stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roman Ljašenko

| Roman Ljašenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. toukokuuta 1979 Murmansk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 5. heinäkuuta 2003 (24 vuotta) Antalya, Turkki
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  184 cm
Paino:  81 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2003
Seurat:  Lokomotiv Jaroslavl (RSL) Dallas Stars (NHL) New York Rangers (NHL)
NHL-varaus:  2. kierros #52, 1997 Dallas Stars
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ruotsi 2002 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 1999 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Suomi 1998 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekki 1997 | jääkiekko |  |
Roman Jurievitš Ljašenko (ven. Роман Юрьевич Ляшенко; 2. toukokuuta 1979 Murmansk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto - 5. heinäkuuta 2003 Antalya, Turkki) oli venäläinen jääkiekkoilija. Hän oli rightilta pelaava keskushyökkääjä, joka pelasi NHL:ssä yhteensä 139 ottelua tehoin 14+9=23 ja keräsi 55 rangaistusminuuttia.
Ura

Murmanskissa syntynyt, mutta Jaroslavlissa kasvanut Ljašenko aloitti uransa Venäjän superliigan Lokomotiv Jaroslavlissa, jossa pelasi ensimmäisen pääsarjakautensa 1996-97. Hän voitti mestaruuden ja hänet varattiin seuraavana kesänä Dallas Starsiin, jonne siirtyi vuonna 1999.
Ensimmäisellä NHL-kaudellaan Ljašenko teki 58 ottelussa tehot 6+6=12. Hänet kaupattiin kauden 2001-02 siirtorajan kynnyksellä New York Rangersiin. Kaudella 2002-03 Ljašenko pelasi vain kaksi peliä Rangersissa ja pelasi enimmät pelinsä AHL:n Hartford Wolf Packissa.
Maajoukkueura

Ljašenko pelasi MM-kisoissa vuonna 2002, kun Venäjä voitti hopeaa. Ljašenko on pelannut myös kolmet nuorten MM-kilpailut, joista on voittanut kultaa 1999, hopeaa 1998 ja pronssia 1997. Vuonna 1999 hän toimi joukkueensa kapteenina, kun Venäjä voitti kultaa.
Kuolema

Ljašenko lomaili Antalyassa, Turkissa äitinsä ja sisarensa kanssa. Hänet löydettiin hotellihuoneestaan hirttäytyneenä vyöhönsä aamulla 6. heinäkuuta. Turkin poliisin mukaan huoneesta löytyi itsemurhaviesti, jossa Ljašenko pyysi anteeksi tekoaan.
Ljašenko on haudattu kotikaupunkiinsa Jaroslavliin.
RusAirin lento 9605

| RusAirin lennon 9605 onnettomuus |
| --- | --- |
 Koneen hylkyä onnettomuuden jälkeen.
Yhteenveto
Päivämäärä:  20. kesäkuuta 2011
Onnettomuustyyppi:  maastoon törmääminen
Tapahtumapaikka:  Petroskoin lentoaseman tuntuma
Lähtöpaikka:   Domodedovon kansainvälinen lentoasema, Moskova, Venäjä
Määränpää:   Petroskoin lentoasema, Petroskoi, Venäjä
Kuolleita:  47
Loukkaantuneita:  5
Eloonjääneitä:  5
Lentokone
Konetyyppi:  Tupolev Tu-134A
Lentoyhtiö:  RusAir
Rekisteritunnus:  RA-65691
Matkustajia:  43
Miehistöä:  9
RusAirin lennon 9605 onnettomuus tapahtui 20. kesäkuuta 2011 Petroskoin lentoaseman lähettyvillä Karjalan tasavallassa, kun 43 matkustajaa ja yhdeksää miehistön jäsentä kuljettanut RusAirin operoima Tupolev Tu-134A -tyyppinen matkustajakone syöksyi moottoritielle epäonnistuttuaan laskeutumisessa. Onnettomuudessa kuoli välittömästi 44 ihmistä. Kahdeksan koneessa ollutta selvisi hengissä, mutta kolme heistäkin kuoli myöhemmin vammoihinsa. Onnettomuuden syyksi todettiin tutkinnassa miehistön virheellinen toiminta huonoissa sääoloissa.
Onnettomuus

Kone oli loppulähestymisessä Petroskoin lentoasemalle, kun se syöksyi läheiselle moottoritielle noin 1,2 kilometriä ennen kiitotien kynnystä toistaiseksi tuntemattomasta syystä noin kello 23.40 paikallista aikaa (19.40 UTC). Lentäjät olivat ilmeisesti yrittäneet laskeutua moottoritielle kiitotien sijaan. Kone vältti täpärästi läheisen pienen kylän. Venäjän valtion uutispalvelu Itar-Tassin mukaan paikallisten viranomaisten mukaan kone oli kärsinyt teknisistä ongelmista, minkä vuoksi lentäjät olisivat päättäneet laskeutua moottoritielle. Sään raportoitiin olleen huono onnettomuuden sattuessa. Venäjän hätätilaministeriön Karjalan alueen toimiston mukaan radioyhteys menetettiin vain hetkeä ennen onnettomuutta.
Lentoasemalla lennonjohtovuorossa olleen Sergei Šmatkovin mukaan lentäjät jatkoivat lähestymistä huonoista sääoloista huolimatta. Hänen mukaansa sää oli vain juuri ja juuri yli minimivaatimusten. Šmatkovin mukaan lentäjien olisi tullut suorittaa ylösveto ja aloittaa uusi lähestyminen. Joidenkin tietojen mukaan kone olisi myös katkaissut voimalinjan lähestyessään aiheuttaen siten kiitotien valojen sammumisen.
Uhrit

Onnettomuuslennolla oli 43 matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä. Onnettomuudessa kuoli 44 henkeä. Onnettomuudesta selvinneet seitsemän matkustajaa ja yksi lentoemäntänä toiminut miehistön jäsen vietiin sairaalahoitoon vaikeiden vammojen vuoksi. Matkustajista kolme kuoli myöhemmin vammoihinsa. Loukkaantuneet siirrettiin Iljušin Il-76 -koneella Moskovaan hoidettavaksi.
Merkittäviä uhreja olivat kolme ydinreaktoreita suunnittelevan OKB Gidropressin johtajaa ja pääsuunnittelijaa Sergei Ryžov, Gennadi Banjuk ja Nikolai Trunov. Ryžov johti VVER-reaktorien suunnittelua 1998–2007. Lisäksi sai surmansa ydinreaktoreiden komponentteja valmistavan OKBM Afrikantovin teknologiajohtaja Andrei Trofimov, sekä Atomenergomašin teknologiajohtaja Valeri Ljalin. Miehet olivat matkalla tutustumaan ZAO Petrozavodskmaš -tehtaaseen, jonka Atomenergoprom oli ostanut helmikuussa 2010.
Onnettomuudessa kuoli myös FIFA:n jalkapallotuomari Vladimir Pettai.
| Kansallisuus | Kuolleita | Loukkaantuneita |
| --- | --- | --- |
|  Venäjä | 39 | 5 |
|  Venäjä /  Yhdysvallat | 4 | 0 |
|  Ukraina | 2 | 0 |
|  Alankomaat | 1 | 0 |
|  Ruotsi | 1 | 0 |
| Yhteensä | 47 | 5 |
Onnettomuustutkinta

Koneen mustat laatikot kerättiin onnettomuuspaikalta talteen onnettomuuden syyn selvittämiseksi. Onnettomuustutkinta avattiin heti onnettomuutta seuranneena päivänä.
Tutkinnassa onnettomuuden syyksi todettiin miehistön virheellinen toiminta ja puutteellinen kommunikaatio huonoissa sääoloissa. Navigaattori oli lievästi juopunut (0,8 promillea) ja rohkaisi kapteenia laskeutumaan, vaikka näkyvyys kovassa sateessa ja sumussa oli huono.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
40 matkustajaa kuoli lento-onnettomuudessa Venäjällä, Helsingin Sanomat
Plane crash in north-west Russia kills 44, BBC News
Kirja:Lento-onnettomuudet 2011
Kirjat ovat artikkelikokoelmia, jotka voidaan tulostaa tai ostaa painettuna kirjana.
← 2010  Vuoden 2011 lento-onnettomuudet ja vaaratilanteet  2012 →
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1.1. Kolavian lento 348  9.1. Iran Airin lento 277  24.1. Domodedovon lentokentän pommi-isku 2011  4.4. Yhdistyneiden kansakuntien lento 834  7.5. Merpati Nusantara Airlinesin lento 8968  |  18.5. Sol Líneas Aéreasin lento 5428  21.6. RusAirin lento 9605  8.7. Hewa Bora Airwaysin lento 952  11.7. Tomskavian lento 5007  26.7. Marokon kuninkaallisten ilmavoimien lento-onnettomuus 2011  |  7.9. Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuus  14.9. Angolan sotilaskoneturma 2011  16.9. Reno Air Racesin onnettomuus 2011  |
Onnettomuuskoneen kaltainen RusAirin Tupolev Tu-134A.
Saara Geitel

| Saara Geitel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1998 (ikä 25–26)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Saara Geitel (o.s. Kaskilahti, s. 1998) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt lapsena elokuvissa Uuno Turhapuro – This Is My Life ja Raja 1918. Hän on tehnyt myös dubbauksia[lähde? ], näytellyt teatterissa ja televisiosarjoissa Kynsin hampain (2016) ja Rantabaari (2022–).
Hän on näyttelijöiden Risto Kaskilahden ja Sari Puumalaisen vanhin lapsi. Geitel meni vuonna 2023 naimisiin näyttelijä-laulaja Jon-Jon Geitelin kanssa.
Aiheesta muualla

Saara Geitel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Saara Geitel Elonetissä.
Saara Geitelin teatterirooleja suomalaisen teatterin Ilona-tietokannassa
Saint Croix

St. Croix tai Saint Croix voivat viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Saint Croix, Yhdysvaltain Neitsytsaarten suurin saari
St. Croix, joki Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla
St. Croix, joki Yhdysvalloissa, Minnesotan ja Wisconsin osavaltioissa
St. Croix, joki Nova Scotiassa, Kanadassa
St. Croix, paikkakunta Indianassa, Yhdysvalloissa
St. Croix, kunta New Brunswickissä, Kanadassa
St. Croixin piirikunta, piirikunta Wisconsinissa, Yhdysvalloissa
HMCS St. Croix, Kanadan laivaston aluksia
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Saint Croix”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Républiquen metroasema

| République |
| --- | --- |
 Linjan 3 laiturit
 Pariisin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  3, 5, 8, 9 ja 11
Paikkakunta:  Pariisi
Avattu:  19. lokakuuta 1904
Républiquen metroasema on yksi Pariisin metron metroasemista. Sitä käytävät linjat 3, 5, 8, 9 ja 11. Asema avattiin 19. lokakuuta 1904 osana linjaa 3. Linjan 5 laiturit avattiin vuonna 1907, linjan 8 laiturit vuonna 1931, linjan 9 laiturit vuonna 1933 ja linjan 11 laiturit vuonna 1935. Asema on nimetty lähellä sijaitsevan Place de la Républiquen mukaan.
Galleria

Linjan 8 laituri
Aseman sisäänkäynti Boulevard Saint-Martinilla
Linjan 11 laiturit
| Pohjoiseen/Länteen |  |  |  | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Temple (en) ▷ Pont de Levallois - Bécon (en) |  |  Linja 3 |  | Parmentier (en) ▷ Gallieni (en) |
| Jacques Bonsergent (en) ▷ Bobigny - Pablo Picasso (en) |  |  Linja 5 |  | Oberkampf (en) ▷ Place d'Italie (en) |
| Strasbourg - Saint-Denis (en) ▷ Balard (en) |  |  Linja 8 |  | Filles du Calvaire (en) ▷ Pointe du Lac (en) |
| Strasbourg - Saint-Denis (en) ▷ Pont de Sèvres (en) |  |  Linja 9 |  | Oberkampf (en) ▷ Mairie de Montreuil (en) |
| Arts et Métiers (en) ▷ Châtelet |  |  Linja 11 |  | Goncourt (en) ▷ Rosny-Bois-Perrier (d) |
muokkaa wikidataa
Réquista

| Réquista |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Réquista
 Koordinaatit: 44°02′00″N, 2°32′10″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Aveyron
Arrondissementti:  Millau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,3 km²
Väkiluku (2019):  1 983 
 – Väestötiheys:  33 as./km²
Kunnan numero:  12197
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Réquista (oksitaaniksi: Requistar) on kunta Ranskan eteläosassa Aveyronin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Tarnjoen varrella, noin 62 kilometriä Millaun kaupungista länteen.
Kunnan perustaminen juontaa 1200-luvulle, jolloin Rodezin kreivi Henri II rakennutti bastiden vuonna 1292 ja antoi sille etuoikeuksia. Satavuotinen sodan aikana englantilaiset miehittivät Rouerguen historiallista maakuntaa, ja samalla he sytyttivät kaupungin tuleen. Myöhemmin Ranskan uskonsodissa 1500-luvulla kaupunki ryöstettiin, ja lopulta vuoden 1701 tulipalo tuhosi kaupungin.
Lammaspatsas. Lammas on kunnan symboli
Réquista on maatalouskunta, joka on erikoistunut karjankasvatukseen. Nautakarjasta tuotetaan Aveyronin vasikanlihaa, ja lampaankasvatus on erikoistunut valmistamaan maidosta Roquefort-juustoa. Valtakunnalliset lammasmarkkinat järjestetään joka maanantai.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Réquista Wikimedia Commonsissa
S/S Carl von Linne

S/S Carl von Linne oli tanskalainen rahtihöyrylaiva, joka ohittaessaan Hankoniemeä 26. lokakuuta 1948 ajautui myrskyssä karille Stora Tärnskärissä Russarön kaakkoispuolella. Haaksirikosta selvisi hengissä vain laivan konemestari Gunnar Pedersen – muut 12 miehistön jäsentä ja laivassa olleet kolme tanskalaista matkustajaa hukkuivat.
Carl von Linne oli tulossa Kööpenhaminasta ja matkalla Kotkaan noutamaan vanerilastia. Karille ajautuneen laivan alkaessa upota miehistö ampui ilmaan kuivana säilyneet kaksi hätärakettia. Kolme miestä hukkui pelastusveneen murskauduttua, ja aallot veivät mukanaan vähitellen muutkin laivalle jääneet miehet. Laivastoasemalta paikalle tullut moottorivene pystyi pelastamaan merestä vain konemestari Pedersenin; muut onnettomuuden uhrit olivat ruhjoutuneet kuoliaiksi pelastuslauttojen törmätessä rantakallioita vasten.
S/S Carl von Linne oli alun perin suomalaisomistuksessa matkustajalaivana, ja se kulki Vaasan ja Uumajan välistä reittiä. Vuonna 1913 se pelasti lähellä Vaasaa ainoan S/S Vestkustenin haaksirikossa hengissä säilyneen matkustajan. Laiva myytiin myöhemmin Tanskaan ja muutettiin siellä rahtiliikenteeseen sopivaksi. Laiva oli rakennettu Tanskassa vuonna 1884, ja sen vetoisuus oli 392 brt.
Laivan hylky on suurimmaksi purettu romuksi, mutta hylyn jäänteitä on vielä jäljellä Stora Tärnskärin ja Lilla Tärnskärin välisen salmen pohjassa.
S/S Drott

S/S Drott oli ruotsalainen rahtihöyrylaiva, joka ajoi saksalaisten asettamaan merimiinaan ja upposi tammikuussa 1915 ollessaan matkalla Tukholmasta Raumalle. Laivan upotessa menehtyi viisi laivan 17 hengen miehistöstä.
Drott lähti Tukholmasta 20. tammikuuta 1915 tinalastissa kohti Raumaa. Laivalla oli varauduttu miinavaaraan muun muassa laittamalla pelastusveneet käyttövalmiiksi, ja Suomen rannikkoa lähestyttäessä asetettiin myös tähystäjä keulapakalle. Drott matkasi yhdessä toisen ruotsalaislaivan, Norrköpingistä kotoisin olleen S/S Birgitin, kanssa niin, että laivat olivat koko ajan näköetäisyydellä. Laivat ohittivat illalla Grundkallengrundenin majakkalaivan aiemman sijaintipaikan, ja seuraavana aamuna kello yhdeksän aikaan ne saivat näkyviinsä Santakarin pookin. Samalla hetkellä Drott törmäsi merimiinaan ja upposi parin minuutin kuluttua keula edellä.
Laivan miehistöllä oli vaikeuksia pelastusveneiden laskemisessa, ja toinen vene kaatui niin, että 11 henkilöä joutui veden varaan. Heidät, samoin kuin kaksi muuta vedessä ollutta miehistön jäsentä, saatiin kuitenkin pelastettua. Neljää henkilöä, heidän joukossaan laivan päällikkö Nils Josefsson Smith, ei kuitenkaan löydetty. Laivan keittäjätär oli pelastusveneeseen mennessään loukannut jalkansa, ja hän menehtyi myöhemmin vammoihinsa.
Eloonjääneet siirtyivät S/S Birgitiin, jolla he saivat kuivat vaatteet ja ruokaa. Raumalla laivan ensimmäinen perämies antoi tapahtumista meriselityksen, ja eloonjäänyt miehistö matkasi sitten junalla Tornion ja Karungin kautta takaisin Ruotsiin. Laivan upottaneen miinan oli laskenut saksalainen miinanlaskija Deutschland 6. joulukuuta 1914. Deutschlandin laskemiin miinoihin upposi myös neljä muuta ruotsalaisalusta, joista S/S Everilda, S/S Luna ja S/S Norra Sverige upposivat joulukuussa 1914 ja S/S Åhus tammikuun puolivälissä 1915. Alusten mukana menehtyi yhteensä 57 henkilöä.
Raumanmeren Hylky-Team löysi sukeltaja Pasi Rytkösen johdolla Drottin hylyn syksyllä 2004. Pahoin vaurioitunut ja kappalaeiksi hajonnut hylky on noin 30 metrin syvyydessä ulkomerellä 22 kilometrin päässä Raumalta. Laivan lastina oli tinatankojen ja -harkkojen ohella rautapalkkeja, terästä, maatalouskoneita, puuvillaa ja kemikaaleja.
Saint Louis (joki)

| Saint Louis |
| --- | --- |

Alkulähde:  Seven Beaverin järvi 
Laskupaikka:  Yläjärvi 
Maat:   Yhdysvallat
Pituus:  288  km
Virtaama:  66  m³/s
Valuma-alue:  10 100  km²
Saint Louis on Yhdysvalloissa virtaava, lähes 290 kilometriä pitkä joki, joka on Nipigonjoen jälkeen toiseksi suurin Yläjärven latvajoki. Sen valuma-alue sijaitsee suurimmaksi osaksi St. Louisin piirikunnassa ja käsittää 9 400 neliökilometriä Minnesotan osavaltiossa sekä 700 neliökilometriä Wisconsinin osavaltiossa.
Luonto ja maantiede

Saint Louis saa alkunsa Seven Beaverin järvestä Mesabi Rangen laajalla rautamalmivyöhykkeellä. Sieltä se virtaa moreenipitoisten metsämaiden halki kohti lounasta ja kohtaa useita pieniä sivujokia. Floodwoodin kylän kohdalla joki kääntyy kaakkoon, ja pian Brookstonin jälkeen siihen laskee Cloquetjoki. Thomsonista alavirtaan maisemat muuttuvat nopeasti, kun joki sukeltaa syvään ja kapeaan rotkoon ja ohittaa Jay Cooke State Parkin savikivi- ja grauvakkamuodostumat sekä muinaiset punasavikerrostumat, jotka jäivät jäljelle Duluthin jääjärvestä. Joenuoma on tehnyt noin 290 kilometriä pitkän, C-kirjaimen muotoisen matkan, kunnes se lopulta levenee Yläjärveen päättyväksi pitkäksi estuaariksi.
Saint Louisin sokkeloinen estuaari on pinta-alaltaan lähes 50 neliökilometriä ja siihen kuuluu lukuisia saaria ja poukamia. Suurimpia lahtia ovat St. Louis Bay, Superior Bay ja Allouez Bay, johon laskee Nemadjijoki lounaasta. Estuaarin rannoilla on paljon teollisuutta Yläjärven lähistöllä, mutta kauempana sisämaassa se on ainakin osittain luonnontilainen. Minnesotan ja Wisconsinin välinen raja myötäilee estuaarin kulkua sen suulle asti.
Historia ja merkitys

Arkeologiset löydökset osoittavat, että Saint Louisin ympäristössä oli ihmisiä jo 7000 eaa. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjiä ja keräilijöitä, jotka vuoden 1000 eaa. paikkeilla alkoivat viljellä intiaaniriisiä ja perustaa pysyviä kyliä. Ranskalaisten tutkimusmatkailijoiden Pierre-Esprit Radissonin ja Médard des Groseilliers’n käydessä seudulla vuonna 1659 siellä eli dakotaintiaaneja. Vuoteen 1776 mennessä dakotien tilalle oli muuttanut Suurten järvien alueelta ojibwoita, jotka ovat yhä alueen suurin alkuperäiskansa.
Saint Louisin ympäristöön perustettiin 1700-luvulla useita turkiskauppaan keskittyneitä kauppa-asemia, mutta varsinaisesti seutu alkoi kehittyä vasta seuraavalla vuosisadalla. Jokisuulle perustettiin Superiorin (1853) ja Duluthin kylät (1856), joista kasvoi muutamassa vuosikymmenessä kauppaa ja teollisuutta harjoittavia satamakaupunkeja. Nykyään Saint Louisin vesistöalueella elää yhteensä noin 210 000 ihmistä, joista hieman yli puolet asuu Duluthissa ja Superiorissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint Louis (joki) Wikimedia Commonsissa
Saint Louis, Jay Cooke State Park.
Bong Bridge, St. Louis Bay.
République-luokka

| République-luokka |
| --- | --- |
 Piirros aluksen suojasta ja aseistuksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  14 605 t
Pituus:  133,81 m
Leveys:  24,26 m
Syväys:  8,41 m
Koneteho:  18 000 hv
Nopeus:  19 solmua
Miehistöä:  766-825
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 305 mm Mle 1893-96 -tykkiä 18 × 164 mm Mle 1896 -tykkiä 25 × 47 mm Mle 1885 Hotchkiss -tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea
République-luokka oli Ranskan laivaston kahden 1900-luvun alussa valmistetun taistelulaivan muodostama alusluokka.
Aiempien taistelulaivojen heikkoudet olivat hyvin ranskalaisten meriarkkitehtien tiedossa ja République-luokassa he kasvattivatkin alusten uppoumaa ja leveyttä, mutta niiden pitkä valmistusaika teki niistä teknologisesti vanhentuneita jo palvelukseen otettaessa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| République | Arsenal de Brest | joulukuu 1901 | 4. syyskuuta 1902 | joulukuu 1906 | 1921 |
| Patrie | Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer | 1. huhtikuuta 1902 | 17. joulukuuta 1903 | joulukuu 1905 | romutettu 1928 |
Rupert Everett

Everett, 2007
Rupert James Hector Everett (29. toukokuuta 1959 Norfolk, Englanti) on englantilainen näyttelijä.
Everett aloitti näyttelijänuransa 1980-luvun alussa. Hänen läpimurtoelokuva oli Vakoojan tarina (Another Country, 1984), jota pääosissa nähtiin myös muun muassa Colin Firth ja jonka näytelmäversiossa Everett oli näytellyt pari vuotta aikaisemmin. Hänen uransa muita tunnettuja elokuvia ovat muun muassa Tähdenlento (Heart of Fire, 1987), Kuka sanoo tahdon? (My Best Friend's Wedding, 1997), Ihanneaviomies (An Ideal Husband, 1999) ja William Shakespearen Kesäyön unelma (A Midsummer Night's Dream, 1999). Tämän lisäksi hän on näytellyt runsaasti televisiossa, muun muassa Sherlock Holmesia televisioelokuvassa Sherlock Holmes: Tapaus silkkisukka (Sherlock Holmes and the Case of the Silk Stocking, 2004). Tämän lisäksi hän on ääninäytellyt elokuvissa Villit marjaset (The Wild Thornberrys Movie, 2002), Shrek 2 (2004), Narnian tarinat: Velho ja leijona (The Chronicles of Narnia: The Lion, the Witch and the Wardrobe, 2005) ja Shrek kolmas (Shrek the Third, 2007).
Rupert Everett on avoimesti homoseksuaali.
Valikoitu filmografia

Vakoojan tarina (Another Country, 1984)
Duetto yhdelle (Duet for One, 1986)
Kultasankaiset silmälasit (Gli occhiali d'oro, 1987)
Ystävyyden hinta (The Right Hand Man, 1987)
Tähdenlento (Heart of Fire, 1987)
Muukalaisia Venetsiassa (The Comfort of Strangers, 1990)
Kadonnutta aikaa etsimässä (Remembrance of Things Fast, 1993)
Prêt-à-porter (Prêt-à-Porter, 1994)
Hullu kuningas (The Madness of King George, 1994)
Dunston – vallaton varas (Dunston Checks In, 1996)
Kuka sanoo tahdon? (My Best Friend's Wedding, 1997)
Rakastunut Shakespeare (Shakespeare in Love, 1998)
Ihanneaviomies (An Ideal Husband, 1999)
William Shakespearen Kesäyön unelma (A Midsummer Night's Dream, 1999)
Etsivä Gadget (Inspector Gadget, 1999)
The Next Best Thing (The Next Best Thing, 2000)
Tärkeintä on olla aito (The Importance of Being Earnest, 2002)
Vallaton rakkaus (Unconditional Love, 2002)
Sankareita ja vihollisia (To Kill a King, 2003)
Petetty rakkaus (A Different Loyalty, 2004)
Tähtisumua (Stardust, 2007)
Tyttökoulu St. Trinian's (St. Trinian's, 2007)
Hysteria (Hysteria, 2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rupert Everett Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rupert Everett NNDB:ssä
Saint Eliasin vuoret

Mount Saint Elias on Kanadan toiseksi korkein vuori (5 489 m)
Saint Eliasin vuoret (engl. Saint Elias Mountains) on vuorijono Pohjois-Amerikassa. Se sijaitsee Yhdysvaltain Alaskan ja Kanadalle kuuluvien Yukonin ja Brittiläisen Kolumbian alueilla. Vuorijono on osa Wrangell-St. Eliasin ja Glacier Bayn kansallispuistoja Yhdysvalloissa ja Kluanen kansallispuistoa Kanadassa. Vuorijonon korkein huippu on 5 959 metrinen Mount Logan, joka on Kanadan korkein vuori.
Korkeimmat vuoret

Vuorijonon korkeimmat vuoret:
| Vuori | Korkeus  > m   | Sijainti | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Mount Logan | 5 959 | Yukon | Kanadan korkein vuori |
| Mount Saint Elias | 5 489 | Alaska-Yukon | Kanadan 2. korkein vuori |
| Mount Lucania | 5 226 | Yukon | Kanadan 3. korkein vuori |
| King Peak | 5 173 | Yukon | Kanadan 4. korkein vuori |
| Mount Steele | 5 073 | Yukon | Kanadan 5. korkein vuori |
| Mount Bona | 5 005 | Alaska | Yhdysvaltain 5. korkein vuori |
| Mount Wood | 4 842 | Yukon |  |
| Mount Vancouver | 4 812 | Yukon |  |
| Mount Churchill | 4 766 | Alaska |  |
| Mount Slaggard | 4 742 | Yukon |  |
| Mount Macaulay | 4 690 | Yukon |  |
| Mount Fairweather | 4 671 | Brittiläinen Kolumbia - Alaska | Korkein Brittiläisessä Kolumbiassa |
| Mount Hubbard | 4 577 | Yukon |  |
| Mount Bear | 4 520 | Alaska |  |
| Mount Walsh | 4 507 | Yukon |  |
| Mount Alverstone | 4 439 | Alaska-Yukon |  |
| University Peak | 4 410 | Alaska |  |
| McArthur Peak | 4 389 | Yukon |  |
| Mount Augusta | 4 289 | Alaska-Yukon |  |
| Mount Kennedy | 4 250-4300 | Yukon |  |
| Mount Cook | 4 196 | Alaska-Yukon |  |
Saint Christopher-Nevis-Anguilla

Saint Christopher-Nevis-Anguilla oli Britannian siirtomaa Länsi-Intiassa vuodesta 1882 vuoteen 1983, käsittäen Anguillan saaren (vuoteen 1980), Nevisin sekä Saint Christopherin. Vuodesta 1882 vuoteen 1951 ja uudelleen vuodesta 1980 siirtomaa tunnettiin englannin kielellä yksinkertaisesti nimellä Saint Christopher and Nevis. Siirtomaa itsenäistyi 19. syyskuuta 1983 nimellä Saint Kitts ja Nevis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint Christopher-Nevis-Anguilla Wikimedia Commonsissa
Salu Latvala

Salu Latvala (5. elokuuta 1870 Ilmajoki – 24. toukokuuta 1928 Kuopio) oli suomalainen lyseon lehtori ja kirjallisuuden suomentaja.
Latvalan vanhemmat olivat torppari Jaakko Latvala ja Maria Erkintytär. Hän pääsi ylioppilaaksi 1891 Vaasan yksityislyseosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1895.
Latvala toimi oppikoulun opettajana ja viimeksi hän oli vuodesta 1907 Kuopion lyseon ruotsin kielen kollegana ja vanhempana lehtorina.
Salu Latvala oli naimisissa vuodesta 1906 Anni Koposen kanssa.