stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjallisuus
Määritelmä

Kirjallisuus on laaja käsite ja sen täysin tyhjentävä määrittely on hankalaa. Etymologisesti termi viittaa kirjamuotoon ja kirjoitettuun tekstiin, mutta toisaalta kirjallisuudeksi lasketaan joissain yhteyksissä myös sähköisesti julkaistut teokset, sarjakuvat ja suullinen tarinaperinne, eli siis kaikki kirjoitetut tekstit ja puhutut tarinat.
Kirjallisuus jaetaan yleensä kauno- ja tietokirjallisuuteen, jotka erottaa viestinnän tarkoitus. Yksinkertaistaen kaunokirjallisuuden tehtävä on esteettisen kokemuksen tuottaminen, kun taas tietokirjallisuus pyrkii tiedonvälitykseen. Yleisessä kielenkäytössä ja esimerkiksi yliopiston oppiaineena sana kirjallisuus tarkoittaa juuri kaunokirjallisuutta.
Kirjallisuus-sanan käyttäminen eri yhteyksissä on myös arvovalinta. Ilmauksella on vahvoja korkeakulttuurisia konnotaatioita, ja jonkin teoksen tai tekstityypin nimittäminen kirjallisuudeksi ja toisen ei-kirjallisuudeksi on jälkimmäisen vahvaa vähättelyä.
Historiaa > Alkulähteet

Länsimaisen kirjallisuusperinteen voidaan katsoa perustuvan sumerilaiseen kulttuuriin, jonka parissa kehitettiin nykyään nuolenpääkirjoituksena tunnettu kirjoitustapa noin 3200–3000 eaa. Maailmanhistorian ensimmäinen nimeltä mainittu kirjailija oli Urin temppelin ylipapitar Enheduanna. 2200-luvulla ennen ajanlaskun alkua eläneen Enheduannan tuotannosta on säilynyt kuusi pitkää runoa ja 42 temppelihymniä. Monet sumerilaisessa kirjallisuudessa esiintyvät teemat ovat keskeisiä länsimaisen kirjallisuuden rakennusaineksia.
Historiaa > Länsimainen kirjallisuus

Länsimaisen kirjallisuuden kehdoksi määritellään tavallisesti antiikin Kreikka. Antiikin Kreikan kulttuurin on historian kuluessa aika ajoin – myös omana aikanaan – katsottu edustavan inhimillisen sivistyksen huipentumaa. Koska näin ollen ei ole ikään kuin ollut mitään syytä edetä ajassa antiikin Kreikkaa kauemmaksi, on tieto varhemman kirjallisen kulttuurin merkityksestä ainakin länsimaissa ollut harvinaista.
Toisaalta ajatus länsimaisen kirjallisuuden kehdon sijoittamisesta antiikin Kreikkaan on perusteltavissa sikäli, että tuolloin kehittyi selkeä kirjallisuuden lajijako toisaalta Dionysos-jumalan palvontamenoihin kuuluneen näytelmäkilpailuperinteen myötä tragedioihin ja komedioihin, toisaalta Aristoteleen Runousopissaan esittelemän kolmijaon mukaan draamaan, lyriikkaan ja epiikkaan. Näin ollen erityisesti kirjallisuusteorian ja kirjallisuuden tutkimuksen juurien voi katsoa olevan antiikin Kreikassa. Mainitut lajijaot ovat merkityksellisiä länsimaisessa kirjallisuusperinteessä myös sikäli, että erilaiset kirjallisuuden kaanonit, käsitykset ”hyvästä kirjallisuudesta”, ovat eri aikakausina olleet sidoksissa niihin. Esimerkiksi tragediaa on alun perin pidetty komediaa ylevämpänä taidemuotona.
Antiikin Kreikan merkityksellisyydestä kertoo myös se, että eräät maailmankirjallisuuden vaikutuksellisimmat tekstit, joita myöhemmät kirjailijat ovat eri tavoin uusintaneet, ovat peräisin juuri tältä ajalta. Kuuluisimpia esimerkkejä ovat Platonin dialogit, Homeroksen Ilias ja Odysseia tai Sofokleen tragedia kuningas Oidipuksesta, jonka monet katsovat vaikuttaneen esimerkiksi William Shakespearen näytelmään Hamlet.
Kirjallisuuden lajeja

Kirjallisuus jaetaan kaunokirjallisuuteen ja tietokirjallisuuteen. Kaunokirjallisuus jaetaan edelleen proosaan, runouteen ja draamaan.
Kaunokirjallisuuden aiheita ja lajityyppejä
Eroottinen kirjallisuus
Fantasiakirjallisuus
Historiallinen kirjallisuus
Humoristinen kirjallisuus
Veijariromaani
Jännityskirjallisuus
Rikoskirjallisuus
Kauhukirjallisuus
Lastenkirjallisuus
Nuortenkirjallisuus
Romanttinen kirjallisuus
Tieteiskirjallisuus
Kirjallisuuden vetovoiman syitä

Kirjallisuuden vetovoiman syistä ovat akateemisessa maailmassa vähättelevää kohtelua saaneet osakseen ainakin neljä osatekijää, joista kirjallisuudentutkija Rita Felski käyttää nimityksiä tunnistaminen, lumoutuminen, tieto ja sokki. Ne ovat usein keskeisiä seikkoja, kun ihminen, joka ei ole kriitikko tai tutkija, kertoo vaikuttavaksi kokemastaan teoksesta.
Tunnistaminen tarkoittaa sitä, että ihminen löytää teoksesta itsensä. Hän huomaa kirjailijan käsittelevän tuntemuksia, joita itsekin on kokenut. Tällainen havainto saattaa lohduttaa esimerkiksi seksuaalivähemmistöön kuuluvaa ihmistä. Lumoutumisella Felski kuvaa kokijan tempautumista teoksen kuvitteelliseen maailmaan. Lukija ei ole vain passiivinen vastaanottaja, vaan henkilö, joka yrittää ymmärtää teoksen sisältöä. Lumoutuminen lukemiseen on myös tapa irtautua arjesta. Samoin vaikuttavat muun muassa teatterissa käynti tai elokuvan katsominen.
Felskin mielestä tiedon saaminen ei ole vain sitä, että historiallisia romaaneja lukemalla saa käsityksen menneen ajan elämästä. Kirjallisuus voi olla myös apukeino oivaltaa uusia merkityksiä elämänpiirissään ja havaita jonkin arkisen esineen erilaisuus, kun on ollut tekemisessä sellaisen kanssa vaikka runossa tai romaanissa. Sokki puolestaan on voimakas järkytys, jonka kirjallisuus voi aiheuttaa halutessaan hätkähdyttää ja kauhistuttaa.  Paljon lukenut ja kokenut ihminenkin joutuu toisinaan sellaisen tunteen valtaan, ja se jos mikä saa ihmisen vapautumaan turtuneisuudesta.
Kirjallisuus maittain ja kielittäin

Antiikin Kreikan kirjallisuus
Englanninkielinen kirjallisuus
Espanjan kirjallisuus
Italian kirjallisuus
Japanin kirjallisuus
Kiinan kirjallisuus
Latinalaisen Amerikan kirjallisuus
Latinankielinen kirjallisuus
Muinaisen Egyptin kirjallisuus
Puolan kirjallisuus
Ranskan kirjallisuus
Ruotsin kirjallisuus
Saksankielinen kirjallisuus
Suomen kirjallisuus
Venäläinen kirjallisuus
Kirjallisuutta > Yleistä

Neimala, Kaisa & Papinniemi, Jarmo: Lukukirja. Kirja kirjoista.  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21889-0.
Kirjallisuutta > Kirjallisuudentutkimus

Alanko-Kahiluoto, Outi & Käkelä-Puumala, Tiina (toim.): Kirjallisuudentutkimuksen peruskäsitteitä.  (3. tarkistettu painos)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-003-5.
Hosiaisluoma, Yrjö: Kirjallisuusoppi. Aapisesta äänirunoon.  Helsinki:  Avain, 2016.  ISBN 978-952-304-107-3.
Lehtonen, Mikko: Post scriptum. Kirja medioitumisen aikakaudella.  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-087-2.
Vartiainen, Pekka: Länsimaisen kirjallisuuden historia.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-721-6.
Kirjallisuutta > Kirjallisuuslehtiä

Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti Avain.  Helsinki:  Kirjallisuudentutkijain seura, 2004–.  ISSN 1795-3790.
Kirjo. Kirjallisuus- ja kulttuurilehti.  Tampere:  Kirjallisuus- ja kulttuuriyhdistys Kirjo ry, 2000–.  ISSN 1457-4985.
Kritiikki. Nuoren voiman kirjakatsaus.  Helsinki:  Nuoren voiman liitto, 2009–.  ISSN 1798-2014.  Lehden sivut. (Arkistoitu – Internet Archive)
Nuori voima.  Helsinki:  Nuoren voiman liitto, 1907–.  ISSN 0785-677.
Parnasso.  Helsinki:  Otavamedia, 1951–.  ISSN 0031-2320.
Särö. Kirjallisuus- ja kulttuurilehti.  Porvoo:  Kirjallisuus- ja kulttuuriyhdistys Särö, 2006–.  ISSN 1796-394X.  Verkkosivut.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kiiltomato. Kirja-arvosteluja.
Suomalaisen kaunokirjallisuuden suosituimmat teokset (Arkistoitu – Internet Archive).
Yle Areena: Kirjallisuus-aiheisia ohjelmia (videoita).
Yle Areena: Elävä arkisto: Kirjailijahaastatteluja ja -esittelyjä (audioita).
Sadan kirjan lista (Arkistoitu – Internet Archive).
Wikiaineisto. (kaikki kielet)
Authors’ Calendar – Kirjailijakalenteri. (englanniksi)
Sapfo.
Tamás Szombathelyi

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | joukkuekilpailu |  |
Tamás Szombathelyi (s. 1. toukokuuta 1953 Budapest) on unkarilainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja sai siellä hopeaa sekä yksilö- että joukkuekilpailussa.
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1960

Vuoden 1960 koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut pelattiin Bulgariassa Sofian Vasil Levskin kansallistadionilla ulkoilmapeleinä 3.–11. kesäkuuta. Kisoihin osallistui 10 maata.
Joukkueet pelasivat ensin kahdessa lohkossa yksinkertaisen sarjan. Sen jälkeen kolme parasta kummastakin lohkosta pelasi ylemmän loppusarjan niin, että alkusarjassa kohdanneitten joukkueiden ottelutulokset otettiin huomioon. Kaksi huonointa lohkoista ratkaisivat sijat 7.-10. Pudotuspelejä ei pelattu. Ylemmän loppusarjan voitto eli maailmanmestaruus ratkesi viimeisessä ottelussa, jossa kohtasivat siihen mennessä voittamattomat Neuvostoliitto ja isäntämaa Bulgaria. Ulkona pelattu ottelu jouduttiin keskeyttämään viisi minuuttia ennen loppua vesisateen takia. Ottelu jatkui sisähallissa niin, että varsinainen peliaika päättyi 45-45 tasatilanteeseeen. Jatkoajan voitti Neuvostoliitto loppulukemin 53-50.
Turnauksen korikuningatar oli Tšekkoslovakian Dagmar Hubalkova.
Sijoitukset

Neuvostoliitto
Bulgaria
Tšekkoslovakia
Puola
Jugoslavia
Romania
Italia
Alankomaat
Unkari
Belgia
Aiheesta muualla

1960 European Championship for Women FIBA Archive (englanniksi)
Koripallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut
Kirjat Anavim

| Kirjat Anavim |
| --- | --- |
 Näkymä kibbutsiin.
 Kirjat Anavim
 Koordinaatit: 31°48′38″N, 35°7′12″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Jerusalem
Väkiluku (2018):  459
 
 www.kiryatanavim.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirjat Anavim (hepr. ‏קריית ענבים‎) on kibbutsi Israelissa Jerusalemin hallintoalueella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 459.
Maantiede

Kirjat Anavim sijaitsee noin 12 kilometriä Jerusalemin kaupungista länteen Juudean kukkuloiden alueella.
Historia

Kirjat Anavimin kibbutsin perusti Ihud ha-Kevuzot ve-ha-Kibbutzim -niminen järjestö vuonna 1920. Ajatuksen kibbutsin perustamisesta nykyiselle paikalleen oli esittänyt Akiva Ettinger, joka oli kiinnostunut etenkin kukkuloilla tapahtuvasta maanviljelystä ja maan muuttamisen maanviljelylle sopivaksi. Kibbutsin ensimmäiset asukkaat olivat pääasiassa juutalaisia siirtolaisia Itä-Euroopan maista ja paikan päällä he alkoivat harjoittaa maataloutta. Olot kibbutsilla olivat pitkään melko kurjat. Osa kibbutsin asukkaista olisi halunnut siirtää kibbutsin helpommin viljeltävälle seudulle Jisreelin laaksoon. Lopulta he päättivät kuitenkin jäädä ja myöhemmin alueen viinitilat ja hedelmätarhat alkoivat viimein menestyä.
Israelin itsenäisyyssota syttyi vuonna 1948. Kirjat Anavim oli sijaintinsa puolesta hyvin uhattu. Sen kautta tehtiin kuitenkin kaksi suurta operaatiota, operaatio Nahson ja operaatio Makkabi, joiden avulla juutalaiset sotilaat avasivat myöhemmin väylän muuten eristettyyn Jerusalemiin. Sodan jälkeen Kirjat Anavimiin on kehittynyt maatalouden ohella myös teollisuutta ja matkailua.
Väestö

Kirjat Anavimin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 459. Vastaava lukema oli vuonna 1968 301 ja vuonna 2002 314.
Paikallisen maatilan rakennus.
Näkymä valokuvassa vuodelta 1944.
Tamás Molnár

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | vesipallo |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | vesipallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2003 | vesipallo |  |
Tamás Molnár (s. 2. elokuuta 1975 Szeged) on unkarilainen vesipalloilija, hän on vuosia ollut yksi maansa avainpelaajia lajissaan.
Molnar debytoi nuorten maajoukkueessa vuonna 1997 ja A-maajoukkueessa vuotta myöhemmin. Hän joukkueineen saavutti olympiakultaa Sydneystä 2000 ja Ateenasta 2004. Hän oli mukana myös voittamassa Unkarille maailmanmestaruutta Barcelonasta 2003.
Molnar on 192 cm pitkä ja painaa 98 kg.
Tapio Luusua

| Tapio Luusua> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Tapio Petteri Luusua
Syntynyt: 4. elokuuta 1981 (ikä 43) Pelkosenniemi, Suomi
Uran tiedot
Pituus:  185 cm
Seura:  Pyhätunturin Slalom Seura
Laji:  freestylehiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1997–2010
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten freestyle.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten freestyle. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Inawashiro 2009 | kumparelasku |  |
|  Pronssia | Inawashiro 2009 | parikumparelasku |  |
Tapio Petteri Luusua (s. 4. elokuuta 1981 Pelkosenniemi) on entinen suomalainen freestyle-hiihtäjä.
Hän on kumparelaskun hopeamitalisti sekä parikumpareiden pronssimitalisti Japanin Inawashirossa 2009 käydyistä freestylehiihdon maailmanmestaruuskilpailuista. Lisäksi hän on voittanut kaksi maailmancupin osakilpailua kumparelaskussa. Salt Lake Cityn olympialaisissa Luusua sijoittui viidenneksi. Luusua valittiin myös Torinon olympialaisiin, mutta hän joutui viime hetkellä jäämään kisoista pois selittämättömien päänsärkykohtausten vuoksi.
Luusuan seura oli Pyhätunturin Slalom Seura. Luusua on 185 senttiä pitkä ja painaa 75 kiloa. Hänen valmentajanaan toimi Pekka Lehtikallio. Hän on opiskellut Lapin yliopistossa laskentatointa ja hänellä on tutkinto alalta.
Luusua lopetti urheilu-uransa kauden 2009–2010 jälkeen.
Aiheesta muualla

Hiihtoliiton esittely Tapio Luusuasta
Tapio Luusua Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Tapio Luusua, Pyhätunturin kumparelaskija
Jaakko Tuominen (tähtitieteilijä)

Jaakko Tuominen (9. lokakuuta 1909 Turku – 31. tammikuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja tähtitieteilijä ja Helsingin yliopiston professori.
Tuominen opiskeli aluksi Turussa. Hän kiinnostui astrofysiikasta, jonka opiskelu ei silloin ollut Suomessa mahdollista. Tuominen opiskeli ja tutki astrofysiikkaa Euroopassa ja Amerikassa 1933–1940 ja 1946–1950. Hän oli henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina Helsingin yliopistossa 1951–1974.
Tuominen toi Suomeen nykyaikaisen astrofysikaalisen tutkimuksen. Tuomisen ansiota oli Radioastronomisen aseman perustaminen 1952 Helsingin yliopistoon. Asema muuttui 1960-luvun lopulla Astrofysiikan laboratorioksi. Hän myös uudisti suomalaista yliopiston almanakkaa. Tuominen toimi 1964–1970 Ursan puheenjohtajana ja 1975 hänet nimitettiin Ursan kunniajäseneksi.
Hänen poikansa Ilkka Tuominen (1939–2011) oli tähtitieteen professorina Oulun yliopistossa.
Teoksia

On the mass concentration in gaseous stars and allied problems, väitöskirja. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A, Tom. 48, 16. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1938
Die systematische Strombewegung der Sonnenflecke in heliographischer Breite. Sonderabdruck Zeitschrift für Astrophysik. 21. Band. 1-2. Heft. Springer-Verlag, Berlin 1941
Aurinkokunnan arvoitus : aurinko, sen kiertolaiset ja aurinkokunnan synty. Aikamme kulttuuri 20. Otava 1953
A lunar occultation of the Crab Nebula at wave length 3.7 meters ; kirj. Jaakko Tuominen, Matti Karras. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 6, Physica 6. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1957
An occasional decrease in the average reception of Cassiopeia A on 45 Mc/s ; kirj. Jaakko Tuominen, Ilkka Tuominen, Jorma Riihimaa. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 6, Physica 61. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1960
On the rate of scintillation of Cassiopeia A on 45 Mc/s ; kirj. Jaakko Tuominen, Eero Kataja, Jorma Riihimaa. Annales Academiae scientiarum Fennicae. Series A 6, Physica 62. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1960
Toimitustöitä

Luonnon kultainen kirja : Luonnontiedettä sanoin ja kuvin ; toim. Esa Hyyppä, Erkki Kivirikko, Tahvo Kontuniemi ja Jaakko Tuominen ; alkuperäisteoksen The golden treasury of natural history laat. Bertha Morris Parker. Tammi 1955, 2. korj. painos 1959, 3. korj. painos 1967, lisäpainos 1975
Avaruuden kultainen kirja ; kirj. Rose Wyler, Gerald Ames ; kuvitus John Polgreen ; suomeksi toim. Jaakko Tuominen. Tammi 1959
Suomennoksia

Gunnar Larsson-Leander : Johdatus tähtitieteeseen. Gaudeamus, Helsinki 1974, 2. korj. painos 1975, 3. painos 1979 (alkuteos Astronomi och astrofysik)
Aiheesta muualla

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 502.  ("Jaakko Vilhelmi Tuominen (1909–1989)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Tamás Vásáry

Tamás Vásáry
Tamás Vásáry (s. 11. elokuuta 1933 Debrecen) on unkarilainen pianisti ja kapellimestari.
Vásáry teki julkisen ensiesiintymisensä 8-vuotiaana. Hän sai lyhyesti opetusta Ernő Dohnányilta ja voitti vuonna 1948 ensipalkinnon Franz Lisztin kunniaksi järjestetyssä pianokilpailussa. Vásáry suoritti opintonsa József Gátin johdolla Franz Lisztin musiikkiakatemiassa, jossa sittemmin itse työskenteli Zoltán Kodályn avustajana. Unkarin kansannousun vuonna (1956) Vásáry pakeni maasta ja asettui Sveitsiin. Hän teki ensilevytyksensä Deutsche Grammophonille vuonna 1958. Lontoossa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1961 ja New Yorkissa 1962. Pianistina Vásáry tuli parhaiten tunnetuksi Frédéric Chopinin teosten tulkinnoistaan, mutta hänen ohjelmistoonsa on kuulunut myös esimerkiksi Johann Sebastian Bachin, Johannes Brahmsin, Lisztin, Wolfgang Amadeus Mozartin ja Sergei Rahmaninovin teoksia.
1970-luvulla Vásáry aloitti rinnakkaisen uran kapellimestarina. Ensimmäisen esiintymisensä kapellimestarina hän teki vuonna 1971. Vuosina 1979–1982 hän toimi Northern Sinfonian taiteellisena johtajana ja vuosina 1989–1997 Bournemouthin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Budapestin sinfoniaorkesterin musiikilliseksi johtajaksi. Vásáry on myös vieraillut useiden merkittävien orkestereiden kapellimestarina kansainvälisesti ja johtanut välillä pianon ääreltä. Vuonna 2006 hän perusti Maailman Zoltán Kodály -nuoriso-orkesterin. Vásáryn kapellimestarina levyttämiin teoksiin kuuluvat muiden muassa Ludwig van Beethovenin sinfoniat, Chopinin pianokonsertot sekä eräät Arthur Honeggerin ja Ottorino Respighin teokset.
Vásáry on Kossuth-palkinnon saaja.
Tanskan urheilu- ja liikuntapolitiikka

Tanskan tavoitteena on olla maailman aktiivisin liikuntamaa.
Tanskan urheilu- ja liikuntapolitiikan tavoite on tehdä Tanskasta maailman aktiivisin maa liikunnan harrastamisessa. Tanskan urheilu- ja liikuntapolitiikan keskeisiä toimijoita ovat voittoa tavoittelemattomat järjestöt sekä kouluissa annettava fyysinen kasvatus. Kouluilla on velvollisuus varmistaa, että lapset saavat vähintään 45 minuuttia liikuntaa päivässä. 1970-luvun puolivälistä urheilupolitiikan painopiste on laajentunut muihin yhteiskunnallisiin tavoitteisiin, kuten terveydellisiin ja sosiaalisiin lähtökohtiin. Urheilu- ja liikuntapolitiikka on Tanskan kulttuuriministeriön alaista toimintaa, mutta se vaikuttaa myös muiden ministeröiden politiikka-alueisiin terveyttä ja yhteiskunnallisia näkökohtia koskettavissa aiheissa.
Kansalliset strategiat ja tavoitteet

Tanskan urheilupolitiikan tavoitteet on määritelty urheilupolitiikan tavoiteohjelmassa (2016) ja urheilua koskevassa poliittisessa sopimuksessa (2014). Poliittinen sopimus on voimassa vuoteen 2026 saakka. Sopimusten keskeinen tavoite on tehdä Tanskasta maailman aktiivisin maa liikunnan harrastamisessa. Keskeinen tavoite on, että 75 prosenttia väestöstä osallistuu urheiluun ja liikuntaan ja että 50 prosenttia väestöstä on aktiivisia urheilujärjestöissä vuonna 2025. Osana tavoitetta korostetaan urheilujärjestöjen vastuuta osallistaa ryhmiä, jotka eivät muuten osallistuisi urheiluun. Sopimukset vahvistavat Tanskan urheilupolitiikkaa esimerkiksi huippu-urheilussa, dopingin torjunnassa ja koululiikunnassa.
Koululiikunta

Vuoden 2013 koulu-uudistuksen jälkeen julkisissa peruskouluissa ja lukioissa on edellytetty 45 minuutin päivättäistä urheilua ja liikuntaa. Poliittisen sopimuksen osana neljä merkittävintä urheilujärjestöä auttavat uudistuksen toteuttamisessa. Dansk Skoleidræt-järjestö sai vuosina 2015–2017 erityisrahoitusta uudistuksen toteuttamsieen. Sopimuksen osapuolet tukevat Tanskan urheiluliittoa ja ruohonjuuritason organisaatioita tavoitteen toteuttamisessa.
Tapio Mattila

Tapio Mattila (7.10.1960)
Lauri Tapio Mattila (8. kesäkuuta 1919 Hausjärvi – 13. elokuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja -johtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Mattilan vanhemmat olivat ylikonduktööri Lauri Mattila ja Hilda Sofia Vaahtera ja puoliso vuodesta 1945 agronomi Anna Marjatta Räsänen. Mattila tuli ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta 1939 ja valmistui Helsingin yliopistosta agronomiksi 1948 ja maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1949. Hän oli maataloushallituksen tilastotoimistossa 1949 ja Maataloustuottajain Keskusliitossa tutkimusosaston tutkija 1950–1954, tiedotussihteeri 1954–1964, yleisen osaston hoitaja 1964–1977 ja johtaja erikoistehtävissä 1977–1979. Mattilalla oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä maatalouteen liittyvissä toimikunnissa ja yhteistyöelimissä. Valtion hankintakeskuksen johtokuntaan hän kuului 1972–1980 ja Suomen ja Puolan, Unkarin, Bulgarian, Tšekkoslovakian, Neuvostoliiton ja Saksan demokraattisen tasavallan välisiin kauppavaltuuskuntiin 1970-luvulla. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Mattila sai 1981.
Aiheesta muualla

Riitta Mäkinen: Tapio Mattila Biografiasampo.