stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adolf Holmberg

Adolf Leonard Holmberg (18. kesäkuuta 1894 Turku – 23. toukokuuta 1952) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat perämies Gustaf Adolf Holmberg ja Erika Lovisa Fredriksson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Signe Sievi Ottilia Järveläisen kanssa.
Opinnot

Holmberg kävi kansakoulun ja Turun kauppakoulun vuosina 1912–1914 sekä Reserviupseerikoulun vuonna 1926.
Jääkärikausi

Holmberg toimi konttoristina Keskinäisen vakuutusyhtiö Sammon pääkonttorissa Turussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn tiedonantokurssin.
Suomen sisällissota

Holmberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin ase- ja varusvaraston hoitajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, komppaniassa hän toimi myöhemmin joukkueenjohtajana ja viimein 24. huhtikuuta 1918 alkaen komppanian vääpelinä. Holmberg otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Holmberg määrättiin sisällissodan jälkeen armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi konekiväärikomppanian vääpelinä, josta hänet siirrettiin 15. joulukuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:n (myöhemmältä nimeltään Porin rykmentti) 1. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. huhtikuuta 1919 ja siirtyi Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonan palvelukseen 1. toukokuuta 1919. Vartiopataljoonassa hänet sijoitettiin Raudussa olevan 2. komppanian päälliköksi, missä tehtävässä oli kunnes pataljoonan lakkautettiin ja hänet siirrettiin paikallispäälliköksi Raudun suojeluskuntaan 15. kesäkuuta 1919. Suojeluskuntajärjestöstä hän erosi 1. kesäkuuta 1920 ja siirtyi takaisin armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin varikkokomppanian vääpeliksi Rannikkotykistörykmentti 1:een.
Armeijasta hän erosi toistamiseen 1. heinäkuuta 1922 ja siirtyi maanviljelijäksi Rautuun ja toimi viljelijän vuoteen 1925 saakka, jolloin astui jälleen armeijan palvelukseen 1. lokakuuta 1925 ja tällä kertaa hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Autopataljoonaan. Autopataljoonasta hän erosi 28. helmikuuta 1926 ja astui 1. huhtikuuta 1926 palvelukseen Helsingin komennuskomppaniaan, missä hänet määrättiin aluksi tykistön tarkastajan toimistoon laskijaksi ja 1. kesäkuuta 1927 alkaen hänet siirrettiin komennuskomppanian vääpeliksi ja 12. maaliskuuta 1930 alkaen Yleisesikunnan koulutustoimiston (myöhemmin puolustusministeriön koulutusosasto) vääpeliksi missä tehtävässä olikin aina vuoteen 1932 saakka, jolloin hänet siirrettiin Helsingin komennuskomppaniaan, ja komppaniassa hän toimi aliupseerikerhon sihteerinä vuosina 1932–1933. Lisäksi hän toimi vuodesta 1937 alkaen Jääkäriliiton Helsingin alaosaston johtokunnan jäsenenä. Ampumaurheilussa Holmberg oli mestariluokan ampuja kaksintaisteluammunnassa.
Talvi- ja jatkosota

Holmberg osallistui talvi- ja jatkosotaan toimistoupseerina puolustusministeriön keskuskirjaamossa ja ollen vuodesta kirjaamon vanhimpana. Sotien jälkeen hän jatkoi samassa tehtävässä palkkiotoimena Puolustusvoiman pääesikunnassa keskuskirjaamon ylitarkastajana aina vuoteen 1951 saakka. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaahan.
Homotutka

Homotutka (engl. gaydar) on vaistomainen kyky määrittää ankkatestillä onko joku henkilö homoseksuaali tai hetero. ”Homotutkan” toiminta perustuu sanattomaan, aistinvaraiseen tietoon ja vaistoon. Sellaisia ilmiöitä, joihin homotutka kiinnittää huomionsa, ovat esimerkiksi herkkyys sosiaalisessa käyttäytymisessä ja eräät maneerit, kuten esimerkiksi suurieleisyys tai perinteisten sukupuoliroolien peittelemätön hylkääminen (mukaan lukien ammatti- ja huolittelutottumukset).
Homotutkan ajatus on epävarma, koska kaikki homomiehet eivät toimi stereotyyppisesti ja on myös heteroseksuaalisia miehiä, joiden estetiikan taju, elämäntapa, kulutustottumukset ja huoli omasta ulkonäöstä ovat verrattavissa stereotyyppisten muodikkaiden homomiesten elämäntyyliin.
Tieteellinen tutkimus

Philadelphian Monell Chemical Senses Centerin tekemässä tutkimuksessa, joka julkaistiin Journal of Psychological Science -julkaisussa, todettiin, että ”homoseksuaalien miesten on todettu havaitsevan erityisen hyvin myös muut homoseksuaalit miehet”.
Harvardin yliopiston opiskelija William Lee Adams toisti neuvonantajansa, nyt Tuftsin yliopistossa olevan tohtori Nalini Ambadyn aikaisemman työn. Ambadyn alkuperäinen tutkimus julkaistiin vuonna 1999 ja se osoitti, että homoseksuaalit ovat parempia tunnistamaan oikein seksuaalisen suuntautumisen kuin heteroseksuaalit äänettömiltä videoilta ja valokuvista. Adamsin tutkimus, joka alkoi vuonna 2004, keskittyy yksinomaan kasvoihin, sosiaalisen vuorovaikutuksen polttopisteeseen. Tätä havaintoa käsittelivät yksityiskohtaisemmin Ron Smyth ja tämän kollegat vuonna 2003.
Kirjallisuutta

Reuter, Donald F.: Gaydar. ISBN 0-609-61102-X
Aiheesta muualla

Lawson, Willow: Queer Eyes: Blips on the Gaydar Psychology Today. 2005. (englanniksi)
France, David: The Science of Gaydar New York Magazine. 18.6.2007. (englanniksi)
Matti Honkanen

Matti Honkanen on suomalainen tietokirjailija, jonka teokset käsittelevät onnistunutta liiketoimintaa Venäjällä.
Ura

Matti Honkanen on suomalainen asianajaja, jolla on 30 vuoden kokemuksen suomalaisvenäläisen kaupan lainsäädännön asiantuntijana. Honkanen on kirjoittanut yhteensä kahdeksan teosta, jotka käsittelevät onnistuneen liiketoiminnan harjoittamista Neuvostoliitossa ja myöhemmin, Venäjällä.
Teokset

Honkasen teokset:
Onnistu Venäjällä (CC Lakimiesliiton kustannus, 2012) ISBN 9522461326
Successfull management in Russia (1998)
Honkanen, Boman, Svetlana: Liikejuridiikan sanakirja ja asiakirjamallit : suomi-venäjä-suomi (1997)
Hultin, Tom; Honkanen, Matti; Juutilainen, Kimmo; Rummukainen, Eila; Matinpalo, Irene; Widomski, Stefan: Uuden Venäjän kaupan opas (Interpress, 1997) ISBN 951-97303-1-1
Venäjän kaupan opas (1995) ISBN 9529063814
Ulkomainen yritys Venäjällä ja Ukrainassa (Lakimiesliiton kustannus, 1994) ISBN 951-640-688-2
A successful joint venture in the USSR (1990) ISBN 952901838X
Yhteisyritys Neuvostoliittoon (International Law Centre, 1990) ISBN 952-901825-8
Homoporno

Homopornoelokuvan kuvaukset.
Ohjaaja Michael Lucas opastaa näyttelijöitä kuvaustauolla.
Homoporno on miesten välisen seksin kuvallista esittämistä, jonka tarkoituksena on kiihottaa seksuaalisesti lähinnä bi- tai homoseksuaalisia miehiä.lähde?
Biseksuaalipornografian merkitys alkoi kasvaa 1980-luvun puolivälissä. Siinä esiintyy tyypillisesti samanaikaisesti kaksi miesnäyttelijää ja yksi naisnäyttelijä.
Siinä missä homoporno on suunnattu lähinnä miehille, piirretyn yaoin kohdeyleisönä ovat heteroseksuaalit naiset.
Tunnettuja esiintyjiä homopornotuotannoissa

François Sagat
Fredrik Eklund alias Tag Eriksson
Jeff Stryker
Kristen Bjorn
Pavel Novotný alias Jakub Moltin, Max Orloff
Van Darkholme
Tunnettuja tuotantoyhtiöitä

Bel Ami
Falcon Entertainment
Hot House Entertainment
Lucas Entertainment
Raging Stallion Studios
Titan Media
Kirjallisuutta

Mercer, John: Gay Pornography : Representations of Sexuality and Masculinity. New York : Palgrave Macmillan, 2017. ISBN 978-1-78076-518-1.
Christopher Hitchens

| Christopher Hitchens |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1949 Portsmouth, Britannia
Kuollut: 15. joulukuuta 2011 (62 vuotta) Houston, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  brittiläinen, yhdysvaltalainen
Ammatti:  toimittaja
Puoliso:  Eleni Meleagrou (1981–1989) Carol Blue (1989–2011)
Lapset:  kaksi tytärtä ja poika
Uskonnollinen kanta:  uskonnoton, ateisti
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Christopher Eric Hitchens (13. huhtikuuta 1949 Portsmouth, Britannia – 15. joulukuuta 2011 Houston, Yhdysvallat) oli brittiläis-yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja kirjallisuuskriitikko. Hän kirjoitti artikkeleita, kolumneja ja esseitä useisiin lehtiin, kuten Vanity Fair, The Atlantic, The Nation ja Slate. Kirjoitustensa myötä hänestä tuli vakioesiintyjä television keskusteluohjelmissa ja kysytty luennoitsija.
Hitchens arvosti Thomas Jeffersonia ja George Orwellia ja arvosteli ankarasti muun muassa Äiti Teresaa, Henry Kissingeriä ja Bill Clintonia. Voimakkaiden mielipiteiden esittäjänä Hitchens sai osakseen sekä runsaasti kiitosta että voimakasta paheksuntaa. Poliittisena havainnoitsijana ja poleemikkona Hitchens aloitti uransa vasemmistolaisissa julkaisuissa. Hitchens alkoi tehdä eroa poliittiseen vasemmistolaisuuteen 1980-luvun lopulla, jolloin hän alkoi arvostella sitä taipumuksesta kulttuuriseen relativismiin ja länsimaiden syyttämiseen maailman ongelmista. Ratkaiseva sysäys oli länsimaisen vasemmiston ”vaisu reagointi” ajatolla Khomeinin Salman Rushdielle julistamaan fatwaan. New Yorkin syyskuun 11. päivän iskut vahvistivat hänen näkemystään siitä, että Yhdysvaltain on puututtava kansainvälisiin kriiseihin sekä arvosteluaan ”islamilaista fasismia” kohtaan.
Hitchens sanoi edustavansa valistuksen arvoja, kuten järkeä, tiedettä, vapaamielisyyttä sekä kirkon ja valtion eroa. Uskonnot edustivat Hitchensille totalitarismia, moraalisen vastuun ohittamista, suvaitsemattomuutta, järjettömyyttä ja väkivaltaa. Uskontokritiikistä ja ateismista hän kirjoitti vuonna 2007 ilmestyneessä kirjassaan Jumala ei ole suuri: Kuinka uskonto myrkyttää kaiken.
Uskontokritiikki

Hitchens muun muassa sanoi olevansa pettynyt siihen, miten Yhdysvaltain uskonnollisissa yhteisöissä vastattiin syyskuun 11. päivän terrori-iskuihin. Helsingin Sanomien haastattelussa vuonna 2008 hän sanoi: ”Silloin olisi ollut hyvä hetki puolustaa yhteiskuntaa, joka erotti valtion ja kirkon toisistaan ja antoi arvon sananvapaudelle ja vapaalle tutkimukselle. Mutta ei!” Maailman uskonnollisimman maan Hitchens sanoo olevan Pohjois-Korea. Hitchensin mukaan se on käytännössä teokratia, valtio jota hallitsee jumalhahmo.
Hitchensin mielestä Äiti Teresa ei ollut köyhien vaan köyhyyden ystävä. Todellista köyhien auttamista olisi Hitchensin mukaan ollut naisten tasa-arvo ja koulutus. Hitchens puolusti islam-kriitikko Ayaan Hirsi Alia ja Muhammad-pilapiirroksia julkaissutta Jyllands-Postenia.
Sananvapaus

Etenkin islaminuskoisia loukanneiden pilapiirrosten myötä nousseen kohun yhteydessä Hitchens painotti, että sananvapauteen tulee nimenomaan kuulua oikeus loukata. Hän käytti esimerkkinä myös Ranskassa säädettyä lakia, jonka mukaan holokaustin kieltäminen on rikos. Tämä on hänen mukaansa väärä lähtökohta, joka antaa radikaalille näkemykselle enemmän tukea kuin estäisi sen yleistymistä. Typerien näkemysten ilmaisun tulisi Hitchensin mukaan johtaa ilmaisijan ja näkemyksen naurunalaistamiseen, joka riittää typeryyksien tukahduttamiseen. Tämä on sivistyneelle kanssakäymiselle arvollisempi tapa kuin kieltely. Hitchens painotti myös voimakkaasti, että loukkaantua saa, mutta loukkaantumista ei ole oikeutta ilmaista väkivalloin.
Elämä

Hitchens oli lähtöisin vaatimattomista oloista, mutta vanhemmat halusivat kouluttaa hänet kalliissa yksityiskouluissa. Hän opiskeli Oxfordin yliopistossa, mutta sanoi eläneensä siellä kaksoisroolissa, työläisväkeen samastuvana vasemmistolaisena, joka seurusteli sujuvasti yläluokan kanssa. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat muiden muassa kirjailijat Martin Amis ja Ian McEwan.
Hitchens muutti Yhdysvaltoihin 1980-luvun alussa. Hän asui Washingtonissa. Hitchensistä tuli Yhdysvaltain kansalainen 13. huhtikuuta 2007, joka on hänen oma syntymäpäivänsä ja myös hänen sankarinsa Thomas Jeffersonin syntymäpäivä.
Hitchens avioitui ensimmäisen kerran Eleni Meleagroun kanssa 1981. Pariskunnalla oli poika ja tytär. Vuonna 1989 Hitchens erosi Meleagrousta ja avioitui yhdysvaltalaisen Carol Bluen kanssa. Heillä oli yksi tytär.
Syöpää sairastanut Hitchens kuoli keuhkokuumeeseen joulukuussa 2011 Teksasin Houstonissa sijaitsevassa sairaalassa. Hän oli kuollessaan 62-vuotias.
Jälkimaine

Suomen Kuvalehteen kirjoittaneen toimittaja Marko Maunulan mukaan Hitchens oli pahimmillaan mahtipontinen ja rasittava, parhaimmillaan rohkea, terävä ja omaperäinen ajattelija. Matti Apunen kirjoitti Helsingin Sanomissa Hitchensin edustaneen kaikkea sitä, mikä länsimaisessa älymystössä ja journalismissa on ollut parasta: sivistystä, johdonmukaista ajattelua ja pelottomuutta. Apusen mukaan Hitchensin teoksissa ilmeni kielen rikkaus ja laaja kirjallisuuden tuntemus.
Teokset

1984 Cyprus. Quartet. Uudistettu painos Hostage to History: Cyprus from the Ottomans to Kissinger, 1989 (Farrar, Straus & Giroux) ja 1997 (Verso)
1987 Imperial Spoils: The Curious Case of the Elgin Marbles , Hill and Wang
1988 Said, Edward & Hitchens, Christopher (toim.): Blaming the Victims: Spurious Scholarship and the Palestinian Question.  London: New York:  Verso, 1988.  ISBN 0-86091-887-4
1988 Prepared for the Worst: Selected Essays and Minority Reports Hill and Wang, ISBN 0809078678
1990 The Monarchy: A Critique of Britain's Favorite Fetish, Chatto & Windus Ltd
1990 Blood, Class and Nostalgia: Anglo-American Ironies, Farrar Straus & Giroux (T)(June 1990)
1993 "For The Sake Of Argument" Verso
1995 The Missionary Position: Mother Teresa in Theory and Practice.  London: New York:  Verso, 1995.  ISBN 1-85984-054-X
1997 The Parthenon Marbles: The Case for Reunification, Verso
2000 No One Left to Lie to: The Values of the Worst Family.  London: New York:  Verso, 2000.  ISBN 978-1-85984-284-3
2000 Unacknowledged Legislation: Writers in the Public Sphere, Verso
2001 The Trial of Henry Kissinger.  London: New York:  Verso, 2001.  ISBN 978-1-85984-398-7
2001 Letters to a Young Contrarian.  New York:  Basic Books, 2001.  ISBN 0-465-03033-5
2002 Why Orwell Matters also Orwell's Victory, Basic Books, ISBN 0-465-03050-5
2003 A Long Short War: The Postponed Liberation of Iraq. Plume/Penguin Group, ISBN 0-452-28498-8
2004 Love, Poverty, and War: Journeys and Essays, Thunder's Mouth, Nation Books, ISBN 1-56025-580-3
2005 Thomas Jefferson: Author of America.  New York:  HarperCollins, 2005.  ISBN 0-06-059896-4
2007 "Thomas Paine's Rights of Man: A Biography ", Atlantic Monthly Press, ISBN 0-87113-955-3
2007 The Portable Atheist: Essential Readings for the Non-Believer, [Editor] Perseus Publishing. ISBN 978-0-306-81608-6
2007 God Is Not Great: How Religion Poisons Everything, Twelve/Hachette Book Group USA/Warner Books, ISBN 0-446-57980-7 / Britanniassa God is not Great: The Case Against Religion, Atlantic Books, ISBN 978-1-84354-586-6
2008 Christopher Hitchens and His Critics: Terror, Iraq and the Left (yhdessä Simon Cotteen ja Thomas Cushmanin kanssa), New York University Press, ISBN 0814716873
2008 Is Christianity Good for the World?—A Debate (co-author, with Douglas Wilson), Canon Press, ISBN 1-59128-053-2
2010 Hitch-22: A Memoir.  New York:  Hachette Book Group, 2010.  ISBN 9780446540339
2011 Arguably: Essays by Christopher Hitchens, Twelve. UK edition as Arguably: Selected Prose, Atlantic, ISBN 1-4555-0277-4 / ISBN 978-1-4555-0277-6
2012 Mortality, Twelve, ISBN 1-4555-0275-8 / ISBN 978-1-4555-0275-2. Britanniassa Mortality, Atlantic Books, ISBN 1-84887-921-0 / ISBN 978-1-84887-921-8
2015 And Yet...: Essays, Simon & Schuster, ISBN 978-1476772066
Teokset > Suomennetut teokset

Rakkaus, köyhyys ja sota.  ((Love, poverty and war: Journeys and essays, 2004.) Suomentaneet Kimmo Paukku ja Hanna Sola)  Helsinki:  Avain, 2007.  ISBN 952-5524-34-5
Jumala ei ole suuri: Kuinka uskonto myrkyttää kaiken.  ((God is not great: How religion poisons everything, 2007). Suomentanut Matti Kinnunen)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34140-7
Aiheesta muualla

Hitchens ja kriittisyyden abc (Arkistoitu – Internet Archive). Yle Radio 1, 22.12.2011.
Ian Parker: He Knew He Was Right. The New Yorker 16.9.2006. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Hitchens The College of New Jerseyssä pitämänsä puheen jälkeen vuonna 2009.
Mika Honkalinna

Mika Honkalinna (s. 8. elokuuta 1964 Anjala) on suomalainen luonnonvalokuvaaja ja kirjoittaja.
Honkalinna aloitti luontokuvaharrastuksen jo 14-vuotiaana, ammatikseen hän on kuvannut ja kirjoittanut vuodesta 1998 lähtien. Hän valokuvaa pohjoisen metsäluontoa ja kirjoittaa esseitä ihmisen ja luonnon välisestä vuorovaikutuksesta. Työssään Honkalinna pyrkii huolelliseen ja teknisesti tinkimättömään ilmaisuun. Hän on kirjoittanut satoja sanomalehtikirjoituksia, sekä julkaissut viisi kirjaa.
Eräs Honkalinnan viime aikojen tärkeimmistä kuvauskohteista on huuhkaja. Honkalinna on kuvannut petolinnun ja ihmisen rinnakkaiseloa, muun muassa Foorumin kaupunkihuuhkajaa Helsingin keskustassa.
Vuonna 2009 Honkalinna sai Valtion valokuvataidetoimikunnan puolivuotisen työskentelyapurahan. Hänen teoksensa Korppiretki valittiin vuoden luontokirjaksi 2015.
Julkaisuja

Metsäpäiviä (2005), ISBN 9529191189
Lumen aika (2007), ISBN 9789529224913
Suuri pöllö (2011), ISBN 9789529284740
Korppiretki (2015), ISBN 978-952-301-045-1
Taigalunta – Taiga snow (2015), ISBN 978-952-291-190-2
Ansiomerkit

Suomen luonnonsuojeluliiton hopeinen ansiomerkki 1996
Suomen luonnonsuojeluliiton kultainen ansiomerkki 2008
Aiheesta muualla

Mika Honkalinnan kotisivu
Homo erectus

| Homo erectus |
| --- | --- |
 Homo erectuksen rekonstruktio, Westfälisches  Museum für Archäologie, Herne
 Pleistoseeni 1,9–0,05 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo
Laji::  erectus
Kaksiosainen nimi
 Homo erectus  Dubois, 1894 
Alalajit
 H. e. erectus  H. e. palaeojavanicus  H. e. soloensis 
Katso myös
   Homo erectus Wikispeciesissä   Homo erectus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Homo erectus eli pystyihminen on sukupuuttoon kuollut nykyihmistä edeltänyt ihmislaji, joka eli eri puolilla Vanhaa maailmaa noin 1,9 miljoonaa – 50 000 vuotta sitten. Laji polveutui mahdollisesti jostakin kantapystyihmislajista, vaikkakin aiemmin on pidetty mahdollisena että sitä edeltävä laji olikin käteväihminen tai turkananihminen. Jotkut lukevat kaikki pystyihmiset samaksi lajiksi, mutta koska eri puolilta maailmaa löytyneet pystyihmisten fossiilit eroavat toisistaan huomattavasti, moni tutkija jakaa ne eri lajeiksi. Näitä ovat:
H. ergaster (afrikanihminen, 1,9–1,0 milj. vuotta sitten)
H. georgicus (georgianihminen, 1,8–1,7 milj. vuotta sitten)
H. erectus (pystyihminen, 1,65–0,05 milj. vuotta sitten)
H. pekinensis (pekinginihminen, 0,8–0,2 milj. vuotta sitten)
H. antecessor (euroopanihminen, 0,8 milj. vuotta sitten)
Pystyihmiset hävisivät yksi kerrallaan sukupuuttoon kehittyneempien ihmistyyppien tieltä. Pisimpään ne säilyivät Jaavan saarella, mahdollisesti aina vuoteen 25 000 eaa. saakka.
Nykyihmisen edeltäjän heidelberginihmisen uskotaan kehittyneen Afrikassa afrikanihmisestä, mutta on myös mahdollista, että sen esi-isä oli euroopanihminen.
Ominaisuudet

Pystyihminen oli nykyihmistä rotevampi, voimakkaampi ja apinamaisempi. Sen pituus oli 130–160 cm. Luultavasti se osasi valmistaa vaatteita ja käsitellä tulta sekä varastoida ruokaa. Pystyihmisen ravinto koostui pääasiassa rasvaisesta suurriistasta. Pystyihmisten aivotilavuus oli noin 950–1 100 cm³, 75 prosenttia nykyihmisen aivotilavuudesta.
Asuinalueet

Varhaiset pystyihmiset elivät Turkanajärven ja Olduvain rotkon tienoilla. Abbevillestä Ranskasta löydettiin käsikirveitä ja muita työkaluja vuonna 1836. Louis-Laurent-Marie Gabriel de Mortillet (1821–1898) nimesi ne tuottaneen kulttuurin Abbevillen kulttuuriksi. Samanlaisia työkaluja on löytynyt Olduvain rotkosta Tansaniasta yhdessä pystyihmisen luiden kanssa.
Kulttuurit

Ajan myötä pystyihmisen kulttuuri jakautui käsikirves- ja nyrkki-iskurikulttuureihin. Käsikirveskulttuurit, muun muassa Acheulin kulttuuri, levisivät Afrikasta Eurooppaan, Lähi-itään ja Etelä-Aasiaan sekä jossain määrin myös Keski- ja Itä-Aasiaan. Erään arvion mukaan Abbevillen osin hakattu kivi vaati yhden työvaiheen ja noin 25 iskua. Acheulin kulttuurille oli ominaista pisaramaisen veitsimäisen työkalun suunnittelu; erään arvion mukaan tämä työkalu vaatii 2 työvaihetta ja 65 iskua. Itä- ja Kaakkois-Aasiassa käytettiin käsikirveen sijasta nyrkki-iskuria, joka sopi murskaamiseen. Nyrkki-iskuri levisi myös Pohjois-Saksaan ja Itä-Eurooppaan.
Hans Holopainen

Hans Edvard Holopainen
Hans Edvard Holopainen (käytti Saksassa peitenimeä Holbein) (17. maaliskuuta 1897 Helsingin pitäjä – 22. heinäkuuta 1941) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat liikemies Juho Holopainen ja Alma Josefiina Helenius. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Rose Marie Grandellin kanssa, josta hän erosi vuonna 1926 ja avioitui toisen kerran vuonna 1927 Lea Margareta Stenrothin kanssa, josta hän erosi vuonna 1940 ja avioitui kolmannen kerran vuonna 1941 Rosalia Karolina Vikholmin kanssa.
Opinnot

Holopainen kävi seitsemän luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan Helsingin uudessa ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1915 sekä kävi useita kursseja Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi

Holopainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 13. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan pioneerikomppaniaan 23. syyskuuta 1917 ja suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Suomen sisällissota

Holopainen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen komennuskunnan mukana Vaasaan. Hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonan 1. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kuhmoisissa, Toritulla, Padasjoella, Asikkalassa, Anianpellolla ja Lahdessa.
Marjo Liukkonen on esittänyt Holopaisen olleen mukana myös Harmoisten sairashuoneen joukkomurhan suorittaneessa miesnelikossa.