stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John Rabe
Elämänvaiheet > Nanjingin verilöyly

Kiinan–Japanin sodan aikana 27 ulkomaista henkilöä perusti Raben johdolla Japanin uhkaamaan Nanjingiin 3,9 neliökilometrin laajuisen puolueettoman turvavyöhykkeen kaupungin siviileille. Rabe valittiin marraskuussa 1937 vyöhykkeestä vastanneen kansainvälisen komitean johtoon ja hänen kotitalostaan tuli sen päämaja. Rabe sähkötti 25. marraskuuta Hitlerille Saksaan ja pyysi tätä vetoamaan Japanin hallitukseen puolueettoman vyöhykkeen tunnustamiseksi. Joulukuun 1937 alussa Nanjingin pormestari Ma Chaojun pakeni ja luovutti koko kaupungin hallinnon kansainväliselle komitealle, jolloin Rabesta tuli käytännössä Nanjingin epävirallinen pormestari. Nanjingin kukistuessa 13. joulukuuta turvavyöhykkeelle oli hakeutunut noin 250 000 ihmistä. Pelkästään Raben talossa ja sen pihalle rakennetuissa pommisuojissa oli noin 650 pakolaista.
Nanjingin vallannut Japani ei virallisesti tunnustanut turvavyöhykettä, mutta japanilaissotilaat pääosin kunnioittivat sen puolueettomuutta, koska Japani oli Saksan liittolainen. Raben on siten katsottu pelastaneen vyöhykkeellä olleet neljännesmiljoona kiinalaista verilöylyltä. Neuvottelemalla japanilaisten ja ulkomaisten lähetystöjen kanssa hän järjesti turvavyöhykkeelle ruokaa ja muita tarvikkeita, jotta sinne paenneet eivät kuolisi nälkään tai paleltumiseen. Viikkoja kestäneen verilöylyn aikana Rabe myös kierteli pitkin kaupunkia pysäyttämässä raiskauksia ja teloituksia, sillä japanilaiset kunnioittivat hakaristikäsivarsinauhalla varustettua saksalaista. Siemensin kutsuttua Raben takaisin Saksaan hän poistui Nanjingista brittiläisellä sota-aluksella 28. helmikuuta 1938.
Elämänvaiheet > Myöhemmät vaiheet

Saksaan palattuaan Rabe asettui asumaan Berliinin Siemensstadtiin. Hän yritti levittää Saksassa tietoa ja todisteita japanilaisten julmuuksista Nanjingissa, mitä Saksan viranomaiset pitivät epäilyttävänä toimintana. Gestapo vangitsi hänet joksikin aikaa ja vapautti hänet sillä ehdolla, ettei hän enää puhuisi julkisesti aiheesta. Hänen hallussaan ollut filmimateriaali takavarikoitiin. Rabe lähetti Hitlerille henkilökohtaisen kirjeen, jossa lupasi jättää asian sikseen.
Rabe oli jonkin aikaa Siemens-Schuckertwerken palveluksessa Kabulissa Afganistanissa, minkä jälkeen hän työskenteli Siemensin pääkonttorin kansainvälisessä jaostossa Berliinissä. Toisen maailmansodan jälkeen Rabe joutui puoluejäsenyytensä vuoksi jättämään työnsä niin sanotun denatsifikaation aikana, mutta hänen sallittiin palata Siemensin palvelukseen kesäkuussa 1946. Hän ei saanut enää tärkeitä tehtäviä yhtiössä vaan työskenteli kielenkääntäjänä. Nanjingin asukkaat keräsivät ja lähettivät köyhyyteen vajonneelle Rabelle suurehkon summan avustusrahaa. Rabe kuoli vuonna 1950 ja hänet haudattiin Länsi-Berliinin Keisari Vilhelmin muistohautausmaalle.
Jälkimaine

Rabe piti Nanjingissa 21. syyskuuta 1937 alkaen päiväkirjaa, joka on yli 1 800 -sivuisena eräs arvokkaimmista Nanjingin verilöylyä kuvaavista historiallisista lähteistä, varsinkin kun päiväkirjojen yhteydessä on Raben säilyttämiä kirjeitä, sähkeitä ja valokuvia. Hän uudelleenkirjoitti päiväkirjat vuonna 1942 ja teki niihin muutoksia mutta säilytti myös alkuperäiset. Yhdysvaltalainen tietokirjailija Iris Chang löysi Raben päiväkirjat vuonna 1996 laatiessaan tutkimusta Nanjingin verilöylystä ja saattoi ne julkisuuteen, jolloin ne herättivät maailmanlaajuista huomiota. Chang kutsui Rabea ”Kiinan Oskar Schindleriksi”. Päiväkirjat käännettiin vuonna 1997 kiinaksi ja japaniksi ja vuonna 1998 englanniksi. Kiinassa Rabe sai tämän jälkeen sankarin maineen. Hänen hautakivensä siirrettiin vuonna 1997 Nanjingiin, hänen nimensä lisättiin Nanjingin verilöylyn muistomerkkiin vuonna 2005, ja hänen entinen asuntonsa Nanjingissa avattiin museona vuonna 2006.
Japanissa Raben päiväkirjojen julkaisu herätti erilaisia reaktioita: osa japanilaisista historiantutkijoista ylisti niitä erinomaisena lähteenä, revisionistiset tutkijat taas julistivat ne epäluotettaviksi tai väittivät niiden todistavan, että Kiina on liioitellut Nanjingin verilöylyn uhrien määrää. Rabe arvioi päiväkirjoissa uhrien lukumääräksi 50 000 – 60 000, mikä on nykykäsitystä vähemmän, mutta Changin mukaan Rabella ei ollutkaan edellytyksiä saada selville tarkkaa lukua.
Raben pojanpoika Thomas Rabe perusti vuonna 2005 Heidelbergiin John Rabe Communication Centre -nimisen Raben elämäntyötä kunnioittavan organisaation. Raben kotitaloa Berliinissä koristaa vuonna 2012 kiinnitetty muistolaatta, jossa häntä kutsutaan ”Nanjingin eläväksi Buddhaksi”.
Florian Gallenberger on ohjannut Raben toiminnasta Nanjingissa kertovan elokuvan John Rabe (2009), jossa Rabea näyttelee Ulrich Tukur.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Rabe Wikimedia Commonsissa
Rabe työhuoneessaan Nanjingin taistelun aikana.
Raben kotimuseo Nanjingissa.
Johann Rausser

Johann Rausser (21. heinäkuuta 1845 Müllheim – 22. elokuuta 1911 Basel) oli sveitsiläinen opettaja ja pikakirjoittaja, joka laati Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä ranskankielisen sovituksen.
Rausser opiskeli Kreuzlingenissä ja Lausannessa ja toimi opettajana useassa eri kaupungissa Sveitsissä, sekä vuodet 1870–1873 saksan ja ranskan opettajana Englannissa.
Rausser opiskeli 14-vuotiaana Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmän, ja myöhemmin myös siitä tehdyt ranskan- ja englanninkieliset sovitukset. Hän ei ollut kuitenkaan tyytyväinen aikaisempiin ranskankielisiin sovituksiin, ja julkaisi vuonna 1889 oman version nimellä Cours complet de Sténographie. Vuosina 1896–1900 Rausser toimi Sveitsin keskuspikakirjoitusyhdistyksen puheenjohtajana.
Joulutorttu

Luumuhillolla täytettyjä joulutorttuja.
Erilaisia joulutorttumuotoja strösseleillä.
Joulutorttuja aprikoositäytteellä
Joulutortut eli tähtitortut ovat yleensä voitaikinasta valmistettuja leivonnaisia, jotka on perinteisesti muotoiltu tähden, ristin, kukan tai puolikuun muotoon ja täytetty luumumarmeladilla. Torttujen päälle voidaan sirotella jouluisen vaikutelman luomiseksi tomusokeria tai strösseleitä. Tortuista voi tehdä muunkin muotoisia, ja täytteenä voi käyttää esimerkiksi omena-kanelimarmeladia, Vihreitä kuulia, punajuurisalaattia, brie-juustoa, ranskanperunoita tai puolukkarahkaa.
Joulutorttuja valmistetaan lähinnä Suomessa. Ruotsissa on kummastusta herättänyt torttujen hakaristiä muistuttava muoto. Vuonna 2020 torttutaikinaa valmistava Myllyn Paras arvioi, että suomalaiset syövät keskimäärin noin 18 joulutorttua vuodessa.
Historia

Suomalaiset joulutortut kehittyivät englantilaisista luumutäytteisistä leivonnaisista 1800-luvulla. Suomeen ne tulivat alkujaan Ruotsin kautta, kun resepti julkaistiin Cajsa Wargin keittokirjassa Hjelpreda i hushållningen för unga fruentimber vuodelta 1755.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulutorttu Wikimedia Commonsissa
Kotilieden artikkeli vaihtelusta joulutorttujen tekoon (Arkistoitu – Internet Archive)
Parhaat joulutortut / Kotikokki.net
Joulutorttujen taitteluvinkit -video, Myllyn Paras
emoji joulutorttu finland.fi
Jänissaari

Jänissaari tarkoittaa seuraavia asioita:
Jänissaari, saari Päijänteen Kirkkoselällä Jyväskylän Korpilahdella
Jänissaari, saari Päijänteen Tiirinselällä Jämsässä
Jänissaari, saari Päijänteen Tehinselällä Kuhmoisissa
Jänissaari, saari Päijänteen Harmoistenlahdella Padasjoella
Jänissaari, saari Pietarissa Venäjällä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jänissaari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
John Hancock

John Hancock, John Singleton Copleyn maalaama muotokuva vuodelta 1765.
John Hancock (12. tammikuuta 1737 Braintree, Massachusetts – 8. lokakuuta 1793 Quincy, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen kauppias ja poliitikko. Hän toimi toisen mannermaakongressin puhemiehenä ja allekirjoitti ensimmäisenä Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen.
Hancock valmistui Harvard Collegesta vuonna 1754 ja työskenteli sen jälkeen setänsä Thomas Hancockin kauppahuoneessa Bostonissa. Hän peri sedältään suuren omaisuuden. Hancock toimi vuodesta 1765 Bostonin kaupunginvaltuutettuna ja 1769–1774 Massachusettsin lakia säätävän kokouksen (General Court) jäsenenä. Hänet valittiin puheenjohtajaksi bostonilaisten Bostonin verilöylyn jälkeen vuonna 1770 muodostamaan komiteaan, joka vaati brittijoukkojen välitöntä poistamista kaupungista. Vuonna 1774 Hancock valittiin Concordissa kokoontuneen Massachusettsin provinssin kongressin puhemieheksi ja hänet valittiin uudelleen samaan tehtävään myös seuraavan vuoden toisessa kongressissa.
Hancockista tuli Massachusettsin patrioottien johtaja yhdessä Samuel Adamsin kanssa. Huhtikuussa 1775 he joutuivat molemmat pakenemaan Lexingtonista Philadelphiaan, kun kenraali Thomas Gagen komentaman brittiarmeijan kerrottiin olevan tulossa pidättämään heitä. Hancock valittiin samana vuonna toiseen mannermaakongressiin ja hän toimi sen puhemiehenä toukokuusta 1775 lokakuuhun 1777. Hänen on sanottu halunneen myös siirtokuntien armeijan ylipäälliköksi, mutta tehtävään nimitettiinkin George Washington. Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen ensimmäisissä painetuissa versioissa oli pelkästään Hancockin allekirjoitus. Julistuksen kuuluisassa pergamenttikappaleessa hänen allekirjoituksensa on ensimmäisenä ja suurimpana.
Hancock toimi Massachusettsin kuvernöörinä 1780–1785 ja 1787–1793. Välissä hän oli kaksi vuotta (1785–1787) konfederaation kongressin jäsenenä. Hän toimi vuonna 1788 puheenjohtajana Massachusettsin perustuslakikonventissa, joka ratifioi Yhdysvaltain perustuslain kyseisen osavaltion osalta. Hancock kuoli toimiessaan yhdeksättä kauttaan Massachusettsin kuvernöörinä. Varakuvernöörinä toiminut Samuel Adams tuli hänen seuraajakseen.
Muuta

”John Hancock” on Yhdysvalloissa yleinen synonyymi nimikirjoitukselle. Hancockin allekirjoitus itsenäisyysjulistuksessa on huomattavasti muita suuremmilla kirjaimilla. Tähän liittyy myös Yhdysvalloissa tunnettu, mutta paikkansapitämätön anekdootti, jonka mukaan Hancock olisi allekirjoituksen tehtyään sanonut ivallisesti: ”Eiköhän kuningas Yrjö ainakin näe lukea tuon!”
John Hancockin mukaan on nimetty useita Hancock-nimisiä kaupunkeja Yhdysvalloissa, kymmenen Hancockin piirikunta -nimistä piirikuntaa, useita USS Hancock -nimisiä Yhdysvaltain laivaston sota-aluksia sekä Chicagossa sijaitseva pilvenpiirtäjä John Hancock Center ja Bostonin korkein rakennus John Hancock Tower.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Hancock Wikimedia Commonsissa
John Hancockin allekirjoitus Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksessa.
John Harbaugh

John Harbaugh
John Harbaugh (s. 23. syyskuuta 1962 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja. Vuodesta 2008 hän on toiminut Baltimore Ravensin päävalmentajana ja johdatti seuran Super Bowl-voittoon kauden 2012 päätteeksi.
Ura valmentajana

Harbaugh pelasi kulmapuolustajana yliopistotasolla, mutta polvivammat haittasivat uraa. Hän aloitti valmentamisen Länsi-Michiganin yliopistossa vuonna 1984. Vuosina 1989-1996 hän työskenteli Cincinnatin yliopistossa ja vuonna 1998 hän siirtyi Philadelphia Eaglesin organisaatioon erikoistilannejoukkueen valmentajaksi. Vuonna 2008 Baltimore Ravens palkkasi hänet päävalmentajakseen. Harbaugh on johdattanut Ravensin joka vuosi pudotuspeleihin ja viidennellä kaudellaan joukkue selvisi Super Bowliin. Vastaan asettui hänen veljensä Jimin valmentama San Francisco 49ers. Ravens voitti ottelun 34-31.
Yksityiselämä

John Harbaughilla ja hänen vaimollaan Ingridillä on yksi tytär. John Harbaughin veli Jim Harbaugh palkattiin San Francisco 49ersin päävalmentajaksi vuonna 2011 ja heistä tuli ensimmäiset veljekset, jotka toimivat päävalmentajina NFL:ssä. Veljesten isä Jack Harbaugh oli pitkän linjan yliopistovalmentaja.
KK Nevėžis

| Krepšinio Klubas Nevėžis |
| --- | --- |
Liiga:  Liettuan koripalloliiga Baltian liiga
Perustettu:  1992
Historia:  1992–
Areena:  Kėdainių sporto mokykla
Kotipaikka:  Kėdainiai, Liettua
Värit:           
Presidentti:   Petras Staliorius
Päävalmentaja:   Nerijus Zabarauskas
Kotisivu:  www.bcnevezis.lt
Krepšinio Klubas Nevėžis on liettualainen koripallojoukkue Kėdainiaista.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1992 ja kaudeksi 2002–2003 se nousi Liettuan koripalloliigaan. Kaudella 2005–2006 joukkue oli Liettuan liigan neljäs häviten pronssipelissä KK Šiauliaille. Nevėžis eteni Baltian liigan haastajasarjan loppuotteluun kaudella 2007–2008, jossa se voitti VEF Rigan luvuin 81–68. Samalla se varmisti paikkansa Baltian liigan Elite Divisiooniin kaudeksi 2008–2009.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
BBL (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
LKL (Arkistoitu – Internet Archive) (liettuaksi)
Jiří Dopita

| Jiří Dopita> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. joulukuuta 1968 (ikä 55) Šumperk, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1989–2011
Seurat:  HC Dukla Jihlava (ČSHL) HC Olomouc (ČSHL/ČEL) Eisbären Berlin (Bundesliga/DEL) VHK Vsetín (ČEL) Philadelphia Flyers (NHL) Edmonton Oilers (NHL) HC Pardubice (ČEL) HC Znojemští Orli (ČEL) HC Kometa Brno (ČEL)
NHL-varaus:  133. varaus, 1992 Boston Bruins 123. varaus, 1998 New York Islanders
Valmennusura
Vuodet:  2013–
Jiří Dopita (s. 2. joulukuuta 1968 Šumperk, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen uransa päättänyt jääkiekkoilija ja nykyinen valmentaja, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän toimi viimeksi Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaavan VHK Vsetínin päävalmentajana kaudella 2019–2020. Dopita pelasi urallaan kaksi kautta NHL:ssä, 19 kautta Tšekin Extraligassa ja kolme kautta Saksan pääsarjassa. Tšekin mestaruuden hän voitti seitsemän kertaa. Dopita edusti myös Tšekin maajoukkuetta useissa arvokilpailuissa voittaen muun muassa olympiakultaa ja kolme maailmanmestaruutta.
Peliura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Nagano 1998 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Itävalta 1996 |  |  |
|  Kultaa | Venäjä 2000 |  |  |
|  Kultaa | Saksa 2001 |  |  |
|  Pronssia | Suomi 1997 |  |  |
|  Pronssia | Sveitsi 1998 |  |  |
Dopita edusti Tšekkiä kahdeksissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Italian MM-kilpailuissa 1994 hän pelasi kolme ottelua tehden yhden maalin. Ruotsin MM-kilpailuissa 1995 hän pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 1+1=2 keräten neljä rangaistusminuuttia. Itävallan MM-kilpailuissa 1996 Dopita pelasi kuusi ottelua tehopistein 2+1=3 keräten kaksi rangaitusminuuttia. Hän sai turnauksesta kultamitalin Tšekin voitettua maailmanmestaruuden. Suomen MM-kilpailuissa 1997 Dopita pelasi yhdeksän ottelua tehopistein 3+1=4 keräten neljä rangaistusminuuttia. Hän sai turnauksesta pronssimitalin. Tšekki voitti MM-pronssia uudelleen Sveitsin MM-kilpailuissa 1998, joissa Dopita pelasi kahdeksan ottelua tehopistein 3+1=4 keräten neljä rangaistusminuuttia. Venäjän MM-kilpailuissa 2000 Dopita voitti MM-kultaa Tšekin joukkueessa. Hän voitti turnauksen syöttöpörssin ja Tšekin sisäisen pistepörssin tehopisteillä 4+7=11. Lisäksi hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Tšekki voitti maailmanmestaruuden uudelleen Saksan MM-kilpailuissa 2001, joissa Dopita pelasi yhdeksän ottelua tehopistein 2+1=3 keräten neljä rangaistusminuuttia. Tšekin MM-kilpailuissa 2004 hän pelasi seitsemän ottelua tehopistein 1+2=3 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Dopita pelasi urallaan yhteensä 59 MM-ottelua tehopistein 17+14=31 keräten 36 rangaistusminuuttia. Hän pelasi Tšekin maajoukkeessa myös 12 EHT-ottelua tehopistein 5+2=7 keräten kymmenen rangaistusminuuttia.
Dopita kuului Tšekin joukkueeseen Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Naganossa 1998 hän pelasi Tšekin olympiakultaa voittaneessa joukkueessa kuusi ottelua tehopistein 1+2=3 ilman rangaistusminuutteja. Salt Lake Cityssä 2002 Dopita pelasi neljä ottelua tehopistein 2+2=4 keräten kaksi rangaistusminuuttia.
Valmennusura

Dopita aloitti valmennusuransa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen HC Olomoucin apuvalmentajana kaudella 2013–2014. Joulukuussa 2015 hänet nimitettiin Extraliga-joukkue HC Ocelaři Třinecin päävalmentajaksi Rene Muchan tilalle. Kaudella 2016–2017 Dopita toimi Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen VHK Vsetínin apuvalmentajana. Samalla kaudella hänet myös nimitettiin Tšekin maajoukkueen apuvalmentajaksi nuorten MM-kilpailuissa 2017. Kun VHK Vsetín nousi Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle kaudella 2017–2018 Dopita jatkoi seuran päävalmentajana. Dopita valmensi joukkuetta seuraavat kaksi kautta kunnes Jan Srdínko nimitettiin hänen tilalleen kaudelle 2020–2021.
Tilastot

Lähde:
José Chavez y Chavez

José Chavez y Chavez vuonna 1909.
José Chavez y Chavez (1851–1924) oli New Mexicon territorion alueella Yhdysvalloissa elänyt lainsuojaton. Hänet tunnetaan osallistumisestaan Lincolnin piirikunnan sotaan, joka käytiin kilpailevien karjatilallisten ja liikemiesten välillä vuonna 1878. Hän kuului konfliktissa samaan aseelliseen ryhmittymään kuin Billy the Kid, ja heillä oli ystävälliset välit keskenään. Ryhmästä käytetään nimitystä The Regulators (suom. Valvojat). Chavez y Chavez kertoi myöhemmin olleensa ryhmän jäsenistä se, joka ampui seriffi William Bradyn huhtikuussa 1878.
Billy the Kidin kuoleman jälkeen Chavez y Chavez jatkoi lainsuojatonta elämää ja siirtyi New Mexicon Las Vegasiin. Siellä hän kohtasi Jesse Jamesin murhaajan Robert Fordin. Miehet ottivat erään tarinan mukaan mittaa toisistaan tarkkuusammunnassa, jossa Chavez y Chavez oli parempi. Näin ollen hän sai haastaa Fordin kaksintaisteluun. Tässä vaiheessa Ford häipyi kaupungista.
Chavez y Chavez toimi jonkin aikaa lainvalvojana Las Vegasissa, mutta liittyi sittemmin Vicente Silvan joukkioon La Sociedad de Bandidokseen sekä Las Gorras Blancasiin, joka oli New Mexicossa toimineen puolueen El Partido del Pueblo Unidon aseellinen siipi. Puolue pyrki puolustamaan intiaani- ja meksikolaistaustaisen väestön etuja angloamerikkalaisia maanvaltaajia vastaan.
Vuonna 1894 Chavez y Chavez pidätettiin syytettynä osallisuudesta Silvan langon murhaan. Hänet tuomittiin kuolemaan, mutta New Mexicon kuvernööri Miguel Antonio Otero lievensi tuomion elinkautiseksi vankeudeksi Las Vegasin asukkaiden vaatimuksesta. Vuonna 1909 Chavez y Chavez armahdettiin, koska hän oli auttanut vankilan vartijoita mellakan kukistamisessa. Hän vietti loppuelämänsä rauhallisesti ystävien parissa.
Aiheesta muualla

The Chavez Murder Trial Las Vegas Daily Optic. 27.5.1896.
Joachim Jungius

Joachim Jungius
Joachim Jungius (s. 22. lokakuuta 1587 Lyypekki, k. 23. syyskuuta 1657 Hampuri) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi. Jungius oli 1600-luvun merkittävimpiä tieteen ja Baconilaisen (vaikkakin puolusti matemaattista metodia luonnontieteissä) empirismin puolestapuhujia.
Elämä

Jungius kävi Pyhän Katariinan lukiota Lyypekissä vuoteen 1605, opiskeli metafysiikkaa Rostockin yliopistossa 1606–1608, josta siirtyi Gießeniin, jossa valmistui maisteriksi ja sai myös matematiikan professuurin vuosiksi 1609–1614. Hän kiinnostui lääketieteestä ja opiskeli sitä Padovassa vuodesta 1616 vuoteen 1619, jolloin valmistui lääketieteen tohtoriksi.
Vuodesta 1624 vuoteen 1628 hän opetti matematiikkaa Rostockissa ja lääketiedettä Helmstedtin yliopistossa. Hän asettui 1629 Hampuriin, jossa opetti luonnontieteitä professorina ja toimi myös pitkään Johanneumin lukion rehtorina.
Työt

Matematiikan tärkeää asemaa luonnontieteissä hän tähdentää virkaanastujaistutkielmassaan vuodelta 1608.
Kenties tärkein työnsä on Logica Hamburgensis (1638), jossa hän käsittelee myöhäiskeskiajan logiikkaa ja josta Leibniz kertoo saaneensa vaikutteita. Hänen oppilaansa julkaisivat hänen teoksensa Doxoscopia (1662) ja Isagoge phyoscopica (1679) postuumisti. Hänen kasvitieteelliset teoriansa olivat aikaansa nähden edistyneitä, mutta eivät kuitenkaan yleisesti tiedossa. John Ray tekee ne tunnetuksi käyttäessään niitä kasvienluokittelussa hyväksi, ja häneltä ne tulivat Carl von Linnén tietoon.
Monia myöhempiä töitään Jungius ei voinut julkaista, sillä hänellä oli vaikeuksia uskonnollisten auktoriteettien kanssa.
Joevin Jones

Joevin Jones
Joevin Martin Jones (s. 3. elokuuta 1991 Carenage Trinidad ja Tobago) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka pelaa Trinidad ja Tobagon maajoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja ja pystyy pelaamaan myös keskikentällä.
Jones aloitti ammattilaisuransa kotimaansa joukkueessa W Connectionissa vuonna 2009 17-vuotiaana. Pelatessaan Savonetta Boysissa hän voitti TT Pro Leaguen kahdesti ja FA Trophyn 2014. Jones debytoi A-maajoukkueessa syyskuussa 2010, 19-vuotiaana. Hän on pelannut maajoukkueessa CONCACAF Gold Cupissa 2013 ja Pan American Gamesissa 2011. Jones on pelannut 35 A-maaottelua.
Joey Belladonna

| Joey Belladonna |
| --- | --- |
 Belladonna esiintymässä vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1960 (ikä 63)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1984–
Tyylilajit:  thrash metal
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Anthrax
Aiheesta muualla
www.joeybelladonna.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joey Belladonna (s. 13. lokakuuta 1960) on yhdysvaltalainen metallimuusikko. Hän toimi vuosina 1984–1992 Anthraxin laulajana. Hänet korvasi aiemmin Armored Saintissa tunnetuksi tullut John Bush.
Lähdettyään Anthraxista Belladonna jatkoi metallimusiikin tekemistä soolouralla. Hänen ensimmäinen oma albuminsa Belladonna julkaistiin Mausoleum Records -levymerkillä vuonna 1995. Sekä arvostelijat että fanit kiittelivät albumia. Toinen albumi, Spells of Fear, kärsi huonosta tuotannosta ja se sai huonot arvostelut musiikkimediassa. Belladonna julkaisi kolmannen, demon asteelle jääneen albumin omakustanteena nimellä 03. Musiikillisesti se oli huomattavasti edeltäjäänsä parempi. Pari vuotta myöhemmin myös Belladonna-albumin demot, jotka sisältävät useita julkaisemattomia raitoja, julkaistiin albumeina Artifacts I ja Artifact II.
Belladonna esiintyi jälleen yhdessä Anthraxin kanssa yhtyeen kiertueella vuonna 2005. Hän ei kuulunut yhtyeen alkuperäisjäseniin, vaan tuli Neil Turbinin tilalle, mutta kyseistä kokoonpanoa pidetään Anthraxin klassisena kokoonpanona. Kiertueen jälkeen Belladonna jatkoi musiikin tekemistä oman yhtyeensä kanssa, mutta hän palasi Anthraxin riveihin vuonna 2010.
Diskografia > Sooloura

Belladonna (1995)
Spells of Fear (1998)
03 (2003)
Artifacts I (2006)
Artifacts II (2007)
Diskografia > Anthrax

Armed and Dangerous (1985,  EP)
Spreading the Disease (1985)
I’m the Man (1987,   EP)
Among the Living (1987)
State of Euphoria (1988)
Penikufesin (1989,  EP)
Persistence of Time (1990)
Attack of the Killer B's (1991,  kokoelma)
The Island Years (1994,  live)
Moshers: 1986–1991 (1998,  kokoelma)
Return of the Killer A's (1999,  kokoelma)
Madhouse - The Very Best of Anthrax (2001,  kokoelma)
Universal Masters Collection (2002,  kokoelma)
Alive 2 (2005,  live)
Anthrology: No Hit Wonders (1985–1991) (2005,  kokoelma)
Worship Music (2011)
Chile On Hell (2014,  live)
For All Kings (2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joey Belladonna Wikimedia Commonsissa
KK Igokea

| Košarkaški klub Igokea |
| --- | --- |
Liiga:  Bosnia ja Hertsegovinan koripalloliiga Adrianmeren liiga
Perustettu:  1973
Historia:  1973–
Areena:  Laktaši Sports Hall kapasiteetti 3 050
Kotipaikka:  Laktaši, Bosnia ja Hertsegovina
Värit:           
Presidentti:   Boris Spasojević
Päävalmentaja:   Dragan Bajić
Mestaruudet:   Bosnia ja Hertsegovinan mestaruus: 4 (2001, 2013, 2014, 2015)  Bosnia ja Hertsegovinan cup: 4 (2007, 2013, 2015, 2016) 
Kotisivu:  igokea.com
Košarkaški klub Igokea on bosnialainen koripallojoukkue Aleksandrovacista, Laktašista.