stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pyhä Stefanos
Muistaminen

Stefanoksen muistoa alettiin kristittyjen keskuudessa viettää 300-luvulla. Stefanosta kunnioitetaan pyhimyksenä tai pyhänä miehenä useimmissa kristillisissä kirkkokunnissa. Hänen muistopäiväänsä vietetään läntisissä kirkkokunnissa 26. joulukuuta, tapaninpäivänä, ortodoksisessa kirkossa 27. joulukuuta. Myös 3. elokuuta on hänen perinteinen muistopäivänsä, jolloin juhlitaan hänen ruumiinsa löytymistä Länsi-Rooman keisari Honoriuksen aikana.
Kansanrunous

Pyhä Stefanos tunnetaan myös suomalaisessa kansanrunoudessa. Kantelettareen kuuluvassa Neitsyt Maarian virressä, johon sisältyvän kohtauksen itsenäinen legendarunovastine on nimeltään Tapanin virsi, kerrotaan tallirenki Tahvanuksesta, joka kaitsee jouluyönä ”ruman Ruotuksen” (Herodes) hevosta ja näkee sitä juottaessaan Betlehemin tähden heijastuvan veden kalvosta. Runo on alkujaan peräisin Englannista, josta se on kulkeutunut Suomeen Tanskan ja Ruotsin kautta. Hevosaihelman puolestaan arvellaan liittyvän germaanisten kansojen keskitalvella tapaninpäivän aikoihin viettämään vanhaan pakanalliseen hevosjuhlaan, joka kristinuskon tultua verhottiin kristillisiin myytteihin ja pyhästä Stefanoksesta tehtiin hevosten suojelija. Erään Tapanin virren toisinnon on arveltu olevan peräisin Vienan kuuluisalta Arhippa Perttuselta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Stefanos Wikimedia Commonsissa
Bromman lentoasema

Bromman lentoasema (ruots. Bromma Flygfält, virallisesti ruots. Stockholm-Bromma flygplats) on lentoasema Tukholmassa Ruotsissa. Lentoasema sijaitsee vain yhdeksän kilometrin päässä Tukholman keskustasta Bromman kaupunginosassa. Brommassa on yksi kiitotie (12/30).
Bromman alkuperäinen lentoasemarakennus rakennettiin 1934–1936 ja sen suunnittelivat arkkitehdit Paul Hedqvist ja Nils Tesch. Bromma oli Tukholman kansainvälinen lentoasema vuoteen 1962, jolloin uusi Arlandan lentoasema syrjäytti sen.
Bromman lentoasema on tarkoitus sulkea ja purkaa viimeistään 2030-luvulla. Lentoasemaa operoiva valtionyhtiö Swedavia julkaisi jo vuonna 2020 raportin, jonka mukaan Bromman lentoaseman operoiminen ei tulevaisuudessa ole taloudellisesti kannattavaa.
Tukholman kaupunginvaltuusto on pyrkinyt useasti irtisanomaan lentoaseman vuokrasopimuksen, jotta alueelle voitaisiin rakentaa asuntoja helpottamaan Tukholman asuntopulaa. Varsinkin oikeistopuolue moderaatit on kuitenkin kannattanut lentoaseman säilyttämistä.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Vuoden 2025 alusta Bromman lentoasemalta operoi ainoastaan ruotsalainen virtuaalilentoyhtiö Västflyg. Yhtiö lentää Brommasta Trollhättaniin Nyxairin operoimilla lentokoneilla.
Aiemmin lentoaseman suurimpana operoijana toiminut BRA siirsi kaiken Tukholman lentotoimintansa Arlandan lentoasemalle vuoden 2025 alusta, kun se alkoi operoida lentoja SAS:lle. Samoin Finnair lopetti lentotoiminnan Brommaan vuoden 2024 lopussa.
Uudistukset

Lentoasemaa ei oltu juuri modernisoitu 1950-luvun jälkeen ennen kuin vasta 2010-luvun loppupuolella. Syksyllä 2017 avattiin uusi saapumisaula.
Galleria

Lentoasema ympäristöineen ilmasta nähtynä.
Lentoasema ulkoa.
Lentoaseman sisäänkäynti.
Lentoaseman lähtöhalli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentoaseman kotisivut
Ruotsin lentoasemat
| --- | --- |
Tukholman lentoasemat:  Arlanda  Bromma  Skavsta  Västerås 
Muut päälentoasemat:  Göteborg-Landvetter  Göteborg City  Malmö  Luulaja  Uumaja 
Muut yli 50 000 matkustajan lentoasemat:  Östersund  Ängelholm-Helsingborg  Sundsvall-Timrå  Visby  Skellefteå  Ronneby  Kalmar  Växjö  Kiiruna  Örnsköldsvik  Jönköping  Halmstad  Örebro  Kristianstad  Norrköping  Linköping  Trollhättan-Vänersborg 
Alueelliset lentoasemat:  Arvidsjaur  Jällivaara  Borlänge  Kramfors  Lycksele  Storuman  Vilhelmina  Hemavan  Oskarhamn  Mora  Sveg  Hultsfred  Pajala  Hagfors  Torsby
Jarno Parikka

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. heinäkuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Vantaa, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Junioriseurat
1991–2000: KOPSE
2000–2003: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004 | Klubi 04 | 22 | (17) |
| 2005–2011 | HJK | 118 | (22) |
| 2006–2011 | → Klubi 04 | 8 | (5) |
| 2012–2015 | VPS | 55 | (13) |
| 2016 | HJK | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 203 | (57) |
Maajoukkue
| 2002 | Suomi U16 | 16 | (2) |
| 2003 | Suomi U17 | 10 | (2) |
| 2004 | Suomi U18 | 7 | (4) |
| 2004 | Suomi U19 | 6 | (3) |
| 2006–2009 | Suomi U21 | 19 | (2) |
| 2006–2008 | Suomi B | 5 | (0) |
| 2009 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jarno Parikka (s. 21. heinäkuuta 1986 Vantaa) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Jalkapalloura

Jalkapallon pelaamisen Parikka aloitti 5-vuotiaana Korson Palloseuran junioreissa. Hän edusti KoPSe:a aina vuoteen 2000 saakka, kunnes siirtyi 14-vuotiaana HJK:n ikäkausijoukkueeseen. Parikka jatkoi uraansa D-junioreista porras kerrallaan ylöspäin. Juniorimenestystä tuli Kai Pahlman -turnauksen voiton ja B-junioreiden SM-kullan muodossa.
Kausi 2004 Klubi 04:n riveissä oli Parikan ensimmäinen miesten tasolla. Menestyksekäs kausi Kakkosessa nosti Parikan HJK:n edustusjoukkueeseen keväällä 2005. Harjoituskauden toiseksi viimeisessä ottelussa hän pääsi ensimmäistä kertaa edustusjoukkueen avaukseen Interiä vastaan. Pelin alussa Parikan polven eturistiside katkesi ja koko kausi jäi väliin. Parikan debyytti liigatasolla tuli kauden 2006 avausottelussa. Samalla kaudella hän voitti HJK:ssa hopeaa ja Suomen Cupin. Hän joutui myös olemaan osan kautta poissa kentiltä polven murtuman vuoksi.
Kevään 2007 Liigacupissa hän sivusi Ari Hjelmin nimissä ollutta yhden kauden maalintekoennätystä (7 maalia). Samana keväänä hän suoritti loppuun varusmiespalveluksensa. Jo lyhyessä ajassa Parikasta tuli yksi kannattajien suosikeista ja hän teki huhtikuussa 2007 uuden sopimuksen HJK:n kanssa. Uusi sopimus kattoi kaudet 2007–2009. Kaudella 2008 Parikka teki Veikkausliigassa yhdeksän maalia, mikä on yhä hänen paras kausikohtainen maalimääränsä.
Kauden 2011 jälkeen Parikka siirtyi Vaasan Palloseuraan. VPS:ssa Parikka nousi isoon rooliin ja oli Steven Morrisseyn kanssa tehokas tutkapari. Hän pelasi kaudella 2012 Veikkausliigassa 26 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Parikka pelasi Veikkausliigassa vuosina 2006–2014 yhteensä 173 ottelua, joissa hän teki 35 maalia.
Jalkapallon lisäksi Parikka on pelannut pääsarjatasolla futsalia, jossa hänen paras saavutuksensa on SM-pronssi VALOn riveissä.
Maajoukkueura

Parikka kuului Suomen nuorten maajoukkueiden vakiokalustoon. Hän oli mukana muun muassa ”Vintiöiksi” nimetyssä maajoukkueessa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003. Turnauksessa hän onnistui maalinteossa kerran. Hän oli mukana Suomen joukkueessa vuoden 2006 BV Cupissa. Hän oli Ruotsin 2009 EM-kisoihin selvinneen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen vakiopelaaja.
Ensiesiintymisensä Suomen A-maajoukkueessa Parikka teki 4. helmikuuta 2009 ystävyysottelussa Japania vastaan.
Perhe

Myös Parikan isä Jari Parikka on entinen maajoukkuetason jalkapalloilija, joka pelasi muun muassa HJK:ssa. Parikan pikkuveli Mikko Parikka tunnetaan näyttelijänä.
Meriitit

Liigacupin yhden kauden maalintekoennätys (7 maalia) 2007
Oswald Heer

Oswald Heer noin 1860.
Oswald Heer (31. elokuuta 1809 Nieder Uzwyl, Glarus, Sveitsi – 27. syyskuuta 1883 Lausanne, Sveitsi) oli sveitsiläinen paleontologi. Heer oli vuodesta 1852 kasvitieteen ja entomologian professori Zürichin yliopistossa. Häntä pidetään kasvipaleontologian alalla aikansa merkittävimpänä tutkijana. Useimmat hänen teoksensa käsittelevät tertiääri- ja jurakausien kasvillisuutta. Tunnetuimpia niistä ovat Flora tertiaria Helvetiæ (1855–1859), Die Urwelt der Schweiz (2 p. 1879), Contributions à la flore fossile du Portugal (1881) ja Flora fossilis arctica (7 osaa 1868–1883), joka perustuu suurelta osalta A. E. Nordenskiöldin aineistoon. Teos Die Insektenfauna der Tertiärgebilde von Oeningen und Radoboj in Kroatien (1847–1853) käsittelee tertiäärikauden hyönteismaailmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oswald Heer Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project 
Taiteenala:  Scientific illustrators 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Reino Nordin

| Reino Nordin |
| --- | --- |
 Reino Nordin Ilosaarirockissa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1983 (ikä 41)
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Reino Bongo Rhino Juniori Reino
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1997–
Tyylilajit:  reggae, pop, R&B
Soittimet:  laulu, perkussiot
Yhtyeet:  Reino & The Rhinos Jazzgangsters Soul Captain Band The Cool Sheiks Bongo Rock
Levy-yhtiöt:  Monsp Records PME records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Reino Nordin (s. 20. toukokuuta 1983) on suomalainen näyttelijä ja muusikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Vuonna 85, Hymypoika, Game Over ja Ganes sekä televisiosarjoissa Tie Eedeniin, Hovimäki, Big Bang ja Savuna ilmaan. Hänen tunnetuin singlejulkaisunsa on ”Antaudun”.
Ura

Ensimmäisen roolinsa Nordin esitti elokuvassa Ursula, vuonna 1986. Hän on näytellyt päärooleja muun muassa elokuvissa Vuonna 85, Hymypoika ja Game Over.
Reino Nordin on tullut musiikkimaailmassa julkisuuteen kaksi albumia julkaisseen Reino & The Rhinos -yhtyeen keulakuvana ja solistina. Lisäksi hän on soittanut rumpuja ja muita lyömäsoittimia useissa yhtyeissä, kuten Jazzgangstersissa, Soul Captain Bandissä sekä Cool Sheiksissa. Nordin on myös toiminut Komposti Sound Systemin mikrofonimiehenä, Bongo Rhinona. Nordin on käyttänyt aiemmin myös taiteilijanimeä Juniori Reino. Marraskuussa 2014 hän julkaisi omalla nimellään sooloalbumin Bongo Rock.
Lisäksi Nordin on juontanut viikoittaista Työn alla -ohjelmaa Bassoradiossa.
Reino Nordin kiinnitettiin PME Recordsille syksyllä 2015, jonka myötä Nordinin artistibrändi koki huikean kohotuksen. Nordinin jokainen PME:n kautta julkaistu single on noussut suursuosioon, mistä kertovat lukuisat kulta- ja platinalevyt muun muassa kappaleista ”Antaudun”, ”Kato mua silmiin”, ”Momentumii” ja ”Kosketa”. Antaudun-albumin ohessa julkaistu ”Antaudun”-single nosti Reino Nordinin Suomen suosituimpien artistien tähtikaartiin, kun hittisingle soi pitkään radioiden soitetuimpana kappaleena sekä Spotifyn kärkisijoilla. Antaudun nousi Suomen Spotifyn striimatuimmaksi kappaleeksi viikon ajaksi.lähde? Kappale soi myös radioiden soitetuimpana peräti viisi viikkoa putkeen.lähde? ”Antaudun” oli vuoden 2017 striimatuin kotimainen kappale. Syksyllä Nordin julkaisi uuden singlen nimeltä ”Ihmeeni”.
Vuoden 2018 Emma-gaalassa Nordin oli ehdolla useassa kategoriassa.
Nordin on mukana Vain elämää -sarjan 11. tuotantokaudella vuonna 2020.
Yksityiselämä

Reino Nordinin vanhemmat ovat kuvanveistäjä Antti Nordin ja lavastaja Metti Nordin. Hänen siskonsa Siiri Nordin on muusikko. Taiteilija Outi Heiskanen oli Nordinin isoäiti. Reino Nordin on naimisissa hyvinvointivalmentaja Maria Nordinin kanssa, ja heillä on yhdessä neljä lasta. Reinolla on myös yksi lapsi edellisestä suhteestaan. Subin vuonna 2012 lähettämässä Iholla-televisiosarjassa kuvattiin Nordinin lapsiperhearkea.
Nordin on kertonut olevansa biseksuaali. Hän on saanut sakkotuomioita huumausaineen käyttörikoksista.
Diskografia > Reino & The Rhinos

Tähän tyyliin (2008)
Nuoret siivet (EP, 2009)
Kohti huomista (2012)
Diskografia > Reino Nordin

Bongo Rock (2014)
Antaudun (2017)
Cara Mia (2019)
Kääntöpuolii (2023)
Diskografia > Kappaleet

Luettelo Reino Nordinin kappaleista
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Televisioelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1986 | Ursula | Buster |
| 1989 | Rajamaa | poika keinussa |
| 1992 | Ovi |  |
| 1993 | Toinen luonto | Pasi |
| 1998 | Poika ja ilves | poika baarin edustalla |
| 1999 | Rakkaudella, Maire | Kaitsu |
| 2003 | Hymypoika | Jere |
| 2004 | Tarralenkkarit |  |
| 2005 | Game Over | Kimi |
| 2005 | Varpuset |  |
| 2006 | Diileri |  |
| 2006 | Heitelläänhän kääpiöitäkin | karateka |
| 2007 | Deadlock | Cozartin ääni |
| 2007 | Ganes | Heikki Airolahti |
| 2008 | Käsky | vartija kartanolla |
| 2009 | Lokakuun valoa | Jape |
| 2009 | Levoton rauha |  |
| 2010 | Paha perhe | Samuli |
| 2010 | Sisko tahtoisin jäädä | Make |
| 2010 | Täällä Pohjantähden alla II | Eero Koskela |
| 2010 | Harjunpää ja pahan pappi | raggari |
| 2012 | Puhdistus | Metsäveli |
| 2013 | Vuonna 85 | Tommi Turmiola |
| 2017 | Rendel | Reikki |
| 2021 | Pahanhautoja | Tero |
| 2024 | Levoton Tuhkimo | Pave Maijanen |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Kuusikko ja kuoleman varjot | Jani Sundman |
| 1998 | Big Bang | Neva |
| 1999 | Isänmaan kaikuja |  |
| 2000 | Pesärikko | Tiinan poikaystävä |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun | Berg |
| 2001 | Siamin tytöt | Petri / Penes |
| 2002 | Hovimäki | Juho Seppä |
| 2002 | Juulian totuudet | Hade |
| 2003 | Tie Eedeniin | Iiro Hämäläinen |
| 2003 | Kuumia aaltoja  | Sami |
| 2004 | Sairaskertomuksia | Timpe |
| 2004 | Käenpesä | Mika |
| 2005 | Pimeä puoli |  |
| 2005 | Rakastuin mä luuseriin | Risto |
| 2006 | Uudisraivaaja | Niko Laine |
| 2008 | Suojelijat | etsivä |
| 2008 | Harvoin tarjolla | Mansku |
| 2009 | Savuna ilmaan | Panu Miettinen |
| 2010 | Kallio | Hönö |
| 2011 | Helppo elämä | Ana |
| 2012 | Roba | Leevi Niemi |
| 2012 | Kimmo | Katajisto |
| 2016 | Kynsin hampain | Sami |
| 2016 | Erinomanlaiset | Reino Nordin |
| 2018–2020 | Karppi | Sasha |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Reino Nordin Elonetissä.
Reino Nordin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet 
Reino Nordin Reino & The Rhinos -yhtyeen keikalla Ilosaarirockissa vuonna 2009.
Niels Frederiksen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. marraskuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Odense, Tanska
Seura
Seura:  Lech Poznań
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
1997–2006:  B1893 (juniorit)
2006–2009:  Lyngby U19
2009–2013:  Lyngby BK
2013–2015:  Esbjerg fB
2015–2019:  Tanska U21
2019–2022:  Brøndby IF
2024–:  Lech Poznań

Niels Frederiksen (s. 5. marraskuuta 1970) on tanskalainen jalkapallovalmentaja. Heinäkuusta 2024 lähtien hän on toiminut Lech Poznańin päävalmentajana.
Ura

Taloustieteistä valmistunut Frederiksen aloitti valmennusuransa juniorivalmentajana B1893:ssa työskennellen samalla Danske Bankissa. Hän siirtyi vuonna 2006 Lyngby BK:n organisaatioon U19-joukkueen päävalmentajaksi. Maaliskuussa 2009 hän nousi erotetun Henrik Larsenin seuraajaksi Lyngbyn päävalmentajaksi. Lyngby pelasi Frederiksenin alaisuudessa vahvan loppukauden ja kesällä seura teki hänen kanssaan jatkosopimuksen.
Kaudella 2019/10 Frederiksen luotsasi Lyngbyn Tanskan 1. divisioonassa hopealle ja joukkue nousi Tanskan Superliigan. Joukkue säilytti sarjapaikkansa kaudella 2010/11, mutta seuraavalla kaudella tuloksena oli putoaminen takaisin 1. divisioonaan. Nelossijaan päättyneen kauden 2012/13 jälkeen Frederiksen jätti Lyngbyn ja siirtyi Esbjerg fB:n päävalmentajaksi. Esbjergissä parhaaksi saavutukseksi jäi välieräpaikka Tanskan cupissa 2014/15. Kehno alkukausi johti Frederiksenin potkuihin elokuussa 2015.
Elokuun lopussa 2015 Frederiksenistä tuli Tanskan U21-maajoukkueen päävalmentaja. Frederiksenin johdolla Tanska pelasi olympialaisissa 2016 ja eteni puolivälieriin. Fredriksenin johdolla Tanska eteni ikäluokan EM-lopputurnaukseen 2017, mutta tie katkesi jo lohkovaiheeseen. Tanska selvitti tiensä myös vuoden 2019 lopputurnaukseen kolmatta kertaa perättäin.
Kesäkuussa 2019 vahvistettiin, että Frederiksen siirtyy kesän EM-lopputurnauksen jälkeen Tanskan Superliigan Brøndbyn päävalmentajaksi. Frederiksen luotsasi Brøndbyn kaudella 2020/21 Tanskan mestariksi 16 vuoden tauon jälkeen. Mestaruuskauden jälkeen Frederiksen ei onnistunut luotsaamaan Brøndbyä samanlaiseen menestykseen. Kaudella 2021/22 joukkue oli neljäs ja kauden 2022/23 ensimmäisellä puoliskolla joukkue vajosi liigan alempaan keskikastiin. Lopulta sijalle 10 vajonnut Brøndby erotti Frederiksenin tehtävästään marraskuun puolivälissä 2022.
Heinäkuussa 2024 Frederiksen aloitti Puolan Ekstraklasassa pelaavan Lech Poznańin päävalmentajana.
Meriitit

Tanskan mestaruus: 2021
Gregorius Aminoff

Gregorius Aminoff (3. marraskuuta 1811 Siuntio - 27. toukokuuta 1874 Turku) oli suomalainen eversti.
Ura

Gregorius Aminoff ylennettiin alikersantiksi Lappeenrannan jalkaväkirykmentissä vuonna 1830. Hänet ylennettiin vänrikiksi 46. jääkärirykmentissä. Aminoff siirrettiin takaisin Lappeenrannan jalkaväkirykmenttiin vuonna 1833 ja ylennettiin aliluutnantiksi vuonna 1835. Vuonna 1835 hänet siirrettiin 8. suomalaiseen linjapataljoonaan, jossa ylennettiin luutnantiksi 1838. Hänet siirrettiin Žytomyrin jalkaväkirykmenttiin vuonna 1842 ja ylennettiin majuriksi vuonna 1843. Aminoff siirrettiin 5. tarkka-ampujapataljoonaan vuonna 1844 ja ylennettiin kapteeniksi vuonna 1845. Hänet siirrettiin suomalaiseen krenatöörijoukkueeseen vuonna 1846 ja ylennettiin majuriksi vuonna 1849. Vuonna 1853 Aminoff siirrettiin 6. suomalaisen tarkka-ampujapataljoonan johtajaksi ja hän osallistui Krimin sotaan vuonna 1854. Hän toimi 1. reservin tarkka-ampujapataljoonan johtajana vuonna 1855 ja samana vuonna hänet ylennettiin everstiluutnantiksi. Seuraavaksi hänet siirrettiin 7. suomalaisen tarkka-ampujapataljoonan komentajaksi Poriin vuonna 1855. Aminoff ylennettiin everstiksi vuonna 1863 ja hän jäi eläkkeelle vuonna 1865.
Perhe

Aminoffin isä oli kapteeni Berndt Anders Aminoff ja äiti Hedvig Lovisa Aminoff. Hänen isoisänsä oli Savon prikaatin komentaja, kenraalimajuri Adolf Aminoff. Gregorius Aminoffin vaimo oli Sara Adelaide Constance Sofia (Sally) Ithimæus, jonka vanhemmat olivat kollegiassessori, suurtilallinen Ulrik Ithimæus ja Sofia Margareta Lode från Livland. Suomen puolustusministeri Ivar Aminoff oli heidän poikansa.
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan risti (1850)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan risti ruusulla (1859)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan risti (1860)
Peter Debye

| Peter Debye |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1884 Maastricht, Alankomaat
Kuollut: 2. marraskuuta, 1966 Ithaka, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Alankomaalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  RWTH Aachen   Münchenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Arnold Sommerfeld
Instituutti:  Zürichin yliopisto (1911–12) Utrechtin yliopisto (1912–14) Göttingenin yliopisto (1914–20) ETH Zürich (1920–27) Leipzigin yliopisto (1927–34) Berliinin yliopisto Cornellin yliopisto (1940–50)
Oppilaat:  Lars Onsager  Paul Scherrer George K. Fraenkel
Tutkimusalue:  Kemia, fysiikka
Tunnetut työt:  Fysikaalisen kemian tutkimus   Debye–Hückel-yhtälö
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1936)
Petrus Josephus Wilhelmus Debije (24. maaliskuuta, 1884 – 2. marraskuuta, 1966) oli Nobel-palkittu alankomaalainen fysikaalinen kemisti.
Hän vaihtoi nimensä myöhemmin muotoon Peter Joseph William Debye.
Peter Debye teki ensimmäisen merkittävän tieteellisen työnsä 1912 soveltaessaan dipolimomentin käsitettä epäsymmetristen molekyylien varausjakauman kuvaamiseen. Samana vuonna hän onnistui myös laajentamaan Albert Einsteinin teoriaa ominaislämpökapasiteetista mataliin lämpötiloihin lisäämällä siihen matalataajuiset fononit (Debyen malli). Vuonna 1913 Debye laajensi Niels Bohrin teoriaa atomimallista lisäämällä siihen elliptiset orbitaalit. Saman idean tosin esitti myös Arnold Sommerfeld.
Vuosina 1914–1915 Peter Debye laski yhdessä Paul Scherrerin kanssa lämpötilan vaikutuksen röntgendiffraktiokuvioihin. Myöhemmin Ivar Waller täydensi työtä, joten kiteen lämpöliikkeen vaikutusta röntgendiffraktiokuvioon kuvaava Debyen ja Wallerin tekijä nimettiin heidän mukaansa. Hän myös kehitti teorian, joka selitti Comptonin ilmiön, missä röntgensäteilyn energia muuttuu, kun se vuorovaikuttaa elektronin kanssa.
Yhdessä assistenttinsa Erich Hückelin kanssa Debye paransi Svante Arrheniuksen teoriaa sähköjohtavuudesta elektrolyyttisissä liuoksissa (Debyen ja Hückelin yhtälö).
Vuonna 1936 Peter Debyelle myönnettiin Nobelin kemianpalkinto hänen työstään molekyylien rakenteen selvittämisessä (dipolimomentti ja röntgendiffraktio).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Debye Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: van ’t Hoff  1902: H. E. Fischer  1903: Arrhenius  1904: Ramsay  1905: von Bayer  1906: Moissan  1907: Buchner  1908: Rutherford  1909: Ostwald  1910: Wallach  1911: M. Curie  1912: Grignard, Sabatier  1913: Werner  1914: Richards  1915: Willstätter  1918: Haber  1920: Nernst  1921: Soddy  1922: Aston  1923: Pregl  1925: Zsigmondy 
1926–1950:  1926: Svedberg  1927: Wieland  1928: Windaus  1929: Harden, von Euler-Chelpin  1930: H. Fischer  1931: Bosch, Bergius  1932: Langmuir  1934: Urey  1935: F. Joliot-Curie, I. Joliot-Curie  1936: Debye  1937: Haworth, Karrer  1938: Kuhn  1939: Butenandt, Ružička  1943: de Hevesy  1944: Hahn  1945: Virtanen  1946: Sumner, Northrop, Stanley  1947: Robinson  1948: Tiselius  1949: Giauque  1950: Alder, Diels 
1951–1975:  1951: McMillan, Seaborg  1952: Martin, Synge  1953: Staudinger  1954: Pauling  1955: du Vigneaud  1956: Hinshelwood, Semjonov  1957: Todd  1958: Sanger  1959: Heyrovský  1960: Libby  1961: Calvin  1962: Perutz, Kendrew  1963: Ziegler, Natta  1964: Hodgkin  1965: Woodward  1966: Mulliken  1967: Eigen, Norrish, Porter  1968: Onsager  1969: Barton, Hassel  1970: Leloir  1971: Herzberg  1972: Anfinsen, Moore, Stein  1973: E. O. Fischer, Wilkinson  1974: Flory  1975: Cornforth, Prelog 
1976–2000:  1976: Lipscomb  1977: Prigogine  1978: Mitchell  1979: Brown, Wittig  1980: Berg, Gilbert, Sanger  1981: Fukui, Hoffmann  1982: Klug  1983: Taube  1984: Merrifield  1985: Hauptman, Karle  1986: Herschbach, Lee, Polanyi  1987: Cram, Lehn, Pedersen  1988: Deisenhofer, Huber, Michel  1989: Altman, Cech  1990: Corey  1991: Ernst  1992: Marcus  1993: Mullis, Smith  1994: Olah  1995: Crutzen, Molina, Rowland  1996: Curl, Kroto, Smalley  1997: Boyer, Walker, Skou  1998: Kohn, Pople  1999: Zewail  2000: Heeger, MacDiarmid, Shirakawa 
2001–:  2001: Knowles, Noyori, Sharpless  2002: Fenn, Tanaka, Wüthrich  2003: Agre, MacKinnon  2004: Ciechanover, Hershko, Rose  2005: Grubbs, Schrock, Chauvin  2006: Kornberg  2007: Ertl  2008: Shimomura, Chalfie, Tsien  2009: Ramakrishnan, Steitz, Yonath  2010: Heck, Suzuki, Negishi  2011: Shechtman  2012: Lefkowitz, Kobilka  2013: Karplus, Levitt, Warshel  2014: Betzig, Hell, Moerner  2015: Lindahl, Modrich, Sancar  2016: Sauvage, Stoddart, Feringa  2017: Dubochet, Frank, Henderson  2018: Arnold, Smith, Winter  2019: Goodenough, Whittingham, Yoshino  2020: Charpentier, Doudna  2021: List, MacMillan  2022: Bertozzi, Meldal, Sharpless  2023: Bawendi, Brus, Jekimov  2024: Baker, Hassabis, Jumper 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef