stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Post-apocalypse

Post-apocalypse eli post-apokalypsi on fantasian ja science fictionin lajityyppi, jossa järjestäytynyt tekninen sivilisaatio on tuhoutunut esimerkiksi ydinsodan, pandemian tai luonnonkatastrofin aiheuttaman totaalisen tuhon vaikutuksesta.
Usein käsite yhdistetään elokuvaviihteeseen, jossa tämä lajityyppi yhdistelee science fictionia ja toimintaelokuvaa seikkailuelokuvien vaikutteisiin. Tyypillisessä juonikuviossa ihmiskunta on hajonnut pieniksi toisiaan vastaan taisteleviksi yhteisöiksi. Päähenkilönä toimii usein omapäinen ja rohkea seikkailija, joka tyypillisesti välittää enemmän rahasta kuin sankaruudesta ja keinottelee eri ryhmien välillä. Post-apocalypse-elokuvan lajityyppi syntyi Pako New Yorkista- ja Mad Max -elokuvien tapaisten elokuvien innoittamana 1970-luvun ja 1980-luvun vaihteessa, ja sitä suosivat erityisesti italialaiset b-elokuvaohjaajat. Myös The Warriors ja Blade Runner olivat merkittäviä vaikuttajia. Italian ulkopuolella esimerkiksi filippiiniläinen Cirio H. Santiago teki useita postapokalyptisiä toimintaelokuvia.
Kirjallisuudessa

H. G. Wells: Maailmojen sota 1898
John Wyndham: Triffidien kapina 1951
Richard Matheson: Olen legenda 1954
John Christopher: Tripodien aika 1967–1968
Stephen King: Tukikohta 1978, laajennettu laitos 1990
P. C. Jersild: Jälkeen vedenpaisumuksen (1982)
Dmitri Gluhovski: Metro 2033 2005
Hugh Howey: Siilon saaga -trilogia 2011–2014
Lajityypin elokuvia

12 apinaa (1995)
28 päivää myöhemmin (2002)
Apinoiden planeetta (1968)
Atlantiksen kostajat (1983)
Blade Runner (1982)
Bronxin asfalttisoturit (1982)
Pako Bronxista (1983)
Radioaktiivisia unia (1985)
The Book of Eli (2010)
A Boy and His Dog (1975)
The Day After Tomorrow (2004)
Death Warriors – kuoleman soturit (1983)
I Am Legend (2007)
Labyrintti (2014)
Mad Max 2 – asfalttisoturi (1981)
Mad Max – ukkosmyrsky (1985)
Mad Max: Fury Road (2015)
Matrix (1999)
New Yorkin tuhon jälkeen vuonna 2019 (1983)
Nälkäpeli (2012)
Pako New Yorkista (1981)
Soturit (1979)
Taistelurekka (1982)
Terminator – Pelastus (2009)
Tie (2009)
Uudet barbaarit (1982)
Waterworld (1995)
Zardoz (1974)
Televisiosarjoja

Arpeggio of Blue Steel
Coppelion
Eloonjääneet
Falling Skies
Fear the Walking Dead
Jericho
Jeremiah
Klaani
Life After People
The Walking Dead
Videopeleissä

DayZ
Fallout
Final Fantasy VI
I Am Alive
The Last of Us
Left 4 Dead
Dying Light
Mad Max
Metro 2033
Metro: Last Light
Rage
S.T.A.L.K.E.R.
Days Gone
Chang Myon

| Chang Myon> 장면 |
| --- | --- |

Etelä-Korean pääministeri
 23. marraskuuta 1950 – 24. huhtikuuta 1952  
Presidentti:  Syngman Rhee
Edeltäjä:  Shin Song-mo
Seuraaja:  Ho Chong (vt.)
 18. elokuuta 1960 – 18. toukokuuta 1961  
Presidentti:  Yun Posun
Edeltäjä:  Ho Chong
Seuraaja:  Jang Do-young
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1899 Soul, Etelä-Korea
Kuollut: 4. kesäkuuta 1966 (66 vuotta) Soul, Etelä-Korea
Puoliso:  Kim Ok-yun
Tiedot
Puolue:  Liberaalipuolue
 Nimikirjoitus
Chang Myon (hangul: 장면; hanja: 張勉; uudistettu latinisaatio: Jang Myeon, 28. elokuuta 1899 – 4. kesäkuuta 1966) oli eteläkorealainen poliitikko, opettaja ja diplomaatti. Hän oli maan toinen pääministeri vuosina 1950–1952 ja myöhemmin myös maan seitsemäs pääministeri 1960–1961. Hän oli myös Etelä-Korean neljäs varapresidentti vuosina 1956–1960. Hänen lempinimensä oli Unkseok, Yhdysvalloissa hänet tunnettiin nimellä John Myon Chang.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chang Myon (koreaksi)
Chang Myon (koreaksi)
Bubba Watson

Bubba Watson
Gerry Lester "Bubba" Watson Jr (s. 5. marraskuuta 1978 Bagdad, Florida) on yhdysvaltalainen golfaaja, ammattilaisena vuodesta 2003. Hän on omintakeisella tyylillä vasemmalta pelaava pitkälyöntinen pelaaja, jonka pisin draivi tourilla on 416 jaardia (n. 380m).
Watson on voittanut The Masters Tournamentin vuosina 2012 ja 2014. Tämän lisäksi hänellä on seitsemän PGA Tourin voittoa ja kaksi muuta turnausvoittoa.
Watson on sanonut olevansa täysin itseoppinut pelaaja, ja ettei hän ole ottanut yhtäkään golf-oppituntia elämänsä aikana.
Brauronin arkeologinen museo

| Brauronin arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Βραυρώνας |
| --- | --- |
 Brauronin arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Vravróna, Markópoulo Mesogaías, Itä-Attika, Attika, Kreikka
Perustettu:  1969
Koordinaatit:  37°55′28″N, 23°59′49″E
 fiBrauronin arkeologinen museo 
   
Brauronin arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Βραυρώνας, Archaiologikó Mouseío Vravrónas; myös Vravrónan arkeologinen museo) on arkeologinen museo Markópoulo Mesogaíaksen kunnassa Kreikassa lähellä Brauronin pyhäkköaluetta. Se esittelee pyhäkköalueelta ja sen lähialueelta löydettyä pääosin antiikin aikaista esineistöä.
Museon rakentaminen alkoi vuonna 1962 ja se avattiin vuonna 1969. Museo on kunnostettu 2000-luvulla. Museorakennus sijaitsee noin 300 metriä kaakkoon Brauronin arkeologiselta alueelta ja noin 1,5 kilometriä luoteeseen nykyisestä Vravrónan kylästä. Museon näyttelytilat ovat yhdessä kerroksessa ja niihin kuuluu vestibyyli sekä viisi näyttelysalia.
Kokoelmat

Museo kokoelmiin kuuluu löytöjä Brauronin vuosina 1948–1963 suoritetuilta arkeologisilta kaivauksilta, sekä muualta Mesógeian alueelta, kuten antiikin Myrrhinuksesta. Museo esittelee alueen esihistoriallisen ja antiikin ajan historiaa sekä pyhäkön Artemiin kulttia. Tärkeimmät Artemiin pyhäkköalueelta tehdyt löydöt ovat peräisin 300-luvulta eaa. Varhaisimmat museossa olevat esineet ovat neoliittisen ja mykeneläisen kauden (mm. Peratí, 1190–1075 eaa.) sekä geometrisen kauden (mm. Anavýssos) asutuksista ja hautausmailta, ja myöhäisimmät puolestaan alueen varhaiskristillisestä basilikakirkosta sekä keskiaikaisesta tornista.
Merkittävimpiin museoesineisiin kuuluvat pyhäköstä löydetyt Artemiin kulttiin liittyvät veistokset, reliefit ja muut votiivilahjat. Reliefeistä merkittävimpiin kuuluu niin kutsuttu ”Jumalten reliefi” (noin 420–410 eaa.), joka kuvaa Brauronin perustamismyyttiä. Siinä esiintyvät Zeus, Leto, Apollon ja Artemis, ja siihen ovat kuuluneet myös Orestes ja Ifigeneia. Osa reliefeistä kuvaa puolestaan pyhiinvaeltajina Artemiin luokse uhraamaan saapuvia perhekuntia. Muihin merkittäviin veistoksiin kuuluu muun muassa niin kutsutun ”Brauronin koren” yläosa arkaaiselta kaudelta 500-luvulta eaa. Artemista esittäneistä veistoksista on säilynyt osia, kuten pää ja torso. Kokoelmiin kuuluu myös lukuisia lapsia, kuten Artemiin kultin arktos-tyttöjä, esittäviä veistoksia. Osa lapsista tuo Artemiille uhreja, esimerkiksi eräs tytöistä kantaa jänistä ja toinen lintua. Museon kokoelmiin kuuluu myös hautakiviä sekä keramiikkaa.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Jumalten reliefi, n. 420–410 eaa.
Hautakivi, 410–400 eaa.
Votiivireliefi, n. 350 eaa.
Votiivireliefi, Antifateen perhe uhraa härän, n. 350–330 eaa.
Votiivireliefi, Lykoleonin perhe uhraa härän, n. 340 eaa.
Artemiin pää, n. 350–300 eaa.
Artemis Kynegetes, n. 300 eaa.
Tyttö ja jänis, n. 320 eaa.
Tyttö ja lintu, n. 300–275 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brauronin arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Bobby (vuoden 1973 elokuva)

| Bobby |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Raj Kapoor
Käsikirjoittaja:  Khwaja Ahmad Abbas Jainendra Jain V. P. Sathe
Tuottaja:  Raj Kapoor
Säveltäjä:  Laxmikant-Pyarelal
Kuvaaja:  Radhu Karmakar
Leikkaaja:  Raj Kapoor
Pääosat:  Rishi Kapoor Dimple Kapadia
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Intia
Tuotantoyhtiö:  R. K. Films
Levittäjä:  R. K. Films Netflix
Ensi-ilta:  marraskuu 1973
Kesto:  169 min
Alkuperäiskieli:  hindi
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bobby on vuonna 1973 ilmestynyt intialainen Bollywood-elokuva, jonka ohjasi Raj Kapoor. Päärooleja näyttelevät Kapoorin poika Rishi Kapoor ensimmäisessä pääroolissaan ja Dimple Kapadia ensimmäisessä elokuvassaan.
Bobby oli vuoden eniten tuottanut Bollywood-elokuva ja 1970-luvun toiseksi eniten tuottanut elokuva Sholayn jälkeen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rishi Kapoor  | … |  Raj   |
|  Dimple Kapadia  | … |  Bobby Braganza   |
|  Prem Nath  | … |  Jack Braganza   |
|  Durga Khote  | … |  Rouva Braganza   |
|  Pran  | … |  Herra Nath   |
|  Sonia Sahni  | … |  Rouva Sushma Nath   |
|  Aruna Irani  | … |  Nima   |
|  Prem Chopra  | … |  Prem Chopra   |
|  Farida Jalal  | … |  Alka ”Nikki” Sharma   |
|  Pinchoo Kapoor  | … |  Herra Sharma   |
|  Raj Rani  | … |  Rouva Sharma   |
|  Jagdish Raj  | … |  Poliisietsivä   |
|  Shashi Kiran  | … |  Shyam   |
|  Piloo J. Wadia  | … |  Rouva Pestonji   |
Soundtrack

"Ae Ae Ae Phansa" (Lata Mangeshkar)
"Ankhiyon Ko Rahne De" (Lata Mangeshkar)
"Beshak Mandir Masjid" (Narendra Chanchal)
"Hum Tum Ek Kamre Mein Band Ho" (Lata Mangeshkar, Shailender Singh)
"Jhoot Bole Kauva Kate" (Lata Mangeshkar, Shailender Singh)
"Main Shayar To Nahin" (Shailender Singh)
"Mujhe Kuchh Kahna Hai" (Shailender Singh, Lata Mangeshkar)
"Na Mangun Sona Chandi" (Manna Dey, Shailender Singh)
Aiheesta muualla

Bobby Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bobby AllMoviessa. (englanniksi)
Carlos Borges

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Carlos Ariel Borges
Syntymäaika: 14. tammikuuta 1932
Syntymäpaikka: Montevideo, Uruguay
Kuolinaika: 5. helmikuuta 2014 (82 vuotta)
Kuolinpaikka: Montevideo, Uruguay
Pituus: 166 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Peñarol   Racing Club |  ? (?)   ? (?) |
Maajoukkue
| 1954–1959 |  Uruguay | 35 (10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Carlos Ariel Borges (14. tammikuuta 1932 Montevideo – 5. helmikuuta 2014 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija. Borges edusti maajoukkuetasolla Uruguayta Sveitsin MM-kisoissa 1954. Hän teki turnauksessa 4 maalia viidessä ottelussa, näistä kolme Skotlantia vastaan.
Bosporinsalmi

| Bosporinsalmi |
| --- | --- |
 Bosporinsalmi Kansainväliseltä avaruusasemalta otetussa kuvassa
Maantiede
Muut nimet:  Boğaziçi (turk.) Βόσπορος (kreik.) Босфора / Bosfora (bul.)
Sijainti:  Itä-Traakia
Merialue:  Mustameri
Vesialue:  Marmaranmeri
Pituus:  30 km
Leveys:  3 700 m
Kapein kohta:  700  m
Valtio
Valtio:   Turkki
Suurin kaupunki:  Istanbul
Asutuskeskukset:  Istanbul Edirne 
Bosporinsalmi  (turk. İstanbul Boğazı) on Istanbulissa Turkissa sijaitseva kapea salmi, joka erottaa Euroopan ja Aasian maanosat. Salmi yhdistää Mustanmeren ja Marmaranmeren. Lähellä salmen Marmaranmeren-puoleista päätä siitä työntyy länteen pitkä lahti, Kultainen sarvi.
Maantiede

Bosporinsalmi on noin 30 kilometriä pitkä, ja leveyttä sillä on leveimmässä kohdassa 3 700 metriä ja kapeimmassa kohdassa 700 metriä. Salmen syvyys vaihtelee 36 ja 124 metrin välillä. Mustaltamereltä tulee voimakas pintavirtaus ja syvemmällä (noin 40 metristä alaspäin) heikompi takaisinvirtaus.
Liikenne

Bosporinsalmi on yksi maailman liikennöidyimmistä laivaväylistä. Vuonna 2003 tuli voimaan säädös, jonka mukaan yli 200 metriä pitkät alukset ja vaarallista lastia kuljettavat alukset voivat liikennöidä salmessa vain päiväsaikaan. Ennen säädöstä salmella oli tapahtunut useita haaksirikkoja.
Salmen yli johtaa kaksi moottoritiesiltaa, vuonna 1973 valmistunut Bosporinsilta (turk. Boğaziçi Köprüsü) ja vuonna 1988 valmistunut Fatih Sultan Mehmetin silta (turk. Fatih Sultan Mehmet Köprüsü). Näiden lisäksi salmen Mustanmeren puoleisen pään ylittää Yavuz Sultan Selimin raide- ja moottoriliikennesilta, joka avautui liikenteelle 26. elokuuta 2016. Salmen ali johtaa vuonna 2013 valmistunut rautatietunneli, Marmaray, joka yhdistää Istanbulin Euroopan ja Aasian puoleiset paikallisjunaradat. Peruskorjauksen jälkeen niistä muodostuu yhtenäinen 76 kilometrin pituinen kaupunkirata.
Bysantin–sassanidien sota

Bysantin–sassanidien sota tai Bysantin–Persian sota on ollut lukuisan Rooman–Persian sotien (92 eaa.–628 jaa.) aikaan käytyjen sotien nimi:
Bysantin–sassanidien sota 502–505
Bysantin–sassanidien sota 527–532
Bysantin–sassanidien sota 540–562
Bysantin–sassanidien sota 572–591
Bysantin–sassanidien sota 603–628
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bysantin–sassanidien sota”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pyhä-Häkin kansallispuisto

Pyhä-Häkin kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Saarijärvi ja Kannonkoski, Keski-Suomi
Pinta-ala:  13 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1956
Kävijämäärä:  18 400 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyhä-Häkin kansallispuisto on Saarijärvellä ja Kannonkoskella, Keski-Suomen maakunnan pohjoisosassa sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 13 km² ja Natura 2000 -alueen koko on 20,4 km². Kansallispuisto perustettiin vuonna 1956.
Maantiede ja sijainti

Pyhä-Häkin kansallispuiston alueelle ovat tyypillisiä karun Suomenselän vedenjakajamaat. Puiston alueella esiintyy lähes tasapuolisesti metsiä ja soita. Alue koostuu vanhoista, pääosin kuivista ja kuivahkoista kangasmetsistä sekä avosoista, korvista ja rämeistä. Maasto on paikoin hyvin lohkareista.
Pyhä-Häkin kansallispuisto kuuluu Kymijoen päävesistöalueeseen. Alueen maaperä on pääosin moreenia ja turvetta. Eteläosaa reunustaa harju, johon kuuluu useita rinnakkaisia, paikoin toisissaan kiinni olevia harjuselänteitä sekä näiden välisiä harjukuoppia. Alueella on muutamia pieniä järviä, kuten Kotajärvi, Rahelampi, Riippilampi, Säärilampi ja Kaakkolammit. Korkeus merenpinnasta vaihtelee 165-185 metriä.
Luonto > Kasvillisuus

Pyhä-Häkin kansallispuiston alueesta noin puolet on metsää ja puolet suota. Puisto tunnetaan yhtenä Oulun eteläpuolisen Suomen huomattavimpana ikimetsäalueena. Alueen sammaleiset männiköt kilpikaarnaisine ikipetäjineen ja keloineen ovat usein yli 250-vuotiaita, mutta iäkkäimmät puut ovat yli 400-vuotiaita. Erityisesti kaskiviljelyn kulta-aikana 1500–1800-luvulla useasti riehuneet metsäpalot ovat jättäneet jälkensä useiden puiden runkoihin, mutta paksun kaarnan ansiosta monet puut ovat selvinneet paloista hyvin.
Alueesta puolet on suota, joista vaikuttavimpia ovat Kotaneva ja Riihineva. Puiston yleisin suotyyppi on isovarpuräme, jonka tunnusomaisia kasveja ovat mänty ja suopursu. Alueella on myös kuusivaltaisia heinäkorpia sekä vedenjakaja-alueelle tyypilliseen tapaan lyhytkorsinevaa, jota vallitsevat tupasvilla ja rahkasammal.
Pyhä-Häkin kansallispuistossa kasvaa yli 70 kääpälajia, mikä on noin kolmannes koko maan lajistosta. Kääpälajeista monet toimivat puun loisina ja lahottajina, mutta toisaalta nostavat puiston erittäin arvokkaaksi ainutlaatuiseksi metsäalueeksi.
Luonto > Eläimistö

Pyhä-Häkin kansallispuiston ikimetsät tarjoavat erinomaiset pesintä- ja ruokailuolot erityisesti monille puunkoloissa pesiville linnuille. Näistä merkittävimpiä ovat tikat, kuten palokärki, käpytikka ja pohjantikka. Puistossa pesii myös useita pöllölajeja: viirupöllö pesii usein katkenneessa kelossa, helmipöllö palokärjen tekemässä kolossa ja varpuspöllö puolestaan pohjantikan tekemässä kolossa. Puistossa elää myös runsaasti eri varpuslintulajeja, kuten talitiaisia, puukiipijöitä, hippiäisiä ja peippoja. Koko Suomessa harvinaistuneet metsäkanalinnut, kuten metso, teeri ja pyy, kuuluvat niin ikään alueen linnustoon. Avosoilla pesii kurkia, liroja ja valkovikloja.
Pyhä-Häkin kansallispuistolle tunnusomaisimpia nisäkkäitä ovat kettu, orava, metsämyyrä, vesimyyrä ja metsäsopuli. Isoille nisäkkäille puisto on vähemmän suotuisa elinympäristö, sillä esimerkiksi hirvi ja karhu suosivat nuorempia metsiä. Muista eläinlajeista alueelle tunnusomaisimpia ovat sisiliskot, rupikonnat, kekomuurahaiset ja sudenkorennot.
Historia

Suomessa 1700-luvulla toteutetussa isojaossa Pyhä-Häkin alue ei kelvannut kenellekään. Runsaspuustoisella kangasmaalla ei ollut juurikaan vesistöä, joten puita ei saanut kuljetettua myytäväksi. Alueen runsaat suot olivat sopimattomia maanviljelyyn, joten alue jäi valtion liikamaaksi.
Pyhä-Häkin alueen metsien ensimmäiset suojelutoimet aloitettiin vuonna 1912. Alue oli tuolloin niin sanottu säästömetsä, joka rauhoitettiin kaikelta maan ja metsän käytöltä. Kansallispuistoa suunniteltiin perustettavaksi 1930-luvun lopulla, mutta sotavuodet keskeyttivät nämä hankkeet ja kansallispuisto perustettiin vuonna 1956. Puistoa on laajennettu vuonna 1982.
Historia > Nimi

Pyhä-Häkin nimi tulee alueelle vuonna 1554 asettuneen Mauno Häkkisen sukunimestä. Häkkisen talo sijaitsi puiston eteläpuolella Pyhäjärven rannalla, jolloin alue sai nimekseen Pyhä-Häkkilä ja myöhemmin kylän nimeksi yksinkertaisesti Häkkilä. Pyhä-Häkki jäi tarkoittamaan valtion perustamaa kruununpuistoa ja myöhemmin kansallispuistoa.
Reitit ja palvelut

Pyhä-Häkin kansallispuistossa ja sen lähialueella on merkittyjä polkuja yhteensä yli 20 kilometriä. Merkittyjä rengasreittejä on neljä kappaletta: Riihinevan polku (1,4 km), Mastomäen polku (3,2 km), Kotajärven polku (6,5 km) ja Tulijärven polku (17 km). Polut alkavat kansallispuiston opastuspisteeltä Saarijärven ja Viitasaaren välisen yhdystien 6510 varresta.
Kansallispuiston välittömässä läheisyydessä sijaitsevaa Tulijärven laavua voi käyttää leiriytymiseen. Puiston länsiosassa sijaitseva Poika-ahon vuokratupa on vuonna 1854 rakennettu entinen kruununmetsätorppa ja se on vuokrattavissa touko-lokakuussa viidelle hengelle.
Kotajärven itärannalla on keittokatos. Puistossa on kaksi kaivoa, joista toinen sijaitsee opastuspisteen luona ja toinen on Poika-ahon torpan luona. Opastuspisteen, keittokatoksen ja Poika-ahon torpan luona on myös kuivakäymälät. Pyhä-Häkin kansallispuisto ei ole esteetön.
Vierailijat

Vuonna 2019 Pyhä-Häkin kansallispuistossa vieraili yhteensä noin 19 400 henkeä. Puiston ylläpitokustannukset ovat 20 000 euroa vuodessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä-Häkin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Pyhä-Häkin kansallispuisto retkikohteena Retkipaikka.fi
Pyhä-Häkin kansallispuisto Luontoon.fi:ssä
Pyhä-Häkin kansallispuiston (epä)viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pitkospuut suolla.
Polku männikössä.
Sammalpeitteistä männikköä.
Bysanttilainen ajanlasku

Bysanttilainen ajanlasku oli kalenterijärjestelmä, joka oli käytössä Bysantin valtakunnassa. Basileios II otti sen käyttöön vuonna 988. Bysanttilainen ajanlasku päättyi vuonna 1453, kun Bysantti valloitettiin, mutta kalenteria käytettiin myös Kiovan Venäjällä vuodesta 988 alkaen ja sittemmin Venäjällä aina Pietari I:n uudistuksiin vuoteen 1700. Bysanttilainen ajanlasku oli yhtenevä juliaanisen ajanlaskun kanssa, mutta kuukausien nimet oli käännetty latinasta kreikaksi. Vuoden ensimmäinen päivä on 1. syyskuuta. Vuosia ei laskettu Kristuksen syntymästä vaan maailman luomisesta. Bysanttilaisen kalenterin ensimmäinen vuosi alkoi siis 1.9.5509 eaa.
Chianti

Chiantin eri variaatioiden viljelyalueet Toscanan maakunnissa. Sininen alue on alkuperäinen Chianto Classicon tuotantoalue.
Chianti on italialainen punaviini. Sitä tuotetaan Keski-Italiassa Toscanan alueella Sienan, Arezzon, Pisan, Pistoian ja Praton maakuntien sekä Firenzen metropolikaupungin alueella. Chianti DOP -laatuviinien (DOCG, Classico, Vin Santo del Chianti, Vin Santo del Chianti Classico) tuotantomäärä on vuosittain runsas miljoona hehtolitraa (1,14 milj. hl vuonna 2016).
Chianti sekoitetaan eri rypäleistä tavallisesti siten, että siinä on 70 % Sangiovesea, 15 % Canaioloa ja 15 % Malvasia Biancaa. Chiantit ovat puolikovia ja keskitäyteläisiä viinejä. Niiden maku on kevyehkön marjainen.
Chiantia valmistetaan seitsemänä eri variaationa: Classico, Rùfina, Colli Senesi, Colli Fiorentini, Montalbano, Colli Aretini ja Colline Pisane. Näistä vain Chianti Classico on peräisin Chiantin viljelyn sydänmailta. Normaalisti Chianti kypsyy 4–7 kuukautta. Pidempään, 38 kuukautta, kypsynyttä Chiantia voi kutsua Chianti Riservaksi. Viinipullon kaulassa oleva mustan kukon (Gallo nero) leima tarkoittaa, että viinintuottaja kuuluu Classicon alueen osuuskuntaan.
Chiantille leimallista on usein pullon alaosan ympärille tehty niinipunos. Sen keksijänä pidetään vuosina 1809–1880 elänyttä paroni Bettino Ricasolia, joka on myös vakiinnuttanut nykyisen Chianti-reseptin.
Chiantia kotiseudullaan Pisassa.
Chianti-pullon niinipunos (fiasco).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chianti Wikimedia Commonsissa
Chianti-viinin kotiseudulla, Seura, 16.08.1939, nro 33, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Claude Buckenham

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Claude Percival Buckenham (16. tammikuuta 1876 Herne Hill – 23. helmikuuta 1937 Dundee) oli brittiläinen jalkapalloilija ja kriketinpelaaja. Hän pelasi jalkapalloa Upton Park FC:lle ja voitti joukkueineen kultaa vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa. Hänet kuitenkin tunnetaan paremmin kriketistä. Hän pelasi sitä vuosina 1899–1914 ja osallistui Test-otteluihin Etelä-Afrikassa 1909–1910.
Carlos Cabezas

| Carlos Cabezas |
| --- | --- |
 Cabezas vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carlos Eduardo Cabezas Jurado
Syntynyt: 14. marraskuuta 1980 (ikä 43) Málaga, Espanja
Kansalaisuus:   Espanja
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  187 cm
Paino:  93 kg
Nyk. joukkue:   CB Murcia
Sarja:  Liga ACB
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1998–2000 2000 2000–2009 2009–2010 2010–2012 2012–2013 2013–2014 2014–:   Unicaja Macías  Círculo Badajoz  CB Málaga  Himki BK  CAI Zaragoza  Saski Baskonia  Baloncesto Fuenlabrada  CB Murcia
Maajoukkueet
:   Espanja
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten koripallo.MM-kilpailut  | Maa:   Espanja> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Japani 2006 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Puola 2009 |  |  |
|  Hopeaa | Espanja 2007 |  |  |
Carlos Eduardo Cabezas Jurado (s. 14. marraskuuta 1980 Málaga) on espanjalainen koripalloilija, maailman- ja euroopanmestari.
Cabezas on edustanut yhtä Venäjän-kauttaan lukuun ottamatta kotimaansa seurajoukkueita, etupäässä synnyinkaupunkinsa CB Málagaa vuosina 2000–2009. Seura voitti vuonna 2011 Korać cupin, vuonna 2006 Espanjan mestaruuden ja vuonna 2005 Copa del Reyn.
Espanjan maajoukkueessa Cabezas on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2006 ja Euroopan mestaruuden vuonna 2009. Vuoden 2007 EM-kilpailuista Cabezasin edustama Espanja saavutti hopeaa, ja vuoden 2005 EM-kilpailuissa maa sijoittui neljänneksi.
Congress for Cultural Freedom

Congress for Cultural Freedom oli järjestö, joka oli perustettu 1950 yhteistyöjärjestöksi Yhdysvaltojen johtamille länttä tukeville kulttuurivaikuttajille ja julkaisemaan länsimielistä politiikkaa kannattavia kulttuurijulkaisuja, merkittävimpänä niistä Encounter. Sen muita julkaisuja olivat saksalainen Der Monat ja ranskalainen Preuves. Järjestö perustettiin Länsi-Berliinissä.
Carl Honoré

Honoré syyskuussa 2008.
Carl Honoré (s. 1967 Skotlanti) on kanadalainen toimittaja, joka luopui urastaan ja ryhtyi hitausliikkeen esitaistelijaksi.
Honoré suoritti tutkinnon Edinburghin yliopistossa aineinaan historia ja italian kieli. Hän on toiminut katulasten parissa Brasiliassa ja sai työstään virikkeen ryhtyä toimittajaksi. Hän on ollut vapaana toimittajana eri puolilla maailmaa, ja hänen artikkeleitaan on ilmestynyt muun muassa lehdissä The Economist ja Observer.
Honoré asuu Lontoossa vaimonsa ja kahden lapsensa kanssa. Hän pitää kotikaupunkinaan Kanadan Edmontonia, jossa hän vietti lapsuutensa.