stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelämanner
Aluevaatimukset ja laki

Etelä­manner ja sen läheisyydessä olevat saaret eivät kuulu minkään valtion alueisiin. Norja, Ranska, Australia, Uusi-Seelanti, Chile, Argentiina ja Yhdistynyt kuningaskunta ovat kuitenkin vaatineet sieltä alueita; kolme viimeksi lueteltua osittain samoja alueita. Kaikki nämä alue­vaatimukset koskevat kahden pituuspiirin välisiä sektoreita mantereella ja antarktisessa saaristossa. Marie Byrdin maan kohdalla olevaa sektoria ei mikään valtio ole vaatinut. Vuonna 1959 alle­kirjoitetun Antarktiksen sopimuksen mukaan Etelämanner ei kuulu yhdellekään maalle, vaan se on tarkoitettu ainoastaan tieteelle ja tutkimukselle. Sopimus kieltää Etelämantereella sotilaallisen toiminnan ja kaivos­toiminnan, hyväksyy tieteellisen tutkimuksen sekä suojelee maanosan ekosysteemiä. Sopimus solmittiin alun perin 12 maan välillä, mutta vuoteen 2014 mennessä sopijavaltioita oli jo 50.
Etelämantereella noudatettavan lain säätää vuosittain 27 maan ryhmä Antarktiksen sopimuksen pohjalta. Lakikohdista tulee kaikkia näitä maita sekä 19 tarkkailijamaata sitovia, kun jokaisen 27 maan lakijärjestelmä on hyväksynyt ne.
| Valtio | Alue | Perustett | Alueen rajoina toimivat pituuspiirit | Kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Chile |  Chilen Antarktiksen alue | 1940 | 90° W ja 53° W |  |
|  Argentiina |  Argentiinan Antarktiksen alue | 1943 | 74° W ja 25° W |  |
|  Britannia |  Brittiläinen Antarktiksen alue | 1908 | 80° W ja 20° W |  |
|  Norja |  Kuningatar Maudin maa (osa Norjan Antarktiksista aluetta) | 1939 | 20° W ja 44°38' E |  |
|  Australia |  Australian Antarktiksen alue (kaksiosainen) | 1933 | 44°38' E ja 136°11' E;  142°2' E ja 160° E |  |
|  Ranska |  Adélienmaa (osa Ranskan eteläistä ja antarktisia alueita) | 1840 | 136°11' E ja 142°2' E |  |
|  Uusi-Seelanti |  Rossinmaa | 1923 | 160° E ja 150° W |  |
|  Norja |  Pietari I:n saari | 1931 | 68°50′S 90°35′W |  |
| Ei-kenenkään-maa | Marie Byrdin maa |  | 150°0′W to 90°0′W |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelämanner Wikimedia Commonsissa
LIMA – Landsat Image Mosaic of Antarctica Interaktiivinen satelliittikuvamosaiikki, jonka pikselin koko luonnossa on 30 metriä.
| n k Maapallon alueet |
| --- | --- |
 Afrikka:  Eteläinen Afrikka  Itä-Afrikka  Keski-Afrikka  Länsi-Afrikka  Pohjois-Afrikka 
 Amerikka:  Etelä-Amerikka  Keski-Amerikka  Latinalainen Amerikka  Pohjois-Amerikka  Väli-Amerikka 
 Aasia:  Etelä-Aasia  Etu-Aasia  Itä-Aasia  Kaakkois-Aasia  Keski-Aasia  Pohjois-Aasia 
 Eurooppa:  Etelä-Eurooppa  Itä-Eurooppa  Keski-Eurooppa  Länsi-Eurooppa  Pohjois-Eurooppa 
 Oseania:  Australaasia  Melanesia  Mikronesia  Polynesia 
 Napa-alueet:  Antarktis  Arktis 
 Valtameret:  Atlantin valtameri  Eteläinen jäämeri  Intian valtameri  Pohjoinen jäämeri  Tyynimeri 
| n k Etelämantereen aluevaatimukset |
| --- | --- |
 Argentiina  Australia  Chile  Iso-Britannia  Norja  Ranska  Uusi-Seelanti 
Etelämantereen tärkeimmät maantieteelliset piirteet. Oikealla puolella Itä-Etelämanner ja vasemmalla Länsi-Etelämanner. Ylävasemmalla Etelä-Amerikkaa kohti kurottava Antarktiksen niemimaa, mantereen pohjoisin osa. Etelänapa on suorien pituusviivojen risteyskohdassa.
Etelämanner ilman jäätä, mutta ilman jään sulamisesta seuraavaa merenpinnan nousua ja maankohoamista.
Seremoniallinen etelänapa
Etelämantereen korkokuva. Punainen on korkealla, sinertävät alueet ovat meressä kelluvaa lauttajäätä.
Mount Erebus Rossinsaarella Etelämantereen rannikolla on maailman eteläisin toimiva tulivuori.
Itä-Etelämantereen tyypillistä jäätikkötasankoa.
Vuorten välistä virtaavaa jäätä.
Jään reunaa Antarktiksen niemimaalla.
Fryxellinjärvi on jääpeitteinen järvi Victorianmaalla.
Etelämantereen yläpuolella oleva otsoniaukko (sinisellä) vuonna 2000.
Etelämantereen kallioperä länsipuolelta kuvattuna.
Etelämantereen tutkimusasemien keskilämpötiloja, ylempänä rannikon asemia, alempana sisämaan asemia.
Etelämantereen kylmimmän ja lämpimimmän kuukauden keskilämpötilakartta.
Pingviinit nousevat maalle lisääntymään. Kuvassa keisaripingviiniperhe.
Kohokkikasvi Colobanthus quitensis on toinen Etelämantereen vain kahdesta siemenkasvista.
Scottin (vas.) ja Amundsenin retkikuntien reitit Rossin jäähyllyn yli kohti etelänapaa.
Aluevaatimukset sektoreina, eri valtioiden tutkimusasemat mustilla neliöillä merkittynä.
Salatut elämät – 27. esityskausi (2024–2025)

| Salatut elämät 27>  kausi (2024–2025) |
| --- | --- |
 
 Salattujen elämien tunnus, joka otettiin käyttöön kevätkauden alkaessa 2024.
 
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  MTV3 MTV Katsomo
Ensimmäinen esitys:   2024-08-099. elokuuta 2024 (MTV Katsomo+)  2024-08-1212. elokuuta 2024 (MTV3 & MTV Katsomo) 
Kaudet
 ← Edellinen 26. kausi (2023–2024) Seuraava → –
Salatut elämät -saippuasarjan 27. kauden esittäminen alkoi MTV3-kanavalla 12. elokuuta 2024. Kauden ensimmäisen viikon jaksot julkaistiin ennakkoon MTV Katsomon maksullisella tilauksella 9. elokuuta 2024.
Kevään aikana sarjaan palaavat Roope Puhakan esittämä Severi Sievinen ja Raimo Grönbergin esittämä Gunnar Mustavaara. Uutena hahmona nähdään Alexander Snow’n esittämä Alex.
Elokuun lopulla sarjasta poistuivat Tuuli Mattilan esittämä Susu Honkanen ja Konsta Hietasen esittämä Miki Kajander. Syyskuun lopun jaksoissa sarjasta poistui Ronja Alatalon esittämä Hanne ”Hani” Laitela. Marraskuun alun jaksoissa sarjasta poistui Esko Eerikäisen esittämä Petri Simola ja kuun puolivälissä Raimo Grönbergin esittämä Gunnar Mustavaara.
Henkilöt > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esko Kovero  | … |  Ismo Laitela   |
|  Pete Lattu  | … |  Kalle Laitela   |
|  Ronja Alatalo  | … |  Hanne ”Hani” Laitela   |
|  Tommi Taurula  | … |  Kari Taalasmaa   |
|  Hanna Kinnunen  | … |  Salla Taalasmaa   |
|  Inkeri Mertanen  | … |  Dahlia Mustavaara   |
|  Raimo Grönberg  | … |  Gunnar Mustavaara   |
|  Roope Puhakka  | … |  Severi Sievinen   |
|  Timo Jurkka  | … |  Lasse Sievinen   |
|  Markku Pulli  | … |  Joonatan Sievinen   |
|  Tiia Elg  | … |  Eva Tamminen   |
|  Emma Nopanen  | … |  Nella Tamminen   |
|  Axel Milliam  | … |  Kristian Harju   |
|  Teemu Lehtilä  | … |  Aaro Vaalanne   |
|  Maarit Poussa  | … |  Jutta Korhonen   |
|  Sami Uotila  | … |  Aki Nikkinen   |
|  Tuure Taskinen  | … |  Henrik Ekholm   |
|  Aida Fanfani  | … |  Erika Ekholm   |
|  Jarkko Miettinen  | … |  Noel Axelsson   |
|  Sofia Lehtinen  | … |  Laila Kajander   |
|  Konsta Hietanen  | … |  Miki Kajander   |
|  Elmeri Ylä-Rautio  | … |  Matias Kajander   |
|  Lenita Susi  | … |  Daniela Axelsson   |
|  Tuuli Mattila  | … |  Susu Honkanen   |
|  Monika Lindeman  | … |  Linda Eerikäinen   |
|  Sampsa Tuomala  | … |  Sampo Kaukovaara   |
|  Oona Kare  | … |  Marianna Kurki   |
|  Mikko Parikka  | … |  Jiri Viitamäki   |
|  Elina Niskanen  | … |  Anniina Aalto   |
Henkilöt > Sivuhenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sienna Nord  | … |  Nadja Tamminen   |
|  Roope Malkki  | … |  Tukku Taalasmaa   |
|  Anna Rimpelä  | … |  Tiina Rajala   |
|  Akseli Sarvilinna  | … |  Vertti Seppänen   |
|  Sami Sowe  | … |  Olli Oksa   |
|  Esko Eerikäinen  | … |  Petri Simola   |
|  Leevi Rapeli  | … |  Magnus Mustavaara   |
|  Tuija Vuolle  | … |  Vuokko Hänninen   |
|  Pekka Räty  | … |  Risto Väisänen   |
|  Viivi Pumpanen  | … |  Kikka Granberg   |
|  Sami Sykkö  | … |  hääsuunnittelija   |
|  Inka Ylönen  | … |  Kerttu Mäkeläinen   |
|  Satu Silvo  | … |  Liisa Valonen   |
|  Jari Nissinen  | … |  Teppo Kujala   |
|  Joni Bister  | … |  ryöstäjä   |
|  Maija Rissanen  | … |  Piritta Salonius   |
|  Sandy Stolpe  | … |  Noelin sihteeri   |
|  Laura Auvinen  | … |  Noelin ja Danielan vihkipappi   |
|  Heikki Häkkä  | … |  Mika Luukko   |
Rob Caggiano

| Rob Caggiano |
| --- | --- |
 Rob Caggiano Nova Rock -festivaalilla vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1976 New York
Muusikko
Tyylilajit:  thrash metal, heavy metal
Soittimet:  kitara
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Robert ”Rob” Caggiano (s. 7. marraskuuta 1976 New York) on yhdysvaltalainen metallimuusikko. Caggiano on entinen yhdysvaltalaisen Anthraxin kitaristi. Hän on soittanut yhtyeessä vuosina 2001–2005 ja uudestaan 2007–2013. Vuosina 2013–2023 Caggiano soitti tanskalaisessa Volbeat-yhtyeessä.
Caggiano on työskennellyt tuottajana muun muassa Cradle of Filthille ja Ill Niñolle.
Diskografia > Anthrax

2003 We’ve Come for You All
2004 Music of Mass Destruction
2004 The Greater of Two Evils
2011 Worship Music
Diskografia > Volbeat

2013 Outlaw Gentlemen & Shady Ladies
2016 Seal the Deal & Let's Boogie
2019 Rewind, Replay, Rebound
2021 Servant of the Mind
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rob Caggiano Wikimedia Commonsissa
| n k Anthrax |
| --- | --- |
 Scott Ian  Charlie Benante  Frank Bello  Joey Belladonna  Jon Donais   Neil Turbin  Dan Lilker  Dan Spitz  Paul Crook  John Bush  Dave Weiss  John Connelly  Joey Vera  Greg D'Angelo  Rob Caggiano  Dan Nelson 
Studioalbumit:  Fistful of Metal  Spreading the Disease  Among the Living  State of Euphoria  Persistence of Time  Sound of White Noise  Stomp 442  Volume 8: The Threat Is Real  We’ve Come for You All  Worship Music  For All Kings 
Livealbumit:  The Island Years  Music of Mass Destruction  Alive 2  Gigantour  Caught in a Mosh: BBC Live in Concert  The Big Four: Live from Sofia, Bulgaria 
EP:t:  Armed and Dangerous  I’m the Man  Penikufesin  Inside Out  Summer 2003  Anthems 
Kokoelmat:  Attack of the Killer B’s  Return of the Killer A’s  Madhouse: The Very Best of Anthrax  The Greater of Two Evils  Anthrology: No Hit Wonders 
Kappaleita:  ”Madhouse”  ”I Am the Law”  ”Indians”  ”Antisocial”  ”Bring the Noise”  ”Only”  ”Fight ’Em ’Til You Can’t” 
| n k Volbeat |
| --- | --- |
 Michael Poulsen  Jon Larsen  Kaspar Boye Larsen   Franz ”Hellboss” Gottschalk  Teddy Vang  Thomas Bredahl  Anders Kjølholm  Rob Caggiano 
Studioalbumit:  The Strength / The Sound / The Songs  Rock the Rebel / Metal the Devil  Guitar Gangsters & Cadillac Blood  Beyond Hell / Above Heaven  Outlaw Gentlemen & Shady Ladies  Seal the Deal & Let’s Boogie  Rewind, Replay, Rebound  Servant of the Mind  God of Angels Trust 
Livealbumit:  Live from Beyond Hell/Above Heaven  Let's Boogie!  Rewind, Replay, Rebound: Live in Deutschland 
Videoalbumit:  Live in a Pool of Booze  Live: Sold Out!  Live from Beyond Hell/Above Heaven  Let’s Boogie! 
Singlet:  ”I Only Wanna Be with You”  ”Sad Man’s Tongue”  ”The Garden’s Tale”  ”Radio Girl”  ”Maybellene i Hofteholder”  ”Mary Ann’s Place”  ”We”  ”Fallen”  ”Heaven nor Hell”  ”7 Shots”  ”16 Dollars”  ”A Warrior’s Call”  ”Still Counting”  ”Cape of Our Hero”  ”The Hangman’s Body Count”  ”Lola Montez”  ”The Nameless One”  ”Lonesome Rider”  ”Dead but Rising”  ”Doc Holliday”  ”The Devil’s Bleeding Crown”  ”For Evigt”  ”Seal the Deal”  ”Black Rose”  ”Leviathan”  ”Last Day Under the Sun”  ”Cheapside Sloggers”  ”Pelvis on Fire”  ”Die to Live”  ”Wait a Minute My Girl”  ”Dagen Før”  ”Shotgun Blues”  ”Becoming”  ”The Sacred Stones”  ”Temple Of Ekur”  ”By a Monster’s Hand” 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Anaheim Ducks

| Anaheim Ducks |
| --- | --- |

Historia:  Mighty Ducks of Anaheim   1993–2006   Anaheim Ducks   2006–
Perustettu:  1993
Kaupunki:   Anaheim, Kalifornia
Kotiareena:  Honda Center
– kapasiteetti:  17 174
Sarja:  NHL
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Tyynenmeren
Värit:                     

Toimitusjohtaja:   Pat Verbeek
Päävalmentaja:   Greg Cronin
Kapteeni:   Radko Gudas
Omistaja:   Henry Samueli  Susan Samueli
Yhteistyöseurat:   San Diego Gulls (AHL)  Tulsa Oilers (ECHL)
Stanley Cupit:  1 (2007)
Konferenssin mestaruudet:  2 (2003, 2007)
Divisioonan mestaruudet:  6 (2007, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anaheim pelaa kotiottelunsa vuonna 1993 valmistuneessa Honda Centerissä.
Anaheim Ducks on yhdysvaltalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Anaheim Kalifornian osavaltiossa. Se kuuluu NHL-liigan Läntisen konferenssin Tyynenmeren divisioonaan. Vuoteen 2006 asti joukkueen nimi oli Mighty Ducks of Anaheim, ja se pelasi ensimmäisen kautensa NHL:ssä kaudella 1993–1994. Anaheim Ducks on perustamisestaan alkaen pelannut kotiottelunsa yleisökapasiteetiltaan 17 174 katsojan kokoisella Honda Center -areenalla, joka on tunnettu myös lempinimestään The Pond..
Mighty Ducks of Anaheimin perusti The Walt Disney Company, joka nimesi seuran elokuvansa Mestarit (The Mighty Ducks, 1992) mukaan. Vuonna 2005 seuran omistus myytiin Henry ja Susan Samuelille, ja omistajanvaihdoksen myötä seuran nimi lyheni nykyiseen muotoonsa ennen kautta 2006–2007.
Historiansa aikana seura on voittanut kaksi konferenssimestaruutta, kuusi divisioonamestaruutta ja yhden Stanley Cupin (2007).
AHL-liigassa pelaava Anaheimin farmijoukkue on San Diego Gulls.
Historia > Anaheim Ducks (2006–) > Stanley Cupin voittaminen

Kautta 2006–2007 edeltäneenä kesänä Anaheim teki puolustuspään kannalta tärkeän hankinnan. Anaheim kauppasi puolustaja Ladislav Šmídin, laitahyökkääjä Joffrey Lupulin ja kolme varausvuoroa Edmonton Oilersille saaden vaihdossa puolustaja Chris Prongerin. Jo ennen kauden alkua vahvan joukkueen koonnutta Anaheimia pidettiin ennakkosuosikkina tulevan kauden mestariksi. Marraskuussa Anaheim voitti Vancouver Canucksin vierasottelussa ja asetti samalla nykymuotoisen NHL:n pisimmän voittoputken ennätyksen runkosarjassa, sillä voitto oli Anaheimille jo 16. perättäinen eikä joukkue ollut hävinnyt otteluakaan. Edellisen kerran vastaavaan suoritukseen oli yltänyt vain Edmonton Oilers kaudella 1983–1984, ja myöhemmin 24 voittoa ilman tappioita pelannut Chicago Blackhawks kaudella 2012–2013. Tammikuussa 2007 Anaheim pelasi seurahistoriansa tuhannennen ottelun, ja maaliskuussa seura saavutti koko historiansa tuhannennen pisteen NHL:n runkosarjassa voitettuaan Vancouver Canucksin. Ducks voitti toista kertaa historiassaan oman konferenssinsa, ja ensimmäistä kertaa myös oman divisioonansa.
Pudotuspelien aikana Anaheim voitti sekä Minnesota Wildin että Vancouver Canucksin otteluvoitoin 4–1, ja konferenssinsa finaalissa se pelasi jälleen Detroit Red Wingsiä vastaan. Chris Pronger taklasi seurojen kolmannessa keskinäisessä ottelussa Tomas Holmströmiä kyynärpäätaklauksella, ja sai yhden ottelun pelikiellon. Ottelusarja ratkesi lopulta kuudennessa ottelussa ja näin ollen Anaheim eteni toista kertaa seurahistoriansa aikana Stanley Cupin finaaliin, jossa se kohtasi Ottawa Senatorsin. Ottelusarja ratkesi viidennessä ottelussa Anaheimin kotiareenalla Honda Centerissä, kun Anaheim voitti Ottawan 6-2 ja saavutti historiansa ensimmäisen Stanley Cup-mestaruuden. Ottelun voittomaalin laukoi laitahyökkääjä Travis Moen, ja kapteeni Scott Niedermayerista tuli kaikkien aikojen toinen Anaheimin pelaaja, joka on voittanut Conn Smythe Trophyn pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana. Anaheimista tuli kaikkien aikojen ensimmäinen kalifornialainen Stanley Cupin voittanut NHL-seura, ja ensimmäinen mestaruuden voittanut länsirannikon NHL-seura sitten vuoden 1925, jolloin Victoria Cougars voitti mestaruuden.
Historia > Anaheim Ducks (2006–) > Ryan Getzlafin ja Corey Perryn aikakausi

NHL-kausi 2010–2011 alkoi Anaheimille jälleen heikoissa merkeissä joukkueen hävitessä kolme ottelua perättäin, mutta joukkue selvisi lopulta vaikeuksitta pudotuspeleihin. Laitahyökkääjä Corey Perry pelasi vahvan kauden viimeistelemällä 50 maalia ja 98 tehopistettä, ja hänet palkittiin kauden päätteeksi Hart Memorial Trophylla ja Maurice ”Rocket” Richard Trophylla. Perrystä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen Hart Memorial Trophyn voittanut Anaheimin pelaaja ja Teemu Selänteen jälkeen toinen Anaheimin pelaaja, joka on voittanut Maurice ”Rocket” Richard Trophyn liigan parhaana maalintekijänä. Hän pelasi myös NHL:n tähdistöottelussa maalivahti Jonas Hillerin kanssa, mutta Hiller loukkaantui ottelussa ja joutui jättämään kauden kesken. Perryn, Hillerin, Selänteen, Višňovskýn ja kapteeni Ryan Getzlafin johdolla vahvan kauden pelannut Anaheim eteni pudotuspeleihin, jossa se kuitenkin hävisi jo ensimmäisellä kierroksella Nashville Predatorsille.
Ducks aloitti kauden 2011–2012 Suomessa ottelulla Buffalo Sabresia vastaan. Seura kunnioitti myös entistä puolustajaansa Ruslan Saleita, joka oli saanut surmansa Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuudessa. Heikon alun kaudelleen saanut Anaheim valahti konferenssinsa pohjalle ja irtisanoi päävalmentajansa Randy Carlylen marraskuussa 2011, minkä jälkeen seuran uudeksi päävalmentajaksi palkattiin Bruce Boudreau. Anaheim paransi asemiaan keväällä, mutta ei enää päässyt pudotuspeleihin.
Työsulku lyhensi NHL-kauden 2012–2013 48 runkosarjaottelun mittaiseksi. Anaheim voitti varsinaisella peliajalla otteluistaan 30 ja voitti oman divisioonansa mestaruuden toisen kerran historiansa aikana, mutta pudotuspeleissä se hävisi jälleen Detroit Red Wingsille konferenssinsa välierissä.
NHL-kausi 2013–2014 oli runkosarjassa Anaheimille suuri menestys, ja seura esittikin runkosarjassa joukkueena parhaita otteitaan sitten mestaruuteen päättyneen kauden 2006–2007. Pudotuspeleissä seura voitti ensimmäisellä kierroksella Dallas Starsin, mutta hävisi konferenssin välierässä Los Angeles Kingsille. Kausi oli Anaheimin seurahistorian tehokkaimman pelaajan, Teemu Selänteen uran viimeinen kausi.
Toukokuussa 2014 Anaheim tiedotti jatkaneensa toimitusjohtaja Bob Murrayn sopimusta neljällä vuodella.
Logot > Mighty Ducks of Anaheim

1993–2006
Logot > Anaheim Ducks

2006–2010
2010–2014
2014–2024
2024–
Logot > Seuran vaihtoehtoiset logot

1993–1999
1995–1996
1995–2006
1995–2006
2003–2006
2003–2006
2006–2010
2010–
Pelaajat > Nykyinen joukkue

| Anaheim Ducks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025> Valmentajat | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025>  | Anaheim Ducks kaudella 2024–2025>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit   1   Lukáš Dostál   36   John Gibson   33   Ville Husso Puolustajat   7   Radko Gudas (C)   43   Drew Helleson   58   Oliver Kylington    2   Jackson LaCombe   34   Pavel Mintjukov   65   Jacob Trouba   51   Olen Zellweger |  |  Hyökkääjät  91   Leo Carlsson   64   Sam Colangelo   13   Robby Fabbri   61   Cutter Gauthier   38   Jansen Harkins   44   Ross Johnston   17   Alex Killorn   20   Brett Leason   21   Isac Lundeström   26   Brock McGinn   23   Mason McTavish (A)   16   Ryan Strome   19   Troy Terry (A)   77   Frank Vatrano   11   Trevor Zegras |  |  Päävalmentaja Greg Cronin  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Eliteprospects eliteprospects.com. Päivitetty: 14. maaliskuuta 2025  |  |  |
Pelaajat > Kapteenit

Troy Loney 1993–1994
Randy Ladouceur 1994–1996
Paul Kariya 1996–1997
Paul Kariya ja   Teemu Selänne 1997–1998
Paul Kariya 1998–2003
Steve Rucchin 2003–2004
Scott Niedermayer 2005–2007
Chris Pronger 2007–2008
Scott Niedermayer 2008–2010
Ryan Getzlaf 2010–2022
ei kapteenia, 2022-2024
Radko Gudas 2024-
Pelaajat > Jäädytetyt numerot

8  Teemu Selänne
9  Paul Kariya
27  Scott Niedermayer
99  Wayne Gretzky (numero jäädytetty koko liigassa)
Pelaajat > Ennätykset

Eniten maaleja kaudessa:  Teemu Selänne, 52 (1997–1998)
Eniten syöttöjä kaudessa:  Ryan Getzlaf, 66 (2008–2009)
Eniten pisteitä kaudessa:  Teemu Selänne, 109 (1996–1997)
Eniten kausia:   Ryan Getzlaf, 17 (2005-2022)
Eniten jäähyjä kaudessa:  Todd Ewen, 285 (1995–1996)
Paras +/- kaudessa:  Paul Kariya, 36 (1996–1997)
Eniten ylivoimamaaleja kaudessa:  Teemu Selänne, 25 (1999–1999 ja 2006–2007)
Eniten alivoimamaaleja kaudessa:  Corey Perry (2010–2011)  Isac Lundeström (2021-2022), 4
Eniten voittomaaleja kaudessa:  Corey Perry, 11 (2010–2011)
Eniten nollapelejä kaudessa:  Jean-Sébastien Giguère, 8 (2002–2003)
Eniten pisteitä kaudessa tulokkaana:  Trevor Zegras, 61 (2021–2022)
Eniten pisteitä kaudessa puolustajana:  Scott Niedermayer, 69 (2006–2007)
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Greg Cronin
Apuvalmentaja: Tim Army
Apuvalmentaja: Rich Clune
Apuvalmentaja: Brent Thompson
Maalivahtivalmentaja: Peter Budaj
Videovalmentaja: Austin Violette
Fysiikkavalmentaja: Justus Schafer
Apufysiikkavalmentaja: Jesse Wang
Kehitysvalmentaja: Julien Tremblay
Luisteluvalmentaja: MacKenzie Braid
Huoltopäällikkö: Chris Aldrich
Toimitusjohtaja: Pat Verbeek
Apulaistoimitusjohtaja & Kykyjenetsinnänjohtaja (amatöörit): Martin Madden
Apulaistoimitusjohtaja: Jeff Solomon
Apulaistoimitusjohtaja: Mike Stapleton
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Chase Flanigan
Kykyjenetsinnänjohtaja (ammattilaiset): Tony Hrkac
Pelaajakehitysjohtaja: Jim Johnson
Pelaaja-arvioinninjohtaja: Bruce Franklin
Omistaja: Henry Samueli
Omistaja: Susan Samueli
Joukkueessa pelanneet suomalaiset

Aktiiviset pelaajat lihavoituna.
Teemu Selänne (1996–2001, 2005–2014)
Jari Kurri (1996–1997)
Antti Aalto (1998–2001)
Antti-Jussi Niemi (2000–2001)
Timo Pärssinen (2001–2002)
Petteri Wirtanen (2007)
Saku Koivu (2009–2014)
Petteri Nokelainen (2009–2010)
Toni Lydman (2010–2013)
Niklas Hagman (2011–2012)
Jarkko Ruutu (2011)
Iiro Tarkki (2012)
Sami Vatanen (2013–2017)
Kalle Kossila (2017–2018)
Jani Hakanpää (2020–2021)
Urho Vaakanainen (2022-2024)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anaheim Ducksin virallinen sivusto
Anaheim Ducks yhden kauden ennätykset[vanhentunut linkki]
NHLfinns.com Anaheim Ducksin suomalaiset pelaajat
Laitahyökkääjä Paul Kariya edusti Anaheimia yhdeksän kauden ajan, joista seitsemän kautta hän pelasi seuran kapteenina.
Maalivahti Jean-Sébastien Giguère oli Anaheimin tärkeimpiä pelaajia, kun seura pelasi Stanley Cupista kaudella 2002–2003.
Laitahyökkääjänä pelannut Teemu Selänne on muun muassa Anaheimin seurahistorian maali-, syöttö- ja pistetilaston kärkipelaaja runkosarjan otteluissa.
Vuosina 2011–2016 seuran päävalmentajana toiminut Bruce Boudreau ja Anaheimin pelaajat Saku Koivu, Andrew Cogliano ja Teemu Selänne.
Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys

| Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys |
| --- | --- |

Perustettu:  1984
Tyyppi:  herätysliike
Toimiala:  rukoilevaisuus
Päämaja:  Katilantie 27 27510 Eura
Toiminta-alue:  Suomi
Puheenjohtaja:  Pertti Helkkula
Jäsenlehti:  Länsi-Suomen Herännäislehti
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rukoilevaisuuden alueellinen levinneisyys Suomessa vuonna 2007. Kartassa merkittyjen paikkakuntien lisäksi toimintaa on järjestetty myös Nurmeksessa.

Toimintaa vähintään:

  Kuukausittain  Vuosittain
Länsi-Suomen Rukoilevaisten Yhdistys on toinen rukoilevaisherätyksen herätysliikkeistä, joka edustaa Varsinais-Suomen 1700-luvun jälkipuoliskon pietististen kansanherätysten perintöä. Sen ydinalue on Länsi-Suomessa Porin ja Rauman ympäristön maaseutu.
Historia > Herätysliikkeen synty

Rukoilevaisuus on yksi viidestä Suomen kirkon sisällä vaikuttavasta herätysliikkeestä. Se on syntynyt 1700-luvulla kalantilaisen nuoren tytön, Liisa Eerikintyttären vuonna 1756 kokeman voimakkaan herätyksen seurauksena. Hän oli lampaita paimentaessaan lukenut Arthur Dentin kirjaa Totisen kääntymisen harjoitus ja joutunut syvän järkytyksen valtaan. Hänelle paljastui oma syntisyys ja iankaikkisen kadotuksen hirmuisuus. Tunnonvaivoihinsa hän löysi lohdutuksen ainoastaan evankeliumin ihanasta lupauksesta, että Jumala on kaikille katuvaisille armollinen ja laupias Kristuksen ristintyön tähden. Liisa kertoi herätyksestään muillekin ja pian Kalannissa syntyi hengellinen herätys, joka levisi koko Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueelle. Rukoilevaisuuden johtoon kohosi melko pian Nousiaisten kirkkoherra Abraham Achrenius ja myöhemmin hänen poikansa Antti Achrenius.