stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ossi Laaksonen

Ossi Kalevi Laaksonen (27. kesäkuuta 1936 Lahti – 5. kesäkuuta 2016 Lahti) oli suomalainen mäkihyppääjä. Hän voitti 17-vuotiaana vuonna 1954 Planican lentomäkiviikon ja sijoittui Salpausselällä kolmanneksi. Seuraavana vuonna hän sijoittui Sveitsin mäkiviikolla viidenneksi voitettuaan kaksi osakilpailua mutta kaaduttuaan kahdessa muussa. Cortina d'Ampezzon esiolympialaisissa hän kaatui pahasti mäkiennätyksen ylittäneen 82-metrisen hyppynsä. Salpausselällä hän oli tuona vuonna jälleen kolmas. Kesällä 1955 hän sai liikenneonnettomuudessa pahan nilkkavamman. Vuonna 1958 hän saavutti SM-pronssia ja sijoittui Ounasvaaralla toiseksi mutta jäi Lahden MM-kisajoukkueen varamieheksi. Seuratasolla Laaksonen edusti Lahden Hiihtoseuraa.
Vuosina 1962–1963 Laaksonen toimi Lahden Hiihtoseuran mäkivalmentajana. Vuonna 1957 hän sai suurmestarimerkin. Laaksonen oli ensimmäisen luokan mäkituomari. Hän pelasi myös pesäpalloa Lahden Mailaveikoissa ja voitti vuonna 1953 nuorten Suomen mestaruuden. Ammatiltaan hän oli mallipuuseppä. Hänen kotikuntansa oli Lahti.
Vuohenoja

Vuohenojan palvelutalo.
Vuohenoja on Tampereen kaupunginosa, joka sijaitsee noin neljän kilometrin päässä keskustasta. Vuohenoja rajautuu lännessä Järvensivuun ja Iidesjärveen, idässä Aakkulaan ja Messukylään, etelässä Muotialaan ja Turtolaan sekä pohjoisessa Järvensivuun, Kalevanrinteeseen ja Hakametsään. Vuohenojassa oli 602 asukasta vuonna 2022.
Vuohenoja jakautuu käytännössä neljään osaan, sillä sen läpi kulkevat Hervannan valtaväylä ja Messukyläntie. Luoteis- ja koilliskulmassa on pääosin omakoti- ja paritaloja, kaakkoisosassa rivitaloja ja omakotitaloja sekä lounaisessa Palvaanniemessä erityisesti rivitaloja ja pieniä kerrostaloja.
Vuonna 2021 Vuohenojan asukkaista 94,2 prosenttia oli työllisiä. Eläkeläisiä oli samana vuonna 22,3 prosenttia, alle 15-vuotiaita 19,1 prosenttia sekä opiskelijoita ja koululaisia 6,5 prosenttia. Rakennuksista 69,5 prosenttia oli omakoti- ja paritaloja. Rivitaloja oli 18,6 prosenttia ja kerrostaloja 7,6 prosentia.
Kaupunginosan nimen perustana on alueen vanha yleisnimi Vuohenoja (Vuohensillanoja). Sen kautta kulkee myös samanniminen puro. Vuohensilta mainitaan siltana vuodelta 1553 peräisin olevassa käräjäpöytäkirjassa, mutta se on ollut olemassa jo paljon aiemmin. Myös vuosina 1780–1783 toimitetun isonjaon pöytäkirjassa mainitaan nimi Wuohen Silda. Vuohensillan torppa kuului Messukylän pitäjän Takahuhdin kylän Pylsylän taloon, kunnes siirtyi talon mukana Hatanpään kartanon omistukseen. Torppa, jonka rakennukset purettiin vuonna 1950, toimi 1930-luvulle saakka Tampereelle Kangasalan suunnasta tulevien maalaisten yöpymispaikkana. Vuohensillan torpparina oli 1800- ja 1900-lukujen taitteessa Kustaa Vuohensilta. Tamperelaiset alkoivat 1800-luvun lopulla hankkia Vuohenojan alueelta vuokratontteja, ja Hatanpään kartanon omistaja teetti palstoitussuunnitelman. Kun Tampereen kaupunki osti kartanon vuonna 1913, myös Vuohenojan alue siirtyi kaupungille; tällöin siellä oli jo 67 vuokrapalstaa. Ensimmäinen osa-asemakaava Vuohenojalle vahvistettiin vuonna 1942.
Vuohenojalla on useita vuohi-alkuisia kadunnimiä, ja osa nimistä liittyy seudun vanhoihin asukkaisiin. Vuohenojantie-niminen katu jäi 1970-luvun alkupuolella rakennetun Hervannan valtaväylän alle.
Kirjallisuutta

Kukkula, Juhani: Synnyinseutuni: Hakametsä, Vuohenoja.  Tampere:  Juhani Kukkula, 2014.  ISBN 978-952-93-3692-0
Aiheesta muualla

Vanhan kansan kertomaa. Vuohensillan torpan emäntä kertoo ajoista, jolloin torppa oli Vuohenojan ainoa asumus ja Järvensivulla oli asumuksia vain kaksi. Tampereelle tulleilla maalaisilla oli Vuohensillan torppa vakinaisena majapaikkana, Aamulehti, 23.06.1939, nro 166, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste
Hj. Nortamon patsas

Hj. Nortamon patsas on kuvanveistäjä Yrjö Liipolan murrekirjailija, professori ja lääkäri Hj. Nortamosta tekemä pronssiveistos. Se on paljastettu vuonna 1946 Porin Teatterin seinustalla.
Uskonto Etelä-Karjalassa

Uskontokuntiin kuuluminen Etelä-Karjalassa (pl. Lappeenranta), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (71.2%)
Muut uskonnot (2.0%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (26.8%)
Ruokolahden kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Etelä-Karjalan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Lappeenrannan kaupunki, jota käsitellään Lappeenrannan uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Etelä-Karjalan maakunnan asukkaista 71,2 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 26,8 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,0 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 24,2 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristinusko saapui Etelä-Karjalaan 1200-luvun lopulla, kun ruotsalaiset kristityt uudisasukkaat asuttivat rannikkoseutua. Asuttaminen liittyi Karjalaan suuntautuneeseen kolmanteen katoliseen ristiretkeen.
Katolisella ajalla Etelä-Karjalan alueelle perustettiin Suur-Lappeen emäseurakunta. Seurakunta on todennäköisesti ollut toiminnassa jo 1300-luvulla, mutta ensimmäinen maininta seurakunnasta on vuodelta 1415.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaosssa Etelä-Karjalan alue tuli kuuluvaksi muodostettuun Viipurin hiippakuntaan.
Isonvihan aikaan Viipurin hiippakunta jäi sodan jalkoihin. Lappeen, Joutsenon, Luumäen ja Lemin alueella venäläiset ryöstivät kirkonkalleuksia sekä pieksivät ja kiduttivat pappeja. Kirkollinen valta siirtyi miehitysarmeijan päällikölle. Parikkalan alue siirtyi Uudenkaupungin rauhassa Venäjälle. Pikkuvihan jälkeen solmitussa Turun rauhassa vuonna 1743 koko Etelä-Karjala jäi Venäjälle.
Etelä-Karjalan siirtyessä Venäjän keisarikuntaan, jätti keisari voimaan luterilaisen uskonnon ja kirkollisen järjestyksen. Isonvihan aikaan liitetyt seurakunnat muodostivat Viipurin hiippakunnan ja pikkuvihan jälkeen liitetyt seurakunnat muodostivat Haminan hiippakunnan. Etelä-Karjalan alue liitettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Etelä-Karjalan pääosin 1880- ja 1890-luvun aikana. 1880-luvulta lähtien evankelinen herätysliike koki voimakkaimman herätyskautensa, jonka aikana liike levisi Etelä-Karjalaan.
Baptismi levisi Etelä-Karjalaan 1870-luvulla. Parikkalan baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1872, joskin toiminta oli Pohjois-Karjalan seurakuntia vaimeampaa. Baptisteilla oli jonkin verrran kannatusta myös Lappeenrannan ympäristössä. Vapaakirkollisuus levisi Etelä-Karjalan alueelle Viipurista käsin, jossa se vaikutti 1880-luvulta lähtien. Lappeenrannan ohella vapaakirkollisuutta esiintyi Parikkalassa. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai 1900-luvun alusta vahvaa kannatusta Karjalassa, josta käsin liike sai kannatusta Lappeenrannan ympäristössä sekä Savitaipaleella ja Ruokolahdella.
Adventismi sai 1920-luvulla laajaa kannatusta Viipurin Karjalassa. Nykyisen Etelä-Karjalan alueelle muodostettiin järjestäytynyttä toimintaa Parikkalaan sapattikouluryhmän muodossa.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Etelä-Karjalassa toimii Mikkelin hiippakunta. Maakunnan seurakunnat kuuluvat Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Maakunnassa toimivia seurakuntia ovat Taipaleen seurakunta, Luumäen seurakunta, Imatran seurakunta, Ruokolahden seurakunta sekä Parikkalan seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Etelä-Karjalan herätysliikkeistä on voimakasta uuspietismin tukialuetta. Erityisesti Lappeenrannan–Imatran alue on voimakkaan kannatuksen aluetta. Kansanlähetyksellä on kannattajaryhmiä myös muualla Saimaan ympäristössä. Etelä-Saimaan Kansanlähetyksellä on säännöllistä toimintaa Luumäellä ja Imatralla.
Herännäisten Herättäjä-Yhdistyksellä on paikallisosasto Imatralla. Evankelista herätysliikettä edustavalla Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on myös rukoushuone Imatran Vuoksenniskassa. Esikoislestadiolaisilla on rukoushuone Imatralla.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on seurakunnat Imatralla ja Parikkalassa.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Kaikkiaan Etelä-Karjalassa toimii nykyisin kolme helluntaiseurakuntaa. Helluntaiherätys vakiintui 1920-luvulla Vuoksenlaaksossa. Imatralla työ alkoi vuonna 1923. Luumäellä oli uusi herätyksen aalto vuonna 1931. Luumäen helluntaiseurakunta järjestyi vuonna 1931 ja Imatran helluntaiseurakunta vuonna 1942.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Etelä-Karjalassa toimii Kaakkois-Suomen ortodoksinen seurakunta. Etelä-Karjalan ortodoksisia pyhäkköjä ovat Pyhän Nikolaoksen kirkko Imatralla sekä Pyhän Johannes Kastajan rukoushuone Parikkalassa.
Koulutus

Etelä-Karjalan alueella toimiva kristillinen kansanopisto on Jaakkiman kristillinen opisto Ruokolahdella. Jaakkiman kristillinen opisto perustettiin vuonna 1929 Jaakkimassa, minkä jälkeen se toimi sotavuosina evakossa Heinolassa ja Lemillä. Ruokolahdella opisto muutti vuonna 1955. Vuoden 2016 alusta lähtien opisto on toiminut osana nykyistä STEP-koulutusta. Etelä-Karjalan ainoa perusopetusta tarjoava kristillinen koulu on vuodesta 2009 lähtien toiminut Lappeenrannan kristillinen koulu.
Kulttuuri > Tapahtumat

Herätysliikkeiden tapahtumista Evankelisen herätysliikkeen valtakunnalliset evankeliumijuhlat on järjestetty Imatralla vuonna 1978.
Jaakkiman kristillinen opisto.
Vodkaa, komisario Palmu

| Vodkaa, komisario Palmu |
| --- | --- |
 DVD:n kansikuva.
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:  Matti Kassila Georg Korkman
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Rauno Lehtinen
Kuvaaja:  Esko Nevalainen
Leikkaaja:  Juho Gartz
Pääosat:  Joel Rinne Leo Jokela Matti Ranin Inga Sulin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  12. syyskuuta 1969
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Tähdet kertovat, komisario Palmu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vodkaa, komisario Palmu on  vuonna 1969 ensi-iltansa saanut Komisario Palmu -elokuvasarjan neljäs ja viimeinen osa ja ainoa värillinen. Sen on ohjannut Matti Kassila ja käsikirjoittaneet Kassila ja Georg Korkman. Palmun roolissa on edellisten elokuvien tapaan Joel Rinne.
Edellisistä Komisario Palmu -elokuvista poiketen elokuva ei perustu hahmon luojan Mika Waltarin tarinaan. Se ei myöskään ole yhtä selvästi poliisielokuva kuin aiemmat osat ja puuttuu selkeästi ajankohtaisiin asioihin. Elokuvan juonta on moitittu hataraksi ja paikoin epäselväksi, eikä se saavuta sarjan muitten elokuvien huumoria.
Näyttelijät > Pää- ja sivuosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Rinne  | … |  komisario Frans J. Palmu   |
|  Leo Jokela  | … |  ravintoloitsija Väinö Kokki   |
|  Matti Ranin  | … |  hallitussihteeri Toivo Virta   |
|  Inga Sulin  | … |  Tamara alias Leena Louhos   |
|  Anna-Leena Mäki-Penttilä  | … |  Riitta-sihteeri   |
|  Veikko Uusimäki  | … |  vuorineuvos Tuomas Suur-Takala   |
|  Marjatta Lindahl   | … |  vuorineuvoksetar Suur-Takala    |
|  Turo Unho  | … |  toimittaja Reino Torpo   |
|  Kauko Helovirta  | … |  Suopon päällikkö Kiilasniemi   |
|  Martti Pennanen  | … |  ministeri Laaksonen   |
|  Kullervo Kalske  | … |  poliisipäällikkö Matti Lehti   |
|  Esko Mannermaa  | … |  sisäministeri Savolainen   |
|  Yrjö Paulo  | … |  ministeri Pjotr Baranov   |
|  Matti Tapio  | … |  ylipoliisipäällikkö   |
|  Pehr-Olof Sirén  | … |  ulkoministeri  Heikki Hämäläinen   |
|  Lilga Kovanko  | … |  neuvostoagentti   |
|  Viktor Klimenko  | … |  Seppo ”Stenka” Sonkavaara   |
|  Matti Oravisto  | … |  toimittaja Kosti Kula   |
|  Seppo Kolehmainen  | … |  tv:n uutiskuvaaja   |
|  Lars Svedberg  | … |  uutispäällikkö Rolf Brunkeberg   |
|  Anja Pohjola  | … |  rouva Palmu   |
|  Keijo Komppa  | … |  tullivirkailija   |
|  Mauri Jaakkola  | … |  Kalastajatorpan hovimestari   |
|  Maija-Leena Soinne  | … |  sairaanhoitaja helikopterissa   |
Näyttelijät > Cameorooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eino S. Repo  Mauno Koivisto (vain ääni)  Heikki Kahila  Yrjö Länsipuro  Teija Sopanen  |  Heikki Värtsi  Kaija Siirala  Matti Vihola  Matti Anderzén  Helena Kaukonen  |  Timo Putkonen  Ele Alenius  Anssi Kukkonen  Reino Paasilinna  Arvi Lind  |
Tuotanto ja julkaisu

Matti Kassila esitteli Mika Waltarille ideansa tv-maailmaan sijoittuvasta Palmu-elokuvasta, mutta Waltari koki aiheen itselleen vieraaksi eikä halunnut osallistua käsikirjoituksen tekoon.lähde? Hän antoi kuitenkin luvan käyttää henkilöhahmojaan.
Aiemmista Komisario Palmu -elokuvista poiketen Vodkaa, Komisario Palmussa esiintyy useita tuon ajan tunnettuja henkilöitä omana itsenään, muun muassa Yleisradion pääjohtaja Eino S. Repo, TV-toimittaja Reino Paasilinna sekä uutistenlukija Heikki Kahila. Pääministeri Mauno Koiviston ääni kuullaan puhelimessa.
Sauli Rantamäen alkutekstijakso palkittiin.lähde? Tarinassa murhaajaksi ja uusnatsiksi paljastuva toimittaja Kosti Kula on osin ilkeämielinen karikatyyri Urho Kekkosen arvostelijana tunnetusta kirjailija Kauko Kareesta.
Mika Waltari oli läsnä elokuvan ensi-illassa. Filmin päätyttyä hän poistui elokuvateatterista sanomatta sanaakaan elokuvan tekijöille.lähde?
Vastaanotto

Pertti Avola (Helsingin Sanomat) huomauttaa televisioesityksen arvostelussa, että elokuva on esimerkki 1960-luvun asenneilmastosta ja poliittisesta tilanteesta, mutta elokuvana se ei juuri ole kiinnostava. Eräässä toisessa kritiikissä elokuvaa pidetäänkin kiinnostavana juuri ajankuvan vuoksi. Siinä kiinnitettiin huomiota myös elokuvasta hiukan irralliseen poliisin liikennevalistuskampanjaan.
Aiheesta muualla

Yle Areena - Vodkaa, komisario Palmu.
| n k Komisario Palmu -elokuvat |
| --- | --- |
 Pääosat: Joel Rinne  Matti Ranin  Leo Jokela   Sivuosat: Helge Herala  Elina Pohjanpää  Saara Ranin  Elina Salo  Esko Salminen  Pentti Siimes 
Elokuvat:  Komisario Palmun erehdys (1960)  Kaasua, komisario Palmu! (1961)  Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)  Vodkaa, komisario Palmu (1969)
Five Nights at Freddy’s 2 (elokuva)

| Five Nights at Freddy's 2 |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Emma Tammi
Tuottaja:  Jason Blum Scott Cawthon
Säveltäjä:  The Newton Brothers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Blumhouse Productions
Levittäjä:  Universal Studios CinemArt
Ensi-ilta:  5. joulukuuta 2025
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Five Nights at Freddy’s
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Five Nights at Freddy's 2 on tuleva yhdysvaltalainen yliluonnollinen kauhuelokuva, jonka ohjaa amerikansuomalainen Emma Tammi. Elokuva on jatko-osa vuonna 2023 ilmestyneelle Five Nights at Freddy's -elokuvalle. Sen on määrä tulla ensi-iltaan 5. joulukuuta 2025.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Josh Hutcherson  | … |  Mike Schmidt   |
|  Elizabeth Lail  | … |  Vanessa   |
|  Piper Rubio  | … |  Abby   |
|  Matthew Lillard  | … |  William Afton / Springtrap    |
Aiheesta muualla

Five Nights at Freddy’s 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Five Nights at Freddy’s -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:: Five Nights at Freddy’s (2014) • Five Nights at Freddy’s 2 (2014) • Five Nights at Freddy’s 3 (2015) • Five Nights at Freddy’s 4 (2015) • Five Nights at Freddy’s: Sister Location (2016)  Freddy Fazbear’s Pizzeria Simulator (2017) • Ultimate Custom Night (2018) • Five Nights at Freddy’s: Help Wanted (2019) • Five Nights at Freddy’s: Security Breach (2021) • Five Nights at Freddy’s: Help Wanted 2 (2023) •
Spin-off-pelit:: FNaF World (2016) • Five Nights at Freddy’s: Special Delivery (2019) • Freddy in Space 2 (2019) • Security Breach: Fury’s Rage (2021) • Freddy in Space 3: Chica in Space (2023) • Five Nights at Freddy's: Into the Pit (2024) •
Muuta:: Five Nights at Freddy’s (2014) • Five Nights at Freddy’s: The Silver Eyes (2015) • Five Nights at Freddy’s: The Twisted Ones (2017) • Five Nights at Freddy’s: The Fourth Closet (2018) • Five Nights at Freddy’s (elokuva) (ääniraita) (2023)
Uskonto Lapissa

Uskontokuntiin kuuluminen Lapissa (pl. Rovaniemi), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (71.6%)
Muut uskonnot (1.6%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (26.8%)
Ivalon kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Lapin uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Rovaniemen kaupunki, jota käsitellään Rovaniemen uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Lapin maakunnan asukkaista 71,6 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,6 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 26,8 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Katolisen Ruotsin ote vakiintui Peräpohjolassa 1300-luvun kuluessa kilpailussa erityisesti Novgorodin kanssa. Rannikko järjestettiin hallinnollisesti Tornion seurakuntaan ja Kemin seurakuntaan. Uppsalan ja Turun hiippakuntien välinen raja vakiintui 1370-luvulla Tornion ja Kemin väliin Kaakamajoelle. Kirkollisesti Lappi jakautui historiallisesti näihin hiippakuntiin. Katolisella ajalla Lappiin rakennettiin kirkot Alatornioon ja Keminmaahan.
Historia > Luterilainen aika

Kun vuonna 1647 perustettiin Härnösandin hiippakunta, tuli Tornionlaakso kuulumaan siihen. Haminan rauhan jälkeisen rajan myötä koko Suomen Lappi tuli kuulumaan Turun hiippakuntaan. Herätysliikkeistä ensimmäisenä Lappiin tuli herrnhutilaisuus, kun kolme saarnaajaa vaikutti vuonna 1734 Torniossa. 1770-luvulla Ylitornion alueella vaikutti viklundilaisuutena tunnettu herätysliike.
Vuonna 1851 Lapista tuli osa perustettua Kuopion hiippakuntaa. Kuopion hiippakunnan perustamisen aikaan 1800-luvun puolivälissä oli jo laajenemassa Lars Levi Laestadiuksen alkuunsaattama herätysliike. Ensimmäisenä lestadiolaisuus toimi länsirajan kunnissa 1840-luvun lopulla. Lestadiolaisuus levisi 1860- ja 1870-luvulla Lappiin ja se tunnettiin alkuvaiheessaan nimenomaan Lapin kristillisyytenä. Viimeisimmät Lapin kunnista, Inarin ja Kuolajärven, lestadiolaisuus saavutti 1870-luvun alussa.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolainen liike haarautui 1800-luvun lopulta lähtien Lapissa moniin eri suuntiin. Liike nostatti ajoittain hyvin jyrkkää vastustusta kirkon taholta. Liike saavutti kuitenkin asemansa kirkon sisäisenä herätysliikkeenä erityisesti Oulun hiippakunnan piispa Juho Rudolf Koskimiehen aikana. Vuonna 1923 Lappi siirtyi Oulun hiippakunnan alaisuuteen.
1800-luvun uskonnolliset liikkeet, kuten baptismi, metodismi tai vapaakirkollisuus eivät saaneet Lapissa juurikaan kannatusta 1920-lukuun mennessä, lukuun ottamatta pientä kannatusta Kemin ja Tornion seudulla.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Lapissa toimii Oulun hiippakunta. Kemi-Tornion rovastikuntaan kuuluvat Kemin seurakunta, Keminmaan seurakunta, Pellon seurakunta, Simon seurakunta, Tervolan seurakunta, Tornion seurakunta sekä Ylitornion seurakunta. Rovaniemi-Koillismaan rovastikuntaan kuuluvat Kemijärven seurakunta, Posion seurakunta, Ranuan seurakunta sekä Sallan seurakunta. Lapin rovastikuntaan kuuluvat Enontekiön seurakunta, Inarin seurakunta, Kittilän seurakunta, Kolarin seurakunta, Muonion seurakunta, Pelkosenniemen seurakunta, Sodankylän seurakunta sekä Utsjoen seurakunta.
Suhteellisesti evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuuluminen on voimakkainta eteläisessä Lapissa. Kirkkoon kuuluminen on voimakkainta Ranuan seurakunnassa (87,0 %). Heikointa kirkkoon kuuluminen on Kemin seurakunnan (63,5 %) ja Pohjois-Lapin seurakuntayhtymän (Inari ja Utsjoki) alueella (61,1 %).
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Lappia on yleisesti pidetty lestadiolaisuuden tukialueena. Voimakkainta herätysliikealuetta on Muonionjokilaakso, jonka seurakuntaelämää varsinkin Enontekiön, Muonion ja Pellon alueilla hallitsee rauhansanalaisuus. Lähetysyhdistys Rauhan Sanalla on paikallisosastot Torniossa, Ylitorniolla, Pellossa sekä Muoniossa ja Ylimuoniossa. Uudenheräyksen kannatusta on Kemijärven–Sodankylän tienoilla, joissa sillä on myös paikallistoimintaa.
Vanhoillislestadiolaisuuden vaikutus on tuntuvampaa Kemijokivarressa. Vanhoillislestadiolaisilla on Lapissa Kemin rauhanyhdistys, Keminmaan rauhanyhdistys, Kittilän rauhanyhdistys, Kolarissa Luoteis-Lapin rauhanyhdistys, Inarissa Ivalonlaakson rauhanyhdistys, Posiolla Kynsivaaran seudun rauhanyhdistys ja Posion rauhanyhdistys, Ranualla Impiön rauhanyhdistys, Kuhan seudun rauhanyhdistys, Petäjäjärven rauhanyhdistys ja Ranuan rauhanyhdistys, Simon rauhanyhdistys, Sodankylän rauhanyhdistys, Tervolan rauhanyhdistys, Torniossa Arpelan rauhanyhdistys, Karungin rauhanyhdistys ja Tornion rauhanyhdistys sekä Ylitornion rauhanyhdistys.
Pohjois-Suomen Kansanlähetys järjestää säännöllistä toimintaa Torniossa.
Protestantismi > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on seurakunnat Kemijärvellä, Keminmaalla, Sodankylässä ja Utsjoella.