stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanoma Media Finland
Yritys- ja lehtikaupat

Kesäkuussa 2014 yhtiö myi Fokus Medialle neljä erikoisaikakauslehteä, Glorian Antiikin, V8-Magazinen, GTi-Magazinen ja Pelit-lehden sekä Finnairin matkustajalehti Blue Wingsin. Ostaja on erikoisaikakauslehtiin keskittyvä mediayhtiö, jonka perusti joukko Sanoman entisiä työntekijöitä. Marraskuussa 2014 yhtiö myi samalle ostajalle Auto Bild Suomi -lehden.
Tietokone-lehti ja MB (entinen MikroBitti) myytiin Talentumille 2014 ja 2015. Sanoman ydinkohderyhmiä ovat tämän jälkeen naiset, perheet ja 55+-ikäryhmä.
Elokuussa 2019 Sanoma Media Finland ilmoitti ostavansa Businessradio Finland Oy:n ja Kevyt Kanava Oy:n. Radiokanavat siirtyivät osaksi Nelonen Mediaa syyskuun 2019 alussa. Lokakuussa 2019 Sanoma Media Finland myi Huuto.net- ja Hintaseuranta.fi-verkkopalvelut ePrice Oy:lle.
Helmikuussa 2020 Sanoma Media Finland osti Alma Medialta 115 miljoonalla eurolla Aamulehden, Satakunnan Kansan, Janakkalan Sanomat, Jämsän Seudun, Kankaanpään Seudun, KMV-Lehden, Nokian Uutiset, Rannikkoseudun, Suur-Keuruun, Merikarvia-Lehden, Sydän-Satakunnan, Tyrvään Sanomat, Valkeakosken Sanomat, Jokilaakson ja Vekkarin sekä Alma Manun painoliiketoiminnan. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan 19. maaliskuuta 2020. Heinäkuussa 2020 Sanoma Media Finland myi Oikotie-verkkopalvelun norjalaiselle Schibstedille 185 miljoonalla eurolla.
Aiheesta muualla

Sanoma Media Finlandin verkkosivut
Stanley Baldwin

| Stanley Baldwin |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 7. kesäkuuta 1935 – 28. toukokuuta 1937  
Monarkki:  Yrjö V Edvard VIII Yrjö VI
Edeltäjä:  Ramsay Macdonald
Seuraaja:  Neville Chamberlain
 4. marraskuuta 1924 – 5. kesäkuuta 1929  
Monarkki:  Yrjö V
Edeltäjä:  Ramsay Macdonald
Seuraaja:  Ramsay Macdonald
 23. toukokuuta 1923 – 16. tammikuuta 1924  
Monarkki:  Yrjö V
Edeltäjä:  Andrew Bonar Law
Seuraaja:  Ramsay Macdonald
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1867 Bewdley, Englanti
Kuollut: 14. joulukuuta 1947 (80 vuotta) Stourport-on-Severn, Englanti
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  liikemies
Puoliso:  Lucy Baldwin
Tiedot
Puolue:  Konservatiivipuolue
Uskonto:  anglikaani
 Nimikirjoitus
Stanley Baldwin, jaarli Baldwin of Bewdley, KG, PC (3. elokuuta 1867–14. joulukuuta 1947) oli Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri kolmeen eri kertaan: toukokuu 1923–tammikuu 1924, marraskuu 1924–kesäkuu 1929 ja kesäkuu 1935– toukokuu 1937.
Baldwin oli kotoisin Bewdleysta, Worcestershiresta. Hän kävi Harrow Schoolia ja Trinity Collegea Cambridgen yliopistossa, josta hän suoritti tutkinnon historiassa, jonka jälkeen hän ryhtyi perheyrityksen tehtäviin. Vuonna 1906 hän oli ehdokkaana parlamenttiin Kidderminsteristä, mutta hävisi konservatiivien vastaisessa äänivyöryssä. Vuonna 1908 hän seurasi edesmennyttä isäänsä Bewdleyn edustajana parlamenttiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi konservatiivien johtajan Andrew Bonar Lawin edustajana parlamenttiin (Parliamentary Private Secretary) ja nimitettiin 1917 nuoremman ministerin asemaan valtio­varain­ministeriöön. Hän haki rikkailta lahjoituksia Britannian sotavelan maksamiseen, erityisesti kirjoittamalla nimimerkillä "FST" The Timesiin. Henkilökohtaisesti hän lahjoitti viidenneksen omasta omaisuudestaan. Vuonna 1921 hänet otettiin hallitukseen kauppajohtokunnan johtoon (President of the Board of Trade).
Vuoden 1922 lopulla konservatiivipuolueen sisällä tyytymättömyys hallituskoalitioon David Lloyd Georgen liberaalipuolueen kanssa kasvoi. Konservatiivien tapaamisessa Carlton Clubilla lokakuussa Baldwin ilmoitti, että hän ei enää tukisi koalitiota. Konservatiivien johtaja Bonar Law joutui etsimään uudet ministerit hallitukseensa ja nimitti Baldwinin valtiovarainministeriksi (Chancellor of the Exchequer). Marraskuussa pidettiin uudet vaalit, joissa konservatiivit palasivat enemmistöasemaan.
Pääministerinä

Toukokuussa 1923 Bonar Lawilla havaittiin syöpä, ja hän jäi välittömästi eläkkeelle. Puolueen monien johtohahmojen ollessa hallituksen kanssa eri mieltä, hänellä oli vain kaksi seuraajaehdokasta, ulkoministeri lordi Curzon ja Baldwin. Pääministerivalinnan teki muodollisesti kuningas Yrjö V ministerien ja viranomaisten neuvojen mukaan. Yksityiskohdat valinnasta eivät ole selvillä, mutta monet pitivät Curzonia soveltumattomana pääministerinasemaan hänen ollessaan ylähuoneen jäsen. Myös hänen kokemattomuutensa sisäpolitiikasta, persoonansa ja aristokraattinen taustansa olivat rasite.
Kuningas valitsi Baldwinin pääministeriksi. Aluksi hän toimi myös valtiovarainministerinä yrittäessään saada liberaalien Reginald McKennan liittymään hallitukseen. Tämän epäonnistuttua hän nimitti virkaan Neville Chamberlainin.
Konservatiiveilla oli vankka enemmistö alahuoneessa ja hallitus voisi hallita neljä vuotta ennen kuin seuraavat vaalit piti lain mukaan pitää. Baldwin tunsi kuitenkin olevansa sidottu Bonar Lawin vannottua, ettei uusia tulleja hyväksyttäisi ilman vaaleja. Kun työttömyys lisääntyi halpojen tuontitavaroiden vallattua markkinoita, Baldwin päätti järjestää aikaiset vaalit joulukuussa 1923 saadakseen mandaatin suojatullien ottamiseksi käyttöön. Hän onnistui yhdistämään puolueen, mutta vaalien tulos ei ollut selvä. Konservatiivit saivat 258 paikkaa, Työväenpuolue 191 ja liberaalit 159. Vaikka konservatiivit säilyttivät enemmistönsä, he olivat menettäneet asemiaan vaalin keskuskysymyksessä työttömyydestä. Baldwin oli pääministerinä uuden parlamentin avaukseen asti tammikuussa 1924, jonka jälkeen hallitus hävisi luottamusäänestyksen ja Baldwin erosi välittömästi.
Seuraavat kymmenen kuukautta hallitsi Työväenpuolueen hallitus Ramsay MacDonaldin johdolla. Hallitus kaatui ja uudet vaalit pidettiin lokakuussa 1924. Vaaleista tuli konservatiiveille menestys, pääasiassa liberaalipuolueen kustannuksella. Baldwinista tuli pääministeri, ja hän säilytti asemansa vuoteen 1929 asti. Tähän ajanjaksoon sisältyy vuoden 1926 yleislakko, jonka hallitus kesti, vaikka se syöksikin talouden sekasortoon.
Vuonna 1931 konservatiivit muodostivat hallituksen Työväenpuolueen kanssa pääministerinä Ramsay MacDonald. Tämä johti MacDonaldin erottamiseen omasta puolueestaan ja Baldwinista lordipresidenttinä tuli de facto pääministeri seniilin MacDonaldin viimeisen neljän vuoden ajaksi, jonka jälkeen Baldwinista tuli jälleen pääministeri. Hänen hallituksensa sai viimein läpi Government of India Actin vuonna 1935 Intian itsehallinnosta. Kolmannella kaudellaan 1935–1937 Baldwinin ulkopolitiikkaa arvosteltiin laajasti, ja hän kohtasi myös kuningas Edvard VIII:n eroskandaalin. Baldwin erosi pian kuningas Yrjö VI:n kruunauksen jälkeen ja sai Baldwin of Bewdleyn jaardin arvonimen.
Myöhemmät vaiheet

Baldwin vietti eläkepäivänsä sivussa julkisuudesta, koska hänen sotaa edeltävä sovittelupolitiikkansa vähensi hänen mainettaan toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Tointaan Cambridgen yliopiston kanslerina, johon hänet oli nimitetty 1930, hän jatkoi kuolemaansa asti.
Baldwin kuoli 17. joulukuuta 1947 ja hänet on haudattu Worcesterin tuomiokirkkoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerit (luettelo) |
| --- | --- | --- |
|  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  |
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Jane Sandanski

| Jane Sandanski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1872 Vlahi, Pirinin Makedonia
Kuollut: 22. huhtikuuta 1915 (42 vuotta) Pirinvuoret
Muut tiedot
Järjestö:  Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija
 Nimikirjoitus
Jane Ivanov Sandanski (bulg. Яне Иванов Сандански, mak. Јане Иванов Сандански; 18. toukokuuta 1872 – 22. huhtikuuta 1915) oli makedonianbulgarialainen Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija eli VMRO-järjestön vasemmistosiiven johtaja. Hän saavutti toiminnallaan kansallissankarin maineen Bulgariassa ja Pohjois-Makedoniassa. Sandanskin johtamat joukot ottivat osaa esimerkiksi Ilindenin–Preobraženien kansannousuun ja Balkanin sotaan.
Elämäkerta > Nuoruus

Jane Sandanski syntyi Vlahin kylässä Pirinin Makedoniassa nykyisessä Bulgariassa 18. toukokuuta 1872. Kresnan kansannousun jälkeen Sandanskin perhe muutti Dupnitsaan tuolloisessa Bulgarian ruhtinaskunnassa, jossa Sandanski vietti nuoruutensa. Peruskoulun jälkeen Sandanski liittyi asevoimiin ja palveluksensa jälkeen hänellä oli useita eri työpaikkoja.
Elämäkerta > VMRO

Vuonna 1895 Sandanski liittyi Vărhoven makedono-odrinski komitet eli VMOK-nimiseen puolisotilaalliseen järjestöön. Järjestön tavoite oli liittää osmanien hallitsema Makedonia ja Edirne (bulg. Одрин, Odrin) Bulgariaan ja se teki useita aseellisia iskuja osmanien hallitsemille alueille. Vuonna 1895 Sandanski oli mukana hyökkäyksessä muslimien asuttamalle alueelle Rodópivuorilla ja hän haavoittui taisteluissa vuonna 1897. Vuonna 1899 hän palasi Bulgariaan, jossa hänestä tuli paikallisen vankilan johtaja. Vuonna 1901 Sandanski vaihtoi järjestöä ja liittyi Vătrešna Makedonska Revoljutsionna Organizatsija -järjestön eli VMRO:n riveihin. Hän oli perustamassa järjestön ryhmiä Blagoevgradin alueella. Elokuussa 1901 Sandanski ja Hristo Tšernopeev sieppasivat amerikkalaisen lähetyssaarnaaja Ellen Stonen ja albanialaisen Katerina Tsilkan lähellä Mehomijaa eli nykyistä Razlogia. Tarkoituksena oli saada siepatuista naisista lunnaat Yhdysvalloilta. Kuukausia kestänyt sieppaus tuli hyvin tunnetuksi länsimaalaisissa tiedotusvälineissä ja niitti mainetta Sandanskille. VMRO sai lopulta huomattavat lunnaat, joita se käytti aseiden ostamiseen. Sandanskista ja Tšernopeevista tuli omanraja-alueensa hallitsijoita ja he ottivat yhteen VMOK-joukkojen kanssa. Sandanskilla oli yhteyksiä Bulgarian ruhtinas Ferninandiin, mutta halusi samalla pitää VMRO:n itsenäisenä Bulgarian keskusvallan vaikutuksesta. Kun VMRO päätti ryhtyä vuonna 1903 laajaan kapinaan osmaneja vastaan. Sandanski vastusti alkujaan kapinaa, mutta liittyi lopulta johtamineen joukkoineen taisteluihin.
Elämäkerta > Balkanin sodat

Epäonnistuneen kapinan jälkeen Sandanskista tuli Gjorče Petrovin ohella VMRO:n vasemmistolaisen siiven johtaja. Vasemmistosiiven johdossa Sandanski otti vaikutteita ideologeilta, kuten Dimo Hadžidimov. Samalla hänen välinsä järjestön oikeistosiiven kanssa tulehtuivat. Sandanski päätyi määräämään oikeistolaisten kilpailoidensa Mihail Daevin, Ivan Garanocin ja Boris Sarafovin murhat vuonna 1907. Järjestön oikeistosiipi tuomitsi puolestaan Sandanskin kuolemaan. Vuonna 1908 hän asettui Osmanien valtakunnan nuorturkkilaisen vallankumouksen puolelle toivoen sen kehittyvän suuntaan, jossa valtakunnan eri kansat saisivat tasaveraisen aseman ja Makedonia saisi poliittisen autonomian. Lopulta hän kuitenkin pettyi vallankumoukseen. Balkanin sodissa Sandanskin joukot asettuivat Bulgarian armeijan puolelle ja niillä oli tärkeä rooli Banskon, Gorna Džumajan (Blagoevgrad), Nevrokopin (Gotse Deltšev), Melnikin ja Kaválan valtauksissa. Hänen joukkonsa olivat myös mukana etenemässä Thessalonikiin. Lopulta Sandanski hallitsi käytännössä suuria alueita Pirinin Makedoniassa keskuksenaan Roženin luostari. Monia hänen kannattajiaan valittiin Bulgarian parlamenttiin. Sandanski kannatti Makedonian autonomiaa, kun taas VMRO:n sisällä oikeistolaiset kannattivat alueen liittämistä Bulgariaan. 22. huhtikuuta 1915 Sandanskin pitkäaikaisen kilpailija ja VMRO:n oikeistosiiven vaikuttajan Todor Aleksandrovin seuraajat murhasivat hänet Pirinvuorilla hänen ollessaan matkalla Nevrokopiin.
Kuoleman jälkeen

Bulgariassa ja Pohjois-Makedoniassa hän saavutti kansallissankarin maineen. Hän oli huomattva symboli etenkin vasemmistolaiselle liikkeelle. Bulgariassa Sveti Vračin kaupunki sai uuden nimen Sandanski kommunistihallinnon kaudella vuonna 1949.
Sandanski Bulgarian armeijassa vuonna 1895.
Sandanski ja Bulgarian armeijan joukkoja vuonna 1913.
Sandanskin ruumis vuonna 1915.
Phil Taylor (dartsinpelaaja)

Phil Taylor vuonna 2009.
Philip Douglas ”Phil” Taylor (s. 13. elokuuta 1960 Burslem, Stoke-on-Trent, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen dartsinpelaaja. Vuosina 1991–2013 hän voitti 16 maailmanmestaruutta ja oli menestynein heittäjä. Pelaajana Taylorin lempinimi on ”The Power”.
Ura

Vaatimattomissa oloissa varttunut Taylor aloitti dartsin pelaamisen melko myöhään, 1980-luvun puolivälissä eli noin 26-vuotiaana. Joka tapauksessa Taylorin asuinalueelle pubin nimeltä The Crafty Cockney perustanut moninkertainen maailmanmestari Eric Bristow uskoi häneen niin, että motivoinnin lisäksi lainasi hänelle vuonna 1988 harjoitteluun ja kilpailemiseen 10 000 puntaa, jotka Taylor maksoi ensimmäisistä palkintorahoistaan takaisin. Motivointi oli ajoittain tylyä, mutta tuotti kuitenkin tulosta. Jo vuonna 1990 Taylor pääsi pelaamaan MM-turnaukseen (silloinen BDO:n Embassy) ja voitti finaalissa Bristowin erin 6–1. 1992 Taylor menetti mestaruutensa Dennis Priestleylle, voittaen sen takaisin seuraavan vuonna 1993. Tämä oli viimeinen yhdistetty mestaruus, jonka jälkeen Taylor lähti 15 muun huippupelaajan kanssa BDO:sta ja perusti uuden liiton, World Darts Councilin (myöhemmin PDC).
Vuonna 1995 Taylor sai ensimmäisen World Matchplayer -voiton. Vuonna 1999 Taylor kohtasi haasteottelussa hollantilaisen BDO:n mestarin Raymond van Barneveldin. Taylor voitti tämän "Vuosisadan ottelun" pelein 21-10 ja on tosiasiassa hallinnut nykydartsia suvereenisti joistain takaiskuista huolimatta. Vuosina 1995–2002 Taylor voitti kaikki PDC:n maailmanmestaruuskilpailut. Lisää seurasi 2004–2006. Seuraavana vuonna Taylor kärsi hänelle huonosta pelikunnosta, häviten 2007 MM-finaalissa van Barneveldille, Las Vegasin 1. kierroksella Mark Dudbridgelle ja Terry Jenkinsille World Matchplayn semifinaaleissa. Mutta 2008 tikkojen vaihdon myötä hän alkoi taas menestyä ja 2009–2010 hän voitti taas – paljon muun ohella – PDC:n mestaruuden. Vuonna 2010 Taylor vei nimiinsä neljä muutakin merkittävää kilpailua: World Matchplay, UK Open, Premier League Darts ja European Championship.
Taylor on oman ilmoituksensa mukaan ensimmäinen dartsinpelaaja, jonka kilpailuansioiden yhteissumma ylitti miljoona puntaa ja Darts Databasen mukaan edelleen ainoa, joka 2010 alkuun mennessä oli ansainnut yli 500 000 puntaa. Edelleen oman ilmoituksensa mukaan Taylor ansaitsi vuoden 2008 aikana 770 000 puntaa. PDC:n Premier Leaguen televisioidussa ottelussa John Partia vastaan 2009 Taylor saavutti ennätyksellisen heittokeskiarvon 116,01, ylitettyään jo sitä ennen otteluissa toistuvasti 110 pisteen keskiarvon.
Tikat, heittotyyli ja -filosofia

Tikkoina Taylor käytti 2010 alussa 26-grammaisia, John Lowen klassikkotikkoja muistuttavia nimikkotikkojaan, Unicornin The Power Phase 5:ia. Sitten 1990 Taylor on vaihtanut käyttämiään tikkoja viidesti ja niiden yleismuotoa kolmasti. Hänen heittorytminsä on silmiinpistävän hidas ja -tekniikkansa sikäli poikkeuksellinen, että tikat jäävät säännönmukaisesti tauluun roikkumaan, toisin sanoen sulka kärkeä alemmas. Huolimatta aiemmista ilmoituksistaan lopettaa mahdollisesti 2012, Taylor on sittemmin asettanut tavoitteekseen voittaa 20 (PDC:n) maailmanmestaruutta ennen kuin täyttää 55.
9 tikan pelit

Kilpailumenestyksen ohella Taylor on ollut ennennäkemättömän tuottelias myös nopeimpien mahdollisten 501-pelien, eli 9 tikan pelien teossa. Hänen ensimmäinen televisioitu 9 tikan pelinsä onnistui PDC:n World Matchplayn neljännesfinaalissa 2002 Chris Masonia vastaan. Toisen kerran hän onnistui 2004 UK Openissa Matt Chapmania vastaan. Kolmas onnistui jälleen UK Openissa Roland Scholtenia vastaan 2005.
Neljännestä 9 tikan pelistään vuoden 2007 International Darts Leaguessa palkinnoksi saamansa henkilöauton hän lahjoitti tuttavapariskunnalleen, joka oli menettänyt oman autonsa kolarissa. Myöhemmin samana vuonna, 2007 UK Openissa Taylor onnistui viidennen kerran.
7. kesäkuuta 2008 Jamie Harveytä vastaan UK Openissa heitetty 9 tikan peli oli kuudes televisioidussa kilpailussa tehty ja toi Taylorille 25 000 puntaa. (23. maaliskuuta 2008 Taylor heitti James Wade -ottelun lämmittelyssä 9 tikan pelin, mutta vaikka tapahtuma kuvattiin, sitä ei pidetä virallisena.)
Seitsemäs onnistuminen nähtiin 2009 Championship Leaguessa.
24. toukokuuta 2010 PDC:n Valioliigan finaaliottelussa maanmiestään James Wadea vastaan Taylor teki historiaa heittämällä yhden ottelun aikana kaksi 9 tikan peliä (ottelun 2. ja 15. peli). Nämä olivat Taylorille kahdeksas ja yhdeksäs täydellinen peli.
16. helmikuuta 2012 nähtiin kymmenes onnistuminen Premier Leaguen ottelussa Kevin Painteria vastaan.
Yksityiselämä

Taylorilla on vaimonsa Yvonnen kanssa neljä lasta. Tahra Taylorin maineessa, joka ehkä on syynä siihen, ettei häntä menestyksestään huolimatta ole vieläkään aateloitu (kuten esim. edeltäjäänsä Eric Bristowia) on 1999 lokakuussa sattunut tapaus, joka toi Taylorille tuomion kahden naispuolisen fanin ahdistelusta ja oli vähällä aiheuttaa avioeron. Taylor on kiistänyt syytöksen, mutta 2001 Taylorille esitetty MBE suositus vedettiin takaisin.
Voittoja

BDO (Embassy) World Darts Professional Championship: 1990, 1992
PDC World Darts Championship: 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2009, 2010, 2013
World Matchplay: 1995, 1997, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013
World Grand Prix: 1998, 1999, 2000, 2002, 2003, 2005, 2006, 2008, 2009, 2011
Las Vegas Desert Classic: 2002, 2004, 2005, 2008, 2009
UK Open: 2003, 2005, 2009, 2010, 2013
PDC US Open: 2007, 2008
Premier League Darts: 2005, 2006, 2007, 2008, 2010, 2012
Grand Slam of Darts: 2007, 2008, 2009, 2011
Lähde:
Kirjallisuutta

Taylor, Phil & Waddel, Sid: The Power: My Autobiography.  HarperCollinsWillow, 2003.  ISBN 978-0007168217  Kuvitettu painos.
Aiheesta muualla

Phil Taylorin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz
1333

| --- | --- |
Vuosisadat: 1100-luku · 1200-luku · 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku
Vuosikymmenet: 1290-luku · 1300-luku · 1310-luku · 1320-luku · 1330-luku · 1340-luku 1350-luku · 1360-luku · 1370-luku · 1380-luku · 1390-luku · 1400-luku
Vuodet: 1290 · 1291 · 1292 · 1293 · 1294 · 1295 · 1296 · 1297 · 1298 · 1299 1300 · 1301 · 1302 · 1303 · 1304 · 1305 · 1306 · 1307 · 1308 · 1309 1310 · 1311 · 1312 · 1313 · 1314 · 1315 · 1316 · 1317 · 1318 · 1319 1320 · 1321 · 1322 · 1323 · 1324 · 1325 · 1326 · 1327 · 1328 · 1329 1330 · 1331 · 1332 · 1333 · 1334 · 1335 · 1336 · 1337 · 1338 · 1339 1340 · 1341 · 1342 · 1343 · 1344 · 1345 · 1346 · 1347 · 1348 · 1349 1350 · 1351 · 1352 · 1353 · 1354 · 1355 · 1356 · 1357 · 1358 · 1359 1360 · 1361 · 1362 · 1363 · 1364 · 1365 · 1366 · 1367 · 1368 · 1369 1370 · 1371 · 1372 · 1373 · 1374 · 1375 · 1376 · 1377 · 1378 · 1379 1380 · 1381 · 1382 · 1383 · 1384 · 1385 · 1386 · 1387 · 1388 · 1389 1390 · 1391 · 1392 · 1393 · 1394 · 1395 · 1396 · 1397 · 1398 · 1399 1400 · 1401 · 1402 · 1403 · 1404 · 1405 · 1406 · 1407 · 1408 · 1409
Tapahtumia

19. heinäkuuta: Halidon Hillin taistelu
Syntyneitä

Blanche d'Evreux, alkemiasta kiinnostunut Ranskan prinsessa, Nicolas Flamelin tukija.
Kuolleita

2.3. Władysław I Lyhyt, Puolan kuningas
Eteläranta

Helsingin Eteläranta. Vanha kauppahalli on kuvassa oikealla. Taustalla näkyy tuomiokirkko.
Eteläranta - Helsinki 1860
Eteläranta (ruots. Södra Kajen) on katu Kaartinkaupungissa, Helsingin keskustassa, Eteläsataman länsipuolella. Noin 500 metriä pitkä katu alkaa Kauppatorilta ja päättyy Tähtitornin vuoren kupeeseen. Etelärannasta länteen haarautuvia katuja ovat Eteläesplanadi, Pohjoinen ja Eteläinen Makasiinikatu sekä Bernhardinkatu. Kaakkoon kohti Olympiaterminaalia haarautuu Laivasillankatu.
Etelärannan varrella ovat muun muassa Vanha kauppahalli sekä Hotelli Palace, jossa sijaitsevat Elinkeinoelämän keskusliiton toimitilat. Niihin viitataan usein kadunnimellä tai osoitteella (Eteläranta 10), etenkin työmarkkinakeskustelussa. Kadulla toimi pitkään myös ravintola G. W. Sundmans.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tonttuparaati

Tonttuparaati (saks. Heinzelmännchens Wachtparade) on saksalaisen Kurt Noackin sävellys, johon Sauvo Puhtila (Saukki) teki vuonna 1960 suomenkieliset, jouluiset tonttuparaatia tarkoittavat sanat.
"Tonttuparaati"-laulu ilmestyi Brita Koivusen, Laila Kinnusen ja Vieno Kekkosen EP-levyllä "Hyvää joulua" marraskuussa 1960. Musiikista vastasi Jaakko Salon orkesteri. Laulun ovat myöhemmin levyttäneet myös muun muassa Markku Aro, Matti ja Teppo, Erin ja Lauluduo Cat Cat.
"Tonttuparaati" on reipas ja iloinen joululaulu. Sen musiikki menee koko ajan eteenpäinselvennä. Orkesterisovituksissa melodia alkaa tavallisesti huilulla ja oboella, mutta pian jatkavat klarinetti ja fagottilähde?. Alussa melodia on leikkisä ja loppua kohden se muuttuu juhlalliseksi ja leveäksi viulujen soittamana.
Laulun sanat kertovat joulupukin ja joulutonttujen lähdöstä Korvatunturilta lahjoja jakamaan ja matkasta "yli metsän ja maan, läpi yön, yli kukkulavyön". Laulu loppuu kertosäkeeseen: "Näin tonttu-ukkojen joukot Korvatunturiltaan. Saapuvat lahjoja tuomaan, tummaan jouluiltaan. Kun valot kuusen loistaa, tonttu jo kolkuttaa. Tähtien valoa, hyvyyttä jaloa, lämmintä hymyä lahjaksensa, kiltit lapset saa."
Sävellyksen alkuperä

"Tonttuparaati"-kappaleen sävelsi saksalainen Kurt Noack vuonna 1912 ja se sai nimekseen Heinzelmännchens Wachtparade D-duuri, op.5. Se on hänen tunnetuin teoksensa. Kurt Noack syntyi vuonna 1893 ja kuoli 1945. Hän oli 19-vuotias säveltäessään kappaleen. Alkuperäisen instrumentaaliversion julkaisi vuonna 1912 Baltischer Musikverlag Stettinissä. Gramofonilevyn kannessa on kuva kolmesta valkopartaisesta kääpiöstä vihreissä vaatteissa ja punaisessa lakissa marssimassa kiväärit olkapäillään. Ilmestymisensä jälkeen sävellystä soitettiin orkestereissa ja julkaistiin useina eri sovituksina. Pohjoismaissa ainakin 1930-luvulta lähtien sävellys on yhdistetty joulutonttuihin. Tähän viittaavat cover-versioiden ruotsin- ja tanskankieliset nimet, kuten "Tomtarnas vaktparad" ja "Nissernes vaktparade". Cover-versioissa oli myös sanoitettuja esityksiä.