stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacques Prévert
Suomennetut teokset

Sanoja (Paroles), suom. Antti Nylén, Helsinki: Sputnik Oy 2016 ISBN 978-951-97431-2-7
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Ikkuna tulevaisuuteen, Helena Kekkonen, Helsinki, Vapaan sivistystyön yhteisjärjestö 1982 ISBN 951-99417-3-8
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Maailmankirjallisuuden mestarilyriikkaa, toim. Maunu Niinistö, WSOY Helsinki 1967
Päivänlasku, toim. Hannu-Pekka Lappalainen, Helsinki: Kirjayhtymä 1982 ISBN 951-26-2346-3
Rauhankirja, Tekijä: Helena Kekkonen, Helsinki: Rauhankasvatusinstituutti 1990 ISBN 952-90-2389-8
Toistasataa runoilijaa: runosuomennoksia 1960-luvun kulttuurilehdistä, toim. Kalevi Seilonen, Helsinki: Tammi 1989 ISBN 951-30-6787-4
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Tulisen järjen aika: kymmenen modernia ranskalaista lyyrikkoa, suom. Aale Tynni, WSOY 1962 (sis. suomentajan johdanto sekä runojen selityksiä ja tulkintoja.)
Tämän runon haluaisin kuulla, 1979 Helsinki: Tammi ISBN 951-30-4220-0
Tämän runon haluaisin kuulla 3, Helsinki: Tammi 2000 ISBN 951-31-1781-2
Tässä taivas, tässä maa: rakkauslauluja, toim. Anna-Leena Härkönen, Helsinki: Otava 1987 ISBN 951-1-09317-7
Barbara (Barbara), suom. Aale Tynni, teoksissa: Maailman runosydän, Maailmankirjallisuuden mestarilyriikkaa, Tuhat laulujen vuotta, Tulisen järjen aika ja Tämän runon haluaisin kuulla 3
Barbara (Barbara), suom. Pentti Saaritsa, teoksessa: Tässä taivas, tässä maa
Huolen linnut (Les Oiseaux du Souci), suom. Aale Tynni, teoksissa: Tuhat laulujen vuotta ja Tulisen järjen aika
Häät, suom. Annikki Tähkä, Henry G. Gröndahl, julkaisussa: Ajan kirja: kirjallinen neljännesvuosilehti, 1949; nro 3
Inventaario (Inventaire), suom. Tuukka Kangasluoma, teoksessa: Toistasataa runoilijaa
Juoksuhiekka (Sables mouvants), suom. Janne Kauppila, julkaisussa: Kaltio 2019; nro 4
Laskentotunti (Page d'écriture), suom. Aale Tynni, teoksissa: Maailmankirjallisuuden mestarilyriikkaa ja Tulisen järjen aika
Laulu etanoista, jotka menevät hautajaisiin (Chanson des Escargots qui vont à l'enterrement), suom. Aale Tynni, teoksissa: Päivänlasku, Tuhat laulujen vuotta, Tulisen järjen aika, Tämän runon haluaisin kuulla 3
Minä olen miten minä olenkin (Je suis comme je suis), suom. Jukka Pietilä, julkaisussa: Kaltio 1992; nro 1
Mässäilyn aamu (La grasse Matinée), suom. Aale Tynni, teoksissa: Tulisen järjen aika ja Tämän runon haluaisin kuulla
Perhekuva (Familiale), suom. Aale Tynni, teoksissa: Ikkuna tulevaisuuteen, Maailman runosydän, Maailmankirjallisuuden mestarilyriikkaa, Rauhankirja, Tulisen järjen aika
Satunnaista linnuista (Au hasard des oiseau), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tulisen järjen aika
Taistelu enkelin kanssa (Combat avec l'ange), suom. Pentti Saaritsa, teoksessa: Maailman runosydän
Tournesol, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tulisen järjen aika
Ylimysperheet (Les belles familles), suom. Tuukka Kangasluoma, teoksessa: Toistasataa runoilijaa
Teokset

Paroles (1946)
Contes pour enfants pas sages (1947)
Spectacle (1951)
Lettre des îles Baladar (1952)
Tour de chant (1953)
La pluie et le beau temps (1955)
Histoires (1963)
Fatras (1966)
Aiheesta muualla

Jacques Prevert, AlloCiné
Jacques Prévert Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Arvostelu Paratiisin lapset -näytelmästä (Arkistoitu – Internet Archive)
Prévertin runoja ranskaksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Prévert esittely ranskaksi
Les feuilles mortes
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Vihioja

| Vihioja |
| --- | --- |
 Jokipohjantietä Vihiojassa.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Keskinen suuralue
Suunnittelualue:  Iides
Kaupunginosa nro:  XXV
Postinumero(t):  33800
Lähialueet:  Nekala, Jokipohja, Koivistonkylä, Hatanpää
Vihioja on Tampereen 25. kaupunginosa. Se muodostaa Nekalan ja Jokipohjan kanssa Nekalan alueen. Vihioja rajoittuu pohjoisessa Nekalaan, idässä Jokipohjaan, etelässä Koivistonkylään ja lännessä Hatanpäähän.
Kaupunginosan epävirallinen nimi perustuu sitä sivuavaan Vihiojaan. Puro saa alkunsa Kangasalan puolella sijaitsevasta Houkanjärvestä ja laskee Pyhäjärven Vihiojanlahteen. Sana vihi merkitsee metsälinnun pyydyksen kuusenoksista tehtyä johdetta. Vihioja on ollut myös Hatanpään kartanoon kuulunut peltoalue puron varrella. Alkujaan Messukylään kuulunut kaupunginosa kaavoitettiin vuonna 1939 teollisuusalueeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihioja Wikimedia Commonsissa
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Viherkaijat

| Viherkaijat |
| --- | --- |
 Uudenseelanninviherkaija (Cyanoramphus novaezelandiae)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Viherkaijat Cyanoramphus  Bonaparte, 1854
Katso myös
   Viherkaijat Wikispeciesissä   Viherkaijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viherkaijat (Cyanoramphus) on kaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia, pitkäpyrstöisiä papukaijoja, joiden ylänokassa ei ole lovea ja joilla nilkka on suhteellisen pitkä. Sukupuolet ovat samanvärisiä, koiraat ovat hieman naaraita suurempia. Naarailla ja nuorilla linnuilla on kapea valkoinen siipijuova, joka puuttuu tai on heikko koirailla. Viherkaijat elävät Uudessa-Seelannissa ja muualla Polynesiassa.
Viherkaijoihin (Cyanoramphus) kuuluvia lajeja

Antipodienviherkaija (Cyanoramphus unicolor)
Chathaminviherkaija (Cyanoramphus forbesi)
Kruunuviherkaija (Cyanoramphus auriceps)
Norfolkinsaarenviherkaija (Cyanoramphus cookii)
Pikkuviherkaija (Cyanoramphus malherbi)
Raiateanviherkaija (Cyanoramphus ulietanus)
Tahitinviherkaija (Cyanoramphus zealandicus)
Uudenkaledonianviherkaija (Cyanoramphus saisseti)
Uudenseelanninviherkaija (Cyanoramphus novaezelandiae)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 3., uudistettu painos (2018)
ITIS: Cyanoramphus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q637549  Wikispecies: Cyanoramphus  ADW: Cyanoramphus  AFD: Cyanoramphus  Avibase: 4E0A9DEDF78C5214  BOLD: 71643  CoL: 3XQ4  GBIF: 5229098  iNaturalist: 18924  ITIS: 177579  NBN: NHMSYS0020930132  NCBI: 114431  NZOR: 870a0f9c-a07e-4d78-9533-3cbc0f953c74  Paleobiology Database: 143816  Paleobiology Database: 143816
Preservation Hall Jazz Band

Preservation Hall -yhtyeen jäseniä vastaanottamassa presidentti George W. Bushia New Orleansin kansainvälisellä lentokentällä 2008.
Preservation Hall Jazz Band on perinteistä dixieland-jazzia soittava yhdysvaltalainen yhtye. Se on toiminut vaihtuvin kokoonpanoin 1960-luvun alkuvuosista lähtien, jolloin se perustettiin samassa yhteydessä kuin New Orleansin ranskalaiskorttelissa avattu Preservation Hall -jazzklubi.
Historia

1960-luvulle tultaessa perinteisen New Orleans -jazzin suosio oli Yhdysvalloissa vähentynyt, ja monet sen tyylin muusikoista olivat työttöminä. Neworleansilainen jazzhistorioitsija Bill Russell dokumentoi ja äänitti kaupungin musiikkiperinnettä, ja kun Allan ja Sandra Jaffe perustivat Preservation Hall -jazzklubin 1961, he alkoivat järjestää säännöllisiä esiintymistilaisuuksia iäkkäille jazzmuusikoille perinteen elvyttämiseksi. Näitä muusikoita olivat muiden muassa klarinetisti George Lewis ja ”Sweet Emma” (Emma Barrett), joilla molemmilla oli omat yhtyeensä. Tuolloin elettiin vielä tiukan rotuerottelun aikaa, ja Preservation Hall oli kaupungin ainoita paikkoja, johon niin valkoiset kuin mustatkin soittajat olivat tervetulleita.
Preservation Hall Jazz Band syntyi 1963, kun perinnejazzin suosio oli alkanut elpyä muuallakin Yhdysvalloissa ja oli tarve lähettää New Orleansin muusikoita kiertueelle. Yhtye muodostettiin Kid Thomas Valentinen yhtyeen pohjalle, ja ensimmäinen kiertue suuntautui Yhdysvaltojen Keskilännen osavaltioihin.
Pian varhaisen jazzin suosio alkoi elpyä – tai kehittyä ensimmäistä kertaa – myös Yhdysvaltojen ulkopuolella, ja Preservation Hall Jazz Bandin toinen kiertue suuntautuikin Japaniin 1964. Kiertueella oli mukana myös George Lewis Band.
Ensimmäisen levytyksensä Sweet Emma and Her Preservation Hall Jazz Band yhtye teki Minneapolisin Guthrie-teatterissa, jossa se oli esiintynyt ensimmäisellä kiertueellaan. Vuonna 1967 Preservation Hall Jazz Band esiintyi Bill Grahamin tuottamassa konsertissa San Franciscossa yhdessä rockin suurten nimien Grateful Deadin, Carlos Santanan ja Steppenwolfin kanssa. Tämä eri musiikkityylien kohtaaminen toi perinnejazzille taas uutta nuorta yleisöä, ja vastaavia sekoituksia alettiin suosia yhtyeen myöhemmissäkin esiintymisissä.
1970-luvulla Sweet Emma Barrettin terveys alkoi heiketä niin, että hänen oli jäätävä pois kiertueilta. Hänen tilalleen tulivat veljekset Percy ja Willie Humphrey (trumpetti ja klarinetti), joiden lisäksi yhtyeessä soittivat Frank Demond ja Jim Robinson (pasuuna), James Prevost (kontrabasso), James ”Sing” Miller (piano), Cie Frazier (rummut), Narvin Kimball (banjo) ja Allan Jaffe (tuuba). 1970-luvun alussa yhtyeelle ilmaantui myös kilpailija, kun Harold ‘Duke’ Dejan alkoi houkutella monia sen jäseniä omaan yhtyeeseensä, joka esiintyi myös usein New Orleansin Preservation Hallissa.
Vuonna 1977 Preservation Hallin omistaja ja yhtyeen managerina toiminut Allan Jaffe ja Afro-American Dance Ensemblen johtaja Arthur Hall tuottivat musikaalin Fat Tuesday and All That Jazz! A Mardi Gras Dance Musical, jota esitettiin kiertueilla eri puolilla Yhdysvaltoja.
Allan Jaffen kuoltua syöpään 1987 hänen poikansa Benjamin otti hoitoonsa Preservation Hallin ja peri tehtävän Preservation Hall Jazz Bandin managerina. Hän myös alkoi soittaa yhtyeessä bassoa ja tuubaa.
Historia > 2000–luku

2000-luvulle tultaessa kaikki alkuperäiset yhtyeen jäsenet olivat jo kuolleet, ja yhtyeen kokoonpano muodostui nuoren polven afroamerikkalaisista muusikoista sekä Yhdysvaltojen ulkopuolelta tulleista muusikoista, joita olivat esimerkiksi ruotsalainen pianisti Lars Edegran ja brittiläinen trumpetisti Clive Wilson.
Vuonna 2006 yhtye, sen johtaja Ben Jaffe ja Jaffen äiti Sandra Jaffe saivat Valkoisessa talossa arvostetun National Medal of Arts -kulttuuripalkinnon presidentin puolisolta Laura Bushilta. Vuonna 2012 yhtye piti loppuunmyydyn 50-vuotisjuhlakonsertin New Yorkin Carnegie Hallissa, jossa esiintyivät myös muun muassa Allen Toussaint, Frank Demond, Yasiin Bey ja Steve Earle.
Vuonna 2014 yhtyeen esikoisalbumi Sweet Emma and Her Preservation Hall Jazz Band (1964) valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä.
Nykyinen kokoonpano (2013)

Ben Jaffe - yhtyeen johto, sousafoni, basso
Mark Braud – trumpetti, yhtyeen johto, laulu
Charlie Gabriel – klarinetti, saksofoni, laulu
Ronell Johnson – tuuba, laulu
Joseph Lastie, Jr – rummut
Freddie Lonzo – pasuuna, laulu
Clint Maedgen – tenorisaksofoni, laulu
Rickie Monie – piano
Diskografiaa

Sweet Emma and Her Preservation Hall Jazz Band 1964
Billie and De De Pierce and Their Preservation Hall Jazz Band 1966
New Orleans, Vol. 1 1977
New Orleans, Vol. 2 1982
When the Saints Go Marchin' In (New Orleans, Vol. 3) 1982
New Orleans, Vol. 4 1987
The Best of Preservation Hall Jazz Band 1989
Live 1992
In the Sweet Bye and Bye 1996
Preservation Hall Jazz Band of New Orleans, LA 1997
Because of You 1998
Marching Down Bourbon Street 2001
Preservation Hall Hot 4 with Duke Dejan 2004
Shake That Thing 2004
Songs of New Orleans 2005
Best of the Early Years 2005
Preservation Hall - Live at the 2006 New Orleans Jazz & Heritage Festival 2006
The Essential Preservation Hall Jazz Band 2007
Hurricane Sessions 2007
New Orleans Preservation, Vol. 1 2009
St. Peter Street Serenade 2009
Preservation: An Album to Benefit Preservation Hall & The Preservation Hall Music Outreach Program 2010
Preservation Hall Jazz Band with Tom Waits 78 2010(rajoitettu vinyylipainos)
American Legacies: The Del McCoury Band and the Preservation Hall Jazz Band 2011
St. Peter & 57th St. 2012
Preservation Hall Jazz Band Live at Carnegie Hall (rajoitettu vinyylipainos) 2012
Preservation Hall Jazz Band 50th Anniversary Collection 2012
That's It!2013
Aiheesta muualla

Preservation Hall Yhtyeen virallinen sivusto
Preservation Hall Jazz Band Daytrotter Session (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Preservation Hall Jazz Band
Yhtyeen johtaja Ben Jaffe soittaa sousafonia.
Käännös suomeksi
Primitiivinen taide

Naisfiguuri ja lapsi, bangwa-heimon veistos Kamerunista 1800- ja 1900-luvun vaihteesta. National Museum of African Art, Washington.
Kaksi uusiguinealaista naamiota Berliinin etnologisessa museossa.
Primitiivinen taide tarkoittaa luonnonkansojen taidetta ja esihistoriallisen ajan taidetta. Toisinaan primitiivisellä taiteella tarkoitetaan kaikkien länsimaille vieraiden kulttuurien taidetta. Kansantaide muistuttaa primitiivistä taidetta, mutta vain osa siitä on primitiivistä. Primitiivisen taiteen ensisijaiset alat ovat naamiot ja kuvanveisto, ja sen pääalueita ovat olleet erityisesti Afrikka (Egyptiä lukuun ottamatta), Australia ja Oseania.
Tyylipiirteitä

Verrattuna sivistyskansojen taiteeseen primitiivinen taide on maaginen ja voimakkaasti tyylitelty. Primitiiviselle taiteelle on tunnusomaista symmetria, rytmiikka, toisto ja naivismi. Perspektiivi poikkeaa länsimaisesta. Primitiivisessä taiteessa kuvataan mitä tiedetään. Samaan tapaan luolamaalauksissa yleinen röntgentyyli näyttää ultrarealistisesti enemmän kuin on ulkoisesti nähdään, kuten olentojen luurangot ja sisäelimet. Primitiivinen taide sisältää tavallisesti esittäviä muotoja, joilla on maagista ja myyttistä merkitystä. Myös abstrakteilla ornamenteilla on symboliarvo.
Primitiivisessä taiteessa on maagista ja mytologista ainesta. Usein sillä on rituaalista tarkoitusta, esimerkiksi metsästysmagiaan liittyen. Taide toimii myös tiedon siirtäjänä tai kirjoituksen korvikkeena. Primitiiviset veistokset kuvaavat tavallisesti esi-isiä, jumalia ja muita kulttihahmoja. Veistosten materiaaleina on käytetty muun muassa puuta, metallia, kiveä, norsunluuta ja savea. Tunnetuinta kaksiulotteista primitiivistä taidetta ovat kivikauden luolamaalaukset ja kalliotaide. Maalausten ohella primitiivistä taidetta ovat kaiverrukset, punonta- ja kudontatyöt sekä tatuoinnit.
Primitiiviset yhteisöt ja niiden määrittely

Primitiivistä taidetta erehdytään helposti pitämään kehittymättömämpänä kuin länsimaista. Nykyisten luonnonkansojen taidetta ei kuitenkaan voi verrata esihistorialliseen taiteeseen, koska se on käynyt läpi yhtä pitkän kehityksen kuin länsimainen kulttuuri.
Kulttuurin primitiivisyys määritellään usein rakennusteknisin perustein. Siinä suhteessa primitiivinen yhteisö elää pienissä yksiköissä ja tilapäisissä luonnonmateriaaleista valmistetuissa majoissa tai teltoissa, eikä kiveä tai savitiiltä käytetä rakennusmateriaalina. Primitiivisyyden perusteena voi olla myös ruoanhankintatapa, jolloin primitiivisiä ovat vaeltavat metsästäjä-keräilijät, kuten Australian aboriginaalit, samoin paikasta toiseen liikkuvaa viljelyä harjoittavat.
Primitiivistä ja alkuperäiskansojen taidetta museoissa

Kulttuurien museo, Tennispalatsi Helsinki
Helinä Rautavaaran museo Tapiolan WeeGee-talossa
Musée du quai Branly
British Museum
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Primitiivinen taide Wikimedia Commonsissa
Porin Teatteri

Porin Teatteri
Porin Teatteri on Porissa sijaitseva suomenkielinen ammattiteatteri. Se perustettiin vuonna 1931, kun Porin Näyttämö ja Porin Työväen Teatteri yhdistettiin.
Teatteri toimii kaupungin keskustassa vuonna 1884 valmistuneessa teatteritalossa, jota pidetään yhtenä Suomen kauneimmista teatterirakennuksista. Se on kuuluisa erityisesti 304-paikkaisen päänäyttämönsä allegorisista kattomaalauksista. Uusrenessanssia edustavan rakennuksen on suunnitellut ruotsalainen arkkitehti Johan Erik Stenberg.
Suomen neljänneksi vanhimpaan teatteritaloon liittyy vuonna 1974 valmistunut lisärakennus, jossa toimii muun muassa Pieni näyttämö -niminen studionäyttämö väliaikakahvioineen. Porin Teatteri on ollut myös yksi Pori Jazz -festivaalien konserttipaikoista vuodesta 1967 lähtien.  Vuonna 1910 teatteritalossa järjestettiin kreikkalais-roomalaisen painin SM-kilpailut.
Historia

Poria pidetään suomenkielisen teatterin syntymäpaikkana, sillä Kansallisteatterin edeltäjä Suomalainen Teatteri antoi ensimmäisen näytäntönsä Porissa Hotelli Otavan teatterisalissa 13. lokakuuta 1872. Teatteri viipyi kaupungissa seitsemän viikon ajan, jonka jälkeen se toimi kiertueteatterina ympäri Suomea, kunnes asettui pysyvästi Helsinkiin. Suomalaisen Teatterin johtajana toiminut Kaarlo Bergbom halusi aloittaa suomenkieliset näytännöt jossakin muualla kuin kieliriitojen repimässä pääkaupungissa. Porissakin tosin oli toiminut ruotsinkielisiä teatteriryhmiä jo 1800-luvun puolivälistä lähtien. 1880-luvun aikana toiminta vilkastui niin, että kaupungissa vaikutti kolme harrastajateatteria; Raittiusseura Alphan näyttämö, Porin Työväenyhdistyksen näytelmäkerho sekä Suomalaisen Nuijan näytelmäseura.
Porin Työväenyhdistyksen näytelmäkerhosta muodostettiin vuonna 1909 Porin ensimmäinen ammattiteatteri Porin Työväen Teatteri. Sille syntyi vastapainoksi porvarillinen Porin Näyttämö vuonna 1925, joka jatkoi Raittiusseura Alphan teatteritoimintaa. 1920-luvun lopulla käynnistettiin neuvottelut teattereiden yhdistymisesta Porin Näyttämön johtokunnan puheenjohtajan Kaarlo Saarenheimon johdolla. Neuvottelut johtivat lopulta vuonna 1930 tehtyyn päätökseen teattereiden yhdistymisestä. Uusi Porin Teatteri aloitti toimintansa syksyllä 1931. Sen ensimmäisenä johtajana toimi Porin Työväen Teatteria vuodesta 1928 johtanut Pekka Niskanen.
Kuuluisimpia Poriin Teatteriin kiinnitettyinä olleita näyttelijöitä ovat olleet muun muassa Siiri Angerkoski, Leo Lastumäki, Tommi Rinne ja Sylvi Salonen. Tunnetuimpia teatterinjohtajina toimineita ovat puolestaan Helge Ranin, Glory Leppänen, Matti Kassila ja Ilmari Unho.
Teatterirakennus > Yleistä

Ajatus teatteritalon rakentamisesta nousi ensimmäisen kerran esille jo vuonna 1862. Se valmistui kuitenkin vasta reilut kaksikymmentä vuotta myöhemmin. Teatterirakennuksen vihkiäiset olivat 29. joulukuuta 1884. Porin Teatteri sijaitsee Hallituskadun varrella Raatihuoneenpuiston laidalla. Se on osa ns. "Porin vanhaa kaupunkia" eli Kivi-Poria, joka rakennettiin vuoden 1852 kaupunkipalon jälkeen. Alue kuuluu Museoviraston inventoimiin Valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Käytännössä koko Porin tuhonnut tulipalo sai alkunsa nykyisen teatterirakennuksen paikalla olleesta talosta. Teatterin seinään on kiinnitetty tapauksesta kertova muistolaatta. Talon Raatihuoneenpuiston puoleisella seinustalla puolestaan on Yrjö Liipolan veistämä kirjailija Hj. Nortamon patsas vuodelta 1946.
Teatterirakennus > Rakentamisvaihe

Porin Teatterin suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Johan Erik Stenberg, joka myöhemmin suunnitteli myös useita muita rakennuksia Poriin sekä Ouluun. Hän oli aikaisemmin piirtänyt Söderhamnin kaupunkiin teatteritalon, jota Porin Teatteri muistutti ulkoasultaan huomattavasti. Kymmenen vuotta myöhemmin valmistunut Sundsvallin teatteri puolestaan on julkisivultaan lähes identtinen Porin Teatterin kanssa. Rakennus edustaa tyyliltään uusrenessanssia, joka oli aikakauden muotisuuntaus.
Porin teatteritalo rakennettiin suurimmaksi osaksi ruotsalaisin voimin. Myös osa rakennusmateriaaleista tuotiin Ruotsista, muun muassa porraskivet ovat Öölannin saarelta. Sisustus sekä koristemaalaukset olivat niin ikään ruotsalaisten suunnittelemia. Teatterisalin koristeet ja esiriipun suunnitteli tukholmalainen Carl Grabow. Hän oli tehnyt ne valmiiksi jo kotimaassaan ja Porissa ne ainoastaan asennettiin paikalleen. Näyttämöaukon arkkitehti Stenberg oli kopioinut suoraan Ruotsin kuninkaallisen oopperan vuonna 1773 valmistuneesta oopperatalosta. Sen yläpuolella on vasemmassa kulmassa Shakespearea ja oikeassa Mozartia esittävä kipsinen reliefi. Aukon sivuilla puolestaan ovat Runebergin ja Topeliuksen rintakuvat.
Teatterisalissa on yhteensä 313 istumapaikkaa, joista 79 sijaitsee sitä kiertävällä parvella. Alun perin tilaa oli 450:lle hengelle. Salin kattokruunun, johon on kuvattuna aarnikotka, on suunnitellut tukholmalainen kuvanveistäjä Henrik Nerpin. Teatterisalin katon koristemaalaukset on tehnyt helsinkiläinen Salomo Wuorio, joka tuohon aikaan oli Tukholmassa Carl Grabowin oppilaana. Katossa on seitsemän lapsihahmoa eli puttoa, jotka kuvaavat eri taiteenlajien muusia.
Teatterin ravintolatilat valmistuivat jo ennen rakennuksen vihkiäisiä. Ensimmäinen illanvietto järjestettiin 3. marraskuuta. Erikoisuutena ravintolassa oli lontoolaisen yrityksen asentama 86 hehkulampun sähkövalaistus, joka oli tiettävästi Suomen toinen sähköllä valaistu rakennus kahta vuotta aikaisemmin Tampereella sijaitsevan Plevnaan teollisuusrakennuksen jälkeen. Joka tapauksessa Porin Teatteri oli Suomen ensimmäinen sähköistetty teatteritalo.