stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luontodirektiivin I liite
Merenrannikot

Vedenalaiset hiekkasärkät
Jokisuistot
Rannikon laguunit
Laajat matalat lahdet
Riutat
Rantavallit
Kivikkorannat
Kasvipeitteiset merenrantakalliot
Harjusaaret
Ulkosaariston luodot ja saaret
Merenrantaniityt
Itämeren hiekkarannat
Kapeat murtovesilahdet
Liikkuvat alkiovaiheen dyynit
Liikkuvat rantakauradyynit
Kiinteät, ruohokasvillisuuden peittämät dyynit
Variksenmarjadyynit
Metsäiset dyynit
Dyynien kosteat soistuneet painanteet
Kuivat kanerva- ja variksenmarjadyynit
Sisävedet

Karut kirkasvetiset järvet
Niukka-keskiravinteiset järvet
Kalkkilammet ja -järvet
Luontaisesti runsasravinteiset järvet
Humuspitoiset järvet ja lammet
Pikkujoet ja purot
Fennoskandian luonnontilaiset jokireitit
Nummet, niityt ja pensastot

Kuivat nummet
Kuivat niityt ja pensaikot kalkkipitoisella alustalla
Runsaslajiset jäkkiniityt
Runsaslajiset kuivat ja tuoreet niityt
Alvarit ja kalkkivaikutteiset kalliokedot
Siniheinäniityt
Kosteat suurruohoniityt
Tulvaniityt
Alavat niitetyt niityt
Vuoristojen niitetyt niityt
Lehdes- ja vesaniityt
Tunturit

Tuntureiden vyörysoraikot ja -lohkareikot
Tunturijoet ja -purot
Pensaskanervavarvikot
Tunturikankaat
Karut tunturiniityt
Tuntureiden rehevät puronvarsisuot
Tunturikoivikot
Suot

Keidassuot
Muuttuneet ennallastamiskelpoiset keidassuot
Vaihettumissuot ja rantasuot
Lähteet ja lähdesuot
Taarnaluhtalehdot
Huurresammallähteet
Letot
Aapasuot
Palsasuot
Kallioiset luontotyypit

Kalkkikalliot
Silikaattikalliot
Kallioiden pioneerikasvillisuus
Metsät

Luonnonmetsät
Maankohoamisrannikon primäärisukkessiovaiheiden luonnontilaiset metsät
Lehdot
Jalopuumetsät
Raviini- ja rinnelehdot
Vanhat tammimetsät
Puustoiset suot
Tulvametsät
Harjumetsät
Hakamaat ja kaskilaitumet
Metsäluhdat
Kamnik

| Kamnik |
| --- | --- |
 Näkymä Kamnikiin.
 Kamnik
Valtio:  Slovenia
Alue:  Gorenjska
Hallinto:  
 – Pormestari:  Matej Slapar
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  266 km²
Väkiluku (2019):  29 686 
 – Väestötiheys:  111.6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.kamnik.si 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamnik on kaupunki Slovenian keskiosassa Gorenjskan alueella Kamnikin Alpeilla. Se sijaitsee pääkaupungin Ljubljanan pohjoispuolella.
Kamnikissa on hyvin säilynyt vanhakaupunki kapeine katuineen. Kaupunkia vartioi Stari gradin raunioitunut linna. Muihin nähtävyyksiin lukeutuvat fransiskaaniluostari, Zapricen barokkikartano ja muutaman kilometrin päässä kaupungista Volčji potokin arboretum, jossa on kasvillisuutta läheisiltä Kamnikin Alpeilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kamnik Wikimedia Commonsissa
Kamnikin kaupungin kotisivut (sloveeniksi)
Kamerunin kansalliskirjasto

| Kamerunin kansalliskirjasto> Bibliothèque nationale du Cameroun |
| --- | --- |
Osoite:  B.P. 1053, Yaoundé, Kamerun
Sijainti:  Yaoundé, Kamerun
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kamerunin kansalliskirjasto (ransk. Bibliothèque nationale du Cameroun) on Kamerunin pääkaupungissa Yaoundéssa toimiva kansalliskirjasto. Se on perustettu vuonna 1952 maan kansallisarkiston perustamisen yhteydessä. Nämä laitokset erotettiin toisistaan vuonna 1966. Kokoelman laajuudeksi on mainittu 64 000 nimikettä (2008).
YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan Kamerunin aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli vain 71,3 prosenttia (vuonna 2010).
Aiheesta muualla

Marcel Lajeunesse & Henri Sène (2004) Legislation for library and information services in French-speaking Africa revisited. (Abstrakti; The International Information & Library Review, 36 (4), Dec. 2004, pp. 367-380) (englanniksi) (sciencedirect.com)
Kamerunin jalkapalloliitto

| Fédération camerounaise de football FECAFOOT |
| --- | --- |

Perustettu:  1959
Tyyppi:  Kamerunin jalkapallon korkein järjestö
Päämaja:  Yaoundé
Puheenjohtaja:  Joseph Owona
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamerunin jalkapalloliitto (ransk. Fédération camerounaise de football, lyhyemmin FECAFOOT) on kamerunilaisen jalkapallon korkein järjestö, joka perustettiin vuonna 1959. Se on ollut FIFA:n jäsen vuodesta 1962 ja CAF:n jäsen vuodesta 1963 lähtien.
Puheenjohtajat

M. N'Gankou Amos (1958–1960)
Ibrahim M'Bombo N'Joya (1961–1964)
René Essomba (1968–1972)
Jean Zoa Amougou (1972–1978)
M. Titti (1978–1985)
Peter N'Tamack Yana (1986–1988)
Issa Hayatou (1986–1988)
Jean N'Ji N'Jikam (1988–1989, väliaikainen)
Albert Etotoke (1989–1990)
Njikam Simon ja Pascal Owona (1990–1993)
Maha Daher (1993–1996)
Vincent Onana (1996–1998)
Mohammed Iya (1998–2000, väliaikainen)
Mohammed Iya (2000–?)
Joseph Owona
Kakarilammi (Tammela)

| Kakarilammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°39′32″N, 23°58′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Turpoonjoen valuma-alue (35.98)
Laskujoki:  oja Herttuanjärveen 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,1 m 
 fiKakarilammi 
Kakarilammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva lampi, joka kuuluu Liesjärven alueeseen. Liesjärvi kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Lammen pituus on 100 metriä ja leveys 50 metriä. Se sijaitsee keskellä ojittamataonta ja lähes puutonta suota, mutta lammelle on kaivettu yksi 700 metriä pitkä purkausoja, joka laskee Herttuanjärveen. Lammen lähiympäristö on avosuota eikä sinne ole rakennettu mitään. Lähin rakennus seisoo keskellä suota 60 metrin etäisyydellä. Viereinen Kakarlamminmäki kohoaa 32 metriä suonpintaa ylemmäksi.
Historia

Vuoden 1884 Senaatin kartastossa järven nimenä luki "Kakkarala".
Matteus Marttila

| Matteus Marttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. helmikuuta 1949 Luvia
Kuollut: 13. tammikuuta 2012 (62 vuotta) Tampere
Ohjaaja
Palkinnot
 Parhaan lavastuksen Jussi   1979 Runoilija ja muusa   Valtion elokuvapalkinto 1980 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matteus Erkki Akseli Marttila (24. helmikuuta 1949 Luvia – 13. tammikuuta 2012 Tampere) oli suomalainen lavastaja ja elokuvantekijä.
Ura

Matteus Marttila, alun perin Matti, oli kotoisin Luvian Korvenkylästä. Taiteellista lahjakkuutta osoitettuaan hän hakeutui opiskelemaan Porin piirustuskouluun ja sitten Helsinkiin, jossa hän opiskeli 1971–1974 silloisessa Taideteollisessa oppilaitoksessa.
Uransa aikana hän toimi usean vuosikymmenen aikana lavastajana lukuisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa. Hänen uransa alun merkittävimpiä seikkoja oli vain vähän aikaa kestänyt hedelmällinen yhteistyö Filminor Oy:ssä ohjaaja Risto Jarvan kanssa, jolle hän lavasti elokuvat Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975), Loma (1976) ja Jäniksen vuosi (1977). Alku-uran merkittäviin töihin lukeutuu myös lavastus Tapio Suomisen elokuvaan Täältä tullaan, elämä! (1980), joka oli ensi-iltavuotensa katsotuin kotimainen elokuva.
Vuodesta 1981 2000-luvun puoliväliin Marttila työskenteli Tampereella Yleisradion TV 2:n teatteritoimituksessa lavastaen lukuisia TV-elokuvia, -sarjoja ja muita tuotantoja. Eläkkeelle jäätyään hän toimi aktiivisesti Risto Jarva -seurassa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuodesta 2011 kuolemaansa asti.
Uransa aikana hänet palkittiin lukuisasti lavastustyöstään, muun muassa Jussi-patsaalla vuonna 1979 Jaakko Pakkasvirran elokuvasta Runoilija ja muusa (1978). Hänen viimeiseksi isommaksi työkseen jäi lavastus Katariina Lillqvistin animaatioon Uralin perhonen (2008).
Kuolema

Marttila kuoli kotonaan Tampereen Pispalassa saamaansa sairaskohtaukseen perjantaina 13. tammikuuta 2012. Hänet on haudattu Lamminpään hautausmaalle Tampereelle.
Filmografia

lavastajana, ellei muuta mainittu
Jeanne d'Arc (lyhytelokuva), 2009 lavastus, rekvisiitta, näyttelijä
Uralin perhonen (lyhytelokuva), 2008
Elli (televisioelokuva), 2005
Yövuoro (televisiominisarja), 2005
Niin paljon parempi mies (televisiominisarja), 2002
Siperian nero (televisiosarja), 2000
Arvokkaasti (televisiosarja), 2000
Kekkosen kaveri (televisioelokuva), 2000
Kylmän kosketus (televisiominisarja), 1999
Outo tehtävä (televisioelokuva), 1997
Kyllä isä osaa (televisiosarja), 1995
Nuijasota - 1500-luvun tarinoita (televisiominisarja), 1993
Luonnonmukainen rakastaja (televisiominisarja), 1992
Luonnollinen kuolema (televisiominisarja), 1992
Paperitähti, 1989 näyttelijä
Valkoinen nainen (televisioelokuva), 1989
Entäs nyt, Niskavuori? (televisioelokuva), 1987
Kummajaiset (televisiosarja), 1987–1989
Niskavuoren Heta, 1987
Niskavuoren nuori emäntä, 1987
Valkoinen kääpiö, 1986
Porvoonjoki - Historian virta (dokumenttisarja), 1985
Aikalainen, 1984
Niskavuori, 1984
Rauta-aika (minisarja) näyttelijä , 1982
Debyytti (lyhytelokuva), 1981
Pedon merkki, 1981 lavastus, näyttelijä
Aurinkotuuli, 1980
Täältä tullaan, elämä!, 1980
Ihmemies, 1979 lavastus, näyttelijä
Runoilija ja muusa, 1978 lavastus, näyttelijä
Jäniksen vuosi, 1977
Pulakapina, 1977
Loma, 1976 lavastus, näyttelijä
Mies, joka ei osannut sanoa ei, 1975 lavastus, näyttelijä
Helsinkiläisrakkautta (lyhytelokuva), 1974
Palkinnot

Neuvostoliiton Kinoliiton pääpalkinto, 1982 (Lavastus elokuvassa Pedon merkki)
Valtion elokuvapalkinto, 1980 (Lavastus elokuvassa Täältä tullaan, elämä!)
Parhaan lavastuksen Jussi, 1979
Matteo Pietroniro

| Matteo Pietroniro> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1998 (ikä 25) Boise, Idaho, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Kanada  Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Toronto Marlies
Sarja:  AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Pelicans (SML) HC Bolzano (ICEHL)
Matteo Pietroniro (s. 20. lokakuuta 1998 Boise, Idaho, Yhdysvallat) on kanadalais-yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa AHL-joukkue Toronto Marliesissa.
Pelityyli

Pietroniron aiemman seuran, SM-liigajoukkue Pelicansin kotisivujen henkilökuvan mukaan hänessä on pelaajatyypiltään paljon klassista pohjoisamerikkalaista, jolla kova kamppailumentaliteetti tulee selkärangasta. Pietroniro luonnehtii henkilökuvassa itsestään näin:
»Kuvailisin itseäni kahden suunnan puolustajaksi. Tykkään lähteä tukemaan hyökkäyksiä, toimittaa kiekkoa maalille, mutta myös pelata kovaa. En pelkää ottaa mustelmia joukkueen hyväksi. Puolustan aina joukkuekavereitani, ja välillä rapatessa roiskuu, mistä myös isot jäähyminuutit johtuvat.»
Pelicansin urheilutoimenjohtaja Janne Laukkasen mukaan Pietroniro pystyy tekemään tulosta hyökkäyspäässä, mutta osaa olla myös erittäin inhottava pelaaja puolustuspäässä. Laukkasen mukaan hän on pelaaja, josta omat tykkäävät, mutta vastustajat vihaavat.
Muuta

Pietronirolla on neljä veljeä. Matteon isoveljet Phil ja Chad Pietroniro pelaavat puolustajina Ranskan Ligue Magnusin Scorpions de Mulhousessa. Heistä Phil on pelannut myös Italian maajoukkueessa. Hänen pikkuveljensä Kris ja Massimo pelasivat kaudella 2020–2021 hyökkääjinä NCDC-joukkue Northern Cyclonesissa. Veljesten kanadalais-italialainen isä Marco Pietroniro pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Italiassa ja Pohjois-Amerikan alemmissa sarjoissa. Hän on sittemmin luonut uraa valmennus- ja seurajohtotehtävissä. Marco toimii nykyään Bishop's College Schoolin high school -joukkueen päävalmentajana.
Kantasana

Kantasana on sana, josta johdos on muodostettu.
Kantasana on voi olla sana kokonaisuudessaan tai osa siitä. Johdos muodostetaan lisäämällä johdinaines tähän kantavartaloon.
Esimerkiksi sana "onni" on kantasana sen johdokselle "onneton", joka puolestaan on kantasana johdokselle "onnettomuus".
Karvakynsimö

| Karvakynsimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  arctica
Kaksiosainen nimi
 Draba arctica  J.Vahl 
Katso myös
   Karvakynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvakynsimö (Draba arctica) on arktinen ristikukkaiskasvilaji.
Ulkonäkö

Karvakynsimö kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on tiheästi tähtikarvainen. Suurin osa lehdistä kasvaa löyhässä mättäässä, varressa on yksi tai kaksi lehteä. Pienet kukat ovat valkoiset. Litu on 7–12 millimetriä pitkä, kapea ja suippo.
Levinneisyys

Karvakynsimö esiintyy ainakin Huippuvuorilla, Grönlannissa ja Kanadan arktisessa osassa. Sen sijaan Siperian pohjoisrannikolla karvakynsimön lajiraja idänkynsimön (Draba cinerea) kanssa ei ole yksiselitteinen. Huippuvuorilla karvakynsimö on melko yleinen ja kasvaa siellä kalkinsuosijana soraikoilla, tunturinrinteillä ja lintuvuorilla.
Luettelo pumppuvoimalaitoksista

Luettelo pumppuvoimalaitoksista sisältää linkit maailman suurimmista ja Suomen lähialueiden pumppuvoimalaitoksista. Taulukossa on seuraavia asioita:
Nimi on voimalaitoksen wikipedian artikkelinimi (vl = voimalaitos, pvl = pumppuvoimalaitos)
Valtio on voimalaitoksen sijaintimaa
Sijainti on voimalaitoksen sijaintipaikkakunta
Tyyppi ilmaisee voimalan tuotantotavan: pumppu = pumppuvoimalaitos (puhtaasti), hybridi = myös sähköntuotantoa, joki = jokivoimalaitos, tunneli = tunnelivoimalaitos, varasto = säännöstelyvoimalaitos
Tuotantokapasiteetti on alueella voimaloiden rakenteelliset maksitehot megawatteina (MW)
Varastokapasiteetti on varastoitavan sähköenergian maksimimäärä megawattitunteina (MWh)
Valmistumisvuosi on se vuosi, jolloin laitos alkoi tuottaa sähköä kaikilla turbiineilla
Pumppuvoimalaitoksien nimessä esiintyy usein sana ”pato”, mikä johtuu laitoksen yhteyteen rakennetusta suuresta padosta ja sen taakse kertyneestä valtavasta patoaltaasta tai tekojärvestä. Nimessä voi esiintyä myös sana vesivoimalaitos, koska voimala harjoittaa pumppauksen lisäksi myös uuden sähkön tuotantoa. Taulukon tietojen lähteet on mainittu oikeassa sarakeessa. Neljä lähdemerkintää viittaavaat neljään oikeanpuoleiseen sarakkeeseen. Numeromerkintöjen tarkoitukset on selostettu taulukon alapuolella.
Maailman suurimpia pumppuvoimalaitoksia > Taulukon lähteet

Taulukko (yllä) on kopioitu englanninkielisestä wikipedian en:List of pumped-storage hydroelectric power stations huhtikuussa 2020 ja monet sen tiedoista ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytettu usein, on se merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = omasta artikkelista ja muunkielisestä artikkelista.
Suomen lähellä sijaitsevia pumppuvoimalaitoksia

Taulukossa on joitakin Suomen lähellä sijaitsevia pumppuvoimalaitoksia.
| Nimi | Valtio | Sijainti | Tyyppi | Tuotanto- kapasiteetti (MW) | Varasto- kapasiteetti (MWh) | Valmistui | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kruonisin pumppuvoimalaitos |  | Kaunas | pumppu | 900 |  | 1998 | 2,2,-,2 |
| Saurdalin pumppuvoimalaitos |  | Suldal | hybridi-varasto | 640 | 7 759 000 | 1985 | 2,2,2,2 |
| Aurland III -vesivoimalaitos |  | Aurland | hybridi-varasto | 270 |  | 1979 | 2,2,-,2 |
| Dugen vesivoimalaitos |  | Forsand | pumppu | 200 |  | 1974 | 2,2,-,2 |
| Kymmenin vesivoimalaitos |  | Sunne | hybridi-tunneli | 56 |  | 1986 | 2,2,-,2 |
| Nygardin vesivoimalaitos |  | Modalen | pumppu | 56 |  | 2005 | 2,2,-,2 |
| Tevlan vesivoimalaitos |  | Meråker | hybridi-varasto | 50 |  | 1994 | 2,2,-,2 |
| Øljusjøenin vesivoimalaitos |  | Lærdal | hybridi-varasto | 48 |  | 1974 | 2,2,-,2 |
| Juklan vesivoimalaitos |  | Kvinnherad | hybridi-varasto | 40 |  | 1974 | 2,2,-,2 |
| Lettenin pumppuvoimalaitos |  | Torsby | pumppu | 36 |  | 1956 | 2,2,-,2 |
| Hervan vesivoimalaitos |  | Luster | hybridi-varasto | 33 |  | 1962 | 2,2,-,2 |
| Jumiskon voimalaitos |  | Etelä-Lappi | hybridi-tunneli | 26 |  | 1954 | 2,2,-,2 |
| Stølsdalin pumppuvoimalaitos |  | Hjelmeland | hybridi-tunneli | 17 |  | 1986 | 2,2,-,2 |
| Brattingfossin vesivoimalaitos |  | Verran | hybridi-varasto | 11 |  | 1955 | 2,2,-,2 |
| Eggsjönin vesivoimalaitos |  |  |  | 1 |  |  | ,-,-,- |
Suomen lähellä sijaitsevia pumppuvoimalaitoksia > Taulukon lähteet

Taulukko (yllä) on kerätty erilaisista lähteistä ja lähteet ovat yleensä artikkelissa käytettyjä: 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = omasta artikkelista ja muunkielisestä artikkelista.
Rakenteilla olevia suuria pumppuvoimalaitoksia

Taulukossa on rakenteilla olevia yli 1 000 megawatin laitoksia.
| Nimi | Valtio | Sijainti | Tyyppi | Tuotanto- kapasiteetti (MW) | Varasto- kapasiteetti (MWh) | Valmistunee | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Fengningin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 3 600 |  | 2019-2021 | -,0,-,- |
| Kannagawan vesivoimalaitos |  |  |  | 2 820 |  | 2020 | -,0,-,- |
| Meizhoun pumppuvoimalaitos |  |  |  | 2 400 |  | 2022 | -,0,-,- |
| Dnestrin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 2 268 |  | 2019-? | -,0,-,- |
| Changlongshanin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 2 100 |  | 2021-2023 | -,0,-,- |
| Jixin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 800 |  | 2019 | -,0,-,- |
| Wendengin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 800 |  | 2021 | -,0,-,- |
| Qingyuanin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 800 |  | 2024 | -,0,-,- |
| Jinyunin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 800 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Dayahen pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 600 |  | 2019 | -,0,-,- |
| Dunhuan pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2019 | -,0,-,- |
| Luoningin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Pingjiangin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2025 | -,0,-,- |
| Xiamenin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2024 | -,0,-,- |
| Ninghain pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2024 | -,0,-,- |
| Zheng'anin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 400 |  | 2023 | -,0,-,- |
| Jurongin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 350 |  | 2024 | -,0,-,- |
| Yangjiangin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2023 | -,0,-,- |
| Fukangin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2024 | -,0,-,- |
| Baiyunin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2023 | -,0,-,- |
| Zhouningin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2022 | -,0,-,- |
| Huanggoun pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2019 | -,0,-,- |
| Jinzhain pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2020 | -,0,-,- |
| Jinzhain pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2022 | -,0,-,- |
| Funingin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2027 | -,0,-,- |
| Qujiangin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2025 | -,0,-,- |
| Jiaohen pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Jiaohen pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Hamin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Tianchin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2021 | -,0,-,- |
| Yimengin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2022 | -,0,-,- |
| Yixianin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2026 | -,0,-,- |
| Zhiruin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 200 |  | 2025 | -,0,-,- |
| Upperin Cisokan pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 040 |  | 2019 | -,0,-,- |
| Kanivin pumppuvoimalaitos |  |  |  | 1 000 |  | 2019-? | -,0,-,- |
| Tehrin pato |  |  |  | 1 000 |  | 2020 | -,0,-,- |
Rakenteilla olevia suuria pumppuvoimalaitoksia > Taulukon lähteet

Taulukko (yllä) on kopioitu englanninkielisestä wikipedian en:List of pumped-storage hydroelectric power stations huhtikuussa 2020 ja monet sen tiedoista ovat siltä ajalta. Lähteet on merkitty normaalisti, mutta jos samaa lähdettä on käytettu usein, on se merkitty numeromerkinnällä: 0 = kopioinnin aikaiset tiedot, 1 = voimalaitoksen artikkelin wikidatasta ja 2 = omasta artikkelista ja muunkielisestä artikkelista.
Karvakot

| Karvakot |
| --- | --- |
 Pikkukarvakko (Tephroseris integrifolia)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Senecioneae
Suku::  Karvakot Tephroseris  Rchb.
Katso myös
   Karvakot Wikispeciesissä   Karvakot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karvakot (Tephroseris) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 40 lajia.
Karvakkolajeja on aiemmin luettu muun muassa villakoiden (Senecio) sukuun kuuluviksi.
Lajeja

Tephroseris balbisiana
Tephroseris cladobotrys
Tephroseris elodes
Tephroseris helenitis
Tephroseris integrifolia – pikkukarvakko eli ehytlehtivillakko
Tephroseris integrifolia ssp. integrifolia – etelänpikkukarvakko
Tephroseris integrifolia ssp. tundricola – pohjanpikkukarvakko
Tephroseris longifolia
Tephroseris palustris – luhtakarvakko eli suovillakko eli kosteikkovillakko
Aiheesta muualla

Laji.fi: Karvakot (Tephroseris)
Den virtuella floran: Nockor Tephroseris (ruotsiksi)
ITIS: Tephroseris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Tephroseris (englanniksi)
Flora of China: Tephroseris (englanniksi)
Kantasuomi

Kantasuomi on historiallisen kielitieteen käsite, joka tarkoittaa historiallisen-vertailevan kielentutkimuksen avulla mallinnettua kantakieltä, joka jakautuu edelleen kolmeen kantakieleen:
varhaiskantasuomi, suomalais-saamelaisten kielten kantakieli
keskikantasuomi, nykyisen Viron alueella ja nykyisen Latvian alueen koillisosissa puhuttu kantakieli
myöhäiskantasuomi, itämerensuomalaisten kielten kantakieli.
Kieliä on puhuttu tutkija Petri Kallion mukaan karkeasti arvioiden niin, että varhaiskantasuomea on puhuttu toisella vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua, keskikantasuomea ensimmäisellä vuosituhannella ennen ajanlaskun alkua ja myöhäiskantasuomea ensimmäisellä vuosituhannella ajanlaskun alun jälkeen. Janne Saarikivi yhtyy Kallion mielipiteeseen.
Mercenaries 2: World in Flames

| Mercenaries 2: World in Flames |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Pandemic Studios
Julkaisija:  Electronic Arts
Säveltäjä:  Chris Tilton
Pelisarja:  Mercenaries
Pelimoottori:  Zero
Julkaistu:   31. elokuuta 2008
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 16  USK 18 
Alusta:  PlayStation 2, PlayStation 3, Windows, Xbox 360
Jakelumuoto:  optinen levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Mercenaries 2: World in Flames on Pandemic Studiosin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli on julkaistu vuonna 2008 PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, Windowsille sekä Xbox 360:lle.
Peli on jatko-osa vuonna 2005 ilmestyneelle pelille Mercenaries: Playground of Destruction
Pelaaminen

Pelin tapahtumat sijoittuvat Venezuelaan, jossa maata johtava tyranni puuttuu maan öljyvaroihin ja aiheuttaa kaaosta.
Pelin päähenkilö on Mattias Nilsson, jonka ääninäyttelijänä on Peter Stormare.
Pelissä on moninpelituki, jonka ansiosta toinen pelaaja voi liittyä peliin myös kesken tehtävän. Pelin kampanjan voi pelata alusta loppuun yhteistyössä toisen pelaajan kanssa. Pelissä voi perustaa oman yksityisen sotilasyrityksen. Pelissä voi käyttää useita kulkuneuvoja.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  India Dupré  | … |  Fiona Taylor   |
|  Peter Stormare  | … |  Mattias Nilsson   |
Vastaanotto

Peli on saanut Gamereactorin arvostelussa arvosanaksi 6/10.
Aiheesta muualla

Mercenaries 2: World in Flames MobyGamesissa (englanniksi)
Mercenaries 2: World in Flames MobyGamesissa (englanniksi)
Mercenaries 2: World in Flames Internet Movie Databasessa (englanniksi)