stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josef Klapuch
Painiura

Josef Klapuch esiintyi EM-kisoissa ensi kerran vuoden 1934 kreikkalais-roomlaisen painissa Roomassa sijoittuen neljänneksi kahdella voitolla ja kahdella tappiolla eli tappioilla Saksan Kurt Hornfischerille ja Ruotsin Rudolf Svenssonille. Myöhemmin käydyissä vapaapainin kisoissa Tukholmassa hän otti hopeaa voitolla Suomen Hjalmar Nyströmistä ja tappiolla mestarille Ruotsin Thure Sjöstedtille. Seuraavan vuoden 1935 EM-kisoihin hän osallistui Brysselissä vapaapainiin, jossa jälleen tuli neljäs sija Sveitsin Karl Hegglinin voittaessa mestaruuden.
Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa Klapuch osallistui molempiin painimuotoihin. Ensin painitussa vapaassa hän eteni kolmella voitolla Belgian Léon Charlierista, Saksan Georg Gehringistä ja Ruotsin Nils Åkerlindhistä loppuotteluun, jossa vastassa oli Viron Kristjan Palusalu. Ottelu päättyi Palusalun voittoon eli Klapuch saavutti olympiahopeaa. Yhden välipäivän jälkeen alkoi kreikkalais-roomalainen paini, jossa hän otti voiton Latvian
Alberts Zvejnieksista, mutta koki tappiot Italian Aleardo Donatille ja Saksan tulevalle pronssimitalisti Hornfischerille. Olympiavoitto meni tässäkin painimuodossa Viron Palusalulle.
Olympiavuoden jälkeen keväällä 1937 käytiin kreikkalais-roomalaisen painin EM-kisat Pariisissa. Niissä Klapuch eteni voitoilla Saksan Gehringistä, Unkarin Gyula Bóbisista ja Latvian Edvīns Bietagsista mitaliotteluihin, joissa tuli tappiot Ruotsin John Nymanille ja jälleen Viron Palusalulle. Näin saavutuksena oli kreikkalais-roomalaisen painin raskaansarjan EM-pronssi. Syksyllä Münchenissä käydyissä vapaapainin EM-kisoissa menestys ei ollut yhtä hyvä kuin keväällä Pariisissa, sillä tuloksena oli voitto Saksan Hornfischeristä ja sen jälkeen tappiot Ruotsin Åkerlindhille ja Sveitsin Willy Lardonille.
Seuraavana vuonna käynnistyneet poliittiset kriisit Tšekkoslovakiassa päättivät Klapuchin painiuran.
Ura elokuvanäyttelijänä

Elokuvantekijät käyttivät hänen hahmoaan erityisesti poliisin rooleissa. Elokuvat, joissa Josef Klapuch esiintyi, olivat:
Hrál však také vojína (suom. Hän näytteli kuitenkin myös sotilasta), 1931;
Ze soboty na neděli (suom. Lauantaista sunnuntaihin), 1931;
Kata (suom. Hirsipuu), 1931;
Anton Špelec: Ostrostřelec (suom. Sala-ampuja), 1932;
Sestra Angelika (suom. Sisar Angelika), 1932;
Sňatková kancelář (suom. Avioliittotoimisto), 1932;
Lupiče (suom. Ryöstö), 1932;
Maséra (suom. Hieroja), 1935;
Děti velké lásky (suom. Suuren rakkauden lapset), 1936;
Srdce na kolejích (suom. Sydän raiteilla), 1937).
Jelizaveta Zvantsevan muotokuva

| Jelizaveta Zvantsevan muotokuva |
| --- | --- |

Nimi:  Jelizaveta Zvantsevan muotokuva
Toinen nimi:  Портрет художницы Елизаветы Николаевны Званцевой
Tekijä:  Ilja Repin
Valmistumisvuosi:  1889
Taiteenlaji:  maalaustaide, realismi
Korkeus:  86 cm
Leveys:  68,7 cm
Sijainti:  Ateneumin taidemuseo
Paikkakunta:  Helsinki
Jelizaveta Zvantsevan muotokuva vuodelta 1889 on Ilja Repinin (1844-1930) maalaama öljytyö, 89×69 cm. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Maalauksessa, jossa mustapukuinen Jelizaveta istuu kullatulla sametilla päällystetyllä tuolilla tulee ilmi taiteilijan vahvuus, jona pidettiin hänen kykyään tulkita maalattavien henkilöiden sielunliikkeitä. Hänen muotokuvissaan on piirteitä sekä akateemisesta että realismille ominaisesta maalaustavasta.
Malli oli taidemaalari ja Repinin oppilas, Jelizaveta Zvantseva. Maalaus lahjoitettiin vuonna 1920 Ateneumin taidemuseolle.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Jelizaveta Zwantsevan muotokuva.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilja Repin: Jelizaveta Zvantsevan muotokuva, akvarelli 34 × 27.5 cm. Armenian taidemuseo, Jerevan.
Jean-Baptiste Moheau

Jean-Baptiste Moheau (6. lokakuuta 1745 – 1794) oli ranskalainen sihteeri, joka kirjoitti väestötieteellisen tutkielman Recherches et considérations sur la population de la France (1778). Hän oli väestötieteen pioneereja Ranskassa.
Elämäkerta

Moheau’stä on lähteissä vain vähän mainintoja, mutta hänen elämäkertansa pääpiirteet on saatu selvitettyä. Hänen koko nimensä oli Jean-Baptiste Moheau ja hän syntyi Pariisissa 6. lokakuuta 1745. Hän oli vapaamuurariloosin jäsen 1785–1787. Moheau oli La Rochellen généralité’ten intendentin Jean-Baptiste de Montyon henkilökohtainen sihteeri. Herra de Fourqueux suositti Moheau’ta tämän teoksen perusteella sotaministeriölle, jonne Moheau nimitettiin vuoden 1779 alussa. Hän kuoli vuonna 1794.
Recherches et considérations on Moheau’n ainoa tieteellinen julkaisu. Se kirjoitettiin mahdollisesti jo 1774 ja julkaistiin Pariisissa vuonna 1778. Tutkielma saksannettiin vuonna 1780. Kääntäjä pyysi Moheau’tä tekemään kirjoitukseen joitakin pieniä korjauksia, mutta tämä ei suostunut.
Henkilöllisyys

Moheau esittelee itsensä Recherches et considérationsin lukijoille julkishallinnon edustajana. Teoksen ilmestymisestä lähtien on spekuloitu, oliko Moheau olemassa ollut henkilö vai oliko kyseessä vain Montyonin salanimi. Tutkielma ilmestyi uutena laitoksena teoksessa Collection des économistes et des réformateurs sociaux (Pariisi, 1912) ja sen esipuheessa R. Gonnard kirjoitti, että Moheau ilmeisesti oli olemassa, joskin on mahdollista, että Montyon olisi avustanut häntä. Ed. Esmoninin vuonna 1958 julkaiseman artikkelin myötä vallitsevaksi käsitykseksi vakiintui, että Montyon oli Recherches et considérationsin todellinen kirjoittaja. Esmonin perusteli teoriaansa muun muassa sillä, että Montyon itse mainitsi 1802 kirjoittaneensa teoksen. Esmonin kiinnitti huomiota myös siihen, että Moheau esittäytyi epätavallisesti vain sukunimellä, nimi ilmoitettiin muodossa ”M. Moheau”. Esmonin päätyi siihen, että nimi oli keksitty: kenelläkään Esmoninin aikaisessa Parisin puhelinluettelossa ei ollut moista nimeä. Esmonin piti myös hyvin epätodennäköisenä, että olisi pelkkä sattuma, että nimet Moheau ja Montyon olivat niin samankaltaisia. Myös M. G. Mesnard piti Moheaun nimeä muodostettuna salanimenä. Marcel Reinhard kuitenkin selvitti Moheau’n koko nimen, syntymäajan ja paikan, jäsenyyden vapaamuurariloosissa ja palkkaamisen sotaministeriöön. Moheau oli siis todella elänyt henkilö. Montyonin osuudesta Moheau’n tutkielman kirjoittamiseen on yhä arveluja. Montyonia ei kuitenkaan ilmeisesti kiinnostanut väestötiede. Hän ei myöskään asunut La Rochellessa, jossa Moheau sijaisti häntä ja oli erityisen kiinnostunut väestötilastoista. Moheau oli poikkeus väestötieteen perustajien joukossa, sillä hän ei ollut tähtitieteilijä eikä pappi.
Joni Jurmo

| Joni Jurmo |
| --- | --- |
 Joni Jurmo alle 20-vuotiaiden MM-finaaliottelussa Kanadaa vastaan vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 2002 (ikä 22) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  195 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura (P):  Calgary Flames
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Calgary Wranglers (AHL)
Pelinumero:  26
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  JYP (SML) Kiekko-Espoo (Mestis) Jukurit (SML) Ilves (SML) KooKoo (SML)
NHL-varaus:  82. varaus, 2020 Vancouver Canucks
Joni Jurmo (s. 19. huhtikuuta 2002 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-seura Calgary Flamesin organisaatiossa. Hän pelaa kaudella 2023–2024 ammattilaistryout-sopimuksella AHL-joukkue Calgary Wranglersissa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2022 | jääkiekko |  |
Jurmo pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Jurmo on pelannut 17 nuorten ja 16 poikien maaottelua.
Pelityyli

Jurmo on maininnut hänen vahvuuksiensa olevansa kiekollisessa pelaamisessa sekä luistelussa. Jurmo pystyy omien sanojensa mukaan avaamaan peliä ja pitämään kiekkoa hyökkäyspäässä sekä maininnut pisteidenteon omaksi jutukseen. Jukureiden päävalmentaja Olli Jokinen luonnehti Jurmoa toukokuussa 2021:
»Jurmo on vahva luistelija, joka pystyy hyvän luistelutekniikkansa sekä liikkuvuutensa ansiosta tukemaan hyökkäyksiä sekä operoimaan viivalla. Hän on myös iso ja ulottuva pelaaja, jolla on valtavasti potentiaalia, mutta vaatii myös fyysistä sekä henkistä kehittymistä, jotta voi päästä tavoitteisiinsa.»
John Leigh

| John Leigh> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1965 Uusi-Seelanti
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Háma (Taru sormusten herrasta)
Aiheesta muualla
IMDb 
John Leigh (s. 1965) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Peter Jacksonin ohjaamasta Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiasta, jossa hän näytteli Hámaa elokuvassa Kaksi tornia. Leigh on näytellyt myös muun muassa vuoden 1996 elokuvassa Kummituskopla Bryce Campbellin roolissa.
Valikoitu filmografia

| Vuosi | Elokuvan nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1992 | Chunuk Bair | Porky |
| 1993 | Bradman | Lawrie |
| 1996 | Kummituskopla | Bryce Campbell |
| 1996 | Chicken |  |
| 2001 | Stickmen | Dave |
| 2002 | Atomic Twister |  |
| 2002 | Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia | Háma |
| 2004 | Spooked | Jimmy Blick |
John Lenehan

John Lenehan on brittiläinen pianisti. Hän on esiintynyt muiden muassa Lontoon sinfoniaorkesterin ja Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen kanssa. Hän on tulkinnut sellaisten säveltäjien kuin Charles-Valentin Alkanin, John Irelandin sekä Philip Glassin teoksia, ja hänen innovatiivisiin resitaaliohjelmiinsa on usein kuulunut jazzohjelmistoa ja elokuvaa. Lenehan on levyttänyt musiikkia 1600-luvulta 2000-luvulle. Lukuisten levytysten joukkoon kuuluvat muun muassa Naxoksella julkaistu Gramophone-palkittu tulkinta Michael Nymanin pianokonsertosta sekä John Irelandin pianotuotanto kokonaisuudessaan samalla levymerkillä.
Lenehan on työskennellyt myös säveltäjänä ja sovittajana.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jelka Ovaska Novak

Jelka Ovaska Novak 2011.
Jelka Ovaska Novak (s. 1947) on slovenialainen kääntäjä. Hän on kääntänyt suomalaista kirjallisuutta sloveeniksi.
Novak on kääntänyt sloveeniksi Kalevalan ensin proosamuodossa koululaiskäyttöön 1991, sitten runomuodossa kokonaan 1997. Muita käännöksiä esimerkiksi Väinö Linnan Tuntematon sotilas, Antti Tuurin Pohjanmaa ja Daniel Katzin Kun isoisä Suomeen hiihti.
Palkinnot ja tunnustukset

Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 1999
Aiheesta muualla

Jelka Ovaska Novak, Kirjasampo
Jelka Ovaska Novak, kääntäjämme Sloveniassa, Hiidenkivi 5 (1998) nro 6
Jean Wik

Johan Erik (Jean) Wik (sukunimi esiintyy myös muodossa Wiik; 17. huhtikuuta 1804 Koivulahti – 13. syyskuuta 1876 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Wik osallistui 1820-luvun lopulla Intendentinkonttorissa aloitettuun oppilaskoulutukseen ja hän oli ensimmäisiä Suomessa oppinsa saaneita arkkitehteja. Wik toimi sittemmin Uudenmaan läänin lääninarkkitehtina ja hän suunnitteli monia kirkkoja läänin alueelle.
Taidemaalari Maria Wiik oli Jean Wikin tytär.
Rakennuksia

Burtzin talon muutos empiretyyliseksi.  Senaatintori, Helsinki 1836
Suomalaisen Tiedeakatemian rakennus, Mariankatu 5, Helsinki   1841 (yhdessä Theodor Deckerin kanssa)
Sinebrychoffin taidemuseo, Bulevardi 40, Helsinki 1842
Empiretyylinen puutalo, Unioninkatu 44, Helsinki  1844 (sijaitsi alun perin Kaisaniemenrannassa, siirretty nykyiseen paikkaan 1911)
Helsingin yliopiston kemian ja anatomian laitos, 1844–1846
Kasvitieteellisen puutarhan päärakennuksen (1833, Carl Ludvig Engel) korotus, Unioninkatu 44, Helsinki, 1850-luvulla  (rakennus siirrettiin 1900-luvun alussa nykyiselle paikalleen puutarhurien asuintaloksi)
Tammisaaren alkeis- ja reaalikoulu 1850
Espoon pappila 1853
Tuusulan kirkon korjaus- ja muutos 1853
Orrengrundin tunnusmajakka, Pernaja 1858
Karjalohjan kirkko  1860
Orimattilan kirkko   1862–1866
Mäntsälän kirkko 1862–1866
Villa Tallholmen, Espoo 1865
Hämeenkosken kirkko 1867–1870 (yhdessä E. B. Lohrmannin kanssa)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikin elämäkerta Kansallisbiografiassa
Korttelit.fi : Jean Wikin suunnittelemia rakennuksia Helsingin keskustassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin niemen puutalot (Arkistoitu – Internet Archive)
Iso Polvijärvi

| Iso Polvijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Liperi, Kontiolahti
Koordinaatit:  62°40′43″N, 29°35′36″E
Järvinumero:  04.810.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  101,2 m 
Rantaviiva:  7,72 km 
Pinta-ala:  1,09 km² 
Tilavuus:  0,014 km³ 
Keskisyvyys:  12,9 m 
Suurin syvyys:  46,6 m 
 fiIso Polvijärvi 
Iso Polvijärvi on järvi Liperin ja Kontiolahden rajalla Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee Höytiäisen valuma-alueen eteläkolkassa. Ison Polvijärven pinta-ala on 1,1 neliökilometriä ja vesitilavuus 14 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuun keskustasta on kymmenisen kilometriä luoteeseen. Joensuun lentoasema sijaitsee aivan Ison Polvijärven kaakkoispuolella.
Maantiede

Iso Polvijärvi sijaitsee valtaosin Liperissä, kaakkoinen osa sijaitsee Kontiolahden alueella. Runsaan hehtaarin laajuinen Lievosensaari erottaa järven itäisimmän osan pääaltaasta. Kalmoniemi puolestaan jakaa pääaltaan pohjoisosan kahteen lahteen. Ison Polvijärven syvin kohta, 47 metriä, sijaitsee altaan itäosassa Burmaninniemen länsipuolella. Syvintä kohtaa ympäröivän vähintään 40 metriä syvän alueen pinta-ala on 57 aaria. Ison Polvijärven länsiosa on itäosaa matalampi, mutta aivan järven luoteiskolkassa on 20-metrinen syvänne.
Keskimmäinen eli Pitkä Polvijärvi sijaitsee Ison Polvijärven itäpuolella, ja se on samantasoinen Ison Polvijärven kanssa. Järviä yhdistää Lievosensaaren itäpuolinen kapea vesiväylä, joka on Ison Polvijärven luusua. Vedet virtaavat Keskimmäisen Polvijärven kautta itään Höytiäisen kanavaan. Pieni Polvijärvi (101,5 metriä mpy) sijaitsee Ison Polvijärven pohjoispuolella. Järvien välisen kannaksen halki virtaa laskuoja.
Ison Polvijärven rannoilla on pientaloja varsin taajaan. Järven ekologinen tila on erinomainen; vesitilavuus on 13 999 000 kuutiometriä. Ison Polvijärven ja Keskimmäisen Polvijärven välissä on kilometrin pituinen niemimaa, jonka korkein kohta on noin 25 metriä järvien pintaa ylempänä.
Iso Polvijärvi (04.810.1.007) kuuluu Höytiäisen kanavan alueeseen (04.81), joka on toisen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Ensimmäinen jakovaihe on Höytiäisen valuma-alue (04.8). Iso Polvijärvi on Höytiäisen kanavan alueen laajin vakavesi; Höytiäisen ja Pyhäselän välissä sijaitsevaan Höytiäisen kanavan alueeseen kuuluu yksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
James Hargreaves

James Hargreaves (noin 1720 – 22. huhtikuuta 1778) oli kankaankutoja, puuseppä ja keksijä Lancashiressä Englannissa. Hargreavesin keksintönä pidetään Kehruu-Jennyä vuodelta 1764, josta Richard Arkwright patentoi vuonna 1769 ”vesi-rukkina” tunnetun kehruukoneen. Näiden pohjalta Samuel Crompton loi myöhemmin ”spinning mule” -nimellä tunnetun kehruukoneen. Kehruu-Jenny oli yksinkertainen puusta rakennettu kone, jossa yhdistyi useita värttinöitä. Se teki kahdeksan ihmisen työt.
Kehruu-jennyn malli museossa Wuppertalissa Saksassa
Hargreavesista ei tiedetä paljoa. Hän eli Lancashiressä, meni nuorena naimisiin ja sai 12 lasta. Hänestä ei tunneta edes kuvaa. Hänen osansa oli olla teollisen vallankumouksen köyhin ja epäonnekkain hahmo.kenen mukaan? Keksintöjensä kotiteollisuuskehrääjille aiheutuneen uhan vuoksi Hargreaves joutui vihaisten paikallisten asukkaiden hyökkäyksen kohtaiksi ja he polttivat kaksikymmentä puolivalmista Kehruu-Jennyä ja melkein kaikki työkalut. Tämän seurauksena Hargreaves vaihtoi hetkeksi työnsä kirjanpitäjäksi. Kehruu-Jennyn ja siitä kehitettyjen versioiden avulla kehrätyn langan määrä kasvoi vuoteen 1785 noin kolmikymmenkertaiseksi verrattuna aikaan ennen keksinnön käyttöönottoa. Hargreaves sai patentin keksinnölleen 1770, mutta Arkwright oli jo ennen sitä kopionut sen eikä Hargreaves saanut keksinnöstään paljoa tuloja.
Asiasta muualla

Essay from www.cottontimes.co.uk/ (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Immigration Act of 1924

Immigration Act of 1924 (suom. Vuoden 1924 maahanmuuttolaki) oli Yhdysvaltain liittovaltion laki, jossa säädettiin maahanmuuton rajoituksista. Laki tuli voimaan 26. toukokuuta 1924. Laki rajoitti kiintiöiden avulla vuosittaista maahanmuuttajien määrää. Lain mukaan maahan sai tulla 2 % ihmisiä niistä kansalaisuusryhmistä, joita Yhdysvalloissa asui vuoden 1890 väestönlaskennan perusteella. Laki tiukensi vuonna 1921 säädettyä Emergency Quota Actia, joka asetti maahanmuuton kiintiön kolmeen prosenttiin perustuen vuoden 1910 väestönlaskentaan.
Maahanmuuton kiintiöt olivat voimassa vuoteen 1965 asti, jolloin lain korvasi uusi maahanmuuttolaki Immigration and Nationality Act of 1965.
James Hartle

James Hartle
James Hartle (20. elokuuta 1939 – 17. toukokuuta 2023 Sveitsi) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hän toimi fysiikan professorina vuodesta 1966 lähtien Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa.
Hartle opiskeli Princetonissa ja väitteli Caltechissa vuonna 1964 nobelisti Murray Gell-Mannin oppilaana.
Työskennellessään vuonna 1983 Chicagon yliopiston Enrico Fermi -instituutissa hän kehitti Hartlen–Hawkingin aaltofunktion yhteistyössä Stephen Hawkingin kanssa. Tämä aaltofunktio on Wheelerin–DeWittin yhtälön ratkaisu, ja Hartle ja Hawking käyttivät sitä kuvaamaan maailmankaikkeuden kvanttimekaanista tilaa alkuräjähdyksen aikaan.
Hartle sai vuonna 2009 Einstein-palkinnon.
Aiheesta muualla

Kotisivut UCSB:ssä (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne Katosalmi

| Janne Katosalmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1994 (ikä 30) Lapinlahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kato
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  169 cm
Paino:  74 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  IPK (S-S/Mestis) KalPa (SML)
Janne Katosalmi (s. 4. maaliskuuta 1994 Lapinlahti) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hämäläinen laukoo oikealta. Hän on kauden 2021–2022 jälkeen Iisalmen Peli-Karhujen Mestis-historian kaikkien aikojen paras maalintekijä 66 osumallaan.
Ura

Katosalmi aloitti jääkiekkoilun kahdeksanvuotiaana Lapinlahden Luistin -89:ssä. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Iisalmen Peli-Karhuihin, kun LL-89 ei saanut enää juniorijoukkuetta kasaan. Katosalmi kuului kaudella 2009–2010 IPK:n C-nuorten kapteenistoon. Kaudella 2011–2012 hän voitti A-nuorten II-divisioonan karsintojen pistepörssin tehoilla 6+8=14. Katosalmi debytoi samalla kaudella myös IPK:n miesten joukkueessa, jossa hän pelasi kuusi Suomi-sarjan runkosarja- ja 12 karsintasarjan ottelua. Kaudella 2012–2013 Katosalmi teki IPK:n Suomi-sarjajoukkueessa 42 runkosarjaottelussa tehot 6+21=27.
Kesällä 2013 pitkäaikainen joukkuetoveri Eetu Patronen houkutteli Katosalmen try-outille Kalevan Pallon A-nuoriin. Hän sai paikan joukkueesta kaudeksi 2013–2014, jolloin Katosalmi oli Ville Leskisen kanssa KalPan toiseksi paras maalintekijä 15 osumallaan. Hän debytoi samalla kaudella myös KalPan SM-liigajoukkueessa. Katosalmi pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 20-vuotissyntymäpäivänään 4. maaliskuuta 2014 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua. Kaudella 2014–2015 Katosalmi pelasi yhden SM-liigaottelun. Hän jakoi myös kolmella osumallaan A-nuorten SM-liigan alivoimamaalipörssin voiton viiden muun pelaajan kanssa. Elokuussa 2015 Katosalmi teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KalPan kanssa.
Kaudella 2015–2016 Katosalmi pelasi KalPan SM-liigajoukkueessa kymmenen runkosarja- ja yhden Mestarien liigan ottelun ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan vielä "yli-ikäisenä" A-nuorissa.
Kaudeksi 2016–2017 Katosalmi palasi vuoden mittaisella sopimuksella Mestikseen nousseeseen IPK:hon. Hänen ensimmäinen kautensa sarjassa toi 48 runkosarjaottelussa tehot 14+3=17 ja viidessä karsintasarjan ottelussa kaksi maalia. Katosalmi oli runkosarjassa IPK:n paras maalintekijä. Kaudella 2017–2018 hän oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 16+10=26. Kaudella 2018–2019 Katosalmi pelasi IPK:n lisäksi myös kaksi ottelua lainalla KalPan SM-liigajoukkueessa marraskuussa 2018.
Huhtikuussa 2020 Katosalmi teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen IPK:n kanssa. Kaudella 2020–2021 hän voitti Mestis-pronssia. Heinäkuussa 2021 Katosalmi teki seuran kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudeksi 2021–2022 hänet nimettiin IPK:n varakapteeniksi. Katosalmi oli 11 osumallaan joukkueen toiseksi paras maalintekijä Janne Hämäläisen jälkeen. Hänen kautensa päättyi kuitenkin runkosarjan lopulla, kun Katosalmen molemmissa keuhkoissa diagnosoitiin keuhkoveritulpat, joita pidettiin seurauksensa hänen alkuvuonna saamastaan koronavirustartunnasta.
Pelityyli

Katosalmea Kalevan Pallon A-nuorissa valmentaneen Sami Kapasen mukaan hän on pienikokoinen hyökkääjä sekä joukkueen työmyyrä ja taistelija. Kapasen mukaan Katosalmella on urheilijan asenne ja voittajan luonne ja hän on hyvä esimerkki todellisesta joukkuepelaajasta.
Muuta

Katosalmi pelaa myös rullakiekon SM-liigaa Vuorelan Veikoissa. Hän on opiskellut rakennusalaa Kuopion ammattikoulussa.
Jelizaveta Tuktamyševa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tuktamyševa vuonna 2018. |  Tuktamyševa vuonna 2018. |  Tuktamyševa vuonna 2018. |  |
Maa:  Venäjä
Naisten taitoluistelu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Shanghai 2015 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Tukholma 2021 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tukholma 2015 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Zagreb 2013 | yksinluistelu |  |
Jelizaveta Sergejevna Tuktamyševa (ven. Елизавета Серге́евна Туктамышева; s. 17. joulukuuta 1996 Glazov) on venäläinen taitoluistelija, maailmanmestari, Euroopan mestari ja Grand Prix finaalin voittaja.
Tuktamyševa saavutti kultaa nuorten olympialaisista 2012 ja nuorten MM- ja Grand Prix-finaalin hopeaa 2011. Vuonna 2013 hän saavutti aikuisten EM-pronssia Zagrebin EM-kilpailuiden yksinluistelusta ja voitti kauden Venäjän mestaruuden. Kaudella 2014–2015 hän voitti Grand Prix Finaalin, EM-kilpailut ja MM-kilpailut ja 2021 MM-hopeaa.
Tuktamyševan ennätyspisteet ovat 234.43, jotka hän luisteli 2019 World Team Throphyssä. Hänen valmentajanaan toimii Aleksei Mišhin.