stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mandi (nimi)
Tunnettuja Mandi-nimisiä

Mandi (Amanda) Granfelt (1850–1926), suomalainen kansakoulunopettaja, kirjailija ja suomentaja
Mandi (Amanda) Hannula (1880–1952), suomalainen kansanedustaja
Mandi Lampi (myös Mandi, 1988–2008), suomalainen laulaja
Mandi (Amanda) Sinkkonen (1894–1966), Suomen nuorten kristillisen liiton tyttö- ja naistyön matkasihteeri
Mandi (Amanda) Sirola (1881–1965), suomalainen kommunistipoliitikko
Mandi (Amanda) Terho (1885–1971), suomalainen näyttelijä
Mani

Mani voi viitata seuraaviin:
Mani (216–277), persialainen profeetta, manikealaisuuden perustaja
Máni, niemimaa Kreikassa
Máni, kuun jumala skandinaavisessa mytologiassa
Mani, Amazonin intiaanikansojen kulttuuriheeros
mani (Ⴋ, ⴋ tai მ), georgialainen kirjain
Mani, sukunimenä:
Anna Mani (1918–2001), intialainen fyysikko ja meteorologi
Giuseppe Mani (s. 1936), italialainen katolinen arkkipiispa
Myriam Léonie Mani (s. 1977), kamerunilainen pikajuoksija
Nils Mani (s. 1992), sveitsiläinen alppihiihtäjä
Sapol Mani (s. 1991), togolainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mani”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Euran emännän puku

Euran emännän puku.
Euran emännän puku on suomalainen muinaispuku. Puvun malli on saatu Euran Luistarissa sijaitsevasta muinaishaudasta löydetyn viikinkiaikaisen puvun jäännöksistä. Ne löydettiin vuonna 1969 niin kutsutun Euran emännän haudasta, joka on ajoitettu vuosille 1020–1050.
Euran emäntä oli noin 45-vuotiaana kuollut nainen, joka oli oman yhteisönsä mahtinainen ja arvostettu jäsen. Hänet haudattiin arvokkaassa juhlapuvussa, johon kuuluivat alus- ja päällysmekot sekä esiliina. Euran emännällä oli yllään myös runsaasti erilaisia koruja. Löytö oli aikoinaan mullistava, sillä tuolloinen mielikuva muinaispuvuista perustui nykyisiin kansallispukuihin, joiden mallit ovat vuosisatoja myöhemmältä ajalta. Ainoastaan kansallispukuihin liitetyt korut pohjautuvat esihistoriallisiin löytöihin. Euran puku on ainutlaatuinen myös muihin suomalaisiin muinaispukuihin verrattuna, koska kaikki sen elementit ovat peräisin samasta haudasta. Lisäksi se on värejä myöten pyritty tekemään mahdollisimman paljon alkuperäistä vastaavaksi.
Vuonna 1982 valmistuneeseen puvun rekonstruktioon käytettiin aikaa kuusi vuotta, ja sen jälkeen niitä on valmistettu yli 100 kappaletta. Puvusta on tehty myös yksinkertaisempi käyttöpukuversio. Euran emännän puku tuli tunnetuksi vuonna 2001, jolloin presidentti Tarja Halonen pukeutui siihen itsenäisyyspäivän vastaanotolla. Halonen esiintyi puvussa myös vuoden 2017 itsenäisyyspäivän vastaanotolla, joka juhlisti Suomen 100-vuotista itsenäisyyttä.
Euran emännän puku on nähtävillä Eurassa toimivassa esihistorian opastuskeskus Nauravassa lohikäärmeessä. Lisäksi se on esillä Helsingissä Kansallismuseon esihistorian perusnäyttelyssä, sekä Porissa Satakunnan Museon vuonna 2018 uusitussa perusnäyttelyssä. Vuonna 1985 Euran emännän puku oli muiden suomalaisten muinaispukujen ohella mukana Kalevalan 150-vuotisjuhlanäyttelyssä, joka Helsingin lisäksi kiersi myös Pohjoismaissa, Isossa-Britanniassa ja Länsi-Saksassa.
Euran emännän hauta > Vainaja

Euran Luistari on Suomen suurin esihistoriallinen kalmisto, jonne 500–600-lukujen vaihteesta lähtien haudattiin yli 1 300 vainajaa. Puvun jäännökset löydettiin haudasta numero 56, jonka arkeologi Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilander avasi vuonna 1969. Se oli säilynyt lähes ehjänä, vaikka useat muut haudat ovat vaurioituneet kalmiston päällä myöhempinä vuosisatoina tapahtuneen maanviljelyksen myötä. Hautaan oli puiselle alustalle laskettu noin 45-vuotias nainen, joka oli vielä peitetty tuohesta valmistetulla katteella. Haudasta löydettiin myös jäänteitä turkistaljasta sekä muun muassa sirppi, keritsimet, kuolaimet ja rikkoontunut saviastia. Luuaineiston perusteella vainajan pituudeksi arvioitiin 160–170 senttimetriä. Jäljellä oli osia leukaluista ja muutama hammas, sekä lonkan ja raajojen luita. Haudasta löydettyjen korujen ja rahojen perusteella se ajoitettiin aivan viikinkiajan lopulle. Nuorin kolikoista oli vuonna 1018 lyöty englantilainen raha.
Euran emännän hauta > Puku ja korut

Vainaja oli puettu pitkään siniseen alusmekkoon, vihreään peplostyyppiseen päällysmekkoon sekä vaaleanvihreään esiliinaan, joka oli kiinnitetty vyötärölle punaisella lautanauhavyöllä. Villakankaiseen pukuun kuuluivat myös ulkomailta tuoduista rahoista ja helmistä koottu kaulanauha, olkapäiden kupurasoljet ketjulaitteineen, rintasolki sekä vyötäröllä ollut koristeltu nahkainen puukontuppi, jonka sisällä oli pieni rautainen veitsi. Arvokas puku osoittaa, että sen käyttäjä oli yhteisössään arvostetussa asemassa ollut nainen. Ne kertovat myös Luistarissa asustaneiden ihmisten vauraudesta ja kansainvälisistä yhteyksistä. Esimerkiksi kankaan värjäämiseen käytetty indigo oli arvokasta tuontitavaraa Aasiasta.
Haudasta löydetyt korut on valmistettu pääosin pronssista. Vainajan olkapäillä oli pyöreät kupurasoljet, joiden ketjuissa roikkui mahdollisesti Birkasta peräisin olleet pronssiset kulkuset. Vasemmanpuoleisessa ketjussa oli lisäksi soikea reiällinen riipus. Kaulakorussa oli Välimeren itäosista tuotuja maalattuja ja emaloituja lasihelmiä sekä 12 ulkomaista hopearahaa. Ne olivat peräisin Arabian niemimaalta, Keski-Venäjältä, Samarkandsta,  Taškentista, Brittein saarilta sekä nykyisen Saksan alueelta. Nuorin kolikoista on lyöty Englannin Hertfordissa vuonna 1018, jonka mukaan hauta myös ajoitettiin. Esiliinan helmakoristeena oli pronssispiraaleja. Euran emännän vyötäröllä olleen noin 25 senttimetrin pituisen pronssikoristeisen puukontupen sisällä oli vain viiden sentin pituinen veitsenterä, joten kyseessä oli ilmeisesti lähinnä koriste-esine. Veitsi on taottu viereisestä Pyhäjärvestä nostetusta järvimalmista.
Pukuun kuuluvien korujen lisäksi haudasta löytyi pronssivartaasta kierrettyjä spiraalimallisia rannerenkaita sekä neljä sormusta, joita kummassakin kädessä oli kaksi.
Puvusta oli säilynyt lähes sata pientä kankaanpalaa. Talteen saatiin osia päällys- ja alushameesta, esiliinasta, vyöstä sekä neulakintaista, joita tutkimalla pysyttiin selvittämään minkälainen puku alun perin oli. Ne olivat säilyneet, kun vainajan runsaat korut peittivät suuria osia puvusta ja suojasivat allaan olleita kankaita. Pronssiesineiden muodostama myrkyllinen pronssioksidi eli niin sanottu ”pronssihome” esti lahottajamikrobeja hajottamasta koruihin kosketuksessa olleita kankaita.
Rekonstruktio

Euran emännän puvun vuosina 1976–1982 ennallistaneeseen työryhmään kuuluivat Pirkko-Liisa Lehtosalo-Hilanderin lisäksi arkeologit Leena Tomanterä ja Seija Sarkki. Se valmistettiin esikuvansa tavoin vaakakangaspuissa kudotusta villakankaasta, johon käytetyt langat kehrättiin käsin. Värjäyksessä käytettiin suomalaisten kasvivärien lisäksi Intiasta saatavaa indigoa. Sävyt pyrittiin saamaan mahdollisimman paljon alkuperäisiä muistuttaviksi. Turkoosinvihreä päällyshame sai värinsä koivunlehdistä, kanervasta ja indigosta, jolla värjättiin myös sininen alushame. Harmaan esiliinan värjäyksessä käytettiin nokkosta ja oranssinpunaisten nauhojen sekä vyölankojen värjäyksessä aho- ja paimenmataran juuria. Lautanauhojen punainen on saatu aikaiseksi mataranjuurella ja männynkävyillä. Pukuun kuuluvat korut valmisti Kalevala Koru samalla tekniikalla kuin alkuperäiset oli tehty.
Euran emännän puku on Suomen ensimmäinen kokonaan arkeologisiin löytöihin perustuva ja tutkijoiden valvonnassa valmistettu muinaispuku. Puvussa ei näy enää A. O. Heikelin ja Theodor Schwindtin 1800-luvun lopussa suunnittelemien ensimmäisten muinaispukujen kansallisromanttinen vaikutus, joista erityisesti Schvindtin Aino-pukua on pidetty näyttämöpukuna ja fantasiavaatteena. Euran puku poikkeaa aikaisemmista muinaispuvuista myös sillä, ettei siihen kuulu lainkaan viittaa. Alkuperäisessä puvussa todennäköisesti oli myös sellainen, mutta haudassa oli vain epämääräisiä viitan jäännöksiä, joten sen toteuttaminen ei olisi onnistunut luotettavasti.
Euran emännän haudasta löydetyistä neulakintaista valmistui oma rekonstruktio vuonna 2003. Luistarin kalmistolöydöistä on lisäksi ennallistettu miehen viitta vuonna 1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euran emännän puku Wikimedia Commonsissa
Euran emännän puku Kansallismuseon kokoelmissa.
Euran emännän kaulakoru.
Maqiaon kulttuuri

Maqiaon kulttuuri oli pronssikautinen kulttuuri Kiinassa noin 1300–1000 eaa. Se kehittyi enimmäkseen Liangzhun kulttuurista ja sai vaikutteita myös muista kulttuureista. Se vaikutti Jangtsejoen suistolla samaan aikaan kuin Keski-Kiinassa vallitsi Shang-dynastia.
Nykyisin on tehty löytöjä Maqiaon kulttuurin ajalta Maqiaon kaupungin itäosasta, Sanghain alueelta.
Maqiaon kulttuuri oli taantunut sitä edeltävästä Liangzhun kulttuurista siten, että Maqiaon kulttuurin aikana valmistetut kiviesineet olivat yksinkertaisempia. Se erosi edeltäjästään myös siten, että Maqiaon kulttuurin aikana saviastiat olivat useimmiten punaisia, kun taas Liangzhun kulttuurin aikaiset saviastiat olivat enimmäkseen lähes mustia.
FoxTrax

FoxTrax oli kiekko, jonka sisälle oli asennettu mikrosiru, joka mahdollisti kiekon liikkeen tarkemman ja helpomman seuraamisen. Kiekon oli valmistanut NHL:n televisiolähetyksiä varten Fox Broadcasting Company. Ensisijaisesti sitä käytettiin korostamaan kiekon sijaintia ja liikerataa laukauksissa televisiolähetysten aikana.
Vuonna 1994 Fox voitti tarjouskilpailun NHL-pelien lähettämisestä Yhdysvalloissa. Yleinen palaute katsojien keskuudessa oli, että kiekkoa oli liian hankala seurata jäällä. FoxTrax valmistettiin tämän ongelman ratkaisemiseksi. FoxTrax-kiekkoa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 1996 NHL:n tähdistöottelussa. Viimeisen kerran sitä käytettiin vuoden 1998 Stanley Cup -finaalien ensimmäisessä pelissä. Foxin oli tarkoitus lähettää televisiossa myös pelit 5 ja 7, mutta sarja loppui neljässä pelissä. Elokuussa 1998 lähetysoikeudet myytiin ABC:lle ja FoxTraxia ei enää käytetty.
Valmistaminen ja käyttö

FoxTrax-kiekon valmistamiseksi normaali NHL-kiekko leikattiin kahtia ja pieni mikrosiru asennettiin patterin kanssa kiekon sisälle. Mikrosiru sisälsi liiketunnistimia ja infrapunalähettimiä, jotka oli asennettu kiekon kummallekin puolelle tasaiselle sivulle. Tämän jälkeen kiekko liimattiin takaisin kasaan ja kiekko oli valmis käytettäväksi. Tämä toimenpide lisäsi kiekon alkuperäiseen massaan alle yhden sadasosagramman. Kiekon sisälle asennettu patteri ei antanut mikrosirulle virtaa kuin noin kymmeneksi minuutiksi, joten jokaista peliä varten piti valmistaa vähintään 50 FoxTrax-kiekkoa. Kiekon sisällä oleva mikrosiru aktivoitui kun kiekkoa lyötiin mailalla.
Foxin NHL-lähetyksen aikana kiekko lähetti infrapunapulssia kaukalon laidalla sijaitseviin liikkeentunnistimiin. Nämä tunnistimet oli ohjelmoitu vastaanottamaan pulssia. Seuraavaksi hallissa sijaitseva infrapunakamerat tunnistivat nämä pulssit ja lähettivät niiden koordinaatit televisioautoon. Autossa oli tietokoneita, jotka laskivat kiekon liikeradan ja sijainnin ja näyttivät sen katsojille.
Tulos näistä toimenpiteistä TV-ruudussa oli sininen hehku kiekon ympärillä. Syötöt näkyivät ruudussa sinisenä hehkuna, jonka perässä oli ns. komeetan häntä, joka osoitti kiekon liikerataa. Kun kiekko kulki nopeampaa kuin 70 mailia tunnissa (n. 112 km/h), niin liikerataa osoitti punainen "komeetta".
Yleisön palaute

FoxTrax sai yleisöltä hyvin ristiriitaista palautetta. Uudet katsojat nauttivat tästä kiekon seuraamisen uudesta helppoudesta. Fox Sportsin teettämän tutkimuksen mukaan seitsemän henkilöä kymmenestä piti uudesta kiekosta.
Todellisten jääkiekkofanien keskuudessa kiekkoa kuitenkin paheksuttiin. Monien mielestä videografiikat olivat vain haitaksi ja antoivat jääkiekosta videopelimäisen vaikutelman. Jotkut sanoivat, että ei pitäisi todellakaan olla kovin vaikeaa erottaa mustaa kiekkoa valkoiselta jäältä. "Hehkukiekko" saavutti kuudennen sijan kirjassa "Glow Pucks & 10-Cent Beer: The 101 Worst Ideas in Sports History". Kirjan on kirjoittanut Greg Wyshynski (Taylor Trade 2006).
FoxTrax-kiekon ideaa parodioitiin myöhemmin kanadalaisen oluen mainoksessa, missä amerikkalainen markkinoija yrittää myydä ideaa kokoushuoneelliselle kanadalaisia johtajia. Kun hänet heitetään huoneesta ulos, niin sininen "komeetta" seuraa hänen liikettään.
Aiheesta muualla

Vista Technology Development: Super puck and FoxTrax
The FoxTrax Hockey Puck Tracking System in IEEE Computer Graphics and Applications
Lumikuningatar (albumi)

| Lumikuningatar Laura Voutilainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1997
 Tuottaja(t): Juha Björninen   Kassu Halonen   Timo Lindström
 Tyylilaji: joulumusiikki
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Laura Voutilainen muut julkaisut
| Kaksi karttaa 1996 | Lumikuningatar 1997 | Etelän yössä 1998 |
Lumikuningatar on Laura Voutilaisen joulualbumi vuodelta 1997.
Kappaleet

Rekiretki – 3.30 (Sleigh Ride, säv. Leroy Anderson, san. Sauvo Puhtila)
Talven ihmemaa – 3.05 (Winter Wonderland, säv. Felix Bernard, san. Sauvo Puhtila)
Ai ai ai ja voi voi voi – 2.19 (säv. Irwin Goodman, san. Vexi Salmi)
Joululaulu – 3.56 (säv. Mel Torme, san. Riikamaria Paakkunainen)
Kun joulupukki suukon sai – 2.52 (I Saw Mommy Kissing Santa Claus, säv. Tommie Connor, san. Sauvo Puhtila)
Rakkaus ja jouluyö – 4.10 (säv. Kassu Halonen, san. Vexi Salmi)
Tanssiva lumiukko – 3.05 (säv. Reino Markkula, san. Sauvo Puhtila)
Tonttuillaan – 2.50 (säv. Kassu Halonen, san. Vexi Salmi)
Rekiretki – 2.56 (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa)
Siitä tuntee joulun – 4.02 (säv. ja san. Kari Tuomisaari)
Kop kop kop – 3.07 (säv. Irwin Goodman, san. Vexi Salmi)
Mikä voi olla sen mukavampaa – 3.04 (My Favorite Things, säv. Richard Rogers, san. Esko Elstelä]])
Yksi manteli – 3.00 (säv. Kassu Halonen, san. Vexi Salmi)
Ave Maria – 4.28 (säv. Franz Schubert, san. tuntematon)
Aiheesta muualla

Lumikuningatar discogs.com -sivustolla
Maciej Grubski

Maciej Grubski
Maciej Grubski (20. elokuuta 1968 Łódź – 17. joulukuuta 2020 Łódź) oli puolalainen poliitikko.
Grubski liittyi 1990-luvun alussa Demokraattiseen liittoon ja sitten Vapauden liittoon. Vuosina 1994–1998 hän istui Łódźin kaupunginvaltuustossa. Vuosina 2006–2007 hän oli kaupunginvaltuutettuna ja kaupunginvaltuuston puhemiehenä Kansalaisfoorumin edustajana. Paikallispolitiikassa Grubski erikoistui urheiluasioihin; hän oli itse karateharrastaja. Hänet valittiin Puolan senaattiin ensimmäisen kerran vuonna 2007 sekä jälleen vuosina 2011 ja 2015. Senaattorina Grubski oli kansallisen puolustuskomitean sekä Puolan ja Israelin suhteiden ryhmän varapuhemies.
Grubski valmistui lääketieteen oppilaitoksesta vuonna 1989 ja suoritti myös kandidaatin tutkinnon julkishallinnossa. Hän oli naimisissa, ja hänellä oli kaksi lasta. Grubski sai tartunnan koronaviruspandemiassa. Hän kuoli sairaalassa Łódźissa joulukuussa 2020.
Manuel Sánchez

Manolo
Manuel Sánchez Delgado eli Manolo (s. 17. tammikuuta 1965 Cáceres, Espanja) on entinen espanjalainen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti urallaan Espanjan pääsarjassa Atlético Madridia ja Real Murciaa.
Manolo teki liigadebyyttinsä kaudella 1986–1987 Real Murcian riveissä. Nousu tähteyteen tapahtui Atlético Madridissa, jonne hän siirtyi vuonna 1988. Atléticossa Manolo voitti Espanjan Cupin kahdesti kausilla 1990–1991 ja 1991–1992. Jälkimmäisellä kaudella hän voitti myös liigan maalikuninkuuden 27 tehdyllä maalilla. Manolo muodosti yhdessä brasilialaisen kärkiparinsa Baltazarin ja portugalilaisen laitahyökkääjä Paulo Futren kanssa yhden 1980- ja 1990-luvun taitteen tehokkaimmista hyökkäyskokoonpanoista Espanjan liigassa.
Manolo pelasi Espanjan maajoukkueessa kaikkiaan 28 kertaa tehden yhdeksän maalia. Hän edusti Espanjaa vuoden 1990 maailmanmestaruuskisoissa Italiassa.
Peliuransa päätettyä vuonna 1998 Manolo on toiminut valmentajana. Tätä nykyä hän valmentaa Espanjan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavaa Rayo Majadahondaa. Hän toimii myös television jalkapallokommentaattorina.
Aiheesta muualla

Qué fue de... Manolo (espanjaksi)
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Zubizarreta |
2 Chendo |
3 Jiménez |
4 Andrinúa |
5 Sanchís |
6 Martín Vázquez |
7 Pardeza |
8 Quique |
9 Butragueño |
10 Fernando |
11 Villaroya |
12 Alkorta |
13 Ablanedo |
14 Górriz |
15 Roberto |
16 Bakero |
17 Hierro |
18 Paz |
19 Salinas |
20 Manolo |
21 Míchel |
22 Ochotorena |
Valmentaja Suárez
Maple Leaf Sports & Entertainment

Maple Leaf Sport & Entertainment Ltd. (MLSE) on kanadalainen yhtiö, joka on neljän seuraavan ammattilaisurheiluseuran omistaja: jääkiekkoseurat Toronto Maple Leafs (NHL) ja Toronto Marlies (AHL), koripalloseura Toronto Raptors (NBA) sekä jalkapalloseura Toronto FC (MLS). Yhtiö omistaa myös monitoimiareena Scotiabank Arenan. Lisäksi MLSE omistaa kaksi televisiokanavaa, Leafs TV:n ja Raptors NBA TV:n. Scotiabank Arena on Maple Leafsin ja Raptorsin kotiareena. Yhtiön kotipaikka on Toronto, josta kaikki sen omistamat urheiluseurat ovat kotoisin.
Mapother

Mapother on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Thomas Cruise Mapother IV, Tom Cruise (s. 1962), yhdysvaltalainen näyttelijä
William Mapother, yhdysvaltalainen näyttelijä, Tom Cruisen serkku.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mapother”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lundmark

Lundmark on ruotsinkielinen sukunimi. Tunnettuja Lundmarkeja ovat:
Curt Lundmark (s. 1944), ruotsalainen jääkiekkovalmentaja
Jamie Lundmark (s. 1981), kanadalainen jääkiekkoilija
Johan Henrik (Janne) Lundmark (1806–1855), suomalainen ruotsiksi kirjoittanut runoilija
Leif Lundmark (s. 1953), ruotsalainen keihäänheittäjä
Marie Lundmark (s. 1944), suomalainen taitoluistelun lajivaikuttaja
Pekka Lundmark (s. 1963), suomalainen yritysjohtaja
Simon Lundmark (s. 2000), ruotsalainen jääkiekkoilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mandevillen matkat

Piirros John Mandevillesta vuodelta 1459.
Mandevillen matkat on keskiaikainen matkakirja, jonka kirjoitti pseudonyymi Jean de Mandeville (oikea nimi ehkä Jean de Bourgogne) noin vuonna 1357. Teos oli kirjoitettu alun perin luultavimmin ranskaksi, ja se käännettiin ennen 1400-luvun loppua useille kielille. Mandevillen matkoista tuli keskiajan lopun luetuin maallinen teos, joka vaikutti merkittävästi länsimaisen maailmankuvan kehitykseen, vaikka sen tarinat olivatkin suurimmaksi osaksi keksittyjä.
Incipit 1497-painoksesta
John Mandeville väitti syntyneensä Englannissa. Mandevillen matkojen ensimmäinen osa vie hänet Britteinsaarilta Euroopan halki Pyhälle maalle. Teoksen toisessa osassa Mandeville matkaa ympäri maailmaa ja päätyy Kiinaan. Hän näkee lohikäärmeitä, koirankuonolaisia, amatsoneja ja kuvaa lopulta maallisen Paratiisin, vaikka ei itse niin pitkälle itään päässytkään.
Mandevillen kertomuksiin uskottiin aikanaan, mutta nyt niitä pidetään suurimmaksi osaksi keksittyinä. Kirjoittaja oli myös kopioinut lähteitä merkitsemättä aikaisempia matkakertomuksia, 600-luvun tietoteosta Etymologiarum ja 1250-luvun tietosanakirjoja Speculum Historiale ja Speculum Naturale sekä erityisesti Jean le Longin kokoamia ristiretkikuvauksia.
Maailmankuvauksensa lisäksi Mandevillen matkojen teemana on ihanteellisten yhteiskuntien esittely ja vertauskuvallinen selostus historian kulusta nykyhetkestä kohti lopun aikoja. Teos käännettiin heti kansankielelle englanniksi, ja se kirjoitettiin usein kursiivilla, mikä viittaa laajaan levinneisyyteen. Käsikirjoituksia on säilynyt yli 300. Kristoffer Kolumbus sai siitä vahvistuksen käsitykselleen maapallon ympäripurjehduksen mahdollisuudesta, ja kirjaan viittasi muun muassa Thomas More Utopiassaan.
Kirjallisuutta

Mandeville, John: Sir John Mandevillen ihmeelliset matkat.  ((The Travels of Sir John Mandeville, noin 1357.) Suomentanut Asmo Koste)  Turku; Tampere:  Savukeidas, 2013.  ISBN 978-952-268-071-6.
Aiheesta muualla

The Travels of Sir John Mandeville by Sir John Mandeville (Teos verkossa) Gutenberg-projekti. Viitattu 6.7.2012.
Mapocho

Mapocho Santiagon keskustan kohdalla
Mapocho on Andeilta Tyyneenmereen laskeva pieni joki, joka kulkee Chilen pääkaupungin Santiagon halki heti ydinkeskustan pohjoispuolelta. Joki on pahoin saastunut. Mapocho on noin 110 km pitkä.  Joen vesimäärä vaihtelee hyvin suuresti vuodenaikojen mukaan, mutta sen virtaus on voimakas ympäri vuoden. Joen nimen uskotaan olevan kirjoitusvirheellinen muoto paikallisen intiaaniväestön, mapuchejen, nimestä.
Etelä-Trøndelagin kalliopiirrokset

Etelä-Trøndelagin kalliopiirrokset sijaitsevat vuono- ja tunturialueilla Etelä-Trøndelagin läänissä Norjassa. Seutua on ilmeisesti asuttu jääkauden päättymisestä asti ja sieltä on löydetty kalliopiirroksia mesoliittiselta- ja neoliittiselta kivikaudelta ja sekä pronssi- ja rautakaudelta. Näiden lisäksi tavataan myös kalliomaalauksia.
Maankohamisesta tehdyt tutkimukset Trondheiminvuonon ympäristössä osoittavat, että kivikauteen sijoitettavat muinaiset rannat sijaitsevat nykyään 20−50 metriä merenpinnan yläpuolella. Kivikaudella piirroskentät tehtiin nykyolettamuksen mukaan varsin lähelle merenrantaa, joten kivikauden kalliokuvat sijaitsevat juuri mainitulla korkeudella. Pronssikauden  maatalousväestön kalliokuvat poikkeavat paitsi aiheiltaan niin myös sijaintinsa puolesta kivikautisista kuvista. Ne tehtiin usein maatalon lähelle avokalliolle, siirtolohkareisiin tai silloisilla rannoilla oleviin kiviin.
Alueet > Bjugn

Bjugnen kivikautiset kalliopiirrokset tunnetaan nimillä Teksdal , Mølnagården , Heggvik , Varghiet  ja Ervik  ja loput pronssikauden piirrokset nimillä Melem  ja Tørrem . Varghietissa on myös keskiaikaisia ja Mølnagårdenissa pronssikautisia kuvioita.
Alueet > Hemne

Skeietin kalliopiirrokset ovat vielä ajoittamatta.
Alueet > Klæbu

Eidstun kalliopiirrokset on tehty rautakaudella.
Alueet > Malvik

Hommelvikin kalliopiirrokset on tehty kivikaudella.
Alueet > Meldal

Granmoenin kalliopiirrokset ovat vielä ajoittamatta.
Alueet > Melhus

Gravråkin kalliopiirrokset on hakattu irtokiveen. Siinä on lukuisia kalliopiirroksia, joiden tyyli viittaa pronssikaudelle. Joukkoon on hakattu myös kuppeja, joita arvellaan keskiaikaisiksi.
Muut Melhusin pronssikauden kalliopiirrokset tunnetaan nimillä Foss , Lyngne , Røskaft-Brauta , Rødde , Gyllan , Skjerdingstad , Flå  ja Valderås , ja loput Fossin  piirroksista sijoittuvat pronssi ja rautakauden vaihteeseen ja Skjerdingstadin  piirroksista rautakauteen.
Alueet > Osen

Strandin kalliopiirrokset Bjørnørissa on tehty nuoremmalla kivikaudella. Kuviot olivat löydettäessä meren tuoman sorakerroksen alla, jota siirrettiin rakenteilla olleen tien pohjaksi 1920-luvulla. Kuvakentässä on melkein kaksimetrinen valas sekä verkkokuvioita.
Alueet > Rennebu

Holin kalliopiirrokset on tehty pronssikaudella.
Alueet > Rissa

Stykketin kalliopiirrokset ovat pyyntiväestön tekemiä ja ne ajoitetaan maankohoamisen avulla aikaisintaan 4 000 eaa. mutta kuitenkin kivikaudelle. Kuvakenttä käsittää 5 suurta hirven kuvaa, joista pienin on noin 0,5 ja suurin 1,6 metriä pitkä. Eräs hirvistä näkyy vain katkelmallisena eikä sen pituutta voida arvioida.
Reinin kalliopiirros on tehty kivikaudella.
Baustadin kalliopiirrokset on tehty pronssikaudella.
Alueet > Selbu

Selbun pronssikautiset kalliopiirrokset tunnetaan nimillä Grøtte , Solem , Engan , Balstad , Svinås  ja Stamnes .
Alueet > Tydal

Gresslin kalliopiirrokset ovat vielä ajoittamatta.
Alueet > Ørland

Komersøyan kalliopiirrokset  on tehty pronssikaudella tai keskiajalla.