stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Noble

| John Noble |
| --- | --- |
 John Noble vuoden 2012 Comic-Conissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1948 (ikä 76) Port Pirie, Etelä-Australia, Australia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
John Noble (s. 20. elokuuta 1948 Port Pirie, Etelä-Australia) on australialainen näyttelijä, joka on myös ohjannut yli 80 näytelmää.
Noblen tunnetuin valkokangasrooli on Denethorina vuoden 2003 elokuvassa Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu. Television puolella Noble tunnetaan kenties parhaiten Walter Bishopin roolista yhdysvaltalaisessa draamasarjassa Fringe – rajamailla, jota esitettiin 2008–2013. Noble esiintyy myös vuonna 2013 alkaneessa sarjassa Sleepy Hollow. 24-sarjan kuudennella tuotantokaudella hän esitti kolmessa jaksossa venäläistä konsulia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Noble Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jarkko Hartikainen

Jarkko Hartikainen (s. 12. heinäkuuta 1981 Espoo) on suomalainen säveltäjä. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Paavo Heinisen johdolla 2002–2008 ja sen jälkeen lukuvuonna 2008–2009 Frankfurtin musiikkikorkeakoulussa ja edelleen useilla mestarikursseilla ennen valmistumistaan musiikin maisteriksi (MuM) vuonna 2012. Hartikainen kuului Korvat auki -yhdistyksen aktiivijäseniin 2003–2012. Hartikaisen teoksia on esitetty monissa maissa, mm. Islannissa, Saksassa, Tanskassa, Norjassa, Ruotsissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Uudessa-Seelannissa ja Intiassa. Hartikainen toimi klassisen musiikin verkkojulkaisu Amfion.fi:n päätoimittajana syyskuusta 2012 marraskuuhun 2014. Vuonna 2016 Hartikainen hyväksyttiin Taideyliopiston Sibelius-Akatemian taiteellista jatkotutkintoa tekeväksi tohtoriopiskelijaksi.
Hartikaisen musiikki keskittyy äänentuoton, akustisten ilmiöiden ja havainnon mekanismien taiteelliseen tutkimiseen. Uusimmissa teoksissa on uudelleenkontekstualisoitu ja musiikillistettu erilaisia annettuina otettuja ilmiöitä kuten puhetta, sekä keskitytty äänentuoton konkreettiseen fysikaalisuuteen, äänen materiaalisuuteen ja elävän, läsnäolevan esitystilanteen empaattisen kuuntelun esiinhoukutteluun. Hartikaisen tuotanto käsittää nelisenkymmentä sävellystä, mm. teoksia orkesterille, kuorolle, kamarimusiikkiyhtyeille ja soolosoittimille, elokuva- ja oopperamusiikkia sekä elektroakustista musiikkia.
Palkintoja

2006 Jaettu 1. palkinto Ylioppilaskunnan Soittajien SävellYS 2006 -kilpailussa orkesteriteoksella Hommage
2008 Finalisti nuorten säveltäjien kansainvälisessä tactus-orkesterifoorumissa Belgiassa orkesteriteoksella Astragal
Aiheesta muualla

Music Finlandin sivu (englanniksi)
Jarkko Hartikaisen kotisivu
Jarkko Hartikaisen musiikkia SoundCloud-palvelussa (englanniksi)
Jim Ronny Andersen

Jim Ronny Andersen (s. 4. toukokuuta 1975 Songdalen) on norjalainen entinen sulkapalloilija. Hän edusti seuratasolla tanskalaista Kastrup KMB Københavnia.
Andersen putosi MM-kilpailuissa 2003 kaksinpelissä heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään espanjalaiselle Sergio Llopisille. Hän pääsi vuoden 2004 EM-kisoissa neljännelle kierrokselle, mutta hävisi tuolloin suoraan kahdessa erässä Peter Gadelle, joka voitti lopulta koko turnauksen. Andersen osallistui samana vuonna myös Ateenan olympialaisiin, joissa hän peittosi ensimmäisellä kierroksella Guatemalan Pedro Yangin, mutta hävisi toisessa ottelussaan Sony Dwi Kuncorolle, joka sai kisoista pronssia. Andersen pelasi MM-kisoissa vielä vuonna 2005, jolloin hän hävisi ensimmäisen ottelunsa eteläkorealaiselle Lee Hyun-Iille.
Jim Rose

Jim Rose 2005.
Jim Rose (s. 21. joulukuuta 1956 Burns, Oregon, Yhdysvallat[lähde? ]) on yhdysvaltalainen sirkuksen omistaja, jonka Jim Rose Circus tunnetaan erityisesti shokeeraavista esityksistään. Jim Rose on naimisissa Bebe Rosen kanssa.
Jim Rutherford

| Jim Rutherford |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1949 (ikä 75) Beeton, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  73 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1969–1983
Aik. seurat:  Detroit Red Wings   Pittsburgh Penguins   Toronto Maple Leafs   Los Angeles Kings
NHL-varaus:  10. varaus, 1969 Detroit Red Wings
James "Disco Killer" Rutherford (s. 17. helmikuuta 1949) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija. Hän toimi Pittsburgh Penguinsin toimitusjohtajana. Hänet nimettiin tehtävään kesäkuussa 2014. Tammikuussa 2021 Rutherford luopui Penguinsin toimitusjohtajan tehtävästä henkilökohtaisten syiden takia.  Aiemmin hän on ollut Carolina Hurricanesin toimitusjohtaja ja osaomistaja. Hän auttoi rakentamaan Stanley Cupin vuonna 2006 voittanutta joukkuetta.
Rutherford oli yksi edelläkävijöistä koristellun maskin käyttäjänä vuonna 1976. Aluksi hänen ystävänsä maalasi ilman hänen lupaansa punaiset siivet hänen maskiinsa. Koska hänellä ei ollut aikaa saada toista maskia ennen peliä, hän joutui käyttämään koristeltua maskia. Aiemmin koristeltua maskia oli käyttänyt Gary Simmons. Ensimmäinen koristellun maskin käyttäjä oli Gerry Cheevers.
Käännös suomeksi
Jon Vickers

Jonathan Stewart (Jon) Vickers CC (29. lokakuuta 1926 Prince Albert, Saskatchewan – 10. heinäkuuta 2015 Ontario) oli kanadalainen laulaja (draamallinen tenori). Hän syntyi Prince Albertissa perheensä kahdeksasta lapsesta kuudenneksi.
Vuonna 1950 Vickers pääsi stipendillä opiskelemaan Toronton Royal Conservatory of Musiciin. Vuonna 1957 hän esiintyi ensimmäistä kertaa Royal Opera Housessa ja vuonna 1960 Metropolitan-oopperassa. Hänestä tuli maailmankuuluisa laaja-alaisesta saksalaisista, ranskalaisista ja italialaisista rooleista. Vickers:in iso voimakas ääni ja vankka ääni teki vaikutuksen moniin ranskalaisiin, saksalaisiin ja italialaisiin rooleihin. Häntä arvostettiin myös voimakkaasta lavastuksesta ja harkittavista ominaisuuksista.  (Sitä vastoin häntä kritisoitiin joskus siitä, että hän oli hakenut sanaa, joka oli  pikiäänen alapuolella ja sitten liu'uttamalla oikeaan pisteeseen) [lähde? ]
Vickers esiintyi Bayreuthin juhlilla ensimmäistä kertaa vuonna 1958. Hän kuului Order of Canadaan (arvo Companion) vuodesta 1968. Hänen ohjelmistoonsa kuului vuosien varrella muiden muassa sellaisia säveltäjiä kuin Wagneria, Verdiä, Berliozia, Händeliä, Tšaikovskia, Saint-Saënsia ja Britteniä.
John Patrick Kavanagh

John Patrick Kavanagh (30. huhtikuuta 1913 Hawera – 10. heinäkuuta 1985) oli uusiseelantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Wellingtonin arkkihiippakuntaan Thomas O'Shea 6. syyskuuta 1936. Hänet nimitettiin Dunedinin vihkipiispaksi ja Algizan titulaaripiispaksi 14. heinäkuuta 1949. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Peter Thomas McKeefry, jota avustivat James Michael Liston ja Hugh John O'Neill.
Elämä

Kavanaghista tuli 26. joulukuuta 1957 Dunedinin piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 72-vuotiaana virassa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Jean-François Bernard

| Jean-François Bernard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1962 (ikä 62)
Kansalaisuus:   Ranska
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1984–1986 1987–1990 1991–1994 1995 1996:  La Vie Claire Toshiba Banesto Chazal Agrigel-La Creuse
Suurimmat voitot
 Paris–Nice 1992 Criterium International 1992 
Jean-François Bernard (s. 2. toukokuuta 1962 Luzy, Ranska) on entinen ranskalainen maantiekilpapyöräilijä. Bernardin kilpaura alkoi vuonna 1984 ranskalaisessa kilpatallissa La Vie Claire.
Voitot

Maantieajon amatöörisarja (1983)
Paris–Nice (1992, toisena 1987)
Critérium International (1992)
Tour Méditerranéen (1985)
Giro dell'Emilia (1987)
Coppa Sabatini (1985)
Grand Prix de Rennes (1987)
Ronde d'Aix en Provence (1988)
Circuit de la Sarthe (1992, 1993)
Kolmen osion voittaja Ranskan ympäriajossa
Neljän osion voittaja Italian ympäriajossa
Yhden osion voittaja Espanjan ympäriajossa
Jean-François Clervoy

| Jean-François Clervoy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1958 (ikä 65) Longeville-lès-Metz, Moselle, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  koelentäjä, insinööri
Ura
Tyyppi:  ESAn astronautti
Sotilasarvo:  Ingénieur Général de 2e classe
Aika avaruudessa:  28 päivää 3 tuntia  5 minuuttia
Lennot

:  STS-66
 
:  STS-84
 
:  STS-103
 
Jean-François Clervoy (s. 19. marraskuuta 1958) on ranskalainen insinööri ja Euroopan avaruusjärjestö ESAn avaruuslentäjä eli spationautti. Hän on osallistunut kolmelle NASAn avaruussukkulalennolle. Clervoy on naimisissa Laurence Boulangerin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Clervoy syntyi Longeville-lès-Metzissä, Ranskassa. Hänen kaksoisveljensä Patrick on sotilaslääkäri. Clervoy valmistui Saint-Cyr Lyceen sotilaskoulusta 1976 ja École polytechniquesta 1983. Myöhemmin hän opiskeli SUPAEROssa ja valittiin EPNERin (École du personnel navigant d’essais et de réception) koelentokouluun Istresissä (eteläisessä Ranskassa), mistä hän valmistui  koelentoinsinööriksi 1987. Ranska valitsi hänen vuonna 1985 astronauttikoulutukseen ja hän opiskeli tiiviisti Tähtikaupungissa Venäjällä ennen kuin hänet nimitettiin Euroopan avaruusjärjestön astronauttijoukkoihin vuonna 1992.
Clervoy lensi kolmella avaruussukkulalennolla tehtäväspesialistina: lennolla STS-66 marraskuussa 1994, lennolla STS-84 vuonna 1997 ja lennolla STS-103 vuonna 1999, Hubble-avaruusteleskoopin korjauslennolla.
Clervoy  työskentee nykyään Automated Transfer Vehicle -ohjelmassa avaruuslentäjänä. Hän on myös Novespacen puheenjohtaja, eurooppalaisen yrityksen joka tarjoaa painottomuuden tilan lentoja Airbus A300:lla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA Biography
Clervoy ESAn sivulla (englanniksi)
Spacefacts biography of Jean-François Clervoy
Novespace
Clervoyn lentoa STS-103 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean-François Clervoy
Käännös suomeksi
James Macpherson

James Macpherson, George Romneyn maalaama muotokuva.
James Macpherson (27. lokakuuta 1736 Ruthven, Inverness-shire – 17. helmikuuta 1796 Belville, Inverness-shire) oli skotlantilainen runoilija ja kansanrunouden kerääjä. Hänet tunnetaan parhaiten eeppisestä runoelmastaan Ossianin laulut, joka ilmestyi ensi kerran englanniksi vuonna 1765. Hän väitti sen olevan kokoelma Skotlannin ylämailta suullisena kansanperinteenä keräämäänsä ja gaelin kielestä kääntämäänsä ikivanhaa runoutta, joka oli peräisin 300-luvulla eläneeltä Ossian-nimiseltä runoilijalta, vaikka todellisuudessa Macpherson oli kirjoittanut runot pääosin itse aidoista kansanrunoista lainaamiensa ideoiden pohjalta. Huijaus paljastui lopullisesti vasta hänen kuolemansa jälkeen. Macphersonia on kuitenkin arvostettu runoilijana Ossianin laulujen ansiosta ja hänen työnsä nostatti Euroopassa yleisen kiinnostukseen vanhaan kansanrunouteen.
Elämä > Varhaisempi ura

James Macphersonin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat etäistä sukua Macphersonin klaanin päämiehelle. Ei ole varmaa, oliko Macphersonin alkuperäinen äidinkieli gaeli vai englanti, mutta joka tapauksessa hän ei osannut lukea tai kirjoittaa gaeliksi kovinkaan hyvin. Vanhemmat toivoivat hänestä pappia, joten hänet lähetettiin opiskelemaan jumaluusoppia ja klassisia kieliä ensin Aberdeenin ja sitten Edinburghin yliopistoon, jossa hän luultavasti sai vaikutteita kaunopuheisuuden professori Hugh Blairilta. Suorittamatta tutkintoa hän palasi 1756 kotikaupunkiinsa Ruthveniin ja ryhtyi koulunopettajaksi.
Macphersonin ensimmäinen runokokoelma The Highlander ilmestyi 1758, mutta ei herättänyt suurempaa huomiota. Tämän jälkeen hän muutti uudelleen Edinburghiin ja suuntasi huomionsa vanhaan skotlantilaiseen kansanrunouteen. Kohtuullisen gaelintaitonsa turvin hän alkoi kerätä vanhoja gaelinkielisiä runoja sekä kirjoittaa ylös kotiseudullaan säilynyttä suullista kansanperinnettä. Hän näytti vuonna 1759 filosofi Adam Fergusonille englanninkielisiä versioita skotlantilaisista kansanrunoista, jotka hän kertoi keränneensä ja kääntäneensä itse gaelinkielisistä alkuteksteistä. Ferguson esitteli Macphersonin muille oppineille kuten runoilija John Homelle, joka kannusti häntä jatkamaan työtä. Edinburghin valistuneet kulttuuripiirit halusivat tukea nuorukaista, joka kykenisi keräämään Ylämaiden kansanperinnettä ja kääntämään sitä ”sivistyksen kielelle” eli englanniksi. Macphersonin Homelle toimittamat runot julkaistiin Edinburghissa professori Blairin taloudellisen tuen avulla vuonna 1760 kokoelmana Fragments of Ancient Poetry collected in the Highlands of Scotland (”katkelmia Skotlannin ylämailta kerätystä muinaisesta runoudesta”). Tämä kokoelma käsittää 16 elegisellä ja sentimentaalisella tyylillä kirjoitettua runoa, joiden aiheet olivat samantapaisia kuin vanhoissa kelttiläisissä kansantaruissa.
Elämä > Myöhempi ura

Kansanrunokokoelmien ohella Macpherson julkaisi vuonna 1771 skotlantilaista kansallismielisyyttä henkineen esityksen Ison-Britannian historiasta. Hän käänsi myös Homeroksen Iliaan englanniksi. Macpherson toimi 1764–1766 Pohjois-Amerikassa Floridan kuvernöörin sihteerinä ja työskenteli sen jälkeen virkamiehenä kotimaassaan. Vuodesta 1781 hän oli rikkaan intialaisen Arcotin nawabin edustajana Lontoossa. Macpherson oli myös vuodesta 1790 kuolemaansa asti parlamentin alahuoneen jäsenenä edustaen Cornwallin Camelfordia. Kuoltuaan vuonna 1796 hänet haudattiin oman toiveensa mukaisesti kunniapaikalle Lontoon Westminster Abbeyyn.
Jälkimaine

Ossianin lauluilla oli suunnaton vaikutus romantiikan ajan eurooppalaiseen kaunokirjallisuuteen ja runouteen. Englannissa niiden aitouteen suhtauduttiin epäillen, mutta Manner-Euroopassa niitä luettiin innolla. Ne paljastuivat lopulta suurelta osin Macphersonin itsensä laatimaksi 1800-luvun lopulla. Teoksen taiteellista arvoa on pidetty niin suurena, että Macpherson on yleensä nähty ensisijaisesti lahjakkaana runoilijana eikä väärentäjänä. Macphersonin todennäköisenä motiivina väärennösten tekemiseen on pidetty hänen haluaan palauttaa Skotlannin menetetty kunnia. Ossianin laulut lisäsivät myös kiinnostusta suullisen kansanperinteen keräämiseen ja väärennöskohu pakotti muuttamaan kansanperinteen keruumenetelmiä avoimempaan ja järjestelmällisempään suuntaan, mikä edisti folkloristiikan kehitystä tieteenalana.
Tutkijoiden kiistely Macphersonin toiminnan luonteesta on jatkunut 2000-luvullakin. Eräiden nykytutkijoiden mukaan hän ei olisi ollut laskelmoiva huijari, vaan vilpitön mies, joka noudatti oman aikakautensa hyväksyttyjä toimintamalleja muunnellessaan lähdetekstejään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Macpherson Wikimedia Commonsissa
Significant Scots: James Macpherson (englanniksi)
James Macpherson and the Ossian Poems (englanniksi) Delawaren yliopiston kirjasto
John Paul Stapp

John Stappin USAF:n palveluskuva.
John Paul Stapp (11. heinäkuuta, 1910 Bahia, Brasilia – 13. marraskuuta, 1999 Alamogordo, USA) oli sekä yhdysvaltalainen lääkäri että sotilashenkilö. Ilmavoimien everstin arvoisena hän teki kiihtyvyyskokeen, testatakseen voiko ihminen selviytyä hengissä rajusta kiihtyvyydestä. Sellainen seuraa esimerkiksi lentäjän joutuessa turvautumaan heittoistuimeen suuresta lentonopeudesta.
Eversti Stapp loukkaantui rajun kiihtyvyyden ja suurten G-voimien (suurin kiihtyvyys oli 46.2 G) vaikutuksesta, muttei vakavasti. Stapp suoritti kokeensa rakettikäytöisellä vauhtikelkalla vuonna 1954. Stapp'in rakettikelkka oli kuomuton eli avonainen ja täysin suojaamaton. Kelkan nopeudeksi saatiin 632 mailia tunnissa eli 1 017 km/h. John Paul Stapp saikin tästä nimityksen: "Nopein mies maan päällä". Rakettikelkka kiihtyi 1,5 sekunnissa yli 1 000 km/h nopeuteen, vain 1 100 metrin mittaiselta radalta. Kelkka pysäytettiin vesijarrujen avulla.
Stapp vaikutti tuolloin uuden tieteenalan, avaruuslääketieteen, kehittymiseen merkittävästi. Koulutuspätevyydeltään John Stapp oli lääketieteen tohtori. Stapp oli toiminut myös vaikuttamalla muun muassa Joseph Kittingerin taustavoimana.
Eversti, tohtori J.P. Stapp'in käyttämä rakettikelkka.
Aiheesta muualla

Fastest Man on Earth- John Paul Stapp ejectionsite.com (englanniksi)
Badass of the Week: John Paul Stapp badassoftheweek.com (englanniksi)
Stapp: History stapp.org
International Space Hall of Fame nmspacemuseum.org (englanniksi)
National Aviation Hall of Fame (Arkistoitu – Internet Archive) nationalaviation.org (englanniksi)
Jojolaihduttaminen

Jojolaihduttaminen eli jojolaihdutus tai jojo-efekti tarkoittaa kehon painon toistuvaa laskua ja nousua liiallisen laihduttamisen johdosta. Termiä käytti ensimmäisen kerran Yalen yliopistossa työskentelevä Kelly D. Brownell. Termi kuvaa tilannetta, jossa laihduttaja onnistuu pudottamaan painoaan, mutta ei onnistu säilyttämään pudonnutta painoa. Tämän jälkeen laihduttaja pyrkii jälleen pudottamaan painoa.
Syitä

Jojolaihduttamiselle on useita eri syitä, mutta useimmiten kierre saa alkunsa siitä, että alun painonpudotus oli liian suuri. Laihduttaja voi kokea ylpeyttä kyvystään pidättäytyä ruuasta, mutta pitkällä aikavälillä äärimmäiset dieetit johtavat masennukseen tai väsymykseen, jotka tekevät ruokavalion jatkamisesta mahdotonta. Lopulta laihduttaja palaa takaisin vanhoihin syömistapoihin.
Vaikutukset terveydelle

Äärimmäiseen pidättäytymiseen ruuasta pohjautuvat ruokavaliot voivat johtaa paitsi kehon rasvan myös lihasten vähentymiseen. Dieetin päättymisen jälkeen keho voi reagoida ravintoon pyrkimällä varastoimaan energiaa rasvaksi. Tämä voi vaikuttaa kehon lihas-rasva-suhteeseen, joka on yksi merkittävimpiä terveyteen vaikuttavia tekijöitä.
Käännös suomeksi
Javier Ontiveros

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Javier Ontiveros Parra
Syntymäaika: 9. syyskuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Marbella, Espanja
Pelipaikka: laitalinkki
Pituus: 174 senttimetriä
Seura
Seura: Osasuna
Pelinumero: 19
Junioriseurat
2000–2008: Vázquez Cultural
2008–2010: Betis
2010–2015: Málaga
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2017 | Málaga B | 39 | (16) |
| 2015–2019 | Málaga | 65 | (6) |
| 2018 | → Valladolid (laina) | 14 | (0) |
| 2019– | Villarreal | 30 | (2) |
| 2020–2021 | → Huesca (laina) | 20 | (2) |
| 2021– | → Osasuna (laina) | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. lokakuuta 2021.
Javier "Javi" Ontiveros Parra (s. 9. syyskuuta 1997 Marbella, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan vasen laitalinkki.
Seurajoukkueura

Marbellasta kotoisin oleva Ontiveros liittyi Málaga Club de Fútbolin junioriakatemiaan vuonna 2010, jota ennen hän oli pelannut Vázquez Culturalin ja Real Betisin akatemioissa. 24. kesäkuuta 2015 hänet nostettiin suoraan edustusjoukkueen harjoituskaudelle ilman esiintymisiä seuran reservijoukkueessa.
Ontiveros pelasi ensimmäisen ottelunsa reservijoukkueessa 22. elokuuta 2015 CD Comarca del Mármolia vastaan maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa. Ensimmäisen maalinsa hän teki 13. syyskuuta 2015 ottelussa CD Rincónia vastaan.
21. marraskuuta 2015 Ontiveros teki debyyttinsä edustusjoukkueessa vierasottelussa Espanyolia vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä pääsarjakaudellaan edustusjoukkueessa vain neljä ottelua, mutta onnistui maalinteossa 11 kertaa reservijoukkueen puolella.
31. tammikuuta 2018 hän siirtyi kauden loppuun kestävällä lainasopimuksella Valladolidiin.
Aiheesta muualla

Javi Ontiverosin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Javi Ontiverosin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
John Harvard (poliitikko)

John Harvard, PC, OM (4. kesäkuuta 1938 Glenboro, Manitoba – 9. tammikuuta 2016) oli kanadalainen toimittaja ja poliitikko. Hän toimi kansanedustajana Kanadan parlamentissa vuosina 1988–2004. Hänet nimitettiin Manitoban varakuvernööriksi vuoden 2004 parlamenttivaalien alla.
Harvard toimi suuren osan urastaan radiojuontajana, vuosien 1957–1988 aikana. Hän juonsi suosittua Talk Back -ohjelmaa Winnipegissä sijaitsevalla CJOB-radioasemalla ja työskenteli Canadian Broadcasting Corporationin palveluksessa kahdeksantoista vuotta.
Hänet valittiin Kanadan parlamenttiin neljä kertaa, vuosien 1988, 1993, 1997 ja 2000 vaaleissa. 7. huhtikuuta 2004 julkistettiin hänen nimittämisensä Manitoban varakuvernööriksi. Hän vannoi virkavalan 30. kesäkuuta. Virkakauden päätyttyä hänen seuraajansa Philip S. Lee astui virkaan 1. heinäkuuta 2009.
Harvard kuoli syöpään 77-vuotiaana 9. tammikuuta 2016.
Isopähkinäpensas

| Isopähkinäpensas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Pähkinäpensaskasvit Coryloideae
Suku::  Pähkinäpensaat Corylus
Laji::  maxima
Kaksiosainen nimi
 Corylus maxima  Mill. 
Katso myös
   Isopähkinäpensas Wikispeciesissä   Isopähkinäpensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pähkinöiden kuivattamista Turkissa
Punapähkinäpensas (Corylus maxima 'Purpurea')
Isopähkinäpensas (Corylus maxima) on koivukasvien heimoon ja pähkinäpensaiden sukuun kuuluva kasvilaji, jonka pähkinöitä käytetään ravinnoksi. Laji on huomattavasti kookkaampi kuin läheinen sukulaisensa, Suomessakin kasvava euroopanpähkinäpensas (Corylus avellana).
Ulkonäkö ja koko

Isopähkinäpensas on kesävihanta puu tai suuri pensas, jonka kasvukorkeus on 6–10 metriä, varren paksuus jopa 20 senttimetriä. Laji kasvaa euroopanpähkinäpensasta korkeammaksi. Kasvin lehdet ovat pyöreähköjä, 5–12 senttimetrin pituisia ja 4–10 senttimetrin levyisiä; niiden laita on kaksinkertaisesti sahamainen. Lehdissä on usein voimakas ruskeanpunainen väri.
Isopähkinäpensaan kukinto on tuulipölytteinen norkko, joka valmistuu myöhäistalvella. Siitepölyä tuottavat hedenorkot ovat vaaleankeltaisia, 5–10 senttimetrin pituisia, kun taas lähes huomaamattomat, silmuja muistuttavat eminorkot ovat kirkkaanpunaisia ja vain 1–3 millimetrin pituisia. Hedelmä on pähkinä, joita kasvaa useampi (yleensä 1–5) yhdessä. Jokainen pähkinä on pituudeltaan 1,5–2,5 senttimetriä ja on kokonaan pitkän, kapean, yläosastaan halkeilevan putkimaisen suojuksen ympäröimä. Suojuksen pituus on noin 3–5 senttimetriä; se on samankaltainen kuin euroopanpähkinäpensaan hedelmäsuojus, eroten tästä kuitenkin sulkemalla hedelmän täydellisemmin sisäänsä. Sama ominaisuus on myös pohjoisamerikkalaisella sarvipähkinäpensaalla (Corylus cornuta) ja itäaasialaisella Corylus sieboldianalla. Isopähkinäpensaan pähkinä muistuttaa huomattavasti ns. Zeller-pähkinää (Zellernuss, kts. alempana).
Kromosomiluku on 2n = 22 tai 28.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isopähkinäpensas on alun perin lähtöisin Balkanin niemimaan luoteisosista; nykyisin se kasvaa kaikkialla Kaakkois-Euroopassa ja Lounais-Aasiassa, missä sen levinneisyysalue ulottuu Balkanilta Turkin Orduun. Laji ei ole yhtä kylmänkestävä kuin Keski-Euroopasta kotoisin oleva tavallinen pähkinäpensas. Kummankin lajin pääkasvatusalue on Turkin Mustanmeren rannikolla. Kolme neljäsosaa maailman hasselpähkinätuotannosta tulee isopähkinäpensaasta; lopun tuottaa Suomessakin luonnonvarainen euroopanpähkinäpensas.