stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yari (keihäs)
Keihästyypit

Yari on kiinalaisista keihäistä Japanissa kehitetyn hoko-keihään kevyempi ja monikäyttöisempi versio. Japanilaisessa keihäässä kärjen päähän taottiin tanko, joka työnnettiin keihään varressa olevaan reikään ja kiristettiin puutapeilla (mekugi). Tämä poikkeaa selvästi hoko-keihäänkärjen kiinnityksestä, jossa keihäänvarsi liitettiin keihäänkärjen putkimaiseen kantaosaan. Yarista saatiin keveämpi ja tasapainoisempi ilman, että lujuudesta tarvitsi tinkiä. Tämä muutos teki keihäästä myös helpommin käsiteltävän. Yarin päätyyppi oli suorateräinen suguyari, joka jaoteltiin pituuden mukaan alaluokkiin. Yli 25 cm:n pituiset suorat keihäänkärjet olivat suyari nimisiä ja lyhyemmät, 25–10 cm teräpituudet yari-nimisiä. Yarin terän poikkileikkaus saattoi olla nelisivuinen suunnikas (ryōshinogiyari) tai kolmisivuinen (sankokuyari).
Japanilaisen keihään varsi on kovapuinen ja nimeltään nakae. Varren pituus voi vaihdella, mutta on yleensä 2,5–3 metriä, tosin jopa 5 metrin pituisia varsia on käytetty. Varsi on yleensä varustettu metallisilla renkailla tai muilla heloilla (sujigane) ja varren alapäässä on yleensä valurautainen päätyheloitus. Tätä on voitu käyttää pistoihin vastustajan hermopisteisiin (atemi) tai muihin arkoihin kyūsho-pisteisiin. Keihäät voitiin myös varustaa kädensuojalla (tsuba) tai väistintangolla (hadome). Jalkaväkiosastojen keihäiden pituus saattoi nousta 4,8–5,6 metriin. Vaikka hevosen selästä olisi pitkällä yarilla ollut hyvä ulottuvuus, käytännössä ratsuväen keihään enimmäispituus saattoi olla noin 4 metriä ja paino 8–10 kilogrammaa.
Historia

Keihäällä on Japanissa vahva symbolinen merkitys. Legendan mukaan jumala Izanagi loi Japanin saaret yarin kärjellä merenpohjasta nostamallaan maalla. Tästä periytyy keihään arvo seremoniavälineenä. Se oli paitsi luomisen, myös armeijoiden valtaa kuvaava symboli. Yari-keihästä kannettiin Japanin feodaaliaikana lääninherrojen (daimioiden) matka- ja seremoniakulkueiden kärjessä vallan ja mahdin tunnusmerkkinä.
Keihäs oli tehokas ase haarniskoituja vastustajia vastaan. Sillä pystyi tavoittamaan ja lävistämään helposti ratsastavankin bushin haarniskan suojaamattomat tai heikot kohdat. Japanilaisten torjuessa 1200-luvulla kahdesti mongolien maihinnousuyritykset osoittivat kurinalaiset keihäsyksiköt arvonsa hyökkääjien pysäyttämisessä. Vaikka "jumalallinen tuuli" (kamikaze) tuhosikin sekä vuosina 1274 ja 1281 maihinnousua Japaniin yrittäneet mongolilaivastot, käytiin molemmilla kerroilla myös taisteluita japanilaisten puolustajien ja mongolihyökkääjien maihinnousuosastojen välillä, joissa japanilaiset keihäsyksiköt osoittautuivat tehokkaiksilähde?. Ensimmäinen kirjallinen maininta "yari"-nimellä kutsutusta keihästyypistä on vuodelta 1334, ja vaikka aseesta on joitain mainintoja myöhemmin 1300-luvulla, se ei toden teolla yleistynyt ennen kuin 1400-luvun jälkipuoliskolla. Taistelevien valtakuntien aikakaudella eli Sengoku-kaudella sotataktiikkaan tulleet väijytykset ja peitteisen maaston hyväksikäyttö saivat bushit lopullisesti vaihtamaan ensisijaisen aseensa jousesta keihääseen.
Mongolisotien kokemusten perusteellalähde? keihään kehitys koki kukoistuskautensa ja 1300- ja 1400-lukujen taidokkaimmat ja kokeneimmat miekkasepät kehittelivät yari-keihään muotoja ja valmistustekniikoita. Sengoku-kaudella kaikkien keihästyyppien kirjo oli tosikäytössä. Lopullisen iskun armeijan suurille keihäsyksiköille teki tuliaseiden lisääntyminen Japanissa 1500-luvun lopulla. Vuonna 1575 Oda Nobunaga tuhosi taitavalla lunttulukkomuskettijoukkojen käytöllä Takeda-klaanin joukot Nagashinon taistelussa. Tämä on kuvattu Akira Kurosawan elokuvan (Kagemusha – varjokenraali) loppukohtauksessa.
Galleria

Kikuchi yari
Sasaho yari
Sansaku yari
Ryo shinogi fukuro yari
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Don Cunningham: Taiho-jutsu,Law and Order in the Age of the Samurai.  Tuttle Publishing, 2004.  ISBN 0-8048-3536-5
Donn F. Draeger: Classical bujutsu, The Martial arts and ways of Japan vol. 1.  Weatherhill, 1973.  ISBN 0-8348-0233-3
Donn F. Draeger: Modern Bujutsu & Budo, vol. 3.  Weatherhill, 1974.  ISBN 0-8348-0351-8
Diane Skoss, ed.: Sword & spirit, Classical warrior traditions of Japan vol. 2.  Koryu books, 1999.  ISBN 1-890536-05-9
Xavier

| Xavier |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  espanjan Javier 
Nimen alkuperä:  Francisco Xavier
Infobox OKNimi-testi OK: 
Xavier on miehen etunimi. Sitä käytetään varsinkin katolisissa maissa, englannin-, katalaanin-, portugalin- ja ranskankielisillä alueilla. Nimi on peräisin katolisen lähetystyön uranuurtajalta Francisco Xavierilta, jonka nimessä Xavier viittaa hänen syntymäpaikkaansa Xavierin linnaan. Se sijaitsee Espanjan Navarrassa.
Xavierin linna.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Xavier on vuoteen 2021 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 270–290 miehellä. Xavier-nimi on käytössä myös sukunimenä.
Tunnettuja nimenkantajia > Francisco Xavier -nimisiä

Francisco Xavier (1506–1552), espanjalainen lähetyssaarnaaja, jesuiitta ja pyhimys
Francisco Xavier de Luna Pizarro (1780–1855), Perun presidentti v. 1822 ja 1833
Francisco Xavier do Amaral (1937−2012), itätimorilainen poliitikko
Tunnettuja nimenkantajia > Francis Xavier -nimisiä

Francis Xavier Ahn Myong-ok (s. 1945), eteläkorealainen piispa
Francis Xavier Vira Arpondratana (s. 1955), thaimaalainen piispa
Francis Xavier ”Moose” Goheen (1894–1979), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti
Francis Xavier Sudartanta Hadisumarta (s.  1932), indonesialainen piispa
Francis Xavier Irwin (1934–2019), yhdysvaltalainen piispa
Francis Xavier Kriengsak Kovithavanij (s. 1949), thaimaalainen arkkipiispa ja kardinaali
Francis Xavier Osamu Mizobe (1935–2016), japanilainen piispa
Francis Xavier Roque (1928–2019), yhdysvaltalainen piispa
Francis Xavier Thomas (1906–1985), australialainen piispa
Tunnettuja nimenkantajia > François Xavier -nimisiä

Marie François Xavier Bichat (1771–1802), ranskalainen lääkäri
François-Xavier Dione (1919–1985), senegalilainen piispa
François-Xavier Fabre (1766–1837), ranskalainen taidemaalari
François-Xavier Marinelli (s. 1991), belgialainen karateka
François-Xavier Maroy Rusengo (s. 1956), kinshasankongolainen arkkipiispa
François Xavier Nguyên Quang Sách (1925–2013), vietnamilainen piispa
François-Xavier Ortoli (1925–2007), ranskalainen poliitikko ja Euroopan komission puheenjohtaja v. 1973–1977
François Xavier Rajaonarivo (1915–1985), madagaskarilainen piispa
François Xavier Tabao Manjarimanana (1927–1999), madagaskarilainen piispa
François-Xavier Yombandje (s. 1956), keskiafrikkalainen piispa
Tunnettuja nimenkantajia > Muita Xavier-nimisiä

Xavier-Marie Baronnet (1927–2012), ranskalainen piispa
Xavier Becerra (s. 1958), yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja edustajainhuoneen jäsen
Xavier Bettel (s. 1973), Luxemburgin pääministeri v. 2013–
Francesc Xavier Bultó (1912–1998), katalonialainen liikemies
Frances Xavier Cabrini (1850–1917), Äiti Cabrini, amerikanitalialainen nunna ja pyhimys
Xavier Carter (s. 1985), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Francesc-Xavier Ciuraneta Aymí (1940–2020), espanjalainen piispa
Xavier Cugat (1900–1990), espanjalaissyntyinen yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja
Xavier Darasse (1934–1992), ranskalainen urkuri, säveltäjä ja musiikkipedagogi
Xavier Dolan (s. 1989), kanadanranskalainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä
Xavier Espot Zamora (s. 1979), Andorran pääministeri v. 2019–
Xavier Hernández (s. 1980), Xavi, espanjalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Xavier Koller (s. 1944), sveitsiläinen elokuvaohjaaja
Julio Xavier Labayen (1926–2016), filippiiniläinen piispa
Xavier de Le Rue (s. 1979), ranskalainen lumilautailija
Jean-Xavier Lefèvre (1763–1829), sveitsiläinen klarinetisti
Xavier de Maistre (1763–1852), ranskalainen kirjailija
Xavier Malisse (s. 1980), belgialainen tennispelaaja
Xavier Marchand (s. 1973), ranskalainen uimari
Xavier Margairaz (s. 1984), sveitsiläinen jalkapalloilija
Xavier Marmier (1808–1892), ranskalainen tietokirjailija ja tutkimusmatkailija
Xavier Melgarejo i Draper (1963–2017), katalonialainen kasvatustieteilijä
Xavier Naidoo (s. 1971), saksalainen soul- ja R&B-laulaja
Xavier Novell i Gomà (s. 1969), espanjalainen piispa
Armando Xavier Ochoa (s. 1943), yhdysvaltalainen piispa
Xavier Ouellet (s. 1993), kanadanranskalainen jääkiekkoilija
Murphy Nicholas Xavier Pakiam (s. 1938), malesialainen arkkipiispa
Xavier Pons (s. 1980), katalonialainen ralliautoilija
Xavier ”Xavi” Rey (s. 1987), espanjalainen koripalloilija
Xavier de Rosnay (s. 1982), ranskalainen elektronisen musiikin artisti
Xavier Samuel (s. 1983), australialainen näyttelijä
Xavier Tondó (1978–2011), espanjalainen maantiepyöräilijä
Xavier ”Xavi” Torres (s. 1986), espanjalainen jalkapalloilija
Xavier Vallat (1891−1972), ranskalainen poliitikko
Xavier Vives Mateu (s. 1951), Xavi,  espanjalainen sarjakuvapiirtäjä
Tunnettuja nimenkantajia > Xavier sukunimenä

Abel Xavier (s. 1972), portugalilainen jalkapalloilija
Bruno Xavier (s. 1984), brasilialainen beachfutispelaaja
Francisco ”Chico” Xavier (1910–2002), brasilialainen meedio
Kuvitteellisia Xavier-nimisiä

Xavier, nimihenkilö Mare Kandren romaanissa Xavier (2002, suom. 2014)
Charles Francis Xavier, Professori X, Marvel-universumin supersankari
Yhdysvallat yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Yhdysvaltain MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 6 | 8 | 4 | 2 | 1 | 3 | 8 | 9 | 7 | 24 | 2. |
| 1987 Rooma | 7 | 3 | 4 | 3 | 1 | 2 | 10 | 4 | 6 | 20 | 2. |
| 1991 Tokio | 9 | 4 | 7 | 1 | 4 | 1 | 10 | 8 | 8 | 26 | 1. |
| 1993 Stuttgart | 8 | 3 | 3 | 5 | 4 | 2 | 13 | 7 | 5 | 25 | 1. |
| 1995 Göteborg | 7 | 1 | 4 | 5 | 1 | 1 | 12 | 2 | 5 | 19 | 1. |
| 1997 Ateena | 4 | 1 | 6 | 2 | 2 | 2 | 6 | 3 | 8 | 17 | 1. |
| 1999 Sevilla | 6 | 0 | 3 | 4 | 3 | 1 | 10 | 3 | 4 | 17 | 1. |
| 2001 Edmonton | 3 | 3 | 2 | 2 | 2 | 1 | 5 | 5 | 3 | 13 | 2. |
| 2003 Pariisi | 6 | 4 | 0 | 2 | 3 | 1 | 8 | 7 | 1 | 16 | 1. |
| 2005 Helsinki | 9 | 4 | 2 | 5 | 4 | 1 | 14 | 8 | 3 | 25 | 1. |
| 2007 Osaka | 10 | 3 | 6 | 4 | 2 | 1 | 14 | 5 | 7 | 26 | 1. |
| 2009 Berliini | 6 | 4 | 4 | 4 | 2 | 2 | 10 | 6 | 6 | 22 | 1. |
| 2011 Daegu | 6 | 5 | 3 | 6 | 4 | 4 | 12 | 9 | 7 | 28 | 1. |
| 2013 Moskova | 4 | 8 | 2 | 4 | 5 | 3 | 8 | 13 | 5 | 26 | 1. |
| 2015 Peking | 4 | 3 | 2 | 2 | 3 | 4 | 6 | 6 | 6 | 18 | 3. |
| 2017 Lontoo | 3 | 6 | 4 | 7 | 5 | 5 | 10 | 11 | 9 | 30 | 1. |
| 2019 Doha | 9 | 5 | 1 | 4 | 6 | 3 | 14 | 11 | 4 | 19 | 1. |
| 2022 Eugene | 6 | 7 | 5 | 7 | 2 | 5 | 13 | 9 | 11 | 33 | 1. |
| 2023 Budapest | 6 | 2 | 5 | 5 | 6 | 4 | 12 | 8 | 9 | 29 | 1. |
| Yhteensä | 119 | 74 | 67 | 74 | 60 | 46 | 195 | 134 | 114 | 443 | 1. |
Yhdysvaltain menestyneimmät MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Allyson Felix | 14 | 3 | 3 | 20 | 2005–2022 |
| LaShawn Merritt | 8 | 3 | 0 | 11 | 2005–2015 |
| Carl Lewis | 8 | 1 | 1 | 10 | 1983–1993 |
| Michael Johnson | 8 | 0 | 0 | 8 | 1991–1999 |
| Noah Lyles | 6 | 1 | 0 | 7 | 2019–2023 |
| Gail Devers | 5 | 3 | 0 | 8 | 1991–2001 |
| Sanya Richards-Ross | 5 | 2 | 0 | 7 | 2003–2015 |
| Jeremy Wariner | 5 | 1 | 0 | 6 | 2005–2009 |
| Natasha Hastings | 5 | 1 | 0 | 6 | 2007–2017 |
| Jessica Beard | 5 | 1 | 0 | 6 | 2009–2019 |
| Maurice Greene | 5 | 0 | 0 | 5 | 1997–2001 |
| Justin Gatlin | 4 | 6 | 0 | 10 | 2005–2019 |
| Jearl Miles-Clark | 4 | 3 | 2 | 9 | 1991–2003 |
| Calvin Smith | 4 | 1 | 0 | 5 | 1983–1993 |
| Allen Johnson | 4 | 0 | 1 | 5 | 1995–2005 |
| Dwight Phillips | 4 | 0 | 1 | 5 | 2003–2011 |
| Bershawn Jackson | 4 | 0 | 1 | 5 | 2005–2011 |
| Kerron Clement | 4 | 0 | 1 | 5 | 2007–2017 |
| Vernon Norwood | 4 | 0 | 1 | 5 | 2015–2023 |
| Jackie Joyner-Kersee | 4 | 0 | 0 | 4 | 1987–1993 |
| Brittney Reese | 4 | 0 | 0 | 4 | 2009–2017 |
| Christian Taylor | 4 | 0 | 0 | 4 | 2011–2019 |
| Gwen Torrence | 3 | 4 | 1 | 8 | 1991–1995 |
| Christian Coleman | 3 | 3 | 0 | 6 | 2017–2023 |
| Butch Reynolds | 3 | 2 | 1 | 6 | 1987–1995 |
| Lauryn Williams | 3 | 2 | 0 | 5 | 2003–2007 |
| Carmelita Jeter | 3 | 1 | 3 | 7 | 2007–2013 |
| Fred Kerley | 3 | 1 | 1 | 5 | 2017–2023 |
| Tyson Gay | 3 | 1 | 0 | 4 | 2007–2009 |
| Phyllis Francis | 3 | 1 | 0 | 4 | 2015–2019 |
| Sydney McLaughlin | 3 | 1 | 0 | 4 | 2019–2022 |
| Dennis Mitchell | 3 | 0 | 2 | 5 | 1987–1993 |
| Marion Jones | 3 | 0 | 1 | 4 | 1997–1999 |
| Angelo Taylor | 3 | 0 | 1 | 4 | 1999–2011 |
| Greg Foster | 3 | 0 | 0 | 3 | 1983–1991 |
| Dan O'Brien | 3 | 0 | 0 | 3 | 1991–1995 |
| John Godina | 3 | 0 | 0 | 3 | 1995–2001 |
| Grant Holloway | 3 | 0 | 0 | 3 | 2019–2023 |
Wärtsilä Turun tehdas

Wärtsilä Turun tehdas
Wärtsilä Turun tehdas oli Turussa toiminut laivojen ja voimalaitosten dieselmoottoreita valmistanut tehdas. Moottorien tuotanto tehtaalla lopetettiin vuoden 2004 lopussa.
Moottorien tuotannon lopettamisen jälkeen tehdasalueelle jäi vielä Wärtsilän muita toimintoja, muun muassa tuotekehitystä, kenttähuollon toimintoja ja myynnin henkilökuntaa. Myöhemmin tiloihin perustettiin Wärtsilän Land & Sea Academyn koulutuskeskus, joka kouluttaa Wärtsilän asiakkaille Wärtsilän tuotteisiin liittyviä käyttö- ja huoltotoimenpiteitä. Uudemmassa entisessä moottoritehtaassa toimii ulkopuolinen yritys.
Wärtsilän koulutuskeskus järjestää käytännön koulutusta vanhassa L-Tehtaassa, joka on osittain Wärtsilän käytössä, sillä toisessa osassa L-Tehdasta sijaitsee loft-asuntoja.
Wärtsilän henkilöstömäärä Turun tehdasalueella vuonna 2020 oli n. 350 henkilöä.
Historia > Höyrykoneet

Moottorien valmistuksessa historia ulottuu 1800-luvulle jolloin paikalla sijainnut telakka, joka myöhemmin sai nimekseen Crichton-Vulcan, valmisti lisenssillä brittiläisiä höyrykoneita. Höyrykoneet valmistettiin telakalla rakennettavia laivoja varten. Viimeinen höyrykone valmistui 1959.
Historia > Ensimmäiset polttomoottorit

Samalla alueella sijainneet Crichton, Vulcan ja Andrée & Rosenqvist (Andros) valmistivat hehkukupumoottoreita sekä veneisiin että paikallismoottoreiksi. Näistä Androksen ja Vulcanin tuotteet osoittautuivat menestyksekkäimmiksi.
Historia > Dieselmoottorien valmistuksen alku

Crichton-Vulcan siirtyi 1935 Wärtsilä-yhtymän haltuun. Telakan johtaja Allan Staffans allekirjoitti syyskuussa 1938 lisenssisopimuksen Friedrich Krupp Germaniawerft AG:n kanssa dieselmoottorien valmistuksesta. Ensimmäinen moottori valmistui 1941. Tätä pidetään yleisesti Wärtsilän dieselmoottorivalmistuksen alkuna. Moottoreita valmistui yhteensä kuitenkin vain kolme kappaletta.
Toisen maailmansodan jälkeen moottorivalmistus aloitettiin uudelleen. Wärtsilä solmi lisenssisopimuksen ruotsalaisen Nyqvist & Holmin-Nohabin kanssa vuonna 1951. Niitä käytettiin voimanlähteinä generaattoreissa.
Historia > Oman moottorisuunnittelun alku

Nohabin moottori ei sopinut kovin hyvin vaihteleviin kuormitusolosuhteisiin, ja vuonna 1954 aloitettiin oman moottorimallin kehittely suunnittelija W. Wahlstedtin johdolla. Samana vuonna Nohabin valmistus siirtyi Wärtsilän Vaasan tehtaalle. Myös Wahlstedt muutti Vaasaan ja vuonna 1957 valmistettiin Wärtsilän ensimmäisen oman moottorimallin, T-14:n, prototyyppi.
Historia > Turun tehtaan lisenssimoottorit

Vaasan tehtaan valmistaessa omia moottorimalleja Turun tehdas keskittyi valmistamaan lisensseillä suurikokoisempia keskinopeita dieseleitä sekä hidaskäyntisiä kaksitahtidieseleitä Wärtsilän telakoiden omaan käyttöön. Vuosien varrella tehtaassa valmistettiin seuraavia moottorimalleja.
Nohab 25
Sulzer, kaksitahtimoottorit
Sulzer ZA40 -nelitahtimoottori
S.E.M.T. Pielstick -nelitahtimoottori
Historia > Oma moottorituotanto

Vuonna 1986 Wärtsilä-konsernin rakenne muuttui siten että dieselmoottoreita valmistanut Wärtsilä Diesel erotettiin erilliseksi tytäryritykseksi. Telakat jatkoivat toimintaansa Wärtsilä Meriteollisuus -nimellä.
Vuonna 1987 esiteltiin täysin uusi moottorimalli, Wärtsilä 46, jota alettiin valmistaa Turun tehtaalla. Telakan vanha levyhalli muutettiin moottoritehtaaksi. 1990-luvun puolivälissä Wärtsilä oli aikeissa aloittaa myös maailman suurimman nelitahtimoottorin, Wärtsilä 64:n tuotannon Turun tehtaalla, mutta hankkeesta luovuttiin.
Vuonna 2004 Wärtsilä ilmoitti lopettavansa moottorituotannon Turun tehtaalla ja siirtävänsä W46:n tuotannon Triesteen, Italiaan. Tehtaan tuotanto ajettiin alas saman vuoden loppuun mennessä, minkä jälkeen eräät alihankkijat jatkoivat moottorikomponenttien valmistusta samoissa tiloissa. Moottorituotannon lopettamisen jälkeen Wärtsilälle jäi vielä muita toimintoja Turun tehdasalueelle. Wärtsilän henkilöstömäärä Turun tehdasalueella on noin 350 henkilöä (v. 2020).
Wärtsilän Turun tehdas kuvassa oikealla. Kuva vuodelta 2021, osassa L-Tehdasta sijaitsee loft-asuntoja.
Suomalaisten runojen uskonto

| Suomalaisten runojen uskonto |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kaarle Krohn
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  1915
Sivumäärä:  360
Sarja: Suomen suvun uskonnot 1
Seuraava:  Lappalaisten uskonto
Aiheesta muualla
Fennica
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomalaisten runojen uskonto on Kaarle Krohnin vuonna 1915 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana ilmestynyt kirja, joka käsittelee suomalaisen kansanuskon haltia- ja jumalakäsityksiä. Kirja kattaa myös kristinuskon vaikutuksesta syntyneet uskomukset pyhimyksistä ja paholaisista. Teos ilmestyi ensimmäisenä osana Suomen suvun uskonnot -kirjasarjaa. Sen aineisto pohjautuu suurelta osin Kaarle Krohnin kaksi vuosikymmentä aikaisemmin toimittamaan Suomen suvun pakanallinen jumalanpalvelus -kirjaan, jota hän täydensi kansanrunoudesta kerätyllä aineistolla. Teos on kuvitettu 37:llä tapoja ja esineitä kuvaavalla piirto- ja valokuvalla.
Sisällys

Suomalainen tietäjä
Vainajat
Kalma ja Tuonela eli Manala
Hautausmaan väki ja haltia
Maan, metsän ja veden haltiat
Ahdasalaisempia haltioita
Erikoisnimisiä haltioita
Maa, vesi ja metsä eli Tapio
Elottoman luonnon palvonta
Puitten ja viljakasvien palvonta
Eläinten palvonta
Karhunpeijaiset
Ihmisenhaltia
Pyhimykset
Pyhimysten palvonnan pakanoituminen
Neitsyt Maaria
Paholaiset ja pahat paikat
Sankarit
Runollisia nimenmuodostuksia
Jumala
Suomen Aseveljien Työjärjestö

Suomen Aseveljien Työjärjestö (SAT) oli Suomessa kommunisminvastaista toimintaa harjoittanut asevelijärjestön salainen organisaatio. Se perustettiin vuoden 1940 Moskovan rauhan jälkeen. Se kytkeytyi toiseen organisaatioon, jatkosodan sytyt­tyä perustettuun Vapaus – Isänmaa – Aseveljeys -järjestöön (VIA).
Julkisen aseveliliikkeen, Suomen Aseveljien Liiton (SAL), rinnalla ne harjoittivat salaista kommunisminvas­taista toimintaa pyrkien vaikuttamaan kotirintaman mielialaan. Niiden piirissä toimi työväestön, työnantajien, virkavallan, politiikan ja puolustusvoimain vaikuttajia, muun muassa Keijo Alho, Osmo Kupiainen, Kauko Leiponen, Veikko Loppi, L. Arvi P. Poijärvi ja Jussi Saukkonen. Organisaatioista käytetään yhteisnimitystä SAT-VIA. SAT-VIA loi perustaa vaaran vuosien ja kylmän sodan ajan kommunisminvastaiselle toiminnalle. Se oli mainettaan porvarillisempi.
Toisen tulkinnan mukaan kyseessä ei ollut kaksi eri järjestöä, vaan Suomen Aselvejien Työjärjestönä (SAT) perustetun järjestön nimi muuttui jatkosodan alettua VIA:ksi.
Aseveljien liiton ja SAT-VIA:n taustalla toimi eräänlainen ”aivotrusti”, johon kuuluivat AKS:n Vilho Helanen, STK:n Yrjö Vesa, SAK:n Eero A. Wuori sekä SAL:n L. Arvi P. Poijärvi. Yhteydenpito Suomen hallitukseen sujui L. A. Puntilan välityksellä. Väestön keskuudessa mielialoja tarkkailleita SAT:n asiamiehiä sanottiin kansanomaisesti ”satiaisiksi”. Verkoston toiminta ei loppunut sodan päättymiseen.
Kirjallisuutta

Vuopala, Karoliina, SAT/VIA. Suomen Aseveljien Työjärjestö/Vapaus Isänmaa Aseveljeys -järjestön toiminta Suomessa 1940-1944. Poliittisen historian pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopisto 2000, 94, 108.
Suomen heimo

| Suomen heimo |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Perustettu:  1923
Lakkautettu:  1944
Sitoutuneisuus:  AKS:n pää-äänenkannattaja
Kotimaa:  Suomi
Suomen Heimo oli Akateemisen Karjala-Seuran vuosina 1923–1944 julkaisema aikakauslehti. 
Lehti ajoi AKS:n poliittisia etuja ja kirjoittikin laajasti suomen kielen asemasta ja Suur-Suomi-aatteesta.
Päätoimittajat

Herman Stenberg, vuosina 1923–1924
Väinö Salminen, v. 1924–1926
Eino Einiö, 1926–1927
Olavi Wanne, 1927
Rauno G. Kallia, 1928–1929
Yrjö Vuorjoki, 1929–1937
Antero Manninen, 1937–1940
Juha Laurila, 1940
Vilho Helanen, 1940–1944
Unet noitatalossa

| Unet noitatalossa> The Dreams in the Witch-House |
| --- | --- |
 Weird Talesissa julkaistun novellin ensimmäinen sivu. Kuvittaja Jayem Wilcox.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  H. P. Lovecraft
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu, Cthulhu-tarusto
Julkaistu:  Weird Tales, heinäkuu 1933
Sivumäärä:  26
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Selkälä ja Ilkka Äärelä
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  Alkemisti ja muita kertomuksia, 1994

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Unet noitatalossa (engl. The Dreams in the Witch-House) on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin helmikuussa 1932 kirjoittama novelli, joka julkaistiin heinäkuussa 1933 pulp-lehti Weird Talesissa. Novellissa Lovecraft antaa perinteisille noituustarinoille näennäistieteellisen selityksen. Se kertoo nuoresta opiskelijasta, jonka vuokraaman ullakkohuoneen oudot mittasuhteet toimivat väylänä vieraisiin maailmoihin.
Kertomus sai Weird Talesin lukijoilta hyvän vastaanoton, mutta Lovecraft itse oli siihen tyytymätön. Lovecraft-tutkija S. T. Joshi kiittää novellin ”hätkähdyttäviä kuvia” mutta harmittelee juonen aukkoja. Fritz Leiber sen sijaan ylisti novellia Lovecraftin hyperavaruus-kertomusten huipentumaksi.