stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Álvaro Morata
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Álvaro Moratan tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Atlético Madrid – Primera División
1 Musso |
2 Giménez |
3 Azpilicueta |
4 Gallagher |
5 De Paul |
6 Koke |
7 Griezmann |
8 Barrios |
9 Sørloth |
10 Correa |
11 Lemar |
12 Lino |
13 Oblak |
14 Llorente |
15 Lenglet |
16 Molina |
17 Riquelme |
19 Álvarez |
20 Witsel |
21 Galán |
22 Giuliano |
23 Reinildo |
24 Le Normand |
Valmentaja Simeone
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Casillas |
2 Azpilicueta |
3 Piqué |
4 Bartra |
5 Busquets |
6 Iniesta |
7 Morata |
8 Koke |
9 Vázquez |
10 Fàbregas |
11 Pedro |
12 Bellerín |
13 De Gea |
14 Thiago |
15 Ramos |
16 Juanfran |
17 San José |
18 Alba |
19 Bruno |
20 Aduriz |
21 Silva |
22 Nolito |
23 Rico |
Valmentaja Del Bosque
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 De Gea |
2 Azpilicueta |
3 D. Llorente |
4 P. Torres |
5 Busquets |
6 M. Llorente |
7 Morata |
8 Koke |
9 Gerard |
10 Thiago |
11 F. Torres |
12 García |
13 Sánchez |
14 Gayà |
16 Rodri |
17 Fabián |
18 Alba |
19 Olmo |
20 Traoré |
21 Oyarzabal |
22 Sarabia |
23 Simón |
24 Laporte |
26 Pedri |
Valmentaja Luis Enrique
Espanjan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Sánchez |
2 Azpilicueta |
3 García |
4 P. Torres |
5 Busquets |
6 Llorente |
7 Morata |
8 Koke |
9 Gavi |
10 Asensio |
11 F. Torres |
12 Williams |
13 Raya |
14 Balde |
15 Guillamón |
16 Rodri |
17 Pino |
18 Alba |
19 Soler |
20 Carvajal |
21 Olmo |
22 Sarabia |
23 Simón |
24 Laporte |
25 Fati |
26 Pedri |
Valmentaja Luis Enrique
Espanjan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Raya |
2 Carvajal |
3 Le Normand |
4 Nacho |
5 Vivian |
6 Merino |
7 Morata |
8 Fabián |
9 Joselu |
10 Olmo |
11 Torres |
12 Grimaldo |
13 Remiro |
14 Laporte |
15 Baena |
16 Rodri |
17 Williams |
18 Zubimendi |
19 Yamal |
20 Pedri |
21 Oyarzabal |
22 Navas |
23 Simón |
24 Cucurella |
25 Fermín |
26 Ayoze |
Valmentaja de la Fuente
Jalkapallon Euroopan-mestaruuden voittaneet kapteenit
1960  Igor Netto | 1964  Fernando Olivella | 1968  Giacinto Facchetti | 1972  Franz Beckenbauer | 1976  Anton Ondruš | 1980  Bernard Dietz | 1984  Michel Platini | 1988  Ruud Gullit | 1992  Lars Olsen | 1996  Jürgen Klinsmann | 2000  Didier Deschamps | 2004  Theodoros Zagorakis | 2008  Iker Casillas | 2012  Iker Casillas | 2016  Cristiano Ronaldo | 2020  Giorgio Chiellini | 2024  Álvaro Morata
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Puola
Tasankointiaanit

Kolme mustajalkapäällikköä. Edward S. Curtisin valokuva vuodelta 1900.
Tasankointiaanit ovat alkujaan Pohjois-Amerikan Suurilla tasangoilla asuneita Amerikan alkuperäiskansoja eli intiaaneja. Tasankointiaanit jaetaan usein kahteen ryhmään. Ensimmäiseen ryhmään kuuluivat tasankojen biisoninmetsästäjät, joista tunnetuimpia olivat cheyennet, comanchet, kiowat, mustajalat ja lakotat. Toinen ryhmä suosi kiinteitä kyliä ja maanviljelyä, kuten dakotat, mandanit, omahat, osaget ja pawneet.
Intiaanit pystyivät liikkumaan entistä nopeammin, kun he ottivat 1600–1700-luvulla käyttöönsä villiintyneitä hevosia. Intiaanit elivät hevoskulttuurissa kolmen sukupolven ajan, kunnes se päättyi biisonien hävittämiseen. Vuonna 1780, tasankokulttuurin ollessa vahvimmillaan, intiaanien lukumäärä Suurilla tasangoilla oli arviolta 200 000. Metsästäjistä suurin kansanryhmä olivat mustajalat (15 000) ja lakotat (10 000), maanviljelijöistä pawneet (10 000).
Eurooppalaisten siirtolaisten mukana saapuneet taudit, joita vastaan intiaaneilla ei ollut immuniteettia, vähensivät heidän lukumääräänsä. 1600-luvun aikana Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Isojenjärvien alueilla riehuneet isorokko, kolera ja muut kulkutaudit levisivät niin preerioille kuin tasangoillekin 1700-luvulla ja romahduttivat intiaanien lukumääriä varsinkin seuraavan vuosisadan aikana. Espanjan ja Ranskan uudisasutus ei päässyt koskaan leviämään tasangoille, mutta Yhdysvaltoja alkuperäinen väestö ei kyennyt työntämään pois, vaan intiaanit joutuivat monien sotien jälkeen luovuttamaan maansa pala palalta ja siirtymään reservaatteihin. Viimeinen suuri taistelu käytiin joulukuussa 1890 Wounded Kneessä Etelä-Dakotassa.
Tasankoalue

Tasankoalueeseen sisältyi Kalliovuorten idänpuoleinen alue, johon etelässä kuului suurin osa Texasia, New Mexicon ja Coloradon itäosa, Oklahoman, Kansasin ja Nebraskan länsiosa, lähes koko Etelä- ja Pohjois-Dakota, suuri osa Wyomingia sekä Montana sen läntisimpiä reunoja lukuun ottamatta. Tasangot ylsivät myös Kanadaan, Saskatchewanin ja Albertan eteläosiin sekä Manitoban lounaiskolkkaan. Lyhyttä ruohoa kasvavalla tasangolla oli myös monia jokialueita, ja Kalliovuorten reunojen lähellä maastossa kohosi pieniä vuorijonoja. Etelä-Dakotan ja Wyomingin rajamailla kohosivat keskellä tasankoa havumetsän reunustamat jyhkeät Black Hills -vuoret. Tämän vuorialueen löysivät Montanasta vaellukselle lähteneet kiowat, jotka 1700-luvun alkupuolella valtasivat paikan kymmeniksi vuosiksi ja pitivät sitä pyhänä maanaan.
Ilmasto oli kesäisin kuuma, talvisin kylmä. Varsinkin pohjoisessa talvet saattoivat olla paitsi kylmiä, myös myrskyisiä ja runsaslumisia. Ihmisiä saattoi kuolla talven lumimyrskyihin. Kesäisin pitkät kuumat ajanjaksot kuivasivat joenuomat ja jalkamiehenä tasangoille lähtenyt saattoi menehtyä veden puutteeseen.
Historia > Esihistoria

Suurten tasankojen alueella asuneista intiaaneista esihistoriallisen ajan lopulla on hyvin heikosti tietoa, koska eurooppalaiset saapuivat Mississippijoen länsipuolelle verrattain myöhään. Varhaisimmat tiedot eteläisten tasankojen asukkaista on saatu espanjalaiselta tutkimusmatkailijalta Francisco Vásquez de Coronadolta, joka vuonna 1541 johdatti retkikuntansa nykyisestä New Mexicosta Kansasiin. Hän tapasi tasangolla vaeltavia intiaaneja, jotka liikkuivat biisonien perässä. Espanjalaiset kutsuivat intiaaneja ”quarechoiksi”, ja he ovat mahdollisesti olleet kaukaa Kanadasta etelään siirtyneiden apassien itäisin ryhmä. Intiaanit liikkuivat jalan ja kuljettivat vähäistä omaisuutta koirien vetämissä purilaissa. Coronadon mukaan quarechot eivät viljelleet maata vaan olivat metsästäjiä, jotka söivät raakaa lihaa ja joivat teurastamiensa eläinten verta. Espanjalaisten matka tasangoille jäi lyhyeksi, sillä heidän etsimänä Quivira, kultainen kaupunki, osoittautui maata viljelevien wichita-intiaanien alkeelliseksi kyläksi. Retkikunta palasi Uuteen-Meksikoon.
Coronadon retkikunnan jälkeisten runsaan sadan vuoden ajalta ei tasangoilla biisoneja metsästävistä intiaaneista ole yhtään luotettavaa mainintaa. Useimmat tutkijat ovat tulleet siihen tulokseen, että kaikki suurten tasankojen biisoninmetsästyksen elämäntavakseen valinneet intiaanikansat ovat tulleet sinne muualta ja muuttoliike on alkanut useimpien kohdalla 1600-luvulla ja jatkunut seuraavan vuosisadan. Vaikka tasangoilta on löydöksiä vanhoistakin kulttuureista, niitä ei ole kyetty luotettavasti yhdistämään alueiden myöhempiin asukkaisiin. Tosin Nebraskan ja Kansasin alueella on etelästä suuntautuneen muuttoliikkeen seurauksena ollut pawneiden ja arikarain kyliä jo esihistoriallisella kaudella, mutta heidät on luokiteltu tasankojen maanviljelijöiksi. Monet intiaanitutkijat uskovat Saskatchewanin lakeuksien mustajalkojen ja Pohjois-Dakotan mandanien olleen ensimmäisiä pohjoisten tasankojen asukkaita 1500- tai 1600-luvulla, mutta heidänkin juurensa ovat alun perin olleet toisaalla.
Arkeologiset todisteet viittaavat vahvasti siihen, että Kalliovuorilta laskeutuneet shoshonit tekivät jalkaisin pitkiä matkoja Montanan tasangoilla jo kauan ennen ratsujen käyttöönottoa. He eivät asuneet tasangolla, mutta tunsivat seudut ja todennäköisesti pyydystivät biisoneita tai antilooppeja. Lounaisesta Albertasta Kanadasta löytyy paikka, josta biisonit ajettiin varmaan kuolemaan yli jyrkänteen. Paikka tunnetaan nykyään nimellä Head-Smashed-In Buffalo Jump. Monet tasankojen intiaanit käyttivät vastaavia surmanloukkuja vielä ratsastuskulttuurin aikakaudella aina vuoteen 1850 asti.
Historia > Tappavat kulkutaudit

Tasankojen kansat elivät aineellisesti vaurainta aikaansa 1700-luvun lopulla, kun heidän keskuuteensa levisi isorokko, joka aiemmalla vuosisadalla oli tehnyt surullista tuhoa itäisten kansojen kylissä. Intiaanien immuniteetti ei suojannut heitä valkoisen väestön mukana tulleilta taudeilta. 1780-luvulla isorokko kulkeutui hidatsojen ja mandanien kyliin Kanadasta tulleiden kauppiaiden tai kauppatavaroiden mukana, ja siihen menehtyi paljon kylien asukkaita. Sama epidemia koetteli vuonna 1781 mustajalkoja, joista kuoli useita satoja. Epidemiat levisivät säännöllisin välein ja koettelivat varsinkin viljelevien kansojen kiinteitä kyliä, joihin taudin oli helppo pesiytyä. Leiripaikkaa usein muuttavat tasankojen ratsastajat selvisivät vähemmin menetyksin.
Vuonna 1801 pawneiden Uudesta-Meksikosta voittoisana palannut sotapartio toi mukanaan isorokon, joka levisi Missourista aina Texasin rannikolle asti. Eteläisten tasankojen caddot, wichitat ja monet muut kansat menettivät yli puolet väestöstään. Vuonna 1816 Rio Granden alueen kiowia, comancheja ja muita asukkaita koetteli sama tauti, joka oli lähtöisin espanjalaisten asutuksista.
Pahin tasankojen isorokkoaalloista levisi Missourijoen varrelle vuonna 1837 St. Louisista purjehtineen jokilaivan mukana. Rokko levisi laivalta pohjoisille tasangoille ja pyyhkäisi yli Missourin laaksojen. Se pesiytyi matkallaan kylään, jossa asui 5 000 mustajalkaa. Asukkaat jättivät majansa, sillä he luulivat pystyvänsä pakenemaan tautia. Heitä seurasivat läheisten kylien crow't, creet ja assiniboinet. Intiaanit pakenivat Kanadaan, jossa he levittivät tautia ympärilleen. Näiden kansojen yhteenlasketuksi kuolleiden määräksi arvioitiin jälkeenpäin 6 000–8 000. Sama epidemia tunkeutui Missourin varrella sijaitseviin mandanien ja hidatsojen kyliin ja saavutti myös arikarat. Mandanit menehtyivät lähes kaikki: 1 800 henkeä käsittäneestä kansasta jäi jäljelle 23 miestä, 40 naista ja 65 lasta. Myös arikarat ja hidatsat menettivät yli puolet väestöstään.
Epidemia jatkoi kulkuaan kohti etelää ja tavoitti yanktonai-siouxien, osagien, pawneiden, kiowien, tasanko-apachien ja comanchien kylät. Kaikkien menetykset olivat suuret, ja yksinomaan pawneiden on kerrottu menettäneen noin 2 000 henkeä. Seuraavalla vuosikymmenellä pawneet kokivat lisää menetyksiä, kun siirtolaisten mukana tullut kolera surmasi puolet heidän väestään. Vuonna 1849 sama tauti levisi muiden tasankojen kansojen keskuuteen. Kiowat kuvailivat koleraa vielä isorokkoakin hirveämmäksi sairaudeksi.
Historia > Yhdysvaltojen vaikutuksen kasvaminen

Presidentti Thomas Jeffersonin elättelemä unelma Yhdysvaltain asutuksen leviämisestä suurille tasangoille ja Kalliovuorten yli Tyynellemerelle asti alkoi toteutua 1800-luvun alkuvuosina. Hänen valtuuttamansa neuvottelijat ostivat Napoleon Bonapartelta Ranskan Louisianan, joka käsitti lähes kaikki Mississippin länsipuolella olevat tasankoalueet. Maa ja intiaanien asuinalueet päätettiin kartoittaa nopeasti, ja tehtävään palkattiin Lewisin ja Clarkin retkikunta, joka aloitti matkansa St. Louisista kesällä 1804 ja päätti sen syksyllä 1806. Retkikunta vaelsi shoshoniopas Sacagawean johdolla Tyynenmeren rannalle ja takaisin. Retkikunnan kokemukset alueen intiaaneista olivat myönteisiä, mutta paluumatkalla sattui välikohtaus, jossa eräs mustajalka-metsästäjä ammuttiin. Sen vuoksi mustajalat pyrkivät vuosikausia hankaloittamaan yhdysvaltalaisten turkismetsästäjien ja kauppiaiden työtä Kanadan rajamailla.
Comanchet olivat 1800-luvun alussa etelän intiaaneista pelottavimmassa maineessa. He kävivät jatkuvaa sotaa toisten heimojen kanssa ja ahdistelivat myös valkoisia. Santa Fe, joka oli 1820-luvulla tärkein solmukohta Yhdysvaltain ja Meksikon välillä, oli comanchien maiden lähellä, ja comanchet hyökkäsivät toistuvasti Santa Festä Kaliforniaan matkaavien kimppuun.
Ensimmäisinä sodan Yhdysvaltoja vastaan aloittivat arikarat vuonna 1823. Keskisillä tasangoilla kaupankäyntiä hallinneet arikarat olivat menettäneet valta-asemansa ympäristön heimojen ja Yhdysvaltain välisessä kaupankäynnissä, ja tilanne riistäytyi avoimeksi sodaksi. Rauha solmittiin vuonna 1825.
Yhdysvaltain välit olivat tulehtuneet myös pawneiden kanssa 1820-luvun ajan. Pawneet olivat kuitenkin eräs tasankojen runsaslukuisimmista ja vahvimmista kansoista, joten Yhdysvaltain armeija ei ollut erityisen halukas ryhtymään sotaan heitä vastaan. Myöhemmin pawneet, jotka olivat lähes kaikkien vihollisia, auttoivat Yhdysvaltoja sodissa lakotoja ja näiden liittolaisia vastaan. 1820-luvulla preerioiden viljelijät, ensin iowat, kanzat ja quapawit, alkoivat luovuttaa maitaan yhdysvaltalaisille. Muut seurasivat esimerkkiä seuraavien vuosikymmenten aikana.
Comanchet tekivät 1830-luvulla useita rauhansopimuksia Yhdysvaltain kanssa, mutta hyökkäilivät itsenäiseen Texasin tasavaltaan. Comanchet joutuivat taistelemaan myös arapahoja ja cheyennejä vastaan, joiden sotilasliitto juonsi juurensa jo edelliseltä vuosisadalta. Kun yhdysvaltalaisten kasvava voima alkoi näkyä yhä selvemmin, tasankojen taistelijat solmivat keskinäisiä rauhansopimuksia. Idän intiaanit olivat joutuneet alistumaan pakkomuuttoihin, mikä antoi realistisen kuvan tulevasta myös arapahoille, cheyenneille, comancheille, kiowille ja lakotoille. Estääkseen uhkakuvan toteutumisen he päättivät nousta yhteisvoimin vastustamaan Yhdysvaltoja, joka anasti jatkuvasti intiaanien maita.
Historia > Väkiluvun kehitys

Oheisessa taulukossa on esitetty vuoden 1910 väestönlaskentatulos niistä intiaanikansoista, jotka kuuluivat tasankojen metsästäjien ja preerian maanviljelijöiden kulttuuripiiriin. Shoshonit, utet ja bannockit on tosin useimmiten laskettu Suurten syvänteiden kulttuurin kuuluviksi. Taulukosta puuttuvat tasankojen creet, ojibwat sekä osa mustajaloista, sillä he kuuluivat Kanadan väestölaskennan piiriin. Intiaanien määrä oli saavuttanut vuosisadan taitteessa pohjalukeman, josta alkoi hidas nousu ylöspäin.
Vertailun vuoksi ensimmäisessä sarakkeessa on esitetty samojen kansojen arvioitu väkiluku 1700-luvun lopulla.
| Kansa | Väkiluku (1790) | Väkiluku (1910) | Kansa | Väkiluku (1790) | Väkiluku (1910) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lakota-siouxit | &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 | &&&&&&&&&&014283.&&&&0014 283 | Dakota-siouxit | &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000 | &&&&&&&&&&&07000.&&&&007 000 |
| Cheyennet | &&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 | &&&&&&&&&&&03055.&&&&003 055 | Shoshonit | &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000 | &&&&&&&&&&&02480.&&&&002 480 |
| Utet | &&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 | &&&&&&&&&&&02270.&&&&002 270 | Mustajalat | &&&&&&&&&&015000.&&&&0015 000 | &&&&&&&&&&&02268.&&&&002 268 |
| Crowt | &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 | &&&&&&&&&&&01799.&&&&001 799 | Arapahot | &&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 | &&&&&&&&&&&01419.&&&&001 419 |
| Osaget | &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000 | &&&&&&&&&&&01383.&&&&001 383 | Nez percét | &&&&&&&&&&&06000.&&&&006 000 | &&&&&&&&&&&01259.&&&&001 259 |
| Assiniboinet | &&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 | &&&&&&&&&&&01253.&&&&001 253 | Comanchet | &&&&&&&&&&&08000.&&&&008 000–&&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 | &&&&&&&&&&&01171.&&&&001 171 |
| Kiowat | &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 | &&&&&&&&&&&01125.&&&&001 125 | Omahat | &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 | &&&&&&&&&&&01105.&&&&001 105 |
| Poncat | &&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 | 875 | Pawneet | &&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 | 633 |
| Hidatsat | &&&&&&&&&&&02500.&&&&002 500 | 547 | Gros ventret | &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 | 510 |
| Caddot | &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 | 452 | Arikarat | &&&&&&&&&&&03000.&&&&003 000 | 444 |
| Bannockit | &&&&&&&&&&&02000.&&&&002 000 | 413 | Otot | &&&&&&&&&&&01000.&&&&001 000 | 332 |
| Wichitat | &&&&&&&&&&&05000.&&&&005 000 | 318 | Kansat | &&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 | 238 |
| Mandanit | &&&&&&&&&&&03600.&&&&003 600 | 209 |  |  |  |
Sopimus uusista korvauksista

Presidentti Barack Obaman hallitus alkoi 185 vuoden jälkeen korjata intiaanien epäoikeudenmukaista ja välinpitämätöntä kohtelua. Joulukuussa 2009 hallitus ilmoitti, että se maksaa 1,4 miljardia dollaria suoraan intiaaniheimojen jälkeläisille ja perustaa kahden miljardin rahaston maan ostamista varten. Sisäministeriö sai haasteen vuonna 1997 intiaaneille osoitetun rahaston (IIM) tulojen väärinkäytöstä vuodesta 1887 lähtien. Yhdysvalloissa 1824 perustetun Intiaaniasiain viraston (BIA), jonka tarkoitus oli maksaa korvauksia intiaaneilta viedyistä maista, on todettu hoitaneen luottamustehtävänsä poikkeuksellisen huonosti. BIA:ta vastaan kerätty todistusaineisto on ollut vakuuttava, ja tutkimustulokset osoittavat, ettei intiaanivirasto ole edes yrittänyt hoitaa tehtäviään. 20 viime vuoden ajalta tilintarkastajat havaitsivat ainakin 2,4 miljardia dollaria jääneen tilittämättä intiaaneille tarkoitetuista rahoista.
Yhdysvaltain hallituksen päätös meni tuomioistuimen ja kongressin hyväksyttäviksi. Sopimukseen liittyy korvausten lisäksi 60 miljoonan dollarin suuruinen liittovaltion myöntämä apuraha intiaaninuorten koulutuksen parantamiseksi.
Kulttuuri > Merkkikieli

Kukin kansa toi mukanaan tasangoille oman kulttuurinsa ja omat tapansa, ja siellä puhuttiin useita eri kieliä ja murteita. Siouxien kieliryhmä oli yleisin, mutta senkin sisällä oli niin suuria eroja, että esimerkiksi Pohjois-Dakotan alueella naapureina asuneet mandanit ja hidatsat eivät ymmärtäneet juuri ollenkaan toistensa kieltä. Kun tasangolla liikkui myös algonkin-, athabaskan-, caddon-, kiowan-, tonkawan- ja uto-asteekkienkielisiä kansoja, otettiin kauppasuhteiden ja muiden asioiden helpottamiseksi käyttöön merkkikieli, joka monista väärinkäsityksistä huolimatta toimi riittävän hyvin ja auttoi vieraita esittelemään itsensä ja matkansa tarkoituksen. Myös euroamerikkalaiset kauppiaat joutuivat opettelemaan tasankojen merkkikielen alkeet pystyäkseen ilmaisemaan itseään ja kertomaan tuotteidensa ominaisuuksista. Cheyennien mukaan tasankojen viittomakielen keksivät kiowat.
Yleisimmin tunnettu merkkikieli kuului kansoille, jotka asuivat Missourijoen ja Kalliovuorten välisellä alueella, jota pohjoisessa rajoitti Brittiläinen Kolumbia ja etelässä Rio Grande. Tasankojen ulkopuolelta niin idästä kuin lännestäkin on löytynyt esimerkkejä alkeellisista merkkikielistä, jotka eivät ole onnistuneet kehittymään. Osasyinä tähän ovat olleet lännessä heimojen välinen vähäisempi kanssakäyminen ja idässä voimakkaina hallinneet irokeesien ja algonkinien kieliryhmän murteet.
Pitkillä etäisyyksillä viestit lähetettiin savumerkein. Merkit tehtiin huovin, joita intiaanisoturit kantoivat lähes aina mukanaan joko olkapäillään tai vyötäröilleen taitettuina. Öiseen aikaan savumerkit korvattiin tulimerkein. Viesti oli luettavissa miesten tai hevosten liikkeistä tulen ympärillä tai sen edessä. Metsäisillä seuduilla viestit tehtiin taivuttamalla puun oksa, leikkaamalla kaarna, pinoamalla kiviä tai raaputtamalla karkea kuva kallioon. Valkoisten kauppiaiden mukana tasangoille levinneitä peilejä käytettiin myös viestintävälineinä. Lakotat ja muut pohjoisten tasankojen heimot hyödynsivät auringonsäteiden heijastuksiin perustuvaa signaalia, joka tehtiin peilin avulla.
Kulttuuri > Kyläkunnat, päälliköt ja soturiseurat

Tasankointiaanien yhteisöissä tärkein yksikkö oli kyläkunta, jossa oli asukkaita muutamista kymmenistä moniin satoihin. Kylistä muodostui heimoja ja heimoista kansoja. Toisin kuin idän kansoilla, päällikön asema ei yleensä ollut perinnöllinen, vaan päällikkö sai arvonsa menestyttyään sodassa tai metsästyksessä tai osoitettuaan erityistä viisautta. Päälliköt koettivat lisätä valtaansa esiintymällä arvokkaasti ja puhumalla taitavasti kaikissa tilaisuuksissa, joissa päätettiin kylien tai heimojen tärkeistä asioista.
Tasankokansat arvostivat miehisinä pidettyjä ominaisuuksia ja sodankäyntiin liittyviä ansioita. Soturiseurat olivat saattaneet kuulua joidenkin kansojen kulttuuriin jo ennen tasangoille muuttoa, ja ne levisivät myöhemmin muidenkin kansojen keskuuteen. Soturiseurat voidaan jakaa kahteen eri ryhmään. Arapahojen, gros ventrein, hidatsojen, mandanien, mustajalkain ja kiowien seurat edustivat myös eri ikäryhmiä. Soturit ylenivät seurassa iän mukaan, kunnes olivat lopulta saavuttaneet ylimmän tason ja saivat ikänsä vuoksi vapautuksen sodista. Assiniboinet, crow't, cheyennet, pawneet ja siouxit eivät käyttäneet soturiseuroissa ikäryhmäjakoa. Seuroissa myös kilpailtiin vaikutusvallasta. Erityisen suureen maineeseen nousivat pelottomuutensa vuoksi cheyennien hotamétaneo’o (koirasotilaat), kiowien koitsenko (todelliset koirat) ja siouxien miwatani (suuret). He kantoivat mukanaan vyönauhaa, jolla he kiinnittivät itsensä taistelutantereeseen, jolloin heillä ei ollut mahdollisuutta paeta.
Ennen taisteluja soturit maalasivat itsensä ja ratsunsa omilla sekä seurojensa tunnusmerkeillä helpottaakseen tunnistamista. Sotamaalaukset olivat tärkeitä myös henkisesti. Niiden kantajat uskoivat kuvioiden suojelevan heidän yhteyttään Suureen henkeen ja tekevän hevosista nopeampia.
Kulttuuri > Sukupuoliroolit

Naisten tehtäviin kuuluivat muun muassa kylistä ja asunnoista huolehtiminen, maataloustyöt, kasvien keräily ja käsityöt. Jotkut naiset tekivät myös miehille tavanomaisempiä tehtäviä saadakseen lisää arvostusta. Sodankäynti ja ryöstöretket olivat olennainen osa miehen roolia. Myös naiset saattoivat osallistua sotapartioihin ja jopa johtaa niitä. Kaikki tasankojen kansat hyväksyivät sekä nais- että miessoturin roolin. Naiset osallistuivat sotiin hyvin harvoin vakituisesti, useimmat sotivat kerran tai kaksi. Naisilla ja miehillä oli samat motiivit: kostonhimo, vaikutusvallan kasvattaminen ja varallisuuden lisääminen, joka käytännössä merkitsi vihollisleiristä otettuja orjia. Osa naisista toimi huoltojoukoissa, lähetti viestejä tai oli vartiossa, jotkut taas taistelivat. He laskivat coupeja (arvokkaita iskuja) tai saattoivat ottaa päänahkoja. Naiset puolustivat kylää aseellisesti vihollisen hyökkäyksiltä. Eräässä crow-kylässä oli 1850-luvulla päällikkönä nainen, jolla oli neljä vaimoa.
Tasankointiaanien joukossa oli miehiä, jotka oli kasvatettu tyttöinä ja jotka aikuisina ottivat naisen aseman. Heidät tunnettiin nimellä berdache, ikonette, two-spirit tai winkte. He pukeutuivat naisille tyypillisiin vaatteisiin, ottivat osaa seremonioihin, perustivat omia seurojaan ja menivät joskus naimisiin miehen kanssa. Berdachet olivat korkeasti arvostettuja ja saattoivat joskus olla mukana sodissa sairaanhoitajina tai kokkeina. Soturit arvostivat berdacheja näiden henkisten voimien vuoksi.