stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
50 metrin pistooli
Ennätykset > Aasianennätykset

| Voimassa olevat 50 m pistoolin Aasianennätykset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Peruskilpailu | 577 |  Tan Zongliang (CHN) | MM | Zagreb, Kroatia | 24.7.2006 |  |  |
| Miehet | Finaali | 674,6 (575+99,6) |  Jin Jong-oh (KOR) | WC | Changwon, Etelä-Korea | 11.4.2009 |  |  |
| Miehet | Joukkue | 1699 |  Kiina (Tan, Wang, Xu) | MM | Lahti, Suomi | 8.7.2002 |  |  |
| Pojat | Peruskilpailu | 563 |  Vladimir Išatšenko (KAZ) | MM ASG | Lahti, Suomi Busan, Etelä-Korea | 8.7.2002 2.10.2002 |  |  |
| Pojat | Joukkue | 1641 |  Kiina (Pu, Mai, Yu) | MM | Zagreb, Kroatia | 24.7.2006 |  |  |
Olympiavoittajat ja maailmanmestarit > Pojat

| Kilpailu | Kilpailija | Tulos | Joukkue | Tulos |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Maailmanmestaruuskilpailut
| Milano 1994 |  Anatolie Corovai (MDA) | 555 |  Moldova (An. Corovai, Al. Corovai, Vierou) | 1630 |  |  |
| Barcelona 1998 |  Andrija Zlatić (YUG) | 554 |  Puola (Borowicki, Knapik, Los) | 1621 |  |  |
| Lahti 2002 |  Vladimir Išatšenko (KAZ) | 553 |  Ukraina (Omeltšuk, Kybriya, Zhurba) | 1627 |  |  |
| Zagreb 2006 |  Pu Qifeng (CHN) | 560 |  Kiina (Pu, Mai, Yu) | 1641 |  |  |
Aakenustunturin lento-onnettomuus

Aakenustunturin lento-onnettomuus tapahtui jatkosodan aikana 1. helmikuuta 1944, kun Rovaniemeltä käsin toimineen saksalaisen Luftwaffen Transportstaffel Fliegerführer Nord/Ostin Junkers Ju-52-3 -kuljetuskone P4-CH eksyi reitiltään lumipyryssä ja törmäsi Kittilän Aakenustunturilla Mololaen koillisrinteeseen. Koneen nelihenkinen miehistö menehtyi turmassa.
Onnettomuuskone oli kuljettamassa Messerschmitt Bf 110 -hävittäjien varaosia Pontsalenjoelta Rovaniemelle. Koneen ohjaajana toiminut vääpeli Rochna, radistina ollut alikersantti Meyer ja mekaanikko, alikersantti Kulin saivat törmäyksessä välittömästi surmansa, mutta koneen peräosassa ollut konekivääriampujana toiminut alikersantti Brande loukkaantui vaikeasti ja eli vielä useita päiviä törmäyksen jälkeen. Hän ampui hätäraketteja, mutta niitä ei havaittu huonon sään takia tai niitä luultiin sääilmiöiksi. Kun apua ei alkanut kuulua, Brande surmasi itsensä.
Koneen hylky löytyi vasta huhtikuussa 1944. Paikalle tullut suomalainen hiihtopartio löysi elossa vain koneessa mukana olleen koiranpennun, joka oli hengissä pysyäkseen syönyt lentäjien ruumiita. Paikalle tulleet saksalaiset hakivat sitten hylystä ruumiit sekä koneessa olleet radio- ja suunnistuslaitteet. Tämän jälkeen he räjäyttivät koneen hylyn. Tarinoiden mukaan koneessa olisi ollut lastina myös huomattava rahamäärä, jonka jo aiemmin paikalle tulleet poromiehet olisivat vieneet, mutta tälle tiedolle ei ole vahvistusta.
Junkersin räjäytetyn hylyn jäänteitä löytyy edelleen laajalta alueelta Aakenustunturin rinteeltä. Valtaosa niistä sijaitsee koordinaateissa 67°40′53.2″N, 24°32′33.4″E.
Anthony Rooley

Anthony Rooley (s. 10. kesäkuuta 1944 Leeds) on brittiläinen luutisti ja vanhan musiikin asiantuntija.
Rooley opiskeli Royal Academy of Musicissa Hector Quinen johdolla ja aloitti uransa klassisena kitaristina. Luutunsoiton hän aloitti itse akatemian kirjaston tarjonnasta tekemiensä transkriptioiden pohjalta. Rooley opetti Royal Academy of Musicissa kitaran- ja luutunsoittoa vuosina 1969–1971. Vuonna 1969 hän perusti luutisti James Tylerin kanssa The Consort of Musicke -kokoonpanon. Yhtye alkoi pitää myöhäisen renessanssin ja varhaisen barokin maallisen musiikin soitinesityksiä, joihin joskus oli lisätty yksi lauluääni. Vuonna 1978 Britannian taideneuvosto myönsi tästä toiminnasta stipendin ja kokoonpano solmi uuden levytyssopimuksen Deccan kanssa, minkä jälkeen se aloitti pitkäaikaisen erikoistumisen madrigaaliohjelmistoon.
Rooleyn laajaan diskografiaan kuuluu teoksia muiden muassa 1600-luvun suhteellisen vähän tunnetuilta säveltäjiltä: John Cooperilta, Sigismondo d'Indialta, Henry Lawesilta, Biagio Marinilta, Barbara Strozzilta, Giaches de Wertiltä ja John Wardilta. Rooley on levyttänyt useille levy-yhtiöille, kuten Harmonia Mundille ja Hyperionille, ja julkaissut levytyksiä myös oman Musica Oscura -yhtiönsä kautta. Hän on tehnyt usein yhteistyötä sopraano Emma Kirkbyn kanssa. Hän on myös kirjoittanut lukuisia artikkeleita luutunsoitosta ja vanhan musiikin aiheista.
Anthony Rizzo

Anthony Rizzo tammikuussa 2017.
Anthony Vincent Rizzo (s. 8. elokuuta 1989 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän on pelipaikaltaan ykkösvahti.
Rizzo aloitti Major League -uransa kesäkuussa 2011. Hän edusti kaudella 2011 San Diego Padresia ja on kaudesta 2012 edustanut Chicago Cubsia. Hän oli voittamassa MLB:n mestaruutta vuonna 2016 ja hänet valittiin National Leaguen tähdistöjoukkueeseen vuosina 2014–2016.
Anssi Juutilainen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lavarone 1984 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Kuopio 1988 | viesti |  |
|  Kultaa | Kuopio 1988 | pitkä matka |  |
|  Kultaa | Skellefteå 1990 | lyhyt matka |  |
|  Kultaa | Pontalier 1992 | viesti |  |
|  Hopeaa | Bataki 1986 | pitkä matka |  |
|  Hopeaa | Skellefteå 1990 | viesti |  |
|  Pronssia | Bataki 1986 | lyhyt matka |  |
|  Pronssia | Kuopio 1988 | lyhyt matka |  |
Veli Anssi Juutilainen (s. 1. lokakuuta 1956 Kangaslampi) on suomalainen entinen hiihtosuunnistaja.
Valmistuttuaan liikunnanopettajaksi Juutilainen toimi vuosina 1981–1984 Espanjan hiihtomaajoukkueen valmentajana, kunnes aloitti hiihtosuunnistusuransa. Hiihtosuunnistuksessa hän voitti viisi  maailmanmestaruutta ja yhteensä 11 MM-mitalia vuosina 1984–1992. Normaalimatkan maailmanmestaruuden hän voitti 1984 ja 1988, pikamatkan 1990 ja viestin 1988 ja 1992.
Juutilainen voitti neljä Pohjoismaiden mestaruutta ja viisi Suomen mestaruutta uransa aikana. Myös hänen entinen vaimonsa Virpi Juutilainen on hiihtosuunnistuksen maailmanmestari.
Aiheesta muualla

Juutilaisen esittely innotiimi.fi:ssä (Arkistoitu – Internet Archive)
Anthony Rolfe Johnson

Anthony Rolfe Johnson CBE (5. marraskuuta 1940 Tackley, Oxfordshire – 21. heinäkuuta 2010 Lontoo) oli brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Johnson lauloi lapsena kirkkonsa kuorossa, mutta suuntautui teini-ikäisenä maatalouteen ja toimi kaksikymppisenä maanviljelijänä Sussexissa. Liityttyään paikalliseen kuoroon hän pääsi toisen laulajan välityksellä esiintymään huomattavalle laulunopettajalle Lontooseen. Opettaja vakuuttui Johnsonin kyvyistä, vaikka tällä ei vielä ollut muodollista koulutusta. Aluksi hän ei osannut edes lukea nuotteja, mutta hän oppi pian. Hän opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa sekä yksityisesti Peter Pearsin johdolla.
Johnson teki oopperadebyyttinsä vuonna 1973 English Opera Groupin kanssa kreivi Vaudémontin roolissa Pjotr Tšaikovskin oopperassa Iolanta. Johnson esiintyi ensimmäisen kerran Metropolitan-oopperassa vuonna 1991 Wolfgang Amadeus Mozartin Idomeneon nimiroolissa Luciano Pavarottin sijaisena. Hänet tunnettiin myös oratoriolaulajana, jona hän levytti Johann Sebastian Bachin Johannes- ja Matteuspassiot evankelistan roolissa.
Kaikkiaan Johnson esiintyi Metropolitan-oopperassa 1990-luvun aikana 20 kertaa. Lisäksi hän esitti päärooleja muiden muassa Covent Gardenissa ja Pariisin oopperassa. Hän lauloi Chicagon ja Bostonin sinfoniaorkestereiden sekä New Yorkin filharmonikkojen solistina. Hänet yhdistettiin urallaan etenkin varhaisten säveltäjien kuten Claudio Monteverdin, Bachin ja Georg Friedrich Händelin teoksiin, mutta hänen ohjelmistonsa ulottui Joseph Haydnin, Mozartin ja Franz Schubertin kautta uudempiin teoksiin. 1900-luvun musiikissa hänet tunnettiin etenkin Benjamin Brittenin Peter Grimes -oopperan nimiroolista, jonka hän tulkitsi muun muassa Metropolitan-oopperassa vuonna 1994. Myös Aschenbachin rooli Brittenin Death in Venicessä kuului Johnsonin merkittäviin rooleihin.
Johnson sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1992. Hänellä oli viisi lasta kahdesta avioliitosta. Hän sairasti viimeisinä vuosinaan Alzheimerin tautia ja kuoli 69-vuotiaana.
Aakkola

| Aakkola |
| --- | --- |
 Aakkola
 Koordinaatit: 61°43.5′N, 24°30.1′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pirkanmaa
Kunta:  Orivesi Juupajoki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aakkola on kylä Orivedellä Pirkanmaan maakunnassa. Se sijaitsee valtatien 9 pohjoispuolella Oriveden keskustaajamasta koilliseen. Aakkolan pohjoispuolella on Juupajoen kunnan raja, ja ennen kuntaliitosta Aakkolan itäpuolella kulki Oriveden ja Längelmäen välinen kuntaraja. Kylässä sijaitsee Aakkojärvi, jonka ympärillä on peltoja. Osia kylästä sijaitsee myös Juupajoen puolella. Aakkolan väkiluku on noin 40 ihmistä, joka vaihtelee johtuen kylän mökeistä. [lähde? ]
Oriveden Ponnistus järjesti Aakkolassa 11.–12.8.2018 suunnistuksen Hämeen AM-pitkän ja viestin.
Andrea Leeds

| Andrea Leeds |
| --- | --- |
 Andrea Leeds 1930-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Antoinette Lees
Syntynyt: 18. elokuuta 1914 Butte, Montana, Yhdysvallat
Kuollut: 21. toukokuuta 1984 (69 vuotta) Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Robert S. Howard
Näyttelijä
Aktiivisena:  1934–1940
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Andrea Leeds, oik. Antoinette Lees (18. elokuuta 1914 Butte, Montana, Yhdysvallat – 21. toukokuuta 1984 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka teki lyhyen uran 1930-luvulla. Hän oli vuonna 1938 ehdokkaana parhaam naissivuosan Oscar-palkintoon. Hän jätti elokuva-alan mentyään vuonna 1939 naimisiin.
Elämä

Andrea Leeds opiskeli Kalifornian Los Angelesin yliopistossa, kun elokuvaohjaaja Howard Hawks löysi hänet elokuva-alalle. Leedsin ensimmäinen  Hawksin ohjaamassa, vuonna 1936 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Tukkikuningas. Leeds näytteli tämän jälkeen muun muassa elokuvissa Hänen salaisuutensa, Me soittoniekat, The Last Frontier ja Swanee River.
Leeds oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon elokuvasta Suuri hetki. Sen ohjaaja Gregory La Cava kutsui Leedsiä parhaaksi synnynnäiseksi näyttelijäksi, jonka kanssa on työskennellyt. Samuel Goldwyn Productions kutsui häntä ”Hollywoodin suudelmamestariksi” ja järjesti miespääosaehdokkaille suutelutestejä Leedsin kanssa.
Leeds meni naimisiin vuonna 1939 Robert S. Howardin kanssa. Hän jätti tuolloin elokuva-alan ja halusi keskittyä perhe-elämään. Hänen miehensä oli autokauppias Charles S. Howardin poika. Howard omisti useita laukkahevosia, muun muassa Seabiscuitin. Leeds kiinnostui itsekin hevosurheilusta ja omisti myöhemmin useita laukkahevosia.
Robert Howard osti 1940-luvun lopulla hotellin Palm Springsistä, missä Leeds piti jalokivisalonkia kuolemaansa asti. Leeds kuoli syöpään vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrea Leeds Wikimedia Commonsissa
Andrea Leeds Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Andrea Leeds Elonetissä.
Akatemiapalkinto

Akatemiapalkinto on Suomen Akatemian myöntämä tunnustus lupaaville tutkijoille. Sen myöntäminen edellyttää, että palkittava toimii akatemiatutkijana tai Akatemian tutkijatohtorina, kriinisenä tutkijana tai akatemiahankkeen vastuullisena johtajana.
Palkinnon myöntöperusteluiden mukaan se myönnetään tutkijalle, joka on osoittanut ”poikkeuksellista tieteellistä rohkeutta, luovuutta tai ennakkoluulottomuutta tai merkittävällä tavalla tehnyt tunnetuksi tieteellistä tutkimusta tai tutkijan työtä, lisännyt toiminnallaan kiinnostusta tiedettä kohtaan, osallistunut tutkijana yhteiskunnalliseen keskusteluun tai edistänyt muuten tutkimuksen merkitystä, hyödyntämistä ja vaikuttavuutta yhteiskunnassa.” Palkinnonsaajista päättää Akatemian hallitus tieteellisten toimikuntien esityksestä. Palkintona on Miia Liesegangin puhaltama lasiteos ”Hetki”.
Palkitut

2003 Jari Ehrnrooth ja Johanna Mappes
2004 Hanna Tuomisto ja Anna-Stiina Jääskeläinen
2005 Ilpo Vattulainen ja Tomas Roslin
2006 Teivo Teivainen ja Jyri-Pekka Mikkola
2007 Hannes Lohi ja Jan Lundell
2008 Hille Koskela ja Minna Halme
2009 Miia Kivipelto ja Otso Ovaskainen
2010 Heli Skottman ja Sampsa Hyysalo
2011 Tapio Lokki ja Mikko Salo
2012 Anna-Liisa Laine ja Mari Sandell
2013 Sven Bossuyt ja Kari Kalliokoski
2014 Irmeli Mustalahti ja Petri Ala-Laurila
2015 Tuuli Lähdesmäki ja Lauri Nummenmaa
2016 Kaisa Matomäki ja Hélder Santos
2017 Matti Jalasvuori ja Ville Kivimäki
2018 Arri Priimägi ja Mari Pihlatie
2019 Tiina Sikanen ja Emilia Korkea-aho
2020 Teemu Lyytikäinen ja Mikko Sipilä
2021 Emmi Helle ja Eliisa Lotsari
2022 Riikka Puhakka ja Ville Vuorinen
2023 Simo Hosio ja Timo Miettinen
Lähde
Antanas Tumėnas

| Antanas Tumėnas> Liettuan pääministeri |
| --- | --- |
 18. kesäkuuta 1924 – 4. helmikuuta 1925  
Edeltäjä:  Ernestas Galvanauskas
Seuraaja:  Vytautas Petrulis
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1880 Kurkliečiai, Rokiškisin kunnallispiiri, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 8. helmikuuta 1946 (65 vuotta) Bachmanning, Itävalta
Tiedot
Puolue:  Liettuan kristillisdemokraatit
Antanas Tumėnas (13. toukokuuta 1880 Kurkliečiai, Rokiškisin kunnallispiiri – 8. helmikuuta 1946 Bachmanning, Itävalta) oli liettualainen poliitikko, opettaja ja oikeustieteen professori. Tumėnas toimi Liettuan pääministerinä vuosina 1924–1925. Hän oli Liettuan kristillisdemokraattien jäsen. Myöhemmin hän toimi Liettuan korkeimman vapautuskomitean puheenjohtajana.
Tumėnas oli mukana perustuslakia säätävässä kokouksessa ja toimi perustuslakikomitean puheenjohtajana vuonna 1922. Lisäksi hän toimi oikeusministerinä lukuisissa hallituksissa.
Aalto (satelliittisarja)

Aalto-satelliittisarja on Aalto-yliopiston opiskelijaprojekteina toteutettu satelliittisarja. Vuoden 2017 toukokuuhun mennessä sarjan satelliiteista yksi oli laukaistu, yksi odotti laukaisua ja yksi oli työn alla.
Satelliitit > Aalto-1

Aalto-1 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-satelliitti, jonka kehittäminen alkoi keväällä 2010. Satelliitin laukaisua on lykätty useita kertoja, ja se oli tarkoitus laukaista maaliskuun 2017 tilanteessa PSLV-XL-kantoraketilla Intiasta saman vuoden huhtikuussa. Aalto-1 oli aiemmin tarkoitus laukaista yhdysvaltalaisella Falcon 9 -raketilla Formosat-5 -satelliitin laukaisun toissijaisena hyötykuormana yhdessä liki 90 muun piensatelliitin kanssa, mutta tämä laukaisu peruuntui, kun Aalto-1 ja muut lennolle suunnitellut toissijaiset hyötykuormat siirrettiin laukaistavaksi muilla kantoraketeilla Falcon 9:n toistuneiden aikatauluviivästysten jälkeen. Aalto-1 on ensimmäinen kokonaisuudessaan Suomessa suunniteltu ja rakennettu satelliitti. Projektin tavoitteena on opiskella satelliitin rakentamista, sekä demonstroida satelliittiin asennettujen hyötykuormien toimintaa.
Aalto-1:n tehtävä avaruudessa koostuu kahdesta pääosasta. Ensimmäisessä vaiheessa havainnollistetaan satelliitin AaSI- ja RADMON-hyötykuormien toimintaa niiden käyttöönoton jälkeen. Havainnollistamisvaiheen jälkeen tehtävän tiedeosio alkaa. Tiedeosio on jaettu kahteen alaosioon, joista ensimmäisessä käytetään Maan kaukokartoitukseen tarkoitettua AaSI-spektrometriä ja avaruussäteilyä mittaavaa RADMON-säteilymittaria. Jälkimmäinen alaosio on tarkoitettu plasmajarrun käyttöön. Koko satelliittimissio kestää kaksi vuotta.
Satelliitit > Aalto-2

Aalto-2 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-satelliitti, jonka kehittäminen alkoi vuonna 2012. Kahden CubeSat-yksikön kokoinen Aalto-2 kuuluu eurooppalaiseen QB50-hankkeeseen, jonka suunnitelmana on laukaista 50 CubeSat-satelliittia matalalle maan kiertoradalle. Satelliitti läpäisi esisuunnittelukatselmuksen (PDR, lyhenne sanoista Preliminary Design Review) vuoden 2013 toukokuuhun mennessä. Aalto-2 ja 39 muuta nanosatelliittia vietiin Orbital ATK:n Cygnus-kapselin sisällä Atlas V -kantoraketilla Kansainväliselle avaruusasemalle 18. huhtikuuta 2017. Satelliitit jaetaan kahteen erään. Ensimmäinen erä lähetetään kiertoradalleen 90 päivää toista erää aiemmin, jotta satelliitiparvi saataisiin mahdollisimman levittäytyneeksi. Parven on tarkoitus tutkia 90–320 kilometrin korkeudella sijaitsevaa alempaa termosfääriä, jonka läpi kulkiessaan satelliitit mittaavat muun muassa yläilmakehän plasman ominaisuuksia ja hiukkasia. Satelliitit ohittavat yleensä nopeasti termosfäärin ja joukkovoiman etu onkin siinä, että satelliittiparvi kerää enemmän ja monipuolisempaa dataa. Aalto-2:n rakentaminen oli käynnissä maaliskuussa 2015.
Satelliitit > Aalto-3

Aalto-3 on Aalto-yliopiston avaruustekniikan opiskelijaprojektina toteutettava CubeSat-nanosatelliitti, ja sen suunniteltu paino on 1,3 kg. Yksi Aalto-3-projektin tavoitteista on kehittää maasatelliittiyhteyksien standardeja, ja pyrkiä osoittamaan Aalto-yliopistossa kehitetyn 5G-ohjelmistoradion käyttökelpoisuuden avaruusteknologiassa. 20 opiskelijan ryhmä on aloittanut suunnittelun ensimmäisiä koekytkentälevytestejä varten. Satelliitti on tarkoitus laukaista vuonna 2019.
Vuonna 2016 joulukuussa ilmoitettiin, että Aalto-3 opiskelijatiimin aktiivit aikovat hakea, ESA:n FYS-koulutusohjelmaan (Fly Your Satellite), jossa aktiivit saisivat ESA:n opetusta satelliittitekniikasta ja -projekteista sekä ilmaisen laukaisun - mikäli satelliitti valmistuu ajallaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aalto (satelliittisarja) Wikimedia Commonsissa
Aalto-1:n avaruuteen lähetettävä lentomalli maaliskuussa 2016.
Aalto-2:n insinöörimalli syyskuussa 2018.
Aalto-3:n mock-up-malli tammikuussa 2019.
Abdullah ibn Khalifa Al Thani

| Abdullah ibn Khalifa Al Thani> Qatarin pääministeri |
| --- | --- |
 29. lokakuuta 1996 – 3. huhtikuuta 2007  
Edeltäjä:  Hamad ibn Khalifa
Seuraaja:  Hamad ibn Jassim
Qatarin sisäministeri
 1989–2001  
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1959 (ikä 65) Doha
Tiedot
Uskonto:  sunnilaisuus
Šeikki Abdullah ibn Khalifa Al Thani (s. 1959, Doha) on Qatarin entinen pääministeri ja emiiri šeikki Hamad ibn Khalifa Al Thanin nuorempi veli.
Hän kävi koulua Qatarissa ja valmistui Sandhurstin sotilasakatemiasta Britanniassa joulukuussa 1976. Hän liittyi Qatarin asevoimiin ja eteni urallaan 1989 asti aina avustavaksi komentajaksi everstiluutnantin arvolla asti. Vuodet 1979–1989 hän oli Qatarin olympiakomitean johdossa.
17. heinäkuuta 1989 hänet nimitettiin sisäministeriksi, 1995 varapääministeriksi ja 29. lokakuuta 1996 sisä- ja pääministeriksi. Sisäministerin viran hän jätti tammikuussa 2001.
Hän puhuu hyvää englantia ja ranskaa.
Abdullah al-Baradouni

Abdullah al-Baradouni (arab. عَبْدُ الله البَرَدُونِي‎; Al Hadan piirikunta, Dhamarin maakunta 1929 – 30. elokuuta 1999 Sana'a, Jemen) oli jemeniläinen runoilija, kolumnisti ja kirjallisuuskriitikko.
Al-Baradouni sai lapsena uskonnollisen koulutuksen ja osasi Koraanin ulkoa 7-vuotiaana. Hän sokeutui 6-vuotiaana sairastuttuaan Jemenissä laajalle levinneeseen isorokkoon. Al-Baradouni lähti opiskelemaan Dhamarin kaupunkiin, josta vuonna 1949 siirtyi Sana'ahan. Hän aloitti uransa arabialaisen kirjallisuuden ja poliittisen historian opettajana. Al-Baradouni vietti useita jaksoja vangittuna, koska hänen poliittisesti latautuneet kirjoituksensa osoittivat kritiikkiä sekä uskonnollisia johtajia että Jemenin arabitasavallan perustaneita vallankumouksellisia kohtaan. Demokratian ja naisten oikeuksien puolestapuhujana hän sai tappouhkauksia Jemenin fundamentalistimuslimeilta, jotka pitivät häntä uskonluopiona. Al-Baradouni kieltäytyi hänelle tarjotusta poliisin suojelusta.
Al-Baradouni teki ensimmäisen ulkomaanmatkansa vuonna 1971 Mosulissa järjestettyyn runofestivaaliin, joka toi hänelle suosiota eri puolilla arabimaailmaa. Hän työskenteli Sana'an radiossa vuodesta 1964 kuolemaansa, vuodesta 1980 lähtien ohjelmajohtajana. Al-Baradouni myös kirjoitti kolumneja eri lehtiin. Hänellä oli erityinen kyky oppia runoutta ulkoa, minkä hän selitti sokeudellaan. Al-Baradouni julkaisi kaksitoista runokokoelmaa sekä kuusi muuta kirjaa politiikasta, kirjallisuudesta ja kansanperinteestä. Monista hänen teoksistaan on tehty käännöksiä vieraille kielille. Al-Baradouni toi arabialaiseen runouteen uusia tyylikeinoja ja esimerkiksi käytti runoissa vuoropuhelua. Hän sai uransa aikana useita palkintoja, kuten Al Owais -palkinnon Arabiemiraateissa vuonna 1993.
Al-Baradouni kuoli sydäninfarktiin 70-vuotiaana. Leskeksi jäi hänen toinen puolisonsa Fatima al-Garafi.
Ammunta kesäolympialaisissa 2008 – miesten trap

| Ammunta kesäolympialaisissa 2008 > Kivääri |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 m ilmakivääri |   | Miehet |   | Naiset |
| 50 m pienoiskiväärin makuu |  | Miehet |  |  |
| 50 m pienoiskiväärin asentokilpailu |  | Miehet |  | Naiset |
Pistooli
| 10 m ilmapistooli |  | Miehet |  | Naiset |
| 25 m olympiapistooli |  | Miehet |  |  |
| 25 m urheilupistooli |  |  |  | Naiset |
| 50 m pistooli |  | Miehet |  |  |
Haulikko
| Skeet |  | Miehet |  | Naiset |
| Trap |  | Miehet |  | Naiset |
| Kaksoistrap |  | Miehet |  |  |
Miesten trap vuoden 2008 kesäolympialaisissa ammuttiin kaksipäiväisenä kilpailuna 9.-10. elokuuta Beijing Shooting Range Clay Target Fieldillä. Tšekki jatkoi mitaliputkea David Kosteleckýn voimilla. Peruskilpailussa toiseksi sijoittunut Kostelecký ampui finaalissa uuden finaalin olympiaennätyksen 146 ammuttuaan puhtaan finaalisarjan.
| --- | --- |
Kultaa:  David Kostelecký Tšekki (CZE)
Hopeaa:  Giovanni Pellielo Italia (ITA)
Pronssia:  Aleksei Alipov Venäjä (RUS)
Aikataulu

Ajat suluissa Suomen aikaa (EEST)
| Päivä | Aika | Kierros |
| --- | --- | --- |
| Lauantai, 9. elokuuta, 2008 | 9:00-13:30   (4:00-8:30) | Peruskilpailu, päivä 1 |
| Sunnuntai, 9. elokuuta, 2008 | 9:00-12:00   (4:00-7:00) | Peruskilpailu, päivä 2 |
| Sunnuntai, 10. elokuuta, 2008 | 15:00-15:45   (10:00-10:45) | Finaali |
Ennätykset

Peruskilpailu:
|  | Nimi | Kansallisuus | Tulos | Paikka, Maa | Päivä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Maailmanennätys | Giovanni Pellielo |  Italia | 125 | Nikosia, Kypros | 1. huhtikuuta 1994 |
| Maailmanennätys | Ray Ycong |  Yhdysvallat | 125 | Lahti, Suomi | 9. kesäkuuta 1995 |
| Maailmanennätys | Marcello Tittarelli |  Italia | 125 | Suhl, Saksa | 11. kesäkuuta 1996 |
| Maailmanennätys | Lance Bade |  Yhdysvallat | 125 | Barcelona, Espanja | 23. heinäkuuta 1998 |
| Maailmanennätys | Pavel Gurkin |  Venäjä | 125 | Ameriana, Brasilia | 10. elokuuta 2005 |
| Maailmanennätys | David Kostelecký |  Tšekki | 125 | Granada, Espanja | 5. lokakuuta 2006 |
| Olympiaennätys | Michael Diamond |  Australia | 124 | Atlanta, USA | 21. heinäkuuta 1996 |
| Olympiaennätys | Aleksei Alipov |  Venäjä | 124 | Ateena, Kreikka | 15. elokuuta 2004 |
Finaali:
|  | Nimi | Kansallisuus | Tulos | Paikka, Maa | Päivä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Maailmanennätys | Karsten Bindrich |  Saksa | 149 (124+25) | Nikosia, Kypros | 10. heinäkuuta 2008 |
| Olympiaennätys | ISSF:n säännöt muutuivat 01.01.2005 | - | - | - | - |