stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Borodinon taistelu
Varsinainen Borodinon taistelu > Taistelu Rajevskin reduttista

Kun taistelu flèche´istä oli kiivaimmillaan, aloitti varakuningas Eugène hyökkäyksen Rajevskin reduttiin. Morandin 1. jalkaväkidivisioona, François Joseph Gérardin 3. jalkaväkidivisioona ja Jean-Baptiste Broussierin 14. jalkaväkidivisioona siirtyivät ponttoonisillan kautta Kolotša-joen itäpuolelle.
Voimakkaan tykistövalmistelun jälkeen Morandin ja Broussierin jalkaväkidivisioonat etenivät, ja ranskalaisten 30. linjarykmentti, komentajanaan prikaatikenraali Charles Auguste Jean Baptiste Louis Joseph Bonamy onnistui murtautumaan sisälle reduttiin.
1. Läntisen Armeijan esikuntaupseeri, kenraalimajuri Aleksei Jermolov oli reduttin lähistöllä, ja hän kokosi komentoonsa hyökkäysyksikön, jossa oli joukkoja Ufan rykmentistä ja 18. jääkärirykmentistä. Pistinhyökkäyksellä työnnettiin ranskalaiset takaisin; samanaikaisesti hyökkäsivät myös venäläisten ratsuväki ja jalkaväkidivisioonat varakuningas Eugènen sivustoille. Hyökkäyksessä kaatui venäläisten tykistön komentaja, kenraalimajuri Aleksandr Kutaisov. Kenraali Bonamy vangittiin.
Rajevskin reduttiin piti tehdä uusi hyökkäys, mutta Platovin ja Uvarovin ratsuväkien isku Napoleonin sivustaan viivästytti hyökkäystä Rajevskin reduttiin kahdella tunnilla. Hetken aikana 1. Läntisen Armeijan komentaja De Tolly onnistuneesti siirsi Alexander Osterman-Tolstoin IV jalkaväkiarmeijakunnan Reduttin puolustukseen.
Napoleon keskitti 170 tykkiä ampumaan Rajevskin reduttiin ja sen vieressä olevaan venäläisten ratsastavaan patteriin. Kello 14.00 Morandin, Gérardin ja Broussierin divisioonat kevyen ratsuväkeen tukemana suorittavat uuden massiivisen rintamahyökkäyksen. Venäläiset lähettivät reduttiin avuksi kenraalimajuri Pjotr Lihatševin 24. jalkaväkidivisioonan.
Kenraali Montbrun kuoli, ja II ratsuväkiarmeijakunnan komentajaksi nimitettiin divisioonankenraali Auguste-Jean-Gabriel de Caulaincourt. Ranskalaiset pääsivät lähelle venäläisten tykkejä, ja tykeillä käytiin lähitaistelua. Caulaincourt antoi kyrassieereille hyökkäyskäskyn. Samanaikaisesti ranskalaisten tykistö tulitti hyökkäykseen valmistautuvia venäläisiä.
Caulaincourt onnistui murtautumaan reduttiin avoimesta takaosasta, mutta kuoli musketöörien luodeista. Kenraali Thielmann hyökkäsi tämän jälkeen kahdeksan saksilaisen ja kahden puolalaisen ratsuväkieskadroonan kanssa samasta paikasta sisään upseerien ja aliupseerien pakottaessa hevosensa tunkeutumaan sisään reduttin ampuma-aukoista. Rajevskin reduttiin kaatui lähes kaikki venäläisten 24. jalkaväkidivisioonan miehet, ja kaikki venäläiset tykkimiehet kaatuivat tykkiensä viereen. Ranskalaiset ottivat kenraali Lihatševin vangiksi. Ranskalaisia kyrassieereja kaatui reduttin valtauksessa 1 000.
Varsinainen Borodinon taistelu > Platovin ja Uvarovin ratsuväkien isku

Kutuzov antoi luvan Platovin ja Uvarovin ratsuväkien iskulle Napoleonin selustaan vasemmalta kiertäen. Platovin ja Uvarovin ratsuväkien iskuilla ei ollut varsinaista suunnitelmaa, ja kyseessä lienee ollut harhautushyökkäys. Uvarovilla oli 28 eskadroonaa, 12 tykkiä ja 2 500 ratsastajaa ja Platovilla 8 rykmenttiä. Uvarov ylitti Kolotša-joen Malojen kylän kohdalta ja Platov hieman pohjoisempana. Ylitettyään Voina-joen Uvarov kohtasi ranskalaisten 84. linjarykmentin sekä prikaatikenraali Philippe Antoine d'Ornanon baijerilaista ja italialaista kevyttä ratsuväkeä.
Varakuningas Eugène joutui keskeyttämään Rajevskin reduttin hyökkäysvalmistelut kahdeksi tunniksi Platovin ja Uvarovin ilmaannuttua hänen puolustusalueelleen ja lähelle huoltoreittiä ja Napoleonin päämajaa. Varakuningas Eugènen oli pakko keskittyä vastahyökkäykseen. Ranskalaiset työnsivät Platovin ja Uvarovin nopeasti takaisin. Venäläiset pitivät iskua epäonnistuneena, mutta ranskalaisten mielestä isku oli eräs taistelun tärkeistä hyökkäyksistä.
Varsinainen Borodinon taistelu > Utitsan alueen taistelut

Utitsan kylä oli venäläisten joukkojen rintaman eteläosassa vanhan Smolenskin tien varrella. Alue on vaikeakulkuista maastoa soineen ja metsikköineen. Shervardinon reduttin joutuessa ranskalaisille Utitsan alue muodostui vaaralliseksi sivustahyökkäyksen kohteeksi.
Puolalaiset saapuivat asemiinsa aikaisin aamulla. Tutškov oli jo lähettänyt 3. jalkaväkidivisioonan Bagrationin vahvistukseksi. Kuusi venäläistä krenatöörirykmenttiä ja kuusi jääkärirykmenttiä oli puolalaisia vastassa. Joukot oli laitettu ketjuun Utitsan kukkulalta Bagrationin flèche´ille. Kukkulan luona oli lisäksi 4 000 miliisiä aseistettuna kirvein ja heinähangoin.
Tutškov torjui Poniatowskin hyökkäyksen Utitsan kylään. Junotin avustuksella ranskalaiset pääsivät Utitsaan, jonka venäläiset olivat sytyttäneet tuleen. Junot jatkoi flèche´ille ja Poniatowski lähes onnistui katkaisemaan Tutškovin puolustusjoukot kahtia.
Baggovut tuli vahvistamaan sivustaa tuoden 17. jalkaväkidivisioonan ja tykistöä. Tutškov lähti vastahyökkäykseen Pavlovskin rykmentin kanssa. Kukkula saatiin takaisin venäläisille. Tutškov haavoittuu kuolettavasti, ja Baggovut otti rintaman komentajuuden.
Poniatowski aloitti tykistövalmistelun. Puolalaiset etenivät Utitsan kukkulalle pohjoispuolelta ja kohtasivat neljä jalkaväkirykmenttiä ja miliisit. Baggovutin vastahyökkäyksen suoritti Karpovin kasakat. Kasakat onnistuivat pysäyttää puolalaiset, mutta pohjoispuolen sivusta jäi avoimeksi, mikä pakotti Baggovutin vetäytymään. Molemmat taistelun osapuolet asettuivat puolustusasemiin.
Varsinainen Borodinon taistelu > Yhteenveto ja lopputulema

Kuultuaan Rajevskin reduttin valtaamisesta Napoleon lähti katsomaan linjoja. Noin kello 18.00 aikaan illalla venäläiset olivat asemissaan, joihin he olivat vetäytyneet. Kutuzov oli määrännyt kaartin asemiin ja ranskalaisten tykistökään ei saanut heitä siirtymään paikaltaan.
Napoleonin Grande Armée eteni taistelun aikana 2,5 kilometriä. Se sai haltuunsa tärkeimmät taistelupaikat, ja sillä oli hyvät asemat. Voiton hinta oli liian kova, jotta Napoleon olisi voinut jatkaa taistelua.
Venäjän armeija vetäytyi taaksepäin, ja Kutuzov suunnitteli hyökkäystä seuraavaksi päiväksi, mutta kuultuaan tappiomäärät, hän totesi taistelun turhaksi ja aloitti vetäytymisen Možaiskin kautta. Kutuzov tiesi antaneensa kovan iskun Napoleonille. Hän luovutti Moskovan ranskalaisille, mutta säilytti armeijansa taistelukykyisenä. Kutuzov ylennettiin 11. syyskuuta 1812 (J: 30. elokuuta) kenraalisotamarsalkaksi.
Vaikka Napoleon marssi Moskovaan, hän joutui perääntymään sieltä loppusyksystä, ja sotaretken lopussa lähes koko Grande Armée oli tuhoutunut.
Huomioita

↑  Tärkeimmät liittoon kuuluneet valtiot olivat Baden, Baijeri, Hessen-Darmstadt, Nassau ja Württemberg.
↑  Huomioitavaksi, että tähän aikaan ei ollut virallista lippua, trikolori oli sotilaitten varustuksissa ja kaksoiskotka edusti keisarin virallista valtiosymbolia.
↑  puolisotilaallisesti järjestetty joukko.
↑  Вильманстрандский 86-й пехотный полк (Wilmanstrandin 86. jalkaväkirykmentti).
↑  Лейб-гвардии Кексгольмский Императора Австрийского полк (Itävallan keisarin Kexholmin henkikaartirykmentti).
↑  Лейб-гвардии Финляндский полк (Suomen henkikaartirykmentti).
↑   Bagrationin flèche´t koostuivat kahdesta lunettesta ja yhdestä redanista. Lunettet rakennettiin aluksi puolikuunmuotoisiksi ulkovarustuksiksi, aikaa myöten katsottiin tarpeelliseksi vahvistaa lunetteja, ja kun niihin lisättiin isot sivustat, niitä kutsuttiin nimellä ’redan’. Redan on ravelliinin tapainen V-muotoinen takaa avoin linnoite, jossa kärki osoittaa hyökkäyssuuntaa kohti.
↑  57th Regiment d'Infanterie de Ligne ”le Terible”.
↑  Alkuperäinen taulukko on venäjänkielisellä Wikipedia-sivustolla.
↑  2-го сводно-гренадерской дивизии (2. vaapaehtoinen krenatööridivisioona).
↑  18-й егерский полк (18. jääkärirykmentti).
↑  Павловский лейб-гвардии полк (Pavlovskin henkivartijarykmentti).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvaus Shervadinon taistelusta (englanniksi)
Kuvaus Borodinon panoramasta (englanniksi)
Ranskalaisten ja venäläisten joukkojen taistelujärjestys (englanniksi)
Yksityiskohtainen kuvaus Borodinon taisteluista (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Maalaus: Vasili Vereštšagin: Napoleon Borodinossa.
86. Lappeenrannan jalkaväkirykmentti asetti muistolaatan vuonna 1912 Borodinon taistelun 100-vuotisjuhlien yhteydessä omille sankareilleen.
Redan = redutti ja flèche esimerkit
Taistelukenttä aamulla klo 06.30
Tilanne aamupäivällä kello 9.30
Taistelukenttä illalla kello 16.00
Käännös suomeksi
Mari Mörö

Mari Mörö (s. 13. marraskuuta 1963 Mikkeli) on suomalainen kirjailija. Pitkän kuunnelma- ja nuortenkirjailijauran jälkeen romaani Kiltin yön lahjat (1998) herätti paljon huomiota. Romaani kertoo yksinhuoltajan omatoimisesta lapsesta tragikomedian keinoin. Kiltin yön lahjat oli ilmestymisvuonnaan Finlandia-palkintoehdokkaana ja sai Runeberg-palkinnon vuonna 1999. Romaani oli arvostelumenestys, ja sen aihepiiri on edelleen ajankohtainen.
Ura

Mari Mörö on toiminut pitkään luovan kirjoittamisen opettajana ja sanataideohjaajana muun muassa Helsingin yliopistossa, Taideteollisessa korkeakoulussa ja Tampereen yliopistossa. Hän toimii luovan kirjoittamisen ohjaajana ja hänellä on oma, verkossa toimiva kirjoittajakoulu. . Hänen ohjauksessaan ovat olleet esimerkiksi Tuomas Kyrö, Karo Hämäläinen, Pekka Manninen, Pekka Huotari, Asko Jaakonaho ja Mari Pyy.
Mörö on toiminut kuunnelmakäsikirjoittajana, script editorina ja dramaturgina Yleisradiossa 1995–2005 ja ideoinut lukuisia radio-ohjelmasarjoja.
Myöntäessään Mörölle tunnustuspalkinnon vuonna 2008 WSOY esitti perusteluina muun muassa monipuolisuuden ja nopeakäänteisen kerronnan taitamisen. Monipuolisuuttaan kirjallisella kentällä ja muualla Mörö on kuvannut näin: "Kirjoitustyöt ovat kohdallani teoskentelua, sitä ei pidä sotkea teeskentelyyn. Syttymistä ja innostumista – ja tekemistä, alttiutta innostua."
Mari Mörön kustantaja on vuodesta 2010 alkaen Teos. Kirjailijan muita kustantajia ovat Kirjapaja, Minerva, Lasten Keskus, Minerva, Tammi ja WSOY.
Eri sanoma- ja aikakauslehtien pakinoitsijana/koluministina Mörö toiminut vuodesta 1984.
Ura > Yksityiselämä

Kirjailija asuu Etelä-Savossa Mörönperällä ja osan vuodesta Vancouverinsaarella Kanadassa.
Hän on tunnettu intohimoisesta puutarhaharrastuksestaan ja alaan liittyvistä, humoristisista kirjoistaan. Hän on toiminut muun muassa Kotipuutarha-lehden ja Helsingin Sanomien puutarhakolumnistina, ja tehnyt aihepiiriin liittyviä ohjelmia Yleisradiolle sekä julkaissut Vapaasti versoo -blogia. Puutarha-aiheinen pakinointi on saanut vauhtia myös brittiläisestä garden writing -perinteestä. Harrastuksesta rakentuu filosofinen asenne, jossa korostuvat kärsivällisyys, pitkäjänteisyys, huumori ja tappioiden hyväksyminen.
Kirjat

Siivet, WSOY 1992 (novellikokoelma)
Tulimaan metro, WSOY 1995 (nuorten romaani)
Kolmen ruudun kalifi, WSOY 1996 (Tulimaan metron jatko-osa)
Vesipajatso, WSOY 1997 (novellikokoelma)
Sakun lintukesä, WSOY 1998
Kiltin yön lahjat.  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23010-3  (romaani)
Äkkihäly, Tammi 1999
Joeliinan hupaduurit, Tammi 1999 (yhdessä Kati Kinnusen kanssa)
Joeliinan karavaanikomppi, Tammi 2000
Hikeä ja hiiripolkkaa, Joeliina, Tammi 2000
Lyhyttä tavaraa, WSOY 2000 (pakinakokoelma)
Pulukeikka, WSOY 2000 (romaani)
Neliveto, Tammi 2001 (Vihreä Varis -sarja)
Pyryhattu ja Viimapää, Tammi 2002 (kuvitus Christel Rönns)
Natsapartio, WSOY 2002 (romaani)
Toivomuskaivo, Tammi 2004
Miten puhua naiselle, Kirjapaja 2005
Patentti-Arvi, Tammi 2005
Kärpäsen koulu, WSOY 2005 (romaani)
Arvi ja pulpuraattori, Tammi 2006
Melkein kaikki itää, Kirjapaja 2006 (garden writing)
Hyvää tietä hyssymaahan, Kirjapaja 2006 (lasten runoja)
Kärrykoti kullan kallis, Tammi 2006
Jutta ja Julius puutarhan parissa, Puutarhaliitto 2007 (kuvitus Marjo Nygård)
Nuuka, pihi, itara, Dynamo 2007 (Limited edition)
Helokki ja hiirenvirna, Kirjapaja 2008 (kuvitus Marjo Nygård)
Parhaat päiväni pihalla, Kirjapaja 2008 (garden writing)
Ihan sopiva maailma, Lasten Keskus 2008 (kuvitus Marjo Nygård)
Paikkaa ja mieltä, WSOY 2008 (romaani)
Surunappi, Sylva ry 2009 (lastenkirja)
Kuuri, WSOY 2009 (romaani)
Vapaasti versoo, Kirjapaja 2010 (garden writing)
Aasin kosto, Vakka ja Kansi 2011 (minidekkari, osa Dekkariboksi Lipas 1 -julkaisua, yhdessä Tapani Baggen, Kari Häkämiehen, Harri Nykäsen, Markku Ropposen ja Jarkko Sipilän kanssa)
Touhutarha, Kirjapaja 2011 (kuvitus Marjo Nygård)
Markan Possu, Vakka ja Kansi 2011 (lasten kuvakirja Pentti Rasinkankaan laulun pohjalta, kuvitus Virpi Talvitie)
Paratiisi, Minerva 2011 (kuvat Petri Volanen)
Sydämestä sinulle, Minerva 2012 (kuvitus Minna Immonen)
Kukkasuutarin sielu, Parafraasi 2015 (garden writing, kuvitus Mari Mörö)
Kukkanuottasilla,Teos 2018 (garden writing, kuvitus Mari Mörö)
Hajavalo, Teos 2018 (romaani)
Tuhannenkymmentä perhosta, Teos 2020 (lasten runokirja)
Kukkasillaan, Teos 2020 (garden writing, kuvitus Mari Mörö)
Vapaammin versoo, Teos 2021 (garden writing)
Elonsaatto, Teos 2023 (romaani)
Palkinnot ja tunnustukset

Savonia-ehdokas 2010
Savonia-ehdokas 2009
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2008
Savonia-ehdokas 2008
Savonia-ehdokas 2006
Lasten LukuVarkaus -ehdokas 2002
Mikkeli-palkinto 2001
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokas 2000
Etelä-Savon taidepalkinto 1999
Runeberg-palkinto 1999
Olvi-palkintoehdokas 1998
Savonia-ehdokas 1998
Finlandia-palkintoehdokas 1998
Arvid Lydecken -palkinto 1998
Taiteen Nuori Suomi -palkinto 1999
Suomen Kulttuurirahaston kulttuuripalkinto (Etelä-Savon rahasto) 2018
Kirjallisuutta

Jussi Ojajärvi: Supermarketin valossa: Kapitalismi, subjekti ja minuus Mari Mörön romaanissa Kiltin yön lahjat ja Juha Seppälän novellissa "Supermarket". Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2006.
Pekka Tarkka: Suomalaisia nykykirjailijoita. Otava 2002.
Jukka Halme & Vesa Sisättö: Kotimaisia pakinoitsijoita, Avain 2013
Ismo Loivamaa: Kotimaisia lasten- ja nuortenkirjailjoita, BTJ 2001
Aiheesta muualla

Mari Mörön verkkosivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  IdRef
Dominikaanisen tasavallan jalkapallomaajoukkue

Dominikaanisen tasavallan jalkapallomaajoukkue on Dominikaanisen tasavallan jalkapallon A-maajoukkue, joka edustaa maata virallisissa maaotteluissa. Se pelaa maan jalkapalloliiton Federación Dominicana de Fútbolin alaisuudessa. Maan jalkapalloliitto kuuluu CONCACAF:iin eli Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliittoon ja maajoukkue pelaa CONCACAFin MM-karsintalohkossa. Maan jalkapalloliito perustettiin vuonna 1953 ja hyväksyttiin FIFAn jäseneksi 1959.
Dominikaaninen tasavalta oli ensimmäisen kerran mukana MM-karsinnoissa vuoden 1978 lopputurnaukseen. CONCACAFin vuoden 1977 mestaruuskilpailut toimivat samalla MM-karsintana. Dominikaaninen tasavalta ei päässyt mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen vaan hävisi alkukarsinnoissa Haitille. Molemmat osaottelut päättyivät 3-0 Haitin voittoon ja karsinnat olivat ohi. Tämänkin jälkeen joukkueen esitykset ovat olleet suhteellisen vaatimattomia: Dominikaanisen tasavallan joukkueurheilu on vahvasti keskittynyt muihin urheilulajeihin kuten baseballiin, koripalloon ja lentopalloon.
Brasilian vuoden 2014 maailmanmestaruuskisoihin valmitauduttaessa Dominikaanisen tasavallan jalkapallojoukkue pelasi kuitenkin voittaen alkukarsinnassa Anguillan jalkapallomaajoukkueen yhteismaalein 6–0 selviytyen toiselle karsintakierrokselle samaan lohkoon El Salvadorin, Surinamen ja Caymansaarten joukkueiden kanssa, jossa hävisi vain jatkoon päässeelle El Salvadorille kahdesti yhdellä maalilla.
Tunnetuin Dominikaanisen tasavallan jalkapalloilija on kenties Víctor Núñez, joka kuitenkin nykyisin edustaa Costa Ricaa.
Anoppi on pahin

| Anoppi on pahin> Monster-in-Law |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Luketic
Käsikirjoittaja:  Anya Kochoff
Tuottaja:  Chris Bender
Säveltäjä:  David Newman
Kuvaaja:  Russell Carpenter
Pääosat:   Jennifer Lopez  Jane Fonda  Michael Vartan  Wanda Sykes  Monet Mazur  Elaine Stritch 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anoppi on pahin (Monster-in-Law) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Robert Luketicin ohjaama romanttinen komedia, jonka pääosissa nähdään Jennifer Lopez, Jane Fonda, Michael Vartan, Wanda Sykes, Monet Mazur ja Elaine Stritch.
Juoni

Pätkätöillä elävä köyhä mutta kaunis nuori nainen törmää komeaan kirurgiin. He rakastuvat toisiinsa, ja pian tyttöä viedään kirurgiakin varakkaamman kirurgin äidin katsastettavaksi. Tämä on saattanut hautaan neljä rikasta aviomiestä ja juontanut television keskusteluohjelmaa kunnes menetti työnsä nuoremmalle haastajalle. Hermoparantolasta kotiutunut anoppiehdokas alkaa tehdä kaikkensa erottaakseen poikansa köyhästä tytöstä.
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskulan mukaan elokuva nauraa sydämettömästi naisten ikäerosta johtuville, usein epäoleellisille vastakohtaisuuksille, vaikka toisaalta ylistää amerikkalaisen demokratiaa siitä, että on sallittua avioitua yli säätyrajojen.
Aiheesta muualla

Anoppi on pahin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Wo hao xihuan ni

| Wo hao xihuan ni> 我好喜欢你 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  45 min
Pääosissa:   Shen Yue  Jerry Yan 
Alkuperämaa:   Kiina
Verkko:   Youku
Esitetty:  3. elokuuta 2020 – 3. syyskuuta 2020
Jaksoja:  34
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Youku
Aiheesta muualla
IMDb
Wo hao xihuan ni (kiin.: 我好喜欢你; pinyin: Wǒ Hǎo Xǐ Huān Nǐ, engl. Count Your Lucky Stars) on Youkun esittämä kiinalainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Shen Yue ja Jerry Yan.
Aiheesta muualla

IMDb
Captain EO

| Captain EO |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:  Rusty Lemorande
Tuottaja:  Rusty Lemorande, George Lucas
Säveltäjä:  Michael Jackson, James Horner
Kuvaaja:  Peter Anderson
Leikkaaja:  Lisa Fruchtman
Pääosat:  Michael Jackson, Anjelica Huston, Dick Shawn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures Lucasfilm
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Kesto:  17 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  23 700 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Captain EO on Francis Ford Coppolan ohjaama 3D-tieteiselokuva, jonka pääosassa nähdään poptähti Michael Jackson. Elokuvaa esitettiin Disneyn huvipuistoissa vuodesta 1986 aina 1990-luvun loppuun asti. Jacksonin kuoltua elokuvaa alettiin uudelleen esittää vuonna 2010.
Musiikki

Elokuvassa kuullaan kaksi uutta kappaletta. Ensimmäinen on varhainen versio kappaleesta "Another Part of Me", joka myöhemmin miksattiin uudelleen Jacksonin vuonna 1987 julkaistulle Bad-albumille. Kappale julkaistiin singlenä vuonna 1988. Toinen elokuvassa kuultavista kappaleista on "We Are Here to Change the World", joka julkaistiin virallisesti vasta vuonna 2004 The Ultimate Collection -kokoelmaboksin mukana.
Aiheesta muualla

Captain EO Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Adolf Kasimir Aminoff

Adolf Kasimir (Casimir) Aminoff (24. tammikuuta 1846 Mietoinen – 27. joulukuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, upseeri ja valtiopäivämies.
Perhe

Aminoffin vanhemmat olivat eversti Alexander Aminoff ja Fredrika Charlotta Maria af Forselles. Aminoff avioitui Olga Aleksandrovna Heirothin kanssa vuonna 1874. Pariskunta sai neljä lasta: Alexanderin, Wladimirin, Paulin ja Olga Fredrika Emilia Sofian. Aminoffin isoisä oli kreivi Johan Fredrik Aminoff.
Ura

Aminoff valmistui kadetiksi Haminan kadettikoulusta vuonna 1857. Hänestä tuli paaši Keisarin paašikoulussa Pietarissa vuonna 1862 ja kamaripaaši vuonna 1863. Aminoff  ylennettiin vänrikiksi vuonna 1864 ja hänet siirrettiin Venäjän keisarillisen kaartin rakuunarykmenttiin. Aminoff ylennettiin luutnantiksi vuonna 1868.
Aminoff toimi Suomen kenraalikuvernööri Nikolai Adlerbergin adjutanttina ja hevosmestarina vuodesta 1872. Hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1873.
Aminoff toimi Suomen sotilaspiirin vanhempana adjutanttina vuodesta 1876 ja hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1879.
Aminoff toimi Suomen kenraalikuvernöörin kanslian sotilasasioista vastaavana adjutanttina vuodesta 1880. Hänet siirrettiin Henkikaartin Suomen Tarkk’ampujapataljoonaan vuonna 1881.
Sotapalveluksesta hän sai eron everstinä 1902.
Aminoff oli aatelissäädyn edustaja valtiopäivillä 1885 ja 1888.
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan risti (1876)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan risti (1884)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan risti (1892)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan risti (1895)
Viro – Tuulten pieksämä maa

Viro – Tuulten pieksämä maa (vir. Tuulepealne maa) on virolainen ja myös pääosin viron kielellä esitetty 12-osainen draamasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat ajalle ensimmäisestä maailmansodasta toiseen maailmansotaan. Sarja esitettiin keväällä 2010 Yle Teemalla ja joulun aikaan 2010 suomeksi tekstitettynä. Sarja on kuvattu vuonna 2008. Vuonna 2013 sarjalle tehtiin jatkoa yhden jakson verran ja siinä tapahtumat sijoittuvat toisen maailmansodan loppuvaiheille. Sarjan tunnuskappaleena toimii Metsatöll-yhtyeen esittämä ”Oma laulu ei leia ma üles”.
Sarjan on ohjannut on Ain Prosa ja sen käsikirjoittajina toimivat Mihkel Ulman ja Lauri Vahtre. Pääosassa esiintyy Rasmus Kaljujärv.
Juoni

Sarjan päähenkilö on rannikolla Haapsalun seudulla asuva Toomas Roo, jonka isän palaaminen ensimmäisestä maailmansodasta tsaarin Venäjän armeijassa haavoittuneena on alku sarjalle. Sarjaan sisältyy paljon historiallisia aineksia Viron itsenäisyyden ajalta ja siinä käsitellään tunnetuimpia Viron 1900-luvun poliitikkoja aina Konstantin Pätsistä alkaen. Sarjassa esitetään viihteellisestikin paljon sellaista aineistoa, joka ei välttämättä ole tuttua kuin maan asukkaille. Toomas Roon opiskelua, perhe-elämää, enemmän tai vähemmän luotettavia ystäviä ja itsenäisten naisten merkitystä ei ole unohdettu. Sarjan lähtökohtana on Viron hyväosaisten näkökulma, mutta myös monenlaiset kaksinaismoralistiset toimet itsenäisyyskysymyksessä tulevat esitellyiksi. Toomas Roon ja eräiden ystävien päätyminen metsäveljiksi tai emigranteiksi sekä toisten passittaminen Siperiaan tulee hyvin perustelluksi, vaikka perhe pääsi metsään karkuun Tooman ansiosta.
Vuoden 2013 jatko-osa-jaksossa päähenkilönä on Tooman sijaan hänen siskonpoikansa Siim Pärtel, missä hän suunnittelee yhdessä kavereidensa kanssa lähtemistä Suomeen sotimaan Neuvostoliittoa vastaan.
Aivan liian hotti

| Aivan liian hotti> She’s Out of My League |
| --- | --- |
 Elokuvan virallinen juliste
Ohjaaja:  Jim Field Smith
Käsikirjoittaja:  Sean Anders John Morris
Tuottaja:  Jimmy Miller David Householter George Gatins
Säveltäjä:  Michael Andrews
Kuvaaja:  Jim Denault
Pääosat:  Jay Baruchel Alice Eve
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures DreamWorks Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:   12. maaliskuuta 2010   11. kesäkuuta 2010
Kesto:  106 min. 
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $20,000,000 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aivan liian hotti (She’s Out of My League) on vuonna 2010 julkaistu yhdysvaltalainen romanttinen komedia. Elokuvan ohjauksesta vastaa Jim Field Smith.
Juoni

Elokuvan päähenkilö Kirk on tavallinen lentoaseman turvamiehenä työskentelevä nuori mies, joka ei ole uskoa onneaan. Vastoin kaikkia luonnonlakeja Molly, menestynyt ja järkyttävän kaunis nainen, ihastuu Kirkiin. Kirk ei pysty myöntämään tapahtunutta todeksi. Ällistyneitä ovat myös hänen ystävänsä, perheensä ja jopa hänen ex-tyttöystävänsä. Nyt hänen on keksittävä, kuinka saada suhde toimimaan, vaikka hän on ensimmäinen, joka myöntää naisen pelaavan aivan eri luokassa.