stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aurinko
Säteily > Säteilyn merkitys maapallolle ja ihmiskunnalle

Aurinko on maapallon merkittävin energianlähde, joka kasveissa tapahtuvan yhteyttämisen kautta tuottaa melkein kaiken eliökunnan kuluttamasta energiasta. Myös ihmisten fyysinen käyttövoima on Auringosta lähtöisin, sillä kaikki ravinto alkaen kasvikunnasta päättyen ravintoketjun ylimpiin lenkkeihin edustaa varastoitunutta aurinkoenergiaa. Ydinvoimaa sekä geotermistä ja vuorovesienergiaa lukuun ottamatta kaikki ihmiskunnan kuluttama energia on peräisin Auringon fuusioreaktioista eri väylien kautta.
Säteily > Terveysvaikutukset

Auringon säteily on merkittävä D-vitamiinin lähde etenkin pienillä leveysasteilla. Auringonvalo vaikuttaa pimeähormoni melatoniinin eritykseen.
Voimakkaalle ja pitkäaikaiselle auringonpaisteelle altistuminen voi polttaa ihon, mikä lisää melanooman riskiä. Toisaalta joissain tutkimuksissa on havaittu, että melanoomasta selviävät todennäköisimmin ne potilaat, jotka ovat saaneet elämänsä aikana eniten auringonvaloa. Tämä viittaa siihen, että auringolla on myös syövältä suojaavaa vaikutusta. Auringolta voi suojata ihonsa välttämällä keskipäivän aurinkoa, pukeutumalla peittävästi tai käyttämällä aurinkovoidetta.
Auringon katsominen paljain silmin on vaarallista silmille. Aurinkoa voidaan havaita turvallisesti esimerkiksi pimennyslaseilla tai käyttämällä suodinkalvoa kaukoputken tai kiikarin kanssa.
Tutkimus

Aurinkoa tutkitaan tieteellisesti hyvin monenlaisilla laitteilla. Kaukoputkilla ja teleskoopeilla havaitaan näkyvän valon, infrapunasäteilyn ja radiosäteilyn aallonpituuksia. Spektrografilla Auringon valo voidaan hajottaa eri aallonpituuksiin, mikä paljastaa esimerkiksi Auringon kaasun kemiallisen koostumuksen. Koronagrafilla tutkitaan Auringon koronaa. Aurinkoluotaimet tutkivat Aurinkoa lähietäisyydeltä. Lähimmäksi Aurinkoa on lähetetty Nasan Parker Solar Probe -luotain, joka ohitti huhtikuussa 2019 Auringon 24 miljoonan kilometrin päästä.
Aurinkoa tutkivia avaruusluotaimia ovat mm.
SOHO, sijainti Langrange L1-pisteessä
Advanced Composition Explorer (ACE),  sijainti Langrange L1-pisteessä
Ulysses-aurinkoluotain, luotain, joka lensi Auringon napojen yli
Koronas, kolmen venäläisen 1990- ja 2000-luvun aurinkosatelliitin sarja
STEREO, Yhdysvaltain Aurinkoa tutkiva satelliittipari, joka kuvasi helmikuussa 2011 Auringon kummaltakin puolelta yhtä aikaa
Parker Solar Probe
Solar Orbiter
Kulttuurissa > Uskonnossa

Aurinkoa on monessa kulttuurissa palvottu jumalana joko sellaisenaan tai ihmisen tai jonkin eläimen hahmoisena. Auringon katsottiin olevan läheisissä tekemisissä arkielämän kanssa ja vaikuttavan ihmisten elämään. Aurinkoa palvottiin suurena Isänä samalla kun Kuuta palvottiin suurena Äitinä. Muun muassa Lähi-idässä Aurinkoa palvottiin entisaikaan yleisesti, ja muinaisen Egyptin uskonnossa Auringon palvonta oli keskipisteessä. Osa Amerikan alkuperäisasukkaista piti Aurinkoa jumalana. Esimerkiksi inkoilla oli aurinkojumala nimeltä Inti. Osalla tasankointiaaneista oli aurinkotansseja. Muinaissuomalaisilla ei ollut auringonjumalaa, mutta lappalaiset uhrasivat Auringolle, jotta se paistaisi.
Kulttuurissa > Mytologiassa

Muinaiset kulttuurit keksivät auringonpimennyksille erilaisia syitä, kuten lohikäärmeen tai vihaisten jumalten hyökkäys. Muinaisskandinaaveilla maailmanloppu Ragnarök alkoi auringonpimennyksellä. Koska ilmiötä ei ymmärretty, sitä usein pelättiin.
Kulttuurissa > Rakentamisessa

Jo muinaisten aikojen ihmiset ovat havainnoineet Auringon nousu- ja laskukohtia taivaanrannassa sekä päiviä, jolloin Aurinko on ollut keskipäivällä korkeimmillaan tai matalimmillaan vuoden aikana. Joitain muinaisia temppeleitä ja muita rakennuksia, kuten Karnakin temppeli ja Stonehenge, on suunnattu tarkasti joihinkin näistä pisteistä. Noin puolessa suomalaisista jätinkirkoista on aurinkosuuntauksia.
Kirjallisuutta

Kilpua, Emilia & Koskinen, Hannu: Aurinko: tuttu ja tuntematon tähtemme.  Gaudeamus, 2023.  ISBN 978-952-345-232-9
Krauss, Lawrence M.: Atomi: Matka maailmankaikkeuden alusta elämän syntyyn ja siitä edelleen.  (Alkuteos: Atom: An Odyssey from the Big Bang to Life on Earth...and Beyond, 2001)  Suomentanut Juha Pietiläinen. Helsinki: Terra Cognita, 2002.  ISBN 952-5202-51-8
Nimetön (Sysmä, Kappelinkylä)

| Nimetön |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°37′31″N, 25°45′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Suurijärveen 
Järvinumero:  14.833.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,6 m  
Pituus:  330 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,806 km  
Pinta-ala:  3,37 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNimetön 
Nimetön  on Päijät-Hämeessä Sysmässä  Taipaleen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 330 metriä pitkä, 140 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Sääksjärven valuma-alueeseen (14.833) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,6 metriä mpy.
Palsa (lampi Hartolassa)

| Palsa |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°41′49″N, 25°53′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Putkijärveen 
Järvinumero:  14.834.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,1 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,745 km  
Pinta-ala:  2,875 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPalsa 
Palsa tai Palsalampi on Päijät-Hämeessä Hartolassa  Putkijärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 320 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Merijoen valuma-alueeseen (14.834) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 92,1 metriä mpy.
Pirttilampi (Joutsa, Väihkölä)

| Pirttilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Joutsa
Koordinaatit:  61°45′57″N, 25°59′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Viheriin 
Järvinumero:  14.831.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,2 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  630 m  
Rantaviiva:  4,552 km  
Pinta-ala:  27,943 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPirttilampi 
Pirttilampi  on Keski-Suomessa Joutsassa  Väihkölän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 1,3 kilometriä pitkä, 630 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 28 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Rautaveden lähialueeseen (14.831) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,2 metriä mpy.
Smotrytš (joki)

| Smotrytš ukr>  Смотрич |
| --- | --- |
 Smotrytš Kamjanets-Podilskyissa, v.2008
Alkulähde:  lähellä Rajkivin, Nemytšyntsin ja Andrіїkivin kyliä, Hmelnytskyin alue  49°19′54″N, 26°45′28″E
Laskupaikka:  Dnestriin, lähellä Ustjan kylää, Kamjanets-Podilskyin piiri  48°32′19″N, 26°26′33″E
Maat:   Ukraina
Pituus:  168 tai 169 km
Alkulähteen korkeus:  n. 346,5 m
Virtaama:  4 m³/s
Valuma-alue:  1 800 km²
Smotrytš (ukr. Смотрич) on Dnestrin vasen sivujoki Hmelnytskyin alueella Ukrainassa. Smotrytšin varrella sijaitsevat Horodok- ja Kamjanets-Podilskyi-nimisten kaupunkien lisäksi useita asutuksia, muun muassa Hwardijsken, Smotrytšin ja Zinkivtsin kylät.
Nykyisin joki sopii vain koskenlaskuun Smotrytšin kylästä alkaen.
Joen nimi

Joen nimen oletetaan perustuneen muinaisvenäläiseen sanaan ”смотрети” (smotreti”) eli katsoa veteen ikään kuin peiliin. Tarinan mukaan vielä purjehduskelpoisen joen rannoilla oli aikoinaan puisia vartiotorneja, joissa päivystivät vartijat. Jottei viereisissä torneissa kukaan heistä nukahtaisi, huudettiin toisilleen kerta toisensa jälkeen:”Смотри!” (smotri! eli katso!). Toinen vaihtoehto on, että nimi ”Smotrytš” johtui varoitushuudoista, jotka kuuluivat rannoilta, kun tulvan aikana joki valui yli äyräiden.
Joen kuvaus

Smotrytš on Zbrutšin ja Seretin jälkeen kolmanneksi pisin Dnestrin vasemmanpuolinen sivujoki. Se saa alkunsa lähteistä suoalueilta Dnestrin ja Etelä-Bugin vedenjakajalta Rajkivin, Nemytšyntsin ja Andrіїkivin kylien tienoilla noin 346,5 metrin korkeudessa Podolian ylängöllä. Smotrytš virtaa pääasiassa läpi sekä entisten Horodokin, Dunajivtsin ja Tšemerivtsin että nykyisten Hmelnytskyin ja Kamjanets-Podilskyin piirien. Siluurikaudella yli 400 miljoonaa vuotta sitten Smotrytšin vedet virtasivat lounaaseen ja hiilikautena luoteeseen. Nykyisen joen uoman muodostuminen alkoi neogeenikauden lopussa noin 2–2,5 miljoonaa vuotta sitten ja sen suunta on ensin länteen ja Astapkovyn kylästä (ukr. Остапковцы) alkaen noin 100 kilometrin verran etelään Ustjaan. Se leikkaa kulkunsa aikana fossiileja sisältävää lössiä ja neogeenisiä eli Sarmatian ja Välimeren vaiheiden merkeli-, valkoisen liidun, hiekka- ja tiiviitä marmorimaisia liuskekiviesiintymiä.
Joki on mutkainen ja sen kanjonimainen laakso ei ole kovin leveä, paikoin yli 91 metriä. Yläjuoksun jokilaakso on suhteellisen laaja ja soinen, joen rannat ovat tasaiset ja matalat. Täällä tulva-alue on katkonaista, jopa 600 metriä leveä ja paikoin se kapenee 20–50 metriin. Uoma muuttuu Horodokin kaupungin jälkeen kiviseksi väyläksi ja laaksosta tulee huomattavasti kapeampi ja syvempi. Kamjanets-Podilskyin kaupunkia ympäröivän laakson syvyys on noin 57–60 metriä, Smotrytš alkaa tässä olla korkeiden kivirantojen reunustama, uoman leveys 10–15 ja suurin leveys 40 metriä. Joen pohja on virtaavan veden kuljettaman ja kasaaman alluviaalin peittämä, jota vesi ei kuluta, vaan liottaa ja sekoittaa sen sisältämää hiekkaa, savea ja hienompaa tai karkeampaa soraa ja kuljettaa ne alavirtaan.
Joen syvyys on enimmäkseen alle 2,1 metriä ja vain alajuoksulla sitä on 7 metriä. Smotrytšin pituus on 168 tai 169 kilometriä ja sen valuma-alue on pinta-alaltaan 1 800 neliökilometriä. Alajuoksulla Smotrytš muodostaa kaksi haaraa ja yhtyy Dnestriin lähellä Ustjan kylää 273 metrin korkeudessa merenpinnasta 8 kilometriä Kamjanets-Podilskyista etelään. Joen pudotus on noin 73 metriä, keskimääräinen kaltevuus on 0,44 m/km ja veden virtaus 4 m³/s noin 21 km:n päässä suusta. Nopein virtausosuus on kaltevuudella 1,3 m/km noin 100 kilometrin osuudella Holoskivin kylästä Kamjanets-Podilskyiin. Joki jäätyy joulukuun lopusta tai tammikuun alusta, jääpeite on epävakaa ja kestää maaliskuun puoliväliin. Joki tulvii tavallisesti talven lopussa tai kevään alussa.  Vedenpintaa nostavat enimmäkseen lumen sulamisvedet ja sateet.
Smotrytšiilla on huomattava määrä suuria ja pieniä sivujokia, joista tärkeämmät ovat:
oikeapuoliset: Skvyla, Potik Soroka, Bila Krynytsja, Jaromyrka, Batižok, Dibruha
vasenpuoliset: Trostjanets, Tšornyvidka, Dvojadinka
Joen käyttö

Aikoinaan 1200 tai 1700-luvulla Smotrytš oli laaja ja purjehduskelpoinen joki. Oletetaan, että kivikautisen Tripoljen kulttuurin aikaset asukkaat käyttivät Smotrytšia vesiväylänä niin taloudellisiin kuin puolustustarpeisiinsa, muun muassa uittivat puuta pohjoisilta alueilta. Todisteena siitä pidetään Kamjanets-Podilskyissa vuonna 1956 geologisissa tutkimuksissa löytynyttä puolentoista metrin korkuista kivipylvästä, joka näytti sieneltä. Sitä ilmeisesti käytettiin suurten veneiden kiinnittämiseen rantaan, koska "hatun" alta havaittiin ketjujen ja köysien kuluttama noin 80 millimetriä leveä ura. Nykyisin joen uoma on lähes puolittunut ja joki sopii enää koskenlaskuun Smotrytšin kylästä suulle saakka, vaikka reitillään koskenlaskuharrastajat kohtaavat suuren määrän myllyistä ja padoista koituvia esteitä. Jokilaakson varrella on Tovtryn koralliriuttojen jäänteet jyrkästi ulkonevien kukkuloiden muodossa, jotka kohosivat keskellä muinaista merta. Smotrytšjoen laaksossa löytyvää turvetta väestö käytti osittain polttoaineena.
Vielä 1900-luvun alussa joen vedet olivat erittäin puhtaita. Tsybulivkan ja Ustjan kylien välissä Kamianets-Podilskyin alapuolella joen suulle asti yltää kansainvälisesti merkittävä, pinta-alaltaan 1 480 hehtaarinen kosteikko, jota suojellaan Ukrainassa ratifioidulla Ramsarin yleissopimuksella. Tämä kaventunut kanjoni- ja suistoalue on ainutlaatuinen osa Smotrytšjokea, jossa kalliorannat luovat hyvät olosuhteet petolintujen pesinnälle ja tulva-alueen kalojen kutulle. Tältä alueelta löytyy punaiseen kirjaan kirjattuja kasveja, hyönteisiä, sammakkoeläimiä, matelijoita, lintuja ja nisäkkäitä, mm. kosteikon vesillä kutee mustanmerensärki, venäläinen spirliini (Alburnoides rossicus), seipi ja jokibarbi.
Smotrytšin tiheästi asutulle valuma-alueelle on rakennettu lukuisia lampia kalanviljelyä ja kastelua varten, samoin patoja, siltoja, ja vesimyllyjä, lukuisia sokeritehtaita ja monia kalkkikivilouhoksia. Joella on seitsemän pientä vesivoimalaa ja varastoallasta. Vesivoimaloita on muunmuassa Holoskivin kylässä ja Kamjanets-Podilskyissa ja Tsvyklivtsin kylässä sijaitseva on joen suurin. Tsybulivin tekojärvi rakennettiin vuonna 1960 sokeritehtaan tekniseen vesihuoltoon ja vesivoimavaroja varten. Kalalajista Smotrytšissa löytyy gobioa, salakkaa, monnia, tokkoja, haukea, punasalakoita, katkerokalaa, karppia, ruutanoita, ahventa, särkiä, sorvaa, kuhaa jne. Niille lisäksi kalastetaan turpaa ja aiemmin purotaimenta.
Nykyisin Smotrytšin rannoilla löytyy kaatopaikkoja, teollisuusyritysten jätevettä ja asukkaiden kotitalousjätteitä. Joen ekosysteemien ennallistamiseksi ja parantamiseksi luotuun "Podolian Tovtryn kansallispuistoon" kuuluu joen rannalla tunnettuja sekä valtakunnallisesti merkittäviä kohteita kuten Tsykivskyin maisemasuojelualue, Panovetska Datšan kasvitieteellinen ja geologinen luonnonmuistomerkki Smotrytšin kanjoni että paikallisesti tärkeitä Ustjan ja Karabtšin, Tovtry Sadova ja Derenova kasvitieteelliset suojelualueet, puutarhataiteen muistomerkki Goloskivin puisto, luonnon geologiset muistomerkit Zalutšan luola ja "Jättiläisen pää"-kalliojäänne.
Joen käyttö > Smotrytšin kanjoni

Zalutšan luola
Tovtry Sadova ja Derenova
Ustja
Maasilta Panovetska Datšassa
Kalliojäänne ”Jättiläisen pää”
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Smotrytš (joki) Wikimedia Commonsissa
Podolian Tovtryn kansallispuisto
Pärlampi

| Pärlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°42′59″N, 25°57′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Rautaveteen 
Järvinumero:  14.835.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,6 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,906 km  
Pinta-ala:  3,463 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPärlampi 
Pärlampi tai Iso Pärlampi on Päijät-Hämeessä Hartolassa  Kauhtuen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Iso-Paljon valuma-alueeseen (14.835) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 106,6 metriä mpy.
Ruuhilampi (Hartola)

| Ruuhilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°44′47″N, 25°49′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Tohtaanjärveen 
Järvinumero:  14.833.1.038
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,8 m  
Pituus:  710 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,895 km  
Pinta-ala:  8,812 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRuuhilampi 
Ruuhilampi  on Päijät-Hämeessä Hartolassa  Vuorenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 710 metriä pitkä, 240 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Sääksjärven valuma-alueeseen (14.833) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,8 metriä mpy.
Sulkava (Hartola)

| Sulkava |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°42′50″N, 25°53′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  oja Putkijärveen 
Järvinumero:  14.834.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,2 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,927 km  
Pinta-ala:  2,817 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSulkava 
Sulkava tai Sulkavanlampi on Päijät-Hämeessä Hartolassa  Putkijärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Merijoen valuma-alueeseen (14.834) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 93,2 metriä mpy.
Esteratsastus

Esteratsastusta World Cup-tasolla.
Harrasteratsukko ylittämässä estettä
Esteratsastus on yksi vanhimmista ratsastuksen kilpalajeista ja olympialaji. Esteratsastuksessa ratsukon tarkoituksena on ylittää määrätyssä järjestyksessä joukko tietynkokoisia esteitä mahdollisimman nopeasti ja vähillä virhepisteillä ja osoittaa näin hevosen taitoa ja tottelevaisuutta sekä hevosen ja ratsastajan yhteistyötä. Tavallisimmin esterataan kuuluu noin 8–20 estettä, jotka sijoitetaan kentälle ratamestarin kuhunkin kilpailuun laatiman suunnitelman mukaan. Esteiden korkeus ja radan teknisyys vaihtelevat vaikeustason mukaan. Esteet on rakennettu siten, että ainakin niiden ylin osa on putoava. Radalle voidaan myös sijoittaa sarjaesteitä eli kahdesta tai kolmesta esteestä muodostuvia ryhmiä, joissa hevonen voi hyppyjen välissä ottaa vain yhden tai kaksi laukka-askelta. Rata voidaan rakentaa joko sisähalliin tai ulos nurmi- tai hiekkakentälle.
Vaikka esteiden vaikeustaso usein ilmaistaan pelkästään korkeutena, yksittäisen esteen vaikeus riippuu myös sen pituudesta ja tyypistä ja esteradan vaikeus lisäksi siitä, miten ratsukko joutuu mitäkin estettä lähestymään. Estekorkeus vaihtelee kilpailuluokittain 90-170 cm välillä (harjoitus- ja seurakisoissa tavataan myös matalampia esteitä). Normaalisti esteiden enimmäispituus on 200 cm, mutta vesihaudalla voi vaikeissa luokissa olla pituutta jopa 450 cm. Estekorkeudet puolestaan voivat erikoisluokissa nousta yli kahteen metriinkin. Virallisen korkeushyppyennätyksen on tehnyt vuonna 1949 chileläinen ratsastaja Alberto Larraguibel Morales hevosella Huaso (2,47 m), ja pituushyppyennätys on puolestaan eteläafrikkalaisella ratsastajalla André Ferreira hevosella Something vuodelta 1975 (8,40 m).
Esteratsastus vaatii hevoselta hyppylahjakkuutta ja -intoa ja myös varsin suurta rasitusta kestäviä jalkoja, sillä esimerkiksi esteeltä alas maahan tultaessa toinen etujalka joutuu hetkellisesti ottamaan vastaan hevosen ja ratsastajan koko painon. Tavallisen harrasteratsun kyvyt eivät välttämättä riitä 50–80 senttimetriä korkeampien esteiden ylittämiseen varsinkaan ratoina, mutta hevosia voidaan vahvistaa esteille esimerkiksi irtohypyttämällä. Monella hevosella hyppäämistä myös vältetään jalkojen säästämiseksi.
Historiaa ja nykyisyyttä

Alkujaan lähinnä ratsuväen piirissä kehittynyt esteratsastus on ollut olympialaji vuodesta 1900 asti. Kilpailuita järjestetään ympäri maailmaa, tunnetuimmat sarjakilpailut ovat tällä hetkellä kansainvälisellä tasolla kilpailtavat World Cup sekä Samsung Nations Cup; lisäksi kilpaillaan joka neljäs vuosi lajin maailmanmestaruudesta. Suomessa järjestetään vuosittain satoja esteratsastuskilpailuita viidellä tasolla (harjoitus-, seura- ja aluekilpailut sekä kansalliset ja kansainväliset kilpailut). Suomessa järjestettävät kansainväliset kilpailut ovat Finnderby, Hamina Bastioni Horse Festival ja Helsinki International Horse Show.
Tämänhetkiset esteratsastuksen valtamaat ovat Saksa, Iso-Britannia, Hollanti ja Irlanti. Kansainvälisesti tunnettuja esteratsastajia ovat muiden muassa saksalainen Ludger Beerbaum, brasilialainen Rodrigo Pessoa, saksalainen Franke Sloothaak, saksalainen (alun perin amerikkalainen) Meredith Michaels-Beerbaum sekä brittiläinen John Whitaker.
Historiaa ja nykyisyyttä > Suomalainen esteratsastus

Viime aikojen kansainvälisesti menestyneimpiä suomalaisia esteratsastajia ovat Mikael Forstén, Anna-Julia Kontio, Sebastian Numminen, Noora Forstén ja Nina Fagerström. Olympialaisissa suomalaisia esteratsastajia on viimeksi kilpaillut vuonna 1980, jolloin Christopher Wegelius hevosella Monday Morning päätyi 12. sijalle. Takavuosien kansainvälisesti menestyneisiin suomalaisiin esteratsastajiin lukeutuvat myös Anne-Marie "Mirri" Kynsilehto sekä Kati Hurme. MM-kisoihin suomalaisia esteratsastajia osallistui ensimmäisen kerran Aachenissa elokuussa 2006, jolloin ratsukot Mikael Forstén / Skybreaker, Sebastian Numminen / Sails Away sekä Noora Pentti (nyk. Forstén) / Evli Cagliostro saivat kaikki hyväksytyn tuloksen ja joukkueena 20. sijan.
Kaudella 2008-2009 Mikael Forsténista tuli ensimmäinen suomalainen, joka voitti esteratsastuksen maailmancupin osakilpailun. Hän saavutti myös osallistumisoikeuden peräkkäisinä vuosina maailmancupin finaaliin kauden pisteiden perusteella.