stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsirannan turva-aita

Turva-aita heinäkuussa 2011. Yhtenäisellä punaisella viivalla valmis aita, katkoviivalla rakenteilla tai suunnitteilla oleva aita. Vihreällä katkoviivalla vuoden 1949 raja. Rukseilla on merkitty portteja.
Länsirannan turva-aita on Israelia ja palestiinalaisten asuttamaa Länsirantaa erottava rakennelma. Siitä 90 prosenttia on matalaa metalliaitaa ja 10 prosenttia korkeaa betonimuuria. Aita on valmistuessaan 680 kilometriä pitkä, ja se saartaa Länsirannan kolmelta suunnalta. Aidalla on vartioituja portteja, joiden kautta sen läpi voi kulkea.
Israel aloitti aidan rakentamisen vuonna 2002 torjuakseen palestiinalaisten toisen intifadan aikana tekemiä siviileihin kohdistuneita itsemurhaiskuja ja tarkka-ampujia. Aidan rakentamisen jälkeen iskut vähenivät huomattavasti, mitä jotkut pitävät aidan ansiona. Aitaa on arvosteltu siitä, että se kulkee osittain palestiinalaisten alueen sisällä sekä haittaa heidän elinkeinojaan ja liikkumistaan. Aidan osuus Israeliin kohdistuvien iskujen vähenemisessä on myös kiistanalainen.
Rakenne ja reitti

Aidan on tarkoitus olla valmistuessaan 680 kilometriä pitkä. Se kulkee pitkälti Israelin ja Länsirannan rajaa pitkin, mutta joissain kohdissa työntyy mutkitellen Länsirannan sisään ja rajaa Israelin puolelle 10 prosenttia Länsirannasta. 90 prosenttia aidasta on kaksi metriä korkeaa, sähköisesti valvottua ja piikkilangalla suojattua aitaa. Sen ympärillä on kaivannot ja Palestiinan puolella 60 metrin suoja-alue. Tiheään asutuilla alueilla aita on korkeimmillaan kahdeksanmetrinen betonimuuri, jota on 10 prosenttia koko aidasta. Vuoden 2013 syksyllä aidassa oli 99 kiinteää vartioitua läpikulkupaikkaa. Useimpien niiden valvonnasta vastaavat yksityiset turvallisuusyhtiöt. Aidan ylläpito maksaa Israelille 260 miljoonaa dollaria vuosittain.
Historia

Aidan rakentaminen alkoi vuonna 2002 palestiinalaisten kansannousun eli toisen intifadan aikaan. Israelin pääministeri Ariel Sharon antoi rakennusmääräyksen suojatakseen aidan avulla Israelia palestiinalaisilta itsemurhapommittajilta.  Israelissa muuri nähtiin myös tarpeellisena rajana Israelin ja Palestiinan välillä.
Aidan rakennustyöt ovat usein olleet pysähdyksissä, koska Israelissa on sisäisiä erimielisyyksiä sen reitistä, ja koska Yhdysvallat ja Israelin korkein oikeus ovat hidastaneet rakentamista asettamillaan rajoituksilla.  Vuoden 2014 maaliskuuhun mennessä siitä oli rakennettu noin 80 prosenttia. Huhtikuun 2016 alussa aidan muuriosuuteen rakennettiin uusia osia Beit Jalan lähistöllä Jerusalemin eteläpuolella ja Betlehemin lähistöllä.
Vaikutus terrori-iskujen torjumisessa

Vuonna 2002 kun muuria ei vielä ollut, palestiinalaisten terrori-iskussa kuoli 450 israelilaista, mutta vuonna 2005 enää 45. Aidan rakentamisen jälkeen israelilaisuhrien määrä on laskenut huomattavasti, mitä Israelissa pidetään muurin ansiona. Vuosina 2009 ja 2010 ei Israelissa enää tapahtunut lainkaan itsemurhaiskuja. Israelin ulkoministeriön mukaan aidalla onkin ollut tärkeä osa palestiinalaisiskujen vähentämisessä.
Israelin keskustiedustelupalvelun ja puolustusvoimien mukaan aita on vaikeuttanut iskuja, mutta ei pysty estämään niitä kokonaan. Tärkeämpänä syynä iskujen vähenemiseen katsottiin olleen muutos Hamasin  politiikassa eli luopuminen itsemurhaiskuista ja siirtyminen poliittiseen toimintaan. Aidan arvostelijoiden mielestä terrori-iskut loppuivat etupäässä siksi, että Israelin puolustusjoukot tulivat valvomaan Juudeaa ja Samariaa Netanyan hotelli-iskun jälkeen 2002. Palestiinalaisten mukaan iskujen väheneminen ei johdu aidasta vaan siitä, että palestiinalaiset olivat siirtyneet  väkivallattomaan vastarintaan.
Vastustus

Palestiinassa muuria pidetään Israelin yrityksenä vallata Länsirantaa. Muuria kutsutaan Palestiinassa apartheid-muuriksi ja sen sanotaan estävän rauhanneuvottelut Israelin kanssa. YK:n yleiskokous ja EU ovat kritisoineet aitaa, koska se hajottaa palestiinalaisalueita ja liittää 6–8 prosenttia kiistellyistä alueista Israeliin ennalta määräämättömäksi ajaksi.
Haagin kansainvälinen tuomioistuin antoi vuonna 2004 päätöksen, jonka mukaan aita on kansainvälisen oikeuden vastainen ja se tulisi heti purkaa. Päätöksen mukaan Israel on myös velvollinen korvaamaan aidasta palestiinalaisväestölle aiheutuneet vahingot.
Betonista osuutta turva-aidasta
Turva-aitaa Meitarin lähistöllä Länsirannan lounaisosassa
Empire of the Undead

| Empire of the Undead Gamma Ray |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Hammer Studios Hampuri, Saksa
 Julkaistu: 28. tammikuuta 2014
 Tuottaja(t): Dirk Schlächter ja Eike Freese
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 56.46
 Levy-yhtiö: earMUSIC
Listasijoitukset
  12. 
Gamma Rayn muut julkaisut
| Master of Confusion 2013 | Empire of the Undead 2014 |   |
Empire of the Undead on power metal -yhtye Gamma Rayn yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 28. maaliskuuta 2014.
Kappaleet

Avalon – 9.21
Hellbent – 5.22
Pale Rider – 4.23
Born to Fly – 4.31
Master of Confusion – 4.54
Empire of the Undead – 4.25
Time for Deliverance – 5.10
Demonseed – 6.38
Seven – 5.07
I Will Return – 6.55
Kappaleet > Japanin bonuskappale

Someday – 3.59
Kappaleet > Euroopan bonuskappale

Built a World – 4.22
Kappaleet > Digipack bonuskappaleet

Avalon (live from the final studio sessions) – 9.52
The Spirit (live from the final studio sessions) – 4.19
Empire of the Undead (live from the final studio sessions) – 4.27
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi: 8-/10
Kaaoszine: 7/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Empire of the Undead discogs.com -sivustolla
Albumi Empire of the Undead Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Gamma Ray |
| --- | --- |
 Kai Hansen  Henjo Richter  Dirk Schlächter  Michael Ehré  Frank Beck   Entiset jäsenet: Mathias Burchard  Uli Kusch  Thomas Nack  Jan Rubach  Ralf Scheepers  Uwe Wessel  Dan Zimmermann 
Studioalbumit:  Heading for Tomorrow  Sigh No More  Insanity and Genius  Land of the Free  Somewhere Out in Space  Power Plant  No World Order!  Majestic  Land of the Free II  To the Metal  Empire of the Undead 
Livealbumit:  Alive ’95  Skeletons in the Closet  Hell Yeah!!!  Skeletons & Majesties Live  Heading for the East  Lust for Live 
Kokoelmat:  The Karaoke Album  Blast from the Past  Alright! 20 Years of Universe  The Best (Of) 
Muuta:  Angra  Avantasia  Blind Guardian  Freedom Call  Helloween  Iron Savior  Masterplan  Primal Fear
Teknillinen yliopisto

Teknilliset yliopistot harjoittavat tieteellistä tutkimusta ja vastaavat teknillisen alan korkeimmasta koulutuksesta. Vuoden 2005 jälkeen alin suoritettava tutkinto on ollut tekniikan kandidaatti, mutta tutkinto-oikeus annetaan jo pyrkimisvaiheessa aiempaan tapaan diplomi-insinöörin (DI), arkkitehdin ja maisema-arkkitehdin tutkintoihin. Näiden tutkintojen jälkeen teknillisissä yliopistoissa voi jatkaa opiskelua tekniikan lisensiaatiksi tai tekniikan tohtoriksi.
Teknilliset yliopistot Suomessa

Suomessa on useiden yliopistojen yhdistymisten jälkeen enää yksi teknillinen yliopisto, Lappeenrannan-Lahden teknillinen yliopisto LUT. Lappeenrannassa on mahdollisuus opiskella myös kauppatieteitä.
| Yliopisto | Perustamisvuosi | Henkilökunta | Opiskelijat | Jatko-opiskelijat | Sijainti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lappeenrannan-Lahden teknillinen yliopisto LUT | 1969 | 960 | 4746 | 392 | Lappeenranta |

Suurimmat tekniikan alan yliopistotasoiset kouluttajat ovat kuitenkin Aalto-yliopisto Espoossa sekä Tampereen yliopisto. Näiden lisäksi teknillistä yliopistokoulutusta antavat Itä-Suomen yliopiston, Oulun yliopiston, Turun yliopiston, Vaasan yliopiston ja Åbo Akademin teknilliset tiedekunnat.
Teknilliset yliopistot Suomessa > Historiaa

Ensimmäinen Suomeen perustettu teknillinen yliopisto oli Teknillinen korkeakoulu, joka aloitti toimintansa 1908. Sen juuret ovat kuitenkin kauempana, sillä teknillinen opetus aloitettiin Suomessa 1849 perustamalla teknilliset reaalikoulut Helsinkiin, Turkuun ja Vaasaan. Helsingin teknillisen reaalikoulun nimi muutettiin vuonna 1872 Polyteknilliseksi kouluksi, seitsemän vuotta myöhemmin vuonna 1879 Polyteknilliseksi opistoksi ja 1908 Teknilliseksi korkeakouluksi.
Åbo Akademin kemiallis-teknillinen tiedekunta perustettiin 1920 huolehtimaan osaltaan Suomen ruotsinkielisestä DI-koulutuksesta. Oulun yliopiston teknillinen tiedekunta aloitti toimintansa vuonna 1959. Tampereelle perustettiin vuonna 1965 Teknillisen korkeakoulun sivukorkeakoulu, joka itsenäistyi 1972 Tampereen teknilliseksi korkeakouluksi. Vuonna 1969 perustettiin Suomen kolmas teknillinen korkeakoulu Lappeenrantaann.
Vaasan yliopisto aloitti DI-koulutuksen yhteistyössä Teknillisen korkeakoulun kanssa vuonna 1990. Noin puolet opinnoista suoritettiin Vaasan yliopistossa, jonka jälkeen tutkinto viimeisteltiin Teknillisessä korkeakoulussa. Turun yliopistossa DI-koulutus aloitettiin vuonna 1999 yhteistyössä Åbo Akademin kanssa. Turun yliopisto vastasi opinnoista kandidaattitasolle asti ja Åbo Akademi siitä eteenpäin DI-tutkintoon. Vuodesta 2004 lähtien Vaasan ja Turun yliopistoilla on ollut oikeus myöntää itsenäisesti teknis-tieteellisiä tutkintoja. Jyväskylän yliopisto sai teknis-tieteellisten tutkintojen koulutusvastuun vuonna 2020 ja aloitti DI-koulutuksen syksyllä 2021.
Vuonna 2003 vaihtuivat Tampereen ja Lappeenrannan teknillisten korkeakoulujen nimet teknillisiksi yliopistoiksi. Vuonna 2006 Åbo Akademin kemiallis-teknillinen tiedekunta lyhensi nimensä teknilliseksi tiedekunnaksi.
Vuoden 2010 alusta Teknillinen korkeakoulu muodosti Aalto-yliopiston yhdessä Helsingin kauppakorkeakoulun ja Taideteollisen korkeakoulun kanssa. Vuoden 2019 alusta puolestaan Tampereen teknillinen yliopisto yhdistyi Tampereen yliopiston kanssa uudeksi Tampereen yliopistoksi.
Ulkomaiset teknilliset yliopistot

Suomalaisten teknillisten yliopistojen kaltaisia yliopistoihin luettavia tai niihin rinnastettavia instituutioita on erityisesti Pohjoismaissa, saksankielisissä maissa sekä Hollannissa. Sen sijaan esimerkiksi Yhdysvalloissa teknillistä yliopistoa vastaavaa termiä Institute of Technology käytetään kuvaamaan myös sellaisia instituutioita, joilla ei ole oikeutta myöntää tohtorintutkintoja.
Tunnettuja ulkomaisia teknillisiä yliopistoja:
École polytechnique, Ranska
ETH Zürich, Sveitsi
Imperial College London, Iso-Britannia
Massachusettsin teknillinen korkeakoulu, Yhdysvallat
Moskovan fysiikan ja teknologian instituutti, Venäjä
Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto, Norja
Kuninkaallinen teknillinen korkeakoulu, Ruotsi
Münchenin teknillinen yliopisto, Saksa
Wienin teknillinen yliopisto, Itävalta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teknillinen yliopisto Wikimedia Commonsissa
Aalto yliopiston verkkosivut
Itä-Suomen yliopiston verkkosivut
Jyväskylän yliopiston verkkosivut
Lappeenrannan teknillisen yliopiston verkkosivut
Oulun yliopiston teknillisen tiedekunnan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tampereen yliopiston verkkosivut
Turun yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaasan yliopiston teknillisen tiedekunnan verkkosivut
Åbo Akademin teknillisen tiedekunnan verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Dick

| Dick |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  7. helmikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Rikhard, Richard tai Diederik
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dick on miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä. Sen arvelleen syntyneen englanninkielisten epäonnistuneista pyrkimyksistä ääntää Rikhard-nimeä ranskalaisittain. Etunimenä se oli englantilaisella kielialueella yleinen varsinkin 1900-luvun puoleenväliin saakka. Myöhemmin sanan dick saama penistä merkitsevä slangimerkitys on vähentänyt nimen suosiota. Toisaalta Alankomaissa Dick on käsitetty Diederik-nimen lyhentymäksi.
Suomessa nimi Dick on vuoteen 2024 mennessä annettu noin 430 henkilölle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Dickin nimipäivä on 7. helmikuuta.
Tunnettuja Dickejä > Dick sukunimenä

Dick on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
Andy Dick (s. 1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
Derek William Dick, Fish (s. 1958), skotlantilainen rocklaulaja ja lauluntekijä
Eizik Meir Dick (1814–1893), liettuanjuutalainen kirjailija
Klaus Dick (1928–2024), saksalainen katolinen piispa
Philip K. Dick (1928–1928), yhdysvaltalainen tieteiskirjailija
Timothy Dick, Tim Allen (s. 1953), yhdysvaltalainen näyttelijä
Willen Dick (1897–1980), tšekkoslovakialainen mäkihyppääjä
Kuvitteellisia Dickejä

Dick, tikku-ukko animaatioelokuvasarjassa Dick Figures
Dick Grayson, DC Comicsin sarjakuvahahmo
Dick Samplari, animaatiosarjassa Dick Samplari ja Mutteri-koira,
Dick Swift, Varjo, National Comicsin sarjakuvahahmo
Dick Söderström, toimittaja Fredrik Långin romaanissa Minä, Dosentti ja Jane
Dick Tracy, poliisi Chester Gouldin sarjakuvissa
Dick Turpin, samannimisen elokuvan päähenkilö
Dick Urho, animaatiosarjassa Vaihdokit
Moby Dick, valkoinen kaskelotti Herman Melvillen samannimisessä romaanissa
Dick Solomon, komediasarjassa Kolmas kivi auringosta
Dick, Viisikko -kirjasarjassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dick Wikimedia Commonsissa
Sosiaaliporno

Sosiaaliporno on arkikielinen nimitys, joka viittaa köyhiä ja muita heikommissa asemissa olevia ihmisiä koskeviin skandaalihakuisiin kuvauksiin tiedotusvälineissä.
Sosiaalipornossa yksittäisten ihmisten kärsimyksiä esitellään hyväksikäyttävään sävyyn. Porno viittaa tässä yhteydessä pornografiateollisuudessa ilmenneisiin hyväksikäyttötapauksiin. Tyyliin kuuluu, että käsiteltävä aihe herättää yleistä moraalista närkästystä.
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri

| Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri |
| --- | --- |
 
 
 Nykyinen António Guterres  Portugali 1. tammikuuta 2017 lähtien
Virka-asunto:  Sutton Place, Manhattan, New York City, Yhdysvallat
Nimittäjä:  Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto (valitsee) Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous (nimittää)
Kauden pituus:  5 vuotta
Perustettu:  1945
Ensimmäinen:  Trygve Lie   Norja
Kotisivut:  un.org/sg
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri on Yhdistyneiden kansakuntien sihteeristön esimies. Pääsihteerin päivittäisiin tehtäviin kuuluu YK:n jokapäiväinen johtaminen.
Pääsihteerin rooli

YK:n pääsihteerin rooli on merkittävä YK:n toiminnassa ja kansainvälisten kysymysten ratkaisijana.
Pääsihteerin rooli on olla osana kansainvälistä yhteisöä ja muistuttaa jäsenvaltioita niiden kansainvälisistä velvollisuuksista maailmanpolitiikassa.
Pääsihteerin työhön kuuluu kaikkien YK:n päättävien elinten toiminnan saattaminen sopusuhtaiseen yhteistoimintaan, paitsi Kansainvälisen tuomioistuimen, jonka toiminta ei kuulu pääsihteerin alaisuuteen.
Pääsihteerin kansainvälisiin tehtäviin kuuluu maailmanrauhaa ja turvallisuutta uhkaavien uhkien tuominen YK:n turvallisuusneuvoston tietoisuuteen.
Pääsihteeri voi myös itse käyttää omaa kansainvälistä vaikutusvaltaansa jäsenmaiden välisissä kiistoissa ja osallistua kriisitilanteiden selvittämiseen henkilökohtaisesti tai nimittää ulkopuolisen erityisedustajan niitä hoitamaan, YK:n turvallisuusneuvoston siunauksella.
Vaikka pääsihteerin rooli yksi maailman merkittävimmistä koko laajalla kansainvälisellä areenalla, on hänen toimintansa silti hyvin rajallista, sillä hänen työnsä ja asemansa perustuvat luottamukseen, ja hänen mahdollisesta jatkosta vastaavat yhdessä YK:n yleiskokous ja turvallisuusneuvosto, jotka voivat esittää pääsihteerille epäluottamuslauseen, mikäli ne ovat tyytymättömiä pääsihteerin toimintaan.
Pääsihteerin hallinnollisiin vastuualueisiin kuuluu myös olla mukana laatimassa kahdeksi vuodeksi YK:n budjettiesityksiä, joita YK:n sihteeristö laatii valmiiksi pääsihteerille, jonka tehtävänä on esittää ne yleiskokoukselle, joka hylkää tai hyväksyy ne.
Pääsihteerin vastuulla on myös kansainvälisten sopimusten tallentaminen ja kunkin YK:n jäsenmaiden tiedonantojen rekisteröinti ja niiden julkistaminen.
Valinta ja toimikausi

YK:n peruskirja ei määrittele niinkään tarkasti pääsihteerin valintaprosessia mutta YK:n yleiskokous on valinnut tähän asti YK:n turvallisuusneuvostolta saamiensa ehdokaslistan nimien mukaan sopivimman henkilön uudeksi pääsihteeriksi. Turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenvaltiot voivat aina estää pääsihteerin nimityksen käyttämällä veto-oikeutta.
Pääsihteerin toimikausi on viisivuotinen ja sama henkilö voi toimia pääsihteerinä enintään kaksi kautta, mikäli hänet valitaan jatkokaudelle tai mikäli hän ylipäätänsä hakee toiselle kaudelle.
YK:n pääsihteerin alaisuudessa toimii kaksi merkittävää virkanimikettä jotka  ovat:
Apulaispääsihteerin virkaa hoitaa kerrallaan vain yksi henkilö. Apulaispääsihteerin tehtävänä on auttaa varsinaista pääsihteeriä sekä sihteeristön toiminnan yhteen saattaminen. Apulaispääsihteeri toimii tarvittaessa myös varsinaisen pääsihteerin sijaisena. Apulaispääsihteerin tehtävänä on tukea varsinaista pääsihteeriä eri sektorien ja instituutioiden välisen johdonmukaisuuden rakentamisessa sekä edustaa varsinaista pääsihteeriä erilaisissa tilaisuuksissa mikäli varsinainen pääsihteeri on esteellinen osallistumaan niihin.
Alipääsihteerin (Under-Secretary-General) virkoja hoitavat kerrallaan useat henkilöt, ja heidän tehtävänsä on johtaa YK:n sihteeristön osastoja. YK:n päämajaan sijoittuvia alipääsihteerivirkoja ovat lisäksi muun muassa YK:n pääsihteerin neuvonantajien virat, YK:n pääsihteerin kanslian kansliapäällikkö, joidenkin yleiskokouksen alaisten toimielinten puheenjohtajien virat, kuten hallinto-ja budjettiasioiden neuvoa-antavan komitean sekä kansainvälisen virkamieskunnan asioista vastaavan toimikunnan puheenjohtajat, sekä joidenkin YK:n rahastojen ja alaohjelmien johtajien virat.
Pääsihteerit

| Nimi (syntynyt–kuollut) | Nimi (syntynyt–kuollut) | Maa | Virka-aika |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Gladwyn Jebb (1900–1996) |  Britannia | virkaa tekevä pääsihteeri 24.10.1945 – 2.2.1946 |
|  | Trygve Lie (1896–1968) |  Norja | 1. kausi 2.2.1946 – 31.1.1950 2. kausi 1.2.1950 – 10.11.1952 (erosi virasta) |
|  | Dag Hammarskjöld (1905–1961) |  Ruotsi | 1. kausi 10.4.1953 – 9.4.1958 2. kausi 10.4.1958 – 18.9.1961 (kuoli virassa) |
|  | U Thant (1909–1974) |  Burma | virkaa tekevä pääsihteeri 3.11.1961 – 30.11.1962 1. kausi 30.11.1962 – 2.12.1966 2. kausi 2.12.1966 – 31.12.1971 |
|  | Kurt Waldheim (1918–2007) |  Itävalta | 1. kausi 1.1.1972 – 31.12.1976 2. kausi 1.1.1977 – 31.12.1981 |
|  | Javier Pérez de Cuéllar (1920–2020) |  Peru | 1. kausi 1.1.1982 – 31.12.1986 2. kausi 1.1.1987 – 31.12.1991 |
|  | Boutros Boutros-Ghali (1922–2016) |  Egypti | 1.1.1992 – 31.12.1996 |
|  | Kofi Annan (1938–2018) |  Ghana | 1. kausi 1.1.1997 – 31.12.2001 2. kausi 1.1.2002 – 31.12.2006 |
|  | Ban Ki-moon (s. 1944) |  Korean tasavalta | 1. kausi 1.1.2007 – 31.12.2011 2. kausi 1.1.2012 – 31.12.2016 |
|  | António Guterres (s. 1949) |  Portugali | 1.1.2017 alkaen |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri (englanniksi)
Jukka Pesu, Max Jakobson, Henry Kissinger ja YK:n pääsihteerivaalit 1971. Historiallinen Aikakauskirja 3/2021 s. 332–347
| n k  Yhdistyneiden kansankuntien ja Kansainliiton pääsihteerit |
| --- | --- |
Kansainliitto (1919–1945):  Eric Drummond  Joseph Avenol  Seán Lester 
Yhdistyneet kansakunnat (1945–):  Gladwyn Jebb  Trygve Lie  Dag Hammarskjöld  U Thant  Kurt Waldheim  Javier Pérez de Cuéllar  Boutros Boutros-Ghali  Kofi Annan  Ban Ki-moon  António Guterres 
Sihteeristö
John Gurdon

| John Gurdon |
| --- | --- |
 John Gurdon Cambridgessa vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1933 (ikä 91) Dippenhall, Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oxfordin yliopisto Caltech
Väitöstyön ohjaaja:  Michaïl Fischberg (käännä suomeksi)
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  kantasolut
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto 2012
Aiheesta muualla
www.gurdon.cam.ac.uk/research/gurdon
John Bertrand Gurdon (s. 2. lokakuuta 1933) on brittiläinen kehitysbiologi ja solubiologian professori. Gurdon toimii nimeään kantavassa instituutissa Cambridgen yliopistossa. Gurdon sai vuoden 2012 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon yhdessä Shinya Yamanakan kanssa. He ovat tutkineet solujen kehittymistä ja erityisesti sitä, kuinka erilaistuneet solut voidaan ohjelmoida uudelleen kantasoluiksi.
Gurdon väitteli Oxfordin yliopistossa vuonna 1960 ja teki post doc -opintoja Caltechissa Kaliforniassa. Hän palasi Oxfordiin eläintieteen lehtoriksi vuonna 1962. Vuonna 1972 hän siirtyi Cambridgen yliopistoon solubiologian professoriksi ja sieltä omaa nimeään kantavaan instituuttiin.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1991.
Uccpárnáá Vuoli Ilmar

Uccpárnáá Vuoli Ilmar (Ilmari Mattus) kirjansa Anarâs päikkinoomah julkaisutilaisuudessa vuonna 2015.
Niilo Ilmari Mattus eli Uccpárnáá Vuoli Ilmar (s. 9. helmikuuta 1945 Ylivieska) on inarinsaamelainen kielityöntekijä ja kulttuurivaikuttaja ja Anarâškielâ servin aktiivinen toimija sekä vuosina vuosina 2012–2015 Suomen saamelaiskäräjien kielineuvoston varajäsen. Lapsena hän asui Syysjärven (inarinsaameksi Čovčjävri) kylässä Inarin pohjoisosassa ja kävi koulua Kaamasessa. Vuonna 1966 hän toimi rauhanturvaajana, minkä jälkeen hän palasi Suomeen ja oli työssä rajavartijana vuosina 1967–1995.
Uccpárnáá Vuoli Ilmar on tehnyt paljon töitä inarinsaamen eteen, esimerkiksi Anarâškielâ servin perustajajäsenenä ja toimittamalla yhdistyksen Anarâš-lehteä vuodesta 1988 lähtien. Sen lisäksi hän on kirjoittanut ja toimittanut useita inarinsaamenkielisiä kirjoja, esimerkiksi dokumenttiromaanin Čovčjäävrist Kaamâsân (Syysjärveltä Kaamaseen). Yhdessä Matti Morottajan kanssa hän on toimittanut novellikokoelman Kyelisieidi maccâm já eres novelleh (Kalaseidan paluu ja muita novelleja), joka ilmestyi jouluna 2005.
Hän on suorittanut kokelasluokan radioamatöörin pätevyystutkinnon vuonna 1972.
Teokset > Kirjoittajana

Čovčjäävrist Kaamâsân.  Ivalo:  I. Mattus (omakustanne), 1996.  ISBN 952-90-8022-0
Itä-Inarin paikannimistö.  (Osa nimistöstä myös inarinsaameksi, koltansaameksi ja pohjoissaameksi)  Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja A.. Metsähallitus, 2010.  ISBN 978-952-446-768-1   ISBN 978-952-446-769-8 (pdf)
Vätsäri : erämaa järven takana, toim. Tapio Tynys, 2000
Kaldoaivin erämaa-alueen ja Sammuttijängän-Vaijoenjängän soidensuojelualueen luonto, käyttö ja paikannimistö, 2004
Teokset > Kääntäjänä

Luuhamkirje 1: pargokirje (1988)
Salmâkirje (1993)
Aitamurto, Veikko: Haikonen: ettomiehen maailmat / Life circles of a reindeer herder, fisherman and hunter / Meccialmaa eellimpirrâseh, s. 80.  Inari:  Kustannus-Puntsi, 2012.  ISBN 978-952-5343-46-5  (suomeksi), (englanniksi), (inarinsaameksi).
Teokset > Toimittajana

Kyelisieidi maccâm já eres novelleh (2005)
Teokset > Kuvittajana

Ánná já Jovna (1985)
Ánná já Jovnâ kyelipiivdost (1986)
Ánna já Jovnâ poccui kuvlân (1987)
Piiččus : párnáilaavlakirje (1987)
Teokset > Äänittäjänä

Vuossâmuš škovlâčohčâ (1992)
Palkinnot

Suomen saamelaiskäräjien kulttuuripalkinto 21. marraskuuta 2003.
Suomen Kulttuurirahaston Lapin rahaston Mikael Agricola -mitali 2007. (Samalla kertaa tämän mitalin sai myös Matti Morottaja.)
Aiheesta muualla

Inarinsaamen kultturityöntekijä Vuoli Ilmar, Ilmari Mattus Saamelaiskäräjät Sámediggi / Sämitigge / Sää´mte´ğğ / The Saami Parliament / Sametinget. Arkistoitu 20.2.2007. Viitattu 12.6.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)