stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fernando Sebastián Aguilar

Fernando Sebastián Aguilar

Fernando Sebastián Aguilar CMF (14. joulukuuta 1929 Calatayud – 24. tammikuuta 2019 Málaga) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Leónin hiippakunnan johtoon 22. elokuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vicente Enrique y Tarancón, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja José Delicado Baeza. Sebastián Aguilar erosi Leónin piispan tehtävistä 28. heinäkuuta 1983.
Sebastián Aguilar sai 8. huhtikuuta 1988 nimityksen Granadan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 26. maaliskuuta 1993 hänet siirrettiin Pamplona y Tudelan arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 31. heinäkuuta 2007. Toimiessaan arkkipiispana Sebastián Aguilar oli myös vuosina 2003–2004 apostolinen hallitsija Calahorra y La Calzada-Logroñon hiippakunnassa.
Polyphon

| Polyphon Musik |
| --- | --- |

Perustettu:  1887
Perustajat:  Gustav Brachhausen, Ernst Riessner
Tyylilajit:  taidemusiikki, viihdemusiikki, jazz, iskelmämusiikki. big band, be-bop
Kotimaa:  Saksa
Sijainti:  Leipzig, Berliini
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polyphon on saksalainen vuonna 1908 perustettu levymerkki, jonka omisti polyfonien (polyphon) valmistajana tunnettu Polyphon-musikwerke AG.
Polyphon-musikwerke AG perusti myös vuonna 1913 alkujaan saksalaisen Polydor levymerkin. Polyphon Musik osti vuonna 1917 Saksan hallitukselta Deutsche Grammophon AG levy-yhtiön ja äänitetehtaan.
Polyphon Musik historiaa

Saksalaisen Polyphon Musikin perustivat alun perin vuonna 1887 Gustav Adolph Brachhausen ja Ernst Paul Riessner Wahrenissa Leipzigissa nimellä Firma Brachhausen & Riesener valmistamaan uutta keksintöään mekaanista musiikkilaitetta polyfonia, joka pian levisi levyineen läntisiin sivistysmaihin. Vuonna 1895 yhtiö uudelleen nimettiin Polyphon-Musikwerke AG yritykseksi.
Äänilevyalalle Polyphon Musik laajensi Saksassa vuonna 1905 ja Englannissa kesäkuussa 1908. Tavaramerkki oli rekisteröity Britanniassa jo vuonna 1900. Englannissa yhtiö peitti kotipaikkansa paperitarroilla levyissä.
Saksassa Polyphon-levymerkki perustettiin 8. syyskuuta 1908 ja rekisteröitiin numerolla 110347.
Polyphon Musik historiaa > Polydor Polyphon Musikilla

Polyphon-musikwerke AG perusti populaarimusiikin Polydor levymerkin 2. huhtikuuta 1913. Se rekisteröitiin Saksassa 25. heinäkuuta  1914 numerolla 316613. Vuonna 1924 Polydor levymerkki suunnattiin kansainvälisille markkinoille Saksan ulkopuolelle muun muassa vientiyhtiönä Britanniaan. Vuonna 1930 Britanniassa sopimuksella Decca sai yksinoikeuden Polyphonin ja sen Polydor-levymerkin levyihin.
Polyphon Musik historiaa > Polyphon Musikin Deutsche Grammophon

Deutsche Grammophon perustettiin 1898 puristamaan gramofonilevyjä Britannian markkinoille Gramophone Companylle. Emile Berlinerin hydrauliset puristimet hankittiin Yhdysvalloista. Lisäksi yhtiö perusti oman levymerkin Grammophon. Vuonna 1907 Hannoverin tehtaassa oli jo 200 äänitteen puristuskonetta, kun uutuutena kaksipuolinen äänilevy tuli markkinoille.
Ensimmäisen maailmansodan seurauksena Saksan hallitus otti haltuunsa vihollisen omaisuutena Deutsche Grammophonin ja muut brittiläisen Gramophonen sijoitukset Saksassa. Leipzigin Polyphonmusikwerke AG. osti yhtiön Saksan valtiolta 24. huhtikuuta 1917. Polyphon uudelleen nimettiin Polyphonwerke AG nimiseksi ja yhteinen pääkonttori perustettiin Berliiniin. Yhtiötä nimitettiin levymerkkien mukaan Polyphon-Grammophon-Konzern nimellä.
Ennen sotaa Emile Berlinerin englantilainen osakkuus Gramophone Company oli ollut Deutsche Grammophonin emoyhtiö, ja jo 1913 miltei kaikki Deutsche Grammophonin liiketoiminta oli siirretty Hayesiin Middlesexiin Englantiin. Vuonna 1916 Deutsche Grammophon oli liki suljettuna ja Polyphon Musik sai lähinnä toimimattoman yhtiön.
Vuonna 1929 Polyphon Musik oli perustanut ulkomaisiin omistuksiin keskittyneen holdingyhtiön Polyphon-Holding AG Sveitsiin. Vuonna 1932 yhtiön uudeksi nimeksi annettiin Polydor Holding AG.
Polyphon Musik historiaa > Polyphon Musik Deutsche Grammophoniin

Lopulta vuonna 1932 omistaja Polyphon Musik ja Deutsche Grammophon yhdistettiin sekä pääkonttori siirtyi Hannoveriin. Polydor jäi siten yhteiseen yhtiöön. Pian Leipzigin tehdas lopetettiin. Vuonna 1933 DG myi sveitsiläisen holdingyhtiönsä Polydor Holding AG:n. Heikkoa myyntiä seuranneen velkakriisin vuoksi vuonna 1937 yhtiö siirrettiin sijoittajien haltuun uudelleen nimettynä Deutsche Grammophon GmbH nimisenä, Yhtiön uudet rahoittajat olivat Deutsche Bank ja Telefunken Gesellschaft.
Vuonna 1941 yhtiön osti sähköalan yhtiö Siemens & Halske. Levymerkki Siemens Spezial perustettiin klassiselle musiikille ja Siemens Polydor populaarimusiikille. Toisen maailmansodan tuhottua sekä tehtaan että pääkonttorin yhtiö avasi pienen valmistamon Berliiniin, kunnes tehdas ja pääkonttori jälleen rakennettiin Hannoveriin.
Punaisesta Polydorista tuli populaarimusiikkiyhtiö vuonna 1946, kun taas keltaisesta Deutsche Grammophon Gesellschaft -merkistä tuli klassillisen musiikin yhtiö. Ranskalaisten ei kuitenkaan odotettu ostavan mitään merkiltä nimeltä Deutsche Grammophon Gesellschaft, joten Polydor pysyi Deutsche Grammophonin vientiyhtiönä.
Vuonna 1954 DGG perusti Britanniaan yhtiön Polydor Records Ltd. Vuonna 1956 Deutsche Grammophon Gesellschaft -levymerkin tähtikuvio korvattiin tulppaanikruunulla, jonka suunnitteli Siemensin mainontakonsultti Hans Domizlaff ja keltaisen levymerkin nimeksi tuli ensimmäisen kerran Deutsche Grammophon.
Polyphon Musik historiaa > Grammophon-Philips Group

Vuonna 1962 alankomaalainen Philips Phonografische Industrie (PPI) ja länsisaksalaisen Siemensin Deutsche Grammophon GmbH (DGG) muodostivat yhteenliittymän Grammophon-Philips Group, GPG. DGG:n Polydor eteni Yhdysvaltain markkinoilla vuonna 1969.
Vuonna 1972 yhteenliittymän saksalainen Siemens & Halske AG:n Deutsche Grammophonin omistama Polydor International GmbH fuusioitui Philipsin omistamaan hollantilaiseen Phonogram International B.V. yritykseen. PolyGramin englantilainen Polydor Records Ltd. uudelleen nimettiin Polydor Ltd. nimiseksi samana vuonna.
Vuonna 1978 maailmanlaajuisesti Phonogramin yhtiöt saivat nimekseen PolyGram. 
Yhtiön levymerkkejä olivat muun muassa Polydor, Philips, Verve Records, Mercury ja Deutsche Grammophon. Myös Polyphon oli käytössä 1990-luvulle asti.
Polyphon Musik historiaa > Universal uutena omistajana

Seagram osti PolyGramin ja fuusioi sen Universal Music Groupiin vuonna 1998. Seagram myi sittemmin Universal Music Groupin Vivendille.
Muun muassa Polyphon Musikin aloittaneet Polydor ja Deutsche Grammophon jatkavat tärkeinä levymerkkeinä ja omina yhtiöinään PolyGramilta Euroopasta kuten esimerkiksi myöhemmin Groupin ostamista muun muassa englantilainen Virgin EMI Records, Capitol Music Group ja siitä englantilainen suhteellisen uusi kuuden artistin Capitol Records. Yritysostoilla alusta alkaneella UMG:llä näyttää nyt olevan levymerkkejä nyt 40 maassa ja useammassakin 10 omaa eri levymerkkiä.
Polydor  uudelleenjulkaisee 1960- ja 1970-lukujen materiaalia kuten muutkin yhtiöt. Brittiläinen Polydor Ltd. yhtiö julkaisee yhä listahittejä briteistä ja joka mantereelta kuten artisteilta Lady Gaga, Madonna, Bryan Adams, Duffy, The Cure, Girls Aloud, Rachel Stevens, Sophie Ellis-Bextor, Eminem, 50 Cent, Eric Clapton ja Gwen Stefani.
Deutsche Grammophon GmbH toimii yhä omana yhtiönään Saksasta käsin levymerkkeineen klassisen musiikin levy-yhtiönä. Polydor Ltd. toimii yhä Britanniasta käsin omana yhtiönään ja sillä vahva toimintakenttä popmusiikin alueella mittavalta Universal Music Groupin artistiryppäältä.
Deutsche Grammophon GmbH sijaitsee osoitteessa Stralauer Allee 1, 10245 Berlin, Saksa.
Polydor Ltd. sijaitsee osoitteessa 364-366 Kensington High Street, London W14 8NS, U.K.
Aiheesta muualla

Die Polyphon-Musikwerke auf der Pariser Weltausstellung im Jahr 1900
Deutsche Grammophon, History
Emil Berliner Studios - The History Of The Record (Arkistoitu – Internet Archive)
Discogs
Polydor UK
Deutsche Grammophon
Polvilampi (Perho)

| Polvilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa
Kunnat:  Perho
Koordinaatit:  63°21′16″N, 24°41′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Isojoen–Jääjoen valuma-alue (14.45)
Laskujoki:  Valvatinjoki Lievostenjokeen 
Järvinumero:  14.454.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,9 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  360 m  
Rantaviiva:  3,623 km  
Pinta-ala:  40,275 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPolvilampi 
Polvilampi  on Keski-Pohjanmaalla Perhossa  Mökälän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 1,2 kilometriä pitkä, 360 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 40 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 3,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Isojoen–Jääjoen valuma-alueella (14.45), jonka Alajoen valuma-alueeseen (14.454) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 162,9 metriä mpy.
Fernando Schmed

| Fernando Schmed> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1991 (ikä 33)
Uran tiedot
Seura:  Graue Hörner Mels
Laji:  alppihiihto
Maailmancup
Kaudet:  2012–
Paras sijoitus:  23
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 6. joulukuuta 2015 
Aiheesta muualla
www.fernando-schmed.ch
Fernando Schmed (s. 23. heinäkuuta 1991) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän edustaa Grau Hörner Mels -seuraa. Schmed on erikoistunut vauhtilajeihin.
Schmed debytoi maailmancupissa joulukuussa 2012 Bormiossa keskeyttäen syöksylaskukilpailun ensimmäisellä kierroksella. Avauspisteensä Schmed saavutti helmikuussa 2015 Saalbachin syöksylaskusta ollen 26:s. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on 23:s sija joulukuulta 2015 Beaver Creekin supersuurpujottelusta.
Felix Passlack

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Felix Passlack
Syntymäaika: 29. toukokuuta 1998
Syntymäpaikka: Bottrop, Saksa
Pelipaikka: oikea laitahyökkääjä
Pituus: 170 senttimetriä
Paino: 74 kilogrammaa
Seura
Seura: VfL Bochum
Pelinumero: 15
Junioriseurat
2002–2010: SV Fortuna Bottrop
2010–2012: Rot-Weiß Oberhausen
2012–2016: Borussia Dortmund
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2023 | Borussia Dortmund | 34 | (2) |
| 2017–2018 | → Hoffenheim | 2 | (0) |
| 2018–2019 | → Norwich City | 1 | (0) |
| 2019–2020 | → Fortuna Sittard | 25 | (2) |
| 2023– | VfL Bochum | - | (-) |
Maajoukkue
| 2014 | Saksa U16 | 6 | (0) |
| 2014–2015 | Saksa U17 | 20 | (7) |
| 2016 | Saksa U18 | 2 | (0) |
| 2016–2017 | Saksa U19 | 5 | (0) |
| 2017–2018 | Saksa U20 | 4 | (0) |
| 2017–2020 | Saksa U21 | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. elokuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. toukokuuta 2021.
Felix Passlack (s. 29. toukokuuta 1998 Bottrop) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa saksalaista VfL Bochumia. Oikeajalkainen Passlack on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Passlack siirtyi Borussia Dortmundin juniorijoukkueeseen Rot-Weiß Oberhausenista vuonna 2012. Vuonna 2015 hän voitti Saksan lupaavimman alle 17-vuotiaan pelaajan Fritz Walter -mitalin. Dortmundin edustusjoukkueessa Bundesliigassa Passlack teki debyyttinsä maaliskuussa 2016 Darmstadtia vastaan. Hän pelasi seurassa kolmen kauden aikana 14 bundesliigaottelua. Hän pelasi kaksi ottelua Dortmundin tiellä Saksan Cupin mestariksi 2017.
Passlack pelasi lainasopimuksilla Hoffenheimissa kaksi bundesliigaottelua kaudella 2017–2018 ja Norwichissa yhden Englannin mestaruussarjaottelun seuraavalla kaudella. Fortuna Sittardissa hän pelasi 25 Eredivisien ottelua kesken jääneellä kaudella 2019–2020 ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2020–2021 Passlack pelasi Dortmundissa seitsemän bundesliigaottelua ja teki maalin lokakuussa Freiburgia vastaan. Hän pelasi Dortmundin voittamassa Saksan cupissa neljännesvälieräottelun ja Mestarien liigassa viisi ottelua, joista yhden avauskokoonpanossa. Kahden seuraavan kauden aikana hän pelasi yhteensä 13 ottelua Bundesliigassa ja kolme peliä Mestarien liigassa.
Passlack siirtyi Bundesliigan Bochumiin ilmaissiirrolla kesällä 2023.
Passlack edusti Saksan alle 17-vuotiaita vuoden 2015 ikäluokan MM-kilpailuissa, joissa hän teki kaksi maalia ja toimi myös kapteenina. Samana vuonna hän oli myös voittamassa alle 17-vuotiaiden EM-hopeaa, tehden turnauksessa kolme maalia.
Saavutukset

Maajoukkuetasolla
Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailut: hopeaa (2015)
Seurajoukkuetasolla
Saksan Cup: 2017, 2021
Henkilökohtainen
Alle 17-vuotiaiden kultainen Fritz Walter -mitali: 2015
Peter Green

| Peter Green |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1946
Kuollut: 25. heinäkuuta 2020 (73 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  blues, bluesrock
Soittimet:  kitara huuliharppu
Yhtyeet:  John Mayall's Bluesbreakers Fleetwood Mac Peter Green Splinter Group Peter Green and Friends
Levy-yhtiöt:  CBS SVK Records Snapper Music
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Peter Green (syntyjään Peter Allen Greenbaum 29. lokakuuta 1946 Bethnal Green, Englanti – 25. heinäkuuta 2020) oli brittiläinen blues/rock-kitaristi ja Fleetwood Macin perustajajäsen.
Peter Green oli yksi niistä John Mayallin 1960-luvulla johtaman "rockin korkeakoulun" kautta maineeseen nousseista muusikoista, jotka loivat uraa myöhemmin omalla soolourallaan sekä kitaristeina että muusikkoina monissa maailmanmaineeseen nousseissa blues- ja rock-yhtyeissä.
Lapsuus

Peter Allen Greenbaum syntyi lokakuussa 1946 Lontoon East Endissä nelilapsisen työläisperheen nuorimpana lapsena. Hän kiinnostui kitaransoitosta ensi kerran 10-vuotiaana, kun hänen vanhempi veljensä toi kotiin halvan espanjalaisen kitaran. "Veljeni opetti minulle muutamia sointuja ja kiinnostuin soittamisesta." Aikaisia innostajia olivat Hank B. Marvin (The Shadows), blues-kitaristit Muddy Waters ja B.B. King sekä "jotkut vanhat juutalais-laulut."
Greenbaum, joka 15-vuotiaana alkoi kutsua itseään Peter Greeniksi, soitti bassoa useissa amatöörikokoonpanoissa, kunnes vuonna 1966 kosketinsoittaja Peter Bardens pyysi häntä soittamaan yhtyeeseensä Peter B's Loonersiin. Tällöin hän 19-vuotiaana tapasi myös ensi kerran Mick Fleetwoodin, yhtyeen rumpalin. Loonerseissa Green soitti kolme kuukautta, kunnes liittyi jo samana vuonna John Mayallin johtamaan Bluesbreakers -yhtyeeseen. Hän oli ollut Bluesbreakers-kitaristi Eric Claptonin suuri ihailija ja kun Clapton lähti perustamaan Cream-yhtyettä, Mayall pestasi lupaavan, nuoren kitaristin korvaamaan yhtyeessä lähes jumalan maineeseen ("Clapton is God") nousseen muusikon.
Fleetwood Mac

Bluesbreakersissa saavuttamastaan suosiosta ja arvostuksesta huolimatta Green halusi kuitenkin perustaa oman yhtyeen ja jätti Bluesbreakersin jo ensimmäisen A Hard Road -albumin jälkeen. Green perusti vuonna 1967 yhdessä Mick Fleetwoodin (rummut), John McVien (basso) ja Jeremy Spencerin (kitara) kanssa Fleetwood Macin. Greenin paikan Mayallin yhtyeessä täytti Mick Taylor, joka taas tuli myöhemmin tunnetuksi The Rolling Stones -kitaristina. Greenin aikakaudella Fleetwood Mac soitti vanhoja blues-klassikoita, blues-rockia sekä lähinnä Greenin säveltämiä blues-pohjaisia teoksia, mutta Greenin lähdön jälkeen tyyli muuttui radikaalisti AOR-rockiksi. Blues-puristit pitävätkin Fleetwood Macia Greenin jälkeen täysin eri yhtyeenä, eikä sillä ole mitään tekemistä alkuperäisen Fleetwood Macin kanssa. Korkeimmalle sijalle Britti-listoilla ylsi yhtyeen debyytti-albumi, Peter Green’s Fleetwood Mac, ollen maaliskuussa 1968 sijalla 4., pysytellen listoilla yhteensä 37 viikkoa. Levy ylsi myös Suomessa top-10:iin.
Greenin aikana yhtyeen suurimpia hittejä olivat "Oh Well", "Man of the World", "The Green Manalishi" ja ennen kaikkea "Albatross", yksi rock-historian tunnetuimmista instrumentaaleista. Green kirjoitti Fleetwood Macille myös kappaleen "Black Magic Woman", josta tuli suuri hitti Santanan versiona.
Sooloura ja muut yhtyeet

Vuonna 1970 Green erosi Fleetwood Macista huume- ja mielenterveysongelmien vuoksi ja julkaisi kokeellisen soololevyn The End Of The Game (1970). Tämän jälkeen Green katosi musiikkikuvioista vuosiksi. Tammikuussa 1977 Green vieraili kirjanpitäjänsä luona haulikolla aseistautuneena uhkailemassa häntä suunniltaan siitä, että tekijänoikeuskorvauksia maksettiin yhä. Green pidätettiin, mutta vietiin psykiatristen tutkimusten jälkeen mielisairaalaan, jossa hänellä todettiin skitsofrenia. Green oli jonkin aikaa vahvassa lääkityksessä, mutta pääsi kotiin lääkäreiden päätettyä, että sairaalaympäristöstä oli enemmän haittaa kuin hyötyä toipumiselle.
Green julkaisi seuraavan levyn In The Skies vasta 1979. Muutaman tuotteliaan vuoden jälkeen hän katosi taas ja palasi musiikkielämään vasta 1990-luvun loppupuolella Peter Green Splinter Groupin myötä. Splinter Group julkaisi yhteensä 9 albumia vuosien 1997–2003 aikana. Yhtye vieraili Provinssirockissa 1997 ja Pori Jazzissa 2001.
Vuoden 2004 alussa Splinter Groupin kiertue ja uuden studio-albumin nauhoitukset keskeytettiin – Green jätti yhtyeen ja muutti Ruotsiin. Pian tämän jälkeen hän liittyi The British Blues All Stars -yhtyeeseen, jolle oli buukattu kiertue seuraavalle vuodelle. Kiertue kuitenkin keskeytettiin saksofonisti Dick Heckstall-Smithin kuoleman vuoksi.
Helmikuussa 2009 Green aloitti uudelleen soittamisen ja keikkailun, tällä kertaa kiertuekokoonpanolla Peter Green and Friends. Yhtyeeseen kuuluivat  Mike Dodd (laulu/kitara), Geraint Watkins (piano/koskettimet/laulu), Matt Radford (basso), Andrew Flude (rummut) ja Martin Winning (saxofoni). Kiertue ulottui vuoden 2010 puolelle asti.
Peter Greenin diskografia > Fleetwood Mac > Studio- ja livealbumit

Peter Green´s Fleetwood Mac (1968)
Mr. Wonderful (1968)
Blues Jam at Chess (1969)
Then Play On (1969)
The Original Fleetwood Mac (1971)
Peter Greenin diskografia > Fleetwood Mac > Fleetwood Mac -kokoelmia

The Pious Bird of Good Omen (1969)
Black Magic Woman (1971)
Greatest Hits (1971)
English Rose (1976)
Albatros - Fleetwood Mac with Christine Perfect (1977)
Peter Greenin diskografia > Peter Greenin sooloalbumit > Studioalbumit

The End Of The Game (1970)
In The Skies (1979)
Little Dreamer (1980)
Whatcha Gonna Do? (1981)
White Sky (1982)
Kolors (1983)
A Case For The Blues (1984)
Peter Greenin diskografia > Peter Greenin sooloalbumit > Soolokokoelmia

Blue Guitar (1981)
Legend (1981)
Backtrackin (1990)
A Rock Legend (1991)
The Very Best of Peter Green (Wise Buy, 1998)
Peter Greenin diskografia > Peter Green Splinter Group

Peter Green Splinter Group  (1997)
The Robert Johnson Songbook (1998)
Soho Session (1998)
Destiny Road (1999)
Hot Food Powder (2000)
Time Traders (2001)
Blues Don´t Change (2001)
Reaching The Cold 100  (2003)
The Best Of Peter Green Splinter Group (2006)
Peter Greenin diskografia > Peter Green muiden levyillä

John Mayall & the Bluesbreakers
A Hard Road (1967)
Blues From Laure Canyon (1968)
Thru The Years  (kokoelma)
Lookin´Back (kokoelma)
Gordon Smith
Long Overdrive (1968)
Eddie Boyd
7936 South Rhodes (1968)
Otis Spann
Biggest Thing Since Colossus” (1969)
Shotgun Express
Shotgun Express (196?)
Burning Hall Sunflower Blues Band
Tarckside Blues (1969)
I Wish You Would (1970)
Jeremy Spencer
Jeremy Spencer (1970)
Ansley Dunbar
History Of British Blues (1973)
Steampacket
The Steampacket (1973)
The First Of The Supergroups (1977)
Duster Bennett
Smiling Like I´m Happy (1968)
Bright Lights (1969)
12 Dbs (1970)
Fingertips (1974)
Memphis Slim
At Lausanne (1974)
Peter Bardens
TheAnswer (1970)
Vintage 69 (1976)
Gass
Juju(1970)
Gass (1979)
Mick Fleetwood
The Visistor (1981)
B. B. King
B.B.King in London (1971) Green soittaa kappaleessa “Caledonia”
Country Joe McDonald
Hold On It´s Coming (1971)
Toe Fat
2 (1971)
SAS Band
SAS Band (1997)
Dick Heckstall-Smith
Blues And Beyond (2001)
Peter Gabriel
Up (2003)
The Troggs
The Troggs (1975)
Aiheesta muualla

Peter Green and Friends facebook
Saksalainen fan-club sivusto
The Penguin Biographies
Peter Greenin Fleetwood Macin historia ja diskografia - Rytmimusiikin Syke
Fleetwood Mac / Peter Green Suomessa - Rytmimusiikin Syke
Peter Greenin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Green joulukuussa 2009.
Fieseler Fi 167

| Fieseler Fi 167 |
| --- | --- |
 Viides Fi 167A-0-esituotantosarjan kone TJ+AN lennolla vuonna 1938.
Tyyppi:  torpedopommittaja tiedustelukone
Alkuperämaa:   Saksa
Valmistaja:  Fieseler
Ensilento:  1938
Pääkäyttäjät:  Luftwaffe
Valmistusmäärä:  14 
Fieseler Fi 167 oli saksalainen Fieselerin valmistama lentotukialukselle suunniteltu yksimoottorinen torpedopommittaja ja tiedustelukone.
Historia

Saksan ilmailuministeriö esitti joukolle lentokoneteollisuuden yrityksiä tarjouspyynnön uudesta monikäyttöisestä kaksitasoisesta sotilaslentokoneesta pian Saksan ensimmäisen lentotukialuksen, Graf Zeppelinin, rakentamisen aloittamisen jälkeen vuonna 1936. Uudesta koneesta haluttiin tukialuskäyttöä silmällä pitäen taittuvasiipinen, mutta sen haluttiin myös kestävän suurinopeuksisen syöksypommituksen aiheuttamat kuormat siipiratkaisusta huolimatta. Yrityksistä Arado ja Fieseler vastasivat ministeriön pyyntöön.
Fi 167:n prototyypit olivat ohjausominaisuuksiltaan hyvät ja niillä oli helppoa laskeutua hyvin hitaissa lentonopeuksissa. Tästä huolimatta koneet olivat suhteellisen suorituskykyisiä, ja niillä oli hyvä kuormankantokyky.
Fieseler sai prototyyppien jälkeen tilauksen 12 pudotettavilla päälaskutelineillä varustetusta Fi 167A-0-esituotantosarjan koneesta. Pudotettava laskuteline oli suunniteltu veteen tehtävän pakkolaskun varalta estämään koneen ympärimeno, ollessaan kiinni koneessa kuten tavallisesti.
Graf Zeppelin oli laskettu vesille vuonna 1938, mutta alus ei valmistunut koskaan, ja tukialussuunnitelmat kariutuivat, mikä teki myös Fi 167:stä tarpeettoman. Yhdeksän konetta palveli Romaniassa Mustanmeren rannikkopartiointitehtävissä.
Tekniset tiedot (Fi 167A-0)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.040000011,40 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&013.050000013,50 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.08000004,80 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02800.&&&&002 800 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&04850.&&&&004 850 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Daimler-Benz DB 601B -V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0820.&&&&00820 kW (&&&&&&&&&&&01100.&&&&001 100 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0325.&&&&00325 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01500.&&&&001 500 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&08200.&&&&008 200 m
Nousuaika: 2 min 42 s 1 000 metriin
Aseistus
1 × kiinteä eteenpäin ampuva 7,92 mm MG 17 -konekivääri rungossa
1 × liikkuva 7,92 mm MG 17 ohjaamon takaosassa
675 kg torpedo tai 1 000 kg pommeja ripustimissa