stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hippokrates
Lääketiede > Sairauksien hoito ja terveyden ylläpito

Sairauksien etenemisessä oli tärkeää seurata ”kriittisiä päiviä”, jolloin sairaudessa tapahtuu merkittävä muutos (krisis). Esimerkiksi kun tauti eteni hyvään suuntaan ja ihminen oli paranemassa, ihmisen humoraalit kävivät läpi muutoksia, jotka olivat merkki terveyden palautumisesta ja valmistautumisesta työntämään huono aines ulos. Näillä muutoksilla oli taipumus tapahtua jaksottaisesti, ja näitä päiviä kutsuttiin ”kriittisiksi päiviksi”.
Diagnostiikkaa neuvotaan tekemään potilasta tarkkailemalla ja tutkimalla. Potilaiden parantamista koskevat käytännöt ovat hippokraattisessa lääketieteessä varovaisia ja voimattomia, ja Hippokratesta on myöhemmin syytetty jopa siitä, että hän jätti potilaat kuolemaan, kun ei tehnyt mitään näiden pitämiseksi elossa. Lääkärintoimeen kuului lähinnä seurata luonnon töitä ja pyrkiä auttamaan luontoa paranemisprosessissa pyrkimällä edesauttamaan positiivista tulosta edellä mainituilla kriittisillä hetkillä. Hoitokeinot olivat pääasiassa allopaattisia: jos sairauden syynä oli kylmyys, kyseistä kehonosaa tai koko potilasta pyrittiin lämmittämään; jos syynä oli kuumuus, viilentämään; ja jos syynä oli jonkun nesteen liiallisuus kehossa, sitä pyrittiin vähentämään.
Muutoin hoitokeinoina olivat lähinnä huomion kiinnittäminen ruokavalioon ja elämäntapoihin. Hippokraattiseen lääketieteeseen kuului kyllä lääkkeiden ja kirurgian käyttö, mutta ne ovat melko vähäisessä roolissa. Teoksissa mainitaan satoja erilaisia lääkeaineita, joista suurin osa on peräisin kasvikunnasta. Varsinaiset lääkkeet (farmakon) olivat usein ”puhdistavia” eli oksennuksen tai ulostuksen aikaansaavia myrkkyjä. Muutoin rajaa lääkkeen ja ruoan välille ei useinkaan tehdä. Kirurgiasta annetaan tarkkoja toimenpideohjeita, ja Hippokrateen nimiin laitetaan maksiimi ”Mitä lääkkeet eivät paranna, sen parantaa veitsi. Mitä veitsi ei paranna, sen parantaa tuli. Mitä tuli ei paranna johtaa kuolemaan”. Kirurgia rajoittui kuitenkin pääasiassa pintapuolisiin toimenpiteisiin, kuten haavojen ja muiden vammojen hoito, vierasesineiden poisto sekä paikaltaan menneiden nivelten tai murtuneiden luiden korjaaminen.
Hippokrates vaikuttaa olleen kiinnostunut ravinnon vaikutuksesta urheilijoiden suorituskykyyn. Hän tutki suorituskykyä mahdollisesti parantavina ravintoaineina opiaateilla terästettyjä juomia, eläinten sydämiä ja sukuelimiä sekä hallusinogeenejä sisältäviä sieniä. Urheilijoiden ruokavaliota koskeneet tietonsa Hippokrates oli saanut Herodikokselta.
Lääketiede > Anatomia

Anatomian alan tiedot, jotka hippokraattisista teoksista tulevat ilmi, ovat vähäisiä ja keskenään ristiriitaisia jopa siinä määrin, että erojen perusteella on tehty päätelmiä eri tutkielmien aitoudesta ja epäaitoudesta. Heikkoon anatomian tuntemukseen vaikutti se, että ihmisruumiiden leikkelyä ei voitu harjoittaa, koska se oli tabu, eikä eläinten leikkelyäkään lääketieteellisessä tarkoituksessa ilmeisesti harjoitettu kovin paljon vielä tuona aikana. Hippokraatikot tunsivat kuitenkin kehon keskeiset ja helposti havaittavissa olleet rakenteet ja elimet.
Vaikutus ja jälkimaine

Hippokrateesta on tullut antiikin maailman tunnetuin lääkäri ei pelkästään siksi, että hänen teoksiaan on aina pidetty suuressa arvossa, vaan myös siksi, että hänen teoksiinsa liittyvä tekstikritiikki on tuottanut niin paljon aineistoa tutkijoille, filologeille, filosofeille ja muille oppineille vuosisatojen ajaksi, että Hippokrateen voidaan sanoa kuuluvan antiikin tutkituimpiin kirjailijoihin.
Hippokrates nousi jo antiikin aikana suureen maineeseen. Hänen nimissään säilyneitä teoksia alettiin koota ja tutkia hellenistisellä kaudella. Monet myöhemmät lääkärit, kuten Herofilos, Apollonios Kitionlainen ja Galenos, kirjoittivat kommentaareja hippokraattisiin teoksiin. Eri kommentaattorit, jotka edustivat erilaisia lääketieteen koulukuntia, tulkitsivat teoksia usein hyvin eri tavoin omien näkemystensä valossa. Dogmaatikot esittivät Hippokrateen merkittävänä teoreetikkona, kun taas empiristit korostivat teoksissa ilmenevää pyrkimystä oireiden ja kehityskulkujen tarkkailuun ilman teoretisointia siitä, mitä kehon sisällä tapahtui tai mistä oireet johtuivat.
Galenos oli antiikin ajan merkittävin ja vaikutusvaltaisin hippokraatikko. Hän korosti humoraalioppia ja katsoi sen vaikuttaneen kaikkien hippokraattisten teosten taustalla, vaikke suoraan se onkin teoksissa vain vähäisessä roolissa. Erityisesti Galenoksen kautta humoraalioppi ja muu hippokraattinen lääketiede välittyivät keskiajan lääketieteeseen. Arabiankielisten käännösten kautta ne siirtyivät myös arabialaiseen lääketieteeseen. Humoraalioppi pysyi lääketieteen keskeisenä teoriana 2000 vuotta aina uuden ajan alkuun ja nykyaikaisen lääketieteen syntyyn saakka. Osin Hippokrateen ja Galenoksen ajatukset vaikuttivat aina 1800-luvulle saakka.
Vaikutus ja jälkimaine > ”Lääketieteen isä”

Nykyisin Hippokratesta kutsutaan usein ”lääketieteen isäksi” siksi, että länsimaisen lääketieteen historian standardinäkemyksen mukaan hän oli ensimmäinen, joka selitti sairaudet luonnollisilla syillä. Tässä mielessä lääketieteellä oli yhtäläisyyksiä samoihin aikoihin kehittyneen filosofian kanssa. Toisaalta Aulus Cornelius Celsus sanoo Hippokrateen olleen ensimmäinen, joka erotti lääketieteen filosofiasta.
Hippokrateen maineen perustana voidaan nähdä kuitenkin myös eurosentrinen ajattelutapa, joka korostaa antiikin kreikkalaisten saavutuksia ja väheksyy tai sivuuttaa aikaisempien korkeakulttuurien saavutukset. Lääkärintoimi oli kehittynyttä jo muinaisessa Egyptissä, mikä käy ilmi muun muassa niin kutsutuista lääketieteellisistä papyruksista, ja egyptiläisellä lääketieteellä oli selvästi suuri vaikutus kreikkalaiseen lääketieteeseen. Varhaisin nimeltä mainittu lääkäri oli hammaslääkäri ja kirurgi Hesire 3. dynastian (noin 2700–2600 eaa.) ajalta. Hesireä tunnetumpi oli kuitenkin hänen aikalaisensa, faarao Djoserin arkkitehti ja hovilääkäri Imhotep. Imhotep korotettiin myöhemmin jumalaksi ja hänen temppeliensä Elämän talot ovat maailman ensimmäisiä tunnettuja lääketieteellisiä opinahjoja. Kreikkalaiset samastivat Imhotepin Asklepiokseen ja egyptiläisen mallin mukaan perustivat hänelle lukuisia pyhäkköjä, Asklepieioneita, ympäri Kreikkaa — myös Asklepieioniksi Hippokrateen kotisaarelle. Kun otetaan huomioon viitteet siitä, että Hippokrates olisi itse saattanut opiskella myös Egyptissä, hänenkin vaikutteensa saattavat siis olla peräisin juuri egyptiläisestä lääketieteestä.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Hippokrateen vala. (Suomentanut Heikki Solin) Hippokrates - Suomen Lääketieteen Historian Seuran vuosikirja, 1984, 1. vsk, s. 10-11, 12-17.
Hippokraattinen teos ”Pyhästä taudista”. (Kääntänyt ja johdannolla varustanut Heikki Solin) Hippokrates - Suomen Lääketieteen Historian Seuran vuosikirja, 1985, 2. vsk, s. 9-26.
Hippokraattinen teos ”Ympäristötekijöistä”. (Suomentanut ja johdannon kirjoittanut Heikki Solin) Hippokrates - Suomen Lääketieteen Historian Seuran vuosikirja, 1986, 3. vsk, s. 15-43.
Hippokrates: Valitut teokset.  (Sisältää teokset: Pyhästä taudista. Ilmoista, vesistä ja paikoista. Muinaisesta lääketieteestä. Ennalta tietämisestä. Ihmisen luonnosta sekä terveyden aikaisesta elämäntavasta. Vala. Unista. Aforismit. Suomennokset, yleisen johdannon sekä tekstien johdanto-osat laatinut Marke Ahonen)  Helsinki:  Duodecim, 2021.  ISBN 978-952-360-227-4
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Jouanna, Jacques: Hippocrates.  (Englanninkielinen käännös M. B. DeBevoise)  Baltimore, MD:  Johns Hopkins University Press, 1999 (uusintapainos 2001).  ISBN 9780801868184  (englanniksi)
Smith, Wesley: The Hippocratic Tradition.  Ithaca, NY:  Cornell University Press, 1979 (2. painos 2002).  ISBN 9780801412097  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Temkin, Owsei: Hippocrates in a World of Pagans and Christians.  Baltimore, MD:  Johns Hopkins University Press, 1991.  ISBN 978-0801851292  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hippokrates Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Hippokrates Wikisitaateissa
Boylan, Michael: Hippocrates The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  3  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Asklepios (keskellä) saapuu Kosille, jossa hänet ottavat vastaan Hippokrates (vasemmalla) ja joku muu kansalainen. Kosilta löydetty mosaiikki 100–200-luvulta. Kosin arkeologinen museo.
Hippokrates opettaa plataanipuun alla. Ernest Boardin maalaus, 1800-luvun loppu tai 1900-luvun alku.
Niin kutsuttu ”Hippokrateen puu” Kosin kaupungissa.
Hippokrates vierailee Demokritoksen luona. Perustuu Hippokrateesta kerrottuun tarinaan. Claes Corneliszoon Moeyaertin maalaus, 1636.
Hippokrates kuvattuna freskossa Anagnin katedraalissa Italiassa.
Hippokrateen nimiin laitetun teoksen Koslaiset ennusteet (Coacae praenotiones) kansilehti vuodelta 1737.
Hippokrates. Peter Paul Rubensin kaiverruspiirros vuodelta 1638.
Hippokratesta esittävä patsas Baijerin osavaltionkirjaston edustalla Münchenissä.
Barokin kirjallisuus

Barokin kirjallisuus on osa barokiksi nimitettyä taiteen tyylisuuntaa. Se sijoittuu 1500-luvun loppuun ja 1700-luvun puoliväliin. Se syntyi vastapainoksi renessanssille. Aikaa leimasivat hallitsijoiden uskonsodat ja taistelut ja itsevaltaisten johtajien ilkivaltainen hallitseminen. Barokin aikana oli jyrkkä jakautuminen arvojen ja elämän hallintojen välillä  ja sisäiset ristiriidat kuvaavat hyvin barokkia. Barokkia on kuvattu renessanssin rappiokaudeksi ja kirjallisuuden tutkijat usein sivuuttavat sen.
Barokkiin kuuluvat metaforat, polarisaatiot., kielikuvat ja kaksoismerkitykset. Barokissa korostetaan vastakohtia ja tilanteita liioitellaan ja dramatisoidaan. Siinä leikitään kielellä ja sana-akrobatia, kielelliset kokeilut ja sointukokeilut ovat yleisiä. Barokin kirjallisuus on myös teennäistä eikä se edes yritä olla luonnollista. Tunnettuja kirjailijoita ovat Giambattista Marini, Honoré d'Urfé ja Luis de Góngora.
Barnesin avaus

Barnesin avaus on shakkiavaus, jota luonnehtii siirto
Avaus on nimetty englantilaisen Thomas Wilson Barnesin mukaan. Hänen mukaansa on nimetty myös Barnesin puolustus, jota luonnehtivat siirrot 1.e4 f6. Barnesin avaus on epätavallinen sekä harvinainen avaus ja se luokitellaan ECO-koodistolla koodille A00.
Barnesin avaus on arvioitu kaikista valkean avauksista huonoimmaksi. Se estää kuningasratsua siirtymästä ruutuun f3 ja heikentää valkean kuningasasemaa. Siirto suojelee kyllä e4-ruudun, mutta siihen tehtävään Rc3 ja d3 olisivat parempia. Jos valkea kuningas siirtyy jatkossa f2:een, on kyseessä avauksen Hammerschlag-muunnelma.
Barnesin avauksella voi joutua nopeimpaan mahdolliseen mattiin jatkossa 1.f3 e5 (tai e6) 2.g4 Dh4#.
Avaus voi muuntua Blackmar-Diemer-gambiitiksi jatkossa 1.f3 d5 2.e4 dxe4 3.Rc3. Tämä on suhteellisen yleistä ottaen huomioon sen, että Barnesin avausta pelataan hyvin harvoin, eikä käytännössä koskaan huipputasolla.
Baranavitšyn Polesian asema

| Baranavitšyn Polesian rautatieasema   вакзал Баранавічы-Палескія, Вокзал Барановичи-Полесские |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  53°07′45.6″N, 26°02′33.7″E
Osoite:  ven. ул. Фроленкова, д.13, г. Барановичи, 225410 Брестская обл. ,  Ul. Frolenkova as. 13), Baranavitšy, 225410 Brestin alue, Valko-Venäjä. 
Kunta:  Baranavitšy
Valtio:  Valko-Venäjä
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Valko-Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  useita, myös kansainvälisiä reittejä mm. Venäjän ja Keski-Euroopan välillä
Paikallisjunat:  Minskin keskusrautatieaseman ja Baranavitšyn välillä
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Baranavitšyn Polesian rautatieasema (valkoven.  вакзал Баранавічы-Палескія, ven.  Вокзал Барановичи-Полесские) on tärkeä rautateiden kauttakulku- ja risteysasema Baranavitšyn (Baranovitši) kaupungissa Valko-Venäjän Brestin alueen länsiosassa. Se on samalla Valko-Venäjän rautateiden Minskin paikallisliikenteen lounainen pääteasema.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Baranovitšin Polesian rautatieasemasta (englanniksi)
Пригородные поезда  Барановичи-Пол. - Baranovitši-Pol ja Minskin väliä kulkevien paikallisjunien aikataulut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valko-Venäjän rataverkon kartta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Natalja Baranskaja

Natalja Vladimirovna Baranskaja (ven. Ната́лья Влади́мировна Бара́нская, 31. tammikuuta 1908 Pietari, Venäjä – 2004) oli venäläinen novellikirjailija.
Baranskaja opiskeli Moskovan yliopistossa historiaa ja etnologiaa ja valmistui 1929lähde?.
Baranskaja jatkoi osa-aikaista opiskelua toisen maailmansodan jälkeen.lähde? Hän oli jäänyt leskeksi kahden lapsen kanssa miehensä kaaduttua vuonna 1943. Hän työskenteli Moskovan Puškin-museossa ja saattoi omistautua kirjoittamiselle täysipäiväisesti vasta vuoden 1966 jälkeen.lähde? Ensimmäiset kertomuksensa hän julkaisi 1968.
Merkittävimpiä Baranskajan teoksista on pienoisromaani Viikko kuin viikko, jonka venäjänkielinen alkuteos Nedelja kak nedelja ilmestyi 1969. Suomennos julkaistiin vuonna 1982.
Suomennetut teokset

Viikko kuin viikko (Nedelja kak nedelja); suom. Eila Salminen, Helsinki: Otava 1982 Sarja: Delfiinikirjat ISBN 951-1-05654-9
"Lainen talo", suom. Eila Mäntysaari. Antologiassa: Mikä ihana päivä! Kertomuksia Venäjästä, toim. Arja Rosenholm, Helsinki: Taifuuni 1992 ISBN 951-581-000-0
Pekka Barck

Pekka Barck (s. 1963 Kokkola) on suomalainen kilpapurjehduksen historioitsija. Barck kilpailee itse aktiivisesti 6mR-veneillä ja on ollut klassisen, vuosien saatossa kilpailuissa menestyneen Harry Beckerin 1940 suunnitteleman 6mR-veneen Off Coursen osakas. Barck on julkaissut useita kilpapurjehduksen historiaa käsitteleviä teoksia.
Kirjat

Sexornas jakt (yhdessä Ingvard Liwendahlin ja Harald "Affe" Althanin kanssa, Finlands 6mR -förbund 1992 (Vuoden urheilukirja 1992)
Villa Doris jubileumsskrift 1994
May Be IV Jubileumsskrift 1936-1996 1996 ISBN 952-5045-02-1
Finlands Segeljakter - En bok om fritidsseglingen i Finland från 1850-talet till 1920" 2003 ISBN 952-5045-14-5
Segel och hav – ett bildverk om klassiska båtar och fartyg (yhdessä kuvaaja Jorma Rautapään kanssa) 2004 ISBN 978-9525-04517-8
Anjouan

Anjouan
Komorit ja Mayotte
| --- | --- |
Muut nimet:  Île Autonome d'Anjouan
Sijainti:  Komorit 
Saariryhmä:  Komorien saaristo
Merialue:  Intian valtameri
Korkein kohta:  1 595  m 
Pinta-ala:  424 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  n. 340 000 (2016)
Suurin kaupunki:  Mutsamudu
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Anjouan eli Ndzuwani on saari Komoreilla Komorien saaristossa Intian valtamerellä. Saaren suurimmat kaupungit ovat Mutsamudu ja Domoni. Saaren asukasluku oli vuoden 2003 laskennassa 243 731, arvio vuodelle 2016 on 341 500.
Maantiede

Anjouan on kolmion muotoinen tuliperäinen saari, jonka korkein huippu Ntingui nousee 1 581 metriin. Laajat alueet eivät enää kelpaa viljeltäviksi pintamaata kuluttaneen eroosion takia. Saarella ei ole hyviä luonnonsatamia. Mutsamudun satamaa luoteisrannalla uudistettiin 1980-luvulla. Se on Komorien ainoa syväsatama, ja konttialuksilla saapuva rahtiliikenne, joka laivataan pienemmillä aluksilla edelleen toisille Komorien saarille, vastaa yli 60 prosenttia Mutsamudun sataman rahtiliikenteestä.
Historia

Ranska otti saaren haltuunsa vuonna 1866. Siitä tuli osa itsenäisiä Komoreita vuonna 1975. Naapurisaari Mayotte jäi tuolloin Ranskan haltuun. Vuonna 1997 Anjouan pyysi liittymistä Ranskaan paremman taloudellisen tilanteen toivossa. Seurasi lukuisia kaappauksia. Vuonna 2002 sovittiin, että Anjou olisi Komorien autonominen osa. Vuonna 2007 Afrikan unionin joukot puuttuivat Anjoun itsenäistymispyrkimyksiin.
Talous

Yksi Anjouanin päätuotteita on tuoksuilangia, josta tehdään hajuvesiteollisuuden raaka-ainetta. Saarella kasvatetaan myös vaniljaa, kahvia, mausteneilikkaa ja kaakaota.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anjouan.com (englanniksi) (ranskaksi)
Anjouanin lippu (1997-2012)
Liettuan maavoimat

| Liettuan maavoimat |
| --- | --- |
 Liettuan maavoimien tunnus
Toiminnassa:  1918–1940, 1990–
Valtio:  Liettua
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  puolustushaara
Tukikohta:  Vilna
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Artūras Radvilas
Liettuan maavoimat on yksi Liettuan puolustusvoimien viidestä puolustushaarasta. Maavoimat koostuu yhdestä prikaatista ja kuudesta pataljoonasta. Sen ytimen muodostaa Rautasudeksi kutsuttu prikaati, joka koostuu viidestä pataljoonasta.
Rakenne

Liettuan maavoimien suunniteltu rakenne vuonna 2012 on:
ammattisotilaita 8 450
asevelvollisia 1 600
vapaaehtoisia ja aktiivisia reserviläisiä 6 500
Yhteensä 16 750
Kalusto

Yleisin käytössä oleva rynnäkkökivääri on Heckler & Koch Gewehr 36 ja pistooli Glock 17. Muita automaattiaseita ovat MG3, FN MAG ja M2. Panssaroituja miehistönkuljetusvaunuja ovat yhdysvaltalainen M113. Lisäksi käytössä on kranaatinheittimiä, panssarintorjuntaohjuksia ja kranaatinheittimiä.
Kansainvälinen toiminta

Liettua osallistuu kansainvälisiin tehtäviin Kosovossa, Afganistanissa ja Bosnia ja Hertsegovinassa. Suurin osa sotilaista toimii Afganistanissa. Liettuan hallitus aikoo lisätä sotilaiden määrää maassa.
| Maa | Operaatio | Sotilaita |
| --- | --- | --- |
| Afganistan | ISAF | 268 |
| Bosnia ja Hertsegovina | EUFOR Althea | 20 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liettuan maavoimat Wikimedia Commonsissa
Liettuan maavoimien lippu
IURIMA – taru kolmesta kalastajasta

| IURIMA – taru kolmesta kalastajasta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  P. V. Lehtinen
Käsikirjoittaja:  P. V. Lehtinen
Tuottaja:  P. V. Lehtinen, Toni Panula
Säveltäjä:  Jaakko Metsäpelto
Kuvaaja:  Hannu-Pekka Vitikainen
Leikkaaja:  P. V. Lehtinen
Lavastaja:  Inka Matilainen
Pääosat:  Lauri Tilkanen Petri Manninen Rami Rusinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Cineparadiso
Ensi-ilta:  6. maaliskuuta 2025
Kesto:  24 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
   
IURIMA – taru kolmesta kalastajasta (engl. IURIMA – A Tale of Three Fishermen) on P. V. Lehtisen ohjaama lyhytelokuva vuodelta 2025. Pääosia näyttelevät Lauri Tilkanen, Petri Manninen ja Rami Rusinen.
Elokuva on osa Suomen elokuvasäätiön, Audiovisuaalisen kulttuurin edistämiskeskuksen ja Yleisradion käynnistämää Paluu lyhytelokuvaa -hanketta, jossa etsittiin omaäänisiä, taiteellisesti kunnianhimoisia suomalaisia näytelmäelokuvia. Hankkeeseen tuli 59 hakemusta, joista kolmelle myönnettiin 150 000 euron tuotantorahoitus.
Elokuva valittiin Tampereen elokuvajuhlien kotimaiseen kilpailuun 2025, joka on samalla elokuvan ensiesitys.
Juoni

Kolme nälkiintynyttä kalastajaa kamppailee selviytymisestä syrjäisellä saarella 1800-luvun lopussa ja kohtaavat jotain odottamatonta. Elokuva on kauhuelementtejä sisältävä visuaalinen mysteeritarina.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Lauri Tilkanen  | … |  Simo   |
|   Petri Manninen  | … |  Otto   |
|   Rami Rusinen  | … |  Hjalmar   |
|   Rosa Kunelius  | … |  Vesihiisi   |
Cicero

| Marcus Tullius Cicero |
| --- | --- |
 Ciceron rintakuva Madridin Museo del Pradossa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. tammikuuta 106 eaa. Arpinum, Latium
Kuollut: 7. joulukuuta 43 eaa. (63 vuotta) Formiae, Latium
Marcus Tullius Cicero ([kikero:]; 3. tammikuuta 106 eaa. – 7. joulukuuta 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko, puhuja, filosofi, lakimies ja kirjailija. Häntä pidetään yleisesti latinankielisen proosan mestarina, ja klassinen latina määritellään yleensä Julius Caesarin ja Ciceron teosten pohjalta. Ciceron teoksia on säilynyt poikkeuksellisen paljon. Hänen vaikutuksensa myöhempään kirjallisuuteen ja kielenkäyttöön on ollut merkittävää. Häntä pidetään myös eräänä eurooppalaisen humanismin perustajahahmoista.
Cicero eli aikana, jolloin Rooman tasavalta oli väistämättä murenemassa pala palalta. Hän pyrki poliittisen uransa aikana idealistisesti puolustamaan tätä harvainvaltaa, muttei kyennyt vaikuttamaan sen korvautumiseen yksinvallalla. Hän oli poliittisessa toiminnassaan pragmaattinen, vaikka hänen toimintaansa sisältyi monia ristiriitaisuuksia ja mielenmuutoksia.
Elämä > Alkutaival

Cicero syntyi Arpinumissa Latiumissa hyväosaiseen ritarisäätyiseen perheeseen, jolla ei kuitenkaan ollut yhteyksiä hallitsevaan aristokratiaan. Hän muutti nuorena Roomaan ja sai tasokkaan koulutuksen. Plutarkhoksen mukaan hän oli pystyvä oppilas, joka herätti huomiota kyvyillään. Cicero sai tilaisuuden opiskella lakia Quintus Mucius Scaevolan johdolla. Filosofiaa hänelle opettivat aluksi epikurolainen filosofi Faidros sekä akatemialainen filosofi Filon Larissalainen. Cicero oli kiinnostunut monista aloista, erityisesti runoudesta. Hän oli ihastunut kaikkeen kreikkalaiseen ja toivoi jopa tulevansa haudatuksi Kreikkaan.lähde?
Vuosina 89 eaa.–88 eaa. seitsemäntoistavuotias Cicero palveli liittolaissodassa Gnaeus Pompeius Strabon ja Lucius Cornelius Sullan joukoissa. Ciceroa sotiminen ei liiemmin huvittanut ja hän suuntautui asianajajan uralle. Vuonna 80 eaa. hän matkusti veljensä kanssa Kreikkaan, kun hän oli ärsyttänyt diktaattori Sullaa puolustamalla oikeudessa tämän vastustajaa. Kyseessä oli sekä varotoimenpide että mahdollisuus vierailla häntä kiehtoneessa maassa. Osatekijänä oli myös se, että Cicero oli menettänyt äänensä, oletettavasti ainakin osittain siihen asti käyttämänsä retorisen tyylin takia. Ateenassa Ciceron opettajana toimi keskiplatonilainen filosofi Antiokhos Askalonlainen. Reettori Apollonios Molon opasti Ciceroa kurkunpäälle sopivamman puhetyylin löytämisessä.lähde?
Palattuaan Roomaan Cicero meni naimisiin ja sai kaksi lasta. Hän jatkoi työtään asianajajana, sekä opiskeli filosofiaa. Roomassa Ciceron opettajana toimi hänen talossaan asunut Diodotos, joka opetti hänelle stoalaista filosofiaa ja logiikkaa. Cicero valittiin kvestoriksi Sisiliaan vuonna 75 eaa., vaikkei hän ollutkaan suorittanut virkaa normaalisti edeltänyttä kymmenen vuoden armeijapalvelusta. Ciceron mukaan Sisiliassa ollessaan hän näki Arkhimedeen hautakiven, johon oli kaiverrettu tämän lempilause geometriasta.lähde?
Palattuaan Roomaan Cicero jatkoi menestyksekkäästi asianajajana. Hän tuli kuuluisaksi korruptoituneen Sisilian maaherran Gaius Verreksen syytöspuheesta elokuussa 70 eaa. Sisilialaiset olivat pyytäneet häntä asianajajakseen, koska heillä oli muistissa Ciceron oikeudenmukainen toiminta kvestorina. Verrestä puolusti kuuluisa asianajaja Hortensius Hortalus. Cicero voitti jutun, mikä lisäsi hänen mainettaan. Hän jakoi palkkioksi saamansa viljan kansanjoukoille.lähde?