stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suviseurat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta suviseurat Wikimedia Commonsissa
Suviseurojen verkkosivu
SRKnyt Facebook
SRK Instagram
| n k Vanhoillislestadiolaisuus |
| --- | --- |
Järjestöt:  Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys Rauhanyhdistys  Sveriges Fridsföreningars Centralorganisation  Laestadian Lutheran Church  Eesti Luterlik Rahuühendus 
Suurimmat rauhanyhdistykset:  Oulun rauhanyhdistys  Alajärven rauhanyhdistys  Espoon rauhanyhdistys  Helsingin rauhanyhdistys  Jyväskylän rauhanyhdistys  Kajaanin rauhanyhdistys  Kiimingin rauhanyhdistys  Kokkolan seudun rauhanyhdistys  Kuopion ja ympäristön rauhanyhdistys  Nivalan rauhanyhdistys  Rovaniemen rauhanyhdistys  Sievin rauhanyhdistys  Tampereen rauhanyhdistys  Turun rauhanyhdistys  Ylivieskan rauhanyhdistys 
Henkilöt:  Aittakumpu  Alaranta  Hautamäki  Havas  Impiö  H. Jussila  O. Jussila  Juntunen  Kaarivaara  Kinnunen  Koukkari  Leinonen  Lepistö  Mäntylä  Reinikainen  Ryselin  Saari  Savela  Taskila  Viljanen  Voittonen 
Koulutus ja media:  Jämsän kristillinen kansanopisto  Ranuan kristillinen kansanopisto  Reisjärven kristillinen opisto  Lasten polku  Päivämies  The Shepherd’s Voice  Siionin kevät  Siionin Lähetyslehti  Suviseuraradio  The Voice of Zion 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Juhannusseurat  Maakunnalliset kesäseurat  Opistoseurat  Suviseurat  Seurakalenteri  Raamattuluokka  Siionin laulut  Sions Sånger och Psalmer  Songs and Hymns of Zion 
Puhuja saarnaa seuraväelle. Perho 2005.
Suviseurat on kansainvälinen tapahtuma. Liput kuvaavat maita, joissa SRK:lla tai sen sisarjärjestöillä on säännöllistä seuratoimintaa.
Juhlaportti vuoden 2018 suviseuroissa.
Suviseurojen juhlaportilla 2018.
Suviseurat on järjestetty usein peltoaukealla.
Mustamurkukki

| Mustamurkukki |
| --- | --- |
 Mustamurkukki (Lasaeola tristis), koiras.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Araneoidea
Heimo::  Pallohämähäkit Theridiidae
Suku::  Lasaeola
Laji::  tristis
Kaksiosainen nimi
 Lasaeola tristis  (Hahn, 1833) 
Mustamurkukki (Lasaeola tristis) on pallohämähäkkien (Theridiidae) heimoon kuuluva hämähäkki. Se saalistaa ravinnokseen muurahaisia muutamasta tahmeasta seitistä koostuvalla ansalla.
Koiraan ruumiin pituus on 2,5–3,2 mm ja naaraan 3,5–4 mm. Hämähäkin pituus mitataan ilman jalkoja.
Aiheesta muualla

araneae
british spiders
Ragna Sigurðardóttir

Ragna Sigurðardóttir vuonna 2025.
Ragnheiður ”Ragna” Sigurðardóttir (s. 10. elokuuta 1962 Reykjavík) on islantilainen kirjailija ja taiteilija. Hän opiskeli taidetta ja asui valmistumisensa jälkeen Alankomaissa ja Tanskassa ennen kuin palasi takaisin Islantiin. Vuonna 1987 hän julkaisi esikoisteoksensa nimeltä Stefnumót (”treffit”), joka sisältää hänen novellejaan ja runojaan. Sitä ovat seuranneet Fallegri en flugeldar (”kauniimpi kuin ilotulitus”, 1989) ja 27 herbergi (”27 huonetta”, 1991) sekä romaanit Borg (”kaupunki”, 1993), Skot (”laukaus”, 1997) ja Strengir (”narut”, 2000). Hänen tuotantoaan ei ole julkaistu suomeksi.
Aiheesta muualla

Lyhyt englanninkielinen historiikki Ragna Sigurðardóttirista islantilaisella kirjallisuussivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists
Syreenikiitäjä

| Syreenikiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Aitoperhoset Ditrysia
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Sphinginae
Suku::  Sphinx
Laji::  ligustri
Kaksiosainen nimi
 Sphinx ligustri  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Syreenikiitäjä Wikispeciesissä   Syreenikiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syreenikiitäjä (Sphinx ligustri) on musta- ja vaaleanpunaraitainen kiitäjäperhoslaji. Se on kookkain Suomessa vakituisesti esiintyvä perhonen ja aikuisen yksilön siipiväli saattaa olla jopa 12 cm.
Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat ruskeat ja siiven etureuna on selvästi takareunaa vaaleampi. Etusiipien kuviointi on sumeaa eikä muodosta kovin selviä kuvioita muutamia mustia, siivensuuntaisia juovia ja tummaa reunajuovaa lukuun ottamatta. Takasiivet ovat vaaleanpunaiset ja niissä on kolme tummaa poikkijuovaa. Ruumis on harmaanruskea lukuun ottamatta takaruumista, jonka pohjaväri on vaaleanpunainen ja takaruumiin poikki menee mustia raitoja. Selkäpuolella on lisäksi ruskea, ohuen mustan juovan halkaisema pitkittäisraita. Sukupuolet ovat samanvärisiä, mutta naaraat ovat koiraita kookkaampia. Siipien kärkiväli on koiraalla 85–109 mm ja naaraalla 92–120 mm. Imukärsä on lähes perhosen ruumiin pituinen.
Syreenikiitäjän toukka on kookas ja yleisväritykseltään vaalean vihreä. Toukan sivuilla on vinottaisesti kulkevia valko-violetteja raitoja ja sen peräpäässä on keltamusta piikki. Ennen koteloitumista toukan selkäpuoli muuttuu punertavaksi. Täysikasvuinen toukka voi olla yli 100 mm pitkä ja 30 mm paksu.
Syreenikiitäjällä on useita, ulkonäöltään hieman toisistaan poikkeavia alalajeja. Lisäksi Amerikoissa esiintyy samannäköisiä lähilajeja.
Levinneisyys ja lentoaika

Syreenikiitäjää esiintyy Euroopasta Etelä-Siperian kautta Keski- ja Itä-Aasiaan aina Intiaan ja Japaniin ulottuvalla vyöhykkeellä. Euroopan pohjoisimpien osien lisäksi laji puuttuu Etelä-Balkanilta ja Irlannista. Pohjois-Afrikassa sitä tavataan vain Atlasvuorten pohjoisrinteillä.
Suomessa syreenikiitäjä on suhteellisen harvinainen perhoslaji, mutta eteläisen Suomen kaupunkialueilla kanta on vahvistunut voimakkaasti. Lajin leviämistä on auttanut toukan ravintokasvien suosio puistoistutuksissa. Lentoaika on kesäkuun alusta heinäkuun puoliväliin, jolloin kiitäjän voi tavata hämärän laskeuduttua ruokailemassa mesipitoisilla kukilla. Yksittäisiä perhosia on tavattu vielä syyskuun alkuun asti, muttei ole varmaa ovatko nämä myöhästelijöitä, toisen sukupolven yksilöitä vai etelästä vaeltaneita.
Elinympäristö ja elintavat

Syreenikiitäjä on yksi ihmisestä hyötyneistä lajeista, sillä sen ravintokasveja ei saarnia lukuun ottamatta luontaisesti kasva Suomessa. Syreenikiitäjäkanta on Suomessa voimakas erityisesti kaupunkien angervo-istutuksissa ja laajoilla pientaloalueilla, joiden puutarhoissa yleensä kasvaa syreenejä ja pensasangervoja. Sen sijaan laajoilla erämaa-alueilla syreenikiitäjää ei Suomessa tavata lainkaan.
Syreenikiitäjä on yöaktiivinen laji, joka lepää päivisin pystysuorilla pinnoilla, kuten seinillä ja puunrungoilla erinomaisen suojavärinsä turvin. Helpoimmin kiitäjän tapaakin toukkana. Perhonen aktivoituu iltahämärässä ja lentää koko yön. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, mutta naaraiden lennon painottuessa selvästi iltaan, niitä tapaa valoilla harvemmin. Etelämpänä laji on tyypillisesti avoimien pensaikkomaiden asukki, mutta pohjoisempana sidottu kulttuuriympäristöihin. Syreenikiitäjä on nopea ja voimakas lentäjä, mutta sillä ei ole mainittavaa vaellustaipumusta. Aikuiset perhoset käyvät erityisen mielellään kuusamien (Lonicera) sekä likusterien (Ligustrum) mesipitoisilla kukilla.
Syreenikiitäjänaaras munii yleensä saman alueen pensaisiin, joissa se itse on toukkana elänyt. Tavallisesti naaras munii noin kymmenenkunta munaa yhteen pensaaseen, mutta toukiksi asti niistä selviytyy yleensä vain muutama. Munia on munittavana jopa pari sataa. Yksi naaras saattaakin munia munansa yli kahteenkymmeneen pensaaseen ja munintalennoilla se käy ahkerasti kukilla juomassa mettä. Muninta kestää viikosta kolmeen.
Toukilla kestää kasvaa täyteen kokoon noin puolitoista kuukautta. Koostaan huolimatta vihreitä toukkia on vaikea huomata pensaista, sillä suojaväri hävittää oksiston alapinnoilla lepäävän toukan hahmon hyvin ja toukat ovat aktiivisia lähinnä öisin. Vasta koteloitumispaikkaa etsiessään elokuun puolenvälin tienoilla tai syyskuun alussa punertavan sävyn saaneita toukkia näkee vaeltelemassa etsien sopivaa talvehtimispaikkaa. Perhonen talvehtii kotelona, noin 10 cm:n syvyydessä maan alla. Kotelo voi talvehtia kaksikin kertaa.
Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen monia lehtipuita ja pensaita, erityisesti syreenejä (Syringa), pensasangervoja (Spiraea) ja amerikanlumimarjaa (Symphoricarpus albus).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Syreenikiitäjä
Kujala, Tapio : Selkärangatonta menoa: Pulleita toukkia – 7. Syreenikiitäjä (Sphinx ligustri). Suomen Luonto. 29.8.2020.
Puranen, H.: Syreenikiitäjä (Sphinx ligustri) (Harrastajan sivu)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q163794  Wikispecies: Sphinx ligustri  BioLib: 51177  BOLD: 75232  CoL: 4Z24Q  EoL: 506504  EPPO: SPHXLI  EUNIS: 306963  Fauna Europaea: 443872  Fauna Europaea (new): 17b35dc4-0708-4436-8288-f7bcc57e510b  GBIF: 5124143  iNaturalist: 362591  IRMNG: 11232790  LepIndex: 53679  LoB: 4817  MaBENA: SphinxLigus  NBN: NHMSYS0021143835  NCBI: 470732  Observation.org: 1645  Laji.fi: MX.61473 
Syreenikiitäjän toukka.
Symbolismi

Carlos Schwabe, Kuolema ja haudankaivaja, 1890-luku, yksityiskohta.
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Symbolismi oli 1800-luvun loppupuolen Ranskassa ja Belgiassa alkunsa saanut, ihmisen sisäistä elämää kuvannut taidesuuntaus, joka vaikutti kuvataiteissa, kirjallisuudessa ja teatterissa ja jolle oli ominaista symbolien käyttö. Kuvataiteissa symbolismi oli vastareaktio realismille ja naturalismille sekä impressionismille, jotka vaativat todellisuuden kuvaamista ”sellaisena kuin se on”. Symbolismin mukaan taiteen tehtävänä oli sen sijaan pyrkiä kuvaamaan näkyvän maailman taakse kätkeytyviä alitajuisia näkyjä ja mielikuvia. Läheinen käsite symbolismille on syntetismi. Yleensä symbolismilla tarkoitetaan taiteen aatteellista sisältöä, syntetismi puolestaan viittaa teosten muotokieleen, esimerkiksi maalaustaiteessa tietynlaiseen maalaustapaan. Usein symbolistinen sisältö ja syntetistinen muoto kohtaavat samassa teoksessa.
Historia ja esikuvat

Symbolismin on katsottu saaneen alkunsa runoilija Jean Moréasin Le Figaro -lehden kirjallisuusliitteessä 18. syyskuuta 1886 julkaisemasta Symbolismin manifestista. Toisaalta Charles Baudelaire oli julkaissut runokokoelmansa Pahan kukkia jo vuonna 1857, ja tämä teos puolestaan vaikutti voimakkaasti symbolismin edeltäjien Paul Verlainen ja Arthur Rimbaudin teoksiin. Maalaustaiteessa symbolistit omaksuivat lähtökohdikseen symbolististen runoilijoiden sekä kirjallisuuskriitikoiden ajatukset ja kapinoivat samalla realismin ja impressionimin ihanteita vastaan. Symbolistiset maalarit suosivat aiheinaan fantasiaa ja mielikuvitusta. Taidekriitikko Albert Aurier määritteli symbolismin periaatteet maalaustaiteessa vuonna 1891 Mercure de France -aikakauslehdessä julkaistussa artikkelissa.
Ranskasta uusi taidesuuntaus levisi pian muualle, muun muassa Pohjoismaihin. Symbolismiin liittyvä syntetismi sai puolestaan alkunsa Bretagnen Pont-Avenissa 1880-luvun jälkipuolella työskennelleen taiteilijaryhmän piirissä.
Mystiikka ja filosofia olivat symbolismille tärkeitä inspiraation lähteitä. Symbolisteihin vaikuttivat vahvasti muun muassa Nietschen yli-ihmisoppi, spiritismi, platonismi, teosofia ja okkultismi. Esikuvia olivat teosofi Helena Blavatsky, okkultisti ja mystikko Emanuel Swedenborg sekä ruusuristiläisyys. Myös romantiikan ajan taiteesta omaksuttiin vaikutteita. Syntetismin muotokielen kehitykseen vaikuttivat erityisesti japanilaiset puupiirrokset, keskiaikaiset lasimaalaukset, eri maiden kansantaide sekä cloisonné, vanha metalliesineiden koristelumenetelmä.
Symbolismi kuvataiteissa

Symbolistisessa taiteessa todellisuusilluusiota tärkeämpää oli oikean tunnelman herättäminen. Sille olivat ominaisia kuvasymbolit ja tunnekylläinen väriskaala. Tunnettuja symbolistisia kuvataiteilijoita olivat muun muassa Pierre Puvis de Chavannes, Paul Gauguin, Arnold Böcklin, Auguste Rodin ja Gustav Vigeland. Symbolismi jatkoi romantiikan ”tummempaa” perinnettä, mutta oli kurinalaisempaa ja harkitumpaa kuin kiihkeä ja kapinallinen romantiikka. Symbolistit olivat kiinnostuneet ihmisen sielunelämästä, mielikuvituksesta ja unista ja uskoivat, että ”suurten totuuksien” lähestyminen vaatii epäsuoria keinoja, kuten voimakkaasti vaikuttavia symboleja ja metaforia. Symbolismi vaikutti huomattavasti modernismin syntyyn.
Syntetistisen maalaustavan ominaispiirteitä puolestaan olivat yksinkertaistaminen, ääriviivan korostaminen ja lisäksi usein värien rajoittaminen väriympyrän perusväreihin. Litteistä, selkeästi rajatuista väripinnoista koostuvia teoksia pyrittiin maalaamaan ulkomuistista, tiivistäen niihin luonnosta tehtyjä havaintoja.
Symbolismin varsinainen kuvataiteellinen vastine kirjalliselle symbolismille oli lähtöisin Paul Gauguinilta, jonka mukaan vaistonvaraisesti koettu idea tai elämys tuli voida esittää taiteellisin vastinein. Viiva ja väri eivät enää perustuneet luonnonhavaintoon, vaan niillä vihjattiin ensisijaisesti omiin mielikuviin ja mielentiloihin. Gauguinin seuraajat kehittivät symbolistisen taiteen teoriaa ja ilmaisutapoja edelleen. Suosittiin pelkistävää ilmaisua ja pintaa korostavaa tyylittelyä, jotta idealistisuus ja yksinkertainen, koristeellinen suuruus nousisivat esille. Ajatuksessa taideteoksen koristeellisesta luonteesta piili alkuaskel seuraavan vuosisadan abstraktille taiteelle.
Symbolismi kirjallisuudessa ja runoudessa

Kirjallisuudessa symbolismilla tarkoitetaan 1880-luvulla Ranskassa romantiikan ja realismin vastapainoksi syntynyttä suuntausta, jonka mukaan maailma ja elämä on nähtävä vertauskuvana. Tunnettuja symbolistisia kirjailijoita olivat muun muassa Charles Baudelaire, Paul Verlaine, Stéphane Mallarmé ja Maurice Maeterlinck.
Runoudessa symbolismin esikuvana oli Charles Baudelairen kokoelma Pahan kukkia ja tunnettuja edustajia Mallarmé, Verlaine sekä Arthur Rimbaud.
Symbolismi teatteritaiteessa

Teatteritaiteessa symbolismi oli 1900-luvun alun avantgarde-liikkeille tyypillisesti vastakohta valtavirran teatterille. Tyypillistä avantgardelle oli realismin hylkääminen. Teatterissa realismi nousi valtavirtaan vasta 1800-luvun viimeisinä vuosikymmeninä, ja symbolismi alkoikin haastaa realismia hyvin pian sen jälkeen kun realismi oli saavuttanut hallitsevan aseman. Arjen sijaan symbolismissa kuvattiin ihmisen sisäistä elämää, ja tarina ja juonellisuus korvattiin assosiaatioilla ja unen logiikalla. Teemat omaksuttiin saduista, myyteistä, mielikuvituksesta ja tuonpuoleisesta. Näyttämöllepano oli tietoisen keinotekoista ja kieli hyvin runollista. Ensimmäisiä symbolistisia draamoja olivat Paul Fortin näytelmät, joita Théâtre d'Art alkoi esittää vuonna 1890. Tunnetuimpia symbolistisia näytelmäkirjailijoita oli Maurice Maeterlinck.
Symbolismi Suomessa

Suomessa symbolismin aikakausi sekoittui pitkälti karelianismin kanssa. Suomen kansalliseepos Kalevala antoi innoituksen lähteen aikakauden kirjailijoille, säveltäjille ja kuvataiteilijoille.
Suomessa symbolisteja olivat taiteilijoista muun muassa Hugo Simberg, Akseli Gallen-Kallela, Väinö Blomstedt, Magnus Enckell ja Ellen Thesleff. Kirjailijoista ja runoilijoista symbolistisia vaikutteita esiintyi muun muassa Edith Södergranilla, Volter Kilvellä, Eino Leinolla, Aino Kallaksella ja Juhani Aholla.
Teoksia

Gustave Moreau: Orphée (1865)
Félicien Rops, Pornokratès (1878)
Pierre Puvis de Chavannes: Jeunes Filles au Bord de la Mer (1879)
Arnold Böcklin: Die Toteninsel (1880)
Hugo Simberg: Kuoleman puutarha (1896)
Paul Gauguin: D’où Venons Nous - Que Sommes Nous - Où Allons Nous (1897)
Cesare Saccaggi: La vetta, la regina dei ice (1912)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Symbolismi Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Säimen

Säimenen myllymuseo vuonna 2020.
Säimen on kylä Savonlinnan Savonrannassa, tien 474 varrella noin 65 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Läheisyydessä sijaitsevat järvet Säimen ja Vuokala. Kylässä sijaitsi kauppa, baari ja asiamiesposti vuoteen 2011 asti.
Säimenessä sijaitsi Gabriel Johan Ehrnroothin 1770-luvulla perustama saha, joka kuitenkin lopetti
toimintansa jo 1820-luvulla. Samoilla paikoilla sijaitsee myöhemmin 1800-luvulla rakennettu mylly, joka on nykyään museona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säimenen myllymuseo Wikimedia Commonsissa
Sähköteknillinen koulu

Sähköteknillinen Koulu (lyh. SähkötK) oli Riihimäellä ja pääkaupunkiseudulla sijainnut Suomen puolustusvoimien tutka-alan tekniikan sotilasopetuslaitos. Koulu lakkautettiin 1. tammikuuta 2003 ja se toiminnat siirrettiin samaan aikaan perustettuun Viesti- ja sähkötekniseen kouluun. Viestikoulu lakkautettiin samalla päivämäärällä ja senkin toiminnat siirrettiin Viesti- ja sähkötekniseen kouluun.
Sähköteknillinen Koulu itsenäistyi 1. maaliskuuta 1953. Koulu toimi tuolloin Helsingin Kruununhaassa. Koulu siirtyi Stensvikiin eli Kivenlahteen Espooseen 5. marraskuuta 1956, entisen Espoonlahden rajavartioaseman tiloihin, Porkkalan vuokra-alueen luovutuksen aikaan. Sen osia toimi myös Porkkalan varuskunnassa, todennäköisesti Porkkalanniemellä. Riihimäelle koulu muutti syksyllä 1959. Koulun koeosasto jäi Stensvikiin ja itsenäistyi sittemmin Sähköteknilliseksi tutkimuslaitokseksi.
Perinteitä ja historia

Koulun perinteet on vahvistettu alkamaan ensimmäisen tutkakurssin alkamisesta 1. tammikuuta 1948.
Oman lipun koulu sai 1. huhtikuuta 1968. Lippu on nykyään Sotamuseon kokoelmissa.
Koululle vahvistettiin omat kauluslaatat 1982. Laattoja käytti vielä Viesti- ja sähkötenisessä koulussa elektroniikka-alan henkilöstö, kunnes Viestirykmentin silloinen komentaja kielsi niiden käytön vuonna 2004.
Tutkaristi jaettiin ensimmäisen kerran 1979. Tutkaristin tunnuslause on "Non robore, sed scientia". Tutkaristi otettiin uuden Viesti- ja Sähköteknisen Koulun perinneristiksi 2003, tosin nimettynä Tutkamiesristiksi.
Koulun aikaisempi nimi oli Puolustusvoimien Tutkakorjaamo vuoteen 28. helmikuuta 1955 saakka.
Johtajat

Koulun johdossa toimivat seuraavat henkilöt:
majuri/everstiluutnantti Teemu Ruuskanen, 1.3.-31.12.2002
everstiluutnantti Sakari Ahvenainen, 1.1.1998-31.12.2001
komentajakapteeni Jukka Sutinen, 1.10.-31.12.1997
everstiluutnantti Alssi Niskanen, 1.2.1994-30.9.1997
everstiluutnantti Jouko Viitanen, 1.4.1986-31.12.1993
everstiluutnantti Matti Savikko, 1.1.1981-31.3.1986
everstiluutnantti Matti Haapalinna, 1.8.1977-31.12.1981
everstiluutnantti Erkki Palmujoki, 1.10.1976-31.7.1977
majuri (evl 1.3.76 alk) Matti Haapalinna, 30.9.1974-30.9.1976
majuri Arto Aremo, 12.9.1969-30.9.1974
majuri Aimo Heinaro, 18.2.1965-12.9.1969
majuri Reijo Kurkela, 5.7.1963-18.2.1965
majuri Leevi K. J. Uusipaikka, 4.12.1957-5.7.1963
majuri Paavo Linnola, 16.4.1957-4.12.1959
majuri Eero Veranen, 15.7.1955-1.3.1957
Sveitsin ilmavoimat

| Sveitsin ilmavoimat |
| --- | --- |
  Konetunnus 
Toiminnassa:  31. heinäkuuta 1914 alkaen
Valtio:   Sveitsi
Rooli:  ilmapuolustus
Osa joukkoa:  Sveitsin asevoimia
Koko:  1 600 palkattua henkilöä
Tukikohta:  Bundeshaus Ost, Bern
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kenraaliluutnantti Berhard Müller
Sveitsin ilmavoimat (saks. Schweizer Luftwaffe, ransk. Forces aériennes suisses, ital. Forze Aeree Svizzere) on Sveitsin asevoimien lentävä osa. Se perustettiin maavoimien osana 31. heinäkuuta 1914. Ilmavoimista tuli itsenäinen aselaji 1. tammikuuta 1996.
Rauhanaikana ilmavoimien operatiivinen esikunta on Dübendorfissa, Zürichin itäpuolella, ja ilmavoimat toimivat useasta pysyvästä lentotukikohdasta, mutta henkilöstö on koulutettu kriisin varalta toimimaan hajautetuista maantietukikohdasta. Sodanuhkaa varten useat tieosuudet on jo ennalta valmisteltu toimimaan lentotukikohtina.
Historia

Eduard Spelterini aloitti Sveitsissä kuumailmapallolennot ja ensimmäinen ilmavoimiin liittyvä tapahtuma olikin kuumailmapallokuljetusyksikkö. Ensimmäisen maailmansodan alettua 1914 toiminta oli edelleen hyvin vaatimatonta. Sodan puhjettua mielipide muuttui nopeasti ja ratsuväenupseeri Theodor Real sai käskyn perustaa ilmayhtymän. Hän pakko-otti kolme Bernin lentokentällä toiminutta siviililentokonetta, joilla aloitettiin yhdeksän lentäjän koulutus tilapäistukikohdassa lähellä Wankdorf Stadiumia. Koulutus siirrettiin myöhemmin vakinaiseen lentotukikohtaan Dübendorfiin. Sveitsi oli sodan ajan puolueeton ja siten ilmavoimat keskittyivät koulutukseen ja harjoituksiin sekä tiedusteluun ja partiointiin. Poliittisen tilanteen heikkeneminen 1930-luvulla aiheutti kalliin ilma-aseen hankkimisen. Sveitsi tilasi Saksasta Messerschmitt Bf 109 -koneita, Italiasta Macchi MC.202 -lentokoneita ja Ranskasta Morane-Saulnier D03800 -hävittäjiä. Morane-Saulnierin koneet valmistettiin lisenssillä Sveitsissä. Ilmavoimista tehtiin oma aselajinsa lokakuussa 1936.
Historia > Tukikohdat

Sveitsin ilmavoimien tukikohdat sijaitsevat eri puolilla maata seuraavilla paikkakunnilla:
Payerne (LSMP)
Sion (LSMS)
Emmen (LSME)
Meiringen (LSMM)
Alpnach (LSMA)
Buochs (LSMU)
Dübendorf (LSMD)
Lodrino (LSML)
Locarno (LSMO)
Belp (LSZB)
Historia > Tutkavalvontalaitteistoja

Sveitsin ilmavoimilla on käytössään useita tutkavalvontalaitteistoja:
FLORAKO
TAFLIR
Skyguard
Stinger Alert Radar