stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virtavesi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta joet Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta joet Wikisitaateissa
Hydrologian perusteet ja maan vesitalous (Arkistoitu – Internet Archive), Salaojayhdistys
Huttula, T.: Hydrologia (Archive.org)
Hanski, Minna: Jokien rakenteellisen tilan arviointi, 2000, Suomen ympäristö 379
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Vattendrag & en:Stream  & en:Hydrology
Aavikkojoki, joita kutsutaan nimellä wadi, on osan aikaa vuodesta kuivana.
Rio de la Platan estuaari Argentiinassa Buenos Airesissa. Se on lietteen ruskeaksi värjäämä.
Niilin suisto näkyy satelliitista kolmion muotoisena viheriöivänä alueena.
Vaalan Nimisjoki tulvii usein ja sen rannat ja suisto ovat reheviä.
Rein on ikivanha joki, jonka jokilaakso on kulunut V-laaksoksi.
Uomaverkoston valuma-alueen jako pienempiin valuma-alueisiin. Kuvan rajat ovat vedenjakajia.
Missourin ja Mississippin yhtymäkohdan eroosio muuttaa alueen ilmettä.
Uraljoki Kazakstanissa. Joen sivustoilla erottuvat meanderoinnista jääneitä jälkiä ja kauempana pääuomasta irronneita juoluoita.
Suurtulva levittää sedimenttejä maalle.
Käännös suomeksi
Suojassa saman auringon

| Suojassa saman auringon Markku Aro |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981–82
 Studio : Takomo-studiot
 Julkaistu: 1982
 Formaatti: LP-levy (FL 5110)   C-kasetti (FK 5110)
 Tuottaja(t): Jori Sivonen
 Tyylilaji: iskelmä, pop, disko, soft rock, synthpop
 Kesto: 40.10
 Levy-yhtiö: Finnscandia / Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Markku Aron muut julkaisut
| Mun suothan tulla vierees sun 1981 | Suojassa saman auringon 1982 | Markku Aro 1985 |
Suojassa saman auringon on suomalaislaulaja Markku Aron kymmenes, vuonna 1982 julkaistu studioalbumi. Suurin osa levyn materiaalista on käännöskappaleita, mutta levyn kahdestatoista kappaleesta kuusi on suomalaista alkuperää. Finnlevy julkaisi albumin vinyylilevynä ja C-kasettina.
Kappaleet

Kesälaulu – 3.29 (alkup. ”Little Island in the Sun”, säv. ja san. Glenn Pocorni – Hans-Rolf Schade, suom. san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen – Kaj Westerlund)
Jos luoja suo – 4.03 (alkup. ”Storie di tutti i giorni”, säv. Maurizio Fabrizio – Riccardo Fogli – Guido Morra, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen)
Svengaava nainen – 2.49 (säv. ja sov. J. Sivonen, san. R. Reiman)
Katso mua ja koske vielä – 2.50 (alkup. ”My Last Love”, säv. ja san. Peter Himmelstrand, suom. san. Chrisse Johansson, sov. J. Sivonen)
Samantekevää – 3.48 (alkup. ”More Than I Can Say”, säv. ja san. Jerry Allison – Sonny Curtis, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen)
Aamulla – 3.12 (säv. Mick Hanian, san. R. Reiman, sov. Veikko Samuli)
Älä pelkää, Tuula – 3.00 (säv. ja sov. V. Samuli – J. Sivonen, san. R. Reiman)
Hiljaisuus – 2.45 (alkup. ”Daddy’s Home”, säv. ja san. Charles Baskerville – Clarence Bassett – James Sheppard, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen – K. Westerlund)
Tahdon elää – 2.59 (alkup. ”Hora” / ”הורה”, säv. Avi Toledano, san. Yoram Taharlev, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen)
Vain maailman rantaa – 3.03 (säv. ja sov. J. Sivonen, san. Juha Vainio)
Sua kaipaan yhä luoksein – 3.46 (alkup. ”E pensare che ti amo”, säv. ja san. Amerigo P. Cassella – Loretta Goggi – Gaetano Savio)
Suojassa saman auringon – 4.26 (alkup. ”The Eyes of Jenny”, säv. ja san. Hans Vermeulen, suom. san. R. Reiman, sov. J. Sivonen)
Lähde:
Tekijät > Muusikoita

Markku Aro – laulu
Veikko Samuli – kapellimestari ja kosketinsoittimet (7)
Jori Sivonen – kapellimestari (1–5, 8–12), kosketinsoittimet (1–5, 7–9, 11, 12)
Kari Kuusamo – kosketinsoittimet (1, 4, 8, 11, 12)
Pave Maijanen – taustalaulu (1, 3, 5, 7–9, 12)
Martti Metsäketo – taustalaulu (1, 3, 5, 7–9, 12)
Irina Milan – taustalaulu (1, 3, 5–10)
Juha Björninen – kitarat (1, 2, 4, 5, 11, 12)
Janne Louhivuori – kitarat (1, 2, 4, 6, 9, 11, 12)
Pekka Helin – basso (5, 9)
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso (1, 2, 4, 6, 8, 11, 12)
+
Markku Johansson – trumpetti (9)
Pentti Lahti – saksofoni (9)
Heikki Hämäläinen – viulut (2, 6, 11)
Mikko Pesonen – viulut (2)
Jorma Ylönen – viulut (2, 9, 11)
Mauri Pietikäinen – alttoviulu (2, 11)
Heikki Vehmanen – alttoviulu (6)
Kari Lindstedt – sellot (9, 11)
Jaakko Raulamo – sellot (2, 6, 11)
Lähteet:
Tekijät > Tuotanto

Jori Sivonen – tuottaja
Takomo-studiot – äänitys
Dan Tigerstedt – miksaus
Erik Uddström – valokuvat
Markus Heikkerö – ulkoasu
Lähde:
Kokemäenjoen yläosan alue

Harjavallan voimalaitos
Kokemäenjoen yläosan alue (vesistöaluetunnus 35.12) on Kokemäenjoen vesistön (35) Kokemäenjoen alueessa (35.1) sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 662,80 neliökilometriä ja järvisyys on 0,58 %. Sen pääuoma muodostuu ainoastaan Kokemäenjoesta. Kokemäenjoen alue on jaettu pääuoman ympäriltä kolmeen peräkkäiseen alueeseen, joista tämä osa muodostaa sen keskimmäisen osan. Pääuoman osuus alkaa Tyrvään voimalaitoksesta ja päättyy Harjavallan voimalaitokseen.
Vesistöalueen sijainti

Kokemäenjoen vesistön (35) alarajana on Porin Selkämeri, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 27 046,12 neliökilometriä ja sen järvisyys on 10,99 %. Vesistöalueen ensimmäisessä jakovaiheessa muodostettiin Kokemäenjoen alue (35.1), joka alkaa Nokianvirran Melon voimalaitoksesta ja päättyy Kokemäenjoen suistoon. Alueen pinta-ala on 3 679,21 neliökilometriä ja sen järvisyys on 5,25 %. Kokemäenjoen alue on vuorostaan jaettu yhdeksään toisen jakovaiheen vesistöalueeseen, joista yksi on tämä vesistöalue.
Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
Kokemäen alue (35.121) → Kokemäenjoen alaosan alue (35.11)
Sonnilanjoen valuma-alue (35.127)
Karhiniemen alue (35.122) ←Kauvatsanjoen valuma-alue (35.15) ja Loimijoen valuma-alue (35.9)
Raijalanjoen valuma-alue (35.126)
Keikyän alue (35.123) ←Sammunjoen valuma-alue (35.18) ja Kuloveden alue (35.13)
Luojoen valuma-alue (35.124)
Kikkelänjoen valuma-alue (35.125)
Vesistöalueen rakenne

Kokemäenjoen yläosan alueeseen (35.12) kuuluu Kokemäenjoen uomasta Harjavallan voimalaitoksen ja Tyrvään voimalaitoksen välinen Kokemäenjoen osuus, joka sijaitsee mereltä yläjuoksulle mitattuna 36−121 kilometrin matkalla. Joenvarsi on seuraavassa jakovaiheessa katkaistu kolmeen Kokemäenjokea seuraavaan osaan, joista alajuoksulla sijaitseva Kokemäen alue (35.121) päättyy Kolsin vesivoimalaitokseen ja keskijuoksulla oleva Karhiniemen alue (35.122) Äetsän vesivoimalaitokseen. Silloin yläjuoksun Keikyän alueelle (35.123) jää loppuosuus Tyrvään voimalaitokselle asti.
Kokemäenjoen yläosan alueella Kokemäenjokeen yhtyy Kokemäenjoen alueen ensimmäisen- tai toisen jakovaiheen osa-alueista Kauvatsanjoen valuma-alue (35.15), Loimijoen valuma-alue (35.9) ja Sammunjoen valuma-alue (35.18). Niiden vesistörakennetta ei käsitellä tässä. Kokemäenjokeen yhtyvät kuitenkin vielä joitakin alla lueteltuja pienempiä jokia tai ojia.
Vesistöalueen rakenne > Kokemäen alue (35.121)

Kokemäen alue (35.121) alkaa Harjavallan voimalaitokselta, jonka etäisyys merestä on joenvartta seuraten 36 kilometriä. Vesistöalueeseen kuuluvat seuraavat 20 kilometriä yläjuoksua ja alue päättyy Kolsin vesivoimalaitokseen. Se rajautuu etelässä hiekkaharjun muodostamaan selänteeseen, minkä vuoksi sillä ei ole siihen laskevia merkittäviä ojia. Tästä huolimatta Palojärvi ja Pitkäjärvi kuuluvat Kokemäen alueeseen. Kokemäen alueen pinta-ala on 125,11 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,25 %.
Rausenoja yhtyy Kokemäenjokeen vasemmalta puolelta 45 kilometrin etäisyydellä suistosta. Oja kerää ojiinsa vettä Järilänharjulta ja Rausenkulman peltoaukealta 19 neliökilometrin suuruiselta alueelta.
Koomanoja on noin 10 kilometriä pitkä oja, joka yhtyy Kokemäenjokeen Peipohjassa noin 50 kilometrin päässä suistosta. Sen valuma-alueeseen kuuluu muun muassa Koomankangas ja valuma-alueen pinta-ala on 39 neliökilometriä.
Sonnilanjoen valuma-alueen (35.127) laskujoki Sonnilanjoki yhtyy jokeen Tulkkilan yläpuolella 54 kilometriä ylävirtaan päin (katso alempana).
Vesistöalueen rakenne > Karhiniemen alue (35.122)

Karhiniemen alue jää Kokemäenjoen uomassa Kolsin vesivoimalaitoksen ja Äetsän vesivoimalaitoksen väliin. Kolsin voimala sijaitsee Kokemäenjoessa 56 kilometriä suistosta yläjuoksulle ja se jatkuu yläuomaan seuraavat 43 kilometriä. Karhiniemen alueen pinta-ala on 215,87 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,13 %.
Kynsijärvenoja yhtyy Kokemäenjokeen oikealta puolelta 65 kilometriä yläjuoksulle päin Kokemäen Kynsikankaalla. Ojan valuma-alueen ainoa järvi on Takajärvi, sillä esimerkiksi Kynsijärvi on kuivatettu suoksi. Valuma-alueen pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Maalisoja yhtyy jokeen oikealta puolelta 66 kilometriä yläjuoksulle päin Kokemäen Alhomaalla. Sen valuma-alueella ovat esimerkiksi Maalisjärvi, läntinen Ollijärvi, itäinen Ollijärvi ja Valkeajärvi. Valuma-alueen pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Raijalanjoen valuma-alueen (35.126) laskujoki Raijalanjoki yhtyy Huittisissa jokeen 88 kilometriä suistosta (katso alempana).
Ala-Kauvatsan joki on Kauvatsanjoen valuma-alueen (35.15) laskujoki, joka yhtyy jokeen Huittisissa sen oikealta puolelta 81 kilometriä yläjuoksulle päin. Valuma-alueen pinta-ala on 805,33 neliökilometriä ja sen järvisyys on 8,49 %. Siihen kuuluu yli 100 järveä.
Loimijoen valuma-alueen (35.9) laskujoki Loimijoki yhtyy Huittisten Lauhassa jokeen sen vasemmalta puolelta 86 kilometriä yläjuoksulle päin. Valuma-alueen pinta-ala on 1 138,36 neliökilometriä ja sen järvisyys on 2,74 %. Siihen kuuluu yli 180 järveä.
Sammunjoen valuma-alueen (35.18) laskujoki Sammunjoki yhtyy Huittisten Sammussa Kokemäenjokeen 88 kilometriä suistosta. Valuma-alueen pinta-ala on 302,67 neliökilometriä ja sen järvisyys on 1,46 %. Siihen kuuluu seuraavat 9 järveä: Ruokojärvi, Sammakkajärvi, Lailujärvi, Pikku Murtojärvi, Murtojärvi, Iso-Kuovanen, Vihdanlammi, Hanhijärvi ja Houhajärvi.
Ripo-oja yhtyy vasemmalta puolelta Kokemäenjokeen Huittisten Karhiniemen sillan alapuolella 89 kilometriä yläjuoksulle päin. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 19 neliökilometriä.
Riitaniitunoja yhtyy oikealta puolelta jokeen Sastamalan Keikyässä Villilän alapuolella 94 kilometriä ylävirtaan päin. Ojan valuma-alue on 14 neliökilometriä suuruinen.
Malvaanoja yhtyy jokeen oikealta puolelta Sastamalan Keikyässä Äetsän voimalaitoksen alapuolella 99 kilometriä alajuoksulta. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 11 neliökilometriä ja siihen kuuluu Lamminjärvi.
Vesistöalueen rakenne > Keikyän alue (35.123)

Keikyän alue jää Kokemäenjoen uomassa Äetsän vesivoimalaitoksen ja Tyrvään vesivoimalaitoksen väliin. Äetsän voimala sijaitsee Kokemäenjoessa 99 kilometriä suistosta yläjuoksulle ja se jatkuu yläuomaan seuraavat 22 kilometriä. Tähän päättyy seuraava Kokemäenjoen alueen (35.1) pääuoman ympärille muodostettu Kuloveden alue (35.13). Keikyän alueen pinta-ala on 89,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,02 %.
Kanalanoja yhtyy vasemmalta puolelta Kokemäenjokeen 101 kilometriä yläjuoksulle Pehulassa heti voimalaitoksen yläpuolelle. Valuma-alueella, jonka pinta-ala on 14 neliökilometriä, sijaitsee Lammijärvi.
Luojoen valuma-alueen (35.124) laskujoki Luojoki yhtyy oikealta puolelta Kokemäenjokeen Pehulan yläpuolelle 88 kilometriä suistosta (katso alempana).
Kikkelänjoen valuma-alueen (35.125) laskujoki Kikkelänjoki yhtyy Kokemäenjokeen Sastamalan Kiikassa 88 kilometriä suistosta (katso alempana).
Kilpijoki yhtyy vasemmalta puolelta jokeen suistosta 103 kilometriä yläjuoksulle. Joensuu sijaitsee Luojoen jokisuuta vastapäätä Kilpijoella. Joen pääuoma on noin 9 kilometriä pitkä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueen valuma-alueet

Seuraavat vesistöalueet on erotettu Kokemäenjoen yläosan alueessa omiksi valuma-alueikseen.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueen valuma-alueet > Luojoen valuma-alue (35.124)

Luojoki on Luojoen valuma-alueen 9 kilometriä pitkä laskujoki. Sen kautta laskevat esimerkiksi Tyrisevän ja Kivijärven vedet oikealta puolelta Kokemäenjokeen Pehulassa. Valuma-alueen pinta-ala on 25,42 neliökilometriä ja järvisyys 2,91 %.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueen valuma-alueet > Kikkelänjoen valuma-alue (35.125)

Kikkelänjoki on Kikkelänjoen valuma-alueen 8 kilometriä pitkä laskujoki, joka yhtyy jokeen Kiikassa. Valuma-alueen järviä ovat Kiimajärvi, Lamminjärvi, Kaitajärvi, Syväjärvi ja Kortejärvi. Valuma-alueen pinta-ala on 52,10 neliökilometriä ja järvisyys 4,72 %.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueen valuma-alueet > Raijalanjoen valuma-alue (35.126)

Raijalanjoki on Raijalanjoen valuma-alueen 13 kilometriä pitkä pääuoman 10 kilometriä pitkän alajuoksun osuuden. Joen uoma siirrettiin sotien jälkeen toimeen pannussa Raijalanjärven kuivatuksessa ja se kulkee leveänä kanavana Raijalanjärven rantoja seuraten. Joki laskee Kokemäenjokeen Huittisten Lauhankylässä. Valuma-alueen pinta-ala on 69,96 neliökilometriä ja järvisyys on 0 %.
Vesistöalueen rakenne > Vesistöalueen valuma-alueet > Sonnilanjoen valuma-alue (35.127)

Sonnilanjoki muodostaa Sonnilanjoen valuma-alueen 25 kilometriä pitkän, sen latvoja lukuun ottamatta, pääuoman pääosan. Se yhtyy Kokemäenjokeen vasemmalta puolelta Kokemäen Tulkkilassa. Joen latva-alueella sijaitsee Satakunnan vankilan Köyliön varavankila, jossa on vuosikymmenet kuivatettu suomaata peltomaaksi. Valuma-alueen pinta-ala on 84,60 neliökilometriä ja järvisyys on 0,02 %.
Huomioita

1 2 3 4 5  Sivu-uomien pituudet on katsottu kyseisen joen artikkelista, jossa sille on lähteet.
Aiheesta muualla

[Kokemaenjoen valuma-alueen vaikutukset raakaveden laatuun Karhiniemessa]
Kokemäenjoen alue (35.1)
Mihail Lomonosov

Mihail Lomonosov, G. C. Prenner 1750-luku
Lomonosovin suurin mosaiikki kuvasi Pultavan taistelua. Yksityiskohta.
Lomonosovin hauta Pietarissa
Mihail Vasiljevitš Lomonosov (ven. Михаи́л Васи́льевич Ломоно́сов, 19. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1711 Mišaninskaja (nyk. Lomonosovo), Arkangelin kuvernementti – 15. huhtikuuta (J: 4. huhtikuuta) 1765 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen akateemikko, kirjailija ja tieteentekijä, joka vaikutti merkittävästi maansa kirjallisuuteen, koulutukseen ja tieteeseen. Häntä kutsutaankin joskus ”Venäjän Da Vinciksi”.lähde? Häntä pidetään modernin venäläisen runouden luojana ja venäjän kirjakielen uudistajana. Hän oli tieteen ja kulttuurin moniottelija, suurmies, jonka mukaan on nimetty oppilaitoksia ja metroasemia.
Tausta ja koulutus

Lomonosov syntyi valistuneen kalastajan poikana Arkangelin eteläpuolella sijaitsevassa Deniskovkan kylässä. Hän oppi lukemaan ja kirjoittamaan jo lapsena, vaikka haasteena tuolloin oli, että kirjakielenä käytettiin varsin mutkikasta kirkkoslaavia.
Vuonna 1730 hän aloitti opiskelun Moskovassa Slaavilais-kreikkalais-latinalaisessa akatemiassa, jossa hänen talonpoikainen syntyperänsä jouduttiin salaamaan. Opiskelut jatkuivat Tiedeakatemian puheenjohtajan Johann von Korffin ansiosta vuosina 1736–1741 Saksan Marburgissa ja Freiburgissa, joissa hän perehtyi moniin eri tieteenaloihin opiskelemalla mm. kaivostoimintaa, matematiikkaa, fysiikkaa, kemiaa, filosofiaa, ranskaa, miekkailua ja tanssia. Marburg oli Lomonosovin mielenkiinnon kohteena, koska siellä opiskeli myös saksalainen valistusfilosofi Christian Wolff.
Saksassa hän meni toukokuussa 1740 avioliittoon vuokraemäntänsä, panimonomistajan lesken tyttären Elizabeth Christina Zilchin (1720-1766) kanssa ja pakeni Preussin armeijasta. Heidän tyttärensä Katariina (1739-1743) oli syntynyt edellisenä syksynä. Poika Ivan kuoli vuoden ikäisenä Marburgissa 1742. Toinen tytär Pietarissa syntynyt Jelena Mihailovna Lomonosova (1749-1772) meni naimisiin Aleksei Aleksejevitš Konstantinovin, keisarinna Katariina II:n kotikirjastonhoitajan kanssa.
Tieteentekijä

Lomonosov palasi Venäjälle vuonna 1741 Venäjän tiedeakatemian jäseneksi. Vuonna 1745 hänet nimitettiin kemian professoriksi Venäjän tiedeakatemiaan, toisena venäläissyntyisenä Vasili Trediakovskin ohella. Uraauurtavilla tutkimuksillaan hän rikastutti lähes kaikkia tieteenaloja ja hänen saavutuksiaan on verrattu Isaac Newtonin ja Antoine Lavoisierin saavutuksiin. Hän perusti Venäjän ensimmäisen kemian laboratorion, teki sähkömagneettisia kokeita, harjoitti tähtitiedettä, kokeili lasinvalmistusta sekä mosaiikkitaiteen tekoa. Hänet valittiin 1760-luvulla Ruotsin kuninkaallisen akatemian ja Bolognan Akatemian jäseneksi.
Lomonosov pyrki Venäjän kansan valistamiseen ja sen sivistystason nostamiseen sekä maan tieteen kohottamiseen länsimaisen tieteen tasolle. Tieteellisen toiminnan malli kopioitiin lännestä Pietari Suuren esikuvan mukaisesti. Lomonosov halusi kuitenkin tehdä kehittämistyön venäläisin voimin ja näki paljon vaivaa saadakseen tiedeakatemian henkilöstön venäläiseksi.
Nykyisin Moskovassa toimii Lomonosovin yliopisto (koko nimeltään M. V. Lomonosoville nimetty Moskovan valtionyliopisto), jonka vanha päärakennus on vuodelta 1793.
Kirjakielen kehittäjä

Lomonosov oli venäjän kirjakielen uudistaja ja kirjallisuuden isä, joka aloitti laajemman venäjän kielen tutkimuksen. Hän loi teorian venäjän kielen kolmesta tyylistä, joka lähensi kirjakieltä kansankieleen. Hän pyrki vähentämään kirkkoslaavista kulkeutunutta ainesta kirjakielessä ja lisäämään venäjän puhekielen vaikutusta siihen.
Lomonosovin linjauksen mukaan oli olemassa kirkkoslaaviin viittaava niin sanottu ylätyyli, jota tuli käyttää juhlarunoissa ja tärkeissä proosateksteissä. Keskityyliä taas tuli käyttää draamoissa, elegioissa ja virallisissa kirjeissä. Alatyyliä hallitsi puhekielisyys ja sitä käytettiin komedioissa, epigrammeissa ja arkisissa proosateksteissä. Tämä linjaus pysyi kirjakielessä noin sadan vuoden ajan, kunnes seuraava uudistus edelleen vähensi kirkkoslaavin vaikutusta.
Venäläiseen runouteen hän valitsi syllabotonisen eli sanapainoon pohjautuvan runomitan, joka oli luontevampi kuin aikaisempi, latinasta kopioitu runomitta. Hän oli itsekin runoilija, joskaan hänen runoutensa ei aikojen saatossa ole pysynyt suosiossa. Hänen näkemyksenä perustuivat Trediakovskin aloittamaan runokielen uudelleenajatteluun.
Runot perustuvat valistusajan muotokieleen ja monet niistä ovat keisariparin kunniaksi tehtyjä tilaustöitä. Vielä huonommin onnistuivat monet ylätyylin jäljittelijät, jotka käyttivät runoissaan liian teennäistä ja latteaa tyyliä, joka oli oppimattomalle kansalle käsittämätöntä. Lomonosov kuitenkin loi kirjakielelle pohjan, jolle seuraava kirjallinen sukupolvi rakensi huipputason kaunokirjallisuutta.
Teokset

Kirje venäläisen runouden säännöistä (Pismo o pravilah rossijskogo stihotvortsva) 1739, uudelleen julkaistu 1751
Lyhyt retoriikan ohjekirja (1743)
Retoriikka (Ritorika) 1748
Venäjän kielioppi (Rossiskaja grammatika) 1755
Esipuhe kirkollisten kirjojen hyödystä venäjän kielelle (Predislovie o polze knig tserkovnyh v rossijskom jazyke) 1758
Oodit, kaunokirjallisuus yhteensä 20 kpl (Kootut teokset julkaistu 1950-1957, 9 nidettä)
Runoja: Hotinin valloitukselle “Na vzyatiye Khotina” (1735-1739), Suurten revontulien aiheuttamia iltamietteitä Jumalan suuruudesta “Vetšerneje razmyšlenije o Božijem velitšestve pri slutšaje velikogo severnogo sijanija” (1743) ja Aamumietteitä Jumalan suuruudesta “Utrenneje razmyšhenije o Božijem velitšestve” (1743).
Lomonosov Venäjän ja Neuvostoliiton postimerkeissä
1955
1956
1986
2004
2011
1925 год
1945 год
1961 год
1961 год
1961 год
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihail Lomonosov Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Karhejärvi (rautatieliikennepaikka)

Karhejärvi (lyh. Krr) on kolmiraiteinen rautatieliikennepaikka rataosalla Tampere–Seinäjoki. Se sijaitsee entisen Viljakkalan kunnan alueella ja kuuluu nykyisin Ylöjärven kaupunkiin Viljakkalan ja Ylöjärven kuntaliitoksen myötä. Karhejärvi avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1999, ja se on Tampereen ja Parkanon asemien puolessavälissä. Karhejärvellä on junakohtauksia varten kaksi sivuraidetta, yksi pääraiteen kummallakin puolella. Liikennepaikalla on myös yksi sähköistämätön pistoraide sepelinlastausta varten.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Karhejärven rautatieasemalta
.
Näännytyssota (Egypti–Israel)

Näännytyssota tai kulutussota oli Egyptin käynnistämä sissisota Israelia vastaan Siinain niemimaalla vuosina 1968–1970. Israel oli miehittänyt Siinain kuuden päivän sodassa vuonna 1967 ja Egyptin tarkoituksena oli näännytyssodassa kuluttaa Israelin kykyä pitää yllä jatkuvaa valmiustilaa ja pakottaa se näin vetäytymään alueelta.
Sodalla oli huomattava kuluttava vaikutus myös Egyptissä. Se johti Neuvostoliiton lisääntyvään rooliin alueella, mikä puolestaan johti Yhdysvallat painostamaan Israel sopimusratkaisuun vuonna 1970. Näännytyssota ei ratkaissut sinällään Egyptin ongelmia, jotka purkautuivat uudelleen vuonna 1973 jom kippur -sotana.
Tausta

Egypti oli kärsinyt merkittävän tappion Israelia vastaan vuonna 1967 käydyn kuuden päivän sodan aikana. Israel miehitti koko Siinain, ja kansakunta oli sokissa. Egyptin johtaja Gamal Abdel Nasserille sota oli valtava arvovaltatappio niin kotimaassa, kuin laajemmin arabimaailmassa. Yhdistyneet kansakunnat antoivat marraskuussa 1967 päätöslauselman 242, jonka mukaan Israelin tuli vetäytyä miehittämiltään alueilta. Lisäksi siinä mainittiin, että jokaisella valtiolla sekä kansalla on oikeus elää rauhassa ilman jatkuvaa sotimista. Israel, Egypti ja Jordania hyväksyivät lauselman, mutta Palestiinan vapautusjärjestö torjui sen. Poliittinen paine Egyptissä tehdä asialle jotain oli suuri, mutta toisaalta Nasserilla oli hyvin vähän keinoja taivutella Israel neuvtteluiohin Egyptin kanssa.
Vaikka Egypti oli kärsinyt mittavia tappioita kuuden päivän sodan aikana, se oli sodan jälkeen alkanut varustautua nopeasti uudelleen etenkin Neuvostoliitosta saatujen aseiden avulla. Egyptissä uskottiin myös, että Neuvostoliiton tuki estäisi Israelia iskemästä Siinailta Egyptin puolelle. Toisaalta maassa tiedettiin, että avoin sota olisi suosinut Israelia, jolle olisi edullista käydä nopeita sotia vihollisensa maaperällä.