stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turun piirustuskoulu
Historia > Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996) > 1917–1939 (Ungern ja Schalin) > Modernismi valtaa Turun

Näinä vuosina Turusta tuli Suomen taidegrafiikan ja modernismin keskuslähde?. Vuonna 1930 koulu täytti 100 vuotta ja juhlavuoden kunniaksi koulun valtionavustuksia korotettiin. Kuitenkin tätä hieman parempaa aikaa kesti vain kolme vuotta, sillä johtokunta päätti luovuttaa koulun ateljeetilat museon käyttöön.
Suomen itsenäistyttyä turkulaisten taiteilijoiden määrä oli jo niin suuri, että alkoi tapahtua järjestäytymistä erilaisiin ryhmiin. Ravintola Pinellassa kokoontunut Punaisen huoneen kerho oli hajonnut. Mannisen klikki niin sanotut vastustusmieliset, Mannisen kahvilassa kokoontuneet taiteilijat muodostivat keväällä 1917 Taiteilijaliitto Auran, jonka toiminnan kuitenkin katkaisi Suomen sisällissota.
Helmikuun 23. päivä vuonna 1924 perustettiin Turun Taiteilijaseura–Konstnärsgillet i Åbo, johon kuului kuusi vuotta myöhemmin jo yli 200 jäsentä. Nämä olivat eri taiteenalojen harjoittajia ja taiteen ystäviä, kirjailijoita, muusikkoja, teatterilaisia, kriitikkoja ja opettajia. Tästä joukosta erosi vuonna 1934 modernistien ryhmä, noin kaksitoista taiteilijaa, jotka muodostivat oman seuran nimeltä Pro Arte. Ryhmä hajosi vuoden 1938 jälkeen ja jäsenet palasivat taiteilijaseuraan.
Opettajista tiedetään Ragnar Ungern ja Teodor Schalin. Oppilaista tiedetään Aukusti Tuhka (1917–1919), Sylvi Kunnas ja  Elsa Vehkala. 1920-luvulla koulussa opiskelivat muun muassa Harry Henriksson, Nikolai Lehto ja Otto Mäkilä ja 1930-luvulla Erik Aschan-Rauthovi, Alice Kaira, Maija Karma, Otso Karpakka, Tuulikki Pietilä, Otto Mäkilä, Voitto Vikainen, Hilkka Toivola ja Osmo Laine.
Historia > Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996) > 1917–1939 (Ungern ja Schalin) > Koulun tilat

Koulu toimi Taidemuseon yhteydessä vuoteen 1933 saakka, kaiken kaikkiaan 28 vuotta. Kun johtokunta luovutti koulun ateljeetilat museolle, koulu häädettiin Uudenmaanmäelle tavalliseen puutalohuoneistoon. Vuonna 1936 koulu muutti vielä toistamiseen. Kesällä 1933 oli muutettu A. Salvianderin taloon Uudenmaankatu 14:n ja Sirkkalankadun kulmaukseen. Tässä puutalossa oli keittiön lisäksi viisi huonetta, joista suurin oli 8x8 m. Keittiö toimi grafiikan opiskelutilana. Kolme vuotta myöhemmin kesällä 1936 koulu muutti "Olavinlinnan" ensimmäiseen kerrokseen, Olavinpuiston laitaan Itäisen Rantakadun ja Kaskenkadun kulmaan, missä toimittiin 14 vuotta, aina vuoteen 1950.
Historia > Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996) > Ragnar Ungerin ja Hannes Siivosen kausi (1940–1950)

Sota-aika ja useat vuosikymmenet sodan jälkeen olivat piirustuskoulussa taloudellisesti tiukkaa aikaa. Kaksi koulun kolmesta huoneesta oli vuokrattu pois ja kaikki luokat työskentelivät samassa tilassa. Opettajat olivat yhä alipalkattuja, vahtimestaria ei voitu varojen puutteen takia ottaa ja työmateriaaleja oli vaikeaa saada mistään.
Opettajina toimivat Ragnar Ungern, Hannes Siivonen, Harry Henriksson, Laila Säilä-Henriksson. Oppilaina tiedetään olleen Olavi Hurmerinta, Harry Kivijärvi, Kauko Lehtinen, Vieno Orre, Max Salmi, Helge Stén ja Raimo Utriainen.
Historia > Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996) > Otto Mäkilän ja Viljo Rannan kausi (1950–1963)

Otto Mäkilän ollessa johtajana 1950-luvun alussa koulu sai käyttöönsä paremmat tilat, mutta toimintamahdollisuudet ja tilat alkoivat parantua vasta 1970-luvulla. Opettajina toimi Otto Mäkilän lisäksi Viljo Ranta. Otto Mäkilä valittiin piirustuskoulun johtajaksi syksyllä 1950. Mäkilä oli aluksi virkavapaalla saatuaan työstipendin ja hänen tehtäviään hoiti Viljo Ranta, joka valittiin Mäkilän palattua toiseksi opettajaksi ja Mäkilän toimikauden jälkeen johtajaksi vuonna 1955. Mäkilä erosi vuonna 1964.
Oppilaita tällä kaudella olivat Ismo Kajander, Veikko Lehtovaara, Alpo Jaakola, Raimo Kanerva, Milja Aarnio ja Valto Vaalikivi.
Historia > Turun Taideyhdistyksen piirustuskouluna (1906–1996) > Otto Mäkilän ja Viljo Rannan kausi (1950–1963) > Koulun tilat

Piirustuskoulu muutti vuonna 1950 Linnankatu 2:n kivitaloon, joka oli toiminut hovioikeudenneuvoksen virka-asuntona. Talosta, joka oli rakennettu 1730-luvulla ja ollut alun perin kaksikerroksinen, oli vahingoittunut ylempi kerros Turun palossa vuonna 1827. Yksikerroksiseksi korjattu talo sijaitsee Läntisen rantakadun varrella ja se on myöhemmin toiminut musiikkikirjastona. Niissä tiloissa piirustuskoulu toimi sittemmin 23 vuotta.
Historia > 1964–1981 yhteiskunnallisten muutosten paineessa

Yhteiskunnan suuret muutokset leimasivat 1960- ja 1970-lukua. Siksi kolmen viimeisen koulun johtajan Harry Henrikssonin, Hilkka Toivolan ja Vieno Orren aikana työskentely piirustuskoulussa poikkesi monin tavoin aikaisemmista. Suomi muuttui maatalousvaltaisesta moderniksi teollisuusvaltioksi. Tarve ja kiinnostus koulutusta kohtaan kasvoi, ja paineet oppilaitoksia kohtaan kasvoivat suurten ikäluokkien aloittaessa opintonsa. Tähän ajankohtaan sattui yliopistokriisi ja radikaalien opiskelijaliikkeiden nousu. Taloudellinen korkeasuhdanne loi liikehdintää taidemarkkinoilla. Televisio, mainonta ja aikakauslehtien yleistyminen lisäsi visuaalisen viestinnän merkitystä. Yhä useammilla oli mahdollisuus tutustua alkuperäisiin taideteoksiin ja luoda itsekin taidetta vaikka vain harrastuksena. TTY:n taidemuseo oli pitkään ollut Turun ainoa näyttelytila. Paikallinen taideyhdistys avasi oman näyttelytilan ja Wäinö Aaltosen Museo valmistui kahvioineen. Useita yksityisiä gallerioita avattiin 1970- ja 1980-luvulla. Ammattimaisen taiteen harjoittaminen helpottui taloudellisen hyvinvoinnin myötä ja stipendijärjestelmä kehittyi. Suomeen perustettiin uusia taidekouluja. Turun piirustuskoulu sai uudet tilat vuonna 1974. Kouluun saatiin ensimmäinen uusi vakituinen kokopäiväinen virka sitten vuoden 1874, nimittäin voitiin palkata vakituinen kuvanveistonopettaja vuonna 1967. Tältä ajanjaksolta on valmistunut ennätysmäärä ammattitaiteiteilijoita.
Historia > 1964–1981 yhteiskunnallisten muutosten paineessa > Harry Henrikssonin kausi (1964–1969)

Kun Ranta oli ilmoittanut erostaan, Turun taideyhdistys kutsui Harry Henrikssonin hänen jatkajakseen. Henriksson taas pyysi Hilkka Toivolaa toisen opettajan virkaan, koska tämä oli toiminut hänen sijaisenaan muutamia kertoja. Henriksson oli työskennellyt piirustuskoulussa 26-vuotiaasta lähtien ja oli eroamiseensa mennessä vuonna 1968 ollut mukana piirustuskoulun toiminnassa aktiivisesti noin 35 vuotta. Henriksson oli kaikkien aikojen pisimpään piirustuskoulussa toiminut opettaja, joka hallitsi kaikki alat.
Veikko Lehtovaara toimi taidegrafiikan opettajana.
Oppilaita tällä kaudella olivat muun muassa Raimo Ala-Kärppä, Veli Ekroos, Annukka Gröhnlund, Marja-Leena Kirjonen, Simo Helenius, Hannu Hämäläinen ja Harro Koskinen.
Historia > 1964–1981 yhteiskunnallisten muutosten paineessa > Hilkka Toivolan kausi (1969–1973)

Opettajina olivat Hilkka Toivola, rehtori, piirustuksen ja maalauksen opettaja, Veikko Lehtovaara, piirustuksen, anatomian ja taidegrafiikan opettaja ja Raimo Äijälä, kuvanveiston opettaja.
Oppilaista tiedetään Martin Ahlström, Hannu Artinaho, Paolo Battilana, Kaiju Haanpää, Manno Kalliomäki, Matti Karjula, Ulla Liuhala, Erkki Mykrä, Panu Patomäki ja Simo Helenius.
Historia > 1964–1981 yhteiskunnallisten muutosten paineessa > Vieno Orren kausi (1974–1981)

Vieno Orre toimi johtajana ja ensimmäisenä opettajana. Oppilaana oli muun muassa Kaj Stenvall.
Historia > Siirtymävaihe Turun Ammattikorkeakoulun osaksi (1997–1998)

Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulu alkoi vuonna 1996 ostaa palveluja silloiselta Turun taiteen- ja viestinnän oppilaitokselta, joka muuttui 1997 Turun ammattikorkeakouluksi, jolloin Turun piirustuskoulu siirtyi kokonaan Turun ammattikorkeakoulun osaksi. Kun vuonna 1999 Turun ammattikorkeakoulun Taideakatemia aloitti toimintansa Turun  piirustuskoulu siirtyi osaksi Turun ammattikorkeakoulun, AMK:n Taideakatemian kuvataiteen koulutusohjelmaa. Koulutus tapahtuu edelleen Turun piirustuskoulun nimellä. Vuonna 2020 Turun piirustuskoulu täytti 190 vuotta.
Opetuksesta eri vuosikymmeninä

Nina Lempa on pro gradu -työssään eritellyt Turun maalariammattikunnan kisällinäytteiden kehitystä 1800-luvun eri:
1800-luvun vaihteessa mukaan tulivat mytologiset aiheet ihmiskuvauksen rinnalle
1810-luvulla maalattiin myös maisemia
1820-luvulla aihepiiri laajeni laatukuviin
1830-luvulla alettiin maalata myös realistisia kukkavihkoja
1840-luvulla opeteltiin myös ornamenttien maalaamista
1850- ja 1860-luvulla ornamenteista tuli kisällinäytteiden tavallisia aiheita
Ekmanin aikana Turun piirustuskoulussa kehitettiin erityisesti elävän mallin maalaamista, mikä tapahtui paljon aikaisemmin kuin Helsingin piirustuskoulussa edes maalattiin alastonmallia.
Toimitilat

Opetustiloista ei ole tietoja koulun alkaessa toimintansa vuonna 1830, mutta ensimmäinen pysyvä opetustila on ollut perustaja maalarimestari Carl Gustaf Söderstrandin talo, jonka rakentamisen Söderstrand aloitti vuonna 1837 Piispankatu 8:aan, missä koulu toimi aina vuoteen 1874 saakka. Oppilaita oli noihin aikoihin vielä vähän, vuonna 1851 ilmoitetaan oppilaita olleen 8–10 vuodessa.
Ekmanin aikana koulu sijaitsi samassa osoitteessa, jossa nykyään sijaitsee Åbo Akademin Axelia-instituuttirakennus ja jota vastapäätä on arkkipiispan virkatalo..
Turun piirustuskoulun opetustilat ovat olleet vuosien varrella moninaisia, kuten Turun taidemuseo vuoden 1906 jälkeen. Turun taideakatemian nykyiset uudet tilat on kunnostettu vanhaan köysitehtaaseen Linnankadulle, lähelle Turun satamaa Varvintorin tuntumaan.
Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulu sijaitsi vuosikymmeniä kaupungin kirjaston pihakorttelissa, 1700-luvulla rakennetussa entisessä maaherran talossa. Talossa on myöhemmin toiminut musiikkikirjasto..
Kirjallisuutta

Margareta Willner-Rönnholm, Konsten eller livet, Elever inskrivna vid Åbo ritskola år 1950, deras levnadsberättelser och bildvärld, Åbo Akademis Förlag, Åbo Akademi University press, Vammala 2001. ISBN 951-765-070-1
Nina Lempa: Suomalaisen taidekoulutuksen alkuvaiheita Turussa. Pro gradu -työ,TY/KHI, 1976
Aiheesta muualla

Turun taideakatemian sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Siellä, missä taiteilijoita tehdään, Seura, 04.05.1938, nro 18, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Turun taidemuseo
Ultimax 100

| Ultimax 100 |
| --- | --- |

Tyyppi:  pikakivääri
Valmistusmaa:   Singapore
Valmistusvuodet:  1982
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  5,56 mm (5,56x45 NATO)
Aseen pituus:  1024 mm
Piipun pituus:  508 mm
Paino (tyhjänä):  4,89 kg
Lipas:  20 patruunan peruslipas / 30 patruunan peruslipas / 100 patruunan rumpulipas
Ammuksen lähtönopeus:  n. 970 m/s
Tulinopeus (laukausta/min):  500 lks/mis
Ultimax 100 on Singaporessa suunniteltu tuliase, joka on Singaporen sekä muutaman muun valtion armeijan käytössä oleva pikakivääri. Ase käyttää kiertyvää sulkujärjestelmää ja se ampuu lukko auki. Ultimax 100 toimii ainoastaan sarjatulella.
Maat jotka käyttävät tai ovat käyttäneet kyseistä asetta

Bosnia ja Hertsegovina (Etelä-Eurooppa)
Brunei (Kaakkois-Aasia)
Fidži (Tyynimeri)
Filippiinit (Kaakkois-Aasia)
Honduras (Väli-Amerikka)
Indonesia (Kaakkois-Aasia)
Kroatia (Etelä-Eurooppa)
Kypros (Lounais-Aasia)
Marokko (Pohjois-Afrikka
Papua-Uusi-Guinea (Australia)
Peru (Etelä-Amerikka)
Singapore (Kaakkois-Aasia)
Slovenia (Keski-Eurooppa)
Zimbabwe (Eteläinen Afrikka)
Kirsi Kunnas

| Kirsi Kunnas |
| --- | --- |
 Kirsi Kunnas huhtikuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1924 Helsinki, Suomi
Kuollut: 8. marraskuuta 2021 (96 vuotta) Ylöjärvi, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  runoilija, lastenkirjailija, kääntäjä
Puoliso:  Jaakko Syrjä
Lapset:  Martti Syrjä, Mikko Syrjä
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Villiomenapuu (1947)
Palkinnot
 Valtion kirjallisuuspalkinto 1957, 1975, 1980, 1987 Pro Finlandia 1973 Topelius-palkinto 1986, 1992 Taiteen akateemikko 2009 Aleksis Kiven palkinto 2012   Eino Leinon palkinto 2018 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kirsi Marjatta Kunnas-Syrjä (o.s. Kunnas, 14. joulukuuta 1924 Helsinki – 8. marraskuuta 2021 Ylöjärvi) oli suomalainen akateemikko, runoilija, lastenkirjailija ja suomentaja.
Tyyli

Runoudessa Kunnas teki tavallaan saman kuin Tove Jansson saduissa: hän osasi suhtautua lapsiin vakavasti, vaativina lukijoina. Hänen runonsa ovat selkeitä ja kuulaita, ja niille on ominaista luonnonsymboliikka ja lähes minimalistinen kielenkäyttö. Hänen runonsa ovat täynnä kielellisiä leikkejä, huumoria ja satiiria, jotka puhuttelevat sekä aikuisia että lapsia.lähde?
Kunnaksen kolmea ensimmäistä runokokoelmaa on kuvaittu suomalaisen modernistisen runouden merkkipaaluina ja uudistajina. Maailmankuvaltaan hän toisti sodanjälkeisen Suomen toiveikasta ilmapiiriä.
Luottamustehtäviä

Kunnas oli mukana perustamassa Pirkanmaan perinnepoliittista yhdistystä ja oli vuonna 1972 perustetun yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja vuoteen 1976. Yhdistyksen suurimmaksi saavutukseksi Kunnas mainitsi Tampereen kauppahallin virastotalon säilymisen; sen sijaan Hotelli Ilveksen ja Koskikeskuksen paikalla ollut Tampereen Verkatehdas menetettiin.
Vuosina 1975–1980 Kirsi Kunnas toimi kirjailijoiden sananvapausjärjestö Suomen Penin puheenjohtajana.
Tunnustuksia

Kirsi Kunnaksen 70-vuotisen taiteilijauran kunnioittamiseksi WSOY:n kirjallisuussäätiö perusti 2017 Kirsi Kunnas -palkinnon, joka jaetaan joka toinen vuosi. Vuonna 2020 WSOY ja Luonnonperintösäätiö perustivat Kunnaksen kunniaksi Tiitiäisen metsä -nimisen suojelualueen lähelle Ylöjärven keskustaa.
Kunnakselle on myönnetty Tampereen yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
Palkinnot

| --- | --- |
 Kalevi Jäntin palkinto 1954  Valtion kirjallisuuspalkinto 1957, 1975, 1980, 1987  Arvid Lydecken -palkinto 1973  Pro Finlandia -mitali 1973  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 1957, 1972, 1986, 1991 ja 2000  Topelius-palkinto 1986, 1992  Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinto 1990  Hämeen läänin Tanssiva Ilves 1992  Tirlittan-palkinto 1993 :  Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1996  Pro Cultura Tavastica et Fennica 1998  Alex Matson -palkinto 1998  Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 2001  Taiteen akateemikko 2009  Väinö Linnan palkinto 2011  Aleksis Kiven palkinto 2012  Sanasto-palkinto 2015  Eino Leinon palkinto 2018
Kirsi Kunnaksen tuotantoa

Kunnaksen laaja tuotanto käsittää runoteoksia, satukirjoja, draamoja, käännöksiä, muiden muassa Lewis Carrollia ja Federico García Lorcaa, ja tietokirjoja. Kunnaksen teoksia on käännetty ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, ranskaksi, unkariksi, puolaksi ja viroksi.
Tiitiäisen runoja tunnetaan myös lauluina ("Ville ja Valle", "Herra Piipoo"). Suomen Kansallisteatterissa on esitetty lastennäytelmää Tiitiäisen satupuu, jonka ensi-ilta oli toukokuussa 2006.
Vuoteen 2018 mennessä Tiitiäisen satupuusta oli otettu 46 painosta.
Kirsi Kunnaksen tuotantoa > Runot

| --- | --- |
 Villiomenapuu (1947)  Uivat saaret (1950)  Tuuli nousee (1953)  Vaeltanut (1956)  Valikoima runoja (1958) :  Kuun kuva meissä (1980)  Kaunis hallayö (1984)  Valoa kaikki kätketty (1986)  Puut kantavat valoa, runot 1947–1986 ja suomennoksia (1999)
Kirsi Kunnaksen tuotantoa > Lastenrunot, lorut

Hanhiemon iloinen lipas (The Tall Book of Mother Goose). Runot vanhojen englantilaisten lastenlorujen aiheista vapaasti riimitellyt Kirsi Kunnas (1956)
Tiitiäisen satupuu.  (Kuvittanut Maija Karma)  Porvoo–Helsinki:  WSOY, 1956.  (35. painos 2007. ISBN 978-951-0-04055-3)
Puupuu ja käpypoika. (1972)
Hassut aakkoset. (1975)
Kani Koipeliinin kuperkeikat. (1979)
Sirkusjuttuja. (1985)
Tiitiäisen pippurimylly. (1991)
Tiitiäisen tuluskukkaro. (2000)
Tiitiäisen runolelu. (2002)
Hei Hikkori tikkori. WSOY, 2013. ISBN 978-951-0-39959-0
Punni. WSOY, 2014. ISBN 978-951-0-40348-8
Tiitiäisen kissa- ja koiraystävät. WSOY, 2014. ISBN 978-951-0-40874-2
Tiitiäisen runokirja. WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-43362-1
Tapahtui Tiitiäisen maassa (valikoima teoksista: Tiitiäisen satupuu, Tiitiäisen tarinoita, Puupuu ja Käpypoika, Sirkusjuttuja, Kani Koipeliinin kuperkeikat, Tiitiäisen pippurimylly, Tiitiäisen tuluskukkaro, Puut kantavat valoa, Tiitiäisen runolelu, 2004). WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-29544-1
Tuulimylly
Sirkukseen! WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-43443-7
Tiitiäisen metsä. WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-45203-5
Puut kantavat valoa: Runot 1947–1986. WSOY, 2021.
Kirsi Kunnaksen tuotantoa > Satukirjat, aapiset

Tiitiäisen tarinoita (1957)
Aikamme aapinen. Laatinut Kirsi Kunnas ja työryhmä (1968), kuvittanut Elina Vanninen
Aikamme lukukirja 2–5. Laatinut Kirsi Kunnas ja työryhmä (1969–72)
Kirsi Kunnaksen tuotantoa > Kuvakirjat

Kuin kissat ja koirat (1967)
Kutut kotona (1967)
Pikku lemmikit (1967)
Terveisiä Afrikasta (1967)
Hau hau koiranpennut (1968)
Kis kis kissanpennut (1968)
Etelän eläimiä: Tiedätkö että. 1–6. Yhdessä Kyllikki Römanin kanssa (1969)
Lintuystävämme: Tietoa linnuista. 1–6. Yhdessä Kyllikki Römanin kanssa (1969)
Pohjolan eläimiä: Tarua ja totta. 1–6. Yhdessä Kyllikki Römanin kanssa (1969)
Kirsi Kunnaksen tuotantoa > Suomennoksia

The Tall Book of Mother Goose (Hanhiemon iloinen lipas, 1954)
Peter Christen Asbjørnsen: Skrinet med det rare i (Merkillinen lipas, 1955)
Tove Jansson: Vem ska trösta knyttet? (Kuka lohduttaisi Nyytiä? 1960)
Astrid Lindgren: Skrållan och sjörövarna (Saariston lapset merirosvoina, 1968)
Lewis Carroll: Alice's Adventures in Wonderland (Liisan seikkailut ihmemaassa, 1972, Eeva-Liisa Mannerin kanssa)
Maurice Sendak: In the Night Kitchen (Mikko maitomies, 1972)
Lewis Carroll: Through the Looking-Glass (Liisan seikkailut peilimaailmassa, 1974, Eeva-Liisa Mannerin kanssa)
Federico García Lorca: Romancero gitano (Mustalaisromansseja, 1976)
Kuka on nähnyt tuulen? Runoja ja satuja maailmalta.  (Kuvitus: Anne Vasko, Riikka Jäntti ja Pia Westerholm)  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36461-1
Yksityiselämä

Kunnas oli vuodesta 1957 naimisissa kirjailija Jaakko Syrjän kanssa. Heidän poikiaan ovat Eppu Normaali -yhtyeen muusikot Martti ja Mikko Syrjä.
Vuonna 1962 Kunnas ja Syrjä ostivat Ylöjärven Takamaasta vanhan kansakoulun, jonka he kunnostivat perheen uudeksi kodiksi. Koulun keittolarakennuksesta tuli 1970-luvulla Eppu Normaali -yhtyeen ensimmäinen harjoitustila. Vuonna 1964 he ostivat myös naapuritilan ja alkoivat viljelemään rypsiä, viskiohraa, ruista ja apilaa.
Kunnas ja Syrjä palasivat 1980-luvulla asumaan Tampereelle, ja aiempi koti Ylöjärvellä jäi heidän kesäasunnokseen.
Kunnaksen sydäntä lähellä olivat arkkitehtuuri ja vanhojen rakennusten suojelu, minkä hän arveli periytyneen lapsuuden asuinympäristöstään, Helsingin Töölöstä. Tampereella Kunnas oli näkyvä vanhan rakennuskannan puolestapuhuja.
Kirjallisuutta

Ahola, Suvi: Kirsi Kunnas opetti suomalaiset lukemaan ääneen. Helsingin Sanomat, 8.11.2014.  Artikkelin verkkoversio.
Kirstinä, Leena: Kirsi Kunnas: Sateessa ja tuulessa.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40164-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirsi Kunnas Kirjasampo.fi:ssä.
Peltokangas, Leena: Puut ja päättymättömät kuviot kiehtovat 90 vuotta täyttävää Kirsi Kunnasta. Yle Uutiset 11.11.2014.
Kirsi Kunnas haastattelussa. Kirjastokaista.
Kunnas, Kirsi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kirsi Kunnas Ylen Ammatti: Kirjailija -dokumenttisarjan henkilökuva vuodelta 2000. 49 min
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  IdRef 
Jaakko Syrjä ja Kirsi Kunnas sekä Mikko ja Martti Syrjä vuonna 1968
Ufologia

Ruotsin ilmavoimien tutkija etsii järvestä aaverakettia vuonna 1946.
Ufologia tai ufotutkimus on tutkimusala, joka tutkii havaintoja ja väitteitä tunnistamattomista lentävistä esineistä (Unidentified Flying Object, Ufo) ja niihin liittyvistä ilmiöistä.
Ufologia ei ole kansainvälisen tiedeyhteisön tieteelliseksi hyväksymä tutkimusala. Alalla toimii sekä selkeästi tieteellisyyteen pyrkiviä tutkijoita että perustelemattomia näennäistieteellisiä väitteitä esittäviä kirjoittajia ja kaikkea tältä väliltä.
Ufologian tutkimuskohteena ovat enimmäkseen ihmisten havainnot. Havaintojen taustalta etsitään selityksiä. Yleisimpiä selitysperustoja ovat tunnetut sää- ja valoilmiöt, ilmailuvälinehavainnot, havaintopsykologiaan ja sosiaalipsykologiaan perustuvat selitysmallit, uskonnolliset ja yliluonnolliset selitysmallit sekä teoriat maapallon ulkopuolelta tulleista avaruusaluksista. Yksi tunnetuimmista tutkimuksen kohteista on Roswellin UFO-tapaus vuodelta 1947.
Ufotutkimusta ei tule sekoittaa astrobiologiaan, joka tutkii tieteellisesti elämän syntyä, kehitystä ja mahdollisuuksia maailmankaikkeudessa. Sen keskeisiin ongelmiin kuuluu muun muassa elämän edellytysten tutkiminen Maan ulkopuolella.
Nykyään

Syksyllä 2023 uutisoitiin, että Yhdysvaltain ilmailu- ja avaruushallintovirasto Nasa aikoo ottaa aiempaa isomman roolin tunnistamattomien ilmakehähavaintojen tutkimisessa ja nimeää johtajan vetämään tutkimusta. Nasan johtaja Bill Nelson ilmoitti asiasta sen jälkeen, kun asiantuntijaryhmä oli kehottanut raportissaan virastoa lisäämään ponnistelujaan tiedonkeruussa niin sanotuista UFO-havainnoista, joita Nasa kutsuu UAP-havainnoiksi.
Muut ufologian tutkimusalat

UFO-havaintojen lisäksi ufologian alalla jotkut ovat kiinnostuneet aiheista kuten viljaympyrät (engl. crop circles), karjaan kohdistuneet teurastukset ja silpomiset, sieppaamiset ja ohjelmointi sekä Majestic 12 -asiakirjat.
Ufot uskonnollisena ilmiönä

Suomalainen filosofian tohtori Jaakko Närvä arvioi uskontotieteen väitöskirjassaan Ufologia ja ufokokemukset uskonnollisina ilmiöinä – Teoreettinen tutkimus, että ihmisten kokemukset ufoista ja ufologia tutkimus ovat suurimmaksi osaksi uskontoa ja vain pieneltä osalta jotain muuta. Närvän mukaan ufologia ja ufokokemukset voidaan uskontohistoriallisesti selittää länsimaisen esoterian, kristillisyyden ja kansanuskon jatkumona. Erityisesti ufokokemuksilla on paljon yhtäläisyyksiä kansanuskonnollisiin perinteisiin, kuten keijuperinteellisiin ja šamanistisiin aineistoihin.
Kuitenkin 12 vuotta myöhemmin vuonna 2020 Närvä totesi Yleisradiossa haastattelussa, että hyvin pieni osa UFO-havainnoista on huijauksia tai havaitsijan heikentyneen mielenterveyden aiheuttamia. Lisäksi hän totesi, että vain pieni osa UFO-havainnoista ilmoitetaan viranomaisille.
Närvän mukaan ufohavaintoja voidaan selittää psykologisesti erilaisten virhetulkintakohteiden ja havaintopsykologisten tekijöiden yhteisvaikutuksilla. Voimakkaat ufokokemukset, kuten ufosieppaukset, selittyvät hallusinaatiolla, unihalvauksilla, fantasiointitaipumuksilla ja valemuistoilla. Tällaisiin tavanomaisiin selityksiin Närvä perustaa väitteensä, että suurimmaksi osaksi ufohavainnoista tehdyt spekulatiivisemmat tulkinnat ovat ufouskonnollisuutta ja niihin uskovat havaitsijat sekä ufologit ufouskovaisia. Lisäksi Närvän mukaan jo havaintokokemuskin on sen käsitteellistämisen osalta pääosin uskonnollinen prosessi. Uskonnon hän määrittelee tavanomaista laajemmin intuition vastaisina oletuksina.
Ryhmäkokemukset johtuvat Närvän väitöskirjan mukaan pienryhmäsuggestiosta, sosiaalisesta paineesta ja syyllisyydestä tarinan kuvitteellisuuden paljastamista kohtaan.