stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alistair Horne

Alistair Horne (9. marraskuuta 1925 – 25. toukokuuta 2017) oli englantilainen historioitsija, joka kirjoitti erityisesti sotahistoriasta ja Ranskan historiasta.
Horne palveli toisen maailmansodan aikana Englannin kuninkaallisissa ilmavoimissa ja oli sodan jälkeen muutaman vuoden Coldstream Guards -rykmentissä upseerina. Hän suoritti Master of Arts -tutkinnon Cambridgen yliopiston Jesus Collegessa ja vuonna 1993 hän sai Cambridgen yliopiston kirjallisuuden tohtorin (Doctor of Letters) arvon.
Horne julkaisi teoksia Verdunin taistelusta (The Price of Glory: Verdun 1916), Pariisin kommuunista (The Fall of Paris: The Siege and the Commune, 1870–1), Ranskan vuonna 1940 kärsimästä tappiosta (To Lose a Battle: France 1940) sekä Algerian sodasta (A Savage War of Peace: Algeria 1954–1962). Hän kirjoitti elämäkerran myös Englannin pääministeri Harold Macmillanista ja kuvauksen vuoden 1973 tapahtumista silloisen Yhdysvaltain ulkoministerin Henry Kissingerin elämässä.
Hornen tuotannosta on suomennettu ainoastaan Verdunin taistelusta kertova The Price of Glory: Verdun 1916.
Teoksia

Return to Power: A Report on the New Germany. New York: Praeger, 1956.
The Land is Bright. 1958.
Canada and the Canadians. Toronto: Macmillan, 1961.
The Price of Glory: Verdun 1916. New York: St. Martin’s Press, 1962. (suomeksi nimellä Verdun 1916, WSOY 1966)
The Fall of Paris: The Siege and the Commune, 1870–1. London: Macmillan, 1965, uusi tark. painos Penguin Books 2007, ISBN 978-0-141-03063-0.
To Lose a Battle: France 1940. London, Macmillan, 1969.
Death of a Generation Neuve Chapelle to Verdun and the Somme 1970
The Terrible Year: The Paris Commune, 1871. London, Macmillan, 1971.
Small Earthquake in Chile: A Visit to Allende’s South America. London: Macmillan, 1972.
A Savage War of Peace: Algeria 1954–1962. London: Macmillan, 1977, uusi painos The New York Review Of Books, New York 2006 ISBN 1590172183
Napoleon, Master of Europe 1805–1807. London: Weidenfeld and Nicolson, 1979.
The French Army and Politics, 1870–1970. New York: Peter Bedrick Books, 1984.
Harold Macmillan. New York: Viking Press, 1988.
A Bundle from Britain. New York: St. Martin’s Press, 1993.
Montgomery, David (kanssakirjoittaja). Monty: The Lonely Leader, 1944–1945. New York: HarperCollins, 1994.
How Far from Austerlitz? Napoleon, 1805–1815. New York: St. Martin’s Press, 1996.
Horne, A. (toim.).Telling Lives: From W. B. Yeats to Bruce Chatwin. London: Papermac, 2000.
Seven Ages of Paris. London: Macmillan, 2002.
The Age of Napoleon. New York: Modern Library, 2004.
La Belle France: A Short History. Alfred A. Knopf, 2005.
The French Revolution, Carlton Books, 2008
Kissinger: 1973, The Crucial Year. Simon & Schuster, June 2009
Rob Hopkins

Rob Hopkins
Robert Hopkins (s. 1968 Lontoo) on englantilainen tietokirjailija, opettaja ja ympäristöaktivisti, joka 
tunnetaan erityisesti siirtymäliikkeen perustajana. Hän on toiminut permakulttuurin opettajana ja julkaissut siirtymäliikettä koskevia tietokirjoja. Hopkins on Post Carbon Instituten tutkija.
Ura

Rob Hopkins syntyi vuonna 1968 Lontoossa. Hän on suorittanut sosiaalitutkimuksen maisterintutkinnon sekä tohtorintutkinnon Plymouthin yliopistosta.
Hopkins toimi permakulttuurin opettajana Kinsalessa, Irlannissa, kun hän osallistui vuonna 2004 öljyhuippua käsittelevälle luennolle ja huolestui kuulemastaan. Hän oppi, että teollisuusyhteiskunnat ovat äärimmäisen riippuvaisia maaöljystä ja häiriöt sen saatavuudessa saattavat johtaa vakaviin ongelmiin. Koska maaöljy on rajallinen luonnonvara, tulee yhteiskuntien pyrkiä vapautumaan tästä riippuvaisuudesta. Yhdessä oppilaidensa hän kanssa hän laati siirtymäliikkeen ohjelman, jonka he esittelivät vuonna 2005 Kinsalen kaupunginvaltuustolle. Ohjelman tarkoituksena oli vähentää yhteisöjen energiankulutusta ja riippuvaisuutta teollisuustuotteista sekä lisätä niiden resilienssiä omavaraisuuden ja yhteisöllisyyden avulla. Kinsalen kaupunginvaltuusto hyväksyi ohjelman ja siitä tuli maailman ensimmäinen siirtymäkaupunki. Hopkins siirtyi pian entiseen kotikaupunkiinsa Totnesiin, Englantiin, joka seurasi Kinsalen esimerkkiä. Sittemmin siirtymäliike on kasvanut laajaksi kansainväliseksi liikkeeksi, johon kuuluu satoja yhteisöjä eri puolilla maailmaa.
Hopkins on julkaissut kaksi kirjaa. Ensimmäinen niistä, The Transition Handbook vuodelta 2008, toimii nimensä mukaisesti käsikirjana siirtymäliikkeelle. Se on käännetty useille kielille ja se oli vuonna 2008 Britannian parlamentin jäsenten viidenneksi suosituin kesälukeminen. Hänen toinen kirjansa, The Transition Companion, ilmestyy lokakuussa 2011.
Hopkins elää Devonissa, Englannissa ja kasvattaa itse ruokaa perheelleen. Hän luennoi siirtymäliikkeestä ja kirjoittaa runsaasti aihetta koskevia internet-artikkeleita. Hänen bloginsa Transition Culture on äänestetty Ison-Britannian neljänneksi parhaaksi ympäristöaiheiseksi blogiksi. The Independent -lehti on valinnut hänet Ison-Britannian 100 tärkeimmän ympäristöaktivistin joukkoon. Hän on Post Carbon Instituten tutkijajäsen.
Palkinnot

2008 Schumacher Award
2009 Observer Ethical Award
2009 Energy Saving Trustin ja The Guardian -lehden valitsema 'Green Community Hero'
Julkaisut

The Transition Handbook: From Oil Dependency to Local Resilience (2008), Green Books, ISBN 9781900322188.
The Transition Companion: Making Your Community More Resilient in Uncertain Times (2011), Green Book.
Horus

Horus (tai pelkästään Hor, muinaisegyptin "joka on korkealla" tai "etäinen") on muinaisegyptiläiseen mytologiaan kuuluva auringon- ja taivaanjumala, joka kuvattiin usein haukanhahmoisena tai haukanpäisenä. Horus oli yksi vanhimmista ja tärkeimmistä jumalista, ja häntä palvottiin kymmenissä eri muodoissa muinaisen Egyptin valtakunnan alueella. Yksi merkittävimmistä kulttipaikoista oli Edfu. Horus yhdistettiin vahvasti faaraoon, jonka katsottiin olevan Horuksen edustaja maan päällä.
Horuksen äiti oli Isis ja isä Osiris. Horuksen uskottiin kostaneen isänsä kuoleman. Hänen uskottiin myös olevan läsnä faaraoiden kruunauksessa ja pitävän heihin yhteyttä. Kuolemansa jälkeen faaraot muuttuivat Horuksen isäksi Osirikseksi. Myöhemmin Horus yhdistettiin myös Ra-Horakhten muodossa kiinteästi auringonjumala Rahan, ja näitä kahta onkin toisinaan vaikea erottaa toisistaan.
Horus on yksi vanhimmista Egyptissa palvotuista jumalista. Alun perin Horusta pidettiin taivaanjumalana, joka kuvattiin haukkana. Auringon ja kuun katsottiin olevan Horuksen silmät. Taivaanjumalan roolista juontui luontevasti Horuksen rooli auringonjumalana, joka tunnetaan 1. dynastiasta alkaen. Jo  vanhan valtakunnan pyramiditeksteissä esiintyy myös Horuksen nimi Hor-akhty, "Kahden horisontin Horus", joka viittaa tähän auringonjumalana. Jo varhaisdynastisella kaudella Horus yhdistettiin hallitsijaan, ja ensimmäiset faaraot käyttivätkin pelkästään kultainen Horus -nimeä, joka oli kirjoitettu suorakulmion muotoisen serekhin sisään kuin kartussiin.
Alun perin Horus kuvattiin haukaksi, toisinaan eteenpäin nojaavaksi, mutta useimmiten pystyssä seisovaksi. Myöhemmin Horusta kuvattiin pääasiassa haukkapäisenä miehenä, jolla oli (kuten faaraolla) Ylä- ja Ala-Egyptin kaksoiskruunu. Useimmiten hän pitelee käsissään was-sauvaa ja ankh-symbolia. Horuksella on myös faaraon tapaan härän häntä, joka kuvaa voimaa. Usein Horus myös kuvataan lapseksi, joka on äitinsä Isiksen sylissä. Temppeleiden seinillä kuvatuissa kohtauksissa Horuksella on useita rooleja. Horuksella oli neljä lasta.
Varhaisten dynastioiden aikana Horus kilpaili suosiosta Sethin kanssa. Näitä jumalia palvoivat eri ryhmittymät eri alueilla, joista kukin halusi nostaa oman jumalansa ylitse muiden. Yhden faaraon tiedetään ottaneen itselleen Seth-nimen Horus-nimen sijaan. Horuksen voidaan katsoa voittaneen tämän kilpailun suosiosta, sillä hänestä tuli laajemmin palvottu jumala, vaikkakin myös Sethin palvonta jatkui voimakkaana.
Horuksen silmä

Horuksen silmä on muinaisen Egyptin tunnetuimpia symboleita. Kun Seth oli tappanut veljensä Osiriksen, haukkapäinen Horus, Osiriksen poika, antoi sen isälleen Osirikselle. Horuksen silmä symboloi sydämen jaloutta ja ylevämielisyyttä. Nykyisinkin voi Välimerellä nähdä kalastusaluksia, joissa on koristeena Horuksen silmä.
Miettilä

Miettilä oli Kivennavan pitäjän kylä Karjalankannaksella. Se sijaitsi Rautuun johtavan tien varressa, puolimatkassa Kivennavan kirkonkylästä Raudun kirkonkylään, Kauksamon ja Lipolan välillä. Kylässä oli ennen talvisotaa 24 taloa.
Suomalaisesta kylästä ei ole nykyisin jäljellä taloja, kuitenkin selkeä kulttuurimaisema ilman rakennuksia avautuu Kirovskojen eli entisen Vuottaan pohjoispuolella entisen Miettilän kylän kohdalla.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Hotelli Tammer

Hotelli Tammer
Tammer valmistumisvuonnaan
Hotelli Tammer (Tampereen teknillisen seuran talo), viralliselta nimeltään Radisson Blu Grand Hotel Tammer, on vuonna 1929 rakennettu hotelli Tampereen Kyttälän kaupunginosassa, Satakunnankadun ja Rongankadun risteyksessä lähellä Tammerkoskea.
Hotellin historia alkoi Tampereen teknillisen seuran kokouksesta, jossa E. Graeffe ehdotti, että seuralle rakennettaisiin talo. Rakennukseen haluttiin myös tuottavia tiloja. Hotelli Tammerin suunnitteli kaupunginarkkitehti Bertel Strömmer, ja se edustaa tyyliltään pohjoismaista klassismia. Alusta alkaen oli tarkoitus rakentaa kansainvälisenkin vertailun kestävä hotelli ja Tampereelle uusi maamerkki. Kustannukset kohosivatkin lähes kahdeksaan miljoonaan markkaan.
Tammerin ensimmäinen ravintoloitsija oli ranskanvenäläinen Alexander Adlivankin, joka tuotatti Tammeriin muun muassa pöytähopeita ja kattokruunuja Ranskasta. Keittiömestari oli Japanista ja tarjoilijat Ruotsista. Tarinan mukaan vain perunankuorijatyttö puhui suomea.
Tammerin valmistumisvuosi, Tampereen 150. juhlavuosi, oli kuitenkin traaginen: Kuru-laiva upposi Näsijärvellä, ja kaupungin suunnittelemat juhlallisuudet peruttiin. Suruajan vuoksi Tammer avattiin hyvin vaatimattomin menoin. Myös suuret lamavuodet koettelivat hotellitoiminnan alkua, mutta talous elpyi kohti 1930-luvun loppupuolta ja Tammer palasi jälleen loistoonsa.
Tammerissa on vieraillut lukuisia tunnettuja henkilöitä, kuten C. G. E. Mannerheim, F. E. Sillanpää, Juri Gagarin ja Kalle Päätalo. Tammer on esiintynyt myös kirjallisuudessa ja elokuvassa. Tunnetuin esimerkki lieneekenen mukaan? Arto Paasilinnan romaani Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä, josta on tehty myös elokuvasovitus.
Grand Hotel Tammer kuului aiemmin Sokos Hotels -ketjuun. 31. maaliskuuta 2016 Tammer siirtyi osaksi Radisson Blu -ketjua. Grand Hotel Tammeria on remontoitu vanhaa kunnioittaen, ja rakennus on Museoviraston suojelema. Molempien päätyjen alkuperäiset parvekkeet on kuitenkin poistettu. Hotellin ravintola toimii edelleen alkuperäisissä tiloissaan. Korkea ravintolasali on kunnostettu 1990-luvulla alkuperäiseen asuunsa.
Aamiainen Tammersalissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hotelli Tammer Wikimedia Commonsissa
Radisson Blu Grand Hotel Tammerin kotisivu
Tammer Googlen 3D warehousessa[vanhentunut linkki]
Ilmapanoraamakuva Hotel Tammerista – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Panoraamakuvia Hotel Tammerista - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Pörssitieto: Oy Tammer Ab.
Teknillisen Seuran talo valmistuu näinä päivinä. Rakennus on joka suhteessa huomiotaherättävä lisä Tampereen kaupunkikuvaan. Taloon sijoitetaan täysin nykyaikainen hotelli. Alakerrassa avara ja tarkoituksenmukainen juhlahuoneisto, Aamulehti, 13.08.1929, nro 219, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ottmar Hörl

Ottmar Hörl
"Sininen talo" (2005)
Mein Karl (2014) Aachenissa.
Ottmar Hörl (s. 1950 Nauheim) on saksalainen taiteilija, professori ja kirjailija.
Höhl opiskeli vuosina 1975–1978 Frankfurtissa Hochschule für Bildende Künstessä ja 1979–1981 Düsseldorfin taideakatemiassa. Vuonna 1985 hän perusti Formalhaut-nimisen ryhmän arkkitehtien Gabriela Seifertin ja Götz Stöckmannin kanssa.
Lukukaudella 1992–1993 Hörl toimi vierailevana professorina Grazin teknillisessä yliopistossa. Vuonna 1999 hänestä tuli Nürnbergin taideakatemian taiteen professori ja vuonna 2005 akatemian johtaja.
Vuonna 2009 Hörlin natsitervehdystä tekevä kullattu puutarhatonttu joutui poliisitutkinnan kohteeksi Saksassa. Sen epäiltiin rikkovan natsitervehdykset kieltävää lakia. Hörlin mukaan teos arvostelee uusnatsismia ironian keinoin.
Palkinnot ja tunnustukset

1994 arkkitehtuurin kannustuspalkinto, Berliinin Akademie der Künste (Formalhautin kanssa)
1997 Art Multiple Award, Düsseldorf
1998 Wilhelm-Loth-award, Darmstadt
Lähde
Julkaisut

Formalhaut. Architektur, Skulptur, Verlag der Georg-Büchner-Buchhandlung, Darmstadt 1988, ISBN 3925376089
Stoffwechsel. Das Buch zum Anzug, Häusser, Darmstadt 1990, ISBN 3895520667
Materialprüfung, Städtische Galerie Altes Theater, Ravensburg 1996, ISBN 3980464113
Die Speisung der Fünftausend: Kunstprojekt "Fisch und Brot", Häusser, Darmstadt 1999, ISBN 3895520640
Zeichnung. Klasse Ottmar Hörl, Text von Eva Schickler, Häusser, Darmstadt 2000, ISBN 3895520888
Berlin-Bearlin. Skulptur: 10.000 Bären für Berlin, Häusser, Darmstadt 2000, ISBN 3895520748
Traumhaus, Häusser, Darmstadt 2001, ISBN 3895520721
Das grosse Hasenstück. The Great Piece of Hares, mit Beiträgen von Ruth Händler, Ralf Huwendiek, Thomas Knubben, Birgit Ruf, Eva Schickler u.a., Häusser, Darmstadt 2003, ISBN 3895520942
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ottmar Hörl Wikimedia Commonsissa
Website Ottmar Hörl (saksaksi) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Menestysteologia

Menestysteologia on Essek William Kenyonin (1867–1948) perustama kristillisperäinen suuntaus, joka on saanut vaikutteita kristinuskon ulkopuolisista kulteista, joiden parissa E. W. Kenyon vietti suuren osan elämästään. Kulttiryhmät, joiden opetuksia E. W. Kenyon omaksui, ovat osa New Age -liikettä: Bostonissa vaikuttanut unitarismiliike, jonka julistajana oli tuolloin Minot J. Savage, Mary Baker Eddyn luoma Kristillinen tiede, Phineas Parhurst Quimbyn Uusi ajattelu (New Thought) ja Charles ja Mary Caroline "Myrtle" Fillmoren Unity School of Christianity (Kristinuskon ykseyskoulu). Kenneth E. Hagin (1917–2003) omaksui Kenyonin kirjoista tämän opin. Kenyonin opetusta Hagin täydensi saamansa ilmestystiedon kautta.
Oppi ja sen pohjalta syntynyt uskonnollinen suuntaus tunnetaan myös nimellä Uskon Sana -liike, jota pidetään menestysteologien keskuudessa parempana ilmaisuna kuin yleisesti käytettyä menestysteologia-nimitystä. Myös valtateologia-nimitystä käytetään yleisesti. Henkilöä, joka opettaa tai levittää menestysteologiaa voidaan kutsua menestysteologiksi tai puhekielessä mennariksi.
Menestysteologian keskeisimpänä tunnusmerkkinä pidetään taloudellisen menestyksen korostamista, jota perustellaan Haginin opetuksilla ja Haginin ilmestystiedolla sekä viittaamalla joihinkin yksittäisiin Raamatun jakeisiin.
Toinen keskeinen tunnusmerkki on opetus uskovan auktoriteetista. Tällä tarkoitetaan sitä, että menestysteologisen opin mukaan uskova ihminen pystyisi tekemään samoja tekoja kuin Jeesus, eli herättämään kuolleita, ajamaan riivaajia, parantamaan sairaita, kävelemään veden päällä ja käytännössä olisi voimassaan Jeesuksen veroinen.
Määritelmä

Menestysteologia on oppi, joka painottaa uskovien ajallista menestymistä. Menestysteologinen kirjallisuus kertoo yleensä tämän tarkoittavan terveyttä, aineellista rikkautta eli rahaa, suurta omaisuutta, parhaimpia autoja ja kalleimpia vaatteita.
Menestysteologia tarkoittaa oppia, joka perustuu Kenyonin ja Kenneth Haginin opetuksiin. Menestysteologiksi sanotaan tällöin ihmistä, joka opettaa samaa oppia kuin Kenneth Hagin.
Kuten mitä tahansa oppia, menestysteologiaakin tuovat esille erilaiset ihmiset monella eri tavalla. Useimmiten menestysteologisessa opetuksessa tulevat vahvasti esille Kenyonin ja Haginin keskeisemmät opetukset, toisinaan jätetään menestysteologian opetuksista eniten kritisoitu ja vastustettu JDS-opetus vähäisempään osaan.
Silloin kun ihmisen opetetaan olevan Jumalan veroinen tai jopa Jumala ja opetetaan ihmisen olevan voimattoman Jeesuksen yläpuolella ja Pyhän Hengen opetetaan olevan voiman, joka palvelee uskovia toteuttaen oikeiden metodien kautta esitettyjä käskyjä, ollaan menestysteologiassa.
Kun usko nähdään Jumalasta irrallaan olevana voimana, jota voidaan hallita oikeiden metodien avulla, sairaiden parantamisessa ja ajallisen menestymisen tavoittelussa, positiivisen tunnustamisen ja Jeesuksen nimeen liitetyn uskovan auktoriteettivoiman kautta, sekä mielikuvatekniikka visualisoinnin kautta, ollaan menestysteologiassa.
Synty ja kehittyminen

Menestysteologian isänä pidetään E. W. Kenyonia, jonka v. 1916 ilmestyneestä teoksesta The Father and His Family Uskon Sana -liikkeen opetus uskovan auktoriteetista on peräisin, samoin myös ns. JDS-oppi (Jesus Died Spiritually). Menestysteologia tunnetaan tämän opetuksen vuoksi myös nimellä valtateologia, joka tarkoittaa hengellisen vallan tavoittelua. Kenyon toimi elämänsä aikana useissa metodisti- ja baptistiseurakunnissa ja opetti menestysteologiaa useissa perustamissaan raamattukouluissa.
Kenneth E. Hagin (1917–2003) omaksui Kenyonin kirjoista tämän opin. Kenyonin opetusta Hagin täydensi saamansa ilmestystiedon kautta. Ilmestystieto on Raamatun ulkopuolista tietoa, jonka Hagin sai ilmestyksen kaltaisena näkynä. Osan ilmestystiedoistaan hän kuitenkin kopioi sanatarkasti Kenyonin kirjoittamista kirjoista ja kuitenkin esitti nekin ominaan. Hagin julkaisi joitakin Kenyonin kirjoja omalla nimellään ja kirjoitti itsekin useita. Hagin perusti vuonna 1974 Oklahoman osavaltioon, Tulsan kaupunkiin Rhema Bible Institute -raamattukoulun, joka on tehnyt menestysteologiasta tunnetun ja levittänyt sitä.
Myös Norman Vincent Peale, Robert Schuller ja Napoleon Hill ovat vaikuttaneet merkittävästi menestysteologian leviämiseen.
Menestysteologian keskeisimmät opetukset

Menestysteologian keskeisimmät opetukset tulevat hyvin selvästi esille menestysteologien keskuudessa arvostettujen ja kunnioitettujen opettajien, kuten Kenneth Haginin, Sten Nilssonin, Ulf Ekmanin ja E. W. Kenyonin teoksissa. Näissä teoksissa korostuvat tässä artikkelissa mainitut keskeiset opetukset, joiden perusteella menestysteologia tunnetaan.
Menestysteologia korostaa erityisesti opetusta taloudellisen, terveydellisen ja sosiaalisen hyvinvoinnin saavuttamisesta positiivisen tunnustuksen avulla, opetusta Jeesuksen nimen käytöstä ja uskovan auktoriteetista.
Näkemys sovituksesta

Menestysteologian näkemys sovituksesta perustuu E. W. Kenyonin JDS-opetukseen, jonka mukaan Jeesus ei sovittanut ihmisten syntejä kuollessaan ristillä, kuten monet muut suuntaukset opettavat. Menestysteologia opettaa että sovitus tapahtui helvetissä.
Sovitukseen sisältyvät myös terveys ja rikastuminen laillisena oikeutena.
Näkemys sovituksesta > Uudestisyntyminen

Kenyonin opetuksen mukaan Aatami ja Eeva kuolivat paratiisissa hengellisesti, mikä tarkoittaa sitä, että Jumalan Pyhä Henki poistui heistä ja saatanan henki tuli heihin. Uudestisyntyminen nähdään tapahtumana, jossa ihmisen henki virkoaa eloon, jolloin ihminen on palannut täysin alkuperäiseen tilaansa henkenä.
E. W. Kenyonin JDS-opetuksen mukaan Jeesuksen uudestisyntyessä helvetissä Jeesus sai Saatanan luonnon tilalle Jumalan luonnon.
Näkemys sovituksesta > JDS-oppi

E. W. Kenyonilta peräisin oleva JDS-oppi on menestysteologian keskeisin opetus, jonka mukaan Jeesus kuoli hengellisesti, joutui helvettiin ja sai Saatanan luonnon joutuen Saatanan valtaan. Oltuaan helvetissä kolme päivää ja yötä Jumala vanhurskautti Jeesuksen ja hän uudestisyntyi helvetissä. Tämä oppi poikkeaa yleisestä kristillisestä käsityksestä. JDS-oppi esiintyy nykyisinkin menestysteologien käyttämässä kirjallisuudessa, kuten E. W. Kenyonin, Kenneth Haginin, Sten Nilssonin, Younggi Chon ja Paul E. Billheimerin teoksissa.
Näkemys sovituksesta > Vanhurskaus ja synti

Monet menestysteologit uskovat, että uskova ihminen ei voi tehdä syntiä. Heidän oppinsa mukaan ihminen on henki, ja koska henki on uudestisyntynyt, se ei tee syntiä. Tämän opin mukaan uudestisyntyneen ihmisen henki on täydellisesti vanhurskas. Jos ihminen tekee syntiä, sitä tekee silloin sielu tai ruumis mutta ei uudestisyntynyt henki. Synti johtuu siitä, että henki ei ole vielä ottanut ihmisen sielua tai ruumista täysin hallintaansa. Mutta uudestisyntynyt ihminen itse, joka on menestysteologien mukaan henki, ei heidän mukaansa voi tehdä enää syntiä.
Näkemys uskosta

Usko on menestysteologisen näkemyksen mukaan puhutun sanan voima, jota Jumala käytti luodessaan maailman. Jumala käytti voimaa lausumalla sanoja ääneen, ja tätä samaa puhuttujen sanojen voimaa voi menestysteologien mukaan kuka tahansa ihminenkin käyttää. Toinen tapa käyttää tätä voimaa on luova visualisointi.
Menestysteologisen näkemyksen mukaan usko sisältää ns. laillisia oikeuksia, jotka on opittava tuntemaan. Näihin näkemyksiin kuuluvat oppi ihmisen asemasta uutena luomuksena, oppi uskovan auktoriteetista ja vapautus lain kirouksesta, joka sisältää köyhyyden, sairauden ja kuoleman.
Kenneth Haginin Uskovan auktoriteetti -kirjan opetuksen mukaan ”Risti on tappion ja häpeän paikka”.
Näkemys uskosta > Positiivinen tunnustus

Positiivisella tunnustamisella tarkoitetaan sitä, että uudestisyntynyt ihminen puhuu uskon sanaa, myönteisiä ja positiivisia asioita, tuo sanoillaan julki aineellista menestystä, fyysistä terveyttä ja voittoa.  Pahimpana virheenä pidetään negatiivista tunnustusta, sairauden oireiden myöntämistä, köyhyydestä, tappiosta ja epäonnistumisesta puhumista.
Positiivinen tunnustus (engl. Positive Confession) on menestysteologian keskeisiä opetuksia. Sen mukaan puhutuilla sanoilla on luova voima vaikuttaa ihmisen kohtaloon, todellisuuteen, elämään ja olosuhteisiin. Uskon Sana -liikkeen opetuksen mukaan se, mitä sanot, määrää kaiken, mitä sinulle tapahtuu.
Kenneth Hagin opettaa kirjassaan Toimiva Usko: ”Voit saada sen, mitä sanot.”  ja  ”Tappiot ja epäonnistumiset johtuvat väärästä ajattelusta ja väärästä uskomisesta ja vääristä puheista.”
Näkemys uskosta > Luova visualisointi

Menestysteologien keskuudessa on toisinaan opetettu visualisointia, joka toimii siten, että ensin omassa mielessä kuvitellaan se asia, mikä tahdotaan saada – esimerkiksi uusi kallis auto, jonka tarkkaa ja yksityiskohtaista mielikuvaa haudotaan toistuvasti useita kertoja ajatuksissa, ja tämän prosessin väitetään vaikuttavan sitten niin, että tuo auto saadaan.
Näkemys uskosta > Veriliitto

Kenyon opetti että Jumala oli tehnyt itseään sitovan veriliiton. Sten Nilsson opettaa, että Jumala teki lupauksen veriliitosta, Adamin ja Eevan syntiinlankeemuksen tapahduttua.
Tämä veriliitto solmittiin Abramin tultua luvattuun maahan. Veriliitto antoi ihmiselle vallan Jumalaan nähden. Liitto solmittiin Jeesuksen ja Jumalan välillä. Jeesus edusti Abramia tässä liitossa. Ympärileikkaus vahvisti ja sinetöi liiton. Liitto uudistettiin Joosefin aikana Egyptissä. Veriliiton etuihin kuuluu laillisena oikeutena rikastuminen, suuri omaisuus ja runsaasti rahaa.