ja suorittanut Bachelor of Arts -tutkinnon School of Visual Artsissa Manhattanilla 1977.
Aiheesta muualla

Fazzino Showroom Helsinki (Arkistoitu – Internet Archive)
Fazzinon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists 
Muut:  Europeana
Kaurialan kenttä

| Kaurialan kenttä |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Brahenkatu 2, 13130 Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°59′37″N, 24°26′31″E
Avattu:  1938
Remontoitu:  1988, 2002–2004
Omistaja:  Hämeenlinnan kaupunki
Kenttä:  Luonnonnurmi
Käyttäjät
 HJS Linna Rugby Club 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 1 500 Pääkatsomo: 1 000  B-katsomo: 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kaurialan kentän pääkatsomo.
Kaurialan kenttä on vuonna 1938 valmistunut urheilustadion Hämeenlinnassa. Sillä pelattiin Helsingin olympialaisten maahockeyotteluita vuonna 1952.
Nykyisin Kaurialan kenttä toimii jalkapallon kakkosessa pelaavan HJS:n ja Rugbyn SM-sarjan Linna Rugby Clubin kotikenttänä.lähde?
Historia

Kaurialan kenttä on peruskorjattu vuonna 1988 ennen siellä järjestettyjä Kalevan Kisoja. Stadionia uudistettiin 2002 sekä valaisinpylväillä että 500 hengen kattamattomalla lisäkatsomolla. Pääkatsomoa ehostettiin vuonna 2003 ja 2004 kaksi vuotta aikaisemmin rakennettu aurinkokatsomo katettiin.
Hämeenlinnalainen jalkapallovaikuttaja Reijo Riihimäki yritti vuonna 2003 saada Hämeenlinnan kaupungin satsaamaan enemmän Kaurialan Veikkausliigan olosuhdeohjelman vaatimuksia vastaavaksi saattamiseksi. Tämä oli tarkoitus toteuttaa takasuoralle rakennettavalla n. 2 000 hengen katetulla katsomolla. Kaupungin päätös hankkeeseen oli kuitenkin kieltävä, mikä johti Riihimäen siirtymiseen taka-alalle FC Hämeenlinnan toiminnasta.
Kentän yleisöennätys 3 283 katsojaa on ottelusta FC Hämeenlinna - Rovaniemen Palloseura, joka pelattiin 7. toukokuuta 2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaurialan kenttä Wikimedia Commonsissa
Hämeenlinnan liikuntaopas (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaikuttamo.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Kesäolympialaisten 1952 suorituspaikat
Helsingin olympiastadion 
 Harmaja | Helsingin uimastadion | Helsingin Velodromi | Huopalahden ampumarata | Laakson ratsastusstadion | Liuskasaari | Malmin ampumarata 
 Soutustadion | Messuhalli | Ruskeasuon ratsastushalli | Soutustadion | Talin laukkarata | Tennispalatsi | Töölön pallokenttä | Westendin tennishalli, Espoo 
 Ahveniston maauimala, Hämeenlinna | Kaurialan kenttä, Hämeenlinna | Kotkan urheilukeskus | Kupittaan jalkapallostadion, Turku | Lahden kisapuisto | Ratinan stadion, Tampere
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kaurialan kenttä (Q6378896)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: jalkapallostadion, kenttä, stadion
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Hämeenlinna
sijainti: Kauriala
katuosoite: Brahenkatu 2, 13130 Hämeenlinna
koordinaatit: 60°59′37″N 24°26′31″E﻿ / ﻿60.9936°N 24.4419°E﻿ / 60.9936; 24.4419
Kauko Röyhkä

| Kauko Röyhkä |
| --- | --- |
 Kauko Röyhkä Turun kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1959 (ikä 65) Valkeakoski
Ammatti:  muusikko, kirjailija
Muusikko
Taiteilijanimi:  Kauko Röyhkä 
Laulukielet:  suomi
Soittimet:  kitara, basso
Yhtyeet:  Kauko Röyhkä & Narttu, 500 kg lihaa, Kauko Röyhkä, Kauko Röyhkä & Riku Mattila, Röyhkä ja Rättö ja Lehtisalo, Kauko Röyhkä & The Boots, Uhrijuhla, Röyhkä/Inginmaa/Hypnomen, Valhe
Levy-yhtiöt:  EMI, Kerberos, Johanna, Euros Records, Herodes, Ranka Recordings, Ektro Records, Svart Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
|  |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kirjailija
Aikakausi:  1980–
Esikoisteos:  Tien laidalla Waterloo (1980)
Palkinnot
 Sokeain kuunnelmapalkinto (2002, 2003), Erikois-Emma (2010) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kauko Röyhkä (oikealta nimeltään Jukka-Pekka Välimaa, s. 12. helmikuuta 1959 Valkeakoski) on suomalainen rockmuusikko ja kirjailija. Röyhkän ura levyttävänä muusikkona ja romaanikirjailijana alkoi vuonna 1980. Kauko Röyhkän tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Lauralle”, ”Talo meren rannalla”, ”Paska kaupunki” ja ”Paha maa”. Röyhkän romaani Kaksi aurinkoa oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1996. Vuonna 1995 Röyhkä sai Suomi-palkinnon ja vuonna 2009 Taiteen valtionpalkinnon.
Vuoteen 2012 mennessä Röyhkältä on ilmestynyt yhteensä 26 albumia. Hänen tunnetuin yhtyeensä on ollut Narttu (eri kokoonpanoja vuosina 1980–1990 ja esiintymisiä jälleen vuonna 2012). Alusta alkaen Röyhkällä on ollut myös muita musiikillisia sivuprojekteja, joiden kanssa hän on levyttänyt, kuten 500 kg lihaa -yhtye. Röyhkä on myös sanoittanut muiden artistien lauluja.
Elämä ja ura > Varhainen elämä

Jukka-Pekka Välimaa syntyi Valkeakoskella 12. helmikuuta 1959 ja kasvoi Oulussa äitinsä ja tätinsä kanssa. Hänen äitinsä kertoi isän näyttävän laulaja Kauko Käyhköltä, mistä on peräisin taiteilijanimi Kauko Röyhkä.
Röyhkä päätti ryhtyä muusikoksi 1970-luvulla Lou Reedin vaikutuksesta. Tyyliltään kylmä Reed poikkesi kevyestä, valtavirtaisesta pop-musiikista. Röyhkän mukaan Reed sai hänet ajattelemaan, että ”rock voi olla taidetta – jopa yhtä hyvää kuin kirjallisuus tai elokuva parhaimmillaan.” Röyhkä hankki kaiken Lou Reedin musiikin, minkä käsiinsä sai. Röyhkä kirjoitti ylioppilaaksi 1978 ja pyrki Oulun yliopistoon, muttei tullut valituksi.
Elämä ja ura > Narttu-yhtye

Röyhkä oli 1978–1979 Oulussa työttömänä tai valtion työllistämistöissä. Tämän ajan hän käytti kirjan ja laulujen kirjoittamiseen. Useat Steppaillen-levyn lauluista syntyivät tällöin. Röyhkä perusti yhdessä RukiVehrin kanssa Narttu-nimisen yhtyeen. Yhtye ei jaksanut treenata, mikä harmitti Röyhkää. Saatuaan opiskelupaikan Röyhkä muutti Turkuun ja perusti uuden Nartun toisella kokoonpanolla. Turussa hän tapasi Ratsian konsertissa oululaisen Riku Mattilan. Mattila oli kuullut Narttua sen esiintyessä Tuomari Nurmion lämmittelijänä Oulussa. Mattila oli innostunut yhtyeen sävellyksistä ja sanoituksista. Käydessään seuraavan kerran Oulussa Röyhkä otti heti Mattilaan yhteyttä ja perusti Nartun kolmannen kokoonpanon, jossa soittajina oli Mattilan lisäksi Ramblers-yhtyeen rumpali Heikki Tikka. Ramblersien manageri Antti Porkka innostui uudesta kokoonpanosta ja otti henkilökohtaisen lainan, jotta se pääsi Tampereelle tekemän masternauhan. Porkka kaupitteli Nartun tekemää masternauhaa Pokolle ja Johannalle, mutta vasta EMI teki sopimuksen sen julkaisemisesta Steppaillen-albumina.
Kun esikoisromaani Tien laidalla Waterloo ja Steppaillen ilmestyivät syksyllä 1980, Röyhkä lopetti opiskelut ja muutti takaisin Ouluun, jossa Mattila ja Tikka asuivat.
Musiikkilehdistössä Narttu ei saanut vastakaikua. Yhtyeen levytyksiä ja varsinkin Röyhkän tekemisiä ja ulkomuotoa haukuttiin. EMI antoi yhtyeelle eropassit Uusia tansseja -levyn (1981) jälkeen ja Discophonille tehty Mikki Hiiren myöhemmät vaiheet (1982) myi vain parisataa kappaletta. Narttu hajosi ja Mattila muutti Helsinkiin. Tutustuttuaan Mats Huldéniin Röyhkä ja Riku Mattila päättivät yrittää vielä kerran ja pääsivätkin tekemään Herra presidentti -EP-levyn. Levyn kustantanut Johanna-yhtiö ajautui kuitenkin konkurssiin.
Elämä ja ura > 500 kg lihaa

Keväällä 1982 Röyhkä oli mukana perustamassa ”huumorimielessä” 500 kg lihaa -yhtyettä, jonka oli tarkoitus tehdä musiikkia Pupu Lihaviston ja RukiVehrin taidenäyttelyyn. Musiikki sävellettiin toisen yhtyeen vakiojäsenen Maritta Kuulan hyllystä sattumanvaraisesti valitun Uuno Kailaan runokirjan pohjalle. Albumi Etkös ole ihmisparka ilmestyi vuonna 1982. Taiteilijat Lihavisto ja RukiVehr soittivat itsekin pian yhtyeessä, jossa oli paljon kokoonpanovaihdoksia. Toinen pitkäsoitto Ruusumajassa julkaistiin 1986 ja Akvaario 1988. Yhtyeen toiminta hiipui tämän jälkeen yli kymmeneksi vuodeksi Röyhkän ja Kuulan muutettua Turusta Helsinkiin. 2000-luvulla yhtye julkaisi albumit Sielu (2004), Nuori mies (2007) ja Yksinäinen ratsastaja (2014).
Elämä ja ura > Nartun aika Eurosilla

Johannan Atte Blom sai tyrkytettyä Nartun Euros-levy-yhtiölle. Narttu sai viisi päivää aikaa tehdä Onnenpäivä-levyn (1983) Helsingin Myllypurossa sijaitsevassa Millbrook-studiossa. Uusi levy sai kehuja lehdistössä, radiosoittoa ja sitä myytiin tuoreeltaan yli 4000 kappaletta.
Onnenpäivät sai menestystä opiskelijoiden keskuudessa ja yhtye lähti kiertueelle. Tässä vaiheessa Jari Paulamäki palasi Narttuun korvaamaan Mats Huldénia.
Lauralle-albumia (1984) levytettäessä Huldén palasi konserttimiksaajaksi ja aputuottajaksi. Narttu sai tuplasti studioaikaa edelliseen levytykseen verrattuna, kokonaista 80 tuntia. Levyltä julkaistiin single ”Lauralle”, joka sai huomattavasti radiosoittoa.
Vaikka Lauralle-albumi myi hyvin, se ei saavuttanut kultalevyrajaa. Keikkasuosiota uusi levytys kasvatti entisestään. Suosiosta rohkaistuneena yhtye halusi tehdä seuraavasta levystä rosoisemman ja tylymmän. Juha Heininen palasi äänittäjäksi ja Huldén toimi Mattilan asemesta Maa on voimaa -levyn (1985) tuottajana. Kaikkien yllätykseksi Riku Mattila erosi Nartusta. Konsertteja oli kuitenkin runsaasti ja Uusia tansseja-levylläkin soittanut Jarmo Heikkinen korvasi Mattilan.
Pikku enkeli -albumi (1986) äänitettiin Millbrook-studiossa osissa keikkojen ja kiertueiden välissä. Huldén toimi jälleen tuottajana ja Juha Heininen äänittäjänä. Ennen Mielummin vanha kuin aikuinen -albumin (1987) levytystä oli Heikkinen palannut Ouluun perustamaan The Bootsin yhtyettä ja hänen paikalleen valittiin Tommi Viksten. Huldén oli myös liittynyt yhtyeeseen täysipäiväiseksi soittajaksi. Albumi äänitettiin kiireisesti kymmenessä päivässä. Kriitikot valitsivat sen vuoden parhaaksi kotimaiseksi albumiksi.
Jari Paulamäki erosi yhtyeestä liittyäkseen Even yhtyeeseen. Nartun sisällä Huldén siirtyi basistiksi. Keikkakiireiden lomassa levytettiin Paha maa -EP..
Jatkuva keikkailu ja sen sivussa levyttäminen ajoi Narttua uuvuksiin. Röyhkä itsekin kärsi loppuunpalamisesta ja sai jopa psykosomaattisina oireina ihottumaa. Ihmelapsen (1988) levytyssessio oli riitaisa, ja se jatkui Helsingin juhlaviikkojen tilaustyöllä Röyhkälle. Tilastyöstä muodostui Mutta, mutta -EP. Röyhkä piti syntyneistä sävellyksistä, vaikkei ollutkaan sovituksiin tyytyväinen.
Hektinen keikkailu ja kiireiset levytykset söivät yhtyeen kestokykyä ja yhtenäisyyttä. Eripura ja riidat kasvoivat. Narttu hajosikin Joko-tai-albumin (1990) jälkeen.
Elämä ja ura > Kaksi koiraa

Nartun hajottua Röyhkä lähti Portugaliin kirjoittamaan romaania, mutta saikin aikaiseksi kappaleet levylle Kaksi koiraa (1990), joka levytettiin nopeasti. Jukka Uotilan mukaan se merkitsi täysin uuden musiikillisen ja sanoituksellisen tyylin löytymistä: ”demolta kuulostava karu diskanttivoittoinen äänimaailma poikkeaa täysin Nartun täyteläisestä pehmeydestä ja muistuttaa iskevyydessään vanhoja Chicago blues -levytyksiä.”
Elämä ja ura > Kauko Röyhkä Combo ja Kauko Röyhkä -yhtye

Röyhkä perusti Kauko Röyhkä ja Combo -yhtyeen Gabi Hakasen, Mara Salmisen, Pekka Gröhnin ja Timo Vikkulan kanssa.  Vuonna 1991 julkaistiin Tyttöjen ystävä, jonka avausraita ”Kevät” on Soundi-lehden arvion mukaan yksi Röyhkän hienoimmista kappaleista. Levyn kokoonpanosta ainoastaan Kaksi koiraa -albumilla mukaan tullut kitaristi Timo Vikkula jatkoi yhtyeessä. Basistiksi vaihtui Ari Vaahtera ja rumpaliksi Tero Kling.
Jumalan lahja (1993) todistaa Röyhkän silloisesta kiinnostuksesta okkultismiin. Levyn ilmestymisen aikoihin Röyhkä kutsuttiin vierailulle Hyvät, pahat ja rumat -ohjelmaan. Okkultismia ja satanismia sivunneen keskustelun myötä alkoi tiedotusvälineissä myllytys, jossa Röyhkä esiteltiin saatananpalvojaksi. Myöhemmin hän selvensi asiaa:
»Ei siinä ollut kyse hätkähdyttämisestä, olin ihan oikeasti kiinnostunut okkultismista. En niinkään satanismista, vaikka luin vähän sitäkin. Se meni vain väärällä tavalla julkisuuteen.»
Combo oli siirtynyt Herodes-levy-yhtiöltä ensin EMI:lle, josta se siirtyi Spinefarmille. Ari Vaahteran terveys alkoi reistailla. Combo sai joitain radiohittejä kuten ”Kevät” ja ”Sinä teit sen taas, Marjaana”. Riku Mattila tuli Rock’n’roll-klisee-levylle (1999) tuottajaksi.
Miss Farkku-Suomi -levystä (2001) Röyhkä halusi tehdä romaanin rakenteen omaavan teemalevyn. Sittemmin hän kirjoitti levyn pohjalta kirjan, josta tehtiin vielä elokuva. Vuonna 2003 Riku Mattila soitti Röyhkälle tämän syntymäpäivänä ja ehdotti akustisen duon perustamista. Miehet alkoivat tehdä kappaleita Röyhkän työhuoneella ja ryhtyivät keikkailemaan vuonna 2004. Levyt Etsijät (2002) ja Elämä ja kuolema (2005) jäivät viimeisiksi Combo-levytyksiksi. Elämä ja kuolema ei saavuttanut suurta suosiota, joten Röyhkän toivo siirtyi Mattilan kanssa tekeillä olevaan levyyn.