stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oulunkylän yhteiskoulu
Koulun historia

| Vuosi | Yleislinja (KA-raja) | Luonnontiedelinja (Pisteraja, max 15) | Musiikkilinja (Pisteraja, max 13) |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000–2001 |  8,09 |  |  |
| 2001–2002 |  8,20 |  |  |
| 2002–2003 |  8,27 |  |  |
| 2003–2004 |  8,20 |  |  |
| 2004–2005 |  8,55 |  |  |
| 2005–2006 |  8,60 |  |  |
| 2006–2007 |  8,51 |  |  |
| 2007–2008 |  8,67 |  |  |
| 2008–2009 |  8,75 |  |  |
| 2009–2010 |  8,75 |  |  |
| 2010–2011 |  8,75 |  |  |
| 2011–2012 |  8,67 |  |  |
| 2012–2013 |  8,42 |  |  |
| 2013–2014 |  8,75 |  |  |
| 2014–2015 |  8,75 |  |  |
| 2015–2016 |  8,83 |  |  |
| 2016–2017 |  9,00 |  |  |
| 2017–2018 |  9,00 |  |  |
| 2018–2019 |  8,92 |  |  |
| 2019–2020 |  9,08 |  |  |
| 2020–2021 |  8,75 |  |  |
| 2021–2022 |  8,75 |  |  |
| 2022–2023 |  8,33 |  11,29 |  9,5 |
| 2023–2024 |  8,67 |  11,45 |  10,73 |
Oulunkylän yhteiskoulun perustivat Oulunkylän Suomalaisen Seuran jäsenet jo vuonna 1924. Koulurakennuksena toimi silloin villa Lindebo, ja koulun ensimmäisenä lukuvuonna kouluun hyväksyttiin 40 oppilasta. Koulurakennusta laajennettiin myöhemmin 1930-luvulla.
Oppilasmäärän noustessa 1950-luvulla tarvittiin uusi koulurakennus. Sen tontiksi saatiin Oulunkylän kartanolta luovutettu alue. Tälle tontille rakennettiin uusi rakennus, joka valmistui vuonna 1956. Tämän ansiosta koulun oppilasmäärä oli 1950-luvun lopulla lähes 700, mutta tilaa tarvittiin yhä ja koulua laajennettiin edelleen useasti vuosien saatossa.
Vuonna 1971 perustettu, koulun musiikinopettajana toimineen Klaus Järvisen johtama Oulunkylän Pop & Jazz opisto (myöh. Helsingin Pop & Jazz Konservatorio) toimi pitkään koulun tiloissa, ja tästä alkanut musiikin painotus opetuksessa on jatkunut nykypäiviin saakka.
Vuonna 1995 koulua laajennettin rakentamalla siihen kokonaan uusi länsisiipi, jossa sijaitsevat muun muassa ajanmukaiset fysiikan ja kemian opetustilat sekä uusi kouluruokala. Koulun liikuntasali ja pukuhuonetilat remontoitiin vuonna 2007. Vuonna 2024 valmistuu koulun eteläisen siiven korotuskerros ja samalla koulu muuttuu esteettömämmäksi uuden hissin myötä.
Koulun opettajana ja rehtorina 1941–1958 toiminut Selma Patajoki on saanut Henrik Halmeen ohella ainoana Suomessa ylirehtorin arvonimen.
Tunnettuja OYK:ssa opiskelleita

Inkeri Anttila
Kati Outinen
Iiro Rantala
Erkki Tuominenlähde?
Ville Valo
Ushma Karnani
Elli Haloo, Haloo Helsinki! -yhtyeen laulaja
Minna Tervamäki
Kirsi Piha
Ilkka Auer
Jari Aarnio
Gasellit -yhtyeen jäsenet Jusa, Päkä ja Thube Hefner
Ove Holvikari, teollisuusneuvos
Aiheesta muualla

Oulunkylän yhteiskoulun kotisivut
Jorma Saloheimo

Jorma Oskari Saloheimo (s. 3. elokuuta 1953 Helsinki) on suomalainen juristi, joka toimi työtuomioistuimen presidenttinä vuosina 2010–2017.
Ura

Saloheimo valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1976, oikeustieteen lisensiaatiksi vuonna 1981 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1988.
Saloheimo toimi Helsingin yliopistossa työ-, hallinto- ja yksityisoikeuden assistenttina 1979–1992 ja 1998–1999, yliopiston Kansanvälisen talousoikeuden instituutin (KATTI) tutkijana 1992–1996, Suomen Akatemian vanhempana tutkijana 1996–1997 ja Lappeenrannan teknillisen korkeakoulun yritysjuridiikan professorina 2000–2001. Hän toimi työtuomioistuimen varajäsenenä ja jäsenenä 1995–2001, työtuomioistuinneuvoksena 2001–2010 ja presidenttinä 2010–2017. Hän työskenteli myös oikeusministeriön lainvalmisteluosaston viransijaisena lainsäädäntöneuvoksena vuosina 1985 ja 1987. Vuonna 1997 hän sai  Joensuun yliopiston työoikeuden dosentin arvon. Hän oli Työoikeudellisen yhdistyksen puheenjohtaja vuosina 2009–2017.
Saloheimo sai Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkin vuonna 2017 ja Suomen Lakimiesliiton Oikeus ja kohtuus -palkinnon vuonna 2018. Hän artikkelinsa Työturvallisuuslain soveltaminen yleisillä työpaikoilla – perussuhdeteorian arviointia palkittiin parhaana Lakimies-aikakauskirjassa vuonna 1981 julkaistuna kirjoituksena.
Saloheimon vanhemmat ovat kirkkoneuvos Mauno Saloheimo ja kotitalousneuvos Aune Saloheimo. Hänen isoisänsä Juho Saloheimo oli myös ammatiltaan tuomari.
Julkaisuja

Hallintopakosta työsuojelun valvonnassa: Tutkimus työsuojeluviranomaisten toimivallasta työsuojelun valvontalain 15 §:n mukaan.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1987.  ISBN 951-855-094-8
Bruun, Niklas; Saloheimo, Jorma; Tiitinen, Kari-Pekka: Yritystoiminnan muutokset ja työsuhdeturva.  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-10851-4
Uudistuva työympäristö: Työturvallisuuden EY-oikeudelliset perusteet.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1996.  ISBN 951-640-892-3
Nummijärvi, Anna; Saloheimo, Jorma: Samapalkkaisuus: Perusteet ja oikeussuoja.  Helsinki:  Sosiaali- ja terveysministeriö, 1996.  ISBN 952-00-0275-8
Työturvallisuus: Perusteet, vastuu ja oikeusturva.  (3. uudistettu painos (alkuperäinen painos 1996))  Helsinki:  Talentum Pro, 2016.  ISBN 978-952-14-2570-7
Työ- ja virkaehtosopimusoikeus.  (3. uudistettu painos (alkuperäinen painos 2008))  Helsinki:  Alma Talent, 2020.  ISBN 978-952-14-4022-9
Venom: The Last Dance

| Venom: The Last Dance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kelly Marcel
Käsikirjoittaja:  Kelly Marcel
Tarina:   Tom Hardy  Kelly Marcel 
Perustuu:  David Michelinien ja Todd McFarlanen sarjakuvahahmoon Venom
Tuottaja:   Avi Arad  Matt Tolmach  Amy Pascal  Kelly Marcel  Tom Hardy  Hutch Parker 
Säveltäjä:  Dan Deacon
Kuvaaja:  Fabian Wagner
Leikkaaja:  Mark Sanger
Pääosat:   Tom Hardy  Chiwetel Ejiofor  Juno Temple  Rhys Ifans  Peggy Lu  Alanna Ubach  Stephen Graham 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures  Marvel Entertainment  Tencent Pictures 
Levittäjä:  Sony Pictures Releasing
Ensi-ilta:   2024-10-2121. lokakuuta 2024 (New York)  2024-10-2525. lokakuuta 2024 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Kesto:  109 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  120 miljoonaa dollaria
Tuotto:  316,9 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Venom: Let There Be Carnage
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Venom: The Last Dance on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, joka perustuu Marvel Comicsin sarjakuvien Venom-sarjakuvahahmoon. Se jatko-osa elokuville Venom (2018) ja Venom: Let There Be Carnage (2021), sekä Sony’s Spider-Man Universen viides elokuva. Elokuvan ohjaa Kelly Marcel, joka myös käsikirjoitti sen yhdessä Tom Hardyn kanssa. Pääosissa ovat Hardy, Chiwetel Ejiofor, Juno Temple, Rhys Ifans, Peggy Lu, Alanna Ubach ja Stephen Graham.
Hardy paljasti jo elokuussa 2018, että hän oli sitoutunut näyttelijäksi kolmanteen ja viimeiseen Venom-elokuvaan, joka kehitystyö alkoi joulukuussa 2021, Let There Be Carnagen ensi-illan jälkeen. Marcel ja Hardy aloittivat käsikirjoittamisen kesäkuussa 2022, ja Marcel valittiin myös elokuvan ohjaajaksi, elokuvan ollessa hänen esikoisohjauksensa. Elokuvan sivunäyttelijät, kuten Ejiofor ja Temple, liittyivät mukaan projektiin kesällä 2023, ja kuvaukset aloitettiin Espanjassa kesäkuussa 2023 lopulla. Tuotanto kuitenkin keskeytettiin seuraavan kuukauden aikana, Hollywoodin näyttelijöiden lakon 2023 vuoksi, ja jatkui jälleen marraskuussa, kun lakko päättyi. Kuvaukset saatiin päätökseen helmikuussa 2024, ja elokuvan virallinen nimi paljastettiin kuukautta myöhemmin.
Venom: The Last Dance sai maailmanensi-iltansa New Yorkissa 21. lokakuuta 2024. Elokuvateattereihin se saapui sekä Yhdysvalloissa että Suomessa 25. lokakuuta 2024.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Hardy  | … |  Eddie Brock / Venom   |
|  Chiwetel Ejiofor  | … |  Rex Strickland   |
|  Juno Temple  | … |  Teddy Payne   |
|  Rhys Ifans  | … |  Martin Moon   |
|  Peggy Lu  | … |  rouva Chen   |
|  Alanna Ubach  | … |  Nova Moon   |
|  Stephen Graham  | … |  Patrick Mulligan   |
|  Clark Backo  | … |  Sadie Christmas   |
|  Andy Serkis  | … |  Knull   |
|  Hala Finley  | … |  Echo Moon   |
|  Dash McCloud  | … |  Leaf Moon   |
|  Cristo Fernández  | … |  baarimikko   |
|  Reid Scott  | … |  Imperiumin johtajan ääni   |
Aiheesta muualla

Venom: The Last Dance Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kyle Topping

| Kyle Topping> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. marraskuuta 1999 (ikä 24) Ganges, BC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  HPK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  42
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  San Jose Barracuda (AHL) Allen Americans (ECHL) Orlando Solar Bears (ECHL) HC La Chaux-de-Fonds (SL) Västerås IK (HA) MoDo Hockey (SHL)
Kyle Topping (s. 11. marraskuuta 1999 Ganges, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Pelityyli

Toppingin aiemmin seuran Västerås IK:n urheilutoimenjohtaja Niklas Johansson on luonnehtinut häntä peliä tekeväksi kahden suunnan sentteriksi, joka tekee hyvin töitä ympäri kaukaloa. Johanssonin mukaan Topping on joukkuepelaaja, joka tekee myös tulosta hyökkäyspäässä.
Vetyauto

BMW:n täyttöaukko, Museum Autovision -museossa.
Vetykäyttöinen BMW vuonna 2007 Tokyo Motor Showssa.
Toyota Corolla Cross H2 Concept.
Vetyauto tarkoittaa autoa, jossa polttomoottori käyttää vetyä. Vaihtoehtoisesti vetyä voi käyttää polttokennon avulla (polttokennoauto), jossa kenno tuottaa sähkövirtaa sähkömoottorissa käyttöä varten.
Vedyn käytöllä polttomoottoriautossa voidaan käyttää ennestään olemassa olevaa teknologiaa, jolloin teknologian kustannukset ovat alhaiset ja auton käytöstä ei tule hiilidioksidipäästöjä.
Polttomoottoriauton muuttaminen vedylle vaatii erilaiset tankit polttoaineelle. Moottoriin tulee vahvistetut venttiilit ja venttiilien istukat, sekä kaasulle suunniteltu polttoaineen ruiskutus nesteen sijaan. Haittapuolena palaminen tuottaa typpioksidia, jota voidaan vähentää lisäämällä ilmaa seokseen, mutta tämä heikentää hyötysuhdetta ja siten tarvitsee suuremman iskutilavuuden kuin bensiiniä käyttävässä polttomoottorissa. Käyttämällä eri seoksia tarvitun vääntömomentin mukaan sekä kierrättämällä pakokaasua moottorissa voidaan tuotetun typpioksidin määrää vähentää.
Sähköautoon verrattuna vedyn käytöllä saadaan pidempi kantama sekä nopeampi tankkaus ja vetyautossa ei tarvita harvinaisia materiaaleja kuten litiumia. Sähköauton akut koetaan ongelmaksi etäisissä ja haastavissa olosuhteissa, akut ovat kalliita ja ne lisäävät painoa merkittävästi. Etenkin raskas kalusto kaivostoiminnassa vaatii paljon energiaa, kalusto on käytössä ympäri vuorokauden ja käyttöolosuhteissa on paljon tärinää, korkeat lämpötilat sekä likaa ilmassa.
Eri ratkaisujen hyötysuhde vaihtelee riippuen siitä, kerrotaanko polttoaineesta renkaaseen mitattua hyötysuhdetta (tank to wheel) vai energian tuotantotavasta renkaaseen mitattuna (well to wheel). Nämä hyötysuhteet ovat vain arvioita ja riippuvat käyttötavasta, jolloin polttomoottoreiden hyötysuhde on parempi korkeamman kuormituksen käyttötavassa ja polttokennot matalan kuormituksen käyttötavassa. Akkukäyttöisissä sähköautoissa ratkaisevaa on sähkön tuotanto- ja siirtotapa.
Eräs ongelma liittyy vedyn kuljettamiseen, koska metalliset säiliöt ovat painavia ja suurin paine rajoittaa paljonko vetyä voi yhdessä säiliössä kuljettaa. Toyota kehittää CFRP-säiliötä (hiilikuituvahvisteista muovia), joka olisi kevyempi ja mahdollistaisi korkeamman paineen.
Historia

Varhaisen polttomoottorin, joka käytti vedyn ja hapen seosta, kehitti sveitsiläinen François Isaac de Rivaz. Vedyn korkean kustannuksen vuoksi käyttö ei edennyt. Saksalainen BMW esitteli 750HL-mallin vuonna 2002, jota seurasi Hydrogen 7 -mallin vuonna 2005. Hydrogen 7 perustui kuuden litran V12-polttomoottorille, joka oli muutettu polttamaan bensiinin lisäksi vetyä. Autoa valmistettiin 100 kappaletta.
Aston Martin ajoi vetykäyttöisellä Rapide S -mallilla Nürburgringin 24 tunnin ajossa vuonna 2013. Alset Global halusi esitellä bensiinimoottorin muuttamista vetykäyttöiseksi ja pelkän tiekäyttöisen demonstraation sijaan valmistaja päätti osallistua sillä kilpailuun "tekniikan rajojen löytämiseksi". Auton moottori kykeni toimimaan pelkällä bensiinillä, pelkällä vedyllä tai näiden yhdistelmällä. Autossa oli neljä hiilikuitutankkia, ja säiliöjärjestelmä oli kehitetty Magna Steyrin kanssa.
Toyotan vetykäyttöinen Corolla Sport oli mukana Super Taikyu -sarjan kilpailussa Fujin 24 tunnin ajossa vuonna 2021, jossa se ajoi koko kilpailun.
Toyota esitteli vetykäyttöisen GR Yaris H2 -auton Ypresin rallissa elokuussa 2022. Toyota jatkaa osallistumista Super Taikyu -sarjaan vetykäyttöisellä Corollalla myös vuonna 2023, jolloin auto on muutettu käyttämään nestemäistä vetyä kaasun sijaan. Nestemäisellä vedyllä ajettava matka kasvaa merkittävästi tankillista kohden.
Kawasaki esitteli vuonna 2022 vetyä käyttävän Ninja H2 -moottoripyörän, joka käyttää samaa Denson ruiskutusjärjestelmää kuin Toyotan vetykäyttöinen Corolla. Kehityksessä ovat mukana yhteistyössä Kawasaki Heavy Industries, Honda Motor, Suzuki ja Yamaha Motor, sekä Denso ja Toyota.
Le Mansin 24 tunnin ajojen yhteydessä vuonna 2023 Toyota esitteli GR H2 Racing Concept -konseptiauton. ACO suunnittelee vetyautojen luokan tulevan vuonna 2026 24 tunnin kilpailuun sekä FIA World Endurance Championship -sarjaan. Luokan on tarkoitus olla avoin erilaisille teknisille ratkaisuille, joka sisältää vetyä käyttävät polttomoottorit ja polttokennot.
Suomessa

Suomessa on vuonna 2023 kaksi vetyautoa. Energia-alan yrityksen omistuksessa on Hyundai Nexo. Toinen Hyundai sijaitsee Woikosken automuseossa Mäntyharjulla. Kumpaakaan ei voi tankata, koska tankkausasemia ei ole. Kaasualan yritys Woikoski rakensi vuonna 2014 kolme vetytankkausasemaa, mutta ne kaikki suljettiin tarpeettomina.
EU velvoittaa rakentamaan vuoteen 2030 mennessä vetytankkausasemia TEN-T-ydinverkon teille Turusta Kotkaan; Helsingin, Jyväskylän ja Oulun välille; rajalle meneville reiteille; ja lisäksi vielä Kuopioon ja Tampereelle. Suomen ensimmäiset vetybussit ovat tulossa Jyväskylään heinäkuuhun 2025 mennessä.
Intelsat 33e

| Intelsat 33e |
| --- | --- |
Organisaatio:  Intelsat
Valmistaja:  Boeing
Tehtävätyyppi:  tietoliikennesatelliitti
Laukaisu:  24. elokuuta 2016 Guayanan avaruuskeskus ELA-3
Laukaisualus:  Ariane 5
Loppu:  19. lokakuuta 2024, tuhoutui
Kiertorata
Viitejärjestelmä:  Maakeskeinen
Kiertorata:  GEO
Pituuspiiri:  60° E
Intelsat 33e (IS-33e) oli Intelsatin operoima geostationaarinen tietoliikennesatelliitti. Se laukaistiin Ariane 5 -raketilla 24. elokuuta 2016. Se tuhoutui 19. lokakuuta 2024 kiertoradallaan ja hajosi kymmeniksi kappaleiksi.
Satelliitti oli kiertoradalla segmentillä 60 itäistä pituutta.
Satelliitti

Intelsat 33e oli Boeingin valmistama satelliitti, joka pohjautuu yhtiön 702MP -runkoon. Satelliitti kuului Intelsatin uuteen EpicNG -satelliittiperheeseen.
Ampparit

| Ampparit> com |
| --- | --- |
Verkkosivusto:  www.ampparit.com
Kaupallinen:  kyllä
Tyyppi:  uutisportaali
Rekisteröinti:  valinnainen
Kielet:  suomi
Omistaja:  Alma Media Oyj
Luonut:  Florian Berger Petteri Hannonen
Avattu:  heinäkuu 2004
Tulot:  mainosrahoitteinen
Similarweb-sija:   47. (marraskuu 2024)
Nykyinen tila:  aktiivinen
Ampparit.com on suomalainen portaaliverkkosivusto, joka kerää muilta verkkosivuilta uutisotsikoita ja -linkkejä, säätietoja sekä television ohjelmatietoja ja esittää ne erilaisina luetteloina. Palvelun omistaa Alma Media Oyj. Amppareiden uutiskeräin hakee uutisotsikot noin 290 eri lähdemediasta. Palvelun käyttö ei vaadi rekisteröitymistä, mutta rekisteröityneet käyttäjät voivat muokata sivun ulkoasua ja rakentaa omaa uutisvirtaa suodattamalla uutismedioita, -kategorioita ja -otsikoita sekä lisäämällä omia uutislähteitä ja aiheita.
Verkkosivuston ohella palvelua voi käyttää iPhone- ja Android-sovelluksilla.
Sivuston nimi tulee puhekielisestä ampiaista tarkoittavasta amppari-sanasta ja viittaa palvelun käyttämiin hakurobotteihin, jotka keräävät uutisotsikoita verkkosivuilta.
Historia

Ampparit.comin perustivat joensuulaiset Petteri Hannonen ja Florian Berger. Palvelu avattiin heinäkuussa 2004 ja keväällä 2012 Ampparit siirtyi Otava-konsernin hallintaan, kun NettiX osti enemmistön palvelua vuodesta 2007 ylläpitäneen Ampparit Oy:n osakekannasta. Samassa yhteydessä palvelun puolueettomuus nousi esille, sillä Otavamedia ylläpitää useita verkkosivustoja. Amppareiden silloinen toimitusjohtaja Hannonen kertoi, ettei omistusmuutos tule vaikuttamaan palvelun periaatteisiin.
Vuonna 2015 Amppareiden alkuperäiset perustajat siirtyivät pois palvelun kehittämisestä ja vastuun ottivat uudet Ampparit-tiimin jäsenet. Ampparit Oy:n liiketoimintapäälliköksi valittiin Lauri Sihvonen, joka oli myös Muropaketti-sivuston päätoimittaja samaan aikaan. Ennen muihin tehtäviin siirtymistään Hannonen totesi, ettei palvelun tarkoituksena ole suosia Otavan julkaisuja tai syrjiä kilpailijoita. Tämän jälkeen palvelu on uudistunut perusteellisesti. Vuonna 2016 palveluun tehtiin teknisiä muutoksia, ja tammikuussa 2017 Ampparit perusti julkaisuneuvoston, joka muun muassa käsittelee uusien sivustojen hakemukset. Päätökset ja niiden kriteerit eivät ole julkisia, eikä julkaisuneuvosto käy julkista keskustelua asiasta.
Sivuston rakenne

Ampparit jakautuu osioihin ”Uutiset”, ”Sää”, ”TV-opas”, ”Haku”. Uutiset-osiossa voi selata lähdemedioiden uutisotsikoita luetteloituna julkaisuajankohtaan, merkittävyyteen, aiheeseen tai maantieteelliseen alueeseen perustuvissa kategorioissa. Kaikista lähteistä otsikot näyttävä ”Uusimmat”-kategoria on myös palvelun etusivu. Sää-osiossa esitetään Forecan säätietoja kymmenen päivän paikkakuntakohtaisina ennusteina ja Suomen ja maailman sääkartoilla. TV-opas-osio esittää television ohjelmatietoja taulukossa. Haku-osiossa voi etsiä uutisia tai television ohjelmatietoja.
Aiemmin Amppareissa oli myös osiot ”Netti-TV”, ”Kartta” ja ”Some”. Netti-TV-osio keräsi ja listasi suomalaisten televisiokanavien videopalvelujen Yle Areenan, MTV Katsomon ja Ruudun, lehtien Iltalehti ja Ilta-Sanomat sekä MoonTV:n ja YouTuben videoita ja TV-ohjelmia. Kartta-osio näytti paikkatiedon sisältäviä uutisia Google Maps -karttapohjan päällä. Some-osio (lyhenne sanoista sosiaalinen media) luetteloi Uutiset-osion tavoin linkkejä. Osioon kerättiin suosituimpia, suosittuja ja uusimpia linkkejä Facebookista, Twitteristä ja Google+-palvelusta sekä suomalaisista verkkokaupoista.
Suosio ja ”ampparointi”

Ampparit oli viikolla 5/2013 Suomen www-kävijämääriä mittaavan TNS Metrixin Eri kävijät -tilastossa sijalla 30, ja sillä oli 2 244 549 käyntiä ja 191 742 eri kävijää . Ennen kuin Otavamedia osti sivuston, Ampparit oli suurimpia suurten mediatalojen ulkopuolisia sivustoja. Vuonna 2015 Ampparit Oy:n liikevaihto oli 1,3 miljoonaa euroa ja nettotulos 0,6 miljoonaa euroa.
Amppareiden tai yleisemmin uutiskeräinten ja RSS-syötteiden on arvioitu tuovan merkittävästi lukijoita pienille uutissivustoille, mutta olevan isoille sivustoille suhteellisen merkityksettömiä. Tästä huolimatta Ampparit ja muut vastaavat palvelut ovat herättäneet keskustelua otsikoinnin merkittävyydestä Internetissä isoissa medioissa ja esimerkiksi Santtu Toivonenselvennä on puhunut ”ampparointi-ilmiöstä” Tietoviikon blogissaan. Ampparoinnilla tarkoitetaan mahdollisimman suuren klikkausmäärän tavoittelua huomiota herättävillä otsikoilla.
Witpik

Ampparit Oy kehitti Ampparit.comin pohjalta mediaseurantatyökalun Ampparit Pron, joka vuonna 2006 sijoittui Joensuun Tiedepuisto Oy:n järjestämän Ideka 2006 -kilpailun kolmannelle sijalle. Tästä kehittyi Ampparit Pro -tiedonhakupalvelu verkkojulkaisujen seurantaa varten. Talvella 2010 Ampparit Pron nimi vaihtui Witpik-mediaseurannaksi ja palvelu laajentui myös kansainvälisille markkinoille. Witpik-mediaseurannan avulla yritys voi seurata omaa julkisuuskuvaansa ja sen kehittymistä, jakaa tietoa omalle henkilöstölleen tärkeimmistä aiheista sekä kerätä tietoa omaan arkistoonsa ja analysoida sitä myöhemmin. Nykyään palvelun nimi on Hakuvahti.
Giovanni Porta

Giovanni Portan muotokuva, 1816 (Heinrich Eduard Winter)
Giovanni Porta (n. 1675–1755) oli italialainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu oopperaa ja kirkkomusiikkia. Hänet muistetaan parhaiten Numitore-oopperasta (libretto: Paolo Rolli), joka häneltä tilattiin Royal Academy of Musicin avajaiskaudelle Lontooseen. Teos kantaesitettiin 2. huhtikuuta 1720.
Vuosina 1726–1737 Porta toimi Ospedale della Pietàn kuoromestarina, jona hänen tehtäviinsä kuuluivat kuoron johtaminen, musiikkiopetuksen järjestäminen, urkujensoitto ja musiikin säveltäminen kirkolliseen käyttöön. Vuonna 1736 hän haki maestro di capellan paikkaa Basilica di San Marcosta, mutta tehtäviin valittiin Antonio Lotti. Vuonna 1737 Porta lähti Venetsiasta ja hyväksyi työpaikan Baijerin hovissa. Hänen tehtäviinsä kuuluivat hoviorkesterin johtaminen, cembalonsoitto, sävellystuntien pitäminen sekä kirkkomusiikin ja oopperan säveltäminen hovia varten. Hänen oopperoihinsa tältä ajalta kuuluu Der Traum des Scipio (1744), jonka hän omisti keisari Kaarle VII:lle. Kaarlen seuraaja, Maksimilian III Joosef, oli musiikki- ja etenkin oopperaentusiasti, mutta vuosisadan puolenvälin paikkeilla Portan oopperatyyli ei ollut enää muodin mukainen ja hän keskittyikin kirkkomusiikkiin. Hänen kirkkomusiikkituotantoonsa kuuluu yli 200 teosta, joiden joukossa on messuja, psalmeja, misererejä ja motetteja.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Brahenkenttä

| Brahenkenttä> Braku, Bragu |
| --- | --- |
 Brahenkenttä, taustalla Aleksis Kiven koulu
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Helsinginkatu 25a, 00510 Helsinki
Koordinaatit:  60°11′15″N, 24°56′57″E
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Kenttä:  Tekonurmi
Käyttäjät
 Käpylän Pallo Helsinki Wolverines HIFK Bandy Kulosaaren Vesta FC Germania Helsinki 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: n. 1 200 Pääkatsomo: 400 (katettu) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Brahenkenttä sijaitsee Helsinginkadun pohjoispuolella, kuvassa oikealla.
Brahenkenttä talvella.
Brahenkenttä on urheilukenttä ja talvisin tekojäärata Helsingin Alppiharjussa. Se tunnetaan myös nimellä Kallion urheilukenttä, vaikka itse asiassa se sijaitsee Kallion ulkopuolella (rajana on kentän ohi kulkeva Helsinginkatu). Kenttä toimii esimerkiksi Helsinki Wolverines:in amerikkalaisen jalkapallojoukkueen ja HIFK:n jääpallojoukkueen kotikenttänä, ja katettuun pääkatsomoon mahtuu 400 katsojaa. Lisäksi kentällä on siirrettäviä katsomoita, joten katsomopaikkoja jalkapallo-otteluissa on yhteensä noin 1 200. Kenttää hallinnoi Helsingin kaupungin liikuntavirasto, joka kutsuu paikalla talvisin olevaa tekojäärataa nimellä Kallion tekojäärata. Siellä on talvisaikaan kahvio ja luistinten vuokraus- ja teroituspalvelu.
Brahenkentän luistelukausi alkaa 17. marraskuuta ja päättyy 16. maaliskuuta.lähde?