stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yksisarvinen

Neito ja yksisarvinen. Domenico Zampieri, n. 1602.
Yksisarvinen on taruolento, joka kuvataan tavallisesti joko sirona valkeana hevosena tai nuorena vuohena, jolla on kierteinen sarvi keskellä otsaa.
Yksisarviset kuvataan tyypillisesti puhtaiksi olennoiksi, jotka antavat vain neitsyen koskea itseensä. Yksisarvisen pääviholliseksi kuvataan yleensä leijona. Yksisarvisen sarvesta tehdyn juoman tai juomisen yksisarvisen sarvesta tehdystä astiasta on uskottu esimerkiksi parantavan tauteja, suojaavan myrkyiltä ja toimivan lemmen nostattajana.
Yksisarvisesta kertovat kuvaukset olivat suosittuja etenkin keskiajan Euroopassa. Usko yksisarvisten olemassaoloon säilyi Euroopassa 1800-luvulle.
Kuvaukset

Yksisarvinen esiintyy esimerkiksi saduissa ja loruissa, fantasia-aiheisessa taiteessa, vaakunoissa, gobeliineissa, Grimmin saduissa ja nykyisin yritystunnuksena. Yksisarvinen mainitaan useasti myös keskiaikaisissa matkakertomuksissa, joissa matkaaja kertoo kohdanneensa sellaisen. Myös Pohjois-Amerikasta on joitakin espanjalaisvalloittajien ja hollantilaisten kirjaamia havaintoja yksisarvisista.
Tunnetuimpia yksisarvisaiheisia keskiaikaisia seinävaatteita säilytetään Musée de Clunyssa Pariisissa ja Metropolitanin taidemuseossa New Yorkissa. Niissä maidonvalkoinen yksisarvinen on kuin siro hevonen, jolla on pukinsorkat kuin peuralla. Sillä on ohut parta sekä pitkä, silkkinen harja ja häntä. Sarvi on pitkä ja suora ja nousee keskeltä otsaa.
Tunnettuudestaan huolimatta yksisarvisista kertovia keskiaikaisia taruja on vain vähän verrattuna esimerkiksi lohikäärmeistä tai jättiläisistä kertoviin. Yksisarvisia esiintyy esimerkiksi kuningas Arthurin ja Aleksanteri Suuren legendoissa. Tarinassa kuningas Arthur haaksirikkoutuu yksin rannalle. Etsiessään apua veneensä vetämisessä takaisin merelle hän kohtaa kääpiön, jonka pojan yksisarvinen kasvatti ja imetti. Pojasta kasvoi jättiläinen, joka tarinan lopussa vetää yhdessä yksisarvisen kanssa Arthurin veneen takaisin veteen. Aleksanteri Suuren kerrotaan kohdanneen yksisarvisen ensi kertaa 13 vuoden ikäisenä. Legendojen mukaan Aleksanterin ratsu Bukefalos oli yksisarvinen, jolla hän ratsasti jokaiseen suureen taisteluunsa ja jolta hän sai myös luonteeseensa jaloja piirteitä. Bukefaloksen kuoltua taistelussa myös Aleksanterin onni kääntyi, ja hän kuoli pian itsekin.
Varhaisin maininta yksisarvisesta länsimaisessa kirjallisuudessa on vuodelta 416 eaa. Ktesiakselta, joka oli nähnyt yksisarvisen Intiassa. Hänen kuvauksensa valkoisesta yksisarvisesta säilyi hyvin samanlaisena keskiaikaan saakka. Ktesiaksen yksisarvisen sarvi tosin oli valko-musta-punainen. Myös kreikkalainen Megasthenes kertoi yksisarvisesta bramiineilta kuulemiaan tarinoita käytyään Intiassa. Plinius vanhempi kuvaili ensimmäisellä vuosisadalla jaa. sarvikuonoa yksisarvisen nimellä (kreikk. monoceros), ja hänen uskottiin pitkään kuvanneenkin juuri yksisarvista. Pliniuksen jälkeen roomalainen Claudius Aelianus kirjoitti paljon yksisarvisesta ja kuvaili sen taistelutapoja.
Heprealaisen Raamatun kreikankielisessä käännöksessä eli Septuagintassa 200-luvulta eaa. härän hepreankielinen nimitys re’em käännettiin yksisarviseksi (monoceros). Alkuperältään epäselvä, ilmeisesti 200-luvulla jaa. Aleksandriassa koottu bestiaari Physiologus kuvaili yksisarvista ja sen vangitsemista uskonnollisin painotuksin.
Japanissa vastaavaa taruolentoa kutsutaan nimellä Kirin ja Kiinassa Ki-lin.
Ulkomuoto ja käyttäytyminen

Yksisarvinen on länsimaisen taruston mukaan valkoinen hevosen kaltainen olento, jolla kasvaa kierteinen, terävä sarvi otsasta. Yksisarvinen on arka ja välttelevä eläin, ja siitä säteilee mystistä rauhaa ja viisautta. Joskus yksisarvinen on kuvattu vaaleanpunaisena tai vuohena.
Yksisarvisen silmien kerrotaan olevan syvänsiniset ja täynnä tähtiä. Yksisarvinen pystyy keskustelemaan ihmisen kanssa sanattomasti, telepaattisesti. Se ääntelee harvoin, mutta saattaa karjua raivokkaasti ja kauhistuttavasti jouduttuaan ahdistetuksi. Yksisarvinen ei ärsyynny helposti ja on luonteeltaan rauhallinen ja kiltti, jopa leijonan ystävä. Vangitsemisen edessä se kuitenkin taistelee urheasti viimeiseen asti. Yksisarvisen sarvi erittää myrkkyä, joten muut eläimet väistävät sitä esimerkiksi lähteellä ja myös pyrkivät suojelemaan sitä vihollisilta.
Yksisarvinen on yksineläjä mutta pariutuu jälkeläisten kasvatuksen ajaksi. Joskus yksisarviset voivat kerääntyä laumaksi, ja niiden kerrotaan vaeltavan kerran vuodessa Eedenin puutarhan paikalle Eufratjoen suulle. Joissain kristittyjen legendoissa, joskaan ei Raamatussa, yksisarvisen kerrotaan olleen ensimmäinen Aadamin nimeämistä olennoista, minkä ansiosta Jumala antoi sille erityisen paljon sulokkuutta ja älyä. Aadamin ja Eevan sekä yksisarvisen välille syntyi syvä ystävyys, ja kun ihmiset karkotettiin Paratiisista, yksisarvinen seurasi heitä omasta tahdostaan. Sen seurauksena yksisarvinen on aina ollut läheinen juuri ihmisen kanssa, erityisesti naisten.
Länsimaissa yksisarvista on pidetty villinä ja kesyttömänä, kun taas Lähi-idässä yksisarvinen oli rauhallinen eläin, joka toi onnea. Lähi-idässä yksisarvinen kuvattiin yleensä vuohta muistuttavana eläimenä, jolla oli kaviot ja pukinparta.
Metsästys

Monet keskiaikaiset tarinat kertovat yksisarvisen metsästyksestä sen arvokkaan sarven vuoksi. Physiologuksessa kerrotaan, että yksisarvinen saatiin kiinni houkuttelemalla se ansaan kauniin neidon avulla, jonka syliin se mielellään tuli painamaan päänsä. Tämä ansoitustapa tunnettiin ennen Eurooppaa myös Etiopiassa, Lähi-idässä ja Intiassa. Kiinassa yksisarvista ei metsästetty.
Sarvi > Käyttö ja vaikutukset

Yksisarvisen sarvi on ollut haluttu, koska sillä on uskottu olleen parantavia tai maagisia ominaisuuksia. Sarvi nautittiin jauheena erikseen tai sekoitettuna toiseen lääkkeeseen, tai sarvesta tehdystä kupista juotiin. Monien tautien lisäksi sarven on uskottu parantavan myös tulehduksia, myrkytystä ja matoja. Sen uskottiin myös lisäävän nauttijansa onnellisuutta ja pitkää ikää. Sarven kerrottiin paljastavan myrkyn hikoilemalla ja vaihtamalla väriä sekä neutraloivan myrkyn, kun se kaadettiin sarvesta tehtyyn kuppiin. Tämä käsitys perustui vanhaan tarinaan, jossa yksisarvinen puhdistaa myrkyn muiden metsän eläinten juomavedestä koskettamalla sitä sarvellaan.
Yksisarvisen sarvea on käytetty myös potenssilääkkeenä. Eurooppalaisessa mytologiassa yksisarvisen sarven alkuperäinen seksuaalinen merkitys kuitenkin häivytettiin. Koska sarvi kasvoi keskellä otsaa, jossa henki asui, tulkittiin sarvi pikemminkin henkisyyden symboliksi. Yksisarvisesta tuli näin puhtauden ja voiman vertauskuva.
Yksisarvisen sarven juuressa on uskottu olleen joskus salaperäinen punainen ”rubiini”. Sen on arveltu suojelevan myrkyltä, rutolta sekä surulta ja painajaisilta, kun sitä pidettiin amulettina tai nautittiin jauheena. Rubiini mainitaan usein esimerkiksi Aleksanteri Suuren legendoissa.
Sarvi > Kysyntä

Yksisarvisen sarvena pidettyjen tavaroiden kysyntä nousi huippuunsa 1500-luvulla, ja melkein jokainen eurooppalainen ylimys omisti palan sarvea. Jauhettua sarvea myytiin jopa kymmenen kertaa kalliimmalla kuin kultaa. Kokonaiset sarvet olivat kuitenkin harvinaisia ja siksi hyvin arvokkaita, jopa kokonaisten kaupunkien hintaisia. Paavi Klemens VII maksoi kokonaisesta sarvesta 17 000 dukaattia ja lahjoitti sen Ranskan kuninkaan pojalle vuonna 1533. Venäjän tsaari kantoi kruunajaisissaan vuonna 1584 valtikkaa, jossa oli metrin mittainen yksisarvisen sarvi, joka oli ostettu 7 000 hopeamarkalla Augsburgista. Englannin kuningatar Elisabet I omisti 10 000 punnan (nykyrahassa 10 miljoonaa) arvoisen sarven. Hänen seuraajansa Jaakko I osti itselleen myös sarven, mutta se osoittautui testissä väärennökseksi. Aikanaan epäaidoksikin todetut sarvet ovat nykyisin arvokkaita: esimerkiksi Christie’sin huutokaupassa myytiin vuonna 1994 epäaito sarvi lähes puolella miljoonalla Englannin punnalla.
Tavallinen rahvas sai yksisarvisen sarvia nähdäkseen kirkoissa, joissa niitä usein esiteltiin julkisesti. Sarvia oli esimerkiksi Venetsian Pyhän Markuksen kirkossa, Milanon katedraalissa, St. Paulin katedraalissa ja Westminster Abbeyssa.
Sarvi > Aitous

Sarven aitous voitiin yrittää selvittää testeillä, esimerkiksi upottamalla se veteen, jolloin veden pitäisi kuplia, tai sulkemalla se astiaan skorpionien kanssa, jotka aidon sarven pitäisi tappaa. Aito sarvi myös hikoilee myrkyn lähellä ja tuoksuu makealta poltettaessa. Hämähäkin uskottiin välttävän aitoon sarveen kastetun veden ylittämistä. Sarven aitoutta kehotettiin 1600-luvulla testaamaan antamalla sitä arsenikilla myrkytetylle kyyhkyselle.
Yksisarvisen sarvijauhetta tehtiin usein muiden eläinten sarvista ja luista, ja sitä käsiteltiin jotta se vaikuttaisi aidolta testeissä. Joskus sarvia kaiverrettiin ja suoristettiin norsunluusta tai mursun syöksyhampaista. Stalagmiitteja ja fossilisoituneita luita esiteltiin usein yksisarvisen fossiloituneina sarvina. Sarvikuonon sarvia uskoteltiin yksisarvisen sarviksi ennen kuin sarvikuonot opittiin erottamaan yksisarvisista. Pohjoisissa vesissä elävän sarvivalaan sarvi oli yleisin yksisarvisen sarveksi uskoteltu esine, ja suurin osa säilyneistä väärennöksistä on juuri sen sarvia, joita skandinaaviset kalastajat löysivät ja myivät Eurooppaan ja itämaihin. Tanskan kuninkaat valvoivat sarvivalaan sarvikauppaa pitkään. Huijaus paljastui vasta 1600-luvulla, ja sarven hinta romahti.
Vaakunaeläimenä ja tunnuksena

Skotlannin vaakunassa ja sen seurauksena myös Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunassa esiintyy yksisarvinen. Skotlannin vaakunassa yksisarvinen on ollut ainakin 1300-luvun lopulta lähtien. Yksisarvinen nähtiin keskiajalla usein Jeesuksen symbolina, minkä johdosta moni kardinaali ja piispa otti yksisarvisen koristeaiheekseen. Myös monet ritarit yhdistivät yksisarvisen ja ritarillisuuden toisiinsa. Leijona kuvattiin yleensä yksisarvisen päävihollisena.
Suomessa Veljekset Keskinen käyttää yristystunnuksinaan yksisarvista ja yksisarvisen kultaista onnenkenkää.
Yksisarvinen taiteessa

Yksisarvisen metsästys, keskiaikainen kuvakudos
Peter S. Beagle: Viimeinen yksisarvinen
Roger Zelazny: Amber-romaanit
Ridley Scott: Legenda (elokuva)
Ridley Scott: Blade Runner
Kirjallisuutta

Beer, Rüdiger Robert: Unicorn: myth and reality (1977). (Painokset: ISBN 0-88405-583-3; ISBN 0-904069-15-X; ISBN 0-442-80583-7.)
Gotfredsen, Lise: The Unicorn (1999). (Painokset: ISBN 0-7892-0595-5; ISBN 1-86046-267-7.) Runsaasti kuvitettu kulttuurihistoriallinen kirja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yksisarvinen Wikimedia Commonsissa
Ranskalainen gobeliini 1400-luvulta
Keisari Ferdinand I:lle 1540 lahjoitettu ”yksisarvisen sarvi”.
Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunan Skotlannissa käytetty muoto. Skotlannin yksisarvinen vasemmalla.
Žabinka

| Žabinka (Жабінка, Жа́бинка) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Žabinka
 Koordinaatit: 52°11′45″N, 24°00′51″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Brestin alue
Perustettu:  1970 (kaupungiksi)
Korkeus:  135–150 m
Väkiluku (10/2009):  13 084
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 zhabinka.brest-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žabinka (valkoven. Жабінка, ven. Жа́бинка) on pieni kaupunki ja hallintopiiri Brestin alueen länsiosissa Valko-Venäjällä. Kaupungin asukasluku oli 13 084 lokakuun 2009 väestönlaskennassa; koko hallinnollisessa piirissä asui 25 031 henkeä.
Liikenneyhteyksiä

Žabinkan rautatieasema (52°12′3.20″N, 24°1′2.31″E) sijaitsee kantakaupungin pohjoisosissa. Se on Valko-Venäjän rautateiden kahden keskeisen maan poikki kulkevan rautatien risteysasema. Brestistä itään vievät raiteet jakautuvat pian Žabinkan aseman itäpuolella pääkaupunkiin vievään Baranavitšy–Stoubtsy–Minsk-päärataan ja eteläiseen Kobryn–Pinsk–Luninets–Kalinkavitšy–Retšytsa–Homel-rataan.
Kaupungin eteläpuolella kulkee Läntisen Bug-joen sivuhaara Muhavetš, joka hieman idempänä liittyy Dneprin–Bugin kanavaan. Tämä vesiväylä on liikennöitävissä esimerkiksi proomuilla tai vesibusseilla suurimman osan vuodesta; talvikuukausina jäät voivat estää liikenteen.
Žabinkasta etelään päin mentäessä kantatie P7 saavuttaa moottoritien  6 kilometrin jälkeen. Tämä moottoritie on samalla eurooppatie E 30, joka on paitsi Valko-Venäjää poikittain yhdistävä pääväylä, myös maan rajat ylittävä eurooppalainen valtaväylä esimerkiksi Varsovaan tai Moskovaan. M1:stä seuraten Brestin kantakaupunkiin on yhteensä 30 kilometriä. Matkan puolivälissä moottoritien eteläpuolella sijaitsee myös melko vähän käytetty Brestin lentoasema.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (garady.org)
Tietoa kaupungista ja hallintopiiristä (venäjäksi) (dorogiby.info)
Hantsavitšystä matkailuviranomaisen silmin (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (belarustourism.by)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi), (englanniksi) tai (puolaksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Valokuvia kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (brestrw.by)
Ympäristöongelma

Aiheeseen liittyvää
ekotoksikologia
kulkeutuminen
Eliöt, maaperä ja vesistöt
aavikoituminen
luontokato
metsäkato
eroosio
happamoituminen
juomavesivarojen riittävyys
maaperän pilaantuminen
rehevöityminen
vesien saastuminen
Ilma ja ilmasto
ilman saastuminen
ilmaston lämpeneminen
otsonikato
Yhteiskunta
liikakansoitus
liikakulutus
valosaaste
melu
n
k
Metsäkatoa Intian Mattupettyssa
Ympäristöongelmalla tarkoitetaan ympäristössä, eli meitä ympäröivässä luonnossa ja sen ekosysteemeissä tapahtunutta tai tapahtuvaa ympäristömuutosta, joka aiheuttaa jollain tavalla haittaa ihmisille tai luonnolle, biodiversiteetille ja ekosysteemipalveluille. Nämä muutokset voivat olla paikallisia eli lokaaleja, kuten happamoitunut järvi, alueellisia, kuten Itämeren rehevöityminen, tai globaaleja, kuten ilmastonmuutos. Ympäristöongelmat johtuvat ihmistoiminnasta ja juontavat juurensa pääasiassa luonnonvarojen käyttöön.
Yleistä

Ympäristöongelma on haitallinen ympäristömuutos, josta koituu harmia, pahimmillaan kuolemaa ja tuhoa. Ympäristömuutos on muutos maankäytössä, biodiversiteetissa, lajistossa tai ympäristön fysikaalis-kemiallisissa olosuhteissa. Näin ympäristöongelmia ovat esimerkiksi ilman ja vesien saastuminen. Ympäristöongelma on myös muutos, jonka ihminen kokee jostakin syystä ongelmallisena, näin se voi olla myös esteettinen tai jollain tavalla häiritsevä, kuten melu tai valosaaste.
Aikamme suurimmat ympäristöongelmat ovat ilmastonmuutos ja luontokato eli biodiversiteetin, biomassan, lajien ja elämän katoaminen. Suurimmiksi syiksi ympäristöongelmille ovat maankäyttö, kuten kaivokset, maa- ja metsätalous sekä teknologia, kuten teollisuus ja liikenne. Yleensä ympäristöongelmassa on kyse siitä, että ihminen ottaa luonnosta jotain pois, kuluttaa luonnonvaroja, esimerkiksi puuta ja mineraaleja, tai laskee luontoon jotain ylimääräistä, kuten jätteitä tai hiilidioksidia. Ihminen sotkee aineiden kiertoa tai ekosysteemien toimintaa. Luontokadolle suurin syy on maankäyttö ja erityisesti metsäkato. Ilmastonmuutoksen suurin syy on fossiilisten polttoaineiden käyttö. Ympäristöongelmia pyritään ratkomaan ympäristönsuojelulla, kuten ilmastopolitiikalla, puhtaalla teknologialla, kulutustapojen muutoksilla tai ympäristön puhdistuksella, esimerkiksi muovin siivoamisella merestä.
Tavallisesti ympäristöongelmina pidetään vain ihmisen aiheuttamia muutoksia: esimerkiksi maanjäristysten tai myrskyjen kaltaisten luonnononnettomuuksien ei yleensä katsota olevan ympäristöongelmia, vaan ne ovat maantieteen alaan kuuluvia luonnonhasardeja. Luonnonhasardit tosin usein linkittyvät ympäristöongelmiin, esimerkiksi ihmisen toiminta voi aikaansaada maanvyöryjä ja lumivyöryjä, kun puita kaadetaan. Nykyisten ympäristöongelmien katsotaan usein liittyvän muun muassa liikakulutukseen ja -kansoitukseen, luonnonvarojen ehtymiseen, teollistumiseen, eriarvoisuuteen ja köyhyyteen, tietämättömyyteen tai kehittymättömään tekniikkaan.
Ympäristöongelmat voivat olla paikallisia tai maailmanlaajuisia. Tavallisia ympäristöongelmina pidettyjä ilmiöitä ovat esimerkiksi ilmastonmuutos, vesistöjen rehevöityminen, otsonikato, eroosio, maaperän ja vesien happamoituminen, ympäristön saastuminen sekä luonnon monimuotoisuuden köyhtyminen esimerkiksi lajien sukupuuttojen muodossa. Aikaisemmin metsäkato oli suuri ongelma, mutta sitä on varsinkin kehittyneissä maissa lieventänyt fossiilisten polttoaineiden käyttäminen polttopuun sijaan. Ympäristöongelmia voivat aiheuttaa myös ympäristöä pilaavat fysikaaliset päästöt, kuten esimerkiksi ydinsäteily, melu ja valosaaste.
Ympäristöongelmia ratkotaan ympäristönsuojelulla

Ympäristöongelmia pyritään ratkaisemaan ja ehkäisemään ja niiden haittoja lievittämään ympäristönsuojelulla. Ympäristönsuojelulla, esimerkiksi puhtaan teknologian käytöllä pyritään korjaamaan haitallisisa ympäristömuutoksia. Ympäristönsuojelun tavoitteiden määrittely on vaikeaa, koska ihmiset kokevat ongelmat eri tavalla, mutta yleisenä tavoitteena on turvata ihmisen ja muun luonnon hyvinvointi. Usein käytetty käsite kestävä kehitys tarkoittaa sitä, että nykyisen sukupolven tarpeet tyydytetään vaarantamatta tulevien sukupolvien mahdollisuutta tyydyttää omia tarpeitaan, ja sitä voidaan pitää yhtenä ympäristönsuojelun tavoitteista. Kestävässä kehityksessä pyritään edistämään ihmisten hyvinvointia niin, etteivät ihmiset,  luonto ja muut lajit kärsi. YK-maat yhdessä sopivat New Yorkissa vuonna 2017 yhteensä 17 kestävän kehityksen Agenda 2030 -tavoitetta, joihin kuuluu monia sosiaalisia, taloudellisia ja ekologisia tavoitteita. Agenda 2030 on viitekehys koko maailman ympäristönsuojelulle.
Globaalit ja suuret ympäristöongelmat

Jo 1896 ruotsalainen nobelisti Arrhenius havaitsi kasvihuoneilmiön ja pian jo alettiin ymmärtää fossiilisten polttoaineiden käytöstä johtuvaa ilmastonmuutosta. Sen vakavuutta alettiin kuitenkin ymmärtää hyvin vasta 1970-luvulla, jolloin myös järjestettiin Reykjavikin ympäristökonferenssi. Ilmastonmuutos sään ääri-ilmiöineen alettiin nähdä ensimmäisenä suurena globaalina ympäristöongelmana. 70-luvulla syntyi voimakas ympäristöliike ja monia ympäristöjärjestöjä, mukaan lukien Greenpeace.
Rooman klubi esitti 60-luvulla huolensa ihmiskunnan kulutuksesta, luonnonvarojen käytöstä ja luonnonvarojen riittävyydestä   raportissaan Kasvun rajat. Ymmärrettiin, ettei äärellisellä pallolla voida kuluttaa luontoa loputtomiin, ja että luonnonvarojen liikakäyttö aiheuttaa suurimman osan ympäristöongelmista. Rion kokouksessa 1992 YK-maat pääsivät ensi kertaa sopuun selkeistä kestävän kehityksen tavoitteista ja alettiin ymmärtää miten sosiaaliset ongelmat, kuten köyhyys ja konfliktit liittyvät ekologisiin ongelmiin, kuten ilmastonmuutokseen ja vesipulaan. Pariisin ilmastosopimuksessa 2015 määritettiin ensi kertaa globaalit ilmastotavoitteet ja Montrealissa 2022 tehtiin globaali sopimus luontokadon estämiseksi ja 30 prosentin suojelemiseksi  maapallon pinnasta.
Professorit Johan Rockström ja Per Olsson sekä Stockholm Resilience Center määrittivät 2009 yhteensä 9 planetaarista rajaa, jotka käsittävät lähes kaikki ympäristöongelmat. Malli planetaarisista rajoista kuvaa 9 indikaattorilla maapallon rajoja ja sitä, kuinka pahasti ne on ylitetty tai kuinka lähellä ne ovat ylittämistä. Rajoja ovat mm. maankäyttö, makean veden käyttö, luontokato ja ilmastonmuutos.  Planetaarisia rajoja kuvataan donitsilla ja tähän perustuvaa mallia, jossa yhteiskunta asetetaan sopeutumaan planetaarisiin rajoihin, kuvataan donitsitaloutena. Donitsitaloudessa pyritään samalla poistamaan köyhyys ja luomaan rauhaa yhteisöjen välille ja ratkomaan muita sosiaalisia ongelmia, kun ihmiskunnan tarpeet sovitetaan planeetan rajoihin. Donitsitalousmallista on kirjoittanut ensimmäisenä Kate Raworth kirjassaan Donitsitaloustiede ja siitä on tullut ympäristötieteen valtavirtaa.
Arvioita ympäristöongelmien vakavuudesta

New Yorkin osavaltionyliopiston ympäristöasioihin erikoistuneen College of Environmental Science and Forestryn tutkijoille ja opettajille vuonna 2009 tehdyssä kyselyssä asiantuntijat laittoivat pahimmat kymmenen ihmiskuntaa kohtaavat ympäristöongelmat seuraavaan vakavuusjärjestykseen:
väestönkasvu
ilmaston lämpeneminen
tarve fossiilisten polttoaineiden korvaamiselle
liikakulutus
kestävän kehityksen mukaisen toiminnan vähyys
energian säästön tarve
ihmisten kyvyttömyys nähdä itsensä osana maailmanlaajuista ekosysteemiä
hiilidioksidipäästöt
uusiutuville raaka-aineille perustuvien kulutustavaroiden puute
vesipula
Oxfordin yliopiston ympäristötutkija Norman Myersin mukaan maailman vakavimmat ympäristöongelmat ovat:
väestönkasvu
ilmaston lämpeneminen
biodiversiteetin katoaminen eli massasukupuutto
sademetsien hävittäminen
pintamaannoksen eroosio
vesipula
raaka-aineiden liikakulutus
köyhyys
Yksi mahdollinen lähestymistapa eri ympäristöongelmien vertailuun on arvioida kustannukset, joita ongelmien torjunnasta on odotettavissa kansantalouden tasolla. Kustannusten mittakaavan voidaan odottaa korreloivan ainakin suuntaa antavasti ongelman yleisen vakavuuden kanssa. Brittiläisen Centre for Exploitation of Science and Technology arvion mukaan näin mitattuna taloudellisesti merkittävimpiä ympäristöongelmat Britannialle ovat merkittävyysjärjestyksessä:
kasvihuoneilmiö
veden laatu
jätehuolto
happosateet
raskasmetallit
otsonikato
ilmanlaatu
melu
VOC-päästöt ja hajut
pysyvät orgaaniset yhdisteet
maaperän saastuminen
suurpäästöt
Yhteensä ympäristöongelmien hoitoon arvioitiin 90-luvun aikana kuluvan 140 miljardia puntaa. Vastaavat arviot Euroopalle ja Yhdysvalloille olivat 860 miljardia ja 1 060 miljardia puntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ympäristöongelma Wikimedia Commonsissa
Hiilivoimala Alankomaissa
Yhdeksän planetaarista rajaa jakautuvat 13:een pienempien osa-alueiden rajoihin, joista ainakin kuvassa esitetyt kuusi on ylitetty vuonna 2022.
Ympäristöongelmien mahdolliset kustannukset vuosikymmenen aikana Isossa-Britanniassa.