stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teresa Palmer
Elämä ja ura

Palmer valmistui Mercedes Collegesta vuonna 2003 ja työskenteli hetken aikaa tavaratalossa ennen näyttelijän uraansa. Alun perin hän halusi ryhtyä toimittajaksi.
Elämä ja ura > Ura

Palmer teki ensimmäisen pääroolinsa vuonna 2006 elokuvassa 2:37, josta hän sai AFI-palkintoehdokkuuden parhaasta pääosasta. Vuotta aikaisemmin Palmer esiintyi pienessä roolissa elokuvassa Wolf Creek.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Muuta | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Wolf Creek | tyttö allasbileissä |  |  |
| 2006 | 2:37 | Melody |  |  |
| 2006 | Kauna 2 | Vanessa Cassidy |  |  |
| 2007 | December Boys | Lucy |  |  |
| 2008 | Ravenswood | Dale |  |  |
| 2008 | Iltasatuja | Violet Nottingham |  |  |
| 2010 | Noidan oppipoika | Becky Barnes |  |  |
| 2011 | I Am Number Four | Number Six / Jane Doe |  |  |
| 2011 | Take Me Home Tonight | Tori Frederking |  |  |
| 2011 | Wish You Were Here | Steph McKinney |  |  |
| 2011 | Bear | Emelie | lyhytelokuva |  |
| 2011 | Quirky Girl | Claire | lyhytelokuva |  |
| 2013 | Warm Bodies | Julie Grigio |  |  |
| 2013 | Love and Honor | Candace |  |  |
| 2014 | Cut Bank | Cassandra |  |  |
| 2014 | Parts per Billion | Anna |  |  |
| 2014 | Kill Me Three Times | Lucy Webb |  |  |
| 2015 | Knight of Cups | Karen |  |  |
| 2015 | Point Break | Samsara |  |  |
| 2016 | The Choice | Gabby Holland |  |  |
| 2016 | Triple 9 | Michelle Allen |  |  |
| 2016 | Lights Out | Rebecca |  |  |
| 2016 | Hacksaw Ridge – aseeton sotilas | Dorothy Schutte |  |  |
| 2016 | Message from the King | Kelly |  |  |
| 2017 | Berlin Syndrome | Clare Havel |  |  |
| 2017 | 2:22 | Sarah |  |  |
| 2019 | The Place of No Words | oma itsensä |  |  |
| 2019 | Ride Like a Girl | Michelle Payne |  |  |
| 2022 | The Twin – Paha kaksonen | Rachel |  |  |
| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Muuta | Televisiosarjat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018–2022 | A Discovery of Witches | Diana Bishop | päärooli; 8 jaksoa |  |
Aiheesta muualla

Teresa Palmer Online
AskMen (Arkistoitu – Internet Archive)
Serhi Korsunskyi

Serhi Korsunskyi
Serhi Volodymyrovytš Korsunskyi (ukr. Сергі́й Володи́мирович Ко́рсунський; s. 10. elokuuta 1962 Kiova) on ukrainalainen diplomaatti. Hän sai nimityksen Ukrainan suurlähettilääksi Japaniin 14. huhtikuuta 2020 toimittuaan aiemmin muun muassa maansa suurlähettiläänä Turkkiin (2008–2016) ja Ukrainan diplomaattisen akatemian johtajana (2017–2020).
Korsunskyi valmistui Kiovan kansallisesta yliopistosta vuonna 1984 ja sai tohtorinarvon sovelletussa matematiikassa vuonna 1991. Hän on geopoliittisten kysymysten ja energiaturvallisuuden asiantuntija. Hän on tehnyt lukuisia akateemisia julkaisuja ja julkaissut myös kirjoja. Hän on saanut useita Ukrainan presidentin ja hallituksen myöntämiä palkintoja. Korsunskyi on opettanut kriittistä ajattelua, neuvottelua, geopolitiikkaa ja energiadiplomatiaa Ukrainan diplomaattisessa akatemiassa.
Korsunskyi esitti maaliskuussa 2022 huolensa Venäjän mahdollisuudesta käyttää ydinasetta Ukrainaa vastaan sen hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022.
The Gift of Game

| The Gift of Game Crazy Town |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999, Westlake Audio, Los Angeles
 Julkaistu: 9. marraskuuta 1999
 Tuottaja(t): Josh Abraham
 Tyylilaji: rap metal, alternative rock, rap rock, nu metal
 Kesto: 45.17
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Crazy Townin muut julkaisut
|   | The Gift of Game 1999 | Darkhorse 2002 |
The Gift of Game on Crazy Townin vuonna 1999 ilmestynyt esikoisalbumi. Albumi sijoittui Suomen virallisella listalla parhaimmillaan sijalle kaksi.
Kappaleet

Intro – 0.28
Toxic – 2.48
Think Fast – 3.55
Darkside – 3.53
Black Cloud – 5.03
Butterfly – 3.37
Only When I'm Drunk – 2.49
Hollywood Babylon – 4.24
Stick 'Em – 3.25
Lollipop Porn – 3.54
Revolving Door – 3.42
Players (Only Love When They're Playing) – 4.16
B-Boy 2000 – 4.28
Outro – 1.21
Gift of the Game – 0.56
Kokoonpano

Shifty Shellshock – laulu
Epic Mazur – laulu
Rust Epique – kitara
Trouble Valli – kitara
Faydoedeelay – bassokitara
James Bradley Jr. – rummut
Aiheesta muualla

The Gift of Game discogs.com -sivustolla
Tanimbarinkottarainen

| Tanimbarinkottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kiiltokottaraiset Aplonis
Laji::  crassa
Kaksiosainen nimi
 Aplonis crassa  (Sclater, 1883) 
Katso myös
   Tanimbarinkottarainen Wikispeciesissä   Tanimbarinkottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tanimbarinkottarainen (Aplonis crassa) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tanimbarinkottaraista tavataan kotoperäisenä Bandanmeren Tanimbar-saarilla. Vaikka lajin on kuvattu olevan melko yleinen, on sen esiintymisalue kuitenkin hyvin pieni, ja sitä uhkaa sopivien elinympäristöjen tuhoutuminen. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö

Tanimbarinkottarainen elää monenlaisissa metsissä.
Teresa James

| Teresa James |
| --- | --- |
 Teresa James P-47 Thunderbolt -koneen ohjaimissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1914 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 26. heinäkuuta 2008 (94 vuotta) Lake Worth, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  lentäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Yhdysvallat
Palvelusvuodet:  1942–1944 1950–1976
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota
Sotilasarvo:  majuri
Joukko-osasto:  Women’s Auxiliary Ferrying Squadron Women Airforce Service Pilots Air Force Reserve Command
Teresa D. ”Jamesy” James (24. tammikuuta 1914 Pittsburgh, Pennsylvania, Yhdysvallat – 26. heinäkuuta 2008 Lake Worth, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä. Sodan jälkeen hän palveli 27 vuoden ajan Yhdysvaltain ilmavoimien reservissä.
Varhaiset vuodet

Teresa D. James syntyi 24. tammikuuta 1914 Pittsburghissa, Pennsylvaniassa. Hän pelkäsi nuorena lentämistä osin siksi, että hänen veljensä loukkaantui vakavasti lento-onnettomuudessa. Toipuva veli suostutteli Jamesin ajamaan hänet Wilkinsburgin lentokentälle, jossa James ihastui komeaan lentäjään nimeltään Bill. Hän suostui lopulta nousemaan Billin kaksitason kyytiin muutaman kerran. Kun Bill muutti töiden perässä Chicagoon, Jamesin ystävä Harry Fogle ehdotti hänelle, että hän opettelisi lentämään yllättääkseen tämän. Hän lensi ensimmäisen yksinlentonsa neljän ja puolen tunnin lentokokemuksella 3. syyskuuta 1933 ja vannoi kertomansa mukaan, ettei enää koskaan lennä.
Lausunnostaan huolimatta James opetteli lentämään Foglen kanssa tämän Travel Air 2000 -koneella, ja Fogle opetti hänelle myös taitolentoliikkeitä. Fogle ystävineen tienasi ylimääräistä rahaa esiintymällä viikonloppuisin taitolentonäytöksissä, ja James liittyi heidän joukkoonsa. Ensiesiintymisessään hän teki syöksykierteen 12,5 kierroksella ja ansaitsi 50 dollaria. Jamesista ja Foglesta tuli tunnettu parivaljakko alueen taitolentonäytöksissä. Heidät tunnettiin lempinimillä ”Girl Stunt Pilot” ja ”The Flying Iceman”, ja James hioi tavaramerkkiään syöksykierrettä sisältämään lopulta 26,5 kierrosta. James hankki kesällä 1940 lennonopettajan lupakirjan ja kaupallisen lentolupakirjan lokakuussa 1941. Hän alkoi taitolentonäytöksissä esiintymisen lisäksi kuljettaa matkustajia ja lentopostia sekä toimia lennonopettajana. Hän työskenteli lisäksi perheensä kukkakaupassa. Yksi hänen lento-oppilaistaan oli George ”Dink” Martin, jonka kanssa hän meni naimisiin kesäkuussa 1942.
Sotavuodet

Vuonna 1942 James toimi Civilian Pilot Training Program -ohjelmassa lennonopettajana ja hänen miehensä Martin B-17 Flying Fortress -pommikoneiden lentäjien kouluttajana armeijan ilmavoimissa. Jamesillä oli kymmenen vuoden ja yli 2 200 tunnin lentokokemus, kun hän kesällä 1942 sai sähkeen, jossa häntä pyydettiin mukaan uusiin Women’s Auxiliary Ferrying Squadron -joukkoihin (WAFS). Niiden tarkoitus oli koota ryhmä kokeneita naislentäjiä lentämään Yhdysvaltain sotilaskoneita muissa kuin taistelutehtävissä, jotta mieslentäjiä vapautuisi rintamalle. Hän otti kutsun vastaan ja ilmoittautui lentokoetta varten New Castlen lentotukikohtaan Delawareen 20. syyskuuta. Hän lensi koelentonsa Taylorcraft L-2B -koneella seuraavana päivänä, ja hyväksytyn suorituksen jälkeen hänet otettiin WAFS:n kahdeksanneksi jäseneksi 6. lokakuuta 1942.
James oli yksi kuudesta lentäjästä, jotka osallistuivat WAFS:n ensimmäiselle siirtolentotehtävälle 22. lokakuuta. Seuraavassa kuussa hän lensi ensimmäisenä WAFS:n jäsenenä pitkän matkan yksinlennon, kun hänelle annettiin tehtäväksi siirtää Fairchild PT-19 -koulukone Marylandista Kaliforniaan. Ensimmäisen kerran hän pääsi johtamaan WAFS:n lentuetta 12. joulukuuta 1942. Hänen kenties erikoisin tehtävänsä oli siirtää jälleen PT-19 Marylandista Kaliforniaan helmikuussa 1943. Tällä kertaa konetta tarvittiin löyhästi WAFS:ään perustuneen Ladies Courageous -elokuvan kuvauksiin. Toimitettuaan koneen James kävi illallisella Bob Hopen kanssa ja tapasi useita kuuluisia näyttelijöitä.
Kesällä 1943 James koulutettiin lentämään hävittäjiä. Elokuussa 1943 WAFS yhdistettiin naislentäjiä kouluttaneen Women’s Flying Training Detachmentin (WFTD) kanssa Women Airforce Service Pilots -järjestöksi. Kesäkuussa 1944 James sai sähkeen, jossa kerrottiin, että Normandian maihinnousuun vapaaehtoiseksi ilmoittautunut Martin oli kadonnut. James uskoi miehensä jääneen vihollisen vangiksi ja yritti vielä selvittää tämän kohtaloa, kun WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944. Ohjelman lakkauttamiseen mennessä James oli lentänyt noin 20 erilaista sotilaskonetta.
Sodan jälkeen

WASP:n lakkauttamisen jälkeen James palasi Pittsburghiin työskentelemään perheensä kukkakaupassa. Hän opiskeli kukkasuunnittelua vuodesta 1945 alkaen ensin Houstonissa ja sitten Clevelandissa. Hän haki myös vapaaehtoiseksi lentäjäksi auttamaan Kiinan ilmavoimia sodassa Japania vastaan, mutta hänen hakemuksensa hylättiin. Hän palasi lopulta lentämisen pariin jatkettuaan töitä lennonopettajana, joskin kysyntä lennonopetukselle oli sodan jälkeen vähäistä.
Pian sen jälkeen, kun Yhdysvaltain ilmavoimat erotettiin armeijan alta omaksi yksikökseen, Jamesia pyydettiin mukaan. Hän ei kuitenkaan halunnut jatkaa epämukavissa oloissa asumista tukikohdissa, joten hän liittyi vuonna 1950 ilmavoimien reserviin. Hänelle myönnettiin 27 kuukauden WAFS- ja WASP-palveluksensa pohjalta majurin arvo. Hän palveli reservissä eläköitymiseensä vuonna 1976 saakka. Suurimman osan ajasta hän työskenteli Pittsburghissa, mutta vuosina 1961–1965 hän oli sijoitettuna Anchorageen Alaskaan. Alaskassa asuessaan hän keräsi kokemusta puskalentämisestä suksi- ja kellukekoneilla. Vaikka naiset eivät tuohon aikaan päässeet ilmavoimissa lentäjiksi, James lensi jonkin verran epävirallisena perämiehenä C-54 Skymastereilla, C-119 Flying Boxcareilla ja C-130 Herculeksilla. Hän muutti vuonna 1979 Floridan Lake Worthiin voidakseen asua lähempänä vanhempiaan.
James käynnisti 1960-luvun alussa WASP:n lentäjien pyrkimykset virallisen sotilasstatuksen saamiseksi. Hänen lähettämänsä kirje sai kongressiedustaja Patsy Minkin tekemään lakialoitteen veteraanin statuksen myöntämisestä WASP:n entisille jäsenille. Laki hyväksyttiin lopulta vuonna 1977.
James toimi aktiivisesti ilmailun parissa eläkkeelläkin. Hän kuului naislentäjien Ninety-Nines-järjestöön, floridalaisten naislentäjien Grasshoppers-järjestöön, Silver Wings -järjestöön ja P-47 Thunderboltin lentäjien järjestöön. Aviomies Martinin kohtalo selvisi Jamesille vuonna 1984, kun hän oli P-47 Thunderboltin lentäjien kokoontumisessa Pariisissa. Hän sai kuulla miehensä B-17-koneen syöksyneen maahan asuinalueelle Joinville-le-Pontissa lähellä Pariisia ja pääsi tapaamaan henkilöitä, jotka olivat olleet paikalla koneen syöksyessä maahan ja nähneet Martinin ruumiin. James ei miehensä katoamisen jälkeen mennyt uudelleen naimisiin.
Vielä yli 80-vuotiaanakin James lensi säännöllisesti Lake Worthin lähialueilla. Hänestä julkaistiin vuonna 1992 Jan Churchillin kirjoittama elämäkerta On Wings to War: Teresa James, Aviator. Hän kuoli 94-vuotiaana lyhyen sairauden jälkeen saattohoitokodissa Lake Worthissä 26. heinäkuuta 2008.
Tunnustukset

Jamesille myönnettiin vuonna 1979 Pancho Barnes -palkinto aktiivisesta toiminnasta Silver Wings -järjestön hyväksi. Vuonna 1986 hänelle istutettiin nimikkopuu ilmailun kansainväliseen ystävyysmetsään Amelia Earhartin kotikaupungissa Atchisonissa. Vuonna 1993 hänet nimitettiin OX-5-kunniagalleriaan ja vuonna 2000 naisten Hall of Valor -kunniagalleriaan Pittsburghissa. Wilkinsburgin pormestari Sylvia Lafranchi julisti lokakuun 22. päivän vuonna 1997 Teresa James -päiväksi. Jamesin WAFS:n univormu on näytteillä National Air and Space Museum -ilmailumuseossa Washington D.C.:ssä.
Serhi Demydjuk

Serhi Demydjuk vuonna 2007.
Serhi Oleksandrovytš Demydjuk (ukr. Сергій Олександрович Демидюк, s. 5. kesäkuuta 1982) on ukrainalainen pika-aitajuoksija.
Vuonna 2004 hän karsiutui alkuerissä sekä Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa että Ateenan olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui välierissä Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa ja alkuerissä Helsingin MM-kilpailuissa. Vuonna 2006 hän karsiutui välierissä Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa, mutta oli kahdeksas Göteborgin EM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän oli viides Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa ja kuudes Osakan MM-kilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän karsiutui alkuerissä.
Hänen 110 metrin aitojen ennätyksensä on 13,22 s, jonka hän juoksi Osakassa 31. elokuuta 2007. Aika on Ukrainan ennätys. 60 metrin aidoissa hänen ennätyksensä on Karlsruhessa 11. helmikuuta 2007 juostu 7,53 s.
Tapaus Wilson

| Tapaus Wilson> Seconds |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Frankenheimer
Käsikirjoittaja:  Lewis John Carlino
Perustuu:  David Elyn romaaniin
Tuottaja:   John Frankenheimer  Edward Lewis 
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  James Wong Howe
Leikkaaja:   David Newhouse  Ferris Webster 
Tuotantosuunnittelija:  Ted Haworth
Lavastaja:  Ted Haworth
Pääosat:   Rock Hudson  Salome Jens  John Randolph 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:   5. lokakuuta 1966  Suomi: 21. huhtikuuta 1967 
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tapaus Wilson (engl. Seconds), Suomessa myös nimillä Tapaus Wilson 704 ja Tapaus Wilson 507, on John Frankenheimerin ohjaama yhdysvaltalainen tieteisjännityselokuva vuodelta 1966. Elokuvassa Rock Hudson tekee yhden uransa kiitetyimmistä rooleista. Elokuvassa salaperäinen järjestö kauppaa varakkaille ihmisille uuden elämän mahdollisuutta.
Palkinnot ja tunnustukset

| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Ehdokas | Lopputulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | Oscar-palkinto | Paras mustavalkokuvaus | James Wong Howe | Ehdokkuus |  |
| 1966 | Cannesin elokuvajuhlat | Kultainen palmu | John Frankenheimer | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

Tapaus Wilson Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Seconds Filmaffinity. Viitattu 28.4.2022.
Taha Carım

Taha Carım (21. helmikuuta, 1914 – 9. kesäkuuta 1977)  oli turkkilainen diplomaatti, joka toimi useissa korkeissa viroissa Turkin ulkoministeriöissä ja jonka Armenialaisten kansanmurhan oikeudenmukaiset kommandot murhasivat Roomassa 1977.
Elämäkerta

Carım syntyi vuonna 1914 Genevessä diplomaattiperheessä. Opintojensa päätyttyä Galatasarayn lukiossa hän jatkoi opiskelua Ranskassa ja valmistui Toulousen yliopistosta. Toisen maailmansodan aikana 29. lokakuuta 1941 Carım liittyi Turkin ulkoministeriöön ja alkoi työskennellä ministeriössä 36 vuotta aina kuolemaansa asti. Hän aloitti palvelunsa pääsihteeristössä ja hänet lähetettiin pian kaupalliselle osastolle, jossa hän nousi kolmanneksi sihteeriksi.
Vuonna 1948 Carım lähetettiin työskentelemään Ateenan Turkin konsulaattiin. Vuonna 1952, kun hän oli saanut ensimmäisen arvon ja hänet lähetettiin johtamaan Turkin Aleksandrian suurlähetystöä, ja samana vuonna hän aloitti Turkin pysyvän edustamisen Natossa. Vuonna 1957 Carım nimitettiin Turkin suurlähettilääksi Caracasiin, joka edusti Turkkia myös Haitissa, Ecuadorissa ja Kolumbiassa.
Vuosina 1960–1961 hän toimi suurlähettiläänä Karachissa ja vuosina  1961–1965 Ottawassa ja vuosina 1965–1976 Beirutissa. Vuonna 1971 ulkopoliittisessa akatemiassa pidetyssä armenialaisten ​​kysymyksiä käsittelevässä konferenssissa hän puhui vuosisatoja vanhasta turkkilaisten ja armenialaisten rinnakkaiselosta.
Tausta

Carımin murha tapahtui kaksi vuotta sen jälkeen, kun armenialaisen militanttijärjestön Armenialaisten kansanmurhan oikeudenmukaiset kommandot olivat murhanneet Turkin Itävallan-suurlähettilään Daniş Tunalıgilin ja Turkin Ranskan-suurlähettilään İsmail Erezin.
Taha Carım toimi suurlähettiläänä Pyhässä istuimessa 2. marraskuuta 1973 alkaen. Maaliskuussa 1977 armenialaiset militanttiryhmät uhkasivat tappaa hänet. Aiempien Turkin diplomaattien murhien vuoksi Turkin ulkoministeriö päätti lähettää turvallisuushenkilöstön Turkin diplomaattisiin edustustoihin. Jonkin aikaa myöhemmin suurlähettiläs Carım pyysi Italian poliisia lopettamaan turvallisuuspalvelun. Sen sijaan hän hankki itselleen pistoolin itsepuolustukseksi.
Murha

Carım oli palaamassa asuinpaikkaansa 9. kesäkuuta 1977 Roomassa, kun kaksi tunnistamatonta aseistautunutta asemiestä ampui edestä ja takaa, eikä hänellä ollut mahdollisuutta puolustautua. Armenialaisten kansanmurhan oikeudenmukaisten kommandot ottivat murhasta vastuun.
Screen Snapshots

Screen Snapshots on sarja lyhyitä dokumenttielokuvia, jotka Columbia Pictures tuotti vuosien 1924 ja 1958 välillä. Dokumenttisarjaa alettiin suunnitella vuonna 1919. Screen Snapshotsit esittelivät Hollywood-tähtiä, kulissien takana tapahtuvia asioita, kuten juhlia ja muita tapahtumia, ja arkistomateriaalia. Vuodesta 1930 alkaen Screen Snapshotseja alettiin käsikirjoittaa, tuottaa ja ohjaamaan, joiden jälkeen niitä vielä leikattiin. Yleensä Screen Snapshotseissa oli myös kertoja. Etenkin Ralph Staub teki kyseisiä dokumentaarisia lyhytelokuvia. Viimeiset Screen Snapshotsit julkaistiin vuonna 1958, ja niiden keskimääräinen pituus oli noin 9-10 minuuttia. Niitä näytettiin elokuvateattereissa pääelokuvien ohella.
Kolme Screen Snapshotsia on ollut ehdokkaana parhaan lyhytelokuvan Oscar-palkintoon:
| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Tuottaja | Elokuvat>  | Elokuvat>  | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1944 | Screen Snapshots Series 23, No. 1: Hollywood in Uniform | Ralph Staub |  |  |  |
| 1945 | Screen Snapshots’ 50th Anniversary of Motion Pictures | Ralph Staub |  |  |  |
| 1946 | Screen Snapshots Series 25, No. 1: 25th Anniversary | Ralph Staub |  |  |  |
Aiheesta muualla

Screen Snapshots Series 23, No. 1: Hollywood in Uniform Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Screen Snapshots’ 50th Anniversary of Motion Pictures Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Screen Snapshots Series 25, No. 1: 25th Anniversary Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ralph Staub Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Temco T-35 Buckaroo

Temco T-35A
Temco TE-1 eli Temco T-35 Buckaroo oli yhdysvaltalainen sotilaskoulukone. Sen kehitti teksasilainen Temco-tehdas Globe Swift -lentokoneesta, jonka tuotanto-oikeudet yhtiö omisti. Koneen ensilento tehtiin 20. helmikuuta 1948.
Buckaroon oli tarkoitus olla halpa koulukone, alun perin vain vientimarkkinoille. Liiketoimintasuunnitelma tehtiin vuonna 1948 pohjautuen Temco-yhtiön vientiaikeeseen itsenäistymässä oleviin Filippiineihin, mistä oli tullut tarjouspyyntö Globe Swift -koneen koulukoneversiosta. Vuonna 1949 Temco osallistui myös Yhdysvaltain ilmavoimien tarjouskilpaan häviten Beech Model 45 -koneelle.
Koneita valmistettiin vain 26 kappaletta. Yksi lentokone myytiin Italian ilmavoimille ja yksi Kreikan ilmavoimille. Israelin ilmavoimat ostivat muutamia koneita. Saudi-Arabia osti ainakin kymmenen lentokonetta Yhdysvaltain ja Saudi-Arabian yhteisen puolustussuunnitelman pohjalta.
Spesifikaatio (Temco Buckaroo TE-1B)

Lähde:
miehistö 2
pituus 6,6 m
kärkiväli 8,9 m
korkeus 1,9 m
siipipinta-ala 12,4 m²
tyhjäpaino 590 kg
lentopaino 870 kg
voimalaite: Franklin O-335, 123 kW
suurin nopeus 250 km/h
kantama 882 km
lakikorkeus 5 185 m
nousunopus 5,1 m/s
siipikuormitus 70,2 kg/m²
tehosuhde 0,14 kW/kg
Aiheesta muualla

Pirep T-35 Buckaroo (Arkistoitu – Internet Archive)
Temco YT-35 'Buckaroo' (Arkistoitu – Internet Archive)
Screen Actors Guild Life Achievement Award

Screen Actors Guild Life Achievement Award on elämäntyö-palkinto, jonka yhdysvaltalainen yli 120 000 näyttelijää edustava ammattiliitto Screen Actors Guild on jakanut vuodesta 1962 (paitsi vuosina 1964 ja 1981). Palkinto annetaan näyttelijöille elämäntyöstään.
Palkinnon saaneet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1960-luku 1962: Eddie Cantor  1963: Stan Laurel  1965: Bob Hope  1966: Barbara Stanwyck  1967: William Gargan  1968: James Stewart  1969: Edward G. Robinson 1970-luku 1970: Gregory Peck  1971: Charlton Heston  1972: Frank Sinatra  1973: Martha Raye  1974: Walter Pidgeon  1975: Rosalind Russell  1976: Pearl Bailey  1977: James Cagney  1978: Edgar Bergen  1979: Katharine Hepburn  |  1980-luku 1980: Leon Ames  1982: Danny Kaye  1983: Ralph Bellamy  1984: Iggie Wolfington  1985: Paul Newman ja Joanne Woodward  1986: Nanette Fabray  1987: Red Skelton  1988: Gene Kelly  1989: Jack Lemmon 1990-luku 1990: Brock Peters  1991: Burt Lancaster  1992: Audrey Hepburn  1993: Ricardo Montalban  1994: George Burns  1995: Robert Redford  1996: Angela Lansbury  1997: Elizabeth Taylor  1998: Kirk Douglas  1999: Sidney Poitier  |  2000-luku 2000: Ossie Davis ja Ruby Dee  2001: Edward Asner  2002: Clint Eastwood  2003: Karl Malden  2004: James Garner  2005: Shirley Temple Black  2006: Julie Andrews  2007: Charles Durning  2008: James Earl Jones  2009: Betty White 2010-luku 2010: Ernest Borgnine  2011: Mary Tyler Moore  2012: Dick Van Dyke  2013: Rita Moreno  2014: Debbie Reynolds  2015: Carol Burnett  2016: Lily Tomlin  2017: Morgan Freeman  2018: Alan Alda  2019: Robert De Niro  |
Taistelu leivästä

| Taistelu leivästä |
| --- | --- |
 Ranskankielisen alkuperäisteoksen kansi.
Kirjailija:  Pjotr Kropotkin
Kieli:  ranska
Genre:  anarkismi, filosofia
Kustantaja:  Tresse et Stock
Julkaistu:  1892
Suomennos
Suomentaja:  Kaapo Murros (1906)   Santeri Rissanen (1919)
Kustantaja:  Työmies (1906)   Karisto (1919)
Sivumäärä:  251
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taistelu leivästä (myös Leivän valloitus, ransk. La Conquête du Pain) on venäläisen anarkistin Pjotr Kropotkinin vuonna 1892 ilmestynyt ranskankielinen teos, joka on yksi anarkistisen työväenliikkeen perusteoksista. Kirjassa Kropotkin esittelee oman anarkokommunistisen vaihtoehtonsa marxilaisten valtiojohtoiselle sosialismille. Alun perin Taistelu leivästä ilmestyi esseinä Kropotkinin Pariisissa julkaisemassa Le Révolté -lehdessä, josta tekstit myöhemmin koottiin yhdeksi kirjaksi. Teoksen esipuheen on kirjoittanut ranskalainen maantieteilijä ja anarkisti Élisée Reclus, joka myös keksi sen alkuperäisen nimen Leivän valloitus.