stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä K
K > Kustaa Kataja ent. Tolikko

Kustaa Kataja ent. Tolikko (9. tammikuuta 1885 Alahärmä - 23. elokuuta 1917 Saksa) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Kustaa Tolikko ja Anna Sandelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1905 Sanna Maija Kunnarin kanssa, joka kuoli vuonna 1915. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Aa-joelta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon hänen sairautensa johdosta 6. maaliskuuta 1917. Hän ei koskaan parantunut taudistaan vaan kuoli lavantautiin Lockstedtin leirillä 23. elokuuta 1917 ja hänet haudattiin Kellinghusenin sotilashautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Kasper Kauhanen

Kasper Kauhanen (29. syyskuuta 1888 Keitele - 18. syyskuuta 1918) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat suutari Ville Kauhanen ja Serafina Palm. Kauhanen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella, josta hänet laskettiin sairauden takia sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin 7. maaliskuuta 1917.
Siviilityöt hän lopetti Saksassa ja saapui Vaasaan S/S Arcturuksen toisella sotatarvikkeiden kuljetusretkellä 24. maaliskuuta 1918. Vaasassa hän astui sisällissotaa käyvän Valkoisen armeijan riveihin 27. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin aliupseeriksi ylennettynä joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, missä joukossa hän osallistui taisteluihin Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Kauhanen palveli koulutusaliupseerina 5. Jääkärirykmentin (tunnettiin myöhemmin nimellä Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4) 6. komppaniassa, josta hänet komennettiin 10. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, mistä hän palasi takaisin joukko-osastoonsa 2. elokuuta 1918. Hiukan tämän jälkeen hän kuoli keuhkokuumeeseen Tampereen sairaalassa 18. syyskuuta 1918. Ylennykset: Aliupseeri 27. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Onni Ilmari Kaukoranta
Taavetti Roopertti Kaunisto
Lauri Jalmari Kaunisvesi
Kaarlo Vilhelm Kauppila
Viljo Antero Kauppila
Arvo Kosti Kauppinen
Iivari Akseli Kauranen
Juho Keinänen
K > Antti Kejonen

(29. maaliskuuta 1886 Nurmes - 12. toukokuuta 1925) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Risto Kojonen ja Anna Loviisa Detmer. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Eva Maria Vidkoppin kanssa. Kejonen kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 18. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kejonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aliupseeriksi 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Raudussa ja itärajalla. Sisällissodan jälkeen Kejonen palveli kuormastovääpelinä edellä mainitusta joukko-osastosta muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 4:ssä, Mistä muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Hänet siirrettiin 15. tammikuuta 1919 alkaen Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een (tunnettiin myöhemmin nimellä Pohjois-Savon rykmentti), missä hän toimi pataljoonan kuormastovääpelinä. Hän kuoli keuhkotautiin Kuopiossa 12. toukokuuta 1925, minne hänet myös haudattiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 21. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
K > Arvid Kejonen

(13. kesäkuuta 1894 Nurmes - keväällä 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Riitta Stiina Kejonen. Hän työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, mistä hänet lähetettiin Altonan työosastoon 11. helmikuuta 1917. Hän kuoli Sprottaussa Saksassa (nyk. Szprotawa, Puola). keuhkotautiin keväällä 1918 jonne hänet myös haudattiin. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Kaarle Heikki Kekoni
K > Kaarlo Leander Keltamäki

(23. helmikuuta 1896 Oulu - 28. maaliskuuta 1953) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat nahkuri Juho Keltamäki ja Maria Ollikainen. Keltamäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 9. huhtikuuta 1916, josta hänet laskettiin Siviilitöihin hänen sairauden johdosta  4. toukokuuta 1916. Myöhemmin hän palasi pataljoonan yhteyteen, mutta hänet komennettiin 24. helmikuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin jälleen siviilitöihin 28. elokuuta 1917. Keltamäki palasi takaisin Suomeen 29. marraskuuta 1918 ja astui 1. joulukuuta 1918 kersantiksi ylennettynä Suomen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een, josta muodostettiin myöhemmin Pohjois-Savon rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. ja 4. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 25. lokakuuta 1919 ja liittyi Vienan-Karjalan heimosotaan, missä hän kuului Repolan pataljoonaan, jonka mukana otti osaa taisteluihin Porajärvellä. Sotaretken jälkeen hän toimi työmiehenä Oulussa. Keltamäki osallistui talvisotaan aluksi talousjoukoissa Puolangassa, mistä hänet siirrettiin aliupseeriksi Jalkaväkirykmentti 27:ään Kuhmon rintamalle. Rykmentistä hänet kotiutettiin hänen sairauden vuoksi. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin aluksi Jalkaväenkoulutuskeskus 10:een, josta hänet komennettiin edelleen yksikön vääpeliksi Jalkaväkirykmentti 54:ään, jonka riveissä hän osallistui taisteluihin Kurtin rintamalla. Vuonna 1942 hänet siirrettiin pois rintamajoukoista ja hän oli sen jälkeen saksalaisten töissä pohjoisessa, jonka lopetettuaan hän toimi maanviljelijänä ja tehden siinä sivussa kaiverrustöitä Oulujoella. Hänet on haudattu Oulun Intiön hautausmaalle, haudalla ei ole kiveä tai muuta muistomerkkiä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Antti Kemppainen

(6. kesäkuuta 1886 Suomussalmi - 17. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat metsänvartija Antti Kemppainen ja Valpuri Manninen. Kemppainen työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 24. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin rintamakomennuksensa jälkeen pataljoonan täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917, josta hänet laskettiin edelleen siviilitöihin. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen marraskuussa 1918 ja toimi sen jälkeen työmiehenä. Hän oli myöhemmin epäiltynä muun muassa poliittiseen vehkeilyyn. Hänet haudattiin Haukiputaalle, mutta hautapaikka ei ole tiedossa. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Efraim Adrian Kemppainen
K > Juho Kemppainen

(20. elokuuta 1884 Suomussalmi – 2. heinäkuuta 1963 Rovaniemi) oli suomalainen hilfsgruppenführer (arvo Saksan armeijassa). Hänen vanhempansa olivat metsänvartija Antti Kemppainen ja Valpuri Manninen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1911 Emma Kristiina Alakarvan kanssa.
Kemppainen työskenteli suutarina Rovaniemellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 16. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 17. elokuuta 1917, josta hänet siirrettiin edelleen 10. tammikuuta 1918 pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin siviilitöihin Saksaan.
Poliittiselta kannaltaan Kemppainen oli vakaumuksellinen sosiaalidemokraatti, jonka johdosta hän osallistui pataljoonassa pataljoonaneuvoston ja työläisjääkärien toimeenpanevan komitean (Tpk:n) toimintaa. Pataljoonasta eronsa jälkeen hän osallistui siviilitöidensä lisäksi myös elokuussa 1918 SKP:n Berliinin-komitean toimintaan. Tästä jääkäriajastaa hänelle ei myönnetty Suomessa jääkärimerkkiä, koska oli syyllistynyt kunniattomaan tekoon.
Takaisin Suomeen Kemppainen palasi vuoden 1920 alkupuolella ja siirtyi Uuden kenkätehtaan työnjohtajaksi Tampereelle. Myöhemmin Kemppainen liittyi kommunistiseen puolueeseen ja työskenteli Suomen Työmiehen Tampereen konttorin hoitajana. Tampereelta hän muutti vuonna 1922 Helsinkiin missä hän työskenteli edellä mainitun lehden toimittajana. Suomen Työmiehen palveluksesta hän siirtyi vuonna 1923 Vapaan Sanan (lehti tunnettiin myöhemmin nimellä Työn Ääni) toimitussihteeriksi Vaasaan. Vuonna 1928 hänen uransa sanomalehtimiehenä jatkui Oulussa Pohjan Voiman toimittajana. Toimittajan työnsä ohella hän toimi kommunistisen liikkeen puhujana sekä olemalla mukana liikkeen useissa luottamustoimissa. Myöhemmin hän siirtyi pienviljelijäksi Sodankylään ja edelleen Suomussalmelle. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917.
K > Kustaa Kemppainen

(18. marraskuuta 1888 Paltamo – 28. elokuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Tuomas Kemppainen ja Sofia Karhu. Kemppainen kävi kansakoulun ja Kainuun kansanopiston vuosina 1910 - 1911. Kemppainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 27. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoona 1. komppaniaan 5. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet lähetettiin sairaalaan 1. helmikuuta 1917 ja siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 20. huhtikuuta 1917. Kemppainen kuoli taudin runtelemana Lockstedtissa 28. elokuuta 1917 ja haudattiin Kellinghusenin hautausmaahan. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Armas Artturi Kemppi
Johan Fredrik Kerrman
K > Väinö Henrik Keränen

(31. tammikuuta 1897 Paltamo – 13. lokakuuta 1941) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kalle Keränen ja Matilda Oikarinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Vendla Laakkosen kanssa. Keränen kävi viisi luokkaa Kajaanin yhteiskoulua ja yhden lukukauden Suomen liikemiesten kauppaopistoa. Keränen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 1. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. lokakuuta 1916 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän kuului myöhemmin pataljoonan ratsuosastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Keränen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana varavääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmentin 1. eskadroonaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Terijoella ja Kaislahdessa sekä Inon saartoon. Sisällissodan jälkeen Keränen palveli edelleen joukkueenjohtajana Karjalan ratsujääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Hämeen ratsurykmentti. Hänet siirrettiin 17. huhtikuuta 1919 esikuntavääpeliksi Lapin ryhmän 1. pataljoonaan ja 30. toukokuuta 1919 alkaen 3. Divisioonan esikuntaan esikuntavääpeliksi. Armeijasta Keränen erosi 1. syyskuuta 1919 ja siirtyi maanviljelijäksi ja puutavara-alalle. Keränen osallistui talvisotaan komppanianvääpelinä Kenttävarustuspataljoonassa ja osallistui taisteluihin Viipurin lahdella missä myös haavoittui 5. maaliskuuta 1940. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianvääpeliksi 964. Ilmasuojelukomppaniaan ja osallistui taisteluihin Rukajärvellä. Hän menehtyi kuoli auto-onnettomuudessa Repolassa. Hänet haudattiin Paltamon sankarihautaan. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 24. joulukuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Antti Nikolai Keskilammi

(käytti Saksassa peitenimeä Lammi), (19.heinäkuuta 1897 Kortesjärvi –  1961 Kortesjärvi ) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Kaarle Kustaa Keskilammi ent. Harjulin ja Maria Karjanlahtinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Selma Maria Honkalan kanssa. Keskilammi työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin Saksaan 26. helmikuuta 1916. Takaisin Suomeen Keskilammi palasi sisällissodan jälkeen joulukuussa 1918 ja astui asevelvollisena armeijaan palvelukseen 27. huhtikuuta 1919 ja sijoitettiin Keski-Suomen rykmentin 9. komppaniaan. Hänet vapautettiin asevelvollisuudesta 28. kesäkuuta 1919 ja hän siirtyi työmieheksi ja maanviljelijäksi Kortesjärvelle.
K > Kaarle Jalmari Keskilammi

(käytti Saksassa ja Ruotsissa peitenimeä Lampi), (4. marraskuuta 1894 Kortesjärvi – 26. toukokuuta 1955 Fränsta) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Kaarle Kustaa Keskilammi ent. Harjulin ja Maria Karjanlahtinen. Keskilammi työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet vapautettiin palveluksesta 20. tammikuuta 1916 hänen sairautensa takia. Hän siirtyi pataljoonasta siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomen hän palasi 19. joulukuuta 1918 ja asettui Kortesjärvelle, missä hän työskenteli työmiehenä. Myöhemmin vuonna 1928 hän muutti Ruotsiin ja työskenteli siellä 
metsätyömiehenä sekä harjoitti kalanviljelyä. Hänet haudattiin Fränstaan.
K > Kaarle Keskinen

(19. kesäkuuta 1879 Jyväskylän maalaiskunta - 18. syyskuuta 1938) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Keskinen ja Leena Tiimalainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1903 Helena Vilhelmina Sohlin kanssa, josta hän erosi vuonna 1923. Keskinen työskenteli valokuvaajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 24. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Keskinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi kuormastoaliupseeriksi Vaasan krenatööripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 16. maaliskuuta 1918 niin ikään kuormastoaliupseeriksi 1. Jääkäriprikaatin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 25. toukokuuta 1918 kuormastoaliupseeriksi Jääkäritykistöprikaatin 1. patteriston esikuntaan, minkä mukana hänet siirrettiin Suomen tykistökouluun. Armeijasta hän erosi 28. syyskuuta 1918. Hän työskenteli myöhemmin armeijan elintarvevarikon tallimestarina, rakennusmestarin apulaisena rautatietöissä, yövartijana Valtion lentokonetehtaalla ja yksityisenä liikemiehenä. Hänet haudattiin Helsinkiin. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 28. syyskuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. ,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Henry Nikolai Keskitalo

(14. syyskuuta 1896 Lumijoki – 2. joulukuuta 1949) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat torppari Jaakko Keskitalo ja Greeta Sofia Takalo. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Anna Elina Lukkarilan kanssa. Keskitalo kävi kansakoulun ja työskenteli maatyöläisenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 11. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa, josta hänet lähetettiin Altonan työosastoon 23. marraskuuta 1916 ja laskettiin myöhemmin siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Keskitalo palasi sisällissodan jälkeen 1. elokuuta 1918 ja astui koulutusaliupseerina Suomen armeijan palvelukseen Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan 9. syyskuuta 1918. Armeijasta hän erosi 20. syyskuuta 1919 ja siirtyi 1. joulukuuta 1919 alkaen poliisikonstaapeliksi ensin Ouluun ja myöhemmin Viipuriin ja Kemiin. Siikajoen nimismiespiirin poliisikonstaapeliksi hänet nimitettiin 23. joulukuuta 1926. Keskitalo toimi sotien aikana edelleen vanhempana poliisikonstaapelina ja sotien jälkeen vanhempana poliisikonstaapelina Saloisten nimismiespiirissä vuoteen 1949 saakka. Hänet haudattiin Siikajoelle. Opinnot: Poliisikoulukurssin hän kävi vuonna 1924 ja etsivien poliisien erikoiskurssin vuonna 1925. Ylennykset: Korpraali 9. syyskuuta 1918, Alikersantti 31. joulukuuta 1918, Kersantti 1. huhtikuuta 1919. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali.
Antti Kesti
K > Assar Kesälahti

(15. huhtikuuta 1895 Kuolajärvi – 1921) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Olli Fredrik Kesälahti ja Liisa Ulkuniemi. Kesälahti työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 8. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin rintamakomennuksensa jälkeen pataljoonan 3. komppaniaan 4. elokuuta 1917. Pataljoonasta hän erosi 12. helmikuuta 1918. Takaisin Suomeen Kesälahti palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 21. tammikuuta 1919 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een, Rykmentti tunnettiin myöhemmin nimellä Viipurin rykmentti. Hän toimi koulutusaliupseerina 2. komppaniassa, mutta poistettiin armeijan rullista 29. maaliskuuta 1919 hänen siirryttyään Venäjälle, missä hän asusteli Pietarissa ja Itä-Karjalassa ja varmentamattomien tietojen mukaan hän olisi kuollut vuonna 1921 Petroskoissa.
Juho Julius Keto
K > Vilho Valdemar Kiialainen

(10. helmikuuta 1889 Helsinki - 3. maaliskuuta 1964) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat muurari Anders Vilhelm Kiialainen ja Emilia Herttanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna vasta 1922 Olga Paasikosken kanssa. Kiialainen kävi kansakoulun ja työskenteli kirjaltajana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 19. tammikuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918 ja toimi sen jälkeen kirjaltajana eri kirjapainoissa. Hänet haudattiin Honkanummen hautausmaahan.
K > Frans Kiiskilä

(s. 10. lokakuuta 1894 Haapajärvi) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Esa Kiiskilä ja Kaisa Kontio. Kiiskilä työskenteli räätälinä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. huhtikuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin 15. toukokuuta 1916 ja komennettiin myöhemmin Altonan työosastoon. Takaisin Suomen hän palasi 28. tammikuuta 1919 ja toimi sen jälkeen metsätöissä. Hän muutti vuonna 1922 Venäjälle, missä hän kävi punaupseerikurssin saatujen tietojen mukaan. Hänen myöhemmistä elämänvaiheistaan ei ole tietoa.
Johannes Matias Ilmari Kiljunen
K > Karl Albert Kilvio ent. Klink

(23. huhtikuuta 1896 Porvoo – 13. toukokuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat tehtailija Karl August Klink ja Alma Ulrika Clouberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Lyyli Helmi Katarina Prokkolan kanssa. Kilvio kävi Porvoon suomalaisesta yhteiskoulun, mistä hän erosi toiselta luokalta ja siirtyi työskentelemään Porvooseen isänsä liikkeeseen, mistä hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kilvio saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa. Kilvio palveli sisällissodan jälkeen 2. Jääkärirykmentissä (tunnettiin myöhemmin nimellä Porin jalkaväkirykmentti 2). Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 6. komppaniassa ja 5. elokuuta 1918 alkaen 2. pataljoonan muonitusmestarina. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi isänsä perustaman makkaratehtaan hoitajaksi. Kilvio osallistui talvisotaan ja jatkosotaan siviilityönsä ohella väestönsuojelutehtäviin. Hänet haudattiin Ouluun. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916, Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli huhtikuussa 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit: -  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Talvisodan muistomitali,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi, Pellervo-Seuran hopeinen ansiomerkki.
Jaakko Lauri Kinnunen
Paavo Heikki Kinnunen
Paul Kirilow myöh. Kirilo
K > Matti Kiskola ent. Rinta-Kisko

(17. helmikuuta 1894 Kurikka – 25. tammikuuta 1919) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Kiskola (Rinta-Kisko) ja Lovisa Yli-Jyvä. Kiskola kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kiskola saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 10. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa. Kiskola palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Savon jääkärirykmentti 3. Hän toimi rykmentissä 9. komppanian koulutusaliupseerina. Komppaniasta hänet laskettiin sairauslomalle 22. lokakuuta 1918 ja vapautettiin myöhemmin palveluksesta hänen sairautensa johdosta. Hän kuoli lopulta keuhkotaudin runtelemana 25. tammikuuta 1919 Kurikassa, jonne hänet myös haudattiin. Ylennykset: Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917, Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Preussin 2. lk. Rautaristi.