stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannes Ryömä
Elämä ja ura > Sisällissota

Sisällissodan alla Ryömä ei kannattanut aseellista kapinaa, vaan totesi vielä 23. tammikuuta 1918 Porissa ilmestyneessä Sosialidemokraatissa julkaistussa kirjoituksessaan, että työväestön sotilaallisten järjestöjen syntymistä olisi pitänyt välttää kaikin tavoin. Lisäksi hän uskonut työväen voittavan aseellista yhteenottoa, koska porvaristolla oli takanaan enemmän rahaa ja ulkomaisia suhteita. Sodan sytyttyä Ryömä ei osallistunut punaisten toimintaan, mutta auttoi haavoittuneita yksityislääkärinä. Maaliskuussa Ryömä julkaisi kirjan Vallankumousvuoden tapahtumista 1918. Sen alkuosa sisälsi Sosialidemokraatissa aikaisemmin ilmestyneitä kirjoituksia vuoden 1917 tapahtumista ja loppuosa sotakuukausina tehtyjä muistiinpanoja. Kirjassa Ryömä arvosteli jyrkästi SDP:n harjoittamaa politiikkaa tuomiten aseellisen vallankumouksen, sekä syytti porvaristoa ja maanviljelijöitä kapinaan osaltaan johtaneesta elintarvikepulasta. Lisäksi hän esitteli ohjelman, joka sodan päätyttyä tulisi toteuttaa yhteiskuntarauhan takaamiseksi.
Ennen Helsingin valtausta sosialidemokraatit Väinö Tanner, Wäinö Wuolijoki, Väinö Hakkila ja Lauri af Heurlin sekä nuorsuomalaiset Heikki Ritavuori ja Wilhelm Lavonius kokoontuivat Ryömän luona miettiäkseen keinoja, joilla punakaarti saataisiin antautumaan ja luopumaan kaupungin toivottomasta puolustamisesta. 10. huhtikuuta laaditun vetoomuksen allekirjoitti myös 16 muuta kapinasta sivussa pysynyttä sosialidemokraattia, mutta rauhanvälityspyrkimykset eivät tuottaneet tulosta.
Sodan päätyttyä Ryömä oli jo toukokuussa perustamassa Suomen Sosialidemokraattia. Lehden alettua ilmestymään säännöllisesti seuraavana syksynä hän ryhtyi sen päätoimittajaksi jatkaen tehtävässä vuoteen 1922 saakka. Ryömän aikana lehden linjaa syytettiin oikeistolaiseksi. Se arvosteli jyrkästi suomalaisia kommunisteja ja Neuvosto-Venäjää sekä kannatti yhteistyötä Maalaisliiton kanssa. Ryömä osallistui myös syksyn 1918 puoluekokouksiin, joissa SDP:n toiminta käynnistettiin uudelleen. SDP:n puoluetoimikuntaan hän kuului 1918–1919.
Elämä ja ura > Politiikassa ja lääkintöhallituksessa

Ryömä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1919 Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Vuotta myöhemmin Ryömä valittiin myös Helsingin kaupunginvaltuustoon, jossa hän jatkoi vuoteen 1927. Ensimmäisellä kansanedustajakaudellaan Ryömä oli ratkaisevasti vaikuttamassa Satakuntalaisen Osakunnan ajaman keuhkotautiparantolahankkeen toteutumiseen. Hänen ansioanaan pidetään, että vuonna 1922 eduskunta myönsi määrärahan Satalinnan sairaalan rakentamiseksi. Ryömä vaikutti aktiivisesti myös edistysmielisessä osuustoimintaliikkeessä. Hän oli Elannon hallintoneuvoston puheenjohtaja, Kulutusosuuskuntien Keskusliiton johtokunnan ja hallintoneuvoston jäsen, sekä toimi Kansa-yhtymän ylilääkärinä vuodesta 1923 lähtien.
Vuosina 1926–1927 Ryömä oli Tannerin hallituksen valtiovarainministeri. Tammikuussa 1928 hän aloitti kansanedustajantoimensa ohella Lääkintöhallituksen pääjohtajana. J. E. Sunilan johtaman hallituksen esityksestä tehtyä nimitystä syytettiin poliittiseksi virkanimitykseksi, kun Duodecim-seura oli halunnut virkaan puheenjohtajansa Eino Suolahden, jota lääkärikunta piti sopivimpana. Nimityksen vahvistanut presidentti L. K. Relander sen sijaan piti Ryömää ansioituneempana. Äärioikeistolaisen Suolahden sivuuttamisen on katsottu merkinneen terveyshallinnon irtautumista valkoisen Suomen ideologiasta. Virassaan hän kehitti erityisesti sairaalatoimintaa ja terveydenhoitoa sekä käynnisti kansanterveystyötä. Ryömä kannatti eugeniikkaa. Vuonna 1935 Ryömä tuki eduskunnan hyväksymää uutta sterilisointilakia, joka sisälsi myös pakkosterilisoinnin. Hänen mukaansa yhteiskunta tulee sitä huonommaksi, mitä enemmän ”vajaakykyiset” saavat lisääntyä. Ryömän mielestä vajaamieliset olivat ”hyvin sikiäviä ja kaikkien vieteltävissä olevia”, ja piti heidän jälkeläisiään ”järjestään huonon laatuisina”.
Ryömö oli presidentin valitsijamiehenä 1925, 1931 ja 1937. Vuosina 1937–1938 hän oli toistamiseen ministerin tehtävissä Cajanderin hallituksen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerinä. Syyskuussa 1938 Ryömä erosi terveydellisistä syistä ministerin virastaan, mutta jatkoi edelleen kansanedustajana. Hän kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen toukokuussa 1939. Ryömä on haudattu perhehautaan Hietaniemen hautausmaalle. Hänen hautapatsaansa paljastettiin toukokuussa 1941. Ryömän syntymäkodin seinässä on hänen syntymänsä 100-vuotispäivänä 1978 kiinnitetty muistolaatta.
Perhe

Ryömän vanhemmat olivat Suur-Pirkkalan Vastamäessä syntynyt maanviljelijä Antti Sakarias Ryömä (ent. Hossa, Nappari ja Ollila, 1834–1915) ja Tyrväällä syntynyt Hanna Matilda Ollila (1839–1913). Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista kaksi oli kuollut jo ennen Hannes Ryömän syntymää.
Ryömän ensimmäinen puoliso oli Lapin kirkkoherran tytär Eine Magda Sofia Sundwall (1886–1928), jonka kanssa hän avioitui 1908. Heidän poikansa oli kansanedustaja Mauri Ryömä. Leskeksi jäätyään Ryömä avioitui 1930 Kouvolasta kotoisin olleen sairaanhoitaja Kirsti Kaarina Metsäpellon kanssa.
Kansanedustaja Erkki Ryömä oli Hannes Ryömän veljenpoika.
Teoksia ja suomennoksia

Bebel, August: Pois seisova sotaväki, sijaan kansanpuolustus!  Suomentanut Hannes Ryömä. Tampere:  M. V. Vuolukka, 1906.
Forel, August: Sukupuolikysymys : luonnontieteellinen, sielutieteellinen, terveysopillinen ja yhteiskuntatieteellinen tutkielma.  Suomentanut Hannes Ryömä. Helsinki:  Työväen sanomalehti, 1911.
Vallankumousvuoden tapahtumista 1918.  2. painos. Helsinki 1980:  Alea-kirja, 1918.  ISBN 951-92726-0-7  Teoksen verkkoversio (PDF).
Ryömä, Hannes (toim.): Työväen tietokirja : työläisille välttämättömiä tietoja valtiollisista ja yhteiskunnallisista asioista.  Helsinki:  Työväen sanomalehti, 1922.
Sing Sing

Sing Sing
Sing Sing Correctional Facility on New Yorkin rikosseuraamuslaitoksen operoima osavaltionvankila, joka perustettiin vuonna 1825. Se sijaitsee Ossiningissa, noin 50 kilometriä New Yorkista pohjoiseen, Hudsonjoen varrella.
Sarjamurhaaja Albert Fish kärsi tuomiotaan Sing Singissä. Hänet teloitettiin siellä 16. tammikuuta 1936. Vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi tuomitut Ethel ja Julius Rosenberg teloitettiin Sing Singissa vuonna 1953.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sing Sing Wikimedia Commonsissa
Sähkötuolin edessä. Kuolemantalo kuuluisassa Sing-Sing-vankilassa, Helsingin Sanomat, 19.03.1935, nro 76, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kristina Rotkirch

Ellen Kristina Rotkirch (o.s. Witting; s. 7. helmikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen toimittaja, joka on palkittu tiedonjulkistamispalkinnolla.
Rotkirch sai yhdessä Kettil Bruunin ja Ove Knektin kanssa tiedonjulkistamispalkinnon 1972 Hufvudstadsbladetia käsittelevästä kirjasta. Perusteluna lausuttiin muun muassa, että teos on ”merkittävä panos keskusteluun tiedotusvälineiden asemasta yhteiskunnassa. Kirjoittajat analysoivat osuvasti sitä valtarakennetta ja niitä arvostuksia, jotka ohjaavat useimpien suomenruotsalaisten näkemysten kannalta ratkaisevan tärkeää mielipiteenmuodostusta”.
Rotkirch on perehtynyt venäläiseen nykykirjallisuuteen. Teoksessaan Contemporary Russian Fiction hän haastattelee 11:tä venäläistä kirjailijaa.
Kristina Rotkirch on ollut naimisissa diplomaatti Holger Rotkirchin kanssa vuodesta 1963. Heillä on neljä lasta, joista yksi on tutkija ja sosiologi Anna Rotkirch.lähde?
Teokset

Hufvudstadsbladet: Partilös partitidning. Kettil Bruun, Ove Knekt ja Kristina Rotkirch. Tammi, 1971.
Contemporary Russian Fiction. Glas 2009
Att begrava en ängel: Tolv ryska nutidsnoveller om kärlek. (Toimite.) Söderströms 2008, ISBN 978-951-52-2549-8
Sata makkaralaatua ja yksi idea : 11 venäläistä kirjailijaa kertoo ; toimittaneet Anna Ljunggren ja Kristina Rotkirch ; Kristina Rotkirch haastattelee yhtätoistä venäläistä kirjailijaa heidän tuotannostaan, suomennos Kirsti Era. Like, Helsinki 2010
S:t Petersburgs pärlor : vägledning för vetgiriga ; kirj. Kristina Rotkirch ja Elena Hirn.  Schildts & Söderströms, Helsingfors 2013, ilmestynyt myös Anu Takalon suomentamana nimellä Pietarin helmet : tietoa ja tarinoita. Schildts & Söderströms, Helsinki 2013
Dostojevskin pimeä puoli teoksessa Dostojevski : kiistaton ja kiistelty ; toim. Martti Anhava, Tomi Huttunen ja Pekka Pesonen. Kustannusosakeyhtiö Siltala, Helsinki 2017
Käännöksiä

Ljudmila Ulitskaja : Sonetjka ; roman översatt av Kristina Rotkirch. Söderström, Helsingfors 2000
Ponterosa

| Ponterosa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Petri Väänänen, 2001.
Ohjaaja:  Mika Kemmo  Pasi Kemmo
Käsikirjoittaja:  Mika Kemmo
Tuottaja:  Pasi Kemmo
Säveltäjä:  Aku Lundström   Teukka Aalto
Kuvaaja:  Tero Molin
Leikkaaja:  Roy-Petri Pashur
Pääosat:  Heikki Paavilainen Timo Julkunen Tony Halme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Mancantoo Inxpo Onnico
Levittäjä:  SF Film
Ensi-ilta:  30. maaliskuuta 2001
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  suomi   ruotsi
Katsojat:  2 552 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ponterosa on suomalainen vuonna 2001 valmistunut komediaelokuva.
Elokuvakriitikot ovat pitäneet Ponterosaa erittäin huonona, ja sitä on sanottu huonoimmaksi suomalaiseksi elokuvaksi. Arvioissa elokuvan käsikirjoitus ja dialogi on haukuttu ala-arvoiseksi ja elokuvan tekninen toteutus, erityisesti kuvaus, amatöörimäiseksi. Jotkut arvostelijat ovat kuitenkin nähneet elokuvalla huomattavaa camp-arvoa, ja myöhemmin elokuvalla on nähty kulttiarvoa. Tuottaja Pasi Kemmon mukaan kriitikoiden reaktioita käytettiin elokuvan myöhempien VHS- ja DVD-julkaisujen kansissa.
Ensi-iltaviikonloppunsa aikana Ponterosa sai elokuvateattereissa vain 1063 katsojaa, ja kokonaisuudessaan 2552 katsojaa. Pasi Kemmon mukaan elokuvan videolevitys menestyi teatterilevitystä paremmin ja elokuva tehtiin lähinnä videolevitykseen.
Ponterosa oli ainoa Suomessa vuonna 2001 tehty elokuva, joka ei saanut valtion elokuvasäätiöltä julkista tukea. Elokuvassa on käytetty rahoittajina sponsoreita. Elokuva kuvattiin Digital Betacam -videoformaatilla ja sitä kuvattiin Kirkkonummella, Helsingissä, Vantaalla ja Ahvenanmaalla.
Elokuva on esitetty televisiossa kolme kertaa. Viimeisin esitys on MTV3-kanavalta vuodelta 2006. Elokuvan DVD-versio julkaistiin 14. heinäkuuta 2006.
Juoni

Kolme naismallia lähtee managerinsa kanssa lomalle Ahvenanmaalla sijaitsevalle Ponterosa-nimiselle leirintäalueelle, jonne saapuu myös impotenssista kärsivä Oskari, joka lähtee matkalle, kun vaimo heittää hänet ulos. Oskari tapaa Ruotsin-laivalla lähes sokean Jussin, jonka kanssa hän alkaa viettää aikaa. Leirintäalueen työntekijänä toimii mallien managerin sadistisia piirteitä omaava veli, Mauri. Näiden henkilöiden kohtaamisista seuraa kaikenlaista.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Heikki Paavilainen  | … |  Jussi   |
|  Timo Julkunen  | … |  Oskari   |
|  Tony Halme  | … |  Mauri   |
|  Paula Siimes  | … |  Stella   |
|  Karita Tuomola  | … |  Monica   |
|  Jenni Ahola  | … |  Nelli   |
|  Laura West  | … |  Maria   |
|  Matti Tuominen  | … |  Late, Maurin isä   |
|  Vesa Vierikko  | … |  urologi   |
|  Jarmo Mäkinen  | … |  rantaruotsalainen   |
|  Tuija Ernamo  | … |  Saara   |
|  Santeri Kinnunen  | … |  perheenisä   |
|  Esko Nikkari  | … |  maalaisisäntä   |
|  Lasse Karkjärvi  | … |  homoseksuaalinen matkavirkailija   |
|  Mattiesko Hytönen  | … |  tosimies   |
|  Olli Haaslahti  | … |  Mauri nuorena   |
Soundtrack

Big Bertha and The Bulldozers: "Zulu Stomp "
The Troggs: "Wild Thing "
Carly Simon: "Hurt"
Aku Lundström: "Huilu portailla"
Bobby Rydell: "Volare "
Neal Hefti: "Batman theme song"
B. J. Thomas: "Raindrops Keep Fallin' On My Head"
K-System: "Set U Free"
The Platters: "Only You"
Zapata: "Cuy Cuy"
Aku Lundström: "Lopputekstit teema"
Johnny & The Hurricanes: "Reveille Rock "
Ronald and Ruby: "Lollipop"
Tony Halme: "Jos jotain yrittää / Harva meistä on rautaa "
The Paris Sisters: "I Love You How You Love Me "
The Shirelles: "Will You Love Me Tomorrow "
Teukka & Tanja: "Let It Be Me"
Big Bertha and The Bulldozers: "Social Outcast"
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Ponterosa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ponterosa Elonetissä
Porvoon Akilles

| Porvoon Akilles |
| --- | --- |

Perustettu:  1902
Paikkakunta:  Porvoo, Suomi
Värit:           
Lajit:  jääpallo,  jalkapallo, yleisurheilu, käsipallo, suunnistus, maastohiihto, pyöräily, kuntourheilu
Porvoon Akilles (ruots. Borgå Akilles) on vuonna 1902 perustettu porvoolainen urheilun yleisseura, joka järjestää toimintaa erilaisissa lajeissa. Parhaiten Akilles tunnetaan miesten jääpallon edustusjoukkueestaan, joka pelaa Suomen pääsarjassa Bandyliigassa. Seuralla on toimintaa myös pyöräilyssä, jalkapallossa, yleisurheilussa, käsipallossa, suunnistuksessa, hiihdossa ja kuntourheilussa.
Aikaisemmin seuralla on ollut myös toimintaa painonnostossa, jääkiekossa, pujottelussa, nyrkkeilyssä ja painissa. Painissa Akillesta edusti olympiavoittaja Adolf Lindfors ja olympiahopeamitalisti Arthur Lindfors.
Vuodesta 2023 alkaen seuran puheenjohtajana on toiminut Hilding Mattsson.
Jääpallo

Jääpallo on Akilleksen seurahistorian menestynein ja tunnetuin laji. Miesten edustusjoukkue pelaa Bandyligassa. Akilles on voittanut SM-kultaa neljästi, 1981, 1985, 2020 ja 2021. Hopeaa Akilles on saavuttanut viidesti ja pronssia kahdeksan kertaa. Jääpallon Suomen Cupin Akilles on voittanut neljästi, 2019, 2020, 2021 ja 2025.
Naisten edustusjoukkue pelaa Naisten Bandyliigassa. SM-kultaa naiset on voittanut vuonna 2023 ja 2025. Hopeaa joukkue on saavuttanut kolmesti.
Akilles Bandy pelaa kotiottelunsa Porvoon Pallokentällä.
Jalkapallo

Jalkapallo otettiin Akilleksen ohjelmaan vuonna 1907.Akilles on yksi suomen pisimpään toimineista jalkapalloseuroista. Akilleksen miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 nelosessa. Nelosessa Akilles on pelannut kahdeksan kautta. Kolmosessa Akilles pelasi edellisen kerran kaudella 2016.
Yleisurheilu

Yleisurheilu on ollut mukana Akilleksen lajivalikoimassa koko sen historian ajan ja seuraa on edustanut lukuisat SM- ja arvokisamitalistit. Seuran kotikenttä on Porvoon keskuskenttä.
Yleisurheilu > Menestyneet urheilijat

Sara Lappalainen
Johan Meriluoto
Heikki Liimatainen
Torbjörn Lassenius
John Lindroth
Annika Rikberg
Palle Virtanen
Viktor Kantele
Willem Kajander
William Thor
Victor Fagerholm
Bo Grahn
Amanda Liljendal
Emil Kukko
Jonathan Brace
Jonni Blomqvist
Harri Uurainen
Lauri Tuomilehto
Benjamin Stendahl
Saavutuksia

Jääpallo miehet
Suomen mestari 4 kertaa: 1981, 1985, 2020, 2021
SM-hopeaa 4 kertaa: 1968, 2016, 2017, 2022, 2024
SM-pronssia 6 kertaa: 1935, 1978, 1982, 1983, 1984, 1987, 2014, 2018
Euroopan cupin pronssia 1985
Suomen Cup mestari 4 kertaa: 2019, 2020, 2021, 2025
Suomen Cup hopeaa: 2022
Jääpallo naiset
Suomen mestari 2 kertaa: 2023, 2025
SM-hopeaa: 2024
Suomen Cup hopeaa: 2023
Kaukalopallo
SM-hopeaa 3 kertaa: 1977, 1978, 1984
Yleisurheilu
Kalevan maljan voitto 1926
Aiheesta muualla

Porvoon Akilles
Sapatti kristinuskossa

Sapattia viettää pyhäpäivänään juutalaisuuden lisäksi myös osa nykyisistä kristinuskon suuntauksista, kuten seitsemännen päivän baptismi ja seitsemännen päivän adventismi.
Sapatti perustuu Ensimmäisen Mooseksen kirjan luomiskertomukseen, jossa Jumala lepäsi luomisen seitsemäntenä päivänä. Sapatti on asetettu myös neljäntenä käskynä kymmenessä käskyssä (2. Moos. 20:8–12). Juutalaiset ovat noudattaneet sapattia mahdollisesti jo 1000-luvulta eaa. alkaen.
Kristillinen alkuseurakunta vietti sapattia lepopäivänään. 300-luvun alussa Rooman seurakunnasta alkoi muotoutua valtionkirkko, joka sai loppuhuipennuksensa 500-luvun alussa. Näiden muutosten lomassa kirkko muokkautui osittain silloisen yhteiskunnan mukaisesti. Yksi muutos oli se, että kirkko lopetti sapatin vieton ja siirtyi viettämään lepopäivänään ja jumalanpalveluspäivänään Rooman valtakunnan virallista lepopäivää sunnuntaita. Monet kirkkohistorioitsijat kuten myös katolinen kirkko sijoittavat tämän lepopäivämuutoksen vuoteen 364, jolloin katolisessa (ei ekumeenisessa eli yleiskristillisessä) Laodikean konsiilissa paavi Liberiuksen johdolla kehotettiin kirkon jäseniä sapatin sijasta alkamaan kunnioittaa sunnuntaita.
Raamatun mukaan Jeesus itse vietti juutalaisena sapattia, mutta kiisteli rabbiinien kanssa tarkoista sapattisäännöistä. Jeesus koetti palauttaa sapatin sen alkuperäiseen tarkoitukseensa ilon, vapauden ja rauhan päiväksi ja sanoi: ”sapatti on asetettu ihmistä varten eikä ihminen sapattia varten” (Mark. 2:27).
Sapattia viettää lauantaina myös suomalainen Herran Kansa -yhteisö.
Paavali kirjoittaa kirjeessään roomalaisille:
»Mikä oikeus sinulla on tuomita toisen palvelijaa? Oman isäntänsä edessä hän seisoo tai kaatuu – vaikka kyllä hän seisoo, sillä Herra kykenee pitämään hänet pystyssä.
Joku pitää yhtä päivää toista parempana, toiselle kaikki päivät ovat samanarvoisia. Kukin olkoon omassa vakaumuksessaan varma.
Joka kiinnittää huomionsa päiviin, tekee niin Herran kunniaksi, ja joka syö, syö Herran kunniaksi, sillä hän kiittää Jumalaa. Joka taas ei syö, on Herran kunniaksi syömättä, ja hänkin kiittää Jumalaa. Kukaan meistä ei elä itseään varten eikä kukaan kuole itseään varten.» 
(Kirje roomalaisille 14:4-7)
Kolossalaisia Paavali varoittaa:
»Kukaan ei siis saa tuomita teitä siitä, mitä syötte tai juotte tai miten noudatatte juhla-aikoja ja uudenkuun ja sapatin päiviä. 

Ne ovat vain sen varjoa, mikä on tulossa; todellista on Kristuksen ruumis. Teidän voittajan palkintoanne ei saa riistää teiltä kukaan, joka nöyryyttää itseään kieltäymyksin, vajoaa näkyihinsä ja palvoo enkeleitä. Sellaisen ihmisen tekevät hänen omat tyhjät ajatuksensa ylpeäksi.» 
(Kirje kolossalaisille 2:16-18)
Kirjallisuutta

Ringwald, Christopher D.: A Day Apart. How Jews, Christians, and Muslims Find Faith, Freedom, and Joy on the Sabbath.  Oxford:  Oxford University Press, 2007.  ISBN 978-0-1951-6536-4  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Sapatti.fi.
Myöhäispaleoliittinen kausi

Pleistoseeni
Paleoliittinen
Varhaispaleoliittinen
Keskipaleoliittinen
Myöhäispaleoliittinen
Holoseeni
Mesoliittinen
Epipaleoliittinen
Neoliittinen
n
k
Eräs myöhäispaleoliittisen kivikauden asuntotyyppi lienee ollut kota.
Myöhäispaleoliittinen kausi oli kivikauden jakso noin 36 500–12 000 vuotta sitten, jonka kuluessa nykyihminen levisi Eurooppaan, alkoi luoda luolataidetta ja valmistaa yhtä taitavammin metsästyksessä ja saaliseläinten käsittelyssä tarvittavia kivisiä ja luisia työkaluja.
Myöhäispaleoliittisella kaudella vallitsi jääkausi. Sen aikana ilmasto vaihteli melko lämpimästä hyvin kylmään. Ihmiset asuivat majoissa ja elivät metsästyksellä ja keräilemällä kasveja. Ihmiset ehkä liikkuivat melko erillään, korkeintaan muutaman perheen kokoisina ryhminä asuen harvassa. He kokoontuivat luoliin rituaaleja varten ja tiettyinä vuodenaikoina suurempiin metsästysoperaatioihin esimerkiksi peurojen vaeltaessa.
Noin 43 000–36 500 vuotta sitten nykyihminen homo sapiens syrjäytti Euroopasta neandertalinihmisen joko sulauttamalla sen itseensä tai ehkä jopa hävittämällä sukupuuttoon. Ihminen tuli Eurooppaan kauden alussa lämpimällä jaksolla, mutta noin 28 000 vuotta sitten kylmyys alkoi lisääntyä, ja asutuksen painopiste siirtyi Etelä-Ranskaan ja Espanjaan Länsi-Euroopassa ja  Kreikkaan ja Ukrainaan Itä-Euroopassa.
Jääkauden huippukauden jälkeen syntyi luolamaalauksia luonut Madeleinen kulttuuri. Myöhäispaleoliittisella kaudella ihminen teki lukuisia keksintöjä, enemmän kuin koskaan aikaisemmin kivikauden aikana. Kehitettiin muun muassa keihäänheitinpuu ja kauden lopussa jousi ja nuoli. Opittiin tekemään erilaisia ansoja eläimille. Viime jääkauden keskivaiheilla taide kehittyi huomattavasti: kausi alkoi mammutinmetsästäjien äitijumalataiteella ja päättyi luolamaalauksiin. Kaudella opittiin lämpö- ja painekäsittelemään materiaaleja, ja kivenkäsittelytaito kehittyi huippuunsa. Muistakin materiaaleista – esimerkiksi peuranluusta – tehtiin monenlaisia, usein koristeellisia esineitä. Myöhäispaleoliittisen kauden jälkeen alkoi mesoliittinen kausi.
Myöhäispaleoliittisen kulttuurin piirteitä

Myöhäispaleoliittisella kaudella ihminen hankki elannon metsästämällä, kalastamalla ja kasveja keräämällä. Asunnot muistuttivat lappalaisten kotaa tai kupumaista wigwamia. Tutkijoiden mielestä muun muassa Itä-Siperian tšuktšien, Kanadan subarktisen alueen intiaanien  ja aboriginaalien alkuperäiset kulttuurit muistuttavat myöhäispaleoliittista kulttuuria. Niistä voidaan tehdä päätelmiä varhaisemmasta kivikauden elämästä. Ihmiset uskoivat tuonpuoleiseen henkimaailmaan. Uskottiin, että eläimen ja ihmisen välillä oli kiinteä yhteys, esimerkiksi uskottiin totemistiseen tapaan karhun olevan heimon kantaisä. Jotkut eläimet olivat pyhiä, niitä ei saanut kaataa kuin äärimmäisessä hädässä jos silloinkaan. Kysyttiin šamaanilta neuvoa ankarassa elämässä vastaan tulleissa ongelmissa.
Heimojen välillä oli eri alueilla huomattaviakin eroja mitä tuli ihmisten taitoihin yhteiskuntiin, asutuksen liikkuvuuteen, sotaisuuteen, uskontoihin ja elintapoihin nähden, kuten oli metsästyksellä eläneiden alkuperäiskansojen keskuudessa, joita eurooppalaiset kohtasivat.
Metsästys

Osattiin rakentaa monimutkaisia ja tehokkaita ansoja eläimille. Ehkä ajettiin riistaa verkkoon ja saartoaitaan. Myöhäispaleoliittista kulttuuria ei tunneta sellaisenaan suoraan, siitä on koetettu tehdä jonkinlaisia arvioita tutkimalla joidenkin maiden alkuasukkaiden oloja ja tekemällä päätelmiä luolataiteesta ja esinelöydöistä, mutta vertailu voi tuottaa oikeita tai myös vääriä päätelmiä jääkauden ihmisten elämästä.
Ihminen kykeni pyydystämään paksunahkaisia, vaikeasti saalistettavia eläimiä jo keskipaleoliittisella kaudella. Myöhäispaleoliittisella kaudella alettiin pyytää myös nopeasti juoksevia eläimiä, kuten hevonen, hirvi, metsäkauris ja antilooppi. Eläimiä lienee metsästetty ryhmässä, ja saalis jaettiin eräiden sääntöjen mukaan, saaliin saamista parhaiten edistäneelle ehkä eniten. Ihmiset saattoivat kerääntyä ajoittain yhteen metsästämään tiettyä riistaa. Tähän tapahtumaan on voinut liittyä kulttimenoja, jotka liittyvät aikuisuuden alkuun, toisin sanoen initiaatioriittejä. Kulttimenojen johtajalla on saattanut olla muita tärkeämpi asema. Jääkaudella Keski- ja Itä-Euroopan pensas- ja metsätundralla  metsästettiin eniten mammutteja. Monissa osissa Länsi- ja Keski-Eurooppaa eläimistö oli kuitenkin monimuotoisempaa. Peuraa ei metsästetty keihäällä vaan jousella ja nuolella. Joitakin eläimiä ajettiin laumoina suuriin aitauksiin, joitakin ajettiin takaa syvässä lumihangessa, tai eläimet surmattiin niiden ylittäessä jokea. On väitetty myöhäispaleoliittisen ihmisen kesyttäneen peuran ja hevosen, mutta varmaa tämä ei ole.
Yhteiskunta

Yhteisöjen koko, liikkuvuus ja hierarkia saattoivat vaihdella paljonkin alueelta toiselle. Heimo tai ryhmä saattoi liikkua esimerkiksi tundralla sijaitsevan kesäleirin ja metsässä sijaitsevan talvileirin välillä. Toisina vuodenaikoina kalastettiin, toisina metsästettiin. Keskusleiriltä, jossa asuttiin enin aika, tehtiin vain ajoittain metsästysretkiä, jolloin asuttiin tilapäisleirissä.
Alueilla, joilla kalaa ja riistaa oli runsaasti saatavilla, pienet paikoillaan asuvat ryhmät ehkä koostivat suurempia klaaneja esimerkiksi muinaissaamelaisen siitajärjestelmän tapaan. Sungirista tehtyjen hautalöytöjen perusteella on joillakin ihmisillä ollut enemmän varallisuutta ja korkeampi asema kuin muilla. Heimon johdossa oli ehkä varakkain mies.
Jotkut heimot saattoivat pitää orjia, ja naisen asema vaihteli heimoittain. Riistasta köyhemmillä alueilla ihmiset lienee liikkuneet pienissä ryhmissä. Varsinaista päällikköä ei ollut. Heimoja yhdisti vain sama murre. Varallisuuserot olivat pieniä. Aivan metsän ja tundran rajalla suurriistaa eli vähemmän, ja siellä oli esimerkiksi jäniksien pyynnillä suurempi merkitys.