stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Karjalan aluetoimisto

| Pohjois-Karjalan aluetoimisto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1.1.2008 – 31.12.2014
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Osa joukkoa:  Itä-Suomen sotilaslääni
Koko:  10 henkeä
Tukikohta:  Joensuu
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Pohjois-Karjalan aluetoimisto oli Itä-Suomen sotilasläänin esikunnan alainen asevelvollisuusasioita hoitanut aluetoimisto Joensuussa vuosina 2008-2014.
Historia

Aluetoimisto perustettiin 1. tammikuuta 2008 Joensuussa Pohjois-Karjalan prikaatin esikuntaan toiminta-alueenaan Pohjois-Karjalan maakunta. Tehtävät aluetoimistolle luovutti lakkautettu Pohjois-Karjalan sotilasläänin esikunta, joka oli vastannut Pohjois-Karjalan maakunnasta vuoden 2007 loppuun. Pohjois-Karjalan prikaatin esikunnan operatiivisen osaston päällikkö oli samalla aluetoimiston päällikkö.
Vuoden 2015 puolustusvoimauudistuksessa päätettiin supistaa aluetoimistojen lukumäärää ja samalle jäljelle jäävät liitetään sotilasläänien lakkauttamisen myötä joukko-osastojen alaisuuteen. Pohjois-Savon aluetoimisto liitettiin 31. joulukuuta 2014 osaksi Kainuun prikaatia.
Päälliköt

Aluetoimiston ainoana päällikkönä oli eversti Jouni Mattila.
Lähde

Tynkkynen, Pekka: Itä-Suomen sotilaslääni 2008-2014 - Idän lukko historiikki ISBN 978-951-25-2609-3
Pohjanmaan lääni

Pohjanmaan lääni (ruots. Österbottens län) oli vuonna 1634 perustettu Ruotsin lääni, joka käsitti Pohjanmaan historiallisen maakunnan. Lääni jaettiin väliaikaisesti eteläiseen Vaasan lääniin ja pohjoiseen Oulun lääniin vuosiksi 1642–1648. Vuosina 1654–1668 ja 1669–1674 lääni oli osa Ruotsin Uumajasta hallinnoitua Västerbottenin ja Pohjanmaan lääniä. Lääni jaettiin uudelleen ja tällä kertaa lopullisesti Vaasan lääniksi ja Oulun lääniksi vuonna 1775 ja samalla Vaasan lääniin siirrettiin Uudenmaan ja Hämeen läänin pohjoisosa ja Turun ja Porin läänin koillisosa.
Historia

Pohjanmaan lääni oli entinen Korsholman linnalääni. Nuijasodan jälkeen vuonna 1606 perustettu Vaasa vakiintui läänin pääkaupungiksi. Kauppaa rajoittavien säännösten vuoksi kehittyi kaupunkina hitaasti, kunnes se sai vuonna 1765 tapulikaupungin oikeudet. Vuonna 1776 Pohjanmaan lääni jaettiin Vaasan lääniin ja Oulun lääniin, niin että raja kulki Piippolasta Kalajoelle kulkevaa linjaa pitkin.
Pohjanmaa kuului ns. kiellettyihin alueisiin, joilta läänityksiä ei sopinut antaa, sillä maakunnan verot oli osoitettu sotalaivaston tarpeisiin. Vuonna 1644 valtaa valtaan noussut Kristiina kuitenkin palkitsi ansioituneita ylimyksiään myös Pohjanmaalta. Läänityksen saajalle annettiin valtuudet järjestellä lääninsä oloja ja lupa kantaa veroja. Talonpoikien perintöoikeutta ei saanut rajoittaa eikä veroja korottaa. Lyhyt läänitysaika ei sujunut rauhallisesti ja erityisesti Kaarleporin kreivikunnassa suoritettiin puolueeton yleistarkastus.
Läänitysaikana Kaarleporin kreivikunnassa autiotiloja asutettiin etenkin tervanpolttoalueilla. Vaasan kreivikunta kunnostautui karjanhoidossa ja hevosjalostuksessa. Korsholman ja Vaasan kreivikunnassa yritettiin maakunnalle myöhemmin tärkeää salpietarin ja ruudin valmistusta. Läänitysaikana suosi aluetta myös kulttuurihistoriallisesti ja aatelisten suosima renessanssityyli tuli ilmi erityisesti kirkkoarkkitehtuurissa sekä kaupunkien ruutuasemakaavoissa. Kreivit tekivät myös huomattavia lahjoituksia kirkolle.
Kuninkaan edustajina Pohjanmaan maaherroilla oli varsinkin 1700-luvulla suuri merkitys lääninsä kehitykseen.
Hallinto > Voutihallinto

Laaja Pohjanmaa jakautui edelleen voutikuntiin. Aluksi jako noudatti kirkollista rovastikuntajakoa, jolloin voutikuntia oli vain kaksi. Hallinnon kehittyessä voutikuntien määrää lisättiin. Voutikunnat jakautuivat edelleen hallintopitäjiin. Talonpoikaisen itsehallinnon tärkeänä tunnusmerkkinä Pohjanmaalla oli kunkin pitäjän omat sinetit, joilla tärkeät yhteiset asiat vahvistettiin.
Hallinto > Läänitykset

Kajaanin vapaaherrakunta 1650–1680 (läänitetty drotsi Pietari Brahelle)
Kokkolan vapaaherrakunta 1651–1675 (läänitetty valtaneuvos Peder Gustafsson Banérin lapsille)
Korsholman ja Vaasan kreivikunta 1651–1675 (läänitetty valtaneuvos Gabriel Pentinpoika Oxenstiernalle)
Laihian vapaaherrakunta 1651–1675 (läänitetty valtaneuvos Carl Philipsson Bondelle)
Oulun vapaaherrakunta 1651–1675 (läänitetty valtaneuvos Erik Karlsson Gyllenstiernalle)
Vöyrin vapaaherrakunta 1651–1675 (läänitetty Göran Paijkullille)
Kaarleporin kreivikunta 1652–1674 (läänitetty Klaus Åkenpoika Tottille)
Hailuodon vapaaherrakunta 1652–1675 (läänitetty ratsupalvelujoukkojen everstille Berndt Taubelle)
Iin vapaaherrakunta 1652–1675 (läänitetty valtaneuvos Åke Axelsson Natt och Dagille)
Ikalaporin vapaaherrakunta 1652–1675 (läänitetty valtaneuvos Schering Rosenhanelle)
Limingan vapaaherrakunta 1652–1675 (läänitetty valtaneuvos Mattias Soopille)
Pyhäjoen vapaaherrakunta 1652–1655 (läänitetty valtaneuvos Claes Bielkenstiernalle)
Maaherrat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Melcher Wernstedt 1635–1642  Hans Kyle 1642–1648 (Vaasan lääni)  Erik Åkesson Soop 1644–1648 (Oulun lääni)  Hans Kyle 1648–1650  Ture Svensson Ribbing 1650–1654  Johan Graan 1654–1668  Jacob Duwall 1668–1669  Johan Graan 1669–1674  |  Didrik Wrangel af Adinal 1674–1685  Gustaf Grass 1685–1694  Johan Nilsson Ehrenskiöldh 1694–1706  Johan Stiernstedt 1706 (vt.)  Lorentz Clerk 1706–1720  Reinhold Wilhelm von Essen 1720–1732  Carl Henrik Wrangel af Adinal 1732  Broor Rålamb 1733–1734  |  Carl Frölich 1734–1739  Gustaf Creutz 1739–1746  Gustaf Abraham Piper 1746–1761  Gustaf von Grooth 1761–1762  Carl Sparre 1763  Fredrik Henrik Sparre 1763  Lorentz Johan Göös 1763–1774  Fredrik Magnus von Numers 1774 (vt.)  |
Vepsän kieli

| Vepsä |
| --- | --- |
 Vepsän puhuma-alue
Oma nimi:  vepsän kel’
Tiedot
Alue:   Venäjä (Karjala, Leningradin alue, Vologdan alue)
Virallinen kieli:  ei virallista asemaa
Puhujia:  noin 5 000 (vuonna 2009)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-permiläiset kielet suomalais-volgalaiset kielet itämerensuomalaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  fiu (muut suomalais-ugrilaiset kielet)
ISO 639-3:  vep
ISO 639-3:  VEP
 Ohje 
Nina Zaitseva puhuu vepsäksi vepsän kielestä ja vepsän kielen kielikorpuksesta.
Petroskoin asukas puhuu vepsäksi.
Vepsä on uhanalainen kieli, joka kuuluu uralilaisen kielikunnan suomalais-ugrilaisiin kieliin ja sen itämerensuomalaiseen haaraan. Sitä puhuvat vepsäläiset Äänisen etelä- ja länsipuolella Venäjällä. 1960-luvulla kaikki alueen perheet puhuivat vepsää, mutta 1980-luvulla sitä oppivat enää lapset, joita vepsää puhuvat isovanhemmat hoitivat. Vepsän kielen päivää vietetään 20. huhtikuuta.
Nykytilanne

Vuonna 2010 Venäjällä eli vepsän kieltä oman ilmoituksensa mukaan osaavia ihmisiä 3 610. Vuoden 2021 väestönlaskennassa sitä osasi 2 173 henkeä, joista 1 120 puhui sitä äidinkielenään. Vuoden 1989 Neuvostoliiton väestönlaskennassa äidinkielisiä puhujia oli vielä 6 231. Kielen luonnollinen siirtymä on lähes kokonaan katkennut. Yksittäiset lapset saattavat oppia vepsää äidinkielenään, mutta viimeistään kouluun mennessään hekin kaksikielistyvät ja suurin osa heistä vaihtaa myöhemmin kielensä venäjään. Tämä johtuu vuonna 2008 voimaan astuneesta Venäjän koululaista, joka ei velvoita ottamaan huomioon paikallisia kieliä. Vuonna 2006 tutkimusryhmän jäsenet tapasivat Koskenalan piirissä muutamia nuoria, jotka pystyivät keskustelemaan vepsäksi jossain määrin. Ryhmä ei tavannut vepsänkielisiä lapsiperheitä, eikä sellaisia edes kuultu olevan.
Kieli jakautuu kolmeen murteeseen, pohjois-, keski- ja etelävepsään. Keskivepsä jakautuu edelleen useaan alamurteeseen. Murrejako käy tarkemmin ilmi seuraavasta kaaviosta:
pohjoisvepsä (äänisvepsä)
keskivepsä
itäinen keskivepsä
Ojatti
Šimjärvi-Päžare
Suda-joki
lounainen keskivepsä
etelävepsä.
Vepsän kieltä opetetaan valinnaisena aineena muutamissa peruskouluissa Venäjällä vepsäläisten asuma-alueella. Karjalan tasavallassa kuukausittain ilmestyvä Kodima-lehti on kaksikielinen sisältäen sekä vepsän- että venäjänkielisiä kirjoituksia. Jonkin verran Karjalan tasavallassa lähetetään myös vepsänkielisiä radio- ja televisio-ohjelmia. Kielen julkinen käyttö on kuitenkin myös siellä varsin vähäistä.
Vepsä saa Venäjän valtiolta tukea kielen kehitystyöhön Karjalan tasavallassa.
Ominaispiirteet

Vanhakantaisuutensa vuoksi vepsää on nimitetty itämerensuomalaisten kielten sanskritiksi. Vepsä oli saanut jo 1800-luvulla D. E. D. Europaeukselta lisäluonnehdinnan "itämerensuomen sanskriitti", jota siteerattiin toistuvasti. Ajatus vepsän kielen arkaistisuudesta perustuu siihen, että vepsän avulla suomalaistutkijat saattoivat entistä uskottavammin selittää myös oman äidinkielensä varhaista kehitystä. Myös E. A. Tunkelo, Lauri Posti, Reino Peltola ja Paavo Siro lähestyivät vepsää erityisesti nuorgrammaattisesta, äännehistoriallista kehitystä valottavasta näkökulmasta.
Yksi vepsän kielen ominaispiirteistä on tavunloppuisten l-konsonanttien muuttuminen vokaaleiksi, esimerkiksi vepsän sanassa vaumiž, jota vastaa suomen sana valmis.
Vepsän murre-erot ovat pieniä, ja kaikki vepsän puhujat ymmärtävät toisiaan vaivatta. Pohjoisvepsässä on kuitenkin joitakin piirteitä, jotka erottavat sen toisista murteista. Sananalkuinen j on muuttunut liudentuneeksi d:ksi, esimerkiksi ďäŕv 'järvi' ja ďoob '(hän) juo'. Muualla kuin ensimmäisessä tavussa l, n ja r esiintyvät useimmiten liudentuneina, esimerkiksi poigaĺe 'pojalle'. Vokaalin i jälkeinen konsonantti on muista murteista poiketen liudentumaton yksikön ensimmäisen ja toisen persoonan imperfektin päätteessä sekä monikon partitiivin ja adessiivin päätteessä, esimerkiksi ande̮in 'annoin', ande̮id 'annoit', ĺehmid 'lehmiä' ja küńźil 'kynsillä'. Palato-alveolaarinen affrikaatta /ʧ/ on pohjoisvepsässä liudentunut, mutta muissa murteissa liudentumaton. Pohjoisvepsä on säilyttänyt pitkät vokaalit uu ja ii, esimerkiksi puu 'puu' ja hiiŕ 'hiiri', mutta yy on sen sijaan muuttunut diftongiksi yu, esimerkiksi püu 'pyy'.
Kielioppi

Vepsä on säilyttänyt joitain muinaiselle itämerensuomalaiselle kantakielelle ominaisia piirteitä. Vepsässä on 24 sijamuotoa, joista uusimmat ovat syntyneet postpositioiden sulautuessa edeltävään sanaan.
Kielioppi > Vepsän aakkoset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A a | B b | C c | Č č | D d | E e |
| F f | G g | H h | I i | J j | K k |
| L l | M m | N n | O o | P p | R r |
| S s | Š š | Z z | Ž ž | T t | U u |
| V v | Ü ü | Ä ä | Ö ö | ’ |  |
Liudentuneet konsonantit merkitään kirjakielessä kirjaimen jäljessä esiintyvällä heittomerkillä (’), esimerkiksi l’ tarkoittaa liudentunutta l-äännettä, joka ääntyy suunnilleen lj.
Kielioppi > Astevaihtelu

Tavurakenteesta aiheutuva astevaihtelu on kadonnut vepsän kielestä. Näin sanavartalo säilyy eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta muuttumattomana eli yleensä alun perin heikolla asteella, vaikka sitä taivutettaisiin, esimerkiksi: tegen ~ tegeb, mägi ~ mäged; 'teen ~ tekee(pi)', 'mäki ~ mäet'.
Kielioppi > Vokaalisointu

Vepsän kielestä on paljolti kadonnut myös vokaalisointu, mutta sitä tavataan eräistä murteista. Katoaminen johtuu mahdollisesti venäjän kielen vaikutuksesta. Tavallisesti vokaalien ü, ä, ö sijasta vepsässä esiintyy jälkitavussa niiden takavokaalinen pari u, a, o, kuten esimerkeissä päiv : päivha, keng : kengata; 'päivä : päivään', 'kenkä : kengättä'.
Kielioppi > Nominien taivutus

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| sija | yksikkö | monikko |
| Nominatiivi | nado ('nato') | nadod |
| Genetiivi | nadon | nadoiden |
| Akkusatiivi | nadon | nadod |
| Partitiivi | nadod | nadoid |
| Translatiivi | nadoks | nadoikš |
| Abessiivi | nadota | nadoita |
| Komitatiivi | nadonke | nadoidenke |
| Inessiivi | nados | nadoiš |
| Elatiivi | nadospäi | nadoišpäi |
| Illatiivi | nadoho | nadoihe |
| Adessiivi | nadol | nadoil |
| Ablatiivi | nadolpäi | nadoilpäi |
| Allatiivi | nadole | nadoile |
| Essiivi-Instruktiivi | nadon | nadoin |
| Prolatiivi | nadodme | nadoidme |
| Approksimatiivi I | nadonno | nadoidenno |
| Approksimatiivi II | nadonnoks | nadoidennoks |
| Egressiivi | nadonnopäi | nadoidennopäi |
| Terminatiivi I | mechasai | mecoihesai |
| Terminatiivi II | nadolesai | nadoilesai |
| Terminatiivi III | noressai 'nuoruudesta asti' |  |

| Aditiivi I | mechapäi 'metsään päin' | mecoihepäi 'metsiin päin' |
| Aditiivi II | nadolepäi | nadoilepäi |
Kielioppi > Persoonapronominit

| --- | --- |
yksikkö: monikko
Minä: Mö
Sinä: Tö
Hän: Hö
Kieliesimerkkejä

Pienoisevankeliumi vepsäksi: Jumal om armastanu mirud muga äjal, ka andoi ičeze üksjaižen Poigan, miše ni üks’, ken hänehe uskob, ei kadoiži, a saiži igähižen elon.
Isä meidän -rukous vepsäksi:
Meiden Tat
(Matvei 6: 9-13)
Kirjallisuus

Vepsälle luotiin kirjakieli 1930-luvun alussa, mutta sen käyttö lopetettiin jo vuonna 1937.
Vaikka puhuttuna kielenä vepsän kielen hiipumista ei ole onnistuttu viime vuosikymmeninä pysäyttämään, vepsänkieliselle kaunokirjallisuudelle ja vepsän kirjakielelle vuosikymmenet Neuvostoliiton romahduksen jälkeen ovat merkinneet myöhäistä renessanssia. Vepsänkielistä kirjallisuutta on julkaistu 1980-luvun lopulta lähtien etupäässä Karjalan tasavallassa mutta myös Suomessa ja Virossa aikakauslehdissä (erityisesti Kodima-lehdessä), monografioina ja kirjallisuusantologioissa. Suomessa vepsänkielistä kaunokirjallisuutta on kustantanut varsinkin Juminkeko-säätiö. Vepsää kirjoitetaan latinalaisin aakkosin.
Vepsänkielinen nykykirjallisuus on pääosin runoutta. Vanhemman polven kirjailijat ovat 1930-luvulla (kuten Rurik Lonin, Maria Abramova, Viktor Jeršov, Alevtina Andrejeva) ja 1940-luvulla (Nina Zaitseva, Nina Potaševa) syntyneitä. Nuorempaa, 1960- ja 1970-luvuilla syntynyttä sukupolvea edustavat muun muassa Nikolai Abramov (1961–2016), Mihail Bašnin, Olga Jeršova, Gulja Polivanova, Valentina Rogozina sekä äidinkieleltään venäläinen Igor Brodski (s. 1968). Vepsäläiseen kirjallisuuteen luetaan myös Vasili Pulkin (1922–1987) ja Anatoli Petuhov (s. 1934), jotka kuitenkin ovat kirjoittaneet vain venäjäksi. Erityinen sija vepsän kirjakielen kehittämisessä ja viljelyssä on ollut Nina Zaitsevalla (s. 1946), joka on kääntänyt vepsäksi Uuden testamentin vuonna 2006 sekä julkaissut vuonna 2012 laajan eeppisen runoelman Virantanaz. Ensimmäisen vepsänkielisen romaanin Kalarand julkaisi vuonna 2002 pietarilainen Igor Brodski (s. 1968). Polivanova on julkaissut myös satukirjan vuonna 2019, Armaz sarnaine – heled ojaine.
Kirjallisuus > Vepsänkielistä kauno- ja oppikirjallisuutta

Abramov, Nikolai: Koumekümne koume: Petroskoi: Karjala, 1994.
Andrejeva, Alevtina: Koivuine. Kuhmo: Juminkeko, 2003. ISBN 952-5385-15-9.
Arapovič, Borislav: Lapsiden Biblii. Stokgol’m Helsinki: Biblijan kändmižen institut, 1996. ISBN 91-88794-11-3.
Brodski, Igor: Kalarand. Kuhmo: Juminkeko, 2002. ISBN 952-5385-11-6.
Kottina, Anna: Meiden sana : lugendkirj augotižškolan täht. Karjala, Petroskoi: Periodika, 1998. ISBN 5-88170-016-3.
Kuum öö. Soome-ugri rahvaste tänapäeva luulet. Tallinna: Kirjastuskeskus, 2006. ISBN 978-9985-9727-0-0.
Nieminen, Markku (toim.): Kodima, Vepsänma. Kuhmo: Juminkeko, 2003. ISBN 952-5385-16-7.
Zaiceva, Nina: Abekirj. Karjala, Petroskoi, 1991. ISBN 5-7545-0460-8.
Zaiceva, Nina: Ičemoi lugemišt : vepsän kelen lugendkirj 3.–4. klassale. Karjala, Petroskoi, 1994. ISBN 5-7545-0658-9.
Uz´ Zavet (kääntänyt Nina Zaiceva). Petroskoi: Biblijan kändmižen institut, 2006. ISBN 978-952-5634-06-8.
Zaiceva, Nina: Virantanaz. Vepsläine epos. Kuhmo: Juminkeko, 2012. ISBN 978-952-5385-64-9.
Kirjallisuus > Kielitieteellistä kirjallisuutta

Grünthal, Riho: Vepsän kielioppi. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 2016.
Kalima, Jalo: Vepsän sanastoa (Eripainos Virittäjästä n:o 1-3). Helsinki, 1927.
Lönnrot, Elias: Om det nord-tschudiska språket (Elias Lönnrotin väitöskirja vepsän kielestä vuodelta 1853). Kuhmo, Juminkeko, 2002. ISBN 952-5385-10-8.
Puura, Ulriikka – Karjalainen, Heini – Zaiceva, Nina – Grünthal, Riho: The Veps language in Russia. ELDIA case-specific report. Mainz: ELDIA Research Consortium. ISSN 2192-2403.
Wiik, Kalevi: Vepsän vokaalisointu. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1989. ISBN 951-717-564-7.
Zaitseva, Maria: Vepsän kielen lauseoppia. Helsinki: Suomalais-Ugrilainen Seura, 2001. ISBN 952-5150-61-5.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vepsänkielinen Wikipedia
Vepsänkielinen Wikivoyage hautomossa
Vepsän Seura
Vepsäläiset ja vepsän kieli (Arkistoitu – Internet Archive) – Nina Zaitseva
Uz' venä-vepsläine vajehnik / Nina Zaiceva, Maria Mullonen – Petroskoi 2007 (PDF)
Zaiceva N., Mullonen M. Vepsä-venälaine, venä-vepsläine vajehnik. Petroskoi, “Karjala”, 1995. – 191 l. ISBN 5-7545-0669-4
Riho Grünthal: Vepsän kielioppi, 2015, Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opintoja varten XVII, Suomalais-Ugrilainen Seura
Vepsän-suomalainen sanakirja
Vepsän kielen e-sanakirja
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Israel  Ruotsi  Tšekki 
Vepsänkielinen aapinen 1930-luvulta.
Poikkeuslaki

Poikkeuslaki on laki, joka syrjäyttää oikeusjärjestyksen yleisiä periaatteita tai puuttuu kansalaisten perusoikeuksiin, kuten tasa-arvoisuuteen lain edessä. Suomessa eduskunta säätää poikkeuslain perustuslainsäätämisjärjestyksessä. Poikkeuslaille on tyypillistä, että se syrjäyttää perustuslain säännöksiä, mutta ei julista itseään perustuslaiksi. Normihierarkiassa poikkeuslaki sijoittuu tavallisen lain rinnalle ja se voidaan kumota tavallisen lain tavoin. Sitä voidaan myös muuttaa kuten tavallista lakia, ellei muutos poikkea perustuslaista enempää kuin alkuperäinen poikkeuslaki.
Saksan ruhtinaskunnissa kehittyi 1840-luvulta alkaen tapa muuttaa perustuslakia välillisesti perustuslainsäätämisjärjestyksessä, mutta nimeämättä lakia perustuslaiksi. Tapa jatkui Saksan keisarikunnassa ja siirtyi Weimarin tasavallan vuoden 1919 perustuslain mukaiseen valtiojärjestykseen. Ensi sijassa poikkeuslakeja käytettiin valtioelinten toimivallan ja hallintokoneiston organisaation muutoksiin. Esimerkiksi Adolf Hitlerin hallinnon näennäisesti laillisen perustan muodostanut valtalaki (saks. Ermächtigungsgesetz) hyväksyttiin perustuslain välillisenä muutoksena. Saksan liittotasavallan vuoden 1949 perustuslaki kielsi tällaisen välillisen muuttamisen.
Suomessa alettiin 1800-luvun loppupuolella syrjäyttää Ruotsin vallan aikaisten perustuslakien ja niihin vertautuvien säätyerioikeuksien säännöksiä niiden haitatessa talouselämän ja hallinnon uudistuksia. Tällöin ei aina kumottu perustuslakien ja erioikeuksien säännöksiä, eikä muutettu niiden tekstiä. Poikkeuslakien säätäminen vakiintui 1917–1921. Vanhojen perustuslakien ja vuoden 1919 hallitusmuodon vastaisina pidettiin esimerkiksi torpparien vapauttamista ja tavaroiden niukkuuden seurauksia lieventäviä lakeja. Käytännöstä tuli virallinen hallitusmuodon 95 pykälän nojalla, joka sääti että hallitusmuotoa sai muuttaa tai poikkeuksia siitä säätää vain perustuslainsäätämisjärjestyksessä. Vuoden 1919 hallitusmuodon aikana (1919–2000) hyväksyttiin yli 800 poikkeuslakia. Yli puolet niistä muutti perustuslain takaamaa omaisuudensuojaa, esimerkiksi monet talouselämän säännöstelemiseksi säädetyt lait sekä maanhankintalaki, mutta niillä lykättiin myös eduskuntavaaleja, valittiin tasavallan presidentti poikkeavassa järjestyksessä tai pidennettiin toimikautta sekä säädettiin sotaan syyllisten rankaisemisesta. Erityisen runsaassa käytössä menettely oli toisen maailmansodan aikana ja muutamana vuotena sen jälkeen.
Myös nykyisen, vuoden 2000 perustuslain mukaan rajattuja poikkeuksia perustuslain säännöksiin voidaan säätää perustuslain säätämisjärjestyksessä, mutta tätä mahdollisuutta on harvoin enää käytetty.
Aiheesta muualla

Valmiuslaki 2011/1552
Pohjois-Pohjanmaan liitto

| Pohjois-Pohjanmaan liitto |
| --- | --- |
Perustettu:  1931
Tyyppi:  Kuntayhtymä
Toimiala:  Aluekehitys
Päämaja:  Poratie 5 A, 90140 Oulu
Toiminta-alue:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Maakuntajohtaja:  Jussi Rämet
Päätöksentekoelin:  Pohjois-Pohjanmaan maakuntavaltuusto
Aiheesta muualla
Pohjois-Pohjanmaan liitto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjois-Pohjanmaan liitto on yksi Suomen kahdeksantoista maakunnan liitosta.
Pohjois-Pohjanmaan kunnat 2016 alkaen
Historia

Pohjois-Pohjanmaan liittoa edeltänyt Pohjois-Pohjanmaan Maakuntaliitto perustettiin tammikuun 6. päivänä 1931 Oulun Seurahuoneella. Kokouskutsussa todettiin seuraavaa: "Luokaamme yhteisen maakuntahenkemme pohjalta elinvoimainen, koko maakuntaa käsittävä, kaikki pohjois-pohjalaiset yhdistävä maakuntaliitto". Tämä maakuntahenki kannatteli Maakuntaliittoa aina 62 vuotta, kunnes se ja Pohjois-Pohjanmaan seutukaavaliitto yhdistettiin huhtikuun 1. päivänä 1993 Pohjois-Pohjanmaan liitoksi.
Toiminta

Pohjois-Pohjanmaan liitto on yhteensä kolmenkymmenen Pohjois-Pohjanmaan kunnan muodostama kuntayhtymä, Vaalan kunta Kainuusta liittyi vuoden 2016 alusta sen varsinaiseksi jäsenkunnaksi. Liiton tehtävinä ovat alueellinen kehittäminen, muun muassa aluekehittämisohjelmien sekä EU-ohjelmien valmistelu ja laadinta yhteistyössä muiden toimijoiden kanssa, maakuntakaavoitus, edunvalvonta ja maakunnan tunnetuksi tekeminen. Toimimme yhdessä eri yhteistyötahojen kanssa maakunnan parhaaksi. Pohjois-Pohjanmaan liitolta voi hakea rahoitusta maakuntaohjelman ja EU-ohjelmien tavoitteiden mukaisten hankkeiden toteuttamiseen.
Organisaatio

Liiton päätöksenteko perustuu kunnalliseen demokratiaan, päätösvaltaa liitossa käyttävät maakuntavaltuusto ja -hallitus. Maakuntajohtajana toimii Jussi Rämet. Aluekehityksen tulosalueen johtaja on kehitysjohtaja Tiina Rajala ja aluesuunnittelun tulosaluetta johtaa suunnittelujohtaja Markus Erkkilä. Hallintojohtaja Riitta Pitkänen johtaa hallinnon ja talouden tulosaluetta.
Pohjois-Pohjanmaan liiton organisaatio
Pohjois-Pohjanmaan liiton luottamushenkilöorganisaatio
Pohjois-Karjalan vaakuna

Pohjois-Karjalan maakuntavaakuna.
Pohjois-Karjalan vaakuna on Pohjois-Karjalan maakunnan heraldinen tunnus. Vaakunan heraldinen selitys kuuluu: "Punaisessa kentässä kaksi esiintyöntyvää, toisiaan vastaan iskevää käsivartta, joista oikea, haarniskoitu pitelee miekkaa ja vasen, rengaspanssarin peittämä paljaassa kädessä käyrää sapelia; kaikki hopeaa, paitsi aseiden kahvat kultaa; saatteena yläpuolella kultakruunu." Vaakuna on alun perin Karjalan historiallisen maakunnan tunnus, josta Pohjois-Karjalan nykymaakunta käyttää mallia ilman kilven päällistä herttuakunnan kruunua.