stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sammy Cahn
Elämä ja ura > Loppuvuodet

Vuonna 1970 Cahn kirjoitti Jule Stynen kanssa Broadway-näytelmän Look to the Lilies. Hän esiintyi yksin vuoden 1974 näytelmässä Words and Music, joka koostui kokoelmasta hänen sanoittamiaan musiikkikappaleita. Cahn voitti näytelmästä lievästi ironisen ”parhaan uuden kyvyn” palkinnon. Näytelmä esitettiin seuraavina vuosina uudelleen useita kertoja, ja Cahn matkusti myös Englantiin esittämään sitä. Vuonna 1974 julkaistiin Cahnin omaelämäkerta I Should Care.
Cahn kuoli 15. tammikuuta 1991 Los Angelesissa.
Luettelo näytelmistä

Sammy Cahn kirjoitti alkuperäistä musiikkia ainakin kymmeneen Broadway-näytelmään. (Cahn toimi näytelmässä sanoittajana ellei toisin ole mainittu.)
1947: High Button Shoes (sanoittaja, säveltäjä)
1952: Two's Company
1956: The Littlest Revue
1962: Eddie Fisher at the Winter Garden
1962: Come on Strong
1965: Skyscraper
1966: Walking Happy
1970: Look to the Lilies
1974: Words & Music (esittäjä, sanoittaja, käsikirjoittaja, musiikillinen johtaja)
1990: Those Were the Days
Palkinnot

Cahn voitti urallaan neljä Oscar-palkintoa yhteensä 26 ehdokkuudesta sekä yhden Emmy-palkinnon. Lisäksi hän oli ehdolla kolmen Golden Globen ja kahden Tony-palkinnon saajaksi.
1955: Parhaan laulun Oscar-palkinto kappaleella ”Three Coins in the Fountain” (säv. Jule Styne) elokuvasta Kolme kolikkoa lähteessä
1956: Emmy-palkinto kappaleella ”Love and Marriage” (säv. Van Heusen)
1958: Parhaan laulun Oscar-palkinto kappaleella ”All the Way” (säv. Van Heusen) elokuvasta Arpinaama
1960: Parhaan laulun Oscar-palkinto kappaleella ”High Hopes” (säv. Van Heusen) elokuvasta Läpiä päässä
1964: Parhaan laulun Oscar-palkinto kappaleella ”Call Me Irresponsible” (säv. Jimmy Van Heusen) elokuvasta Papa’s Delicate Condition
1974: Theatre World -erikoispalkinto
Palkinnot > Ehdokkuudet

1974 Parhaan elokuvakappaleen Golden Globe -ehdokkuus kappaleella ”All That Love Went to Waste” elokuvasta Samppanjaa ja syrjähyppyjä
1974: Parhaan musikaalin Tony-ehdokkuus näytelmästä Walking Happy
1974: Parhaan säveltäjän ja sanoittajan Tony-ehdokkuus näytelmästä Walking Happy
1976: Parhaan elokuvakappaleen Golden Globe -ehdokkuus kappaleella ”Now That We’re in Love” elokuvasta C.A.S.H. – naurukaasua
1976 Parhaan elokuvakappaleen Golden Globe -ehdokkuus kappaleella ”My Little Friend” elokuvasta Paperitiikeri
1939: ”Carefree” elokuvasta Ihanaa on elää
1939: ”Now It Can Be Told” elokuvasta Alexanderin jazzyhtye
1940: ”I Poured My Heart into a Song” elokuvasta Tyttö pohjolasta
1943: ”It Seems I Heard that Song Before” elokuvasta Youth on Parade
1945: ”I’ll Walk Alone” elokuvasta Follow the Boys
1946: ”Anywhere” elokuvasta Nyt ja joka ilta
1946: ”I Fall in Love Too Easily” elokuvasta Laulaen maihin
1949: ”It’s Magic” elokuvasta Valtameren romanssi
1950: ”It’s a Great Feeling” elokuvasta Tähdenlento Hollywoodissa
1951: ”Be My Love” elokuvasta New Yorkin valtias
1952: ”Wonder Why” elokuvasta Rikas ja rakas
1953: ”Because You Are Mine” elokuvasta Sydämeni laulaa sinulle
1956: ”I’ll Never Stop Loving You” elokuvasta Laulu ilman rakkautta
1956: ”The Tender Trap” elokuvasta Poikamiesansa
1957: ”Written on the Wind” elokuvasta Tuuleen kirjoitettu
1959: ”To Love and Be Loved” elokuvasta Yli kaiken ymmärryksen
1960: ”Best of Everything” elokuvasta Kaikki unelmani
1961: ”Second Time Around” elokuvasta Parempi myöhään kuin...
1962: ”Pocketful of Miracles” elokuvasta Taskullinen ihmeitä
1965: ”My Kind of Town” elokuvasta Chicagon Robin Hood
1968: ”Thoroughly Modern Millie” elokuvasta Moderni Millie
1969: ”Star!” elokuvasta Star! – tähti
1974: ”All That Love Went to Waste” elokuvasta Samppanjaa ja syrjähyppyjä
1976: ”Now That We’re in Love” elokuvasta C.A.S.H. – naurukaasua
Jukka Hienonen

Jukka Antero Hienonen (s. 9. elokuuta 1961 Jyväskylä) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on suorittanut kauppatieteiden maisterin tutkinnon Turun kauppakorkeakoulussa. Hienonen on toiminut Finnairin toimitusjohtajana 2006–2009 ja SRV-yhtiöiden toimitusjohtajana 2010–2015.
Finnairin palveluksessa Hienonen aloitti marraskuussa 2005 siirtyen yhtiön toimitusjohtajaksi 2006. Hän erosi toimesta yllättäen oma-aloitteisesti elokuussa 2009, koska hänen ääntänsä yhtiön kehittämisessä ja neuvotteluissa ammattiliiton kanssa ei kuultu.
Työura

Ennen siirtymistään Finnairille Hienonen oli toiminut Stockmannin varatoimitusjohtajana. Hän on työskennellyt uransa aikana yli kaksikymmentä vuotta Stockmannin ja Timberjackin palveluksessa Venäjällä. Hienonen on ollut lyhyen aikaa myös Keskon palveluksessa.
Työura > Finnairin toimitusjohtajana

Jukka Hienosen toimitusjohtajakaudella Finnairin eri henkilöstöryhmien työehtokysymykset nousivat rajusti esiin. Hienonen otti voimakkaasti kantaa henkilöstön etujärjestöjen toimintaan sekä sen aiheuttamaan ristiriitaan yhtiön kannattavuuden ja muiden intressiryhmien näkökulmasta. Hienosen aikana muun muassa sekä matkustamohenkilöstö että lentäjät olivat kertaalleen lakossa.
Hienonen kirjoitti 29. tammikuuta 2009 Finnairin blogissaan otsikolla ”Mistä lentäjien sopimusneuvottelussa on kyse?” näkemyksiään Finnairin lentäjien työehtosopimuksesta.
Kirjoituksesta muodostui kiista kun Liikennelentäjien entinen puheenjohtaja Panu Mäki syytti Finnairia blogivastauksensa julkaisematta jättämisestä. Finnairin talousviestintäjohtaja Taneli Hassisen mukaan kirjoitus ei ollut kommentti, vaan se oli itsessään blogi ja sille olisi tullut hankkia oma kanava.
Nimettömäksi jäänyt taho julkaisi YouTube-sivustolla blogikiistaan viittaavan videon, jossa hyödynnettiin Hitlerin viimeisistä hetkistä kertovan Perikato-elokuvan tunnettua kohtausta uudelleen tekstitettynä. Mediassa videon tekijöiksi epäiltiin Finnairin lentäjiä.
Hienonen ei kannattanut prikaatikenraali Arto Rädyn komitean ehdotusta siitä, että Finnair hankkisi Finnairin ja puolustusvoimien yhteiskäyttöön kaksi Airbus-tyyppistä ilmatankkauskonetta. Ongelmaksi nähtiin kustannusten jako Finnairin ja ilmavoimien kesken sekä turvallisuus- ja maineriski Suomen mahdollisesti osallistuessa kansainvälisiä jännitteitä sisältäviin sotilasoperaatioihin.
Hienosen aikana Finnair toteutti noin 250 miljoonan euron osakeannin, jolla rahoitettiin osaltaan runsaan miljardin euron suuruista laivastoinvestointiohjelmaa. Investoinnit kohdistuivat laajarunkoisten Airbus-lentokoneiden hankintaan. Koneita käytetään pääasiassa Aasian-liikenteessä.
Finnairin toimitusjohtajana Hienonen antautui julkiseen keskusteluun Finnairin saadessa osakseen mediassa kritiikkiä Thaimaan lomalentojen myöhästymisten vuoksi. Median vaatimuksesta liikenneministeri Anu Vehviläinen otti liikenne- ja viestintäministeriön puolesta asiaan kantaa.
Hienonen ilmoitti eroavansa Finnairin toimitusjohtajan tehtävistä elokuussa 2009. Syyksi erolle hän ilmoitti "vanhojen yhtiöiden" joustamattomuuden. Erityisen joustamattomiksi Hienonen nimesi työehtosopimukset ja ilmailusäädökset.
Työura > SRV:n johdossa

Finnairilta Hienonen siirtyi SRV-yhtiöiden toimitusjohtajaksi elokuusta 2010 alkaen. Ennen toimitusjohtajakauttaan hän oli ollut kahden vuoden ajan SRV:n hallituksen jäsen.
Hienonen kertoi joulukuussa 2014 jättävänsä SRV-yhtiöiden toimitusjohtajan tehtävät omasta aloitteestaan. Eroon ei Hienosen mukaan liittynyt dramatiikkaa, vaan hän oli jo halukas siirtymään uusiin tehtäviin oltuaan pitkään SRV:n toiminnassa mukana. SRV:n hallituksen puheenjohtaja ja pääomistaja Ilpo Kokkila kehui Hienosen saavutuksia yhtiön johdossa.
Yksityiselämä

Hienonen asuu Helsingissä. Hän on naimisissa, ja liitosta on syntynyt kaksi tytärtä. Hienonen on kertonut harrastavansa purjehdusta. Suomen kielen lisäksi hän taitaa englantia, ruotsia ja venäjää.
Aiheesta muualla

Finnairin lehdistötiedote: Jukka Hienonen Finnairin toimitusjohtajaksi
Finnairin lehdistötiedote: Finnairin toimitusjohtaja eroaa
SRV Yhtiöt Oyj:n lehdistötiedote: Jukka Hienonen SRV:n toimitusjohtajaksi[vanhentunut linkki]
Janne Salonen: Fortsatt expansion. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 31.01.2008, nro 2008-01, s. 21-23.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
Cape Cod

Niemimaan sijainti Massachusettsin osavaltiossa.
Cape Cod avaruudesta
Cape Cod on kaaren muotoinen niemimaa Yhdysvaltojen Massachusettsin osavaltion itäkolkassa. Niemimaa on 105 kilometriä pitkä. Sen maayhteys katkaistiin vuonna 1914 Cape Codin kanavalla. Kanavan yli pääsee kolmea siltaa pitkin: yksi on rautatiesilta, kaksi autoille.
Cape Cod ympäröivine saarineen muodostaa Barnstablen piirikunnan, jonka hallintokaupunki on niemimaan eteläosassa sijaitseva Barnstable Town.
Niemimaalla on 230 000 pysyvää asukasta, mutta lomakaudella siellä on jatkuva turistien virta: vieraita käy noin 13 miljoonaa
Cape Cod on tunnettu valkoisista hiekkarannoistaan ja romanttisista majakoistaan. 
Siellä on filmattu useiden elokuvien kohtauksia.
Niemellä tuotetaan karpaloita, ostereita ja hummereita.
Cape Cod kulttuurissa

Yhdysvaltojen perustamiseen johtanut tapahtumasarja alkoi siirtolaisia kuljettaneen Mayflower-laivan rantautumisesta Cape Codin kärkeen 21. marraskuuta 1620, joskin lopullinen rantautuminen ja siirtokunnan perustaminen tapahtui Cape Codin lahden länsirannalla Plymouthissa. Neuvostoliitosta Yhdysvaltoihin karkotetun ja Nobel-palkitun kirjailija Joseph Brodskyn humoristinen runo Cape Cod kuuluu hänen tunnetuimpiinsa. Cape Codin mukaan on nimetty siellä syntynyt jyrkkäharjainen pientalomalli ja tietty majakkatyyppi.
Aiheesta muualla

http://www.capecodchamber.org/
Pyssyjoki

Pyssyjoen kappeli
Pyssyjoki (kveeniksi Pyssyjoki tai Etelänpuoli, pohjoissaameksi Bissojohka, norj. Børselv) on Porsangin kuntaan kuuluva kylä Tromssan ja Finnmarkin läänissä Pohjois-Norjassa. Kylä sijaitsee lähellä Porsanginvuonoa ja sen halki virtaa vuonoon laskeva Pyssyjoki. Vuonna 2019 Pyssyjoen osa-alueella (grunnkrets) asui 191 henkilöä. Iso osa väestöstä on kveeninkielisiä.
Kveenin kielen ja kulttuurin keskus Kainun institutti sijaitsee Pyssyjoella. Kylässä toimii myös koulu Børselv skole, vuonna 1958 rakennettu Pyssyjoen kirkko tai kappeli (Børselv kapell), ruokakauppa sekä elokuvateatteri.
Kunnan keskustaajamasta Lemmijoelta Pyssyjoelle johtaa 98-tie.
Luonto

Pyssyjoen kylän lähistöllä sijaitsee muun muassa Silfari-tunturi (358 mpy), jonka kanjonin sanotaan olevan Pohjois-Euroopan korkeimpia. Seudulla kasvaa myös maailman pohjoisimpia mäntyjä. Jokeen nousee lohta.
Paikannimistöä

Vesialueita ja soita: Pyssyjoki, Kenttäsillanalus, Liiskopahđansuvanto, Pitkäsuvanto, Alakentänsuvanto, Pikkutievanoja, Praamasuvanto, Antoninsuvanto, Jovensuu, Joumusmukka, Talvisijanmukka, Hannu Niileksen oja, Nikulhaanjärvi, Käyräjärvi, Äijänlantto, Ullukapperinjärvi, Syyrykoppa, Kesäsijanjänkkä, Äijänjänkkä, Pavusjänkkä, Tunturinalusjänkkä
Muuta: Jaamisvaara, Isoluokanpahta, Kukkuvaara, Tunturinsokka, Tunturinruto, Lillehaugen, Kottisokka, Alainen Pahđannenä, Puoltsi, Väkkärä, Syyrykopanniemi, Pavusniemi, Hesteniemi, Kiksiniemi, Valkamantörmä, Pitsipahta, Kaivorungantörmä, Pajaluokka, Solbrått, Høybakken, Leirvollen, Fagerli, Antin Erikin kenttä, Vierimenkuru, Hevoseniemenkuru, Kiksiemenkuru, Kesäsijankuru
Korsholman musiikkijuhlat

Korsholman Musiikkijuhlat on pääasiassa kamarimusiikkiin keskittynyt festivaali, joka on järjestetty joka kesä vuodesta 1983. Festivaalin perustamisessa tärkeimmät henkilöt olivat vaasalainen Olav Englund ja sellisti Seppo Kimanen. Festivaalin tärkeimpänä esikuvana olikin Kuhmon kamarimusiikkifestivaali, jonka taiteellisena johtajana Kimanen tuolloin toimi.
Musiikkijuhlien pääpaikat ovat Vaasa ja Mustasaari, mutta konsertteja järjestetään ympäri Pohjanmaan rannikkoaluetta. Vuodesta 1989 Korsholman Musiikkijuhlat on kuulunut Finland Festivals -ketjuun.
Festivaalin muusikkokunta on aina ollut kansainvälinen. Vuosien varrella festivaalilla ovat esiintyneet mm. Mischa Maisky, Martin Fröst, Barnabás Kelemen, Olli Mustonen, Helena Juntunen ja Vertavo-kvartetti.
Taiteelliset johtajat

Cecilia Zilliacus 2018 - 2022
Henri Sigfridsson 2013–2017
Dmitri Slobodeniouk 2007, 2009
John Storgårds 2004–2006
Marko Ylönen 2003, 2008, 2010–2012
Frans Helmerson 1994–2001
Dmitri Sitkovetski 1984–1993, 2002
Seppo Kimanen 1983
Albert Olsson

| Albert Olsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1904 Eslöv, Ruotsi
Kuollut: 9. toukokuuta 1994 (89 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
    
Albert Olsson (30. elokuuta 1904 – 9. toukokuuta 1994) oli ruotsalainen kirjailija. Hänen romaaninsa sijoittuivat sekä aikalais- että historialliseen Hallantiin. Trilogia Sand (1940), Gränsland (1942) ja Tore Gudmarsson (1945) kertoi Ruotsin suurvalta-ajasta. Olsson työskenteli pitkään opettajana Harplingessa ja kirjoitti myös kirja-arvosteluja Ny Tid -lehteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert Olsson Wikimedia Commonsissa
Capitán Prat (1890)

| Capitán Prat |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Seyne
Kölinlasku:  1889
Laskettu vesille:  20. joulukuuta 1890
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1890
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 901 t
Pituus:  100 m
Leveys:  18,49 m
Syväys:  6,96 m
Koneteho:  12 000 ihp
Nopeus:  18,3 solmua
Miehistöä:  480
Aseistus
Aseistus:  4 × 9,4" tykkiä 8 × 4,7" tykkiä 6 × 6 naulan tykkiä 4 × 3 naulan tykkiä 10 × 1 naulan tykkiä 4 × 460 mm torpedoputkea
Capitán Prat oli Chilen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu ironclad-taistelulaiva. Alus oli maailman ensimmäinen sähköistetty taistelulaiva.
Valmistus

Chilen kansalliskongressi vahvisti 22. elokuuta 1887 lain, joka valtuutti tilaamaan kaksi uutta alusta laivaston modernisoimiseksi. Tilaus päätettiin kohdentaa taistelulaivatilaukseen ulkomaiselta telakalta. Tarjouspyyntö toimitettiin Britteinsaarten, Ranskan ja Saksan telakoille.
Alus tilattiin 18. huhtikuuta 1889 Ranskasta Société Nouvelle de Forges et Chantiers de la Mëditerranéen La Seynen telakalta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna. Alus laskettiin vesille 20. joulukuuta 1890 ja otettiin palvelukseen 1891. Alus saapui Chileen toukokuussa 1893.
Palvelus

Alus oli 1909-1910 modernisoitava, jolloin sille asennettiin vanhojen kattiloiden tilalle kaksitoista uutta Babcock & Wilcox -kattilaa. Kattiloiden vaihto kasvatti aluksen huippunopeuden 19,5 solmuun. Lisäksi aluksen savuhormien pituutta piti kasvattaa.
Aluksella tapahtui 11. maaliskuuta 1916 ammusvaraston räjähdys sen ollessa ankkurissa Valparaisossa. Alus luokiteltiin 1926 rannikkopuolustusalukseksi ja edelleen 1928 sukellusveneiden emälaivaksi H- ja Capitan O'Brien -luokkien veneille, missä tehtävässä se oli pari vuotta. Aluksen aseistus riisuttiin 1935, minkä jälkeen se oli mekaanikkokouluna. Vuonna 1942 alus myytiin romutettavaksi.
Paraboloidi

Pyörähdysparaboloidi
Hyperbolinen paraboloidi
Paraboloidi on kolmiulotteinen kappale matemaattisessa avaruudessa. Paraboloideja on kahta tyyppiä, elliptinen paraboloidi ja hyperbolinen paraboloidi. Elliptistä paraboloidia kuvaa yhtälö:
Hyperbolista paraboloidia kuvaa yhtälö:
Paraboloidin voidaan ajatella muodostuvan niin, että paraabeli liikkuu samansuuntaisena avaruudessa siten, että sen huippu pysyy toisella paraabelilla, joka on kiinteä ja sijaitsee liikkuvan paraabelin tasoa vastaan kohtisuorassa tasossa. Jos molemmat paraabelit aukeavat samaan suuntaan, saadaan elliptinen paraabeli; jos ne aukeavat vastakkaisiin suuntiin, saadaan hyperbolinen paraboloidi
Elliptinen paraboloidi on muodoltaan kuppimainen. Sen tasoleikkaukset ovat paraabeleja tai ellipsejä, erikoistapauksessa ympyröitä. Jos elliptisen paraboloidin yhtälössä a = b, kappale on ympyräpohjainen ja sitä kutsutaan pyörähdysparaboloidiksi. Tällainen kappale syntyy, kun paraabeli pyörähtää akselinsa ympäri. Pyörähdysparaboloidia voidaan käyttää peilinä, koska siinä ei esiinny pallopeileille ominaista pallopoikkeamaa.
Hyperbolista paraboloidia kutsutaan sen muodon vuoksi joskus myös satulapinnaksi. Sen tasoleikkaukset ovat paraabeleja tai hyperbelejä.
Canyon

Canyon on suomalainen yhtye, joka teki albumin Finnlevy-levymerkille.
Kokoonpano

Johan Lindqvist
Ulf Nylund
Sakari Kurki
Christer Mattson
Christer Ekman
Diskografia

Canyon (Finnlevy, 1977)
Aiheesta muualla

Canyonin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
William Carlucci

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kevyt nelonen i.p. |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Köln 1998 | kevyt kahdeksikko |  |
William Carlucci (s. 3. kesäkuuta 1967) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä perämiehettömässä nelosessa olympiapronssia Atlantassa 1996. Hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa kevyessä kahdeksikossa hopeaa Kölnissä 1998.
Hilda Carlén

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hilda Maria Carlén
Syntymäaika: 13. elokuuta 1991
Syntymäpaikka: Ystad, Ruotsi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Linköpings HC
Pelinumero: 22
Maajoukkue
| 2015– | Ruotsi | 1 | (0) |

Hilda Maria Carlén (s. 13. elokuuta 1991 Ystad, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelaa nykyisin Linköpings FC:n riveissä Damallsvenskanissa. Carlén on edustanut Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkuetta vuodesta 2015 lähtien. Hän kuului olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Cardillac

Cardillac on Paul Hindemithin säveltämä kolminäytöksinen ooppera vuodelta 1926. Sen libreton on kirjoittanut Ferdinand Lion E. T. A. Hoffmannin novellin Das Fräulein von Scuderi pohjalta. Cardillac sai ensiesityksensä 9. marraskuuta 1926 Dresdenin valtionoopperassa Fritz Buschin johdolla. Jo tuolloin teos herätti suurta huomiota ja oli musiikkiteatterin muotoa koskeneiden kiihkeiden keskustelujen aihe. Aiheeltaan ja libretoltaan ooppera liittyy verismin perinteeseen, mutta Hindemithin musiikki viitoittaa konsertoivine muotoineen ja polyfonisine sävelkielineen tietä uudempaan musiikkiteatteriin.
Oopperan esityskesto on noin kaksi tuntia. Orkesterissa on 2 huilua, 2 oboeta, 3 klarinettia, tenorisaksofoni, 3 fagottia, käyrätorvi, 2 trumpettia, 2 pasuunaa, tuuba, patarummut, lyömäsoittimet, piano ja jouset. Lisäksi näyttämömusiikkia soittavat oboe, 2 käyrätorvea, trumpetti, pasuuna, viulu ja 2 kontrabassoa. Teoksessa on myös sekakuoro, joka esittää hoviherroja ja -naisia, poliiseja sekä kansaa.
Hindemith laati vuonna 1952 teoksesta uudistetun version, jossa on neljä näytöstä ja joka kestää puoli tuntia kauemmin. Alkuperäisversiota pidetään yleensä kuitenkin dramaturgisesti uskottavampana ja musiikillisesti yhtenäisempänä, ja sitä esitetään useammin.
Roolit

Cardillac, kultaseppä, baritoni
hänen tyttärensä, sopraano
upseeri, tenori
kultakauppias, basso
kavaljeeri, tenori
nainen, sopraano
poliisipäällikkö, baritoni
kuningas, mykkä rooli
Peak Performance

Valkoinen Peak Performance Player Visor -lippalakki
Peak Performance on urheiluvaatebrändi.
Historia

Peak Performancen perusti vuonna 1986 Åressa joukko ruotsalaisia laskettelijoita, kuten Stefan Engström ja Peter Blom.
Vuonna 1998 tanskalainen Carli Gry International A/S osti Peak Performancen. Carli Cry liittyi sittemmin IC-konserniin, joka myi Peak Performancen vuonna 2018 Amer Sportsille.
Tuotteet

Peak Performance on Skandinavian suurin toiminnallisen urheilumuodin vaatemerkki, ja sitä myydään yli 20 maassa. Brändillä on tehtaita useissa eri maissa. Pääasiassa niiden tuotanto tapahtuu Aasiassa, erityisesti Kiinassa ja Bangladeshissa. Brändi keskittyy myös vastuulliseen tuotantoon ja kestävyyteen, joten he tekevät yhteistyötä tehtaiden kanssa, jotka noudattavat hyviä työoloja ja ympäristöstandardeja. Brändillä valmistetaan vaatteita muun muassa hiihtoon, golfiin, harjoitteluun ja ulkoiluun mutta myös vapaa-ajalle.
Aiheesta muualla

Peak Performance -verkkosivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Peak Performance
Käännös suomeksi
Fritjof Capra

Fritjof Capra
Fritjof Capra (s. 1. helmikuuta 1939 Wien) on itävaltalaissyntyinen yhdysvaltalainen fyysikko, joka 1980-luvun kirjoituksissaan yritti yhdistää nykyaikaista fysiikkaa ja itämaista uskontoa. Capra on tutkinut hiukkasfysiikkaa ja systeemiteoriaa. Capra on sekä buddhalainen että katolinen kristitty.
Hänen tunnetuimpia teoksiaan oli Fysiikka ja tao (1975), jossa hän pyrki vetämään yhtäläisyyksiä itämaisen ajattelun ja hiukkasfysiikan välille. Capra nojautui 1960-luvulla kehitettyyn ”kengännauhamallina” tunnettuun fysiikan hiukkaskuvaukseen, joka hylättiin pian keksimisensä jälkeen. Capra julisti, että ”länsimainen, mekanistinen” kuva luonnon peruspalikoista oli hylättävä. Hänen esittämistään ja niitä lähellä olevista opeista on käytetty nimitystä kvanttimystiikka.
Fysiikan ja taon yhdistämisen kritiikkiä

Capraa on kritisoitu hänen oman lausumansa pohjalta, jonka mukaan  fysiikka ei tarvitse mystisyyttä eikä mystisyys fysiikkaa, mutta ihminen tarvitsee molempia. Kriitikoiden mielestä mystinen kokemus selittyy psykologialla eikä kytkeydy fysiikkaan.
Vanhan ajan kiinalaiset ja intialaiset eivät tienneet nykyfysiikasta mitään. Joitain yhteisiä nimittäjiä fysiikan ja
muun maailman olioilla voi olla, esimerkiksi syntyminen ja katoaminen kuuluu kaikkeen olevaiseen tai suureen osaan olevaisesta.
Vuonna 1982 Capran lausuman mukaan fysiikan kehitys 1970-luvulla ja 1980-luvulla ei ollut kumonnut hänne teoriaansa. Capran mukaan myöskään yksi nykyfysiikan suurimmista läpimurroista, kvanttiväridynamiikka ei ollut onnistunut teoria.
Suomennettu teos

Capra, Fritjof: Fysiikka ja tao: Tutkimus nykyajan fysiikan ja itämaisen mystiikan yhteneväisyyksistä.  ((The tao of physics: An exploration of the parallels between modern physics and eastern mysticism, 1975.) Suomentanut Mikko Kilpi. Uuden ajan ihminen 3)  Helsinki:  WSOY, 1983.  ISBN 951-0-11581-9
Alberto Capozzi

Alberto Capozzi
Alberto Capozzi (8. heinäkuuta 1884 tai 1886 Genova – 19. maaliskuuta 1945 Rooma) oli italialainen näyttelijä.
Varakkaaseen laivanvarustajaperheeseen syntynyt Capozzi aloitti näyttelijänuransa jo nuorena. Vuonna 1909 hän siirtyi teatterista elokuva-alalle. Capozzi esiintyi torinolaisen Ambrosio Filmin historiallisissa elokuvissa kuten Keisari Nero (1909), Il granatiere Roland (1911) ja Nozze d’oro (1911). Vastanäyttelijänsä Mary Cleo Tarlarinin kanssa hän muodosti italialaisen elokuvan ensimmäisen ”unelmaparin”.
Vuodesta 1912 lähtien Capozzi näytteli Pasquali Filmin, Cinesin ja muiden tuotantoyhtiöiden melodraamoissa, joissa hänen vastanäyttelijänään oli usein Diana Karenne. Vuonna 1917 hän ohjasi Gero Zambuton kanssa elokuvan Il fiacre n. 13. Italialaisen elokuvan kriisivuosina 1920-luvun alussa Capozzi palasi teatteriin. Myöhemmin hän työskenteli pitkään ulkomailla, mutta palasi 1930-luvun lopussa Italiaan, jossa hän näytteli sivurooleja muutamissa elokuvissa.
Elokuvia

Keisari Nero, 1909
Aeneas ja Dido, 1910
Il dramma di una notte, 1918
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Alberto Capozzi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Tšekki 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet
Luigi Capuano

Luigi Capuano (13. heinäkuuta 1904 Napoli – 20. lokakuuta 1979 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Capuano toimi lentäjänä toisessa maailmansodassa ja työskenteli sen jälkeen urheilutoimittajana. Hän aloitti ohjaajanuransa vasta 43 vuoden ikäisenä. Capuano ohjasi aluksi etenkin melodraamoja ja napolilaiskomedioita, myöhemmin seikkailu- ja jännityselokuvia ja lopulta westernejä ja vakoilutarinoita. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Lewis King.