stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prirazlomnaja
Öljyntuotannon käynnistymisen valmistelu

Lautta siirrettiin Barentsinmerelle elokuussa 2011. Lautta ankkuroitiin ja tuotannon valmistelut aloitettiin, alkuperäisenä tavoitteenaan saada tuotanto käyntiin vuonna 2012. Gazpromin mukaan öljykentältä on mahdollista tuottaa parhaimmillaan 6,6 miljoonan tonnia öljyä vuodessa. Porauslautan tuotantosuunnitelmien toteutuessa siitä tulee rahtimääränsä puolesta yksi Nenetsian autonomisen piirikunnan suurimmista laivaliikenteen rahtauspisteistä.
Lautalle asetettiin hinauksen jälkeen 3 merimailin suuruinen meriliikenteen vaara-alue. Jo aiemmin tuotantotoiminnan tueksi rakennettiin vuosina 2006–2007 kaksi jäätä särkevää monikäyttöalusta ja vuosina 2009–2010 öljykuljetuksia varten kaksi Murmanskin sataman luo Kuolanvuonoon sijoitetulle varastotankkerille öljyä kuljettavaa öljytankkeria.
Tuotannon alkamista on siirretty useaan otteeseen. Tähän vaikuttivat osaltaan ympäristöjärjestöjen mielenilmaukset. Niiden jälkeen Gazprom myönsi tarpeen lykätä porausten aloittamista, vedoten turvallisuusvaatimusten parannustarpeisiin. Prirazlomnaja sijaitsee arktisella alueella, jonka luonto on haavoittuva. Laaja arktista meriympäristöä turvaamaan perustettu Nenetsian luonnonpuisto on porauslautasta osin jo alle 50 kilometrin etäisyydellä.
Joissain arvioissa porauslautan arvioitiin hinatun paikalle jo alkujaan tuotantoteknisesti keskeneräisenä. Siten tuotannon arveltiin alkavan vasta vuoden 2013 loppupuolella. Gazprom lupasi vuosikertomuksessaan 2012, että Prirazlomnajan öljykentältä saadaan öljyä jo vuoden 2013 aikana. Elokuussa 2013 täsmennettiin, että ensimmäisen öljylähteen poraus alkaa lokakuussa 2013 ja saadaan valmiiksi vuoden loppuun mennessä. Tuotannon aloittamisesta raportoitiin lopulta 20. joulukuuta 2013.
Gazpromin tavoitteena on nostaa tuotanto 6,6 miljoonaan tonniin vuodessa vuonna 2018 mennessä. Myös läheisen Petšoranmeren Dolginskajan öljykentän tutkimukset jatkuvat vuosina 2013–2014. Yhtiön tavoitteena on käynnistää tuotanto tällä Barentsinmeren kaakkoisosan öljykentällä vuonna 2020.  Dolginskajan kentälle siirtymisen on arvioitu olevan helpompaa sen sijatessa verraten lähellä suurempaa Prirazlomnajan kenttää.
Valtioenemmistöinen Gazprom on pyrkinyt saamaan miljardiluokan alennuksia veroihinsa vetoamalla muun muassa arktisen öljyntuotannon viivästymiin ja vuoden 2016 jälkeen alkaville hankkeille kaavailtuihin verohelpotuksiin. Operaatiovastuun tuotannosta ottanut Gazprom Neft sai vuonna 2012 hankittua 50 % alennuksen tuotannon vientitulleihin.
Ympäristöjärjestöjen mielenilmauksia

Ympäristöjärjestö Bellona on kantanut huolta muun muassa Venäjän öljyvahinkojen hoidon heikosta tasosta, Barentsinmeren merenpohjalta mitattujen öljyjäämien lisääntymisestä, Venäjän öljyntorjuntakyvystä yleisesti maan luoteisosissa ja merialueilla sekä erityisesti Prirazlomnojen tuotantolauttan ja öljykentältä porattavan öljykuljetuksiin liittyen.
Elokuussa 2012 kuusi Greenpeacen aktivistia, järjestön kansainvälisen työn johtajan Kumi Naidoon johdolla, kiipesi 24. elokuuta osana mielenilmaustaan porauslautan laidalle. Porauslautan lähettyville saavuttiin ympäristöjärjestön tukialus Arctic Sunrisella, josta joukko mielenosoittajia lähti kumiveneillä lautan luo. Mielenosoittajat viettivät lautalla 15 tuntia. Nandoon mukaan mielenosoittajat ymmärsivät pidätysriskin kasvamisen sen jälkeen, kun Venäjän rajavartiolaitos oli saapunut kahdella helikopterilla porauslautalle. Tätä aiemmin merivartioston alus oli tarkkaillut mielenilmaisua siihen puuttumatta.  Ympäristöjärjestö kiinnitti viiden päivän tempauksellaan kansainvälistä huomiota esimerkiksi lautan puutteellisiin suunnitelmiin öljypäästöjen varalta ja siihen, että Venäjän alkuperäiskansat vastustivat porausaikeita.
Vuoden 2013 syyskuun 18. päivänä kaksi Greenpeacen aktivistia yritti nousta jälleen kumiveneistä Gazpromin lautalle. Venäjän rannikkovartiosto keskeytti nopeasti tämän suurta huomiota herättäneen mielenilmaisun. Seuraavana päivänä venäläiset rannikkovartoston joukot nousivat helikoptereista porauslautan turva-alueella poistumiskäskyä uhanneelle Arctic Sunriselle. Ympäristöjärjestön mukaan porauslautta sijaitsi kuitenkin kansainvälisillä vesillä ja heidän oma tukialuksensa pysytteli lautasta usean sadan metrin päässä. Takavarikoitu Greenpeacen alus hinattiin Murmanskiin, jossa kaikki laivalla olleet 30 henkeä määrättiin tutkintavankeuteen kahdeksi kuukaudeksi.  He saivat alustavan syytteen Venäjän rikoslain yleistä turvallisuutta vastaan koskevia rikoksia käsittelevän 24. luvun merirosvousta käsittelevän 227. pykälän mukaan.
Aiheesta muualla

Sevmaš-telakan sivu jäävahvisteisesta Prirazlomnaja-porauslautasta (venäjäksi) (sevmash.ru)
Saarela, Sini (blogisti): Paluu Prirazlomnajalle – pysäytämme Gazpromin öljynporauslautan (greenpeace.org)
Fedrralnyi zakon ot 31. julja 1998 g. N 155-FZ "O vnutrennih morskih vodah, territorialnom more i priležaštšei zone Rossijskoi federatsii" ( s. izmenenijami i dopolnenijami)/ eli Venäjän merirajoja määrittelevä asetus 31.7.1998 (venäjäksi) (garant.ru)
Ugolovnyi kodeks RF (Venäjän federaation rikoslaki) (venäjäksi) (uk-rf.com)
Prirazlomnoye oil field (kentän historiaa) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (shelf-neft.gazprom.ru)
Coastal infrastructure (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (shelf-neft.gazprom.ru)
Venäläinen postimerkki öljylautasta (2015).
Pueblan maanjäristys 2017

| Pueblan maanjäristys 2017 |
| --- | --- |

Päivämäärä:  19. syyskuuta 2017 13.14 CDT (18.14 UTC)
Magnitudi:  7,1 (Mw)
Syvyys:  51,0 km
Episentrumin sijainti:  18.584°N, 98.399°W 
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:  Meksiko
Henkilövahingot:  ainakin 225
   
Vuoden 2017 Pueblan maanjäristys tapahtui 19. syyskuuta 2017 kello 13.14 paikallista aikaa keskisen Meksikon Pueblan osavaltiossa. Maanjäristyksen voimakkuus oli 7,1 momenttimagnitudia ja sen keskus sijaitsi 51 kilometrin syvyydessä maan alla. Maanjäristys aiheutti vahinkoja laajalla alueella ja ainakin 225 ihmisen uskotaan kuolleen järistyksessä. Taloja sortui pääkaupungissa Méxicossa noin 125 kilometrin päässä järistyskeskuksesta. Maanjäristys tapahtui alle kaksi viikkoa edellisen, noin sata ihmishenkeä Meksikon eteläosissa vieneen syyskuun 7. päivän maanjäristyksen jälkeen. Järistys sattui myös tuhansia uhreja vaatineen vuoden 1985 suuren maanjäristyksen vuosipäivänä, jolloin Meksikossa on perinteisesti pidetty maanjäristysharjoituksia.
Alueen tektoninen tausta

Meksikon Tyynenmeren rannikko sijaitsee kahden litosfäärilaatan rajalla. Alueella mereinen Kookossaaren laatta työntyy suuremman mantereisen Pohjois-Amerikan laatan alle, mikä aiheuttaa laattojen rajan ympäristöön toistuvia maanjäristyksiä. Litosfäärilaattojen välinen alityöntövyöhyke on osa suurempaa Tyynenmeren tulirengasta. Koska Pueblan maanjäristyksen keskus sijaitsi suhteellisen kaukana noin 300 kilometriä koilliseen laattojen rajalta, maanjäristyksen uskotaan aiheutuneen Pohjois-Amerikan laatan alle astenosfääriin vajoavan Kookossaaren laatan sisäisistä jännitteistä.
Aikaisemmat tapahtumat

Meksikon eteläosiin iski voimakas 8,1 momenttimagnitudin maanjäristys 7. syyskuuta alle kaksi viikkoa ennen Pueblan maanjäristystä. Syyskuun 19. päivä on Meksikon vuoden 1985 suuren maanjäristyksen vuosipäivä, jolloin Meksikossa perinteisesti pidetään maanjäristysharjoituksia. Monissa pääkaupungin Méxicon rakennuksissa pidettiin maanjäristyksen evakuointiharjoitus kello 11 vain noin kaksi tuntia ennen Pueblan järistystä.
Maanjäristys

Maanjäristys tapahtui tiistaina 19. syyskuuta iltapäivällä kello 13.14.39 paikallista Meksikon keskistä aikaa. Sen järistyskeskus oli 51 kilometrin syvyydessä Pueblan osavaltion alueella kahdeksan kilometriä kaakkoon Atencingon kaupungista lähellä San Juan Rabosoa. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus (USGS) mittasi maanjäristyksen voimakkuudeksi 7,1 momenttimagnitudiasteikolla.
maanjäristyksen osittain sortama rakennus Méxicossa
pelastustöitä sortuneen rakennuksen raunioilla Méxicossa
maanjäristyksessä tuhoutunut rakennus Morelosissa
Vaikutukset

Maanjäristys aiheutti huomattavia vahinkoja ja ainakin 225 ihmisen kuoleman. Suuria vahinkoja kärsittiin Morelosin osavaltiossa, jossa kuoli ainakin 42 ihmistä. Pueblan osavaltiossa tiedetään kuolleen ainakin yksitoista ihmistä. Estado de Méxicon osavaltiossa on kuollut ainakin kahdeksan. Maanjäristys aiheutti tuhoa myös pääkaupungissa Méxicossa, jossa on sortui ainakin 27 rakennusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pueblan maanjäristys 2017 Wikimedia Commonsissa
Shin Hye-sun

| Shin Hye-sun |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1989 (ikä 35) Soul, Korean tasavalta
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2012–
Aiheesta muualla
IMDb
Shin Hye-sun (hangul: 신혜선, s. 31. elokuuta 1989 Soul, Korean tasavalta) on korealainen näyttelijä.
Lavastus

Piiritettyä Château de Châlus-Chabrolia esittävä lavasterakennelma vuoden 2010 Robin Hood -elokuvan kuvauspaikalla.
Lavastus on teatteriesitysten, elokuvien ja televisio-ohjelmien visuaalisen ilmeen tekoa. Lavastuksen tarkoitus on siis rakentaa tapahtumaympäristö sisältöä vastaavaksi, ja se on usein ympäristön ja puvustuksen muodostama kokonaisuus. Lavastuksen lähtökohtana voi olla kuvauspaikan muokkaaminen, lavasteiden rakentaminen sisätiloihin tai uuden digitaalisen ympäristön luominen.
Lavastuksesta katsoja voi päätellä seuraavia asioita:
aika: ollaanko jossakin selvästi tunnistettavassa ajankohdassa, useissa eri ajoissa vai jossakin täysin ajattomassa tilassa
paikka: missä kaikki tapahtuu, onko kyseessä jokin oikeasti olemassa oleva paikka vai esimerkiksi päähenkilön "sielunmaisema"
tunnelma, jonka voi havaita esimerkiksi väreistä ja materiaaleista
Lavastaja voi tehdä suunnitelmastaan pienoismallin, jonka pohjalta lavastus toteutetaan. Esimerkiksi Suomen kansallisoopperassa on lisäksi teknisen alan ihmisiä, jotka tekevät pienoismallin pohjalta rakennepiirrokset. Lavasteita tekemässä on usein tarpeen mukaan esimerkiksi puuseppiä, metallimiehiä, lavastemaalareita ja verhoilijoita.
Jatkuvakäyttöisten teatteri- ja tv-sarjalavasteiden tulee olla mahdollisimman kestäviä, jotta ne kestävät siirtelyä ja purkamista. Samalla niiden pitää olla myös kevyitä ja helppoja käsitellä.
Kirjallisuutta

teemanumero lavastuksesta ja erikoistehosteista, Filmihullu 2/1996.
Aiheesta muualla

Virtuaalilavastamo (Arkistoitu – Internet Archive)
Lavastajan työstä
Shimo-Inan piirikunta

Shimo-Inan piirikunta (jap. 下伊那郡, Shimoina-gun) on yksi Japanin Naganon prefektuurissa sijaitsevista piirikunnista. Piirikunnassa asuu 57 207 asukasta, sen väestötiheys on 45,04 asukasta neliökilometrillä ja pinta-ala 1 270 neliökilometriä.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 67 810 |  |
| 2000 | 67 803 | -7 |
| 2005 | 66 899 | -905 |
| 2010 | 64 169 | -2 130 |
| 2015 | 60 619 | -3 550 |
| 2020 | 57 207 | -3 411 |
Kunnat

Achi
Anan (Nagano)
Hiraya
Matsukawa
Neba
Ōshika
Shimojō
Takagi
Takamori
Tenryū
Toyooka
Urugi
Yasuoka
Rajajääkäripataljoona 4

Rajajääkäripataljoona 3/4:n komppanian miehistöä.
Rajajääkäripataljoona 4 (RjP 4) oli Suomen maavoimien rajamiehistä koottu pataljoona jatkosodassa. Se perustettiin Syvärillä 4. joulukuuta 1941. Pataljoona kunnostautui viivytys- ja torjuntataistelussa vetäytymisvaiheen aikana ja se lakkautettiin 27. marraskuuta 1944, jolloin vakinaisessa palveluksessa olleet rajamiehet siirrettiin rajanvartiointitehtäviin uudelle rajalle ja reserviläiset kotiutettiin.
Perustaminen

Suomen VI armeijakunta antoi pataljoonan perustamisesta 21. marraskuuta 1941 käskyn, joka toteutettiin 4. joulukuuta 1941 Syvärin kaupungissa (Podporozessa). Pataljoonan rungon muodosti jatkosodan hyökkäysvaiheessa armeijakunnan kärkiyksikkönä edennyt 44. rajajääkärikomppania (44. RjK), joka oli kasvanut hyökkäysvaiheen aikana pataljoonan vahvuiseksi osastoksi nimellä Yhdistetyt Rajakomppaniat (YRK). Siihen kuului kolme kiväärikomppaniaa sekä konekiväärikomppania. Pataljoonan 2. komppania muodostettiin Tohmajärveltä lähteneestä 14. rajajääkärikomppania (14. RjK) muodostettiin pataljoonan 2. komppania, mutta se  liittyi pataljoonaan vasta helmikuun alussa 1942. Pataljoonan 3. komppania muodostettiin Uukuniemeltä lähteneestä 53. rajajääkärikomppaniasta.
Taistelut

Korpiselkä – 1941 (suomalaisten suurhyökkäys Karjalan Armeijakunnan alueella),
Jalovaara - 1941,
Varloi – 15.8.-13.9.1941 (noin kuukauden kestänyt metsätaistelu),
Syvärin asema – 17.9.1941,
Sjargozeron 1941,
Bataševskaja 1941,
Kimjärvi – lokakuu 1941 (venäläisten vastahyökkäys ja kirgiisimotti),
Gora - 19.12.1941-13.1.42 (venäläisten ensimmäinen suurhyökkäys Aunuksen rintamalla),
Pertjärvi – 13.-20.4.1942 (venäläisten toinen suurhyökkäys Aunuksen rintamalla),
Juksova (Juksa) – 9.1.1943 -18.6.1944 (asemasotaa ja partiointia),
Tokkari – juhannus 23.-25.6.1944 (viivytystaistelu),
Tulemajoki – 4.-5.7.1944 (torjuntataistelu, pataljoonan komentaja jää vangiksi),
Kauniskangas – 6.-7.7.1944 (torjuntataistelu),
Kagrakangas – 10.7.1944 (torjuntataistelu),
Kontro – 18.-20.7.1944 (torjunta- ja mottitaistelu) ja
Ruotausjärvi – 23.7.alkaen aselepoon 18.9.1944 saakka.
Taistelut > Hyökkäysvaihe 1941

Karjalan armeijan yleishyökkäys käynnistyi 10. heinäkuuta 1941 klo. 15.00. Yleishyökkäystä edelsi useita päiviä kestäneet tunnustelevat hyökkäykset hyökkäysasemien tiedustelemiseksi. Hyökkäyksen painopiste oli kenraalimajuri Talvelan VI armeijakunnan lohkolla, missä pyrittiin mahdollisimman nopeaan läpimurtoon Korpiselässä ja Värtsilässä. Päähyökkäys ei edennyt kaikkialla toivotusti puolustavan jo talvisodassa ansioituneen Neuvostoliiton 168. jalkaväkidivisioonan tehdessä ankaraa vastarintaa. Korpiselän kirkonkylä ja Värtsilä vallattiin 11.7. veristen taistelujen jälkeen. RjK 44 hyökkäsi armeijakunnan kärkiyksikkönä.
Hyökkäyksen painopisteen suunnassa venäläisillä oli nauhamainen puolustus, eikä merkittäviä reservejä. Suomalaisilla oli paikoittain jopa kolminkertainen miesylivoima. Murto Korpiselässä laajeni nopeasti suomalaisen VI Armeijakunnan painostuksessa. Etummaisina hyökkäsivät 5. ja 11. divisioona ja rajajääkärikomppaniat. Suomalaisten tekemän laajan saarrostavan hyökkäyksen seurauksena neuvostojoukkojen vastarinta luhistui nopeasti ja jo 15. heinäkuuta 5. divisioonan kärkijoukot saavuttivat Laatokan rannan Koirinojalla. Tämän jälkeen Paavo Talvelan komentama VI armeijakunta jatkoi Laatokan rantatietä kohti itää. VI armeijakunta juuttui vähäksi aikaa rajuihin taisteluihin Pitkärannasta, Salmista ja Kolatselästä. Vallattuaan Pitkärannan, Salmin ja Kolatselän VI armeijakunta jatkoi eteenpäin, kunnes se saavutti vanhan valtakunnan rajan ja ylitti sen. Mannerheim antoi tällöin käskyn hyökkäyksen pysäyttämisestä. Syynä olivat muiden suomalaisjoukkojen heikompi menestys Sortavalan suunnalla ja pohjoisessa Karjalan armeijan alueella. Vielä 24. heinäkuuta suomalaiset valloittivat Vieljärven ja kaivautuivat asemiin. Suomalaisten etenemisraja kulki linjalla Matkaselkä-Hämekoski-Laatokka-Tuulos-Vieljärvi-Sotjärvi-Loimola-Tolvajärvi-Ontrovaara. Puna-armeijan vahvistuksiksi saapuneet 272. divisioona ja 3. divisioona aloittivat vastahyökkäyksen Tuuloksessa ja Vieljärvellä. Suomalaiset torjuivat hyökkäykset elokuun alkuun mennessä.
Heti VI Armeijakunnan hyökkäyksen keskeydyttyä ryhtyi Päämaja keskittämään joukkoja Tolvajärvelle ja Sortavalaan ja alueille, missä hyökkäysmenestys oli ollut laimeaa. Syynä heikkoon menestykseen Ilomantsin suunnalla olivat tykistön puute ja neuvostojoukkojen tehokas vastarinta. Hyökkäys oli keskeytyksissä siihen asti, kunnes Karjalankannas oli vallattu. Tämän jälkeen aloitettiin hyökkäys Itä-Karjalaan.
Osasto Lagus valtasi Aunuksen kaupungin 5.9. ja Syväri saavutettiin Lotinanpellossa 7.9. Seuraavana päivänä vallattiin Prääsän tiesolmu sekä Syvärin asema ja katkaistiin Muurmannin rata. Neuvostoliitto pystyi tämänkin jälkeen ylläpitämään liikennettä Vologdan ja Murmanskin välillä, uuden Sorokan kohdalla Muurmannin rataan Arkangelin radasta yhtyvän radan avulla.
Taistelut > Petroskoin (Petrozavodskin) valtaus

Suomalaisten hyökkäys Petroskoin valtaamiseksi alkoi 17. syyskuuta. Hyökkäykseen osallistuivat VI armeijakunnan ja VII armeijakunnan voimat. VII armeijakunnan eteneminen jäi hitaaksi, kun vastassa olleiden neuvostojoukkojen lukumäärä oli suunnilleen sama kuin hyökkäävien suomalaisten joukkojen vahvuus. Syvärin suunnalla VI Armeijakunta eteni Äänisjärvelle jo 24. syyskuuta ja armeijakunnan joukot jaettiin kahteen osaan hyökkääviksi kiiloiksi: puolet joukoista jatkoi pohjoiseen kohti Petroskoita ja puolet etelään kohti Voznesenjaa. 1. lokakuuta suomalaiset valtasivat Petroskoin nimeten sen Äänislinnaksi. Valtausta seuranneena päivänä Hitler lähetti Mannerheimille onnittelusähkeen valtauksen johdosta.
VI Armeijakunnan esikunta antoi 2. lokakuuta 7. Divisioonalle käskyn vallata sillanpää Syvärin eteläpuolelta. Rajajääkärit olivat edenneet Syvärille jo 7.9. Lotinanpellossa ja ylittivät Syvärin 17.9. edeten kohti Syvärin suuntaisesti Bulejevan, Shemenskin, Homorovitsan ja Juksovan kautta kulkevaa tietä. Tavoitteena oli mahdollistaa liikenne Podporožen ja Voznesenjan välillä. Divisioonan pääjoukkojen Syvärin ylimenoa hidasti omien joukkojen kieltäytymiset. Kahdesti pääjoukkojen hyökkäys epäonnistui joukkojen kieltäydyttyä ylittämästä Syväriä.
Taistelut > Pertjärven taistelut huhtikuussa 1942

Neuvostojoukot aloittivat keväällä 1942 suurhyökkäyksen 11. huhtikuuta kelirikkoisella Syvärin rintamalla iskemällä suomalaisten heikkoon kohtaan, lähes miehittämättömälle erämaaosuudelle Suomen 17. ja 11. divisioonan saumaan Šemenskin ja Pertjärven välisellä vaikeakulkuisella korpialueella. Hyökkäyksen todennäköinen tavoite oli katkaista Syvärin-Ostan maantie ja avata tilaisuus suomalaisten ajamiseen pois Syvärin itäpuolelta.
Hyökkäys tuli Aunuksen kannaksen puolustuksesta vastaavalle suomalaisten sotilasjohdolle yllätyksenä. Suomalaiset eivät uskoneet venäläisten hyökkäykseen kelirikon aikana. Hyökkäys saatiin torjuttua suomalaisten keskitettyä lisää joukkoja puolustuksen tueksi ja maaston muututtua kulkukelvottomaksi. Taistelut käytiin liejun ja mudan täyttämissä taisteluasemissa ja juoksuhaudoissa. Aloite siirtyi suomalaisille ja hyökkäävä neuvostorykmentti motitettiin Pertjärvellä. Sitkeästi taistellut motti antautui 18. huhtikuuta.  Venäläisten ylivoimaisin joukoin aloittama keväthyökkäys päättyi suomalaisten merkittävään voittoon Šemenskin-Pertjärven taisteluissa. Vihollisen tappiot Syvärin kelirikkotaisteluissa arvioitiin noin 14 000 mieheksi. Suomalaisten tappiot olivat 2 165 miestä, joista kaatuneita oli 440 miestä. Kevään 1942 torjuntavoittojen jälkeen taistelutoiminta Syvärillä laantui.
Taistelut > Asemasota

Syksystä 1941 kesään 1944 Aunuksen kannaksen puolustus oli jaettu Syvärin rintamaan ja Äänisen rannikkoon. Lukuun ottamatta Laatokan rannikkoa alueen puolustus kuului Karjalan Armeijalle. Laatokan rannikon puolustuksesta vastasi Päämajan alainen Laatokan Puolustus.
Tilanteen vakiinnuttua rintamamiehet omistautuivat puhdetöille, fyysisen kunnon ylläpitoon ja korsukylien rakentamiseen. RjP 4 siirtyi syyskuussa 1942 armeijakunnan reserviksi ja rakentajapataljoonaksi Juksovajärven alueelle. Sotilaallinen toiminta rajoittui lähinnä partioretkiin rajan molemmin puolin. Henkilöstölle pidettiin taisteluharjoituksia ja miehistöä komennettiin eri kursseille, kuten esimerkiksi tarkka-ampujakursseille tai aliupseerikursseille. Neuvostojoukot pyrkivät partisaanitoiminnalla vaikuttamaan itäkarjalaisten asenteisiin suomalaisia kohtaan, mutta eivät onnistuneet saamaan siviiliväestöltä aktiivista tukea. Jouluksi 1942 RjP 4 pääsi majoittumaan uusiin hirsiparakkeihin.
Venäläiset olivat asemasotavaiheen aikana aloitteellisia. Siihen kuului tykistön, kraanaatinheitinten ja tarkka-ampujien kasvava käyttö, vanginsieppausten yleistyminen, iskuosastojen toiminta, tehostunut ilmatoiminta ja propagandahyökkäykset lentolehtisten ja kaiutinlähetysten muodossa.
Tammikuussa 1943 RjP 4 otti rintamavastuun Verandaojan maastossa. Vastuualueeseen kuului yhdeksän tukikohtaa. Pataljoonan komppaniat vuorottelivat rintamavastuussa siten, että kaksi komppaniaa oli etulinjassa ja kolmas reservissä. Pataljoona oli asemissa Verandaojan alueella aina Syväriltä vetäytymiseen 18. kesäkuuta 1944 saakka.
Aiheesta muualla

Palmunen, Einar: Shemenskin -Pertjärven Taistelut
Shin Dam-yeong

Shin Dam-yeong (s. 2. lokakuuta 1993) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän voitti alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2010 ja pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012. Shiniltä jäivät vuoden 2015 naisten MM-kilpailut loukkaantumisten vuoksi väliin mutta hän kuului Etelä-Korean joukkueeseen vuoden 2019 MM-kilpailuissa ja pelasi yhden alkulohko-ottelun kokonaan. MM-kisojen 2019 päättyessä hän on pelannut kaikkiaan 39 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Renata Lamanda

Renata Lamanda on mezzosopraano. Hän on kotoisin Perugiasta, valmistui sen konservatoriosta ja debytoi Carmenissa Rooman Teatro Brancacciossa. Hän on päässyt myös esiintymään esimerkiksi La Scalaan (Tulienkeli) ja Puccini-festivaaleille (Madama Butterfly). Kapellimestareita, joiden kanssa Lamanda on työskennellyt, ovat olleet muiden muassa Bruno Bartoletti, Alain Lombard, Daniel Oren, Evelino Pidò, Marcello Rota, Nello Santi ja Alberto Veronesi. Lamanda lauloi Plácido Domingon ja Daniela Dessìn kanssa Veronesin johtamalla I Medicin levytyksellä Deutsche Grammophon -levymerkillä.
Mainittujen oopperoiden lisäksi Lamandan ohjelmistoon ovat lukeutuneet Rigoletto, Simon Boccanegra, Werther, La traviata, Tapaus Makropoulos, Suor Angelica, La mort de Cléopâtre, Aida, Trouble in Tahiti, Norma, Hoffmannin kertomukset ja La clemenza di Tito.
Sant’Anna Arresi

| Sant’Anna Arresi (Arrèsi) |
| --- | --- |
 Sijainti Etelä-Sardinian maakunnassa
 Sant’Anna Arresi
 Koordinaatit: 39.003°0′0″N, 8.643°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Etelä-Sardinian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,68 km²
Korkeus:  77 m
Väkiluku:  2 737
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  07030
Suuntanumero(t):    079
Rekisterikilpi:  SU
 
 http://www.santamargheritadistaffora.gov.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sant’Anna Arresi (sardiksi Arrèsi) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 737 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 36,68 neliökilometriä. Se sijaitsee 77 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sant’Anna Arresi Wikimedia Commonsissa
Etelä-Sardinian maakunta
Arbus | Armungia | Ballao | Barrali | Barumini | Buggerru | Burcei | Calasetta | Carbonia | Carloforte | Castiadas | Collinas | Decimoputzu | Dolianova | Domus de Maria | Domusnovas | Donori | Escalaplano | Escolca | Esterzili | Fluminimaggiore | Furtei | Genoni | Genuri | Gergei | Gesico | Gesturi | Giba | Goni | Gonnesa | Gonnosfanadiga | Guamaggiore | Guasila | Guspini | Iglesias | Isili | Las Plassas | Lunamatrona | Mandas | Masainas | Monastir | Muravera | Musei | Narcao | Nuragus | Nurallao | Nuraminis | Nurri | Nuxis | Orroli | Ortacesus | Pabillonis | Pauli Arbarei | Perdaxius | Pimentel | Piscinas | Portoscuso | Sadali | Samassi | Samatzai | San Basilio | San Gavino Monreale | San Giovanni Suergiu | San Nicolò Gerrei | San Sperate | San Vito | Sanluri | Santadi | Sant’Andrea Frius | Sant’Anna Arresi | Sant’Antioco | Sardara | Segariu | Selegas | Senorbì | Serdiana | Serramanna | Serrenti | Serri | Setzu | Seui | Seulo | Siddi | Siliqua | Silius | Siurgus Donigala | Soleminis | Suelli | Teulada | Tratalias | Tuili | Turri | Ussana | Ussaramanna | Vallermosa | Villacidro | Villamar | Villamassargia | Villanova Tulo | Villanovaforru | Villanovafranca | Villaperuccio | Villaputzu | Villasalto | Villasimius | Villasor | Villaspeciosa