stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lecce
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (italiaksi)
Leccen maakunta
Acquarica del Capo | Alessano | Alezio | Alliste | Andrano | Aradeo | Arnesano | Bagnolo del Salento | Botrugno | Calimera | Campi Salentina | Cannole | Caprarica di Lecce | Carmiano | Carpignano Salentino | Casarano | Castri di Lecce | Castrignano de’ Greci | Castrignano del Capo | Castro | Cavallino | Collepasso | Copertino | Corigliano d’Otranto | Corsano | Cursi | Cutrofiano | Diso | Gagliano del Capo | Galatina | Galatone | Gallipoli | Giuggianello | Giurdignano | Guagnano | Lecce | Lequile | Leverano | Lizzanello | Maglie | Martano | Martignano | Matino | Melendugno | Melissano | Melpignano | Miggiano | Minervino di Lecce | Monteroni di Lecce | Montesano Salentino | Morciano di Leuca | Muro Leccese | Nardò | Neviano | Nociglia | Novoli | Ortelle | Otranto | Palmariggi | Parabita | Patù | Poggiardo | Porto Cesareo | Presicce | Racale | Ruffano | Salice Salentino | Salve | San Cassiano | San Cesario di Lecce | San Donato di Lecce | San Pietro in Lama | Sanarica | Sannicola | Santa Cesarea Terme | Scorrano | Seclì | Sogliano Cavour | Soleto | Specchia | Spongano | Squinzano | Sternatia | Supersano | Surano | Surbo | Taurisano | Taviano | Tiggiano | Trepuzzi | Tricase | Tuglie | Ugento | Uggiano la Chiesa | Veglie | Vernole | Zollino
Leccen amfiteatteri
Tuuli Takala

| Tuuli Takala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1987 Helsinki
Ammatti:  laulaja (sopraano)
Muusikko
Aktiivisena:  2007–
Tyylilajit:  ooppera, nykymusiikki
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tuuli Takala (s. 1987 Helsinki) on suomalainen sopraano.  Hänellä on ollut vuodesta 2015 lähtien kiinnitys Dresdenin kuuluisan Valtionoopperan (Semperoper) solistikuntaan, jonka lisäksi hän esiintyy vakituisesti myös monilla maailman päänäyttämöillä, niin ooppera- kuin konserttisolistina.
Nuoruus

Takala aloitti musiikillisen koulutuksensa 5-vuotiaana instrumenttinaan viulu, joka säilyi hänen pääinstrumenttinaan liki 15 vuotta. 6-vuotiaasta lähtien hän lauloi myös lukuisissa kuoroissa, kuten Tapiolan kuorossa ja EMO Ensemblessä.
Tuuli Takala opiskeli Sibelius-Akatemian Musiikkikasvatuksen osastolla Aulikki Eerolan johdolla vuodesta 2007 ja jatkoi lauluopintojaan vuodesta 2011 lähtien Ritva-Liisa Korhosen johdolla ensin Helsingin Metropolia Ammattikorkeakoulussa sekä vuodesta 2013 lähtien Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa, josta Takala on sittemmin valmistunut musiikin maisteriksi.
Ura

Takala tuli tunnetuksi Suomessa 2013 voitettuaan sekä Timo Mustakallio -laulukilpailun että Kangasniemen laulukilpailun sekä tekemällä saman vuoden syksyllä ammatillisen debyyttinsa Suomen Kansallisoopperassa Taikahuilun Yön kuningattaren roolissa. Kansainvälisen debyyttinsä Tuuli Takala teki kaksi vuotta myöhemmin 2015 hyppäämällä menestyksekkäästi lyhyellä varoitusajalla Dresdenin Semperoperin uuteen tuotantoon oopperasta Figaron häät. Samana kesänä 2015 hän myös ylsi finaaliin yli 1300 laulajan joukosta ja voitti 2 erikoispalkintoa yhdessä maailman suurimmista kansainvälisistä laulukilpailuista (Hans Gabor Belvedere -laulukilpailut).
Sittemmin Tuuli Takala on esiintynyt monilla Euroopan merkittävimmillä oopperanäyttämöillä, kuten Lontoon Royal Opera Housessa (Covent Garden), Zürichin oopperassa, Berliinin Valtionoopperassa, Moskovan Bolšoi-teatterissa, Deutsche Oper Berliinissä, Hampurin Valtionoopperassa ja Wienin Volksoperissa. Lisäksi Takala on ollut kiinnitettynä Dresdenin maineikkaan Semperoperin solistikuntaan kaudesta 2015–2016 lähtien. Useiden Suomen ja Saksan konserttien lisäksi Takala on konsertoinut muun muassa Lontoossa, Wienissä ja Tokiossa ja esiintynyt maailman tunnetuimmilla oopperafestivaaleilla, kuten Salzburgin musiikkijuhlilla, Bayreuthin Wagner-festivaaleilla ja Savonlinnan oopperajuhlilla.
Takalan merkittävimpiin oopperarooleihin kuuluvat muun muassa Yön kuningatar (Taikahuilu), nimirooli oopperassa Lucia di Lammermoor, Gilda (Rigoletto), Violetta Valéry (La Traviata), Sophie (Ruusuritari), Marguerite (Gounod'n Faust), Susanna (Figaron häät), Marzelline (Fidelio), Follevillen kreivitär (Matka Reimsiin) ja Mimì (La Bohème).
Palkinnot ja tunnustukset

2013 – Arnold Schönberg Center -erikoispalkinto ja finalisti 8. kansainvälisissä Hilde Zadek -laulukilpailuissa Wienissä, Itävallassa
2013 – Timo Mustakallio -laulukilpailun voitto
2013 – 1. sija Kangasniemen laulukilpailussa
2014 – Vuoden nuori muusikko 2014 (Pro Musica -säätiö)
2015 – 2 erikoispalkintoa ja finalisti 34. kansainvälisissä  Hans Gabor Belvedere -laulukilpailuissa Amsterdamissa, Hollannissa
2018 – Vuoden naissolisti (Aino-palkinto, ooppera-alan ensimmäinen Aino-gaala 2018)
2018 – Curt Taucher -tunnustuspalkinto (Semperoperin Säätiö, Opera Gala 2018, Dresdenissä, Saksassa)
Aiheesta muualla

Tuuli Takalan viralliset kotisivut tuulitakala.com
Tuuli Takala Operabase.comissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Kansallislippu

Viron lipussa on värisymboliikkaa. Lipun sininen väri kuvaa taivasta tai uskollisuutta ja lojaaliutta. Musta kuvaa menneisyyden synkkiä kärsimyksiä tai maata. Valkoinen kuvaa lunta tai toivoa.
Yhdysvaltain lipun tähtien ja raitojen lukumäärät edustavat nykyisten ja alkuperäisten osavaltioiden lukumääriä
Kansallislippu on lippu, joka toimii valtion tai maan kansallissymbolina.
Historiaa

Alun perin liput olivat käytössä hallitsijasukujen symboleja. Kansa omaksui lippujen käytön Ranskan vallankumouksen myötä 1700-luvulla. Tällöin syntyivät kansallisliput ja lippujen kuviointi yksinkertaistui. Kolme neljäsosaa nykyisistä kansallislipuista on toisen maailmansodan jälkeiseltä ajalta ja vain 12 valtiolla on lippu, joka on otettu käyttöön ennen vuotta 1800. Vanhin kansallislippu on Tanskalla, joka on 1200-luvulta.
Muoto

Kansallisliput ovat lähes aina suorakaiteen muotoisia, toisin kun niitä edeltäneet keskiajan armeijoiden liput, jotka olivat muodoltaan vaihtelevampia. Nykyisin Nepalin lippu on ainoa kansallislippu, joka ei ole suorakaiteen muotoinen.
Värit ja symbolit

Kansallislipun eri väreillä on usein tietty merkitys. Joidenkin valtioiden lipuissa on hallitsijasuvun vaakuna. Joskus lipun symboli edustaa jotain poliittista tai uskonnollista ideologiaa, tai se liittyy maatalouteen tai merenkulkuun, tai se voi edustaa jopa kansanluonnetta.
Uskontoon liittyvät symbolit ovat kansallislipuissa yleisiä. Monen kristityn maan lipussa on kristinuskon risti, Israelin lipussa on juutalaisuutta edustava daavidintähti, ja monen islamilaisen valtion lipussa on kuunsirppi. Neuvostoliiton lipussa oli kommunismia edustavat sirppi ja vasara.
Yhdysvaltain lipun 13 raitaa edustavat maan alkuperäisiä 13 osavaltiota, ja sen 50 tähteä edustavat nykyisiä osavaltioita. Ison-Britannian lipussa yhdistyvät maan osien, Englannin, Skotlannin ja Irlannin kansallispyhimysten ristit.
Jotkin kansallisliput muistuttavat toisiaan silloin kun mailla on joitain kulttuurisia yhteyksiä. Tällaisia kansallislippujen ryhmiä ovat esimerkiksi pohjoismaiset ristiliput sekä liput, joiden osana on Ison-Britannian lippu eli Union Jack, kuten Australian ja Uuden-Seelannin liput.
Ainoa yksivärinen kansallislippu oli Libyan kokovihreä lippu, jota maa käytti vuosina 1977–2011. Sen jälkeen ei ole ollut kansallislippua, jossa ei olisi joko valkoista, punaista tai keltaista väriä.
Merkitys ja käyttö

Valtion kansalainen näkee kansallislippunsa usein oman kansalaisuutensa tärkeänä merkkinä ja voi tuntea uskollisuutta lipulleen.
Kansallislipulla liputetaan puolitangossa surun merkkinä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Time: What is the most patriotic color?
Connecticutin hallintoneuvostot

Connecticutin suunnittelualueet
Connecticutin hallintoneuvostot (engl. Councils of government) ovat Connecticutin osavaltion alueellisia suunnitteluorganisaatioita, joiden tehtävänä on edistää kuntiensa välistä yhteistyötä toistensa sekä osavaltion kanssa. Jokaista hallintoneuvostoa vastaa alueeltaan samanlainen suunnittelualue (engl. planning region). Vuonna 2022 Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto hyväksyi Connecticutin hallintoneuvostot korvaamaan Connecticutin perinteiset piirikunnat tilastollisia tarkoituksia varten. Vuodesta 2018 lähtien hallintoneuvostoja on ollut 9.
| Suunnittelualue | Sijainti | Suurin kaupunki | Väkiluku (2023) |
| --- | --- | --- | --- |
| Capitol Planning Region |  | Hartford | 981 447 |
| Greater Bridgeport Planning Region |  | Bridgeport | 327 296 |
| Lower Connecticut River Valley Planning Region |  | Middletown | 176 622 |
| Naugatuck Valley Planning Region |  | Waterbury | 454 083 |
| Northeastern Connecticut Planning Region |  | Killingly | 96 196 |
| Northwest Hills Planning Region |  | Torrington | 113 234 |
| South Central Connecticut Planning Region |  | New Haven | 573 244 |
| Southeastern Connecticut Planning Region |  | Norwich | 280 403 |
| Western Connecticut Planning Region |  | Stamford | 623 690 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Connecticutin hallintoneuvostot Wikimedia Commonsissa
Connecticutin osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Central Naugatuck River Valley  Gold Coast  Greater Bridgeport  Greater Danbury  Greater New Haven  Greater Hartford  Kaakkois-Connecticut  Litchfield Hills  Lounais-Connecticut  Lower Connecticut River Valley  Quiet Corner 
Piirikunnat:   Fairfield  Hartford  Litchfield  Middlesex  New Haven  New London  Tolland  Windham 
Kaupungit:   Ansonia  Bridgeport  Bristol  Danbury  Derby  Hartford (pääkaupunki)  Meriden  Middletown  Milford  New Britain  New Haven  New London  Norwalk  Norwich  Shelton  Stamford  Torrington  Waterbury  West Haven
Pyhän Olavin kirkko (Jyväskylä)

| Pyhän Olavin kirkko |
| --- | --- |
 Pyhän Olavin kirkko kuvattuna ylämäestä
Sijainti:  Harju, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°14′52.6″N, 025°44′53.9″E
Seurakunta:  Pyhän Olavin katolinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1962
Suunnittelija:  Olavi Kivimaa
Materiaali:  betoni
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pyhän Olavin kirkko sijaitsee Jyväskylässä, Harjun kaupunginosassa. Kirkko valmistui Jyväskylässä toimivan Pyhän Olavin katolisen seurakunnan omaksi kirkoksi 1962. Kirkon nimi johtuu siitä, että jo vuonna 1593 perustettu Laukaan emäseurakunta kantoi Pyhän Olavin nimeä. lähde?
Kirkon suunnitteli Olavi Kivimaa ajan tyylin mukaan. Hän pyrki Pyhän Olavin kirkossa pelkistettyyn ja koruttomaan ulkoasuun. Tuloksena oli betonirakenteinen pitkäkirkko, jonka julkisivut on verhottu valkosementtimosaiikkilaatoilla. Pyhimyksiä ja Raamatun hahmoja esittävät lasimaalaukset on tehnyt hollantilainen René Groenen (1924-2001).
Kirkon yhteyteen rakennettiin seurakuntakeskus, katolisten sisarten ylläpitämän leikkikoulun tilat, opiskelija-asuntola, pappila sekä asunnot ursuliinisääntökunnan sisarille.
Pyhän Olavin kirkko on luokiteltu maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Ennen kirkon valmistumista seurakuntalaiset käyttivät kappelia, mutta se jäi seurakunnan kasvaessa pieneksi. Nykyisin Pyhän Olavin seurakuntaan kuuluu suurin osa Keski- ja Itä-Suomea, ja seurakunnan jäsenmäärä on noin 450 henkeä.
Kuvia

Pyhän Olavin kirkko sivulta.
Pyhän Olavin kirkko kuvattuna alamäestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Olavin kirkko (Jyväskylä) Wikimedia Commonsissa
Pyhän Olavin seurakunta
Keski-Suomen kirkot (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pyhän Olavin kirkko (Q11889272)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko, katolinen kirkkorakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Jyväskylä
koordinaatit: 62°14′53″N 25°44′54″E﻿ / ﻿62.24795°N 25.74835°E﻿ / 62.24795; 25.74835
Interpublic

| The Interpublic Group of Companies, Inc>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  NYSE: IGP
ISIN:  US4606901001
Perustettu:  1960
Toimitusjohtaja:  Michael I. Roth
Kotipaikka:   New York
Toimiala:  markkinointiviestintä
Tuotteet:  mainonta, PR, mediasuunnittelu
Liikevaihto:  USD 7 mrd. (2012)
Henkilöstö:  43 300 (2012)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
The Interpublic Group of Companies, Inc. (IPG) on yksi maailman suurimmista markkinointiviestintäalan yritysryhmistä, jonka liikevaihto vuonna 2012 oli noin 7 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Yhtiöryhmän  yritysten yhteinen henkilöstömäärä oli noin 43 300.
Interpublicin toiminta jakautuu kolmeen maailmanlaajuiseen mainostoimistoketjuun: McCann Worldgroup, Lowe and Partners ja Draftfcb. Interpublicin mediatoimistot eri maissa toimivat kattonimen IPG Mediabrands alla.
Joulukuussa 2024 uutisoitiin Omnicom Groupin ja Interpublicin yhdistymisestä, joka tapahtuu aikaisintaan loppuvuodesta 2025. Uudesta yrityksestä tulee alallaan maailman suurin, ohi ykköstilaa pitkään hallinneen WPP:n.
Interpublic Suomessa

Suomalaisista markkinointiviestinnän yrityksistä Interpublicin omistamaan IPG Mediabrands Finlandiin kuuluvat vuonna 2022 Initiative (ent. Ium Helsinki, ent. PMI), Virta UM, Kuulas, R3AL Helsinki, Marvelous ja Reprise IPG Mediabrands Finlandista tuli vuonna 2021 Suomen ”johtava” markkinointialan yritysten ryhmä kun se ohitti yhdellä pisteellä Dentsu Internationalin tutkimuslaitos Recman analyysissä (jonka kriteereitä lähde ei tarkoin kerro).
Interpublic-ryhmään kuului Suomessa mainostoimisto McCann Helsinki, johon Lowe Group Finland yhdistettiin 2006. Vuosina 1995–2010 Interpublic omisti enemmistön Hasan & Partnersista, mutta toimiston työntekijäpartnerit ostivat osuuden takaisin suomalaisomistukseen 2010. Aiemmin Interpublic omisti myös Kauppamainoksesta syntyneen FCB Espa -mainostoimiston, kunnes toimiva johto osti sen kokonaan itselleen ja toimiston nimeksi otettiin Ezpa. Sittemmin Ezpa sulautui osaksi turkulaislähtöistä OSG Groupia (ent. Ojala & Saari).
Kirjallisuutta

Tungate, Mark: ”Interpublic, The Horizontal Ladder”, Adland – A Global History of Advertising, s. 173–175.  London & Philadelphia:  Kogan Page Limited, 2007.  ISBN 0 7494 4837 7  Teoksen verkkoversio (viitattu 27.7.2012). (Arkistoitu – Internet Archive)
Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581

Ilja Repin: Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581 (1885).
Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581 (ven. Иван Грозный и сын его Иван 16 ноября 1581 года, Ivan Groznyi i syn ego Ivan 16 nojabrja 1581 goda) on Ilja Repinin vuonna 1885 maalaama historiamaalaus. Se esittää tilannetta, jossa Venäjän tsaari Iivana Julma on kiivaan riidan tuoksinnassa iskenyt poikansa, tsarevitš Ivan Ivanovitšin kuoliaaksi. Maalaus kuvaa omasta teostaan järkyttyneen isän tuskaa. Suuri psykologinen kontrasti kahden hahmon ilmeissä – pojan tyynen rauhalliset ja isän poikkeuksellisen ahdistuneet kasvot – luo työhön voimakkaan jännitteen. Maalausta hallitsee punainen väri.
Repin kertoi saaneensa innoituksen maalaukseen oltuaan seuraamassa tsaari Aleksanteri II:n murhasta tuomittujen vallankumouksellisten julkista teloitusta Pietarissa vuonna 1881. Teos kuuluu Moskovassa toimivan Tretjakovin gallerian kokoelmiin. Gallerian perustaja Pavel Tretjakov osti sen Repiniltä jo maalauksen valmistumisvuonna. Repin teki maalauksesta vuonna 1909 toisen version, joka tunnetaan nimellä Pojanmurhaaja. Sen omistaa nykyään Voronežin taidemuseo.
Maalausta on vandalisoitu kahdesti. Ensin vuonna 1913 Abram Balašov -niminen mielisairas vanhauskoinen ikonimaalari hyökkäsi sen kimppuun veitsen kanssa ja teki siihen kolme viiltoa, jotka vaurioittivat kangasta hahmojen kasvojen kohdalta. Teos saatiin pian kunnostettua entisen näköiseksi. Repin osallistui itse korjaustyöhön ja yritti samalla muuttaa maalausta, mutta muut restauroijat palauttivat sen alkuperäiseen asuunsa. Toukokuussa 2018 juopunut venäläismies hyökkäsi galleriassa maalauksen kimppuun metallisen kaidetolpan kanssa ja onnistui vahingoittamaan sitä. Kangas repeytyi kolmeen osaan ja kehykset vaurioituivat. Mies ilmoitti teon syyksi maalauksen ”historiallisten faktojen epäuskottavuuden”. Hänet tuomittiin kahden ja puolen vuoden vankeuteen ”kulttuurillisesti arvokkaan teoksen vahingoittamisesta”. Maalaus palautettiin Tretjakovin galleriaan yleisön nähtäville joulukuussa 2024 yli kuusi vuotta kestäneen kunnostuksen jälkeen.
Öljymaalauksen korkeus on 199,5 ja leveys 254 senttimetriä.
Kuvagalleria

Pojanmurhaaja, vuoden 1909 versio maalauksesta.
Vuoden 1913 vandalisoinnin jäljet.
Vuoden 2018 vandalisoinnin jäljet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581 Wikimedia Commonsissa
Lammakesuo

Lammakesuota
Lammakesuo on pieni suo ja luonnonsuojelualue Jyväskylässä Rippalanmäen kaupunginosassa, Laajavuoren polkujen lähellä. Tyypiltään se on keidassuo, jonka keskiosa on kuljunevaa ja reunus rahka- ja isovarpuista rämettä. Noin 3,2 hehtaarin kokoinen kaupungin omistama alue rauhoitettiin 23. tammikuuta 2018 osana Suomen itsenäisyyden Luontolahjani satavuotiaalle -kampanjaa.
Lammakesuota on ojitettu etenkin reunoilta, jonka vuoksi suo on osittain kuivunut turvekankaaksi. Vuoden 2023 syksynä Lammakesuota sekä kahta muuta Laajavuoren suoaluetta, Heinälän suota ja Riihilampea ennallistettiin patoamalla ja tukkimalla niihin kaivettuja ojia sekä harventamalla puustoa. Samalla Lammakesuolta Myllyjärveen laskevaa ojaa kunnostettiin ohjaamalla se alkuperäiseen uomaansa ja lisäämällä siihen leveysvaihtelua.
Soinen alue jatkuu rauhoitetun alueen eteläpuolelle rämeenä ja korpena. Alue on ympäröivän vanhan metsän kanssa luokiteltu yhdeksi Jyväskylän merkittävistä luontokohteista vuonna 2007, jolloin Lammakesuon avoin osa kuului vielä Jyväskylän maalaiskuntaan. Rajattu alue on 17,7 hehtaarin kokoinen, josta 14,8 hehtaaria on osayleiskaavassa suojelualuetta. Myös tämän alueen rauhoittamista on suunniteltu.
Sikorsky S-92

| S-92 / H-92 |
| --- | --- |
 Irlantilainen search and rescue -roolissa oleva S92 helikopteri
Tyyppi:  kuljetushelikopteri
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Valmistaja:  Sikorsky Aircraft
Ensilento:  23. joulukuuta 1998
Esitelty:  2004
Tila:  Käytössä
Pääkäyttäjät:  CHC Helicopter  Bristow Helicopters  Cougar Helicopters
Valmistusmäärä:  219 (tammikuussa 2014) 
Yksikköhinta:  32milj. $
Kehitetty mallista:  Sikorsky S-70
Muunnelmat:  Sikorsky CH-148 Cyclone
Sikorsky S-92 on Sikorsky Aircraftin valmistama kaksimoottorinen kuljetushelikopteri, jota valmistetaan sotilas- ja siviilikäyttöön. S-92 malli kehitettiin S-70 mallin pohjalta, ja se käyttää osittain samoja osia kuin S-70, kuten lennon ohjaus ja roottorijärjestelmä.
H-92 Superhawk on armeijan käyttöön suunnattu versio S-92sta, ja sillä voi kuljettaa 22 sotilasta. H-92sta voi käyttää myös mm. etsintätehtäviin tai VIP-kuljetuksiin.
Tekniset tiedot

Miehistö: 2
Kapasiteetti: 19 matkustajaa
Pituus: 17,10m
Roottorin kärkiväli: 17,17m
Korkeus: 4,71m
Kuiva paino: 7 030 kg
Suurin nousuunlähtöpaino: 12 020 kg
Moottorit: 2 x  General Electric CT7-8A turboshaft
Tekniset tiedot > Suoritus teho

Suurin nopeus: 165 solmua (306kmh)
Lentonopeus: 151 solmua (280kmh)
Toimintasäde: 999 km
Muunnelmat > S-92A

S-91A on siviiliversio, ja siitä on olemassa useita eri versioita. Helikopterista on saatavilla 19 -paikkainen matkustajaversio, sekä kuljetusversio jossa on 22 paikkaa ja takana ramppi. Helikopterin sisätilaa voidaan käyttää myös kolmen LD3 -rahtikontin kuljettamiseen.
Muunnelmat > H-92 Superhawk

H-92 Superhawk on armeijan käyttöön tarkoitettu versio S-91 helikopterista. Siinä on tehokkaammat moottorit ja fly-by-wire ominaisuus. Siitä on olemassa myös etsintätehtäviin tarkoitettu muunnos.
Muunnelmat > VH-92 Patriot

Toukokuussa 2014 Sikorsky sai 1,2 miljardin USD sopimuksen kehittää Yhdysvaltain johdon kuljetukseen käytettävä helikopteri. Helikopteri pohjautuu S-92 malliin, mutta siinä on VIP-sisustus ja armeijatason varustus. Vuoteen 2017 mennessä Yhdysvallat ottaa käyttöön kuusi helikopteria ja vielä 17 helikopterin tuotannon suunnitellaan alkavan vuonna 2020.
Muunnelmat > CH-148 Cyclone

Tällä hetkellä kehityksessä oleva versio, joka tulee Kanadan asevoimien käyttöön.
Käyttäjät > Valtiot ja asevoimat

Azerbaidžan
Bahrain
Kanada
Irlanti
Kuwait
Saudi-Arabia
Etelä-Korea
Thaimaa
Turkmenistan
Yhdistynyt kuningaskunta
Takahuhdin koulu

Takahuhdin koulu on Itä-Tampereen Takahuhdissa sijaitseva peruskoulu, jossa on opetusta kahdessa eri talossa. A-talossa, joka sijaitsee osoitteessa Hanhenmäenkatu 2, opiskelevat 5.–9. luokilla olevat oppilaat ja B-talossa, joka sijaitsee osoitteessa Hintsankatu 4, puolestaan 1.–4.-luokkalaiset.
Koulun rehtori on Sami Nykänen. Takahuhdin koulu ja Ristinarkun koulu yhdistyivät vuonna 2010 ja koulun nimeksi tuli Takahuhdin koulu. Ennen vuotta 2010 Ristinarkun koulu toimi nykyisen Takahuhdin koulun paikalla. Koululla on ystävyyskoulu sekä Saksassa että Virossa. Takahuhdin koulun opettajia ovat muun muassa kirjailija Juha Javanainen sekä kangasalainen kaupunginvaltuutettu Jouni Kotakorpi.
Koulun B-talo on rakennettu vuonna 1939.
Vuonna 2022 koulussa oli noin 1 180 oppilasta, ja se on yksi Tampereen suurimmista kouluista.
Vuonna 2014 Lokakuun liike julkaisi jutun väitetystä, rajusta Takahuhdin koulussa tapahtuneesta kiusaamistapauksesta, johon koulu ei ollut kunnolla puuttunut. Rehtori Sami Nykänen kuitenkin kiisti väitteet siitä, ettei kiusaamiseen puututtaisi, ja hänen mukaansa jutussa oli useita virheitä. Helmikuussa 2019 tubettaja Roni Bäck vieraili koululla puhumussa somekiusaamista vastaan. Elokuussa 2023 Aamulehti uutisoi Takahuhdin koulussa tapahtuneesta tappelusta, joka oli jatkumoa oppilaiden aiemmille kiistoille.
Holm

-holm-päätteiset paikannimet Ruotsin kartalla.
Holm voi tarkoittaa seuraavia:
Paikannimi

-holm, ruotsinkielisissä paikannimissä käytettävä pääte, myös muodoissa -holma tai -holmen
Paikannimi > Suomessa

Holm, Luodon kunnan hallinnollinen keskus
Paikannimi > Ruotsissa

Holm, taajama Halmstadin kunnassa
Holm, pientaajama Sundsvallin kunnassa
Holmin piiri, piiri Dalslandissa
Holmin piiri, piiri Hallandissa
Holmin piiri, piiri Medelpadissa
Holmin piiri, piiri Uplannissa
Paikannimi > Saksassa

Holm, kunta Nordfrieslandin piirikunnassa Schleswig-Holsteinissa
Holm, kunta Pinnebergin piirikunnassa Schleswig-Holsteinissa
Paikannimi > Skotlannissa

Holm, kunta Orkneysaarilla Skotlannissa
Paikannimi > Venäjällä

Holm, kaupunki Novgorodin alueella
Holmin piiri, piiri Novgorodin alueella
Krasnyi Holm, kaupunki Tverin alueella–
Holmin kuvernementti, Venäjän kuvernementti nyk. Itä-Puolassa 1912–1917.
Lisäksi Holm (ven. Холм) on usean kylän nimi Venäjällä.
Sukunimi

Holm, sukunimi
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Isabella Holm, tv-sarjassa Salatut elämät
Miro Holm, tv-sarjassa Salatut elämät
Aiheesta muualla

Venäjänkielisen Wikipedian täsmennyssivu mm. Venäjän Holm-nimisistä paikoista
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Holm”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Walker

| HMS Walker |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  26. maaliskuuta 1917
Laskettu vesille:  29. marraskuuta 1917
Palveluskäyttöön:  2. helmikuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 15. maaliskuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Walker (viirinumero D27) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.