stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The White Goddess
Tausta

Graves kirjoitti teoksen nimellä The Roebuck in the Thicket kolmessa viikossa tammikuussa 1944, kuukausi sen jälkeen kun hän oli saanut valmiiksi teoksensa The Golden Fleece. Saatuaan sen valmiiksi hän keskittyi kirjoittamaan teosta King Jesus, joka on historiallinen romaani Jeesuksen elämästä. Kun hän tarttui uudestaan käsikirjoitukseensa The Roebuck in the Thicket, hän antoi sille uuden nimen The Three-Fold Muse, mutta viimeistelyvaiheessa sen nimeksi tuli The White Goddess. Tammikuussa 1946 hän lähetti sen kustantajalle, ja se julkaistiin 1948 nimellä The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth.
”Kelttiläinen astrologia”

Teoksessaan Graves esittelee myös kelttiläistä astrologiaa ja druidilaisen puuhoroskoopin. Puuhoroskooppi on kuitenkin puhdasta mielikuvituksen tuotetta, näennäistiedettä, jota muotoillessaan Graves tukeutui 1600–1800-luvulta peräisin oleviin lähteisiin ja niiden virhetulkintoihin. Graves ei ollut kelttiläisen mytologian asiantuntija ja oikaisikin tutkimuksessaan monia mutkia mielikuvituksen avulla. Kelttiläisen astrologian tai mytologian kanssa sillä ei kuitenkaan ollut mitään tekemistä. Vaikka puuhoroskooppi on täysin kuvitteellinen järjestelmä, sillä on vakaa kannattajakunta ja monet ovat kehittäneet edelleen ja täydentäneet tätä keksittyä ”kelttiläistä astrologiaa”.
Gravesin keksimä puuhoroskooppi on järjestelmä, jossa 22 puulajia on liitetty tiettyihin kalenterin jaksoihin. Näinä jaksoina syntyneillä ihmisillä ajatellaan olevan keskenään samantyylinen luonne ja kohtalo, jota myös kyseisen puulajin ominaisuudet kuvaavat.lähde?
”Kelttiläinen astrologia” > Horoskooppimerkit

Hevoskastanja 15. toukokuuta – 24. toukokuuta ja 12. marraskuuta – 21. marraskuuta
Jalava 12. tammikuuta – 24. tammikuuta ja 15. heinäkuuta – 25. heinäkuuta
Jasmiini 1. toukokuuta – 14. toukokuuta ja 3. marraskuuta – 11. marraskuuta
Keltis 9. helmikuuta – 18. helmikuuta ja 14. elokuuta – 23. elokuuta
Koivu 24. kesäkuuta
Lehmus 11. maaliskuuta – 20. maaliskuuta ja 13. syyskuuta – 22. syyskuuta
Mänty 19. helmikuuta – 28. helmikuuta ja 24. elokuuta – 2. syyskuuta
Oliivipuu 23. syyskuuta
Omenapuu 23. joulukuuta – 1. tammikuuta ja 25. kesäkuuta – 4. heinäkuuta
Paju 1. maaliskuuta – 10. maaliskuuta ja 3. syyskuuta – 12. syyskuuta
Pihlaja 1. huhtikuuta – 10. huhtikuuta ja 4. lokakuuta – 13. lokakuuta
Pihtakuusi 2. tammikuuta – 11. tammikuuta ja 5. heinäkuuta – 14. heinäkuuta
Poppeli 4. helmikuuta – 8. helmikuuta ja 5. elokuuta – 13. elokuuta
Pyökki 21. ja 22. joulukuuta
Pähkinäpensas 22. maaliskuuta – 31. maaliskuuta ja 24. syyskuuta – 3. lokakuuta
Saarni 25. toukokuuta – 3. kesäkuuta ja 22. marraskuuta – 1. joulukuuta
Saksanpähkinä 21. huhtikuuta – 30. huhtikuuta ja 24. lokakuuta – 2. marraskuuta
Sypressi 25. tammikuuta – 3. helmikuuta ja 26. heinäkuuta – 4. elokuuta
Tammi 21. maaliskuuta
Vaahtera 11. huhtikuuta – 20. huhtikuuta ja 14. lokakuuta – 23. lokakuuta
Valkopyökki 4. kesäkuuta – 13. kesäkuuta ja 2. joulukuuta – 11. joulukuuta
Viikunapuu 14. kesäkuuta – 23. kesäkuuta ja 12. joulukuuta – 20. joulukuuta
Kirjallisuutta

Graves, Robert: The White Goddess. A Historical Grammar of Poetic Myth.  London:  Faber & Faber, 1948.  – 2. laitos 1948. – 3. laitos 1958. – 4. laitos 1961. – Grevel Lindopin toimittama laitos: Manchester: Carcanet, 1997. ISBN 1-85754-248-7. (englanniksi)
Aiheesta muualla

The Robert Graves Trust. (englanniksi)
The Robert Graves Archive (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Robert Graves and The White Goddess (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Web oficial de 'La Casa de Robert Graves' en Deià, Mallorca (Arkistoitu – Internet Archive). De la Fundación Robert Graves. (espanjaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The White Goddess
Käännös suomeksi
Kathleen Winsor

| Kathleen Winsor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1919
Kuollut: 2003 (83–84 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Aina vain Amber
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kathleen Winsor ( 16. lokakuuta 1919 Olivia, Minnesota, Yhdysvallat – 26. toukokuuta 2003) oli yhdysvaltalainen viihdekirjailija ja toimittaja. Esikoisromaani, eroottissävyinen Aina vain Amber, oli menestys. Myöhemmät ovat romanttisia, toisinaan historiallisaiheisia.
Suomennetut teokset

Aina vain Amber (Forever Amber), suom. Olavi Salas, Gummerus 1947 Sarja: Suuret maailmanmenestykset (1. p. kaksiosainen)
Tähtirahaa (Star money), suom. Oiva Talvitie, Tammi 1950
Robert ja Arabella (Robert and Arabella), suom. Anna Paljakka, Gummerus 1988 ISBN 951-20-2926-X
Wild Force

| Wild Force> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1983–1992
Tyylilaji:  hard rock
Kotipaikka:  Vaasa
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Christer Rönnholm, laulu   Jan Stolpe, kitara   Heikki Elo, kosketinsoittimet   Tom Jansson, bassokitara   Putte Jansson, rummut  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wild Force oli Vaasassa 1983 perustettu hard rock -yhtye, jonka levyjä myytiin 1980- ja 1990-luvulla Pohjoismaissa, Benelux-maissa, Espanjassa ja Australiassa. Yhtyeessä oli ajoittain mukana myös ruotsalaismuusikoita Uumajan seudulta. Wild Force voitti Suosikki-lehden Rock Kuningas -kilpailun 1986. Seuraavana vuonna ilmestyi esikoisalbumi Wild Force ja vuonna 1991 toinen albumi Jungle of Love. Yhtyeen musiikkivideoita ohjasivat Renny Harlin ja Anders Engström.
Wild Forcen musiikkityyliä verrattiin muun muassa Bon Joviin ja etenkin ruotsalaiseen Europe-yhtyeeseen. Sävellykset ja sanoitukset teki pääosin laulusolisti Christer Rönnholm. Yhtyeen muita jäseniä olivat eri aikoina ainakin Heikki Elo (kosketinsoittimet), Mauri Wälimäki (kosketinsoittimet), Peter Salonen (basso), Jan Stolpe (basso), Mats Engberg (basso), Micke Reinoldson, Stefan Brokvist (rummut), Putte “Ozzy” Jansson (rummut) ja Tom Jansson (basso).
Historiaa

Wild Forcen perustivat 1983 Christer Rönnholm ja Jan Stolpe. Yhtye sai nimensä Renny Harlinin ja Markus Selinin suunnittelemasta samannimisestä elokuvasta, johon vaasalaismuusikoita pyydettiin säveltämään tunnuskappale. Elokuvaa ei koskaan tehty, mutta sen pohjalta syntyi Jäätävä polte. Keväällä 1985 Wild Force äänitti ensimmäisen singlelevynsä “You’re Alright” / ”Only the Strong Survive”. Keväällä 1986 oli vuorossa kakkossingle “Wild Force” / ”Inside Lookin’ Out”, mistä seurasi levytyssopimus Lace Factory Ltd:n ja jakeluyhtiö CBS:n (Sony Music) kanssa.
Alkuvuodesta 1987 tehtiin kolmas single “Frozen Hearts” / ”Don’t Rush Your Future” Tukholman Sonet-studiolla tuottajana Dan Sundquist. Kappaleesta “Frozen Hearts” tehtiin musiikkivideo, jonka ohjasi Anders Engström. Heinäkuussa 1987 yhtye äänitti esikoisalbumiaan Uumajan Ton & Teknik -studiossa ja Tukholman B3B-studiossa, jossa Dan Sundquist miksasi sen. Maaliskuussa 1988 yhtye matkusti Los Angelesiin, jossa tehtiin kaksi musiikkivideoita Renny Harlinin ohjaamana ja Markus Selinin tuottamana, “S.O.P.H.I.A” ja ”I Want You to Stay”. Ne saivat jopa maailmanlaajuista näkyvyyttä musiikkikanava MTV:llä. Wild Force pääsi myös esiintymään Whisky a Go Go -klubilla. Albumi julkaistiin Ruotsissa ja Norjassa keväällä 1987 ja myöhemmin samana vuonna Espanjassa.
Vuonna 1989 yhtye palasi Tukholman Sonet-studiolle äänittämään neljä kappaletta Dan Sundquistin tuottamina, mutta välit yhtyeen ja tuottajan kesken huononivat niin, että yhtye jatkoi äänityksiä Uumajassa ja Porin Persikka-studiolla. Tuotokset miksasi Mats Lindfors Tukholman B3B:ssä. Singlenä julkaistiin kappaleet “Jungle of Love” / ”I Want You to Stay”, ja Vaasassa ja Istanbulissa kuvatun videon ohjasi jälleen Anders Engström.
Kakkosalbumi Jungle of Love julkaistiin 1990. Helsingin Sanomien Markku Fagerlund piti sitä joka suhteessa puolitiehen jääneenä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä. Tämän jälkeen yhtyeen koossa pitäminen alkoi olla hankalaa, kun sen jäseniä asui Vaasassa, Helsingissä ja Uumajassa. Keväällä 1992 yhtye teki viimeiset varsinaiset keikkansa. Se on esiintynyt yhdessä vielä syöpään kuolleen rumpali Putte Janssonin muistokonsertissa 1996, yhtyeen taustahahmon Lasse Backlundin syntymäpäivillä 2005 ja Rockperry-festivaaleilla 2006.
Kirjallisuutta

Klinkmann, Sven-Erik: Från Wantons till Wild Force. Nya sound i en gränsstad. Gidlunds förlag, 2010. ISBN 978-91-7844-797-8.
Aiheesta muualla

Yhtyeen verkkosivusto (englanniksi)
I Can't Let Go, Christer Rönnholm ym. muistelevat Wild Force -aikoja, video 29 min, 2019, Yle Areena
Muddy Waters

| Muddy Waters |
| --- | --- |
 Muddy Waters esiintymässä Pariisissa vuonna 1976.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1913 Issaquena County, Mississippi, Yhdysvallat
Kuollut: 30. huhtikuuta 1983 (70 vuotta) Westmont, Illinois
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Muddy Waters 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1941–1982
Tyylilajit:  blues, delta blues
Soittimet:  laulu, kitara, huuliharppu
Levy-yhtiöt:  Chess
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Muddy Waters (oikealta nimeltään McKinley Morganfield; 4. huhtikuuta 1913 Issaquena County, Mississippi – 30. huhtikuuta 1983 Westmont, Illinois) oli yhdysvaltalainen blueslaulaja sekä -kitaristi, jota on luonnehdittu ”Chicago bluesin isäksi”. Hän oli suosituin esiintyjä 1950-luvulla, sähköistetyn bluesin kultakaudella ja levytti maineikkaan Chess Records -levy-yhtiön ensimmäiset rhythm and blues -hittikappaleet.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet

McKinley Morganfield syntyi Mississippin Issaquena Countyssa vuonna 1913 (myöhemmin hän itse kertoi syntyneensä vuonna 1915 Rolling Forkissa, eikä tiedetä miksi hän kertoi näin). Pojan äiti kuoli tämän ollessa kolmen vanha ja isoäiti kasvatti poikaa sen jälkeen. Lempinimensä, jota hän käytti myöhemmin myös taiteilijanimenään, Muddy Waters sai jo varhain, koska hän oli ahkera leikkimään mudassa (”Muddy Waters” tarkoittaa mutaista vettä).
Muddy ensimmäinen soitin oli huuliharppu, mutta 17-vuotiaana hän oli jo vaihtanut kitaran pääsoittimekseen. Hän soitti kitaraa juhlissa, jäljitellen kahden etelässä suurta suosiota nauttineen bluesartistin, Son Housen ja Robert Johnsonin, tyyliä.  Elämäkerran kirjoittaja Peter Guralnickin mukaan Muddyn lauluääni ja persoona olivat lähempänä Housea, kun taas slide-soittoonsa ja rytmeihinsä vaikutteet tulivat enemmän Johnsonilta.
Elämä ja ura > Uran alkuvaiheet

Vuonna 1940 Muddy muutti St. Louisin, mutta palasi vuotta myöhemmin taas Mississippiin. 1940-luvun alussa hän piti kapakkaa, jossa pelattiin uhkapelejä, soitettiin jukeboxia ja kuunneltiin Muddyn itsensä esittämää elävää musiikkia. Vuoden 1941 kesällä Kongressin kirjastoon maaseudun musiikkia kerännyt tutkija Alan Lomax saapui Muddyn silloiseen olinpaikkaan, Mississippin Stovalliin, ja nauhoitti Muddyn soittoa laitteillaan tämän omassa kodissa. Muddy oli innoissaan, kun sai kuulla omaa soittoa ja lauluaan Lomaxin lähettämältä levyltä. Seuraavana vuonna Lomax palasi vielä levyttämään Muddya uudestaan. Nykyään nämä vuosien 1941 ja 1942 levytykset on julkaistu kaupallisesti. Levyillä kuullaan myös Lomaxin tekemiä Muddyn haastatteluja. Muddy kertoo äänitteessä Lomaxille harjoittelevansa kitaransoittoa kaksi tuntia päivässä. Osa Lomaxin taltioimista kappaleista on samoja, joita Muddy levytti myöhemmin urallaan. Lomax nauhoitti samoihin aikoihin myös Son Housea ja oli etsinyt turhaan myös tuolloin jo kuollutta Robert Johnsonia.
Vuonna 1943 Muddy matkasi Chicagoon aikeissaan ryhtyä ammattimuusikoksi. Hän ansaitsi ensin rahaa ajamalla rekkaa ja työskentelemällä tehtaassa päivisin sekä soittamalla öisin. Kilpailu muusikoiden kesken Chicagossa oli tuolloin kovaa, ja uusi tulokas sai tehdä työtä noustakseen pinnalle. Big Bill Broonzy, joka oli kaupungin johtavia bluesmuusikoita, auttoi Muddya ottamalla tämän lämmittelijäkseen klubi-keikoilleen. Vuonna 1945 Muddy sai ensimmäisen sähkökitaran enoltaan. Näin hän tuli paremmin kuulluksi meluisan yleisön läpi. Vuonna 1946 Muddy pääsi levyttämään Columbia Recordsille, mutta näitä nauhoituksia ei koskaan julkaistu. Myöhemmin tuona vuonna Muddy sai sopimuksen kahden puolalaisveljeksen johtamalle uudelle levy-yhtiölle, Aristocrat Recordsille, joka vaihtoi pari vuotta myöhemmin nimekseen Chess Records. Ensimmäiset nauhoitukset, ”Gypsy Woman” ja ”Little Anna Mae”, tehtiin vuonna 1947. Näissä Muddyä säestää pianisti Sunnyland Slim. Kappaleita ei julkaistu, mutta sen sijaan vuoden 1948 levytykset, ”I Can’t Be Satisfied” ja ”I Feel Like Goin Home”, julkaistiin markkinoille, ja niistä tuli suuria hittejä. Muddyn suosio Chicagon klubeissa alkoi kasvaa. Seuraava suuri hitti oli perinteiseen kansanlauluun perustunut ”Rollin’ Stone (Catfish Blues)” (1950), joka antoi myöhemmin nimensä Rolling Stone -aikakauslehdelle sekä The Rolling Stones -yhtyeelle. ”Rollin’ & Tumblin’” (1950) puolestaan oli bluesstandardin asemaan noussut versio Robert Johnsonin kappaleesta ”If I Had a Possession over Judgement Day”. Muddystä oli tullut Chess Recordsin ensimmäinen menestynyt artisti. Hänen levytyssopimuksensa oli kuitenkin hyvin kehno, eikä lukutaidoton Muddy päässyt Chess-levytystensä turvin käsiksi suuriin rahoihin.
Elämä ja ura > Menestyksen ajat

Aluksi Leonard Chess ei antanut Muddy Watersin laajentaa levytyksissä käytettyä yhtyettään. Hänellä oli edellä mainituilla tunnetuilla levytyksillään ainoana taustamuusikkona basisti Ernie ”Big” Crawford. Vuoteen 1950 mennessä levy-yhtiö kuitenkin antoi Muddyn levyttää isomman kokoonpanon kanssa, ja Crawfordin lisäksi siihen kuului kaikkien aikojen arvostetuin bluesharpisti, Little Walter, kitaristi Jimmy Rogers, rumpali Elgin Evans sekä pianisti Otis Spann. Basisti ja lauluntekijä Willie Dixon, joka korvasi Crawfordin yhtyeessä, kirjoitti monet Muddyn tunnetuimmista kappaleista. Näihin kuuluvat esimerkiksi ”Hoochie Coochie Man” (1954), ”I Just Want to Make Love to You” (1954), ”Young Fashioned Ways” (1955) ja ”I’m Ready” (1954). Dixonin kirjoittamissa kappaleissa oli varsin machomaiset sanoitukset, jotka muodostuivat osaksi Muddy Watersin imagoa. Tätä kuvaa vahvisti Muddyn uudelleen nimetty tulkinta ”Mannish Boy” (1955) Bo Diddleyn kappaleesta ”I’m a Man”.
1950-luvulla Muddy oli Chicagon suosituin bluesartisti, ja hänen yhtyeensä oli niin ikään arvostetuin. Muista artisteista lähinnä Howlin’ Wolf pystyi haastamaan Muddyn. Yhtyetoverit halusivat yrittää myös soolouraa. Heistä etenkin Little Walter onnistui tekemään suuria hittejä sisältäneen uran omalla nimellään, samoin Jimmy Rogers ja Otis Spann tekivät merkittäviä levytyksiä. Little Walterin ura lähti käyntiin vuonna 1953 ”Juke” nimisen instrumentalihitin siivittämänä. Rogers lähti vuonna 1955 perustamaan omaa yhtyettään ja sai aikaiseksi bluesstandardiksi nousseen kappaleen ”Walking by myself”. Muddy itse luopui kitaransoitosta ja päätti esiintyä sen jälkeen vain laulajana. Hän ei kuitenkaan hylännyt kitaraa kokonaan, vaan tarttui siihen taas uransa myöhemmässä vaiheessa. Muddyn viimeinen suuri R&B-hitti oli jo edellä mainittu Dixonin ”I’m Ready”, ja sen jälkeen hänen tunnetuin levytyksensä on Preston Fosterin säveltämä ”Got My Mojo Workin’” vuodelta 1957. Chess-yhtiö oli tässä vaiheessa jo laittanut Muddyn sivummalle antaen enemmän tilaa muille artisteille.
Elämä ja ura > Englantiin

Muddy Watersin kiertueet Englannissa vuodesta 1958 alkaen olivat ensimmäisiä kertoja, kun vahvistettua, lujaa soittavaa yhtyettä kuultiin saarivaltiossa. Eräs kriitikko vetäytyi taukotiloihin kirjoittaakseen arvosteluaan, koska yhtye soitti niin äänekkäästi. Perinteisen rhythm and blues -musiikin suosion hiipuessa Muddy soitti bluesista kiinnostuneelle valkoiselle yleisölle taas perinteisempää, pienempään kokoonpanoon turvautuvaa country bluesia. Muddy ei ollut mielissään siitä, että musta yleisö oli osittain hylkäämässä bluesin 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa, mutta pyrki sopeutumaan muuttuneeseen tilanteeseen.
1960-luvulla Muddy jatkoi levyttämistä aiempaa matalammalla profiililla. Hän siirtyi taas takaisin chicagomaisempaan tyyliin vuonna 1964.
Keväällä 1968 Chess julkaisi Muddylta psykedeelisen rockin tyyliä ja bluesia yhdistelevän konseptialbumin nimeltä Electric Mud. Levy oli suunnattu hippiliikettä edustaneelle nuorisolle, myi hyvin ja nosti Watersin uran uudelle tasolle 10 vuoden hiljaisemman kauden jälkeen. Sitä seurasi useita samalle kohdeyleisölle suunnattuja Muddy Watersin levytyksiä. Waters pääsi jatkossa soittamaan samoilla suurilla estradeilla, joilla suositut acid rock -yhtyeet esiintyivät. Vuonna 1972 hän levytti Lontoossa Rory Gallagherin, Steve Winwoodin, Rick Grechin ja Mitch Mitchellin kanssa. Muddy ei kuitenkaan ollut tyytyväinen lopputulokseen.
Elämä ja ura > Comeback

Muddy Watersin comebackina pidetään vuonna 1977 alkaneita levytyksiä Blue Sky -levymerkille. Tällöin Muddy levytti kitaristi Johnny Winterin kanssa albumin Hard Again, jolla hänen on katsottu päässeen hyvin lähelle vanhaa Chicago-soundiaan. Albumi sai Grammy-palkinnon, ja sitä seurasi lyhyt mutta hyvin vastaanotettu kiertue. Vuonna 1978 Winter palkkasi Muddyn vanhat yhteistyökumppanit, huuliharpisti Walter Hortonin sekä tuolloin vaateliikkeessä työskennelleen kitaristi Jimmy Rogersin albumille nimeltä I’m Ready. Uusi levy toisti edellisen levynsä suosion. Vuonna 1979 taltioitiin hyvät arviot saanut livelevy, Muddy ”Mississippi” Waters Live. Blue Sky -levymerkille tehtiin seuraavana vuonna vielä yksi albumi, King Bee. 1970-luvulla Muddy osallistui myös Dixonin kanssa taisteluun kappaleidensa tekijänoikeuksista, ja vuosien varrella pahasti huijatuksi joutunut artisti alkoi viimein saada parempaa korvausta vanhoista kappaleistaan ja levytyksistään.
Tämän jälkeen Muddyllä oli kuitenkin enää muutama vuosi elinaikaa jäljellä. Hän kuoli yllättäen nukkuessaan vuonna 1983 70 vuoden iässä. Hänet on haudattu Restvalen hautausmaalle Alsipiin Illinoisiin, lähellä Chicagoa.
Muddy Watersin pojat Mud Morganfield ja Big Bill Morganfield ovat jatkaneet isänsä uraa bluesartisteina.
Vaikutus

Muddy Watersin merkitys useisiin musiikkilajeihin on valtava. Näitä olivat blues, rhythm and blues, rock, folk, jazz ja country. Waters myös auttoi Chuck Berryä saamaan ensimmäisen levytyssopimuksensa. Rolling Stone -lehti sekä yhtye The Rolling Stones ottivat nimensä Muddy Watersin vuonna 1950 levyttämästä laulusta ”Rollin’ Stone” (kappale tunnetaan myös nimellä ”Catfish Blues”). Led Zeppelinin suuri hittikappale ”Whole Lotta Love” perustui Watersin kappaleeseen ”You Need Love”, jonka oli säveltänyt Willie Dixon. Dixon sävelsi muutamia muitakin Watersin kuuluisia kappaleita, kuten ”I Just Want to Make Love to You”, ”Hoochie Coochie Man” ja ”I’m Ready”. Vaikka Muddy Waters esiintyi usein pelkkänä laulajana, hänen varhaisten levytystensä slide-kitarointi on varsin omaperäistä, ja antanut vaikutteita useille myöhemmille slide-kitaristeille.
Vuonna 2004 kappale ”Hoochie Coochie Man” (1954) valittiin Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä äänitteitä. Albumi At Newport 1960 valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Vuonna 2008 Blues-Finland.com-verkkolehden lukijaäänestyksessä Muddy Waters valittiin kaikkien aikojen suurimmaksi blues-artistiksi.
Diskografia

1960		At Newport 	MCA/Chess
1960		Sings Big Bill Broonzy 	Universal Distrib…
1963		Folk Festival of the Blues 	MCA
1964		Folk Singer 	Chess
1964		Muddy Waters [Chess]	Chess
1966		Down on Stovall's Plantation 	Universe
1967		Blues from Big Bill's Copacabana 	MCA/Chess
1967		Brass and the Blues 	Chess
1968		Electric Mud 	MCA/Chess
1969		After the Rain 	Cadet/Concept / G…
1969		Fathers and Sons 	MCA
1969		Sail On	Wolf
1970		Back in the Good Old Days	Syndicate
1970		Goin' Home: Live in Paris 1970 	New Rose
1970		Good News	Syndicate
1970		Vintage Mud	Sunnyland
1971		Muddy Waters Live (At Mr. Kelly's) 	Chess
1971		The London Muddy Waters Sessions 	MCA/Chess
1972		Muddy Waters Live	Chess
1973		Can't Get No Grindin' 	Geffen
1974		London Revisited 	Chess
1974		Muddy & the Wolf 	Chess / MCA/Chess
1975		The Muddy Waters Woodstock Album 	Chess / MCA/Chess
1976		Live at Jazz Jamboree '76 	Poljazz
1977		Chess
1977		Hard Again 	Blue Sky
1977		Unk in Funk 	Geffen / Hip-O Se…
1978		I'm Ready 	Blue Sky
1979		Muddy ”Mississippi” Waters Liv… 	Sony Music Distri…
1981		King Bee 	Blue Sky
1988		Live in Antibes 1974	Esoldun
1995		Collaboration 	Rhino
2004		With the Muddy Waters Blues Band 1966 	Arhoolie
2009		Authorized Bootleg: Live at the Fillmore…	Geffen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muddy Waters Wikimedia Commonsissa
The Official Muddy Waters Web Site
Muddy Waters -artikkeleita ja 3-osainen elämäkerta suomeksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Muddy Waters entry - Rock and Roll Hall of Fame
Muddy Waters artikkeli lehdestä Mudcat Café - A Magazine Dedicated to Blues And Folk Music (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
Muddy Waters esiintymässä James Cottonin kanssa Torontossa vuonna 1978.
Wilh. Schauman

| Oy Wilh>  Schauman Ab |
| --- | --- |

Perustettu:  1911
Lakkautettu:  1988
Toimiala:  metsäteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Schaumanin vaneritehtaan vanha savupiippu Jyväskylän Lutakossa.
Oy Wilh. Schauman Ab oli vuosina 1911–1988 toiminut suomalainen metsäteollisuusyhtiö, jolla oli tuotantolaitoksia muun muassa Jyväskylässä, Joensuussa, Savonlinnassa, Pietarsaaressa ja Ristiinassa. Vuonna 1988 yrityksen liiketoiminta fuusioitiin Kymmene Oy:öön. 1990 toiminta siirtyi nimelle Schauman Wood ja nykyään siitä vastaa UPM-Kymmene Wood Oy, joka harjoittaa muun muassa vanerintuotantoa.