stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hengen uudistus kirkossamme

| Hengen uudistus kirkossamme |
| --- | --- |

Perustettu:  1978
Tyyppi:  herätysliike
Toimiala:  karismaattinen liike
Päämaja:  Kumpulantie 21b 33610 Tampere
Toiminta-alue:  Suomi
Toiminnanjohtaja:  Johanna Sandberg
Puheenjohtaja:  Matti Hernesaho
Jäsenlehti:  Kädenojennus
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hengen uudistus kirkossamme on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä toimiva karismaattinen liike ja kattojärjestö yli 50 kirkon sisällä toimivalle yhteisölle. Yhdistyksen tarkoituksena on tukea uusien jumalanpalvelusyhteisöjen syntymistä ja auttaa niitä rakentumaan. Yhdistyksen toiminnanjohtaja on teologi Johanna Sandberg.
Hengen uudistus -liikettä yhdistää opillisesti Pyhän Hengen toiminta, armolahjat, rentous ja yhteisöllisyys sekä yleinen pappeus, joka mahdollistaa kaikkien osallistumisen ja vastuun kantamisen. Luterilaisen karismaattisena uudistusliikkeenä liike painottaa yksilön ja seurakunnan hengellisen uudistumisen tarvetta.
Toiminta

Hengen uudistus -liike toimii kirkon sisällä, sillä useat suomalaiset kokevat luterilaisuuden kirkolliseksi identiteetikseen. Liike tukee yhteisöjen syntymistä ja antaa työkaluja toiminnan järjestämiseen. Hengen uudistus kirkossamme järjestää myös Spirit-tapahtumaa. Se on halunnut tuoda kulttuurista muutosta luterilaisuuden sisälle korostamalla Pyhän Hengen työtä ja laajentamalla yhteisöllisyyden roolia.
Liike on julkaissut Kädenojennus-lehteä sekä järjestänyt Sanan ja rukouksen iltoja, ylistys- ja armolahjakoulutusta sekä rukouspalvelua. Yhteisön toiminta tapahtuu yhteistyössä paikallisseurakuntien, hiippakuntien ja järjestöjen kanssa.
Toiminta > Kirkonrakentajien foorumi

Hengen uudistus -liike perusti vuonna 2007 Kirkonrakentajien foorumin. Foorumi on koonnut yhteen seurakunnallisia vaikuttajia käymään keskustelua hengellisyydestä ja karismaattisuudesta evankelis-luterilaisen kirkon sisällä.
Toiminta > Tavoitteet

Hengen uudistus -liikkeen tavoitteena on uudistaa kirkkoa synnyttämällä seurakuntayhteisöjä paikallisseurakuntien yhteyteen. Liike on korostanut yhteisöjen monimuotoisuutta ja hengellistä uudistumista yhteisöjen kautta. Liike tukee yhteisöjä valmennuksien, koulutuksien ja mentoroinnin avulla sekä yhteisten tapahtumien välityksellä.
Historia

Yhdistyksen juuret ulottuvat 1970-luvun loppuun ja Niilo Yli-Vainion karismaattiseen herätykseen. Hengen uudistus -liike syntyi koordinoimaan karismaattista herätystä. Aktiivisimmin kirkon herätysliikkeistä toimintaan ovat osallistuneet Kansan Raamattuseura ja Suomen Evankelisluterilainen Kansanlähetys. Vuonna 1983 liikkeellä oli toimintaa 173 seurakunnassa, joista 31:ssä toiminta oli säännöllistä.
Liike rekisteröityi 1980-luvun lopussa ja ryhtyi painottamaan hengellistä seurakuntauudistusta ja rakentamaan uudistusta etsivien seurakuntien verkostoa. Yhdistyksellä oli vuonna 2011 noin 900 henkilöjäsentä. Yhteisö juhli vuonna 2018 40-vuotista taivaltaan Turun Mikaelinkirkossa.
Aiheesta muualla

Järjestön kotisivut
Seurakuntalainen.fi[vanhentunut linkki]
Lilli Henoch

| Lilli Henoch |
| --- | --- |
 Muistolaatta Henochin kotitalon seinässä Berliinissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1899 Königsberg, Saksan keisarikunta
Kuollut: syyskuu 1942 Riika, Latvia
Uran tiedot
Laji:  yleisurheilu
Seura:  Berliner Sport-Club (BSC)
Saavutukset
Ennätykset:  kiekonheitto (24,90 metriä, 1922; 26,62 metriä, 1923)  kuulantyöntö (11,57 metriä, 1925)  4 × 100 viestijuoksu (50,4 sekuntia, 1926)
Lilli Henoch oli saksalainen yleisurheilija, joka teki urallaan neljä maailmanennätystä ja voitti 10 kansallista mestaruutta. Henoch oli juutalainen ja joutui natsien juutalaisvainojen uhriksi 1942.
Varhainen elämä

Henoch syntyi keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen Königsbergissä (nyk. Kaliningrad) Saksan Itä-Preussissa 1899. Hänen isänsä oli liikemies, joka kuoli 1912 Henochin ollessa vielä nuori. Hän muutti perheensä mukana Berliiniin, jossa hänen äitinsä avioitui uudelleen.
Ura

Sisarensa muisteluiden mukaan Henoch oli kiinnostunut yleisurheilusta nuoresta iästä alkaen, vaikka lajia pidettiin tuolloin perinteisesti miehille kuuluvana ja naisten yleisurheilua vastustettiin. Vastustuksesta huolimatta vuodesta 1919 alkaen Saksan urheiluliitto kannusti seuroja avaamaan ovensa naisyleisurheilijoille. Myös Berliner Sport-Club alkoi hyväksymään naisjäseniä samana vuonna ja Henoch liittyi pian seuraan. Perheen taloudellinen tuki mahdollisti Henochin täysipäiväisen keskittymisen urheiluun.
Hänestä tuli pian yksi BSC:n parhaista urheilijoista. Hän voitti seitsemän henkilökohtaista mestaruutta: kuulantyönnössä 1922–1925, kiekonheitossa 1923–1924 ja pituushypyssä 1924 sekä oli mukana voittamassa kolmea mestaruutta viestijuoksussa 1924–1926. Naisurheilijana hän oli edustava ja elämäntavoiltaan moitteeton, mikä oli tuolloin tärkeää, koska Berliinin keltainen lehdistö kirjoitti skandaalinkäryisiä juttuja tunnetuista urheilijoista. Lehdistössä häntä ihailtiin kyvykkyytensä lisäksi myös monipuolisuudesta. Yleisurheilun lisäksi hän oli muun muassa naisten käsipallojoukkueen kapteeni, ja hän oli mukana voittamassa seuralleen maahockeymestaruutta 1925. Lisäksi hän toimi ohjaajana juutalaisessa jalkapallojoukkueessa Bar-Kochba Berlinissä. Henochia pidettiin seurassaan suuressa arvossa, sillä hänet valittiin BSC:n naisten osaston johtajaksi vielä tammikuussa 1933, vain muutamaa päivää ennen kuin Adolf Hitleristä tuli Saksan valtakunnankansleri.
Juutalaisvainot

Natsien valtaantulon jälkeen Henoch ja muut juutalaiset urheilijat erotettiin BSC:stä rotulakien nojalla. Henoch liittyi vielä JTSC:n, yhteen Berliinin juutalaisista urheiluseuroista, jonka käsipallojoukkueessa hän oli mukana voittamassa Berliinin mestaruutta 1935 ja 1936. Vuodesta 1933 lähtien hän työskenteli liikunnanopettajana Ryke-kadulla olleessa koulussa. Hänen isäpuolensa kuoli, jolloin hänen perheensä jäi taloudellisesti huonoon tilanteeseen. Juutalaisten mahdollisuudet pärjätä Saksassa olivat heikentyneet natsien järjestelmällisen vainon johdosta. Monet pakenivat maasta, mutta Henoch päätti jäädä Saksaan huolehtimaan äidistään ja oppilaistaan. Vuodesta 1938 alkaen hänen vaiheistaan tiedetään vain vähän. Koulu, jossa hän työskenteli, kärsi mittavista tuhoista kristalliyön vainojen yhteydessä 1938. Se jatkoi osittain toimintaansa alkuvuoteen 1942, jolloin se suljettiin lopullisesti. Vuonna 1939 Henochin ja hänen äitinsä asuntoon pakkomuutettiin neljä juutalaista, ja 1941 heidät siirrettiin määrättyyn taloon, niin kutsuttuun ”juutalaisasuntoon”. Elokuussa 1942 hänen omaisuutensa luetteloitiin viranomaisten toimesta. Hänen allekirjoittamansa luettelo on viimeinen hänestä säilynyt kirjallinen dokumentti.
Juutalaisvainot > Kuolema

Syyskuussa 1942 Henoch karkotettiin äitinsä kanssa Riian ghettoon Latviaan. Heitä kuljettava juna kuitenkin ohjattiin sivuraiteelle. Se pysähtyi metsässä noin kahdeksan kilometriä ennen Riikaa, missä muiden juutalaisvankien joukossa olleet Lilli Henoch ja hänen äitinsä Rose Henoch Mendelsohn teloitettiin ampumalla.
Hepariini

| --- | --- |


Hepariini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 9005-49-6
ATC-koodi: B01AB01
PubChem CID: 772
DrugBank: APRD00056
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H19NO20S3 
Moolimassa: 12 000–15 000 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 1,5 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa: suonensisäinen, ihonalainen
Hepariini on glykosaminoglykaaneihin kuuluva aine, joka estää veren hyytymistä. Kehon luonnollinen hepariini on polymeeri, jonka molekyylipaino vaihtelee välillä 3–50 kDa.
Vaikutusmekanismi

Veren hyytyminen on reaktioketju, jossa elimistön hyytymistekijät (numeroitu I–XIII) aktivoituvat ulkoisen ärsykkeen, esimerkiksi verisuonen vaurioitumisen, johdosta. Hepariini kuuluu välittömästi vaikuttaviin antikoagulantteihin, eli se vaikuttaa aktivoituneisiin hyytymistekijöihin suoraan. Hepariini vaikuttaa sitoutumalla veressä antitrombiini III-nimiseen molekyyliin, jonka tehtävänä on inaktivoida hyytymistekijöitä. Hepariinin sitoutumisen seurauksena antitrombiini III pystyy paremmin sitoutumaan aktivoituneisiin hyytymistekijöihin Xa, IXa, XIa, XIIa, XIIIa ja trombiiniin, joista tärkeimmät vaikutukset ovat Xa:n ja trombiinin toiminnan estyminen. Hyytymiseen johtavan reaktioketjun toiminta häiriintyy tällöin monessa kohdassa.
Käyttö

Hepariinia käytetään lääketieteessä antikoagulanttina eli veren hyytymistä estävänä lääkkeenä. Koska hepariini hajoaa suolistossa, se on annosteltava suonensisäisesti tai ihonalaisesti. Hepariinin eliminaation puoliintumisaika veriplasmassa on varsin lyhyt, noin 1–2 tuntia, ja siksi sitä täytyy antaa useamman kerran päivässä. Hepariini poistuu kehosta hajoamalla maksassa tarkemmin tuntemattomalla mekanismilla, ja pieni määrä erittyy myös virtsaan. Hepariinin käyttö on turvallista myös raskauden aikana, koska aine ei läpäise istukkaa. Hepariinihoidon haittavaikutuksina voi esiintyä muun muassa verenvuotoja, trombosytopeniaa, ihoreaktioita ja maksa-arvojen kohoamista. Hepariinista aiheutuvat verenvuodot voidaan hoitaa kumoamalla aineen vaikutus protamiinisulfaatilla.
Historia

Hepariinin löysivät vuonna 1916 yhdysvaltalaiset tutkijat Jay McLean ja William Henry Howell. Se tuli lääketieteelliseen käyttöön vasta 1935 Ruotsissa työskennelleen suomalaissyntyisen lääkärin Erik Jorpesin tutkimusten ansiosta.
HMS Hercules (1868)

| HMS Hercules |
| --- | --- |
 HMS Hercules

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1866
Laskettu vesille:  10. helmikuuta 1868
Palveluskäyttöön:  21. marraskuuta 1868
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 677 t
Pituus:  99 m
Leveys:  18 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  7 178 ihp
Nopeus:  14,69 solmua
Miehistöä:  638
Aseistus
Aseistus:  8 × 10" MLR -tykkiä 2 × 9" MLR -tykkiä 4 × 7" MLR -tykkiä
HMS Hercules oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 1. helmikuuta 1866. Alus laskettiin vesille 10. helmikuuta 1868 ja se valmistui 21. marraskuuta.
Palvelus

Alus nimettiin vuonna 1904 uudelleen HMS Calcuttaksi ja se palveli varastolaivana Gibraltarilla vuoteen 1914. Alus hinattiin Britteinsaarille, koska höyrykone ei ollut toimintakuntoinen ja siitä tehtiin Portsmouthiin koululaiva nimellä HMS Fisgard II. Alus romutettiin vuonna 1932.
BSG Empor Lauter

BSG Empor Lauter oli itäsaksalainen jalkapalloseura, joka toimi Lauterissa.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1946, ja kaksi vuotta myöhemmin se aloitti pelaamisen Bezirksligassa. Kaudella 1949–1950 seura nousi Landesliga Sachseniin, josta se nousi edelleen karsintojen kautta DS-Ligaan. Joukkueen pelatessa sarjaa se tunnettiin nimellä BSG Freiheit Wismut Lauter. Ensimmäisen kauden päätteeksi seura sijoittui sarjan viidenneksi ja säilytti sarjapaikkansa. Seuraavan kauden seura pelasi nimellä BSG Empor Lauter ja nousi pääsarjaan voitettuaan DS-Ligan. Pääsarjassa seura pelasi kaksi täyttä kautta saavuttaen sijat kymmenen ja yhdeksän. Kesken kolmannen pelikauden valtio päätti siirtää seuran Rostockiin. Viimeinen peli pelattiin Lauterissa lokakuun lopulla 1954. Elokuussa 1990 seura perustettiin uudelleen nimellä Lauterer SV Viktoria 1913, mutta seura on pelannut Saksan alasarjoissa.
Oddvar Brå

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Oddvar Brå vuonna 1980. |  Oddvar Brå vuonna 1980. |  Oddvar Brå vuonna 1980. |  |
Maa:   Norja
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | viesti |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1982 | 15 km |  |
|  Kultaa | Oslo 1982 | viesti |  |
|  Pronssia | Falun 1974 | viesti |  |
|  Pronssia | Lahti 1978 | viesti |  |
Oddvar Brå  (s. 16. maaliskuuta 1951 Hølonda) on norjalainen maastohiihdon maailmanmestari. Hän lukeutui maansa kärkihiihtäjiin jo 1970-luvun alussa ja saavutti suurimmat arvokisamenestyksensä 30-vuotiaana Oslon MM-kilpailuissa 1982. Ennen uransa huipennusta hän oli parhaimmillaan vuosina 1973, 1975, 1979 ja 1981 eli vuosina, joina ei järjestetty arvokilpailuja.
Brå saavutti nuorten EM-kilpailuissa vuosina 1968–1971 henkilökohtaisessa kilpailussa yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin sekä viestissä kaksi kultaa ja kaksi hopeaa. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalinsa hän sai Sapporon olympialaisissa 1972 sijoittumalla viestissä hopealle, minkä lisäksi hän oli 15 kilometrillä yhdeksäs. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän sai viestissä pronssia sekä sijoittui 15 kilometrillä viidenneksi ja 30 kilometrillä yhdeksänneksi. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän jäi 30 kilometrillä 19:nneksi eikä halunnut enää jatkaa kilpailuja vaan palasi kotiin. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sai viestissä pronssia ja sijoittui 30 kilometrillä yhdeksänneksi, mutta 50 kilometrin kilpailun hän jätti kesken. Lake Placidin olympialaisissa 1980 hän sai viestissä hopeaa, mutta henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui jälleen mitalien ulkopuolelle: 50 kilometrillä seitsemänneksi, 15 kilometrillä yhdeksänneksi ja 30 kilometrillä 12:nneksi.
Oslon MM-hiihdoissa 1982 Brå saavutti kaksi kultamitalia: henkilökohtaisella 15 kilometrillä ja viestijoukkueessa. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden ja loppukirissä ylitti maalilinjan täsmälleen yhtä aikaa Neuvostoliiton Aleksandr Zavjalovin kanssa, joten kultamitali jaettiin. Arvokisoissa Brå oli mukana vielä Lahden MM-hiihdoissa 1989.
Maastohiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun Brå voitti kahdesti: 1974–1975 ja 1978–1979, jolloin kilpailu oli vielä epävirallinen. Holmenkollenin kisoissa hän voitti 50 kilometriä vuosina 1975, 1979 ja 1981 sekä 15 kilometriä vuosina 1980 ja 1981. Salpausselän Kisoissa hän voitti 50 kilometriä vuosina 1973, 1975 ja 1982 sekä 15 kilometriä vuosina 1981 ja 1982.
Norjan-mestaruuksia Brå voitti uransa aikana kuusitoista; vielä 36-vuotiaanakin vapaan hiihtotavan kilpailussa hän voitti mestaruuden. Seuratasolla hän edusti hølondalaista IL Leikiä.
Kestävyysjuoksijana Brå saavutti hyviä aikoja: 5 000 metrillä 14.09,70 vuonna 1983 ja 10 000 metrillä 29.33,5 vuonna 1977.
Arvokisamitalit

1972 Sapporon olympialaiset:
hopeaa: viesti
1974 Falunin MM-hiihdot:
pronssia: viesti
1978 Lahden MM-hiihdot:
pronssia: viesti
1980 Lake Placidin olympialaiset:
hopeaa: viesti
1982 Oslon MM-hiihdot:
kultaa: 15 km
kultaa: viesti
Buduhin kieli

| Buduhi |
| --- | --- |
Oma nimi:  будад мез, budad mez
Tiedot
Alue:  Azerbaidžan
Virallinen kieli:  -
Puhujia:  5 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kirjaimisto:  -
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  dagestanilaiset kielet
Kieliryhmä:  lezgiläiskielet
ISO 639-3:  bdk
 Ohje 
Buduhin kieli (buduhiksi будад мез, budad mez) on buduhien puhuma dagestanilainen kieli. Sitä puhutaan Azerbaidžanin Quban piirin Buduhin kylässä sekä eräissä lähikylissä. 1990-luvulla puhujia arvioitiin olevan noin 5 000 henkeä.
Buduh kuuluu dagestanilaisten kielten lezgiläiseen ryhmään. Sillä ei ole murrejakoa. Sitä käytetään vain kotikielenä. Kirjakielenään buduhit käyttävät azeria, joka on vaikuttanut voimakkaasti kielen sanastoon.
Hentosuolake

| Hentosuolake |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Suolakekasvit Juncaginaceae
Suku::  Suolakkeet Triglochin
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Triglochin palustris  L. 
Katso myös
   Hentosuolake Wikispeciesissä   Hentosuolake Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hentosuolake (Triglochin palustris) on monivuotinen suolakekasvien (Juncaginaceae) heimoon kuuluva ruoho. Se kasvaa 5–50 cm korkeaksi, ja sen varsi on ohut ja haaraton. Lehdet kasvavat tyviruusukkeina, ja kukat ovat vaatimattomat. Hentosuolaketta kasvaa laajalla alueella pohjoisella pallonpuoliskolla, ja sen elinympäristönä on erityisesti erilaiset kosteikot.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen hentosuolake kasvaa 5–50 cm korkeaksi. Varsi on tyvestä alkaen ohut, haaraton, pysty ja lehtiä pitempi. Tyviruusukkeena olevat lehdet ovat 0,5–2 mm leveitä, tupellisia, korvakkeellisia sekä tasasoukkia ja puoliliereitä. Lehden kieleke on lyhyt ja tylppä. Kukinto on pitkä ja harsu terttu. Vaatimattomien kukkien kukkaperät ovat pieniä, lähes pystyjä ja kukintorangan myötäisiä. Kukat ovat kaksineuvoisia, kukan kehä on verhiömäinen ja kuusilehtinen. Sekä heteitä että emejä on kuusi kappaletta. Suomessa hentosuolake kukkii kesä-heinäkuussa. Kuusilukuisesta kukasta kehittyy kolmilohkoinen, kapean nuijamainen lohkohedelmä, joka on kooltaan 6–9 × 1–1,5 mm. Hentosuolakeen juurakko on lyhyt. Se kasvattaa rönsyjä, joiden päähän muodostuu syksyllä talvehtimissilmu, jonka varassa kasvi säilyy seuraavaan kevääseen.
Hentosuolake muistuttaa lähinnä merenrannoilla tavattavaa merisuolaketta (Triglochin maritima), mutta on tätä pienempi ja hennompi.
Levinneisyys

Hentosuolake on levinnyt varsin laajalle alueelle pohjoisella pallonpuoliskolla. Euroopassa lajia tavataan kaikkialta lukuun ottamatta suurintaa osaa Pyreneiden niemimaata, Etelä-Ranskaa, Italiaa, Kreikkaa sekä Etelä-Ukrainaa ja -Venäjää. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolelle, jossa lajia kasvaa Kaukasuksen alueella ja paikoin Turkissa, laajalla alueella Siperian eteläosissa ja Keski-, Etelä- ja Itä-Aasissa. Pohjois-Amerikassa hentosuolaketta tavataan arktisia alueita lukuun ottamatta suurimassa osassa Alaskaa ja Kanadaa sekä Yhdysvaltain pohjoisosissa. Lajia kasvaa myös Grönlannin rannikolla ja Marokossa Pohjois-Afrikassa. Lajia on tavattu myös Etelä-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa hentosuolaketta tavataan koko maassa. Runsaimmillaan laji on maan eteläosissa ja pohjoisimmassa Lapissa.
Elinympäristö

Hentosuolake on kosteikkokasvi, jota kasvaa lampien, järvien ja meren rannoilla, lähdepaikoilla, lettomaisilla soilla, kosteilla niityillä, suopelloilla ja ojissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Hentosuolakkeen (Triglochin palustris) levinneisyys Suomessa
Laji.fi: Hentosuolake (Triglochin palustris)
Luontoportti: Hentosuolake (Triglochin palustris)
ITIS: Triglochin palustris (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Triglochin palustris (englanniksi)
Flora of China: Triglochin palustris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158842  Wikispecies: Triglochin palustris  APDB: 160892  BioLib: 41897  BOLD: 275187  Calflora: 8115  CoL: 7CS6S  CNPS: 1137  EoL: 1089028  EPPO: TRLPA  EUNIS: 186324  FNA: 222000442  FoC: 222000442  GBIF: 2865280  GRIN: 408553  iNaturalist: 79436  IPNI: 603552-1  ITIS: 897356  IUCN: 164152  MichiganFlora: 1530  NatureServe: 2.161159  NCBI: 403040  NZOR: acec7717-54a8-47f1-8c9e-6dfbc636021b  NZPCN: 96  Observation.org: 7579  Open Tree of Life: 269404  PFI: 6702  Plant List: kew-308924  PLANTS: TRPA28  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:603552-1  Tropicos: 17000003  VASCAN: 6349  WisFlora: 5275  WFO: wfo-0000770196  Laji.fi: MX.40126 
Hentosuolakkeen kukat ovat vaatimattomia.
Hentosuolakkeen hedelmiä.
Herluf Trolle -luokka

| Herluf Trolle -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  3 494 t
Pituus:  82,87 m
Leveys:  15,06 m
Syväys:  4,93 m
Koneteho:  4 200 ihp
Nopeus:  15,5 solmua
Miehistöä:  254
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 24 cm tykkiä 4 × 15 cm tykkiä 10 × 5,7 cm tykkiä 3 × 45 cm torpedoputkea
Herluf Trolle -luokka oli Tanskan kuninkaallisen laivaston kolmen rannikkopanssarilaivan muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Alusten pituus oli 82,87, leveys 15,06 ja syväys 4,93 metriä. Niiden uppouma oli 3 494 tonnia. Alusten propulsiojärjestelmänä oli kahteen akseliin kytketyt höyrykoneet, jotka tuottivat 4 200 ihp:tä. Järjestelmä mahdollisti alusten huippunopeudeksi 15,5 solmua.
Alusten pääaseina oli kaksi 24 senttimetrin tykkiä yksiputkisissa torneissa, joiden etukilven paksuus oli 18 senttimetriä. Apuaseina oli neljä 15 senttimetrin ja kymmenen 5,7 senttimetrin tykkiä. Alusten panssarivyön paksuus oli 20 senttimetriä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KDM Herluf Trolle | Kööpenhaminan telakka | 20. heinäkuuta 1897 | 2. syyskuuta 1899 | 7. kesäkuuta 1901 | poistettu  palveluksesta 30. huhtikuuta 1932 |
| KDM Olfert Fischer | Kööpenhaminan telakka | 20. lokakuuta 1900 | 9. toukokuuta 1903 | 31. toukokuuta 1905 | poistettu palveluksesta 1936 |
| KDM Peder Skram | Kööpenhaminan telakka | 25. huhtikuuta 1905 | 2. toukokuuta 1908 | 1909 | miehistönsä upottama 29. elokuuta 1943 |
Hengityskoulu

Hengityskoulu on hengityssairaille suunnattu hoito- ja kuntoutusmuoto, jonka tavoitteena on valmentaa ja tukea pitkäaikaisesta hengityselinten sairaudesta (astma, keuhkoahtaumatauti) kärsiviä henkilöitä suoriutumaan arkielämästään mahdollisimman hyvin. Hengityskoulun idea tuli Suomeen 1970-luvulla selkä- ja niskakoulujen mukana. Niiden tarkoituksena lisätä tietoa tuki- ja liikuntaelinten toiminnasta sekä opettaa oikeaa liikuntaa ja aktiivisuutta kiputilojen ja toiminnanvajavuuksien ehkäisemiksi. Nykyisin hengityssairauksien hoitoon ja kuntoutukseen liittyen pyritään tukemaa oikeaa hengitystekniikka ja kiinnittämään huomiota muihin hengityselimistön toimintaan vaikuttaviin tekijöihin lääkitys, tupakoinnin lopettaminen, painonhallinta, liikunta, rentoutuminen sekä erilaiset psykososiaaliset seikat. Kaikkeen potilasohjaukseen pitäisi sisältyä sellaista potilasohjausta ja sairautta koskevan ensitiedon antamista, johon hengityskoululla tehostetusti pyritään.
Hengityskoulu Pohjoismaissa

Pohjoismaiden terveyspalvelujärjestelmät ovat laajasti ottaen hyvin samanlaisia, koska yhteiskunnat ja niiden terveysongelmat ovat varsin yhdenmukaisia. Väestön ikääntymisen myötä pitkäaikaissairaiden määrät ovat kaikissa maissa kasvussa ja terveydenhuollon strategioissa nämä kysymykset saavat yhä merkittävämmän aseman. Erityisesti keuhkoahtaumatauti (KAT), pääasiassa tupakoinnin aiheuttama hitaasti etenevä hengityselinten sairaus, on ilmaantuvuudeltaan voimakkaassa kasvussa. KAT-potilaiden hoidon jatkuvuutta ja tehoa pyritään kaikissa maissa lisäämään hoitoa ja kuntoutusta tukevalla ohjauksella, joka erityisesti Ruotsissa on saanut hengityskoulun muodon ja nimen.
Hengityskoulu Pohjoismaissa > Suomi

Kummankaan yleisimmän hengityselinten sairauden – astman ja keuhkoahtaumataudin – käyvän hoidon suosituksessa ei ole mainintaa hengityskoulusta hoidon tai kuntoutuksen menetelmänä, ja ylipäätään potilasohjauksen tai ns. psykososiaalisen kuntoutuksen palvelujen ei katsota ainakaan nykyisten tutkimusten mukaan olevan vaikuttavaa. Pitkäaikaissairauksien hoitoon luonnollisesti liittyy tarvittavan hoidon omatoimisen toteutuksen ohjaus ja seuranta.
Esimerkiksi Savonlinnan keskussairaalassa järjestetään kaikille uusille astma- ja keuhkoahtaumatautipotilaille puolen päivän pituinen sairautta, sen vaikutuksia, hoitoa ja kuntoutusta selvittävä ryhmämuotoinen hengityskoulu, jonka vetää sairaalan fysioterapeutti ja jota jatkaa KAT-potilaiden osalta sairaalassa toimiva kuntoutusohjaaja.
Suomessa hengityskouluksi sanotaan myös rentoutumistekniikkoihin ja kehotietoisuuteen liittyviä harjoituksia, joilla ei ole yhteyttä hengityssairauksien hoitoon tai varsinaiseen hengityskuntoutukseen.