stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tulenteko
Menetelmiä > Sytyttimellä

Sytyttimessä raapaisemalla syntyvä kipinä sytyttää sen säiliössä olevan kaasun.
Menetelmiä > Suurennuslasilla

Tulen voi sytyttää kohdistamalla auringonsäteitä suurennuslasilla tai vastaavalla oikeanmuotoisella lasilla kuten vesipullolla.
Menetelmiä > Tulimännällä

Tulimäntä on yksinkertainen väline, jossa polttoaine syttyy kokoonpuristetun ilman aiheuttamasta kuumuudesta.
Menetelmiä > Sähköllä

Vastuslangan saa hehkumaan kun sitä kuumennetaan sähköllä.
Menetelmiä > Kemiallisella reaktiolla

Tulen voi saada aikaan sekoittamalla keskenään tiettyjä kemikaaleja, jolloin syntyy kemiallinen reaktio ja tapahtuu syttyminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tulenteko Wikimedia Commonsissa
Tulen sytyttäminen tuliporalla
Tulen sytyttämistä iskemällä nykyaikaisilla tuluksilla
Libanonvuoret

Libanonvuoret ja Anti-Libanon
Libanonvuoret on noin 240 km pitkä vuoristo Libanonissa, johon liittyy yksittäisiä huippuja myös Syyrian puolella. Vuoristo on Välimeren suuntainen. Ḍahr al-Baydarin sola jakaa vuoriston kahtia, sen kautta kulkee rautatie ja Beirut-Damaskus maantie. Korkein huippu on 3085 metriä korkea.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Libanonvuoret Wikimedia Commonsissa
Pieni-Kaukasus

Satelliittikuva Kaukasuksesta, Pieni-Kaukasus kuvassa Ison-Kaukasuksen eteläpuolella.
Pieni-Kaukasus (georg. მცირე კავკასიონი, Mtsire Kavkasioni, arm. Փոքր Կավկաս, Phokhr Kavkas, azer. Kiçik Qafqaz) on vuoristo Etelä-Kaukasiassa. Se rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Armenian ylänköön, ja sen erottavat Isosta-Kaukasuksesta Kolhethin ja Kür-Arazin alangot. Vuoriston korkein huippu on 3724 metrin korkuinen Gamış Dağı.
Vuoriston pituus on noin 600 ja leveys 100 kilometriä. Sen kiviaines on pääasiassa sedimentti- ja ekstrusiivikiviä. Georgiassa ne muodostavat koillissuuntaan ulottuvan kuperan kaaren, jossa on suhteellisen tasaiset rinteet ja kupera laki. Etenkin vuorijonon keski- ja itäosissa on teräviä huippuja, jyrkkiä kivisiä rinteitä ja muinaisen jäätymisen jälkiä, kuten suuremmat Murovdagin, Şahdağin ja Karabahin vuorijonot. Suuren Zangezurin vuorijonon kuuluminen Pieneen-Kaukasukseen on on kiistanalaista, ja joidenkin tutkijoiden mielestä se on osa Armenian ylänköä.
Vuoriston länsiosassa pohjoisrinteen alempia osia peittää kostealle subtrooppiselle vyöhykkeelle tyypillinen laaja lehtimetsä ja ylempiä osia kuusi- ja pihtametsä. Vuoriston itäosaa hallitsevat kuivat subtrooppiset metsät ja pensaikot, keskivyöhykkeellä on vuoristometsiä ja vuorijonojen korkeimmissa osissa on niittyjä, joita käytetään laitumina. Etelärinteellä vuoristoinen aro vuorottelee harvan metsän ja pensaikkojen kanssa.
Pienen-Kaukasuksen alueella on useita kansallispuistoja ja luonnonsuojelualueita, kuten Borjomi-Haragaulin kansallispuisto Georgiassa ja Göygölin ja Zangezurin kansallispuistot Azerbaidžanissa. Kaivannaisia ovat rauta, kupari ja muut malmit. Mineraalipitoisten lähteiden lähellä on lomakohteita.
Kröpulnin tuulivoimapuisto

| Kröpulnin tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Uusikaarlepyy
Koordinaatit:  63°26′28″N, 22°17′46″E
Sähköverkkoon:  2021 
Valmistunut:  2021 
Perustaja:  OX2 
Omistaja:  Infracapital 
Operaattori:  OX2 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Korkeus:  10–22 m 
Pinta-ala:  2,1 km² 
Tuulivoimalat:  7 x Vestas V150 (4,3 MW) 
Kapasiteetti:  30,1 MW  
Vuosituotanto:  100 GWh 
 fiKröpulnin tuulivoimapuisto 
Kröpulnin tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Uusikaarlepyyssä Munsalan Kröpulnilla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 7 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 30 megawattia ja vuosituotanto on noin 100 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut OX2, sen omistaa Kröpuln Wind Oy, joka on Infracapitalin tytäryhtiö, ja sitä operoi OX2.
Energiaviraston voimalarekisterissä on Kröpulnin kapasiteetiksi ilmoitettu 29,5 megawattia. Se saadaan 4,2 megawatin tuulivoimalaitoksilla, vaikka tuulipuistoosa on käytössä 4.3 megawatin voimalat, joiden yhteiskapasiteetiksi tulee 30,1 megawattia.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee Uudenkaarlepyyn kirkolta 14 kilometriä lounaaseen Monäsin niemimaalla, joka jää Monässundetin ja Monåfjärdenin väliin. Tuulipuistoon johtaa tiet Hirvlaxin ja Kantlaxin kautta ja voimala-alue sijaitsee kallioisen Kröpulnin lähiympäristössä, peltomaisemien laidalla. Tuulipuiston pituus on 2,1 kilometriä, leveys 0,9 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 1,1 neliökilometriä. Alue on pääosin maa- ja metsätalouskäytössä.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V150-mallia, jonka korkeus on 203 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia. Sekä osayleiskaavassa että rakentajan verkkosivulla kerrotaan, että tuulivoimaloiden kokonaiskorkeus on 203 metriä. Silloin on voimaloiden napakorkeus vain 128 metriä. Voimalat sijaitsevat 10–22 metrin korkeudella mpy.
Voimala-alueen sisäverkko on toteutettu maakaapeleilla. Lähin sähkönsiirtoon tarkoitettu sähköasema sijaitsee viiden kilometrin päässä Munsalassa Söderfjärdenin kaakkoispuolella. Siitä alkaa ilmajohto, joka on yhdistetty kuuden kilometrin päässä sijaitsevalle ja tätä varten rakennetulle uudelle Jussilanmetsän sähköasemalle.
Historiaa

Tuulivoimapuistoa suunniteltaessa Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus päätti helmikuussa 2013 annetulla päätöksellä, ettei tuulivoimapuiston suunnittelussa tarvitse soveltaa YVA-menettelyä. Tämä oli lainmukainen päätös, sillä tuolloin suunniteltiin yhdeksän tuulivoimalaitoksen rakentamista 3,3 megawatin kapasiteetilla ja  näiden kokonaiskapasiteetti alitti 30 megawatin rajan. Helmikuussa 2014 perustettiin hanketta varten yritys Kröpuln Vind Oy. Uudenkaarlepyyn kaupunginvaltuusto hyväksyi kesäkuussa 2014 tuulivoimapuiston osayleiskaavan. Uudenkaarlepyyn ympäristö- ja rakennuslautakunta hyväksyi heinäkuussa 2014 suunnitellun yhdeksän tuulivoimalaitoksen tuulipuiston rakennusluvat. Eräiden tietojen mukaan, tuulivoimapuistoa oltaisiin rakentamisen jälkeen vielä laajentamassa. Lautakunnan päätöksestä valitettiin Vaasan hallinto-oikeuteen, joka hylkäsi valituksen kesäkuussa 2016 ja lautakunnan päätös jäi voimaan. Vaasan hallinto-oikeuden päätöksestä valitettiin Korkeimpaan hallinto-oikeuteen lisävaateella, että neljä päätöksentekijää olivat jääviä päätöksenteossa, mutta KHO hylkäsi valituksen kesäkuussa 2017, koska jääviyskysymys olisi tullut käsitellä Vaasan hallinto-oikeudessa.
Elokuussa 2019 allekirjoittivat OX2 ja Infracapital sopimuksen kahdesta tuulivoimapuistosta, jotka olivat Storbackenin tuulivoimapuisto ja tämä. OX2 rakentaisi ne osayleiskaavojen mukaisesti ja luovuttaisi "avaimet käteen" -periaatteella Infracapitalille. Pääurakoitsijoina olivat Vestas tuulivoimaloiden osalta, NCC maa-, perustus- ja sähköurakoinnin osalta ja Herrfors verkkoliitynnän osalta. Vestaksen kanssa solmittiin molemmille tuulivoimapuistoille voimaloiden toimitussopimus syyskuussa 2019. Siihen sisältyi 30-vuotinen huolinta- ja ohjauspalvelu, jolla lyhennettäisiin seisonta-aikoja ja parannettaisiin tuotantoarvoja. Voimalat oli tarkoitus toimittaa vuoden 2021 toisella puoliskolla. InfraBuilders toteutti käytännössä maansiirtotyöt, perustuksien valamisen, sähköasemien rakentamisen sekä sähkö- ja tietoliikenneverkon rakentamisen. Herrfors toimitti sähköliittymän kantaverkkoon korvaamalla vanhan sähköasemansa uudella, joka kykenee siirtämään suuremman sähkömäärän kuin edeltäjänsä.
Tuulivoimapuistoa rakennettiin vuosien 2019–2021 aikana. Joulukuussa 2021 tiedotti OX2, että molemmat tuulivoimapuistot olivat valmistuneet ja että sähköä oli alettu tuottamaan täydellä teholla. Tuulivoimapuistojen hallinnasta jäi vastaamaan OX2.
Aiheesta muualla

Kröpulnin tuupuiston asukaskysely ja sen tulokset, OX2
Kangas (täsmennyssivu)

Kangas voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
kangas, tekstiilimateriaali
valkokangas, vaalea pinta, johon voidaan heijastaa elokuva tai muu esitys
kangasmetsä, metsätyyppi
Kankaan paperitehdas, paperitehdas Jyväskylässä
Paikannimenä

Kangas, Jyväskylän asuinalue
Kangas, kylä Kauhavalla (ent. Ylihärmässä)
Kangas, Kouvolan keskustan kaupunginosa
Kangas, kylä Ulvilassa (ent. Kullaalla)
Kangas, kylä Ylivieskassa
Kankaan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Kgs,  rautatieliikennepaikka Suomessa.
Kivelä

Kivelä voi tarkoittaa seuraavia:
Kivelä, kylä Perniössä
Kivelä, kylä Perhossa
Kivelän sairaala, sairaala Helsingissä
Kivelän seisake, lakkautettu rautatieliikennepaikka Haminassa
Aki Kivelä (s. 1992), jääkiekkoilija
Aleksi Kivelä (s. 2000), keskimatkojen juoksija
Anne Seppälä o.s. Kivelä, kirjailijanimeltään myös Anneli Kivelä (s. 1939), kirjailija
Antero Kivelä (s. 1955), jääkiekkoilija
Antti Kivelä (s. 1966), lääkäri ja keskustalainen poliitikko
Antti Kivelä (s. 1957), Sitran Uudistumiskyky-teeman johtaja
Birger Kivelä (1920–2013), uimahyppääjä ja urheiluvaikuttaja
Eero Kivelä (1908–1992), Mannerheim-ristin ritari ja Kokoomuksen kansanedustaja
Eero Kivelä (s. 1930), pika- ja keskimatkojen juoksija
Elina Kivelä (s. 1954), liikunnan-, musiikin- ja tanssinopettaja, koreografi ja säveltäjä
Erkki Kivelä (1918–1984), pesäpalloliiton puheenjohtaja, yritysjohtaja
Hanna Kivelä (s. 1974), yritysjohtaja
Harri Kivelä (s. 1966), pikajuoksija
Heidi Kivelä (ent.. Pihlaja, s. 1988), jalkapalloilija ja valmentaja
Jenni Kivelä (s. 1974), koreografi ja tanssitaiteilija
Juhani Kivelä (s. 1934), metsänhoitaja ja valtiosihteeri
Kari Kivelä (s. 1959), media-alan yritysjohtaja ja päätoimittaja
Kimmo Kivelä (s. 1961), pappi ja poliitikko (SMP, Keskusta, Perussuomalaiset, Sininen tulevaisuus)
Laura Kivelä (s. 1952), uimahyppääjä
Mai Kivelä (s. 1982), poliitikko, Vasemmistoliiton kansanedustaja, kansalaisaktivisti ja feministi
Malin Kivelä (s. 1974), kirjailija ja dramaturgi
Mika Kivelä (s. 1971), runoilija
Minna Kivelä (s. 1968), näyttelijä, stand up -koomikko ja ohjaaja
Nea Kivelä (s. 2001), kilpa-aerobikkaaja
Niko Kivelä (s. 1979), stand up -koomikko
Niko Kivelä (s. 1995), jääkiekkoilija
Oona Kivelä (s. 1983), tanssija, tankotanssin maailmanmestari
Pekka Kivelä (s. 1946), poliitikko, Kansallisen Kokoomuksen puoluesihteeri
Pekka Kivelä (s. 1948), keskimatkojen juoksija
Reetta Andolin (s. 1977), o.s. Kivelä, elintarviketieteen tohtori
Sami Kivelä (s. 1979), sarjakuvapiirtäjä
Samppa Kivelä (1936–1977), runoilija
Samuli Kivelä (s. 1973), jääkiekkoilija
Samuli Kivelä (s. 1988), kitaristi, äänisuunnittelija ja tuottaja
Simo K. Kivelä (s. 1942), matemaatikko
Sirkka-Liisa Kivelä (o.s. Rusila, s. 1947), Turun yliopiston yleislääketieteen professori
Tauno Kivelä (1914–1939), baptistisaarnaaja
Teppo Kivelä (s. 1967), jääkiekkoilija
Tero Kivelä (s. 1960), silmätautien erikoislääkäri ja silmätautiopin professori
Timo Kivelä, mäkihyppääjä
Unto Kivelä (1925–2016), päätoimittaja ja pakinoitsija
Ville Kivelä (s. 1984), näyttelijä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kivelä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Stanovoivuoristo

Stanovoivuoret
Stanovoivuoristo (ven. Станово́й хребе́т, Stanovoi hrebet) on Sahan tasavallan ja Amurin alueen rajalla Venäjän kaukoidässä sijaitseva vuoristo. Vuoristo on noin 725 kilometriä pitkä ja pääasiassa itä-länsisuuntainen. Sen korkein kohta on 2482 metriä korkea Skalisti-niminen vuori. Stanovoivuoristo ulottuu lännestä Oljokmajoen läheltä Majarjoelle lähelle Ohotanmeren rantaa. Jablonovyivuoristo on Stanovoivuoriston lounainen jatke.
Vuoristo muodostaa osan Amurin ja Lenan vesistöalueiden välisestä vedenjakajasta. Vuoristossa on monia jäätiköitä, joista monet Lenan sivujoet saavat alkunsa.
Vuonna 1689 solmitussa rajasopimuksessa vuoristo sovittiin Kiinan ja Venäjän väliseksi rajaksi, ja raja pysyi sijoillaan vuoteen 1858 asti.
Robert Kurka

Robert Kurka (22. joulukuuta 1921 Cicero, Illinois – 12. joulukuuta 1957 New York, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli viulunsoittoa Kathleen Parlowin ja Hans Letzin johdolla ja pääsi myöhemmin Columbian yliopistoon, josta hän valmistui Master of Arts -arvolla vuonna 1948. Kurka oli säveltäjänä laajalti itseoppinut, mutta hän sai lyhytaikaista opetusta Otto Lueningilta ja Darius Milhaudilta.
Kurka sai muun muassa Guggenheim-stipendin ja palkinnon Kansalliselta taide- ja kirjallisuusinstituutilta. Brandeisin yliopisto myönsi hänelle ensimmäisen Creative Awardin hieman ennen hänen kuolemaansa. Kurka opetti City College of New Yorkissa, Queens Collegessa ja Dartmouthissa. Hänen kuolemansa 35-vuotiaana aiheutti leukemia. Hänen tunnetuin teoksensa on postuumisti esitetty ooppera The Good Soldier Schweik. Hänen musiikkinsa on tyylillisesti uusklassista.
Teoksia

Viulukonsertto (op. 8)
Music for Orchestra (op. 11)
Music for Five Instruments (op. 14)
Pianotrio (op. 16)
Sinfonia nro 2 (op. 24, 1953)
Julius Caesar, sinfoninen epilogi (orkesterille, op. 28)
Concertino (kahdelle pianolle ja orkesterille, op. 31)
Konsertto marimballe ja orkesterille (op. 34)
Ballad (käyrätorvelle ja jousiorkesterille, op. 36)
The Good Soldier Schweik (ooppera, 1958)
The Good Soldier Schweik, sarja oopperasta
Serenade for Small Orchestra after Lines by Walt Whitman
Sonatiini sellolle ja pianolle
Aiheesta muualla

AllMusic: Robert Kurka (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Liuskepuumuura

| Liuskepuumuura |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Puumuurat Thamnophilus
Laji::  punctatus
Kaksiosainen nimi
 Thamnophilus punctatus  (Shaw, 1809) 

Katso myös
   Liuskepuumuura Wikispeciesissä   Liuskepuumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liuskepuumuura (Thamnophilus punctatus) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Liuskepuumuuraa tavataan Kolumbiassa, Brasiliassa, Ecuadorissa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa, Venezuelassa ja Ranskan Guianassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 830 000 km2. Vuonna 2003 lajia pidettiin pääosin melko yleisenä tai yleisenä, mutta suhteellisen harvinaisena Perussa ja Equadorissa.
Frans Kaarle (Itävallan arkkiherttua)

| Frans Kaarle |
| --- | --- |
 Itävallan arkkiherttua
 Arkkiherttua Frans Kaarle vuonna 1878.
Syntynyt:  Franz Karl Joseph 7. joulukuuta 1802 Wien, Itävalta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut:  8. maaliskuuta 1878 (75 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Hautapaikka:  Keisarillinen krypta, Wien
Puoliso:  Sophie  (vih. 1894; k. 1872)
Lapset:   Frans Joosef  Ferdinand Maksimilian  Kaarle Ludvig  Maria Anna  Ludvig Viktor 
Suku:  Habsburg
Isä:  Frans I
Äiti:  Maria Teresa
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Frans Kaarle (saks. Franz Karl; 7. joulukuuta 1802 Wien – 8. maaliskuuta 1878 Wien, Itävalta-Unkari) oli Itävallan arkkiherttua, keisari Frans I:n poika ja keisari Frans Joosefin isä.
Suku ja perhe

Frans Kaarle oli keisari Frans I:n ja tämän toisen puolison, keisarinna Maria Teresan kolmanneksi vanhin poika. Koska hänen isoveljensä, keisari Ferdinand I oli lapseton, Frans Kaarlen oletettiin jatkavan Habsburgin hallitsijasukua. Sekä Ferdinandia että Frans Kaarlea pidettiin jossain määrin heikkolahjaisina, mikä lienee johtunut siitä, että heidän vanhempansa olivat serkkuja.
Frans Kaarle avioitui 4. marraskuuta 1824 Baijerin prinsessa Sophien kanssa. Heille syntyi kuusi lasta:
Frans Joosef I (Franz Joseph, 1830–1916), Itävalta-Unkarin keisari
Maksimilian (Ferdinand Maximilian, 1832–1867), Meksikon keisari
Kaarle Ludvig (1833–1896), kruununperijä
Maria Anna (1835–1840), kuoli 4-vuotiaana
kuolleena syntynyt poika (k. 1840)
Ludvig Viktor (Ludwig Viktor, 1842–1919)
Sophien on sanottu olleen miestään huomattavasti neuvokkaampi ja aktiivisempi vallankäytössä. Frans Kaarle oli ystävällinen luonne, mutta kunniahimon tai päättäväisyyden puuttuessa hänellä ei ollut päätäntövaltaa lastensa kasvatuksen suhteen.
Toiminta Ferdinandin ja Frans Joosefin valtakausilla

Frans Kaarle palveli upseerina Itävallan armeijassa, jossa hän sai vuonna 1835 kenraalimajurin ja 1844 sotamarsalkkaluutnantin arvon. Koulutuksensa päätyttyä hän teki muutaman matkan, mutta pysyi muuten sivussa valtion asioista. Hän oli sijaishallituksena toimineen salaisen valtiokonferenssin (Geheime Staatskonferenz) jäsen vuosina 1836–1848. Kun keisari Ferdinand I joutui vallankumouksen aikana luopumaan kruunusta 2. joulukuuta 1848, Frans Kaarle olisi ollut seuraavana perimysjärjestyksessä, mutta arkkiherttuatar Sophie painosti hänet allekirjoittamaan asiakirjan, jolla hän luovutti kruunun edelleen 18-vuotiaalle pojalleen Frans Joosefille. Sen jälkeen hän oli sivussa päätöksenteosta. Hän oli tosin nimellisesti parlamentin ylähuoneen eli herrainhuoneen jäsen vuodesta 1861.
Ystävällisen luonteensa vuoksi Frans Kaarle oli keisarillisen perheen suosituimpia jäseniä. Hän oli Wienin tiedeakatemian kunniajäsen vuodesta 1848.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frans Kaarle (Itävallan arkkiherttua) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Frans Kaarlen pojat, vas. Ludvig Viktor, Frans Joosef, Kaarle Ludvig ja Maksimilian.
Tšerskivuoristo

Tšerskivuoret
Pobeda
Tšerskivuoristo (ven. Хребет Черского, Hrebet Tšerskogo) on Sahan tasavallan ja Magadanin alueen rajalla Venäjän kaukoidässä Koillis-Aasiassa sijaitseva vuoristo. Vuoriston pääharjanne kulkee luode-kaakko-suunnassa. Sen korkein huippu on Pobeda, joka on 3 147 metriä korkea. Vuoristo yhtyy lounaassa Verhojanskvuoristoon. Kaakossa se madaltuu vähittäin kohti Ohotanmerta. Tšerskivuoristo muodostaa osan Kolyman ja Indigirkan välisestä vedenjakajasta.lähde?
Tšerskivuoristo on nimetty puolalaisen tiedemiehen ja tutkimusmatkailijan Jan Czerskin (ven. Ivan Dementjevitš Tšerski) mukaan. Czerski oli geologi ja maantieteilijä, joka tutki Siperiaa 1800-luvulla jouduttuaan ensin karkotetuksi sinne Venäjän armeijan sotilaaksi, osallistuttuaan vallankumoukselliseen toimintaan.
Robert Lockwood Jr

Robert Lockwood Jr
Robert Lockwood Jr (27. maaliskuuta 1915 Marvell, Arkansas – 21. marraskuuta 2006 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi, joka sai oppinsa Robert Johnsonilta.
Elämä

Lockwood syntyi Arkansasissa Turkey Scratchin kylässä. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi soittaa urkuja isänsä kirkossa. Robertin äiti eli kuuluisan bluesmuusikon Robert Johnsonin kanssa silloin tällöin kymmenen vuoden ajan erottuaan Robert Lockwoodin isästä. Lockwood oppi Johnsonilta kitaransoiton ja lavaesiintymisen taidon. Tästä syystä häntä alettiin kutsua ”Robert Junior” Lockwoodiksi.
Viisitoistavuotiaana Lockwood soitti jo ammattilaisena Helenan alueella. Hän soitti usein ”isäpuolensa” Johnsonin kanssa ja silloin tällöin myös muun muassa Rice Millerin (myöhemmin Sonny Boy Williamson II), Howlin’ Wolfin tai Johnny Shinesin kanssa. Lockwood soitteli Mississipin suiston alueella läpi 1930-luvun kapakoissa ja kadunkulmissa.
Ensimmäiset levytyksensä Lockwood teki vuonna 1941 yhdessä Doctor Claytonin kanssa Bluebird Recordsille Aurorassa, Illinoisissa. Samoissa sessioissa äänitettiin myös neljä kappaletta, jotka julkaistiin kahtena singlenä Lockwoodin omalla nimellä.
Lockwood ja Williamson esiintyivät helenalaisen radioaseman KFFA:n King Biscuit Time -ohjelman ensimmäisessä lähetyksessä. 1940-alkupuolella pari soitteli paljon yhdessä Helenan ympäristössä ja myös King Biscuit Timessa. Vuosina 1944–1949 Lockwood soitti West Memphisissä, St. Louisissa, Chicagossa ja Memphisissä. Lockwood vaikutti B. B. Kingiin tämän uran alkuvaiheessa ja myös soitti Kingin yhtyeessä sen alkuaikoina Memphisissä.
Vuonna 1950 Lockwood asettui Chicagoon ja vuosikymmenen lopulla levytti useita kertoja Williamsonin kanssa Chess Recordsille. Mukana sessioissa olivat myös Willie Dixon ja Otis Spann. Lockwood esiintyi ja/tai levytti myös muun muassa Little Walterin, Sunnyland Slimin, Eddie Boydin ja Muddy Watersin kanssa.
Vuonna 1961 Lockwood muutti Ohioon Clevelandiin vaimoineen ja asui siellä kuolemaansa saakka. Vuosikymmenen alussa hän esiintyi ”Bob Lockwood, Jr., and Combo” -yhtyeen kanssa vakituisesti kaupungissa Loving’s Grillissä. 1970-1990-luvuilla Lockwoodin ”All Stars” -yhtye esiintyi monilla keikkapaikoilla ja kuolemaansa asti hän soitti Fat Fish Bluessa joka keskiviikkoilta kello kahdeksasta alkaen. ”All Stars” on jatkanut keikkailua siellä Lockwoodin kuolemankin jälkeen.
Cleveland-vuosinaan Lockwood teki myös merkittäviä levytyksiä, ensin pari albumia All Starsin kanssa Trix Recordsille ja sitten yhdessä Johnny Shinesin kanssa kaksi levyä Rounders-merkille. Vuonna 1982 ilmestyi ranskalaiselle Black and Blue -merkille sooloalbumi Robert Lockwood Jr Plays Robert and Robert, jossa Lockwood soitti 12-kielisellä kitarallaan omia ja Robert Johnsonin kappaleita. Lokakuussa 2004 äänitettiin Dallasissa livealbumi Last of the Great Mississippi Delta Bluesmen: Live In Dallas, jolla Lockwood soitti yhdessä Henry James Townsendin, Joe Willie ”Pinetop” Perkinsin ja David Honeyboy Edwardsin kanssa. Albumi voitti parhaan perinteisen blueslevyn Grammy-palkinnon helmikuussa 2008.
Lockwood kuoli 91-vuotiaana kärsittyään aivoaneurysmasta ja sydäninfaktista.
Aiheesta muualla

Robert Lockwood Jr  AllMusicissa (englanniksi)
Robert Lockwoodin ja Lockwood All Star -yhtyeen sivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC
Doug Collins (koripalloilija)

| Doug Collins |
| --- | --- |
 Collins marraskuussa 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paul Douglas ”Doug” Collins
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1951 (ikä 73) Christopher, Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Heittävä takamies / Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
Paino:  82 kg
NBA-varaus:  1. varaus 1973 (Philadelphia 76ers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1969–1973:  Illinois'n osavaltionyliopisto
Seurajoukkueet
1973–1981:  Philadelphia 76ers
Maajoukkueet
1972:   Yhdysvallat
Ottelut (pisteet):  9 (66)
Valmennusura
1986–1989 1995–1998 2001–2003 2010–2013:  Chicago Bulls Detroit Pistons Washington Wizards Philadelphia 76ers
    
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | München 1972 |  |  |
Paul Douglas ”Doug” Collins (s. 28. heinäkuuta 1951 Christopher, Illinois) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Ura > Pelaajaura

Collins pelasi yliopistokoripalloa Illinois'n osavaltionyliopistossa vuosina 1969–1973. Vuonna 1972 hän edusti Yhdysvaltoja Münchenin olympialaisissa. Collins pelasi kaikki yhdeksän ottelua, joista maa hävisi ainoastaan kiistellyn loppuottelun Neuvostoliittoa vastaan. Vuonna 1973 Collins ilmoittautui NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Philadelphia 76ers varasi hänet koko tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Hän edusti koko NBA-uransa kyseistä seuraa, jonka paidassa hän pääsi tähdistöotteluun neljä kertaa vuosina 1976–1979. Tilastollisesti Collinsin paras kausi oli 1975–1976, jolloin hän teki 20,8 pistettä ottelua kohden. Yhdeksän NBA-kauden jälkeen Collins vetäytyi koripallosta loukkaantumisten takia.