stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grand Theft Auto (pelisarja)
Remasteroitu trilogia

Lokakuussa 2021 kerrottiin kolmen sarjan pelin tulevan remasteroituna trilogiana marraskuussa 2021. Trilogiaan lasketaan kuuluvaksi Grand Theft Auto III, Grand Theft Auto: Vice City ja Grand Theft Auto: San Andreas. Trilogian päivityksistä vastaa Grove Street Games, joka on aiemmin tehnyt käännöksiä mobiilialustoille. Ennen julkaisua Rockstar poisti trilogiassa olevat pelit myynnistä digitaalisista kauppapaikoista, mutta muun muassa Steamissä ne ostaneet voivat niitä edelleen pelata.
Trilogian ostaneet ovat olleet tyytymättömiä graafisiin virheisiin, ohjelmointivirheisiin ja pelin hyytymisiin, jotka estävät etenemisen. Konsoliversioissa kuvataajuus putoaa huomattavasti joissakin tilanteissa. Julkaisun jälkeen Rockstar veti trilogian pois myynnistä tietokonealustoille johtuen "vahingossa mukana olevista tiedostoista".
Helmikuussa 2022 Rockstar julkaisi 1.04 päivityksen, joka korjasi pelien isoimmat ongelmat.
Kirjallisuutta

Kushner, David: Grand Theft Auton tarina.  ((Jacked, 2012.) Suomennos: Timo Hautala)  Espoo:  Fobos, 2013.  ISBN 978-952-67937-0-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grand Theft Auton viralliset kotisivut (englanniksi)
Grand Theft Auto -Wiki (englanniksi)
Grand Theft Auto -Wiki (suomeksi)
Baoanin kieli

Baoanin eli bonanin kieli on Kiinassa asuvien baoanien puhuma mongolikieli. Suurin osa baoaneista elää Gansun maakunnassa ja loput Qinghaissa, jossa myös osa monguoreista osaa baoanin kieltä. Puhujia arvioidaan olevan vähän yli 8 000 henkeä.
Baoan luetaan perifeerisiin tai eteläisiin mongolikieliin. Sen puhujat ovat kadottaneet yhteyden muihin mongoleihin jo useita satoja vuosia sitten. Kieli jakautuu kahteen murteeseen. Se toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Lainasanoja on omaksuttu naapurikielistä tiibetistä ja kiinasta.
KDM Gribben (P558)

| KDM Gribben |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aalborg
Laskettu vesille:  1992
Palveluskäyttöön:  1. heinäkuuta 1993
Poistui palveluskäytöstä:  7. lokakuuta 2010
Loppuvaihe:  myyty Portugalille
Tekniset tiedot
Uppouma:  450 t
Pituus:  50,0 m (vesiraja) 54,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  2,60 m (norm) 3,00 m (max)
Koneteho:  1 × GE kaasuturbiini 5 680 hv 2 × MTU dieselmoottoria 5 440 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  19–29
Aseistus
Aseistus:  1 × 76 mm M/85 -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
KDM Gribben (runkonumero P558) oli Tanskan laivaston Flyvefisken-luokan vartiolaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Aalborgin telakalta. Alus laskettiin vesille 1992 ja valmistui 1. heinäkuuta 1993.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 7. lokakuuta 2010 ja se myytiin Portugalille 2014. Portugali käyttää alusta Tejo-luokan alusten varaosina.
Baoulé (Banin alkujoki)

| Baoulé |
| --- | --- |
Alkulähde:  Nigerin ja Atlantin vedenjakaja
Laskupaikka:  yhtyy Dioïlan lähellä Bagouéen muodostaen Banijoen
Maat:  Norsunluurannikko, Mali
Pituus:  650 km
Virtaama:  143 m³/s
Valuma-alue:  32 700 km²

Baoulé on Banin alkujoki Norsunluurannikolla ja Malissa. Sen pituus on 650 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 32 700 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Nigerin ja Atlantin vedenjakajalta 450 metrin korkeudesta. Se laskeutuu nopeasti tasangolle, jossa se virtaa hitaasti Bougounin ohi pohjoiseen ja kääntyy sitten itään. Baoulé yhtyy Dioïlan luona Bagoéen muodostaen Banijoen. Sen sivujokia ovat kaksi Banifingia ja Degou.
Baoulén keskimääräinen virtaus Dioïlan mittausasemalla on 143 kuutiometriä sekunnissa. Virtaus on suurimmillaan elokuusta marraskuuhun. Tammikuusta kesäkuuhun joki on eräinä vuosina kokonaan kuiva.
Toinen samanniminen joki kuuluu Senegalin vesistöön.
Oksana Grištšuk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Oksana Grištšuk ja Jevgeni Platov EM-kilpailuissa 1994. |  Oksana Grištšuk ja Jevgeni Platov EM-kilpailuissa 1994. |  Oksana Grištšuk ja Jevgeni Platov EM-kilpailuissa 1994. |  |
Taitoluistelu
Maa:   Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Nagano 1998 | jäätanssi |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chiba 1994 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Birmingham 1995 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Edmonton 1996 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Lausanne 1997 | jäätanssi |  |
|  Hopeaa | Praha 1993 | jäätanssi |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 1996 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Pariisi 1997 | jäätanssi |  |
|  Kultaa | Milano 1998 | jäätanssi |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1993 | jäätanssi |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1994 | jäätanssi |  |
Maa:   IVY
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oakland 1992 | jäätanssi |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Lausanne 1992 | jäätanssi |  |
Oksana Vladimirovna "Pasha" Grištšuk (ven. Оксана Владимировна Грищук; s. 17. maaliskuuta 1971 Odessa, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen taitoluistelija. Hän on voittanut jäätanssissa kaksi olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja kolme Euroopan-mestaruutta parinsa Jevgeni Platovin kanssa.
Ura

Oksana Grištšuk saavutti parinsa Aleksandr Tšitškovin kanssa juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa hopeaa vuonna 1987 ja seuraavana vuonna he voittivat kultaa. Tšitškovin ura päättyi loukkaantumiseen vuonna 1989 ja Grištšukin uudeksi pariksi tuli Jevgeni Platov. Vuonna 1990 he sijoittuivat aikuisten EM- ja MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuonna 1991 sijoitukset olivat EM-kisoissa viides ja MM-kisoissa neljäs. Vuonna 1992 he saavuttivat molemmissa kilpailuissa pronssia ja sijoittuivat Albertvillen olympialaisissa neljänneksi. Vuonna 1993 he saavuttivat EM- ja MM-kilpailuissa hopeaa. Vuonna 1994 he jäivät vielä EM-kilpailuissa hopealle mutta voittivat kultaa Lillehammerin olympialaisissa ja Chiban MM-kilpailuissa.
Seuraavat neljä vuotta Grištšuk ja Platov olivat maailman paras jäätanssipari. He voittivat maailmanmestaruuden vuosina 1995, 1996 ja 1997 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 1996, 1997 ja 1998. Naganossa 1998 he voittivat toisen kerran olympiakultaa. Talvella 1996–1997 he vaihtoivat valmentajaa: Natalia Linitšukin tilalle tuli Tatjana Tarasova.
Baol

| Baol > n. 1550–1859 |
| --- | --- |
   Senegalin alue 1800-luvun puolessavälissä. Baol lännessä lähellä Atlantin rannikkoa. 
Pääkaupunki:  Lambaye
Edeltäjä:  Wolofien valtakunta
Seuraaja:  Senegalin siirtomaa
Baol eli Bawol oli wolofien ja sererien muodostama valtio 1500-luvulta 1800-luvun lopulle saakka. Se sijaitsi nykyisen Senegalin länsiosassa Kayorin sekä Sinen ja Saloumin välisellä alueella.
1100- tai 1200-luvulla syntynyt Baol oli osa Jolofin valtakuntaa, kunnes se saavutti itsenäisyyden vuoden 1550 tienoilla. Maan talous perustui maanviljelyyn. Sen pääkaupunkina toimi Lambaye, ja se kävi kauppaa eurooppalaisten kanssa Portudalin ja Mbourin satamissa.
Baolin yhteiskuntajärjestelmä oli hierarkkinen. Keskenään kilpailevat ylimyssuvut valitsivat teen-nimellä kutsutun hallitsijan, joka oli toisinaan sama henkilö kuin Kayorin damel. Heidän alapuolellaan olivat vapaat maanviljelijät, käsityöläiset ja eri orjaryhmät. Ranskalaiset valtasivat Baolin vuonna 1859, ja se liitettiin Senegalin siirtomaahan vuonna 1895. Myöhemmin siitä tuli muridismin ydinaluetta.
Miguel Paz Barahona

Miguel Paz Barahona (myös Baraona, 1863–1937) oli hondurasilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä  vuosina 1925–1929. Hän helpotti maansa valtionvelkaa ja neuvotteli rauhansopimuksen Guatemalan ja El Salvadorin kanssa.
Michael Groß

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michael Groß |  Michael Groß |  Michael Groß |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 200 m vu |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 100 m pu |  |
|  Kultaa | Soul 1988 | 200 m pu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 200 m pu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 4 × 200 m vu |  |
|  Pronssia | Soul 1988 | 4 × 200 m vu |  |
Michael Groß (s. 17. kesäkuuta 1964, Frankfurt) on saksalainen uimari ja olympiavoittaja. 202-senttinen uimari sai lempinimen Albatrossi pitkien käsiensä vuoksi. Hänen sylimittansa on peräti 227 cm. Groß voitti kolme olympiakultaa vuosina 1984 ja 1988 vapaa- ja perhosuinnissa. Sen lisäksi hän voitti kaksi maailmanmestaruutta 1982 ja 1986 sekä yhden 1991.
Groß hallitsi 200 metrin perhosuintia vuosina 1981–1988. Tällä aikavälillä hän teki neljä matkan maailmanennätystä, voitti kaksi maailmanmestaruutta ja yhden olympiakullan.
Los Angelesin olympialaisissa 1984 Groß oli yksi kisojen suurista urheilijoista. Hän voitti helposti 200 metrin vapaauinnin kultaa, samaten 100 metrin perhosuinnin kultaa ennen ennakkosuosikkia Yhdysvaltojen Pablo Moralesia. Vahvalla matkallaan 200 metrin perhosuinnissa Groß hävisi kuitenkin suhteellisen tuntemattomalle australialaiselle Jon Siebenille. Miesten 4 × 200 metrin vapaauintiviesti oli yksi kisojen jännittävimmistä uintimatkoista. Huolimatta siitä, että Groß ui kaikkien aikojen nopeimman osuusajan viestissä Yhdysvallat voitti ennen Länsi-Saksan joukkuetta.
Groß voitti kaikkiaan kolmetoista mitalia MM-kisoista (viisi kultaa), 15 EM-kultaa ja hänet valittiin Saksan vuoden urheilijaksi vuosina 1982, 1983, 1984 ja 1988. Groß päätti uransa vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Gross olympic.org:ssa
Miesten 100 metrin perhosuinnin olympiavoittajat
Miesten 200 metrin perhosuinnin olympiavoittajat
Miesten 200 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Miesten 200 metrin vapaauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Miesten 200 metrin perhosuinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB
Gromovon lentotukikohta

Gromovon lentotukikohta Venäjän Leningradin alueen kartalla. Tukikohta sijaitsee Käkisalmen piirissä, noin 44 kilometriä Käkisalmesta etelään ja 102 kilometriä Pietarista pohjoiseen.
Gromovon lentotukikohta (ven. Военный аэродром Громово, Vojennyi aerodrom Gromovo; kansallinen lentopaikkatunnus: ЬЛЛЙ; aiemmalta nimeltään Sakkolan sotilaslentokenttä) on Venäjän Leningradin alueen Käkisalmen piirin Sakkolan maalaiskunnassa (ven. Громово, Gromovo) sijaitseva lentotukikohta. Lentotukikohta sijaitsee maanteitse noin 44 kilometriä Käkisalmesta etelään ja noin 102 kilometriä Pietarista pohjoiseen.
Lentotukikohtaa on käyttänyt ainakin 33. kuljetuslentorykmentti (33 OTSAP; sotilasyksikkö 49719-2).
Antonov An-26.
Antonov An-72.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gromovon lentotukikohta Wikimedia Commonsissa
Gromovo Air Base (air force base, military) (englanniksi) (wikimapia.org)
Aviafoto: Leningradskaja oblast, Gromovo (lähinnä lentokonekuvia vuosilta 2013-2021) (venäjäksi) (aviaforum.ru)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Barakoni

Barakonin kirkko.
Barakonin jumalansynnyttäjän kirkko (georg. ბარაკონის ღვთისმშობლის ტაძარი, Barak'onis ghvtismšoblis t'adzari), joka tunnetaan yleisesti nimellä Barakoni (georg. ბარაკონი), on ortodoksinen kirkko Georgiassa. Se sijaitsee Länsi-Georgian vuoristoisella Ratšan alueella, joka kuuluu Ratša-Letškhumi ja Kvemo Svanetin hallintoalueeseen.
Kirkko sijaitsee lähellä Ambrolaurin kaupunkia. Sen tilasi vuonna 1753 Ratšan paikallinen herra (eristavi) Rostom arkkitehti Avtandil Šulavrelilta, jota muistetaan kirkon itäisen julkisivun kaiverruksessa. Barakoni on ristikirkko, jossa on kupoli. Se on yksi viimeisistä merkittävistä keskiaikaisen georgialaisen arkkitehtuuriperinteen muistomerkeistä. Kirkko on rakennettu siististi leikatusta, tasaisesta hiekkakivestä ja koristeltu rikkaasti. Se suljettiin ja häpäistiinselvennä neuvostokaudella, ja se kärsi lisävahinkoja, joskaan ei vakavia, Ratšan maanjäristyksessä vuonna 1991, mutta se korjattiin nopeasti.
NMS Grivița

| Grivița |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  STT, Trieste, Itävalta-Unkari
Palveluskäyttöön:  1880
Poistui palveluskäytöstä:  ei tiedossa
Tekniset tiedot
Uppouma:  110 t
Pituus:  60,5 m
Leveys:  5,2 m
Syväys:  1,8 m
Koneteho:  180 ihp
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  2 x 57 mm tykkiä 2 x 37 mm tykkiä 2 x konekivääriä
NMS Grivița (rom. Nava Majestǎţii Sale Grivița) oli Romanian kuninkaallisen laivaston tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin STT Triestestä Itävalta-Unkarista. Se valmistettiin 1880. Aluksen mitat olivat pituus 60,5, leveys 5,2 ja syväys 1,8 metriä. Sen aseistuksena oli kaksi 57 millimetrin (6 naulan) ja kaksi 37 millimetrin (1 naulan) tykkiä sekä kaksi konekivääriä. Aluksen miehistönä oli 30 miestä.
Palvelus

Alus palveli merikelpoisena koululaivana ja sen kohtalosta ei ole tietoa.
István Bárány

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  István Bárány |  István Bárány |  István Bárány |  |
Maa:   Unkari
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 1928 | 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | 4×200 m vapaauinti |  |
István Bárány (20. joulukuuta 1907 – 21. helmikuuta 1995) oli unkarilainen uimari ja olympiamitalisti. Hän saavutti ensimmäisen olympiamitalinsa Amsterdamissa 1928, jolloin mitalin väri oli hopea ja lajina 100 metrin vapaauinti. Neljän vuoden kuluttua Los Angelesin olympialaisissa hän saavutti 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä pronssia. Hän oli mukana jo Pariisissa 1924 mutta ilman mitalimenestystä.
Große Wildnis

Große Wildnis oli historiallinen erämaa-alue silloisten Itä-Preussin, Puolan ja Liettuan alueella. Aluetta asuttivat aikanaan hajanaisesti muinaispreussilaiset, mutta jatkuva sodankäynti alueella jätti Große Wildnisin käytännössä asumattomaksi 1200-luvun aikana ja metsät valtasivat sen hylätyt kylät. Yhteensä alueella oli kokoa 50 000–60 000 km². Sodankäynti piti alueen asumattomana 1500-luvulle saakka, jonka jälkeen ihmiset valtasivat sen takaisin luonnolta seuraavien vuosisatojen aikana.
Historia

Itä-Preussin historiallisen väestön muodostivat balttilaiset muinaispreussilaiset, jotka asuttivat tiheimmin alueen rannikkoa. Sisämaassakin oli hajanaista asutusta. Sisämaat menettivät kuitenkin suuren osan asukkaistaan 1200-luvun aikana liettualaisten ja puolalaisten sotaretkein takia. Etenkin kristinuskon omaksuneet puolalaiset yrittivät alistaa pakanuutta harjoittaneet muinaispreussilaiset ja kun tässä ei onnistuttu, pyydettiin apuun saksalainen ritarikunta, jotka saapuivat alueelle vuonna 1230 ja valtasivat sen preussilaisilta 50 vuotta kestäneen sodankäynnin jälkeen. Saksalainen ritarikunta päätyi pian sotimaan puolalaisia ja liettualaisia vastaan ja säännöllinen sodankäynti alueella loppui vasta vuonna 1525 rauhan jälkeen. Sodat jättivät alueen lähes kokonaan asumattomaksi aina 1500-luvulle saakka joitakin vartioasemia lukuun ottamatta. Metsät valtasivat tyhjiksi jääneet kylät ja viljelmät. 1200-luvun loppuun mennessä lähes 100 % alueesta oli suota tai metsää. Sotien rauhoituttua 1500-luvun aikana ja etenkin 1600- ja 1700-lukujen aikana ihmiset asuttivat alueen jälleen ja erämaametsät hävisivät.
Luonto

Yhtenä Euroopan viimeisistä erämaa-alueista Große Wildnissä tavattiin useita eläimiä ja kasveja, jotka hävisivät tai harventuivat muualta Euroopasta. Tavallisempiin ja myös muualla Euroopassa tavattuihin eläimiin lukeutuivat esimerkiksi metsäkauris, saksanhirvi, hirvi, villisika, susi, karhu, ilves ja ahma. Alue oli yksi viimeisistä visentin, villihevosen eurooppalaisen alalaji tarpaanin ja alkuhärän esiintymisalueista. Viimeiset maininnat alkuhäristä alueella ovat vuosilta 1518 ja 1520 ja ne katosivat todennäköisesti pian tämän jälkeen. Villihevonen katosi alueelta 1600-luvun aikana ja Große Wildnisin todennäköisesti viimeinen visentti ammuttiin vuonna 1755.
Große Wildnis oli yksi viimeisistä Eurooppaa aikanaan peittäneistä erämaametsistä. Kuva nykypäiviin säilyneestä Białowiezan metsästä.
Große Wildnis oli viimeisiä alkuhärän esiintymisalueita. Piirros vuodelta 1658.
Gregorius IX

| Gregorius IX |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ugolino di Conti
Syntynyt: n. 1145 Anagni, Kirkkovaltio
Kuollut: 22. elokuuta 1241 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  19. maaliskuuta 1227
Paavius päättyi:  22. elokuuta 1241
Edeltäjä:  Honorius III
Seuraaja:  Celestinus IV
Pedro Berrugueten maalaus.
Gregorius IX (oikea nimi: Ugolino di Conti, noin 1145–1241) oli paavina 19. maaliskuuta 1227 – 22. elokuuta 1241.
Taistelu keisaria vastaan

Gregorius IX kuului vaikutusvaltaiseen soturisukuun. Hän seurasi tarkkaan edeltäjänsä Honorius III:n ja enonsa Innocentius III:n luomaa perinnettä paavin ylivallan pönkittämisessä. Hän muistutti enoansa myös siinä, että molemmilla oli lainopillinen koulutus ja diplomaattista kokemusta.
Gregorius kävi edeltäjänsä tavoin Sisilian ja Saksan hallitsijan Fredrik II:n kimppuun, julisti tämän harhaoppiseksi ja valtasi Kirkkovaltion sotajoukkojen ja kapinallisen Lombardian liittokunnan avulla ristiretkellä olleen Fredrikin napolilaiset alueet. Kesällä 1229 Fredrik II palasi odottamatta Italiaan, mikä riitti hajottamaan paavia tukeneet sotajoukot. Vuonna 1230 Gregorius joutui neuvottelujen jälkeen perumaan Fredrikille julistamansa pannan, mutta Sisiliassa takavarikoidut kirkon tilukset Fredrikin täytyi vastineeksi palauttaa. Lisäksi Sisilian papisto vapautettiin samalla sekä maallisten tuomioistuinten alaisuudesta että verovelvollisuudesta kuninkaalle. Lombardiassa puhkesi vuonna 1236 aseellinen taistelu sekä Fredrik II:n ja hänen kapinallisten alaistensa välillä että keisarin italialaisten kannattajien ja vastustajien välillä. Gregorius IX julisti Fredrik II:n uudelleen pannaan vuonna 1239 sen jälkeen, kun oli ottanut uudelleen keisarinvastaisen Lombardian liittokunnan johtoonsa. Gregorius oli jo aikeissa julistaa sodan, kun kuolema keskeytti vihamielisyydet vuonna 1241. Innocentius IV jatkoi Frederikin vainoamista. Gregorius oli kuollessaan varsin iäkäs, noin 95-vuotias.
Merkitys Suomelle

Kirjeellä, jonka Gregorius päiväsi 23. tammikuuta 1229, hän antoi siirtää Suomen piispanistuimen Nousiaisista soveliaampaan paikkaan, Turkuun Koroistenniemelle. Läheisen Halisten kaupunginosan halki kulkeva pääkatu on nimetty Gregorius IX:n tieksi.
Barathron

Barathron (m.kreik. Βάραθρον, myös Ὄρυγμα, Orygma, ”Kuoppa”) oli antiikin ajan Ateenassa syvä kuoppa, johon rikolliset ja teloitettujen ruumiit heitettiin. Se sijaitsi Keiriadain demoksessa kaupungin luoteisosassa kaupunginmuurien ulkopuolella.
Varhaisin maininta Barathronista on persialaissotien ajalta 400-luvun eaa. alkupuolelta, jolloin ateenalaiset heittivät sinne Dareioksen lähettiläät, ja sitä käytettiin vielä ainakin 300-luvulla eaa. Pyövelistä käytettiin nimitystä ”se joka on kuopan reunalla” (ὁ ἐπὶ τῷ ὀρύγματι, ho epi tō orygmati).
Spartassa Ateenan Barathronia vastasi Kaiadas.
Goldberg-muunnelmat

Goldberg-muunnelmien ensimmäisen painoksen otsikkosivu
Goldberg-muunnelmat (eli Goldberg-variaatiot), BWV 988, on Johann Sebastian Bachin vuonna 1741 tai 1742 julkaistu klaveeriteos, jonka alkuperäinen nimi oli Clavier-Übung – Aria mit verschiedenen Veränderungen. Teos koostuu alussa ja lopussa soitettavasta teemasta (aria) sekä sen kolmestakymmenestä muunnelmasta. Teos on saanut yleisemmin tunnetun nimensä Bachin oppilaan, cembalisti Johann Gottlieb Goldbergin mukaan.
Goldberg-muunnelmat on laajin barokin aikana julkaistu klaveerille sävelletty teos, ja se on lähes täydellinen aikansa musiikin tyylisuuntien ja tekniikoiden esittely. Se kokoaa yhteen koko barokkimuunnelmien historian, samalla tavalla kuin Beethovenin Diabelli-muunnelmat tekevät klassismin ajan musiikille. Musiikkitieteilijä Johann Nikolaus Forkel kutsui sitä "malliksi, jonka mukaisesti kaikki muunnelmat tulisi kirjoittaa".
Teos kestää esityksestä riippuen yleensä noin tunnin, jos muunnelmat esitetään ilman kertauksia, ja vajaat puolitoista tuntia kertausten kanssa. Teos on teknisesti varsin vaativa, ikään kuin säveltäjä olisi halunnut esitellä myös virtuoosista soittotekniikkansa. Bach on saattanut tässä suhteessa saada vaikutteita Domenico Scarlattin vuonna 1739 julkaisemista sonaateista.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Teoksen historia

Bachin ensimmäisen elämäkerran kirjoittaja Johann Nikolaus Forkel väittää Bachin säveltäneen teoksen unihäiriöistä kärsineelle dresdeniläiselle suojelijalleen kreivi Keyserlingkille, joka halusi cembalistinsa Johann Gottlieb Goldbergin soittavan unettomina öinä "rauhoittavaa ja hyväntuulista" musiikkia. Tarinan todenperäisyyttä on epäilty muun muassa siitä syystä, ettei teoksesta löydy minkäänlaista omistuskirjoitusta toisin kuin muista Bachin suojelijoilleen säveltämistä teoksista (kuten vaikkapa Musikalisches Opferista, BWV 1079, joka on omistettu Fredrik Suurelle). Teoksen julkaisi Nürnbergissä Balthasar Schmid joko vuonna 1741 tai 1742. On myös esitetty arveluita, että Bach sävelsi Goldberg-muunnelmat musiikilliseksi vasta-argumentiksi Johann Adolph Scheibelle. Scheibe hyökkäsi Bachia ja hänen sävellystyyliään vastaan vuonna 1737 syyttäen tätä akateemisen tiedon ja "musiikin todellisen pohjan ja sen kauneuden" puutteesta. Teorian mukaan Bach esitteli Goldberg-muunnelmissa kykyään säveltää oman aikansa eri tyylisuuntien ja muotivirtausten mukaista musiikkia.
Musiikkitieteilijät ovat löytäneet Bachin tuotannosta karkeasti kolme tyylikautta, joita voidaan nimittää oppivuosiksi sekä mestaruuden (eli Leipzigin) ja transkendenssin (eli myöhäistuotannon) kausiksi. Vuodesta 1713 vuosiin 1739–1744 ulottuvalla mestaruuden jaksolla Bach sai vaikutteita aikansa uusista italialaisista musiikkityyleistä, erityisesti italialaisesta konserttomuodosta. Myöhäiskauden sävellyksille oli ominaista, ettei niitä useinkaan sävelletty mitään tiettyä esitystä varten, vaan paremminkin ehkä eräänlaiseksi säveltäjämestarin musiikilliseksi testamentiksi.lähde tarkemmin?
Goldberg-muunnelmat päättävät Bachin Leipzigin kauden tuotannon, johon kuuluvat säveltäjän suuret klaveerimusiikkikokoelmat Clavier-Übung I–III. On epäselvää, miksi Bach ei nimennyt muunnelmia Clavier-Übung IV:ksi. Goldberg-muunnelmien voidaan katsoa myös aloittavan säveltäjän loppukauden tuotannon, johon kuuluvat muun muassa suurteokset Musikalisches Opfer (BWV 1079) ja Die Kunst der Fuge (BWV 1080). Tänä aikana Bach kehitti kontrapunktiin perustuvan polyfonisen musiikin ja erityisesti kaanonmuodon huippuunsa.
Teoksen historia > BWV 1087

Strasbourgista löytyi vuonna 1974 Bachin Goldberg-muunnelmien ensipainoksen työkappale (Handexemplar), joka sisälsi säveltäjän käsin tekemiä merkintöjä. Lisäksi Bach oli kirjoittanut nuottien takasisäkanteen neljätoista uutta kaanonia Goldberg-muunnelmien aarian bassolinjan kahdeksasta ensimmäisestä sävelestä (Verschiedene Canones über die ersteren acht Fundamental = Noten vorheriger Arie, BWV 1087). Kaksi kaanoneista tunnettiin jo aikaisemmin. Vaikka niiden yhteiset piirteet oli havaittu, ei läheisempää yhteyttä Goldberg-muunnelmiin osattu epäillä. Bachin arvellaan lisänneet kaanonit nuotteihinsa vuosien 1742 ja 1746 välillä.