Korean historia
Korean itsenäisyys ja jako > Kahden Korean muodostuminen

Japanin miehitysajan päättymisen jälkeisiä vuosia leimasi Koreassa sekava poliittinen tilanne. Tämä johtui suurelta osin Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen välisestä vastakkainasettelusta kylmän sodan myötä, mutta myös siitä, että Yhdysvalloilla ei ollut selkeätä Koreaa koskevaa politiikkaa. Yhdysvalloissa ei oltu yksimielisiä siitä, mikä oli Etelä-Korean strateginen arvo. Yhdysvallat sitoutui kuitenkin vuonna 1945 tehtyyn päätökseen siitä, että Koreasta muodostetaan itsenäinen valtio, ja Yhdysvalloissa laadittiin pitkän aikavälin vaihtoehtoisia suunnitelmia Etelä-Korealle. Korealaisten keskuudessa oltiin toivottu välitöntä itsenäisyyttä ja sen vuoksi Yhdysvaltojen miehitysaika herätti tyytymättömyyttä. Yhdysvalloille tilanne ei ollut niin yksinkertainen, sillä Etelä-Koreassa oli monia erilaisia poliittisia ryhmiä, joilla oli hyvin erilaisia näkemyksiä siitä, mihin suuntaan itsenäistä Koreaa tuli kehittää. Yhdysvallat päätti olla tukematta mitään yksittäistä poliittista ryhmittymää. Japanin antautumisen jälkeen Etelä-Koreaan muodostettu keskuskansankomitea julisti Korean kansantasavallan perustetuksi elokuussa 1945. Sen johtoon asetettiin Syngman Rhee. Yhdysvallat ei tätä tunnustanut, vaan se alkoi rakentaa omaa miehityshallintoaan. Resurssien sitomista Etelä-Koreaan pidettiin turhana, mutta vääjäämättä alkoi näyttää siltä, että Koreaan on muodostumassa kaksi erillistä valtiota. Vuonna 1947 näytti jo siltä, että Etelä-Koreasta tulee Koillis-Aasian mantereen ainoa valtio, joka ei ole kommunistien hallinnassa. Yhdysvaltojen piti päättää, miten vetäytyä Etelä-Koreasta mutta kuitenkin tukea sen hallintoa.
Yhdysvallat teki YK:lle ehdotuksen koko Korean itsenäistymisestä ja vaalien järjestämisestä koko niemimaalla. Syksyllä 1947 YK:n yleiskokous perusti Korean komission, jonka tehtävänä oli saada aikaan yleiset vaalit ja jouduttaa hallituksen muodostamista. YK:n valvomat vaalit voitiin järjestää kuitenkin vain etelässä, sillä Neuvostoliitto ei päästänyt vaalivirkailijoita omalle miehitysvyöhykkeelleen. Osa korealaisista poliitikoista näki tilanteen siten, että vaaleja ja itsenäisyyttä olisi parempi lykätä siihen saakka, että Neuvostoliitto ja Yhdysvallat pääsisivät sopuun koko maan yhdistämisestä. Syngman Rheen johtaman ryhmittymän näkemys taas oli se, että itsenäisyys oli saatava heti, vaikka se johtaisi Korean jakautumiseen. Rheen puolue sai vaaleissa vaalivoiton ja hänestä tehtiin Korean tasavallan presidentti. Elokuun 15. vuonna 1948 perustettiin virallisesti Korean tasavalta. Vajaa kuukausi myöhemmin julistettiin pohjoisessa perustetuksi Korean demokraattinen kansantasavalta. Molemmat valtiot väittivät edustavansa koko niemimaata.
Korean niemimaan pohjoisosissa neuvostoliittolaiset viranomaiset ryhtyivät heti miehityksen jälkeen rakentamaan omaa hallintojärjestelmäänsä, kuten yhdysvaltalaiset olivat etelässä tehneet. Valta siirrettiin syrjäytetyltä Japanin siirtomaahallinnolta kansallismielisten ja kommunistien yhteiselle kansankomitealle elokuussa 1945, mutta jo vuoden 1946 alussa valta keskitettiin vain kommunistien käsiin. Merkittävämmäksi poliittiseksi voimaksi pohjoisessa nousi Kim Il-Sungin johtama ryhmä. Kim oli jo heti alkuun etulyöntiasemassa, sillä hän oli Mantšuriassa taistelleiden sissijoukkojensa kanssa tehnyt yhteistyötä Neuvostoliiton kanssa, ja Neuvostoliitolle oli luonnollinen valinta turvautua Korean hallintoa rakentaessaan jo ennestään tuttuihin kumppaneihin. Kim nostettiin Pohjois-Korean kansankomitean johtoon vuonna 1946. Komitea ryhtyi toteuttamaan maassa sosialistisia uudistuksia, joista merkittävimmäksi muodostui maauudistus, mikä nosti kommunistihallinnon suosiota talonpoikaisväestön keskuudessa.
Korean demokraattinen kansantasavalta julistettiin perustetuksi 8. syyskuuta 1948. Kim Il-Sung nimettiin valtion pääministeriksi. Sen hallinnollinen malli tuli hyvin pitkälti Neuvostoliitosta ja sen selkärankana toimi 1946 perustettu Korean työväenpuolue. Kommunistihallinnon muodostaminen ei kohdannut laajaa vastarintaa, sillä voimakkaita poliittisia järjestöjä ei japanilaiskauden seurauksena ollut. Jännitteet Koreoiden välillä olivat suuret, mailla oli täysin vastakkaiset ideologiat ja molemmat katsoivat olevansa koko niemimaan laillisia hallitsijoita. Molemmilla puolilla rajaa oli myös halukkuutta yhdistää niemimaa tarvittaessa sotatoimin.