stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liftarimurhat
Tutkimus

Helsinkiläinen perhe lähti 18. elokuuta sienimetsään Inkoon Degerbyn kylään. Melkein heti metsään tultuaan perheen isä kompastui pitkälle mädäntyneeseen ruumiiseen, joka oli kääritty muovipressuun ja peitettynä sammaleella ja risuilla. Ruumiin vieressä oli siististi asetetut silmälasit ja kiiltonahkakengät. Inkoon poliisi hälytti paikalle KRP:n, joka aloitti metsässä etsinnät ja haravoi ympäristön. Paljastui, että kuolinsyy ei ollut luonnollinen. Myöhemmin uhrin henkilöllisyydeksi varmistui Salme Metsänikula. Uhrin omaisuudesta oli hävinnyt muun muassa kamera, kolme sormusta ja vyö.
Metsänikulan ruumiin löytöpaikka sijaitsi Degerbyn vanhan työleirin lähellä, jonne sijoitettiin rikollisia kärsimään tuomionsa viime hetkiä ennen vapautusta. Poliisi seuloi vankien tiedot ja sormenjäljet siltä varalta, että tekijä olisi joku siellä olevista.
20. elokuuta poliisille tuli soitto tavaroista, jotka joku oli löytänyt Helsingin Seutulan Vanhan lentokenttätien varrelta hylätystä kaivosta. Poliisit löysivät ojasta nuoren naisen henkilökohtaisia tavaroita, muun muassa Kela-kortin sekä äänilevyjä. Tavaroiden todettiin kuuluvan Raijakselle ja Laiholle.
Raijaksen ja Laihon kengät oli myös aseteltu siististi riviin kuten Inkoossa, ja kuolemansyyntutkinnassa uhrien päästä löytyi ruhjeita ja verestä alkoholia. Toiselle tytölle oli tehty seksuaalista väkivaltaa. Kuolinsyy oli häkämyrkytys.
Ensio Koivunen

Poliisi löysi auton 26. syyskuuta ja pidätti omistajan, 41-vuotiaan hyvinkääläisen Ensio Kalevi Koivusen (23. kesäkuuta 1930 Impilahti – 27. toukokuuta 2003). Koivusen kuulustelujen aikana oli teknisten tutkimusten tuloksena löydetty Laihon ja Raijasen surmapaikalta Koivuselle kuulunut hius. Koivusen kotoa löydetty kamera tunnistettiin Metsänikulalle kuuluneeksi. Tien pientareelta löydetyistä valokuvista löytyi Koivusen sormenjäljet. Syyttäjän mukaan Koivunen oli tukehduttanut uhrit johtamalla autonsa pakokaasut muoviletkulla tavaratilaan, josta ne olivat kulkeutuneet matkustamoon ja lopulta surmanneet uhrit.
Tapaus eteni korkeimpaan oikeuteen, jossa katsottiin, ettei näyttö riitä teon tahallisuuden osoittamiseksi. Aiemmin tuomitun elinkautisen vankeustangaistuksen sijaan Koivuselle määrättiin 25 vuotta kuritushuonetta kolmesta vapauden riistämisestä, törkeästä pahoinpitelystä, törkeästä kuolemantuottamuksesta sekä yhdestä väkisinmakaamisesta.
Liftarisurmat ovat nykyisenä rikostapauksena sarjamurha, joita on Suomessa tehty puolen tusinaa.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Liftarimurhat
Väliaho, Tuomo: Peukku penkereellä johti kuolemaan: kallis Dodge poimi pahaa-aavista­mattomia liftareita vuonna 1971 viimeiselle matkalle Helsingistä. Helsingin Sanomat, 6.7.2021.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 6.7.2021.
Salme Metsänikulasta tehty juliste[vanhentunut linkki]
Ivar Lidström

Ivar Magnus Lidström
Ivar Magnus Lidström (16. tammikuuta 1897 Haaparanta – 1. toukokuuta 1934) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Oscar Magnus Lidström ja Anna Cristina Bergman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1922 Lyyli Koistisen kanssa. Lyyli Koistinen kuoli vuonna 1928.
Opinnot

Hän kävi seitsemän luokkaa Realläroverkets i Uleåborg fortsätiningsklasseria ja erosi sen kahdeksannelta luokalta vuonna 1915 liittyäkseen Saksaan lähteneisiin jääkäreihin. Hän suoritti Sotilashallinnollisien kurssien 1. jakso vuosina 1926–1927 ja 2. jakson vuosina 1927–1928.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikonekiväärikomppaniaan 16. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan muonitusupseeriksi 2. jääkärirykmenttiin, josta hänet siirrettiin maaliskuun alkupuolella 3. jääkäriprikaatin majoitusmestariksi ja edelleen 14. huhtikuuta 1918 alkaen 6. jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan päälliköksi. Hän osallistui taisteluihin sisällissodassa Viipurissa.
Suomen sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hän palveli 3. komppanian päällikkönä 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi myöhemmin muuttui Jääkäripataljoona n:o 3:ksi. Hänet siirrettiin 1. joulukuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Pioneerikoulutuspataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet määrättiin huhtikuussa 1919 pataljoonan jakautuessa joukkueenjohtajaksi Pioneeripataljoona n:o 2:n ja sen 3. komppaniaan ja edelleen 19. elokuuta 1919 Pioneeripataljoona n:o l:n 1. komppanian päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. tammikuuta 1921 pataljoonan talouspäälliköksi ja 1. maaliskuuta 1921 pataljoonan väliaikaiseksi komentajaksi ja 1. kesäkuuta 1921 alkaen 1. komppanian päälliköksi ja 22. joulukuuta 1921 uudelleen pataljoonan talouspäälliköksi. Hänet siirrettiin 30. kesäkuuta 1925 alkaen 2. Divisioonan intendentiksi ja 5. syyskuuta 1925 alkaen Karjalan kaartin rykmentin talouspäälliköksi sekä 12. lokakuuta 1928 alkaen 1. Divisioonan intendentiksi. Viransijaisuuksia hänellä oli Pioneeripataljoonan komentajan tehtävät vuosina 1922–1925 sekä Karjalan kaartin rykmentin komentajan tehtäviä vuonna 1928.
Opetustoimi

Hän toimi opettajana ratsuväen pioneerikursseilla Haminassa vuonna 1919 ja upseerien pioneerikurssien johtajana Haminassa vuonna 1921.
Luottamustoimet

Hän toimi Teknillisten joukkojen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1921–1922 ja Pioneeripataljoona n:o l:n kunnianeuvoston jäsenenä vuosina 1921–1922 ja puheenjohtajana vuosina 1923–1924. Hän perusti Korian ampujat -nimisen ampumaseuran vuonna 1925 ja oli sen puheenjohtajana vuonna 1925 sekä valittiin kunniajäseneksi vuonna 1926.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 10. marraskuuta 1916  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 31. heinäkuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1925  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1928 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 2. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Sammatin kirkko

| Sammatin kirkko Sammatti kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Lönnrotintie 11, Sammatti, Lohja
Koordinaatit:  60°19′12.5″N, 23°49′17.6″E
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Espoon hiippakunta
Seurakunta:  Lohjan seurakunta, Sammatin alueseurakunta
Rakentamisvuosi:  1755
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sammatin kirkko (ruots. Sammatti kyrka) Lohjan Sammatissa Uudellamaalla on Suomen vanhimpia ympärivuotisessa käytössä olevia puisia kirkkoja. Se rakennettiin 1754–1755 Mickel Göranssonin johdolla. Kirkko on tulipaloilta säästynyt kappale Lounais-Suomen keskiaikaisperäisistä ja vaatimattomista pitkäkirkoista. Kirkon vieressä on erillinen 1763 rakennettu kellotapuli, jossa on kellot vuosilta 1762 ja 1768. Kirkossa on 350 istumapaikkaa, ja sen ympärillä on tunnelmallinen hautausmaa.
Kirkko on nykyisin Lohjan seurakunnan Sammatin alueseurakunnan kirkko.
Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1968. Niissä on 11 äänikertaa. Adolf von Beckerin 1883 maalaman "Kristus ehtoolliskalkki kädessään seisomassa maapallon päällä" -alttaritaulun on lahjoittanut sammattilainen Elias Lönnrot.
Historia

Sammatista tuli Karjalohjan kappeli 1660-luvulla, ja silloin sillä oli jo oma kirkko ja kirkkotarha. Aiemman kirkon kohtalosta ei ole tietoa, eikä siten tiedetä miksi uusi kirkko rakennettiin. Rakennusmestariksi palkattiin Michel Jöransson. Rakennustarpeet tuotiin paikalle talvella 1754, ja rakentaminen alkoi loppukeväästä kun kevättyöt oli tehty. Vesikattoon se saatiin syksyllä. Kirkko valmistui 1755 suorakaiteen muotoisena pitkäkirkkona, jossa oli lautakatto.
Barokkityylinen saarnastuoli oli peräisin aiemmasta kirkosta. Kirkkosalia viimeisteltiin vielä 1770-luvulla. Kirkon esineistöstä on säilynyt kaksi suruharsotettua miekkaa, jotka on nykyisin Kansallismuseon kokoelmissa.
Tapuli

Kellotapuli rakennettiin 1763 siten että se liittyy kirkkotarhan aitaan. Siinä on kahden kellon paikat. Tapulin läpi on käynti kirkolle, ja sen vieressä on ollut ruumishuone. Kello tuli Mustion ruukin välityksellä Tukholmasta. Sen valoi kellonvalajamestari Johan Fahlsten. Kellossa lukee teksti:
»COSKAS CUULET CUMINANI CULJE KIRCKON KIRUHUSTI HERRAN SANAA SAAWUTTAMAN MUISTA MULLAXI TULEWAS NIINCUIN ENDINEN EDELLÄS.»
Inskription tekstin oli laatinut Karjalohjan kirkkoherra Gabriel Haartman. Vanha pikkukello särkyi, mutta se lähetettiin Tukholmaan korjattavaksi. Kirkon vieressä on viljamakasiini ja tien varteen tehtiin 1800-luvulla kirkkotallit.
Kirjallisuutta

Liisa Laurila, Sammatin kirkon kirja, Sammatin alueseurakunta 2015
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sammatin kirkko Wikimedia Commonsissa
Sammatin kirkko - tiekirkko. Lohjan seurakunta. Arkistoitu 10.7.2013.
Sammatin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| --- | --- |
Kirkko ulkoa.: Kirkko huhtikuussa 2010.
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja: Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja: Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria: Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja: Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja: Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia: Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja: Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
| n k Perustiedot Wikidatassa: Sammatin kirkko (Q11892242)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Lohja
katuosoite: Lönnrotintie 11, 09220 Sammatti
koordinaatit: 60°19′13″N 23°49′18″E﻿ / ﻿60.32014°N 23.82156°E﻿ / 60.32014; 23.82156

Sammatin hautausmaa, sankarihaudat
Taistelit he kuni sankarit muinoin heittivät henkensä puolesta syntymämaan. Kovat iskut on olleet kohtalon ja kyynelten määrä on laskematon. Poikiaan kotiseutu kiittää ja kaipaa kukkansa kauneimmat muistojen kummulle tuo.
Åke Sandholm

Åke Sigvald Sandholm (14. heinäkuuta 1920 Korppoo – 18. maaliskuuta 1993) oli suomenruotsalainen professori ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Sandholmin vanhemmat olivat luotsi John Selim Sandholm ja Signe Eugenia Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1939 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1947 sekä maisteriksi 1949. Sandholm toimi lehtorina 1948–1955 Turun ruotsalaisessa tyttökoulussa ja 1955–1970 Turun ruotsalaisessa tyttölyseossa. Hän oli molempien koulujen vararehtorina 1954-1970.
Sandholm opiskeli myös teologiaa valmistuen teologian kandidaatiksi 1951 ja lisensiaatiksi 1959. Hänet vihittiin papiksi 1954.
Sandholm väitteli teologian tohtoriksi 1963 ja hän toimi sittemmin Åbo Akademin käytännöllisen teologian dosenttina 1965–1977, virkaa toimittavana professorina 1975–1977 ja professorina vuodesta 1977. Sandholm oli Suomen Akatemian nuorempi tutkija 1970–1973 ja vanhempi tutkija 1973–1975.
Sandholm oli naimisissa vuodesta 1946 farmaseutti Kaisu Helena Koskisen kanssa. Heillä oli kaksi lasta, joista toinen on näyttelijä Rita Polster (s. 1948).
Teoksia

Kärnvirke : sommarhistorier från skärgården ; teckningarna av Rolf Sandqvist. Schildt, Helsingfors 1945
Hakonssönerna : roman. Förlaget Bro, Åbo 1946
Klockarämbetet i den svenska kyrkoprovinsen under medeltiden, väitöskirja. Acta Academiae Aboensis. Series A, Humaniora 26, 1. Åbo akademi, Åbo 1963
Sommarskär ; omslag och illustrationer av Olle Snismark. Smålänningens förlag, Stockholm 1964
Primsigningsriten under nordisk medeltid. Acta Academiae Aboensis. Series A, Humaniora 29, 3. Åbo akademi, Åbo 1965
Kyrkans omsorg om sjuka och fattiga i Sverige-Finland intill mitten av 1700-talet. Åbo 1966
Klockarna i Finland på 1500- och 1600-talen. Acta Academiae Aboensis. Series A, Humaniora 32, 2. Åbo akademi, Åbo 1966
Kyrkan och hospitalshjonen : en undersökning rörande omsorgen om de sjuka och fattiga i välfärdsanstalterna i Finland. Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 88. Helsinki 1973
Hospitalet i Helsingfors 1550-1840 : huvudstadens äldsta social- och sjukvårdsantalt. Helsingfors i forna tider 3. Helsingfors-samfundet, Helsingfors 1974
Kyrka bakom anstaltsdörrar : själavården bland de sinnessjuka i vårdanstalterna i Finland intill början av 1900-talet. Institutionen för praktisk teologi vid Åbo akademi. Skrifter 13. Åbo akademi, Åbo 1976
Själavård i Borgå stift : preliminär rapport från en undersökning angående själavårdsarbetet i det svenska stiftet ; kirj. Aulis Gröndahl, Fride Hedman, Åke Sandholm. Institutionen för praktisk teologi vid Åbo akademi. Skrifter 14. Åbo akademi, Åbo 1976
Nicke Lignell

| Nicke Lignell |
| --- | --- |
 Nicke Lignell (oik.) ja elokuvaohjaaja Claes Olsson Tukholmassa keväällä 2022.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Niclas Christoffer Lignell
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1966 (ikä 58) Bromarv
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Raakel Lignell (vih. )
Lapset:  5
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   Voitto kotiin  Syke 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Niclas Christoffer (Nicke) Lignell (s. 24. kesäkuuta 1966 Bromarv) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Lignell on toiminut freelancer-näyttelijänä vuodesta 1993. Hän juonsi Voitto Kotiin -visailuohjelmaa vuosina 1999–2002. Vuonna 2012 sai ensi-iltansa Claes Olssonin elokuva Taistelu Näsilinnasta 1918, jossa  Lignell esitti pääosaa. Hän näyttelee yleiskirurgi Jari Valkjärveä Syke-sairaalasarjan seitsemännellä tuotantokaudella, jonka esitykset Ruudulla ja Nelosella alkoivat tammikuussa 2020.
Vuonna 2008 Lignell kilpaili Tanssii tähtien kanssa -televisiosarjan kolmannella tuotantokaudella parinaan tanssinopettaja Susa Matson. He sijoittuivat kilpailussa toiseksi.
Koulutus

Lignell kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1985. Hän suoritti teatteritaiteen kandidaatin tutkinnon 1991 Teatterikorkeakoulussa ja edelleen teatteritaiteen maisterin tutkinnon 1995. Sotilasarvoltaan Lignell on ylikersantti.
Yksityiselämä

Lignellin puoliso on viulisti ja juontaja Raakel Lignell. Perheeseen kuuluu viisi lasta, joista esikoinen oli vauvaikäinen pariskunnan tavatessa. Yhteisistä lapsista tytär Greta (s. 1994) pääsi Teatterikorkeakouluun vuonna 2018 ja opiskelee myös näyttelijäksi.
Lignell joutui Bromarvissa 30. joulukuuta 2006 äitinsä kanssa auto-onnettomuuteen palatessaan hyvästelemästä kuollutta isäänsä. 2,41 promillea puhaltanut rattijuoppo ajoi hänen autoaan päin. Näyttelijä joutui teho-osastolle, jossa hänellä todettiin kallonmurtuma ja aivoverenvuoto. Hänen äitinsä selvisi kolarista vähäisin vammoin. Raaseporin käräjäoikeus tuomitsi rattijuopon vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä rattijuopumuksesta, törkeästä liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja kahdesta törkeästä vammantuottamuksesta 25. tammikuuta 2008.
Aiheesta muualla

Nicke Lignell Elonetissä.
Nicke Lignell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lignell, Nicke hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland
Liikehäiriösairauksien liitto

Liikehäiriösairauksien liitto ry (ent. Parkinsonliitto ry) on valtakunnallinen liikehäiriösairauksia sairastavien ja heidän läheistensä etujärjestö.  Liitto tekee työtä Parkinsonin tautia, dystoniaa, essentiaalista vapinaa, Huntingtonin tautia ja muita harvinaisia liikehäiriösairauksia sairastavien ja heidän läheistensä hyvän elämän edellytysten turvaamiseksi. Liitto tarjoaa sairastuneille ja heidän läheisilleen tietoa, neuvontaa, edunvalvontaa ja sopeutumista tukevaa toimintaa. Lisäksi liitto tukee ja kouluttaa eri ryhmissä toimivia vapaaehtoisia.
Liikehäiriösairauksien liitto on  20 Parkinson-yhdistyksen sekä valtakunnallisten Suomen Dystonia-, Suomen Huntington- ja Essentiaalinen vapina -yhdistyksien kattojärjestö. Yhdistyksissä toimii lähes 100 kerhoa tai vertaistukiryhmää. Henkilöjäseniä yhdistyksissä on noin 7500.
Liikehäiriösairauksien liitto on Sosten jäsenjärjestö.
Liiton keskustoimisto sijaitsee Turussa, ja lisäksi sillä on aluetoimistot Helsingissä, Kuopiossa, Oulussa ja Tampereella.
Aiheesta muualla

Liikehäiriösairauksien liitto ry
Abel Sandelin

Abel Sanfrid Sandelin (1. tammikuuta 1907 – 26. helmikuuta 1974) oli suomalainen diplomiarkkitehti, joka toimi Turun kaupunginarkkitehtina 1950-1970.
Sandelinin vanhemmat olivat Oulun teollisuuskoulun rehtori Karl Sanfrid Sandelin (1866–1962) ja Anna Maria Josefina Hultgren (1865–1958). Hän oli naimisissa Mildred Bluebell Hämäläisen kanssa.
Rakennuksia

1950–1951 Räisälän kansanopiston rakennukset Peipohjassa Kokemäellä
1953–1954 As Oy Brahenkulma, Turku, suunnittelijat Abel Sandelin, Aarne Ehojoki, Veijo Kahra.
1955 Sairashuoneenkatu 6, Turku
1955 Samppalinnan maauimala, Turku
1948 Kärsämäen apteekki ja asuintilat, Kärsämäki
Kirjallisuutta

Mikko Laaksonen ja Juri Nummelin: Turun seudun arkkitehtuuriopas. Laaksonen 2013 ISBN 9789525805352
Samppalinnan maa-uimala (1955).
Björn Schildknecht

Björn Albert Schildknecht (7. kesäkuuta 1905 Tukholma – 10. heinäkuuta 1946 Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja. Hänen isoisänsä oli musiikin kustantaja Albert Schildknecht ja tätinsä näyttelijä Maria Schildknecht. Schildknecht opiskeli sävellystä yksityisesti Oskar Lindbergin johdolla ja kontrapunktia opettajanaan muun muassa Ernst Ellberg Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa vuosina 1923–1926. Hän sai vielä vuosina 1929–1934 orkestroinnin opetusta Nils Grevilliukselta, jonka kanssa myös teki myöhemmin yhteistyötä.
Ura ja tuotanto

Schildknecht oli säveltäjänä monipuolinen, sillä hänen teoksiinsa kuuluu muiden muassa sinfonista musiikkia, iskelmää sekä näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Hänen oopperaansa Giorgione ei ole esitetty. Hänen neliosainen sinfoniansa g-mollissa (1937) sai kuitenkin huomiota. Teoksessa on vaikutteita Ture Rangströmiltä ja Hugo Alfvénilta. Schildknecht sävelsi myös kamarimusiikkia, kuten kaksi jousikvartettoa.
Schildknecht toimi Dramatenin kapellimestarina ja sekä sävelsi että sovitti musiikkia kyseistä teatteria varten. Vuonna 1935 hän sävelsi musiikin Aiskhyloksen Agamemnonin esitykseen Helsingin Svenska Teaternissa. Schildknecht myös näytteli kymmenessä pienessä roolissa Dramatenissa vuosina 1927–1929. Samoihin aikoihin hän toimi säveltäjänä Ernst Rolfin vuoden 1929 revyytä varten. Elokuvamusiikin alalla Schildknecht toimi säveltäjänä elokuvissa Säg det i toner (1929) ja Den blomstertid sekä Gösta Wernerin lyhytelokuvissa Morgonväkt (1945) ja Midvinterblot (1946).
Yhdessä Nils Grevilliuksen kanssa Schildknecht teki lastenlaulun "Sjung med oss mamma". Kaksikko sovitti myös ruotsalaisen kansanmusiikin melodioita. Schildknechtin sovituksiin kuuluu lisäksi orkesteriversioita Evert Tauben balladeista. Hänen omiin iskelmätyylisiin kappaleisiinsa kuuluu "Jämtlandsjazzen", jonka ovat myöhemmin levyttäneet muiden muassa Ewert Granholm, Olle Johnnys dragspelsorkester, Margareta Kjellberg, Andrew Walters spelmanslag, Bertil Englund, Sven-Ingvars, Roland Cedermark ja Östen med Resten.
Toisinaan Schildknecht käytti pseudonyymejään "Schild" ja "Boy Grizzle". Tribuutti- ja muistotapahtuma "Björn Schildknecht in memoriam" järjestettiin hänen kunniakseen vuonna 1948.
Aiheesta muualla

Björn Schildknecht Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elonet: Björn Schildknecht
Said Sheikh Samatar

Said Sheikh Samatar (1943 Ogaden, Etiopia – 24. helmikuuta 2015) oli somalialainen tiedemies ja kirjailija.
Henkilöhistoria > Varhaisvuodet

Said syntyi vuonna 1943 Ogadenin somalialueella Etiopiassa Faduma ja Sheikh Samatarin perheeseen. Perheeseen kuului 14 jäsentä mukaan lukien isän toisen vaimon perhe.
Samatar kasvoi paimentolaisympäristössä. Hän kirjoitti, kuinka olosuhteet vaihtelivat sadeajan kukkivasta runsaudesta, maidosta ja lihasta kuivan ajan eloonjäämisen taisteluun nälkää, petoja ja rosvoja vastaan.
Vuonna 1958 Saidin isä, joka toimi perinteisenä islamilaisena tuomarina, lähetti poikansa kouluun Qalaafon kaupunkiin, jossa paimentolaispojan piti sopeutua kaupunkielämään. Teini-ikäinen poika joutui pikkulasten kanssa samalle luokalle. Vaikka hän tunsi aluksi häpeää, tämä kokemus auttoi häntä kestämään myöhemmissä vastoinkäymisissä. Samatar jatkoi koulunkäyntiä Nazarethin keskikoulussa Etiopiassa.
Henkilöhistoria > Uran alkuvaiheet

Vuonna 1970 Samatar työskenteli National Teaching Collegessa Somaliassa amerikkalaisten kirjastonhoitajien kanssa. Nämä suosittelivat hänelle yliopisto-opintoja Yhdysvalloissa. Hän sai stipendin Goshen Collegeen Indianassa. Samatar työskenteli opintojensa ohella hitsaajana ylläpitääkseen perhettään, johon kuului vaimo ja kaksi lasta. Samatar valmistui vuonna 1973 pääaineinaan historia ja kirjallisuus. Hän suoritti maisterin tutkinnon Afrikan sarven historiasta. Vuonna 1979 hän teki väitöskirjan Afrikan historiasta Northwestern-yliopistoon (Evanston, Illinois). Hänelle tarjottiin luennoitsijan paikkaa Eastern Kentucky Universitysta Kentuckystä 1979-1981. Vuonna 1981 Samatar otti vastaan tehtävät Rutgersin yliopistosta New Jerseystä.
Ura

Samatar kirjoitti lukuisia teoksia, mukaan lukien sarjan Somaliasta. Lisäksi hän kirjoitti lukuisia artikkeleita, teki tutkimuksia ja kirja-arvosteluita sekä toimi Horn of Africa -julkaisun päätoimittajana vuodesta 1988. Hän oli Somali Studies International Associationin johtokunnan jäsen vuodesta 1979. Samatar konsultoi The Somali Experience -projektia ja kuului African Studies Associationiin. Hän työskenteli The Somali Collapse: Its Causes, Consequences and Context -projektissa ja toimi asiantuntijana Voice of American somaliohjelmissa.
Samatar toimi asiantuntijana myös muissa medioissa. Vuonna 1992 hän oli mukana Teaching and Study of the Humanities in Africa -projektissa. Tähän liittyen hän meni Somaliaan konsultoiden ja kääntäen ABC ajankohtaisohjelman Nightline amerikkalaisen toimittajan Ted Koppelin kanssa. Vuodesta 1983 Samatar esiintyi BBC:n, NBC:n, ABC:n, CBS:n, CNN Internationalin, PBS:n ja Canadian Broadcasting Corporationin ajankohtaisissa radio- ja tv-ohjelmissa Somalian tilanteen asiantuntijana. Samatar toimi myös Timen, Newsweekin, U.S. News & World Reportin, The New York Timesin sekä The Washington Postin asiantuntijana.