stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
PMMP
Historia > 2005–2009

Yhtyeen todellinen läpimurto tapahtui keväällä 2005 julkaistulla Kovemmat kädet -albumilla, joka pysyi Suomen virallisella albumilistalla yhtäjaksoisesti yli vuoden. Osaltaan listamenestykseen vaikutti albumista myöhemmin julkaistu uusi niin sanottu "kumipainos", joka sisälsi version Noitalinna huraa! -yhtyeen kappaleesta ”Pikkuveli” sekä YleX:n vuoden 2005 kesäkumikappaleen ”Kumivirsi”. Kovemmat kädet valittiin Rumba-lehden kriitikkoäänestyksessä vuoden 2005 parhaaksi kotimaiseksi albumiksi ja ”Matkalaulu” parhaaksi kotimaiseksi kappaleeksi. Tämän lisäksi PMMP sai viisi Emma-ehdokkuutta ja yhtyeen tuottaja Jori Sjöroos vielä yhden. PMMP palkittiin Emma-gaalassa vuoden yhtyeenä ja sen albumi Kovemmat kädet sekä parhaana albumina että parhaana popalbumina. PMMP oli ehdolla vuoden 2006 MTV Europe Music Awards -gaalassa vuoden parhaaksi suomalaiseksi yhtyeeksi, mutta voitto meni Poets of the Fallille. Vuoden 2006 Emma-gaalassa PMMP sai levyllään Leskiäidin tyttäret Emma-palkinnot parhaasta pop-albumista ja parhaasta albumista.
Marraskuussa 2006 julkaistua kolmatta albumia Leskiäidin tyttäret myytiin kauppoihin välittömästi platinalevyyn oikeuttavat yli 30 000 kappaletta, ja se nousi julkaisuviikollaan myös Suomen albumilistan kärkeen. PMMP on tukenut näkyvästi Amnesty Internationalin työtä naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan ja muun muassa Leskiäidin tyttäret -levyn parisuhdeväkivallasta kertova singlekappale sai nimekseen ”Joku raja” Amnestyn kampanjan mukaan. PMMP on toiminut mallina myös Amnesty Internationalin "Joku raja" -vaatemallistolle.
PMMP jäi keikkatauolle elokuussa 2007 Luodin ja Vesalan äideiksi tulon vuoksi. Luoti synnytti esikoisensa marraskuussa 2007 ja Vesala huhtikuussa 2008. Marraskuussa 2007 ilmestyi PMMP:n neljäs albumi, lastenlauluista koostuva Puuhevonen. Yhtyeestä julkaistiin myös Vesalan, Luodin, Pasi Kostiaisen sekä Hanna Ylösen toimittama kirja "PMMP" sekä Kuulkaas live! -DVD lokakuussa 2008.
Syksyllä 2008 PMMP levytti Piltti-lastenruokamerkille ilmaiseksi hyväntekeväisyytenä mainoskappaleen Aatsipoppaa. Piltin omistaa kuitenkin maailman suurin ruoka- ja juomayhtiö Nestlé, jota on boikotoitu 1970-luvulta lähtien sen äidinmaidonkorvikkeen Afrikassa välillisesti aiheuttamien kuolemien vuoksi.
Bändin viides pitkäsoitto Veden varaan ilmestyi 25. maaliskuuta 2009. Levy voitti Teosto-palkinnon. Albumin myötä PMMP sai vuoden 2010 Emma-gaalassa vuoden albumin, vuoden rock-albumin sekä vuoden yhtyeen Emman. Veden varaan -albumilta nousi jättihitiksi kappale ”Lautturi”, joka oli sekä lataus- että singlelistan neljäs sekä radioiden soitetuin kappale. Kesällä 2009 yhtye perui muutamia keikkoja Luodin toisen lapsen syntymän vuoksi ja keikkaili loppukesän kolmen pienen lapsen kanssa.
25. marraskuuta 2009 PMMP julkaisi yhtyeen koko uran kattavan kokoelman 2000-luku, joka sisälsi kaikki yhtyeen viisi albumia sekä singlejen b-puolet. Kokoelma julkaistiin viiden CD:n sekä kuuden vinyylin sisältävinä bokseina. Vuoden 2009 lopulla Vesala ja Luoti saivat kutsun vuoden 2009 Linnan juhliin.
Historia > 2010–2013

Vuonna 2010 PMMP sai tehtäväkseen esittää tunnuskappaleen animaatiosarjaan Muumien maailma, jonka esitys alkoi MTV Juniori -kanavalla toukokuussa 2010. Saman vuoden lokakuussa julkaistiin Kalle Björklidin valokuvakirja PMMP Vaahtopäät.
PMMP julkaisi singlen ”Heliumpallo” 16. huhtikuuta 2012. Yhtyeen kuudes albumi Rakkaudesta, ilmestyi 11. kesäkuuta 2012. Samana päivänä levyltä julkaistiin myös toinen single ”Rakkaalleni”, joka nousi pian radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi.
13. toukokuuta 2013 PMMP ilmoitti lopettavansa uransa ainakin toistaiseksi. Yhtye julkaisi uransa päätteeksi kaksi erilaista kokoelmaa. Ensimmäinen kokoelma, Matkalaulu, sisältää 11 uutta versiota yhtyeen kappaleista. Hitit-kokoelma on puolestaan perinteinen kokoelma, joka sisältää yhden uuden kappaleen, yhtyeen suurimmat hitit sekä DVD:n, jolla on muun muassa PMMP:n Tavastia-klubin keikka elokuulta 2010. Yhtyeen viimeinen keikka oli 27. lokakuuta 2013 Helsingin jäähallissa.
Historia > 2024–

PMMP teki paluun kesällä 2024 soittamalla ensin kolme festivaalikeikkaa Provinssissa, Ruisrockissa ja Ilosaarirockissa, joiden jälkeen paluukeikat jatkuivat 23. ja 24. elokuuta Helsingin olympiastadionilla sekä Viimeinen valitusvirsi -areenakiertueella ja klubikiertueella.
Palkinnot ja huomionosoitukset

Joulukuussa 2013 Amnesty Internationalin Suomen osasto palkitsi PMMP:n Amnestyn Kynttiläpalkinnolla yhtyeen naisiin kohdistuvan väkivallan vastaisesta työstä.
PMMP sai yhdeksän Emmaa ja oli ehdolla yhteensä 23 kertaa
Vuonna 2003
Voitto: Vuoden Pop/rock-tulokas
Ehdokkuudet: Vuoden debyyttialbumi (Kuulkaas enot), Vuoden biisi (Rusketusraidat)
Vuonna 2005
Voitot: Vuoden yhtye, Vuoden albumi ja Pop-albumi (Kovemmat kädet)
Ehdokkuus: Vuoden biisi (Oo siellä jossain mun)
Vuonna 2006
Voitot: Vuoden albumi ja Pop-albumi (Leskiäidin tyttäret)
Ehdokkuus: Vuoden yhtye
Vuonna 2008
Ehdokkuus: Kotimainen DVD (Kuulkaas Live!)
Vuonna 2009
Voitot: Vuoden yhtye, Vuoden rockalbumi ja Vuoden albumi (Veden varaan)
Ehdokkuudet: Yleisöäänestys: Vuoden artisti, Vuoden biisi (Lautturi)
Vuonna 2010
Ehdokkuus: Vuoden live-esiintyjä
Vuonna 2012
Ehdokkuudet: Vuoden yhtye, Vuoden pop-albumi (Rakkaudesta), Yleisöäänestys: Vuoden albuminkansi (Rakkaudesta), Vuoden musiikkivideo (Rakkaalleni) ja Vuoden artisti
Vuonna 2013
Ehdokkuus: Yleisöäänestys: Vuoden artisti
Kokoonpano

Paula Vesala (laulu)
Mira Luoti (laulu)
Juho Vehmanen (basso, taustalaulu)
Heikki "Kelju" Kytölä (rummut, taustalaulu)
Mikko Virta (kitara)
Julkaisut

Kuulkaas enot! (2003)
Kovemmat kädet (2005)
Leskiäidin tyttäret (2006)
Puuhevonen (2007)
Veden varaan (2009)
Rakkaudesta (2012)
Matkalaulu (2013)
Filmografia

PMMP – Tässä elämä on (2015)
Kirjallisuutta

Björklid, Kalle: PMMP Vaahtopäät.  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0510-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PMMP:n Kotisivut
PMMP – Paulan ja Miran molemmat puolet. Ylen Elävä arkisto.
Lavalla PMMP. Ylen Elävä arkisto.
PMMP Last.fm:ssä (englanniksi)
| n k PMMP |
| --- | --- |
 Mira Luoti  Paula Vesala  Jori Sjöroos Juho Vehmanen  Heikki Kytölä  Mikko Virta 
Studioalbumit:  Kuulkaas enot!  Kovemmat kädet  Leskiäidin tyttäret  Puuhevonen  Veden varaan  Rakkaudesta 
Singlet:  ”Rusketusraidat”  ”Niina”  ”Joutsenet”  ”Kesä -95”  ”Päiväkoti”  ”Oo siellä jossain mun”  ”Kumivirsi”  ”Pikkuveli”  ”Matkalaulu”  ”Henkilökohtaisesti”  ”Tässä elämä on”  ”Joku raja”  ”Kesäkaverit”  ”Kiitos”  ”Viimeinen valitusvirsi”  ”Lautturi”  ”Pariterapiaa”  ”Lapsuus loppui”  ”Heliumpallo”  ”Rakkaalleni”  ”Tytöt”  ”Pahvinaamari”  ”Valloittamaton” 
Kokoelmat:  2000-luku  Matkalaulu  Hitit 
Videoalbumit:  Kuulkaas live! 
Muuta:  Diskografia  Kappaleet 
PMMP Provinssirockissa vuonna 2006.
PMMP Ilosaarirockissa vuonna 2012.
PMMP Ilosaarirockissa viimeisellä kiertueellaan heinäkuussa 2013.
Raija Kaarikallio

Raija Orvokki Kaarikallio (22. heinäkuuta 1929 Juva – 18. lokakuuta 2011 Mikkeli) oli suomalainen kirjailija.
Kaarikallio kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä vuodet 1954–1965 sekä myöhemmin vuodesta 1970 Mäntyharjulla koulukeittäjänä. Hän julkaisi vuonna 1977 omaelämäkerrallisen romaanin Pesä pelon oksalla.
Kaarikallion vanhemmat olivat kauppias ja maanviljelijä Gabriel Parkkinen ja Ada Maria (o.s. Purhonen). Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Kalervo Teittinen vuodesta 1948 jälkimmäisen kuolemaan asti. Toinen puoliso oli Viljo Kääriäinen vuosina 1961–1968 jälkimmäisen kuolemaan asti.
Teoksia

Pesä pelon oksalla. Kirjapaja, Helsinki 1977, uusi painos Raija Kaarikallio, Mikkeli 2005
Nyyhkis. Raija Kaarikallio, Mikkeli 2004
Ollikkala

Ollikkala on Salon kaupunginosa kantatien 52 molemmin puolin, rajoittuen Uskelanjokeen ja seututiehen 110, Uhrilähteenkatuun, Halikon rajaan tullen tonttien reunoja pitkin takaisin Uskelanjokeen. Ollikkalassa sijaitsee runsaasti omakoti-, kerros- ja rivitaloja. Kun puhutaan Ollikkalan kaupunginosasta, puhutaan helposti Ylä-Ollikkalasta ja Ala-Ollikkalasta, joiden rajana on kantatie 52. Ollikkalaan on rakennettu erikokoisia halleja, jotka on vuokrattu kauppapaikoiksi. Ollikkalassa on pääosa Salon kaupungin vuokra-asunnoista.lähde?
Palvelut

Ollikkalassa sijaitsee koulu, päiväkoti, Salon paloasema, ruokakauppa, pub ja grilli.
Historiaa

Ollikkalan kaupunginosa on ollut suurimmaksi osaksi peltoa, mutta siellä on sijainnut esimerkiksi tiilitehdas ja vanutehdas. Alueen rakennustyöt aloitettiin 1970-luvulla, jonka jälkeen alueelle nousi nopeassa tahdissa elementtikerrostaloja Saloran tehtaiden tulemisen myötä ja myös Nokian nousukaudella.
Jooseppi Manninen

Jooseppi Manninen (21. marraskuuta 1922 Suomussalmi – 16. lokakuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen Suomussalmen Piispajärveltä kotoisin oleva kuvanveistäjä.
Teoksia

1950 puuleikkaustyö Apostolit ja saarnastuolin veistokoristelu Suomussalmen kirkossa
1952 Kainuun asutuksen muistomerkki Paltamon Kiehimävaarassa
1955 Hyvästijättö - Isänmaan puolesta talvi- ja jatkosodassa vuosina 1939–1944 kaatuneiden sankarivainajien muistopatsas Kajaanin hautausmaalla.
1957 Kaatuneiden muistomerkki, Äänekosken hautausmaa.
Teoksia > Kuvia julkisista teoksista

Apostolipatsas, Suomussalmi, 1950.
Kastemaljan jalusta, Suomussalmi, 1950.
Saarnastuolin korkokuva, Suomussalmi, 1950.
Kainuun asutuksen muistomerkki, Paltamo, 1952.
Sankarimuistomerkki Hyvästijättö, Kajaani, 1955.
Sankarimuistomerkki Kätketty aarre, Äänekoski, 1957.
Kagurazaka

Kagurazaka-katu
Kagurazaka
Kagurazaka (jap. 神楽坂) on Tokion kaupunginosa Shinjukun erillisalueella. Se sijaitsee erillisalueen itäreunalla vilkkaan Iidabashin rautatieaseman ja Edon linnan uloimman vallihaudan lähellä. Kagurazaka on muodikas ravintola- ja liikealue, joka on rakentunut Yamanoten ylängölle nousevan Kagurazaka-nimisen kadun varrelle. Se tunnetaan muun muassa korkealuokkaisista japanilaisista ravintoloistaan ja ranskalaisyhteisöstään, jonka ansiosta siellä on myös monia ranskalaisia kahviloita ja ravintoloita.
Kagurazakan kaupunginosan pinta-ala on 0,16 neliökilometriä. Se jakautuu kuuteen osa-alueeseen, jotka on numeroitu Kagurazaka 1-chōme–Kagurazaka 6-chōme. Niissä on yhteensä 2 303 asukasta (joulukuussa 2022). Kaupunginosan väestötiheys on siten noin 14 400 asukasta neliökilometrillä.
Historia

Kagurazaka, kirjaimellisesti ’kagura-rinne’, merkitsi alun perin Edon linnan uloimman vallihaudan Ushigome-vartioportilta (Ushigome-mitsuke) Yamanoten ylängölle johtanutta rinnettä. Myöhemmin nimi laajeni tarkoittamaan myös tätä katua ympäröivää kaupunginosaa. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla seudulla oli pääosin pyhäköiden ja temppelien alueita sekä sotilasluokan asuinrakennuksia. Nimensä kaupunginosa lieneekin saanut siitä, että siellä kannettiin šintolaisten festivaalien aikaan mikoshi-pyhäköitä ja esitettiin kagura-tanssia.
Meiji-restauraation jälkeen 1800-luvun lopulta lähtien Kagurazaka kehittyi vähitellen vilkkaaksi liike- ja viihdekaupunginosaksi. Erityisen suosituksi alue nousi 1920-luvulla suuren Kantōn maanjäristyksen jälkeen, ja siitä tuli Shinjukun ohella toinen Yamanoten alueen kahdesta tärkeimmästä huvittelukeskuksesta. Kagurazaka sai suosiota myös geishojen asuttamana viihdekorttelina (hanamachi), ja joitakin geishoja on työskennellyt alueella 2000-luvulle saakka. Kagurazaka-rinteen yläpää oli Bishamonten-buddhalle omistetun Zenkoku-jin temppelin eduskaupunkia, minkä vuoksi se oli erityisen suosittu vierailukohde Bishamontenin juhlapäivänä. Toiseen maailmansotaan saakka kaupunginosa oli myös kirjailija- ja näyttelijäpiirien suosiossa, ja siellä vieraili muun muassa Sōseki Natsume, joka oli syntynyt lähistöllä.
Maailmansodassa kaupunginosa kärsi tuhoja ja taantui hetkellisesti. Sodan jälkeen se jälleenrakennettiin aiempaa kaupunkirakennetta mukaillen, ja se on kehittynyt ravintola- ja ostosalueena, joskaan se ei enää ole saavuttanut entistä kultakauttaan.
Ushigome-mitsuke ja Kagurazaka, Hiroshigen puupiirros, 1840
Kagurazaka, Yakushima Gakutein runo ja puupiirros 1800-luvun alusta
Zenkoku-jin buddhalainen temppeli
Kagurazakan ravintoloita illalla
Kaupunkikuva ja rakennukset

Kagurazaka on pitkänomainen kaupunginosa, joka on rakentunut Edon linnan uloimmalta vallihaudalta Yamanoten tasangolle nousevan Kagurazaka-kadun ympärille. Se on osa pidempää Waseda-dōri-katua, joka jatkuu länteen Wasedan yliopiston suuntaan. Kagurazaka-kadun alapäässä on Ushigome-mitsuken alue, historiallinen tuloreitti Edon linnalle, yläpäässä katu risteää Ōkubo-dōri-kadun kanssa ja jatkuu Kagurazakan metroasemalle. Katu on suljettu autoliikenteeltä arkisin kello 12–13, sunnuntaisin ja juhlapäivinä kello 12–19. Heinäkuisin siellä järjestetään tokushimalaiselta festivaalilta inspiraationsa saanut Kagurazakan Awaodori-juhla.
Kagurazakan naapurikaupunginosia ovat idässä Chiyodan erillisalueen Fujimi ja Shinjukun erillisalueen Kaguragashi; etelässä Ichigaya-Funagawaramachi, Wakamiyachō, Fukuromachi, Iwatochō ja Yokoteramachi; lännessä Yaraichō sekä pohjoisessa Akagi-Motomachi, Shiroganechō, Tsukudochō ja Agebachō.
Kagurazakalle luonteenomaisia liikkeitä ovat muodikkaat erikoiskaupat ja korkeatasoiset japanilaistyyliset ravintolat (ryōtei). Alueella on paljon kapeita sivukatuja, joiden varsilla on säilynyt myös muutamia vanhoja geisha-taloja. Esimerkiksi Kakurenbo-yokochō- ja Hyōgo-yokochō-kaduilla on historiallinen, Edo-kauden tunnelma. Koska lähettyvillä sijaitsee Ranskan Japanin-instituutti (Institut franco-japonais de Tokyo), kaupunginosaan on asettunut myös paljon ranskalaisia, jotka ovat perustaneet sinne ranskalaisia kahviloita ja ravintoloita. Alueella toimii myös ranskalaisia kouluja.
Kagurazakan historiasta temppelikaupunginosana muistuttavat edelleen alueen useat buddhalaiset temppelit ja šintolaiset pyhäköt. Merkittävin on Zenkoku-ji, jossa palvotaan Bishamonten-jumalaa. Se siirrettiin paikalle Bakurochōn kaupunginosasta vuonna 1793. Aivan Kagurazakan luoteispuolella Akagi-Motomachin kaupunginosassa sijaitsee Akagi-jinjan pyhäkkö, jonka muutostyöt on suunnitellut arkkitehti Kengo Kuma. Kagurazakan itäosassa on vuorostaan Tokion luonnontieteellisen yliopiston kampus. Sen yhteydessä, Wakamiyachōn kaupunginosan puolella, toimii luonnontieteellisen yliopiston tiedemuseo.
Ranskalainen ravintola Kagurazakassa
Kagurazakan Awaodori-juhla
Tokion luonnontieteellisen yliopiston rakennuksia
Kagurazakan metroaseman sisäänkäynti
Liikenne

Kagurazakaa palvelee vilkas Iidabashin rautatie- ja metroasema, jolla pysähtyvät JR Higashi-Nihonin Chūō–Sōbu-linjan junat, Tōkyō metron Nanboku-linja, Tōzai-linja ja Yūrakuchō-linja sekä Toei-metron Ōedo-linja. Lisäksi kaupunginosan länsireunalla sijaitsee Kagurazakan metroasema, jolla pysähtyy Tōzai-linja, ja lounaispuolella on Ushigome-Kagurazakan metroasema, jota käyttää Ōedo-linja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kagurazaka Wikimedia Commonsissa
| n k Shinjukun erillisalue |
| --- | --- | --- |
| Ushigomen alue |  Agebachō  Akagi-Motomachi  Akagi-Shitamachi  Babashitachō  Bentenchō  Enokichō  Fukuromachi  Haraikatamachi  Haramachi  Higashi-Enokichō  Higashi-Gokenchō  Ichigaya-Chōenjimachi  Ichigaya-Daimachi  Ichigaya-Funagawaramachi  Ichigaya-Hachimanchō  Ichigaya-Honmurachō  Ichigaya-Kagachō  Ichigaya-Kōrachō  Ichigaya-Nakanochō  Ichigaya-Sadoharachō  Ichigaya-Sanaichō  Ichigaya-Takajōmachi  Ichigaya-Tamachi  Ichigaya-Yakuōjimachi  Ichigaya-Yamabushichō  Ichigaya-Yanagichō  Iwatochō  Kaguragashi  Kagurazaka  Kaitaichō  Kawadachō  Kikuichō  Kitamachi  Kita-Yamabushichō  Minamichō  Minami-Enokichō  Minami-Yamabushichō  Nakachō  Nakazatochō  Nandomachi  Nijikkimachi  Nishi-Gokenchō  Nishi-Waseda (osa)  Saikumachi  Shimo-Miyabichō  Shin-Ogawamachi  Shiroganechō  Suidōchō  Sumiyoshichō  Tansumachi  Tenjinchō  Tomihisachō  Toyama (osa)  Tsukijimachi  Tsukudo-Hachimanchō  Tsukudochō  Wakamatsuchō  Wakamiyachō  Waseda-Tsurumakichō  Waseda-minamichō  Wasedamachi  Yamabukichō  Yaraichō  Yochōmachi (osa)  Yokoteramachi  |  |
| Yodobashin alue |  Hyakuninchō  Kabukichō (osa)  Kami-Ochiai  Kita-Shinjuku  Nakai  Naka-Ochiai  Nishi-Ochiai  Nishi-Shinjuku  Nishi-Waseda (osa)  Ōkubo  Shimo-Ochiai  Shinjuku (osa)  Takadanobaba  Totsuka  Toyama (osa)  Yochōmachi (osa)  |  |
| Yotsuyan alue |  Aizumichō  Arakichō  Daikyōchō  Funamachi  Honshiochō  Kabukichō (osa)  Kasumigaokamachi  Katamachi  Minami-Motomachi  Naitōmachi  Samonchō  San'eichō  Shinanomachi  Shinjuku (osa)  Sugachō  Wakaba  Yotsuya  Yotsuya-Sakamachi  |  |
Kagurazaka-katu ja katukyltti
Bodenin kunta

| Bodenin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Norrbottenin lääni
Maakunta:  Norrbotten
Keskustaajama:  Boden
Kuntakoodi:  2582
Pinta-ala  ():  
 – Maa:  4 007,89 km²
Väkiluku (31.12.2020)  ():  28 060
 – Väestötiheys:  7,0 as./km²
 
 www.boden.se 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rödbergetin linnake Bodenin linnoituksessa.
Bodenin kunta (ruots. Bodens kommun) on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Norrbotteniin. Kunnan keskustaajama on Boden.
Kunnan maapinta-ala on 4 007,89 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 28 060 henkeä (31.12.2020).
Vuonna 2007 kunnassa oli 58,10 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,4 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys

Överluleån pitäjä erotettiin Alaluulajasta (ruots. Nederluleå) vuonna 1831. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa pitäjästä tuli Överluleån maalaiskunta. Tästä kunnasta erotettiin Edeforsin maalaiskunta vuonna 1892. Kasvava varuskuntapaikkakunta Boden muutettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1896. Yhdyskunta erosi Överluleåsta Bodenin kaupungiksi vuonna 1919.
Vuoden 1952 kuntauudistuksella ei ollut vaikutusta alueeseen. Vuonna 1967 Bodenin kaupunkiin liitettiin Överluleån maalaiskunta sekä Gunnarsbynin seurakunta Råneån maalaiskunnasta. Vuonna 1971 Boden sai nykyiset rajansa, kun Edefors liitettiin siihen. Samalla siirryttiin yhteen kuntamuotoon, jolloin Bodenin kaupunki muuttui Bodenin kunnaksi.
Väestönkehitys

| Bodenin kunnan väestönkehitys 1950–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 28 079 | 28 079 |
| 1955 | 1955 |    | 27 736 | 27 736 |
| 1960 | 1960 |    | 28 730 | 28 730 |
| 1965 | 1965 |    | 28 002 | 28 002 |
| 1970 | 1970 |    | 27 032 | 27 032 |
| 1975 | 1975 |    | 27 815 | 27 815 |
| 1980 | 1980 |    | 28 848 | 28 848 |
| 1985 | 1985 |    | 29 029 | 29 029 |
| 1990 | 1990 |    | 29 740 | 29 740 |
| 1995 | 1995 |    | 30 153 | 30 153 |
| 2000 | 2000 |    | 28 679 | 28 679 |
| 2005 | 2005 |    | 28 176 | 28 176 |
| 2010 | 2010 |    | 27 471 | 27 471 |
| 2015 | 2015 |    | 27 913 | 27 913 |
| 2020 | 2020 |    | 28 060 | 28 060 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
| Tausta | Tarkempi jaottelu | Henkilöä (31> 12.2015) |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ulkomailla syntyneet | 2 420 | 8,7 |
| Ulkomaalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet ulkomailla | 397 | 1,4 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden vanhemmista toinen syntynyt Ruotsissa ja toinen ulkomailla | 1 883 | 6,7 |
| Ruotsalaistaustaiset | Ruotsissa syntyneet, joiden molemmat vanhemmat syntyneet Ruotsissa | 23 213 | 83,2 |
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 469 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 470 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 183 379 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 40 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
0–17-vuotiaat: 18,7 %
18–64-vuotiaat: 59,6 %
65 vuotta täyttäneet: 21,7 %
Elinkeinot

Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
| Elinkeino | Elinkeino | Työpaikat (%) | Työlliset (%) |
| --- | --- | --- | --- |
|   | alkutuotanto | 2,4 | 2,2 |
|   | jalostus | 17,2 | 17,2 |
|   | palvelut | 79,1 | 79,4 |
|   | tuntematon | 1,4 | 1,1 |
|   | Työpaikkoja ja työllisiä | 10 683 | 12 664 |
|   | työpaikkaomavaraisuus | 84,4 |  |
Taajamat

Kunnassa on 6 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 83,9 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 4 431 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2010) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Boden | 18 277 |
| 2 | Sävast | 3 148 |
| 3 | Harads | 501 |
| 4 | Unbyn | 468 |
| 5 | Vihtajärvi (ruots. Vittjärv) | 445 |
| 6 | Övre Svartlå | 201 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Övre Svartlån taajaman nimenä on joskus ollut myös Svartlå ja Vittjärvin nimenä Ågärdan med Vittjärv.
Taajamat > Entiset taajamat

Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Bodträskfors
Gunnarsbyn
Heden (nimenä ollut myös Avaheden)
Lakaträsk
Norra Bredåker
Svartbyn
Trångforsen
Luettelossa mainituista taajamista Heden, Svartbyn ja Trångforsen ovat sittemmin kasvaneet yhteen Bodenin taajaman kanssa.
Taajamat > Pientaajamat

Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Bodträskfors
Brännberg
Buddbyn (norra delen)
Buddbyn (södra delen)
Degerbäcken
Gunnarsbyn
Norra Bredåker
Skogså
Svartbjörsbyn (norra delen)
Sävstanäs
Södra Bredåker
Sörbyn
Österåker
Taajamat > Entiset pientaajamat

Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Lakaträsk
Norriån
Svartlå
Åbergstorp
Överstbyn