stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grindcore
Tyylilajin ominaispiirteitä

”I Ate Your Horse” on Anal Cuntin kappale vuoden 1999 albumilta . Kappale edustaa noisecorea.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Monet grindcore-kappaleet ovat aggressiivisia, kaoottisia ja nopeita laulun ja soiton yhdistäviä purkauksia. Ääriesimerkki lyhyydestä ja tiivistyneestä aggressiosta on Napalm Deathin kappale "You Suffer", joka kestää 1,316 sekuntia ja on täten päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan maailman lyhyimpänä kappaleena.
Sanoituksiltaan grindcore on perinteisesti nojannut punk- ja hardcore punk -yhteydestä tuttuun vasemmistolaiseen yhteiskuntakriittisyyteen, jolloin sanoitukset ovat tavallisesti sosiopoliittisia kannanottoja. Tosin nykyään löytyy myös äärioikeistolaisia ja valkoista rasismia ajavia yhtyeitä, jonka tyyliä kutsutaan nimellä hategrind tai hatecore.[lähde? ]
On olemassa myös puhtaasti humoristisia grindcore-yhtyeitä, esimerkkinä yhdysvaltalaiset Anal Cunt, Wehrmacht tai suomalainen Lakupaavi, jonka huumori on hyvin härskiä, alatyylistä ja poliittisesti epäkorrektia. Nykyään genre on pirstaloitunut entisestään, joten myös lyriikoiden pituus, muoto ja aiheet ovat monipuolistuneet.
Alalajit

Vuosien saatossa grindcore on pirstoutunut erilaisiin alalajeihin tyylin ottaessa vaikutteita eri musiikin ja taiteen lajeista:
Goregrind: Musiikillisesti tyyli on lähes identtistä perinteisen grindcoren kanssa mutta mukana on jonkin verran raskaita, metallisia elementtejä. Suurin ero sanoituksissa jotka keskittyvät gore- ja splatter-elokuvien tematiikkaan. Aiheet käsittelevät sarjamurhaajia, patologeja, ruumiinavauksia, kannibalismia, anatomiaa yms. ihmiskehoon liittyviä aiheita. Goregrind on grindin muodoista suosituinta ja on saanut jalansijaa etupäässä metallifanien keskuudessa. Eräs merkittävimmistä goregrind-julkaisuista on Carcassin Reek of Putrefaction.
Deathgrind: Death metalin teknisyys yhdistettynä grindcoren nopeuteen ja energiaan. Tyylilajin pioneeriyhtyeitä ovat muun muassa Mortician, Bolt Thrower ja Brutal Truth. Death-grind on suosittua etenkin Yhdysvalloissa, esimerkkeinä yhtyeet Assück, Misery Index ja Brujeria. Eräitä merkittävimpiä deathgrind-julkaisuja ovat muun muassa Napalm Deathin Utopia Banished sekä Harmony Corruption, Carcassin Symphonies of Sickness, Bolt Throwerin Realm of Chaos sekä Warmaster ja Brutal Truthin Extreme Conditions Demand Extreme Responses.
Electrogrind/Cybergrind: Grindcorea, jonka soittimet (yleisimmin rummut) tai/ja koko äänimaailma on tehty tietokoneella. Näin musiikista saadaan entistä nopeampaa. Esimerkkeinä australialainen The Berzerker (Levyillä The Berzerker, world Of lies ja Animosity) ja suomalainen Vihaliha.
Pornogrind: Kyseessä on lähinnä goregrindin aligenre. Keski-Euroopassa suosittu tyyli, jossa yhtyeet yhdistelevät pornografisia sanoituksia ja visualisoivat niitä kansitaiteessaan. Tästä hyvänä esimerkkinä saksalainen Cock and Ball Torture ja suomalainen Torsofuck.
Noisegrind/Noisecore: Grindcoren vähemmän tunnettu alalaji, jonka ominaispiirteenä ovat joko suoranaiset Noise-musiikista otetut vaikutteet, taikka silkka puhdas kaoottisuus musiikissa, ilmaisussa sekä ilmaisun yhteneväisyydessä. Tyylilajin kuuluisimpia edustajia on yhdysvaltalainen Anal Cunt ja sveitsiläinen Fear Of God. Suomalaisista noisecore -yhtyeistä Ristisaatto on tunnetuin.
Fusiongrind/Jazzgrind: Kikkailevaa grindcorea, johon yhdistyy "jazzmainen" soitannollinen virtuositeetti sekä nopeat vaihdot tyylilajista toiseen. Esimerkkinä saksalainen Le Scrawl, avant-garde jazzin uranuurtajan John Zornin Naked City ja suomalainen Cause For Effect.
Hategrind/Hatecore: Grindcorea, jonka sanoituksissa viitataan useimmiten rasismiin ja vihaan, jonka voi päätellä hyvin alalajin nimestä. Tyylilajille tyypillisiä piirteitä ovat huutava laulu ja hieman punkahtava tyyli. Esimerkkeinä Vaginal Jesus ja Grinded Nig.
Blipcore: Käsittää kaikki hyvin lyhyet grindcore-kappaleet. Esimerkkinä Napalm Deathin kappale "You Suffer", joka kestää runsaan sekunnin.
Blackgrind on  black metallin ja grindcoren fuusio. Lähes samantyylinen kuin deathgrind. Esimerkkeinä Itävaltalainen Belphegor  ja suomalainen Khiros.
Vomitcore On klassisen rockin pohjautuva fuusio. Alalajin kehittäjiin kuuluu muun muassa suomalainen Pestgore Gluttonsqueeze.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grindcore Wikimedia Commonsissa
Grindcore Finland - Suomalainen grindcore foorumi
Anus.com - syventävämpiä artikkeleita grindcore-yhtyeistä.
Metallimusiikin tyylilajit
Alternative metal
Avantgardemetalli
Djent
Black metal
Death metal
Doom metal
Extreme metal
Folk metal
Funk metal
Glam metal
Goottimetalli
Grindcore
Hard rock
Heavy metal
Industrial metal
Kristillinen metallimusiikki
Metalcore
Neoklassinen metalli
Power metal
Progressiivinen metalli
Rapcore
Sinfoninen metalli
Stoner rock
Thrash metal
Viikinkimetalli
Herpyllis

Herpyllis (m.kreik. Ἑρπυλλίς) voi viitata seuraaviin:
Herpyllis, Aristoteleen rakastajatar
Herpyllis, antiikin kreikkalainen romaani
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Herpyllis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Golden Sun 2: The Lost Age

| Golden Sun 2: The Lost Age |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Camelot Software Planning
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Suunnittelija:  Hiroyuki Takahashi
Säveltäjä:  Motoi Sakuraba
Pelisarja:  Golden Sun
Julkaistu:  JP 28. kesäkuuta2002NA 14. huhtikuuta 2003EU 19. syyskuuta 2003
Lajityyppi:  Tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Golden Sun 2: The Lost Age on Camelot Software Planningin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu Game Boy Advancelle vuonna 2002 Japanissa. Yhdysvalloissa ja Euroopassa peli on julkaistu vuonna 2003.
Peli on jatko-osa Golden Sun -pelille.
Pelin tarina

Pelin alussa seurataan Felix-, Jenna- ja Kraden-hahmoja Venuksen majakassa, joka oli Golden Sunin etappi. Felix käyttää mielen energiaa, psynergyä, ja siirtää kiven napin päälle. Napin avulla voimakenttä katoaa, jotta Jenna ja Kraden pääsevät sisään. Tämän jälkeen Felix poistuu paikalta, ja Jenna miettii, olisiko hänen pitänyt estää veljeään lähtemästä. Juuri ennen kuin Jenna ja Kraden poistuvat, salaperäinen Alex-niminen henkilö ilmaantuu paikalle.
Kun peli etenee, Felix, Jenna ja Kraden tapaavat uusia ihmisiä ja taistelevat ennennäkemättömien vihollisten kanssa.
Pelaaminen

Golden Sun 2: The Lost Age-pelissä on samanlainen pelimekaniikka kuin Golden Sun-pelissäkin. Pelaajat keräävät kokemuspisteitä vihollisilta ja nousevat niiden perusteella tasoilla ylöspäin. Pelin maailma muistuttaa muun muassa The Legend of Zelda -pelisarjaa ystävällisine kyläläisineen, mutta pelin taistelumekanismi on Final Fantasy -sarjan vuoropohjaista taistelua, jossa omalla vuorollaan voi joko hyökätä, puolustaa tai käyttää esinettä.
Pelissä voi myös käyttää henkiolentoja, Djinnejä, joilla on erilaisia ominaisuuksia.
Pelissä on laaja pelimaailma, josta suurin osa pelimaailmasta on vettä, ja seassa on paljon saaria ympäröimässä ensimmäisen Golden Sunin pelialuetta. Tämä osa on kuitenkin estetty alue, joten sinne ei pääse.
Pelissä on kolme erilaista pelitilaa, joissa pystyy pelaamaan:
Taistelut, jossa viholliset kohtaavat hahmot ja pelaaja antaa hahmoille komentoja.
Tavallinen seikkailutila, joka on ylhäältä kuvattu ja jota hyödynnetään esimerkiksi kylissä ja kaupoissa.
Maailmanäkymä, jossa näyttö rullaa kaikkiin suuntiin. Tätä käytetään kylien ja kaupunkien ulkopuolella.
Pelaaminen > Henkiolennot eli Djinnit

Djinnit ovat henkiolentoja, joita pelaajat kohtaavat silloin tällöin ja saavat vapaaseen käyttöön. Niitä on neljässä eri ryhmässä, jotka ovat Venus, Mercury, Mars ja Jupiter, ja jokaisella ryhmällä on omat, erilaiset Djinninsä. Ne ovat yleensä piilotettuina erilaisiin luolastoihin tai saariin. Djinnejä käytetään taisteluissa ja ne ovat tärkeitä hahmon kehityksen kannalta.
Aina, kun uusi Djinn löytyy, pelaajan täytyy valita, kenelle hahmoista Djinn asetetaan. Djinniä kontrolloivaa sankaria voi vaihtaa, ja se on yleensä kannattavaa, sillä erilaiset yhdistelmät muuttavat hahmon taitoja ja ominaisuuksia.
Djinneillä on kolme erilaista tilaa:
Taistelutilassa Djinnin voi määrätä hyökkäämään vastustajan kimppuun, ja vastustaja menettää tämän johdosta usein paljon elinvoimastaan.
Aina, kun Djinn on hyökännyt viholliseen, se tarvitsee muutaman vuoron aikaa palautua. Tätä kutsutaan lepotilaksi.
Djinnin palaamistila. Kun Djinn on valmis palaamaan, uusi toiminto - voimakas erikoisloitsu - tulee mahdolliseksi. Mitä enemmän Djinnejä osallistuu loitsuun, sitä voimakkaampi taika on. Kaikkien Djinnien on oltava valmiina palaamaan taisteluun yhtä aikaa.
Aiheesta muualla

Golden Sun 2: The Lost Age MobyGamesissa (englanniksi)
Taistelutilanne.
Golden Sun

| Golden Sun |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Camelot Software Planning
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Tuottaja:  Hiroyuki Takahashi
Säveltäjä:  Motoi Sakuraba
Pelisarja:  Golden Sun
Julkaistu:  JP 1. elokuuta 2001NA 11. marraskuuta 2001EU 22. maaliskuuta 2002
Lajityyppi:  Tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Golden Sun (jap. 黄金の太陽 開かれし封印) on Camelot Software Planningin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2001 Game Boy Advancelle. Peli on julkaistu suoraa jatkoa oleva seuraaja Golden Sun 2: The Lost Age.
Tarina

Peli alkaa pienestä kylästä nimeltä Vale, joka sijaitsee suuren Mt. Aleph -vuoren juurella. Vale elää omaa, melko eristäytynyttä elämäänsä. Muista Weyard-maailman kylistä poiketen Valen asukkaat tuntevat erikoisen maagisen taidon, jota he kutsuvat nimellä psynergy. Taito auttaa heitä arkisissa askareissa esimerkiksi liikuttamaan keveitä esineitä ajatuksen voimalla.
Eräänä päivänä vuorelta kuuluu kummia ja pelin päähenkilö, poika nimeltä Isaac lähtee tutkimaan ystävänsä Garetin kanssa ilmiötä. He törmäävät salaperäisiin hahmoihin, jotka tuntevat psynergyn taidon.
Pelaaminen

Golden Sunissa on kolme erityyppistä pelitilaa, jossa seikkailu etenee. Taistelut tapahtuvat staattisessa näytössä, jossa hirviöryhmä kohtaa seikkailijaryhmän ja pelaaja antaa seikkailijoille komentoja. Tavallinen seikkailutila on ylhäältä kuvattu, kaikkiin suuntiin rullaava näyttö, jossa pelaaja ohjaa pelihahmoa palatseissa, kylissä ja kaupungeissa tai erityisesti seikkailua varten suunnitelluissa maisemissa, kuten aavikolla tai metsässä. Seikkailuruutuja yhdistää kaukaa yläviistosta kuvattu maailmankartta, jossa pelihahmot liikkuvat kaupunkien ja seikkailukohteiden välillä.
Golden Sun edustaa perinteikästä tietokoneroolipelien sarjaa, jossa ryhmää seikkailijoita johdatetaan tietyn tehtävän perässä läpi vaihtelevan pelimaailman. Roolipelien tapaan seikkailijat keräävät kokemuspisteitä voitetuista vihollisista ja parantavat ominaisuuksiaan nousemalla kokemustasolta toiselle. Golden Sunin maailma muistuttaa tietyistä The Legend of Zelda-peleistä tuttuja maisemia ja kohtaamisia ystävällismielisten kyläläisten kanssa. Taistelusysteemi on Final Fantasy -tyyppinen, vuoropohjainen järjestelmä, jossa pelaaja antaa seikkailijoille ohjeita erilaisista hyökkäyksistä, loitsuista ja puolustuksista.
Omaperäistä ratkaisua Golden Sunissa edustaa djinni-henkiolentojen käyttö ja keräily.
Pelaaminen > Djinni

Djinnit ovat olentoja, joita pelaajat kohtaavat aika ajoin ja joita he saavat mukaansa. Djinnejä on neljän elementin mukaisesti erilaisia. Djinnit ovat paitsi voimakkaita taistelussa myös hyödyllisiä pelihahmoja kehitettäessä.
Djinnin liittyessä pelaajan ryhmään, täytyy pelaajan päättää, kelle seikkailijoista hän djinnin asettaa. Djinnin omistajaa voi myöhemmin vaihtaa. Vaihtamisesta on paljon hyötyä, sillä erilainen yhdistelmä djinnejä muuttaa merkittävästi hahmon ominaisuuksia. Esimerkiksi Garetista, joka perusominaisuuksiltaan vastaa voimakkaaseen fyysiseen hyökkäykseen keskittyvää soturia, voi djinnejä sopivasti käyttämällä tehdä voimakkaan maagin tai korostaa soturiominaisuuksia.
Jokaisella djinnillä on kolme tilaa. Yksittäisen djinnin voi taisteluruudussa määrätä hyökkäämään vihollisen kimppuun. Hyökkäyksen jälkeen djinni on lepotilassa muutaman vuoron ajan. Kun djinni on valmis palaamaan, sen kutsuminen takaisin mahdollistaa voimakkaan erikoisloitsun toteuttamisen. Loitsu on sitä voimakkaampi, mitä useampi saman elementin djinni osallistuu siihen. Kaikkien osallistuvien djinnien on oltava valmiina palaamaan taisteluun yhtä aikaa.
Djinni antaa kantajalleen ominaisuuksia vain silloin, kun se on valmiina suorittamaan yksittäisen hyökkäyksen vihollisten kimppuun. Siksi djinnien käyttäminen muuttaa pelihahmojen voimakkuutta nopeasti vahvasta heikkoon ja takaisin vahvaan. Djinnien oikea siirteleminen on eräs eniten taistelumenestykseen vaikuttava taito.
Aiheesta muualla

Golden Sun MobyGamesissa (englanniksi)
Nintendon virallinen Golden Sun -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvakaappaus
Holden Monaro

Holden Monaro (2002)
Holden Monaro GTS (1971–1974)
Holden Monaro on Holdenin valmistama Australiassa myyty coupé-malli. Sen viimeisintä sukupolvea valmistettiin vuosina 2001–2005. Tätä mallia myytiin Yhdysvalloissa nimellä Pontiac GTO ja Isossa-Britanniassa nimellä Vauxhall Monaro. Nimeä Monaro käytti myös vuosina 1968–1979 valmistettu coupé-malli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holden Monaro Wikimedia Commonsissa
Holden Cruze (2002)

| Holden Cruze |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Unkari
Valmistaja:  Suzuki
Valmistusvuodet:  2002–2006 (Holden Cruze) 2002–2008 (Chevrolet Cruze)
Muut nimet:  Suzuki Ignis
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  J-segmentti
Holden Cruze, Japanissa nimeltään Chevrolet Cruze, on pieni crossover-tyyppinen automalli, joka perustuu Suzuki Ignisin nelivetoiseen versioon. Se esiteltiin Australiassa vuonna 2002. Cruzen moottori on 1,5-litrainen (75 kW).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holden Cruze (2002) Wikimedia Commonsissa
HMS Ardent (1913)

| HMS Ardent |
| --- | --- |
 HMS Ardent

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  9. lokakuuta 1912
Laskettu vesille:  8. syyskuuta 1913
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1914
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taistelussa
Tekniset tiedot
Uppouma:  935 t
Pituus:  81,53 m
Leveys:  8,2 m
Syväys:  3,20 m
Koneteho:  24 500 ihp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  75
Aseistus
Aseistus:  3 x QF 4"/L40 Mk IV -tykkiä P Mk IX -asennuksina 1 x QF 2 naulan Mk II -tykki 2 x 21" torpedoputkea
HMS Ardent (viirinumero H78) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Acasta-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1911–1912 laivasto-ohjelmassa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1912. Alus laskettiin vesille 8. syyskuuta 1913. Se nimettiin lokakuussa uudelleen HMS Kenriciksi, mutta alkuperäinen nimi palautettiin hieman myöhemmin. Alus valmistui helmikuussa 1914.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se oli Suuressa laivastossa. Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaiva SMS Westfalenin apuaseiden tuli upotti aluksen Skagerrakin taistelussa 1. kesäkuuta 1916.
Hiussuonikeränen

Hiussuonikeränen keräsenkotelon ympäröimänä
Hiussuonikeränen eli glomerulus (lat. glomerulus) on munuaisten kuorikerroksessa sijaitseva hiussuonisilmukoista muodostunut munuaiskeräsen osa, josta alkuvirtsaa suodattuu keräsenkoteloon. Hiussuonikeränen on kahden valtimon välissä, josta seuraa se, että hiussuonikeräsessä on korkeampi paine kuin tavallisissa hiussuonissa. Tämän korkeamman paineen avulla alkuvirtsa suodattuu passiivisesti sitä ympäröivään keräsenkoteloon. Veri tulee hiussuonikeräseen tuojasuonta pitkin ja poistuu viejäsuonen kautta. Virtsanmuodostuksen kannalta on tärkeää pitää hiussuonikerästen paine tasaisena. Jos paine hiussuonikeräsessä laskee alle 60 mmHg:n virtsaneritys lakkaa, koska paine ei ole tällöin riittävä suodattumiselle. Yleisen verenpaineen tai verimäärän laskiessa tai noustessa, voidaan tuojasuonten ja viejäsuonten supistumisasteen avulla säädellä hiussuonten painetta.
Jukstaglomerulaarisolut

Jukstaglomerulaarisolut ovat tuojasuonten seinämässä sijaitsevia erikoistuneita sileälihassoluja. Munuaiset pystyvät itse mittaamaan verenpainetta ja verenpaineen tai verimäärän laskiessa hiussuonikerästen jukstaglomerulaarisolut erittävät verenkiertoon reniiniä, joka pilkkoo veren angiotensinogeeniä angiotensiini I:ksi. Angiotensiini I pilkkoutuu edelleen keuhkojen erittämän entsyymin avulla angiotensiini II:ksi, joka vaikuttaa usealla tavalla estäen verenpaineen laskua ja tällöin virtsanmuodostus voi jatkua normaalisti.
HMS Arbiter

| HMS Arbiter |
| --- | --- |
 HMS Arbiter

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporation, Seattle
Kölinlasku:  26. huhtikuuta 1943
Laskettu vesille:  9. syyskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  31. joulukuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 12. huhtikuuta 1946 kauppalaivaksi
Loppuvaihe:  romutettu 1972
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 800 t
Pituus:  150 m
Leveys:  21,18 m
Syväys:  8,13 m
Koneteho:  8 500 shp (6,3 MW)
Nopeus:  17 solmua (31 km/h)
Miehistöä:  890
Aseistus
Aseistus:  2 × 5" (127 mm) tykkiä 16 × kaksiputkista Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 15 × yksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 18 lentokonetta
HMS Arbiter (viirinumero D31) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Maritime Comission tilasi rungon MC262 Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporationilta Seattlestä, missä köli laskettiin 23. huhtikuuta 1943. Valmisteilla ollut alus määriteltiin saattuetukialukseksi 15. heinäkuuta runkonumerolla CVE-51. Se laskettiin vesille 9. syyskuuta nimellä USS St. Simons kumminaan kaakkoisen maanpuolustusalueen komentajan kenraalimajuri R. H. Lewisin puoliso. Yhdysvaltain laivasto poisti 30. joulukuuta aluksen palveluksesta, minkä jälkeen se siirrettiin viimeisteltäväksi Commercial Iron Worksille Portlandiin Oregoniin. Alus luovutettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle 31. joulukuuta nimettynä HMS Arbiteriksi.
Palvelus

Vastaanottokokeiden päätyttyä alus lähti 9. tammikuuta 1944 Esquimaltiin Kanadaan, missä varustettiin Kuninkaallisen laivaston mukaiseksi. Helmikuussa aluksella tehtiin lisää kokeita sekä tarvittavia muutostöitä.
Huhtikuussa alus lähti Yhdysvaltain itärannikolle valmistautuen Atlantin ylitykseen. Se läpäisi 25. huhtikuuta Panaman kanavan. Toukokuussa alus vastaanotti 853 laivueen Avengerit, 1820 laivueen Hellcatit ja 1843 laivueen Corsairit kuljetettavaksi kotimaahan. Alus ylitti kesäkuussa Atlantin ja Clydeen saavuttuaan purki heinäkuussa kuljettamansa lentokoneet maihin.
Alus määrättiin muutettavaksi Kuninkaallisen laivaston määräysten mukaiseksi telakalla, jonne se siirrettiin 12. syyskuuta. Telakalla muun muassa polttoaineensyöttöä muutettiin turvallisemmaksi. Alus palasi telakalta helmikuussa, jolloin se aloitti valmistautumisen Itäiseen laivastoon siirtymiseksi.
Alukselle siirtyivät 1843 laivue koneineen kuljetettavaksi Australiaan. Alus lähti 1. maaliskuuta 1943 Sydneyyn. Se liittyi toukokuussa Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon, joka liitti sen huolto-osastoonsa TF112. Samalla aluksen viirinumero  muutettiin R303:ksi, jolloin se oli yhdenmukainen alueella toimivien Yhdysvaltain laivaston alusten kanssa.
Toukokuussa alukselle kuormattiin lentokoneita kuljetettavaksi Manuksen huoltotukikohtaan. Aluksen tehtävänä Manuksessa oli toimia TF 37:n lentokoneiden täydennysaluksena. Se lähti 9. heinäkuuta Manuksesta ja saapui 20. heinäkuuta Brittiläiseen täydennysosastoon Japanin vesille. Se lähti seuraavana päivänä paluumatkalle Manukseen, jonne alus saapui 27. heinäkuuta.
Alus määrättiin muutettavaksi Manuksessa niin, että se voisi toimia samalla polttoaineentäydennysaluksena. Alus lähti 29. heinäkuuta Manuksesta operaatioalueelle, jonne se saapui 6. elokuuta täydentäen taisteluosastoa. Seuraavana päivänä alus aloitti paluumatkan Manukseen, josta se aloitti 15. elokuuta matkansa Australiaan.
Japanin antauduttua alus palveli edelleen Brittiläisen Tyynenmeren laivaston mukana kuljettaen sotavankeja sekä siviileitä Hongkongin ja Australian välillä. Joulukuussa 1945 se kuljetti joukkoja kotimaahan. Saavuttuaan Clydeen 10. tammikuuta 1946 alus paistettiin palveluksesta ja tyhjennettiin Portsmouthissa sotamateriaalista. Alus lähti 21. helmikuuta Portsmouthista Yhdysvaltoihin miehitettynä ainoastaan minimimiehistöllä.
Alus palautettiin 3. maaliskuuta Yhdysvalloille, joka myi sen 1948 kauppalaivaksi nimettynä SS Caraceroksi. Alus nimettiin 1963 uudelleen President Macapageliksi ja edelleen 1971 Lucky Twoksi. Alus myytiin 1974 romutettavaksi Kaohuingiin Taiwaniin.
HMS Arcturus (1909)

| HMS Arcturus |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Götaverken
Laskettu vesille:  26. heinäkuuta 1909
Palveluskäyttöön:  12. joulukuuta 1909
Poistui palveluskäytöstä:  18. lokakuuta 1940
Loppuvaihe:  romutettu 1951
Tekniset tiedot
Uppouma:  119 t
Pituus:  40,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  4,4 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  18
Aseistus
Aseistus:  2 x 45,7 cm M/04 torpedoputkea 2 x 57 mm kan M/95D -tykkiä
HMS Arcturus (runkonumerot 44 ja V44) oli Ruotsin laivaston Plejad-luokan torpedovene, joka luokiteltiin myöhemmin yhteysalukseksi.
Valmistus

Alus tilattiin Götaverkeniltä. Alus laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1909 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 12. joulukuuta.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1928 yhteysveneeksi runkonumerolla V44, jolloin sen torpedoaseistus korvattiin miinanraivauskalustolla. Alus poistettiin palveluksesta 18. lokakuuta 1940 ja romutettiin 1951.
Hindko

| Hindko |
| --- | --- |
Oma nimi:  ہندکو (hindko)
Tiedot
Alue:   Pakistan
Puhujia:  3 000 000 (1993)
Kirjaimisto:  arabialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet indoarjalaiset kielet luoteinen ryhmä sindhi–lahnda lahnda
 Ohje 
Hindko on Pakistanissa Punjabin ja Khyber Pakhtunkhwan provinsseissa puhuttu kieli, joka sijoittuu indoarjalaisten kielten murrejatkumossa itäpandžabin ja sindhin väliin. Hindko luokitellaan osaksi lahndaa ja sen läheisiä sukukieliä ovat saraiki ja pahari-potwari. Hindkon puhujia on Pakistanissa noin kolme miljoonaa.
Kieli voidaan jakaa pohjois- ja etelähindkoon, joista molemmilla on vielä omia murteita.