stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dmitri Bykov (kirjailija)
Kirjallinen ura

Toimittajana ja kriitikkona Bykov kirjoitti Ogonjok (ven. Огонёк, lopetettu 2020) -lehteen vuodesta 1993 lähtien. Hän juonsi myös radio-ohjelmaa Ekho Moskvi (ven. Эхо Москвы, kielletty Venäjällä 2022 lähtien) -radioasemalla vuoteen 2008 asti.
Hän oli yksi vaikutusvaltaisen yhteiskunnallisen TV-ohjelma Vremetškon juontajista valtakunnallisella TV Tšentr (ven. ТВ Центр) kanavalla. Hän on yksi tuotteliaimmista nykyvenäläisistä kirjailijoista, ja on saanut tunnustusta myös Boris Pasternakin elämäkerrasta, joka julkaistiin vuonna 2005. Elämäkerta toi Bykoville vuoden 2006 Kansallinen Bestseller (ven. Национальный бестселлер) ja Big Book (ven. Большая Книга) palkinnot. Hän on kirjoittanut elämäkerrat myös Maksim Gorkista ja Bulat Okudžavasta. Bykov on vuonna 2008 julkaistun dokumentin Neitsyys (ven. Девственность) toinen käsikirjoittaja. Vuonna 2009 Bykov nimitettiin Profile-viikkolehden apulaispäätoimittajaksi.
Hän on myös kuukausittaisen kirjallisuuspainotteisen Mitä lukea -lehden (ven. Что читать) päätoimittaja. Yhdessä näyttelijä Mihail Jefremovin kanssa hän teki taideprojektin Citizen Poet (sanaleikki Nikolai Nekrasovin runosta 'Runoilija ja kansalainen'). Jefremov luki Bykovin runoja, jotka olivat yleensä satiirisia kommentteja Venäjän nyky-yhteiskunnasta, politiikasta ja kulttuurista. Jokainen runo parodioi kuuluisan runoilijan tyyliä, mm. Aleksandr Puškin, Nikolai Nekrasov, Rudyard Kipling. Ohjelma lähetettiin alun perin Dožd- (ven. Дождь, kielletty Venäjällä 2022 lähtien) televisiokanavalla, mutta lopetettiin, koska runot olivat liian kriittisiä Venäjän hallitusta kohtaan. Tällä hetkellä ohjelmaa juontaa äänimuodossa Ekho Moskvi -radioasema. [Radio-asema on siirtänyt toimintansa Latviaan vuonna 2023]
Myrkytysepäily

Huhtikuussa 2019 Dmitri Bykov pyörtyi kotimaan lennolla matkalla Ufaan ja joutui saapuessaan sairaalahoitoon. Venäläiset tiedotusvälineet käsittelivät Bykovin terveydentilaa eri tavoin. Bykovin ystävä Aleksei Venediktov kiisti tiedot aivoinfarktista. Ekho Moskvi radioasema kertoi, että syynä oli krooninen sairaus, jonka virolainen verkkoportaali Otkritije Media ('Avoin Media', ven. Открытые медиа, lopetettu 2021) määritteli diabetekseksi, ja että Bykov kärsi hyperglykemiasta. Lähde kertoi RIA Novostille, että Bykovilla oli ollut vakavia verenkiertohäiriöitä aivoissa. Seuraavalla viikolla Bykov itse kielsi olevansa diabeetikko. Kun Ufan sairaalan lääkärit kertoivat, etteivät he löytäneet sairauskohtauksen syytä, Bykov päätteli, että kyseessä oli myrkytys.
Syyskuussa 2020 Bellingcatin tutkimus- ja koulutusjohtaja Aric Toler epäili käytetyn novitšok hermokaasua. Bellingcatin toimittaja Christo Grozev on tiettävästi tutkinut Venäjän hallituksen agenttien mahdollisesti suorittamaa myrkyttämistä ja muita vastaavia tapauksia. Tutkivan journalismin verkosto Bellingcat kuvailee Dmitri Bykovin ja Aleksei Navalnyin myrkytysten olevan ”silmäänpistävän samankaltaisia”.
Tuotanto (nimet englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta) > Proosateokset

Justification («Оправдание», 2001)
Orthography («Орфография», 2003)
In the World of Animals: A Children's Book for Adults, An Adults' Book for Children, with Irina Luk'ianova («В мире животиков. Детская книга для взрослых, взрослая книга для детей», 2005)
How Putin Became President of the USA: New Russian Fairy Tales («Как Путин стал президентом США: новые русские сказки», 2005)
'Totuus', Maksim Tšertanovin kanssa («Правда», 2005)
Evakuator («Эвакуатор», 2005)
ŽD («ЖД», 2006)
ŽD Short Stories («ЖД-рассказы», 2007)
Listed out («Списанные», 2008)
Ostromov, or The Magician's Apprentice («Остромов, или Ученик чародея», 2010)
Farewell to the Cuckoo («Прощай, кукушка», 2011)
Male Carriage («Мужской вагон», 2012)
X («Икс», 2012)
The Signals, with Valeria Žarova («Сигналы», 2013)
The Block: A Walktrough («Квартал: прохождение», 2014)
Tuotanto (nimet englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta) > Elämäkerrat

Boris Pasternak («Борис Пастернак», 2005)
'Oliko Gorki todellinen?' («Был ли Горький?», 2008)
Bulat Okudžava («Булат Окуджава», 2009)
Tuotanto (nimet englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta) > Esseitä

The Debauchery of Work («Блуд труда», 2003)
Chronicles of Immediate War («Хроники ближайшей войны», 2005)
In Place of Life («Вместо жизни», 2006)
In a Void («На пустом месте», 2008)
Thinking the World («Думание мира», 2009)
And Practically Everybody («И все-все-все», 2009, 2011)
The Calendar. Speaking of Essential Things («Календарь. Разговоры о главном», 2010)
The Calendar 2. Debating the Undebatable («Календарь-2. Споры о бесспорном», 2012)
The Secret Russian Calendar. Most important dates(«Тайный русский календарь. Главные даты», 2012)
The Short Course of Soviet Literature («Советская литература. Краткий курс», 2012). later republished as The Advanced Course of Soviet Literature («Советская литература. Расширенный курс»)
Tuotanto (nimet englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta) > Runoja

Declaration of Independence («Декларация независимости», 1992)
A Letter to a Young Man («Послание к юноше», 1994)
Military Coup («Военный переворот», 1996)
Reprieve («Отсрочка», 2000)
The Recruit («Призывник», 2003)
Chain Letters («Письма счастья», 2006)
Last Time («Последнее время», 2007)
The Report («Отчет», 2010)
New Chain Letters («Новые письма счастья», 2010)
Actually («На самом деле», 2011)
New and Newest Chain Letters («Новые и новейшие письма счастья», 2012)
Bliss («Блаженство», 2014)
Tuotanto (nimet englanninkieliseltä Wikipedia-sivulta) > Näytelmät

'Karhu' («Медведь», 2010)
Kivimäen koulu

| Kivimäen koulu |
| --- | --- |
 Kivimäen koulun etupihan sisäänkäynti.
Sijainti:  Lintukallionkuja 6, 01620 Vantaa
Koordinaatit:  60.2805°N, 24.8604°E
Tyyppi:  suomenkielinen peruskoulu
Perustettu:  1974
Rehtori:  Riitta Ruokonen, apulaisrehtori Pia Yliluoma ja koulusihteeri Kirsi Pentinmäki 
Luokat:  1–6 
Oppilaita:  noin 413 (2019)
Verkkosivut
fi
Kivimäen koulu on vuonna 1974 perustettu koulu Martinlaaksossa Vantaalla. Koulussa annetaan opetusta peruskoulun luokka-asteille 1–6. Koulussa opiskeli  413 oppilasta lukuvuonna 2019–2020. Koulun rehtori on Riitta Ruokonen, apulaisrehtori Pia Yliluoma ja koulusihteeri on Kirsi Pentinmäki.
Näkymä Kivimäen koulun etupihalta.
Näkymä metsäiseltä alapihalta.
Tony Mowbray

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Anthony Mark Mowbray
Syntymäaika: 22. marraskuuta 1963 (ikä 61)
Syntymäpaikka: Saltburn, Englanti
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: West Bromwich
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1991 | Middlesbrough | 348 | (26) |
| 1991–1995 | Celtic | 77 | (5) |
| 1995–2000 | Ipswich Town | 128 | (5) |
Valmennusura
2000–2002: Ipswich Town (apuv.)
2002: Ipswich Town
2004–2006: Hibernian
2006–2009: West Bromwich
2009–2010: Celtic
2010–2013: Middlesbrough
2015–2016: Coventry City
2017–2022: Blackburn Rovers
2022–2023: Sunderland
2024: Birmingham City
2025–: West Bromwich
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tony Mowbray (s. 22. marraskuuta 1963) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Tammikuusta 2025 lähtien hän on toiminut West Bromwich Albionin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Mowbray aloitti ammattilaisuransa Middlesbrough FC:ssä 1982. Hän nousi nopeasti Boron avauskokoonpanoon ja kapteeniksi 22-vuotiaana. Mogga oli Boro-fanien suosikkipelaajia ja hänestä tuli yksi seuran ikoneista Boron taistellessa tiensä pääsarjatasolle kolmosdivisioonasta saakka. Mowbray edusti Boroa yhdeksän kautta, kunnes hän vuonna 1991 siirtyi skottiseura Celticiin.
Mowbraylle Celticin vuodet eivät olleet helppoja, sillä hänen puolisonsa Bernadette menehtyi rintasyöpään. Henkilökohtaisista vaikeuksista huolimatta Mowbray oli myös Celticissä joukkuehengen luoja, vaikka Liam Bradyn ja Lou Macarin luotsaama seura olikin vaikeuksissa. Mowbrayn ainoaksi suureksi voitoksi Celticissä jäi Tommy Burnsin debyyttikauden Skotlannin Cupin voitto 1994/95.
Mowbray palasi Englantiin 1995 ja liittyi Ipswich Townin joukkueeseen. Hän edusti seuraa uransa viimeiset viisi kautta ja päätti uransa komeasti maaliin Englannin Valioliigan nousukarsinnoissa Barnsleya vastaan.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Skotlannin Cup: 1995
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Englannin Mestaruussarja: 2008
Skotlannin vuoden valmentaja: 2005
Lautapelit.fi

| Lautapelit> fi |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1996
Toimitusjohtaja:  Toni Niittymäki
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  pelien ja leikkikalujen vähittäiskauppa
Tuotteet:  lautapelit
Liikevaihto:  8,0 milj. € (2022)
Liikevoitto:  870 000 € (2022)
Henkilöstö:  2 (2022)
Kotisivu:  www.lautapelit.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lautapelit.fi Oy on vuonna 1996 perustettu pelien maahantuontia sekä tukku- ja vähittäismyyntiä harjoittava yritys.
Lautapelit.fi julkaisee suomenkielisiä painoksia maailmalla suosituista ja menestystä saavuttaneista lautapeleistä. Yrityksen ensimmäinen suomennos Carcassonne voitti Suomen lelukauppiaiden yhdistyksen jakaman vuoden peli 2004 palkinnon.
Yrityksellä on myymälät Helsingin Kampin sekä Tampereen Ratinan kauppakeskuksissa sekä oma verkkokauppa.
Tunnettuja suomeksi käännettyjä pelejä

Agricola
Bohnanza
Carcassonne
Catan (Settlers of)
Dominion – Valtakunta
Exit -pakohuonepelit
Halli Galli
Port Royal
Quest for Eldorado
Terraforming Mars
Wingspan
Tunnettuja omia pelijulkaisuja

Agemonia
All Roads
Amul
Balloon Pop (Vuoden Peli 2023 voittaja)
Eclipse
Eclipse - 2nd Dawn for the Galaxy
Flamme Rouge
Hokkaido
Honshu
Hornet
Kissat Kalassa
M.U.L.E.
Nations
Nations the Dice Game
Space Freaks
Seiman kirves

KM10876 Littoinen,Turku
KM12069 Nakola, Perniö, Salo
KM8052	Sauvo
KM4014:2 Paimio 
KM4123:1 Torttila, Harjavalta
KM5311  tyyppi: Maaninka, Maaninka, Kuopio
KM10811 tyyppi: Maaninka, Lauko, Tottijärvi, Nokia
KM18351 tyyppi: Maaninka, Onkivesi, Lapinniemi, Kuopio
KM10551 tyyppi: Seima, Laukaa, Jyväskylä
Seiman kirves, tai myös Seima-Rostovkan kirves, on eräs putkikirveen muoto, jota valmistettiin pronssikaudella. Se on eräs Seima-Turbino -ilmiön esineryhmän tunnusomainen kirvestyyppi. Kuten nimikin kertoo on sen varhaisimmat tunnetut löydöt tehty Venäjällä Seiman- ja myöhemmin Rostovkan kalmistosta.
Ajoitus ja leviäminen > Alkuperä ja levintäalue

Kirveen löytöalue on laaja ja sitä esiintyy kummallakin puolella Uralvuoristoa. Uralin länsipuolella sitä esiintyy enimmäkseen Volgan keskijuoksulla Okan, Suran ja Kaman sivujokien varsilla. Myös Uralin itärinteiltä tunnetaan pari kohdetta. Uralin itäpuolella on suuri keskittymä Objoen varsilta. Pääuoman keskijuoksulla ja Altaivuoriston pohjoispuolella lähinnä Novosibirskin ja Tomskin ympäristössä on tehty runsaasti löytöjä samoin kuin Ketjoen ja Jeniseijoen varsilta. Myös lännempänä Objoen sivujoen Irtyšin varresta Omskin ympäristössä on tiheä esiintymisalue. Edellä kuvatut alueet ovat kalmistojen ja asuinpaikkojen rikkaita löytöjä, joiden lähialueilta on tehty myös hajalöytöjä. Hajalöytöalue ulottuu lännessä Luoteis-Venäjälle ja Suomeen asti.
Ajoitus ja leviäminen > Suomen ja Ruotsin löydöt

Suomesta on löytynyt kuusi Seiman kirvestä. Yhdessäkään ei ole koristeita eikä yhtäkään ole käytetty työvälineenä. Ne ovat hajalöytöjä eli esine on löydetty yksinään vailla muita muinaisjäänteitä, jotka antaisivat löydelle ajoittavia lisätietoja. Ensimmäinen Seimakirves löytyi Pielavedeltä vuonna 1900. Sitä kutsuttiin Pielaveden kirveeksi, sillä Seima-Turbino -ilmiötä ei tuolloin vielä tunnettu Suomessa. Suomen kirveslöytöjä ei ole pystytty ajoittamaan täällä. Ainoaksi ajoitusmenetelmäksi jää vertaileva ajoittaminen eli kun Venäjältä saadaan kirvestyypille ajoitus, voidaan Suomesta löydetyt kirveet ajoittaa samanikäisiksi. Niiden ajoituksien perusteella, mitä nykyään (2022) tunnetaan, eivät suomalaiset kirveet ole nuorempia kuin 1700 eaa.
Suomen Seiman kirveet ovat seuraavat (suluissa löytövuosi/julkaisuvuosi ja museotunnus): Taipale, Pielavesi (1900, KM 10815:1), Teinpakka, Noormarkku (1897, KM 3033:1), Rentselinnummi, Perniö (1930, KM 9138:2), Kaasanmäki, Nakkila (1981, KM 16545:1), Simuna, Laukaa (1897, KM 10551:1), Niskala, Rovaniemi (1973, KM 14699:3187).
Myös Ruotsista tunnetaan mahdollisesti yksi Seiman kirves.
Ajoitus ja leviäminen > Ajoitukset

Seiman kirveet ajoitetaan lähinnä muiden myöhäisten Seima-Turbinon esineiden kanssa samaan aikaiseksi eli ennen 1500 eaa. Uudet radiohiiliajoitukset 2010-luvulla aikaistavat kirveiden ajoituksia hieman.
Aiheesta muualla

Idästä tulee metalli, Etelä-Savon maakuntaliitto
Purple Heart

Kunniamerkki ja erillinen nauha
Purple Heart (suom. purppurasydän) on Yhdysvaltain armeijan kunniamerkki, joka presidentin nimissä myönnetään armeijan palveluksessa haavoittuneelle tai kuolleelle. Edeltäjänsä Badge of Military Meritin kanssa se on vanhin yhdysvaltalaissotilaille yhä annettava kunniamerkki ja toiseksi vanhin kunniamerkki vanhimman ollessa Fidelity Medallion, joka annettiin vuonna 1780 vain kolmelle itsenäisyyssodan sotilaalle, jotka osallistuivat englantilaisen majurin sieppaukseen.
kunniamerkin nauha
Historia

Nykyisen kaltaisia purppurasydämiä alettiin myöntää vasta vuonna 1932, joskin niitä on voitu myöntää takautuvasti 5. huhtikuuta 1917 jälkeen haavoittuneille. Sen alkuperäinen idea on kuitenkin huomattavasti vanhempi.
Purppurasydämen edeltäjää kutsuttiin nimellä The Badge of Military Merit ja sen perusti George Washington 1782. The Badge of Military Merit myönnettiin vain kolmelle Yhdysvaltain vapaussodassa taistelleelle sotilaalle. Merkkiä ei virallisesti lakkautettu, mutta sitä ei myönnetty kenellekään Amerikan sisällissodassa taistelleelle.
Vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeen, 1920-luvun lopulla, virisi aloite sydämenmuotoisen, purppuranvärisestä kankaasta tehdyn The Badge of Military Merit -kunniamerkin uudistamisesta. Tämän seurauksena purppurasydän otettiin käyttöön Washingtonin syntymän 200-vuotispäivänä 22. helmikuuta 1932. Ensimmäinen purppurasydän myönnettiin kenraali Douglas MacArthurille.
Vuoteen 1997 asti kunniamerkkiä voitiin myöntää myös asevoimien palveluksessa oleville siviileille kuten Punaisen ristin työntekijöille ja toimittajille.
Myöntämisperusteet

Yhdysvaltojen armeijan säännöstön mukaan purppurasydän myönnetään Yhdysvaltain presidentin nimissä armeijan palveluksessa haavoittuneelle tai kuolleelle henkilölle. Purppurasydän eroaa kaikista muista kunniamerkeistä siinä, ettei se vaadi kenenkään "suosittelua", vaan myönnetään kriteerien täyttymisen perusteella. Esityksen tekee joku asianomaisen henkilön yläpuolella komentoketjussa oleva.
Kuuluisia kunniamerkin saaneita

Charles Bronson, näyttelijä
Kurt Vonnegut, kirjailija
Oliver Stone, ohjaaja
Lauri Törni, suomalainen, Yhdysvaltoihin muuttanut majuri
Richard Winters, toisen maailmansodan veteraani
Lee Marvin, näyttelijä
Charles Durning, näyttelijä
John Kerry, senaattori ja presidenttiehdokas (sai arvomerkin kolmasti)
John McCain, senaattori ja presidenttiehdokas
John F. Kennedy, Yhdysvaltain 35. presidentti
Wesley Clark, neljän tähden kenraali
Rod Serling, The Twilight Zone -televisiosarjan käsikirjoittaja ja juontaja.
Kuusi Yhdysvaltain armeijan sotilasta on saanut ennätykselliset kahdeksan purppurasydäntä:
Richard J. Buck - neljä purppurasydäntä Korean sodasta ja neljä Vietnamin sodasta
Robert T. Frederick - kahdeksan purppurasydäntä toisesta maailmansodasta (sai myös kaksi Distinguished Service Crossia)
David H. Hackworth - kahdeksan purppurasydäntä Korean ja Vietnamin sodista (sai myös kaksi Distinguished Service Crossia ja 10 Silver Staria)
Robert L. Howard - kahdeksan purppurasydäntä Vietnamin sodasta (sai myös Medal of Honorin)
William L. Russell - kahdeksan purppurasydäntä toisesta maailmansodasta (sai myös Silver Starin)
William Waugh - kahdeksan purppurasydäntä Vietnamin sodasta (sai myös Silver Starin)
Monokrotofossi

| Monokrotofossi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dimetyyli-[(E)-4-(metyyliamino)-4-oksobut-2-en-2-yyli]fosfaatti
CAS-numero:  6923-22-4
PubChem CID:  5371562
SMILES:  C/C(=C\C(=O)NC)/OP(=O)(OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14PNO5
Moolimassa:  223,162 g/mol
Sulamispiste:  54–55 °C
Tiheys:  1,33 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Monokrotofossi (C7H14PNO5) on organofosfaatteihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa hyönteis- ja punkkimyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa monokrotofossi on väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Tekniset ja kaupalliset tuotteet ovat kuitenkin usein ruskehtavia. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin ja asetoniin sekä hieman heikommin esimerkiksi tolueeniin. Monokrotofossin vaikutukset perustuvat asetyylikoliiniesteraasientsyymin toiminnan estoon, ja se tehoaa useita hyönteisiä ja punkkeja vastaan. Aine on myrkyllistä myös ihmiselle, ja altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, pääkipua ja lihaskouristuksia. Monokrotofossi on dikrotofossin aineenvaihduntatuote.
Monokrotofossin synteesissä ensin N-metyyliasetoasetamidi kloorataan, ja seuraava vaihe on Perkow-reaktio trimetyylifosfiitin kanssa emäksisissä oloissa.
Monokrotofossia käytetään hyönteisten ja punkkien torjuntaan muun muassa vihannes-, oliivi-, maissi-, puuvilla- ja koristekasviviljelmillä. Aineen käyttö kiellettiin Euroopan unionin alueella vuonna 2002. Sen käyttö on kiellettyä myös Yhdysvalloissa, mutta sallittua esimerkiksi Intiassa ja useissa Afrikan maissa.
Avaruusluotain

Avaruusluotaimet Voyager 1 ja Voyager 2 ovat matkalla ulos Aurinkokunnasta.
Avaruusluotain on mikä tahansa Maasta Maan kiertorataa edemmäs avaruuteen laukaistu miehittämätön avaruusalus, jonka on tarkoitus suorittaa mittauksia. Sitä ohjataan Maassa olevasta lennonohjauskeskuksesta mutta jo pelkästään väistämättömän viiveen takia niissä on myös runsaasti autonomista toimintakykyä. Luotain on tyypillisesti ohilento-, kiertolais- (ts. satelliitti) iskeytymis- tai laskeutumisluotain tai jokin näiden yhdistelmä.
Kun avaruusluotain laukaistaan avaruuteen, saa se raketilta tarpeeksi suuren pakonopeuden pystyäkseen poistumaan Maan painovoimakentästä. Avaruusluotaimet lähetetään yleensä tutkimaan yhtä tai muutamaa tiettyä kohdetta avaruudessa, joista tieteilijät haluavat lisää tietoa.
Ohilennon, kiertoradalle asettumisen ja iskeytymisen lisäksi luotain voi myös laskeutua tai sisältää erillisen laskeutuja-osan, joka kohteen lähellä irtoaa muusta luotaimesta ja laskeutuu tutkittavan kohteen pinnalle. Pinnalle laskeutunut tutkimuslaite yleensä välittää tietonsa kiertoradalle jääneeseen luotaimeen, joka edelleen välittää tiedon Maahan. Laskeutujan oma radiolähetin ei yleensä ole tarpeeksi voimakas välittämään tietoa suoraan Maahan. Hyvä esimerkki tällaisesta yhteistyöstä on Saturnusta ja sen kuuta Titania tutkimaan lähetetty Cassini-Huygens. Marsiin lähetetyt kulkijat Spirit ja Opportunity voivat viestiä Maahan jo aikaisemmin Marsin kiertoradalla lähetetyn Mars Global Surveyor -kiertolaisen kautta.
Avaruusluotaimia on lähetetty tutkimaan useita Aurinkokunnan planeettoja, pikkuplaneettoja, asteroideja sekä komeettoja. Ensimmäinen Aurinkokunnasta poistuva luotain on Voyager 1.
Avaruusluotainten perustyypit

Ohilentoluotain lentää taivaankappaleen ohi, tehden mittauksia ja ottaen kuvia.
Kiertolaisluotain asettuu taivaankappaletta kiertävälle radalle.
Iskeytymisluotain osuu vauhdilla taivaankappaleen pinnalle ja murskautuu.
Laskeutumisluotain laskeutuu pehmeästi taivaankappaleen pinnalle esimerkiksi jarrurakettien tai laskuvarjojen avulla.
Näiden yhdistelmät ovat tavallisia. Esimerkiksi Saturnusta kiertävä Cassini-Huygens on kiertolais-laskeutumisluotain.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Avaruusluotain Wikimedia Commonsissa
Montpellier Hérault SC

Montpellier Hérault SC on vuonna 1919 perustettu jalkapalloseura Montpellier’n viinikaupungista Hérault’n departementista. Seurassa nähtiin sen huippuvuosina muutamia jalkapalloilun suurnimiä kuten Roger Milla, Éric Cantona, Laurent Blanc ja Carlos Valderrama.
Saavutukset

Liiga-mestaruudet: 1 (2012)
Cup-mestaruudet: 2 (1929, 1990)
Hopeaa: 2 (1931, 1994)
Liigacup-mestaruudet
Hopeaa: 1 (2011)
Coupe d’été: 1 (1992)
Hopeaa: 1 (1994)
Intertoto Cupin voitot: 1 (1999)
Ligue 2-mestaruudet: 3 (1946, 1961, 1987)
Entisiä pelaajia

1980-luku
Faouzi Mansouri (1981–1983)
Pascal Baills (1983–1991)
Laurent Blanc (1983–1991)
Roger Milla (1986–1989)
Carlos Valderrama (1988–1990)
Eric Cantona (1989–1990)
1990-luku
Fabrice Divert (1991–1997)
Ibrahima Bakayoko (1995–1998)
Bruno Martini (1995–1999)
2000-luku
Bill Tchato (2000–2003)
Aliou Cissé (2001–2002)
Fodé Mansaré (2003–2005)
Olivier Giroud (2010–2012)
Younès Belhanda (2009–2013)
Entisiä valmentajia

Robert Nouzaret (1976–1980, 1984–1985, 2004–2005)
Aimé Jacquet (1989–1990)
Henryk Kasperczak (1990–1992)
Gérard Gili (1992–1994)
Rolland Courbis (2007–2009, 2013–2015)
René Girard (2009–2013)
Jean Fernandez (2013)
Frédéric Hantz (2016–2017)
Jean-Louis Gasset (2017)
Michel Der Zakarian (2017–2021, 2023–2024)
Olivier Dall’Oglio (2021–2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
| n k Ligue 1 |
| --- | --- |
2024–2025:  Angers  Auxerre  Brest  Le Havre  Lens  Lille  Lyon  Marseille  Monaco  Montpellier  Nantes  Nice  Paris Saint-Germain  Reims  Rennes  Saint-Étienne  Strasbourg  Toulouse 
Entiset:  Aix-en-Provence  Ajaccio  Gazélec Ajaccio  Amiens  Alès  Antibes  Angoulême  Arles-Avignon  Avignon  Bastia  Béziers  Bordeaux  Boulogne  Caen  Cannes  Châteauroux  Club Français  Colmar  Dijon  Evian  Excelsior Roubaix  Fives  Grenoble  Gueugnon  Guingamp  Hyères  Istres  Laval  Le Mans  Limoges Foot  Lorient  Lyon OU  Martigues  Metz  Mulhouse  AS Nancy  FC Nancy  Nîmes  Niort  Olympique Lillois  Paris  Paris-Charenton  Racing Paris  Racing Roubaix  Red Star Paris  Roubaix-Tourcoing  Rouen  Sedan  SO Montpellier  Stade Français  Sète  Sochaux  Toulon  Tours  Troyes  Valenciennes
Kivilampi (Rautalampi, Kerkonkoski)

| Kivilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Rautalampi
Koordinaatit:  62°46′45″N, 26°39′49″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Virmasveden alue (14.72)
Laskuoja:  oja Kerkonjokeen 
Järvinumero:  14.721.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108 m  
Pituus:  710 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,594 km  
Pinta-ala:  11,677 ha  
Suurin syvyys:  1,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKivilampi 
Kivilampi on Pohjois-Savossa Rautalammilla Kerkonkosken lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 710 metriä pitkä, 200 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 11,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Virmasveden alueella (14.72), jonka Niiniveden alueeseen (14.721) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108 metriä mpy.
Irlannin naisten jalkapallomaajoukkue

Irlannin naisten jalkapallomaajoukkue on Irlannin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Irlannin tasavallan jalkapalloliiton alaisuudessa.
Irlanti tekee arvokisadebyyttinsä vuoden 2023 MM-kilpailuissa, kun joukkue pääsi karsintojen pudotuspelien kautta ensimmäistä kertaa lopputurnaukseen.
Arvokisat > Maailmanmestaruuskilpailut

1991 – Ei selviytynyt karsinnoista
1995 – Ei selviytynyt karsinnoista
1999 – Ei selviytynyt karsinnoista
2003 – Ei selviytynyt karsinnoista
2007 – Ei selviytynyt karsinnoista
2011 – Ei selviytynyt karsinnoista
2015 – Ei selviytynyt karsinnoista
2019 – Ei selviytynyt karsinnoista
2023 –