stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petrodollari
Uhattu asema

Vuonna 2001 Irak luopui öljykaupassa dollarista ja ryhtyi hinnoittelemaan euroissa. Pian sen jälkeen Yhdysvallat hyökkäsi Irakiin. Yhdysvallat perusteli hyökkäystä joukkotuhoaseilla, joita Irak tulisi käyttämään yhdysvaltalaisia tai israelilaisia vastaan.
Vuonna 2014 on ollut spekulaatiota jonka mukaan petrodollari on vaarassa, koska Venäjän ja Iranin on pyrittävä kiertämään länsimaiden niille asettamia pakotteita. Alkuvuodesta 2018 Venäjä ja Iran ovat käyneet öljykauppaa ilman valuuttaa: Iran on toimittanut öljyä Venäjälle ja vastineeksi vaihtokaupassa Venäjä on antanut tavaraa. Joulukuussa 2017 Venezuela on harkinnut kryptovaluutan käyttöä öljykaupassa. Yhdysvallat on asettanut Venezuelalle pakotteita. Joulukuussa 2017 myös Venäjä ja Iran ovat harkinneet kryptovaluutan käyttöä öljykaupassa. Joulukuussa 2017 Turkki on ilmaissut haluavansa käydä Venäjän, Kiinan ja Iranin kanssa kauppaa niiden kansallisissa valuutoissa.
Keväällä 2018 Venäjä haluaa hinnoitella öljykaupan Turkin ja Iranin kanssa kansallisissa valuutoissa. Aikaisemmin keväällä 2018 Iran luopui dollarin käytöstä kaikessa tuonnissa. Iran käyttää oman valuuttansa, rialin, arvon määrittämiseen dollarin sijaan euroa.
Keväällä 2018 Kiina on laukaissut juaneissa hinnoitellut öljyfutuurit. Tämä petrojuan saattaa vaikuttaa petrodollarin asemaan maailmanmarkkinoilla. Vuonna 2018 Kiina on maailman suurin öljyn tuoja. Petrojuanin avulla Kiina pystyy tuomaan öljyä omassa valuutassaan. Petrojuanin yleistymisen haasteena on kuitenkin se, että Kiinan hallinto ei anna juanin kurssin määräytyä vapaasti, vaan hallinto pyrkii kontrolloimaan valuutan arvoa.
Venäjä kannattaa petrojuania. Kannattajiin kuuluvat myös Iran ja Venezuela. Kiina pyrkii houkuttelemaan Saudi-Arabian hyväksymään petrojuanin. Saudi-Arabian saaminen petrojuanin kannalle horjuttaisi petrodollarin asemaa. Venäjä on värvännyt Turkin dollarinvastaiseen joukkoon elokuussa 2018 samaan aikaan kun Yhdysvallat asetti Turkille pakotteita.
Vuonna 2019 Saudi-Arabia uhkasi Yhdysvaltoja petrodollarijärjestelmän tuhoamisella, jos Yhdysvalloissa NOPEC-laki menee läpi.
Kirjallisuutta

Spiro, David. The Hidden Hand of American Hegemony: Petrodollar Recycling and International Markets. Cornell University Press. 1999. ISBN 9780801428845
Jorma Karhunen

| Jorma Karhunen |
| --- | --- |
 Jorma Karhunen jatkosodan aikana 10. syyskuuta 1942.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Joppe
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1913 Pyhäjärvi Ul
Kuollut: 18. tammikuuta 2002 (88 vuotta) Tampere
Ammatti:  sotakirjailija, Upseeriliiton Porin alaosaston pj (1949), Porin kadettipiirin pj (1955)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1934–1955
Komentajuudet:  2. Lennosto (1952–1955)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  eversti
Kunniamerkit:  2. lk Mannerheim-risti VR 2. lk miekkojen kera 2. lk Rautaristi
Jorma ”Joppe” Karhunen (17. maaliskuuta 1913 Pyhäjärvi Ul – 18. tammikuuta 2002 Tampere) oli suomalainen upseeri, hävittäjälentäjä, Mannerheim-ristin ritari ja kirjailija.
Hänen isänsä, rautateiden liikennepäällikkö Ananias Karhunen, toimi suojeluskunnan paikallispäällikkönä Uudenmaan Pyhäjärvellä. Jorma-poikakin liittyi suojeluskunnan poikaosastoon 13-vuotiaana. Jorma Karhunen kirjoitti ylioppilaaksi Heinolassa keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1933 ja pääsi varusmieheksi Ilmailukouluun Kauhavalle samana vuonna. Karhusen veljet olivat kenraalimajuri, kirjailija Veikko Karhunen ja eversti Osmo Karhunen.
Upseeriksi

Vanhempien veljiensä Veikon ja Osmon esimerkkiä seuraten hän halusi upseeriksi (neljäs veljeksistä Erkki oli reserviupseeri) ja kävi ilmavoimien Reserviupseerikoulun sekä Kadettikoulun ilmasotalinjan vuosina 1934–1936. Valmistuttuaan hän toimi Fokker-lentäjänä lentolaivue 24:ssä Utissa.
Sodat

Sotien aikana Karhunen oli lentueen päällikkönä aluksi Fokker- ja myöhemmin Brewster-koneilla. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1941, ja seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-risti numerolla 92 ansioistaan hävittäjälentäjänä. Ylennystä majuriksi 1943 seurasi nimitys komentajaksi Hävittäjälentolaivue 24:ään, josta tuli sodanjälkeisessä uudelleenjärjestelyssä Hävittäjälentolaivue 31. Karhunen saavutti toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1944 yhteensä 31,5 ilmavoittoa.
Ura sotien jälkeen

Sotien jälkeen hän palveli ilmavoimissa lentovarikon varapäällikkönä vuosina 1946–1949 ja kävi Sotakorkeakoulun vuosina 1948–1949. Hän yleni everstiluutnantiksi vuonna 1951, ja samana vuonna hänet nimitettiin lentorykmentti yhden komentajaksi. Sen jälkeen vuosina 1952–1955 hän toimi 2. lennoston komentajana. Tänä aikana hän lensi myös suihkukoneella. Myöhemmin Satakunnan lennostoksi nimensä muuttaneesta joukko-osastosta Karhunen jäi eläkkeelle vuonna 1955.
Eläkkeellä kirjailijaksi

Eläkkeelle jäätyään Karhunen aloitti sotakirjailijan uransa ja käytti kirjailijanimenä lempinimeään Joppe. Hän kirjoitti erityisesti talvi- ja jatkosodan ilmataisteluista käyttäen hyväksi sodassa mukana olleiden henkilöiden kertomuksia. Hän ei ollut niinkään historioitsija vaan ennemminkin kirjailija, joka kunnioitti sotaveteraanien saavutuksia. Kolmessa kirjassaan Talvisodan taivas, Ujeltavat potkurit ja Siipien sirkus hän kirjoitti romaanimuodossa; tapahtumat olivat todellisia mutta henkilöiden nimet vaihdettu. Näiden kolmen kirjan kokijahahmo, luutnantti Jarmo Karhe, on tosiasiassa Karhunen itse. Selvästi tunnistettavissa myös nimellä Pekka Tuli esiintyvä kapteeni Pekka Kokko, joka yhdessä vääpeli Sesse Vitikaisen kanssa sai lentäjäkuoleman talvella 1944 Pyry-koneen maahansyöksyssä. Muiden pilottihahmojen, kuten Illu Juutin (Ilmari ”Illu” Juutilainen), Eikka Luukan (Eino ”Eikka” Luukkanen), Hans Wildin (Hans ”Hasse” Wind), jne. nimet on pidetty vielä selkeämmin tunnistettavissa kirjoitusasua vain hieman muokaten.
Historialliset komentajat, jotka eivät esiinny kirjoissa henkilökohtaisesti, kuten Siilasvuo tai Kuhlmey on pidetty sellaisenaan. Lopulta kun Karhunen sai varmistettua, että oikeitakin nimiä saisi käyttää henkilöhahmoilla, hän muutti tekstiään enemmän dokumentaariseksi.
Suomen Ilmailuliitto myönsi vuonna 1992 everstiksi 1967 ylennetylle Joppe Karhuselle Harmon-patsaan. Karhunen voitti upseerien sarjan mestaruuden SA hiihtomestaruuskilpailuissa 1937 ja osallistui Suomen joukkueessa sotilaspartiohiihdon MM-kisoihin Zakopanessa 1939.
Kirjallisuutta

Aromäki, Juhani: Mannerheimin Ritarit.  Karisto, 1985.  ISBN 951-23-2187-4
Fagerlund, Bengt ja Laamanen, Pentti: Mannerheim-ristin ritarit – miehet ja aseet.  Helsingin seudun sotaveteraanipiiri, 2000.  ISBN 952-91-2005-2
Tuomo Hirvonen (toim): Kadettiupseerit 1920–2000.  Kadettikunta, Upseeriliitto, 2000.  ISBN 951-98334-2-0
Porvali, Seppo: Marskin ritarit.  Valitut palat, 2001.  ISBN 951-584-531-9
Porvali, Seppo: Mannerheim-ristin ritarit.  Revontuli, 2003.  ISBN 952-5170-34-9
Porvali, Seppo: Suomen kansallisbiografia, osa 4.  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2
Hurmerinta, Ilmari ja Viitanen, Jukka: Suomen puolesta. Mannerheim-ristin ritarit 1941–1945.  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6224-0
Piipponen, Jukka: Joppe – ritari Jorma Karhusen elämä. Koala-kustannus, 2018. ISBN 978-952-229-194-3
Petokärpäset

| Petokärpäset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Asiloidea
Heimo::  Petokärpäset Asilidae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Apocleinae  Asilinae  Dasypogoninae  Laphriinae  Laphystiinae  Leptogastrinae  Stenopogoninae  Stichopogoninae 
Katso myös
   Petokärpäset Wikispeciesissä   Petokärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petokärpäset (Asilidae)  on kärpästen heimo. Petokärpäsiä on maailmanlaajuisesti 5500 lajia. Suomessa eri lajeja elää hieman yli 30. Heimon nimi johtuu kärpästen elintavasta, mutta muita hyönteisiä saalistavia kärpäslajeja on myös muissa kärpäsheimoissa, kuten tanhukärpäsissä ja sukaskärpäsiin kuuluvan Coenosia-suvun lajit.
Ulkonäkö

Petokärpäset ovat hyvin vaihtelevia ulkonäöltään, toiset ovat tanakoita ja hyvin karvaisia, toiset hentoja ja karvattomia. Naama on kuitenkin yleensä karvainen. Niillä on leveä eturuumis ja suippeneva takaruumis. Kärpästen joukossa ne ovat keskisuuria tai suuria. Päässä on suora ja kova imukärsä, jolla ne puhkaisevat saaliinsa ihon. Tuntosarvissa on kolme osaa, joista viimeinen on pidentynyt. Kahden verkkosilmän välisessä syvennyksessä on kolme pistesilmää.
Mimikry on petokärpäsillä yleistä. Etenkin kookkaat palokärpäset pyrkivät värityksellään jäljittelemään myrkkypistiäisiä, jolloin linnut ja muut saalistajat karttavat niitä.
Ravinto

Aikuiset syövät saalistamiaan hyönteisiä. Lajista riippuen saalistuksen pääpaino saattaa olla lentävissä tai kävellen liikkuvissa hyönteisissä. Ne syövät lähes kaikkia pikkuötököitä, joskus jopa omia lajitovereitaan, ja osa lajeista kelpuuttaa myös itseään kookkaampia saaliita. Petokärpäsen imukärsä on kehittynyt suoraksi ja kovaksi saaliin panssarin puhkaisemiseksi. Napattuaan saalishyönteisen petokärpänen ruiskuttaa siihen neurotoksisia peptidejä, jotka lamauttavat kookkaatkin saaliseläimet välittömästi, sekä ruuansulatusentsyymejä, jotka liuottavat saaliin kudokset. Petokärpästen toukat ovat vapaasti liikkuvia petoja, jotka syövät toisia hyönteisiä sekä niiden toukkia ja munia.
Elinympäristö ja -tavat

Petokärpäset elävät monenlaisissa ympäristöissä; kosteissa niitty-ympäristöissä, kuivilla ja hiekkaisilla alueilla tai metsän reunalla. Useimmat suomalaiset lajit ovat sidoksissa avoimiin elinympäristöihin, kuten hiekkamaihin, ketoihin, rantoihin ja metsäpaloaukioihin. Naarat munivat hiekkaan, maahan tai kasvillisuuteen. Useimpien lajien toukat elävät maassa, mutta erityisesti palokärpästoukat elävät kuolleessa puussa muiden hyönteistoukkien kovertamissa käytävissä.
Petokärpäset ovat generalistipetoja, joilla ei tiedetä olevan ainakaan merkittävää erikoistumista tiettyihin saalislajeihin. Mahdolliset preferenssit syntynevät siitä, mitä hyönteisiä kyseisessä elinympäristössä sattuu esiintymään runsaasti.
Useimmat petokärpäslajit saalistavat väijymällä tähystyspaikalla sopivaa saalista. Niillä on varsin hyvä näköaisti, palokärpäset voivat havaita saalishyönteisen jopa 10 metrin päästä. Toiset, kuten korsipetokärpäset, lentelevät rauhallisesti kasvillisuuden seassa saalista etsimässä. Usein saalistukseen liittyy koeiskuja, joiden jälkeen kärpänen palaa takaisin samalle tähystyspaikalle. Useimmat petokärpäset voivat napata saaliin kiinni suoraan ilmasta. Etummainen raajapari on monilla lajeilla pitkä ja niissä on jäykkiä karvoja, jotka auttavat saaliin kiinnipitämisessä. Parittelunhaluiset koiraat voivat pyydystää naaraita samalla tavalla.
Petokärpäsillä ei yleensä ole erityisiä kosiorituaaleja, mutta usein koiras valtaa itselleen pienen reviirin, jolta se ajaa toiset koiraat pois. Joskus naaras saattaa liehitellä löytämäänsä koirasta, mutta yleensä koiras odottelee tähystyspaikalla, sieppaa ohilentävän naaraan ja parittelee sen kanssa. Parittelu voi kestää useita tunteja ja kärpäset voivat tarvittaessa lentää sen aikana.
Suomen lajeja

Suomesta on tavattu vuoteen 2022 mennessä 38 petokärpäsen heimoon kuuluvaa lajia. Vuoden 2019 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa näistä kahdeksalla oli varsinainen uhanalaisuusluokitus (CR, EN tai VU) ja neljä katsottiin silmälläpidettäviksi (NT). Kolmea lajia pidetään Suomen alueelta hävinneinä (RE) ja yhtä uhanalaisarvioinnin kannalta puutteellisesti tunnettuna (DD)
Asilinae – varsinaiset petokärpäset
Antipalus varipes kultapetokärpänen
Asilus crabroniformis herhiläispetokärpänen (RE)
Didysmachus picipes pikipetokärpänen (RE)
Dysmachus trigonus viiltopetokärpänen (RE)
Machimus setibarbus synkkäpetokärpänen
Neoitamus cothurnatus surupetokärpänen
Neoitamus cyanurus sinipetokärpänen
Neoitamus socius pihapetokärpänen
Neomochtherus pallipes kalvakkapetokärpänen (EN)
Pamponerus germanicus saksanpetokärpänen (NT)
Philonicus albiceps hietapetokärpänen
Rhagiurgus variabilis kastepetokärpänen
Tolmerus atricapillus nysäpetokärpänen
Tolmerus pyragra kaakonpetokärpänen (VU)
Laphrinae – palokärpäset
Andrenosoma albibarba veripalokärpänen (CR)
Andrenosoma cystoxys hurmepalokärpänen (CR)
Choerades fuliginosus mehiläispalokärpänen (CR)
Choerades gilvus pinopalokärpänen
Choerades igneus vaaleapalokärpänen (CR)
Choerades lapponicus pohjanpalokärpänen (CR)
Choerades marginatus ruostepalokärpänen
Laphria flava aitopalokärpänen
Laphria gibbosa kyrmypalokärpänen
Dasypogininae – okapetokärpäset
Leptarthrus vitripennis nöyräpetokärpänen (CR)
Leptogasterinae – korsipetokärpäset
Leptogaster cylindrica korentopetokärpänen
Leptogaster guttiventris korsipetokärpänen
Stenopogoninae – korupetokärpäset
Dioctria atricapilla savupetokärpänen
Dioctria cothurnata pukupetokärpänen
Dioctria hyalipennis niittypetokärpänen
Dioctria oelandica pensaspetokärpänen
Dioctria rufipes somapetokärpänen
Cyrtopogon flavimanus raiskiopetokärpänen (NT)
Cyrtopogon lapponicus lapinpetokärpänen (DD)
Cyrtopogon lateralis vyöpetokärpänen
Cyrtopogon luteicornis kaunopetokärpänen
Cyrtopogon pulchripes sorjapetokärpänen (NT)
Stichopogininae – rivipetokärpäset
Lasiopogon cinctus sorapetokärpänen
Lasiopogon septentrionalis siperianpetokärpänen (NT)
Aiheesta muualla

Suomen lajitietokeskus: Petokärpäset – Asilidae
Ötökkätieto: Petokärpäset (Asilidae)
Luettelo Suomessa tavattavista lajeista: Kahanpää, Jere 2012. Draft Catalogue of Finnish Flies: Asilidae. Viitattu 4.9.2012.
ITIS: Asilidae (englanniksi)
Bug Guide: Family Asilidae - Robber Flies (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q837089  Wikispecies: Asilidae  ADW: Asilidae  AFD: ASILIDAE  BioLib: 17396  BOLD: 693  BugGuide: 151  CoL: 6SY  EoL: 508  EPPO: 1ASILF  Fauna Europaea: 10884  Fauna Europaea (new): e3f594ab-2f9a-4a07-9e15-ac2b5fbc1c98  GBIF: 7275  iNaturalist: 47982  IRMNG: 101287  ITIS: 132394  NBN: NBNSYS0000159448  NCBI: 50673  NZOR: ea9011a8-9132-4beb-95a5-f85257bea94f  Open Tree of Life: 653876  Paleobiology Database: 76780  Plazi: 7708F17A-B83F-E502-63F1-FA1D66F1FCD3  WoRMS: 150931
Perho (kunta)

| Perho |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Perhon keskustaa kesällä.
Sijainti:  63°12′55″N, 024°25′15″E
Maakunta:  Keski-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Kaustisen seutukunta
Kuntanumero:  584
Hallinnollinen keskus:  Perhon kirkonkylä
Perustettu:  1868
Kokonaispinta-ala:  775,19 km² 148:nneksi suurin 2022 
– maa:  747,87 km²
– sisävesi:  27,32 km²
Väkiluku:  2 591 230:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  3,46 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  25,5 %
– 15–64-v.:  50,0 %
– yli 64-v.:  24,6 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,5 %
– muut:  1,0 %
Kunnallisvero:  9,3 % 104:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Lauri Laajala
Kunnanvaltuusto:  19 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • SDP   • Kok.:   14 2 2 1
www.perho.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perho on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Pohjanmaan maakunnassa valtatie 13:n varrella. Perho kuuluu Kaustisen seutukuntaan ja Keski-Pohjanmaan liittoon. Perhon kunta on perustettu vuonna 1868, ja siellä asuu 2 591 ihmistä, ja sen pinta-ala on 775,19 km2, josta 27,32 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 3,46 asukasta/km2. Perhon naapurikunnat ovat Alajärvi, Halsua, Kinnula, Kivijärvi, Kyyjärvi, Lestijärvi, Veteli ja Vimpeli.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Perhon väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 139 | 3 139 |
| 1985 | 1985 |    | 3 419 | 3 419 |
| 1990 | 1990 |    | 3 381 | 3 381 |
| 1995 | 1995 |    | 3 391 | 3 391 |
| 2000 | 2000 |    | 3 155 | 3 155 |
| 2005 | 2005 |    | 3 044 | 3 044 |
| 2010 | 2010 |    | 2 934 | 2 934 |
| 2015 | 2015 |    | 2 931 | 2 931 |
| 2020 | 2020 |    | 2 757 | 2 757 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Perhossa oli 2 860 asukasta, joista 1 119 asui taajamissa, 1 724 haja-asutusalueilla ja 17:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Perhon taajama-aste on 39,4 %. Perhon taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Perhon kirkonkylä | 888 |
| 2 | Möttönen | 231 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Luonto

Perhon luonnonmaisemaa hallitsevat laajat suo- ja niiden väliset metsämaat. Kunnan itäosassa Suomenselän vedenjakajan alueella maisemaan tuovat vaihtelua lukuisat kohoumat ja järvet. Perhonjoki kulkee kunnan läpi noin 30 kilometrin matkalla. Joen koskia on perattu etenkin Oksakosken ja Kellokosken seuduilla. Maatalot viljelyspeltoineen levittäytyvät joen rannoille. Perhossa on runsaasti järviä ja pieniä lampia. Suomaisemat kankaineen kuuluvat tyypilliseen Suomenselän maisemaan. Erämaaluonne leimaa luontoa. Järvien kalakanta on ollut tärkeä ravinnonlähde kuntalaisille. Erämaisessa luonnossa viihtyy hirviä, peuroja, karhuja, susia, ahmoja ja ilveksiä. Joutsen ja kurki kuuluvat runsaslukuisina vesistöiseen luontoon.
Kallioperä on pääasiassa dioriittia, pohjoisessa on myös leptiittiä. Yleisin maalaji on moreeni, joka on tosin usein turpeen peitossa. Kunnan harjuista huomattavin on Salmelanharju, joka kohoaa Syrjäjärven rannalla komeaksi selänteeksi. Savea on pääasiassa jokien ja järvien rannoilla. Suhteelliset korkeuserot ovat Perhossa vähäiset. Maasto on alavaa ja tasaista lukuun ottamatta Suomenselän vedenjakaja-alueeseen kuuluvaa kunnan itäosaa, jossa korkeimmat kohoumat, muun muassa Salmenharju ja Rotmonmäki nousevat yli 200 metrin korkeuteen.
Suot peittävät 60 prosenttia kunnan pinta-alasta. Suot ovat nevoja, joista laajimpia ovat Loukkusaarenneva, Luolaneva, Suoneva, Salmineva ja Teerineva. Kunnan itäosassa on osin Kivijärven ja Kinnulan kuntien alueelle ulottuva Salamajärven kansallispuisto, joka perustettiin 1982 suojelemaan eteläisen Suomen viimeisiä erämaita. Puistossa aloitettiin 1979-1980 metsäpeuraistutus, jonka tavoite oli palauttaa tämä hirvieläin alueen eläimistöön. Nykyään alueella on noin 500 metsäpeuran kanta ja kannan kasvu on parin prosentin luokkaa.
Kansallispuiston soista keskeisin on Heikinjärvenneva. Kansallispuiston alueella on useita  kahlaajalajeja, joista keskeisimmät valkoviklo, liro, töyhtöhyyppä, taivaanvuohi ja pikkukuovi. Kansallispuiston arvokkainta metsäluontoa on Koirajoen aarnialue, joka on suojeltua aluetta vuodesta 1912. Aarniometsässä viihtyvät monet uhanalaiset vanhan metsistön lajistot.
Perhon itä- ja länsiosia halkova Suomenselän vedenjakaja jakaa kunnan kahteen osaan. Länsiosissa on vain muutama järvi, kun idässä on lukuisia pieniä järviä, joista suurin Salamajärvi. Kunnan tärkein vesistö on Perhonjoki, joka saa alkunsa itäosan pikkujärvistä. Komanne, Jängänjärvi ja Ylä-Penninkilampi laskevat Halsuanjokeen, joka yhtyy Perhonjokeen Vetelissä. Perhon itäosan järvistä Elämäinen ja Salamajärvi laskevat itään Kinnulan puolelle, Kymijoen vesistön latvavesiin kuuluvaan Kivijärven reittiin.
Asutus

Asutus on pääosin keskittynyt Perhonjoen ja valtatien varsille jokilaaksoon. Suurin taajama on Kirkonkylä. Muita taajamia ovat Möttönen sekä Oksakoski.
Asutus > Kylät

Perhon kyliä ovat:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alajoki  Haukka  Humalajoki  Jänkä  Kirkonkylä  Kivelä  Kivikangas  |  Kellokoski  Kokkoneva  Korkiakangas  Korpela  Liukko  Metsä-Poranen  Mustamaa  |  Mäkelä  Mökälä  Möttönen  Oksakoski  Peltokangas  Salamajärvi  Taipale  |
Uskonnolliset yhteisöt

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Perhossa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Perhon seurakunta
Evankelis-luterilaisen kirkon sisäisistä herätysliikkeistä toimii paikkakunnalla vanhoillislestadiolaisuus, jolla toimii paikkakunnalla Perhon rauhanyhdistys. Yle Uutisten mukaan Perho oli vuonna 2017 Suomen luterilaisin kunta: yli 93 % asukkaista kuului evankelisluterilaiseen kirkkoon. Vanhoillislestadiolaisten rauhanyhdistykseen kuului vuonna 2023 yhteensä 339 jäsentä.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Perhon alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Talous

Perhon työpaikkarakenne, Tilastokeskus (2022)
Alkutuotanto (15.9%)
Jalostus (29.6%)
Palvelusektori (53.4%)
Muut sektorit (1.1%)
Talousalueena Perho kuuluu Kaustisen seutukuntaan, jonka alueellinen bruttokansantuote oli 31 231 euroa asukasta kohden vuonna 2022. Alueellinen BKT on maan keskiarvoa pienempi ja seutukuntien keskinäisessä vertailussa 65. suurin. Alueellinen BKT on Manner-Suomen kolmanneksi pienin.
Perhossa oli vuonna 2022 yhteensä 864 työpaikkaa ja kunnassa asui 894 työllistä työssäkäyvää. Asuinkunnassaan työssäkäyvien osuus työllisistä on 75,1 prosenttia. Perhon työpaikkojen suhde on palveluvaltainen. Palvelujen osuus työpaikoista on 53,4 prosenttia, jalostuksen 29,6 prosenttia ja alkutuotannon 15,9 prosenttia.
Perhon työpaikkaomavaraisuus on 96,6 prosenttia. Työikäisten työllisyysaste oli 75,1 prosenttia vuonna 2022 ja työttömien osuus työvoimasta 9,7 prosenttia. Taloudellisen huoltosuhteen mittarilla Perhossa on 196,8 työvoiman ulkopuolella olevaa ja työtöntä sataa työllistä kohden.
Talous > Yritykset

Perhossa on vahva yritysrakenne. Perhossa on noin 1 000 työpaikkaa ja suurin työnantaja on rakennus- ja puunjalostusteollisuus. Perhon suurimpia työnantajia ovat Jetta-Talo, Jet-Puu sekä Valmistuli. Perhon suurimpiin yritystuloverojen maksajiin kuuluivat vuonna 2021 myös Pohjanmaan Rivirakenne, Mestaripurkajat sekä Osto- ja myyntipalvelu Kalliokoski.
Perhossa naisten mediaanipalkka oli vuoden 2017 verotuksessa vain 52 prosenttia miesten mediaanipalkasta. Ero miesten hyväksi oli suurempi kuin missään muussa suomalaiskunnassa.
Koulutus

Perhossa on kaksi ala-astetta. Muita kouluja ovat yläaste, lukio ja Keski-Pohjanmaan maaseutuopiston Perhon yksikkö. Keski-Pohjanmaan maaseutuopiston yhteydessä on Auto- ja konemuseo. Suurin työllistävä ala on maatalous. Perho on leimallinen maaseutukunta. Perhosta käydään myös paljon muualla töissä, esimerkiksi lähimmissä suurimmissa kunnissa kuten Kaustisella ja Karstulassa.
Liikenne

Perhon läpi kulkee Keski-Suomen ja Kokkolan yhdistävä valtatie 13, joka toimii myös kylänraittina. Ajohidasteina keskustassa toimii kaksi kiertoliittymää. Perhosta pääsee kätevästi myös Kivijärvelle ja Kinnulaan kyläteitä pitkin. Tie Salamajärven kautta Kinnulaan alkaa aivan kirkon luota.
Liikenne > Etäisyydet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lähikunnat  Kyyjärvi 23 km   Kivijärvi 40 km   Halsua 40 km   Kinnula 43 km   Veteli 45 km  |  Keskeiset paikkakunnat  Karstula 49 km   Kaustinen 55 km   Alajärvi 65 km   Äänekoski 110 km   Haapajärvi 118 km  |  Suuremmat kaupungit  Kokkola 100 km   Pietarsaari 112 km   Seinäjoki 118 km   Jyväskylä 143 km   Vaasa 186 km   Kuopio 236 km   Tampere 245 km   Kajaani 262 km   Oulu 268 km  |
Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Perhossa vuosina 1981 sekä 2005.
Politiikka

Perhon maatalousrakenteesta johtuen Suomen Keskustalla on ollut suuri kannatus. Perholaiset poliitikot ovat olleet perinteisesti keskustalaisia ja maalaisliittolaisia.lähde?
Politiikka > Kunnanvaltuusto

Kaudella 2021–2025 paikkoja on vain suurimmilla puolueilla.
Keskusta 14 paikkaa
Perussuomalaiset 2 paikkaa
SDP 2 paikkaa
Kokoomus 1 paikka
Tunnettuja asukkaita

Hannu Aho, kansanedustaja
Arsi Harju, kuulantyöntäjä, olympiavoittaja
Rami Hietaniemi, painija
Heimo Linna, maa- ja metsätalousministeri
Lauri Linna, kansanedustaja
Marita Liulia, mediataiteilija
Eino Palovesi, ministeri
Eero Tuomaala, juoksija
Karoliina Ukskoski, suunnistaja ja hiihtäjä
Ystävyyskunta

Võrun maakunta, Viro, 1990-
Ruokakulttuuri

Perhon pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla naurisrieska, jauho-perunapuuro ja puolukkasurvos.