stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjasto
Historia > Suomen vanhimmat kirjastot

Suomen ensimmäinen yleinen lainakirjasto oli vuonna 1794 Vaasan Luku-seuran kirjasto, joka lainasi kaikille kaupunkilaisille eikä vain osakkailleen. Jo 1600-luvulta alkaen lukuseurat yleistyivät eri puolilla Suomea ja isoimmissa kaupungeissa oli maksullisia lainakirjastoja.
1800-luvun puolivälissä sivistyneistö ja ylioppilaat, myöhemmin myös työväenliike, alkoivat perustaa kirjastoja suomenkieliselle rahvaalle sivistysaatteen ja kansallisen heräämisen innoittamina. Nämä lähinnä alimmille kansanluokille tarkoitetut kansankirjastot muutettiin 1900-luvun alussa koko kansalle suunnatuiksi Amerikan esikuvien mukaisesti. Vuonna 1921 alettiin maksaa kirjastoille valtionapua.
Suomen varhaisimmat kirjakokoelmat olivat kirkkojen ja luostarien. Turun akatemian kirjasto perustettiin vuonna 1640.
Suomen kirjastomuseo tarjoaa monipuolisen kuvan kirjaston historiasta esineiden, kirjojen ja kuvien avulla. Kirjastojen historiasta on myös video-ohjelma Kirjastokaista.fi:ssä.
Kirjastotyyppejä > Kansalliskirjasto

Useimmissa maissa on kansalliskirjasto, jonka tehtävänä on pitää yllä kansallisbibliografiaa ja koota säilytettäväksi kaikki maassa julkaistu kirjallisuus, musiikki yms. Niillä on tätä varten vapaakappaleoikeus, eli kirjapainojen ja muiden valmistajien tulee luovuttaa maksutta kappaleita kutakin tuotettua teosta kansalliskirjastolle. Kansalliskirjaston aineistoja voi hakea Finna.fi-hakuliittymän avulla ja digitoituja sanoma- ja aikakauslehtiä sekä monenlaisia muita julkaisuja löytää myös Digi.kansalliskirjasto.fi-palvelusta.
Suomessa Kansalliskirjasto toimii Helsingin yliopiston erillislaitoksena. Huomattavimpia kansalliskirjastoja ovat Ranskan kansalliskirjasto (Bibliothèque nationale de France), Yhdysvaltain kongressin kirjasto (Library of Congress), Ison-Britannian The British Library, Venäjän valtionkirjasto (Rossijskaja gosudarstvennaja biblioteka) ja Kiinan kansalliskirjasto.
Kirjastotyyppejä > Yleiset kirjastot

Yleisölle avoimia kirjastoja on ollut kautta historian, mutta nykymuodossaan ne syntyivät 1800-luvulla. Yleisten kirjastojen edeltäjiä olivat rahvaalle tarkoitetut kansankirjastot. Kirkon uskonnollisuuden ja perinteisen maailmankuvan levittämiseksi seura­kunnat ja kirkkoon sidoksissa olleet järjestöt perustivat kansankirjastoja 1800-luvulla. Saman vuosisadan lopulla kirjastoja käytettiin edistämään Kansanvalistusseuran ja kansallisuus­aatteen tavoitteita. 1900-luvun alussa Suomen yleiset kirjastot, Helsingin kaupunginkirjaston johdolla, "löydettiin" teknis-taloudellisen edistyksen välikappaleiksi, edesauttoivathan ne yleisen sivistystason nousua. Viimeistään sotien jälkeen yleisistä kirjastoista muovautui nykyisen kaltainen demokratian, sanan­vapauden ja kansalaisten osallistamisen työkalu.
Suomessa yleiset kirjastot palvelevat kaikkia ja kaikkien kuntien tulee ylläpitää kirjastoa. Kirjastotoiminnalle on oma lakinsa, jossa määritellään tavoitteet ja tehtävät.
Yleisistä kirjastoista annetun lain (1492/2016) tavoitteena on edistää:
väestön yhdenvertaisia mahdollisuuksia sivistykseen ja kulttuuriin;
tiedon saatavuutta ja käyttöä;
lukemiskulttuuria ja monipuolista lukutaitoa;
mahdollisuuksia elinikäiseen oppimiseen ja osaamisen kehittämiseen;
aktiivista kansalaisuutta, demokratiaa ja sananvapautta.
Tietoa kirjastoista, kirjastojen tehtävistä ja toiminnasta, kehittämistyöstä ja kaikkialta käytössä olevista verkkopalveluista löytyy Kirjastot.fi-sivustolta sekä opetus- ja kulttuuriministeriön kirjastosivuilta.
Yleisten kirjastojen toiminnasta julkaistaan vuosittain kattavasti tilastotietoa, jota voi tarkastella lukuina ja visualisointeina Suomen yleisten kirjastojen tilastot -palvelussa. Vuonna 2021 Suomessa oli yleisiä kirjastoja seuraavasti: 280 pääkirjastoa, 437 sivukirjastoa, 11 laitoskirjastoa ja 128 kirjastoautoa. Yleisten kirjastojen lisäksi Suomessa toimii myös tieteellisiä kirjastoja, oppilaitoskirjastoja sekä erikoiskirjastoja.
Suomessa toimivia kirjastoja voi etsiä Kirjastot.fi:n Kirjastohakemistosta, josta löytyvät aukiolo- ja yhteystietojen lisäksi muun muassa kirjastojen palvelut tai vaikkapa lainattavat esineet.
Lähes kaikki Suomen yleiset kirjastot kuuluvat johonkin yhteiskirjastojärjestelmään, jolloin kirjojen lainaus ja palautus onnistuu saman yhteiskirjastojärjestelmän kirjastoissa keskenään helposti. Oheinen kuva havainnollistaa eri yhteiskirjastojärjestelmien sijoittumisen, ja mitkä kunnat kuuluvat mihinkin järjestelmään. Suurin osa Suomen yleisten kirjastojen verkkokirjastoista on finna.fi -palvelussa, esim. PIKI-kirjastot ja Vaski-kirjastot, jolloin verkkopalvelut ovat samanlaisia ja niitä käytetään samalla tavalla, tai verkkokirjasto.fi -verkko-osoitteessa, esim. Loisto-kirjastot
Kirjastotyyppejä > Tieteelliset kirjastot

Tieteelliset kirjastot ovat olleet edelläkävijöitä tieto- ja viestintätekniikan soveltajina jo kauan ennen kuin sen sovellukset tulivat myös asiakkaiden ulottuville. Niiden ensisijainen tehtävä on tukea eri alojen tutkimusta ja opetusta. Suurin osa aineistoista on näissä kirjastoissa sähköisiä tietokantoja tai verkon kautta käytettäviä artikkeleja. Fyysisen aineiston osuus on luonnollisesti riippuvainen tieteenalasta. Useimmiten tieteelliset kirjastot ovat yleisten kirjastojen tavoin kaikille avoimia ja aineiston käyttö on maksutonta, mutta kaikkiin tietokantoihin ei ole pääsyä organisaation ulkopuolelta ja usein vaaditaan tiedonhaku sähköisistä artikkeleista kirjaston omissa tiloissa.
Suomen tieteellisten kirjastojen tärkein osa ovat yliopistojen ja muiden korkeakoulujen kirjastot, joiden kokoelmat ovat laajasti myös suuren yleisön käytettävissä. Muita merkittäviä tieteellisiä kirjastoja ovat muun muassa Eduskunnan kirjasto, Tilastokirjasto, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjasto ja tutkimuslaitosten kirjastot. Kuopiossa sijaitseva Varastokirjasto säilyttää kaikista tieteellisistä kirjastoista lähetettyä vanhempaa ja vähän käytettyä aineistoa. Yksittäisillä käyttäjillä ei ole pääsyä Varastokirjastoon, sillä sen asiakkaita ovat muut kirjastot, joiden kautta varastossa olevaa aineistoa saa kaukolainaan.
Kirjastotyyppejä > Erikoiskirjastot

Erikoiskirjastot ovat tiettyyn erikoisalaan, käyttäjäryhmään, alueeseen tai julkaisulajiin erikoistuneita kirjastoja (esim. julkishallinnon, ammatillisten järjestöjen ja tieteellisten seurojen kirjastot, yrityskirjastot).
Erikoiskirjastoja ovat esimerkiksi Eduskunnan kirjasto, Museoviraston kirjasto ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjasto. Eräs esimerkki erikoiskirjastosta on Helsingissä sijaitseva Saavutettvuuskirjasto Celia, jonka kokoelma on tarkoitettu niiden asiakkaiden käytettäväksi, jotka eivät vamman tai sairauden vuoksi kykene lukemaan tavallisia kirjoja tai lehtiä. Kirjasto tarjoaa muun muassa piste-, ääni- ja e-kirjoja eri aloilta sekä neuvontaa saavutettavuudesta. Erikoiskirjastoja voi etsiä Kirjastot.fi:n kirjastosivun avulla.
Kirjastotyyppejä > Yhteisöjen kirjastot

Yrityskirjastojen keskeisimpinä tehtävinä on yrityksen strategian kannalta keskeisen liiketoiminnan, tuotekehityksen ja tutkimuksen tukeminen. Yhteisöjen kirjastot on tarkoitettu yritysten henkilöstön käyttöön ja niiden kokoelmissa on lähinnä yrityksen toimialaa koskevaa materiaalia. Poikkeuksiakin tosin on, esimerkiksi Urheilukirjasto ja Kansallisen audiovisuaalisen arkiston kirjasto, jotka ovat avoimia myös yleisölle.
Kirjaston toiminta

Yleisistä kirjastoista annettu laki määrittää kirjaston tehtäviksi:
tarjota pääsy aineistoihin, tietoon ja kulttuurisisältöihin;
ylläpitää monipuolista ja uudistuvaa kokoelmaa;
edistää lukemista ja kirjallisuutta;
tarjota tietopalvelua, ohjausta ja tukea tiedon hankintaan ja käyttöön sekä monipuoliseen lukutaitoon;
tarjota tiloja oppimiseen, harrastamiseen, työskentelyyn ja kansalaistoimintaan;
edistää yhteiskunnallista ja kulttuurista vuoropuhelua.
Yleisellä kirjastolla voi olla 1 momentissa mainittujen tehtävien lisäksi valtakunnallinen kehittämistehtävä, alueellinen kehittämistehtävä ja erityinen tehtävä. Edellä 1 momentissa tarkoitetun tehtävän hoitamiseksi yleisellä kirjastolla tulee olla tarkoituksenmukaiset tilat, ajantasainen välineistö sekä riittävä ja osaava henkilöstö.
Laissa mainittuja erityistehtäviä ovat Monikielinen kirjasto, Saamelaiskirjasto sekä Lasten ja nuorten lukemista edistävien kirjastopalvelujen valtakunnallinen erityistehtävä. Muista lakisääteisistä tehtävistä ja vuosittain hankerahoituksen avulla käynnistyvistä kehittämistoimista löytyy tietoa Kirjastot.fi:n Kirjastoala ja kehittäminen -osiosta.
Jotta kirjastot voivat tarjota asiakkailleen monipuoliset palvelut, miltei jokainen niistä kuuluu useamman kunnankirjaston yhteiseen kirjastokimppaan. Tällöin aineistoja voidaan käyttää yli kuntarajojen. Tämä kimppayhteistyö perustuu sopimuksiin, joiden ansiosta kirjastojärjestelmien ja aineistojen hankinta sekä metatiedon ylläpito voidaan hoitaa tehokkaasti.
Maailman suurimmat kirjastot

Luettelo maailman suurimmista kirjastoista maaliskuussa 2018.
Kongressin kirjasto (Washington): 164 miljoonaa nidettä
British Library (Lontoo): 150 miljoonaa nidettä
New Yorkin yleinen kirjasto: 55 miljoonaa nidettä
Kanadan kansalliskirjasto ja -arkisto (Ottawa): 54 miljoonaa nidettä
Venäjän valtionkirjasto (Moskova): 44,4 miljoonaa nidettä
Japanin parlamentin kirjasto (Tokio ja Kioto): 41,88 miljoonaa nidettä
Ranskan kansalliskirjasto (Pariisi): 36,5 miljoonaa nidettä
Kiinan kansalliskirjasto (Peking): 36,4 miljoonaa nidettä
Tanskan kuninkaallinen kirjasto (Kööpenhamina): 35,4 miljoonaa nidettä
Espanjan kansalliskirjasto (Madrid): 33,1 miljoonaa nidettä
Saksan kansalliskirjasto (Leipzig, Frankfurt): 32,7 miljoonaa nidettä
Venäjän kansalliskirjasto (Pietari): 26,5 miljoonaa nidettä
Berliinin kaupunginkirjasto: 23,4 miljoonaa nidettä
Bostonin yleinen kirjasto: 22,4 miljoonaa nidettä
Edellä olevasta listasta puuttuu kiinalainen Shanghain kirjasto (Shanghai), jolla on oman ilmoituksensa mukaan 50,95 miljoonaa nimikettä ja joka kuuluu sekä lattiapinta-alaltaan ja kokoelmaltaan maailman kymmenen suurimman kirjaston joukkoon. On kuitenkin huomattava, että jotkut kirjastot eritoten Itä-Euroopassa laskevat jokaisen aikakausijulkaisun omaksi niteekseen.
Kirjallisuutta

Ekholm, Kai: Kirjastot ovat palaessaankin kauniita: Kiistakirjoitus Internetistä, Googlesta ja kirjastojen merkityksestä.  Helsinki:  BTJ Finland Oy, 2010.  ISBN 978-951-692-765-0
Frantsi, Hannele – Kolu, Kaarina & Salminen, Seija: Hyvä koulukirjasto.  Opetushallitus, 2002.  ISBN 951-98978-0-1  Teoksen verkkoversio Viitattu 23.12.2011. (Arkistoitu – Internet Archive)
Lerner, Fred: The Story of Libraries: From the Invention of Writing to the Computer Age.  New York:  Continuum, 1998.
Mäkinen, Ilkka (toim.): Suomen yleisten kirjastojen historia.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-702-5
Poroila, Heikki: Luurangot portinvartijan kaapissa.  Helsinki:  BTJ, 2007.  ISBN 978-951-692-680-6
Ristikartano, Veera – Virrankoski, Antti (toim.): Eräpäivä! Voimasanoja kirjastosta.  Helsinki:  Avain, 2011.  ISBN 978-951-692-868-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kirjasto Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Kirjasto Wikisitaateissa
Kirjastot. Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Kirjastotoimi.  Aluehallintovirasto.
Biblioteken.fi
Libraries.fi
Kirjastoalan tietolähteiden ja ammattitiedon hakemisto Kirjastot.fi:ssä
Kirjastoaiheisten sivustojen linkit. Makupalat.fi.
EBLIDA,The European Bureau of Library
IFLA, International Federation of Library Associations and Institutions
Luettelo Suomen kirjastoista. Kirjastot.fi.
Suomen kirjastoseura julkaisee Kirjastolehteä.
Unesco Library Portal. (englanniksi)
Suomen tieteellisten kirjastojen yhteistilastot 2002–2020 Tietoarkistossa.
Suomen yleisten kirjastojen tilastot.
Suomen vanhin lainakirjasto. Anjalan alkukoulun kansankirjasto, jossa v. 1804 oli 104 teosta. Suomen Kuvalehti 10.10.1931, nro 41, s. 36. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot)
Allmänna bibliotek hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Skolbibliotek hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vetenskapliga bibliotek hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Portugali 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Hufvudstadsbladet 
Vuonna 1373 valmistunut Merton Collegen kirjasto Ison-Britannian Oxfordissa on eräs maailman vanhimpia edelleen toiminnassa olevia akateemisia kirjastoja.
Suomen Kansalliskirjaston lukusali.
Jyväskylän kaupunginkirjasto.
Nurmijärven kunnankirjasto.
Värit näyttävät eri yhteiskirjastojärjestelmiin kuuluvat kunnat. Punaisella olevat kunnat ovat itsenäisiä eivätkä kuulu mihinkään järjestelmään.
Aarhusin yliopiston kirjaston lukusali.
Lainausautomaatti Tampereen pääkirjasto Metsossa.
Punarintanakkeli

| Punarintanakkeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Nakkelit Sittidae
Suku::  Nakkelit Sitta
Laji::  krueperi
Kaksiosainen nimi
 Sitta krueperi  Pelzeln, 1863 
Katso myös
   Punarintanakkeli Wikispeciesissä   Punarintanakkeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punarintanakkeli (Sitta krueperi) on nakkelien sukuun kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12,5 cm, siipien kärkiväli 21–23 cm ja paino 10–14 g. Punarintanakkeli on pienempi kuin pähkinänakkeli, jota se paljon muistuttaa. Eroina ovat muun muassa punarintanakkelin musta päälaki, punertava rintavyö, selkeä valkoinen silmäkulmajuova, joka jatkuu otsan poikki, ja pitempi nokka. Sukupuolet ovat lähes samannäköisiä, joskin naaran värit ovat hieman himmeämmät ja sen päälaella on mustaa vähemmän. Nuori lintu on kauttaaltaan vanhaa himmeämpi.
Esiintyminen

Punarintanakkeli elää Euroopassa vain Kreikassa Lesboksen saarella muutaman kymmenen parin voimin. Turkissa elää 60 000–120 000 paria, Georgiassa ja eteläisellä Venäjällä 20 000–50 000 paria. Lajin kokonaispopulaatio on noin 80 000–170 000 paria. Punarintanakkeli on viime vuosina taantunut voimakkaasti etenkin Turkin rannikoilla, missä turistien palvonnan tieltä kaadetaan jatkuvasti lajille elintärkeitä metsiä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, osa kannasta siirtyy talveksi alemmas vuorenrinteille. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Punarintanakkelit asuvat enimmäkseen vuoristometsissä, joiden puulajikoostumus vaihtelee alueittain. Sitä tavataan tavallisimmin yhden-kahden kilometrin korkeudella, joskus 2,5 kilometriin saakka. Paikoin laji asutta myös vuorenjuurten metsiä.
Lisääntyminen

Punarintanakkelin pesä on tavallisesti lehtipuun kolossa melko korkealla, erään tutkimuksen mukaan keskimäärin 11,7 metrin korkeudessa. Nakkelinaaras kovertaa yleensä pesäkolon itse koiraan toisinaan autellessa. Joskus pari käyttää vanhaa tikankoloa. Naaras munii tavallisesti viisi tai kuusi munaa, joita se hautoo noin 15 päivää. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras, mutta vain naaras lämmittää niitä. Poikaset lähtevät pesästä 16–19 päivän ikäisinä. Laji pesinee vain kerran kesän aikana.
Ravinto

Kesäaikaan nakkelit syövät pääasiassa pieniä selkärangattomia. Syksyllä ja talvella nakkelit syövät varsinkin havupuiden siemeniä. Poikasia ruokitaan vain eläinravinnolla.
Sitta krueperi muni
Kivikkosatakieli

| Kivikkosatakieli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kivikkosatakielet Irania
Laji::  gutturalis
Kaksiosainen nimi
 Irania gutturalis  (Guérin-Méneville, 1843) 
Katso myös
   Kivikkosatakieli Wikispeciesissä   Kivikkosatakieli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kivikkosatakieli (Irania gutturalis) on Aasiassa esiintyvä varpuslintu. Laji on sukunsa Irania ainut edustaja.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 16,5 cm, siipien kärkiväli 27–30 cm ja paino keskimäärin 20–24 g. Kooltaan kivikkosatakieli on kuin satakieli. Juhlapukuinen koiras on selkäpuolelta, päälaelta ja siivistä siniharmaa, vatsa ja alaperä ovat valkoiset, rinta ja kupeet oranssit, naama musta ja kurkku sekä silmäkulmanjuova valkoiset. Naaras ja nuori lintu ovat päältä harmaanruskeita, rinnasta ja kupeilta haalean oransseja, ja kurkku on valkeahko. Lintu on arka ja liikkuu enimmäkseen maassa nopein pyrähdyksin. Se nostelee ja vääntelee pitkähköä pyrstöään. Äänet ovat saman tyyppisiä kuin satakielen äänet.
Esiintyminen

Kivikkosatakieli elää Turkissa, Irakissa, Iranissa, Afganistanissa, Tienšan-vuoristossa, sekä paikoin Kaukasuksella, Libanonissa, Syyriassa ja Jordaniassa. Sen elinympäristön ala on noin miljoona neliökilometriä ja Euroopassa elävä kanta on kooltaan 820 000–1 800 000 yksilöä. Laji on muuttolintu, joka talvehtii Itä-Afrikassa, pääasiassa Keniassa ja Tansaniassa. Lajia tavataan satunnaisesti Pohjois-Euroopassa. Laji havaittiin ensimmäistä kertaa Suomessa 15.5.2021 Kemiönsaaressa.
Elinympäristö

Kivikkosatakieli asuu kuivilla, kivikkoisilla, katajaa tai mantelipuita kasvavilla pensaikkoisilla rinteillä, rotkoissa ja laaksoissa noin kahden kilometrin korkeudelle saakka. Talvehtimisalueilla se viihtyy erilaisissa pensaikoissa, tiheiköissä ja korkeassa ruohokasvillisuudessa.
Lisääntyminen

Pesä on matalalla, 15–125 cm maan pinnan yläpuolella, pensaassa tai pienessä puussa. Naaras munii tavallisesti neljä tai viisi munaa, joita se hautoo 13 päivää. Naaras lämmittää ja ruokkii poikasia ensimmäiset viisi tai kuusi elinpäivää, jonka jälkeen myös koiras osallistuu poikasten ruokkimiseen. Poikaset lähtevät pesästä noin 12 päivää vanhoina ja oppivat lentämään 16–18 päivän ikäisinä. Emot ruokkivat ja hoitavat niitä, kunnes ne itsenäistyvät 25–30 päivää vanhoina.
Ravinto

Kivikkosatakielen ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat, syksyllä myös marjat.
Irania gutturalis
Kimmo Puolitaival

| Kimmo Puolitaival> Merikarvian kunnanjohtaja |
| --- | --- |
 1. huhtikuuta 2018 –  
Edeltäjä:  Pentti Alaluopa
Henkilötiedot
Syntynyt: 1956
Tiedot
Koulutus:  diplomi-insinööri
Kimmo Juhani Puolitaival (s. 1956) on Merikarvian kunnanjohtaja. Hän siirtyi kunnanjohtajan virkaan Varsinais-Suomen Ely-keskuksen ylijohtajan tehtävästä. Sitä ennen hän työskenteli Varsinais-Suomen TE-toimiston johtajana.
Puolitaival on toiminut Turun rauhanyhdistyksen puheenjohtajana.
William Powell

| William Powell |
| --- | --- |
 William Powell vuoden 1939 elokuvan Pettävän varjon uudet seikkailut trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Horatio Powell
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1892  Pittsburgh, Pennsylvania
Kuollut: 5. maaliskuuta 1984 (91 vuotta)  Palm Springs, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Eileen Wilson (1915–1930) Carole Lombard (1931–1933) Diana Lewis (1940–1984)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  William H. Powell
Aktiivisena:  1911–1955
Merkittävät roolit:  Pettävä varjo -elokuvasarja Ziegfeld, naisten kuningas Godfrey järjestää kaiken Kahdesti vihitty Isä ja me Kuinka miljonääri naidaan Yöloma paratiisisaarella
Palkinnot
 New York Film Critics Circle -palkinto (1947) George Eastman -palkinto (1957) Walk of Fame, Hollywood (1960) Walk of Stars, Palm Springs (1992) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
William Horatio Powell (29. heinäkuuta 1892 Pittsburgh, Pennsylvania – 5. maaliskuuta 1984 Palm Springs, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Powell muistetaan sivistyneistä, joskin kyynisistä elokuvarooleistaan 1930-luvulta. Hän oli Hollywoodin kulta-ajan legendaarisimpia ja suurimpia tähtiä Metro-Goldwyn-Mayerilla.
William Powell aloitti näyttelijäuransa Broadwaylla teatteri- ja vaudeville-tuotannoissa. Powell aloitti elokuvauransa 1920-luvun alussa mykkäelokuvissa. Hänen uransa kulta-aikaa oli kuitenkin 1930- ja 1940-luku. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muiden muassa kuusi Pettävä varjo -elokuvaa: Pettävä varjo (1934), Pettävän varjon seuraaja (1936), Pettävän varjon uudet seikkailut  (1939), Pettävä varjo kummittelee (1941), Pettävä varjo voittaa pelin (1945) ja Pettävän varjon laulu (1947), kaksi Ziegfeld-filmatisointia Ziegfeld, naisten kuningas (1934) ja Ziegfeldin tähtirevyy (1945). Hänen muita tunnettuja elokuviaan ovat muiden muassa Godfrey järjestää kaiken (1936) ja miessivurooli elokuvassa Kuinka miljonääri naidaan (1953). Hän oli urallaan kolme kertaa ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvista Pettävä varjo, Godfrey järjestää kaiken ja Isä ja me (1947). Powell ja Myrna Loy näyttelivät yhdessä 14 elokuvassa. Heidän kumppanuutensa on yksi Hollywoodin historian tuotteliaimmista.
Yli neljäkymmentä vuotta kestäneen uransa aikana Powell näytteli sekä elokuvissa että teatterissa. Powell päätti uransa ja vetäytyi eläkkeelle vuonna 1955. Hän kuoli melkein kolmekymmentä vuotta myöhemmin 1984.
Nuoruus

William Horatio Powell syntyi 29. heinäkuuta vuonna 1892 Pittsburghissa, Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa kirjanpitäjä Horatio Warren Powellin (1865–1941) ja Nettie Manila Powellin (1872–1959, omaa sukua Brady) ainoaksi lapseksi.
William näytti jo varhaisessa nuoruudessaan osaavansa esiintyä ja näytellä. Hänen vanhemmillaan ei ollut minkäänlaisia näyttelemisen kykyjä. Horatio halusi pojastaan lakimiehen, mutta William halusi näyttelijäksi. Hänen päätöksensä ruveta näyttelijäksi tapahtui lukion näytelmätuotannossa The Rivals. Vuonna 1907 Powellit muuttivat isän työn perässä Kansas Cityyn, Missouriin Williamin ollessa 15-vuotias. Hän kävi koulua Central High Schoolissa. Powellit asuivat muutaman korttelin päässä Carpentereista, joiden tyttärestä Harleanista (tunnettu taiteilijanimellä Jean Harlow) tuli Powellin vastanäyttelijä MGM:llä ja naisystävä. Vaikka he olivat vuosia melkein naapureita, Powell tapasi Harleanin vasta heidän ollessaan suuria tähtiä MGM:llä 1930-luvulla.
High schoolin aikana William oli koulun draamakerhossa ja kävi vapaa-ajalla kaupunginteatterissa katsomassa eri näytelmissä ammattinäyttelijöitä työssään. Hän otti jopa työn oopperassa vahtimestarina nähdäkseen näyttelijöitä työssään. William valmistui Central High Schoolista vuonna 1909.
High schoolin jälkeen Powell kävi vähän aikaa Kansasin yliopistoa pitääkseen isänsä tyytyväisenä. Hän kuitenkin lopetti yliopisto-opintonsa melkein heti sinne tultuaan, koska aikoi pyrkiä näyttelijäksi. Hän joutui elättämään itsensä, koska isä ei suostunut tukemaan häntä näyttelijäsuunnitelmien takia. Powell meni töihin puhelinyhtiöön vuonna 1910.
Ura > Äänielokuvat uran nostattajana

Powell teki mykkäkautena kymmeniä elokuvia, mutta ei saavuttanut vielä "todellista" läpimurtoa. Äänielokuvien tulo 20-luvun lopussa ei tuhonnut Powellin siihen asti rakentamaa uraa, kuten monien muiden kuuluisien mykkäelokuvakauden näyttelijöiden, vaan se nostatti Powellin uran aivan uudelle tasolle. Hänellä oli äänielokuviin vaadittu erinomainen ja sivistynyt ääni. Powell ei kuitenkaan ollut tyytyväinen Paramountilla hänelle annettuihin rooleihin. Powell purki Paramount-sopimuksensa seitsemän vuoden jälkeen vuonna 1931 ja siirtyi Warner Brosille. Hänen ensimmäinen elokuvansa Warner Brosille oli The Road to Singapore. Powell teki Warner Brosille muiden muassa elokuvat Palavia sydämiä (1932) ja Lawyer Man (1933), jossa Powellilla vastanäyttelijänä oli Joan Blondell. Powell joutui taas pettymään hänelle annettuihin rooleihin ja pari vuotta kestäneen sopimuksen jälkeen vuonna 1933 Powell jätti Warner Brosin. Hän oli tehnyt Warnerille vain kahdeksan elokuvaa. Murhien murha (1933) oli viimeinen elokuva, jonka hän teki Warnerille.