Leo Mechelin
Sortovuosien valtiomies > Mechelinin senaatti valtansa huipulla (1905–1906)

Loka–marraskuun 1905 suurlakon aikana perustuslailliset saivat ratkaisevan aseman, ja Mechelin kävi 1. marraskuuta luovuttamassa kenraalikuvernööri Obolenskille sanelemansa julistuksen, jonka pohjalta keisari antoi marraskuun manifestin kolme päivää myöhemmin. Samana päivänä Helsingin Rautatientorilla pidetty kansankokous oli jo ehtinyt nimetä Suomelle uuden hallituksen, jossa mainittiin myös Mechelinin nimi. Mechelin sai Venäjän johtajat vakuutettua siitä, että hän kykenisi patoamaan yhteiskunnallisen kumouksen Suomessa. Luvattujen uudistusten toteuttamiseksi Mechelin nimitettiin 1. joulukuuta 1905 uuden senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi. Oikeusosaston johtoon asetettiin R. A. Wrede.
Perustuslaillisten muodostamaa Mechelinin senaattia on pidetty Suomen ensimmäisenä poliittisena hallituksena. Ensimmäistä kertaa puolueet valitsivat itse senaattoriehdokkaat, joiden nimilista annettiin sellaisenaan keisarin hyväksyttäväksi. Mechelinin esittämä senaatin poliittinen toimintaohjelma oli periaatteessa Suomen ensimmäinen kirjoitettu hallitusohjelma. Symbolisesti merkittävää oli myös, että Mechelin piti ohjelmapuheensa 4. joulukuuta 1905 suomeksi ja vahvisti samalla suomen kielen aseman senaatin pöytäkirjakielenä. Suomea oli tosin alkanut käyttää jo myöntyväisyyslinjaa edustanut Strengin senaatti aiemmin samana vuonna. Mechelinin senaatti lopetti venäjän kielen käytön senaatin sisäisessä työssä, vaikka vuoden 1900 kielimanifestia ei virallisesti kumottu.
Mechelinin senaatissa oli ensi kertaa mukana sosiaalidemokraatti, J. K. Kari, sillä Mechelin pyrki yhdistämään kaikki perustuslaillisella kannalla olleet ryhmät. Vanhasuomalaiset leimasivat ruotsinkielisten johtaman senaatin epäkansalliseksi ja taantumukselliseksi. Myös työväestössä oltiin tyytymättömiä siihen, miten Mechelin ja muut perustuslaillisten johdossa olleet ”herrat” olivat päättäneet suurlakon heidän ohitseen saatuaan omat tavoitteensa läpi. Mechelinin senaattia kutsuttiin jopa ”kuularuiskusenaatiksi”.
Perustuslailliset olivat valtansa huipulla vuosina 1905–1906, jolloin Mechelin johti Suomea yhdessä kenraalikuvernööri Nikolai Gerardin kanssa ja yhteisymmärryksessä Venäjää johtaneen Witten hallituksen kanssa. Mechelinin oli edeltäjistään poiketen jopa kenraalikuvernööriä vahvempi vaikuttaja. Yhdessä eräiden muiden suomalaisten kanssa hän perehdytti Gerardin Suomen asioihin ja sai tämän omaksumaan perustuslaillisen katsantokannan niihin. Vapaamielisen kauden lyhyys Venäjällä tosin johti siihen, että vain osa suunnitelluista uudistuksista toteutui Suomessa.
Mechelinin senaatin tärkein saavutus oli yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen. Aiemmin Mechelin oli suhtautunut siihen kielteisesti; vuonna 1885 hän oli kannattanut senaatissa vallitsevaa järjestelmää, jossa suurilla tuloilla sai lisä-ääniä aina 25 ääneen saakka, kun fennomaanit olivat vaatineet määrän alentamista kymmeneen. Nyt ajat olivat kuitenkin muuttuneet. Uusi valtiopäiväjärjestys ja vaalilaki valmisteltiin Robert Hermansonin johtamassa komiteassa, ja tuloksena oli radikaali esitys, joka sisälsi naisten äänioikeuden ja yksikamarisen eduskunnan. Vaikka Mechelin suhtautui edelleen varauksellisesti yksikamarisuuteen ja naisten äänioikeuteen, silti juuri hän ajoi lopulta arvovallallaan molemmat senaatissa läpi ja puolusti sitten lakiesityksiä sekä venäläisten tarkastuskomiteassa että valtiopäivillä. Senaattoreista erityisesti oikeusoppineet Mechelin, Wrede ja K. J. Ståhlberg korostivat, että naisten äänioikeutta ja vaalikelpoisuutta ei saanut erottaa toisistaan.
Mechelinin senaatin hankkeista toteutuivat kesällä 1906 lisäksi perustuslaintasoisen laki lausunto-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaudesta sekä kokoontumisvapautta tarkentanut laki. Sen sijaan keisari jätti vahvistamatta samaan aikaan hyväksytyt painovapaus- ja yhdistyslain sekä lain eduskunnan oikeudesta valvoa hallituksen toiminnan laillisuutta, sillä valtiopäivät olivat tehneet muutoksia senaatin esityksiin. Venäjän vuoden 1906 perustuslain Suomea koskeva pykälä muotoiltiin Suomen kannalta hieman edullisemmaksi Mechelinin annettua Wittelle kielteisen lausunnon alkuperäisestä ehdotuksesta. Lähimpänä Mechelinin sydäntä oli yritys laatia Suomelle uusi hallitusmuoto, jolla maan perustuslait olisi turvattu; hän oli valmistellut sen tekstiä salaa jo vuonna 1904. Hankkeessa auttoivat Hermanson ja Wrede. Senaatin esitys oli valmis kesällä 1907, mutta Venäjän uusi pääministeri Pjotr Stolypin esti sen esittelyn keisarille, sillä hän ei suvainnut pyrkimyksiä rajoittaa hallitsijan valtaa. Esitys kuitenkin toimi Ståhlbergin vuonna 1917 johtaman perustuslakikomitean työn pohjana.