stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Uusitalo
Nuoruus

Uusitalo syntyi maanviljelijäperheen lapsena Soinissa, jossa hän kävi kansakoulun. Uusitalo osallistui jatkosotaan Karjalankannaksella. Sodan jälkeen hän kävi maamieskoulun ja pienviljelysneuvojaopiston ja valmistui agrologiksi 1949. Ennen eduskuntaan valitsemistaan hän toimi maanviljelijänä ja Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran maatalousneuvojana Lehtimäen, Soinin ja Töysän kunnissa.
Poliittinen ura

Eino Uusitalo oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolueen) kansanedustajana Vaasan vaalipiiristä 1955–1983. Hän toimi sisäasiainministerinä 1971 (Karjalainen II) sekä vuosina 1976–1982 (Miettunen III, Sorsa II, Koivisto II).
Koiviston II hallituksessa 1979–1982 hän oli myös pääministerin sijainen. Presidentti Urho Kekkosen jäätyä sairauslomalle syksyllä 1981 pääministeri Mauno Koivisto tuli hoitamaan presidentin tehtäviä ja Eino Uusitalo toimi pääministerin sijaisena helmikuuhun 1982. Tässä asemassa Uusitalo isännöi Finlandia-talossa järjestettyä vuoden 1981 itsenäisyyspäivän vastaanottoa.
Uusitalo oli presidentin valitsijamiehenä viisi kertaa (1956, 1962, 1968, 1978, 1982).
Vuoden 1982 presidentinvaalissa Uusitalo toimi pääministerin tehtäviä hoitavana puheenjohtajana eduskunnan suuressa salissa pidetyssä varsinaisessa vaalitoimituksessa, joskin äänten julkilukijana toimi ääntenlaskijoina toimineiden puolueiden puheenjohtajien keskuudestaan valitsema kokoomuksen puheenjohtaja Ilkka Suominenlähde?.
Presidentin astuttua toimeensa Uusitalo palasi rivikansanedustajaksi. Seuraavissa vaaleissa keväällä 1983 hän ei enää asettunut ehdolle.
Ollessaan Keskustapuolueen eduskuntaryhmän puheenjohtaja Uusitalo esitti vuonna 1974 Suomelle toista itsenäisyyspäivää jatkosodan päättäneen Moskovan välirauhan päivämäärälle 19. syyskuuta. Myöhemmin hän perusteli esitystään sillä, että halusi tällä korostaa rauhanomaisen rinnakkainelon merkitystä. Hän osallistui itsekin jatkosotaan 1942–1944 Kannaksen Metsäpirtissä.
Yksityiselämä

Uusitalo syntyi Soinissa, mutta asui ja vaikutti sittemmin pitkään Lehtimäellä muun muassa kunnanhallituksen pitkäaikaisena puheenjohtajana. Lehtimäeltä Soiniin johtava seututie 697, jonka varrella hänen kotinsakin sijaitsi, on hänen kunniakseen nimetty Eino Uusitalontieksi.
Uusitalo oli naimisissa Irma Helena Lehtolan kanssa vuodesta 1947. Pariskunnalla oli neljä lasta.
Kirjallisuutta

Uusitalo, Eino: Jälkipeli: Henkilöitä ja tapahtumia Kekkosen kaudella.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1983.  ISBN 951-26-2439-7
Carbonaide

| Carbonaide |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Oy
Perustettu:  2022
Toimitusjohtaja:  Tapio Juhani Vehmas
Kotipaikka:  Joensuu
Kotisivu:  carbonaide.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Carbonaide on suomalainen teknologiayritys, joka tarjoaa hiilidioksidin hyötykäyttöön ja varastointiin pohjautuvaa teknologiaan betonituotteiden valmistukseen. Menetelmä pohjautuu Teknologian tutkimuskeskus VTT:llä vuonna 2018 alkaneeseen tutkimukseen ja sen ensimmäinen kaupallinen hyödyntäjä on hollolalainen betonituotevalmistaja Rakennusbetoni- ja Elementti Oy. Carbonaiden teknologia on palkittu teknologisen tutkimuksen organisaatioiden etujärjestö EARTO:n Impact Expected-palkinnolla vuoden 2022 lopussa, jolloin Carbonaide on myös perustettu.
Carbonaiden hiilidioksidikovetukseen (eng. carbon curing) perustuva menetelmä hyödyntää sementin ja muiden sideaineiden kemiallista potentiaalia hiilidioksidin varastointiin erilaisina karbonaattimineraaleina. Menetelmä mahdollistaa näinollen teknisten hiilinielujen tuottamisen betonin esivalmisteissa, kun käytössä on biogeenistä alkuperää oleva hiilidioksidi. Yhtiö julkaisi lokakuussa 2024 ensimmäisen hiilensidontaan liittyvän kauppansa, jossa 90 tonnin hiilensidonnan ostajana oli sveitsiläinen urheiluvaate- ja välinevalmistaja Mammut.
Yhtiön sijoittajiin ja omistajiin lukeutuvat Lakan Betoni, Vantaan Energia ja VTT.
Rafah

| Rafah (رَفَح) |
| --- | --- |
 Rafah ilmasta nähtynä vuonna 2012
 Rafah
 Koordinaatit: 31°17′19″N, 34°15′07″E 
Valtio:  Palestiina
Alue:  Gazan kaista
Kuvernoraatti:  Rafahin kuvernoraatti
Hallinto:  
 – pormestari:  Sa'ad Zoarub
Aikavyöhyke:  UTC1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rafah (arab. رفح‎) on jaettu kaupunki Egyptiin kuuluvan Siinain alueen ja Palestiinaan kuuluvan Gazan kaistan rajalla. Kaupungin Egyptiin kuuluva osa tyhjennettiin asukkaistaan vuonna 2015.  Gazan kaistaan kuuluva osa on Rafahin kuvernoraatin pääkaupunki, ja se sijaitsee noin 30 kilometriä etelään Gazan kaupungista. Vuonna 2014 siellä oli 152 950 asukasta, joista suurin osa oli Palestiinan pakolaisia. Rafahin pakolaisleiri ja Tall as-Sultan katsotaan erillisiksi paikkakunniksi.
Britannian hallinnassa olleen Egyptin ja Turkkiin kuuluneen Palestiinan välinen rajalinja vedettiin Rafahin kaupungin halki vuonna 1906. Raja oli kuitenkin täysin avoin ja käytännössä lähes merkityksetön, kun Gazan kaista vuosina 1949–1967 oli Egyptin hallinnassa, ja sen jälkeenkin vuosina 1967–1982, kun sekä Gaza että Siinai olivat Israelin miehittäminä. Sen sijaan kun Israel vuonna 1982 vetäytyi Siinailta mutta piti Gazaa edelleen miehityksessä, raja suljettiin ja Rafah jaettiin vuoden 1906 rajalinjan kohdalta kahtia. Rajalle pystytettiin piikkilanka-aita, joka monessa tapauksessa erotti samankin perheen jäsenet toisistaan.  Lisäksi Israel  ja Egypti ovat kumpikin hävittäneet laajoja aivan rajan pinnassa olevia osia kaupungin keskustasta ja karkottaneet sieltä asukkaat muodostaakseen rajalle leveän puskurivyöhykkeen.
Rafahissa sijaitsee ainoa Egyptin ja Gazan alueen välinen rajan­ylitys­paikka. Gazan ainoa lentoasema, Jasser Arafatin kansainvälinen lentoasema, sijaitsi juuri kaupungin eteläpuolella. Se otettiin käyttöön vuonna 1998, mutta vuonna 2001 Israelin sotavoimat hävittivät sen pommeilla ja raivaus­traktoreilla sen jälkeen, kun Hamas oli surmannut muutamia israelilaisia sotilaita. lähde?
Nimet

Rafah on ikivanha kaupunki, jonka nimi on eri aikoina esiintynyt eri muodoissa. Muinaiset egyptiläiset tunsivat sen nimellä "Robihwa", assyrialaiset nimellä "Rafihu". kreikkalainen käyttivät siitä nimeä "Rhaphia" (Ῥαφία), roomalaiset muotoa "Raphia", israelilaiset muotoa "Rafiah" (רפיח) ja kalifaatin aikaiset arabit muotoa "Rafh". Heprealaista muotoa "Rafiah" translitteroituna käytetään nykyisinkin myös englannin kielessä tavallisemman "Rafah" -nimen ohella.
Väestökehitys

Vuonna 1922 Rafahin asukasluku oli 599, vuonna 1945 jo 2 200. Vuonna 1982 asukkaita oli noin 10 800.
Vuonna 1997 Rafahissa ja siihen liittyvässä pakolaisleirissä yhteensä oli Palestiinan tilasto­keskusviraston (PCBS) mukaan jo 91 181 asukasta, läheisessä Tall as_Sultanissa lisäksi 17 141. Asukkaista 80,3 % oli Palestiinan pakolaisia.  Asukkaista oli tuolloin 50,5 % miehiä ja 49,5 % naisia.
Palestiinan tilastotoimiston mukaan Rafahin kaupungin asukasluku vuonna 2006 oli 71 003. Rafahin pakolaisleirin ja Tall-as-Sultan luettiin väestön­laskennassa ei paikkakunniksi, joista edellisen väkiluku oli 59 983, jälkimmäisen 24 418.
Historia

Rafahilla on jo tuhansien vuosien historia takanaan. Varhaisin historiallinen lähde, jossa se mainitaan, on Egyptin faarao Seti I:n ajalta vuodelta 1303 eaa. Se mainitaan myös Shoshenk I:n sotaretkeä Lähi-itään käsittelevissä egyptiläisissä aikakirjoissa vuodelta 925 eaa. Vuonna 720 eaa. Assyrian kuningas Sargon II voitti siellä käydyssä taistelussa egyptiläiset, ja vuonna 217 eaa. Egyptin kuningas Ptolemaios IV voitti Rafian taistelussa Seleukidien valtakunnan kuningas  Antiokhos III Suuren. Kyseessä oli yksi suurimmista Lähi-idässä koskaan käydyistä taisteluista, johon osallistui yli 100 000 sotilasta ja satoja norsuja.
Kaupungin valloitti myöhemmin Aleksanteri Jannaios, ja sitä hallitsivat hasmonilaiset, kunnes sen valloittivat roomalaiset Pompeiuksen ja Gabiniuksen johdolla. Gabinius ilmeisesti myös jälleen­rakensi sodissa tuhoutuneen kaupungin vuonna 37 eaa. Rafah mainitaan Strabonin teoksessa Geografika (16, 2, 31) sekä Itinerarium Antonini Augustissa, ja se merkittiin bysanttilaisaikaiseen Madaban karttaan.
Bysanttilaisena aikana Rafahissa oli piispanistuin, ja sieltä on löydetty bysanttilaista keramiikkaa ja rahoja.  Vuonna 431 sillä oli edustajansa Efesoksen kirkollis­kokouksessa, mutta myöhemmin se pysyi vain titulaarisena piispan­istuimena katolisessa kirkossa. Siellä on kuitenkin edelleen pieni kreikkalainen ortodoksinen seurakunta.
Historia > Arabien ja mamelukkien valtakausi

Rafah oli arabien valtakunnan aikana tärkeä kauppakaupunki ja yksi niistä kaupungeista, jotka Rashidun armeija valloitti kenraali 'Amr ibn al-'Asin johdolla vuonna 635. Umaijadien ja Abbasidien aikana muodosti Jund Filastinin ("Palestiinan piirikunnan") etelärajan. Arabialaisen maantieteilijä Al-Ya'qubin mukaan se oli Syyrian provinssin viimeinen kaupunki Egyptin Ramlaan johtavan tien varrella.
800- ja 900-luvuilla ja uudestaan 1100-luvulla kaupunkiin asettui juutalainen yhteisö, mutta 1000-luvulla se lähes hävisi, ja vuonna 1080 loputkin juutalaiset muuttivat Askheloniin. Samaan aikaan siellä asui myös samarialainen yhteisö. Muiden Etelä-Palestiinan kaupunkien tavoin myös Rafahilla oli satamapaikka meren rannalla, nykinen Tell Rafah, vaikka itse kaupunki olikin sisämaassa.
Vuonna 1226 arabialainen maantieteilijä Yaqut al-Hamawi kirjoitti, että Rafah oli arabivaltakunnan alkuaikoina ollut merkittävä kaupunki ja markkinapaikka, jossa oli moskeija ja majataloja. Hän joutui kuitenkin toteamaan, että hänen omana aikanaan se oli raunioina, mutta toimi edelleen aijubidien postiasemana läheisen Deir al-Balahin kautta Egyptiin johtavan tien varrella.
Historia > Osmanien ja egyptiläisten valtakausi

Rafah mainitaan vuonna 1596 osmanien veroluetteloissa yhtenä Gazan hallinto­alueeseen kuuluneista paikkakunnista. Siellä asui 15 kotitaloutta, kaikki muslimeja, jotka maksoivat veronsa vehnällä, ohralla, kesän sadolla, satunnaisilla tuloilla, vuohilla ja toisinaan myös mehiläispesinä.
Vuonna 1799 Napoleon Bonaparten johtama Ranskan vallankumouksellinen armeija kulki Egyptiin ja Syyriaan tekemällään sotaretkellä myös Rafahin kautta.
Rafah oli rajana Egyptin ja Syyrian provinssien välillä. Vuonna 1832 alue tuli osaksi Muhammad Alin hallitsemaa Egyptiä ja pysyi sellaisena vuoteen 1840.
Ranskalainen tutkimusmatkailija Victor Guérin kävi paikalla toukokuussa 1863. Hän kiinnitti huomiota kahteen graniittiseen pylvääseen, joista paikalliset asukkaat käyttivät nimitystä Bab el Medinet, "kaupungin portti". Vuonna 1881 paikalla käynyt Itävallan arkkiherttua Ludwig Salvator kirjoitti: "Harmaiden graniittipylväiden yhä pystyssä olevat jäänteet ovat täällä nähtävissä tieltä, pelloilta ja hiekalta, ja näimme yhden kumollaan maassa osittain hautautuneena.... Pylväät ovat Rafian muinaisen temppelin jäännöksiä, ja niillä on erityinen merkitys arabien silmille, jotka kutsuvat niitä Rafahiksi, sillä ne osoittavat Egyptin ja Syyrian rajan."
Vuonna 1906 Turkki ja Iso-Britannia tekivät Rafahin sopimuksen, jolla vahvistettiin brittiläisen Egyptin ja Turkin välinen raja. Raja kulki Tabasta Rafahiin, jonka se jakoi kahtia, ja tuolloin sovittu raja on nykyisinkin Egyptin rajana Israelia ja Gazan kaistaa vastaan. Sopimuksessa kuitenkin sanottiin, että beduiineilla oli vapaa kulkuoikeus rajan yli.
Historia > Brittiläisen mandaattivallan aika

Britit valloittivat Rafahin ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1917 ja käyttivät sitä tukikohtanaan ensimmäisessä hyökkäyksenään Gazaan.
Sodan jälkeen Palestiinasta muodostettiin brittien hallitsema Kansainliiton mandaattialue. Siihen kuului myös se osa Rafahista, joka vuoden 1906 sopimuksen mukaan oli kuulunut Turkille. Vaikka vuonna 1906 sovitun rajan molemmilla puolilla olleet alueet olivat nyt Britannian hallinnassa, raja ei ollut täysin avoin, vaan paikallisten beduiinien kulkua valvottiin. Rajavalvontaa tiukennettiin 1930-luvun puolivälissä, jolloin Rafah rajakaupunkina alkoi toimia kaupan ja paikallisten palvelujen keskuksena. Toisen maailmansodan aikana siitä tuli huomattava brittiläinen sotilastukikohta.
Mandaattihallinnon vuonna 1922 toimeenpaneman väestönlaskennan mukaan Rahafissa oli 599 asukasta, jotka kaikki olivat muslimeja. Vuoteen 1945 mennessä väkiluku oli noussut 2 200:aan. Rafahiin luettiin tuolloin kuuluvaksi 40 579 dunamin laajuinen maa-alue, josta 275 dunamia oli kasteltua kasvimaata, 24 173 dunamia viljan viljelyksessä ja loput 16 131 dunamia viljelemätöntä.
Historia > Egyptin valtakausi 1948—1967

24. helmikuuta 1949 allekirjoitetun aseleposopimuksen mukaisesti Gazan kaista, johon myös Rafah kuului, joutui Egyptin hallintaan. Täten raja Gazan ja Egyptin välillä menetti merkityksensä, ja Rafahin kaupunkiasutus laajeni sen molemmilla puolilla.
Vuoden 1948 sodan jälkeen alueelle perustettiin pakolaisleirejä. Vuoden 1956 sodan aikana sattuneessa välikohtauksessa israelilaiset sotilaat surmasivat 111 henkilöä, joista 103 oli pakolaisia. Yhdistyneet kansakunnat ei pystynyt tarkemmin selvittämään välikohtauksen syitä.  Suomalaiset YK:n UNEF-operaation rauhanturvaajat toimivat syksyllä 1957 Rafahin alueella.
Vuonna 1967 Israel valloitti kuuden päivän sodassa sekä Gazan alueen että Siinain, ja täten myös Rafahin kaupunki joutui kokonaisuudessaan Israelin miehittämäksi.
Historia > Vuodesta 1967 nykypäivään

Kesällä 1971 Israelin armeija hävitti kenraali Ariel Sharonin johdolla noin 500 taloa Rafahin pakolaisleirillä rakentaakseen kulkuväyliä sotavoimille. Näiden purkutöiden vuoksi melkein 4000 henkilöä joutui muuttamaan.  Israel perusti pakolaisten asuttamiseksi Rafahin läheisyyten Brazil- ja Canada -nimiset asuntoalueet, joista Brazil on välittömästi Rafahin eteläpuolella, Canada juuri rajan toisella puolella myöhemmin Egyptille palautetulla alueella. Molemmat nimettiin niiden maiden mukaan (Brasilia ja Kanada), joiden kansalaisista muodostetut YK:n rauhanturvajoukot olivat majoittuneet samoille alueille.
Vuonna 1979 Egypti ja Israel solmivat Camp Davidin rauhansopimuksen, jolla Siinain alue palautettiin Egyptille. Raja jakoi jälleen Rafahin kaupungin kahtia samasta kohdasta kuin vuonna 1906 vahvistettu Egyptin ja Osmanien valtakunnan välinen raja. Raja suljettiin piikkilankaestein, jotka monessa tapauksessa erottivat saman perheenkin eri jäsenet toisistaan eri puolille rajaa. Monia aivan rajan pinnassa sijainneita rakennuksia myös purettiin, virallisen selityksen mukaan turvallisuus­syistä. Pakolaisia varten vuonna 1971 perustettu Canada jäi Egyptin puolelle, ja sinne sijoitetut pakolaiset jouduttiin sopimuksen mukaisesti siirtämään Gazan alueelle, jonne heitä varten rakennettiin Rafahin luoteis­puolelle uusi asutusalue Tel al-Sultan. Rafahista tuli yksi kolmesta Egyptin ja Israelin välisen ylityspaikasta.
Toukokuussa 2004 silloisen pääministeri Ariel Sharonin johtama Israelin hallitus päätti vielä purkaa joukon taloja Rafahista rajan läheisyydestä Tämän vuoksi hän saikin kutsumanimen "The bulldozer" ("Puskutraktori").
Syyskuussa 2005 Israel vetäytyi Gazasta, ja Rafah jäi jaetuksi Egyptin ja Palestiinalaishallinnon kesken. Raja pysyi edelleen suljettuna, mutta salakuljettajat alkoivat kaivaa rajaesteiden ali tunneleita, joiden kautta tavaroita ja henkilöitä voitiin kuljettaa.
Vuonna 2023 alkaneen Gazan sodan seurauksena Rafahin alueella saapui 1,5 miljoonaa pakolaista muista osista Gazan kaistaa.
Rafahin rajanylityspaikka

Rafahissa on ainoa Gazan kaistan ja Egyptin välinen rajanylityspaikka. Sieltä johtaa Salah al-Dinin tie Gazan kaistan läpi Erezin rajanylityspaikalle Israelin rajalle.
Rafain rajanylityspaikkaa vartioivat aikaisemmin Israelin sotavoimat, mutta sen valvonta siirrettiin Palestiinalais­hallinnolle syyskuussa 2005 osana Israelin vetäytymistä Gazan kaistalta. Euroopan unionin asettama komissio alkoi valvoa rajaliikennettä marraskuussa 2005 yhdessä Israelin turvallisuus­joukkojen kanssa, ja huhtikuussa 2006 Palestiinalais­hallinnon päämies Mahmoud Abbasin presidentillinen vartiokaarti otti valvonnan vastuulleen Palestiinan puolella. Egyptin puolella valvonnasta vastaa Egyptin ja Israelin välisen sopimuksen mukaisesti 750 rajavartijaa. Sopimus allekirjoitettiin marraskuussa 2005 Yhdysvaltain vaatimuksesta, ja siinä selitetään, että sopimus on tehty Israelin turvallisuusvaatimusten vuoksi.
Ilmasto

Köppenin ilmastoluokituksen mukaan Rafahissa vallitsee subtrooppinen aroilmasto (BSh).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hip Hip Artist Michael Franti Reports from Rafah democracynow.org.  17.6.2004.
The Madison-Rafah Sister City Project madisonrafah.org.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rafah
Gazan kaista, Rafah kartan alareunassa
Gazan sodassa 2008–2009 tuhoutunut moskeija Rafahissa
Rafahin rajanylityspaikka vuonna 2012
Käännös suomeksi
Ordoño II (Asturia)

| Ordoño II |
| --- | --- |
 
Asturian kuningas
Valtakausi:  914–925
Edeltäjä:  Alfonso III
Seuraaja:  Fruela II

Ordoño II oli isänsä Alfonso III:n jälkeen 910–925 Galician ja veljensä García I:n jälkeen vuodesta 914 Asturiaan kuuluneiden Leónin ja Kastilian kuningas.
Astorgan piispa Sampiron mukaan Ordoño teki kahden veljensä kanssa salaliiton isäänsä vastaan, ja he ajoivat hänet pois valtakunnastaan. Alfonso teki tällöin pyhiinvaellusmatkan Santiago de Compostelaan ja vielä ennen kuolemaansa poikiensa suostumuksella yhden sotaretken muslimeja vastaan. Vallanjaossa veljeksistä vanhin Garcia sai Leónin ja Kastilian, joita oli luultavasti hallinnut jo isänsä elinaikana, Ordoño II (910–925) Galician ja Fruela II (910–925) Asturian ja Oviedon. García oli sijoittanut hovinsa helpommin puolustettavaan Leóniin, josta muodostui näin tulevan kuningaskunnan uusi pääkaupunki, ja juuri Leónin katedraalissa Ordoño II kruunattiin vuonna 914 piispojen, kreivien, munkkien ja muiden espanjalaisten mahtimiesten läsnä ollessa visigoottien muinaisen rituaalin mukaisesti kuninkaaksi: kuningas vannoi noudattavansa lakia ja alamaiset vannoivat hänelle uskollisuutta.
Korostaakseen visigoottien perintöä Ordoño käytti itsestään titteliä filius Adefonsi magni imperatoris ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuosina 916 ja 917. Näin keisariksi julistautuessaan hän vaati itselleen johtoasemaa koko Hispaniassa sekä epäsuorasti myös muslimien ajamista pois niemimaalta. Hän myös taisteli menestyksellä Córdoban kalifia vastaan Navarran kuninkaan Sancho I:n kanssa. Yhdessä he tekivät yrityksiä La Riojan valtaamiseksi. Ordoño voitti muslimit 917 San Esteban de Gormazin luona ja tästä rohkaistuneena hyökkäsi myös Nájeraan, Tudelaan, Arnedoon ja Calahorraan.
Ordoñon kuoltua 925 hänen veljensä Fruela II hallitsi hetken aikaa, kunnes Ordoñon pojat Alfonso IV ja Ramiro II syöksivät Navarran kuninkaan tuella setänsä vallasta.
Itäinen kristikunta

Itäinen ortodoksisuus
Orientaaliortodoksisuus

  Vallitseva uskonto (yli 75 %)  Vallitseva uskonto (yli 75 %)

  Vallitseva uskonto (50–75 %)  Vallitseva uskonto (50–75 %)

  Tärkeä vähemmistöuskonto (20–50 %)  Tärkeä vähemmistöuskonto (20–50 %)

  Tärkeä vähemmistöuskonto (5–20 %)  Tärkeä vähemmistöuskonto (5–20 %)

  Vähemmistöuskonto (1–5 %)  Vähemmistöuskonto (1–5 %)
Idän kristillisiin kirkkoihin kuuluviksi kirkoiksi lasketaan ortodoksisen kirkon lisäksi seuraavat:
1. Ne kansalliset kirkot, jotka erosivat alkukirkosta kristologisten riitojen aikana 400–500-luvuilla. Tällaisia ovat armenialainen, koptilainen, etiopialainen, syyrialainen ja nestorialainen kirkkokunta sekä tuomaskristityt Malanbaran rannikolla Intiassa.
Näitä niin sanottuja orientaaliortodoksisia kirkkoja ovat:
Aleksandrian koptilais-ortodoksinen kirkko
Armenian apostolinen kirkko
Eritrean ortodoksinen kirkko
Etiopian ortodoksinen kirkko (Etiopian ortodoksinen tewahedo-kirkko)
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko (Intia)
Syyrialais-ortodoksinen kirkko
2. Idän katoliset kirkot eli ne idän katolisten kirkkojen kristityt, jotka säilyttäen idän ortodoksisen kirkon jumalanpalvelukset ja teologisen, kanonisen, hengellisen ja liturgisen perinteet ovat tunnustaneet paavin arvovallan ja tulleet näin ollen katolisiksi.
3. Eräät yhteisöt, jotka eivät enää ole osa edellä mainittuja kirkkoja, mutta ovat säilyttäneet itäisiä perinteitä. Tärkein näistä on Venäjällä niin sanotut vanhauskoiset eli starovertsit.
Historia

Idän kristillisyys jakautui 400- ja 500-luvulla. Taustalla oli 300-luvulla alkanut kiista Kristuksen persoonasta. Kiista huipentui 400-luvulla Kristuksen jumalallisuuden ja inhimillisyyden luonteesta käytyihin väittelyihin. Kiistely synnyttti prosessin joka johti itäisen kristikunnan jakautumiseen niin sanottuihin bysanttilaiseen ortodoksiaan (ortodoksinen kirkko) ja orientaaliseen ortodoksisuuteen (orientaaliortodoksiset kirkot).
Alfonso IV (León)

| Alfonso IV |
| --- | --- |
 
Leónin kuningas
Valtakausi:  925–930
Edeltäjä:  Fruela II
Seuraaja:  Ramiro II

Alfonso IV oli vuosina 925–930 setänsä Fruela II:n syrjäytyksen jälkeen Leónin kuningas.
Fruela II (925) hallitsi hetken  aikaa veljensä Ordoño II:n (910–925) kuoltua oman perintöosansa lisäksi myös Leonia, eli koko muinaista Asturiaa, kunnes Ordoñon pojat Alfonso ja Ramiro II syöksivät Navarran kuninkaan tuella tämän vallasta.  Vuonna 930 Alfonso kuitenkin luopui kruunusta veljensä Ramiron II:n hyväksi ja vetäytyi Sahagúnin luostariin. Oltuaan vuoden luostarissa Alfonso yritti paluuta valtaan, mutta Ramiro II vangitsi ja sokaistutti veljensä, samoin kuin kolme Fruela II:n poikaa.
Alfonso IV:n jälkeen Leónin kuninkaana oli Ramiro II vuosina 930–951.
Tomi Körkkö

| Tomi Körkkö |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1991 (ikä 33) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Körö
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Dornbirner EC
Sarja:  EBEL
Pelinumero:  19
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Kärpät (SML) KalPa (SML) Sport (SML)
Tomi Körkkö (s. 26. maaliskuuta 1991 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan itävaltalaisjoukkue Dornbirner EC:ssä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Laania

Laania Oy on suomalainen metsäalan yritys, joka keskittyy erityisesti energiapuuliiketoimintaan. Yritys perustettiin 2022, kun Lassila & Tikanoja Oyj:n Biowatti Oy ja Neova Oy:n energiapuuliiketoiminnot yhdistettiin.
Laanialla on liiketoimintaa Suomessa ja Virossa. Yrityksen toimitusjohtaja on Tomi Vartiamäki.
Yrityksen pääkonttori on Vantaalla, ja sillä on aluetoimistot 20 paikkakunnalla. Laania toimii lähes valtakunnallisesti puunhankinnassa ja energiahakkeen myynnissä biovoimalaitoksille.
Yrityksen omistavat Lassila & Tikanoja Oyj ja Neova Oy.
Laania on Bioenergia ry:n jäsen.