stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Attila

Attila (n. 406–453) oli viimeinen ja voimakkain Euroopan hunnien johtajista. Attilasta tuli yhdessä veljensä Bledan kanssa hunnien hallitsija vuonna 434. Bleda kuoli vuonna 445, ilmeisesti veljensä murhauttamana. Siitä lähtien aina kuolemaansa saakka Attila oli hunnien yksinvaltias.
Attila hallitsi silloisen Euroopan suurinta valtakuntaa, joka ulottui Keski-Euroopasta Mustallemerelle ja Tonavalta Baltiaan. Attila oli sekä Itä- että Länsi-Rooman imperiumien hankalin vihollinen: hän valloitti Balkanin niemimaan kahdesti ja piiritti toisella kerralla Konstantinopolia. Hän marssi halki Ranskan aina Orleansiin asti. Hänet voitti kuitenkin lopulta yhdistynyt länsigoottien ja roomalaisten armeija Katalaunien kenttien taistelussa.
Attilasta on tullut legendaarinen hahmo Euroopan historiassa. Suurimmassa osassa Länsi-Eurooppaa häntä on pidetty julmuuden ja ahneuden perikuvana. Attila on keskeinen hahmo kolmessa saagassa ja Nibelungein laulussa.
Attilasta kertovat lähteet

Attilasta on vain muutamia lähteitä: Jordanes, Priscus ja muutamia kristillisiä kronikoitsijoita. Hunnien omia lähteitä ei ole, koska hunnit eivät kirjoittaneet.lähde tarkemmin?
Attilan persoona ja maine

Attila oli lyhytkasvuinen mutta voimakas. Hän oli sekä pukeutumiseltaan että elintavoiltaan varsin vaatimaton; hänen vieraansa söivät kulta- ja hopea-astioista kalliita ruokia, mutta hän itse käytti aina vain puuastioita. Hän kuunteli aterioidessaan mielellään laulua ja esityksiä, mutta pysyi itse aina vakavasti ääneti. Sotaretkillään hän kylvi kauhua, ja häntä kutsuttiinkin Jumalan ruoskaksi. Joidenkin lähteiden mukaan hän itsekin kutsui itseään "Jumalan ruoskaksi".lähde?
Attila pääsi väkivalloin hajaantuneiden hunniheimojen kuninkaaksi. Hän laajensi sotimalla valtakuntansa Skytian sisämaihin ja syvälle Germanian metsiin.tarvitaan parempi lähde
Sota Itä-Roomaa vastaan

Attila ryhtyi sotaan Itä-Rooman valtakuntaa vastaan viemällä valtavan sotajoukon Tonavan yli. Kymmeniä kaupunkeja hävitettiin Adrianmeren ja Mustanmeren välillä. Voitettuaan kolmessa taistelussa peräkkäin Itä-Rooman sotajoukot hunnit lähestyivät Konstantinopolia.
Sota Itä-Roomaa vastaan > Keisarin rauhanlähetystö

Arkadiuksen jälkeen Itä-Rooman valtaistuimelle nousseen heikon Teodosiuksen II täytyi tehdä nöyryyttävä rauha, jossa hän antoi hunneille laajan maa-alan Tonavan eteläpuolelta sekä lupasi korottaa vuotuisen veron 700 kultanaulasta 2 100 naulaan. Itä-Rooman keisari lähetti lähettiläitä hunnikuninkaan hovileiriin. Yksi näistä lähettiläistä on kirjoittanut matkastaan kertomuksen.lähde?
Matka kävi ensin hävitettyjen kaupunkien raunioiden ja taisteluissa kaatuneiden sotilaiden luiden täyttämien seutujen ohitse. Tonavan yli mentiin puunrungoista koverretuilla veneillä. Sitten tie kävi nykyisen Unkarin metsäisiä tasankoja myöten, ja Teissjoen yli päästiin kannettavissa veneissä. Läheisistä kylistä lähettiläät saivat simaa ja hirssiryynejä.lähde?
Viimein he saapuivat Attilan hovileiriin Tokajin seuduille, jossa oli siellä täällä puurakennuksia, savimajoja ja telttoja. Attila itse asui suuressa koristeellisessa puupalatsissa.lähde?
Lähetystön lähdettyä matkalleen oli Itä-Rooman hovissa yritetty lahjoa eräs Attilan lähettiläistä salaa murhaamaan kuningas, mutta tämä paljasti hankkeen Attilalle ja antoi lahjusrahat hänelle.
Sota Länsi-Roomaa vastaan

Jo ennen ryhtymistään sotaan Länsi-Rooman keisarikuntaa vastaan Attila oli liitossa Eurooppaa ryöstelleiden vandaalien kanssa, jotka olivat siirtyneet Espanjasta Afrikkaan ja ryöstelivät sieltä meritse Välimeren rannikoita. Epäluuloinen vandaalien kuningas Geiserik leikkautti nenän ja korvat poikansa vaimolta, Länsigoottien kuninkaan Teoderikin tyttäreltä. Teoderikin kostoa peläten Geiserik liittoutui vielä lujemmin Attilan kanssa. Attilaa vastaan puolestaan Länsigootit uudistivat ja vahvistivat vanhan liittonsa roomalaisten kanssa.lähde?
Attila pyysi puolisokseen Länsi-Rooman keisarin Valentinianuksen sisarta Honoriaa. Kun hovi ei pyyntöön suostunut, Attila aloitti sodan. Koottuaan puoli miljoonaa sotilasta monesta eri kansakunnasta hunnikuningas hyökkäsi Galliaan.
Sota Länsi-Roomaa vastaan > Orleansin piiritys ja Katalaunien kenttien taistelu

Galliassa Attila ryhtyi piirittämään Orleansia. Esikaupungit valloitettiin nopeasti. Roomalaisten ja länsigoottien sotajoukot marssivat kuitenkin kaupungin avuksi. Roomalaisia johti valtioviisas Aëtius ja länsigootteja kuningas Teoderik.
Attila perääntyi tasangoille, nykyisten Châlonsin ja Troyesin seuduille, jotka soveltuivat hyvin hänen hunniratsuväelleen. Siinä syttynyt Châlonsin eli Katalaunien kenttien taistelu oli, kuten eräs senaikainen kirjailija lausuu, "hurja, vaihtelevainen, kiihkeä, verinen ja verraton sekä vanhempina että nykyisempinä aikoina". Attila itse oli hunnijoukkonsa kanssa keskellä, alamaiskansat sivustoilla ja varsinkin itägootit asetettuina perivihollisiaan, niin ikään germaanitaustaisia länsigootteja vastaan, joita kohti kuningas kehotti koko sotajoukon tähtäämään päärynnäkkönsä.
Kun heittoaseet oli kummaltakin puolelta loppuun heitetty, sekä ratsu- että jalkaväet ryntäsivät molemmin puolin mies miestä vastaan. Hunnit käänsivät voimansa länsigootteja kohti. Kuningas Teoderik kaatui ratsastaessaan rivien välitse. Hänen poikansa Thorismund ryhtyi kuitenkin johtamaan, vei länsigootit alas kukkuloilta ja teki rynnäkön, jolla he pääsivät hunnien rintaman läpi.
Attilan täytyi vetää sotilaansa leiriä ympäröivien vaunujen keskelle. Siellä hänen kerrotaan teettäneen satuloista suuren rovion, jonka hän aikoi sytyttää ja syöksyä itse liekkeihin, jos hänen leirinsä valloitettaisiin. Leiriä vastaan hyökkäävät joukot kuitenkin torjuttiin, ja länsigootit luopuivat piirityksestä.
Väijytystä pelkäävä Attila pysyi monta päivää vaunulinnoituksessaan, mutta lähti viimein liikkeelle ja marssi vaaratta takaisin Reinin toiselle puolelle. Erään arvion mukaan taisteluissa oli kaatunut 162 000selvennä miestä. Roomalaiset ja länsigootit olivat kuitenkin pelastaneet Rooman heikot jäännökset täydellisestä häviöstä.
Sota Länsi-Roomaa vastaan > Attila uhkaa Roomaa

Attila toipui tappiostaan ja marssi seuraavana vuonna Ylä-Italiaan, jonka kaupunkeja ja maaseutua hunnit hävittivät. Osa hävitettyjen kaupunkien asukkaista siirtyi silloin Brentajoen suun edustalla oleville laguuneille ja perusti sinne pieniä siirtokuntia, joista muun muassa Venetsia on saanut alkunsa. Attila marssi kohti Roomaa, mutta paavi Leo I tuli pappisjoukon kanssa vastaan ja taivutti Attilan kääntymään takaisin. Leo ennusti, että jokainen Rooman valloittaja kuolisi pian valloituksen jälkeen, kuten Alarik. Kohtaamisen todenperäisyydestä ei ole varmuutta. Vatikaanin nykyinen kanta on, että jonkinlainen kohtaaminen todella tapahtui Mantuan lähellä.
Attilan kuolema ja perintö

Attila kuoli häitään viettäessään Roomasta perääntymisen jälkeisenä vuonna. Hänen kuolemastaan ei ole varmaa tietoa, mutta kerrotaan, että morsian, kaunis Hildigun, itse pisti häntä puukolla sydämeen kostaakseen oman ryöstönsä. Toinen versio Attilan kuolemasta kertoo, että hän tukehtui hääyönään omaan vereensä rajun nenäverenvuodon seurauksena. Attilan valtakunta hajosi hänen kuoltuaan. Hunnit ajettiin takaisin itään, ja monet alamaiskansat lähtivät kukin omalle taholleen.lähde?
Useissa Saksan muinaisrunoissa on hunnikuningas vielä Germanian suurena valtiaana, ja Nibelungein laulu kertoo: "Siinä istui Unkarin-maalla kuuluisa Attila-kuningas, jonka vertaista ei ole ollut. Kahtatoista valtakuntaa hän hallitsi; kaksitoista kuningasta, kruunut päässä, häntä palvelivat; kaksitoista herttuaa, kolmekymmentä kreiviä sekä epälukuiset ritarit ja asemiehet seisoivat hänen ympärillään. Se kuningas oli laupias ja hurskas; hänen vertaistaan ei ole ollut."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Attila Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Felix Dahn: Attila. Historiallinen romaani kansainvaelluksen ajoilta. WSOY, Porvoo, 1922. Ekirjana Gutenberg-projektissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  8  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef 
Mór Thanin maalaus Attilan hovista.
Attilan sotaretki Galliaan.
Piispa Leo kohtaa Roomaa uhkaavan Attilan. Rafaelin tekemä fresko.
Keskiaikainen Nibelungenlied-eepos sekoittaa Attilan ja muita historiallisia henkilöitä muinaistaruihin.
Vanhasen II hallitus

| Vanhasen II hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 70. valtioneuvosto
 Vanhasen II hallitus eduskunnan ministeriaitiossa 2007. Kuvasta puuttuvat Sirkka-Liisa Anttila ja Jyri Häkämies
Toimikausi alkoi:  19. huhtikuuta 2007
Toimikausi päättyi:  22. kesäkuuta 2010
Valtionpäämies:  Tarja Halonen
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Matti Vanhanen
Hallituksen varajohtaja:  Jyrki Katainen
Ministerien lukumäärä:  20
Hallituspuolueet:   Keskusta  Kokoomus  RKP  Vihreät 
Hallituksen asema:  enemmistöhallitus 126 / 200
Oppositiopuolueet:   Sosiaalidemokraatit  Vasemmistoliitto  Kristillisdemokraatit  Perussuomalaiset 
Historia
Vaalit:  Eduskuntavaalit 2007
Edellinen:  Vanhasen I hallitus
Seuraava:  Kiviniemen hallitus
Vanhasen II hallitus oli Suomen tasavallan 70. hallitus, joka hallitsi 19. huhtikuuta 2007 – 22. kesäkuuta 2010. Pääministerinä toimi keskustan Matti Vanhanen. Vuoden 2007 eduskuntavaalien jälkeen muodostettu hallitus perustui keskustan (51 paikkaa eduskunnassa), kokoomuksen (51), vihreiden (14) ja ruotsalaisen kansanpuolueen (9 + Ahvenanmaan edustaja) yhteistyölle.
Hallitus erosi kesken vaalikauden kesäkuussa 2010 keskustan puheenjohtajan vaihtumisen vuoksi, kun Matti Vanhasen tilalle valittiin Mari Kiviniemi.
Hallituspohja

Vanhasen II hallituksen muodostamista koskeneet hallitusneuvottelut käytiin Säätytalossa huhtikuussa 2007 eduskuntavaalien jälkeen. Hallitus oli enemmistöhallitus, ja sen takana oli eduskunnassa 126 kansanedustajaa. Virkaan astuttuaan hallitus kutsui itseään ”sinivihreäksi”. Koostumukseltaan se oli lähinnä porvarihallitus. Edeltävän eli Vanhasen I hallituksen puolueista oppositioon jäi sosiaalidemokraatit.
Ministerisalkkuja oli keskustalla ja kokoomuksella kummallakin kahdeksan sekä vihreillä ja RKP:llä kullakin kaksi. Ministereitä oli 20, mikä oli suurin määrä Suomen historiassa. Hallituksen aloittaessa ministereinä oli 12 naista ja 8 miestä. Hallitus olikin silloin naisvaltaisin koko maailmassa. Paula Lehtomäen noin puolen vuoden mittaisen äitiysloman aikana jakauma oli 11 naista ja 9 miestä, kuten myös Liisa Hyssälän jätettyä hallituksen noin kuukausi ennen hallituksen eroa.
Hallituksen ero

Hallitus erosi kesken vaalikauden kesäkuussa 2010 keskustan puheenjohtajan vaihtumisen vuoksi. Pääministeri Matti Vanhanen oli ilmoittanut jo jouluna 2009, ettei enää asettuisi ehdolle puolueen puheenjohtajaksi vuoden 2010 puoluekokouksessa. Uudeksi puheenjohtajaksi valittiin 12. kesäkuuta 2010 Mari Kiviniemi.
Vanhanen jätti hallituksensa eronpyynnön tasavallan presidentti Tarja Haloselle perjantaina 18. kesäkuuta. Presidentti myönsi hallitukselle eron samana päivänä ja pyysi Vanhasta jatkamaan toimitusministeristön johdossa, kunnes uusi hallitus on nimitetty. Keskustan uusi puheenjohtaja Kiviniemi valittiin pääministeriksi, ja Kiviniemen hallitus aloitti työnsä 22. kesäkuuta 2010.
Uudet ministeriöt ja työnjako

Vanhasen II hallituksen hallitusohjelmassa päätettiin järjestää joidenkin ministeriöiden tehtäviä uudelleen. Aiemmat kauppa- ja teollisuusministeriö ja työministeriö yhdistettiin uudeksi työ- ja elinkeinoministeriöksi, johon tuli kaksi ministeriä – työministeri ja elinkeinoministeri. Maahanmuuttoasiat siirrettiin sisäministeriön alaisuuteen, jonne perustettiin niitä hoitamaan maahanmuutto- ja eurooppaministerin salkku. Maahanmuutto- ja eurooppaministeri kykeni toimimaan muiden ministereiden sijaisena Euroopan unionin ministerineuvoston kokouksissa ja edustamaan Suomea yleisten asioiden kokouksissa. Sisäasiainministeriöön perustettiin myös erillinen asuntoministerin salkku.lähde?
Hallitusohjelma

Hallitusohjelmassa taloudelliset kysymykset oli ratkaistu sillä perusteella, millaisiksi valtion tulot arvioitiin. Vaalikauden lopulle mennessä veronalennukset ja valtion uudet tai lisääntyvät menot olivat molemmat noin 1,3 miljardia euroa, minkä lisäksi toteutettiin 480 miljoonan euron arvoinen elintarvikkeiden arvonlisäveron alennus. Tämä vastasi noin kahta kolmasosaa arvioidusta enimmäisvarasta, mikä oli 4–5 miljardia eurosta vuosittain vaalikauden lopulla.
Hallitus siirsi työministeriön työvoima-asiat kauppa- ja teollisuusministeriölle, jolloin muodostui uusi työ- ja elinkeinoministeriö. Järjestely vaikutti satoihin työhallinnon palveluksessa oleviin virkamiehiin.
Sosiaaliset projektit liittyivät hallituksen tavoitteeseen vähentää työttömyyttä ja köyhyyttä tehostamalla työllistämistä. Sosiaaliturvan kokonaisuudistus taas oli koko hallituskauden projekti, jossa vaikeaselkoista sosiaaliturvaa oli tarkoitus yksinkertaistaa ja siirtää perustulon suuntaan. Asuntotilannetta pääkaupunkiseudulla aiottiin parantaa erilaisilla toimilla ja asunnottomuutta vähentää.
Ympäristöasioissa hallitus aikoi kiristää energiaveroja. Vuoden 2008 alusta autoverot muutettiin suosimaan vähäpäästöisempiä autoja ja käyttömaksutkin uusittiin muutama vuosi tämän jälkeen. Julkista liikennettä tuettiin erityisrahoituksella suurissa kaupungeissa ja kilpailua lisättiin raide- ja bussiliikenteessä koko maassa.
Hallitusneuvottelujen aikana Keskusta ilmoitti haluavansa ulkoasiainministerin paikan. Kokoomus kuitenkin sitoutui sotilaalliseen liittoutumattomuuteen, ja ulkoasiainministeriksi valittiin Ilkka Kanerva.
Hallitusneuvottelut käytiin aiempaa vaitonaisemmassa ilmapiirissä. Hallituksenmuodostaja Vanhasen ohjeiden mukaisesti puolueiden edustajat eivät kommentoineet juuri lainkaan tiedotusvälineille neuvottelujen sisältöä.lähde?
Vuoden 2009 vaalirahakohu

Pääministeri Vanhanen joutui keväällä 2009 keskelle vaalirahoituskohua, jonka seurauksena Vanhasen ja hallituksen luottamus kyseenalaistettiin. Eduskunta äänesti lopulta pääministerin luottamuksesta, mutta kävi ilmi, että Vanhanen ja tämän hallitus nautti edelleen eduskunnan luottamusta. Myös uusien vaalien järjestämistä väläyteltiin.lähde?
Hallituksen esityksiä ja uudistuksia

Vanhasen II hallituksen esityksiä ja uudistuksia:
Takuueläkkeen asettaminen, jonka avulla noin 120 000 suomalaisen eläkettä pyrittiin nostamaan 685 euroon kuukaudessa, mikä tarkoittaa täyttä kansaneläkettä saavalle yli 100 euron eläkkeen korotusta kuukaudessa.
Puukaupan veroaleen asettaminen teollisuuden puuntarpeen ja Suomen taloutta uhkaavien Venäjän puutullien vuoksi.
Lex Nokian eli sähköisen viestinnän tietosuojalain hyväksyminen.
Uuden ulkomaalaislain valmistelu.
Työnantajien KELA-maksujen poistaminen.
Uuden yliopistolain valmistelu. Lain tarkoituksena oli mahdollistaa yliopistojen säätiöittäminen. Siihen kuului myös uuden Aalto-yliopiston perustaminen pääkaupunkiseudulle yhdistämällä vanhoja yksiköitä. Laki ajautui ongelmiin perustuslakivaltiokunnassa, koska sen nähtiin loukkaavan yliopistojen autonomiaa yliopistojen hallitusten ottaessa ulkopuolisia edustajia yli puolet.
Kauppojen aukioloaikojen vapauttaminen.
Vaaliuudistuksen tekeminen.
Esityksen tekeminen televisiolupamaksujen korvaamisesta mediamaksulla tai Yle-maksulla.
Esityksen tekeminen puolustusbudjetin nostosta kahden prosentin vuosittaisella tasokorotuksella, mikä olisi esityksen mukaan tarkoittanut niiden korotusta noin 50 miljoonalla eurolla vuodessa indeksikorotusten lisäksi vuodesta 2011 lähtien.
90 vuoden ajan toimineen Merentutkimuslaitoksen lakkauttaminen.
Ministerit

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Matti Vanhanen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Valtiovarainministeri, pääministerin sijainen |   | Jyrki Katainen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ulkoasiainministeri |   | Ilkka Kanerva | 19.4.2007 | 4.4.2008 | Kokoomus |
| Ulkoasiainministeri |   | Alexander Stubb | 4.4.2008 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ministeri ulkoasiainministeriössä |   | Jan Vapaavuori | 1.6.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ulkomaankauppa- ja kehitysministeri |   | Paavo Väyrynen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Oikeusministeri |   | Tuija Brax | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Vihreät |
| Sisäasiainministeri |   | Anne Holmlund | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ministeri sisäasiainministeriössä |   | Mari Kiviniemi | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Ministeri sisäasiainministeriössä |   | Mauri Pekkarinen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Maahanmuutto- ja eurooppaministeri, ministeri oikeusministeriössä |   | Astrid Thors | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Puolustusministeri |   | Jyri Häkämies | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa |   | Astrid Thors | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa |   | Jyri Häkämies | 1.5.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Hallinto- ja kuntaministeri |   | Mari Kiviniemi | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Opetusministeri |   | Sari Sarkomaa | 19.4.2007 | 19.12.2008 | Kokoomus |
| Opetusministeri |   | Henna Virkkunen | 19.12.2008 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Kulttuuri- ja urheiluministeri, ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Stefan Wallin | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Maa- ja metsätalousministeri |   | Sirkka-Liisa Anttila | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Liikenneministeri |   | Anu Vehviläinen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Viestintäministeri |   | Suvi Lindén | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Elinkeinoministeri |   | Mauri Pekkarinen | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Työministeri |   | Tarja Cronberg | 19.4.2007 | 26.6.2009 | Vihreät |
| Työministeri |   | Anni Sinnemäki | 26.6.2009 | 22.6.2010 | Vihreät |
| Ministeri työministeriössä |   | Liisa Hyssälä | 19.4.2007 | 1.1.2008 | Keskusta |
| Ministeri työministeriössä |   | Astrid Thors | 19.4.2007 | 1.1.2008 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Sosiaali- ja terveysministeri |   | Liisa Hyssälä | 19.4.2007 | 24.5.2010 | Keskusta |
| Sosiaali- ja terveysministeri |   | Juha Rehula | 24.5.2010 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Peruspalveluministeri |   | Paula Risikko | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
| Ympäristöministeri |   | Paula Lehtomäki | 19.4.2007 | 28.9.2007 | Keskusta |
| Ympäristöministeri |   | Kimmo Tiilikainen | 28.9.2007 | 11.4.2008 | Keskusta |
| Ympäristöministeri |   | Paula Lehtomäki | 11.4.2008 | 22.6.2010 | Keskusta |
| Ministeri ympäristöministeriössä |   | Paula Risikko | 19.4.2007 | 1.1.2008 | Kokoomus |
| Asuntoministeri |   | Jan Vapaavuori | 19.4.2007 | 22.6.2010 | Kokoomus |
Ympäristöpolitiikka

Hallituksen ympäristöministeri oli keskustan Paula Lehtomäki (hänen äitiysloma-aikanaan Kimmo Tiilikainen). Hallituksen ympäristöpolitiikkaan vaikuttivat myös maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttila, asuntoministeri Stefan Wallin, oikeusministeri Tuija Brax, talousministeri Jyrki Katainen, elinkeinoministeri Mauri Pekkarinen, ja työllisyysministeri Tarja Cronberg.
Vanhasen hallituksen ympäristöministeri Paula Lehtomäen ympäristöpolitiikassa merkittäviin tai keskustelua herättäneisiin aiheisiin sisältyi ilmastopolitiikka, uusiutuva energia, ydinvoimaratkaisu, syöttötariffi, Windfall-vero, Itämeri, Nord Stream, rakentaminen ja vaalirahoitusskandaali, liikennepolitiikka: (biopolttoaineet, ruuhkamaksut ja joukkoliikenne), Saimaannorppa, metsäpolitiikka: verovähennys ja vanhojen metsien hakkuut,  lakimuutokset: pesuaineet ja kaivoslaki ja ympäristöhallintomuutos.lähde?
Ympäristöpolitiikka > Kansainväliset hankkeet > Uusiutuva energia

EU-maat sitoutuivat 20 prosentin ilmastokaasuvähennyksiin vuosina 1990–2020. Suomella oli vaikeuksia saavuttaa luvattuja vähennyksiä. Suomen uusiutuvan energian tavoitteet olivat 2000-luvulla muita EU-maita maltillisempia. Tavoite oli nostaa uusiutuvan energian tuotanto 35 prosenttiin sähkönkulutuksesta vuosina 1997–2010. Vuonna 2006 tavoite laskettiin 31,5 prosenttiin. Osuus oli 26 prosenttia vuonna 1997 ja sama 26 prosenttia vuonna 2007. Vuonna 2007 oli saavutettu 10 % vuosien 1995–2010 aurinkovoimatavoitteesta ja 22 % tuulivoimatavoitteesta.
Ympäristöpolitiikka > Kansainväliset hankkeet > Itämeri

Hallituksen tavoitteena oli vähentää Itämeren kuormituksesta maatalouden ravinnepäästöjä 1/3-osa 2015 mennessä verrattuna vuosiin 2001–2005. Keinona olivat ympäristötuet. Suomen aiheuttamasta kuormituksesta maataloudesta syntyi 60 % fosforista ja 50 % typestä. Suomen osuus oli 10–11 % Itämeren kokonaiskuormituksesta. Puolan osuus oli noin 30 %. Suomalaiset kalastivat Itämerestä 111 miljoonaa kg kalaa vuonna 2008. Suomi osallistui Venäjän jäteveden puhdistushankkeeseen.
Ympäristöpolitiikka > Kansainväliset hankkeet > Itämeren kaasuputki

Nord Stream julkaisi vuonna 2009 Itämeren kaasuputkihankkeen kansainvälisen lakisääteisen ympäristövaikutusselvityksen YVA. Hankkeessa pyritään lisäämään venäläisen Gazpromin fossiilisen energian myyntiä saksalaisille. YVA valmistui heinäkuussa 2009. Hallitus antoi myönteisen kantansa putken linjauksesta Suomen talousalueella syys-lokakuussa 2009. Hanke tarvitsi myös ympäristöministeriön luvan.
Ympäristöpolitiikka > Windfall-vero

Windfall-voiton verosta eli sähköyhtiöiden arvonnousun leikkaamisesta ydinvoiman ja vesivoiman tuottajilta keskusteltiin vuonna 2006. Myös Kokoomus kääntyi kannattamaan Keskustan ja ministeri Mauri Pekkarisen ajamaa veroa. Veron tuotoksi Katainen arvioi 30–300 miljoonaa euroa. Työ- ja elinkeinoministeriö valmisteli lakiesitystä. Ministeriön mukaan omaan käyttöön sähköä tuottavat yhtiöt olisi voitu vapauttaa verosta. Näistä esimerkiksi metsäyhtiöiden osuus koko sähkönkulutuksesta oli 31 % vuonna 2007.
Ympäristöpolitiikka > Rakentaminen

Ympäristöministeriö selvitti rakennusten energiatehokkuusvaatimuksia vuonna 2008 vuosiksi 2010 ja 2012. Selvityksen mukaan määräykset tiukentuisivat 30–40 % vuoden 2010 alusta ja vuonna 2012 siirryttäisiin kokonaiskulutukseen perustuvaan sääntelyyn. Rakentamisen hinta nousisi 2–6 % aluksi, mutta hinta laskisi ja lisäkustannusten lyhyt takaisinmaksuaika säästöissä tekisi ne kannattaviksi.
Ympäristöpolitiikka > Liikenne

Kauppa- ja teollisuusministeriö julkaisi vuonna 2006 työryhmäselvityksen EU:n 5 prosentin biopolttoainevelvoitteen toteuttamisesta. Työryhmässä oli edustettuna VTT, liikenne- ja viestintäministeriö, maa- ja metsätalousministeriö, valtiovarainministeriö, ympäristöministeriö, kauppa- ja teollisuusministeriö, Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus (MTT), sekä Öljy- ja kaasualan keskusliitto. Työryhmän mukaan 5 %:n tavoite oli mahdollinen 2010 mennessä, mutta kustannussyistä he suosittelivat EU-tavoitteen sijaan vain 3 prosentin tavoitetta. Työryhmän tavoitesuositus oli 1 % vuonna 2008, 2 % vuonna 2009 ja 3 % vuonna 2010. Tällöin vuonna 2010 lisäkustannukseksi arvioitiin 50–80 milj. €/vuosi ja polttoainehintaan lisäystä 3 senttiä/litra. Biopolttoaineiden tuotantokustannukset todettiin samoiksi kuin muissa EU-maissa.
Autoverotusta laskettiin 2007, jotta autokanta uudistuisi. Autoverouudistuksen perustelujen mukaan uudistus vähentäisi päästöjä 0,37 % vuodessa. Luonnonsuojeluliiton mukaan verotason vaikutukset olivat ilmaston kannalta kielteiset.
Ympäristöpolitiikka > Saimaannorppa

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokitteli saimaannorpan erittäin uhanalaiseksi. Kansainvälinen merentutkimusneuvosto vaati Suomelta tehokkaampia suojelutoimia. Sirkka-Liisa Anttila ei säätänyt saimaannorpan kuuttien kalastuskieltoa kevätkesäksi 2009, koska kielto herättäisi hänen mukaansa kiukkua.