stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hidatsat
Nykyaika

Hidatsat, arikarat ja mandanit asuvat edelleen vanhoilla alueillaan keskisessä Pohjois-Dakotassa Fort Bertholdissa. Heidät tunnetaan MHA-nationin nimellä, joka on lyhenne heidän heimonimiensä alkukirjaimista. Reservaatin koko maa-alue käsittää 4 000 neliökilometriä, joista puolet on yksityisessä intiaaniomistuksessa. Missouri-joki virtaa alueen poikki ja jakaa sen kolmeen erilliseen osaan. Pohjoiset ja itäiset alueet ovat hedelmällistä viljelysmaata, lännestä ja etelästä taas löytyy enimmäkseen ruohoaavikkoa. Kaikkiaan näitä kolmen heimon jälkeläisiä asuu seudulla yli 8 000 henkeä. Sääolosuhteet ovat talvisin kylmät ja kesäisin kuumat. Tornadot, ukkosmyrskyt, raesateet ja monet muut ilmaston ilmiöt ovat tulleet tutuiksi reservaatin asukkaille. Vaikka hidatsan kielen puhujien määrä putosi tasaisesti 1900-luvulla, niin löytyy nykyisellä vuosituhannella yhä hidatsa-sukuja, jotka käyttävät omaa kieltään kaikissa kommuuninsa sosiaalisissa tapahtumissa ja uskonnollisissa tilaisuuksissa. Vuoden 2000 väestönlaskennan yhteydessä saatiin hidatsan kieltä puhuvien määräksi 508.
Kulttuuri > Kylät ja elinkeinot

Hidatsat asuivat maamajoissa, jotka he olivat omineet mandanien kulttuurista. Paaluvarustetut kylät olivat suuria, ja niiden määrä oli varhaisten eurooppalaisten mukaan 9. Vuonna 1782 pohjoisia tasankoja koetelleen isorokon jälkeen kylien määrä väheni ja seuraavan vuosisadan alussa on mainittu vain kolme hidatsojen kylää. Näistä suurin ja pohjoisin, Big Hidatsa, oli perustettu noin 1740 ja käsitti 100 maamajaa ja yli tuhat asukasta. Pienemmät kylät olivat amatiha ja amahami. Kylistä löytyi myös eräänlainen telttasauna, jossa saunomisen jälkeen vilvoiteltiin menemällä uimaan.
Hidatsojen talous perustui runsaan maissintuotannon lisäksi moniin puutarhatuotteisiin ja kausiluonteiseen biisoninmetsästykseen. Naiset pitivät huolta maataloudesta työkaluinaan puusta ja biisoninluista tehdyt kuokat ja haravat. lukuun ottamatta tupakanviljelyä, josta huolehtivat vanhat miehet. Naiset eivät yksinomaan pitäneet hengissä heimoaan, vaan tuottivat viljelyksillään myös suuret ylijäämät, jotka hyödynnettiin kaupankäynnissä. Metsästys oli miehinen tapahtuma, jonka jälkivalmistelut kuitenkin suoritettiin naisten voimin. He käsittelivät ja leikkasivat lihat ja huolehtivat siitä, että kaikki osat saaliista käytettiin tarkkaan.
Kulttuuri > Seremoniat

Mandanien naapuriksi muuttaminen sai aikaan hidatsojen oman alkuperäisen kulttuurin asteittaisen katoamisen. Tärkein mandaneilta omittu seremonia oli aurinkotanssi, joka hidatsojen versiona tunnettiin nimellä Naxpike. Osa seremoniasta koostui kärsimysten eri muodoista. Tapahtuma sisälsi myös Suuren linnun sadetanssin sekä naisten esittämän biisonien kutsuksi nimetyn tanssi, jonka tarkoituksena oli houkutella biisonin kylän läheisyyteen.
Kulttuuri > Seurat ja sosiaalinen arvostus

Hidatsojen sosiaaliset seurat jakaantuivat ikäluokkien mukaan. Kun poika tuli tiettyyn ikään, hänelle ostettiin junioreiden seuran jäsenyys, joka takasi oikeuden laulaa seuran lauluja ja ottaa osaa seremonioihin. Jäsenyytensä myyneet ostivat itselleen paikan seuraavan ikäluokan seuraan. Arvoasteikossa korkeimmalla olivat vanhat miehet, jotka olivat yltäneet ylimpään seuraan ja täyttäneet kaikki heimonsa sosiaaliset ja seremonialliset odotukset.
Naisten puolella käytäntö oli sama. Nuorilla tytöillä oli oma "skunkkiseuransa". 30–40-vuotiaat naiset liittyivät "hanhien seuraan" ja vaihdevuosien tullen naiset siirtyivät "valkoisen biisinilehmän seuran" jäseniksi. Naiset ottivat osaa kaikkiin soturien voitonparaateihin ja tanssivat myös mukana "skalppitanssissa". Hidatsojen klaanijärjestely oli sekä matrilineaalinen että patrilineaalinen. Äidiltä tyttärelle saattoi periytyä paljon valtaa. Naisilla oli seremonioissa tärkeitä rooleja ja heidän merkityksensä oli suuri myös sosiaalisessa elämässä. Paljon arvovaltaa ansaitsivat myös ne iäkkäät naiset, jotka olivat kunnostautuneet ruukuntekijöinä, parantajina tai arkkitehteina.
Taiteilijoiden mallina

Taidemaalarit George Catlin ja Karl Bodmer tekivät useita maalauksia intiaanien katoavasta kulttuurista ja elintavoista. Kumpikin kierteli 1830-luvun aikana useiden heimojen parissa. Hidatsain ja mandanien kulttuuriin molemmat ehtivät tutustua tavallista paremmin ja heidän jäljiltään on säilynyt paljon taidetta Pohjois-Amerikan alkuperäiskansoista
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hidatsat Wikimedia Commonsissa
Hidatsat ja valkoiset kauppiaat
Big Hidatsa tarjosi hyvät puitteet monenmoisille asioille. Se toimi kauppakeskuksena, suojapaikkana siouxeja vastaan ja sen rantamilla harrastettiin uimista.
Hidatsain suuri skalppitanssijuhla Karl Bodmerin näkemyksenä.
Hidatsat pelaamassa hoop-and-polea talvisessa maisemassa. Karl Bodmerin maalaus.
Mario Camerini

Kuvaaja Anchise Brizzi ja Mario Camerini elokuvan I promessi sposi (1941) kuvauksissa.
Mario Camerini (6. helmikuuta 1895 Rooma – 4. helmikuuta 1981 Gardone Riviera) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on yksi sotienvälisen italialaisen elokuvan näkyvimmistä hahmoista.
Camerini aloitti elokuvauransa ensimmäisen maailmansodan jälkeen Augusto Geninan ja veljensä Antonion assistenttina. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli Jolly, clown da circo (”Sirkusklouni Jolly”) vuonna 1923. Italialaisen elokuvan kriisivuosina Camerini työskenteli Stefano Pittalugan studioilla Torinossa, mutta riitaannuttuaan tämän kanssa hän liittyi riippumattomien ohjaajien tuotantoyhtiöön Autori
Direttori Italiani Associati. Camerinin ensimmäinen menestyselokuva oli itsemurhaa suunnittelevasta pariskunnasta kertova voimakas melodraama Rotaie (”Kiskot”, 1929), josta hän teki ääniversion vuonna 1931.
Työskenneltyään jonkin aikaa Paramountin Pariisin studiolla Camerini palasi Italiaan, jossa hän ohjasi Cinesille joukon romanttisia komedioita kuten Figaro e la sua gran giornata (”Figaro ja hänen suuri päivänsä”, 1931) ja Kyllä miehet ovat roistoja (Gli uomini, che mascalzoni, 1932). Historiallinen pukudraama Il cappello a tre punte (”Kolmikolkkahattu”, 1934) jouduttiin leikkaamaan uudelleen Benito Mussolinin vaatimuksesta. Etiopiaan sijoittuva Il grande appello (”Suuri kutsu”, 1936) voidaan nähdä yrityksenä sopeutua fasistien politiikkaan. Myöhemmin Camerini palasi takaisin komedioihin, joista valtavan menestyksen saivat Vittorio De Sican ja Assia Norisin tähdittämät Il signor Max (”Herra Max”, 1937) ja I grandi magazzini (”Tavaratalo”, 1939). Niitä seurasi Alessandro Manzonin romaaniin perustuva I promessi sposi (”Kihlautuneet”, 1941).
Toisen maailmansodan jälkeen Camerini teki lukuisia elokuvia, mutta ei enää pystynyt tavoittamaan aikaisempaa menestystään. Vuonna 1954 hän ohjasi amerikkalaisrahoitteisen suurelokuvan Odysseus (Ulisse), jonka pääosaa esitti Kirk Douglas. Camerinin viimeinen ohjaustyö oli Isä Camillo -elokuva Don Camillo e i giovani d’oggi (”Isä Camillo ja ne nykynuoret”) vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Mario Camerini (englanniksi)
Elonet: Mario Camerini
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Calvi-luokka

| Calvi-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 525 t (pinnalla) 2 028 t (sukellus)
Pituus:  84,30 m
Leveys:  7,70 m
Syväys:  5,20 m
Koneteho:  2-akselinen 2 Fiat-dieselmoottoria 4 400 bhp (pinnalla) 2 San Giorgio -sähkömoottoria 1 800 hv (sukellus)
Nopeus:  17,1 solmua (pinnalla) 7,9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  77
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 120 mm/47 tykkiä 8 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × kaksiputkinen 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Calvi-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

OTO:n suunnittelemat alukset olivat paranneltuja versioita telakan aiemmasta Balilla-luokasta. Niiden leveys oli hieman suurempi ja rungon muotoa oli parannettu, jotta vakaus saatiin paremmaksi. Aluksiin asennettiin heikkotehoisemmat moottorit, mikä laski suunniteltua huippunopeutta. Todellinen nopeus oli kuitenkin hieman parempi kuin edeltäjillä eli 16,8 solmua pinta-ajossa ja 4,7 solmua sukelluksissa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pietro Calvi | OTO, Muggiano | 20. heinäkuuta 1932 | 3. maaliskuuta 1935 | 16. lokakuuta 1935 | miehistönsä upottama 15. heinäkuuta 1942 |
| Giuseppe Finzi | OTO, Muggiano | 1. elokuuta 1932 | 29. kesäkuuta 1935 | 8. tammikuuta 1936 | miehistönsä upottama 8. syyskuuta 1943 |
| Enrico Tazzoli | OTO, Muggiano | 16. syyskuuta 1932 | 13. lokakuuta 1935 | 18. huhtikuuta 1936 | upotettu 18. toukokuuta 1943 |
Cameronen taistelu
Aiheesta muualla

The Battle of Camerone (englanniksi)
About the Legion and the Battle (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki
Caino

| Caino |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Leopoldo Carlucci
Kuvaaja:  Arnaldo Ricotti
Pääosat:  Helena Makowska, Elda Bruni-De Negri, Achille Majeroni, Luigi Cimara
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Corona Film
Ensi-ilta:  1918
Kesto:  1781 metriä
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Caino (”Kain”) on vuonna 1918 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Raamatulliseen veljessurma-aiheeseen perustuvan melodraaman on ohjannut Leopoldo Carlucci. Sen päätähti on puolalaissyntyinen elokuvadiiva Helena Makowska.
Juoni

Kuuluisan laulajan Cécile Herveyn sisar Elda asuu tätinsä kanssa maaseudun rauhassa. Vaatimaton ja kiltti Elda on kihloissa työteliään ja vastuuntuntoisen naapurinsa Bruno Levesonin kanssa, mutta rakastuu pian tämän huikentelevaiseen veljeen Raouliin. Elda ja Raoul menevät naimisiin ja Bruno väistyy heidän tieltään. Samaan aikaan näyttämölle astuu kohtalokas ja viettelevä Cécile, joka kiinnostaa Raoulia paljon enemmän kuin hänen vaimonsa. Elda saa tyttären, mutta kuolee pian synnytyksen jälkeen. Bruno ja hänen äitinsä ottavat pikku Elinan kasvatettavakseen. Raoul muuttaa Cécilen kanssa kaupunkiin, jossa hän tuhlaa perheen omaisuuden uhkapeleihin. Bruno joutuu myymään maatilansa, Cécile lyöttäytyy yhteen varakkaan lordi Gastonin kanssa, ja itsemurhan lavastanut Raoul pakenee ulkomaille. Vuosien kuluttua Raoul saapuu valepuvussa kotiinsa. Hän haluaa maksaa velkansa ja ottaa Elinan mukaansa, mutta saa surmansa kaksinkamppailussa Brunoa vastaan. Raoulin henkilöllisyyden paljastuttua Bruno, tämän äiti ja Elina menettävät järkensä, kun taas Cécile nai petollisen lordi Gastonin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Makowska  | … |  Cécile Hervey   |
|  Elda Bruni-De Negri  | … |  Elda   |
|  Achille Majeroni  | … |  Bruno Leveson   |
|  Luigi Cimara  | … |  Raoul   |
|  Mary Cleo Tarlarini  | … |  Brunon ja Raoulin äiti   |
|  Ettore Mazzanti  | … |     |
|  Luigi Duse  | … |     |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Leopoldo Carluccin ohjaaman Cainon on tuottanut torinolainen Corona Film. Sen päätähti on Italiassa ja myöhemmin Saksassa työskennellyt puolalaissyntyinen Helena Makowska. Aikansa muiden elokuvadiivojen tapaan hänen henkilöhahmonsa on viettelevä ja häikäilemätön femme fatale, jolla on huomiota herättävä silmämeikki, mutta ei riittävää syvyyttä tai karismaa.
Elokuvan lehdistömateriaaleissa Cainoa luonnehdittiin ”intohimodraamaksi” ja ”yläluokan elämän psykologiseksi tutkielmaksi”. Se poikkeaa muista diivaelokuvista ennen kaikkea huolellisesti rakennetulla juonellaan. Visuaalisesti tyylikäs elokuva kiinnittää paljon huomiota otosten sommitteluun ja käyttää muutamissa kohtauksissa päällekkäisvalotusta. Kriitikot ottivat Cainon positiivisesti vastaan ja kiittivät varsinkin sen näyttelijäsuorituksia”.
Alankomaiden elokuvamuseossa säilynyt elokuva on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Aiheesta muualla

Caino Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Canoa

| Canoa |
| --- | --- |
Perustettu:  1932
Paikkakunta:  Espoo
Lajit:  melonta
Kotisivu:  https://www.canoa.fi/?lang=fi
Canoa on Helsingissä vuonna 1932 perustettu melontaseura, joka siirtyi 1970-luvulla Espooseen.
Seuran riveissä Suomen-mestareiksi ovat meloneet muun muassa Kurt Lillqvist, Birger Johansson, Paavo Vaskio, Kaj Leidenius, Rolf Björklund, Kristian Jaatinen, Jorma Lehtosalo, Kari Markkanen ja Hannu Korjula.
Camelot

Gustave Dorén näkemys Camelotista. Alfred Tennysonin Idylls of the King -teoksen kuvitusta vuodelta 1868.
Camelot on keskiaikaisten tarinoiden kuningas Arthurin linna, josta hän lähti legendaarisille sotaretkilleen ja jonne Pyöreän pöydän ritarit kokoontuivat. Nimi Camelot esiintyy ensimmäisen kerran 1100-luvun loppupuolella Chrétien de Troyes'n runossa Lancelot, jossa se mainitaan Arthurin hovina. Seuraavalla vuosisadalla Camelotiin yhdistettiin myös Pyöreä pöytä. Lisäksi kerrotaan, että linnan alapuolella sijaitsi kaupunki.
Camelotin sijaintia ei tunneta, eikä sen olemassaolosta ole todisteita. Se on yhdistetty muun muassa linnavuori Cadbury Castleen, etelä-Walesin Caerleoniin sekä roomalaiseen Camulodunumiin eli Colchesteriin.
Camelot populaarikulttuurissa

Sanaa Camelot käytetään joskus viitatessa Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn vuosien 1960–1963 hallintoon.
Alan Jay Lernerin ja Frederick Loewen musikaali Camelot perustuu löyhästi kuningas Arthurin legendaan.
Elokuvassa Monty Pythonin hullu maailma kuningas Arthur kutsuu Camelotia "hupsuksi paikaksi", ja Pyöreän pöydän ritarit päättävätkin näin ollen olla menemättä sinne.
Nettiroolipeli RuneScapessa Camelot on paikka, jossa pelaaja voi muun muassa tavata kuningas Arthurin ja Pyöreän pöydän ritarit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camelot Wikimedia Commonsissa
Camelotin legenda. George du Maurierin kuvitusta Punch-aikakauslehdelle 17.3.1866.
Hadley Cantril

| Hadley Cantril> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1906 Hyrum, Utah, Yhdysvallat
Kuollut: 1969
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Instituutti:  Princetonin yliopisto
Tutkimusalue:  sosiaalipsykologia
Hadley Cantril (1906 Hyrum, Utah – 1969) oli yhdysvaltalainen sosiaalipsykologi. Hän valmistui Dartmouth Collegesta vuonna 1928 ja tohtoriksi hän väitteli Harvardin yliopistosta vuonna 1931. Cantril toimi Princetonin yliopistossa vuoteen 1955 saakka, jonka jälkeen hän perusti Institute for International Social Researchin.
Princetonissa olleessaan Cantril osallistui Radio Projectiin, ja julkaisi muun muassa Orson Wellesin Maailmojen sodan synnyttämää paniikkia käsittelevän tutkimuksen.
Cantus

Cantus (suom. laulut) oli keskiajan ja renessanssin polyfonisten sävellysten laulua tarkoittava termi. Antiikin musiikissa sillä tarkoitettiin myös soitinmusiikkia. Gregoriaanista laulua kutsutaan nimellä cantus choralis, koska se oli kuoron yksiäänisesti esittämää.
Hermoston välittäjäaine

Hermoston välittäjäaineet ovat yhdisteitä, jotka välittävät, voimistavat, estävät tai mukauttavat hermosolun ja toisen solun välisiä sähköisiä signaaleja. Neurotransmittereiden ja neuromodulaattoreiden yhteinen nimitys on neuroregulaattori eli hermostoon vaikuttava aine.
Ihmisen välittäjäainejärjestelmässä esiintyy paljon geneettistä vaihtelua.
Hermoston välittäjäaineiden toiminta

Hermoston välittäjäaineita vapautuu aktiopotentiaalin seurauksena presynaptisen hermosolun viejähaarakkeen eli aksonin synapsipäätteen pienistä synapsirakkuloista hermosolun ja toisen solun väliseen tilaan eli synaptiseen rakoon, mistä osa niistä sitoutuu vastaanottavan postsynaptisen solun reseptoreihin, mikä käynnistää niihin kytkeytyvän solun fysiologisen signaalinvälitysmekanismin, esimerkiksi ionikanavan. Jos vastaanottava toinen solu on myös hermosolu, solujen välisestä tilasta käytetään nimitystä synapsi. Vastaanottava solu voi olla myös esimerkiksi poikkijuovainen lihassolu, sileä lihassolu, rauhassolu tai aistireseptorisolu. Synapsiksi kutsutaan myös signaalia, joka välittyy synapsiraon kautta.
Hermoston välittäjäaineiden jaottelu

Hermoston välittäjäaineet voidaan jaotella useilla tavoilla. Yksi tapa on jaotella ne eksitoiviin eli kiihottaviin, inhiboiviin eli estäviin ja moduloiviin eli synapsien herkkyyteen vaikuttaviin välittäjäaineisiin. Eksitoivat välittäjäaineet välittävät signaalin eteenpäin esimerkiksi hermosolujen välillä aiheuttamalla depolarisaation vastaanottajaneuronissa, jolloin aktiopotentiaali siirtyy presynaptisesta hermosolusta postsynaptiseen hermosoluun. Inhiboivat välittäjäaineet puolestaan estävät signaalin eteenpäin kulkeutumisen esimerkiksi hermosolujen välillä estämällä postsynaptisen hermosolun aktiopotentiaalin aiheuttamalla sille hyperpolarisaation. Enimmäkseen eksitoivia hermoston välittäjäaineita ovat muun muassa asetyylikoliini, noradrenaliini, adrenaliini, dopamiini, serotoniini eli 5-hydroksitryptamiini, aspartaatti ja glutamaatti. Inhiboivia hermoston välittäjäaineita ovat muun muassa γ-aminovoihappo (GABA), glysiini ja tauriini. Moduloivia peptidirakenteisia hermoston välittäjäaineita ovat muun muassa monet hypotalamuksen erittämät hormonit, aivolisäkkeen hormonit, ruoansulatuskanavan hormonit, haiman hormonit ja endorfiinit.
Keskushermoston välittäjäaineet

Noin 80–90 %:ssa keskushermoston synapseista välittäjäaineena toimii aminohappo, 5–10 %:ssa amiini ja 1–2 %:ssa peptidi.
Aminohappoja välittäviä glutamiinihappoa eli glutamaattia ja gamma-aminovoihappoa (engl. γ-amino-butyric-acid, GABA) pidetään aivojen tärkeimpinä välittäjäaineina.
Glutamaatilla on hermosolujen toimintaa kiihdyttävä vaikutus. Glutamaattia tarvitaan esimerkiksi oppimisessa ja muistojen rakentumisessa. Liiallinen glutamaattiärsytys saattaa  kuitenkin johtaa siihen, että hermosolu tuhoaa itse itsensä.
Glutamaatilla on kolmentyyppisiä reseptoreita. Ne on nimetty niille suhteellisen spesifien agonistien mukaan N-metyylidekstroaspartaatti (NMDA)-, kainaatti- ja 1-amino-3-hydroksi-5-metyyli-iso-oksatsoli-4-propionaatti (AMPA)-reseptoreiksi; mahdollisesti on olemassa muunkintyyppisiä reseptoreita.
GABA eli gamma-aminovoihappo puolestaan jarruttaa aivotoimintaa. Jopa yli kolmasosa aivojen synapseista on GABAergisiä. GABA:lla on monia reseptoreita, kuten GABAA ja GABAB.
Muita keskushermoston välittäjäaineita, joilla on toisiinsa nähden vastakkainen vaikutus ovat  serotoniiini ja melatoniini sekä noradrenaliini (engl. norepinephrine) ja dopamiini.
Aivot tuottavat monista välittäjäaineista toisia, esimerkiksi glutamaatista syntetisoidaan GABA:a. Jyrsijöillä tehdyissä kokeissa on havaittu myös, että tauriini lisää aivojen glutamaatti- ja GABA-pitoisuutta.
Myös glysiini on aivoille tärkeä aminohappotransmitteri.
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Aminohapot

Aspartaatti
Glutamaatti
gamma-aminovoihappo (GABA)
Glysiini
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Koliinin esterit

Asetyylikoliini
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Monoamiinit

Monoamiinit ovat hermoston välittäjäaineita, joissa yksi aminoryhmä on aromaattisessa renkaassa kiinni kaksihiilisellä sillalla (-CH2-CH2-). Aminohappoja dekarboksyloivat entsyymit valmistavat monoamiineja aminohapoista, kuten fenyylialaniinista, tyrosiinista tai tryptofaanista, ja kilpirauhashormoneista.
Välitettyään viestinsä monoamiinit palautuvat presynaptiseen terminaaliin, josta ne joko palautuvat solun sisään takaisinottoproteiinien avulla, tai hajoavat monoamiinioksidaasi-entsyymin (MAO) vaikutuksesta. MAO-estäjien (MAOI) joita käytetään muun muassa masennuslääkkeinä, vaikutus perustuu MAO-entsyymin toiminnan estämiseen. Monoamiinien kuljetukseen solusta ulos ja soluun sisään osallistuu useita kuljetusproteiineja. Esimerkiksi DAT kuljettaa dopamiinia, SERT serotoniinia ja NET noradrenaliinia solukalvolla ja VMAT1 ja VMAT2 vesikkelissä.
katekoliamiinit
adrenaliini
dopamiini
noradrenaliini
oktopamiini
tyramiini
tryptamiinit
serotoniini
melatoniini
histamiini
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Monoamine neurotransmitter
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Opioidineuropeptidit

Enkefaliini
Dynorfiini
Endorfiini
Kortikotropiini
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Aivolisäkkeen peptidit

Vasopressiini
Oksitosiini
Neurofysiinit
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Takykiniinit

Neurokiniini A
Neurokiniini B
Substanssi P
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Sekretiininkaltaiset peptidit

Sekretiini
Glukagoni
Vasoaktiivinen intestinaalinen polypeptidi (VIP)
Kasvuhormonin vapauttajahormoni
Motiliini
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Insuliininkaltaiset peptidit

Insuliini
Somatomediinit
Hermon kasvutekijät
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Somatostatiininkaltaiset peptidit

Somatostatiini
Haiman polypeptidi
Neuropeptidi Y
Peptidi YY
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Polypeptidit (Neuropeptidit; tunnetaan toista sataa erilaista) > Gastriininkaltaiset peptidit

Gastriini
Kolekystokiniini
Joitakin hermoston välittäjäaineita > Muut hermoston välittäjäaineet

Typpioksidi (NO)
Hiilimonoksidi (CO, häkä)
Anandamidi
Adenosiinitrifosfaatti (ATP)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aivojen rakenne ja toiminta osa 1, pdf, luettu 4.5.2007[vanhentunut linkki]
Aivojen rakenne ja toiminta osa 2, pdf, luettu 4.5.2007[vanhentunut linkki]
Brain neurotransmitters
Endogenous Neuroactive Extracellular Signal Transducers
Käännös suomeksi
High Voltage (vuoden 1976 albumi)

| High Voltage AC/DC |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1974–1975
 Julkaistu: huhtikuu 1976
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Harry Vanda & George Young
 Tyylilaji: hard rock, blues rock, rock and roll
 Kesto: 44.37
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Muut kannet
   Muun muassa Ranskassa ja Italiassa julkaistun painoksen kansikuva.
Listasijoitukset
  7. (14. maaliskuuta 2003)    146. (1982)
AC/DC:n muut julkaisut
| T.N.T. 1975 | High Voltage 1976 | Dirty Deeds Done Dirt Cheap 1976 |
Singlet albumilta High Voltage
 ”It’s a Long Way to the Top (If You Wanna Rock 'n' Roll)” Julkaistu: huhtikuu 1976  ”High Voltage” Julkaistu: 1976
High Voltage on australialaisen hard rock -yhtye AC/DC:n ensimmäinen maailmanlaajuisesti julkaistu albumi, joka ilmestyi vuonna 1976. Australiassa julkaistiin edellisenä vuonna samanniminen levy, jolla oli tosin vain kaksi samaa kappaletta kuin tällä levyllä.
Suurin osa albumin kappaleista oli julkaistu alun perin vuonna 1975 Australiassa ilmestyneellä albumilla T.N.T. Kaksi kappaletta oli ilmestynyt jo Australiassa julkaistulla esikoislevyllä High Voltage.
Albumia myytiin ilmestyessään noin 7 000 kappaletta. Vuonna 1982 se ylsi Yhdysvaltain Billboard-listan sijalle 146.