stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ratsutila

Kroksnäsin rustholli Porvoon saaristossa. Kuva julkaistu Kyläkirjaston Kuvalehdessä 30.3.1889.
Ratsutila eli rustholli (ruots. rusthåll) oli maatila, jonka tehtävänä oli verohelpotusten vastikkeeksi pitää kruunun palveluksessa armeijan ratsumiestä sekä tämän hevosta. Ratsutilojen perustaminen liittyi Kaarle XI:n toteuttamaan ruotujakolaitokseen. Lähes koko ruotujakolaitoksen olemassaolon aikana, 1600-luvun lopulta vuoteen 1808 saakka, ratsutilan tuli varustaa asekuntoinen mies ja hevonen ratsupalvelukseen kuninkaan käskystä sotaa varten. Arvoasteikossa ratsutilalliset olivat tavallista talonpoikaa ylempänä, papistoa ja nimismiestä alempana. Ratsutilan isäntää kutsuttiin ratsutilalliseksi eli rusthollariksi. Rusthollari oli usein säätyläinen tai suhteellisen varakas talonpoika, jotka sittemmin muodostivat johtavan kerrostuman talonpoikaisessa säädyssä.
Ratsutilat muodostettiin läänien ja pitäjien suurimmista maatiloista ja niiden tehtävänä oli varustaa asekuntoinen mies ja hevonen sotaa varten. Tavallisesti ratsupalvelusta suorittamaan palkattiin ulkopuolinen, jolle järjestettiin rahapalkan lisäksi joko torppa tai ylemmän sotilasviran omaavalle puustelli elantoa varten. Ratsupalvelua suorittamaan lähti usein myös talon nuorempi poika tai jopa isäntä itse. Vastapalvelukseksi miehen ja hevosen palveluksesta rustholli sai verohelpotuksia: ratsumiehen ja hevosen kustannuksiksi arvioitiin noin 50–80 taaleria. Mikäli talon omien verojen määrä ei riittänyt kuluihin, ratsutilalle voitiin tällöin määrätä aputila eli augmentti, joka maksoi veronsa päätilalle. Varsinaisella ratsutilalla saattoi olla useampikin aputila. Ratsupalvelusta suorittavan mahdollinen kuolema tai haavoittuminen aiheutti lisäkuluja tilalle, sillä sen oli hankittava uusi mies edesmenneen tai haavoittuneen tilalle.
Ruotuväkiarmeija lakkautettiin Suomen siirtyessä osaksi Venäjän valtakuntaa. Tällöin rustholleille määrättiin vakanssi- ja passevolanssimaksu, jotka lakkautettiin vasta vuonna 1886, kun koko ruotujakolaitos lakkautettiin. Maksuksi vuonna 1809 määrättiin 10 tynnyriä viljaa ratsutilaa kohden.
Ratsutilat nousivat usein tavallisten maatilojen ja ruotujakolaitokseen osallistuneiden tilojen yläpuolelle, ja ne muodostivat eräänlaisen talonpoikaisen eliitin. Usein nämä talonpojat olivat maatalouden uudistusten edelläkävijöitä ja vaikuttivat ratkaisevasti erilaisiin maaseudullekin levinneisiin ilmiöihin ja aatteisiin.
Ratsutilat saattoivat joskus muodostua kartanoiksi, mikäli ne päätyivät säätyläisten omistukseen. Kartanoiden yhteydessä ja niiden synonyyminä käytössä ollut käsite säteriratsutila on kuitenkin eri asia kuin ratsutila yleensä, ja näin siis kaikki ratsutilat eivät ole olleet kartanoita, vaikka nimitys ratsutila usein saattaakin esiintyä kartanoiden yhteydessä liittyen niiden säteriratsutilaominaisuuteen. Ratsutilat olivat hyvin selkeästi eteläsuomalainen ilmiö, joka on pohjoisessa harvinainen ja joskus jopa täysin tuntematon.
Aiheesta muualla

Rusthollikartta. Kartta Suomen rustholleista ja sotilasvirkataloista eli puustelleista.
Kirsti

| Kirsti |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  24. heinäkuuta
Muunnelmia:  Kirsi, Kiti, Krista
Vastineita eri kielissä:  Kersti, Kerstin, Kirste, Kirsten, Girste
Nimen alkuperä:  Kristiina
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirsti on suomalainen naisen etunimi. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi on annettu 25 455 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt vuosien 1920 ja 1960 välisenä aikana.
Nimen alkuperä

Kirsti on suomalainen mukaelma nimestä Kristiina.
Kuvitteellisia Kirstejä

Kirsti, monipuolisuusneuvoja ja -tietäjä, Helsingin Sanomien Kysy Kirstiltä -palstan hoitaja Virve Aarniva, vuorotellen Torsti tietää -palstan kanssa. Kirsti-palsta päättyi 28.6.2009.
Kievarin Kirsti, päähenkilö Reino Helismaan sanoittamassa ja Toivo Kärjen 1951 säveltämässä samannimisessä jenkassa.
Reijo Ruuhela

Reijo Tuomas Ruuhela (20. tammikuuta 1935 Alavus – 21. kesäkuuta 2019 Lohja) oli suomalainen taloustieteilijä ja professori. Hän oli vuodesta 1976 Vaasan kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professori ja vuodesta 1978 vararehtori. Hänen tutkimusalaansa olivat yrityksen kasvu ja rahoitus.
Ruuhela kehitti 1970-luvulla Kaskara-mallin, jonka avulla yrityksen kasvua voi tarkastella kannattavuuden ja rahoituksen näkökulmasta.
Reijo Sallinen

Reijo Iisakki Sallinen (s.  15. kesäkuuta 1942 Oulu)  on suomalainen upseeri, joka toimi  Pohjan prikaatin komentajana.
Sallinen syntyi toimitusjohtaja Yrjö Sallisen ja Anna-Liisa Lammen perheeseen. Hänen puolisonsa oli Anja Nevasaari (k. 1997).
Sallinen tuli ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta 1960. Kadettikoulusta hän valmistui 1965 ja  toimi sitten opetusupseerina 1965–1966, toimistoupseerina 1966–1967 ja komppanianpäällikkönä 1967–1969 Lapin jääkäripataljoonassa. Sisä-Suomen sotilasläänin esikunnan koulutustoimiston päällikkö Sallinen oli 1970–1973, Oulun sotilaspiirin esikunnan järjestelytoimiston päällikkö 1975–1980, Pohjois-Suomen sotilasläänin järjestelytoimiston päällikkö 1980–1983 ja koulutustoimiston päällikkö 1983–1986. Jääkäriprikaatin esikuntapäällikkönä Sallinen toimi 1986–1987,  Oulun sotilaspiirin päällikkönä 1987–1993 ja Pohjan prikaatin komentajana 1993–1996 Tauno Ylänteen jälkeen. Vakinaisesta palveluksesta Sallinen erosi vuoden 1997 alussa.
Sotilasuransa jälkeen Sallinen oli Oulun kaupunginhallituksen jäsen, toimien myös kahteen otteeseen sen varapuheenjohtajana.
Sallinen ylennettiin vänrikiksi 1962, luutnantiksi 1965, yliluutnantiksi 1968, kapteeniksi 1971, majuriksi 1976, everstiluutnantiksi 1984 ja everstiksi 1993.
Kiilapyrstökotka

| Kiilapyrstökotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Aquilinae
Suku::  Kotkat Aquila
Laji::  audax
Kaksiosainen nimi
 Aquila audax  (Latham, 1802) 

Katso myös
   Kiilapyrstökotka Wikispeciesissä   Kiilapyrstökotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiilapyrstökotkan muna.
Kiilapyrstökotka (Aquila audax) on Australian suurin päiväpetolintu.
Koko ja ulkonäkö

Kiilapyrstökotkan pituus on 85–105 cm, siipien kärkiväli jopa 230 cm. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat ja painavat keskimäärin 4,2 kg, joskus jopa yli viisi kiloa. Pyrstö on tyypillisesti kiilanmuotoinen, mikä näkyy parhaiten linnun lentäessä.
Levinneisyys

Kiilapyrstökotkaa tavataan Australiassa, Tasmaniassa ja Papua-Uudessa Guineassa.
Lisääntyminen

Kiilapyrstökotkat ovat yksiavioisia ja solmivat ilmeisesti parisuhteen, joka kestää toisen kuolemaan asti. Pesintä tapahtuu huhtikuun ja syyskuun välillä, useimmin heinäkuussa. Kerralla munitaan yleensä kaksi munaa, joskus kolmekin. Hautominen kestää 42–45 päivää.
Ravinto

Kiilapyrstökotkat syövät sekä haaskoja että itse metsästämäänsä ravintoa.
Kevlar

Kevlarin kemiallinen rakenne, lihavoinnilla kuvattu monomeeri, katkoviivalla vetysidos
Kevlar on aramidikuituihin kuuluvan synteettisen kuidun polyparafenyleenitereftaaliamidin kauppanimi. Se on painoonsa nähden viisi kertaa vahvempaa kuin teräs.
Historia

Kevlarin keksi Stephanie Kwolek DuPont-yhtiössä vuonna 1964. Kwolekin polymeeriseos kiinnosti häntä ja hän jatkoi sen tutkimista, joka johti Kevlarin kehitykseen.
1960-luvulla ennakoitiin polttoainepulaa ja tavoitteena oli kehittää vahva ja kevyt kuitu autonrenkaisiin, koska polttoainetta ei kuluisi yhtä paljon kevyemmillä ja jäykemmillä renkailla. Useilta henkilöiltä oli kysytty projektin aloittamista, mutta kukaan heistä ei ollut erityisen kiinnostunut ja Kwolek otti tehtävän. Kwolekin polymeerit käyttäytyivät eri tavoin kuin tyypilliset polymeeriseokset ja Kwolek epäili ensin virhettä ja toisti kokeet useita kertoja. Kun hän lopulta kertoi siitä, DuPont kiinnostui asiasta ja lisäkehityksen jälkeen Kevlar esiteltiin vuonna 1971.
Ominaisuudet ja käyttö

Kevlar kestää lämpöä, se on viisi kertaa terästä vahvempaa ja se on kevyempää kuin lasikuitu.
Kevlaria valmistetaan p-fenyleenidiamiinin ja tereftaloyylikloridin välisellä polykondensaatioreaktiolla.
Kevlaria käytetään yleensä luodinkestävissä liiveissä, kypärissä, moottoripyöräasusteissa, extreme-urheilun välineissä ja lentokoneiden osissa. Lisäksi Kevlaria on käytetty autonrenkaiden rakenteissa ja asbestin korvikkeena, kuten myös paneelikaiuttimien elementeissä ohuena kestävänä värisevänä kalvona. Sitä käytetään sen keveyden ja venymättömyyden vuoksi myös purjeveneiden kilpapurjeissa ja salibandymailojen varsissa hiilikuituun yhdistettynä.
Jäykissä kappaleissa, kuten lentokoneen osissa, Kevlaria ei käytetä sellaisenaan, vaan kuidut sekoitetaan muoviin (lujitemuovi). Myöskään kankaissa Kevlaria ei käytetä sellaisenaan, vaan kankaassa on muitakin synteettisiä kuituja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kevlar Home Page
Aramids
Kevlar – Design Dictionary. Illustrated article about Kevlar
Matweb material properties of Kevlar
Kevlar (Arkistoitu – Internet Archive)
Synthesis of Kevlar (Arkistoitu – Internet Archive)
Aberfeldy Footbridge over the River Tay (Arkistoitu – Internet Archive)
Bristol University School of Chemistry, Molecule of the Month: Kevlar (englanniksi)
Kevlarin synteesi
Kirjolampi (Sysmä)

| Kirjolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°31′42″N, 25°51′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Nuoramoisen alue (14.81)
Laskuoja:  oja Joutsjärveen 
Järvinumero:  14.812.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  noin 85 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  310 m  
Rantaviiva:  1,15 km  
Pinta-ala:  6,215 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKirjolampi 
Kirjolampi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä  Valittulan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 350 metriä pitkä, 310 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 6,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Nuoramoisen alueella (14.81), jonka Joutsjärven–Tainionvirran alueeseen (14.812) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on noin  85 metriä mpy.
Kemialliset sisäilmatutkimukset

Kemialliset sisäilmatutkimukset on kemiantekniikan avulla muodostettu kokonaisuus mittaus-, näytteenotto- ja analyysimenetelmiä, joita käytetään rakennuksen tai muun tilan sisällä olevan ilman eli sisäilman laadun arvioimiseen ja tunnistamaan mahdolliset sisäilmaongelmat sekä niiden lähteet. Kemiallisten sisäilmatutkimusten avulla selvitetään sisätiloissa hengitettävän ilman kemiallista koostumusta ja mahdollisia terveysriskejä . Kemiallisia sisäilmatutkimuksia tarvitaan sisäilman epäpuhtauksien havaitsemiseksi, niiden syntymekanismien tunnistamiseksi ja sisäilmaongelmien ratkaisemiseksi. Kemialliset sisäilmatutkimukset ovat tarpeellisia, jos sisäilman laatuongelmat eivät ole havaittavissa muilla mittausmenetelmillä, kuten fysikaalisilla sisäilmatutkimuksilla. Muita sisäilmatutkimuksia ovat esimerkiksi ilmanvaihtojärjestelmän toimivuuden arviointi, kosteusvaurioiden selvittäminen ja homehtumisriskin tarkastelu .
Kemiallisesta näkökulmasta sisäilma on reaktioympäristö, johon tulee sisään ja josta poistuu jatkuvasti satoja kemiallisia yhdisteitä. Jotkin näistä yhdisteistä voivat reagoida keskenään tai itsensä kanssa muodostaen reaktiotuotteita, joita ei muuten olisi sisätiloissa. Monet reaktioiden tuotteina syntyvät yhdisteet ovat biokemiallisesti reaktiivisempia, ärsyttävämpiä tai haitallisempia kuin niiden lähtöaineet.
Sisäilmassa voi olla kemiallisia haitta-aineita joko tilan käyttäjän oman toiminnan seurauksena, rakennusmateriaaleista vapautuvina päästöinä tai kosteusvaurioon liittyvinä, materiaalien hajoamisen aiheuttamina päästöinä .
Kemialliset sisäilmatutkimukset Suomessa

Väestötasolla Suomessa on Työterveyslaitoksen ja Duodecimin julkaiseman ja koostaman tutkimuksen mukaan eurooppalaisittain keskimäärin parempi sisäilma ja vähemmän kosteusvaurioita kuin muissa Euroopan maissa, ja VOC-yhdisteisiin ja teollisiin mineraalikuituihin liittyvät haitalliset terveysvaikutukset ovat epätodennäköisiä suomalaisissa toimistoissa ja asunnoissa . Terveyshaittoihin liitetyistä sisäilman altisteista vain radonin suhteen Suomessa on huonompi tilanne kuin muualla Euroopassa, mikä on seurausta Suomen uraanipitoisesta maaperästä.
Suomessa toteutettujen mittausten perusteella VOC-yhdisteiden kokonaispitoisuus (TVOC) ja formaldehydi ylittävät kansalliset toimenpiderajat Suomessa yleensä vain uudiskohteissa alle vuosi käyttöönoton jälkeen ja vanhoissa asunnoissa harvoissa yksittäistapauksissa. 2000-luvulla rivi- ja kerrostaloasunnoissa tehtyjen tutkimusten mukaan TVOC vaihtelee Suomessa 139–356 µg/m³ ja Ruotsissa 143–310 µg/m³ välillä  .
Mitatut formaldehydipitoisuudet ovat Ruotsissa noin neljäsosa WHO:n raja-arvosta 100 μg/m³ , ja 2010-luvulla Suomessa toteutetun Insulate-projektin perusteella formaldehydipitoisuuksien mediaanit suomalaisissa kerrostaloasunnoissa olivat 18,4 μg/m³ ennen energiaparannuksia ja 16,7 μg/m³ niiden jälkeen eli samaa suuruusluokkaa kuin ruotsalaisissa asunnoissa .
Alifaattisten ja aromaattisten hiilivetyjen esiintyvyys on vähentynyt Suomessa 2010-luvulla, mikä liittyy todennäköisesti rakennusmateriaalipäästöjen vähenemiseen, siivousmenetelmien ja käytettyjen siivousaineiden muutokseen sekä vähäpäästöisten polttoaineiden yleistymiseen. Aldehydien, fenolin, happojen, alkoholi- ja fenolieettereiden, estereiden ja piiyhdisteiden esiintyvyys on kasvanut, mikä liittyy todennäköisesti pääosin rakennus- ja sisustusmateriaalien sekä hygieniatuotteiden ja siivousaineiden muutoksiin ja osin analytiikan kehittymiseen, mihin viittaa keskimääräisten pitoisuuksien aleneminen määritysrajan ylittävissä näytteissä.
Kemiallisia sisäilmatutkimuksia hyödynnetään Suomessa laajasti osana sisäilmastoselvityksiä sisäilmaongelmien selvittämisessä ja ratkaisemisessa. Suomessa kemiallisten sisäilmatutkimusten tekeminen on säännelty ja niiden suorittamiseen tarvitaan asiantuntijoita, jotka ovat koulutettuja ja pätevöityneitä alalla. Tällaisia säänneltyjä tutkimuksia ovat esimerkiksi ilma- ja pintanäytteiden ottaminen ja analysointi.
Kemiallisten sisäilmamittausten suorittaminen saattaa olla kallista asiantuntijoiden käyttämisen vuoksi, joten jotkut yritykset tai yksityishenkilöt voivat jättää tekemättä tarvittavat mittaukset kustannuksien vuoksi. Asiantuntijoiden rooli on tärkeä, koska sisäilma-asioissa korostuu kommunikointi ja tulosten tulkinta, eikä yhden mittaustuloksen perusteella voida vielä tehdä kovin pitkälle vietyjä johtopäätöksiä. Asiantunteva laboratorio tarjoaa myös tukea mittaussuunnitelman laadintaan ja neuvoja siihen, mikä on kustannustehokkain ja tarkoituksenmukaisin tutkimusmenetelmä kussakin tapauksessa.
Aiheesta muualla

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos – sisäilma: https://thl.fi/fi/web/ymparistoterveys/sisailma
Recuay

Recuayn kulttuuri
Recuay kulttuurin patsas noin vuodelta 500.
Recuay oli intiaanikulttuuri Perun pohjoisosassa noin 200 eaa – 600 eli samaan aikaan kun läheisellä rannikolla vallitsi Mochen kulttuuri. Sille on ominaista kolmivärinen keramiikka, jota on koristeltu ihmisten, jaguaarien ja laamojen kuvilla.
Kyseessä oli klassinen, edistynyt intiaanikulttuuri. Recuayn kulttuuria ei ole tutkittu niin paljon kuin muita intiaanikulttuureja muun muassa Perun alueen sissisotien takia.[lähde? ]
Kiinan keisari

| Kiinan keisari |
| --- | --- |
 皇帝
 Keisarin lippu Qing-dynastian aikana
 Kiinan viimeinen keisari, Pu Yi, Qing-dynastian loppuvaiheessa.
 
Virka-asunto:  Kielletty kaupunki
Perustettu:  221 eaa.
Ensimmäinen:  Qin Shi Huangdi
Viimeinen:  Pu Yi
Lakkautettu:  12. helmikuuta 1912
Kiinan keisari (kiin.: 皇帝; pinyin: Huángdì) oli Kiinan yksinvaltainen hallitsija. Keisarikauden katsotaan alkaneen Qin-dynastiasta vuonna 221 eaa., kun Qin Shi Huangdista tuli yhdistyneen Kiinan ensimmäinen keisari. Hänen jälkeensä jokainen Kiinan hallitsijadynastiasta toiseen käytti keisarin arvonimeä. Keisarivalta päättyi vuoden 1911 Xinhai-vallankumouksen seurauksena, kun Kiinaa hallinnut Qing-dynastia kaatui ja viimeiseksi keisariksi jäänyt Pu Yi syrjäytettiin vuonna 1912. Presidentti Yuan Shikai julisti Kiinan tasavallan vielä keisarikunnaksi vuonna 1915. Yritys palauttaa Kiina keisarikunnaksi epäonnistui, ja Kiinasta tuli tasavalta jälleen vuonna 1916.
Kiinan keisarilla oli valtavan suuri valta ja vastuu. Häntä kutsuttiin ”Taivaan pojaksi”, ja hänelle annettiin jumalallinen oikeus hallita koko kansaa. Samalla hänen odotettiin edistävän kansansa etuja eikä omiaan. Vaikka Kiinan keisari olikin absoluuttinen monarkki, oli hän riippuvainen neuvonantajiensa sisäpiiristä. Tavalliselle kansalle keisari oli täysin näkymätön, sillä hän pysytteli kuninkaallisessa palatsissa katseiden ulottumattomissa. Saada tavata valtaistuimellaan sermin takana istuva keisari oli kiinalaiselle suurin mahdollinen kunnia. Keisarit asuivat vuodesta 1420 alkaen Kielletyn kaupungin palatsialueella Pekingissä.
Galleria valikoiduista keisareista

Kiinan ensimmäinen keisari, Qin Shi Huangdi.
Wu Zetian, ainoa keisarin tittelillä Kiinaa hallinnut nainen.
Kublai-kaani, joka hallitsi Kiinaa Yuan-dynastian aikana.
Yuan Shikai, joka yritti palauttaa keisari-instituution Pu Yin lopullisen syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1914.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan keisarit Wikimedia Commonsissa
Keisarin valtaistuin Kielletyn kaupungin Taivaallisen puhtauden hallissa.
Reino Jyrkilä

Reino Jyrkilä (8. tammikuuta 1930 Liperi – 7. toukokuuta 1997 Liperi) oli suomalainen maanviljelijä ja kanslisti, joka toimi Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajana Pohjois-Karjalasta vuosina 1983–1987.
Jyrkilä syntyi Liperissä Yrjö Jyrkilän ja Feudosia Klementjevin pojaksi. Hän oli sotilasarvoltaan korpraali. Jyrkilä meni vuonna 1954 naimisiin Anja Aulikki Kaarina Turtiaisen kanssa ja sai kaksi poikaa ja yhden tyttären. Hän toimi maa- ja metsätalousvaliokunnassa ja pankkivaliokunnassa 1983–1986 sekä valtiontilintarkastajissa (vj) 1986–1991.
Jyrkilä kuoli synnyinkunnassaan Liperissä 67-vuotiaana.
Aiheesta muualla

.aspx Reino Jyrkilä Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kirottu 3: Paholaisen vallassa

| Kirottu 3: Paholaisen vallassa> The Conjuring: The Devil Made Me Do It |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Chaves
Käsikirjoittaja:  David Leslie Johnson-McGoldrick
Tarina:   James Wan  David Leslie Johnson-McGoldrick 
Tuottaja:   James Wan  Peter Safran 
Säveltäjä:  Joseph Bishara
Kuvaaja:  Michael Burgess
Leikkaaja:   Peter Gvozdas  Christian Wagner 
Pääosat:   Vera Farmiga  Patrick Wilson  Ruairi O’Connor  Sarah Catherine Hook  Julian Hilliard 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   New Line Cinema  The Safran Company  Atomic Monster Productions 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2021-6-44. kesäkuuta 2021  
Kesto:  112 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Kirottu 2
Seuraaja:  The Conjuring: Last Rites
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirottu 3: Paholaisen vallassa (engl. The Conjuring: The Devil Made Me Do It) on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut Michael Chavesin ohjaama kauhuelokuva. Se on jatko-osa vuoden elokuville Kirottu (2013) ja Kirottu 2 (2016) sekä Kirottu-universumin seitsemäs elokuva. Patrick Wilson ja Vera Farmiga palaavat näyttelemään Ed ja Lorraine Warrenia, jotka yrittävät vuonna 1981 Connecticutissa puolustaa murhasta syytettyä Arne Cheyenne Johnsonia ja todistaa tämän olleen rikoksen aikana demonin riivaama.
Kirottu 3: Paholaisen vallassa julkaistiin elokuvateattereihin sekä HBO Maxiin 4. kesäkuuta 2021.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vera Farmiga  | … |  Lorraine Warren   |
|  Patrick Wilson  | … |  Ed Warren   |
|  Ruairi O’Connor  | … |  Arne Cheyenne Johnson   |
|  Sarah Catherine Hook  | … |  Debbie Glatzel   |
|  Julian Hilliard  | … |  David Glatzel   |
|  Megan Ashley Brown  | … |  nuori Lorraine Warren   |
|  Mitchell Hoog  | … |  nuori Ed Warren   |
|  Charlene Amoia  | … |  Judy Glatzel   |
|  John Noble  | … |  isä Kästner   |
|  Eugenie Bondurant  | … |  Isla Kästner / Okkultisti   |
|  Paul Wilson  | … |  Carl Glatzel   |
|  Sterling Jerins  | … |  Judy Warren   |
|  Shannon Kook  | … |  Drew Thomas   |
|  Ronnie Gene Blevins  | … |  Bruno Sauls   |
|  Keith Arthur Bolden  | … |  ylikonstaapeli Clay   |
|  Steve Coulter  | … |  isä Gordon   |
|  Vince Pisani  | … |  isä Newman   |
|  Ingrid Bisu  | … |  Jessica Louise Strong   |
|  Andrea Andrade  | … |  Katie Lincoln   |
Julkaisu

Kirottu 3: Paholaisen vallassa sai ensi-iltansa 4. kesäkuuta 2021. Osana suunnitelmaansa muidenkin vuonna 2021 julkaistavien elokuvien kohdalla, Warner Bros. julkaisi elokuvan koronaviruspandemian vuoksi ensi-iltapäivämääränä Yhdysvalloissa myös HBO Maxiin, jossa sen ilmoitettiin olevan katsottavissa kotimediajulkaisupäivään asti. Elokuvan alkuperäinen ensi-iltapäivämäärä oli 11. syyskuuta 2020, kunnes ensi-iltaa siirrettiin koronaviruspandemian vuoksi.
Aiheesta muualla

Kirottu 3: Paholaisen vallassa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pyrjatynin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Pultavan alue, Ukraina
Lähin kaupunki:  Pyrjatyn
Pinta-ala:  120,2842 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  11.12.2009
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyrjatynin kansallispuisto (ukr. Пирятинський національний природний парк, Pyrjatynskyi natsionalnyi pryrodnyi park) on kansallispuisto Ukrainan Pultavan alueen luoteisosassa. Vuonna 2009 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 120,2842 neliökilometriä. Kansallispuisto sijaitsee Dneprin vasemmanpuoleisen sivuhaaran, Udaijoen varrella, aiemman Pyrjatynin piirin (nyk. Lubnyn piirin) alueella.
Kansallispuiston logo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyrjatynin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Natsionalnyi pryrodnyi park "Pyrjatynskyi" (ukrainaksi)
Абдулоєва О.С., Данько К.Ю., Проценко Ю.В. & Подобайло А.В. : ПРИРОДА НАЦІОНАЛЬНОГО ПРИРОДНОГО ПАРКУ «ПИРЯТИНСЬКИЙ» (2017, pdf) (ukrainaksi) (biomed.knu.ua)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pyriatyn National Nature Park
Käännös suomeksi
Pölynimurikauppiaat

| Pölynimurikauppiaat |
| --- | --- |
Ohjaaja:  John Webster
Käsikirjoittaja:  John Webster
Tuottaja:  Kari Jääskeläinen
Kuvaaja:  Tuomo Virtanen
Pääosat:  Kimmo Sädeaho Heimo Kastinen Kristiina Marin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Epidem
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  52 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pölynimurikauppiaat on John Websterin dokumenttielokuva vuodelta 1993. Se on dokumentti pölynimureiden ovelta-ovelle myyjistä lama-Suomessa. Kamera seuraa mukana kun myyjät käyvät kauppaamassa pölynimureita 18 eri perheen luona.
Dokumentin kolmesta päähenkilöistä Kimmo on työtön autonasentaja, joka hakeutuu myyjäksi paremman työn puutteessa. Kristiina on kunnianhimoinen huippumyyjä, jonka saavutukset palkitaan yrityksen Kultamerkillä. Heimo on puhelias pikkukylien kiertäjä Pohjois-Karjalassa.
Elokuvasta on tehty digitaalisesti restauroitu versio.
Palkinnot

Valtion elokuvapalkinto, 1993
Yleisöpalkinto, Nordisk Panorama, 1993
Erikoismaininta, Prix Europa, 1994
Aiheesta muualla

Elokuva katsottavissa Ylen Elävässä arkistossa