stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Spontaani sikiäminen

Kuva pullosta jollaista Louis Pasteur käytti tehdessään koetta, jolla osoitti että elämää ei voi syntyä spontaanisti. Pulloihin laitettiin lihalientä, ne steriloitiin keittämällä ja pulloihin, joista kaula katkaistiin tuli mikrobeja, ehjiin ei.
Spontaani sikiäminen, spontaani generaatio (lat. generatio spontanea) tai alkusynty on vanhentunut biologinen teoria, jonka mukaan eräät eliöt syntyisivät nykyisissäkin olosuhteissa elottomasta aineesta. Teoriaa ei pidä sekoittaa nykyaikaiseen käsitykseen elämän synnystä, johon viitataan myös sanalla abiogeneesi.
Aristoteles päätteli aikoinaan, että koiperhoset syntyvät villasta ja kirput lannasta. Anaksimandros taas arveli että kaikki elävät olennot syntyvät vedestä, joka höyrystyy auringon lämmössä. Keskiajan Euroopassa ajateltiin muun muassa yhä, että kärpäsentoukat syntyvät lannasta. Italialainen lääkäri Francesco Redi osoitti tämän käsityksen erheelliseksi vuonna 1668. Vasta 1600-luvun lopussa todettiin, ettei alkusyntyä tapahdu.
Kun bakteerit oli 1600-luvulla löydetty, monet tutkijat päättelivät niiden syntyvän elottomasta aineesta ja eroavan tässä suhteessa kaikista muista eliöistä. Vasta Louis Pasteur osoitti 1800-luvulla kokeellisesti, ettei edes bakteereita synny tällä tavoin.
The Spencer Davis Group

| The Spencer Davis Group |
| --- | --- |
 The Spencer Davis Group vuonna 1974
Tiedot
Toiminnassa:  1963–1969, 1973–1974, 2006–
Tyylilaji:  beat, rhythm and blues, pop, rock
Kotipaikka:  Birmingham, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Levy-yhtiö:  Fontana, Island, United Artists
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Spencer Davis Group esiintymässä Saksassa vuonna 2006
The Spencer Davis Group on englantilainen yhtye, joka perustettiin Birminghamissa vuonna 1963. Siihen kuuluivat Spencer Davis (kitara ja laulu), Steve Winwood (kitara, urut ja laulu), Muff Winwood (bassokitara) ja Pete York (rummut). Vaikka yhtye oli Davisin perustama, Steve Winwood oli sen ehdoton keulahahmo, koska hän lauloi hämmästyttävällä mustalla soundilla. Yhtyeen parhaimpia hittejä ovat ”Keep on Running”, ”Somebody Help Me”, ”When I Come Home”, ”Gimme Some Lovin” ja ”I’m a Man”. Vuonna 1967 Winwoodit jättivät yhtyeen, minkä jälkeen Steve vaikutti vielä yhtyeissä Traffic ja Blind Faith. Davis pestasi Winwoodien tilalle Eddie Hardinin (kosketinsoittimet ja laulu) ja Phil Sawyerin (kitara ja bassokitara), jonka paikkasi pian Ray Fenwick (kitara). Tällä kokoonpanolla syntyivät vielä pikkuhitit ”Time Seller” ja ”Mr. Second Class”. Hardinin ja Yorkin erottua vuonna 1968 tilalle tulivat Dee Murray (bassokitara) ja Nigel Olsson (rummut), mutta yhtye hajosi seuraavana vuonna. Davis yritti vuonna 1973 kasata Hardinin, Fenwickin, Yorkin ja Charlie McCrackenin kanssa uutta The Spencer Davis Groupia, mutta turhaan.
The Spencer Davis Group kävi Suomessa helmikuussa 1967. He konsertoivat Kulttuuritalolla ja esiintyivät Yleisradion Pasilan televisiostudio 2:ssa nauhoitetussa ohjelmassa Valmiina... pyörii!, jossa he olivat Tapani Karhun haastateltavina. Ohjelman tuotti ja ohjasi Erkki Pohjanheimo.
Diskografia

Their First LP (1965)
The Second Album (1966)
Autumn ’66 (1966)
With Their New Face On (1968)
Funky (1969)
Gluggo (1973)
Living in a Back Street (1974)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Spencer Davis Group Wikimedia Commonsissa
The Spencer Davis Group Pasilan tv-studiossa helmikuussa 1967 Ylen Elävä arkisto
Rauno Virtanen

| Rauno Virtanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1931 Turku
Kuollut: 3. syyskuuta 2006 (75 vuotta)
Vanhemmat:  Isä: Kaarlo ”Verner”  Virtanen (1886–1951) Äiti: Anna Siiri (o. s. Juusela) (1893–1983)
Puoliso:  1. Sylva Marianne (o. s. Johnsson) (1930–1996) 2. Elina Virtanen ent. Kokkila (o. s. Rupponen) (1945–)
Lapset:  Harry Erik Olavi (1955–1972)  Pentti Rainer Tapio (1956–)
Rauno Virtanen  (15. kesäkuuta 1931 Turku – 3. syyskuuta 2006) oli Suomen valmisvaateteollisuudessa, muun muassa Master-Coatissa ja Teiniasussa vaikuttanut yritysjohtaja.
Elämä ja ura

Talvisodan aikana Virtanen oli sotalapsena Ystadissa Ruotsissa ja kävi siellä vuoden koulua. Suomeen palattuaan koulunkäynti jatkui Turun suomalaisessa yhteiskoulussa. Jatkosodan aikana hän oli sotilaspoikana.
Vuonna 1949 Virtanen kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta ja vuonna 1952 hän valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta.
Työura alkoi edustajana Turun Verkatehtaassa, jossa hän työskenteli neljä vuotta.
Elämä ja ura > Teiniasu Oy

Vuonna 1956 ruotsalainen nuorisovaatteisiin erikoistunut tehdas etsi yhteistoimintaan soveltuvaa tehdaslaitosta Suomesta. Rauno Virtanen oli kiinnostunut asiasta ja oman yrityksen pääoma järjestyi perustamalla Teiniasu Oy:n teollisuusneuvos Oiva Turusen kanssa. Omistajiksi tulivat Turo Oy ja Rauno Virtanen yhdessä.
Tehdashuoneisto 600 m² löytyi vanhasta puusepänverstaasta Turussa Kuuvuorenkatu 4:stä, jossa Teiniasu aloitti 35 työntekijän voimin. Pienten alkuvaikeuksien jälkeen onnistuttiin valmistamaan myyvä mallisto. Syksyllä 1957 luotiin uusi myyntimenestys, Tip-Top-merkkinen duffelitakki. Talvella 1961 Teiniasun sataan työntekijään noussut henkilökunta pääsi muuttamaan Turun Verkatehtaan kiinteistöön Verkatehtaankatu 4:ään vuokrattuaan 1 400 m² tehdas- ja konttoritilaa. Vuonna 1956 Teiniasun liikevaihto oli 104 851 markkaa ja 10 vuotta myöhemmin 4 095 423 markkaa. Vuonna 1965 yritys kasvoi vauhdilla, ja vuonna 1966 Ruotsin ja Norjan markkinoilla päästiin jo 1 miljoonan Ruotsin kruunun liikevaihtoon.
Kaarinaan perustettiin uusi tehdas vuonna 1970, jolloin työntekijöitä oli jo 320 ja takkeja valmistui tuhat päivässä. Tuotannosta noin 40 prosenttia meni vientiin. Vuonna 1972  Rauno Virtanen ja Turo Oy myivät Teiniasu Oy:n sveitsiläiselle Diximode AG:lle, mutta Kaarinassa Rahkasammaleenkadulla ollut teollisuushalli ei kuulunut kauppaan.
Elämä ja ura > Oy Turun Vanu

Vuonna 1971 Rauno Virtanen osti Turun Vanun koko osakekannan. Hän toimi sitten hallituksen puheenjohtajana ja Arvi Hyytiä toimitusjohtajana. Saneerattuaan yhtiön Virtanen myi sen vuonna 1977 Valintatalo Oy:lle.
Elämä ja ura > Master-Coat Oy

Teiniasun myynnin jälkeisen liiketoimintakiellon jälkeen Rauno Virtanen palasi vaatetusteollisuuteen ostamalla toimintansa lopettaneen Kokkolan Kappatehtaan ajanmukaisen tuotantolaitoksen 1977. Rauno Virtanen ja Oiva Turunen perustivat Master-Coat Oy:n ja ostivat Master-tuotemerkin sekä ajanmukaiset tuotantolaitteet. Rauno Virtanen aloitti toimitusjohtajana. Vaatetusteollisuustoiminta jatkui Kokkolassa. Siellä keskityttiin Lady Master -takkeihin sekä Neuvostoliiton kaupan pitkiin tuotantosarjoihin. Vuonna 1980 tehtiin 18 miljoonan markan kauppasopimus Raznoexportin kanssa.
Master-Coat Oy sai lisää tuotantokapasiteettia, kun Virtasen omistama Kaarinan teollisuushalli otettiin käyttöön. Teollisuushallia täydennettiin moderneilla toimistotiloilla. Elina Kokkila siirtyi Master-Coat Oy:n palvelukseen ja hänen johdollaan luotiin uusi, nuorekas Master-Coat-mallisto. Tässä vaiheessa yrityksen vienti kasvoi voimakkaasti myös Keski-Eurooppaan, ja tuotannosta meni yli 60 prosenttia vientiin. Vuonna 1980 Kaarinassa työntekijöiden määrä oli jo 100, ja Kokkolassa työllistettiin 120 henkilöä. Vuonna 1986 Master-Coat Oy oli Pohjoismaiden suurin naisten päällystakkien valmistaja ja se työllisti yli 300 henkilöä.
Rauno Virtanen ja Oiva Turunen myivät Master-Coat Oy:n vuonna 1985 yrityksen toimivalle johdolleselvennä ja Rauno Virtasesta tuli hallituksen puheenjohtaja muutamaksi vuodeksi.
Rauno Virtanen on palkittu yrittäjäansioistaan muun muassa Suomen Leijonan ritarimerkillä ja Suomen Yrittäjäin Keskusliiton kulta- ja hopearistillä.
Rahasto

Rauno Virtanen perusti Turun kauppakorkeakoulun tukisäätiön yhteyteen nimeään kantavan rahaston, josta tuetaan stipendein lahjakkaita markkinoinnin opiskelijoita.
Jäsenyydet ja luottamustoimet

Turun Nuorkauppakamarin perustajajäsen
Lionsklubin jäsenyys
Noin 20 vuotta Kansallis-Osake-Pankin valvoja
Turun liikemiesyhdistyksen puheenjohtaja
Turun liikemiesyhdistyksen kunniajäsenyys vuonna 1996
Turun Kauppakorkeakouluseuran puheenjohtaja
Turun kauppakorkeakoulun tukisäätiön hallituksen jäsen
Turun Vanun hallituksen puheenjohtaja
Vatevan hallituksen kauppaosaston puheenjohtaja
Affärscentrumin hallituksen jäsen.
Viron muinaismaakunnat

Viron historialliset maakunnat 1200-luvun alussa
Viron muinaismaakunnat olivat hallintoyksikköjä Virossa ennen maan saksalaisvalloitusta 1200-luvulla. Maakunnat käyttäytyivät itsenäisten valtioiden tavoin, tosin muutaman kerran ne yhdistivät voimansa taistellakseen Kalparitaristoa vastaan. Suurin yhteinen ponnistus oli Lembitun johtama Matinpäivän taistelu vuonna 1217, joka päättyi virolaisten maakuntien tappioon.
Maakunnat

| Maakunta | Kihlakunnat | Koukut |
| --- | --- | --- |
| Saarenmaa lat. Osilia | 4 | 3 000 |
| Läänemaa Rotalia | 7 | 1 900 |
| Harjumaa Harria | 3 | 1 200 |
| Rävälä Revalia | 3 | 1 600 |
| Virumaa Vironia | 5 | 3 000 |
| Järvamaa Jervia | 3 | 2 000 |
| Sakala Saccala | ? | 3 000-3 600 |
| Ugandi Ugaunia | ? | 3 000 |
| Vaiga Vayga | ? | 1 000 |
| Mõhu Mocha | ? | 400 |
| Nurmekund Nurmekunde | 1 | 600 |
| Alempois Alempois | 1 | 400 |
Virossa tiedetään olleen 12 maakuntaa, joista muutama tosin hävisi jo ennen Kalparitariston maahantuloa. Koukut tarkoittavat täysvahvuisia verotiloja. Koska yhden koukun on arvioitu käsittävän noin 7 henkilöä, on Viron historiallisten maakuntien väestöksi saatu arviolta 150 000 henkeä. Myös Kuurinmaalla nykyisen Latvian alueella oli aikoinaan hyvin samankaltainen maakuntajako ja verotusjärjestelmä. 1200-luvun alussa kuurien yläluokan on arveltu olleen liiviläinen.
Hallinto > Kihlakunnat

Maakunnat saatettiin jakaa vanhimpien johtamiin kihlakuntiin ja edelleen kyliin, mutta kaikkien maakuntien kihlakuntajako ei ole tiedossa. Epäselvyyksiä on lähinnä eteläisten maakuntien kuten Sakkalan ja Ugandin kohdalla. Pikkumaakunnat Vaiga, Mõhu, Nurmekund ja Alempois olivat mahdollisesti kihlakuntia eivätkä maakuntia, joiden kehitysaste ei ollut vielä niin pitkällä, että niistä olisi muodostunut maakuntia. Virolaiset kihlakunnat vastasivat suurin piirtein suomalaisia muinaispitäjiä.
Kihlakuntien muodostumisesta on olemassa useampi teoria. Vanhan teorian mukaan kihlakunnat muodostuivat viikinkiaikana, kun viikingit alistivat suuren osan Baltiaa veroherruuteen. Koska viikingit eivät kuitenkaan asettuneet Baltiaan pysyvästi, he takasivat balttilaisten uskollisuuden määräämällä tietyn kokoisten alueiden luovuttamaan tietyn määrän panttivankeja. Suomen kielen sana kihla ja viron kihl onkin alun perin tarkoittanut panttia. Uudemman teorian mukaan viikingit tekivät retkiä Baltiaan liian harvoin, jotta tämän takia olisi voinut syntyä hallinnollisia yksiköitä. Tämän sijasta kihlakunnat olisivat muodostuneet kyläkuntien sopimuspohjaisesta liittoutumisesta eli "kihlautumisesta". Myöhemmin kihlakunnat tekivät samankaltaisia sopimuksia myös toistensa kanssa, jolloin alkoi muodostua maakuntia.
Hallinto > Päättäjät

Kihlakuntien ja kylien vanhimmat muodostivat virolaisten yläluokan, joka kärsi pahoja tappioita ristiretkien aikaan. Esimerkiksi Henrik Lättiläinen mainitsee eräässä taistelussa kuolleen 300 virolaisvanhinta. Kihlakunnilla oli yleensä yksi vanhin, jota kutsuttiin kuninkaaksi. Maakunnilla taas ei ollut vanhimpia. Maakuntien hallinto perustui paljolti käräjille, joita pidettiin vuosittain ja jonne tulivat kaikki maakunnan miehet. Käräjillä päätettiin yhteisistä asioista kuten liitoista, rauhasta ja sodasta.
Hallinto > Keskinäiset suhteet

Tiedot Viron muinaismaakuntien keskinäisistä suhteista ovat epäselviä. Tuon ajan virolaiset eivät vielä käsittäneet kuuluvansa yhtenäiseen virolaisten kansaan, vaikkakin he kutsuivat itseään jo nimityksellä maarahvas. Asukkaat kokivat yhteenkuuluvuutta lähinnä oman maakunnan tai kihlakunnan asukkaiden kanssa. Sekin tiedetään, että itäisillä ja läntisillä maakunnilla on ollut omat ryhmittymänsä. Muinaismaakuntien ei tiedetä käyneen keskenään sotaa, mutta valloitettujen alueiden virolaisia taisteli saksalaisten ristiretkeläisten puolella.
Saarenmaalla oli luultavasti paljon valtaa Läänemaalla, jonka ei tiedetä varmuudella edes muodostaneen omaa maakuntaansa. Vaiga oli poliittisesti riipuvainen Ugandista ja Nurmekunda Sakalasta. Harjumaa ja Rävälä yhdistyivät yhdeksi maakunnaksi mahdollisesti jo vähän ennen ristiretkien alkua.
Väestö

Virossa oli muinaisajan lopulla eri arvioiden mukaan 100 000–180 000 asukasta. Rautakauden ajan elinajanodotteeksi on arvioitu 21 vuotta, kuolleisuus oli 43 prosenttia, joten syntyvyyden on täytynyt olla korkeaa. Henrik Lättiläisen mukaan virolaisten eliitti koostui kolmesta kansanosasta; vanhimmat (seniores), parhaat (meliotes) ja rikkaat (divites). Lisäksi hän mainitsee ryhmän nimeltä päälliköt (principes) jolla tarkoitettiin virolaisten sodanjohtajia, jotka olivat yleensä kihlakuntien vanhimpia. Niin sanottua nousevaa eliittiä edustivat käsityöläiset, mestarit, sepät ja erityisesti asesepät. Virolaisten valtaosan muodostivat kuitenkin vapaat talonpojat, vuokraviljelijät, rengit ja palvelijat. Virolaisilla tiedetään lisäksi olleen orjia, jotka olivat yleensä eliitistä riippuvaisuussuhteeseen joutuneita talonpoikia tai sotavankeja.
Sotavoimat

Maakuntien puolustus perustui muinaislinnojen käyttöön, joita Virossa tiedetään olleen 162 kappaletta. Muinaislinnoissa oli yleensä puinen muuri, joka oli suojattu savella tulta vastaan. Joissakin linnoissa oli kiinteästi miehitettyjä varuskuntia. Muinaislinnojen tärkeimpiä tehtäviä oli toimia siviiliväestön turvapaikkana sodan aikana.
Sotavoimat > Armeija

Maleva oli virolaisten maakuntien armeija. Malevan toiminta perustui yleiselle asevelvollisuudelle. Sodan puhjetessa asekuntoiset miehet kokoontuivat ennalta määrätyille paikoille, jotka olivat yleensä paikallisia muinaislinnoja tai leiripaikkoja. Malevan joukoista 1/3–1/2 oli ratsuväkeä. Tyypillisin hautalöydöistä tavattu ase on keihäs, joita on käytetty kahta eri tyyppiä, pisto ja heitto. Toinen yleinen ase lienee ollut kirves, sillä se on toiminut myös työkaluna. Ristiretkien alkaessa käytetyin kirvestyyppi oli niin sanottu partakirves, jossa terän ala-osa muodostaa ulokkeen jota kutsutaan parraksi. Jousilöydökset ovat vähäisiä johtuen siitä, että ne valmistettiin puusta. Nuolenkärkiä sen sijaan on löytynyt runsaasti. Kärjet valmistettiin raudasta tai luusta, joista jälkimmäistä lienee käytetty metsästyksessä. Miekat olivat suhteellisen harvinaisia ja niitä oli lähinnä varakkailla ratsujoukoilla. Kilvet valmistettiin tavallisimmin puusta ja nahasta, metalliset kilvenpalalöydökset ovat harvinaisia. Henrik Lättiläisen mukaan virolaiset hakkasivat kilpiään aseillaan ennen taisteluun ryhtymistä päästäkseen kiihottuneeseen tilaan.
Sotavoimat > Laivasto

Rannikkomaakunnilla oli käytössään laivasto. Suurin ja merkittävin laivasto oli Saarenmaalla, jolla oli Henrik Lättiläisen mukaan 300 suurta laivaa. Tämä saattaa olla liioittelua sillä esimerkiksi Tanskaan vuonna 1203 hyökänneillä saarenmaalaisjoukoilla oli vain 16 laivaa. Kooltaan laivat olivat 20–30 metriä pitkiä ja 5–6 metriä leveitä. Miehistöä niissä oli keskimäärin 30. Tunnetuin laivaston tukikohta oli Sotasatama (vir. Sottesattema) Hiidenmaalla. Se oli luonnonsatama, joka saatettiin sulkea viholliselta puisilla esteillä, tai upottamalla tielle omia laivoja.
Harjumaalla sijainnut Varbolan muinaislinnan jälleenrakennetut rauniot. Linnoitus oli aikoinaan Viron suurin.
Spermidiini

| Spermidiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N'-(3-aminopropyyli)butaani-1,4-diamiini
CAS-numero:  124-20-9
PubChem CID:  1102
SMILES:  C(CCNCCCN)CN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H19N3
Moolimassa:  145,252 g/mol
Sulamispiste:  22–25 °C
Kiehumispiste:  128–130 °C
Tiheys:  0,925 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Spermidiini (C7H19N3) on polyamiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä tavataan muun muassa eläimissä, kasveissa ja mikro-organismeissa. Sillä on useita tärkeitä tehtäviä soluissa liittyen muun muassa solujen erikoistumiseen. Ensimmäisen kerran spermidiiniä eristettiin ihmisen spermasta.
Biosynteesi ja biologinen rooli

Eliöt muodostavat spermidiiniä putreskiinista. Reaktiota katalysoiva entsyymi on spermidiinisyntaasi, joka siirtää aminopropyyliryhmän putreskiinille dekarboksyloidulta S-adenosyylimetioniinilta. Spermidiinistä voi muodostua spermiiniä spermiinisyntaasin katalysoimana. Spermidiini muodostaa komplekseja muun muassa DNA:n ja RNA:n kanssa. Spermidiini säätelee muun muassa solujen jakaantumista ja erilaistumista. Sillä on myös solujen ikääntymistä ehkäiseviä ominaisuuksia, jotka perustuvat muun muassa autofagosytoosin aktivoimiseen, lipidien aineenvaihdunnan säätelyyn ja tulehdusprosessien säätelyyn. Nisäkässoluissa spermidiinin pitoisuus on suurempi kuin putreskiinin tai spermiinin.
Aiheesta muualla

DrugBank: Spermidine (englanniksi)
Human Metabolome Database: Spermidine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Spermidine (englanniksi)
ChemBlink: Spermidine (englanniksi)
Spitak

| Spitak Սպիտակ |
| --- | --- |
 Spitak
 Koordinaatit: 40°50′N, 44°16′E 
Valtio:  Armenia
Maakunta:  Lorri
Väkiluku (2011):  12 881
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Spitak (arm. Սպիտակ) on kaupunki Armenian pohjoisosan Lorrin maakunnassa, 20 kilometriä Vanadzorista länteen ja runsas 90 kilometriä pääkaupunki Jerevanista pohjoiseen. Vuonna 2011 väkiluku oli 12 881 (vuonna 2001: 14 984 as.).
7. joulukuuta 1988 kaupunki vaurioitui pahasti Spitakin maanjäristyksessä ja 25 000 ihmistä menehtyi.
Spitakin kaupunkia.
Spitakin rakennuksia.
Keskustanäkymää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spitak Wikimedia Commonsissa
Spotsylvanian taistelu

Spotsylvanian taistelu (usein myös Spotsylvanian käräjätalon taistelu) oli Yhdysvaltain sisällissodan taistelu, joka käytiin Spotsylvaniassa, Virginiassa 8.– 21. toukokuuta 1864 etelävaltioiden ja pohjoisvaltioiden joukkojen välillä. Pohjoisvaltioiden joukkoja komensi kenraali Ulysses S. Grant ja etelävaltioiden kenraali Robert E. Lee.
Ennen Spotsylvanian taistelua käytiin 5. – 7. toukokuuta Wildernessin taistelu. Taistelut jatkuivat tämän jälkeen välittömästi Spotsylvaniassa, jossa pohjoisvaltioiden armeija yritti työntää etelävaltioiden joukot linnoitetuista asemista. Etelävaltioiden joukot torjuivat pohjoisvaltioiden joukkojen hyökkäykset, mutta aloite säilyi Grantillä, joka eteni taistelun jälkeen kaakkoon kohti etelävaltioiden pääkaupunkia Richmondia.
HMS Spiggen (1990)

| HMS Spiggen |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Amfibieteknik, Tukholma
Laskettu vesille:  1990
Poistui palveluskäytöstä:  2013 (?)
Tekniset tiedot
Uppouma:  17 t
Pituus:  11 m
Leveys:  2 m
Nopeus:  6 solmua
Miehistöä:  3-4
Aseistus
Aseistus:  ei
HMS Spiggen oli Ruotsin laivaston pienoissukellusvene, jota käytetään ensisijaisesti 1. sukellusvenelaivueen maalialuksena koulutettaessa sukellusveneidentorjuntajoukkoja.
Valmistus

Alus tilattiin Tukholmasta Amfibieteknik AB:lta ja se laskettiin vesille 1990.
Palvelus

Alus on poistettu palveluksesta ja se sijoitettiin vuonna 2014 Kalixiin.
Spithame

Spithame (m.kreik. σπιθαμή, spithamē) oli antiikin kreikkalainen pituusmitta, etäisyys peukalon päästä pikkusormen päähän sormien ollessa levitettynä. Se vastasi 12 daktylosta tai 3⁄4 pusta eli jalkaa. Attikalainen (ateenalainen) spithame oli nykymitoissa noin 22,18 senttimetriä.
Muuntotaulukko

Muuntotaulukko, kun perusyksikkönä käytetään vanhaa attikalaista jalkaa (29,57 cm):
| Mittayksikkö (y) | Muuntokerroin (x)> 1 spithamē = x × y | Muuntokerroin (x)> 1y = x × spithamē |
| --- | --- | --- |
Kreikkalaiset
| – daktylos | 12 daktylosta | 1⁄12 spithamea |
| – kondylos | 6 kondylosta | 1⁄6 spithamea |
| – palaistē | 3 palaistea | 1⁄3 spithamea |
| – dikhas | 1+1⁄2 dikhasta | 2⁄3 spithamea |
| – likhas | 1+1⁄5 likhasta | 5⁄6 spithamea |
| – orthodōron | 1+1⁄11 orthodoronia | 11⁄12 spithamea |
| – pūs (jalka) | 3⁄4 pusta | 1+1⁄3 spithamea |
| – pygmē | 2⁄3 pygmeä | 1+1⁄2 spithamea |
| – pygōn | 3⁄5 pygonia | 1+2⁄3 spithamea |
| – pēkhys | 1⁄2 pekhystä | 2 spithamea |
| – bēma | 3⁄10 bemaa | 3+1⁄3 spithamea |
| – orgyia | 1⁄8 orgyiaa | 8 spithamea |
| – akaina | 3⁄40 akainaa | 13+1⁄3 spithamea |
| – hamma | 1⁄80 hammaa | 80 spithamea |
| – plethron | 3⁄400 plethronia | 133+1⁄3 spithamea |
| – stadion | 1⁄800 stadionia | 800 spithamea |
| – hippikon | 1⁄3200 hippikonia | 3 200 spithamea |
| – dolikhos | 1⁄9600 dolikhosta | 9 600 spithamea |
| – parasangēs | 1⁄2000 parasangia | 24 000 spithamea |
| – skhoinos | 1⁄32000 skhoinosta | 32 000 spithamea |
Kansainväliset (SI)
| – senttimetri | 22,18 cm | 0,05 spithamea |
| – metri | 0,22 m | 4,51 spithamea |
Brittiläiset
| – tuuma | 8,73 in | 0,11 spithamea |
| – jalka | 0,73 ft | 1,37 spithamea |
| – jaardi | 0,24 yd | 4,17 spithamea |
Spinozismi

Spinozismilla tarkoitetaan Baruch Spinozalle ominaista filosofiaa. Sillä viitataan usein ennen kaikkea Spinozan panteismiin, joka määritteli "Jumalan" yhdeksi itseriittoiseksi substanssiksi, ja sekä aineen että ajattelun tämän substanssin ominaisuuksiksi. Spinozan mukaan kolmas tiedon laji, intuitiolla saavutettu tieto, oli korkein saavutettavissa oleva totuus.
Spinozismissa henkilökohtaisella jumalasuhteella tarkoitetaan näin sitä, että ihminen on osa ääretöntä "organismia", jonka osat ovat keskinäisessä riippuvuussuhteessa. Spinozismia voidaan löytää muun muassa G. E. Lessingin ja Arthur Schopenhauerin ajattelusta.
Natura naturans ja natura naturata

Natura naturans ja natura naturata ovat keskiajalla kehitettyjä latinankielisiä termejä, joiden tunnetuin käyttäjä Spinoza on ollut. Ne ilmaisevat Jumalan ja luonnon, jotka Spinoza samaisti, kahta puolta.
Termi natura naturans tarkoittaa ”luonto luovana”, eli ”luova luonto”. Spinozan filosofiassa tämä viittasi Jumalaan aktiivisena, elävänä ja muuttuvana luojana, luovana toimintana. Latinankielisessä ilmaisussa on kyse preesensin partisiipista.
Termi Natura naturata tarkoittaa ”luonto luotuna”, eli ”luotu luonto”. Spinozalla tämä viittasi Jumalaan passiivisena, sellaisena jossa asiat ovat jo luotuja, eli samana kuin luonnonoliot. Latinankielisessä ilmaisussa on kyse imperfektin partisiipista.
Aiheesta muualla

Ferguson, Wayne: Spinozism and Christianity – A Practical Comparison (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Oittinen, Vesa Spinozistinen dialektiikka (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 2/1995.
HMS Spey (P234)

| HMS Spey |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  BAE Systems, Govan & Scotstoun
Kölinlasku:  21. huhtikuuta 2017
Laskettu vesille:  19. kesäkuuta 2019
Palveluskäyttöön:  18. kesäkuuta 2021
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 000 t (kuormattu)
Pituus:  90,0 m
Leveys:  13,5 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  2 × 7,4 MW
Propulsio:  2 × MAN 16V 28/33D -dieselmoottoria
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  50
Aseistus
Aseistus:  1 x MSI Defence Systems DS30M 30 mm kanuuna keveitä konekivääreitä
HMS Spey (viirinumero P234) on Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan ulkovartiolaiva (engl. Offshore Patrol Vessel, OPV).
Valmistus

Alus tilattiin 8. joulukuuta 2016 BAE Systemsilta, jonka Govanin telakalla köli laskettiin 21. huhtikuuta 2017. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 2019 ja otettiin palvelukseen 18. kesäkuuta 2021.
Palvelus

Alus sijoitettiin Kauko-Itään.