stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nino Gvetadze

Nino Gvetadze
Nino Gvetadze (georg. ნინო გვეტაძე; s. 1981 Tbilisi) on georgialainen pianisti.
Gvetadze opiskeli Tbilisissä Veronika Tumanišvilin, Nodar Gabunian ja Nana Khubutian johdolla. Hän sai maisterin arvon vuonna 2003 ja muutti Alankomaihin. Siellä häntä opettivat Paul Komen ja Jan Wijn. Vuonna 2008 Gvetadze sai kansainvälisessä Franz Liszt -pianokilpailussa toisen palkinnon, lehdistöpalkinnon ja yleisöpalkinnon. Vuonna 2010 hänelle myönnettiin Borletti-Buitoni Trustin palkinto.
Gvetadze on esiintynyt muiden muassa Klaus Mäkelän, Michel Plassonin, Yannick Nézet-Séguinin, Michel Tabachnikin, John Axelrodin ja Jaap van Zwedenin johdolla. Hän on esiintynyt usein Kuhmon kamarimusiikissa ja vieraillut lisäksi muun muassa Spoleton festivaalilla. Vuonna 2008 Gvetadze aloitti soittamisen Arosa Triossa, jonka muut jäsenet ovat Frederieke Saeijs ja Maja Bogdanović. Gvetadze on levyttänyt Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Robert Schumannin ja Cyril Scottin teoksia.
Gvetadze pääsi vuonna 2019 taiteelliseksi johtajaksi Naardenin kansainväliseen pianofestivaaliin. Vuonna 2021 hän seurasi Liza Ferschtmania Delftin kamarimusiikkijuhlien taiteellisena johtajana.
Muuratsalon koetalo

| Muuratsalon koetalo |
| --- | --- |

Sijainti:  Säynätsalo, Jyväskylä, Suomi
Koordinaatit:  62.114759°N, 25.744956°E
Rakennustyyppi:  Huvila, museo, loma-asunto ja test facility (d) (käännä suomeksi)
Rakennusmateriaali:  Tiili (julkisivu ja sisäpiha) ja puuaines (siipi)
Suunnittelija:  Alvar Aalto
Valmistumisvuosi:  1952, 1953 ja 1954
 fiMuuratsalon koetalo 
  
Muuratsalon koetalo on Jyväskylän kaupungissa sijaitsevan pienen teollisuusyhdyskunnan Säynätsalon Muuratsalon saarella sijaitseva Alvar Aallon suunnittelema kesähuvila. Aalto kuvaili rakennuskompleksia yhdistelmäksi rauhoitettua arkkitehdin ateljeeta ja kokeilukeskusta, jossa voi tehdä niitäkin kokeita, jotka eivät vielä ole kypsiä kokeiltaviksi, ja joissa luonnon läheisyys voi antaa impulsseja sekä muotoihin että rakenteisiin. Aallon päämääränä oli toteuttaa eräänlainen laboratorion idea, johon samalla yhdistettäisiin leikin mentaliteetti. [lähde? ]
Koetalo rakennettiin 1952–1953 Muuratsalon saaren länsirannalle. Inspiraation hän tähän projektiin sai, kun  hän suunnitteli Säynätsalon kunnantalon vuosina 1949–1952. Koetalon tontilla sijaitsevat kesähuvila, puuvaja ja savusauna sekä nykyään hänen itsensä suunnittelema vene. [lähde? ]. Muuratsalon koetalo toimi Aallon perheen kesähuvilana vuoteen 1994. Rakennuksen kalusteet ovat Artekin ja Alvar Aallon suunnittelemia. Alvar Aalto -museo huolehtii rakennuksesta ja järjestää sinne opastettuja käyntejä.
Alue

Tontti sijaitsee ns. Velakalliolla. Tontin pinta-ala on 53 650 m². Alueen maapohja on kallioinen ja lohkareinen sammalpeitteisine kivineen ja mustikan- ja puolukanvarpuineen. Poukamassa kasvipeite on rehevämpi. Puusto on tyypillistä suomalaista sekametsää, vallitsevina puulajeina koivu ja mänty. Muuratsalon saareen ei 1950-luvulla ollut siltaa.
Huvila

Kesähuvila, ns. koetalo, muodostuu päärakennuksesta (1952) ja vierashuonesiivestä (1953). Päärakennuksen L-muoto ja muuriaiheet sulkevat sisäänsä sisäpihan, joka aukeaa etelään ja länteen; Päijänteelle ja rantaan, päälähestymissuuntaan. Sisäpihalla julkisivukäsittely vaihtuu ja valkoiseksi slammattu ja maalattu rakennus muuttuu punatiiliseksi. Pation sydämen muodostaa avoin tulisija pihan keskellä. Sisäpihan seinät on jaettu n. 50 kenttään, joiden pintakäsittelyinä ovat erilaiset tiilet ja keraamiset laatat. Myös maan pinta sisäpihalla on käsitelty, laatoitettu erilaisilla tiilipinnoilla, toisin kuin muualla tontilla, jossa se on jätetty luonnontilaan. Vierashuonesiipi ja puuvaja rajaavat kalliorinteen kanssa arkisemman pihan rakennuksen itäpuolelle.
Päärakennuksessa sijaitsevat oleskelutilat, joiden pääikkunat avautuvat sisäpihaan. Ateljeeparven kaide on auki oleskelutilaan, jota hallitsee suuri takka. Makuuhuoneet toisessa siivessä ovat suljetun käytävän varrella. Elissa ja Alvar Aallon makuuhuoneesta avautuu sisäpihalle puinen ikkunaluukku. Keittiö ja kylpyhuone ovat L:n nurkassa. Välitila toimii eteisenä ja johtaa vierashuonesiipeen. Välitilasta on kaksi uloskäyntiä, itäpuolelle arkipihaan ja pohjoiseen tontille, polulle, joka johtaa omenapuukujan kautta rantaan ja saunalle. Rinne rakennuksen vieressä on pengerretty samaan tapaan kuin Säynätsalon kunnantalossa.
Kokeiluja

Koetalon rakennusryhmässä kokeiltiin jatkuvasti vaihtuvilla muodoilla ja mittasuhteilla. Rakennusten sijoittelu tontille on vapaa ja leikinomainen. Sisäpihan seinissä Aalto kokeili eri keraamisten materiaalien, tiilien saumausten, eri tiilikokojen ja erilaisten pintojen tehoa. Sisäpihan lattiassa kokeiltiin eri sektorien teknistä käsittelyä tiili- ja kivipinnoista koristekasvien ja sammalten esteettiseen tehoon ja kestävyyteen.
Kokeilujen pääryhmiksi Aalto itse mainitsi: 1. kokeilu rakennuksella ilman perustuksia; 2. kokeilu vapaamuotoisella pilaristolla; 3. vapaamuotoiset tiilirakenteet; 4. solaarilämpökokeilu. "Vapaamuotoisten tiilirakenteiden" kokeilua ei toteutettu, eikä "solaarilämpökokeilua", mutta "rakennus ilman perustuksia" toteutui vierashuonesiiven lattian kannatuksessa. "Vapaamuotoisten pilaristojen" kokeilu toteutettiin vajassa, jossa rakennetta kantavat puupilarit sijoittuvat edullisiin maastonkohtiin.
Vene

Kesäasunnolle ei ollut tietä ja siksi Aalto suunnitteli erityisen moottoriveneen itselleen päästäkseen perheineen kesäasunnolle. Mallina Aalto käytti Merenkulkulaitoksen piirustuksia. Veneen rakensi venemestari Lauri Kosola omassa veneveistämössään Muuratsalossa. Kosola aloitti ammattimaisen veneiden valmistuksen jo vuonna 1945 ja vuosien saatossa hänen käsistään valmistui satoja erityyppisiä veneitä pääasiassa Pohjois-Päijänteen vesille. Apunaan Kosolalla oli Aallon veneen rakentamisessa hänen naapurinsa Väinö Jokinen, joka oli rakentamassa myös Säynätsalon kunnantaloa, Aallon kesäasuntoa ja saunaa. Aallon suunnitteleman veneen pituus on 10,5 m, leveys vähän yli 2 m, korkeus hytin kohdalta 2,5 m ja vene painaa melkein 2000 kg. Alun perin veneessä oli amerikkalainen 96-hevosvoimainen 6-sylinterinen merimoottori. Veneen nokka suunniteltiin kesäasunnon rannan Velakallion muodon mukaan, jotta rantautuminen olisi helpompaa.
Veneen rakentaminen ei ollut helppoa ja se jouduttiin rakentamaan kahdesti. Tiettävästi Aalto ei ole mihinkään muuhun projektiinsa tehnyt niin paljon luonnoksia kuin veneeseensä. Vene vuoti helposti ja upposi monta kertaa, sillä se piti vettä vasta kastuttuaan riittävästi. Aallon vene laskettiin vesille ensi kertaa 7.9.1955. Aalto antoi veneelle nimeksi Nemo Propheta in Patria (Kukaan ei ole profeetta omalla maallaan), jonka arvellaan kuvastavan jo silloin kansainvälisesti tunnetun arkkitehdin tuntemuksia asemastaan omassa maassaan. Tuttavallisesti vene tunnettiin Nemona.
Remi Joseph De Roo

Remi Joseph De Roo (24. helmikuuta 1924 – 1. helmikuuta 2022) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Saint-Bonifacen arkkihiippakuntaan 8. kesäkuuta 1950 ja nimitettiin Victorian hiippakunnan johtoon 29. lokakuuta 1962. Piispaksi konsekroinnin suoritti 14. joulukuuta Maurice Baudoux, jota avustivat Georges Cabana ja Martin Michael Johnson.
De Roo osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi hiippakuntansa johdossa, kunnes jäi eläkkeelle 18. maaliskuuta 1999.
De Roo oli kapitalismin arvostelija ja puolusti vapautuksen teologiaa. Hän joutui kuitenkin omilla sijoituksillaan keskelle talousskandaalia, joka jätti hänen hiippakuntansa miljoonien velkoihin.
Käännös suomeksi
Reijo Vauhkonen

Reijo Olavi Vauhkonen (s. 2. kesäkuuta 1939 Heinävesi) on suomalainen teollisuusneuvos.
Vauhkonen avioitui 1964 muotoilujohtaja Eliisa Elon kanssa. Vauhkonen kävi kansakoulun Heinävedellä 1946–1954, suoritti Pohjois-Karjalan keskusammattikoulun Joensuussa 1957, valmistui rakennusmestariksi Helsingin teknillisestä koulusta 1961 ja rakennusinsinööriksi Tampereen teknillisestä opistosta 1966. Hän oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n, vuodesta 1975 Oy Lohja Ab, myyntipäällikkö vuodesta 1966, markkinointipäällikkö vuodesta 1978 ja osastopäällikkö 1980.
Juukalaisen Suomen Vuolukivi Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja Vauhkonen oli 1980–1989 ja Tulikivi Groupin hallituksen puheenjohtaja 1988–2002 sekä varapuheenjohtaja ja jäsen 2002–2009.
Vauhkosella on ollut lukuisia liike-elämän ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai 1994 ja Vuoden liikemies -palkinnon 1990. Hänen mukaansa on nimetty Reijo Vauhkosen rahasto Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Karjalan rahastossa 1989.
Kirjallisuutta

Saari, Mauno: Matkalla: Reijo Vauhkonen ja viisaan kiven metsästys.  Porvoo:  Viestintä M. Saari Oy, 2021.  ISBN 978-952-94-5482-2.
Saari, Mauno: Kivimies: karjalaispoika Reijo Vauhkosen elämäntyö.  Helsinki:  Maahenki, 2014.  ISBN 978-952-301-028-4.
RJ Mitte

| RJ Mitte |
| --- | --- |
 RJ Mitte vuonna 2015
Henkilötiedot
Koko nimi:  Roy Frank Mitte III
Syntynyt: 21. elokuuta 1992 (ikä 32) Jackson, Mississippi, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
Merkittävät roolit:  Breaking Bad
Aiheesta muualla
IMDb 
Roy Frank ”RJ” Mitte III (s. 21. elokuuta 1992 Jackson, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa roolistaan Walter White Jr:nä televisiosarjassa Breaking Bad.
Mitte muutti Hollywoodiin vuonna 2006 ja alkoi harjoitella managerinsa Addison Wittin alaisuudessa. Mittellä on lievä CP-vamma.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2013 | House of Last Things | Tim |
| 2014 | Who’s Driving Doug | Doug |
| 2015 | Dixieland | CJ |

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Vegas | Vegas | Russ Auster | ”Paiutes” |
| 2008–2013 | Breaking Bad | Breaking Bad | Walter White, Jr. | 62 jaksoa |
| 2014 | Vaihdokkaat | Switched at Birth | Campbell | 9 jaksoa |
Aiheesta muualla

RJ Mitte Facebookissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:RJ Mitte
Käännös suomeksi
Nora Kaye

Nora Kaye vuonna 1948.
Nora Kaye (17. tammikuuta 1920 – 28. helmikuuta 1987) oli yhdysvaltalainen balettitanssija. Hän syntyi venäläisille vanhemmille Brooklynissä, New Yorkissa. Hänen alkuperäinen, anglisoimaton sukunimensä oli Koreff.
Kaye liittyi vuonna 1936 George Balanchinen johtamaan American Balletiin. Hän jatkoi uraansa teatteriin ja elokuviin. Hän työskenteli tuottajana muun muassa elokuvassa  Käännekohta (1977).
Kaye oli 1940-luvun lopulla naimisissa Isaac Sternin kanssa. Myöhemmin hän meni naimisiin Herbert Rossin kanssa. Hän kuoli syöpään Los Angelesissa 67-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Nora Kaye Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nino Martoglio

Antonino Gandolfon piirtämä Nino Martoglion muotokuva.
Nino Martoglio (3. joulukuuta 1870 Belpasso, Catanian maakunta – 15. syyskuuta 1921 Catania) oli italialainen toimittaja, kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Martoglio syntyi toimittajan ja alakoulun opettajan perheeseen. Hän opiskeli merenkulkua, mutta siirtyi sittemmin toimittajaksi. Martoglio kirjoitti murrerunoja ja työskenteli vuodesta 1903 lähtien näytelmäkirjailijana sekä sisilialaisten teatteriseurueiden ohjaajana ja johtajana. Vuonna 1910 hän perusti oman teatterin Roomaan ja aloitti pitkäaikaisen yhteistyön Luigi Pirandellon kanssa. Vuosina 1913–1914 Martoglio työskenteli elokuvaohjaajana. Hänen tunnetuin elokuvansa on neorealismin edeltäjänä pidetty Sperduti nel buio (1914). Tuotannossaan Martoglio kuvaa yhteiskunnan vähäosaisia toisinaan intohimoisen tunteellisesti ja runollisesti, toisinaan groteskin satiirin ja farssin keinoin.
Rajyavardhan Singh Rathore

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rajyavardhan Singh Rathore |  Rajyavardhan Singh Rathore |  Rajyavardhan Singh Rathore |  |
Maa:   Intia
Miesten ammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | Kaksoistrap |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Nikosia 2003 | Kaksoistrap |  |
Rajyavardhan Singh Rathore (s. 29. tammikuuta 1970 Jaisalmer) on intialainen haulikkoampuja ja poliitikko.
Rajyavardhan Singh Rathore on saavuttanut olympialaisissa Ateenassa 2004 hopeaa kaksoistrapissa tuloksella 179 (135+44).
Rathore liittyi Intian kansanpuolueen jäseneksi vuonna 2013. Hän toimi Modin ensimmäisessä hallituksessa tiedotus- ja viestintäministeriössä sekä urheiluministeriössä valtioministerinä. Hänet valittiin parlamentaarikoksi parlamentin alahuoneeseen vuoden 2019 parlamenttivaaleissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rajyavardhan Singh Rathore Wikimedia Commonsissa
Nikinoja

Nikinoja on kylä Mäntsälässä. Kylässä on noin 65 asukasta (2009).
Kansanperinteen mukaan kylä olisi nimetty hollantilaisen liikemiehen Niklas van der Buchtin mukaan. Tarinan mukaan “Terva-Nikki” hukkui kylän läpi virtaavaan ojaan, mistä Nikinoja-nimi tulisi. Kylä on syntynyt luultavasti 1600-luvun alussa. Se kuului Janakkalan hallintopitäjään, mutta liitettiin Mäntsälään vuonna 1775. Lappila–Nikinoja–Sulkava-tie oikaistiin ja rakennettiin maantieksi 1930-luvulla ja päällystettiin vuonna 1979. Suurimmillaan kylän asukasluku oli 1950-luvulla, jolloin siellä asui jopa 272 henkilöä. Anttilan talossa oli koulu vuosina 1923–1925 ja Nikinhovissa 1925–1969. Nikinhovi on nykyään yksityiskotina. Sen lisärakennus, jossa oli koulun toimintaa vuosina 1963–1969, on osittain yksityiskotina, osittain kyläläisten harrastus-, juhla- ja kokoontumistilana.
Nalle Valtiala

Nalle Valtiala.
Kaarle-Juhani Bertel ”Nalle” Valtiala (s. 2. tammikuuta 1938 Helsinki) on suomenruotsalainen Kauniaisissa asuva opettaja, toimittaja ja kirjailija.
Valtialan vanhemmat olivat Pertti Virko Valtiala ja Margareta Neovius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1955 Munkkiniemen ruotsalaisesta yhteiskoulusta. Valtiala opiskeli Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, ruotsinkielistä kirjallisuutta, pohjoismaista filologiaa ja filosofiaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1962, lisensiaatiksi 1996 ja tohtoriksi 1999.
Valtiala on äidinkielenopettajan työnsä ohessa julkaissut useita romaaneja ja kirjoittanut lukuisia kuunnelmia Yleisradiolle. Hänen tuotantonsa käsittää proosan lisäksi myös lastenkirjallisuutta sekä kaksi omaelämänkerrallista teosta. Kaksi Valtialan romaania on suomennettu. Lisäksi hän on kirjoittanut muun muassa Hufvudstadsbladetiin ja Svenska Dagbladetin. Runeberg-palkinnon saajaksi Valtiala on ollut ehdolla kahdesti. Valtiala väitteli tohtoriksi James Fenimore Cooperin tuotannosta vuonna 1999.
Nalle Valtialan tunnetuin teos on vuonna 1968 julkaistu ympäristöpamfletti Varokaa ihmistä, joka on käännetty myös norjaksi. Hänen vuonna 1973 ilmestynyttä kirjaansa Lotus pidetään Suomen ensimmäisenä ”lesboromaanina”.
Teoksia

Landet Marita (1961)
Åtta noveller (1963)
Äventyret (1965)
Varning för människan (suom. Varokaa ihmistä, 1968)
Notvarp i Sargassohavet (1972)
Lotus (1973)
Tonga (1974)
Kapteeni Cookin kuolema : kuunnelma, (1978)
Res västerut, unge man! (1978)
I Mark Twains hjulspår (1982)
Nationens hjälte (1986)
Yin och Yang (1987)
We are Satan´s People: Kuunnelma, suom. Ari Koskinen, (1988)
Minä syön lapsia: Kuunnelma Johan Ludvig Runebergista, suom. Ari Koskinen, (1988)
Narkissos (1988)
En galen tebjudning (1991)
Pojken som gick under jorden (suom. Poika joka hävisi maan alle, 1993)
Tang (1995)
På min mammas gata (1999)
På Korpila gård (2003)
Anna (2005)
Stintas bok (2007)
Susan Fenimore Cooper (2009)
Jonna och mirakelträdet (2010)
Humboldts papegoja (2012)
Uttis tur (2015)
Rid Söderut med vinden(2016)
Ett gram morfin då och då : pastischer från landet bortom lagen (2017)
Fiskarkrönika2 (2018)
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1969
Längmanska priset 2004
Aiheesta muualla

Valtiala, Nalle hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Reino Reunanen

| Reino Lauri Sakari Reunanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. elokuuta 1902  Hämeenlinna
Kuollut: 11. lokakuuta 1978 (76 vuotta)
Kansalaisuus:  
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1927–1957
Taistelut ja sodat:  Talvisota Jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
Reino Lauri Sakari Reunanen (10. elokuuta 1902 Hämeenlinna – 11. lokakuuta 1978) oli sodassa palvelut suomalainen jalkaväen upseeri.
Reunasen vanhemmat olivat toimitusjohtaja Kaarle Reunanen sekä Lyydia Alli. Reunanen kävi kadettikoulun 1927–1928 ja palveli ennen sotaa mm. Reserviupseerikoulun komppanianpäällikkönä. Hän ehti myös käydä Sotakorkeakoulua ennen talvisodan syttymistä (ye-upseeri 1942). Talvisodassa hän palveli mm. toimistopäällikkönä 5. divisioonassa sekä V. armeijakunnan esikunnassa. Jatkosodan aikana hän komensi pataljoonaa JR 53:ssa sekä JR 14:ssä, toimi Sissipataljoona 3:n komentajana sekä toimi Ryhmä J:n sekä 15. divisioonan esikuntapäällikkönä.
Sodan jälkeen Reunanen toimi Satakunnan sotilasläänin esikuntapäällikkönä 1945–1949. Pääesikunnan aluejärjestelytoimiston päällikkönä hän oli 1949–1952 sekä järjestelyosaston päällikkönä 1952–1954. Porin prikaatin komentajana Reunanen oli 1954–1955. Reserviupseerikoulun johtajana Reunanen palveli 1955–1957.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
 reservikornetti 1921  reserviluutnantti 1927  luutnantti 1929  kapteeni 1931  majuri 1940  everstiluutnantti 1942  eversti 1952:
Nikippe

Nikippe viittaa kreikkalaisessa mytologiassa kahteen eri naiseen.
Nikippe oli yksi viidestäkymmenestä Thespioksen ja Megameden tyttärestä. Hän synnytti Heraklekselle pojan, joka ristittiin Antimakhokseksi.
Nikippe oli Pelopsin ja Hippodameian tytär. Hän nai Stheneloksen ja synnytti hänelle Alkyonen, Medusan ja Eurystheuksen.
Reynaldo Gonda Evangelista

Reynaldo Gonda Evangelista (s. 8. toukokuuta 1960 Mabini) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lipan arkkihiippakuntaan 19. kesäkuuta 1986 ja nimitettiin Boacin hiippakunnan johtoon 11. joulukuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. tammikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Franco, jota avustivat Ramon Cabrera Argüelles ja Salvador Q. Quizon. Evangelista asetettiin virkaansa 22. helmikuuta 2005.
Evangelista sai 8. huhtikuuta 2013 uuden nimityksen Imusin piispaksi.
Niemen kartano (Tampere)

Niemen navetta- ja tallirakennus.
Niemen kartano sijaitsee Niemenrannan kaupunginosassa Tampereella.
Niemen tila muodostui vuonna 1840, kun Vähäniemen ja Isoniemen tilat yhdistettiin. Niemen kartanon viimeinen yksityinen omistaja oli Matilda Niemi (1831–1907), joka myi tilan A. Ahlström Oy:lle vuonna 1887.
Niemen kartanon päärakennus eli Niemen pirtti on vuodelta 1861. Se edustaa talonpoikaista empiretyyliä ja on säilynyt lähes alkuperäisessä asussa. Birger Federley on suunnitellut taloon joitain muutoksia vuonna 1916. Kartanoalueen linnamainen navetta- ja tallirakennus (1917) sekä työväelle tarkoitettu suuri sauna (n. 1920) ovat myös hänen suunnittelemiaan. Lisäksi kartanon pihapiirissä on vanha väentupa eli vieraspytinki, joka saattaa olla peräisin 1700-luvulta. Rakennukset on suojeltu.
Aiheesta muualla

Haapasaari, M. & Tiusanen, P.: "Tampereen Niemenkartanon alue - Rakennetun kulttuuriympäristön inventointi", 25.10.2011
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue:  Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue:  Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue:  Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue:  Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue:  Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue:  Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita:  Taraste
Remigio Morales Bermúdez

| Remigio Morales Bermúdez |
| --- | --- |

Perun presidentti
 10. elokuuta 1890 – 1. huhtikuuta 1894  
Edeltäjä:  Andrés Avelino Cáceres
Seuraaja:  Justiniano Borgoño
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1836 Pica, Tarapacá, Peru
Kuollut: 1. huhtikuuta 1894 (57 vuotta) Lima, Peru
Remigio Morales Bermúdez (30. syyskuuta 1836 – 1. huhtikuuta 1894) oli Perun 56. presidentti 1890–1894. Hänen edeltäjänsä oli Andrés Avelino Cáceres ja seuraaja Justiniano Borgoño. Bermúdez kuoli ollessaan virassa. Bermúdezin lapsenlapsi, jota hän ei koskaan nähnyt, Francisco Morales Bermúdez, oli presidenttinä 1975–1980.
Perun presidentit
San Martín
Luna Pizarro
La Mar
Bernardo de Tagle
Riva Agüero
Sucre
Bernardo de Tagle
Bolívar
Santa Cruz
Salazar y Baquíjano
La Mar
Gutiérrez de la Fuente
Gamarra
Luna Pizarro
Orbegoso
Bermúdez
Salaverry
Santa Cruz
Gamarra
Menéndez
Torrico
Vidal
Figuerola
Vivanco
Nieto
Castilla
Elías
Menéndez
Figuerola
Menéndez
Castilla
Echenique
Castilla
San Román
Castilla
Diez Canseco
Pezet
Diez Canseco
Prado
Diez Canseco
Balta
Gutiérrez
Diez Canseco
Zevallos
Pardo
Prado
Piérola
García Calderón
Montero
Iglesias
Arenas
Cáceres
Morales Bermúdez
Borgoño
Cáceres
Piérola
Romaña
Candamo
S. Calderón
Pardo y Barreda
Leguía
Ponce
Sánchez Cerro
Elías Arias
Jiménez
Samanez Ocampo
Sánchez Cerro
Benavides
Prado Ugarteche
Bustamante y Rivero
Odría
Noriega
Odría
Prado Ugarteche
Pérez Godoy
Lindley
Belaúnde
Velasco
Morales Bermúdez
Belaúnde
García
Fujimori
Paniagua
Toledo
García
Humala
Kuczynski
Vizcarra
Merino
Sagasti
Castillo
Boluarte
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Remigio Morales Bermúdez
Nikita Artamonov

| Nikita Artamonov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. marraskuuta 2005 (ikä 18) Nižnekamsk, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Torpedo Nižni Novgorod
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  50. varaus, 2024 Carolina Hurricanes
Nikita Artamonov (s. 17. marraskuuta 2005 Nižnekamsk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija. Artamonov edustaa KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodia. Hänellä on sopimus joukkueen kanssa kauden 2025–2026 loppuun saakka. Hänen pelipaikkansa on laitahyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.
Artamonovin kasvattajaseura on Neftehimik Nižnekamsk. Hän ei kuitenkaan pelannut Neftehimikin joukkueessa KHL-otteluita. Artamonov on pelannut 55 KHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt seitsemän maalia ja 16 syöttöä eli 23 tehopistettä. Artamonov on pelannut viisi KHL:n pudotuspelien ottelua ilman tehopisteitä. Uran tilastot päivitetty kauden 2023–2024 jälkeen.