stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
World Trade Center (1973–2001)
World Trade Center mediassa

World Trade Centerin terrori-iskuista kertova elokuva World Trade Center julkaistiin vuonna 2006. Eräässä Marvelin sarjakuvassa Hämähäkkimies ja muut Marvelin supersankarit auttavat WTC-tornien terrori-iskujen uhreja ja ottavat asiaan kantaa. Vuoden 1981 elokuvassa Pako New Yorkista päähenkilö soluttautuu vankilaksi muutetulle Manhattanille laskeutumalla WTC-tornien katolle liitokoneella. Vuoden 2010 elokuvassa Remember Me kuvataan syyskuun 11. päivää, kun päähenkilö (Robert Pattinson) on toisessa torneista terrori-iskujen aikaan.
Televisiosarjan The Lone Gunmen ensimmäisessä jaksossa Yhdysvaltain hallinnon alainen järjestö kaappaa Boeing 727 -matkustajakoneen kauko-ohjauksella törmäämään WTC-torniin. Aikomuksena on syyttää muslimiterroristeja iskusta ja aloittaa sota. Jakso esitettiin ensimmäisen kerran 4. maaliskuuta 2001. Vuoden 2008 dokumenttielokuva Man on Wire ja vuoden 2015 3D-näytelmäelokuva The Walk kertovat ranskalaisesta Philippe Petit'sta ja hänen luvattomasti vuonna 1974 tekemästään nuorallakävelystä kaksoistornien väliin viritettyä vaijeria pitkin.
Ennen kaksoistornien tuhoutumista niitä käytettiin elokuvissa ja televisiosarjoissa usein kertomaan katsojalle, että tapahtumapaikkana on New York. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen monet televisiosarjojen jaksot poistettiin televisiosta kaksoistornien poismuokkaamista varten, ja jotkut jaksot otettiin kokonaan pois televisiosta. Tornit on muokattu pois myös vanhojen elokuvien myöhemmissä uudelleenjulkaisuissa. Monien syyskuun 11. päivän terrori-iskujen aikaan tekeillä olleiden elokuvien julkaisuja lykättiin kaksoistornien poismuokkaamiseksi, kuten vuoden 2002 elokuvassa Spider-Man – hämähäkkimies.
Kuvia

Kaksoistornit yöllä.
Pohjoistornin aula elokuussa 2000.
Top of the World Trade Center Observatories
Marriott World Trade Center.
Ensimmäinen 7 World Trade Center.
Austin Tobin Plaza.
Lower Manhattan ennen 11. syyskuuta 2001.
National September 11 Memorial & Museum.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta World Trade Center Wikimedia Commonsissa
Uuden New Yorkin World Trade Centerin virallinen sivusto (englanniksi)
Tornien sortumisen jälkeen esitettyjä vaihtoehtoja uudelleenrakentamisesta (englanniksi)
World Trade Center New York
| --- | --- |
Alkuperäinen (1970–2001):  One World Trade Center (Pohjoistorni)  Two World Trade Center (Etelätorni)  Marriott World Trade Center  Four World Trade Center  Five World Trade Center  Six World Trade Center  Seven World Trade Center  The Mall at the World Trade Center  Windows on the World  Top of the World Trade Center Observatories 
Uusi (2001–):  One World Trade Center (Freedom Tower)  Two World Trade Center  Three World Trade Center  Four World Trade Center  Five World Trade Center  Seven World Trade Center  National September 11 Memorial & Museum 
Henkilöitä:  Austin Joseph Tobin  Minoru Yamasaki  Larry Silverstein  Daniel Libeskind  David Childs  Norman Foster  Richard Rogers  Fumihiko Maki 
Terrori-iskut:  World Trade Centerin pommi-isku 1993  Syyskuun 11. päivän iskut 
Aiheeseen liittyvää:  World Trade Centerin alue  Lower Manhattan  International Freedom Center  USS New York (LPD-21)  Lower Manhattan Development Corporation  Port Authority of New York and New Jersey  The Sphere 
Liikennöinti: New York ja New Jersey
| --- | --- |
Satamat:  Port Jersey Marine Terminal  Howland Hook Marine Terminal  Port Newark-Elizabeth Marine Terminal  Brooklynin satama 
Lentokentät:  John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema  LaGuardian lentoasema  Stewartin kansainvälinen lentoasema  Teterboron lentoasema  Downtown Manhattanin helikopterikenttä 
Sillat ja tunnelit:  Bayonne Bridge  Goethals Bridge  George Washington Bridge  Holland Tunnel  Lincoln Tunnel  Outerbridge Crossing 
Joukkoliikenne:  Port Authority Trans-Hudson (PATH)  Port Authority Bus Terminal  George Washington Bridge Bus Station  Journal Square Transportation Center 
Kiinteistöt:  World Trade Center New York 
WTC-tornien kaaviokuva
Lentokoneiden osumakohdat torneissa
New Yorkin palomies katsoo sortuneen etelätornin jäänteitä.
Le Mans Series

| Le Mans Series |
| --- | --- |
  European Le Mans Series -kausi 2024 

Järjestäjä:  Automobile Club de l’Ouest
Maa:  kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  2004
Rengasvalmistaja(t):  G Goodyear M Michelin
Virallinen kotisivu
Sarjan vanha logo.
Sarjan vanha logo.
European Le Mans Series (ELMS) perustettiin nimellä Le Mans Endurance Series (2004-2006) ja tunnettiin myös nimellä Le Mans Series (2007-2011).
Sarja on eurooppalainen urheiluautokilpasarja, joka perustui Le Mansin 24 tunnin ajon ympärille. Sarjaa järjestää Automobile Club de l’Ouest (ACO).
Vuonna 2012 FIA perusti FIA World Endurance Championship (FIA WEC) -sarjan. European Le Mans Series syntyi kaudesta 2012 alkaen Le Mans -sarjasta.
Aiemmin IMSA:lla oli yhden kauden kestänyt European Le Mans Series -sarja (2001), joka syntyi Yhdysvalloissa ajettavasta American Le Mans Series -sarjasta (nykyisin IMSA SportsCar Championship).
Autoluokat

ELMS:ssä ajetaan Le Mans Prototype (LMP) ja GT-autoilla.
LMP on jaettu luokkiin LMP1, LMP2, LMP3. GT-autot ovat jaettu luokkiin GT1 ja GT2. GT1-luokka tunnettiin aikaisemmin nimellä GTS ja GT2-luokka nimellä GT.
Kaudesta 2016 alkaen luokat ovat LMP2, LMP3 ja LM GTE. LM GTE -luokan tilalle tulevat GT3-homologaation mukaiset LMGT3-autot FIA WEC -sarjan muutoksien johdosta.
Moottorit varustetaan ilmanoton kuristimilla tehon tasaamiseksi autojen eri merkkien ja mallien välillä.
Voitot ja mestaruudet jaetaan luokkakohtaisesti eikä yleissijoituksella ole merkitystä.
Kilpailut

ELMS-sarjaan kuuluu tunnettuja kestävyysajoja, kuten Monzan tuhannen kilometrin ajo, Nürburgringin tuhannen kilometrin ajo ja Span tuhannen kilometrin ajo.
Mestarit > Le Mans Endurance Series -kaudet

|  | LMP1-talli> LMP1-kuljettaja(t) | LMP2-talli> LMP2-kuljettaja(t) | GTS/GT1/LMGTE-talli> GTS/GT1/LMGTE-kuljettaja(t) | GT/GT2-talli> GT/GT2-kuljettaja(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 |  Audi Sport UK Veloqx |  Courage Compétition |  Larbre Compétition |  Sebah Automotive |
| 2004 |  Johnny Herbert  Jamie Davies |  Alexander Frei  Sam Hancock |  Pedro Lamy  Christophe Bouchut  Steve Zacchia |  Roman Rusinov |
| 2005 |  Pescarolo Sport |  Chamberlain-Synergy |  BMS Scuderia Italia |  Sebah Automotive |
| 2005 |  Jean-Christophe Boullion  Emmanuel Collard |  Gareth Evans |  Michele Bartyan  Christian Pescatori  Toni Seiler |  Xavier Pompidou  Marc Lieb |
| 2006 |  Pescarolo Sport |  Barazi-Epsilon |  Aston Martin Larbre |  Autorlando Sport |
| 2006 |  Jean-Christophe Boullion  Emmanuel Collard |  Juan Barazi  Michael Vergers |  Pedro Lamy  Gabriele Gardel  Vincent Vosse |  Marc Lieb  Joël Camathias |
Mestarit > Le Mans Series -kaudet

|  | LMP1-talli> LMP1-kuljettaja(t) | LMP2-talli> LMP2-kuljettaja(t) | GTS/GT1/LMGTE-talli> GTS/GT1/LMGTE-kuljettaja(t) | GT/GT2-talli> GT/GT2-kuljettaja(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 |  Team Peugeot Total |  Ray Mallock Ltd. |  Team Oreca |  Virgo Motorsport |
| 2007 |  Stéphane Sarrazin  Pedro Lamy |  Mike Newton  Thomas Erdos |  Soheil Ayari  Stéphane Ortelli |  Robert Bell |
| 2008 |  Audi Sport Team Joest |  Van Merkstejin Motorsport |  Luc Alphand Adventures |  Virgo Motorsport |
| 2008 |  Alexandre Prémat  Mike Rockenfeller |  Jos Verstappen |  Guillaume Moreau  Patrice Goueslard |  Robert Bell |
| 2009 |  Aston Martin Racing |  Quifel ASM Team |  Luc Alphand Adventures |  Team Felbemayr-Proton |
| 2009 |  Tomáš Enge  Jan Charouz Stefan Mücke |  Miguel Amaral  Olivier Pla |  Patrice Goueslard  Yann Clairay |  Marc Lieb  Richard Lietz |
| 2010 |  Team Oreca Matmut |  RML |  Larbre Compétition |   Team Felbemayr-Proton |
| 2010 |  Stéphane Sarrazin |  Tommy Erdos  Mike Newton |  Gabriele Gardel  Patrice Goueslard |  Marc Lieb  Richard Lietz |
| 2011 |  Rebellion Racing |  Greaves Motorsport |  AF Corse |  IMSA Performance Matmut |
| 2011 |  Emmanuel Collard    France Julien Jousse |  Karim Ojjeh    Tom Kimber-Smith |  Giancarlo Fisichella    Gianmaria Bruni |  Raymond Narac    Nicolas Armindo |
European Le Mans Series -kaudet

European Le Mans Series -kausi 2012
European Le Mans Series -kausi 2013
European Le Mans Series -kausi 2014
European Le Mans Series -kausi 2015
European Le Mans Series -kausi 2016
European Le Mans Series -kausi 2017
European Le Mans Series -kausi 2018
European Le Mans Series -kausi 2019
European Le Mans Series -kausi 2020
European Le Mans Series -kausi 2021
European Le Mans Series -kausi 2022
European Le Mans Series -kausi 2023
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
European Le Mans Seriesin verkkosivu
Hakaniementori

| Kaj Franckin aukio> Hagnäs torg |
| --- | --- |

Osoite:  Hämeentie 1, 00530 Helsinki
Kaupunginosa:  Kallio
Perustettu:  1897
Pinnoite:  nupukivi
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hakaniementori eli Hakaniemen tori (ruots. Hagnäs torg) on Helsingin Hakaniemessä sijaitseva tori, joka avattiin vuonna 1897. Torilla on torikauppaa joka arkipäivä. Lisäksi siellä järjestetään markkinat joka kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina.
Torilta on sen historian aikana lähtenyt liikkeelle paljon vappumarsseja sekä mielenosoituksia, ja se liittyy läheisesti työväenliikkeen historiaan. Useat Hakaniementorin laidalla olevat rakennukset ovat olleet Osuusliike Elannon ja ammattiliittojen hallinnassa. Tunnetuimpia Hakaniementorin ympärillä olevista rakennuksista lienevät Ympyrätalo ja Hakaniemen kauppahalli. Niitä vastapäätä torin etelälaidalla on Metallitalo.
Historia

Hakaniementori rakennettiin 1880–1890-luvuilla täyttömaalle, jonka kohdalla oli kulkenut Siltasaaren mantereesta erottanut salmi. Tori perustettiin kaikenlaista kaupankäyntiä varten. Ensimmäiset kauppiaat ilmestyivät torille joulun alla 1897. Torilla myytiin monipuolisesti elintarvikkeita marjoista riistaan. Torin palvelut monipuolistuivat 1900-luvun alussa, kun torilla toimi räätälinliikkeitä sekä vaate- ja kangaskauppoja; kalakauppiaat tulivat 1920-luvulla.
Toisen maailmansodan aikana tori oli täynnä halkopinoja, sillä lähistöllä olleet talot tarvitsivat lämmitystä. Torille kootut halkopinot poltettiin Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuran järjestämässä mielenosoituksessa 6. elokuuta 1940, ja mielensoitus tunnetaan myös nimellä ”pinonpolttajaiset”. Etenkin polttopuukuljetuksissa käytetty Sörnäisten satamarata ulottui tuolloin torille asti. Kiskot kuitenkin purettiin alueelta vuonna 1960, ja toria alettiin uudelleenjärjestellä moottoriliikenteen ehdoilla muun muassa päällystämällä se asfaltilla.
Hakaniemen metroaseman rakentamisen yhteydessä 1970- ja 1980-luvuilla toria kuitenkin uudistettiin jälleen vastaamaan paljolti nykyistä asua. Aikaisemmin Sörnäisten rantatie kulki kauppahallin eteläpuolelta Hämeentien ja Siltasaarenkadun risteykseen, mutta katuyhteys katkaistiin ja tori ulotettiin kauppahalliin asti. Tori myös päällystettiin uudestaan nupukivillä.
Vuosina 2018–2023 torilla sijaitsi väliaikainen lasipaviljonki, joka rakennettiin väistötilaksi Hakaniemen kauppahallin remontin ajaksi. Väistötila purettiin syksyllä 2023 sen jälkeen, kun se oli myyty huutokaupassa 440 000 eurolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakaniementori Wikimedia Commonsissa
Venäläisiä hedelmäkauppiaita Hakaniementorilla vuonna 1907.
Hakaniementori vuonna 1913.
Kari Hakli

Kari Haklin omakuva vuodelta 1971.
Kari Jarmo Juhani Hakli (s. 3. toukokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja, joka on työskennellyt muun muassa Uudessa Suomessa, museoissa ja teattereissa. Hän on pitänyt useita näyttelyitä ja julkaissut valokuvateoksia.
Hakli opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa, taidehistoriaa ja arkeologiaa ja valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi vuonna 1966. Hän on työskennellyt Uudessa Suomessa, Suomen rakennustaiteen museossa, Helsingin kaupunginmuseossa, Kansallisteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Kansallisoopperassa sekä toiminut valokuvauksen opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa vuodesta 1976.
Hakli aloitti lehtikuvaajana voitettuaan Uuden Suomen kilpailun mutta ei tuntenut työtä omakseen. Hän on kuvannut Kaupunginmuseon toimeksiannosta Helsinkiä 1960- ja 1970-luvulla, muun muassa purettavaksi määrättyjä taloja. Suomenlinnaa hän kuvasi ennen sen korjaustöitä 1980-luvulla. Hän on pitänyt kolme retrospektiivistä näyttelyä.
Hakli on naimisissa. Hänen puolisonsa on togolaissyntyinen Martina Napo, jonka kanssa hänellä on poika, ja lisäksi hänellä on neljä muuta lasta.
Teokset

Aika, valokuvaajan Suomenlinna. Musta taide, Suomen valokuvajärjestöjen keskusliitto Finnfoto, 1998.
Esineellinen kulttuurihistoria Suomessa [Heijastuskuva]. Tekijät: Kari Hakli, Leena Hakli. Ammattikasvatushallitus, 1983.
Helsinki mielessäin. Maahenki Oy, Mustataide, 2016. ISBN 978-952-301-083-3
Helsinki 1967–77. Kari Hakli, toimittajat Jari Harju, Riitta Pakarinen, 2008.
Helsinki, vaikutelmia. Kari Hakli, Gunnar Mattsson. Helsingin kaupunki, 1981 ISBN 951-771-269-3
Kansanomaisia pukuja ja tekstiilejä [Heijastuskuva]. Tekijät: Kari Hakli, Leena Hakli. Ammattikasvatushallitus 1983.
Kansanomaisista huonekaluista ja asumisesta Suomessa [Heijastuskuva]. Tekijät: Kari Hakli, Leena Hakli. Ammattikasvatushallitus 1983.
Suomalaisten entistä elämää [Heijastuskuva]. Tekijät: Kari Hakli, Leena Hakli. Ammattikasvatushallitus 1983.
Lasertulostin

Apple LaserWriter Pro 630 -lasertulostin
Lasertulostin on laite, jolla voidaan piirtää esimerkiksi tietokoneen ruudulla nähtyä grafiikkaa tai tekstiä paperin pintaan. Laserkirjoittimet muistuttavat rakenteeltaan kopiokonetta.
Historia

Lasertulostimen keksi vuonna 1969 Xeroxilla työskennellyt tutkija Gary Starkweather yhdistäessään laservalon aiemmin käytössä olleeseen elektrofotografiaprosessiin. Starkweatherin keksintöön perustuva lasertulostinprototyyppi tulosti vuonna 1971 jo kahden sivun sekuntivauhdilla.
Ensimmäinen lasertulostin, IBM 3800, tuli kaupallisesti saataville vuonna 1976. Toimistokäyttöön tarkoitetut lasertulostimet ilmestyivät markkinoille vasta vuonna 1981 yhdessä Xerox Star -tietokoneen kanssa. Henkilökohtaisten tietokoneiden yleistyttyä lasertulostimet kehittyivät kompaktimmiksi. Ensimmäinen kirjoituspöydällä käytettäväksi suunniteltu lasertulostin oli HP:n ja Canonin yhteishankkeena toteuttama HP LaserJet vuonna 1984. Pian HP:n jälkeen esimerkiksi Brother, IBM ja Apple toivat markkinoille omat pöytämalliset lasertulostimensa.
Lasertulostimet tarjosivat toimisto- ja sittemmin myös yksityiskäyttöön keinon tulostaa samalle paperille useita eri fontteja nopeasti ja tarkasti. Vastaavia ominaisuuksia ei tuolloin tarjonnut mikään yleisesti saatavilla ollut tulostintyyppi. 1980-luvulla ja sen jälkeen lasertulostinten koko ja hinta ovat pienentyneet olennaisesti.
Toiminta

Kirjoittimessa on valoherkkä sylinteri ja pyörivä rumpu. Nopeasti liikkuva lasersäde piirtää tulostettavan sivun rumpuun ja aiheuttaa rummussa positiivisen sähkövarauksen. Positiivinen sähkövaraus vetää puoleensa negatiivisesti latautuneita värijauhehiukkasia niihin kohtiin, joihin lasersäde on osunut. Tämän jälkeen paperiarkki kiinnittyy rumpuun lämmitettynä, ja värijauhehiukkaset tarttuvat paperille.
Värijauhe koostuu pigmentistä ja muovihiukkasista. Muovi sulaa kuumennettaessa, jolloin värijauhe imeytyy paperin kuituihin.
Toiminta > Toimintaperiaate

Lasertulostimen toimintaperiaate on seuraava:
Piirtorummun staattinen varaus nollataan
Laserilla valotetaan niitä alueita, joihin halutaan väri.
Rumpu pyörii mustekammion lävitse, jolloin jauhe tarttuu staattisesti varautuneisiin alueisiin.
Rumpu rullaa paperin pintaa pitkin, jolloin jauhe siirtyy rummun pinnasta paperin pintaan.
Jauhe kuumennetaan, jolloin sulanut muoviaines ja pigmentti tarttuvat paperiin kiinni.
Terveysriskit

Australiassa tehdyn tutkimuksen mukaan lasertulostimien huoneilmaan päästämät hiukkaset voivat aiheuttaa keuhkoille samankaltaista vahinkoa kuin tupakansavu. Queenslandin teknillisen yliopiston tutkimista laitteista lähes kolmasosa päästi ilmaan terveydelle haitallisia hiukkasia. Ongelmat olivat normaalia pahempia, kun mustekasetti oli uusi tai tulostettiin kuvia, jotka vaativat paljon mustetta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
How Laser Printers Work – HowStuffWorks.com
Is Your Printer Spying On You? (EFF)
Detailed description, modelling and simulation of the electrophotographic print process (technical; 7.2MB)
Xerographic Color Technology (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF), Katun (supplier of OEM-compatible imaging supplies, photoreceptors, and parts), July 1999
Herkkutatti

| Herkkutatti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Boletaceae
Suku::  Kivitatit Boletus
Laji::  edulis
Kaksiosainen nimi
 Boletus edulis  Bull. 
Katso myös
   Herkkutatti Wikispeciesissä   Herkkutatti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Herkkutatti (Boletus edulis, aiemmin myös kivitatti ja hepotatti) on arvostettu ruokasieni, jota tavataan lähes kaikkialla pohjoisen pallonpuoliskon havu- ja sekametsissä. Se on tanakka, kiinteä ja muodoltaan helposti tatiksi tunnistettava. Sen malto on kiinteää ja pähkinämäistä. Suurimmat herkkutatit painavat yli kilon. Herkkutatti elää symbioosissa useiden puulajien kanssa, mutta se kasvaa mieluiten metsänpohjassa, jossa ei ole aluskasvillisuutta.
Herkkutatti on lähisukulaistensa männyn- ja tammenherkkutatin tavoin maukas ja satoisa sieni, jota myydään Euroopassa vuosittain tuhansia tonneja. Suomessa herkkutatti on Eviran suosittelema ruokasieni, jonka poimimiseen saa koulutusta ja jonka myyminen on joillekin kannattavaa liiketoimintaa.
Etymologia

Herkkutattien suvun tieteellinen nimi Boletus tulee latinan sanasta Bōlētus 'sieni', joka on puolestaan johdettu muinaiskreikan sanasta βωλιτης. Myös lajinimi edulis on latinaa, jossa edūlis tarkoittaa syömäkelpoista. Herkkutattia kutsutaan italiaksi "pikkupossuksi", (fungo) porcino, ja ranskaksi nimellä cèpe 'runko' pullean jalkansa takia. Kiinassa se on "porsaanjalkasieni" tai "paksujalkasieni". Saksaksi sieni on Steinpilz 'kivisieni' kiinteän maltonsa takia, ja englannissa penny bun 'pennin sämpylä' pullamaisen muotonsa takia. Venäjässä (belyi grib) ja baskissa (onddozuri) herkkutattia kutsutaan "valkeaksi sieneksi", koska sen malto ei tummu. Ruotsissa sienen nimiä ovat stensopp 'kivitatti' ja karljohanssvamp kuningas Kaarle XIV Juhanan mukaan, sillä hänen kerrotaan pitäneen herkkutateista ja jopa kokeilleen niiden viljelyä.
Tuntomerkit > Ulkonäkö ja koko

| --- | --- |
Herkkutatin ja sen lähilajien tuntomerkkejä
Nuori herkkutatti: Hyvin vanha herkkutatti
Sappitatin jalan yläosa: Myrkyllinen piruntatti
Nuoren herkkutatin jalka on pullea ja sen puolipallomaisen, nuorena usein ryppyisen lakin helmat laskeutuvat pitkälle jalan päälle. Lakin pintakelmun ja jalan yläosan sävy vaihtelee suuresti vaaleanruskeasta punertavan kautta tummanruskeaan. Helposti irtoava pintakelmu on hieman tahmea, mutta se ei kuitenkaan tunnu limaiselta. Lakin alapinnan pillit ovat harmaanvalkeat, ja itiöpöly on väriltään oliivinruskeaa. Itse itiöt ovat kooltaan 13–19 x 4–7 mikrometriä ja muodoltaan lieriömäisiä tai elliptisiä.
Jalan pinnalla on herkkutatin paras lajituntomerkki, valkoinen verkkokuvio, joka näkyy selvimmin jalan yläosassa. Malto on hyvin kiinteää, erittäin paksua, pähkinämäistä ja lohkeaa murtumalla, repeämättä säikeiksi. Toisin kuin Leccinum-suvun punikki- ja lehmäntattien, herkkutatin malto pysyy valkoisena myös kypsennettäessä ja ollessaan ilman kanssa tekemisissä. Tuoksu on aromaattinen ja muistuttaa leipätaikinan tuoksua.
Vanhemmiten herkkutatin lakki kasvaa halkaisijaltaan 10–30-senttiseksi. Lakki oikenee vähitellen, ja todella vanhassa yksilössä useimmiten jo etanoiden syömä pillistö tursuaa lakin reunojen alta esille. Pillistö myös muuttuu vanhetessaan kellertäväksi ja lopulta kellanvihreäksi. Vanhentuessaan sienen malto myös pehmenee. On tavattu itiöemiä, joiden paino on kolme kiloa ja halkaisija 40 cm.
Tuntomerkit > Erot lähilajeihin

Herkkutatilla on useita lähisukulaisia, jotka muodostavat symbioottisia suhteita eri puulajien kanssa ja jotka on usein nimetty isäntäpuiden mukaan. Nämä sienet, esimerkiksi männynherkkutatti (Boletus pinophilus) ja tammenherkkutatti (B. reticulatus), ovat ulkonäöltään ja ruoka-arvoltaan hyvin samanlaisia kuin herkkutatti. Kaikki kolme onkin käsitelty yhdessä esimerkiksi Eviran suositeltujen ruokasienien (entisten kauppasienien) luettelossa. Koko Boletus-suvun taksonomia on ollut pitkään epäselvä, ja herkkutateista on usein erotettu ulkonäön tai isäntälajin perusteella edellä mainittujen lajien lisäksi omiksi lajeikseen myös useita muita eri sieniä. Uusimpien geneettisten tutkimusten mukaan nämä kuvatut sienet, kuten B. betulicola, B. quercicola ja B. venturii eivät kuitenkaan muodosta omia lajejaan. Vaikka herkkutatin eri muodot voivat ulkonäöltään vaihdella suuresti, ne ovat silti geneettisesti niin samankaltaisia, ettei niitä voida kutsua eri lajeiksi. Siten myös täysin valkoista, B. persoonii -lajiksi usein kutsuttua herkkutattia voidaan pitää vain lajin yhtenä värimuotona, B. edulis var. albus.
Herkkutatin erottaminen sen lähilajeista onnistuu melko helposti. Männynherkkutatista tavallisen herkkutatin erottaa siitä, että männynherkkutatilla pillistön kärjet ovat hennon punaruskeat. Herkkutatti muistuttaa päältäpäin erehdyttävästi myös sappitattia (Tylopilus felleus), jolla on jalassa samantapainen verkkokuvio. Sappitatin jalan verkkokuvio on kuitenkin pohjaväriä tummempi, herkkutatilla pohjaväriä vaaleampi. Lisäksi sappitatin maku on karvas. Sen pillit ovat myös punertavat ja malto tummuu kosketuksesta. Kivitattien (Boletus) sukuun kuuluu myös myrkyllisiä lajeja, esimerkiksi piruntatti (B. satanas). Useimmilla näistä myrkyllisistä lajeista pillit, jalka tai molemmat ovat kuitenkin räikeän punaisia.