stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ellen Wester

| Ellen Wester> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1873 Rejmyre, Östergötlandin lääni, Ruotsi
Kuollut: 3. huhtikuuta 1930 (57 vuotta) Vaxholm, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Salanimi: E. Weer
Äidinkieli: ruotsi
Esikoisteos:  Polska brev
Palkinnot
 Letterstedtska priset 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ellen Wester,  kirjailijanimi E. Weer (20. maaliskuuta 1873 Rejmyre, Östergötlandin lääni, Ruotsi – 3. huhtikuuta 1930 Vaxholm, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja kääntäjä.
Elämä ja ura

Westerin isä oli lääkäri Carl Erik Mauritz Wester ja äiti Ebba Wester, o.s. Pfeiff, oli aatelista syntyperää olevan luutnantin tytär. Hän kävi muutaman luokan Uppsalan ja Hjulstan (Enköping) tyttökouluja. Nuoruuden päiväkirja 1880-luvulta osoittaa, että hänellä oli palava kiinnostus ajan yhteiskunnallisia kirjallisiin kysymyksiin, kuten naisasiaan, ja samalla hän kapinoi vallitsevia käsityksiä vastaan. Hän hankki slaavilaisten kielten taitoja omatoimisesti, sillä isä ei sallinut hänen valmistua ylioppilaaksi. Hänestä tuli edellisen vuosisadanvaihteen merkittävimpiä ja samalla tuntemattomimpia kääntäjiä. Nimimerkkiä E. Weer käyttäessään hän tuli usein sekoitetuksi serkkuunsa kirjailija Ellen Hedvig Magdalena Westeriin.
Wester aloitti kääntäjänuransa jo 18-vuotiaana ja keskittyi erityisesti puolalaiseen kirjallisuuteen. Kiinnostus puolalaiseen kirjallisuuteen syntyi varmaankin tuttavuudesta puolalaiseen maanpakolaiseen, antiikkikaupan perustajaan Henryk Bukowskiin ja tämän Ranskassa asuvaan sisareen. Hän kävi 1898–1899 useissa puolalaisissa kaupungeissa ja kirjoitti matkoistaan artikkelisarjoja Dagens Nyheteriin ja Lunds Dagbladiin.
Wester ehti kääntäjänuransa aikana kääntää yli 80 kirjaa, ja lisäksi hän käänsi lehdille. Kun Henryk Sienkiewicz sai 1905 Nobelin kirjallisuuspalkinnon, hän oli kääntänyt jo molempien pääehdokkaiden Sienkiewiczin ja naispuolisen kaunokirjailijan Eliza Orzeszkowan kirjat. Samoin kun Władysław Reymont sai 1924 Nobelin, Wester oli jo ruotsintanut Reymontin ja tämän kilpailijan Stefan Żeromskin teokset. Hän käänsi myös tšekistä ja venäjästä sekä myös antiikin tekstejä. Käännöksistä on otettu uusia painoksia, joskin hieman nykyaikaistettuina.
Wester asui koko aikuisikänsä Waxholmissa, paitsi kesät lapsuuden kotiseudulla Rejmyressä.
Palkinnot ja tunnustukset

Letterstedtska priset, Vetenskapsakademien 1915
Puolan valtion myöntämä kunniamerkki ”Polonia restituta”
Aiheesta muualla

Ellen Wester. Svenskt kvinnobiografiskt lexikon
Pyhän Karitsan ritarikunta

Pyhän Karitsan ritarikunnan II luokan komentajamerkki
Pyhän Karitsan ritarikunta (lyhenne PKR) on Suomen ortodoksisen kirkon vuonna 1935 perustama ja hallinnoima hengellinen ritarikunta. Ritarikunta on myös Suomen ainoa puolivirallinen ritarikunta eli muun yhteisön kuin valtion ylläpitämä ritarikunta. Sen suurmestarina toimii Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa. Kunniamerkkiä myönnetään ansioista kirkon palveluksessa tai sen hyväksi myös kirkon ulkopuolella. Ritarikunnan hallituksena toimii Suomen ortodoksisen kirkon kirkollishallitus.
Historia

Pyhän Karitsan ritarikunta perustettiin 20. kesäkuuta 1935, kun Suomen ortodoksisen kirkon neljäs varsinainen kirkolliskokous vahvisti ritarikunnan ohjesäännön. Ritarikunnan vuosipäivä on 26. marraskuuta eli ortodoksisesta kirkkokunnasta vuonna 1918 annetun ensimmäisen asetuksen antopäivä. Asemaltaan Suomen valtiollisiin ritarikuntiin nähden se on puolivirallinen ritarikunta.
Ensimmäinen suurmestari oli arkkipiispa Herman (1935–1960). Hänen jälkeensä suurmestarina toimivat arkkipiispa Paavali (1960–1988) ja arkkipiispa Johannes (1988–2001). Nykyinen suurmestari on Helsingin ja koko Suomen arkkipiispa Leo. Ritarikunnan hallituksena toimii ortodoksinen kirkollishallitus, joka on sijoitettuna Kuopioon.
Ritarikunnan luokat

Ritarikunta on perinteisen kaavan mukainen, viisiluokkainen ritarikunta. Luokat ovat suurristi, 1. luokan komentaja, komentaja, 1. luokan ritari ja ritari. Lisäksi on kaksi mitalia. Ritarikunnan nauha on harmaansininen, jossa on valkoiset reunat.
Suurristin komentajat kantavat arvonsa merkkeinä suurristiä ja siihen kuuluvaa rintatähteä. Risti on valmistettu vaaleansinisestä emalista valettuna kultaiseen kehykseen. Risti on sekä pituudeltaan että leveydeltään 60 mm. Keskustaan on kuvattu valkoiselle pohjalle Pyhän Karitsan kullattu vertauskuva ja ristin aukeamiin kullatut kuusisiipiset serafit. Ristiä kannetaan olan yli oikealta vasemmalle 100 mm:n levyisessä muareekuvioidussa harmaansinisessä nauhassa, jonka reunoista 10 mm:n etäisyydellä on 3 mm:n levyinen valkoinen juova. Hengelliseen säätyyn kuuluvat kantavat ristiä yhtä leveässä kaulan ympäri kulkevassa nauhassa, kuten suurristiä kannetaankin papillisessa asussa.
Rintatähden, jota kannetaan vasemmalla puolen rintaa, muodostaa hopeinen, kahdeksankärkinen kunniamerkkitähti. Tähteen on sommiteltu kahdeksan kuusisiipistä serafia, joiden siivet ovat kullatut. Sen keskipisteen ja kärkien välinen etäisyys on 44 mm. Rintatähden keskustassa on siniemalinen 50 mm:n pituinen ja levyinen kunniamerkkiristi, jossa Pyhän Karitsan tunnuskuvaa ympäröi kirjoitus "Kirkon hyväksi" kullatuin kirjaimin tummansinisellä pohjalla.
Ensimmäisen luokan komentajat kantavat kunniamerkkiristiä, jonka pituus ja leveys ovat 50 mm, kaulan ympäri kulkevassa 40 mm:n levyisessä siniharmaassa nauhassa, jonka reunoista 5 mm:n etäisyydellä on 1,5 mm:n levyinen valkea juova. Rintatähti on samanlainen kuin suurristin, paitsi että serafien siivet ovat hopeiset. Komentajat kantavat samaa kunniamerkkiristiä, mutta ilman rintatähteä.
Ensimmäisen luokan ritarit ja jäsenet kantavat kunniamerkkiristiä, jonka pituus ja leveys ovat 40 mm, 30 mm:n levyisessä nauhassa, jonka reunoista 3 mm:n etäisyydellä on 1 mm:n levyinen valkea juova. Kunniamerkkiä kannetaan rinnan vasemmalla puolella. Muut ritarit ja jäsenet kantavat muuten samanlaista ristiä, jonka aukeamissa olevat serafit ovat kuitenkin hopeisia.
Ensimmäisen luokan mitali on hopeinen kullattu mitali, jonka läpimitta on 30 mm. Etusivulle on kaiverrettu Pyhän Karitsan kunniamerkin risti, ristin aukeamiin serafit ja muuhun mitalikenttään pilviä. Takasivulle on kaiverrettu tunnuslause "Kirkon hyväksi". Toisen luokan mitali on samanlainen hopeinen mitali. Kumpaakin mitalia kannetaan rinnan vasemmalla puolella ritarimerkin nauhassa.
Ritarikunnan nykyiset kunniamerkit:
Suurristin komentajamerkki
1. luokan komentajamerkki
2. luokan komentajamerkki
1. luokan ritarimerkki
2. luokan ritarimerkki
1. luokan mitali
2. luokan mitali
Aiheesta muualla

Pyhän Karitsan ritarikunnan ohjesääntö (Arkistoitu – Internet Archive)
Suurristin komentajamerkki Tallinnan ritarikuntamuseossa.
Transkaukasiankoivu

| Transkaukasiankoivu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  medwediewii
Kaksiosainen nimi
 Betula medwediewii  Regel 
Katso myös
   Transkaukasiankoivu Wikispeciesissä   Transkaukasiankoivu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Transkaukasiankoivu (Betula medwediewii) on koivujen (Betula) sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luontaisena Kaukasuksen ympäristöissä.
Transkaukasiankoivu kasvaa luontaisena Georgian lounaisosista Turkin koillisosiin yltävällä alueella. Lajin esiintyminen Azerbaidžanissa, Armeniassa ja Iranissa on epävarmaa. Laji on kuitenkin koko esiintymisalueellaan harvinainen, erityisesti Georgiassa, jossa populaatiot ovat hyvin pieniä ja pieninä laikkuina erillään toisistaan.
Transkaukasiankoivu kasvaa vuorten alarinteillä, idänkuusimetsien yläreunan reunavyöhykkeessä. Se kasvaa usein yhdessä muiden harvinaisten lajien, kuten mustanmerentammen (Quercus pontica) ja artvininalppiruusun (Rhododendron ungernii) kanssa. Georgiassa transkaukasiankoivua tavataan myös avoimilta mäkien lailta yhdessä idänpyökin (Fagus orientalis), idänkuusen (Picea orientalis), kreikanpihlajan (Sorbus graeca) ja kelta-atsalean (Rhododendron luteum) kanssa.
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Transkaukasiankoivu (Betula medwediewii)
Trees and Shrubs Online: Betula medwediewii (englanniksi)
Laskukierros

Laskukierroksen osat.
Laskukierros (engl. Aerodrome traffic circuit, Amerikassa traffic pattern) on määrätty lentokuvio, jonka muotoista lentorataa ilma-aluksen on noudatettava lentopaikan läheisyydessä toimiessaan näköyhteydessä lentopaikkaan.
Laskukierros on yhteisesti sovittu tapa, jolla pystytään lähtemään ja laskeutumaan lentokentälle järjestyksessä, vaikka liikennettä olisi ilmassa paljonkin yhtä aikaa. Ellei toisin mainita, laskukierros on aina vasemmanpuolinen, eli kaikki kaarrot tehdään vasemmalle. Valvotuilla lentopaikoilla lennonjohto valvoo kierroksessa olevia koneita ja antaa nousu- ja laskuselvityksiä. Yleensä laskut ja lentoonlähdöt tehdään vastatuuleen. Puhdas laskukierros on tarkoitettu käytettäväksi lähinnä näkölentosääntöjen (VFR) mukaan lennettäessä, mutta sitä voidaan käyttää myös mittarilentosääntöjen (IFR) mukaiseen näkölähestymiseen, minkä lisäksi monet varsinaiset mittarilähestymismenetelmät mukailevat sen muotoa.
Laskukierroksen pääosat ovat
kiitotien suuntainen, laskusuunnan vastainen myötätuuliosa
kiitotietä vastaan kohtisuora perusosa
kiitotielle päättyvä loppuosa eli finaali.
Lennettäessä kiitotien vierellä lentoonlähtösuunnassa voidaan lisäksi puhua vastatuuliosasta (upwind)
Täten laskukierros on yleensä suorakulmion muotoinen, mutta esimerkiksi melunvaimennus voi pakottaa käyttämään monimutkaisempaa laskukierrosta. Toisinaan lentokone voi tulla suoraan laskuun nk. pitkää finaalia pitkin. Finaalin liukukulma on yleensä muutamia asteita. Kun kone laskeutuu pehmeälle kentälle, se voidaan tehdä moottorilaskuna, ts. suuremmalla moottoriteholla, ja finaalin liukukulma on pienempi.
Eri konetyypeille on niille ominaiset ilmanopeudet kullakin laskukierroksen osalla. Myös lentokorkeudet ovat kenttäkohtaisesti määrätyt, yleensä 150-300m (500-1000 jalkaa) välillä.
Le Corbusier’n arkkitehtoniset työt

| Le Corbusier’n arkkitehtoniset työt |
| --- | --- |
 Chandigarhin kansalliskokousrakennus Intiassa.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  17 kohdetta 7 maassa
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  I, II, VI
Tunnusnumero:  1321
Valintahistoria
Valintavuosi:  2016
Le Corbusier’n arkkitehtoniset työt (engl.  The Architectural Work of Le Corbusier, an Outstanding Contribution to the Modern Movement, ransk. L’Œuvre architecturale de Le Corbusier, une contribution exceptionnelle au Mouvement Moderne) on sveitsiläisen arkkitehdin, muotoilijan, taiteilijan ja kirjailijan Le Corbusier’n arkkitehtonisten töiden kokoelma, joka on Unescon maailmanperintökohde. Siihen kuuluu 17 arkkitehtonista työtä seitsemässä eri maassa.
Sijainti

Perintökohteet sijaitsevat Ranskassa (10 kohdetta), Sveitsissä (2 kohdetta) sekä Argentiinassa, Belgiassa, Intiassa, Japanissa ja Saksassa, yksi kohde kussakin maassa:
| Nro | Rak> vuosi | Kuva | Nimi | Sijaintimaa | Paikkakunta | Kartalla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1923 |  | Maisons La Roche-Jeanneret | Ranska | Pariisi | 48.8519°N, 2.2653°E |
| 2 | 1923 |  | Villa Le Lac | Sveitsi | Corseaux, Vaud | 46.4685°N, 6.8292°E |
| 3 | 1924 |  | Cité Frugès | Ranska | Pessac, Akvitania | 44.799°N, -0.6477°E |
| 4 | 1926 |  | Maison-Guitte | Belgia | Antwerpen, Flanderi | 51.1836°N, 4.3933°E |
| 5 | 1927 |  | Weißenhofsiedlung | Saksa | Stuttgart, Baden-Württemberg | 48.8001°N, 9.1776°E |
| 6 | 1928 |   | Villa Savoye | Ranska | Poissy | 48.9244°N, 2.0283°E |
| 7 | 1930 |  | Immeuble Clarté | Sveitsi | Geneve | 46.2003°N, 6.1564°E |
| 8 | 1931 |  | Immeuble locatif à la Porte Molitor | Ranska | Boulogne-Billancourt | 48.8434°N, 2.2514°E |
| 9 | 1945 |  | Unité d’habitation de Marseille | Ranska | Marseille, Provence-Alpit-Riviera | 43.2614°N, 5.3964°E |
| 10 | 1946 |  | Manufacture à Saint-Dié | Ranska | Saint-Dié-des-Vosges, Vosges | 48.2906°N, 6.9506°E |
| 11 | 1949 |  | Casa Curutchet | Argentiina | La Plata, Buenos Airesin maakunta | -34.9114°N, -57.9419°E |
| 12 | 1950 |  | Chapelle Notre-Dame-du-Haut | Ranska | Ronchamp, Haute-Saône | 47.7044°N, 6.6206°E |
| 13 | 1951 |  | Cabanon de Le Corbusier | Ranska | Roquebrune-Cap-Martin, Provence-Alpit-Riviera | 43.7602°N, 7.4627°E |
| 14 | 1952 |  | Complexe du Capitole | Intia | Chandigarh | 30.7602°N, 76.8038°E |
| 15 | 1953 |  | Sainte-Marie de la Touretten luostari | Ranska | Éveux, Rhône-Alpes | 45.8192°N, 4.6222°E |
| 16 | 1955 |  | Taitōn länsimaisen taiteen museo | Japani | Taitō, Tokio | 35.7154°N, 139.7759°E |
| 17 | 1953 |  | Firminyn kulttuurikeskus | Ranska | Firminy, Rhône-Alpes | 45.3833°N, 4.2891°E |
Carlos Brosas

| Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten uinti.Aasian kisat  | Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten uinti.Aasian kisat  | Mitalit> Maa:   Filippiinit.Miesten uinti.Aasian kisat  | Maa:   Filippiinit> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bangkok 1970 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
Carlos Singson Brosas (19. joulukuuta 1955 – 3. lokakuuta 2024) oli filippiiniläinen uimari.
Brosas edusti Filippiinejä Münchenin kesäolympialaisissa 1972, joissa hän kilpaili 100 metrin perhosuinnissa, 200 metrin perhosuinnissa, 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä karsiutuen niissä kaikissa alkuerissä. Aasian kisoissa Brosas saavutti yhden hopeamitalin 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä Bangkokissa 1970.
Brosas oli pituudeltaan 172-senttimetrinen ja painoi 64 kilogrammaa.
Adrian Reynard

| Adrian Reynard> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Britannia
Adrian Reynard on brittiläinen insinööri ja Reynard Motorsportin perustaja. Hän toimii myös Auto Research Centerin puheenjohtajana. Reynard omisti 15 prosenttia BAR Formula 1 -tallista.
Yksityiselämä

Reynard on naimisissa Gillin kanssa ja heillä on viisi lasta, kaksi tyttärentytärtä ja pojanpoika.
Käännös suomeksi
Evans

Evans voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Ryan Evans ja Sharpay Evans, kaksoissisarukset High School Musical -elokuvissa
Sam Evans, tv-sarjassa Glee
Paikkakuntia

Evans, kaupunki Coloradon osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Evans, census-designated place Georgian osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Evans, kaupunki New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa
Yrityksiä

Evans Vanodine International, brittiläinen pesuaineiden valmistaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Helsinki Outlet

| Helsinki Outlet |
| --- | --- |
 Helsinki Outletissä myymälöistä toiseen kuljetaan ulkotilassa olevien pihakäytävien kautta.
Sijainti:  Kuninkaala, Vantaa / Heikinlaakso, Helsinki
Koordinaatit:  60.27488°N, 25.08167°E
Avattu:  2019
Isännöitsijä:  Ådne Søndrål
Omistaja:  Fortus AS, Norja
Liikkeiden määrä:  44
Kerrospinta-ala:  12 800 m²
Kerrosten määrä:  2
Kävijämäärä:  1 milj. (2020)
Kotisivu
Helsinki Outlet on Vantaan Kuninkaalan Porttipuistossa, aivan Kehä III:n eteläpuolella ja Lahdenväylän länsipuolella sijaitseva ostoskylä. Siellä on noin 45 tunnettujen vaatetuksen ja sisustusalan tuotemerkkien tehtaanmyymälää ja muutamia näitä kauppoja tukevia oheispalveluja kuten kahviloita ja leikkipuisto. Kaikki myymälät ovat tiloissa vuokralla. Ostoskylän bruttopinta-ala on 15 500 neliömetriä ja kerrospinta-ala 10 000 neliötä.
Outlet sijaitsee osoitteessa Tatti 17 aivan Helsingin ja Vantaan rajalla; rakennus on Vantaan puolella, mutta ainoa tieyhteys sinne kulkee Helsingin Heikinlaakson kautta.
Hanke

Helsinki Outletin perustanut kiinteistösijoittaja on aiemmin rakentanut samantapaisen tehtaanmyymälöistä koostuvan outlet-kylän Oslon seudulle. Kesällä 2017 sijoitusyhtiö myi rakentamansa norjalaisen Outlet Oslo:n eteenpäin 120 miljoonalla eurolla.
Hanke > Rakentaminen

Marraskuun 2019 alussa avattu outlet-kauppojen keskittymä on norjalaisen sijoitusyhtiö Fortus AS:n rakennuttama. Rakentaminen maksoi noin 50 miljoonaa euroa. Perustusvaihe kesti alkujaan suunniteltua pidempään, koska maapohja on entistä turvesuota ja savikkoa. Tästä syystä rakennukset on tuettu teräsbetonipaaluilla peruskallioon, jopa 25 metriä maanpinnan alapuolelle. Kaikkiaan rakentamiseen kului viisi vuotta.
Porttipuiston ostoskylän länsipuolelle rakennettiin myös elintarvikemyymälä ja tankkausasema.
Hanke > Laajennus

Ostoskylää on tarkoitus laajentaa. Laajennuksen yhteyteen suunnitellaan myös pysäköintitaloa.
Kävijämäärät

Ensimmäisen toimintavuoden tavoite Fortus AS:llä oli miljoona kävijää. Viidentenä toimintavuotenaan tähdätään jo Pohjoismaiden suurimmaksi kahdella miljoonalla kävijällä. Vuonna 2022 kaikki liiketilat olivat vuokrattuina ja kävijämääräksi ilmoitettiin yli miljoona.
Aiheesta muualla

Helsinki Outlet
Lotila (täsmennyssivu)

Lotila voi viitata seuraaviin asioihin:
Henkilöitä

Petteri Lotila, suomalainen Stavanger Oilers -jääkiekkojoukkueen pelaaja
Sami Lotila, suomalainen toimittaja
Maantieteellisia asioita > Kaupunginosia ja alueita

Lotila, kaupunginosa Lahdessa
Lotila, 7. kaupunginosa Valkeakoskella
Lotilanvainio, Lotilan kaupunginosaan kuuluva osa-alue Valkeakoskella
Maantieteellisia asioita > Vesistöjä

Lotilanjärvi, Valkeakosken kaupungissa sijaitseva Vanajaveteen yhteydessä oleva järvi
Lotilansalmi, Lotilanjärven Vanajaveteen yhdistävä salmi Valkeakoskella
Maantieteellisia asioita > Katuja

Lotilantie, katu Valkeakoskella
Lotilanranta, katu Valkeakoskella
Muuta

Lotila, Wärtsilän Turun telakalta vuonna 1964 valmistunut rahtilaiva
Lotilan ammattikoulu eli Lotilan teollisuusoppilaitos, UPM:n ylläpitämä metsäteollisuuden työntekijöitä kouluttanut oppilaitos Valkeakoskella
Lotilan kartano, 1600-luvulla Roukon kylän taloista muodostettu kartano Valkeakoskella
Lotilan koulu, musiikkipainoitteinen peruskoulu Lahdessa
Lotilan lenkki, Lotilanjärven ympäri kiertävä kävelylenkki Valkeakoskella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lotila”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
↑  Tausta | Tehdasoppilaitokset vaihtuivat oppisopimuksiin Helsingin Sanomat.  21.9.2014. Viitattu 24.10.2024.
Edith Polón

Edith Polón
Edith Polón, os. Ahnger (7. toukokuuta 1869 Helsinki – 12. maaliskuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen ruotsin ja suomen kielellä kirjoittanut kirjailija.
Edith Polón oli naimisissa Suomen Gummitehdas Oy:n toimitusjohtajan Eduard Polónin (1861–1930) kanssa. Poikansa oli jääkärieversti Eino Polón.
Teoksia

Tre pojkar. Söderström, Helsingfors 1914 (Helmi Krohnin suomentamana nimellä Kolme poikaa, WSOY 1916)
Kirjallisuutta

Salme Setälä : Edit Polón 1863-1915 päiväkirjansa valossa. Esperanto-säätiö 1972
Shigeru Miyamoto

| Shigeru Miyamoto> 宮本茂 |
| --- | --- |
 Miyamoto esittelemässä Wiitä vuoden 2006 E3-messuilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1952 (ikä 71)  Sonobe, Kioto
Ammatti:  Vanhempi markkinointijohtaja, Nintendo Toimitusjohtaja, Nintendo EAD
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Mario -pelisarja, The Legend of Zelda -pelisarja
 Nimikirjoitus
Shigeru Miyamoto (jap. 宮本茂, Miyamoto Shigeru, s. 16. marraskuuta 1952) on japanilainen videopelisuunnittelija. Miyamoto on luonut tunnetut Donkey Kong-, Mario-, The Legend of Zelda -, ja Pikmin-pelinimikkeet Nintendon konsoleille, sekä useita muita videopelejä. Miyamoto on yksi maailman arvostetuimmista videopelisuunnittelijoista.
Shigeru Miyamotolla on kaksi lasta vaimonsa Yasuko Miyamoton kanssa. Miyamoto työskentelee edelleen Japanin Nintendolle. Vuonna 1998 hänet nimitettiin interaktiivisten taiteiden mestareiden (Academy of Interactive Arts and Sciences Hall of Fame) joukkoon.
Henkilöhistoria > Nuoruus

Shigeru Miyamoto syntyi Sonoben kaupungissa lähellä Kiotoa. Lapsuudessaan Miyamoto oli kiinnostunut piirtämisestä, maalaamisesta ja luonnon tutkimisesta. Hänen poikaiän retkeilynsä kotinsa lähistöllä olevilla järvillä ja luolilla vaikutti hänen myöhempään työskentelyynsä taiteilijana ja pelisuunnittelijana. Vuonna 1970 hän aloitti teollisen muotoilun ammattiopinnot Kanazawan taideteollisessa korkeakoulussa. Hän valmistui viisi vuotta myöhemmin.  Vuonna 1977 teollisen suunnittelun tutkinnon hankkinut Miyamoto tapasi Hiroshi Yamauchin työpaikkahaastattelun merkeissä, jossa hän esitteli erilaisia keksintöjään. Yamauchi oli Miyamoton isän ystävä ja Nintendon pääjohtaja. Miyamoto sai paikan taiteilijana ja hänet sijoitettiin suunnitteluosastolle. Miyamoto on tehnyt elämäntyönsä siitä lähtien videopelien suunnittelijana.
Filosofia

Myöhästynyt peli on lopulta hyvä; kiirehditty peli on aina huono
Shigeru Miyamoto
Nintendo on useaan otteeseen siirtänyt peliensä julkaisua myöhemmäksi; tämä johtuu suurimmalta osin Miyamoton taipumuksesta perfektionismiin. Miyamoto olisi valmis aloittamaan koko pelin puhtaalta pöydältä, jos se ei vastaisi hänen korkeita standardejaan.lähde? Miyamoto ja hänen kanssaan työskentelevät kehittäjät viittaavat tähän toimintatapaan ”teepöydän nurin kääntämisellä” (jap. Chabudai Gaeshi), joka viittaa Hoshi of the Giants -animeen ja -mangaan. Tapaan viitataan myös termeillä ”Miyahon Check” ja ”Miyamoto Test”.
”Twinkle Popo” oli valmis tuote, jolla oli 26 000 kappaleen ennakkovaraus.lähde? Sen odotettiin julkaistavan kehittäjän, HAL Laboratory, nimellä. Miyamoto kuitenkin sekaantui asiaan väittämällä, että pienellä hienosäädöllä siitä tulisi hieno peli. Ennakkovaraukset peruutettiin ja peli julkaistiin lopulta Nintendon pelinä nimellä Kirby’s Dream Land; peli myi maailmanlaajuisesti viisi miljoonaalähde? kappaletta.
The Legend of Zelda: Ocarina of Time piti julkaista heti Nintendo 64:n julkaisun (Japanissa 6. kesäkuuta 1996) jälkeen. Miyamoto, joka toimi pelin tuottajana, määräsi jatkuvasti pelin uudelleenkehitettäväksi. Tämän vuoksi pelille ilmoitettiin useita myöhästymisiä, kunnes peli lopulta julkaistiin 21. marraskuuta 1998. Ocarina of Time myi maailmanlaajuisesti 7,6 miljoonaa kappaletta ja on laajasti tunnustettu yhdeksi kaikkien aikojen parhaista videopeleistä.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Miyamoto Shrine (Arkistoitu – Internet Archive), Shigeru Miyamotolle omistettu sivusto. (englanniksi)
N-Sider: Shigeru Miyamoto (Arkistoitu – Internet Archive), Miyamoton profiili. (englanniksi)
Shigeru Miyamoto MogyGamesissa (englanniksi)
Shigeru Miyamoto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lyhyt dokumentaatio Shigeru Miyamoton työstä. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Gamebrinkin tekemä haastattelu vuodelta 2006. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jump Man (Super Mario) pelastamassa Paulinea pelissä Donkey Kong.
3-Demon

| 3-Demon |
| --- | --- |

Kehittäjä:  PC Research Inc.
Suunnittelija:  John D. Price
Julkaistu:  1983
Lajityyppi:  seikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  DOS
Lisenssi:  Shareware
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
3-Demon (tunnettu myös nimellä Monster Maze) on vuonna 1983 DOS-käyttöjärjestelmälle julkaistu seikkailupeli, joka perustuu kuuluisaan Pac-Maniin. Pelissä pelaaja kulkee 3D-wireframe-grafiikalla toteutetussa labyrintissä syöden matkan varrelta löytyviä pillereitä ja vältellen vastaantulevia aaveita. Voimapillerin syöminen kääntää hetkeksi pelaajan ja aaveiden voimasuhteet ja mahdollistaa aaveiden syömisen.