stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erytritoli
Aineenvaihdunta

Erytritolin glykeeminen indeksi on noin 0 (jos glukoosi = 100), eikä sen syöminen lisää merkittävästi insuliinin vapautumista vereen. Erytritolissa on ravintoenergiaa noin 0,2 kcal/g (1 kJ/g), mutta EU-säädösten mukaan ruokapakkauksiin sen ravintoenergiaksi tulee merkitä 0 kcal/g. Ihmisillä erytritolista noin 90 % imeytyy suolistosta ja tämä poistuu pääosin virtsan mukana lähes muuttumattomana – keho ei juurikaan muunna ainetta energiaksi. Suolistobakteerit pystyvät fermentoimaan erytritolia todennäköisesti hyvin huonosti mm. kaasuiksi, joten loput 10 % imeytymättömästä erytritolista poistuu pääosin ulosteen mukana. Ihmiset sietävät erytritolia muita polyoleja paljon paremmin erityisesti sen verrattain helpon suolistollisen imeytymisen vuoksi. Siten erytritoli ei helposti aiheuta osmoottisesti ripulia toisin kuin useat muut laksatiiviset polyolit (esim. sorbitoli).
Ruokapitoisuudet

Alla on joitakin erytritolin (usein pieniä) pitoisuuksia ruuissa.
| Ruoka | Pitoisuus |
| --- | --- |
Viini: 130–300 mg/l
Sherryviini: 70 mg/l
Sake: 1550 mg/l
Soijakastike: 910 mg/kg
Miso: 1310 mg/kg
Päärynät: 0–40 mg/kg
Viinirypäleet: 0–12 mg/kg
Valmistus

Erytritolia tuotetaan teollisesti entsyymeillä, osmofiilisillä hiivoilla tai muilla sienimikrobeilla. Esimerkkejä ovat hiivat Moniliella pollinis ja Trichosporonoides megachilensis. Lähtöaine on usein vehnä- tai maissitärkkelys. Näiden molekyyliketjua esipilkotaan hydrolyyttisesti glukoosiksi ja muiksi lyhyemmiksi sokereiksi. Mikrobit lisätään hydrolyysiseokseen. Ne käyttävät seoksen sokereita erytritoliksi ja pieniksi määriksi glyserolia ja ribitolia. Mikrobit inaktivoidaan, seos suodatetaan ja puhdistetaan useasti. Lopussa seoksen erytritolipitoisuutta kasvatetaan ja se kiteytetään ulos ylikylläisestä seoksesta yli 99,5-prosenttisesti puhtaaksi erytritoliksi.
Kemiallisia synteesejä erytritolin tuottoon ei käytetä teollisesti hinnan vuoksi. Erytritolia voidaan syntetisoida vaikkapa 2-buteeni-1,4-diolista, pelkistämällä meso-viinihappoa tai hapettamalla 4,6-orto-etylideeni-D-glukoosia (CAS 13224-99-2).
Historia

Erytritolin eristi A. Lamy 1852 Protococcus vulgaris -levästä, jota kutsutaan nykyään nimellä Apatococcus lobatus. Lamy kutsui ainetta nimellä "phycit". 1900 aineen eristivät Bamberger ja Landsiedl Trentepohlia jolithus -levästä.
Aiheesta muualla

PubChem: Erythritol (englanniksi)
Human Metabolome Database: Erythritol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Erythritol (englanniksi)
DrugBank: Erythritol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Erythritol (englanniksi)
ChemBlink: Erythritol (englanniksi)
Fischerin projektio.
Erillinen santarmikunta

Santarmiupseerien ja aliupseerien univormuja esittelevä kuva.
Erillinen santarmikunta (ven. Отдельный корпус жандармов, Otdenlnyi korpus žandarmov, vuoteen 1875 pelkkä santarmikunta) oli Venäjän keisarikunnassa vuosina 1826–1917 toiminut sotilaallisesti järjestäytynyt poliittinen poliisi, jonka tehtäviin kuuluivat muun muassa vallankumouksellisen liikehdinnän paljastaminen ja torjunta, virkakunnan valvonta ja epäilyttävien henkilöiden salainen seuranta. Santarmit olivat taustaltaan sotilaita. He käyttivät sinisiä univormuja ja kantoivat aseenaan sapelia.
Historia ja toiminta

Venäjän armeijaan sijoitettiin santarmeja valvomaan järjestystä sotajoukkojen selustassa ensi kerran vuonna 1815 sotamarsalkka Mihail Barclay de Tollyn aloitteesta. Tärkeimpiin kaupunkeihin muodostettiin santarmiosastoja vuodesta 1817 alkaen. Ne olivat eräänlaisia sotilaspoliisiosastoja, joilta varsinainen poliisi saattoi pyytää apua esimerkiksi vankien kuljetuksessa, rikollisten kiinniotoissa ja järjestyksen valvonnassa. Vastareaktiona vuoden 1825 dekabristikapinaan perustettiin vuonna 1826 keisarin kanslian III osasto, jonka päällikkö, kreivi Aleksandr von Benckendorff nimitettiin samana vuonna myös santarmikunnan päälliköksi. Santarmikunta määrättiin virallisestikin III kanslian alaisuuteen vuonna 1839.
Venäjä jaettiin vuonna 1827 viiteen santarmipiiriin, joista jokaista johti divisioonankomentajaa vastannut kenraalin arvoinen santarmiupseeri. Piirit jakautuivat osastoihin, joita johtaneet esiupseerit vastasivat rykmentinkomentajia. Yksi piiri käsitti yleensä viisi tai kuusi osastoa ja yksi osasto kaksi tai kolme kuvernementtia. Piirien määrä kasvoi vuoteen 1837 mennessä kahdeksaan, mutta vuosina 1867–1871 muut piirit paitsi Siperia ja Puola korvattiin kuvernementtikohtaisilla osastoilla. Venäjän rautateille luotiin oma santarmipoliisihallinto vuonna 1867. Santarmikunnan päämaja sijaitsi Pietarissa, vuosina 1836–1869 Fontankan rantakadun numerossa 16 ja vuodesta 1869 osoitteessa Furštatskaja ulitsa 40.
Santarmikunta oli pitkään puolittain salainen organisaatio, joka raportoi ja oli vastuullinen suoraan keisarille muiden viranomaisten ohi. Sen tehtäviin kuului valvoa virkamiehiä ja paljastaa näiden väärinkäytöksiä, jotta vääryyttä kärsineet kansalaiset saisivat oikeutta suoraan keisarilta. Etusijalla oli tiedonhankinta. Keisarin luottomiehinä santarmiupseerit katsoivat oikeudekseen antaa määräyksiä muille viranomaisille näiden virka-arvosta riippumatta. Keisari Nikolai I antoi santarmeille vuonna 1827 toimintaohjeet, mutta ne olivat salaiset ja ylimalkaiset eivätkä määritelleet selkeästi heidän toimivaltuuksiaan suhteessa kuvernööreihin ja kenraalikuvernööreihin. Eräät santarmipäälliköt hallitsivat piirejään kuin diktaattorit kuvernöörien yläpuolella. Tavalliset kansalaiset suhtautuivat santarmeihin usein epäluuloisesti ja santarmeiksi ryhtyneitä upseereita hyljeksittiin.
Santarmikunnan nimi muutettiin vuonna 1875 erilliseksi santarmikunnaksi. Keisarin kanslian III osaston lakkauttamisen jälkeen se oli vuodesta 1880 sisäministeriön poliisidepartementin alainen, minkä lisäksi eräät sen osastot olivat sotaministeriön alaisia. 1880-luvulta alkaen santarmilaitos suuntautui yhä enemmän poliittisten ilmiöiden tutkintaan ja santarmien määrää lisättiin 14 000:sta 40 000:een.
Erillinen santarmikunta lakkautettiin väliaikaisen hallituksen päätöksellä välittömästi helmikuun vallankumouksen jälkeen 17. maaliskuuta (J: 4. maaliskuuta) 1917.
Toiminta Suomessa

Suomessa oli venäläisiä santarmeja vuodesta 1817 alkaen. Piirijaon käyttöönoton jälkeen Suomi muodosti yhden Pietarin santarmipiirin osastoista. Vuonna 1867 perustettiin Suomen santarmihallitus ja vuonna 1870 Suomen rautateiden santarmipoliisihallitus, jotka olivat kumpikin osa valtakunnallista santarmikuntaa. Molemmat lakkautettiin vuonna 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erillinen santarmikunta Wikimedia Commonsissa
Отде́льный ко́рпус жанда́рмов (venäjäksi) Большая российская энциклопедия
Floorball Iisalmi FBI

Floorball Iisalmi FBI on 1996 perustettu iisalmelainen salibandyseura. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 Savo-Karjalan neljännessä divisioonassa. Floorball Iisalmi FBI pelaa kotiottelunsa Iisalmen liikuntahallissa. Seuralla on myös juniori- ja harrastetoimintaa.
Flute

| ”Flute” Barcode Brothers |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Swipe Me
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Anders Øland Christian Møller Nielsen
 Tyylilaji: trance
 Kesto: 03.54
 Levy-yhtiö: Universal Music Group
Barcode Brothersin muut singlet
| ”It’s a Fine Day” 2000 | ”Flute” 2000 | ”SMS” 2002 |
Flute on tanskalaisen Barcode Brothers-yhtyeen single. Sen julkaisi Universal Music Group vuonna 2000 yhtyeen ensimmäiselle, Swipe Me-albumille. Kappale ei noussut Pohjoismaissa lainkaan listoille, mutta Keski-Euroopan maista Itävallassa ja Saksassa se pääsi soittolistoille.
Kappalelista

CD-Maxi
Flute (Radio Edit) – 3.54
Flute (Extended Version) – 5.28
Flute (Musikk Remix) – 6.00
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
Saksa (Media Control Charts): 41
Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 46
FK Jonava

Futbolo klubas Jonava on jalkapalloseura Jonavan kaupungista. Se on perustettu vuonna 1991. Jonava pelaa Pirma lygassa, joka on Liettuan korkein sarjataso.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2001 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2002 | 2. | Pirma lyga | 8. |  |
| 2003 | 2. | Pirma lyga | 11. |  |
| 2004 | 2. | Pirma lyga | 7. |  |
| 2005 | 2. | Pirma lyga | 9. |  |
| 2006 | 2. | Pirma lyga | 14. |  |
| 2007 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2008 | 2. | Pirma lyga | 8. |  |
| 2009 | 2. | Pirma lyga | 7. |  |
| 2010 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2011 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2012 | 2. | Pirma lyga | 1. |  |
| 2013 | 2. | Pirma lyga | 6. |  |
| 2014 | 2. | Pirma lyga | 7. |  |
| 2015 | 2. | Pirma lyga | 1. |  |
| 2016 | 1. | A lyga | 6. |  |
| 2017 | 1. | A lyga | 4. |  |
| 2018 | 1. | A lyga | 8. |  |
| 2019 | 2. | Pirma lyga | 9. |  |
| 2020 | 2. | Pirma lyga | 3. |  |
| 2021 | 2. | Pirma lyga | 2. |  |
| 2022 | 1. | A lyga | 10. |  |
| 2023 | 2. | Pirma lyga | 16. |  |
Aiheesta muualla

fkjonava.lt
Facebook
alyga.lt
A lygan joukkueet
Banga
Dainava
Džiugas
Hegelmann
Kauno Žalgiris
Panevėžys
Sūduva
Riteriai
FA Šiauliai
Žalgiris (Vilnius)
Atlantas
Atletas
DFK Dainava
Dainava
Ekranas
Jonava
FBK Kaunas
Klaipėda
Klaipėdos Granitas
Kruoja
Nevėžis
Mažeikiai
Palanga
REO
Stumbras
Šiauliai
Šilutė
Tauras
Utenis
Vėtra
Festival da Canção

| Festival da Canção |
| --- | --- |
Tyyli:  laulukilpailu
Alkuperämaa:   Portugali
Alkuperäiskieli:  portugali
Esitetty:  2. helmikuuta 1964 –
Tuotantokausia:  53
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Rádio e Televisão de Portugal
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Festival da Canção (suom. Laulufestivaalit) on vuosittain järjestettävä portugalilainen laulukilpailu, jonka voittaja valitaan edustamaan Portugalia Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu on järjestetty vuodesta 1964 alkaen ja kilpailun järjestäjänä toimii Portugalin yleisradioyhtiö RTP. Kilpailu on järjestetty myös vuosina 1970 ja 2000, vaikka noina vuosina Portugali ei osallistunut Eurovision laulukilpailuun.
Voittajat

| Vuosi | Esittäjä | Laulu |
| --- | --- | --- |
| 1964 | António Calvário | Oração |
| 1965 | Simone de Oliveira | Sol de inverno |
| 1966 | Madalena Iglésias | Ele e ela |
| 1967 | Eduardo Nascimento | O vento mudou |
| 1968 | Carlos Mendes | Verão |
| 1969 | Simone de Oliveira | Desfolhada portuguesa |
| 1970 | Sérgio Borges | Onde vais rio que eu canto |
| 1971 | Tonicha | Menina do alto da serra |
| 1972 | Carlos Mendes | A festa da vida |
| 1973 | Fernando Tordo | Tourada |
| 1974 | Paulo de Carvalho | E depois do adeus |
| 1975 | Duarte Mendes | Madrugada |
| 1976 | Carlos do Carmo | Uma flor de verde pinho |
| 1977 | Os Amigos | Portugal no coração |
| 1978 | Gemini | Dai li dou |
| 1979 | Manuela Bravo | Sobe, sobe, balão sobe |
| 1980 | José Cid | Um grande, grande amor |
| 1981 | Carlos Paião | Playback |
| 1982 | Doce | Bem bom |
| 1983 | Armando Gama | Esta balada que te dou |
| 1984 | Maria Guinot | Silêncio e tanta gente |
| 1985 | Adelaide Ferreira | Penso em ti, eu sei |
| 1986 | Dora | Não sejas mau para mim |
| 1987 | Nevada | Neste barco à vela |
| 1988 | Dora | Voltarei |
| 1989 | Da Vinci | Conquistador |
| 1990 | Nucha | Há sempre alguém |
| 1991 | Dulce Pontes | Lusitana paixão |
| 1992 | Dina | Amor d'água fresca |
| 1993 | Anabela | A cidade (até ser dia) |
| 1994 | Sara Tavares | Chamar a música |
| 1995 | Tó Cruz | Baunilha e chocolate |
| 1996 | Lúcia Moniz | O meu coração não tem cor |
| 1997 | Célia Lawson | Antes do adeus |
| 1998 | Alma Lusa | Se eu te pudesse abraçar |
| 1999 | Rui Bandeira | Como tudo começou |
| 2000 | Liana | Sonhos mágicos |
| 2001 | MTM | Só sei ser feliz assim |
| 2003 | Rita Guerra | Deixa-me sonhar (só mais uma vez) |
| 2004 | Sofia Vitória | Foi magia |
| 2006 | Nonstop | Coisas de nada |
| 2007 | Sabrina | Dança Comigo (Vem Ser Feliz) |
| 2008 | Vânia Fernandes | Senhora do mar |
| 2009 | Flor-de-Lis | Todas as ruas do amor |
| 2010 | Filipa Azevedo | Há dias assim |
| 2011 | Homens da Luta | A luta é alegria |
| 2012 | Filipa Sousa | Vida minha |
| 2014 | Suzy | Quero ser tua |
| 2015 | Leonor Andrade | Hà um mar que nos separa |
| 2017 | Salvador Sobral | Amar pelos dois |
| 2018 | Cláudia Pascoal | O jardim |
| 2019 | Conan Osíris | Telemóveis |
| 2020 | Elisa Silva | Medo de sentir |
| 2021 | The Black Mamba | Love Is on My Side |
| 2022 | Maro | Saudade, saudade |
| 2023 | Mimicat | Ai coração |
Atari ST

| Atari ST |
| --- | --- |

 Atari 1040ST
Valmistaja:  Atari
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  1985
Mukana toimitettu käyttöjärjestelmä:  Atari TOS
Suoritin:  Motorola 68000
Massamuisti:  levykeasema
Keskusmuisti:  512 KB / 1024 KB
Atari 520ST
Atari ST on Atarin vuonna 1985 julkaisema mikrotietokonemallisto. Sarjan mallit käyttivät Motorola 68000 -mikroprosessoria. Sarjan tietokoneet kilpailivat markkinoista aluksi Apple Macintoshin ja myöhemmin Commodoren Amiga-sarjan kanssa.
Atari ilmoitti heinäkuussa 1985 aloittaneensa 520 ST -mallin toimitukset jakelijoille.
ST-sarjan perusmallit olivat 520ST ja 1040ST, joissa oli 512 ja 1024 kilotavua keskusmuistia. 8-bittiset Atari XL ja XE -tietokoneet olivat menestyneet heikosti korkean hintansa takia ja ST:tä suunniteltaessa Atari pyrki saamaan hinnan kilpailijansa Commodoren tietokonetta alemmas. Tässä myös onnistuttiin.
Vuonna 1989 julkaistiin uudet STe-mallit, joissa oli laajempi väripaletti, PCM-ääni ja blitter-piiri. Näiden ominaisuuksien hyödyntäminen peleissä jäi suhteellisen vähäiseksi, koska pelit tehtiin vanhempia malleja ajatellen. 1990-luvun puolella julkaistiin vielä kehittyneemmät mallit Atari TT030, Atari MEGA STE ja Atari Falcon, jotka eivät ominaisuuksistaan huolimatta menestyneet halutulla tavalla.
Ääniominaisuudet

ST oli ensimmäinen tietokone, jossa oli integroitu MIDI-tuki. Sisäänrakennettu MIDI menestyi musiikkiohjelmistojen ja -soitinten käyttäjien keskuudessa. Sitä käyttivät konserteissa artistit kuten Madonna, Tangerine Dream sekä Fatboy Slim. Tällöin ST:tä käytettiin ohjaamaan ulkoisia syntetisaattoreita tai muita midi-yhteensopivia äänilaitteita.
Koneen varsinainen äänipiiri oli Yamaha YM2149, joka oli lisensoitu versio General Instrumentsin piiristä AY-3-8910. Alun perin ST:seen oli suunniteltu uutta äänipiiriä, mutta kiireellisen aikataulun myötä päädyttiin käyttämään samaa äänipiiriä, joka oli jo monissa 8-bittisen sukupolven tietokoneissa. Vaikka kyseessä on vain kanttiaaltoa ja kohinaa generoiva PSG-äänipiiri, voi sen kautta toistaa ohjelmallisin tempuin PCM-ääntä, mikä kuitenkin kuluttaa prosessoriaikaa. Etenkin pelien alkumusiikki toteutettiin joskus näin. Jotkut ohjelmat hyödyntävät myöhemmissä STe -malleissa ollutta äänipiiriä.
STe-mallissa oli DMA-kanava ja kyky toistaa digitoituja sampleja enintään kahdella 8-bittisellä PCM-äänikanavalla. (taajuudet: 6,25, 12,50, 25,00 tai 50,00 kHz). Tuossa äänipiirissä on vain kaksi äänikanavaa (jotta saavutetaan stereoääni, vasen ja oikea), mutta ne yleensä jaetaan ohjelmallisin keinoin neljäksi tai kahdeksaksi. Tällöin äänen frekvenssejä joudutaan tiputtamaan tai vaihtoehtoisesti turvautumaan laskennallisesti raskaampiin keinoihin, jotka vievät prosessoriaikaa.
Käyttöjärjestelmä

Käyttöjärjestelmänä on Atari TOS, jonka päällä ajetaan graafista GEM-ympäristöä. TOS koostuu CP/M:aa ja MS-DOSia muistuttavasta GEMDOSista. Käyttöjärjestelmä on yleensä sijoitettu ROM-piireille, joten koneen käynnistyminen on nopeaa. TOS osaa lukea MS-DOSin levykkeitä. Varhaisimmissa malleissa oli ulkoinen yksipuolinen levykeasema, sekä erikseen levykkeeltä ladattava TOS. Eric R. Smith kehitti moniajoon kykenevän ja muistinsuojauksen sisältävän TOS-kloonin nimeltä MiNT (MiNT is not TOS versio 0.1 vuonna 1990), joka sisälsi myös jotain Unixin ominaisuuksia. Atari julkaisi sen Falconin mukana nimellä MultiTOS.
Atari ST:lle oli saatavissa myös Idris ja MINIX.
Mallit

520ST
1040ST
STe
Stacy, kannettava malli
Tekniset tiedot

CPU: Motorola 68000
RAM: 512kB (520ST) / 1024kB (1040ST)
äänipiiri: Yamaha YM2149
Lehtiä

The One for ST Games
ST Format
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Olipa kerran Atari - Suomalainen Atari-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Atari Finland - Toinen Suomalainen Atari-sivusto
Kirjallisuutta

K. Gerits & L. Englisch & R. Bruckmann: Atari ST Internals: The authorative insider's guide.  Abacus Software, 1985.  ISBN 0-916439-46-1.  (englanniksi)
FS Guépratte (F714)

| Guépratte |
| --- | --- |
 Guépratte

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  1. lokakuuta 1998
Laskettu vesille:  3. maaliskuuta 1999
Palveluskäyttöön:  27. lokakuuta 2001
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 200 t (standardi) 3 600 t (kuormattu)
Pituus:  125 m
Leveys:  15,4 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  21 000 hv (15 400 kW
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  12 upseeria 68 aliupseeria 61 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1 x 100 mm TR -automaattitykki 2 x 20 mm modèle F2 8 x Exocet MM40 1 x Crotale CN2 1 x helikopteri
Guépratte (runkonumero F714) on Ranskan laivaston 2001 palvelukseen otettu La Fayette-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin 1. lokakuuta 1998. Se laskettiin vesille 3. maaliskuuta 1999 ja otettiin palvelukseen 27. lokakuuta 2001.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa kotisatamanaan Toulon.
Emanuele Giaccherini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Bibbiena, Italia
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 167 cm
Seura
Seura: Chievo Verona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2011 | Cesena | 70 | (13) |
| 2004–2005 | → Forlì (laina) | 22 | (1) |
| 2005–2007 | → Bellaria Igea (laina) | 37 | (3) |
| 2007–2008 | → Pavia (laina) | 28 | (9) |
| 2011–2013 | Juventus (yhteisomistus) | 40 | (4) |
| 2013–2016 | Sunderland | 32 | (4) |
| 2015–2016 | → Bologna (laina) | 28 | (7) |
| 2016– | Napoli | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2012– | Italia | 29 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. heinäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. heinäkuuta 2016.
Emanuele Giaccherini (s. 5. toukokuuta 1985 Bibbiena) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa italialaista Chievo Veronaa. Hän pelaa laitahyökkääjän paikalla.
Ura > Cesena

Giaccherini pelasi nuoruudessaan paikallisessa Bibbienan joukkueessa 17-vuotiaaksi asti, kunnes hän siirtyi Cesenan riveihin. Kaksi vuotta myöhemmin hänet lähetettiin Serie C2 -joukkue Forlìin lainapelaajaksi kaudelle 2004–2005 saadakseen kokemusta. Sieltä hän siirtyi kahdeksi seuraavaksi kaudeksi Bellaria Igeaan. Kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi Paviaan, ja heti seuraavaksi kaudeksi Cesenaan, jossa hän pelasi kauden 2010–2011 loppuun asti. Giaccherini oli yksi joukkueen parhaimmista pelaajista kaudella 2009–2010, kun hän teki yhdeksän maalia Cesenan noustessa ensimmäistä kertaa Serie A:han vuoden 1990 jälkeen.
Ura > Juventus

Elokuussa 2011 Juventus osti hänet kuudella miljoonalla eurolla.
Ura > Sunderland

Heinäkuussa 2013 siirtyi Sunderlandiin, kun entinen Italian maajoukkuepelaaja Paolo Di Canio osti hänet joukkueeseen vajaalla 10 miljoonalla eurolla.
Ura > Sunderland > Laina Bolognaan

Giaccherini vietti kauden 2015–2016 lainalla Italian Serie A:n Bolognassa.
Ura > Napoli

Giaccherini liittyi Napoliin 16. heinäkuuta 2016.
Floodaus

Esimerkki IRC-kanavan floodauksesta.
Floodaus (engl. flooding, suomeksi tulviminen) tarkoittaa sitä, että esimerkiksi IRC-palvelimella oleva käyttäjä tai IRC-botti lähettää palvelimelle useita ja/tai samoja viestejä peräkkäin pienellä aikavälillä. Floodaukselta suojaudutaan siten, että viestien peräkkäislähettämisen maksimilukumäärää kontrolloidaan IRC-palvelimilla suhteutettuna aikaan (estetään toisto/"vuodatus"). Jos joku ylittää tuon arvon (toistaa), hänen yhteytensä palvelimeen katkaistaan ja hänen yhteyskatkoviestiksi ilmoitetaan "Excess Flood". Floodaus on eri asia kuin roskapostitus.
Floodausta voidaan väärinkäyttää esimerkiksi palvelunestohyökkäyksissä.
Eva Liljeblom

Eva Helena Maria Liljeblom (s. 4. tammikuuta 1958 Oulu) on suomalainen kauppa- ja taloustieteilijä. Hän toimii rahoitustieteen professorina Svenska handelshögskolanissa ja oli korkeakoulun rehtori 2010–2015.
Henkilöhistoria

Eva Lilbeblom syntyi metsänhoitaja Einar Liljeblomin ja Rauha Lahden perheeseen. Liljeblom valmistui Svenska handelshögskolanista kauppatieteiden maisteriksi vuonna 1981 pääaineenaan rahoitus. Kauppatieteiden lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1984 ja väitteli kauppatieteiden tohtoriksi vuonna 1989. Liljeblom aloitti työuransa Svenska handelshögskolanissa vuonna 1980 assistenttina. Oltuaan väittelynsä jälkeen Tukholman kauppakorkeakoulussa tutkijatohtorina 1990–1992 hän on hoitanut professuuria Svenska handelshögskolanissa syksystä 1992 lähtien. Hän on Vaasan yliopiston ja Lundin yliopiston kunniatohtori. Liljeblom on ollut muun muassa Stockmannin, Kuntarahoituksen (pj. viimeiset vuodet) ja Veikkauksen hallituksissa ja toimii nyt muun muassa Fennian hallituksessa.
Liljeblomille myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I lk:n ritarin kunniamerkki 2006 ja Suomen Leijonan komentajamerkki 2014.
Työura > Svenska handelshögskolan

1980–1984 assistentin ja yliassistentin virkoja
1984–1985 rahoitustieteen vt. apulaisprofessori
1985–1990 kansantaloustieteen vt. professori
1991–1998 rahoitustieteen apulaisprofessori
1993–1998 rahoitustieteen vt. professori
1993–2009 rahoitustieteen laitoksen (vuodesta 1999 alkaen rahoitustieteen ja tilastotieteen laitoksen) esimies
1998– rahoitustieteen professori
2010–2015 rehtori
Työura > Muita tehtäviä ja nimityksiä

1990–1992 Tukholman kauppakorkeakoulu, tohtorinvirka rahoitustieteen laitoksella
1990– Turun kauppakorkeakoulu, kansantaloustieteen dosentti
2000– Oulun yliopisto, rahoituksen dosentti
2011 Vaasan yliopisto, kunniatohtori
2016 Lundin yliopisto, kunniatohtori
Aiheesta muualla

Liljeblomin tutkimukset IDEASissa
Liljeblomin tutkimukset: Hankenin tutkimuskanta Haris
Festina

Festinan rannekelloja
Festina Tour de France 2016
Festina on vuonna 1902 Sveitsissä perustettu entinen kelloja valmistava yritys ja nykyinen kellomerkki. Lotus-kellomerkin omistaja Miguel Rodriguez osti vuonna 1984 Festinan ja loi näin Festina Lotus S.A.:n (Festina Group), tämän jälkeen Festinan pääkonttori siirrettiin Barcelonaan Espanjaan. Nykyisin Festinan koneistot valmistaa Citizen Watch Company, eivätkä Festinan kellot ole enää sveitsiläisiä (Swiss Made).
Festinan kellot ovat virallisia ajanmittaajia Ranskan ympäriajoissa.
Festina Groupiin kuuluvat kellomerkit

Lotus
Festina
Calypso
Candino
Jaguar
Perrelet
Aiheesta muualla

Festinan kotisivut
Frans Leppänen

Frans Leppänen -nimisiä henkilöitä ovat:
Frans Leppänen (1889–1918), suomalainen jääkärialiupseeri
Frans Johannes Leppänen (s. 1949), suomalainen agrologi, Keskustan ent. kansanedustaja ja vanhoillislestadiolainen saarnaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Frans Leppänen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
FK KAMAZ Naberežnyje Tšelny

FK KAMAZ on jalkapalloseura Naberežnyje Tšelnyn kaupungista, Tatarstanin tasavallasta, Venäjältä. Joukkue pelaa Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla ykkösdivisioonassa.