stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anchisauria

| Anchisauria |
| --- | --- |
 Anchisaurus
 Myöhäisjurakausi - Myöhäisliitukausi 210–65,5 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  †Sauropodomorpha
Kladi::  †Massopoda
Kladi::  †Anchisauria  Galton & Upchurch, 2004
Alaryhmät
 †Aardonyx  †Ammosaurus  †Leonerasaurus  †Mussaurus  †Anchisauridae  †Melanorosauridae  †Sauropoda 
Katso myös
   Anchisauria Wikispeciesissä   Anchisauria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anchisauria on sukupuuttoon kuollut sauropodomorfisten dinosaurusten kladi joka eli myöhäistriaskaudella ja varhaisjurakaudella. Nimeä Anchisauria käytettiin ensimmäisen kerran Galtonin ja Upchurchin kirjan The Dinosauria (2004) toisessa painoksessa. Galton ja Upchurch määritettivät Anchisauriaan kaksi heimoa: Anchisauridae ja Melanorosauridae. Yleisemmät prosauropodit, Plateosaurus ja Massospondylus sijoitettiin sisarryhmään Plateosauria.
Myöhempi tutkimus on osoittanut että Anchisaurus on läheisempää sukua sauropodeille kuin perinteisille prosauropodeille; siispä Anchisauria sisältäisi myös Sauropodan. Yates (2007) sijoittivat Yunnanosauruksen ja Anchisauruksen Anchisauriaan.
Aiheesta muualla

TaxonSearch.org (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2751478  Wikispecies: Anchisauria  Paleobiology Database: 68582
Pertti Alasuutari

| Pertti Alasuutari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1956 (ikä 69) Rovaniemi
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tampereen yliopisto
Tutkimusalue:  sosiologia, kulttuurintutkimus
Pertti Juhani Alasuutari (s. 18. tammikuuta 1956 Rovaniemi) on suomalainen sosiologian professori Tampereen yliopistossa. Hän oli akatemiaprofessori vuosina 2009–2013 ja 2016–2020.
Koulutukseltaan Alasuutari on yhteiskuntatieteiden tohtori. Alasuutari on sosiologian ja kulttuurintutkimuksen keskeisiä hahmoja Suomessa ja myös kansainvälisesti tunnettu tutkija.
Opinnot

Alasuutari valmistui ylioppilaaksi Rovaniemen lyseosta vuonna 1975, minkä jälkeen hän aloitti opinnot Oulun yliopiston teknillisessä tiedekunnassa. Hän keskeytti opinnot keväällä 1977 ja suoritti kesällä tiedotusopin perusopinnot Lapin kesäyliopistossa ja meni armeijaan, missä toimi kirjurina.
Syksyllä 1978 Alasuutari aloitti sosiologian opinnot Tampereen yliopistossa. Ensimmäisen vuoden hän keskittyi kuitenkin tiedotusoppiin, sillä hän tavoitteli toimittajan uraa. Vuonna 1983 Alasuutari valmistui maisteriksi ja Westermarck-seura myönsi gradupalkinnon hänen etnografiselle tutkielmalleen Miehisen vapauden valtakunta, joka käsitteli alkoholikulttuuria miesporukassa. Vuonna 1986 Alasuutari valmistui lisensiaatiksi ja väitteli vuonna 1990 tohtoriksi aiheenaan alkoholikulttuuri. Hän sai väitöskirjastaan Tampereen yliopiston vuosipalkinnon. Vuosina 1986–1987 Alasuutari opiskeli Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssä.
Ura

Valmistuttuaan maisteriksi Alasuutari työskenteli vuosina 1983–1984 tutkijana Alkoholitutkimussäätiössä, minkä jälkeen hän toimi Tampereen yliopiston sosiologian laitoksella assistenttina (1985–1989) ja yliassistenttina (1989–1994). Hän oli määräaikainen professori vuosina 1995–1997. Alasuutari on ollut vuodesta 1997 Tampereen yliopiston sosiologian professori. Vuosina 2009–2013 ja 2016–2020 hän toimi Suomen Akatemian akatemiaprofessorina.
Alasuutari on toiminut dosenttina ja luennoitsijana yliopistoissa eri puolilla maata. Lisäksi hän on toiminut lukuisissa akateemisissa johto- ja hallintotehtävissä, esimerkiksi Yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen (nykyinen Yhteiskuntatutkimuksen instituutti) johtajana (2002–2006), yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa toimineen englanninkielisiä tutkintoja toteuttaneen International School of Social Sciences (ISSS) -yksikön johtajana (2006–2008) ja yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina (2007–2008).
Ura > Tutkimuskohteet

Keskeinen teema Alasuutarin töissä on nyky-yhteiskunnan kulttuuristen prosessien tutkiminen. Hänen tieteellinen tuotantonsa käsittelee arkielämää, mediatutkimusta, hallinnan ja globalisaation kysymyksiä sekä yhteiskuntatutkimuksen metodologiaa. Alasuutari yhdistää teoksissaan aineistolähtöisen tutkimusotteen ja inhimillistä käyttäytymistä selittävät teoriat.
Alasuutarin kiinnostus sosiaalitutkimuksen metodiikkaa ja erityisesti laadullisia tutkimusmenetelmiä kohtaan näkyy monissa hänen teoksissaan ja artikkeleissaan. Alasuutarin teosta Laadullinen tutkimus pidetään yhtenä keskeisenä tekijänä niin sanotun lomaketutkimusmetodin syrjäytymisessä. Kirja on myydyimpiä yhteiskuntatieteellisiä oppikirjoja Suomessa. Laadullisessa analyysissään Alasuutari hakee sääntöä, jonka pitää päteä poikkeuksetta kaikkiin havaintoihin. Tämä ei tarkoita sitä, että yksilöt toimisivat jonkin nimenomaisen säännön mukaan, vaan ihmiset ottavat toiminnassaan huomioon tietyt konstitutiiviset eli merkitystä muodostavat säännöt.
Tutkijanuransa alkuvaiheessa Alasuutarilla oli tutkimuksissaan selvä etnografinen perussävy. Myöhemmin hän on siirtynyt julkista keskustelua hyödyntävään tutkimukseen. Uusimmissa tutkimuksissaan Alasuutari on keskittynyt yhteiskuntaelämän kulttuurisiin ulottuvuuksiin kytkeytyvään vallankäyttöön. Teoksissaan Alasuutari esittää tutkimuksensa usein perinteisestä tutkimusraportin formaatista poiketen paremmin luettavassa muodossa. Hän kuitenkin korostaa, ettei ole kyse tieteellisen tutkimuksen keventämisestä populaarimmaksi, vaan tieteellinen argumentaatio on hyväksyttävä koko teoksen rakenneperiaatteeksi.
Luottamustoimet ja kunnianosoitukset

Alasuutari on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian varsinainen jäsen vuodesta 2004. Hänet kutsuttiin vuonna 2020 myös Academia Europæan jäseneksi. Vuonna 2006 hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki. Vuonna 2014 Professoriliitto valitsi hänet Vuoden professoriksi.
Alasuutari on toiminut Sosiologia-lehden toimittajana (1985–1995) ja päätoimittajana (1990–1992) sekä osallistunut useiden ulkomaisten sosiologiaa käsittelevien julkaisujen toimituskuntiin. Vuosina 2008–2012 Alasuutari toimi Westermarck-seuran puheenjohtajana.
Vuonna 2008 Alasuutari sai Suomen tietokirjailijat ry:n Oppikirjailijapalkinnon.
Julkaisuja > Suomenkielisiä teoksia

Alasuutari, Pertti: Yhteiskuntateoria ja inhimillinen todellisuus.  (Social theory and human reality, 2004)  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-951-662-978-3
Koskinen, Ilpo & Alasuutari, Pertti & Peltonen, Tuomo: Laadulliset menetelmät kauppatieteissä.  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-175-5
Alasuutari, Pertti: Johdatus yhteiskuntatutkimukseen.  (Hanki ja jää)  Helsinki:  Gaudeamus, 2001.  ISBN 951-662-818-4
Alasuutari, Pertti & Ruuska, Petri: Post-patria? Globalisaation kulttuuri Suomessa.  (Sitra 224)  Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-051-1
Alasuutari, Pertti & Ruuska, Petri (toim.): Elävänä Euroopassa: Muuttuva suomalainen identiteetti.  (Sitra 210)  Tampere:  Vastapaino, 1998.  ISBN 951-768-045-7
Alasuutari, Pertti: Toinen tasavalta: Suomi 1946–1994.  Tampere:  Vastapaino, 1996.  ISBN 951-768-005-8
Alasuutari, Pertti: Radio suomalaisten arkielämässä. Helsinki: Yle, Research & Development, reports 3/1993. ISBN 951-43-0651-1
Alasuutari, Pertti: Laadullinen tutkimus.  (3. uudistettu painos 1999 - 6. painos 2007)  Tampere:  Vastapaino, 1993.  ISBN 951-9066-65-9
Alasuutari, Pertti: Erinomaista, rakas Watson: Johdatus yhteiskuntatutkimukseen.  Helsinki:  Hanki ja jää, 1989.  ISBN 951-8916-08-X
Alasuutari, Pertti: Työmiehen elämäntarina ja alkoholismi. Tutkimus alkoholismin suhteesta emokulttuuriin. Tampereen yliopisto, Sosiologian ja sosiaalipsykologian laitos, tutkimuksia, series A, 9, 1986. ISBN 951-44-1923-5
Sulkunen, Pekka, Alasuutari, Pertti, Ritva Nätkin ja Merja Kinnunen: Lähiöravintola. Helsinki Otava 1985. ISBN 951-1-08337-6
Alasuutari, Pertti (toim.): Keskustelua laadullisesta sosiaalitutkimuksesta. Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen julkaisuja, series C 28, 1984.
Alasuutari, Pertti ja Siltari, Jorma: Työväestö ja televisio. Tampereen yliopiston tiedotusopin laitoksen julkaisuja, series A 48, 1983. ISBN 951-44-1453-5
Alasuutari, Pertti ja Siltari, Jorma: Miehisen vapauden valtakunta. Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteiden tutkimuslaitoksen julkaisuja, series B 37, 1983. ISBN 951-44-1418-7
Julkaisuja > Englanninkielisiä teoksia

Alasuutari, Pertti: Social Theory and Human Reality. London, Sage 2004. ISBN 978-0-7619-5165-0
Alasuutari, Pertti (toim.): Rethinking the Media Audience. London: Sage 1999. ISBN 978-0-7619-5071-4
Alasuutari, Pertti: An Invitation to Social Research. London: Sage 1998. ISBN 978-0-7619-5736-2
Alasuutari, Pertti: Researching Culture: Qualitative Method and Cultural Studies. London: Sage 1995. ISBN 978-0-8039-7831-7
Alasuutari, Pertti: Desire and Craving: A Cultural Theory of Alcoholism. New York: State University of New York Press 1992. ISBN 978-0-7914-1097-4
Sulkunen, Pekka, Pertti Alasuutari, Ritva Nätkin and Merja Kinnunen: The Urban Pub. Helsinki: Stakes 1997. ISBN 951-33-0339-X
Julkaisuja > Artikkelit

Alasuutarilta on julkaistu lukuisia artikkeleja kotimaisissa ja ulkomaisissa yhteiskuntatieteellisissä julkaisuissa.
Aiheesta muualla

Veli-Matti Autio: Suomen professorit. Finlands professorer.  Professoriliitto, 2000.  ISBN 951-95189-6-7  s. 19
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Pertti Alasuutari (vasen)
Allosaurus

| Allosaurus |
| --- | --- |
 Allosauruksen kallo San Diegon luonnonhistoriallisen museon aulassa.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Osalahko::  Carnosauria
Heimo::  Allosauridae
Suku::  Allosaurus  Marsh, 1877
Synonyymit
 Antrodemus?  Apatodon?  Creosaurus  Epanterias?  Labrosaurus  Saurophaganax? 
Katso myös
   Allosaurus Wikispeciesissä   Allosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
"A. jimmadseni".
Allosaurus oli suurten teropodien suku, jonka lajit elivät pääosin Pohjois-Amerikassa myöhäisjurakaudella 155–145 miljoonaa vuotta sitten. Nimi Allosaurus tarkoittaa "toisenlaista liskoa".
Charles R. Knightin National Geographic-lehteen vuonna 1919 maalaama vanhentunut kuva syövästä Allosauruksesta.
Ulkonäkö ja koko

Allosaurus oli tyypillinen suuri teropodi, jolla oli pari tylsiä sarvia silmien yllä ja päällä. Sillä oli kapea mutta vahva S:n muotoinen kaula, tukevat takaraajat sekä voimakas häntä. Hampaat olivat 5-10 senttiä pitkät, sahalaitaiset ja kaartuivat taaksepäin. Sen leuat eivät olleet yhtä vahvat kuin myöhemmillä teropodeilla, eikä se pystynyt murskaamaan luita. Se pystyi syömään vain saaliin pehmeät osat, joten lentoliskoille ja pienille dinosauruksille jäi runsaasti lihaa kaluttavaksi kun Allosaurus oli aterioinut valmiiksi. Allosauruksen vahva selkä ja kaula auttoivat sen leukoja kun se repi saaliistaan lihanpaloja irti.
Allosaurus saalisti yksin kulkiessaan keskikokoisia dinosauruksia, mutta pystyi ryhmissä kaatamaan jopa massiivisia sauropodeja.
Sillä oli lyhyet mutta lihaksikkaat eturaajat joissa oli kolme suurta kynttä. Se tarttui saaliseen ensin eturaajoillaan ja iski sitten hampaansa siihen. Massiiviset jalat kannattelivat Allosauruksen koko painoa. Allosauruksella oli viisi varvasta kummassakin jalassa, mutta se seisoi vain kolmen keskimmäisen varassa. Yksi kahdesta muusta varpaasta auttoi sitä pysymään tasapainossa.
Allosaurus kasvoi jopa 12 metriä pitkäksi ja painoi kolme tonnia.
Lajit ja luokittelu > Lajit

Allosaurus-lajit:
A. amplexus? (Epanterias amplexus)
A. atrox
A. europaeus (saattaa olla A. fragiliksen synonyymi)
A. ferox? (Antrodemus ferox)
A. fragilis (tyyppilaji)
"A. jimmadseni" (ei vielä virallisesti kuvattu)
A. lucasi
A. maximus? (Saurophaganax amplexus)
A. amplus
Allosaurus tendagurensikseksi nimetty suuri petodinosaurus löydettiin Tansaniasta Tendagurun muodostumasta, mutta myöhemmät tutkimukset osoittivat sen kuuluneen luultavasti joko Carcharodontosauridae- tai Megalosauridae-heimoon. Sen pituudeksi on arvioitu noin 10 m ja painoksi 2,5 tonnia.
Vuonna 1980 Australian Victoriasta löydettiin nilkkaluu jota väitettiin Allosauruksen luuksi ("kääpiöallosaurus"). Tämä löytö on kiistanalainen ja kuului luultavasti jollekin kehittyneemmälle allosaurille tai abelisauridille.
Lajit ja luokittelu > Luokittelu

Allosaurus kuului karnosaureihin, joka oli parhaimmillaan myöhäisellä jurakaudella ja varhaisella liitukaudella. Sen jäseniä eli lähes kaikkialla maailmalla, ja muita ryhmään kuuluneita lajeja olivat esimerkiksi Sinraptor, Carcharodontosaurus sekä suurin koskaan maalla elänyt petodinosaurus Giganotosaurus.
Löydöt

Ensimmäiset Allosauruksen jäänteet löydettiin vuonna 1877 Fremont Countysta Coloradosta.
Myöhemmin on löydetty yli 60 Allosauruksen luurankoa Morrisonkerrostuman fossiilialueelta. Se on suurin ja yleisin sieltä löydetty petoeläin.
Vuonna 1927 Cleveland–Lloyd-louhoksesta Utahista löydettiin ainakin 44 eri-ikäistä Allosaurus-yksilöä. Sieltä löydetyistä fossiileista Allosauruksen jäänteitä on löydetty ylivoimaisesti eniten. Tutkijoiden mukaan ne hukkuivat suohon tavoitellessaan sieltä muiden hukkuneiden eläinten raatoja.
Allosauruksen jäänteet on löydetty Yhdysvaltojen länsiosista, muun muassa Wyomingista, New Mexicosta ja Utahista. Joitakin fossiileja on löydetty myös Portugalista ja mahdollisesti Tansaniasta.
Löydöt > "Big Al"

Yksi parhaimmin säilyneistä Allosauruksen luurangoista on "Big Al" (suom. Iso Al), joka kaivettiin esiin vuonna 1991. Luultavasti keskenkasvuisella dinosauruksella oli lukuisia vammoja, erityisesti jaloissa. Ajan myötä se vammautui niin pahasti, ettei se pystynyt enää liikkumaan ja puolustautumaan, ja kuoli todennäköisesti janoon tai nälkään. Löytö osoittaa Allosauruksen elämän olleen kovaa.
Big Alin jälkeen löydettiin myös "Big Al Two" (suom. Iso Al toinen), joka kaivettiin esiin vuonna 1996 ja on tähän mennessä parhaiten säilynyt Allosauruksen luuranko.
Allosaurus populaarikulttuurissa

Allosaurus esiintyy televisiosarjan Matkalla dinosaurusten kanssa toisessa osassa, jossa se kuvataan aggressiiviseksi.
Allosaurus fragilis.
Joidenkin Allosaurus-lajien kokovertailu.
Neris (kaupunki)

| Neris> Νηρίς.Sijainti |
| --- | --- |
 Neris
Koordinaatit:  37°25′57″N, 22°39′55″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kourméki(?), Káto Dolianá, Vóreia Kynouría, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kynuria / Lakonia
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neris (m.kreik. Νηρίς, Nēris) oli antiikin aikainen kaupunki Kynuriassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Vóreia Kynourían kunnan alueella, mutta sen tarkkaa sijaintia ei tunneta varmuudella.
Neris sijaitsi Thyreatiissa eli Thyrean poliksen alueella Kynuriassa, joka oli välillä Argolista ja välillä Lakoniaa. Kaupunki sijoitetaan Kourmékin kukkulalle länteen nykyisestä Káto Dolianán kylästä, josta on tehty linnoittamattoman asutuksen löytöjä myöhäiseltä hellenistiseltä myöhäiselle roomalaiselle kaudelle. Vaihtoehtoinen paikka on Tsiórovos, josta on löydetty muurein ympäröidyn asutuksen jäänteitä, jotka ajoittuvat klassisen kauden 400-luvulta eaa. myöhäiselle roomalaiselle kaudelle; joskus kyseiselle paikalle on kuitenkin sijoitettu Anthana.
Kaupungin mainitsevat Pausanias, joka kävi siellä siirtyessään Anthanasta Euaan, ja Statius, joka sanoo kaupungin sijainneen pitkässä laaksossa.
Allofoni

Allofoni on kielitieteen termi, jolla tarkoitetaan niitä äänteitä (fooneja), jotka tietyssä kielessä kuuluvat samaan foneemiin. Allofonien välinen ero on kielen kannalta merkityksetön, koska se ei voi tuottaa sanojen välille merkityseroa. Lisäksi koska ihmisen kuulohavainto on kategorista, kuulija ei yleensä edes havaitse tarkkoja äänteiden välisiä eroja vaan luokittelee kuulemansa äänteet kielen mukaisiksi luokiksi.
Esimerkiksi englannin [p]- ja [pʰ]-äänteet edustavat samaa foneemia /p/ eli ovat sen allofoneja. Foneemi voidaan näin ymmärtää äännejoukoksi (esim. { [p], [pʰ] } ). Englannissa /p/ toteutuu yleensä [pʰ] painollisen tavun alussa, paitsi milloin edellä on /s/, ja [p] muualla (esim. /pepr/ → [pʰeɪpə̩] 'paperi'). Näin ollen allofonia on tässä kombinatorista eli riippuu äänneympäristöstä.
Äännös, äänne, foneemi

Äännös (myös: puhunnos, lausuma jne.) on fysikaalinen tapahtuma, joka synnyttää ääniaaltoja ja on aina yksilöllinen. Äänne on konkreettisesta äännöksestä abstrahoitu kuvausyksikkö, jossa ei oteta huomioon yksilöpuhujan piirteitä. Foneemianalyysin kannalta äänteitä on maailman kielissä äärellinen määrä. Kyse on tällöin hyvin määritellystä äännejoukosta, jonka jäsenillä on kullakin oma kirjoitussymbolinsa. Jokaisen yksittäisen kielijärjestelmän äänteistö käsittää tämän universaalisen äänteistön osajoukon, ts. kaikki äänteet eivät esiinny kaikissa kielissä.
Foneemi on kielen rakenteen osa, pienin distinktiivinen eli merkityksiä erottava yksikkö. Eräs tapa määritellä foneemi on sanoa, että se on äännejoukko, jonka jäsenet ovat komplementaarisessa distribuutiossa eli täydennysjakaumassa ja lisäksi foneettisesti samankaltaisia. Myös keskenään vapaasti vaihtelevat foneettisesti samankaltaiset äänteet edustavat samaa foneemia, ts. ne ovat yhden ja saman foneemin realisaatioita eli toteutumia. Tällaiset "subfonemaattiset" yksiköt ovat allofoneja. Erään näkemyksen mukaan ihminen ei "kuule" allofoneja vaan ainoastaan foneemeja. Näin ollen foneemit olisivat kognitiivisia yksikköjä, eräänlaisia suodattimia tai tulkintakehikkoja.
Allofoninen vaihtelu

Kielen kannalta allofonian voi jakaa kahtia sen mukaan, onko allofonian ehto äänneympäristössä vai ei. Äänneympäristöstä riippuva allofonia edustaa täydennysjakaumaa, äänneympäristöstä riippumaton taas vapaata vaihtelua (missä ”vapaus” on ymmärrettävä nimenomaan kielijärjestelmän sisäisten selittävien tekijöiden kannalta).
Allofoninen vaihtelu > Täydennysjakauma

Keskenään täydennysjakaumassa eli komplementaarisessa distribuutiossa olevat äänteet ovat allofoneja, ainakin sikäli kuin ne ovat lisäksi foneettisesti samankaltaisia. Jos toisin sanoen jossakin äänneympäristössä esiintyy aina äänne X muttei koskaan Y ja jossakin toisessa ympäristössä aina Y muttei koskaan X, X:n ja Y:n jakaumat eli esiintymäympäristöt täydentävät toisiaan eli ovat komplementaarisia.
Esimerkiksi suomessa [h]:n ja [ɦ]:n voi sanoa olevan täydennysjakaumassa siten, että [ɦ] esiintyy aina soinnillisten äänteiden välissä, esim. paha [pɑɦɑ], vihdoin [ʋiɦdoin], joissa ympäristöissä [h] ei koskaan esiinny, ja [h] taas tauon jälkeen (sanan alussa) ja soinnittomien äänteiden edellä, esim. halu [hɑlu], vihta [ʋihtɑ], joissa ympäristöissä taas [ɦ] ei koskaan esiinny.
Allofonian tulkinta pelkän täydennysjakauman perusteella voisi kuitenkin johtaa outoihin seuraamuksiin. Esimerkiksi suomessa [d] ja [ŋ] ovat vanhassa perussanastossa täydennysjakaumassa. Kumpikin esiintyy ainoastaan sanan sisällä, mutta [ŋ] esiintyy vain geminaattana, esim. sangon [sɑŋŋon], [d] taas ei koskaan geminaattana. Jos vain täydennysjakauma otettaisiin huomioon, pitäisi olettaa foneemi /X/, jonka allofoneja sekä [d] että [ŋ] olisivat, ja koska suomen oikeinkirjoituksessa foneemien ja grafeemien suhde on lähes yksi yhteen, ne pitäisi voida kirjoittaa samalla kirjaimella. Koska [d]:lle on suomen aakkostossa kirjain d mutta [ŋ]:lle ei, jälkimmäinen pitäisi siis voida kirjoittaa d, esim. *saddon [sɑŋŋon]. Tämän vuoksi täydennysjakaumaa koskevaa sääntöä yleensä täydennetään toteamalla, että allofonien tulee olla foneettisesti samankaltaiset.
Allofoninen vaihtelu > Vapaa vaihtelu

Silloin, kun foneemin allofonit eroavat toisistaan huomattavasti ilman ehdollistavaa äänneympäristöä, puhutaan vapaasta vaihtelusta. Käytännössä tällöinkään vaihtelu ei ole puhujan kannalta mielivaltaista (”vapaata”), vaan sitä ohjaavat sosiaaliset normit. Esimerkiksi tietyssä murteessa voidaan käyttää yhtä allofonia, toisessa murteessa toista. Vapaa vaihtelu toimii näin usein sosiolingvistisenä muuttujana, jolla puhuja osoittaa, mihin puhujaryhmään hän kuuluu.
Esimerkiksi suomen /d/ saattaa vaihdella vapaasti soinnillisesta dentaalisesta klusiilista [d̪] soinnittomaan alveolaariseen klusiiliin [t] – joka tällöin eroaa /t/:stä siten, että edustuu dentaalisena – ja jopa soinnilliseen dentaaliseen frikatiiviin tai approksimanttiin [ð] joissakin länsirannikon vanhoillisissa paikallismurteissa kaikissa äänneympäristöissä ja tuottamatta ymmärtämisvaikeuksia.
Vielä selkeämpi esimerkki vapaasta vaihtelusta on suomen /s/, joka voi toteutua soinnittomana tai (puoli)soinnillisena, teräväsointisena tai pehmeämpänä sen mukaan, onko kielen kärki aivan etuhampaiden takana tai vähän etäämpänä suussa. Tällaiset /s/-foneemin toteutumat ovat vapaassa vaihtelussa keskenään identtisessä äänneympäristössä.
Ekstrinsinen ja intrinsinen allofoni

On kahdentyyppistä allofonista vaihtelua. Jos allofoninen vaihtelu on kokonaan selitettävissä ympäristön perusteella, kyse on intrinsisistä allofoneista. Esimerkiksi suomen /k/-foneemi toteutuu erilaisina äänteinä seuraavan vokaalin kvaliteeteista riippuen.
/k/ → [ki]: sanassa kipu huulet ovat laveat ja ääntöpaikka jo valmiiksi palataalinen seuraavan vokaalin varalta, kun taas
/k/ → [ku]: sanassa kupu huulet ovat pyöreät seuraavan vokaalin pyöreyden johdosta.
Äänteet [ki] ja [ku] ovat intrinsisiä allofoneja. Tällainen äännedistribuutio on koartikulaation seurausta. Vierekkäiset äänteet assimiloituvat eli samankaltaistuvat motorisen optimointiautomatiikan vuoksi. Ääntöelimet eivät voi luontevasti siirtyä jyrkästi toisenlaiseen tilaan jatkumollisessa motorisessa suorituksessa.
Osa allofonisesta vaihtelusta on konventionaalista, totunnaista joskin automaattista, eli ekstrinsistä. Esimerkiksi ruotsin kielen labiaalinen puolisuppea etuvokaali ö, fonologisesti /ø/, toteutuu [r]-äänteen edellä väljempänä varianttina, ts. " /ø/ → [œ:] / __ r ", muualla taas [ø]-äänteenä (esim. dö [dø:] 'kuolla', dör [dœ:r] 'kuolee'). Ruotsin [ø] ja [œ] ovat ekstrinsisiä allofoneja, sillä äidinkielinen puhuja huomaa niiden välisen äänne-eron heti, jos joku ei äännäkään tämän allofonisen säännön mukaan. Ekstrinsinen allofoninen vaihtelu on (heikossa mielessä) normatiivista. Suomen kielessä se on poikkeuksellisen vähäistä.
Kirjallisuutta

Carr, Philip (1993) Phonology. Basingstoke: Macmillan. ISBN 0-312-10102-3
Clark, John E. & Yallop, Colin & Fletcher, Janet (2007) An introduction to phonetics and phonology. Third edition. Malden: Blackwell. ISBN 978-1-4051-3083-7
Lass, Roger (1984) Phonology. An introduction to basic concepts. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0521281830
Wiik, Kalevi (1989) Taksonomista fonologiaa. 5. painos. Turku: Turun yliopisto.
Ele Alenius

| Ele Alenius |
| --- | --- |
 Ele Alenius vuonna 1970
Kansanedustaja
 5.4.1966–30.4.1977  
Toinen valtiovarainministeri
 27.5.1966–14.5.1970  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1925 Tampere
Kuollut: 19. marraskuuta 2022 (97 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  SKDL
Ele Allan Alenius (5. kesäkuuta 1925 Tampere – 19. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) kansanedustaja vuosina 1966–1977 ja johti puoluetta 1967–1979. Alenius toimi toisena valtiovarainministerinä Paasion ja Koiviston hallituksissa vuosina 1966–1970. Hän oli Suomen Pankin johtokunnan jäsen 1977–1992.
Alenius oli koulutukseltaan valtiotieteen tohtori ja ammatiltaan taidekauppias.