stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultasakaali
Levinneisyys ja elinympäristö

Canis-suvun sakaaleista kultasakaalin levinneisyys on laajin, Pohjois- ja Itä-Afrikasta aina Myanmariin asti. Euroopassa kultasakaalia esiintyi ensimmäisen maailmansodan jälkeen pitkään vain Kreikassa ja muualla Balkanin niemimaalla, mutta se on sittemmin levinnyt tulokaslajina, niin että sitä on 15 Euroopan unionin maassa aina Tanskaan ja Baltiaan saakka. Viroon sakaalit ilmestyivät vuonna 2013. Vuonna 2016 tutkimusprofessori Ilpo Kojola arveli lajin jo levinneen myös Suomeen, mutta ensimmäinen vahvistettu havainto asiasta tehtiin vasta heinäkuussa 2019 Pohjois-Savon Rautavaaralla. Muuallakin Pohjois-Euroopassa kultasakaalia tavataan satunnaisesti: Tanskassa löydettiin kesällä 2015 liikenteessä kuollut yksilö ja elokuussa 2016 Pohjois-Jyllannissa tehtiin ensimmäiset havainnot elävistä kultasakaaleista.
Kultasakaali on EU:ssa riistalaji muualla paitsi Saksassa, Puolassa ja Italiassa.
Suomessa on alkanut kiistely siitä, onko kultasakaali vieraslaji vai tulokaslaji, mikä vaikuttaa sen asemaan lainsäädännön kannalta. Maa- ja metsätalousministeriön ja Luonnonvarakeskuksen kannalta se on tulokaslaji, joka on luonnonsuojelulain perusteella rauhoitettu kuten esimerkiksi jalohaikara. Osa keskeisistä poliitikoista kuten eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtaja Anne Kalmari taas pitää lajia Suomen luontoon kuulumattomana ja poistettavana supikoiran tai minkin tapaan. Sakaali on levittäytynyt Euroopan unionin alueelle luontaisesti, joten tutkijoiden mukaan se on tulokaslaji. Sen leviämiseen on saattanut vaikuttaa ilmastonmuutos tai suden väheneminen.
Elintavat

Yhdessä metsästämisellä on kultasakaaleille suuri merkitys: sakaalipari saalistaa kolme kertaa tehokkaammin kuin yksinäinen sakaali. Sakaali kuljettaa mahassaan ruokaa oksennettavaksi pennuilleen tai imettävälle emolle. Ne myös kätkevät ruokaa.
Kojolan mukaan kultasakaali asettuisi ketun ja suden väliin.selvennä
Sekä uros- että naarassakaalit saavuttavat sukukypsyyden 11 kuukauden iässä, mutta eivät välttämättä heti ala lisääntyä. Kultasakaali synnyttää vuosittain yhden poikueen, jossa on 4–6 pentua. Jotkut nuoret jäävät apureiksi auttamaan vanhempiaan seuraavan pesueen hoidossa. Kultasakaali voi elää 12–14-vuotiaaksi. Kultasakaalin ja suden risteytymisestä on olemassa yksittäishavainto, mutta risteytyminen on Kojolan mukaan epätodennäköistä, sillä susi mieluummin tappaa kultasakaalin.
Ravinto

Sakaalit käyttävät hyvin monipuolista ravintoa. Ne syövät hedelmiä, selkärangattomia, matelijoita, lintuja, sammakkoeläimiä, jyrsijöitä sekä haaskoja.
Symboliikka

Sakaali viihtyy hautapaikkojen läheisyydessä, siksi sitä on pidetty kuoleman enteenä. Egyptiläisten Anubis-jumalalla oli sakaalin pää. Hänellä oli myös ihmisen ja villikoiran piirteitä. Väriltään musta Anubis vartioi kuoleman valtakuntaan johtavaa tietä. Mustaa oli myös balsamoinnissa käytetty pihka. Intialaisissa eläinsaduissa sakaali on länsimaisen kettumainen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultasakaali (Canis aureus)
ITIS: Canis aureus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Canis aureus, golden jackal (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q128098  Wikispecies: Canis aureus  ADW: Canis_aureus  ARKive: canis-aureus  BioLib: 1853  BOLD: 174686  CoL: QLX7  EoL: 328681  EPPO: CANIAU  Fauna Europaea: 305288  Fauna Europaea (new): c8bb3e21-02e2-40ef-bfff-e325fbb0bdbc  GBIF: 5219219  iNaturalist: 851014  IRMNG: 10200773  ITIS: 183817  IUCN: 118264161  MDD: 1005939  MSW: 14000704  NBN: NHMSYS0000376466  NCBI: 68724  Observation.org: 80322  Paleobiology Database: 104156  Paleobiology Database: 104156  Species+: 9412  TSA: 3354  Xeno-canto: Canis-aureus  ZooBank: 17C416CE-8BAC-4C6F-87B0-B693CD211CC9
Kuren laivastoarsenaali

Kuren laivastoarsenaali, 1945
Kuren laivastoarsenaali oli yksi neljästä keisarillisen Japanin laivaston omistamista ja operoimista telakasta.
Historia

Vuonna 1889 Kureen, Hiroshimaan perustettiin Kuren laivastoalue vastaamaan Japanin kotisaarten puolustuksesta. Alueelle perustettiin samalla Kuren laivastotukikohta laivankorjauslaitoksineen. Ensimmäiset korjauslaitteet siirrettiin Kureen läheiseltä Onohaman telakalta Kōbesta. Alueen rakennustöitä valvoi ranskalainen insinööri Louis-Émile Bertin. Ensimmäinen näin syntyneeltä Kuren telakalta valmistunut alus oli risteilijä Miyako, joka laskettiin vesille vuonna 1897. Kuren telakka uudelleennimettiin vuonna 1903 virallisesti Kuren laivastoarsenaaliksi.
Kuren laivastoarsenaali kehittyi yhdeksi Japanin suurimmista telakoista. Kuressa pystyttiin myös rakentamaan Japanin suurimmat alukset. Arsenaaliin kuului telakan ohella suuri terästehdas ja laitokset laivastotykkien ja niiden ammusten tuotantoa varten. Kuressa rakennettiin muun muassa japanilaiset taistelulaivat Nagato ja Yamato.
Kuren laivastoarsenaalin laitokset olivat toisessa maailmansodassa toistuvasti Yhdysvaltain ilmavoimien ja Yhdysvaltain laivaston lentokoneiden pommitusten kohteena. Pommituksissa tuhoutui noin kaksi kolmasosaa arsenaalin rakennuksista ja laitteista.
Japanin antauduttua vuonna 1945 Kuren laivastoarsenaali muutettiin siviilikäyttöön. Nykyisin telakan omistaa Ishikawajima Harima, ja se on yksi harvoista Japanin yhä toimivista telakoista.
Taistelulaiva Yamato Kuressa
Kääpiösukellusveneitä Kuressa
Käännös suomeksi
Tauno Kuosa

Tauno Ilmari Kuosa (6. elokuuta 1917 Varkaus – 1. lokakuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen yleisesikuntaeversti ja historioitsija.
Kuosa pääsi ylioppilaaksi Varkauden yhteiskoulusta 1936 ja aloitti historian opinnot Helsingin yliopistossa syyskuussa 1939. Hän palveli jatkosodan aikana komppanianpäällikkönä Rukajärven suunnalla ja suoritti 1945 aktiiviupseerin tutkinnon Kadettikoulussa. Hän haavoittui kolmesti jatkosodan aikana. Hän toimi opettajana Kadettikoulussa vuosina 1946–1948 ja Tykistökoulussa vuosina 1953–1954. Kuosa sai myös sodan vuoksi keskeytyneet historian opintonsa loppuun ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1947.
Kuosa toimi upseerina sekä kotimaassa että myös Suomen YK-joukoissa Kyproksella ja Lähi-idässä toimien muun muassa 1970-luvulla YK:n lähi-idän joukkojen apulaisesikuntapäällikkönä. Kuosa oli 10 vuoden ajan siviiliuralla Uusi Suomi -lehden palveluksessa toimittajana ja vuosina 1954−1961 lehden Lontoon-kirjeenvaihtajana. Hän julkaisi useita historiateoksia ja käänsi myös suomeksi varsinkin sotahistoriaan liittyviä kirjoja. 1960-luvun alussa Kuosa arvosteli teoksessaan Oman aikamme maailmantapahtumat presidentti Urho Kekkosen toimintaa yöpakkasten ja noottikriisin yhteydessä ja sai tästä kritiikkiä presidentin taholta. Vuosina 1967–1972 hän työskenteli toimistopäällikkönä Pääesikunnan tiedusteluosastolla. Kuosa ylennettiin everstiksi vuonna 1974.
Vuosina 1981–1988 Kuosa oli Kokoomuksen valtuutettuna Helsingin kaupunginvaltuustossa.
Kuosa on suomentanut toistakymmentä teosta asiantuntemuksensa piiriin kuuluvilta aloilta.
Kuosan veli oli eversti Maunu Kuosa.
Teoksia

Jokamiehen Suomen historia, kuvitus Henrik Tikkanen. WSOY 1952, 2. ja 3. painos 1963 (WSOY-taskukirjasto 29−32)
Oman aikamme maailmantapahtumat, osa 1: 1945–1953: hyökkäävä kommunismi. WSOY 1962, 2. p. 1965
Oman aikamme maailmantapahtumat, osa 2: 1953–1962: kilpaileva rinnakkaiselo. WSOY 1962, 2. p. 1965
Lukion yleinen historia, kokeilumoniste. WSOY 1968
Suomalainen upseerikoulutus 200 vuotta 1779–1979, toimittanut Pertti Kilkki, kirjoittajat Tauno Kuosa, T.V. Viljanen, Pertti Kilkki. Jääkäriliitto 1978
A. F. Airo: legenda jo eläessään: päämajoitusmestari kenraaliluutnantti A. F. Airo operaatioiden johtajana 1939–1945. WSOY 1979
A. O. Pajari: viiden sodan soturi. WSOY 1981
Toimittajana

W. E. Tuompo: Päiväkirjani päämajasta 1941–1944. WSOY 1968, 1994
Aiheesta muualla

Presidentti Urho Kekkosen kirje Uuden Suomen päätoimittajalle Eero Petäjäniemelle 13.1.1963 jossa hän arvosteli Kuosan historiantulkintoja. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Latvia 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Andrea della Robbia

Medaljonkeja Filippo Brunelleschin suunnitteleman Firenzen löytölastenkodin sisäänkäynnin pylväiden yläpuolella, 1490.
Madonna ja lapsi enkelien ympäröimänä 1490-1495.
Andrea della Robbia (s. 24. syyskuuta 1435 – k. 4. elokuuta 1525) oli italialainen kuvanveistäjä, joka oli erikoistunut lasitettuihin keramiikkatöihin. Robbia tuli tunnetuksi sinivalkoisista tinalasitteisista terrakottaveistoksistaan.
Luca della Robbian veljenpoikana hän oli sukunsa työpajan jatkaja. Tunnetuimpia Andrea della Robbian teoksista ovat Firenzen löytölastenkodin (Ospedale degli Innocenti) friisiin sijoitetut kapalolapsia esittävät medaljongit. Sinipohjaisten kapalolapsitondojen tarkoituksena oli muistuttaa myös pyöreästä luukusta, johon löytölapsia saattoi jättää. Muutama medaljongeista on yhä alkuperäisiä, loput ovat 1800-luvulla tehtyjä kopioita.
Kuorotyttö

| ”Kuorotyttö” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : Finnvox-studio, Helsinki, huhtikuu 1985
 Julkaistu: 6. toukokuuta 1985
 Formaatti: 12"
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut singlet
| ”Joutsenlaulu” 1984 | ”Kuorotyttö” 1985 | ”Niin paljon me teihin luotettiin” 1985 |
Kuorotyttö on vuonna 1985 ilmestynyt Yön single, joka julkaistiin 12-tuumaisena maxisinglenä. Lisäksi siitä on olemassa seitsentuumainen levyautomaatteihin tarkoitettu versio. Singlen B-puolella on Jussi Hakulisen laulama Kollaa kestää -yhtyeen kappale Kaupungin valot, joka myöhemmin on julkaistu vain vuoden 2006 kokoelma-albumilla Yön valoisa puoli. Myös nimikappale Kuorotyttö on mukana ainoastaan kokoelmalevyillä. Single jäi Yön alkuperäisen kokoonpanon viimeiseksi levytykseksi Hakulisen erottua yhtyeestä seuraavana kesänä.
Taustaa

Kuorotyttö-single oli tarkoitettu Yön vastaiskuksi toiselle porilaisyhtyeelle Dingolle, joka Kerjäläisten valtakunta -albuminsa myötä oli syrjäyttänyt Yön Suomen suosituimman artistin paikalta. Yhtyeen aikaisemmasta tuotannosta poiketen se äänitettiin Lempäälän MSL-studion sijaan Helsingissä legendaarisella Finnvox-studiolla ja tuottajaksi palkattiin maan huippunimiin lukeutunut T. T. Oksala. Lisäksi levy päätettiin julkaista normaalin seitsentuumaisen sijaan 12-tuumaisena maxisinglenä. Nimikappaleelle saatiin vierailijaksi Belaboriksen laulaja Saara Soisalo, johon Yön jäsenet olivat tutustuneet helsinkiläisessä yökerhossa Oksalan esittelemänä.
Toukokuussa 1985 julkaistu Kuorotyttö ei kuitenkaan nostanut Yötä takaisin Suomen suosituimmaksi yhtyeeksi, vaan Dingon single Kirjoitan pysyi listoilla sen yläpuolella. Kuorotyttö kävi kesän aikana parhaimmillaan Seura-lehden kokoamalla singlelistalla sijalla 8 ja Suosikin listalla sijalla 13.
Muusikot

Olli Lindholm – laulu (A1)
Jani Viitanen – kitara
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, laulu (B1)
Saara Soisalo – laulu (A1)
Kappaleet

Kuorotyttö – 4.41 (säv. ja san. Jussi Hakulinen)
Kaupungin valot – 3.09 (säv. Kai Kivi, san. Jyrki Siukonen)
Tapio Kuosma

Tapio Kuosma (s. 1943) on kirjoittanut sekä kaunokirjallisia teoksia että tietokirjoja. Hänellä on oikeustieteen lisensiaatin tutkinto sekä auktorisoidun kääntäjän tutkinto englannista, ranskasta ja ruotsista suomen kieleen. Tapio Kuosma on Espoon Kirjailijat ry:n ja Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen.
Tuotanto > Tietokirjat

Ulkomaalaiset ja Suomi (Lakimiesliiton kustannus, 1987) (ISBN 9516403565)
Uusi ulkomaalaislaki (Lakimiesliiton kustannus, 1991) (ISBN 9516405525)
Ulkomaalaisen maahantulo ja maastalähtö: tutkimus ulkomaalaisvalvonnan oikeudellisesta sääntelystä Suomessa (oikeustieteellinen tutkimus) (Lakimiesliiton kustannus, 1992) (ISBN 9516406157)
Pakolaisen oikeusasemasta Suomessa. Legal Condition of Refugees in Finland (Lakimiesliiton kustannus, 1993) (ISBN 9516406947)
Uudistettu ulkomaalaislainsäädäntö (Lakimiesliiton kustannus, 1994) (ISBN 9516407064)
Ulkomaalaislaki ja hallintolainkäyttö (Lakimiesliiton kustannus, 1997) (ISBN 9521400226)
Ulkomaalainen, pakolainen, turvapaikanhakija (Lakimiesliiton kustannus, 1999) (ISBN 9521402555)
Uusi kansalaisuuslaki (Lainvoima (Multikustannus), 2003) (ISBN 9524680327)
John F. Kennedy - elämä ja coup d'etat (Livres 'Belles-Lettres' 2004) (ISBN 9529917848)
Uusi ulkomaalaislaki (Lainvoima: Multikustannus, 2004) (ISBN 9524680564)
11.9.2001: mitä tapahtui todella (Livres 'Belles-Lettres' 2005) (ISBN 9529917899)
Terroristivaltion tilinpäätös (Livres 'Belles-Lettres' 2010) (ISBN 9789529968343)
Attentaatteja ja katastrofeja : vallan totuudet kritiikin puntarissa (Nordbooks 2013) (ISBN 9789526643526)
Vakoilusta globaaliin urkintaan (Nordbooks 2015) (ISBN 9789523151260)
Turvapaikka ja pakolaisasema (Nordbooks 2016) (ISBN 9789523152090)
Tuntematon Mannerheim (Nordbooks 2016) (ISBN 9789523152199)
Demokratia vaarassa : unelmat ja todellisuus (Nordbooks 2017) (ISBN 9789523152977)
Kansainväliset vammaisoikeudet (Atrain&Nord 2018) (ISBN 9789523153622)
Ihmiskasvoinen talousjärjestelmä tai kapina : ihmis- ja perusoikeudet edellyttävät aitoa hyvinvointivaltiota (Atrain&Nord 2021) (ISBN 9789523156036)
Prinsessa Dianan kuolema (Atrain&Nord 2023) (ISBN 9789523157255)
Miksi elän : mietteitä elämän tarkoituksesta ja ihmisen osasta (Atrain&Nord 2024) (ISBN 9789523158030)
Tuotanto > Kaunokirjallisuus

Helvetinjärven tapaus (rikosromaani) (2012) (Nordbooks, Kripo 18) (ISBN 9789526643298)
Sateenkaaren tällä puolen (rikosromaani) (2014) (Elisa Kirja, E-kirja) (ISBN 9789522827609)
Anna kitharasi soida, Apollon! (runoja) (Mediapinta 2017) (ISBN 978952236133-2)
Aiheesta muualla

Espoon Kirjailijat ry: Tapio Kuosma
Henrik Kunttu

Henrik Kunttu (s. 1959) on suomalainen kemisti ja Jyväskylän yliopiston fysikaalisen kemian professori. Hän on ollut Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanina vuosina 2010–2017. Toimikaudella 2017–2022 hän toimii Jyväskylän yliopiston vararehtorina, joka vastaa tutkimuksesta ja innovaatioihin liittyvistä asioista. Tutkijana Kunttu on tunnettu erityisesti matalan lämpötilan kemian ja fysiikan sekä nanofotoniikan asiantuntijana.
Tieteellinen ura

Henrik Kunttu väitteli 1991 Helsingin yliopistosta tohtoriksi fysikaalisesta kemiasta. Hänen väitöskirjansa palkittiin vuoden parhaana kemian väitöskirjana Gustaf Kompan palkinnolla. Tieteellisen uransa alussa hän työskenteli tutkijana Helsingin yliopistossa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Lisäksi hän oli kahden vuoden ajan vierailevana tutkijana Kalifornian yliopistossa (University of California, UC).
Siirryttyään Jyväskylän yliopistoon Kunttu aloitti tutkijana kemian laitoksella. Hänet on toiminut fysikaalisen kemian apulaisprofessorina vuodesta 1996 ja vuodesta 1998 lähtien vakinaisena professorina. Hänet nimitettiin kemian laitoksen apulaisjohtajaksi 1998 ja myöhemmin laitoksen johtajaksi. Hän toimi kemian laitoksen johtajana vuoteen 2008. Vuodesta 1992 Kunttu on ollut Helsingin yliopiston fysikaalisen kemian dosentti.
Kemistinä Kunttu on tutkinut varsinkin matalan lämpötilan kemian alueella matriisi-isolaatioita. Tutkimusala on hyvin lähellä fysiikkaa. Matriisi-isolaatio -menetelmässä jalokaasun ja tutkittavan yhdisteen seos jäähdytetään alustalla nopeasti 10 kelviniin (−263 celciusastetta). Syntyy ohut kalvo, matriisi. Jäädytetystä matriisista on mahdollista tutkia kaasumaisia atomeja, molekyylejä ja radikaaleja, koska ne eivät liiku. Jäädytyksen ansiosta molekyylien välillä ei myöskään ole vuorovaikutuksia. Menetelmän avulla voidaan tutkia molekyylien rakennetta, diffuusiota ja hiukkasten kemiallisia alkeisreaktioita.
Osa professori Kuntun tutkimuksesta liittyy läheisesti nanotieteisiin. Hän on tutkinut muun muassa molekyylien ja rakenteen pinnalla olevien plasmonien vuorovaikutusta nanometallirakenteissa. Rakennetutkimuksissa hän on soveltanut SNOM-mikroskooppia (Scanning Near-field Microscopy, SNOM) ja spektroskopiaa. Lisäksi hänen tutkimusalaansa kuuluu laskennallinen kemia.
Tieteellinen ura > Nanotiedekeskuksen perustaminen

Keväällä 2001 Jyväskylän yliopistossa alettiin suunnitella nanotieteellisen tutkimusyksikön perustamista kolmen laitoksen (kemia, fysiikka sekä bio- ja ympäristötieteiden laitos) yhteisprojektina. Nano Science -nimellä tunnetun hankkeen valmistelu aloitettiin toukokuussa 2001 matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan tuolloisen dekaanin, Matti Mannisen, johdolla. Alkuvaiheessa hanketta ideoi professori Jukka Pekola. Pekola kuitenkin nimitettiin akatemiaprofessoriksi ja hän siirtyi Ranskaan juuri ennen hankkeen käynnistymistä.
Nanotiedehankkeen varsinainen toteutus aloitettiin kesällä 2001. Henrik Kunttu toimi Nano Science -hankkeen johtajana 2001–2002. Hän oli aktiivisesti mukana jo projektin alkuvaiheista lähtien. Nanotieteen tutkimustoiminta organisoitiin aikanaan Jyväskylän yliopiston Nanotiedekeskukseksi (Nanoscience Center, NSC). Tiedekeskuksella ei aluksi ollut vakinaisia toimitiloja. Professori Jukka Pekola ehdotti erillisen nanotalon rakentamista. Nanotieteellinen tutkimus vaatii paljon erikoistiloja (muun muassa puhdastiloja). Siksi uuden erillisen rakennuksen rakentaminen katsottiin tarpeelliseksi.
Jo tammikuussa 2002 tulevan Nanokeskuksen eli Nanotiedekeskuksen rakennuksen rakennussuunnitelmat olivat valmiina ja hankesuunnitelma luovutettiin rehtori Aino Salliselle. Tutkimusyksikön perustaminen eteni nopeasti. Jyväskylän yliopiston ensimmäisenä nanotieteen professorina vuonna 2002 aloitti Jorma Virtanen. Jo samana vuonna alkoi Jyväskylässä räätälöity nanotieteen koulutus. Nanokeskuksen rakennustyöt alkoivat huhtikuussa 2003 ja rakennus oli valmiina elokuussa 2004.
Nano Science -projektin jälkeen Kunttu jatkoi kemian laitoksen johtajana vuoteen 2008. Vuonna 2009 hänet valittiin Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaaniksi vuosiksi 2010–2013. Hänet valittiin 2013 uudelleen toiselle toimikaudelle 2014–2017.
Tieteellinen ura > Vararehtoriksi

Syyskuussa 2017 Jyväskylän yliopiston rehtori Keijo Hämäläinen valitsi Kuntun Jyväskylän yliopiston tutkimus- ja innovaatioasioista vastaavaksi vararehtoriksi toimikaudeksi 1.11.2017–31.7.2022. Kuntun jäljellä olevan toimikauden ajan matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaanin tehtäviä hoiti väliaikaisena dekaanina marraskuusta 2017 vuoden 2017 loppuun siihen asti varadekaanina ollut professori Jussi Kukkonen.
Rehtori Hämäläinen luonnehtii Kunttua kokeneeksi akateemiseksi johtajaksi. Professori Kunttu on aktiivisesti osallistunut luonnontieteellisen alan koulutuksen ja tutkimuksen kehittämiseen sekä alan yleiseen rakenteelliseen kehittämiseen Suomessa. Hänellä on myös pitkä kokemus monissa tiederahoitusta arvioivissa asiantuntijatehtävissä sekä Suomessa että ulkomailla.
Tunnustuksia

Professori Kunttu sai 2006 Jyväskylän Yliopistosäätiön myöntämän Hyvä esimies -palkinnon. Lisäksi hän on saanut 2012 ansioistaan Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin.
Aiheesta muualla

Professori Kuntun sivu Jyväskylän yliopiston sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia 
Tieteilijät:  Scopus
Aleksandr Kuprin

Aleksandr Ivanovitš Kuprin (ven. Александр Иванович Куприн); (7. syyskuuta (J: 26. elokuuta) 1870 Narovtšat, Penzan kuvernementti, Venäjä – 25. elokuuta 1938 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija, lentäjä, toimittaja ja seikkailija.
Aleksandr Kuprin 1910-luku
Kuprin sai sotilaskoulutuksen ja harjoitti sen jälkeen useita ammatteja. Hän asui vuosina 1907–1919 useaan otteeseen Suomessa ja oli maanpaossa vuodesta 1919, ensin Helsingissä, muutti sittemmin Pariisiin, josta palasi Neuvostoliittoon vuonna 1937.
Aleksandr Kuprin 1914
Kuprin oli kirjailijana realisti ja kirjoitti novelleja ja romaaneja, jotka kuvasivat erilaisten ammattialojen edustajia, kuten sotilaita, kalastajia ja talonpoikia.
Hän oli omana aikanaan erittäin suosittu ja hänet tunnetaan kertomuksista, joissa tapahtumat saavat yllättävän käänteen. Kuprin kirjoitti myös pidempää proosaa. Romaani Kaksintaistelu (Pojedinok, 1905, suom. 1906 ja 1968) kuvaa nuoria sotilashenkilöitä ja heidän puolisoitaan. Teos ilmestyi vuonna 1905 ja sen nähtiin heijastavan syitä juuri hävittyyn Japanin-sotaan. Sosiaalista kantaa ottavia teoksia olivat Moloh (Moolokin kita, 1896) ja Kuoppa (Jama, 1915, suom. 1967). Moolokin kita on tehdas, joka imee työläisten voiman. Kuoppa puolestaan kertoo bordellin asukkaiden ja asiakkaiden elämästä. Tätä sentimentaalista teosta on joskus kutsuttu naturalismin ilmentymäksi venäläisessä kirjallisuudessa.
Kuprinin teosten suomennoksia on julkaistu tekijänimillä A. Kuprin, A. I. Kuprin ja Alexander Kuprin.
Suomennetut teokset

Kaksintaistelu, venäjästä tekijän luvalla suomentanut Eino Kalima. Otava, 1906; 2. p. Otava, 1968; Erikoispainos. Kuvitus Madeline Crot. Ex libris (Concert Hall Society), 1970.
Valkoinen villakoira y.m. kertomuksia, suomentanut Toivo T. Kaila. Otava, 1912.
Voimakasta rakkautta (Fpotmah), romaani, venäjästä suomentanut K. K. Karisto, 1916.
Alikapteeni Rybnikov, suomentanut Emil Mannstén. Karisto, 1919.
Olesja, velhotyttö ja muita novelleja (Povesti i rasskazy), suom. S. Seraste. Gummerus, 1946.
Valkoinen villakoira (Belyj pudel), suom. I. Letonmäki. Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1950.
Moolok (Moloch), suom. Sylvi Nokelainen. Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Kuoppa (Jama), romaani, suom. Juhani Konkka. Kirjamaailma, 1967.
Valitut kertomukset, toim. ja suom. Juhani Konkka. WSOY, 1968.
Syyskukkia sekä muita kertomuksia, suom. Kaarina Turja, kuvitus Patrick Rixson. Erikoisp. Ex libris (Concert Hall Society), 1972.
Kaksintaistelu sekä Olesja, Granaattikoru (Poedinok, Olesja, Granatovyi braslet) suom. Eino Kalima & Juhani Konkka. [Uusi laitos]. Otava, 1975 ISBN 951-1-01311-4
Kadulta ja muita kertomuksia, suom. Eila Salminen. Karisto, 1981. ISBN 951-23-1683-8
Norsu (Slon) kuv. David Borovski, suom. Ulla-Liisa Heino. Raduga, 1984.
Venäläisen kirjallisuuden helmiä. Karisto, 1997. (sis. Kuprin, A. I. Kadulta ja muita kertomuksia.) ISBN 951-23-3766-5
Junkkerit (Junkera, 1932) suom. Mika Rassi, Savukeidas 2011, ISBN 978-952-5500-84-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Kuprin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  SNAC  IdRef