stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harmon Jones

Harmon Jones (3. kesäkuuta 1911 – 10. heinäkuuta 1972) oli kanadalaissyntyinen elokuvien leikkaaja sekä TV- ja elokuvaohjaaja. Hän leikkasi muun muassa Hiljaisen sopimuksen (1947), josta hän sai Oscar-ehdokkuuden. Hän kuoli Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Jonesin ohjaustöiden joukossa ovat Niilin prinsessa (1954) ja Tukikohta ei vastaa (1955).
Aiheesta muualla

Harmon Jones Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
HMS Royal George (1827)

| HMS Royal George |
| --- | --- |
 HMS Royal George

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  kesäkuu 1823
Laskettu vesille:  22. syyskuuta 1827
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1875
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 616 bm
Pituus:  62 m (tykkikansi)
Leveys:  16,31 m
Syväys:  7,06 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  875
Aseistus
Aseistus:  120 tykkiä
HMS Royal George oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1827 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1819 nimellä HMS Neptune Chathamin telakalta. Alus nimettiin 12. helmikuuta 1823 uudelleen HMS Royal Georgeksi. Köli laskettiin kesäkuussa 1823. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1827 ja valmistui 3. joulukuuta reserviin sijoitettavaksi. Valmistuskustannukset varusteltuna olivat 87 418 puntaa.
Palvelus

Alusta ei otettu palvelukseen, vaan se makasi reservissä Sheernessissä vuoteen 1850. Alus varustettiin 1852-1853 höyrykoneella, joka pyöritti yhdessä akselissa olevaa potkuria. Höyrykone ja sen vaatimat kattilat asennettiin vesitankkien tilalle. Lisäksi hiilten vaatima tila teki laivasta entistä ahtaamman ja pienensi sen varastoja. Vuonna 1860 aluksen ylin tykkikansi sahattiin pois ja siitä tehtiin kaksikantinen 80-tykkinen alus.
Alus myytiin 23. tammikuuta 1875 romutettavaksi Castlelle Charltoniin.
HMS Royal George (1788)

| HMS Royal George (ex-HMS Umpire) |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  kesäkuu 1784
Laskettu vesille:  16. syyskuuta 1788
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1790
Poistui palveluskäytöstä:  heinäkuu 1814
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi helmikuussa 1822
Tekniset tiedot
Uppouma:  2286 t
Pituus:  57,91 m
Leveys:  15,99 m
Syväys:  5,92 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  850 (sodan aikana) 650 (rauhan aikana)
Aseistus
Aseistus:  alakansi: 30 × 32 naulan tykkiä keskikansi: 28 × 24 naulan tykkiä yläkansi: 30 × 12 naulan tykkiä puolikansi: 10 × 12 naulan tykkiä etukansi: 2 × 12 naulan tykkiä
HMS Royal George oli Britannian kuninkaallisen laivaston 100-tykkinen Royal George -luokan ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 25. maaliskuuta 1782 Chathamin telakalta nimellä HMS Umpire, mutta sen nimi vaihdettiin 11. syyskuuta 1783 HMS Royal Georgeksi ennen rakennustyön aloittamista. Aluksen rakennusmestarina toimi heinäkuuhun 1790 asti  Nicholas Phillips ja sen viimeisteli John Nelson.
Köli laskettiin kesäkuussa 1784. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1788 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 1790, jolloin valmistuskustannukset olivat 51 799 puntaa 5 shillinkiä ja 7 penniä, johon lisättiin varustelukustannukset Chathamissa 6 503 puntaa 8 shillinkiä ja 5 penniä sekä Plymouthissa 10 089 puntaa 12 shillinkiä. Plymouthissa se varustettiin kesäkuusta heinäkuuhun 1790 palvelukseen Englannin kanaalissa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen toukokuussa 1790 ensimmäisenä päällikkönään Thomas Pringle. Alus siirrettiin kuitenkin nopeasti takaisin telakalle, josta se otettiin uudelleen palvelukseen helmikuussa 1793 päällikkönään William Domett. Alus määrättiin vara-amiraali Sir Alexander Hoodin lippulaivaksi Howen laivasto-osastoon, jonka mukana se otti osaa 1. kesäkuuta 1794 Ushantin taisteluun. Taistelussa aluksen tappiot olivat 20 kaatunutta ja 72 haavoittunutta. Vara-amiraali Hood ylennettiin elokuussa 1794 amiraaliksi ja samalla hänet aateloitiin Bridportin varakreiviksi. Alus oli 23. kesäkuuta 1795 amiraali Hoodin lippulaivana Groixin taistelussa, jossa aluksen miehistöstä seitsemän haavoittui.
Alus määrättiin 1796 amiraali jaarli Richard Howen lippulaivaksi. Aluksen miehistö nousi 1797 kapinaan Spitheadin kapinassa. Samana vuonna alukselle nosti lippunsa amiraali Hood ja edelleen kontra-amiraali Charles Pole. Alus otti osaa 2. heinäkuuta 1799 hyökkäykseen Espanjan laivastoa vastaan.
Aluksen päälliköksi määrättiin syyskuussa 1800 Robert Otway ja samalla se siirtyi kontra-amiraali Sir Hyde Parkerin lippulaivaksi. Seuraavana vuonna aluksen päälliköksi siirtyi John Child Purvis ja se liitettiin Kanaalin laivastoon. Alus poistettiin palveluksesta huhtikuussa 1802.
Royal George siirrettiin heinäkuussa 1805 Chathamin telakalle uudelleen rakennettavaksi, mistä se palasi palvelukseen kesäkuussa 1806 Kanaalin laivastoon päällikkönään Charles Gill. Alus poistui telakalta kuitenkin vasta heinäkuussa. Vielä samana vuonna aluksen päälliköksi määrättiin Richard Dunn (k. 1808) ja se siirtyi vara-amiraali Sir John Duckworthin lippulaivaksi. Alus partioi tammikuusta 1807 Cadizin edustalla, kunnes se siirrettiin tammikuussa 1811 Plymouthiin telakalle.
Alus palasi välittömästi palvelukseen päällikkönään John Clavell, vaikka se viipyi telakalla huhtikuuhun. Alus siirrettiin palvelukseen otettaessa kontra-amiraali Sir Thomas Williamsin lippulaivaksi. Alus lähti Välimerelle 17. marraskuuta 1811. Aluksen päälliköksi vaihtui 1812 Andrew King ja se siirtyi kontra-amiraali Francis Pickmoren lippulaivaksi. Myöhemmin aluksen päälliköksi vaihtui Thomas Mainwaring.
Aluksen viimeinen päällikkö William Cuming aloitti palveluksensa aluksella helmikuussa 1813. Alus poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1814 Plymouthissa ja myytiin romutettavaksi helmikuussa 1822 Plymouthissa.
Haywardin maanjäristys 1868

Haywardin maanjäristyksessä tuhoutunut talo.
Haywardin maanjäristys on vuonna 1868 tapahtunut maanjäristys San Francisco Bay Arealla, Kaliforniassa. Järistys tapahtui 21. lokakuuta kello 7:53 aamulla. Sen voimakkuus oli 6,8 – 7,0 Richterin asteikolla. Maanjäristyksessä kuoli yhteensä 30 ihmistä. Järistys oli yksi Kalifornian historian tuhoisimmista.
Heathrow Express

Heathrow Express Paddingtonin rautatieasemalla.
Heathrow Express on pikajunayhteys Paddingtonin rautatieasemalta Heathrow'n lentoasemalle. Juna saapuu Paddingtonista Heathrow'in terminaalien 1–3 asemalle 15 minuutissa ja pääteasemalleen terminaali 4:n asemalle noin 22 minuutissa.
Rautatielinjan rakentaminen aloitettiin 1993 ja se valmistui 1998. Lokakuussa 1994 rakenteilla oleva tunneli romahti ennalta-arvaamattomasti, tuhoten toimistorakennuksen sekä pysäköintialueen. Romahdus pysäytti Lontoon metron Jubilee-linjan rakentamisen, jonka rakennusurakoitsijat olivat käyttäneet samantyylistä tunnelitekniikkaa. Vuonna 1999 Heathrow Express -linjan ensisijainen rakennusurakoitsija Balfour Beatty tuomittiin onnettomuuden takia 1,2 miljoonan punnan sakkoihin.
Heathrow Expressiä ylläpitää lentokenttäoperaattori BAA Ltd.:n tytäryhtiö, eikä se kuulu National Railin alaisuuteen, vaikkakin se käyttää sen raiteita.
Aiheesta muualla

Heathrowexpress.com
Going Back

| Going Back Phil Collins |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009–2010
 Julkaistu: 13. syyskuuta 2010
 Tyylilaji: motown, soul, pop
 Levy-yhtiö: Atlantic
Muut kannet
 Vuoden 2016 uusintapainos.
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 41.
Phil Collinsin muut julkaisut
| Testify 2002 | Going Back 2010 |   |
Singlet albumilta Going Back
 ”(Love is Like a) Heatwave” Julkaistu: 6. syyskuuta 2010  ”Going Back” Julkaistu: 3. joulukuuta 2010
Going Back on Phil Collinsin ensimmäinen studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Albumi sisältää cover-kappaleita, jotka ovat legendaarisen Motown-levy-yhtiön tuottamia. Albumi julkaistiin Britanniassa 13. syyskuuta 2010.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 46, ja ylsi parhaimmillaan sijalle 41.
Kappaleet

Girl (Why You Wanna Make Me Blue) – 2.32
(Love Is Like a) Heat Wave – 3.03
Uptight (Everything’s Alright) – 3.03
Some of Your Loving – 3.20
Ain't Too Proud To Beg – 2.41
In My Lonely Room – 2.25
Take Me in Your Arms (Rock Me a Little While) – 2.59
Blame It on the Sun – 3.27
Papa Was a Rolling Stone – 6.44
Never Dreamed You’d Leave in Summer – 2.58
Standing in the Shadows of Love – 2.41
You've Been Chestin' – 2.34
Don't Look Back – 3.06
You Really Got A Hold On Me – 3.06
Do I Love You? – 2.50
Jimmy Mack – 2.56
Something About You – 2.47
Love Is Here And Now You're Gone – 2.40
Loving You Is Sweeter Than Ever – 2.48
Ain't That Peculiar – 3.04
Going to a Go-Go – 2.47
Nowhere To Run – 3.06
Talking About My Baby – 2.47
Dancing In The Street – 2.44
Going Back – 4.36
Too Many Fish In The Sea – 2.30
Arvostelut

Metacritic: 53/100
AllMusic:
PopMatters:
Record Collector:
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Going Back discogs.com -sivustolla
Hakojärvi (Kuru, Kallio, eteläinen)

| Hakojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°59′24″N, 23°43′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Karjulanjoen valuma-alue (35.36)
Laskujoki:  Hako-oja 
Järvinumero:  35.362.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,3 m  
Rantaviiva:  0,872 km  
Pinta-ala:  3,083 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHakojärvi 
Hakojärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kallion kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Karjulanjoen valuma-alueella (35.36), jonka Kuusijärven–Haukkajoen alueeseen (35.362) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,3 metriä mpy.
Harald Jensen (vuorineuvos)

Harald Jensen.
Harald Christian Jensen (1. heinäkuuta 1882 Huittinen – 16. syyskuuta 1953 Tukholma) oli suomalainen tamperelaista Suomen Trikoota yli 30 vuoden ajan johtanut vuorineuvos ja diplomi-insinööri.
Jensenin vanhemmat olivat Tanskasta Suomeen muuttaneet Hans Peder Jensen ja Margarete Cristensen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja valmistui insinööriksi 1905 Polyteknillisen opiston koneenrakennusosastolta. Jensen opiskeli sitten puolen vuoden ajan Mockelin kutomakoulussa Vaalsissa Hollannissa ja hankki lisäksi käytännön kokemusta työskentelemällä saksalaisissa kutomatehtaissa.
Jensen oli Suomeen palattuaan Yhdistyneiden Villatehtaiden Hyvinkään verkatehtaan apulaisisännöitsijänä 1908–1911. Tämän jälkeen Jensen oli Tampereella Suomen Trikoon toimitusjohtajana vuosina 1911–1953. Jensenin aikana yhtiön työntekjämäärä nousi 238:sta yli 3 000:een. Suomen Trikoo osti 1919 Tampereen Kutomateollisuus Oy:n sekä 1930-luvulla kolme trikootehdasta Sukka Oy:n, Tampereen Trikooteollisuus Oy:n ja Laurilan Kutomo Oy:n. Vuorineuvoksen arvon Jensen sai 1946. Hän oli jäsenenä useiden yritysten johtokunnissa ja oli muun muassa Suomen Kutomateollisuuden Työnantajien liiton puheenjohtajana 1945–1952.
Jensenin puoliso oli Anna Maria (Maja) Enqvist. Kauppaneuvos Åke Jensen ja vuorineuvos Waldemar Jensen olivat heidän poikiaan.
HMS Boreas (H77)

| HMS Boreas |
| --- | --- |
 HMS Boreas

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow
Kölinlasku:  22. heinäkuuta 1929
Laskettu vesille:  18. heinäkuuta 1930
Palveluskäyttöön:  20. helmikuuta 1931
Poistui palveluskäytöstä:  Kreikalle huhtikuussa 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 360 t (standardi) 1 790 t (max)
Pituus:  98,5 m
Leveys:  9,83 m
Syväys:  3,73 m
Koneteho:  34 000 hv (25,4 MW)
Nopeus:  32,25 solmua (65 km/h)
Miehistöä:  138
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk IX -tykkiä 2 × 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 8 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Boreas (viirinumero H77) oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 22. maaliskuuta 1929 vuoden 1938 laivasto-ohjelmassa Palmerilta Jarrow on Tynestä, missä köli laskettiin 22. heinäkuuta 1929. Alus laskettiin vesille 18. heinäkuuta 1930 ja otettiin palvelukseen 20. helmikuuta 1931. Aluksen valmistuskustannukset olivat 221 156 puntaa, johon ei sisälly Amiraliteetin toimittamat ase- ja viestijärjestelmät.
Palvelus

Alus oli vuoteen 1938 Välimeren laivaston 4. hävittäjälaivueessa, minkä jälkeen se siirrettiin Kotilaivastoon.
Boreaksen ja HMS Kempenfeltin pelastaessa 6. maaliskuuta 1938 Espanjan kansallismielisten laivaston risteilijä Balearesin eloonjääneitä alukset joutuivat tasavaltalaisten ilmavoimien hyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäyksessä Boreaksen miehistöstä kaatui yksi ja haavoittui neljä.
Palvelus > Salamis

Alus siirrettiin virallisesti Kreikan hallintaan maaliskuussa Liverpoolissa, ja se otettiin Kreikan laivaston palvelukseen 25. maaliskuuta nimellä BN Salamis. Huhtikuun alus oli koulutuksessa Scapa Flowssa liitettynä Kotilaivastoon. Alus törmäsi toiseen alukseen koulutuksen aikana ja siirrettiin 28. huhtikuuta korjattavaksi Amos and Smith Shipyardille Hulliin.
Kesäkuussa alus palasi palvelukseen, minkä jälkeen koulutus saatettiin loppuun. Se lähti heinäkuussa saattueen mukana Gibraltarille. Alus oli Gibraltarilla saattuetehtävissä, kunnes se lokakuussa siirrettiin itäiselle Välimerelle. Alus osallistui Kreikan saarten vapauttamiseen ja myöhemmin mannermaan taisteluihin.
Salamis palautettiin 10. toukokuuta 1951 Maltalla Kuninkaalliselle laivastolle, joka palautti alukselle alkuperäinen nimen. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin 23. marraskuuta BISCOlle romutettavaksi. Alus hinattiin 15. huhtikuuta 1952 romutettavaksi Charlestowniin.
Palvelus > Päälliköt

Aluksen päälliköinä olivat:
Michael Wilfred Tomkinson 28. maaliskuuta 1939 –
telakalla
David Hugh Maitland-Makgill Crichton, DSC 19. marraskuuta 1940 – 8. joulukuuta 1941
Eric Lister Jones, DSC 8. joulukuuta 1941 – syyskuu 1943
telakalla
Harald Julin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Harald Julin |  Harald Julin |  Harald Julin |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | 100 metrin vapaauinti |  |
Miesten vesipallo
| Olympialaiset  | Olympialaiset  | Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | vesipallo |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | vesipallo |  |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | vesipallo |  |
Harald Sigfrid Alexander Julin (27. maaliskuuta 1890 – 31. heinäkuuta 1967) oli ruotsalainen uimari ja vesipalloilija, moninkertainen olympiamitalisti. Uinnissa hän saavutti ainoan mitalisijansa sijoituttuaan pronssille 100 metrin vapaauinnissa Lontoossa 1908 ajalla 1.08,0. Vesipallossa hän saavutti hopeaa Tukholman kotikisoista 1912 ja pronssia 1908 ja 1920.
Seuratasolla hän edusti Stockholms KK:ta.
Hanna Hietala

Hanna Edla Hietala (o.s. Väyrynen, 10. syyskuuta 1911 Juuka – mahdollisesti 1977 Argentiina) oli 1930-luvulla Argentiinaan muuttanut suomalainen siirtolainen. Hän katosi 22. toukokuuta 1977 kenraali Jorge Videlan johtaman sotilasjuntan poliittisissa vainoissa.
Juuan Mataran kylästä kotoisin ollut Hietala muutti Argentiinaan vuonna 1936. Hän asui Buenos Airesin lähistöllä sijaitsevassa Záraten kaupungissa. Vasemmistolainen Hietala tunnettiin muun muassa aktiivisena toimijana paikallisen kirkon parissa. Hänen Argentiinassa syntyneet poikansa, Vilho ja Reino, olivat mukana ammattiyhdistysliikkeen toiminnassa. Hanna Hietala oli myös Suomen kansalainen, mutta molemmilla pojilla oli Argentiinan kansalaisuus.
Katoaminen

33-vuotias Vilho Hietala siepattiin yhdessä vaimonsa Estela Suzanan ja kolmivuotiaan poikansa kanssa 20. toukokuuta 1977. Kaksi päivää myöhemmin katosivat San Andrés de Gilesin kaupungissa myös Hanna Hietala ja Estelan äiti Dominga de Hoyos heidän tiedustelleessaan lastensa olinpaikkaa.
Hanna Hietalan esikoispoika Reino selvisi sieppauksesta ja ryhtyi pyrkimään Suomeen. Suomen suurlähettiläs Klaus Castrén vastusti yrityksiä auttaa Hietalan perhettä, mutta merimiespappi Tapio Leskinen ja suurlähetystön lähetystösihteeri Kari-Veikko Salonen auttoivat kuitenkin perhettä, joka joutui piileskelemään "maan alla". Piileskeltyään kahdeksan kuukauden ajan Reino Hietala onnistui hankkimaan asiakirjat, joiden avulla hän perheineen pääsi pakenemaan ensin Brasiliaan ja lopulta Suomeen. Suomesta he saivat turvapaikan.
Tapauksen selvittely

Suomen Argentiinan suurlähetystö sai tiedon Hietalan katoamisesta kesäkuun alussa. Se pyysi Argentiinan ulkoministeriötä selvittämään asiaa ja vetosi myös muihin viranomaisiin sekä kirkkoon. Myös Punaiselta Ristiltä ja YK:n Argentiinassa olevilta edustajilta pyydettiin apua. Argentiinan ulkoministeriö ilmoitti lopulta suurlähetystölle helmikuussa 1979, etteivät viranomaiset ole pidättäneet Hietalaa ja syyttivät katoamisesta muita tahoja.
Sotilasdiktatuurin kukistumisen jälkeen vuosina 1984–1987 Suomen valtion palkkaama lakimies yritti selvittää Hanna Hietalan katoamista, mutta tuloksetta.
Vuonna 1998 joukko kansanedustajia esitti Suomen hallitukselle kirjallisen kysymyksen tapauksen johdosta.
Tapaus on ollut esillä Suomen ja Argentiinan edustajien välissä tapaamisissa aina 2000-luvulle saakka. Asiasta keskusteltiin muun muassa presidentti Carlos Menemin Suomen vierailun yhteydessä vuonna 1998.
Asia oli esillä viimeksi ulkoministeri Timo Soinin Argentiinan-matkalla maaliskuussa 2018. Mitään tietoja ei kuitenkaan ole saatu.
Suomen valtio ei ole käyttänyt tapauksen selvittämisessä apunaan kaikkia ulottuvillaan olevia keinoja, esimerkiksi oikeusprosesseja tai syytettyjen luovutuspyyntöjä. Vastaavassa tapauksessa, joka oli Dagmar Hagelinin katoaminen, Ruotsi vaati syylliseksi epäillyn henkilön luovuttamista Ruotsiin oikeudenkäyntiä varten. Ranskassa upseeri on tuomittu poissaolevana kahden ranskalaisnunnan katoamisesta. Saksa puolestaan osallistui Argentiinassa kantajana oikeudenkäyntiin, jossa selvitettiin Saksan kansalaisen Elisabeth Käsemannin katoamista vuonna 1977. Hanna Hietalan lapsenlapset ovat pyytäneet, että Suomen valtio ryhtyisi Saksan esimerkin mukaisesti kantajaksi ryhmäkanteeseen Argentiinan valtiota vastaan.
Sukulaistensa sieppaajien vastuuseen saattamiseksi Hietalan lapsenlapset ovat käyneet Argentiinassa oikeutta vuodesta 2011, mutta prosessi on hidas, ja on mahdollista, että epäillyt ehtivät kuolla, ennen kuin oikeudenkäynti saadaan päätökseen.
Argentiinan sotilashallinnon aikaisessa ns. Likaisessa sodassa 1976–1983 surmattiin arviolta jopa 30 000 juntan poliittista vastustajaa. Paikalliset kansalaisjärjestöt yrittävät edelleen selvittää kadonneiden, myös Hanna Hietalan kohtaloita.
Vuonna 1982 valmistui Hanna Hietalan tapauksesta Angelina Vásquezin ohjaama dokumenttielokuva Etäällä ja läsnä.
Graf Zeppelinin vierailu Suomessa 1930

Graf Zeppelin Helsingin Pohjoisrannan yllä 24. syyskuuta 1930.
Graf Zeppelinin vierailu Suomessa 1930 tapahtui osana saksalaisen ilmalaivan Itämeren kierrosta. Suomeen alus saapui Tallinnasta 24. syyskuuta.  Kovan tuulen vuoksi se ei suunnitelmista huolimatta päässyt laskeutumaan Helsinkiin vaan kiersi kaupungin yllä ja jatkoi matkaansa Tukholmaan. Helsingissä ilmalaivasta laskettiin maahan postisäkkejä ja sinne nostettiin lähtevää postia.
Itämeren kierros

Itämeren lennolla Graf Zeppelinin eli LZ 124:n oli määrä matkustaa Riikaan, Tallinnaan, Helsinkiin ja Tukholmaan sekä pudottaa postia jokaiseen kaupunkiin. Lentoa oli suunniteltu useita kertoja, mutta aikaisemmat lähdöt oli peruutettu huonon sään takia. Suunnitellut lähdöt 10. ja 20. elokuuta sekä 8. ja 9. syyskuuta 1930 oli jouduttu peruuttamaan.
Graf Zeppelinin matka alkoi Friedrichshafenista, ja se pysähtyi Berliiniin. Postia pudotettiin Riiassa, Tallinnassa, Helsingissä ja Tukholmassa. Helsingissä postia myös nostettiin ilmalaivaan. Suomalainen postimerkki oli voimassa postitusta varten vain yhden päivän, joka oli 24 syyskuuta.[lähde? ]
Zeppelin ei laskeutunut maahan missään Itämeren kierroksen kaupungissa.tarvitaan parempi lähde
Helsingissä

Graf Zeppelin saapui Helsinkiin 24. syyskuuta 1930 Tallinnasta ja Riiasta. Saman päivän Helsingin Sanomat omisti tulevalle tapahtumalle kokonaisen sivun, jolla kerrottiin, että ilmalaivan vierailu Helsingissä kestäisi tunnin. Ohjelman mukaan heti aluksen laskeuduttua soittokunta soittaisi Zeppelin-marssin, minkä jälkeen virallinen vastaanottokomitea silloisen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministerin Rolf Wittingin johdolla toivottaisi aluksen miehistön ja matkustajat tervetulleiksi Suomeen. Paikalle saapuvaa yleisöä lehti neuvoi varustautumaan lämpimillä jalkineilla. Rakenteilla olleen Hotelli Tornin kattoon tehtiin aukko, jonka kautta katolle ankkuroidun ilmalaivan matkustajat olisivat voineet laskeutua nauttimaan baarin tarjoilusta. Aukko on edelleen nähtävissä hotellin Ateljee-Baarin katossa.
Zeppelinin vierailupäivänä sää Helsingissä oli sateeton mutta tuulinen. Tallinnan suunnasta tullut alus saapui Kaivopuiston ylle noin kello 13.30, ja siellä suuntimaksi otettiin Sanduddin tapettitehdas Tapanilassa, silloisessa Helsingin maalaiskunnassa. Tapanilan kohdalla alus teki U-käännöksen ja palasi kiertelemään Helsingin yläpuolelle. Silloisen Suurkirkon – nykyisen Helsingin tuomiokirkon – portailla "valkolakkisten ylioppilaiden, tutisevien vanhusten, neitosten, herrasmiesten sekä keskenkasvuisten poikien ja tyttöjen" muodostama yleisöjoukko tervehti tulijaa vilkuttamalla nenäliinojaan ja heiluttamalla hattujaan. Töölön yllä aluksesta pudotettiin kukkapaketti sekä suklaata Saksan konsulin rouvalle.
Viikin latokartanon pellolle oli rakennettu laskeutumiskenttä. Ilmalaivaa oli vastaanottamassa arviolta 50 000 ihmistä. Kello 13.45 aluksen laskeutumisköydet pudotettiin alas, mutta tuulenpuuska kuljetti ilmalaivan läheisen metsänreunan taakse. Kello 14.15 tuli viesti, jonka mukaan alus ei voinut kovan tuulen vuoksi laskeutua. Aluksesta pudotettiin postisäkkejä ja se nosti mukaansa lähtevää postia, kiersi Helsingin ympäri ja jatkoi matkaansa Tukholmaan. Aluksen viidestätoista matkustajasta kolmen oli ollut tarkoitus jäädä pois Helsingissä, mutta he joutuivat myös jatkamaan matkaansa. Helsingin Sanomien mukaan aivan oma lukunsa oli valtavan autojonon purkautuminen Viikin pellolta tapahtuman jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Graf Zeppelinin vierailu Suomessa 1930 Wikimedia Commonsissa
Norjalaisen postimerkkeilijän Zeppelin-sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ilmalaiva leijuu Helsingin yllä Ylen Elävä arkisto
Saksa tsepeliin Tallinna kohal (1930) Eesti Kultuurfilmi kroonika
Zeppelin Tallinnan yläpuolella 24.9.1930.
Graf Zeppelin Viikin latokartanon niityn yllä, jossa laskeutumista yritettiin.
Autoruuhka Graf Zeppelinin vierailun yhteydessä Malmilla. Valkuvaaja Bernhard Åström.
Harald Hägerström

Harald Olof Wilhelm Hägerström (29. heinäkuuta 1892 Helsinki – 4. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen asianajaja ja varatuomari, joka toimi muun muassa Helsingin Sanomien ja Paulig Oy Ab:n lakimiehenä. Hägerström toimi nuoruudessaan myös lyhyen aikaa (10.2.–7.7.1919) Uudenkaarlepyyn pormestarina.
Sotilasarvoltaan Hägerström oli reservin luutnantti, ja hän osallistui taisteluihin sekä talvi- että jatkosodassa.
Hapsuviuhkasiipi

| Hapsuviuhkasiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Viuhkasiivet Lophorina
Laji::  magnifica
Kaksiosainen nimi
 Lophorina magnifica  (Vieillot, 1819) 
Synonyymit
 Ptiloris magnificus 
Katso myös
   Hapsuviuhkasiipi Wikispeciesissä   Hapsuviuhkasiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hapsuviuhkasiipi (Lophorina magnifica) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.