stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hevosten värit
Kimous

Kimon hevosen syntymäväri voi olla mikä tahansa, mutta sen alun perin pigmentöityneet karvat ja jouhet muuttuvat jokaisen karvanvaihdon myötä harmaammiksi ja valkoisemmiksi. Värityksen kehittymisen vuoksi miltei kaikki kimot ovat jossain vaiheessa harmaanvalkoisia, eikä kimon pohjaväriä voi määritellä ulkonäön perusteella kuin kimoutumisen varhaisimmissa vaiheissa. Kimouteen liittyy harmaantumisvaiheessa usein näyttävä papurikkokuvio. Jotkin kimot vaalenevat iän myötä puhtaanvalkoisiksi saakka ja saattavat vanhemmiten menettää pigmenttiä ihostaankin. Joillekin kimoille taas kehittyy värin jo valkoistuttua tummia niin kutsuttuja kärpäspilkkuja, joiden väri ei liity pohjaväriin: rautiaana syntyneellä kimolla eli rautiaankimolla voi olla mustia tai tummanharmaita pilkkuja ja mustankimolla punaruskeita.
| --- | --- |
: Kimo pikkuvarsa: joidenkin rotujen hevoset kimoutuvat erityisen nopeasti. Pikkuvarsan kimouden voi tunnistaa valkoisista tai sekakarvaisista renkaista silmien ympärillä ja ensimmäisen karvanlähdön lähestyessä karvan sekaan kasvavista ensimmäisistä valkoisista karvoista. Myös selkeän musta syntymäväri viittaa siihen, että varsa tulee kimoutumaan; erityisesti tuuheakarvaisten rotujen (kuten ponirotujen) ei-kimot mustat varsat syntyvät yleensä tummanharmaina. Kimoutuminen voi kuitenkin lähteä käyntiin vasta vuoden tai kahden iässäkin.
: Vaalenemisen alkuvaihe: vaalenemisnopeus ja siitä syntyvä kuvio vaihtelevat yksilöittäin. Usein pää vaalenee nopeasti, ja erityisesti ruunikoilla ja mustilla jouhet ja jalat jäävät pitkään tummiksi. Kuvan yksilön päässä on selkeät kimoutumisen merkit: runsasta sekakarvaa, valkoiset silmänympärykset ja sekakarvaiset merkkien rajat. Myös rungossa on sekakarvaa.
: Vaalenemisen keskivaihe: runko vaalenee erityisesti etuosasta ja kylkien keskiosista. Jotkin yksilöt vaalenevat tasaisesti kauttaaltaan.
: Vaalenemisen loppuvaihe: pigmenttiä on enää lähinnä takaosan ja jalkojen karvassa, mahdollisesti myös jouhissa.
: Valkoinen kimo: jotkin yksilöt vaalenevat lopulta puhtaanvalkoisiksi.
: Kärpäskimo: hevoseen ilmestyy tummia pisamamaisia pilkkuja. Pilkkujen määrä lisääntyy iän myötä.
Kirjavuus

Kirjavuuden eri kuviot aiheutuvat tietyistä geeneistä, jotka hevosen alkioaikana rajoittavat melanoblastien eli väriä tuottavien melanosyyttien esiasteiden leviämistä. Kukin kirjavuusgeeni estää melanoblastien leviämisen omalla tavallaan tiettyjen "sääntöjen" mukaan, mistä eri kirjavuuskuviot aiheutuvat. Hevosella voi olla useampia kirjavuusgeenejä yhtä aikaa, ja kirjavuus voi yhdistyä mihin tahansa perus- tai erikoisväriin. Monissa tapauksissa "päällekkäiset" kirjavuuskuviot voidaan tunnistaa myös silmämääräisesti, mutta erityisesti valkovoittoisissa eläimissä varma tunnistus on mahdollista vain DNA-testien avulla.
Tiikerinkirjavuus on poikkeava kirjavuuden laji, koska siinä on valkoisten "huopakuvioiden" ja "lumihiutalekuvion" sekä ihon täplikkään pigmentittömyyden lisäksi myös "meleerauskuvio", joka muuttuu kimoutumisen tavoin vähitellen valkoisemmaksi, sekä aivan omanlaisensa "leopardikuvio", jossa hevosessa on värillisiä täpliä, joita "tiikerinkirjava" valkoinen ei peitä, mutta muiden kirjavuuslajien valkoiset kuviot peittävät.
Kirjavuus > Kirjavuus eli lehmänkirjavuus

Kirjava hevonen (joskus myös "lehmänkirjava" erotuksena tiikerinkirjavasta) on osittain tai miltei kokonaan valkoinen. Kirjavan hevosen valkoiset kuviot näkyvät varsan syntyessä (toisin kuin kimous ja jotkin tiikerinkirjavuuden tyypit) ja ovat verrattain laajoja ja yhtenäisiä (toisin kuin päistärikköys tai tiikerinkirjavuus). Tämä määritelmä kattaa myös yksiväriset hevoset, joilla on valkoisia merkkejä, ja siksi kirjavuuden määritelmään useimmiten liitetään rungon alueella esiintyvä valkoisuus. Jotkin kirjavuuden lajit voivat kuitenkin tuottaa myös yksivärisen näköisiä hevosia, joilla on valkoista vain jaloissa ja päässä, joskus jopa häviävän vähän.
Kirjavuuskuvioita on useita, ja osa niistä on Yhdysvalloissa jo pitkään eroteltu toisistaan. Viimeaikaisten tutkimusten mukaan eri kuviot aiheutuvat eri geeneistä. Hevosyksilöllä voi olla yhtäaikaisesti useita kirjavuusgeenejä, jolloin se on ulkonäöltään kuvioiden yhdistelmä.
Kirjavuus > Kirjavuus eli lehmänkirjavuus > Frame overo

Frame overo -kuvio on omalaatuinen: nimensä mukaisesti se vaikuttaa siltä kuin valkoiset alueet olisivat tumman värin "kehystämiä". Selkälinja jää tummaksi ja myös jalat ovat yleensä tummat. Kuvioon liittyy usein suuria pään merkkejä. Rungon kuviointi on tyypillisesti samankaltainen hevosen molemmilla puolilla. Valkoisten ja värillisten alueiden reunat voivat olla epäsäännöllisen risaiset, sekakarvaiset tai selkeät. Kuvio esiintyy lähinnä kirjavassa paint-rodussa ja harvinaisena myös englannintäysiverisessä. Kuviota kantavilla englannintäysiverisyksilöillä tosin on ainakin osittain epämääräinen sukutausta, ja on mahdollista, että väritys on tullut rotuun risteytyksen kautta.
Frame overo -geeni on epätäydellisesti dominoiva: heterotsygoottina geeni aiheuttaa tunnusomaisen frame -kuvion, homotsygoottina se tekee yksilöstä täysvalkoisen. Frame overo -geeni on homotsygoottina letaali, ja homotsygootit "Lethal White" -varsat kuolevat sisäelinten epämuodostumiin kolmen vuorokauden sisällä syntymästä. Frame -kuvio voi pienimerkkisenä olla vaikea tai mahdoton tunnistaa silmämääräisesti, ja yhdysvaltalaiset paint-kasvattajat testauttavatkin jalostuseläimensä rutiininomaisesti frame overo -geenin varalta välttääkseen kahden geenin kantajan parittamisen ja näin ollen "Lethal White" -varsat.
| --- | --- |
: Pienimerkkinen frame overo: valkopää ja hajanaisia läikkiä kyljessä ja kaulalla.
: "Tavanomainen" frame overo: selkeästi vaakasuuntaisia valkoisia läikkiä, jotka eivät vaikuta miltään muulta kirjavuuskuviolta.
: Suurimerkkinen frame overo: väritys on suurimmaksi osaksi valkoinen. Selkälinja on kuitenkin täysin värillinen.
Kirjavuus > Kirjavuus eli lehmänkirjavuus > Sabino

Sabinokirjavuus tuottaa usein hevosen, joka näyttää yksiväriseltä, joskin suurimerkkiseltä. Se lasketaan kuitenkin kirjavuuskuvioksi, koska suuriin pään ja jalkojen merkkeihin liittyy useimmiten valkoisia pieniä laikkuja rungon alaosassa, sekakarvaa, ja erittäin usein etupolven ja kintereen yli nousevia sukkien "silmänjuoksuja". Homotsygoottina sabinogeeni Sb1 voi tuottaa miltei täysvalkoisen hevosen. Sabinogeenejä oletetaan olevan useita erilaisia, koska esimerkiksi miltei aina sabinokuvioiset clydesdalenhevoset ja shirenhevoset eivät tutkimusten mukaan kanna toistaiseksi ainoaa löydettyä sabinogeeniä SB1. Näissä roduissa ei myöskään synny niin sanottuja sabinovalkoisia varsoja, vaikka sabinovärityksen yleisyyden perusteella niiden pitäisi olla hyvin yleisiä.
Pienimmillään sabinokuvio käsittää vain korkeat tai puolikorkeat sukat takajaloissa ja valkoisen laikun alahuulella. Alahuuleen asti ulottuva läsi ja "risareunaiset" sukat "silmänpaoilla" ovat sabinokirjavuuden selkeimmät tunnusmerkit.
| --- | --- |
: Pienimerkkinen sabino: kolme "normaalinkorkuista" sukkaa ja kapeahko alahuuleen ulottuva läsi.
: "Tavanomainen" sabino: korkeat epäsäännölliset sukat, leveä alahuuleen ulottuva läsi ja valkoinen laikku vatsassa.
: Suurimerkkinen sabino: sukkien ja läsin lisäksi verrattain runsasta risareunaista valkoisuutta rungolla.
: Sabinovalkoinen: pohjaväriä on vain pieniä määriä tyypillisesti pään alueella.
Kirjavuus > Kirjavuus eli lehmänkirjavuus > Splashed white

Splashed white -kirjavuus on melko harvinainen kirjavuuden laji, jossa valkoiset kuviot ikään kuin leviävät turvasta ja vuohisista. Kuvio näyttää nimensä ("läiskynyt valkoinen") mukaisesti yleensä siltä kuin värillinen hevonen olisi kahlannut valkoisessa maalissa pää alhaalla. Joissain tapauksissa kuvio voi olla erittäin laaja ja valkaista hevosen kyljet miltei kokonaan. Kuvion aiheuttava geeni on Spl.
| --- | --- |
: Erittäin pienimerkkinen splashed white: matalat sukat ja "alapainoinen" päänmerkki.
: "Tavanomainen" splashed white: valkoiset jalat ja valkopää.
: Suurimerkkinen splashed white: valkoiset jalat, valkopää, vatsassa valkoista.
Kirjavuus > Kirjavuus eli lehmänkirjavuus > Tobiano

Tobianokirjavuus aiheuttaa tunnusomaisen kuvion: lähinnä pystysuunnassa leviävien laikkujen reunat ovat melko suorat ja tasaiset ja noudattavat hyvin usein tiettyjä kuvioita. Monilla tobianokirjavilla on kaareva pohjavärin ja valkoisen välinen raja lautasella sekä etulavalla tai sen tuntumassa. Homotsygooteilla tobianoilla on usein valkoisilla alueilla irrallisia pieniä tummia läikkiä tai pilkkuja.
| --- | --- |
: Erittäin pienimerkkinen tobiano: korkeat sukat, rungon valkoisuutta vain hännäntyvessä. Tummat laikut valkoisessa ruununrajassa ovat tyypilliset minimaalisen pienimerkkisille tobianoille, joilla saattaa olla joskus jopa vain vuohissukat.
: Pienimerkkinen tobiano: sukkajalat ja pystysuuntaisia valkoisia linjoja sä'än ja lautasten tuntumassa. Joillakin pienimerkkisillä tobianoilla on linjojen sijaan pieni valkea läikkä lautasella, niskassa tai selässä.
: "Tavanomainen" tobiano: valkoiset jalat, rungossa valkoista ja pohjaväriä osapuilleen yhtä paljon.
: Suurimerkkinen tobiano: rungossa enemmän valkoista kuin pohjaväriä.
: Erittäin suurimerkkinen tobiano: pohjaväriä vain päässä ja hännän tyvessä.
: Homotsygootti fenotyyppi: tällä varsalla on "suttuisia" täpliä isompien, sekakarvaisten laikkujen seassa. Ilmio on yleinen homotsygooteilla tobianoilla.
Kirjavuus > Tiikerinkirjavuus

Tiikerinkirjava on nimitys, joka kattaa kaikki niin kutsuttuun "tiikerinkirjavuuskompleksiin" kuuluvat Lp-geenin aiheuttamat kuviot. Tiikerinkirjavat hevoset ovat yleensä täplikkäitä, ja väriin kuuluu useimmiten pilkullinen iho, raidalliset kaviot ja valkoinen silmän kovakalvo. Kuvio voi muuttua valkoisemmaksi iän myötä, koska tiikerinkirjavuuteen liittyy usein erityinen päistäröitymisen muoto, joka ei vaikuta leoparditäpliin. Täplät ovat pohjavärin mukaiset, esimerkiksi voikolla tiikerinkirjavalla ne ovat kellanvaaleat. Joskus varsa syntyy yksivärisen näköisenä ja täplät tulevat esiin vasta kun niiden ympäristö muuttuu päistäröitymisen myötä valkoiseksi.
Karvoituksen tiikerinkirjavuuskuvioon kuuluu kolme erilaista piirrettä: pohjavärin mukaiset täplät, niin kutsuttu "huopakuvio" (lautasilta "leviävä" valkoinen alue) ja päistäröityminen. Tiikerinkirjavalla hevosella voi olla vain yksi näistä piirteistä tai useampia yhtä aikaa. Jos tiikerinkirjavalla on ainoastaan täpläkuvio mutta ei valkoista kuviota, täplät jäävät huomaamattomiin. Tällaisilla yksilöillä on kuitenkin muita tiikerinkirjavuuden piirteitä. Toisaalta yksilöllä voi olla huopakuvio ilman täpliä; tällöin hevosen kuvioksi jää "valkohuopa" eli snowcap.
Tiikerinkirjavia hevosia on Suomessa varsin vähän, joten virallisia suomennoksia tiikerinkirjavuuden eri tyypeille ei ole.
| --- | --- |
: Leopard spotting: kauttaaltaan valkoinen hevonen, jossa on pohjavärin mukaisia täpliä.
: Spotted blanket: valkoinen huopakuvio, jossa on täpliä. Huopa voi kattaa melkein koko hevosen.
: Snowcap: valkoinen huopakuvio ilman täpliä.
: Frost blanket: minimaalinen huopakuvio: valkoisia täpliä tai pilkkuja takaosassa.
: Varnish roan: kauttaaltaan sekakarvainen; jalkojen nivelet ja pään luiset kohdat jäävät yleensä tummiksi.
: Snowflake: harvinainen kuvio, jossa hevosen rungolla on valkoisia pilkkuja tai täpliä.
: Few-spot tai white-born: liki täysin valkoinen hevonen, jolla voi olla muutamia pieniä täpliä tai useampia erittäin pieniä pilkkuja. Voidaan tunnistaa tiikerinkirjavaksi esimerkiksi ihon pilkullisuuden ja silmän valkoisen kovakalvon perusteella.
Sekakarvaväritykset

Sekakarva tai päistärkarva tarkoittaa pohjavärin seassa kasvavia yksittäisiä valkoisia karvoja. Niitä voi olla karvapeitteessä vain yksittäisiä, tai ne voivat kattaa hevosen miltei kauttaaltaan niin, että hevonen vaikuttaa pikemminkin sinertävän tai punertavan harmaalta kuin pohjavärinsä mukaiselta. Sekakarvakuviot muodostuvat sekakarvasta (laajempien täysin valkoisten alueiden sijaan), eikä niitä lueta kirjavuudeksi.
Sekakarvaväritykset > Päistärikkö

Päistärikkö on hevonen, jonka perusvärin seassa on yksittäisiä valkoisia karvoja etenkin rungon alueella. Valkoisten karvojen määrä voi vaihdella melko harvoista niin moniin, että hevosen runko voi näyttää aivan valkoiseltakin. Jalat ja pää jäävät pohjavärin mukaisiksi. Mikäli hevosessa on vain hajanaisia valkoisia karvoja, puhutaan seka- tai päistärkarvoista. Päistäriköksi katsotaan hevonen, jolla on rungossa sekakarvoja on sen verran, että ne vaikuttavat värin ulkonäköön selkeästi.
Päistärikön ulkonäkö vaihtelee vuodenaikojen mukaan, koska valkoiset karvat ovat lähinnä pohjavillaa; talvella pitkä päällyskarva voi peittää valkoisuuden melkein kokonaan alleen, ja kesällä pohjavillaa on niukalti. Päistäriköt ovat valkoisimmillaan keväisin ja syksyisin.
Päistärikön hevosen voi sekoittaa useisiinkiin muihin, geneettisesti erillisiin värityksiin. Esimerkiksi rabicano hevonen voi olla rungostaan runsaasti sekakarvainen, ja kimoutuva hevonen voi muistuttaa päistärikköä hämäävästi, joskin kimolla on yleensä kimoutumisen alusta lähtien valkoista sekakarvaa myös päässä. Kauempaa katsottuna rungostaan vaaleat mutta päästä ja jaloista perusväriset hallakot voivat vaikuttaa päistäriköiltä.
| --- | --- |
: Vähän päistärkarvaa: verrattain vähäistä päistärkarvaa; pohjaväri kuultaa kyljessä selkeänä, kaula on perusvärin mukainen.
: "Keskinkertainen" päistärikkö: päistärkarvaa melko tasaisesti ja runsaasti rungolla ja kaulalla; perusväri näkyy selkeästi päässä ja jaloissa.
: Runsaasti päistärkarvaa: runko tasaisen vaalea, perusväri näkyy vain jalkojen alaosissa ja naamassa. Päistärkarva kattaa kaulan ja leviää leukoihin; harja vaikuttaa harmaalta.
Sekakarvaväritykset > Rabicano

Rabicano on omalaatuinen sekakarvakuvio, jossa sekakarvoitus "alkaa" nivusista ja hännäntyvestä ja saattaa muodostaa hännäntyveen rengasmaisia tai viivamaisia keskittymiä. Joissain tapauksissa sekakarvat voivat kyljissä keskittyä pystyviivoiksi. Väritykseen voi liittyä myös ihon pilkullisuus erityisesti mahassa ja sukuelinten alueella.
Rabicano sekoittuu helposti "tavanomaisiin" päistärkarvoihin, ja runsaasti sekakasvainen rabicano voidaan tulkita virheellisesti päistäriköksi.
| --- | --- |
: Pienimerkkinen rabicano: poikkiviiva ja kahden viivan aiheet hännäntyvessä; jonkin verran sekakarvaa nivusissa.
: "Tavanomainen" rabicano: päistärkarvaa rungon keskiosissa ja mahassa; pienehköt sekakarvaviivat hännäntyvellä.
: Suurimerkkinen rabicano: erittäin näkyvästi sekakarvainen runko; kyljissä tunnusomaisia pystyviivoja. Valkojouhinen rengas hännän yläosassa.
Brindle

Brindle on hevosilla erittäin harvinainen ja huonosti tunnettu pystyraitainen väritys. Eräässä yksittäistapauksessa tutkittiin brindle-värisen hevosen polveutumista oletetuista vanhemmista, ja hevosesta eri kerroilla otetuista DNA-näytteistä saatiin erilaiset tulokset. Hevosten brindle-värityksen epäillään olevan kimerismin muoto.
| --- | --- |
: Brindle: tummanruunikko brindle-yksilö.
Muita väriin vaikuttavia tekijöitä

Varsinaisten väritysten, diluutioiden ja kirjavuus - sekä sekakarvakuvioiden lisäksi hevosilla esiintyy joitakin säännönmukaisia väritekijöitä. Niitä ei ole vielä kyetty paikantamaan tiettyihin geeneihin tai todistamaan periytyviksi. Hevosten tunnistamisessa ja värien kuvailussa nämä tekijät ovat kuitenkin merkityksellisiä.
| --- | --- |
: Papumus tai "markantäplät": rungon perussävyä vaaleampia, pyöreähköjä tai tähtimäisiä täpliä. Voi liittyä mihin tahansa väritykseen, yleensä ruunikkoon. Nimitys papurikko viittaa erityisen papumustäpläiseen hevoseen ja erityisesti tällaiseen kimoon. Kuvassa erityisen voimakas papumuskuvio hopeanmustalla.
: Nokikuvio: mustaa tai tummanruskeaa karvaa ylälinjalla. Voi muodostaa läikkiä tai jakaantua tasaisesti.
: Pangare (jauhoisuuslähde?, vastavarjostus): vaaleat silmänympärykset, turpa, jalkojen sisäsivut ja mahanalus. Erittäin yleinen muun muassa przewalskinhevosilla ja tietyillä alkukantaisilla roduilla.
: Liinakko: rautiaalla hevosella runkoa vaaleammat, jopa luonnonvalkoiset jouhet.
: Hamppuharja: rautiaalla hevosella harmahtavat tai harmaat jouhet.
Värirodut

Väriroduilla tarkoitetaan yhdysvaltalaisten hevosyhdistysten ylläpitämiä rekistereitä, joihin hevosyksilöt hyväksytään pääasiassa värityksen perusteella. Joihinkin värirekistereihin hyväksytään erilliseen esirekisteriin myös "vääränvärisiä" yksilöitä, joilla on todistettavasti ainakin yksi "oikeanvärinen" vanhempi. Hevosten rodun suhteen ei useinkaan esitetä tarkkoja vaatimuksia, mutta tietyt rodut voivat olla erityisen haluttuja. Tunnetuimmat värirodut lienevät palomino (voikot hevoset) ja pinto (lehmänkirjavat). Muita ovat muun muassa buckskin (ruunivoikot ja hallakot) ja verrattain uusi sabinohevosrekisteri. Värirotuja ei pidetä varsinaisina rotuina, mutta järjestelmällisen jalostuksen myötä värirotu voi ajan myötä vakiintua roduksi. Yhdysvalloissa on hyvin yleistä, että hevonen on hyväksytty usean eri rekisterin jalostukseen.
Joskus termillä värirotu tarkoitetaan niin sanotusti yhden värin hevosrotua, jossa tietty väritys vallitsee teoriassa ainoana ja joihin hyväksytään vain tietynvärisiä hevosia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Hippos r.y:n 1970-luvulla laatima hevosvärien määritysohje. Huomaa vanhentunut termistö ja jaottelu.
Punaruskean pigmentin eri vaalentuma-asteita. Vasemmalta oikealle: tummanpunarautias, rautias, voikko ja kimo.
Tämän epämääräisen ruskeanharmaan hevosen geneettinen pohjaväri on musta. Hallakkogeeni on muuttanut rungon harmaaksi, hopeageeni on valkaissut jouhet ja haalistanut mustaa naamaa ja tummanharmaata runkoa tummanrusehtaviksi. Lisäksi hevonen on tobianokirjava.
Pohjaväriltään rautias hevonen, jolla on varnish roan -, sabino- ja tobianokuviot. Useiden eri erikoisväri- ja kirjavuustekijöiden yhdistelmät ovat yleisimpiä sekarotuisissa hevosissa.
Summittaiset rajat valkokirjavuudelle ja suurille valkoisille merkeille: yleensä kirjavuudeksi katsotaan keltaiset alueet ylittävät valkoiset merkit. A-kirjain osoittaa tyypillistä arven kohdalle muodostunutta valkoista täplää. Valkoista arpikarvaa ei katsota kirjavuudeksi.
Erikoiset hevosvärit ovat viehättäneet ihmisiä hyvin kauan. Ratsastajamuotokuvassa Ludvig XIV ruunivoikon selässä, maalaus vuodelta 1692.
Kunnianarvoisan palveluksen mitali

Distinguished Service Order -mitali.
Distinguished Service Order on brittiläinen sotilasansiomitali. Sen perusti kuningatar Viktoria 1886. Ansiomitalin vastaanottajat ovat oikeutettuja käyttämään nimensä ohessa lyhennettä DSO.
Tunnettuja kunniamitalilla palkittuja henkilöitä:
Max Manus
T. E. Lawrence.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kunnianarvoisan palveluksen mitali Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Distinguished Service Order
Käännös suomeksi
Brian Holland

Brian Holland (s. 15. helmikuuta 1941 Detroit) on yhdysvaltalainen lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti työstään veljensä Eddie Hollandin ja Lamont Dozierin kanssa Motown-yhtiössä 1960-luvulla.
Hollandin uran ensimmäisiin hitteihin kuuluu The Marvelettesin ”Please Mr. Postman” (1961), josta tuli Motown-levymerkin ensimmäinen listaykköseksi noussut julkaisu. Holland osallistui kappaleen kirjoittamiseen ja toimi myös yhtenä singlen tuottajista. Vuonna 1963 hän aloitti yhteistyön tuottaja-laulunkirjoittaja Lamont Dozierin ja veljensä Eddie Hollandin kanssa.
Kolmikko kirjoitti ja tuotti Motown-artisteille lukuisia hittejä ja oli merkittävä tekijä pienen detroitilaislevymerkin nousussa kansalliseen menestykseen. Heidän tuotantoonsa sisältyivät Martha and the Vandellas -yhtyeen kappaleet ”Come and Get These Memories”, ”Heatwave” ja ”Quicksand”, The Isley Brothersin ”This Old Heart of Mine”, The Four Topsin ”I Can’t Help Myself” ja ”Reach Out, I’ll Be There” sekä Marvin Gayen ”Can I Get a Witness” ja ”You’re a Wonderful One”. The Supremes nauhoitti kuusi peräkkäistä Hollandien ja Dozierin kappaletta, mukaan lukien ”Stop! In the Name of Love”, ”Baby Love” ja ”You Can’t Hurry Love”.
Dozier ja Hollandit ajautuivat erimielisyyksiin Motownin kanssa rojaltien jakamisesta, ja kaksivuotisen oikeuskäsittelyn jälkeen kolmikko päätti vuonna 1968 perustaa oman yhtiönsä. He alkoivat tuottaa musiikkia omien Invictus- ja Hot Wax -levymerkkiensä alla muun muassa Freda Paynelle, Chairman of the Boardille ja Honey Conelle. Vuonna 1972 julkaistiin Hollandin laulama kappale ”Don’t Leave Me Starvin’ for Your Love”, joka menestyi kohtalaisesti. Seuraavana vuonna Lamont Dozier lähti yhtiöstä jatkaakseen laulu-uraansa. Brian ja Eddie Holland jatkoivat yhdessä joitakin vuosia, kunnes yhtiö lakkautettiin lopullisesti 1970-luvun puolivälissä. Brian Holland jatkoi 1970-luvulla musiikin tuottamista itsenäisesti, mutta ei saavuttanut enää Motown-vuosiensa vertaista menestystä.
Holland–Dozier–Holland valittiin vuonna 1988 Songwriters Hall of Fameen ja vuonna 1990 Rock and Roll Hall of Fameen.
Hiukkasaari

| Hiukkasaari> Sijainti |
| --- | --- |
 Hiukkasaari
Koordinaatit:  61.33283°N, 22.85121°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Sastamala
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiukkasaari on Pirkanmaalla Sastamalan Tyrväällä Kokemäenjoen luusuassa sijaitseva Liekoveden saari, jossa on asuttu kivikaudella, on sijainnut rautakauden kalmisto ja on mahdollisesti myös muinaislinnan jäänteitä. Saari sijaitsee keskellä Kokemäenjoen suurinta rautakautista kalmistoaluetta.
Maantietoa

Ennen Tyrvään voimalaitoksen rakentamista vuonna 1951 vesi oli matalammalla. Saaren oikealla puolella kohisi Kupperinkoski (tai vain Kupperi) ja vasemmalta puolelta Tyrvään kylän Kyläkoski. Näiden alla vaahtosi vielä Hartolankoski, johon voimalan pato rakennettiin. Voimalan vuoksi vedenpinta saaren ympärillä nousi, jolloin kosket hiljenivät ja saaren rantoja jäi veden alle. Nykyään saari on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on noin 2,2 hehtaaria. Nykyinen vedenpinta on noin 57,4 metriä merenpinnan yläpuolella ja saaren lakikorkeus noin 61 metriä. Saaren pinta on moreenia, joka makaa ohuena kerroksena kallion päällä. Vuonna 1946 alettiin rakentaa kahta siltaa Hiukkasaaren ylittävää maantietä varten. Tietä tarvittiin voimalan rakentamisen aikana, mutta sen jälkeen se on purettu pois. Saaren pohjoispäässä on pieni lampi. Saari on asumaton, mutta saarella on viisi maatilojen omistamaa tonttia.
Historiaa > Pyyntipaikka

Saaresta on löytynyt neoliittiselta kivikaudelta varhaiskampakeramiikkaa ja erilaisia muita oleskelun merkkejä kaikilta kausilta nykypäiviin asti. Ennen voimalaitoksen rakentamista vesi juoksi matalammalla ja vesi kiersi kapeampia koskia pitkin nykyistä laajempaa Hiukkasaarta. Silloin oli helpompaa pyytää esimerkiksi jokea pitkin nousevaa lohta, joka on ollut Kokemäenjoella merkittävä elinkeino kautta aikojen.
Historiaa > Kalmistoja

Varhaisimmat merkit hautauksista ajoitetaan nuorempaan roomalaisaikaan, jolloin saarelle tehtiin ensimmäisiä esineellisiä hautauksia asbestikeramiikan traditioon kuuluvan Luukonsaaren keramiikkaa valmistavan väestön toimesta. Professori Unto Salo on päätellyt sisämaan saamelaisten levittäytyneen Hämeeseen ja Lounais-Suomeen, missä olisi ollut paremmat mahdollisuudet käydä kauppaa rannikoiden roomalaisaikaisten Itämerellä toimineiden kauppiaiden kanssa. Seudulta tunnistettu saamelaisnimistö olisi syntynyt juuri tuolloin. Myös Liekoveden rannoilta Tyrväältä, Roismalasta ja Kaukolasta tunnetaan samanaikaisia ja myöhempiä kalmistoja.
Saarella sijaitsee neljä vaatimatonta hautakumpua ja mahdollisesti polttokenttäkalmiston kivetyksiä. Liekoveden ympäristöstä tunnettiin vuoden 1946 tutkimusten aikana kuitenkin 322 hautakumpua, joten Hiukkasaaren neljä kumpua olivat näiden rinnalla marginaalisia. Vuonna 2004 tehdyn röykkiökartoituksen mukaan lähialueella sijaitsee lähes 400 mahdollista hautaröykkiötä, joihin on haudattu 200–1150 jaa. aikana.