stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Warren Barguil

| Warren Barguil |
| --- | --- |
 Warren Barguil
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1991 (ikä 33)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Pituus:  182 cm
Paino:  61 kg
Joukkue:  Team Picnic PostNL
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2010–2011 2011 2012 2012:  AC Lanester 56 Bretagne Schüller (harjoittelija) AC Lanester 56 Argos-Shimano (harjoittelija)
Ammattilaisjoukkue(et)
2013–2016  2017 2018–2023  2024–:  Argos-Shimano / Team Giant-Alpecin Team Sunweb Fortuneo - Samsic / Arkéa-Samsic Team DSM / Team Picnic PostNL
Suurimmat voitot
 Tour de l'Avenir 2012 Ranskan ympäriajo, mäkikirikilpailu 2017, 2 etappia Espanjan ympäriajo, 2 etappia  Maantieajon Ranskan-mestaruus 2019 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2025 
Aiheesta muualla
www.warrenbarguil.fr
Warren Barguil (s. 28. lokakuuta 1991 Hennebont, Bretagne) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Argos-Shimano-tallissa 2013, ja edusti joukkuetta, nimeltään sittemmin Team Sunweb, vuoteen 2017. Kausilla 2018–2023 hän ajoi Fortuneo-Samsic / Arkéa-Samsic -tallissa ja vuodesta 2024 Team DSM / Team Picnic PostNL -joukkueessa.
Barguil voitti Tour de l'Avenir -etappikilpailun 2012. Espanjan ympäriajossa 2013 hän voitti Castelldefelsiin päättyneen 13. etapin karattuaan kärkiryhmästä noin kilometri ennen maalia. Hän voitti myös Aramón Formigaliin päättyneen 16. etapin kukistettuaan loppukirissä Rigoberto Uranin. Ranskan ympäriajossa 2017 hän voitti Foix'han päättyneen, Ranskan kansallispäivänä ajetun 13. etapin oltuaan irtiottoryhmän paras ennen Nairo Quintanaa ja Alberto Contadoria. Hän voitti myös Izoardin nousuun päättyneen 18. etapin 20 sekunnin erolla Darwin Atapumaan. Hän voitti myös mäkikirikilpailun. Hän voitti maantieajon Ranskan-mestaruuden 2019.
Saavutuksia

Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives, ProCyclingStats
Movistar Team

Movistar-tallin pyöräilijöitä vuoden 2023 Pariisi–Nizza-kilpailussa.
Movistar-tallin huoltoauto vuoden 2023 Pariisi–Nizza-kilpailussa.
Team Movistar (UCI tallikoodi MOV) on kilpapyöräilyn ammattilaistalli, joka on mukana UCI ProTourilla, ammattilaispyöräilyn korkeimmalla tasolla. Joukkueen pääsponsori on espanjalainen tietoliikenneyhtiö Telefónica, jonka tuotemerkki Movistar on.
Historiaa

Joukkueen syntysijat ovat Reynolds-tallissa. Talli ajoi tällä nimellä vuosina 1980–1989 suurimpana tähtenään Ranskan ympäriajon 1988 ja Espanjan ympäriajon 1989 voittaja Pedro Delgado. Vuodesta 1990 joukkue tunnettiin nimellä Banesto (myöhemmin iBanesto.com), jossa ajoivat muun muassa viisinkertainen Ranskan ja kaksinkertainen Italian ympäriajon voittaja Miguel Indurain, kaksinkertainen Espanjan ympäriajon voittaja Alex Zülle ja mäkimies José Maria Jimenez. iBanesto.comin lopetettua taloudellisen tukensa vuonna 2003 talli onnistui hankkimaan sponsorikseen Baleaarien matkailulautakunnan.
Joukkueessa on perinteisesti ollut vahvasti mukana baskiväriä toimitusjohtaja José Miguel Echavarrin ja kolmen urheilujohtajan, Usebio Unzue Labianon, José Luis Jaimerenan ja Alfonso Galilea Zurbanon muodossa – unohtamatta tietenkään Miguel Indurainia.
Illes Balearsin vuoden 2005 joukkue oli vahva. Mukana olivat muun muassa Tour de Francen nelostilan kaapannut Francisco Mancebo, nouseva tähti Alejandro Valverde sekä 2004 valkoisen paidan niin ikään Tourilla vienyt venäläinen Vladimir Karpets. Sekä Italian että Ranskan ympäriajoissa 2005 Illes Balears sijoittui joukkuekilpailussa viidenneksi.
Uudella nimellä Caisse d'Epargne-Illes Balears talli sijoittui viidenneksi vuoden 2006 Ranskan ympäriajon joukkuekilpailussa. Óscar Pereiro Sío oli tallin paras ajaja ja sijoittui toiseksi. Koska Floyd Landisin 17. etapilla antama doping-näyte osoittautui positiiviseksi, Pereiro julistettiin lopulta kilpailun voittajaksi.
Pereiro ei halunnut heti Landisin dopingtapauksen tultua julki julistautua Ranskan ympäriajon voittajaksi. B-näytteen analysoimisen jälkeen Pereiro on kuitenkin sanonut, että hän pitää itseään kilpailun voittajana.
Landisin doping-tapausta käsiteltiin pitkään eri oikeusasteissa. Vasta syyskuussa 2007 kansainvälinen pyöräilyliitto UCI vahvisti virallisesti Pereiron vuoden 2006 Ranskan ympäriajon voittajaksi. Saman vuoden lokakuussa myös Ranskan ympäriajon järjestävä organisaatio ASO julisti Pereiron virallisesti voittajaksi.
Caisse d'Epargen Alejandro Valverde voitti Espanjan ympäriajon 2009 ja oli ProTourin kokonaiskilpailun voittaja 2006 ja 2008, mutta sai kahden vuoden kilpailukiellon osallisuudestaan Operaatio Puerto -dopingskandaaliin 2010.
Joukkueen kokoonpano > 2025

Lähde: UCI
| Joukkueen kokoonpano 2025> Ajaja | Joukkueen kokoonpano 2025> Syntymäaika | Joukkueen kokoonpano 2025> Maa | Joukkueen kokoonpano 2025> Edellinen joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| Jorge Arcas | 8. heinäkuuta 1992 |  Espanja | Lizarte (2015) |
| Orluis Aular | 5. marraskuuta 1996 |  Venezuela | Caja Rural-Seguros RGA (2024) |
| Jon Barrenetxea | 20. huhtikuuta 2000 |  Espanja | Caja Rural-Seguros RGA (2023) |
| Will Barta | 4. tammikuuta 1996 |  Yhdysvallat | EF Education-Nippo (2021) |
| Carlos Canal | 28. kesäkuuta 2001 |  Espanja | Euskaltel-Euskadi (2023) |
| Pablo Castrillo | 2. tammikuuta 2001 |  Espanja | Equipo Kern Pharma (2024) |
| Jefferson Cepeda | 3. maaliskuuta 1996 |  Ecuador | Team Ecuador (2018) |
| Davide Cimolai | 13. elokuuta 1989 |  Italia | Cofidis (2023) |
| Davide Formolo | 25. lokakuuta 1992 |  Italia | UAE Team Emirates (2023) |
| Iván García | 20. marraskuuta 1995 |  Espanja | Bahrain McLaren (2020) |
| Ruben Guerreiro | 6. heinäkuuta 1994 |  Portugali | EF Education-EasyPost (2022) |
| Enric Mas | 7. tammikuuta 1995 |  Espanja | Deceuninck-Quick Step (2019) |
| Lorenzo Milesi | 19. maaliskuuta 2002 |  Italia | Team DSM-Firmenich (2023) |
| Manlio Moro | 17. maaliskuuta 2002 |  Italia | Zalf Euromobil Fior (2023) |
| Gregor Mühlberger | 4. huhtikuuta 1994 |  Itävalta | Bora-Hansgrohe (2020) |
| Mathias Norsgaard | 5. toukokuuta 1997 |  Tanska | Riwal Readynez (2019) |
| Nelson Oliveira | 6. maaliskuuta 1989 |  Portugali | Lampre-Merida (2015) |
| Antonio Pedrero | 23. lokakuuta 1991 |  Espanja | Inteja-MMR Dominican cycling team (2015) |
| Diego Pescador | 21. joulukuuta 2004 |  Kolumbia | GW Erco Shimano (2024) |
| Iván Romeo | 16. elokuuta 2003 |  Espanja | Hagens Berman Axeon (2022) |
| Javier Romo | 6. tammikuuta 1999 |  Espanja | Astana Qazaqstan Team (2023) |
| Einer Rubio | 22. helmikuuta 1998 |  Kolumbia | Aran Vejus (2019) |
| Pelayo Sánchez | 27. maaliskuuta 2000 |  Espanja | Burgos-BH (2023) |
| Gonzalo Serrano | 17. elokuuta 1994 |  Espanja | Caja Rural-Seguros RGA (2020) |
| Natnael Tesfatsion | 23. toukokuuta 1999 |  Eritrea | Lidl-Trek (2024) |
| Albert Torres | 26. huhtikuuta 1990 |  Espanja | Inteja-Dominican cycling team (2018) |
| Fernando Gaviria | 19. elokuuta 1994 |  Kolumbia | UAE Team Emirates (2022) |
| Nairo Quintana | 4. helmikuuta 1990 |  Kolumbia | Arkéa-Samsic (2022) |

Lähde:  ProCyclingStats
Aiheesta muualla

Tallin kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Movistar Team Wikimedia Commonsissa
| n k UCI WorldTeams – UCI World Tour joukkueet (2023) |
| --- | --- |
Joukkueet (2023):  AG2R Citroën Team  Alpecin–Deceuninck  Arkéa–Samsic  Astana Qazaqstan Team  Bora–Hansgrohe  Cofidis  EF Education–EasyPost  Groupama–FDJ  Ineos Grenadiers  Intermarché–Circus–Wanty  Movistar Team  Soudal–Quick-Step  Team Bahrain Victorious  Team Jayco–AlUla  Team DSM–Firmenich  Team Jumbo–Visma  Lidl–Trek  UAE Team Emirates 
Sarjat:  UCI World Tour 2024  UCI ProSeries (2024)  UCI Africa Tour  UCI America Tour  UCI Asia Tour  UCI Europe Tour  UCI Oceania Tour 
Gérard Rue Baneston paidassa vuonna 1993.
Miguel Indurainin keltainen paita vuoden 1995 Ranskan ympäriajolta, jossa keskellä on Baneston logo.
Lotta Lindström

Lotta Lindström (s. 10. syyskuuta 2004) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin toisella sarjatasolla pelaavaa London City Lionessesia. Hän pelasi Suomen naisten maajoukkueessa ensimmäisen kerran joulukuussa 2023.
Lindströmin kasvattajaseura on Hyvinkään Palloseura. Hän edusti kaudella 2021 HFA Märskyä mutta oli harjoituksissa tulleen polvivamman vuoksi koko seuraavan kauden poissa kentiltä. Lindström siirtyi marraskuussa 2022 Helsingin Jalkapalloklubiin. Hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 23 ottelua ja teki niissä 17 maalia, millä hän oli liigan paras maalintekijä. Elokuussa hän teki neljä maalia vierasottelussa Turun Palloseuraa vastaan.
Lindström siirtyi helmikuussa 2024 englantilaisseura London City Lionessesiin. Hän pelasi kevään aikana kuusi sarjaottelua ja teki niissä kolme maalia. Syksyllä 2024 hän pelasi yhden sarjaottelun mutta jäi syyskuussa tulleen polven eturistisidevamman vuoksi pitkälle sairauslomalle.
Lindström pääsi naisten maajoukkueen mukaan Kansojen liigan otteluihin lokakuussa 2023. Hän pääsi ensimmäisen kerran naisten maaotteluissa kentälle joulukuussa 2023 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan. Aiemmin hän on pelannut Suomen nuorten maajoukkueissa.
Yoshiko Arai

Yoshiko Arai sellisti Seppo Kimasen ja alttoviulisti Tommi Aallon kanssa Nurmeksessa 1988.
Yoshiko Arai (s. 27. huhtikuuta 1949 Kitakyūshū, Japani)  on japanilainen viulisti. Hän opiskeli Pariisin konservatoriossa ja muutti Suomeen 1969. Arai on Kuhmon kamarimusiikkijuhlien ja Jean Sibelius -kvartetin perustajajäsen. Hän opetti Sibelius-Akatemiassa vuosina 1984–1992. Hän on levyttänyt paljon varsinkin Sibeliuksen musiikkia.
Yoshiko Arai on etniseltä taustaltaan japaninkorealainen. Hänen puolisonsa on sellotaiteilija Seppo Kimanen.
Arai palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1999.
Lauri Anttila

| Lauri Anttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1938 Oulu
Kuollut: 9. kesäkuuta 2022 (84 vuotta) Helsinki
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  käsitetaide
Lauri Juhani Anttila (24. huhtikuuta 1938 Oulu – 9. kesäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija ja suomalaisen käsitetaiteen edelläkävijöitä. Hän oli merkittävä kuvataidemaailman taustavaikuttaja opettajana ja eri järjestötehtävissä. Anttila kirjoitti taiteesta monilla foorumeilla.
Ura

Anttila opiskeli Lahden Taideyhdistyksen koulussa vuosina 1959–1960 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1960–1961. Hän valmistui vuonna 1965 sisustusarkkitehdiksi Taideteollisesta oppilaitoksesta. Anttila työskenteli Alppilan yhteislyseon käsityönopettajana vuosina 1964–1965 ja Helsingin yhtenäiskoulussa vuonna 1974. Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1965–1969 ja 1970–1971. Vuosina 1969–1982 hän oli Arkkitehtitoimisto Arno Ruusuvuoren suunnittelijana.
Vuosina 1973–1976 ja 1978–1981 Anttila opetti Taideteollisessa korkeakoulussa sekä vuosina 1981–1984 Suomen Taideakatemian koulussa. Kuvataideakatemiassa hän oli yliopettaja 1986–1989, rehtori 1988–1994 ja professori 1989–2001. Anttila oli Kuvataideakatemiaan perustamansa tila-aikataiteen osaston emeritusprofessori. Hän oli kunniatohtori sekä Kuvataideakatemiassa että Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa.
Tuotannosta

Anttilan taidekäsitystä luonnehtii tutkiva asenne. Hänen taiteensa lähtee usein luonnon havainnoinnista, mihin hän käyttää tieteen menetelmiä. Havaintonsa hän esittää taiteen keinoin. Anttila liikkuu tieteen ja taiteen rajamailla ja hänen teostensa taustalla on usein muiden kuvataiteilijoiden, kirjailijoiden, säveltäjien tai tutkijoiden teoksia. Esimerkkinä Anttilan työskentelystä ovat hänen lukuisat julkiset tilataideteoksensa, joissa hän hyödyntää esimerkiksi omia tähtitieteeseen perustuvia havaintojaan. Tällainen on muun muassa vuonna 2010 Helsingin Kaivopuistoon valmistunut aurinkokelloveistos Helios.
Teoksessa Kunnianosoitus Werner Holmbergille on lähtökohtana taide: Anttila viittaa 1850-luvun maisemamaalaukseen. Hän selvitti, missä Werner Holmberg luonnosteli tunnetun maalauksensa Maantie Hämeessä (Helteinen kesäpäivä) 1860 ja käveli samoilla seuduilla keräten esineitä, nauhoittaen ääniä, valokuvaten, piirtäen ja kirjoittaen päiväkirjaa. Tulokset hän esitteli vitriinissä.
Anttila on alusta lähtien soveltanut taiteessaan toisaalta satunnaisuutta, toisaalta systematiikkaa ja haastanut siten käsitystä taiteesta, joka perustuu taiteilijan tietoisiin päätöksiin tai itseilmaisuun.
Palkintoja

1979 1. palkinto Ursan kilpailussa
1986 1. palkinto Tiedekeskus Heurekan arkkitehtuurikilpailussa (ryhmätyö)
1994 Suomi-palkinto
1994 Korkeakoulutiedottajien palkinto
1998 Suomen Kulttuurirahaston Risto Ryti -mitali
2001 Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki
2003 Suomen Kulttuurirahaston J.V. Snellman -mitali
2006 Pro AV-arkki -kiertopalkinto
2009 1. palkinto Micromedicumin arkkitehtuurikilpailussa (avustajana ryhmässä)
2009 Suomen humanistiliiton kunniakirja (Vuoden humanisti)
2011 Ursan 11. kunniajäsen
2013 Suomen Taideyhdistyksen tunnustuspalkinto
2019 Suomen Kuvanveistäjäliiton kunniajäsen
Kuvia julkisista teoksista

Aurinkokello, 2002, osa, Helsinki.
Suomalaisten auringonpimennysretkikuntien muistomerkki 1945, 2005, Varkaus.
Helios, 2010, Helsinki.
Aiheesta muualla

Lauri Anttilan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Anttila,Lauri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Portion Boys

| Portion Boys |
| --- | --- |
 Portion Boys esiintymässä marraskuussa 2017.
Tiedot
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  Pop, dance
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:   El Meissel   Kenraali Vahva   JaloTiina   Taiteilija Nieminen   Aapo ”A.P.” Vuori
Entiset jäsenet:  Jay Rocka
Levy-yhtiö:  Sony Music Finland
Aiheesta muualla
Portionboys.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Portion Boys on vuonna 2010 toimintansa aloittanut suomalainen yhtye, joka teki vuonna 2021 lopullisen läpimurron hitillään ”Vauhti kiihtyy feat. Matti ja Teppo”. Yhteensä yhtyeen kappaleita on kuunneltu suoratoistopalveluista yli 160 miljoonaa kertaa.
Yhtyeen ensimmäinen kappale oli ”Pelimiehen paratiisi”, joka julkaistiin vuonna 2010. Seuraava kappale oli vuonna 2012 julkaistu ”Huuleen”. Samana vuonna julkaistiin myös ”Pumppaa”, josta yhtye teki uuden version vuonna 2013. Vuonna 2012 julkaistusta kappaleesta ”Kuka pelkää Leijonaa” yhtye puolestaan teki uuden version vuonna 2016.
”Mielensäpahottaja”-single aiheutti kohun, koska kappaleen nimeä syytettiin tavaramerkkiloukkauksesta. Yhtye ilmoitti myöhemmin kappaleen julkaistavan uudelleen nimellä ”Mieleni pahotin” noin viikon päästä.
Vuodesta 2021 lähtien yhtyeessä on ollut mukana uusi solisti Aapo ”A.P.” Vuori.
Portion Boys osallistui Uuden musiikin kilpailuun 2023 kappaleella ”Samaa taivasta katsotaan”. Se tuli finaalissa toiseksi 152 pisteellä.
Yhtyeen nimi on saanut inspiraationsa nuuskapurkista.
Diskografia > Albumit

Dynastia (2023)
Portion of Secret Melodies vol. 2 (2023)
Aiheesta muualla

Portion Boys -yhtyeen YouTube kanava
Haali (Pertteli)

Uskelanjokea Haalin kylässä. Taustalla Haalin kartano.
Haali on kylä Perttelissä Salossa. Se on Perttelin kylistä pohjoisin ja rajautuu lännessä Perttelin Pitkäkosken, etelässä Kiikalan Rekijoen, pohjoisessa Kuusjoen Kanungin sekä idässä Kiikalan Kärkelän ja Revän kyliin.
Luonto

Kylä rajoittuu etelässä Uskelanjokeen, joka saa alkunsa kylän länsirajalla, missä Uskelanjoen sivujoet Rekijoki, Terttilänjoki ja Hitolanjoki yhtyvät Uskelanjoeksi. Kylään ulottuu Rekijokilaakson Natura 2000 -alue kylän eteläosassa Uskelanjoen yläjuoksulla, Rekijoen ja pieneltä osin myös Terttilänjoen alajuoksuilla sekä Uskelanjokeen laskevan Syväojan varrella.
Historia

Asutus nykyisessä Haalin kylässä alkoi vuonna 1533, jolloin Kiskon Haapaniemen kartanon omistaja, valtaneuvos Henrik Klaunpoika Horn perusti Uskelan pitäjän Perttelin kappeliseurakunnan Hiiden kylän takamaalle Haaliksi nimitetyn uudistalon. Vuonna 1560 talo jakautui kaksitaloiseksi kyläksi, jonka talot olivat ensin vuoteen 1600 Kiskon Haapaniemen kartanon ja sen jälkeen vuoteen 1639 Halikon Vuorentaan kartanon alustalaistaloja, joita viljelivät lampuodit.
Vuonna 1639 kylän talot yhdistettiin Haalin kartanoksi, jonka perustaja ja ensimmäinen omistaja oli Kaarina Yrjänäntytär Horn, joka myös asui kartanossa kuolemaansa asti vuonna 1671. Vuodesta 1671 vuoteen 1737 Haalin kartano oli Halikon Vuorentaan kartanon sivutilana, ja vuosina 1737–1778 itsenäisenä kartanona, jonka omistajat kuitenkin asuivat muualla ja viljelivät kartanoa lampuotien avulla. Vuodesta 1778 omistajat ovat asuneet kartanossa ja viljelleet sitä itse.
Vuoteen 1868 Haalin kartano käsitti koko Haalin kylän, ja sen lampuotitiloina, ulkotiloina tai yhdysviljelyksessä kartanon kanssa, sekä välillä muilla omistajilla ja lopulta itsenäisinä tiloina, olivat eri aikoina myös viereiset Perttelin Pitkäkoski sekä Kiikalan Kärkelä ja Revä, jotka myös olivat Haalin kylän kanssa samaa isonjaon jakokuntaa. Näistä Kärkelä päätyi eri omistajille kuin Haali jo vuonna 1832, kun taas Pikäkoskea ja Haalia omistivat samoihin sukuihin kuuluneet henkilöt vuoteen 1872 asti. Revä sen sijaan oli Haalin ulkotilana vielä 1900-luvulla, kunnes vuonna 1953 myös Revän kantatila myytiin itsenäiseksi tilaksi. Muita Haalin kartanon ulkotiloja olivat Haalin kylän takamaille perustettu Ihamäki ja Revän kylän takamaille perustettu Pohjola. Ne myytiin itsenäisiksi tiloiksi vuonna 1918, ja samalla erotettiin itsenäisiksi tiloiksi Haalin kylästä myös kaksi muuta suurehkoa tilaa ja 17 torppaa. Kun vielä siirtoväen maanhankinnassa vuosina 1941–1945 Haalista ja Ihamäestä erotettiin yhteensä yli 30 tilaa, oli alkujaan yhdestä tilasta muodostuneessa Haalin kylässä 1950-luvulla kaikkiaan jo noin 60 tilaa.
Rauno

| Rauno |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  1. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  18. marraskuuta
Muunnelmia:  Rainer, Raine, Raino
Vastineita eri kielissä:  Rainer, Rainier
Nimen alkuperä:  Rauni
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rauno on suomalainen miehen etunimi. Se on Raunin miespuolinen vastine. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä Rauno-nimen on saanut 12 018 suomalaista miestä ja ainakin yksi nainen. Heistä noin puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä.
Fiktiivisiä Raunoja

Rauno Murju, Kari Suomalaisen pilapiirroksissa esiintynyt tutkija
Rauno Repomies, komisario YLE2:n ohjelmassa Pasila
Rauno Rämekorpi, Esko Salmisen esittämä roolihahmo elokuvassa Kymmenen riivinrautaa
Fabio Jakobsen

| Fabio Jakobsen |
| --- | --- |
 Fabio Jakobsen Espanjan ympäriajossa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1996 (ikä 28)
Kansalaisuus:   Alankomaat
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  78 kg
Joukkue:  Team Picnic PostNL
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  kirimies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2015−2017 2018−2023    2024–:  SEG Racing Quick-Step Floors/ Deceuninck–Quick-Step / Quick-Step Alpha Vinyl Team / Soudal-Quick Step Team DSM / Team dsm–firmenich PostNL / Team Picnic PostNL
Suurimmat voitot
 Maantieajon Euroopan-mestaruus 2022 Scheldeprijs 2018, 2019 Nokere Koerse 2018 Eurométropole Tour 2021 Kuurne–Bryssel–Kuurne 2022 Espanjan ympäriajo, pistekilpailu 2021, 5 etappia Ranskan ympäriajo, etappi Maantieajon Alankomaiden-mestaruus 2019– 
 Tiedot päivitetty: 5. tammikuuta 2025 
| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten pyöräily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten pyöräily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten pyöräily.EM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Miesten pyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 2022 | maantieajo |  |
Fabio Jakobsen (s. 31. elokuuta 1996 Heukelem) on alankomaalainen maantiepyöräilijä, ajajatyypiltään kirimies. Hän aloitti ammattilaisuransa SEG Racing -joukkueessa vuosina 2015−2017, edusti Quick-Step Floors / Deceuninck–Quick-Step / Quick-Step Alpha Vinyl Team / Soudal-Quick Step -tallia vuosina 2018–2023 ja on vuodesta 2024 ajanut Team DSM / Team Picnic PostNL -joukkueessa. Hän on kilpaillut myös cyclocrossissa.
Jakobsen voitti Scheldeprijs-kilpailun vuosina 2018 ja 2019, Nokere Koersen 2018, maantieajon Alankomaiden-mestaruuden 2019 sekä kaksi etappia Espanjan ympäriajossa 2019.
Jakobsen loukkaantui vakavasti vuoden 2020 Puolan ympäriajon ensimmäisen etapin loppukiritilanteessa. Hän ajautui päin mainosaitaa kamppailtuaan etappivoitosta Dylan Groenewegenin kanssa, jonka katsottiin aiheuttaneen onnettomuuden vaihdettuaan vaarallisesti ajolinjaansa. Jakobsen julistettiin etapin voittajaksi ja Groenewegen hylättiin. Jakobsenille tehtiin päähän kohdistunut leikkaus, ja hänet vaivutettiin koomaan. Hänen tilaansa kuvailtiin onnettomuutta seuranneena päivänä vakavaksi mutta vakaaksi. Hän oli koomassa kaksi päivää ja toipui ajokuntoon kolmen ja puolen kuukauden kuluttua.
Kilpailuihn Jakobsen palasi huhtikuussa 2021, ja ensimmäisen voittonsa hän saavutti Tour de Walloniessa saman vuoden heinäkuussa. Espanjan ympäriajossa 2021 hän voitti pistekilpailun sekä neljännen, kahdeksannen ja 16:nnen etapin. Hän voitti 2021 myös Eurométropole Tourin. Vuonna 2022 hän voitti Kuurne–Bryssel–Kuurnen, Ranskan ympäriajon toisen etapin sekä maantieajon Euroopan-mestaruuden.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cyclings Stats, Cycling Archives
Ice Hockey Aquile FVG

| Ice Hockey Aquile FVG |
| --- | --- |

Perustettu:  1985
Entiset nimet:  Sport Ghiaccio Pontebb (1985-2010)
Kaupunki:   Italia, Pontebba
Kotiareena:  Palaghiaccio Claudio Vuerich
– kapasiteetti:  n. 2200
Sarjataso:  Serie A
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Fabio Armani
Päävalmentaja:   Murajica Pajic
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ice Hockey Aquile FVG  (tunnettiin aikaisemmin nimellä Sport Ghiaccio Pontebba eli SHC Fontebba) on jääkiekkojoukkue Pontebbasta, Italiasta. Joukkue pelaa Italian pääsarjassa Serie A:ssa.
Joukkue

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 |  | Anthony Grieco | L | 2013 | Brampton, Ontario, Kanada |  |
| 35 |  | Matteo Galtarossa | L | 2013 |  |  |
| 47 |  | Simon Fabris | L | 2013 | Bolzano, Italia |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 |  | Peter De Gravisi | L | 2013 |  |  |
| 25 |  | Christian Fabbretti |  | Laina | Bolzano, Italia |  |
| 93 |  | Andrea Gorza | L | 2013 | Feltre, Italia |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 |  | Felice Giugliano | L | H | 2013 | Pievi di Cadore, Italia |
| 12 |  | Ettore Tartaglione |  | H | 2013 | Sassuolo, Italia |
| 17 |  | Denis Soravia | L | H | 2013 | San Candido, Italia |
| 19 |  | Ruben Zozzoli | L | H | 2013 |  |
| 20 |  | Niccolò Lo Russo | L | H | 2013 | Como, Italia |
| 21 |  | Daniele Odoni |  | H | 2013 |  |
| 28 |  | Federico Demetz | L | H | Try-out |  |
| 41 |  | Petr Šachl | L | OLH | Try-out | Jindřichův Hradec, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| 88 |  | Nicola Di Marco |  | H | 2013 |  |
| 91 |  | Andrea Rezzadore |  | H | 2013 | Pievi di Cadore, Italia |
| 92 |  | Daniele Galtarossa | R | H | 2013 |  |
Tunnettu pelaajia

Frank Doyle
Brad Snetsinger
Matt Piva
Aiheesta muualla

Joukkueen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)