stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylikiiminki
Historia

Ylikiiminki on syntynyt maankohoamisen myötä, ja on osin vanhaa merenpohjaa. Ylikiimingin alueelta on löydetty kivikautisia esineitä ja hautoja. Kivikautisia asuinpaikkoja kunnan alueelta on löydetty useita, huomattavimpia näistä lienevät Rekikylän ja Latokankaan kivikautiset asuinalueet. Kivikautisen asutuksen jälkiä on löydetty myös Jokelan kylästä.
Nykyaikainen asutus on levinnyt alueelle ilmeisesti Savon suunnalta 1500-luvulla. Ylikiimingissä mainitaan 1570-luvulla olleen 25 taloa. Alussa Alakiiminki (nyk. Kiiminki) ja Ylikiiminki muodostivat yhden kylän. Ruotsinkielisissä asiakirjoissa kylistä käytettiin nimiä Nedre Kiminge ja Öfre Kiminge. Vaikka kunta on yksikielinen, on kunnalla myös ruotsinkielinen nimi, Överkiminge.
Ylikiiminki esiintyy historiassa kylän nimenä jo vuonna 1579 venäläisten tekemän ryöstöretken yhteydessä.
Ehkä tunnetuin ylikiiminkiläinen historiassa on Vesalankylässä vaikuttanut sissipäällikkö Pekka (Juho) Vesainen (k. noin 1627), joka johti Pohjois-Pohjanmaan talonpoikien taistelua vienankarjalaisia vastaan. Vesaisen sotaretket ulottuivat Petsamoon saakka, jossa hänen joukkonsa hävittivät luostarin 1500-luvun lopulla.
Julkinen liikenne

Julkisesta liikenteestä vastaa Oulun joukkoliikenne. Talviaikataulukaudella Ylikiimingistä liikennöidään arkipäivisin Ouluun, Kiiminkiin ja Haukiputaalle. Viikonloppuisin sekä kesäaikataulukaudella liikennöidään vain Ouluun ja Kiiminkiin.
Ennen kuin Oulun kaupunki alkoi hoitamaan joukkoliikennettä julkisesta liikenteestä vastasi Koskilinjat, jolle liikenne siirtyi sen ostettua liikennettä aiemmin hoitaneen A. Mörö Oy:n. Ennen A. Möröä liikennettä hoiti Linjayhtymä. Linja-autoliikenne rajoittui pääasiassa reitillä Oulu–(Kiiminki)–Ylikiiminki liikennöiviin linjavuoroihin. Kunnan sisäinen julkinen liikenne oli koululaisliikenteeseen sidottua linja-auto- tai pikkubussiliikennettä.
Myös Postin (myöh. Gold Line) linja-autot liikennöivät Ylikiiminkiin vielä 1990-luvulla, mutta postivuorot lakkautettiin Gold Linen keskittäessä toimintaansa Lappiin.
Vesistöt

Kunnan läpi virtaa Perämereen Haukiputaalla laskeva Kiiminkijoki. Pääosin asutus on keskittynyt joen sekä sen sivujoen, Nuorittajoen varsille.
Ylikiimingin kunnan alueella on useita järviä, kuten Iso Seluskanjärvi, Iso Uumajärvi, Iso-Vuotunki, Jolosjärvi, Juopulinjärvi, Karahkanjärvi, Kivijärvi, Lavajärvi, Valkiainen,  Vähä-Vuotunki sekä Vepsänjärvi.
Iso Seluskanjärvi ja Tervalampi Muhoksentien varressa noin seitsemän kilometriä kuntakeskuksen eteläpuolella on otettu virkistyskalastuskäyttöön.
Kylät

Aittokylä, Alavuotto, Arkala, Hiltukylä, Häikiönniemi, Jokela, Jokikokko, Jolos, Juopuli, Karahka, Kirkonkylä, Kääriänperä, Lamu, Murtomaa, Niemikylä, Nuoritta, Rekikylä, Somerovaara, Säävälä, Ukkolanmäki, Ukonkangas, Vesala, Vepsä, Ylivuotto
Kirkonkylän alueeseen kuuluvat Kirkonkylä, Kääriänperä, Murtomaa, Niemikylä, Säävälä, Ukonkangas sekä Ukkolanmäki. Reki–Vesalan alueen muodostavat Vesalan, Rekikylän ja Lamun kylät. Vuoton alueeseen kuuluvat Alavuotto, Ylivuotto sekä Vähävuotto.
Koulut

Kunnasta on lakkautettu useita kouluja pääasiassa oppilaiden vähyyden vuoksi. Ennen kuntaliitosta kunnassa toimivat seuraavat koulut:
| --- | --- |
 Kirkonkylän koulu (ala-aste)  Harjurinteen koulu (yläaste):  Vesalan koulu Monimuotolukio (LUMO-projekti)
Lakkautettuja kouluja
| --- | --- |
 Alavuoton koulu 1993  Pohjoiskulman koulu 2008  Karahkan koulu 1970  Jokelan koulu 1982  Jokikokon koulu 1989  Joloksen koulu 2001  Juopulin koulu 2005:  Niemikylän koulu 1971  Nuorittan koulu 2004  Rekikylän (Rekelän) koulu 1965  Vepsän koulu 2008  Ylivuoton koulu 1977
Useimmiten koulujen lakkauttamisen syynä on ollut oppilasmäärän vähyys, mutta joidenkin koulujen tapauksessa myös kosteus- ja homevauriot. Koulujen yhteydessä on usein toiminut myös kirjaston sivutoimipiste, jolloin koulun lakkauttamisen seurauksena myös kirjastotoiminta kylällä on loppunut.
Koulut > Kirkko ja seurakunta

Ylikiimingin seutu kuului aluksi Iin pitäjään ja kappeliin, ja liittyi kappelina vuonna 1858 muodostettuun Kiimingin kirkkoherrakuntaan. Itsenäinen seurakunta siitä tuli vuonna 1909. Ylikiimingin seurakunta liitettiin Oulujoen seurakuntaan vuonna 2007, kaksi vuotta ennen kuntaliitosta (kuntaliitoksesta oli kyllä päätetty jo vuonna 2006, mutta se toteutui vasta 2009). Ensimmäinen saarnahuone (myöhemmin kirkko) valmistui 1691. Se purettiin nykyisen kirkon valmistuttua vuonna 1786. Ylikiimingin kirkon on suunnitellut pietarsaarelainen rakennusmestari Jacob Rijf.
Vapaa-aika

Talviliikuntaan kunnan alueella on tarjolla useita kymmeniä kilometrejä retkihiihtolatuja sekä useita luistelu- ja jääkiekkokenttiä mm. kylien kouluilla.
Vapaa-aika > Liikuntahallit

Harjunkaari sijaitsee kirkonkylän koulukeskuksessa. Hallin lattiapinta-ala on 650 m², ja se voidaan jakaa väliverhoilla kolmeen lohkoon. Hallissa on myös näyttämö, ja neljä pukuhuonetta peseytymistiloineen.
Pienempiä liikuntasaleja on Joloksen, Juopulin, Nuorittan, Vesalan, Vepsän ja Yliperän kouluilla.
Vapaa-aika > Pylkönahon urheilukeskus

Pylkönahon urheilukeskus sijaitsee Puolangantien varressa noin kolmen kilometrin päässä kuntakeskuksesta. Urheilukeskus on pääasiassa talviurheilukäytössä, ja sieltä löytyvät suorituspaikat ampumahiihdolle. Urheilukeskuksessa on lisäksi 10 kilometrin mittainen valaistu hiihtolatu. Kesäisin pururata toimii kuntoratana. Hiihtoladut ovat yhteydessä kunnan laajaan retkilatuverkostoon.
Vapaa-aika > Seudullinen monitoimikeskus

Seudullinen monitoimikeskus rakennetaan Kuusamontien varteen Kokkokankaalle, lähelle Arkalan kylää, noin 32 kilometrin päähän Oulusta. Monitoimikeskukseen keskitetään moottoriurheilu, harrasteilmailu, urheiluammunta sekä useita muita toimintoja ympäristön kannalta kestävästi. Monitoimikeskus valmistui osittain 2013. Myös Oulun Iinatin moottoriurheilukeskuksen toiminnot siirretään Kokkokankaalle rakennettavaan keskukseen.
Kuuluisia ylikiiminkiläisiä

Anne-Mari Kanniainen (s. 1984), vuoden 2005 Kultainen Harmonikka -kilpailun voittaja
Pekka Vesainen, sissipäällikkö
Heikki Väänänen (1724–1789), kirkkorakennusten rakentaja
Nähtävää

Ylikiimingin puukirkko (1786)
Vanhat aitat kirkonkylällä
Kotiseutumuseo
Pekka Vesaisen patsas Vesalassa
Seluskanjärven ja Tervalammen virkistyskalastusalueet
Kiiminkijoen virkistyskalastus- ja koskialueet
Nuijamiesten lava
entinen suojeluskuntatalo Vesaisenlinna
Koistilan kotimuseo Ylivuotolla
Tapahtumia

Tervastiimaviikko
Lavatanssit
Ruokakulttuuri

Ylikiimingin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla juustokeitto ja mustikkasopan kanssa nautittu sipulinen pottuvoi.
Urheiluseurat

Ylikiimingin Nuijamiehet (YNM)
Juopulin Nuorisoseuran Urheilijat (JuNsU)
lajit: futsal, jalkapallo, lentopallo
Joloksen Urheiluseura ry
Talous

Kunnan suurimmat alat ovat rakentaminen, tukku- ja vähittäiskauppa, sekä kuljetus, varastointi ja tietoliikenne.
Suurimmat työllistäjät ovat talopaketteja valmistava MammuttiHirsi, palo- ja pelastusalan erikoisajoneuvoja valmistava Conlog, ovi- ja ikkunapaketteja valmistava Kaskipuu sekä muovi- ja lasikuitutuotteita valmistava Ykimuovi (ent. Ylikiimingin Muovi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ylikiiminki Wikimedia Commonsissa
Urheiluseura Ylikiimingin Nuijamiehet
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:  v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:  Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:  Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:  1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:  Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta 
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Ylikiimingin naapurikunnat vuoden 1960 tilastokartassa.
Vesistöt Ylikiimingin kartalla
Kylät Ylikiimingin kartalla
Ylikiimingin keskustaa, entinen kunnanvirasto oikealla.
Limapääkalat

| Limapääkalat |
| --- | --- |
 Pohjanlimapää (Beryx decadactylus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Limapääkalat  Beryciformes  Günther, 1880
Alalahkot ja heimot
 Berycoidei Limapäät (Berycidae)  Särmäpäät (Melamphaidae)  Stephanoberycoidei Okakalat (Stephanoberycidae)  Okasuomukalat (Hispidoberycidae)  Rokkopäät (Gibberichthyidae)  Punasuut (Rondeletiidae)  Samettikalat (Barbourisiidae)  Valaanpääkalat (Cetomimidae) 
Katso myös
   Limapääkalat Wikispeciesissä   Limapääkalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Limapääkalat (Beryciformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkoon kuuluvia lajeja tavataan kaikista valtameristä.
Taksonomia

Limapääkalojen luokitus on epäselvää ja erityisesti sukulaissuhteet okakalojen lahkon (Stephanoberyciformes) heimoihin ovat epäselvät. Eräät tutkijat sijoittavat osan näiden lahkojen heimoista lahkoon Trachichthyiformes. Varhaisimmat tähän lahkoon kuuluvien kalojen fossiilit on ajoitettu myöhäiselle liitukaudelle. Nykyään lahkoon kuuluu seitsemän heimoa, joissa on lajeja lähteestä riippuen yhteensä 120–144.
Tyypillisiä piirteitä

Limapääkaloilla on sekä kehittyneiden että alkeellisten viuhkaeväisten piirteitä. Niiden uimarakko, suomut ja evien ruodot muistuttavat ahvenkaloja. Niiden kitaluut taas muistuttavat alkeellisempien viuhkaeväisten luita. Lahkon heimoille ovat tyypillisiä suurikokoinen pää ja kookkaat silmät. Päässä voi olla myös limaonteloita, valoelimiä ja varsinkin poikasilla piikkejä. Kaikille lahkon heimoille on yhteistä silmäkuopan ylä- ja alapuolisten aistikanavien muunnos, jota kutsutaan Jabukowskin elimeksi.
Saarland

| Saarland |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Saksa
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Saarbrücken
 – Pääministeri:  Anke Rehlinger (SPD)
Pinta-ala:  2 568,65 km²
Väkiluku:  1 022 585
 – väestötiheys:  398,1 as./km²
 
Saarland
Saarland, joskus myös Saarinmaa, on pieni osavaltio Saksan länsiosassa lähellä Ranskan rajaa. Sen pääkaupunki on Saarbrücken. Alueella asuu hieman yli miljoona asukasta, ja sen pinta-ala on 2 569 km². Sitä pienempiä ovat vain kaupunkiosavaltiot Berliini, Bremen ja Hampuri. Saarlandin rajanaapurit ovat pohjoisessa ja idässä Rheinland-Pfalzin osavaltio, etelässä Ranska ja lännessä Luxemburg. Osavaltion nimi johtuu sen kautta kulkevasta Saarjoesta.
Alueen muodostuminen

Saarlandia ei käytännössä ollut yhtenäisenä alueena vielä ennen 1900-lukua. Campo Formion rauhassa 1797 alue siirtyi Ranskalle. Pariisin rauha 1815 puolestaan jakoi sen Preussin ja Baijerin kuningaskunnan kesken. Alue alkoi kehittyä vuoden 1871 jälkeen, kun Elsass-Lothringen liitettiin Saksan keisarikuntaan ja nykyisen Saarlandin alue teollistui Lothringenin hiilikaivosten ansiosta.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Saarin alue syntyi 1919 osana Versailles’n sopimusta, jossa siitä tehtiin autonominen alue, jota hallitsi Ranska Kansainliiton valvonnassa. Sen muodostivat siihen saakka Preussiin kuuluneen Reininmaan lounaiskolkka sekä länsiosa Baijeriin ekslaavina kuulunutta Reinpfalzia.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeisissä rauhanneuvotteluissa Ranska vaati Saarin aluetta itselleen. Britannia ja Yhdysvallat vastustivat tätä vaatimusta, mutta hyväksyivät kompromissina, että alue tulisi Kansainliiton valvontaan ja että Ranska korvauksena sodassa tuhoutuneista kivihiilikaivoksista sekä jälleenrakennuskustannusten peittämiseksi saisi hallintaansa Saarin alueen kivihiilikaivokset. Vuonna 1935 alueella oli määrä järjestää kansanäänestys siitä, liitettäisiinkö alue Ranskaan vai palautettaisiinko se Saksalle.
Vuodesta 1920 lähtien Saarin alueen hallintoa johti Kansainliiton nimissä viisihenkinen hallituskomissio. Vuonna 1922 perustettiin neuvoa-antava kansanedustuslaitos, maaneuvosto (saks. Landrat). Vuodesta 1925 lähtien alue kuului Ranskan tullialueeseen. Ranskan miehitysjoukot poistuivat sieltä vuonna 1927, minkä jälkeen järjestystä alueella ylläpitivät paikallisesta väestöstä muodostetut poliisivoimat.
Kun alueen valtiollista asemaa koskenut kansanäänestys tammikuussa 1935 lopulta pidettiin, yli 90 prosenttia äänestäjistä kannatti alueen liittämistä jälleen Saksaan. Noin 9 % äänestäneistä kannatti vallitsevan tilanteen jäämistä ennalleen, kun taas Ranskaan liittäminen sai vain vähän kannatusta. Äänestyksen tuloksen mukaisesti alue liitettiinkin 1. maaliskuuta 1935 Saksaan.
Toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan loppuvaiheilla Saarlandissa käytiin ankaria taisteluita. Sodan jälkeen se oli Ranskan valvonnassa 1945–1947. Sillä oli tuona aikana autonominen hallinto, ja vuonna 1948 kansanäänestyksessä äänestettiin Ranskan ja Saarlandin välisen talousliiton puolesta. Vuosina 1947–1957 alue muodosti Ranskan hallitseman Saarin protektoraatin. Saarland osallistui muun muassa vuonna 1952 Helsingissä järjestettyihin kesäolympialaisiin omalla joukkueellaan. Loppuvuonna 1955 järjestettiin toinen kansanäänestys, jossa alueelle tarjottu itsenäisyys hylättiin, ja alue liitettiin Saksan liittotasavaltaan sen kymmenenneksi osavaltioksi 1. tammikuuta 1957.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saarland Wikimedia Commonsissa
Piirteitä Saarin alueen - jonka vastaisesta kohtalosta huomenna toimitetaan kansanäänestys - tähänastisista vaiheista sekä siihen liittyvistä kansallisista ja taloudellisista kysymyksistä, Aamulehti, 12.01.1935, nro 10, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eero Petäjäniemi : Saarin kohtalo ratkeaa. Neuvotteluja Parisissa keväällä 1919. Pikakäynti Saarin alueella 1934, Helsingin Sanomat, 12.01.1935, nro 10, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k  Saksan osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot |  Ala-Saksi  Baden-Württemberg  Baijeri  Brandenburg  Hessen  Mecklenburg-Etu-Pommeri  Nordrhein-Westfalen  Rheinland-Pfalz  Saarland  Saksi  Saksi-Anhalt  Schleswig-Holstein  Thüringen  |  |
| Kaupunkivaltiot |  Berliini  Bremen  Hampuri  |  |
| Entiset osavaltiot |  Baden  Württemberg-Baden  Württemberg-Hohenzollern  |  |
Zlatibor

Zlatibor (serb. Златиборска област) on piirikunta Serbian länsiosissa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 286 549.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zlatibor Wikimedia Commonsissa
Serbian piirikunnat
Bor •
Braničevo •
Jablanica •
Kolubara •
Mačva •
Moravica •
Niš •
Pčinja •
Pirot •
Podunavlje •
Pomoravlje •
Rasina •
Raška •
Šumadija •
Toplica •
Zaječar •
Zlatibor
Vojvodinan piirikunnat:
Etelä-Bačka •
Etelä-Banat •
Keski-Banat •
Länsi-Bačka •
Pohjois-Bačka •
Pohjois-Banat •
Srem
Hulk (elokuva)

| Hulk |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ang Lee
Käsikirjoittaja:  James Schamus John Turman Michael France
Tuottaja:  Avi Arad Larry J. Franco Gale Anne Hurd James Schamus
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  Frederick Elmes
Leikkaaja:  Tim Squyres
Tuotantosuunnittelija:  Rick Heinrichs
Pukusuunnittelija:  Marit Allen
Pääosat:  Eric Bana Jennifer Connelly Sam Elliot Nick Nolte Josh Lucas
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures Marvel Enterprises Valhalla Motion Pictures Good Machine
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 20. kesäkuuta 2003 Suomi 18. heinäkuuta 2003
Kesto:  138 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  137 miljoonaa dollaria
Tuotto:  245 360 480 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hulk on vuonna 2003 ilmestynyt supersankarielokuva, jonka pääosassa esiintyy Eric Bana ja jonka ohjasi Ang Lee. Muissa rooleissa näyttelevät Jennifer Connelly, Sam Elliott, Nick Nolte ja Josh Lucas. Elokuva perustuu Marvel-kustantamon julkaisemaan Hulk-sarjakuvaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eric Bana  | … |  Tohtori Bruce Banner / Hulk   |
|  Jennifer Connelly  | … |  Betty Ross   |
|  Sam Elliott  | … |  Kenraali Thaddeus ”Thunderbolt” Ross   |
|  Nick Nolte  | … |  David Banner   |
|  Josh Lucas  | … |  Majuri Glenn Talbot   |
|  Cara Buono  | … |  Edith Banner   |
|  Celia Weston  | … |  Rouva Krenzler   |
|  Ang Lee  | … |  Hulk (liikkeenkaappaus ja ääni)   |
Vastaanotto

Elokuva ei saavuttanut teattereissa odotettuja katsojamääriä ja oli taloudellinen pettymys, vaikka nousikin avausviikon tuotoillaan, 62 miljoonalla dollarilla, kaikkien aikojen 16:nneksi menestyneimmäksi elokuvateatteriavaukseksi. Kriitikoilta elokuva sai vaihtelevan vastaanoton.
Turun Sanomien Tapani Maskula arveli Ang Leen lähinnä myyneen elokuvaan nimensä ilman, että olisi valtavasti vaikuttanut sen ilmiasuun kolmen käsikirjoittajan ja neljän tuotantopäällikön rinnalla. Hänestä Hulk on ylipitkä ja raskasliikkeinen toimintatömistely, josta puuttuvat sekä keventävä huumori että naseva näkemyksellisyys, jotta se tempaisi katsojat mukaansa.”
Jatko

Elokuvan ilmestymisen aikoihin sille suunniteltiin jatko-osaa, jonka käsikirjoitusta laati James Schamus. Sitä ei kuitenkaan toteutettu, ja Hulkin elokuvaoikeudet palautuivat Marvelin haltuun 2006. Marvel Studios tuotti Louis Leterrierin ohjaaman The Incredible Hulkin (2008), jonka nimiosaa näytteli Edward Norton. Molemmissa elokuvissa tuottajana toiminut Gale Anne Hurd luonnehti sitä eräänlaiseksi jatko-osan ja uuden aloituksen yhdistelmäksi.
Sidekick (TV-animaatiosarja)

| Sidekick |
| --- | --- |
Kestoaika:  22 minuuttia
Alkuperämaa:  Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  YTV
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  52
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nelvana
Aiheesta muualla
IMDb
Sidekick on kanadalainen TV-animaatiosarja. Sarjan on tuottanut Nelvana studioillaan Torontossa ja Vancouverissa.
Hahmot

Eric Needles
Trevor Troublemeyer
Vana Glama
Kitty Ko
Spire of Dublin

| "Spire of Dublin" ("Dublinin torni") |
| --- | --- |
 Näkymä O'Connellin kadulta iltahämärässä.
Nimi:  "Spire of Dublin" ("Dublinin torni")
Toinen nimi:  "Monument of Light" ("Valon monumentti")
Tekijä:  Arkkitehti Ian Ritchie
Valmistumisvuosi:  2003
Teostyyppi:  Monumentti ja veistos
Materiaali:  Teräs
Korkeus:  121,2 m
Leveys:  3 m (halkaisija juurelta)
Sijainti:  Dublin, Irlanti
Koordinaatit:  53°20′59″N 6°15′37″W﻿ / ﻿53.3497°N 6.2603°W﻿ / 53.3497; -6.2603
Spire of Dublin, (suom. Dublinin torni), viralliselta nimeltään Monument of Light (suom. Valon monumentti) on ruostumattomasta teräksestä valmistettu, alaosastaan kolmen metrin ja huipulta noin viidentoista senttimetrin paksuinen, valtavaa neulaa muistuttava monumentti. Se seisoo entisen Horatio Nelsonin muistoksi pystytetyn pylvään paikalla, keskellä O'Connell-katua, Dublinissa, Irlannissa ja on 121,2 metrin korkuisena tällä hetkellä maailman korkein kuvanveistos. Monumentin alimmat kymmenen metriä on kuvioitu kiillottamalla se osittain. Teoksen alaosa on valaistu ja myös sen kärkeen on sijoitettu taivaalle loistava valo. Se painaa noin 126 tonnia ja sen pystytys maksoi noin neljä miljoonaa euroa.
Alaosan kuviointeja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spire of Dublin Wikimedia Commonsissa
Julkisen sanan neuvosto

Julkisen sanan neuvosto (lyh. JSN, ruots. Opinionsnämnden för massmedier) on Suomessa toimiva joukkoviestinnän julkaisijoiden ja toimittajien vapaaehtoisuuteen perustuva itsesääntelyelin, joka on perustettu vuonna 1968.
Toiminta

Neuvosto ilmoittaa tehtäväkseen ”tulkita hyvää journalistista tapaa ja puolustaa sanan- ja julkaisemisen vapautta”. Neuvoston taloudenhoitoa ja aatteellista tukea varten on perustettu Julkisen sanan neuvoston kannatusyhdistys ry. Neuvosto saa myös valtionapua.
Julkisen sanan neuvostossa on vuoden 2013 alusta 13 jäsentä ja puheenjohtaja. Jäsenten toimikausi on kolme vuotta. Puheenjohtaja valitaan JSN:n kannatusyhdistyksen yksimielisellä päätöksellä viideksi vuodeksi. Myös viestimien edustajat valitsee JSN:n kannatusyhdistys. Neuvosto valitsee itse yleisön edustajat.
Suomalaiset joukkoviestinnän harjoittajat ja journalistit, käytännössä suuret kustantajat ja heidän palveluksessaan olevat toimittajat, ovat sitoutuneet siihen, että neuvosto valvoo heidän toimintaansa alan eettisten periaatteiden ja neuvoston perussopimuksen mukaisesti, jotka on kirjattu journalistin ohjeisiin. Tarkoituksena on ollut välttää sananvapauteen kohdistuvan julkishallinnollisen valvonnan lisääntyminen ja kunnianloukkausjutuista mahdollisesti oikeusistuinten avulla tuomitsemat suuret vahingonkorvaukset.
Neuvosto ei ole tuomioistuin, eikä se käytä julkista valtaa. JSN ei ota käsiteltäväkseen asioita, joiden oikeudellinen käsittely on kesken. Julkisen sanan neuvoston lausuntoja on käytetty kunnianloukkauksia koskevissa riitajutuissa vapaan todistelun keinona. Näin ollen Julkisen sanan neuvoston päätöksiä voidaan käyttää nykysäännösten mukaan myöhemmin oikeusjutun perusteluna.
Samantapaisia itsesäätelyelimiä toimii monissa muissakin maissa ja muillakin toimialoilla, esimerkiksi Mainonnan eettinen neuvosto.
Neuvoston mukaan paperilehdissä olevat virheet on oikaistava myös lehden verkkoversioissa.