stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Järjen palvonta
Jumalattaren henkilöllisyys

Nôtre-Damen katedraalissa esiintyneen jumalattaren identiteetistä on olemassa joitakin toisistaan eriäviä tietoja. Vanhojen katolisten lähteiden mukaan jumalattaren rooliin pakotettiin pariisilainen oopperalaulajatar ja tanssijatar Marie-Therèse Davoux, joka tunnettiin taiteilijanimellä Mademoiselle Maillard. Osa uudemmista lähteistä kertoo, että jumalatarta esitti kirjailija Antoine-François Momoron vaimo Sophia Momoro. Katoliset lähteet eivät kiistä Momoron roolia jumalattarena, mutta hänen esiintymisensä uskotaan tapahtuneen Nôtre-Damen sijaan Saint-Sulpicen kirkossa. Näiden lähteiden mukaan Momoro pyörtyi häpeästä esityksen aikana.
Sanxion

| Sanxion |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Thalamus
Julkaisija:  Thalamus
Suunnittelija:  Stavros Fasoulas
Säveltäjä:  Rob Hubbard
Julkaistu:  1986
Lajityyppi:  Shoot ’em up
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64, Sinclair ZX Spectrum
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Sanxion on suomalaisen Stavros Fasoulasin suunnittelema sivultapäin kuvattu shoot ’em up -videopeli, jonka Thalamus Ltd julkaisi Commodore 64:lle vuonna 1986.
Sanxion oli tärkeä avaus suomalaiselle pelialalle, sillä Jukka Tapanimäen ohella se innosti muitakin harrastelijakoodaajia pelien kehittämiseen.
Pelaaminen

Sanxion on sivultapäin kuvattu shoot 'em up -avaruusräiskintäpeli, jossa pelaaja ohjaa avaruusalusta vasemmalta oikealle vierivällä ruudulla samalla ampuen vastaantulevia vihollisaluksia. Peliruutu on jaettu kahteen osaan siten, että pelitilanne näkyy ylälaidassa yläpuolelta kuvattuna ja alalaidassa sivulta kuvattuna. Peliä ohjataan pääasiassa alanäkymästä, sillä ylänäkymä on hyödyllinen lähinnä karttana näyttäen pelitilannetta pidemälle kuin alanäkymä. Ajalleen tyypillisesti peli on hyvin haastava ja sen läpäiseminen vaatii pelitilanteiden systemaattista opettelua.
Kehitys

Fasoulas oli hankkiutunut vuonna 1986 brittiläiselle Thalamukselle töihin peliohjelmoijaksi Lontoon PCW-messuilla. Thalamus julkaisi jo saman vuoden marraskuussa Sanxionin, joka oli samalla ensimmäinen kansainvälisille markkinoille suunnattu suomalaispeli.
Rob Hubbardin SID-tekniikalla luoma alkumusiikki soi taustalla, kun Commodore 64 lataa peliä kasetilta. Hubbard sai inspiraation kappaleeseen Jean Michel Jarren Zoolookista.
Vastaanotto

Peli sai hyvän vastaanoton, sillä se nousi Britannian myyntitilastojen kärkeen. Maan laajalevikkisimmän pelilehden Zzap!64:n lukijat äänestivät sen yhdeksi vuoden parhaimmista toimintapeleistä. Suomalainen alan lehdistö innostui menestyksestä, ja muun muassa Niko Nirvi kutsui Fasoulasia ”tietokonepelien Paavo Nurmeksi”. Sanxionin suosioon saattoi vaikuttaa myös pelissä käytetty musiikki, jonka oli säveltänyt aikansa tunnetuin videopelimuusikko Rob Hubbard. Pelin musiikki palkittiin vuonna 1986 kultaisella joystick -palkinnolla.
MikroBitin arviossa Niko Nirvi kehui Sanxionin grafiikoita: "jopa Uridium jää hopealle, eikä syynä ole kansallistunteen sumentamat silmät." Nirvi piti pelattavuutta mainiona, mutta kutsui juonta keinotekoiseksi.
Game Boy Advance -käännös

Thalamus Interactive suunnitteli julkaisevansa pelistä käännöksen Game Boy Advancelle vuonna 2001. Käännöksessä olisi ollut päivitetty grafiikka ja uusia ominaisuuksia, kuten kaksinpeli ja loppuvastukset. Prototyyppi kehitettiin, mutta peli todettiin taloudelliseksi riskiksi ja se peruutettiin.
Aiheesta muualla

Sanxion MobyGamesissa (englanniksi)
Zzap!64 1986 review
Merisali

Merisalin keltainen rakennus vuonna 2006. Taustalla Naantalin kirkko.
Naantalin vanhankaupungin rantaa 1920-luvulla. Merisali toinen rakennus vasemmalta.
Merisali on Waldemar Aspelinin suunnittelema vuonna 1899 valmistunut rakennus Naantalissa, joka toimii nykyään ravintolana. Rakennus sijaitsee Naantalin vanhankaupungin rannassa Naantalin kirkon alapuolella. Merisalissa on suuri ravintolasali sekä katettu terassi. Asiakaspaikkoja on sisällä 130 ja ulkona 160. Ravintola on talvisin suljettu. Rakennus on kulttuurihistoriallisesti arvokas sekä kaupunkikuvallisesti erittäin merkittävä myös kaupunkia meren suunnasta lähestyttäessä. Rakennus on suojeltu asemakaavassa, ja maakuntakaavassa se on sisällytetty suojeltavista rakennetun ympäristön kokonaisuuksista tehtyyn erillisluetteloon. Merisali on inventoitu valtakunnallisesti arvokkaaksi rakennushistoriallisesti, historiallisesti ja ympäristöllisesti.
Vuonna 1899 valmistuneen Merisalin paikalla sijaitsi ennen kokoussali, joka rakennettiin 1860-luvulla uudelle Naantalin kylpylälaitokselle. Kylpylävieraat kävivät Merisalissa seurustelemassa, lukemassa lehtiä ja kuuntelemassa musiikkia. Ravintoloina toimivat Merisali ja Naantalin kaivohuone ovat ainoat vuonna 1963 toimintansa lopettaneen kylpylälaitoksen säilyneet rakennukset. Merisali toimi aiemmin kahvilana, mutta sen siirryttyä 1980-luvun lopulla Heikki Routamaalle muutettiin tilat myös ravintolaksi. Rakennuksen ulko- ja sisätilat ovat säilyneet lähes alkuperäisinä. Vuonna 2016 rakennusta laajennettiin wc- ja keittiötiloilla.
Vuonna 2023 alkanut Merisalin peruskorjaus valmistui vuoden 2024 kesällä. Peruskorjauksen aikana rakennus muun muassa paalutettiin uudelleen ja sen perustukset uusittiin. Lisäksi rakennuksen pinnat restauroitiin sisältä.
Kuvia

Ravintola Merisalin sali heinäkuussa 2024.
Ravintola Merisalin sali heinäkuussa 2024.
Aiheesta muualla

Merisalin kotisivut visitnaantali.fi.
Netherworld

| Netherworld |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Jukka Tapanimäki
Julkaisija:  Hewson Consultants
Suunnittelija:  Jukka Tapanimäki
Säveltäjä:  Jori Olkkonen
Julkaistu:  1988
Lajityyppi:  shoot ’em up
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64, Commodore Amiga, Amstrad CPC, Atari ST,  DOS, ZX Spectrum
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Netherworld on Jukka Tapanimäen kehittämä shoot ’em up -videopeli, jonka Hewson julkaisi kotitietokoneille vuonna 1988. Peli oli Tapanimäen toinen teos, ja se sai vaikutteita Boulder Dashista. Musiikkina pelissä soi  Jori Olkkosen säveltämä kappale ”The Purser Stole My Gun”. Pelin julkaisi Hewson Consultants, jonka omisti Andrew Hewson.
Vastaanotto

MikroBitti antoi pelin Commodore 64 -versiolle seuraavat arvosanat: grafiikka 10/10, äänet 10/10, kiinnostavuus 9/10, yleisarvosana ”aargh!” (5/5). Arvostelija Niko Nirvi kehui grafiikkaa muihin Commodore 64 -peleihin verrattuna, animaatioita, näytön vieritystä ja spriteja. Moitittavaa arvostelija löysi tiukoista aikarajoista.
Aiheesta muualla

Netherworld MobyGamesissa (englanniksi)
Boyd K. Packer

Boyd K. Packer (1976).
Boyd Kenneth Packer (10. syyskuuta 1924 Brigham City, Utah – 3. heinäkuuta 2015 Utah) oli yhdysvaltalainen mormoni. Hänestä tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen 1970 ja sen presidentti vuonna 2008.
Packer syntyi Utah’ssa ja palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa. Opintoja hän suoritti Utah State- ja Brigham Young -yliopistoissa.
Raision seudun koulutuskuntayhtymä

Rasekon ammattiopiston Eeronkujan toimipisteen rakennuksia.
Raision seudun koulutuskuntayhtymä eli Raseko on Naantalin, Maskun, Mynämäen, Nousiaisten, Raision ja Ruskon kuntien omistama koulutuskuntayhtymä, joka tarjoaa ammatillisia perustutkintoja, ammattitutkintoja, erikoisammattitutkintoja, yksittäisiä tutkinon osia ja osan osia, työvoimakoulutusta, ajankohtaisseminaareja sekä erilaisia palveluja opiskelijatyönä.
Rasekon ammattiopistolla on viisi perustutkintoihin kouluttavaa toimipistettä, jotka sijaitsevat Raisiossa (4 toimipistettä) ja Mynämäessä (yksi toimipiste). Vuonna 2020 Rasekon opiskelijavirtaama oli noin 3 700 ja tutkintoja suoritettiin noin 960. Henkilökuntaa Rasekolla oli vuonna 2020 noin 230. Vuoden 2020 toimintakulut olivat 16,9 miljoonaa euroa. Koulutuskuntayhtymä on perustettu vuonna 1958.
Koulutusalat 2020-luvulla

Raseko antaa koulutusta seuraavilla aloilla: taideteollisuusala, tekstiili- ja muotiala, liiketoiminta, tekniikan alat kuten ajoneuvoala, sähkö- ja automaatioala, rakennusala sekä kone- ja tuotantotekniikka, tieto- ja viestintätekniikka, sosiaali- ja terveysala sekä muut hyvinvointialat, palvelualat kuten ravintola- ja catering-ala, matkailuala, puhtaus- ja kiinteistöpalveluala sekä logistiikka. Rasekolla on ainutlaatuisia oppimisympäristöjä kuten LastenAmis, Fab Lab Raseko sekä Rasekon FoodLaboratory. Digitaalisuudella on merkittävä osuus opetuksessa.
Aiheesta muualla

Rasekon kotisivut Raision seudun koulutuskuntayhtymä.
Boyfriend (Mabelin kappale)

| ”Boyfriend” Mabel |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: High Expectations
 Äänitetty : 2019
 Julkaistu: 26. helmikuuta 2020
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Steve Mac
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Mabelin muut singlet
| ”Loneliest Time of Year” 2019 | ”Boyfriend” 2020 |   |
Boyfriend on brittiläisen laulaja-lauluntekijän Mabelin musiikkikappale. Sen julkaisi Polydor Records hänen ensimmäisen, High Expectations-studioalbumin neljäntenä singlenä albumin ITunes Store-erikoispainokselta 26. helmikuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Mabel, Camille Purcell, Marlena Shaw, Richard Evans, Robert Miller sekä sen tuottaja Steve Mac. Kappale mukailee Blue Boyn vuonna 1997 julkaisemaa kappaletta "Remember Me" joka puolestaan mukailee Marlena Shawn vuonna 1969 julkaisemaa kappaletta "Woman of the Ghetto". Kappaleen musiikkivideon ohjasi Isaac Rentz ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
"Boyfriend" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan viidenkymmenen parhaan joukkoon Irlannissa, Isossa-Britanniassa, Skotlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Mabel on esittänyt kappaleen livenä muun muassa The Graham Norton Showssa vappuna 2020.
Käännös suomeksi
Borki

| Borki Борки |
| --- | --- |
 Borkin kylää.
 Borki
 Koordinaatit: 58°22′38″N, 31°0′22″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Novgorodin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  406,2 km²
Väkiluku (2011):  2 800
 
 www.borkiadm.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Borki (ven. Борки́) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Novgorodin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Verondajoen varrella 20 kilometriä Novgorodista lounaaseen. Kylässä on 1 500 ja kunnassa 2 800 asukasta (vuonna 2011).
Borkin kunnan pinta-ala on 406,2 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Novgorodin piirin Jermolinon, koillisessa Pankovkan ja idässä Rakomon kuntiin, kaakossa Ilmajärveen, etelässä Lesnajan kuntaan sekä lännessä Šimskin piiriin. Pinta-alasta 42,0 % on metsää, 39,9 % maatalousmaata ja 14,5 % vesialueita. Tärkeimmät joet ovat Veronda, Nudyša, Verjaža ja Zmeika. Seudulla sijaitsee Novgorodin rauhoitusalue.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 33 kylää: Bogdanovo, Bolšoje Podsonje, Borok, Desjatiny, Dubrovka, Farafonovo, Gorškovo, Jarovitsy, Jerunovo, Kukanovo, Kuritsko, Larešnikovo, Lentjevo, Lipitsy, Ljuboježa, Novoje Hramzino, Novoje Kuravitšino, Novoje Sergovo, Okatovo, Orlovo, Ostrovok, Proletarka, Seltso, Sergovo, Sidorkovo, Staroje Kuravitšino, Sutoki, Tolstikovo, Tšaika, Verhovje, Vorobeika, Zabolotje ja Zaval. Borkin jälkeen suurin asutus on reilun 300 asukkaan Sergovo, joka toimi vuonna 2010 lakkautetun kunnan keskuksena.
Kunnan kautta kulkee Novgorodin ja Pihkovan välinen maantie. Tärkeimpiä työnantajia ovat julkiset palvelut sekä kolme maidontuotantoon erikoistunutta maatalousyritystä. Kolme neljäsosaa työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella. Borkissa on keskikoulu, lasten musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja poliklinikka.
Seudun nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuin- ja hautapaikat, Kuritskon ja Sergovon kirkot, Mihailo-Klopskin luostari Seltsossa, Borkin ja Sergovon kartanoiden puistoalueet, Sergovon tuulimylly sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Aiheesta muualla

Borkin kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Oatly

Oatlyn logo.
Oatly AB on ruotsalainen elintarvikeyritys, joka tuottaa, kehittää ja valmistaa kaurapohjaisia tuotteita ilman maitoa ja soijaa. Kaikissa tuotteissa on vähemmän kuin 100 ppm (100 mg/kg) gluteenia vehnästä, ohrasta tai rukiista. Se on rinnastettavissaselvennä tuotteisiin, joihin saa merkitä ”erittäin alhainen gluteenipitoisuus” ja jotka saavat sisältää korkeintaan 100 ppm gluteenia.
Oatlyn tuoteperheeseen kuuluu kaurajuomia, kaurajogurtteja, kaurajäätelöitä, aamiais- ja välipalajuomia sekä maidottomia aineksia ruuanlaittoon.
Tuotemerkki Oatly esiteltiin vuonna 2001 ja perustui Lundin yliopistossa tehtyyn ruotsalaistutkimukseen. Oatlyn käyttämä ja patentoima entsyymiteknologia kopioi luonnon omaa prosessiaselvennä, joka tekee kuitupitoisesta kaurasta ravintopitoista juomaa.lähde tarkemmin?
Pääkonttori on Etelä-Ruotsissa Malmössä, ja tuotannon ja kehittelyn keskus sijaitsee Landskronassa. Oatlyn tuotteita on saatavilla yli 20 maassa Euroopassa ja Aasiassa.
Kaikki tuotteet on valmistettu ruotsalaisesta kaurasta. Oatlyn luomutuotteiden sisältämä kaura lannoitetaan luujauholla. Syynä on se, että KRAV, joka määrää säännöt ruotsalaiselle luomuviljelylle, ei salli kaupallisten lannoitteiden käyttöä luomuviljelyssä. Osassa Oatlyn tuotteista käytetään palmuöljyä. Niitä ovat vaniljakastikkeet, jäätelöt, fraichet ja påMackan.
Vuodesta 2016 lähtien Oatlyn on omistanut belgialaislähtöinen Verlinvest, kiinalainen valtiollinen yritys China Resources, ruotsalainen Industrifonden sekä Östersjöstiftelsen yhdessä perustajien ja yksityisomistajien kanssa.
Toukokuussa 2021 Oatly listautui New Yorkin pörssiin, ja yhtiön arvo kohosi ensimmäisinä päivinä jopa yli 15 miljardiin euroon. Vajaata vuotta myöhemmin yhtiön arvo oli kaksi miljardia euroa.
Oatly on käyttänyt markkinointiviestintään jopa kymmenen kertaa niin paljon rahaa kuin perinteinen elintarvikeyhtiö. Mainonnan eettisen neuvoston mukaan yrityksen mainonta oli hyvän tavan vastaista kampanjassa, jossa yhtiön tuotetta verrattiin maitoon.
Aiheesta muualla

Oatly.com
| n k Kasvimaidot |
| --- | --- |
Kasvimaidot:  Mantelimaito  Kauramaito  Kookosmaito  Riisimaito  Soijamaito 
Valmistajia ja tuotemerkkejä:  Alpro  Fazer Aito (ent. Kaslink)  Juustoportti  Oatly  Planti 
 Katso myös: Ruokavaliot (Vegaani, Kasvissyöjä)  Laktoosi-intoleranssi  Maitoallergia
Yhdysvaltain autoteollisuus 1950-luvulla

Chevrolet oli 1950-luvun suuria menestyjiä. Kuvassa vuoden 1957 Chevrolet Bel Air, josta tuli eräs aikakautensa ikoneista.
Yhdysvaltain autoteollisuus 1950-luvulla oli Detroitin kolmen suuren autonvalmistajan General Motorsin, Ford Motor Companyn ja Chryslerin hallitsema teollisuudenhaara, joka työllisti yksityisellä sektorilla enemmän amerikkalaisia kuin mikään toinen ala. Samalla 1950-luku oli tärkein ajanjakso koko amerikkalaiselle autoteollisuudelle.
Toisen maailmansodan jälkeiset vuodet eivät heti kyenneet luomaan uutta teknologiaa automarkkinoille, mutta 1950-luvun alussa autojen myynti moninkertaistui ja mallit uusiutuivat. Vuosikymmenen aikana uudet innovaatiot kuten automaattivaihteisto, ilmastointi ja ohjaustehostin tulivat tutuiksi amerikkalaisille autonostajille. Samalla autonvalmistajien aloittama keskinäisen hevosvoimakilpailu johti yhä voimakkaampien moottorien valmistukseen. Myös autojen koko muuttui suuremmaksi ja vuosikymmenen loppupuolella autonmuotoilijat panostivat tuotteissaan hevosvoimien lisäksi ulkoiseen näyttävyyteen. Pienet yksityiset autonvalmistajat eivät kyenneet vastaamaan Detroitin jättiyhtiöiden haasteisiin, vaan joutuivat lopettamaan yksi toisensa jälkeen lukuun ottamatta American Motor Companya, jonka Rambler nousi suureksi myyntimenestykseksi vuosikymmenen lopulla.
Sodanjälkeinen aikakausi

1900-luvun alussa Detroitista tuli maailman autoteollisuuden pääkaupunki. Kaupungin kolme suurta autojättiä Chrysler, GM ja Ford työllistivät valtavan määrän amerikkalaisia, mutta samalla myös pienemmät valmistajat kuten Packard Motor Company, AMC ja Studebaker lisäsivät autoteollisuuden nopeaa kasvua. Toisen maailmansodan aikana autonvalmistus keskeytyi ja tuotantolinjat valmistivat pääasiassa sotatarvikkeita. Sodanjälkeisinä vuosina autonvalmistajat eivät heti pystyneet täyttämään ostajien vaatimuksia, vaan joutuivat myymään sotaaedeltävään tekniikkaan perustuvia vanhoja korimalleja. Nopeimmin asiakaskunnan toiveisiin vastasivat Hudson ja Studebaker, jotka kasvattivat markkinaosuuttaan uusilla malleillaan vuonna 1948.
Edistyksellinen 1950-luku > Kilpailu ostajista

Eräs 1950-luvun suunnannäyttäjistä oli GM:n Cadillac, joka toi malleihinsa pienet peräevät 1940-luvun lopulla. Cadillacin mukana tuli myös mullistava V8-moottori, jota oli kehitelty useita vuosia. Monet Cadillacin uudistukset otettiin käyttöön myös muissa GM:n tuotteissa, joista Oldsmobile ja Buick seurasivat ensimmäisinä Cadillacin esimerkkiä. Yhtymän suurin menestyjä oli kuitenkin sen edullisin tuote Chevrolet, joka useana vuonna myi enemmän kuin sen pahin kilpailija Ford. GM:n ja Fordin ohella myös Chrysler Corporation menestyi hyvin. Yhtymän Plymouth ylti hyviin myyntituloksiin valmistajansa edullisempana autona. Ford ja Chevrolet myivät vuosien 1950-1951 aikana erikseen yli 2 miljoonaa autoa ja Plymouth hieman yli miljoonan. Euroopassa vain Fiat saavutti samana aikakautena 200 000 myydyn auton rajan Volkswagenin ja Renaultin yltäessä vajaan 190 000 henkilöauton myyntiin.
Vuosikymmenen puolivälissä auton ulkonäköön alettiin kiinnittää yhä suurempaa huomiota, ja varsinkin GM:n, Fordin ja Chrysler-yhtymän autonmuotoilijat etsivät uusia nuorekkaampia ratkaisuja pitääkseen tuotteensa mukana kiristyneessä kilpailussa. Myös uusia autotyyppejä luotiin, ja henkilöautot saivat rinnalleen kaksipaikkaisia coupé-malleja. Kun Chevrolet lanseerasi vuonna 1953 Corvetten, Ford vastasi mahdollisimman nopeasti haasteeseen ja esitteli vuonna 1955 Thunderbirdin. Näistä kahdesta mallista Thunderbird houkutteli ostajia huomattavasti enemmän.
Chrysler ei lähtenyt kaksipaikkaisten autojen markkinoille, vaan tyytyi täydentämään mallistojensa yläpäätä nopeilla ja näyttävillä henkilöautoilla, joita edustivat Chrysler 300, Plymouth Fury ja DeSoto Adventurer. Vaikka nämä mallit eivät myyneet suuria määriä, ne lisäsivät Chryslerin mainetta autonvalmistajana. Vuoden 1955 uusista malleista DeSoto Fireflite keräsi eniten kehuja ulkonäöstään, ja vuosi olikin myynniltään parhaita koko merkin historiassa.
Vuosina 1956–1959 amerikkalaisten autojen pienet peräevät kasvoivat selkeästi erottuviksi siiviksi. Pysyäkseen kilpailussa mukana GM käytti vuonna 1957 satoja miljoonia dollareita pelkästään Buick-mallistonsa uudistamiseen. Ostajat eivät kuitenkaan mieltyneet Buickin uusiin muotoihin, vaan merkin myynti romahti 24 prosenttia. Buick ei kuitenkaan kadonnut markkinoilta, mutta sen sijaan Packardin vaikeudet kävivät ylipääsemättömiksi. Merkki yritti erottua edukseen detroitilaista autoista, mutta edes fuusio Studebakerin kanssa ei auttanut, vaan Packard katosi markkinoilta.
Vuoden 1959 yllättäjä oli AMC:n Rambler, jonka myynti nousi 140 prosenttiä edellisvuodesta. Taloudellisen taantuman jäljiltä amerikkalaiset suosivat edullisempia autoja, ja Rambler vastasi kysyntään taloudellisuudellaan, tyylillään ja kompaktilla koollaan. Se nousi viiden myydyimmän merkin joukkoon ja takasi AMC:lle hyvän lähtöaseman seuraavalle vuosikymmenelle.
Edistyksellinen 1950-luku > Moottorien koon merkitys

1950-luvun alussa 8-sylinteriset rivimoottorit saivat väistyä V8-moottorien tieltä. Cadillacin ja Oldsmobilen aloittamaa linjaa seurasivat ensin Chrysler ja Studebaker, ja vuoteen 1955 mennessä kaikilla suurilla merkeillä oli käytössään uudet V8-moottorit. Autonvalmistajien ”hevosvoimakilpailun” suurin menestyjä oli Chrysler, jonka Hemi-moottoreista saatiin viritettynä jopa kaksinkertainen määrä tehoja ilmoitettuun arvoon verrattuna. Vuosikymmenen suurimmat tehot saavutettiin vuonna 1958, jolloin Chryslerin kalliimpien mallien moottorit tuottivat 390 hevosvoimaa. Myös Chryslerin halvempiin malleihin oli saatavana ”voimapaketteja”, joilla hevosvoimien määriä nostettiin. Ford-yhtymän Lincoln ja Continental eivät jääneet paljonkaan teholukemissa Chryslerin huippumallille ja myös GM:n merkkien suurimmat moottorit tuottivat 315–345 hv. Detroitin autojättien varjoon jääneen Packardin voimakkain moottori kehitti 310 hv.
Vaikka tyypillinen amerikkalainen auto oli ulkomitoiltaan suuri, myös pienempiä autoja valmistettiin. Niiden valmistuksesta vastasivat muun muassa Kaiser, Nash ja Willys. Kaiser-Frazer kehitti markkinoille ”kansanauton”, joka sai nimekseen Henry J. Auto oli kilpailijoitaan selvästi pienempi, ja sen perusmallit olivat 4-sylinterisiä. Taloudellinen moottori ja hieman edullisempi hinta nostivat auton hetkelliseen suosioon, mutta myynti putosi jyrkästi jo seuraavan vuoden aikana. Auton jälleenmyyntiarvo oli huono ja sen työn laadussa oli parantamisen varaa. Vuonna 1954 Kaiser-yhtiö teki Henry J:n lopettamispäätöksen. Ostajat olivat vaurastuneet vuosikymmenen ensimmäisten vuosien aikana, ja halusivat enemmän luksusta ja voimaa kuin mitä Henry J. pystyi tarjoamaan.
Moottorien alitehoisuuteen kaatuivat myös Kaiser-yhtymän suuremmat mallit, jotka yrittivät turhaan selvitä ilman V8-moottorien tuomaa etuisuutta. Vuosien 1953–1955 isojen Kaiserien mallisto tarjosi sulavaan ulkonäköön yhdistetyn runsaan varustetason ja kattavan värivalikoiman. Tämä ei riittänyt ostajille, sillä Kaiserien 6-sylinteriset rivimoottorit tuottivat vain 118 hevosvoimaa, joka ei jaksanut liikuttaa isoa autoa riittävän ripeästi.
Samanlaisen kohtalon koki Hudson, jonka suuriin ansioihin lukeutui vuonna 1948 esitelty itsekantava kori. Vuosina 1951–1954 Hudson Hornet hallitsi suvereenisesti amerikkalaisia Nascar-kilpailuja, ja tätä hyödynnettiin mainoksilla, joiden mukaan Hudson voittaa kaikki. Mainos piti paikkansa autokilpailuissa, mutta ei automyynnissä. Hudsonin ulkonäkö ei uudistunut ajan hengen mukaisesti, ja vaikka se oli nopein 6-sylinterinen amerikkalaisauto, V8-moottorin puute vaikeutti sen menestystä. Kun Hudson viimein sai V8-moottorit vuonna 1956, niiden teho ei vastannut odotuksia. Viimeisen valmistusvuoden Hudson Hornetien moottorit kehittivät enimmillään 255 hevosvoimaa, ja autoi kiihtyi hitaammin kuin 6-sylinteriset edeltäjänsä.