stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asola
Historia

Asolan nimi liittyy alueen asutushistoriaan ja on johdettu Koivukylän puistotien, Asolanväylän ja Sydäntien rajaaman alueen rintamamiestaloista. Maatalousministeriön asutusasiainosasto eli Aso oli jälleenrakennuskauden keskeinen organisaatio, jonka mallipiirustusten mukaan Asolan rintamamiestaloja rakennettiin.
Kaupunginosan väestö on kasvanut 2000-luvulla voimakkaasti, kun Asolanväylän ja radan väliin Rekolan aseman läheisyyteen sekä Rekolanmäkeen valmistui uusia kerrostaloalueita. Myös aivan Rekolan aseman tuntumaan on noussut kerrostaloja. Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus kaupunginosan väestöstä oli 21,4 prosenttia.
Luonto

Laajat metsäalueet luonnehtivat Asolan länsi- ja pohjoisosia. Metsämaisema muodostuu tyypillisesti sekametsistä ja korpikuusikoista. Luontoa on kaupunginosassa runsaasti, mutta osa siitä on myös pikkuhiljaa häviämässä rakentamisen tieltä. Matarin täyttömäeltä alkaa luonnon eliöstön kannalta merkittävä viherkäytävä, joka jatkuu Rekolanmetsänä ja edelleen kohti Kylmäojan korpea. Kylmäojan korpi metsineen on luonnonsuojelualuetta, josta osa sijaitsee Asolassa. Rekolanoja virtaa Asolan itäreunalla, ja sitä reunustavat luonnontilaiset puronvarsilehdot. Puron ympäristö on ekologinen käytävä monille eläimille ja kasveille. Etenkin linnut suosivat puron luontoa.
Palvelut

Kaupunginosan palveluihin kuuluvat myös neljä päiväkotia, Rekolanmäen koulu, Rekolan seurakunnan Asolan seurakuntatalo, Asolan vapaapalokunnan tilat, kolme palvelutaloa sekä ikäihmisille asumisen, vapaa-ajan ja kuntoutukseen liittyviä palveluja tarjoava palvelukeskus Foibe (arkkitehdit Mikko Heikkinen ja Markku Komonen 1994, arkkitehti Kirsti Sivén 2007). Peijaksen sairaalan pohjoispuolella on Rekolan kartano, jossa on toiminut nuorten turvatalo.
Asolan pohjoisosaan on rakenteilla Elmon urheilupuisto. Sen on tarkoitus valmistua vuonna 2025. Kävijöitä urheilupuiston arvioidaan saavan noin 300 000–350 000 vuodessa.
Rakennuskantaa eri aikakausilta

Asolan eteläosassa sijaitsee vanhoja rintamamiestaloja.
Peijaksentie, 1990-luku
Viidakkokuja, 2000-luku
Valtimotie, 2010-luku
Lipstikkakuja, 2020-luku
Ojalehdonkuja, 2020-luku
Kirjallisuutta

Aalto, Hannele ym.: Asola – korvesta kyläksi : kehitys vuosina 1949–2009. Vantaa: Asolan historiikkitoimikunta, 2009. ISBN 978-952-92-5285-5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asola Wikimedia Commonsissa
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Asterit

| Koruasterit |
| --- | --- |
 Elokuunasteri (Aster amellus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Asteroideae
Tribus::  Astereae
Suku::  Koruasterit Aster  L.
Katso myös
   Asterit Wikispeciesissä   Asterit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koruasterit eli asterit (Aster) on suku asterikasvien (Asteraceae) heimossa. Sukuun kuuluu monia koristekasveja. Nimi Aster tulee muinaiskreikan sanasta astēr (ἀστήρ), joka tarkoittaa ”tähteä”, sillä kukinto on tähden muotoinen.
Kuvaus

Asterit ovat ruohovartisia monivuotisia kasveja, jotka usein kasvattavat maarönsyjä. Lehdet ovat kierteisiä ja ehyitä. Kukinto on mykerö. Mykeröstö on tavallisesti huiskilomainen. Mykerön kehräkukat ovat keltaisia tai purppuranpunaisia torvikukkia. Laitakukat ovat valkoisia, sinisiä tai violetteja ja tavallisesti kielimäisiä. Hedelmä on litteä ja karvainen pähkylä, jossa on lenninhaiven.
Luokittelu

Uudemman luokittelun mukaan astereiden sukuun luetaan vain lajit, jotka ovat selvästi läheistä sukua suvun tyyppilajille elokuunasterille (Aster amellus). Sukuun kuuluneita pohjoisamerikkalaisia lajeja on erotettu omiin sukuihinsa, muun muassa Eurybia ja Symphyotrichum. Kiinanasteri (Callistephus chinensis) kuuluu omaan sukuunsa.
Lajeja ja muunnoksia

Alla oleva luettelo perustuu Viljelykasvien nimistöön 2004. Suluissa uudemman luokittelun tieteellisiä nimiä.
Aster ageratoides – pursuasteri
Aster alpinus – alppiasteri
Aster amellus – elokuunasteri
Aster conspicuus – pulska-asteri
Aster cordifolius – hertta-asteri (Symphyotrichum cordifolium)
Aster divaricatus – varjoasteri
Aster ericoides – kanerva-asteri
Aster himalaicus – himalajanasteri
Aster laevis – siloasteri
Aster macrophyllus – lehtoasteri
Aster novae-angliae – tuoksuasteri (Symphyotrichum novae-angliae)
Aster novi-belgii – syysasteri (Symphyotrichum novi-belgii)
Aster patulus – mökinasteri
Aster pilosus var. pringlei – huopa-asteri
Aster ptarmicoides var. lutescens – huiskuasteri
Aster sedifolius – pikkuasteri (Galatella sedifolia)
Aster sibiricus – siperianasteri (Eurybia sibirica)
Aster tataricus – tataariasteri
Aster tongolensis – juhannusasteri
Aster tripolium – meriasteri (Tripolium vulgare)
Aster turbinellus – siroasteri
Aster umbellatus – sarja-asteri
Aster vimineus – kaita-asteri
Aster yunnanensis – tiibetinasteri
Aster altaicus, syn. Heteropappus altaicus – sinnikki
Aster incisus, syn. Kalimeris incisa – metsäasteri
Risteymiä ja lajikeryhmiä

Aster × alpellus – heinäkuunasteri
Aster Dumosus-ryhmä – reunusasteri
Aster × frikartii – nappiasteri
Aster × salignus – pajuasteri
Aster Universum-ryhmä – leikkoasteri
Vantaan vankilan matkasellisurma

Vantaan vankilan matkasellisurma tapahtui 25.–27. tammikuuta 2022 Vantaan vankilassa. Tapahtuma-aikana Vantaan vankilan matkasellissä surmattu uhri oli tuomittu 14- ja 15-vuotiaisiin tyttöihin kohdistuneista seksuaalirikoksista.
Tapahtumien kulku

Vantaan vankilan matkasellissä 20-vuotias Abshir Diini Muye ja 24-vuotias Perttu Oskari Pyynönen olivat sellaisessa käsityksessä, että uhri olisi tuomittu kahdeksanvuotiaan lapsen raiskaamisesta, vaikka todellisuudessa uhri oli tuomittu kahden 14- ja 15-vuotiaiden tyttöjen seksuaalisesta ahdistelusta. Väärä tieto sai aikaan sen, että uhria ryhdyttiin pahoinpitelemään sellissä. Häntä kidutettiin ja raiskattiin kahden vuorokauden ajan vain muutaman metrin päässä vartijoista. Tapahtuman kestäessä sellin ovella kävi useita vartijoita. Uhri murhattiin lopulta tukehduttamalla.
Oikeuskäsittely

Huhtikuussa 2023 Itä-Uudenmaan käräjäoikeus tuomitsi Perttu Pyynösen ja Abshir Muyen elinkautisiin vankeusrangaistuksiin murhasta ja törkeästä raiskauksesta. Muye ja Pyynönen velvoitettiin yhteisvastuullisesti korvaamaan uhrin vanhemmille 15 000 euroa henkirikoksen aiheuttamasta kärsimyksestä, hautajaiskulut sekä toiselle vanhemmalle tilapäisestä psyykkisestä haitasta 7 500 euroa. Uhrin sisaruksille tuomitut velvoitetaan korvaamaan 6 000 euroa kullekin. Pynnönen ja Muye valittivat tuomioistaan hovioikeuteen, mutta Muye perui myöhemmin valituksensa. Muyen elinkautinen tuomio jäi siis voimaan. Hovioikeus ei muuttanut Pynnösen tuomiota.
Askainen

| Askainen Villnäs> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Masku ja Naantali |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°34′20″N, 021°51′55″E
Lääni:  Länsi-Suomen lääni
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  017
Hallinnollinen keskus:  Askaisten kirkonkylä
Perustettu:  1876
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Masku Lemu Askainen
– syntynyt kunta:  Masku
Pinta-ala:  95,96 km²  (1.1.2008)
– maa:  62,62 km²
– sisävesi:  0,36 km²
– meri:  32,98 km²
Väkiluku:  1 007   (31.12.2008)
– väestötiheys:  16,08 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  16,3 %
– 15–64-v.:  64,8 %
– yli 64-v.:  19,0 %
Askainen (ruots. Villnäs) on entinen Suomen kunta, joka nykyään on osa Maskua Varsinais-Suomen maakunnassa. Askaisten ja Lemun kunta liittyivät Maskuun 1. tammikuuta 2009. Uuden kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna. Naapurikunnat ennen kuntaliitosta olivat Lemu, Merimasku, Mynämäki, Taivassalo ja Velkua.
Askaisten tunnetuin nähtävyys, marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnettu Louhisaaren barokkityylinen kartanolinna vietti 350-vuotisjuhliaan vuonna 2005. Nähtävyyksiin kuuluu myös vanha kivikirkko, jonka vuonna 1653 valmistuneet lyijylasi-ikkunat ovat Suomen vanhimmat.
Askaisiin kuuluneet Livonsaari ja Lempisaari siirtyivät vuonna 2011 osakuntaliitoksella Maskulta Naantalille.
"Meren rannalla, lähellä Turkua" oli kunnan motto.
Maantiede

Askainen oli maisemallisesti tyypillinen Turun saariston sisäosien kunta. Siihen kuuluivat Mynämäenselän ja Lemunlahden väliin työntyvän niemimaan kanta- ja keskiosa, pääosa Livonsaaresta ja muutama pienempi saari niiden ympärillä. Suurin osa niemimaasta oli aikoinaan useana peräkkäisenä saarena, mutta maankohoamisen seurauksena salmet ovat kuroutuneet umpeen, ja Lempisaari on kasvanut kiinni mantereeseen. Askaisten korkein maastonkohta niemimaan keskiosassa ulottuu 68 metrin korkeudelle merenpinnasta, ja Livonsaaren korkeimmat kohdat ovat 50 metriä merenpinnan yläpuolella. Tasaiset savimaat ovat entisten merenlahtien ja salmien pohjia.
Kylät ja kulmakunnat

Askaisissa on 32 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ahtinen  Askainen  Autuinen  Hannula  Heikkilä  Kainu  Kairinen  Kankare  |  Karvatti  Kaukounen  Kauppinen  Kiiainen  Laaleinen  Lempisaari  Lempoinen  Louhisaari  |  Manna  Merijärvi  Mikoinen  Nepola  Paavainen  Palsala  Pukkila  Rantala  |  Rauvola  Riihilä  Tillinperä  Toivainen  Tättäläinen  Vanhakylä  Vilu  Vuorlahti  |
Muita alueita Askaisissa ovat lisäksi Antikainen, Auttinen, Iiroinen, Kaamanen, Karavainen, Koskoinen, Laakinen, Livonsaari, Raumharja, Ruohoisenmaa, Taloinen ja Tävälä.
Tapahtumat

Askaisissa järjestetään vuosittain kurkkumarkkinat. Livonsaaressa järjestetään vuosittain kesäkuussa Livonsaari-päivä, jossa valitaan muun muassa vuoden savustaja.
Historia

Karvatin pitäjä perustettiin nykyisen Askaisten alueelle, Lemun ja Maskun kirkkopitäjiin, noin vuonna 1405. Pitäjän tehtävänä oli muun muassa oikeustoimien hoitaminen ja veronkanto. Pitäjän historia oli varsin lyhytaikainen.
Askainen on entinen Lemun kappeli, jossa oli oma kappalainen ainakin vuonna 1592. Senaatin päätöksellä Askainen tuli itsenäiseksi seurakunnaksi vuonna 1910, mutta lopullisesti itsenäistyminen toteutui vasta vuonna 1938.
Askaisten ensimmäinen kuntakokous pidettiin 12.5.1869 Karvatin Potilassa. Puhetta johti Lempisaaren isäntä G. A. von Haartman. Kunta muodostettiin Willnäsin kappelin alueesta.
Kulttuuri > Murre

Askaisten alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Askaisten murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Maskun alaryhmään. Mynämäellä, Karjalassa, Mietoisissa ja Askaisissa puhuttu murre muodostaa oman Mynämäen seudun alaryhmänsä Maskun alaryhmässä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Askaisten pitäjäruoiksi äänestettiin 1980-luvulla kalapata sekä mustaherukan lehdistä ja sitruunasta uutettu ja hiivalla käytetty Louhisaaren juoma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Askainen Wikimedia Commonsissa
Askaisten vanhoja karttoja Kansallisarkiston palvelussa
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Louhisaaren kartanolinna Askaisissa.
Aurinkovakio

Aurinkovakio ajan funktiona.
Aurinkovakio on Auringosta tulevan sähkömagneettisen säteilyn vuontiheys Maan tai muun planeetan kaasukehän ulkorajalla: toisin sanoen se kuvaa Auringosta tulevan säteilyn tehoa pinta-alayksikköä kohti säteilyä vastaan kohtisuoralla tasolla. Aurinkovakion arvo on 
Maassa noin 1368 W/m². Se vaihtelee Maan kiertäessä radallaan molempiin suuntiin +/- 3,5 %. Aurinkovakiosta ilmoitetaan eri arvoja, yleensä välillä 1350–1390 W/m².
Käytännössä Maahan pääsee ilmakehän läpi säteilyä Auringon suuntaan osoittavalle pinnalle noin 60 % eli 800–1000 W/m². Koska maanpinta ei yleensä ole säteilyä vastaan kohtisuorassa, säteilyteho maanpinnan pinta-alaa kohti on pienempi.
Aurinkovakio lasketaan kokonaisvuontiheyden mukaan niin, että arvossa ovat mukana kaikki aallonpituudet – eli Auringosta tulevan sähkömagneettisen säteilyn koko spektri. Aurinkovakion arvo on suhteellisen vakaa; vaihtelu riippuu auringonpilkkujen määrästä.
Aurinkovakiota

| (Kääpiö)planeetta | Etäisyys   AU | Keskimääräinen   Ee W/m² | Ee verrattuna   Maahan |
| --- | --- | --- | --- |
| Merkurius | 0,387 | 9123 | 6,673 |
| Venus | 0,723 | 2615 | 1,913 |
| Maa | 1 | 1367 | 1 |
| Mars | 1,524 | 589 | 0,431 |
| Ceres | 2,766 | 179 | 0,131 |
| Jupiter | 5,204 | 50 | 0,037 |
| Saturnus | 9,582 | 15 | 0,011 |
| Uranus | 19,201 | 3,7 | 0,0027 |
| Neptunus | 30,047 | 1,5 | 0,0011 |
| Pluto | 39,236 | 0,9 | 0,00065 |
| Eris | 67,695 | 0,3 | 0,00022 |
Asutustoiminta Suomessa

Torppareita ojankaivussa.
Asutustoiminta oli keskeistä yhteiskuntapoliittista toimintaa Suomen itsenäisyyden alkuajoista 1950-luvulle saakka. Sen tavoitteena oli muodostaa uusia itsenäisiä maatiloja ja tukea olemassa olevien tilojen elinkelpoisuutta. Käytettyjä keinoja olivat lakien säätäminen ja valtion varoista maksettavat avustukset, lainat ja palkkiot. Asutuslainsäädännön avulla hankittiin maata uusia tiloja ja entisten tilojen lisämaita varten. Asutustoiminnalla pyrittiin muokkaamaan maanomistussuhteita tarkoituksenmukaiseksi katsottuun suuntaan.
Varhaisvaiheet

Keskiajalla asutustoiminnalla pyrittiin asuttamaan asumattomia erämaita ja uudella ajallakin keskeinen päämäärä oli uudisraivaus. Talonpojat asuttivat erämaita omaehtoisesti 1500-luvulla, Peräpohjolassa vielä 1600-luvullakin. Tämä ei kuitenkaan ollut kruunun ohjaamaa varsinaista asutustoimintaa, vaikka valtiovalta tuki sitä kehotuksin, verovapauksin ja saantokirjoja jakaen.
Varsinainen valtion harjoittama aktiivinen asutustoiminta alkoi 1700-luvun puolivälissä. Valtio luovutti talonpojille tiluksia, joita mikään talo tai kyläyhteisö ei voinut väittää omakseen, sekä niin sanottuja liikamaita. Liikamaa oli isojaossa valtiolle erotettu taloille jakamatta jäänyt maa, joka jäi jäljelle kylän maiden jaossa. Liikamaata voitiin erottaa vain talonpoikien maasta. Aatelin maat ja säteriratsutilat olivat siitä vapaat. Vuosina 1721–1809 perustettiin 7 371 kruununuudistilaa, joista yli puolet sijaitsi Pohjanmaalla. Asutustoiminta hiljeni autonomian aikana. Vuosina 1810–1875 perustettiin vajaat 4 000 tilaa. Tilojen perustamista vähensi valtion haluttomuus antaa pois metsiään puutavaran arvon noustessa, maan luovutusvaatimusten väheneminen ja isojakojen valmistuminen.
Nykyaikaisemmasta asutustoiminnasta voidaan puhua 1900-luvulla, jolloin harjoitettiin sosiaalista asutustoimintaa maanomistusolojen uudelleen järjestämiseksi. Toiminta voidaan jakaa maanvuokraolojen järjestämiseen ja maan hankkimiseen. Asutustoiminnan tarve havaittiin jo 1800-luvulla. Torppariväestön kasvu ja maaseudun tilattoman väestön kasvu loi yhteiskunnallisia epäkohtia. 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa lähes puolet maatalousväestöstä oli ilman omaa tilaa tai vuokratilaa. Tilattomien maannälkä oli kova.
Asutustoiminnan järjestäminen jäi kuitenkin lähinnä suunnitteluasteelle ennen Suomen itsenäistymistä. Jonkin verran asutustoimintaa tuettiin 1890-luvulta lähtien, jolloin alettiin myöntää lainoja valtion varoista. Tarkoitukseen määrättiin 150 000 markkaa keisarillisella käskykirjeellä 5. huhtikuuta 1892 ja 400 000 markkaa senaatin kirjeellä 26. toukokuuta 1896. Rahasummat yhdistettiin Tilattoman väestön lainarahastoksi, jota hoiti valtiokonttori.
Pientilojen aikakausi

Vuonna 1909 säädettiin maanvuokra-asetus (12/1909), joka pyrki vakiinnuttamaan ja parantamaan vuokramiesten asemaa. Asutuslainsäädäntö alkoi varsinaisesti muotoutua sisällissodan aikana, ja 1918–1922 eduskunta sääti useita asiaa koskevia lakeja. Tärkeimmät lait olivat laki vuokra-alueiden lunastamisesta eli torpparilaki (135/1918) ja laki maan hankkimisesta asutustarkoituksiin eli Lex Kallio (278/1922). Muita säädöksiä olivat laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja niillä olevain vuokra-alueiden lunastamisesta (129/1922) ja sen täytäntöönpanoasetus (171/1922) sekä maatalousministeriön päätös asetuksen soveltamisesta (187/1922). Lakien perusteella vuokramiehet saivat lunastaa vuokra-alueensa itsenäisiksi tiloiksi. Asutustoimintaa johti 1917 perustettu asutushallitus.
Keskeisin asutustoiminnan muoto 1920- ja 1930-luvulla oli vuokratilojen lunastaminen maanviljelijöiden omiksi. Valtio tuki tätä toimintaa pitkäaikaisin lainoin. Samaan aikaan pientilojen elinkelpoisuutta pyrittiin parantamaan hankkimalla niille lisämaita, ja tilattomalle väestölle hankittiin maata. Talvisotaan mennessä yli 90 000 vuokraviljelmää oli muuttunut itsenäisiksi tiloiksi ja uusia itsenäisiä tiloja oli muodostunut noin 120 000 kappaletta. Vuokraviljelmäjärjestelmä oli siten lähes kokonaan purettu. Maata uusille viljelmille saatiin valtion maista ja vapaaehtoisin kaupoin yksityistiloilta. Pakkolunastusta käytettiin harvoin, vaikka lait sen sallivatkin. Uusi asutuslaki (332/1936) tuli voimaan vuoden 1938 alussa, ja asutushallitus lakkautettiin 1937. Asutushallituksen tehtävät siirrettiin maatalousministeriöön perustetulle asutusasiain osastolle eli ASO:lle.
Sodan seuraukset

Vuoden 1936 asutuslakia ei ehditty juuri soveltaa käytäntöön ennen talvisotaa. Talvisodan vuoksi 40 000 maanviljelijäperhettä joutui jättämään tilansa. Heidän asuttamisekseen säädettiin siirtoväen pika-asutuslaki (346/1940). Lain perusteella muodostettiin yli 8 000 tilaa. Asutustoimet jouduttiin jatkosodan alkamisen vuoksi keskeyttämään.
Sotien jälkeen säädettiin vuoden 1945 maanhankintalaki (396/1945), joka oli voimassa vuoteen 1958. Lain perusteella muodostettiin yli 100 000 tilaa ja tonttia, jotka olivat tyypiltään viljelys-, asuntoviljelys- ja asuntotiloja sekä rintamamiestontteja. Tilojen peltoala oli yleensä alle 15 hehtaaria. Noin 40 prosenttia maasta saatiin valtion maista ja loput pakkolunastamalla kuntien, seurakuntien, yhtiöiden ja yksityisten maaomaisuutta. Maata hankittiin siirtoväen lisäksi sota­invalideille, sotaleskille, sotaorvoille, perheellisille rintamamiehille sekä maataloustyöntekijöille, jotka menettivät ansiomahdollisuutensa asutustoiminnan vuoksi.
Muodostetut asutustilat osoittautuivat pääsääntöisesti liian pieniksi kannattavan koneistetun maatalouden tarpeita varten. Asutustoiminnassa tuli keskeiseksi lisämaiden hankinta ja pitkäaikaisin lainoin avustettu raivaus- ja rakennustoiminta. Varsinainen asutustoiminta päättyi 1958 maanhankintalain kumoamiseen. Vuoden 1959 alussa tuli voimaan maankäyttölaki (353/1958) ja laki valtion maan käyttämisestä ja maan pakkolunastamisesta maankäyttölain tarkoituksiin (359/1958). Maankäyttölaki korvattiin maatilalailla (188/1977). Nämä lait ja niiden mukaiset toimet kuuluvat pikemminkin maatalouspolitiikkaan kuin asutustoimintaan. Asutushallitus perustettiin uudelleen 1959 ja lakkautettiin 1970. Se saattoi loppuun sotien jälkeisen asutustoiminnan ja oli keskeinen toimija maaseudun asuntotuotannon rahoittajana. Asutushallituksen jäljellä olevat asutustoimintatehtävät siirtyivät maatilahallitukselle.
Aiheesta muualla

Laki vuokra-alueiden lunastamisesta (135/1918)
Laki valtion metsämaiden asuttamisesta ja niillä olevain vuokra-alueiden lunastamisesta (129/1922)
Asetus valtion metsämaiden asuttamisesta ja niillä olevien vuokra-alueiden lunastamisesta (171/1922)
Laki maan hankkimisesta asutustarkoituksiin (278/1922)
Aurora (jumalatar)

Aurora jättää Tithonoksen. Francesco Solimena, 1704
Aurora tai Auróra on roomalaisessa mytologiassa aamuruskon jumalatar. Hänen esikuvansa on kreikkalaisten jumalatar Eos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurora (jumalatar) Wikimedia Commonsissa
Sirkka Aura

Sirkka Aura (s. 1942 Pori) on suomalainen yritysjohtaja ja kirjailija, koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri. Aura toimi Invest in Finlandin toimitusjohtajana 1999–2005. Hän oli Postipankissa monissa tehtävissä vuosina 1987–1999, viimeisimpänä pankinjohtajana. Hän oli Postipankin New Yorkin konttorin vice president vuosina 1995–1997. Ennen pankkiuraa Aura toimi Martela-konsernissa, Stockmann-Ornossa, tutkijana Rautaruukissa ja Suomen Teollisuusliitossa sekä assistenttina Helsingin kauppakorkeakoulussa.
Auran aikana Invest in Finland vakiinnutti asemansa merkittävänä elinkeinoelämän toimijana.lähde? Aura puhui kotimaassa ulkomaisten investointien merkityksestä kansainvälisen liiketoimintaosaamisen lisäämisessä ja esitteli ulkomailla Suomea investointikohteena.
Sirkka Auran esikoisromaani Valheita Manhattanilla julkaistiin kesällä 2012. New York -sarja jatkui romaanilla Amerikan aika. Auran kolmas teos Viisisataa kiloa vuodelta 2015 on kokoelma tarinoita. Jokainen kirjoitettu sana, Bisnesnaisen päiväkirja 1984-2005 vuodelta 2016 on autenttista päiväkirjatekstiä.
Teokset

Valheita Manhattanilla  Ballara Kustannus 2012, ISBN 978-952-93-0627-5
Amerikan aika  Ballara Kustannus 2013, ISBN 978-952-67960-0-0
Viisisataa kiloa  Ballara Kustannus 2015, ISBN 978-952-67960-1-7
Jokainen kirjoitettu sana, Bisnesnaisen päiväkirja 1984-2005 Ballara Kustannus 2016, ISBN 978-952-67960-5-5
Aiheesta muualla

http://www.kauppapolitiikka.fi/public/default.aspx?contentid=155130&nodeid=41404&contentlan=1&culture=fi-FI%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.samedanltd.com/magazine/12/issue/43/article/1236 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.talouselama.fi/liitetyt/article163209.ece%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.sitra.fi/NR/exeres/01BD5ED4-DCCA-4485-9497-FD7946DC0142.htm%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.kauppalehti.fi/5/i/talous/uutiset/avoinarkisto/trindex.jsp?xid=24565&date=2001/01/15%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://news.bbc.co.uk/2/hi/business/2329165.stm
Anu Avaskari

Anu Avaskari (s. 1956 Tornio) on inarinsaamelainen poliitikko. Avaskari on pitkäaikainen Inarin kunnanvaltuuston puheenjohtaja, saamelaiskäräjien jäsen ja Anarâšahin (Inarinsaamelaiset ry:n) puheenjohtaja. Koulutukseltaan Avaskari on sosionomi (AMK) ja on työskennellyt päihdetyöntekijänä. Avaskari on ollut Inarin kunnanvaltuustossa Sitoutumattomien valtuustoryhmässä, Keskustan ja nyt Kokoomuksen kunnanvaltuutettuna. Maaliskuussa 2018 Avaskari sai rajavartiolaitoksen ansiomitalin.
Anu Avaskari on valittu Inarin kunnanvaltuustoon, aluksi varavaltuutetuksi 1989 ja valtuutetuksi 1993.
Avaskari on Eero Avaskarin lapsi ja Kunnan-Antti Avaskarin pojantytär.