stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herman Wouk

| Herman Wouk |
| --- | --- |
 Herman Wouk
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1915 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 17. toukokuuta 2019 (103 vuotta) Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Aurora Dawn
Pääteokset:  Cainen kapina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Herman Wouk (27. toukokuutalähde? 1915 New York, Yhdysvallat – 17. toukokuuta 2019 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, jonka tunnetuimpiin romaaneihin kuuluu Cainen kapina.
Herman Woukin vanhemmat olivat Venäjältä muuttaneita juutalaisia. Hän vietti lapsuutensa Bronxin esikaupungissalähde?. Akateemisen bachelor of arts -tutkinnon hän suoritti Columbian yliopistossa. Valmistuttuaan Wouk aloitti radio-ohjelmien käsikirjoittajana ja työskenteli David Freemaninlähde? ja Fred Allenin kanssa. Esimerkiksi vuonna 1941 hän tuotti Yhdysvaltain hallituksen toimeksiannosta sotaobligaatioita markkinoivia ohjelmialähde?.
Nuorena Wouk ei ollut uskonnollinen, mutta 25-vuotiaana hän omaksui esikuvakseen uskonnollisen isoisänsä elämäntyylin. Pyhien kirjoitusten lukeminen hepreaksi kuului siitä lähtien hänen päivittäiseen tapaansa.lähde?
Wouk liittyi Yhdysvaltain merivoimiin ja palveli Tyynellämerellä. Hän toimi kahden miinanlaskijan (USS Zanen ja USS Southardin) kansiupseerinalähde?. Hän alkoi tuolloin kirjoittaa vapaa-aikoinaan ensimmäistä romaaniaan Aurora Dawn, joka julkaistiin vuonna 1947.
Wouk avioitui 1945 Betty Sarah Brownin kanssa. Päätoiminen kirjailija hänestä tuli 1946. Sotaa käsittelevien romaanien lisäksi Wouk kirjoitti ortodoksijuutalaisesta elämäntavasta ja jumalakäsityksestä tutkielman This Is My God: The Jewish Way of Life.
Wouk kuoli 103-vuotiaana kotonaan Kalifornian Palm Springsissä 17. toukokuuta 2019.
Palkinnot ja tunnustukset

Pulitzer-palkinto 1952 teoksesta Cainen kapina
Teoksia

Cainen kapina (The Caine mutiny), suom. Pentti Vasara, Helsinki: Otava 1954
Marjorie 1–2 (Marjorie Morningstar), suom. Marja Niiniluoto, Helsinki: Otava 1956 Otavan kirjakerho 1956: 9 ja 10
Menestyksen hinta 1–2 (Youngblood Hawke), suom. Maija-Hellikki Aaltio, Helsinki: Otava 1965 Lukurengas, 2: 9 ja 2: 10
Karnevaalit (Don't stop the carnival), suom. Jaakko Lavanne, Helsinki: Otava 1967 Lukurengas
Sodan tuulet 1 (The winds of war), suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1972 ISBN 951-26-0103-6 Koko teoksen ISBN 951-26-0101-X
Sodan tuulet 2 (The winds of war), suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1973 ISBN 951-26-0246-6 Koko teoksen ISBN 951-26-0101-X
Sodan tuulet 2: Tulimyrsky (The winds of war), suom. Eero Mänttäri ja Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1973 ISBN 951-26-0245-8
War and remembrance julkaistu suomeksi neliosaisena sarjana:
Hyvästi huominen, suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1980 ISBN 951-26-1704-8
Maailmanpalo, suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1980 ISBN 951-26-1821-4 Jatkoa romaanille Hyvästi huominen
Tulipilven takana, suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1980 ISBN 951-26-1987-3 Jatkoa romaanille Maailmanpalo
Sodan mainingit, suom. Aarne Valpola, Sarjan 4. osa. Helsinki : Kirjayhtymä 1981 ISBN 951-26-2033-2 - Muut osat:Hyvästi huominen; Maailmanpalo; Tulipilven takana. – Sarja ilm. 2-osaisena nimellä: Sodan muisto 1–2
Sodan muisto 1 (War and remembrance), suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1991 ISBN 951-26-3589-5 Itsenäinen jatkosarja teoksiin: Sodan tuulet; Tulimyrsky
Sodan muisto 2 (War and remembrance), suom. Aarne Valpola, Helsinki: Kirjayhtymä 1991 ISBN 951-26-3590-9 Itsenäinen jatkosarja teoksiin: Sodan tuulet; Tulimyrsky
Manhattan (Inside, outside), suom. Aarne Valpola ja Riitta Kanerva, Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2883-X
Adrienne Rich

Audre Lorde (vas.), Meridel Le Sueur ja Adrienne Rich vuonna 1980.
Adrienne Cecile Rich (16. toukokuuta 1929 Baltimore, Maryland – 27. maaliskuuta 2012 Santa Cruz, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen runoilija ja feministi. Hän oli tunnettu radikaalifeminismistään. Richin vuonna 1976 ilmestynyt ensimmäinen feministinen teos Of Woman Born: Motherhood as Experience and Institution käsittelee äitiyttä, muun muassa sen historiallista ja kulttuurista merkitystä, ja sitä pidetään edelleen yhtenä tärkeimmistä äitiyttä käsittelevistä feministisistä puheenvuoroista. Äitiyden lisäksi hän kirjoitti paljon muun muassa lesboutta käsitteleviä kirjoituksia ja otti aktiivisesti kantaa yhteiskunnallisiin kysymyksiin.
Richille myönnettiin vuonna 1974 National Book Award kokoelmasta Diving into the Wreck. Hänen miehensä teki itsemurhan 1970, ja Rich ilmoitti vuonna 1976 olevansa lesbo. Hän kieltäytyi vuonna 1997 poliittisista syistä National Medal of Artsista. Rich eli vuodesta 1976 lähtien yhdessä elämänkumppaninsa, kirjailija Michelle Cliffin kanssa. Hän kirjoitti runouden ohella proosaa, kuten esseen Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence, joka ilmestyi kirjassa Blood, Bread and Poetry: Selected Prose, 1979–1986 vuonna 1986.lähde?
Rich kuoli maaliskuussa 2012 kotonaan Santa Cruzissa nivelreuman komplikaatioihin.
Teokset (paitsi runot)

Of Woman Born: Motherhood as Experience and Institution.  Norton, 1976.  ISBN 978-0-393-31284-3
On Lies, Secrets and Silence: Selected Prose, 1966–1978 (1979)
Blood, Bread, and Poetry: Selected Prose, 1979–1985 (sisältää tunnetun esseen Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence) (1986)
What Is Found There: Notebooks on Poetry and Politics (1993)
Arts of the Possible: Essays and Conversations.  W.W. Norton, 2001.  ISBN 978-0-393-05045-5
Poetry and Commitment: An Essay (2007)
A Human Eye: Essays on Art in Society, 1997–2008 (2009)
Teokset (paitsi runot) > Suomennettuja runoja

Runoja teoksessa Merenvaahdon palatsi: yhdysvaltalaista nykyrunoutta, suom. ja toim. Anni Sumari, Rajamäki: Aviador 2019 ISBN 978-952-7063-84-2
Kuolleille
Paula Beckeriltä Clara Westhoffille
Vaikean maailman kartastosta
Teokset (paitsi runot) > Artikkeli suomeksi

Heteroseksuaalisuuden pakko ja lesbon olemassaolo: Julkaisussa Akkaväki, vsk. 11(1985): 3
Andrea Wulf

| Andrea Wulf |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1972 (ikä 52–53) New Delhi, Intia
Ammatti:  historioitsija, kirjailija
Aiheesta muualla
www.andreawulf.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Andrea Wulf on historioitsija ja kirjailija, joka on kirjoittanut kirjoja, sanomalehtiartikkeleita ja kirja-arvosteluja. Wulf myös luennoi aktiivisesti. Wulf on opiskellut design-historiaa Royal College of Artissa.
Wulfin kirjat käsittelevät pääosin historiallisia tieteentekijöitä. Teos The Invention of Nature: Alexander von Humboldt's New World ylsi vuonna 2015 New York Times Bestseller -listalle  Kirja voitti myös vuonna 2016 Royal Society Prizes for Science Books -palkinnon.
Aiheesta muualla

Andrea Wulf Goodreadsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Richard B. Garnett

Richard Brooke Garnett (21. marraskuuta 1817 – 3. heinäkuuta 1863) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Hän kaatui Gettysburgin taistelun kolmantena päivänä Pickettin hyökkäyksessä.
Lapsuus ja nuoruus

Garnett syntyi Rose Hillissä, Essexin piirikunnassa, Virginiassa. Hän oli Robert S. Garnettin, toisen etelävaltioiden kenraalin serkku, joka oli ensimmäinen sisällissodassa kaatunut kenraali. Molemmat serkukset valmistuivat Yhdysvaltain sotilasakatemiasta 1841. Richard sai komennuksen 2. luutnantiksi 6. USA:n jalkaväkeen ja palveli useissa asemapaikoissa Floridassa, taistellen Seminole-intiaaneja vastaan. Sitten hän siirtyi länteen, missä hän komensi Fort Laramieta, ratsasti mormonilähetyksen kanssa ja oli tunnettu taisteluistaan intiaaneja vastaan. Meksikon-Yhdysvaltain sodan aikana hän oli esikuntatehtävissä New Orleansissa. Hän kuuli sisällissodan syttymisestä, kun hän palveli kapteenina Kaliforniassa. Vaikka ei uskonutkaan, että unionin pitäisi hajota, hän palasi puolustamaan kotiseutuaan ja konfederaatiota.
Sisällissota

Garnettin ensimmäinen komennus Virginiassa oli tykistön majuri ja sitten everstiluutnantti Cobbin legioonassa Georgiassa. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi 14. maaliskuuta 1861 ja hän komensi Valleyn alueen 1. prikaatia Konfederaation Potomacin armeijassa, mikä oli alkuaan Stonewall-prikaati perustajansa Stonewall Jacksonin mukaan. Jackson oli nyt koko Shenandoahin laakson komentaja. Shenandoahin laakson sotaretken aikana 1862 Garnettin sotilasura koki kolauksen Kernstownin ensimmäisessä taistelussa.
Jackson marssitti armeijaansa 40 mailia kohdatakseen unionin armeijan, jota komensi kenraalimajuri Nathaniel P. Banks. 23. maaliskuuta 1862 Jacksonin ratsuväenkomentaja Turner Ashby toi väärennettyjä tietoja, että peräytyvällä unionin divisioonankomentajalla James Shieldsillä oli neljä rykmenttiä takajoukkoina Winchesterissä Virginiassa. Koska joukot olivat yhtä vahvoja kuin Jacksonilla, hän käski Garnettin ja Stonewall-prikaatin hyökätä. Epäonneksi Shieldsillä oli täysi jalkaväkidivisioona käytössään, miltei 9000 miestä, kaksi kertaa enemmän kuin Jacksonilla. Hyökkäys sujui huonosti ja Garnett, tajuttuaan ammusten olevan lopussa ja vihollisen lähestyvän kolmelta eri suunnalta, käski joukkojensa perääntyä. Jackson raivostui ja syytti Garnettia käskyjensä täyttämättä jättämisestä, millä hän tarkoitti, ettei Garnettin olisi tullut perääntyä ilman käskyä Jacksonilta. Jackson, joka oli tunnettu hyvin tiukasta kurinpidostaan, pidätti Garnettin "velvollisuuksien laiminlyönnistä" 1. huhtikuuta ja vapautti hänet komentajuudesta. Garnettin sotaoikeus alkoi elokuussa 1862 ja vain Jackson ja hänen adjuntanttinsa antoivat todistuksen. Kuitenkin oikeudenkäynti keskeytettiin, koska Robert E. Leen Pohjois-Virginian sotaretki ja toinen Bull Runin taistelu alkoivat. Lee käski Jacksonia vapauttamaan Garnettin ja antoi tälle haavoittuneen George Pickettin prikaatin kenraaliluuntnantti James Longstreetin 1. armeijakunnassa Pohjois-Virginian armeijassa. Garnett komensi prikaatia uskottavasti Antietamin taistelussa, jonka komennon hän sai pysyvästi, kun Pickett ylennettiin divisioonan komentajaksi. Hän oli mukana myös Fredericksburgissa, mutta Chancellorsvillen taistelun aikana hän oli Longstreetin joukkojen mukana Suffolkissa Virginiassa.
Stonewall Jacksonin kuoltua haavoittumisensa jälkeen keuhkokuumeeseen Garnett palasi Richmondiin. Hän suri avoimesti tämän arkun ääressä ja toimi arkunkantajana James Longstreetin ja Richard S. Ewellin lailla huolimatta vanhoista erimielisyyksistään Jacksonin kanssa.
Gettysburgin taistelu

Gettysburgin kampanjassa Garnettin prikaati jatkoi George Pickettin divisioonassa eikä marssikäskystä johtuen saavuttanut taistelukenttää Chambersburgista Pennsylvaniasta ennen kuin  myöhään iltapäivällä 2. kesäkuuta 1863, menettäen taistelun kaksi ensimmäistä päivää. Pickettin divisioona sai käskyn kenraali Leeltä johtaa suurta hyökkäystä unionin keskustaan Cemetery Ridgeen. Garnettin prikaati oli eturintamassa vasemmalla, seuraavana prikaatinkenraali James L. Kemperin prikaatista. Garnett ei ollut kunnossa johtaakseen jalkaväkihyökkäystä. Hän kärsi kuumeesta ja hevonen oli potkaissut häntä jalkaan; hän ei kyennyt kävelemään. Garnett halusi korvata sotilaallisen epäonnistumisen Kernstownissa, mitä keskeytynyt sotaoikeus ei tehnyt. Huolimatta toisten upseerien protesteista hän johti hyökkäystä hevosen selästä ja oli erinomainen maali pohjoisvaltioiden kiväärimiehille. Garnett ratsasti 20 jaardin päähän "kolmiosta" Cemetary Ridgellä eikä häntä nähty enää koskaan. Häneen osui luultavasti tykinkuula ja hänen ruumiinsa vahingoittui niin pahoin, ettei sitä voitu tunnistaa. Hänen toverinsa tajusivat, että hän oli kaatunut, kun hänen hevosensa "Red Eye" palasi konfederaation linjoille Seminary Ridgeen ilman häntä.
1872 konfederaation kaatuneiden jäänteet tuotiin Gettysburgista ja sijoitettiin uudelleen Hollywood Cemeteryyn Richmondissa Virginiassa. Garnettin jäänteiden uskotaan olleen joukossa ja hänelle on vuonna 1991 pystytetty muistomerkki. Vuosia sodan jälkeen Garnettin miekka löytyi Baltimoresta sekatavarakaupasta ja sen osti entinen etelävaltioiden kenraali George H. Steuart.
Käännös suomeksi
Reunustäplämittari

| Reunustäplämittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Lomaspilis
Laji::  marginata
Kaksiosainen nimi
 Lomaspilis marginata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Abraxas marginata 
Katso myös
   Reunustäplämittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Reunustäplämittari (Lomaspilis marginata) on mittareihin kuuluva, erittäin yleinen selväkuvioinen perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pienehkö, näennäisen mustavalkoinen ja helposti tunnistettava perhoslaji. Siivet ovat pohjaväriltään valkoiset ja niiden keski- ja ulko-osissa on laajoja, syvän tummanruskeita laikkuja. Perhosyksilöiden siipikuviointi vaihtelee poikkeuksellisen paljon, mutta keskeisinä lajituntomerkkeinä etusiiven tyviosan tumma täplä on venynyt siiven suunnassa ja siiven keskiosan etureunasta siiven keskelle ulottuva laikku on muodoltaan epäsymmetrinen. Joskus siiven keskiosan tumma väri muodostaa koko siiven poikki ulottuvan vyön. Takasiivet ovat ulkosyrjästään tummanruskeat ja niiden poikki kulkee vyö vaihtelevankokoisia laikkuja. Siipiväli on 22–28 mm.
Satunnaisesti tavataan lähes kokonaan tummanruskeita tai miltei valkoisia, vain siipien etureunasta kuviollisia yksilöitä.
Levinneisyys ja lentoaika

Yleinen ja laajalle levinnyt laji, joka elää Portugalista ja Britteinsaarilta Japaniin. Suomessa reunustäplämittaria esiintyy hyvin yleisenä suurimmassa osassa maata ja se puuttuu vain Inarin Lapista ja Enontekiön tuntureilta. Perhoset ovat lennossa toukokuun lopulta heinäkuun lopulle, mutta toista sukupolvea voi tavata jopa syyskuulle asti.
Elinympäristö ja elintavat

Reunustäplämittari suosii avoimia elinympäristöjä, kuten pensaikkoisia niittyjä, rantoja, metsänreunoja sekä puutarhoja. Laji lentää pääasiassa öisin ja tulee valolle, mutta lähtee häirittynä helposti lentoon päivälläkin. Päivisin perhoset lepäävät avoimesti kasvien lehdillä pyrkimättä piilottelemaan itseään. On arveltu, että perhosen väritys toisaalta rikkoo sen hahmon saalistajien silmissä ja saa sen muistuttamaan linnun ulostetta. Kotelo on talvehtiva vaihe.
Ravintokasvi

Toukka elää lehtipuilla, etenkin pajuilla (Salix), poppeleilla (Populus) ja koivuilla (Betula).
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Keskisuomalainen: reunustäplämittari (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1969405  BioLib: 51858  BOLD: 100515  CoL: 3VWVB  EoL: 411562  EPPO: LOMAMA  EUNIS: 308699  Fauna Europaea: 445952  Fauna Europaea (new): b71c8700-dcfb-46d6-8d09-01fa613c0ba3  GBIF: 5149438  iNaturalist: 207524  IRMNG: 10800752  LepIndex: 238470  LoB: 4092  MaBENA: LomasMarg  NBN: NBNSYS0000005978  NCBI: 722666  Observation.org: 1680  Open Tree of Life: 328034  Laji.fi: MX.61538
Richard Wright (kirjailija)

| Richard Wright |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1908 lähellä Natchezia, Mississippi, Yhdysvallat
Kuollut: 28. marraskuuta 1960 (52 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Aiheet:  rasismi
Pääteokset:  Amerikan poika
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard Wright (4. syyskuuta 1908 lähellä Natchezia, Mississippi, Yhdysvallat – 28. marraskuuta 1960 Pariisi, Ranska) oli afroamerikkalainen kirjailija. Hän oli ensimmäisiä kirjailijoita, jotka käsittelivät rohkeasti mustiin kohdistuvaa rasismia Yhdysvalloissa, ja hän vaikutti moniin afroamerikkalaisiin kirjailijoihin, kuten Ralph Ellisoniin ja James Baldwiniin. Wrightiin vaikuttaneita kirjailijoita olivat puolestaan muun muassa Fjodor Dostojevski, Jack London, Gertrude Stein ja Sinclair Lewis. Wrightin merkittävin teos on romaani Amerikan poika (Native Son, 1940).lähde?
Wrightin isä oli plantaasityöläinen, joka hylkäsi perheensä. Wright opiskeli ja kirjoitti lehtiin. Hän muutti ensin Chicagoon, sitten 1937 New Yorkiin ja 1946 Pariisiin, jonne Gertrude Stein hänet kutsui. Hän oli ensimmäisiä rotusorron ja epäoikeudenmukaisuuden vastustajia kirjallisuudessa.
Suomennetut teokset

Musta poika (Black Boy), suom. Eeva Kangasmaa, Aura 1948, Sarja: Kirjallisuutta kouluille; Taskukirjasto: 50
Pikku jumalat (The Outsider), suom. Timo Martin,  WSOY 1955
Pitkä uni (The Long Dream), suom. Seppo Virtanen,  WSOY 1960
Amerikan poika (Native Son), suom. Eva Siikarla & Antero Tiusanen, WSOY 1972 Sarja: Aikamme kertojia ISBN 951-0-00456-1
Kahdeksan miestä (Eight Men ), suom. Seppo Loponen, novellikokoelma, WSOY 1974 Sarja: Aikamme kertojia ISBN 951-0-06255-3
Hyvä mies, eihän jumala sellainen ole
Iso musta kunnon mies
Mies joka eli maan alla
Mies joka koki tulvan
Mies joka lähti Chicagoon
Mies joka oli melkein mies
Mies joka tappoi varjon
Monitaitoinen mies
Xi’an JH-7

| Xi’an JH-7 |
| --- | --- |

Tyyppi:  rynnäkkökone
Alkuperämaa:   Kiina
Ensilento:  1988
Esitelty:  1992
Pääkäyttäjät:  Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  270 
Valmistusvuodet:  päättyi 2018
Xi’an JH-7 (kiin.: 歼轰-7; pinyin: Jiān Hōng qī, Nato-raportointinimi Flounder) eli FBC-1 Flying Leopard on Kiinassa suunniteltu ja valmistettu kaksimoottorinen rynnäkkökone Kiinan ilmavoimille sekä Kiinan meri-ilmavoimille. Ensilento oli 1988 ja julkinen esittely 1992. Sen huippunopeus on 1 800 km/h eli 1,52 Mach. Lakikorkeus on 16 000 metriä. Suurin asekuorma on 9 000 kg pudotettavaa aseistusta. Lisäksi koneessa on 23 millimetrin GSh-23 konetykki. Malli korvasi Nanchang Q-5:n. Tuotanto päättyi 2018, jolloin sitä oli valmistettu 270 kappaletta.
PLAAF:n Xi’an JH-7A rynnäkkökone.
Aluksi JH-7 ei vastannut vaatimuksia. Jopa lisensoidussa suihkumoottorissa, jossa jälkipolton eli Rolls-Royce Spey Mk.202:ssa oli esiintyi ongelmia. Kiinan modifikaatio on Xi’an WS-9. Moottorien teho on 2x 91,20 kN jälkipoltolla. Konetta päivitettiin versioihin JH-7A sekä JH-7B ja tyypin taistelujärjestelmät kuten lennonhallinta sekä suunnistukseen liittyviä järjestelmiä uudistettiin. Siten konetyypistä saatiin kelvollinen ensilinjan taistelukone. Tätä konetyyppiä on yritetty kaupata Iraniin, mutta tuloksetta.
Käännös suomeksi
Wreden pasaasi

Wreden pasaasin eteläpää eli Wreden talo (Pohjois-Esplanadi 35).
Vanha kauppakuja.
Wreden pasaasi eli Vanha kauppakuja (myös muodossa Wanha kauppakuja) on kahden kivitalon muodostama kokonaisuus Helsingin Kluuvin kaupunginosassa. Kokonaisuus on saanut nimensä korttelin läpi ulottuvan kauppakujan mukaan. Itse kuja tunnetaan kansan suussa myös leikillisellä nimellä ”mummotunneli”. Pasaasin muodostavat Pohjoisesplanadin ja Mikonkadun kulmassa oleva Wreden talo (Pohjoisesplanadi 35) sekä Aleksanterinkadun ja Mikonkadun kulmassa oleva Centralin talo (Aleksanterinkatu 46). Vuosina 1888 ja 1892 valmistuneen uusrenessanssityylisen rakennuskokonaisuuden suunnitteli arkkitehti K. A. Wrede, joka oli myös ensimmäisen osan toinen rakennuttaja.
Nimi

Arkkitehtipiireissä kokonaisuus tunnetaan Wreden pasaasina, mutta sen virallisena nimenä on ollut vuonna 1958 järjestetyn nimikilpailun jälkeen Vanha Kauppakuja. Sisäänkäyntien yllä nimi lukee muodossa Wanha kauppakuja. Kansan suussa itse käytävä tunnetaan nykyään myös nimellä ”mummotunneli”. Siellä on useita ravintoloiden terasseja, joiden sanotaan olevan keski-ikäisten juhlijoiden suosiossa. Kujan ravintoloita ylläpitää HOK-Elannon omistukseen vuonna 2013 siirtynyt Center-Inn.
Historia

Carl Ludvig Engel kaavoitti korttelin 95b entiselle Kluuvinlahden täyttömaalle vuosina 1837–1838. Esplanadin ja Mikonkadun kulmauksessa sijaitsi alun perin professori Nils Abraham af Ursinin itselleen rakennuttama yksikerroksinen asuintalo, jossa asui hänen jälkeensä jalkaväenkenraali J. M. Nordenstam. Aleksanterinkadun kulmatontilla oli nahkurimestari G. A. Dahlin talo. Arkkitehti K. A. Wrede ja rakennusmestari J. H. Helenius ostivat Esplanadin kulmatontin lainarahalla Nordenstamin perillisiltä ja rakennuttivat sille talon puolessatoista vuodessa vuosina 1887–1888. Wrede muutti siihen myös itse asumaan. Hän suunnitteli vuonna 1889 pasaasinsa jatkeeksi niin sanotun Centralin talon, jonka rakennutti kauppaneuvos Julius Tallberg vuosina 1890–1892. Sen jälkeen kauppakäytävä ulottui koko korttelin läpi.
Kauppakujat olivat 1800-luvulla uusi rakennustyyppi. Wrede oli tutustunut niihin vuosina 1885–1886 eri puolille Eurooppaa suorittamallaan opintomatkalla. Innoittajina saattoivat toimia muun muassa hänen ihastelemansa Brysselin kauppakujat, kuten vuonna 1847 valmistunut Galeries Royales Saint-Hubert. Wreden pasaasissa rakennusten sisäpihana toimiva kujatila on 80 metriä pitkä ja 8 metriä leveä. Kokonaisuuden yleisilme on yhtenäinen, mutta kahden talon julkisivujen seinäkoristelut eroavat. Rakennusten tyyli edustaa italialaista palatsia jäljittelevää uusrenessanssia, barokki- ja rokokoo-aineksilla täydennettynä. Centralin talon porraskäytävässä on komeat Salomo Wuorion toteuttamat seinä- ja kattomaalaukset, jotka entisöitiin 1980-luvulla.
Wrede joutui myymään taloudellisten vaikeuksiensa vuoksi osuutensa Pohjoisesplanadin kulmatalosta vuonna 1898. Vuodesta 1905 alkaen rakennus oli 1940-luvun lopulle saakka Joutsenen veljesten omistuksessa. Vuosina 1952–1965 osake-enemmistön omisti Oy Machinery Ab ja sen jälkeen Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki (SKOP), joka oli ostanut Centralin talon jo vuonna 1925. SKOP:n pääkonttori toimi Aleksanterinkadun kulmatalossa vuodesta 1926 aina 1990-luvulla tapahtuneeseen konkurssiin asti.
Suurin osa kummastakin talosta oli alkujaan asuinkäytössä, mutta 1950-luvulla asunnot muutettiin toimistoiksi. Centralin talossa toimi alusta alkaen aina vuoteen 2015 asti ravintola König. Rakennuksessa olivat myös Yleisradion studiot vuosina 1927–1934. Nykyään Mikonkadun ja Pohjoisesplanadin kulmassa toimii Louis Vuitton -muotiketjun ainoa myymälä Suomessa.
Wreden talo 1900-luvun alussa.
Rhodesiankoira

| Rhodesiankoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Etelä-Afrikka/ Zimbabwe
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 762
Alkuperäinen käyttö:  leijonan metsästys- ja vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seura-, metsästys- ja vahtikoira
Muita nimityksiä:  rhode, rhontti, ridgeback, leijonakoira, Rhodesian Ridgeback, chien de Rhodésie à crête dorsale, perro crestado rodesiano, rodeesia ridgeback, simba inja, shumba imbwa, Van Rooyen's Lion Dog, African Lion Dog
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 3 Sukulaisrodut #146
Ulkonäkö
Paino:  uros 36,5 kg narttu 32 kg
Säkäkorkeus:  uros 63–69 cm, narttu 61–66 cm
Väritys:  vehnänväri vaaleasta punaiseen
Rhodesiankoira (engl. Rhodesian Ridgeback, pohjois-ndebeleksi simba inja, šonaksi shumba imbwa), joka tunnetaan myös nimillä vanrooyeninleijonakoira (engl. Van Rooyen's Lion Dog) ja afrikanleijonakoira (engl. African Lion Dog) on afrikkalaissyntyinen ja nykyisin ainoa eteläisen Afrikan rekisteröity koirarotu. Se kuuluu FCI:n roturyhmään 6.