stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo elokuvasarjan Perjantai 13. hahmoista
M

Maddy
Maggie
Marcie Stanler
Maxi Wagner
Megan Garris
Melda
Melissa
Michelle Kyler
Mitch Deever
N

Norwood Thawn
P

Pam Roberts
Pamela Voorhees
Paul
Paul Holt
Pete
R

Crazy Ralph
Rennie Wickham
Rob Dier
Robin
Rowan LaFontaine
Roy Burns
S

Sally Thomas
Sandra Dier
Sara
Sam
Shelly
Stephanie Kimble
Steve Christy
Steven Freeman
Summer Stone
Suzie Donaldson
T

Tamara Mason
Ted
Teddy Bateman
Tina
Terri
Tillamook
Tina Shepard
Tommy Jarvis
Trey Leblanc
Trish Jarvis
Trent Sutton
V

Vera Sanchez
Vinnie
Violet Defalco
Vi
W

Walter Hobb
Wayne Ricardo Sanchez
Wayne Webber
Whitney Miller
Maapähkinäöljy

Maapähkinäöljyä
Maapähkinäöljy on ruokaöljyä, jota valmistetaan maapähkinöistä. Sitä käytetään elintarviketuotannon lisäksi myös kosmetiikan raaka-aineena. Ihmiset, jotka ovat allergisia maapähkinöille, voivat saada oireita myös maapähkinäöljyyn jääneestä proteiinista.
Sitä käytetään usein kaakkoisaasialaisissa ruokalajeissa, kuten oliiviöljyä käytetään Välimeren alueella. Maapähkinäöljy kestää korkeampaa lämpötilaa kuin pääasiassa salaatinkastikkeisiin käytetyt tai matalaan paistolämpötilaan sopivat ruokaöljyt, kuten oliiviöljy, maissiöljy tai soijaöljy. Maapähkinäöljy kestää 218°C:n lämpötilaa savuamatta, kuten auringonkukkaöljy tai rypsiöljy. Maapähkinäöljyä käytetään myös salaatteihin ja kastikkeisiin.
Maapähkinäöljyn  sisältämät rasvahapot ovat suurelta osin tyydyttymättömiä ja täten sillä on tulehduksia ehkäiseviä vaikutuksia. Maapähkinäöljy sisältää myös soluja suojaavia 
ja vastustuskykyä parantavia antioksidantteja.
Transporter: The Series

| Transporter: The Series |
| --- | --- |
Tyyli:  toiminta, seikkailu, trilleri
Kestoaika:  45 minuuttia
Kehittäjä(t):  Alexander Ruemelin
Pääosissa:   Chris Vance  François Berléand  Andrea Osvárt 
Alkuperämaa:  Ranska, Kanada, Saksa
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   RTL Television  M6  HBO Canada / Super Écran  TNT
Esitetty:  11. lokakuuta 2012 –  14. joulukuuta 2014
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  24
Tunnuskappale:   "Working Man"  Sävellys Geddy Lee ja Alex Lifeson  Käsikirjoitus Rush  Esitys Danielle Armstrong 
Tuotanto
Tuottaja(t):  Susan Murdoch Klaus Zimmermann
Vastaava(t) tuottaja(t):   Brad Turner  Fred Fuchs  Timothy J. Lea 
Ohjaaja(t):   Stephen Williams  Brad Turner  Andy Mikita  T.J. Scott  Bruce McDonald  George Mihalka 
Säveltäjä(t):  Nathaniel Méchaly
Leikkaaja(t):   Roslyn Kalloo  Stephen Lawrence  Eric Goddard  David B. Thompson  Don Cassidy 
Kuvaaja(t):  David Herrington Stephen Reizes
Tuotantoyhtiö(t):   Lagardère  QVF  M6 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Transporter: The Series (ransk. Le Transporteur : la série) on Luc Bessonin ja Robert Mark Kamenin Transporter-elokuvien pohjalta luotu toimintasarja.
Sarjan esittäminen aloitettiin saksalaisella RTL Televisionin kanavalla 11. lokakuuta 2012. Marraskuussa 2015 kerrottiin, että toinen kausi jää sarjan viimeiseksi.
Juoni

Sarjassa seurataan elokuvista tutun Frank Martinin (Chris Vance) seikkailuja alamaailman kuriirina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chris Vance  | … |  Frank Martin   |
|  François Berléand  | … |  komisario Tarconi   |
|  Andrea Osvárt  | … |  Carla Valeri   |
|  Delphine Chanéac  | … |  Juliette Dubois   |
|  Charly Hübner  | … |  Dieter Hausmann   |
|  Violante Placido  | … |  Caterina "Cat" Boldieu   |
|  Mark Rendall  | … |  Jules Faroux   |
|  Dhaffer L'Abidine  | … |  Olivier Dassin   |
Tuotanto

Sarjan pilottijakson ohjasi Lost-sarjan tuottajana tutuksi tullut Stephen Williams.
Kuvauspaikkoina ovat toimineet muun muassa Pariisi, Berliini, Nizza ja Toronto.
Lokakuussa 2011 Chris Vance loukkaantui sarjan kuvauksissa ja se viivästytti koko tuotantoa.
Tuotantokaudet

| Kausi | Kausi | Jaksot | Ensiesitys> Avausjakso | Ensiesitys> Päätösjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 12 | 11. lokakuuta 2012 | 3. tammikuuta 2013 |
|  | 2 | 12 | 5. lokakuuta  2014 | 14. joulukuuta 2014 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Transporter: The Series Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Maarata

Maarata on 500 cc nelitahtisilla, kaksivaihteisilla, jarruttomilla metanolia käyttävillä moottoripyörillä tapahtuvaa kilpa-ajoa.
Laji muistuttaa speedwayta. Merkittävimmät erot ovat:
Ratapituus: Speedwayn ratapituudet ovat 260–425 m. Maaratakilpailussa käytetään pidempiä 450–1 500 m ratoja.
Speedwayssä rata-alue on tasainen, maaratakilpailuissa mutkat ovat sisäänpäin kallistettuja.
Pyörä: Speedwaypyörä on jousittamaton. Maaratapyörässä sallitaan jousitettu takarengas.
Suuremman radan johdosta maaratakilpailun erässä voi ajaa 6 kilpailijaa kerrallaan. Speedwayssä kilpailijoita on erää kohden neljä.
Suomessa ratana käytetään yleensä raviratoja. Vuonna 2012 Kauhajoelle valmistui Suomen ensimmäinen erityisesti moottoripyörille tarkoitettu maarata, jonka pituus on n. 650 metriä. Puhekielessä maarata-ajot tunnettiin jappiajoina. Nimitys syntyi kisakaytössä yleisestä J.A.P.-moottorista.
MDAX-indeksi

| MDAX-indeksi |
| --- | --- |

Perustettu:  19. tammikuuta 1996
Ylläpitäjä:  STOXX
Pörssi(t):  Frankfurtin pörssi
Osat:  50
Taso:  Mid cap
Liittyvät:   DAX-indeksi  SDAX-indeksi  TecDAX-indeksi 
ISIN:  DE0008467531
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
MDAX-indeksi on Frankfurtin pörssin osakeindeksi. Indeksi sisältää DAX-indeksin jälkeen 50 suurinta yhtiötä. MDAX:ia on laskettu 19. tammikuuta 1996 lähtien. Laskentaperuste on 30. joulukuuta 1987, arvolla 1000 pistettä.
Luettelo indeksin yhtiöistä

Indeksin yhtiöt 10. tammikuuta 2024:
Aixtron
Aroundtown
Aurubis
Bechtle
Carl Zeiss Meditec
CTS Eventim.
Delivery Hero
Deutsche Lufthansa
Encavis
Evonik Industries
Evotec
Fraport
Freenet
Fresenius Medical Care
Fuchs
GEA Group
Gerresheimer
Hella
HelloFresh
Hensoldt
Hochtief
Hugo Boss
Jenoptik
Jungheinrich
K+S
KION Group
Knorr-Bremse
Krones
Lanxess
LEG Immobilien
Nemetschek
Nordex
Puma
Rational
Redcare Pharmacy
RTL Group
Scout24
Siltronic
Sixt
SMA Solar Technology
Stabilus
Ströer
TAG Immobilien
Talanx
TeamViewer
Telefónica Deutschland
ThyssenKrupp
United Internet
Vitesco Technologies Group
Wacker Chemie
Lunta tupaan

| Lunta tupaan> Alas Smith and Jones |
| --- | --- |
Tyyli:  Komedia
Kestoaika:  n. 25 min
Luoja(t):  -
Pääosissa:  Mel Smith   Griff Rhys Jones
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  BBC
Esitetty:  31. tammikuuta 1984 – 14. lokakuuta 1998
Jaksoja:  62
Aiheesta muualla
IMDb 
Lunta tupaan (alkukieliseltä nimeltään vuosina 1984–1988 Alas Smith and Jones, vuosina 1989–1998 Smith and Jones) oli BBC:n vuosina 1984–1998 lähettämä brittiläinen sketsisarja, jonka pääosissa olivat Mel Smith ja Griff Rhys Jones. Suomessa sarjaa ovat näyttäneet Yle TV2 ja Subtv.
Sarja kulki komediasarja Ei yhdeksän uutiset viitoittamalla tiellä, jossa käytettiin tabuja rikkovia aiheita, kyseenalaista kieltä sekä Smithin ja Jonesin kasvokkain käytyjä keskusteluhetkiä. Monet sarjan käsikirjoittajat olivat toimineet myös Ei yhdeksän uutisten käsikirjoittajina.
Sarjan alkuperäinen nimi (suom. 'Valitettavasti Smith ja Jones') on sanaleikki yhdysvaltalaisesta televisiosarjasta Alias Smith and Jones, jonka pääosissa olivat Pete Duel ja Ben Murphy. Mel Smithin ja Griff Rhys Jonesin kasvokkain käydyt keskusteluhetket muistuttavat Duelin ja Murphyn keskusteluja – Smith on idiootti, joka tietää kaiken ja Jones idiootti, joka ei tiedä mistään mitään.
Vuonna 2006 Smith ja Jones palasivat ohjelman pariin esittelemällä sarjan parhaita kohtauksia ohjelmassa The Smith and Jones Sketchbook. Ohjelmassa esitettiin myös uusia sketsejä, jotka pohjautuivat aiemmin sarjassa nähtyihin keskusteluhetkiin.
Aiheesta muualla

Lunta tupaan BBC Comedy Guidessa (englanniksi)
Los Amaya

| Los Amaya> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1969– 
Tyylilaji:  katalonialainen rumba, populaarimusiikki
Kotipaikka:  Barcelona, Espanja
Laulukieli:  espanja
Jäsenet:  José Amaya Vázquez Delfín Amaya Vázquez
Infobox OKNimi-testi OK: 
Los Amaya on vuonna 1969 perustettu espanjalainen yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat romaniveljekset José (s. 1950) ja Delfín (s. 1952).
1970-luvun alkupuolen kappaleita olivat ”El jala jala” ja cover-versiot ”Caramelos”, ”Tequila ” ja ”Qué mala suerte la mía!”. Kansainvälinen menestyskappale oli vuonna 1978 julkaistu ”Vete”.
Debyyttialbumia Los Amaya y su combo gitano (1971) on kutsuttu tyylilajin merkkipaaluksi. Albumi sisältää muun muassa rumbaversiot Ennio Morriconen elokuvamusiikkikappaleista ”Vain muutaman dollarin tähden” (”La muerte tenía un precio”)  ja ”Hyvät, pahat ja rumat” (El bueno, el feo y el malo).
José ja Delfín Amayan täti oli flamencotanssija Carmen Amaya.
Diskografia (valikoima) > Albumit

Los Amaya y su combo gitano  (1971)
Nuevos exitos (1973)
Los Amaya (1973)
Tequila  (1975)
Nosotros los gitanos (1977)
Sentimiento gitano (1977)
Decirle a ella que vuelva (1979)
En la brecha (1981)
Ahora (1983)
Marylin (1987)
La vuelta al mundo en rumba (1991)
Perdoname mujer (1995)
Nosotros los rumberos (2003)
Vuelven... Los Amaya! (2012)
Diskografia (valikoima) > Kokoelmalevyt

Grandes exitos de Los Amaya (1979)
Grandes exitos (1988)
¡Bailen mi rumbita! Tributo a Los Amaya (2005)
A toda rumba (2008)
Afrorumba tropical (2013)
Amor gitano (2013)
Diskografia (valikoima) > Singlet

”Bailen mi rumbita/El calambre” (1972)
”El jala jala/Caramelo a kilo (Caramelos)” (1972)
”Malakatrá/Cuando el viento sopla” (1973)
”Tequila” (1975)
”Vete” (1977)
”Mil defectos/Chica bonita” (1978)
”Amor, amor” (1979)
Käännös suomeksi
Tynnelsö

Tynnelsö
Tynnelsön linna ja sen takana siintävä Norrviken.
| --- | --- |
Sijainti:  Strängnäs Södermanlandin läänissä Ruotsi
Vesialue:  Segeröfjärden, Mälaren 
Korkein kohta:  17 m mpy. 
Pinta-ala:  2,75 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  alle 10 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Soutaja Tynnelsön kartanollasalmen vastarannalla Selaönillä vuonna 1927.
Linnan laituri 1869 (piirros  Fr. Richardt).
Tynnelsön saari on Mälarenin saari Ruotsissa Strängnäsin kunnassa, joka sijaitsee Södermanlandin läänissä. Kuuluisin kohde saarella on Tynnelsön linna, joka kuului koko saaren omistajalle. Linna on nykyään valtion omistuksessa ja saaren maat on yksityistetty. Selaöniltä kulkee saarelle yksityisomistuksessa oleva lossi, jonka lossilaituri sijaitsee Tynnelsönin itärannalla.
Maantietoa

Tynnelsö on 3,4 kilometriä pitkä ja 1,4 kilometriä leveä. Sen pinta-ala on 725 hehtaaria eli 2,75 neliökilometriä. Saarella sijaitsevan Tynnelsön linnan tontti on erotettu muista saaren maista ja kuuluu rakennuksineen valtiolle. Saaren viljelymaat ovat olleet aina viljelyssä ja nykyinen toimija asuu saarella linnan lähellä.
Tynnelsö sijaitsee Mälarenin länsiosassa Strängnäsin saariston eteläosassa noin viisi kilometriä kaupungista Segeröfjärdenissä. Segeröfjärden kuuluu Tosterönin ja Selaönin väliin jäävään salmeen, jonka pohjoispuolista selkää kutsutaan Tynnelöfjärdeniksi ja aivan pohjoisinta selkää Morraröfjärdeniksi. Etäisyys Selaöniin 200–900 metriä ja Tosteröhön 700–900 metriä. Tynnelsön kaakkoispuolella sijaitsee pieni Långskär ja Hästholmen. Näiden eteläpuolella on Askholmen, jossa sijaitsee Strängnäsin purjehdusseura (Strängnäs Segelsällskap) . Tynnelsön lounaispuolella sijaitsee pitkänomainen harjusaari Stora Rullingen, joka on 1,8 kilometriä pitkä. Se seuralaisia ovat Stora Trollskär ja Lilla Trollskär. Tynnelsön luoteispuolella ovat matalat Svalbona ja pienet Trestenar. Selaönin rannassa sijaitsee yksinäinen Välaskär.
Tynnelsön linna

Linnan paikalla sijainnut maatila on keskiaikaista perua. Kerrotaan, että Kustaa Vaasa vietti kesiään täällä. Kaarle IX korjautti matalan talon ja korotti siitä renessanssityylisen linnan 1500-luvun ja 1600-luvun vaihteessa. Vaikka linna on suuri, on se ollut asumattomana 1700-luvulta asti. Erikoista on, että linnan nykyinen ulkoasu on peräisin 1800-luvulta ja viimeinen lisärakennus tehtiin 1820-luvulla. Vuodesta 1940 kuului linna Vitterhetsakademialle, joka luovutti sen vuodesta 2015 alkaen valtiolle. Linna on suljettu odottamaan tulevaa peruskorjausta.
Luontoarvoja

Saaren luoteispäässä sijaitsee Prästholmenin luonnonsuojelualue (Tynnelsö Prästholmens naturreservat, 67 ha) ja kaakkoispäässä sijaitsee Djurgårdin suojelualue (Tynnelsö Djurgårds naturreservat, 30 ha). Suojelualueet sisältävät erilaisia biotyyppejä, mutta yhteistä on jalot lehtipuumetsiköt, lehtipuutiheiköt ja puistomaiset hakamaat. Hakamaita on pidetty auki laiduntamalla ja hakkaamalla niitä. Avoimuutta ylläpidetään nykyäänkin laiduntamalla niillä eläimiä. Siellä täällä kasvaa ikivanhoja tammipuita, joiden rungon paksuus hakee vertaansa. Tammien rungoilla viihtyy monet harvinaiset jäkälät, sammalet ja sienet. Saaren vuorijalavaa vaivaa laajalle levinnyt hollanninjalavatauti, jonka seurauksena monet jalavat kuivivat pystyyn. Luoteispäässä Prästholmenilla ja laguunin ympäristössä kasvaa koskematon tammimetsä. Rantametsissä on tervaleppä yleisin puulaji. Metsä on yli satavuotias, mutta eräät yksilöt ovat huomattavasti paljon vanhempia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tynnelsö Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: sv:Tynnelsö & sv:Tynnelsö (ö)
Käännös suomeksi
Lunta

Lunta oli orimattilais-myrskyläläinen rockyhtye, joka julkaisi LP:n Pieninä palasina vuonna 1987. Yhtyeen alkuperäisessä kokoonpanossa soittivat rumpali "Pantse" Dahlsten, kitaristi Mikki Boo, kitaristi Matti Luhtala sekä laulaja/kitaristi Sakke Korhonen. Ensilevyn jälkeen rumpaliksi vaihtui Pietu Suni ja bassoa kiinnitettiin soittamaan Jesu Hämäläinen. Yhtye hajosi vuonna 1988.
Diskografia

Pieninä palasina Lighthouse LHLP 106, kesto 40 min 5 s
Hoplaa!
Aavikon yökerho
Isänmaa
Kovat kädet
Lunta
Kokenut neitsyt
Suomalainen mies
Penelope
Bahat haba
Tila
Turkis

Turkiksista valmistettuun turkkiin pukeutunut malli.
Turkis on vaatteiksi tai asusteiksi käytettävä muokattu eläimen nahka karvoineen.
Valmistus

Turkiksia valmistetaan tarhattujen ja villien eläinten nahoista. Metsästämällä hankitut eläinperäiset turkikset ovat olleet muinoin osa neandertalinihmisen ja nykyihmisen vaatetusta. Nykyään eläinperäisiä turkiksia tuotetaan länsimaissa pääasiassa tarhaamalla.
Valmistus > Turkkurin ammatti

Turkkuri osaa suunnitella, kaavoittaa, sovittaa ja valmistaa turkiksia. Turkkurit työskentelevät turkisalan yrityksissä tai yrittäjinä.
Suomessa ammattiin voi valmistua joko suorittamalla tekstiili- ja vaatetusalan perustutkinnon ammattikoulussa vaatetukseen suuntautuen, valmistumalla artesaaniksi opiskellen vaatetusalaa käsi- ja taideteollisuusalan oppilaitoksessa tai suorittamalla turkkurin ammattitutkinnon näyttötutkintona. Näyttötutkintona voi suorittaa myös turkkurimestarin erikoisammattitutkinnon.
Yleisiä turkiseläimiä

chinchilla
hilleri
hylje
kani
kettu ja naali sekä niiden lukuisat värimuunnokset, yleisimmät:
sinikettu – tarhatun naalin kauppanimike
hopeakettu – punaketun alun perin luonnosta löytynyt värimutaatio
kissa
koira
lammas
majava
minkki
nutria
orava
piisami
saukko
soopeli
supikoira
Suomessa kasvatettavia turkiseläimiä ovat minkki, suomensupi sekä sini- ja hopeakettu.
Turkisten vastustus

EU-maissa kissoista ja koirista peräisten olevien turkisten tuottaminen, maahantuonti, maastavienti, myynti ja markkinointi on kielletty.
Lainsäädännöllisten rajoitusten ohella lukuisat muotisuunnittelijat, tekstiilivalmistajat ja vaateliikkeet ympäri maailmaa ovat vapaaehtoisesti kieltäytyneet käyttämästä eläinperäisiä turkiksia vaatteidensa materiaalina. Turkiksista mallistoissaan luopuneita muotisuunnittelijoita ja -taloja ovat muun muassa Giorgio Armani (omistaa vaateliikkeet Giorgio Armani, Emporio Group, AJ Armani Jeans ja Armani Casa), Hugo Boss, Tommy Hilfiger, Gucci ja Calvin Klein.
Tekoturkikset

Tekoturkiksia voidaan valmistaa luonnonkuiduista kuten hampusta ja puuvillasta. Tekokuituisia tekoturkiksia valmistetaan akryylistä, polyesteristä ja muista synteettisistä kuiduista, tai muuntokuiduista kuten viskoosista.
Yhden keinokarvatakin valmistamiseen voi kulua jopa kymmenen tynnyrillistä öljyä. Takit ovat useimmiten akryylia, polyesteria ja nylonia. Pesun yhteydessä esimerkiksi akryylistä valmistetusta vaatteesta irtoaa keskimäärin 1 900 mikromuovihiukkasta, jotka päätyvät saastuttamaan meriä.
Pistokokeissa on paljastunut, että monet hupuissa ja kauluksissa käytettävät karvat, joiden sanotaan olevan keinokuitua, ovat todellisuudessa aitoa turkista. Esimerkiksi supikoiran turkki tulee halvemmaksi kuin keinokarva, sillä suurin osa vaatteista on valmistettu Kiinassa, jossa turkiseläinten pitoa tai kohtelua ei säädellä minkäänlaisella lainsäädännöllä.
Talvitakeissa käytettävä hupun turkisreunus ei ole vain somiste, vaan sillä on käytännön tarkoitus. Reunus luo lämpimämmän mikroilmaston kasvojen ympärille ja suojaa näin kylmältä ja viimalta. Tätä ovat hyödyntäneet pukeutumisessaan monet pohjoisten seutujen alkuperäisasukkaat, kuten esimerkiksi inuiitit.
EU:n lainsäädännön mukaan tuotteesta on selvittävä, mikäli se sisältää tekstiilien lisäksi eläinperäisiä osia. Virheellisistä tai valheellisista merkinnöistä ei kuitenkaan seuraa valmistajille sakkoja, joten merkinnöissä on usein puutteita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Eläinperäisten turkisten tuottajia

Kansainvälinen turkiskaupan liitto (Arkistoitu – Internet Archive)
Fur Commission USA
Euroopan turkistuottajien kattojärjestö (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Eläinperäisten turkisten kritisoijia

Animalian tietopaketti turkistarhauksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen turkistarhauksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
PETA:n sivut turkistuotannosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Fur Free Alliance
Turkiskauppias Albertasta 1890-luvulla
Lunohod 2

Lunohod 2.
Lunohod 2 oli Neuvostoliiton toinen kuukulkija. Se laukaistiin Luna 21 -luotaimen kanssa Mare Serenitatisiin eli Kirkkauden mereen Lunohod 1:n jälkeen tammikuussa 1973. Laukaisu tapahtui 8. tammikuuta 1973 ja Kuuhun laskeutuminen 15. tammikuuta 1973.
Lunohod 2 oli 135 cm korkea, ja sen massa oli 840 kg. Sen pituus oli 170 cm ja leveys 160 cm. Sen kussakin kahdeksassa pyörässä oli itsenäinen jousitus, oma moottori ja jarru. Kuukulkijalla oli kaksi nopeusaluetta: n. 1 km/h ja n. 2 km/h.
Lunohod 2:ssa oli kolme televisiokameraa, joista yksi oli sijoitettu korkealle suunnistusta varten ja pystyi ottamaan korkealaatuisia kuvia 3,2, 5,7, 10,9 ja 21,1 sekunnin valotusajoilla. Näitä kuvia tutki Maassa oleva viisihenkinen ohjaustiimi, joka lähetti kuukulkijaan komentoja reaaliajassa. Energialähteenä oli aurinkopaneeli. Radioaktiivisen polonium-210-isotoopin lämpöä käytettiin kuukulkijan lämmittämiseen Kuun pitkän yön aikana. Kuukulkijassa oli neljä panoraamakameraa.
Yksityiskohta kuukulkijan mallin pyöristä.
Tieteellisiä mittalaitteita olivat maaperän mekaaninen mittauslaite, Auringon röntgensäteilyä mittaava laite, astrofotometri näkyvän ja ultravioletin valon mittaamiseen, magnetometri, joka oli sijoitettu kuukulkijan eteen 2,5 metrin varren päähän, radiometri, valoilmaisin (Rubin-1) lasermittauksia varten ja ranskalainen laserheijastin. Laskeutuja ja kuukulkija painoivat yhteensä 1 814 kg.
Richard Garriott hankki joulukuussa 1993 Sotheby'sin huutokaupasta Lunohod 2:n ja eräitä muita neuvostoliittolaisia avaruusesineitä omistukseensa.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lunohod 2:n toiminta Kuussa

Kuukulkija kulki Kuun päivän aikana pysähtyen välillä lataamaan akkujaan aurinkopaneelinsa avulla. Kuun yöaikaan kuukulkija lepäsi radiotooppisen isotooppinsa lämmittämänä.
Lunohod 2 toimi noin neljän kuukauden ajan, kulki 37 km ja lähetti 86 panoraamakuvaa ja yli 80 000 televisiokuvaa. 4. kesäkuuta 1973 Lunohod 2 -ohjelman ilmoitettiin päättyneen, mikä herätti arveluja, että kuukulkijaa ei saatu enää käyntiin vian takia tai että sitä ei enää saatu hereille Kuun pitkän yön jäljiltä. Kuukulkijan laserheijastin oli sellaisessa asennossa, ettei sitä voitu enää käyttää, ja siksi vikaantumisen oletettiin tapahtuneen äkillisesti.
Myöhemmin todettiin, että luotaimen avoin kansi oli 9. toukokuuta koskettanut kraatterin reunaa ja peittynyt kuupölyyn. Kun kansi suljettiin, erittäin hyvin lämpöä eristävä pöly peitti jäähdyttimen. Seuraavana päivänä lennonvalvojat huomasivat luotaimen sisäisen lämpötilan nousevan liian korkeaksi, ja kuumuus johti luotaimen tuhoutumiseen. Kulkijan signaali menetettiin 11. toukokuuta.
Lunohod 2:n sijaintikuva LRO:n kuvaamana. Iso valkoinen nuoli osoittaa sijainnin, pienemmät nuolet reittiä ja musta nuoli kohtalokasta kraatteria, josta luotain kuopaisi mukaansa kuupölyä, ennen kuin sammui kuljettuaan 880 metriä eteenpäin.
Maarat an-Numanin piiritys

Marran taistelu oli ensimmäisen ristiretken aikainen taistelu, joka käytiin Maarrat an-Numanin kaupungissa. Sen jälkeisen ruokapulan aikana ristiretkeläiset joutuivat turvautumaan kannibalismiin, mikä pysyi muslimien muistoissa pitkään.
Taustaa

Raimund IV:n ja Taranton Bohemundin johtamien joukkojen vallattua onnistuneesti Antiokian, he alkoivat tehdä hyökkäyksiä maaseudulle talven aikana. Ristiretkeläiset eivät olleet kyenneet suojelemaan ruoka- ja varustekuljetuksiaan, mikä oli johtanut nälkään ja kunnollisten varusteiden puutteeseen sotilaiden keskuudessa. Heinäkuussa 1098, Raimund Pilet, Toloisen Raimundin armeijassa taistellut ritari, johti retkikuntaa Maarrat an-Numaniin. Siellä hänen joukkonsa kohtasivat paljon suuremman muslimivaruskunnan ja kärsivät suuria menetyksiä. Kesän aikana muut ristiretkeläiset jatkoivat matkaansa etelään ja valtasivat useita pieniä kaupunkeja saapuen viimein Maarrat an-Numaniin marraskuussa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Siege of Ma'arrat al-Numan
Käännös suomeksi
Lyhytheinäpreeria

High Plainsien lyhytheinäpreeriaa.
Lyhytheinäpreeria on puolikuiva aroalue, jota luonnehtivat tupasmaisesti kasvavat lyhyet heinä- ja ruohokasvit. 
Aikoinaan Yhdysvaltain lyhytheinäpreeria oli biisonin asuinaluetta. Myös Argentiinan pampa on lyhytheinäistä aroa.
Uima-allas

50 metrin uima-allas Skotlannissa.
Uima-allas on vedellä täytetty allas, joka on tarkoitettu uimista varten.
Historiaa

Jo antiikin ajalla kreikkalaiset ja roomalaiset rakensivat uima-altaita urheilijoiden ja sotilaiden harjoittelua, mutta myös erilaisia vedessä pelattavia pelejä varten. Rooman keisareilla oli omat henkilökohtaiset uima-altaansa, joissa oli myös kaloja.[lähde? ]
Kilpauinti

Kansainvälisen uintiliiton FINAn sääntöjen mukaan kilpauima-altaan pituus on 25 tai 50 metriä ja syvyys vähintään 1,35 metriä. Kilpailuja järjestetään erikseen lyhyellä ja pitkällä radalla. Olympialaisissa ja pitkän radan MM-kisoissa altaan pitää olla 50 metriä pitkä jaettuna 2,5 metrin leveisiin ratoihin, joista kahta reunimmaista ei käytetä. Veden lämpötilan pitää olla 25–28 celsiusastetta, valaistuksen vähintään 1 500 luxia ja syvyyden vähintään 2 metriä. Myös rataköysien värityksistä ja merkkilippujen paikoista on omat määräyksensä.[lähde? ]