stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kimmo Porttila
Ura

Porttila aloitti urheilutoimittajauransa SportFM-urheiluradiossa vuonna 2003. Hän työskenteli vuosina 2004–2011 Ylellä. Vuonna 2011 hän siirtyi MTV:n urheilutoimitukseen. MTV:n kanavilla Porttila selosti muun muassa jääkiekon MM-kilpailuja ja satunnaisesti hiihdon maailmancupia Antero Mertarannan ollessa lomalla. Hän oli usein myös hiihdossa toimittajana.
2015 Porttila siirtyi takaisin Yle Urheiluun. Vuonna 2016 Porttila selosti Ylellä jalkapallon EM-kilpailuissa, yleisurheilun EM-kilpailuissa, jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa ja yleisurheilua Rion kesäolympialaisissa. Porttila selosti yleisurheilua myös EM-kilpailuissa 2018 ja MM-kilpailuissa 2019. Tokion kesäolympialaisissa hän on niin ikään yleisurheiluselostajana. Syksystä 2021 lähtien Porttila on Ylen maastohiihtolähetysten pääselostaja.
Yksityiselämä

Porttilan isä on urheilutoimittaja Jari Porttila. Kimmo Porttila on naimisissa radiotoimittaja Riikka Porttilan kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Kanajärvi (Tammela)

| Kanajärvi |
| --- | --- |
 Kissaniemen virkistysalueen nuotiopaikka.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela, Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°55′53″N, 23°59′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  Kivitokeenoja 
Järvinumero:  35.934.1.030
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  137,2 m 
Rantaviiva:  15,746 km 
Pinta-ala:  2,06188 km² 
 fiKanajärvi 
Kanajärvi on Tammelassa ja Kalvolassa Hämeenlinnassa Kanta-Hämeessä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen, jonka keskusjärven eli Rautijärven itäiseen, Kyläsillanjokeen päättyvään, reittiin se kuuluu.
Maantiede

Järven pinta-ala on 206 hehtaaria ja sen pituus on 2,5 kilometriä ja leveys 1,5 kilometriä. Siihen laskee ympäröiviltä tiheään ojitetuilta soilta suo-ojia, joista osa on samalla järvien laskuojia.  Järven länsipäähän laskevat Siirtolammin laskuoja ja Kotalammin ja Jouhilammin yhteinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä Kivitokeenoja, joka laskee Kanalammiin.
Järven rantaviiva on 16 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsämaastoa. Järven rannat ovat länsiosassa sekä osin pohjois- ja eteläosassa soistuneita. Järvi on kivinen ja siinä on yli 40 saarta. Suurin saari on Isosaari eli Ryssänsaari, joka on 900 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Saarella kohoaa järvenpintaa ylemmäksi yli 30-metrinen kalliopäinen mäki. Muut suuremmat saaret sijaitsevat Niemenlahdessa tai Isosaaren kaakkoispuolella. Saaria ovat muun muassa Kirrinkivi, Haukkasaaret, Mertasaaret, Pouta-Jussi, Papinsaari ja Sääksniemi.
Ranta-asutus keskittyy järven itärannoille, missä sijaitsee kirjojen kerääjä Emanuel Kanajärven kotimuseona oleva Kanajärven talo Kalvolan Kanajärven kylässä. Tänne johtavat tiet, joille pääsee Tammelan Teuron ja Hämeenlinnan Myllykylän yhdistävältä tieltä. Aikaisempi Tammelan, Kalvolan ja Hattulan rajapyykki sijaitsee järven itärannalla Korkee-nimisen mäen huipulla. Siitä erkanee nykyinen Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja, joka ylittää järven Isosaaren pohjoispuolelta. Hattulan raja ohittaa järven idässä 100 metrin etäisyydeltä.
Muuta

Järven kaakkoisrannalla on Tammelan kunnan ylläpitämä 8,2 hehtaarin laajuinen Kissaniemen virkistysalue. Sen rantaviivan pituus on yksi kilometri, ja sitä myöten kulkee polku niemen ympäri. Kissaniemen kärjessä on kuivakäymälä ja tulentekopaikka.
Jyväskylän Aalto

| Jyväskylän Aalto |
| --- | --- |
Entiset nimet:  Swimming Jyväskylä
Kotiareena:  AaltoAlvari
Paikkakunta:  Jyväskylä
Lajit:  Uinti
Jäseniä:  1 400
Kotisivu:  www.swim.fi
Jyväskylän Aalto ry on jyväskyläläinen uimaseura, joka syntyi, kun Swimming Jyväskylä ja Kampuksen Plaani yhdistyivät vuoden 2021 lopussa. Seura tarjoaa kilpauintia, taitouintia, uimahyppyjä, uimakouluja ja kurssitoimintaa. Sillä on myös Masters toimintaa ja vauvauintia.
Kotiuimahallina on Jyväskylän AaltoAlvari.
Seuran kilpauimareita ovat muun muassa Ari-Pekka Liukkonen ja uransa päättänyt Mimosa Jallow.
Vuonna 2022 seurassa oli noin 1 400 jäsentä.
PAK DA

| PAK DA |
| --- | --- |
Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Venäjä
Suunnittelija:  OAO Tupolev, Sukhoi, United Aircraft Corporation
PAK DA on suunnitteilla oleva venäläinen strateginen pommikone. Koneen nimi on lyhenne venäjänkielisestä nimestä Перспективный авиационный комплекс дальней авиации, (Perspektivnyi Aviatsionnyi Kompleks Dalney Aviatsyi, suom. Mahdollinen lentokompleksi pitkän matkan ilmailuun). PAK DA:n on tarkoitettu uuden sukupolven häiveteknologialla varustetuksi pitkän matkan pommittajaksi, jonka odotetaan astuvan palvelukseen 2025–2030.
Kehittäminen

PAK DA on toinen United Aircraft Corporationin (UAC) pitkän aikavälin kehityskohteista, uuden ilmatankkauskoneen ohella. UAC on Venäjän hallituksen enemmistöomistama emoyhtiö, jonka alle maan ilmailuteollisuus on keskitetty. Medialähteiden mukaan PAK DA:n suunnittelutyön odotetaan valmistuvan vuonna 2012 ja koneen ensilentoa on kaavailtu vuodelle 2015.päivitettävä Sarjatuotannon odotetaan alkavan 2020–2025 ja ensimmäisten koneiden on arvioitu saapuvan Venäjän ilmavoimain käyttöön 2025–2030. PAK DA:n on tarkoitus muodostaa Venäjän modernisoitujen strategisten ilmavoimien selkäranka.
Eräiden lähteiden mukaan PAK DA perustuu varhaisempaan Tupolev Tu-160 suihkupommittajaan. Kenraalimajuri Anatoli Zhikharevin lausuntojen mukaan PAK DA tulee korvaamaan Tu-160:n, Tupolev Tu-95:n ja Tupolev Tu-22M:n Venäjän ilmavoimissa. Zhikharevin mukaan kone tulee myös hyödyntämään häiveteknologiaa.
Aiheesta muualla

PAK DA Defenceaviation.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Matti Pykälä

Matti Untamo Pykälä (4. maaliskuuta 1923 Nastola – 15. syyskuuta 1993) oli suomalainen ulkomaankirjeenvaihtaja. Hän oli Tiedonantajan kirjeenvaihtajana Moskovassa 1975–1988.
Pykälä kuoli vuonna 1993 ja hänet on haudattu Nastolan hautausmaalle Nastolaan.
Teoksia

Neuvostoliiton yhteiskunta- ja valtiojärjestelmä : APN:n toimittaman aineiston pohjalta laat. Matti Pykälä. Suomi-Neuvostoliitto-seuran Neuvostoliitto-sarja 1. Suomi-Neuvostoliitto -seura, Helsinki 1974
Neuvostoliiton maatalous ; APN:n toimittaman aineiston pohjalta laat. Matti Pykälä. Suomi-Neuvostoliitto-seuran Neuvostoliitto-sarja 2. Suomi-Neuvostoliitto -seura, Helsinki 1977
Neuvostoliiton nuoriso ; APN:n toimittaman aineiston pohjalta laat. Matti Pykälä. Suomen demokraattinen nuorisoliitto, Helsinki 1977
Toimitustöitä

Neuvostoliitto : vastauksia suomalaisten kysymyksiin ; toim. Oleg Kalintšuk ja Rudolf Hiltunen ; suomal. laitoksen toim. Matti Pykälä ; suom. Ulla-Liisa Heino ym. Suomi-Neuvostoliitto -seura, Helsinki 1973 (alkuteos Sovetskij sojuz - otvetšaen na voprosy finnov)
Suomennoksia

T. I. Oizerman : Marxilaisuuden synty ; ven. käsikirjoituksesta Kogda i potšemy voznik marksizm suom. Matti Pykälä. Ihminen ja yhteiskunta 3. Uutistoimisto Novosti (APN), Helsinki 1967
Nikolai Mihailov : Siperia : Suurten mahdollisuuksien maa ; ven. käsikirjoituksesta Putešeštvije po Sibiri suom. Matti Pykälä, luvun Suomalaiset Siperiassa kirj. Heikki H. Herlin. Tammi, Helsinki 1967
25 vuotta toisen maailmansodan päättymisestä ; kirj. G. Zhukov ja G. Horoshilov ; suomennos käsikirjoituksesta Matti Pykälä. Miksi sotaa ei ehkäisty : Neuvostoliiton, Englannin ja Ranskan neuvottelut Moskovassa vuonna 1939 : dokumenttikatsaus ; kirj. M. Pankrašova ja V. Sipols ; suomennos käsikirjoituksesta Ulla-Liisa Heino. Ihminen ja yhteiskunta 25-26. Novosti, Helsinki 1970
Leonid Jeremejev : Ystävien ja vihollisten silmin : Neuvostoliiton fasistisesta Saksasta saavuttaman voiton johdosta ; esipuhe M. V. Zaharov ; Käsikirjoituksesta suom. Matti Pykälä. Länsi-Saksan idänpolitiikan uudet kasvot ; Kirj. J. Rževski ; käsikirjoituksesta suom. Natalia Pienimäki. Ihminen ja yhteiskunta 27-28. Novosti, Helsinki 1970
Ivan Koloskov : Aseistuksen eskalaatio ja Euroopan kohtalot ; ven. käsikirjoituksesta Eskalatsija vooruženii i sudby jevropy suom. Matti Pykälä. Kansankulttuuri, Helsinki 1972
E. Beztšerevnyh : Ihmisen olemisen salaisuus : kansantajuinen kuvaus materialistisesta historiankäsityksestä. Kansankulttuuri, Helsinki 1973 (alkuteos Taina bytija tšelovetšeskogo)
Nikolai Patolitšev : Neuvostoliiton ulkomaankauppa. Taskutieto 112. WSOY 1973 (alkuteos Vnešnjaja torgovlja SSSR)
Igor Kon : Sosiologit ja ylioppilaat. Työväenliikkeen taskukirjoja, Taskusarja. Kansankulttuuri, Helsinki 1973 (alkuteos Sotsiologi i studenti)
Aiheesta muualla

Tiedonantajan kirjeenvaihtaja Matti Pykälä lähdössä Moskovaan, toinen oikealta toimittaja V. N. Zaitshikov. Kuvattu 6.1.1975 Helsingin rautatieasemalla. Kansan Arkisto, Tiedonantaja- lehden kokoelma (Finna)
Kolmikätisen Jumalanäidin kirkko (Tallinna)

Kolmikätisen Jumalanäidin kirkko on Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon kirkkorakenus Tallinnan vanhassakaupungissa.
Pienikokoinen kirkko sijaitsee keskiaikaisessa rakennuksessa Tallinnan kaupunginmuurin ääressä. Samassa yhteydessä myös pieni kirkkotaide- ja käsityömuseo.
Aiheesta muualla

Kirkon virallinen nettisivu
Marcel Dettmann

| Marcel Dettmann> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. lokakuuta 1977 (ikä 47)
Ammatti:  DJ, tuottaja
Muusikko
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  tekno, elektroninen musiikki
Soittimet:  keyboard 
Levy-yhtiöt:  Ostgut Ton, MDR, Rekids
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marcel Dettmann (s. 26. lokakuuta 1977) on saksalainen DJ ja musiikkituottaja. Dettmann on suositun teknoklubi Berghainin vakituinen DJ. Häntä on luonnehdittu nykyajan teknon vaikutusvaltaiseksi henkilöksi. Tuotteliaan musiikkiuran lisäksi hän kiertää aktiivisesti esiintyen festivaaleilla ja keikoilla ympäri maailmaa sekä operoi omaa levymerkkiä MDR (Marcel Dettmann Records).
Diskografia > Albumit

2010: Dettmann (Ostgut Ton)
2013: Dettmann II (Ostgut Ton)
2014: Fabric 77 (Fabric)
Diskografia > Singlet

2006: MDR 01 (Marcel Dettmann Records)
2006: Marcel Dettmann / Ben Klock - Dawning / Dead Man Watches The Clock (Ostgut Ton)
2006: Quicksand / Getaway (Ostgut Ton)
2006: MDR 02(3 Versions) (Marcel Dettmann Records)
2007: Marcel Dettmann | Ben Klock - Scenario (Ostgut Ton)
2008: Pigon / Marcel Dettmann - Kamm / Plain (Beatstreet)
2008: MDR 04 (Marcel Dettmann Records)
2009: MDR 06 (Marcel Dettmann Records)
2009: Marcel Dettmann / Tama Sumo & Prosumer - Phantasma Vol. 3 (12") (Diamonds & Pearls Music)
2010: Dettmann Remixed (Ostgut Ton)
2011: Deluge / Duel (50Weapons)
2011: Translation EP (Ostgut Ton)
2011: Kontra-Mokira-Mixes (12") (Kontra-Musik)
2012: Landscape (Music Man Records)
2012: Range EP (Ostgut Ton)
2013: Marcel Dettmann / Lucy - Untitled (Bleep)
2013: Corebox (James Ruskin Mixes) (Marcel Dettmann Records)
2013: Linux / Ellipse (50Weapons)
2013: Marcel Dettmann / Ben Klock - Dawning/Dawning (Revisited) (Ostgut Ton)
2014: Planetary Assault Systems Remixes (Marcel Dettmann Records)
2014: Marcel Dettmann / Frank Wiedemann - Masse Remixes II (Ostgut Ton)
2014: Marcel Dettmann feat. Emika - Seduction (Ostgut Ton)
Diskografia > Remixit

2007: Ellen Allien - Go (Dettmann Remix) (Bpitch Control)
2008: Kevin Gorman - SevenAightNine (Dettmann Remix) (Mikrowave)
2008: Len Faki - My Black Sheep (Dettmann Remix) (Figure)
2008: Scuba - From Within (Marcel Dettmann Remix) (Hotflush)
2008: Modeselektor - Black Block (Dettmann Remix) (Bpitch Control)
2010: Junior Boys - Work (Dettmann Remix) (Ostgut Ton)
2010: Glimpse - Enjoyable Employable (Crosstown Rebels)
2011: Fever Ray - Seven (Dettmann Remix) (Rabid Records)
2013: Moderat - Bad Kingdom (Dettmann Remix) (50 Weapons)
2014: Darksky - Rainkist (Dettmann Remix) (Monkey Town Records)
Viktor Julius von Wright

Viktor Julius von Wright
Viktor Julius von Wright (5. elokuuta 1856 Kuopio – 16. toukokuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen valtiopäivämies ja huonekalutehtailija Kuopiosta.
Henkilöhistoria

Von Wright oli tunnettu sosiaaliliberaali ja oli vuonna 1883 mukana perustamassa Helsingin työväenyhdistystä, jonka ensimmäisenä puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1896. Hän pyrki toiminnallaan edistämään työväestön olosuhteita ja siten patoamaan heidän radikalisoitumistaan sosialistisiin yhdistyksiin. Hänen toimintansa vuoksi Suomen työväenliikkeen alkuvaihetta nimitetään wrightiläiseksi työväenliikkeeksi. von Wright toimitti vuosina 1886–1889 muun muassa Uuden Suomettaren liitteenä ilmestynyttä Arbetaren–Työmies -lehteä. Ammattiliittojen syntyminen vei suosiota wrightiläisiltä työväenyhdistyksiltä. Viktor von Wright oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Viktor von Wright oli myös Helsingin Käsityö- ja Teollisuusyhdistyksen pitkäaikainen puheenjohtaja ja häntä kutsutaan joskus ”Suomen käsityöläisten isäksi”. Ammatillista osaamista edistävä Mestarikiltaneuvosto ry on perustanut V. J. von Wrightin nimeä kantavan ritariston tunnustukseksi merkittävästä toiminnasta korkean osaamisen, kädentaitoalan ja/tai käsi- ja pienteollisuuden hyväksi.
Viktor von Wrightin setiä olivat taidemaalarit Ferdinand, Magnus ja Wilhelm von Wright.
Kirjallisuutta

Viktor Julius von Wright : käsityöläisveteraanin muistelmia ; toim. V. Pinomaa. K. F. Puromiehen kirjapaino, Helsinki 1931
Aiheesta muualla

Emil Tolonen : Viktor von Wrightin kesämajalta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 21.10.1928, nro 43, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
UNMEE

Yk:n sotilaita Eritrean ja Etiopian rajalla
UNMEE eli United Nations Mission in Ethiopia and Eritrea oli vuosina  2000-2008 toiminut Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaamis- ja sotilastarkkailuoperaatio Etiopian ja Eritrean raja-alueella. Operaatioon  osallistui enimmillään 4 200 sotilasta 47 maasta. Sen päätehtävänä oli valvoa Etiopian ja Eritrean raja-alueilla maiden välistä rauhansopimusta. Vuosina 1998–2000 maat kävivät keskenään rauhansopimukseen päättyneen rajasodan, jossa kuoli 70 000 ihmistä.
Yhdistyneiden kansakuntien suomalainen Rauhanturvajoukko Etiopiassa ja Eritreassa (YKSRJEE) toimi 207 hengen vahvuisena  alueella 14. kesäkuuta 2003 – 15. joulukuuta 2004. Ennen suomalaisen rauhanturvajoukon saapumista operaatiossa palveli viisi sotilastarkkailijaa sekä kaksi esikuntaupseeria ja sen poistumisen jälkeen alueelle jäi neljä suomalaista upseeria esikuntaan Asmaraan sekä seitsemän sotilastarkkailijaa.
7. joulukuuta 2005 julkistettiin, että Eritrea on lähettänyt YK:lle kirjeen, jossa se määrää länsimaiset rauhanturvaajat poistumaan Eritreasta kymmenen päivän kuluessa. Kirje koski ainoastaan UNMEE-operaatioon osallistuvia henkilöitä, ei esimerkiksi Punaisen ristin henkilöstöä. Osa Asmaran esikunnan toiminnasta ja henkilöstöstä siirrettiin Etiopian Addis Abebaan.
Aikaisemmin syksyllä Eritrea oli jo kieltänyt rauhanturvaajien helikopterilentotoiminnan, mikä vaikeutti tehtävien suorittamista (mm. henkilöstön sairausevakuointeja ja rajavyöhykkeen tarkkailua ilmasta). Eritrea myös rajoitti maapartioiden liikkumista rajavyöhykkeellä. Eritrea on ilmoittanut olevansa tyytymätön siihen, että se ei ole vielä saanut haltuunsa kaikkia rauhansopimuksen sille lupaamia alueita. (Vrt. BBC:n kartta alueesta). Suomesta paikalla on kaksi rauhanturvaajaa.
Vastalauseena Eritrean YK:n henkilöstöön kohdistamille rajoitteille uhkasi Yhdistyneet kansakunnat eräänä vaihtoehtona vetää joukkonsa pois Eritrean ja Etiopian väliseltä rajalta, mikä olisi saattanut merkitä uutta Eritrean ja Etiopian välistä rajasotaa.
Syksyllä 2006 Eritrea siirsi joukkojaan rajavyöhykkeelle sadonkorjuuseen, mitä on tapahtunut muinakin vuosina. Tällä kertaa mukana oli kuitenkin useita tankkeja.
YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi 30. heinäkuuta 2008 yksimielisesti päätöslauselman 1827, joka päätti  UNMEE:n operaation päättyneeksi. Päätös lopettamiselle oli Eritrean asettaminen taloudellisiin sanktioihin joiden seurauksena  polttoainetoimitukset katsesivat mikä taas johti siihen että operaation jatkuminen oli mahdotonta.
Aiheesta muualla

Suomalaiset vetäytyvät Eritreasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Rauhanturvaajien merkit
UNMEE Puolustusvoimien sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
UNMEE:n virallinen kotisivu
UNMEEOnline - Operaation kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvaoperaatiot
UNMOGIP (Intia ja Pakistan 1949) |
UNEF I (Israel ja Syyria 1956–1967) |
UNTSO (Lähi-itä 1948) |
UNEF II  (Israel ja Egypti 1973–1979) |
UNOGIL (Libanon 1958 ) |
ONUC (Kongo 1960–1964) |
UNYOM (Pohjois-Jemen 1963-1964) |
DOMREP (Dominikaaninen tasavalta 1965–1966) |
UNMOGIP 1961– (Intia ja Pakistan) |
UNFICYP (Kypros 1964) |
UNIPOM (Intia ja Pakistan 1965–1966) |
UNSF (Länsi-Papua 1962–1963) |
UNDOF   (Golanin kukkulat 974) |
UNIFIL (Libanon 1978) |
UNGOMAP  (Afganistan ja Pakistan 1988–1990) |
UNAVEM I (Angola 1988–1991) |
UNTAG  (Namibia 1989–1990) |
ONUCA (Keski-Amerikka 1989–1992) |
OSGAP 1990–1992 (Agfanistan ja Pakistan) |
MINURSO (Länsi-Sahara 1991) |
UNAMIC (Kambodza 1991–1992) |
UNTAC (Kambodza 1992–1993) |
UNAVEM II (Angola 1991–1995) |
ONUSAL (El Salvador 1991–1995) |
UNOSOM I (Somalia 1992–1993) |
ONUMOZ (Mosambik 1992–1994) |
UNOMIL (Liberia 1993–1997) |
UNMIH (Haiti 1993–1996) |
UNOMUR (Uganda ja Ruanda 1993–1994) |
UNASOG (Libya ja Tšad 1994) |
UNOSOM II (Somalia 1993–1995) |
UNMOT (Tadžikistan 1994–2000) |
UNAVEM II (Angola 1995–1997) |
UNSMIH (Haiti 1996–1997) |
MINUGUA (Guatemala 1997) |
UNTMIH (Haiti 1997) |
MONUA (Angola 1997–1999) |
UNAMET (Itä-Timor 1999) |
UNTAET (Itä-Timor 1999–2002) |
MIPONUH (Haiti 1997–2000) |
UNAMIR (Ruanda 1993–1996) |
UNAMIR   (Ruanda 1993–1996) |
UNOMSIL (Sierra Leone 1998–1999) |
UNIKOM (Irak ja Kuwait 1991–2003) |
UNOSOM I  (Somalia   1992–1993 ) |
UNPROFOR   (entinen Jugoslavia 1992–1993 ) |
UNPREDEP  (Makedonia  1993–1999) |  |
UNOMIG (Georgia 1993–2009) |
UNITAES   (Kroatia 1996–1998) |
UNMOP  (Prevlakan niemimaa 1996 ) |
UNIIMOG (Iran ja Irak 1988–1991) | 
UNMIK  (Kosovo 1999) |
MICAH (Haiti 2000–2001) |
UNCRO (Krotia 1994–1996) |
UNMEE   (Etiopia ja Eritrea 2000–2008) |
ONUB (Burundi 2004–2007) |
MINURCA (Keski-Afrikan tasavalta 1998–2000) |
UNAMSIL  (Sierra Leone 1999–2005) |
UNPSG (Kroatia 1998) |
UNMIBH (Bosnia ja Hertsegovina 1995–2002) |
MONUC (Kongo 1999-2010) |
UNAMA (Afganistan 2003) |
UNMIL (Liberia 2003) |
MINUSTAH  (Haiti 2004) |
UNOCI (Norsunluurannikko 2004) |
UNMISET  (Itä-Timor 2002–2005) |
UNMIT (Itä-Timor 2006-2012) |
UNAMID (Sudan 2007 ) |
MINURCAT (Tšad ja Keski-Afrikan tasavalta 2007-2010) |
UNSMIS (Syyria 2012) |
MINUSMA (Mali 2013) |
MONUSCO (Kongon dem. tasavalta 2010) |
UNSMIL (Libya 2011) |
UNIMIS (Sudan 2005–2011) |
UNMISS (Etelä-Sudan 2011) |
MINUSCA (Keski-Afrikan tasavalta 2014) |
Rudnja

| Rudnja Ру́дня |
| --- | --- |
 vaakuna
 Smolenskin alueen sijainti Venäjän länsirajalla
 Rudnja
 Koordinaatit: 54°56′49.9″N, 31°05′26.6″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Smolensk
Piiri:  Rudnjan piiri
Väkiluku (2010):  10 029
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  216790
Suuntanumero(t):  +7 48141
 
 www.rudnya.org 
 Piirin kotisivut (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rudnja (ven. Ру́дня) on kaupunki Venäjällä Smolenskin alueella. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Malaja Berezina -joen varrella 68 kilometriä Smolenskista luoteeseen. Rundjan kaupungin kautta kulkee Smolenskin ja Vitebskin välinen rautatie. Kaupunki on Rudnjan piirin keskus.  Asukkaita on 10 029 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa samannimisestä kylästä. Vuonna 1868 sen kautta rakennettiin Riian ja Orjolin välinen rautatie. Kaupunginoikeudet Rudnja sai vuonna 1926. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli saksalaisten miehittämä. Nykyään siellä on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Kuukivi

Vaaleanpunainen kuukivi, joka tunnetaan myös persikkakuukivenä.
Opaliitti, ihmisen lasista valmistama kristalli, joka muistuttaa erehdyttävästi kuukiveä.
Kissansilmäilmiö (cat's eye effect) on nähtävissä mm. kuukivessä ja tiikerinsilmässä.
Kuukivi kuuluu alumiinisilikaatteihin ja maasälvän mineraaliryhmään. Se sisältää pääasiassa ortoklaasia ja albiittia. Kuukiveä voi löytää useissa eri väreissä, erityisesti valkoisena, läpinäkyvänä tai maitomaisena sekä vaaleanpunaisena, lohenpunaisena tai oranssiin taittavana sävynä. Kuukivellä on kissansilmäilmiö samoin kuin esimerkiksi tiikerinsilmällä. Kuukiveä ei pidä sekoittaa sateenkaarikuukiveen, joka on valkoista labradoriittia, eikä myöskään Kuun kiviperään, joka on pääsääntöisesti anortosiittia ja breksiaa. Väärennetty kuukivi on usein opaliittia, joka on synteettinen, lasista valmistettu korukivi. Kuukiveä löytyy ympäri maailmaa erityisesti Yhdysvalloista ja Euroopasta. Sen kovuus on 6-6.5 Mohsin kovuusasteikolla.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuukivi Wikimedia Commonsissa
Georg Schnéevoigt

Georg Schnéevoigt
Georg Lennart Schnéevoigt [šne:foht] (8. marraskuuta 1872 Viipuri – 28. marraskuuta 1947 Malmö Ruotsi) oli suomalainen kapellimestari ja sellisti.
Schnéevoigtin isä oli saksalaissyntyinen Suomeen muuttanut kapellimestari Ernst Bernhard Schnéevoigt ja äiti Rosa Fredrika Willandt. Hän kävi Tampereen suomalaista lyseota ja opiskeli vuodesta 1887 lähtien sellonsoittoa Helsingin filharmonisen seuran orkesterikoulussa ja Keski-Euroopassa, muun muassa Sonderhausenissa ja Leipzigissa 1895–1898.
Vuonna 1895 hänet kiinnitettiin Helsingin filharmonisen seuran 1. soolosellistiksi ja vuonna 1906 hän sai kapellimestarin viran Münchenissä. Vuonna 1912 hän perusti Helsingin sinfoniaorkesterin Robert Kajanuksen johtaman Helsingin kaupunginorkesterin rinnalle. Miesten keskinäiset suhteet eivät olleet parhaat mahdolliset, ja orkestereiden välille syntyi kiivas kilpailu. Vuonna 1914 orkesterit yhdistettiin Helsingin kaupunginorkesteriksi ja Kajanus sekä Schnéevoigt jakoivat vallan.
Schnéevoigt johti myös lukuisia muita orkestereita: Kaim-orkesteria (nykyisin Münchenin filharmoninen orkesteri) 1906–1908, vuonna 1909 perustamaansa Riian filharmonista orkesteria, Tukholman Konsertföreningenin orkesteria vuodet 1914–1924, Oslon filharmonikkoja 1919–1927, Sydneyn sinfoniaorkesteria ja Australian radio-orkesteria, Los Angelesin filharmonikkoja 1927–1929, Malmön sinfoniaorkesteria 1931–1947 sekä Kajanuksen kauden jälkeen Helsingin kaupunginorkesteria vuodet 1932–1941. Vuosina 1929–1931 hän toimi Riian Kansallisoopperan johtajana.
Schnéevoigt oli tunnettu erityisesti Pjotr Tšaikovskin, Johannes Brahmsin ja Jean Sibeliuksen tulkitsijana, ja hän teki Suomessa tunnetuksi myös Anton Brucknerin ja Gustav Mahlerin musiikkia. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1919.
Schnéevoigtin puoliso oli vuodesta 1898 pianisti Sigrid o.s. Sundgren. joka esiintyi pianistina sekä miehensä kanssa että yksin.
Kirjallisuutta

Heikinheimo, Ilmari: Suomen elämäkerrasto, s. 669.  Helsinki:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1955.
Lappalainen, Seija: ”Schnéevoigt, Georg (1872–1947)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 768–770.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Radion Sinfoniaorkesterin kapellimestarit. Yleisradio.
Georg Schnéevoigt. (Arkistoitu – Internet Archive) Klassinen.fi.
Schnéevoigt, Georg hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef