stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pipeworks Software

| Pipeworks Software |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen
Perustettu:  marraskuu 1999
Avainhenkilöt:  Dan White: Yrityksen teknillinen johtaja Mark Crowe: Yrityksen suunnittelujohtaja Bobby Wolfe: Yrityksen taidejohtaja
Kotipaikka:  Eugene, Oregon, Yhdysvallat
Toimiala:  Videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit, Xbox ja Xbox 360 Boot ROMit
Kotisivu:  Pipeworks.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pipeworks Software Inc. on yhdysvaltalainen videopelikehittäjä. Se perustettiin Eugeneen Oregoniin vuonna 1999. Nykyäänmilloin? Pipeworks kehittää pelejä Xbox 360-, PlayStation 3-, PlayStation Portable- ja Wii-konsoleille sekä Windowsille.
Osana Foundation 9 Entertainmentiä Pipeworks Software on Pohjois-Amerikan suurin videopelien kehittäjä.lähde? Yrityksen julkaisemia pelejä ovat esimerkiksi Charm Girls: Pajama Party Wiille ja Monopoly PlayStation Portablelle. Xbox 360:lle ja PlayStation 3:lle julkaistu Deadliest Warrior: The Game on yksi heidän viimeisimmistä luomuksistaan.
Xbox-konsolikehitys

Pipeworks tunnetaan Xbox- ja Xbox 360 -konsoleiden ROM-laitteistojen kehittämisestä.
Kehitetyt pelit

Godzilla: Destroy All Monsters Melee, 2002
Godzilla: Save the Earth, 2004
Prince of Persia: Revelations, 2005
Rampage: Total Destruction, 2006
Prince of Persia: Rival Swords, 2007
NHRA DragRacing Countdown to the Championship, 2007
Godzilla: Unleashed, 2007
Boogie, 2007
Merv Griffin's Crosswords, 2008
Night at the Museum: Battle of Smithsonian, 2009
Charm Girls Club: Pajama Party, 2009
Geo-Storm, 2009
Monopoly, 2010
Deadliest Warrior, 2010
Zumba Fitness, 2010
Devil May Cry: HD Collection, 2012
Wheel of Fortune, 2012
Jeopardy!, 2012
Dancing With the Stars: Keep Dancing, 2013
World Series of Poker: Full House Pro, 2013
Godzilla: Smash 3, 2014
SoccerDie, 2015
Prominence Poker, 2016
SUPERFIGHT, 2016
Queen's Sea Poker, 2017
Terraria, 2018 (PlayStation 4, Xbox One)
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Aino Koskela

Aino Koskela
Aino Koskela (s. 1982) on suomalainen kapellimestari ja muusikko. Koskela on ensimmäinen nainen, joka toimii kapellimestarina Suomen puolustusvoimissa. Koskela opiskeli Sibelius-Akatemiassa orkesterin- ja kuoronjohtoa, käyrätorvensoittoa ja musiikkikasvatusta. Koskela on työskennellyt Lappeenrannassa, Rakuunasoittokunnan kapellimestarina, vuosina 2016–2020. Kaartin soittokunnan kapellimestariksi Koskela nimitettiin vuonna 2021. Vuonna 2024 Koskela nimitettiin Puolustusvoimien varusmiessoittokunnan päällikkökapellimestariksi. Aino Koskela on säveltänyt paljon laulu- ja puhallinmusiikkia.
Aiheesta muualla

Aino Koskelan kotisivut
Montanansiiseli

| Montanansiiseli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Suku::  Spermophilus
Laji::  richardsonii
Kaksiosainen nimi
 Spermophilus richardsonii  (Sabine, 1822) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Montanansiiseli (Spermophilus richardsonii) siiselien sukuun kuuluva, alun perin Pohjois-Amerikan ja Kanadan preeriaseudulla elävä jyrsijä. Lajista käytetään toisinaan myös nimeä richardsonin maaorava tai richardsoninsiiseli.
Montanansiiseli on päiväeläin, jota luonnehditaan vilkkaaksi ja uteliaaksi. Talvensa se viettää horroksessa. Elinikä sillä on neljästä kuuteen vuotta. Kokoa lajilla on tyypillisesti 25–30 senttimetriä.
Laji on myös lemmikkieläimenä suosittu, vaikka tosin suomalaisissa perheissä vielä suhteellisen harvinainen.
Atacama Large Millimeter Array

| Atacama Large Millimeter Array ALMA |
| --- | --- |

Operaattori:  Euroopan eteläinen observatorio, Kansallinen tiedesäätiö ja National Institutes of Natural Sciences, Japani
Sijainti:  Chile 
Koordinaatit:  23°01′9.42″S, 67°45′11.44″W
Korkeus:  5 058,7  m 
Tyyppi:  radioteleskooppi, radiointerferometri
Aallonpituus:  31–950 GHz
Kotisivu:  http://www.almaobservatory.org/ 
Atacama Large Millimeter Array (ALMA) on maailman suurin maanpinnalla oleva radioteleskooppiryhmä, joka sijaitsee Llano de Chajnantorin observatorion alueella 5 000 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella Atacaman autiomaassa Pohjois-Chilessä. ALMA:an kuuluu 66 antennia, joiden halkaisija vaihtelee seitsemän ja 12 metrin välillä. ALMA on Pohjois-Amerikan, Euroopan ja Aasian avaruuskeskusten yhdessä toteuttama projekti. Observatorio on lähellä San Pedro de Atacaman aavikkokaupunkia.
Antenneista kuljetetaan 28 kilometrin päähän 5 000 metrin korkeuteen. Antennin halkaisija on 12 metriä ja paino noin 100 tonnia.
ALMA:n 66 antennia levittäytyvät 16 km:n alueelle ja siten antennien välinen etäisyys toisistaan vaihtelee 150 metristä 16 kilometriin. ALMA havainnoi millimetri-/alimillimetrialueella eli infrapunavalon ja radioaallon välissä olevalla sähkömagneettisen säteilyn aallonpituusalueella. Tarkoitus on saada kuvia entistä kylmemmistä kohteista, kuten galaksien välisen avaruuden kylmistä molekyylipilvistä sekä eräistä kaukaisimmista ja vanhimmista galakseista universumissa. ALMA kykenee ottamaan kuvia, jotka ovat noin kymmenen kertaa terävämpiä kuin Hubble Space Telescopen ottamat kuvat. Teleskooppiryhmän rakentamisen kokonaiskustannukset olivat 1,4 mrd dollaria.
ALMA:n käyttöönotto ja avajaiset tapahtuivat 13. maaliskuuta 2013. Paikalla oli kunnianarvoisia vieraita, kuten ministereitä. Avajaisissa Chilen presidentti, Sebastián Piñera sanoi: "Yksi monista luonnonvaroistamme on Chilen vaikuttava yötaivas. Uskon, että tiede on ollut keskeinen myötävaikuttaja Chilen kehitykselle viime vuosina. Olen hyvin ylpeä kansainvälisestä yhteistyöstämme tähtitieteen saralla, mistä ALMA on viimeisin ja suurin tulos."
Atacama Large Millimeter Array sijanti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atacama Large Millimeter Array Wikimedia Commonsissa
Atacama Large Millimeter/submillimeter Array The National Radio Astronomy Observatory – NRAO. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
ALMA National Astronomical Observatory of Japan – NAOJ. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
Chapter: 1 Introduction The Atacama Large Millimeter Array: Implications of a Potential Descope.  2005. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
The Atacama Large Millimeter Array Astrobites. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
Schmidt, Ron: Atacama Large Millimeter Array (ALMA) thelivingmoon.com. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
ALMA (Atacama Large Millimeter/submillimeter Array) eoPortal. Viitattu 14.1.2019 (englanniksi).
Akohekohe

| Akohekohe |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Palmeria  Rothschild, 1893
Laji::  dolei
Kaksiosainen nimi
 Palmeria dolei  (Wilson, 1891) 

Katso myös
   Akohekohe Wikispeciesissä   Akohekohe Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Akohekohe (Palmeria dolei) eli aiemmalta nimeltään töyhtöpeippo  on äärimmäisen uhanalainen Mauin saarella Havaijilla elävä varpuslintulaji, joka on kuollut sukupuuttoon Molokain saarelta. Lajin suomenkielisenä nimenä oli töyhtöpeippo, mutta se muutettiin vuoden 2018 nimistöuudistuksessa alueen alkuperäisnimeen perustuen akohekoheksi.
Akohekohe on kooltaan noin 18 cm. Yleisväritykseltään laji on tumma. Lajin vatsa ja rinta ovat mustat valkoisin pistein. Valkoista linnun hyöhenpuvussa on lisäksi siivissä ja nokan tyven töyhdössä. Lajilla on punaiset laikut niskassa ja siipien yläpuolella. Akohekohen perä on sininen ja pyrstö musta. Akohekohen laulu on vaihtelevia sarjoja ah-gurk-gurk-gurk- ja ah-koh-heh-koh-heh-ääniä.
Akohekohen elinympäristöä ovat metsät 1 100–2 300 metrin korkeudessa. Laji käyttää ravintonaan pääasiassa Metrosideros polymorpha -kasvin mettä. Akohekohekannan kooksi arvioidaan noin 3 750 yksilöä . Suurin lajiin kohdistuva uhka ovat metsien hakkuut. Lisäksi saarelle levinneet malariaa kantavat hyttyset sekä lintuja saalistavat rotat, kissat, tornipöllöt sekä Herpestes auropunctatus -mungolaji vähentävät kantaa.
Veden kovuus

Kalsiumin ja magnesiumin ionien pitoisuuden määritys tietyn väristen kompleksi-ionien avulla. Värien sävyt paljastavat veden kovuutta lisäävien ionien määrän.
Veden kovuudella tarkoitetaan veden sisältämien kalsium- ja magnesiumsuolojen määrää. Mitä enemmän kyseisiä suoloja, sen kovempaa vesi on.
Merkitys

Käyttöveden kovuus saattaa ilmetä:
Veden jättäminä kalkkitahroina esimerkiksi pesutiloissa.
Tukkeumina putkissa suolan saostuessa.
Ns. kattilakivenä lämmönvaihtimissa ym. vesilaitteissa.
Huonona pyykinpesutuloksena kovan veden sitoessa pesuainetta. Mitä kovempaa talousvesi on, sitä enemmän pesuainetta tarvitaan, jotta vesi saadaan vaahtoamaan ja pesemään kunnolla. Vedessä oleva kalsium muodostaa saippuan kanssa kalkkisaippuaa, joka ei pese, vaan saostuu. Saippuaa pitää lisätä, kunnes kaikki kalkki on sitoutunut ja saippua alkaa tehota likaan.
Mittaaminen

Veden kovuuden yksikkönä käytetään usein saksalaisia kovuusasteita (°dH), jossa 1 aste vastaa 10 mg/l CaO:ta. SI-järjestelmän mukainen yksikkö on mmol/l. 1°dH = 0,178 mmol/l
| Kovuus | mmol/l | °dH |
| --- | --- | --- |
| Erittäin pehmeää | 0 - 0,55 | 0 - 3 |
| Pehmeää | 0,55 - 1,10 | 3 - 6 |
| Keskikovaa | 1,10 - 1,60 | 6 - 9 |
| Kovahkoa | 1,60 - 2,15 | 9 - 12 |
| Kovaa | 2,15 - 3,20 | 12 - 18 |
| Erittäin kovaa | 3,20+ | 18+ |
Suomessa kallioperä on yleensä hapanta ja maasto karua ja soista, ja vesi siksi pehmeää. Kovaa vettä tavataan satunnaisesti, esimerkiksi Lohjalla, jossa on kalkkikiviesiintymä.
Yleensä oman paikkakunnan veden kovuuden saa selville paikallisen vesilaitoksen nettisivuilta.
Runonlaulajan patsas

| Runonlaulajan patsas |
| --- | --- |

Nimi:  Runonlaulajan patsas
Tekijä:  Alpo Sailo
Valmistumisvuosi:  1935
Sijainti:  Väinämöisenpuisto
Paikkakunta:  Sortavala
Koordinaatit:  61°42'6.246"N, 30°41'20.742"E
Runonlaulajan patsas (ven. Рунопевец, Runopevets) on kuvanveistäjä Alpo Sailon veistos, joka paljastettiin Sortavalassa Suomen kansalliseepoksen Kalevalan satavuotisjuhlavuoden kunniaksi vuonna 1935. Patsaan mallina oli karjalainen runonlaulaja Petri Shemeikka (1821–1915), jonka Sailo oli aikaisemmin tavannut. Venäjän kulttuuriministeriö on luokitellut veistoksen suojeltavaksi kulttuuriperintökohteeksi.
Historia

Ajatuksen Shemeikalle pystytettävästä patsaasta esitti ensimmäisenä kuvanveistäjä Alpo Sailo jo vuonna 1916. Innokkaana karelianistina tunnettu Sailo oli tavannut Shemeikan Öllölän Ristivaarassa vuonna 1908 ja samalla piirtänyt hänestä luonnoksia sekä ottanut joitakin valokuvia. Myöhemmin Sailo vertasi Shemeikan ulkomuotoa Leonardo da Vinciin ja sanoi heillä molemmilla olleen samanlaisia vahvoja henkisiä ominaisuuksia. Varsinaisesti hanke lähti kuitenkin käyntiin vasta 1927, jolloin sitä alkoivat suunnittelemaan Sortavalan kaupunginhallitus sekä edellisen vuoden Sortavalan laulujuhlista saaduilla tuloilla perustettu Raja-Karjalan säätiö. Se päätti ensimmäisenä hankkeenaan toteuttaa Kalevalan satavuotisjuhlan johdosta karjalaista runonlaulajaa kuvaavan patsaan, jonka tekijäksi valikoitui Sailo. Säätiön lisäksi 25 000 silloista markkaa maksaneeseen hankkeeseen käytettiin vuonna 1909 kuolleen Sortavalan pormestarin K. G. Bergin testamenttaamia varoja.
Patsaan sijoituspaikaksi tuli Sortavalan keskustassa sijainnut kolmion muotoinen aukio, jota rajasivat Karjalankatu, Brahenkatu (nyk. Väinämöisenkatu) sekä Raatihuoneenkatu (nyk. Lenininkatu). Torin muokkaaminen puistoksi aloitettiin vuonna 1928 arkkitehti Uno Ullbergin ja puutarha-arkkitehti Bengt Schalinin suunnitelmien mukaan. Aukiolle rakennettu puisto nimettiin myöhemmin Kolmikulmanpuistoksi ja nykyään se tunnetaan Väinämöisenpuistona.
Veistos paljastettiin seuraavien Sortavalan laulujuhlien yhteydessä 29. kesäkuuta 1935, jolloin kaupungissa oli yli 30 000 koti- ja ulkomaista vierasta. Itse patsas on valettu pronssista ja se on sijoitettu Sortavalan maalaiskunnan Riekkalansaaren Nukuttalahdesta louhitulle graniittijalustalle. Patsaan vieressä on myös muistokivi, jossa kerrotaan Elias Lönnrotin poikenneen runonkeruumatkallaan Sortavalassa vuonna 1828. Veistoksen tekemisessä Sailoa auttoi hänen oppilaansa Nina Stünkel, josta muutamaa vuotta myöhemmin tuli Sailon puoliso.
Myöhempi vaikutus

Kuvanveistäjä Alpo Sailo hyödynsi Runonlaulajan patsaan hahmoa myös vuoden 1935 Sortavalan laulujuhlia varten tekemässään julisteessa. Lisäksi se on myöhemmin esiintynyt muun muassa Kalevalan 150-vuotisjuhlan kunniaksi vuonna 1985 julkaistuissa suomalaisessa ja neuvostoliittolaisessa postimerkissä. Sortavalalainen runoilija Ilmari Saarinen puolestaan on kirjoittanut veistokselle omistetun ruonon.
Kuvia

Veistoksen paljastustilaisuus kesäkuussa 1935.
Puisto vuonna 2012.
Runonlaulajan patsas taustallaan Suomen Pankin talo.
Aiheesta muualla

Katoavan Karjalan kuvanveistäjä. Alpo Sailon runolaulajamonumentti, Suomen Kuvalehti, 23.02.1935, nro 8, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tuijakerttuli

| Tuijakerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Viherkerttulit Leiothlypis
Laji::  virginiae
Kaksiosainen nimi
 Leiothlypis virginiae  (Baird, 1860) 
Synonyymit
 Oreothlypis virginiae  Vermivora virginiae 

Katso myös
   Tuijakerttuli Wikispeciesissä   Tuijakerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuijakerttuli (Leiothlypis virginiae) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Tuijakerttulia tavataan pesivänä Yhdysvaltain länsiosissa ja talvehtivana Meksikossa. Sen populaatio on hyvin suuri, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Harmaapääkerttuli

| Harmaapääkerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Viherkerttulit Leiothlypis
Laji::  ruficapilla
Kaksiosainen nimi
 Leiothlypis ruficapilla  (Wilson, 1811) 
Synonyymit
 Oreothlypis ruficapilla  Vermivora ruficapilla 

Katso myös
   Harmaapääkerttuli Wikispeciesissä   Harmaapääkerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaapääkerttuli (Leiothlypis ruficapilla) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaapääkerttulia tavataan pesivänä Kanadan eteläosissa ja Yhdysvaltain koillis- ja länsiosissa sekä talvehtivana Yhdysvaltain lounaisrannikolla ja Väli-Amerikassa. Lajin populaatio on hyvin suuri ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Feng Yuxiang
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Feng Yuxiang Wikimedia Commonsissa
Estrogeenireseptori

Malli estrogeenireseptori-α:n rakenteesta
Malli estrogeenireseptori-β:n rakenteesta
Estrogeenireseptori (ER) on reseptori johon estrogeenit kiinnittyvät. Estrogeenireseptorista on kaksi tyyppiä: tyyppi 1 (alfa) ja tyyppi 2 (beta). Tyypin 2 reseptori löydettiin vasta vuonna 1995. Selektiivisiä estrogeenireseptorin modulaattoreita (SERM) on kehitetty. Näitä käytetään lääkkeenä osteoporoosin hoitoon. Estrogeenireseptoreilla on vaikutus rintasyövän kehittymiseen. Noin 80 prosentissa rintasyöpäsoluista on estrogeenireseptoreita.
Turun Lyseo

Turun Lyseo on Turussa toimivan Turun Lyseon koulun epävirallinen käyttönimi. Koulu perustettiin oppikouluksi vuonna 1903 nimellä Turun suomalainen reaalilyseo. Koulun virallisena nimenä Turun lyseo oli 1950–1976, mutta sekä sitä ennen että sen jälkeen koulu tunnettiin myös nimillä ”Reaali” ja ”Ressu”. Peruskoulun tuloon vuoteen 1976 saakka Turun lyseo oli vain pojille tarkoitettu oppikoulu, joka jakautui viisiluokka-asteiseen keskikouluun ja kolmiluokka-asteiseen lukioon.
Historia

Ensimmäinen koulurakennus sijaitsi vuosina 1903–1910 Linnankadun ja Eskelinkadun kulmassa. Tämän lisäksi se oli vuosina 1908–1910 myös Eerikinkadun varrella. Tällöin koulun rehtoreina toimivat Turun klassillisen lyseon rehtorit Henrik Melander (1903–1905) ja Markus Ahlman (1905–1910).
Klassillisesta lyseosta irtautuneen reaalilyseon ensimmäinen oma rehtori oli Einar Candolin (1910–1920). Muut koko lyseon rehtorit olivat Iivari Vanaja (1921–1937), Elias Levanto (1937–1959), Ilmari Nieminen (1959–1972) ja Eino Karivaara (1972–1976, vain lukio 1976–1990). Peruskouluaikana yläkoulun rehtoreina ovat toimineet Kyllikki Luoto (1976–1988), Jari Rusanen (1989–2010), Markku Sirén (2010–2014), Anu Tanzi-Albi (2014–2020) ja Tiina Taskinen (2020–) sekä lukion rehtoreina Karivaaran jälkeen Markku Laine (1990–2007), Tapio Laine (va. 2007–2010) ja Johanna Levola-Lyytinen (2010–2018).
Vuonna 1910 Lyseo sai oman koulutalon Aurakadun ja Maariankadun kulmaan, ja rakennusta laajennettiin vuonna 1939. Jatkosodan aikana vuonna 1944 koulu joutui muuttamaan muutamaksi kuukaudeksi 
Paattisille. Nykyisin Lyseon vanhassa toimitalossa toimii ruotsinkielinen alakoulu Cygnaeus skola.
Lyseon nykyinen pääkampus sijaitsee Runosmäen lähiössä, johon sekä yläaste että lukio muuttivat vuonna 1994. Vuonna 1994 rakennettu Lyseon Runosmäen koulurakennus purettiin vuonna 2024.
Turun Lyseon koulu

1990-luvulla yläasteelle perustettiin painotusluokkia, joille ala-asteilta tulevat oppilaat saattoivat hakeutua. Lyseoon päässyt oppilas valitsi 6. luokan keväällä viidestä painotusvaihtoehdosta yhden, ja tarvittava karsinta tehtiin 6. luokan todistusnumeroiden perusteella. 2010-luvulla painotusluokkatoiminta väheni ja aiemmat taitajaluokat ja kuvataide- ja viestintäpainotteiset luokat sekä musiikkiluokat lopetettiin. Jäljelle jäivät yleisluokkien lisäksi englanti- ja liikuntapainotteiset luokat. Vuonna 2015 Turun Lyseon koulu laajeni myös alakoulun puolelle, kun lakkautetun Runosmäen peruskoulun 4.–6. luokat sijoitettiin Lyseoon. Vuonna 2018 koulusta tuli luokka-asteet 1–9 sisältävä yhtenäisperuskoulu, ja samoihin aikoihin myös Pallivahan alakoulu liitettiin hallinnollisesti Lyseoon.
Lukio

Turun Lyseon lukio lopetettiin vuonna 2018 ja se liittyi yhteen Luostarivuoren lukion kanssa. Uuden lukion nimeksi tuli Luostarivuoren Lyseon lukio. 1990-luvulta alkaen Turun Lyseon lukio profiloitui Turun lukiokentässä etenkin kuvataide- ja yrittäjyyspainotteisena lukiona.
Juhlaperinteellä on aina ollut keskeinen merkitys Turun Lyseossa. Itsenäisyysjuhla, kuusijuhla sekä vanhojen tanssit olivat koulun ja lukion yhteisiä, mikä korosti niin sanottua Ressun henkeä koulutalossa sekä opetti lyseolaisille sekä esiintymistä että muiden huomioon ottamista. Vain kevätjuhlat lukion lakkiaisineen ja lakkiaisvieraineen pidettiin käytännön syistä erillisinä juhlina peruskouluaikana.
Koulun nimet

Turun suomalainen reaalilyseo 1903–1914
Turun suomalainen lyseo 1914–1950
Turun lyseo 1950–1976
Museomäen koulu ja Museomäen lukio 1976–1979
Museomäen koulu ja Turun Lyseon lukio 1979–1994
Turun Lyseon koulu ja Turun Lyseon lukio 1994–2018
Turun Lyseon koulu 2018–
Tunnettuja opettajia peruskouluajalta

Minna Painilainen-Soon, pikajuoksija (biologia-maantieto)
Pertti Sahlberg, aerobicin maailmanmestari (liikunta ja terveystieto)
Tuula Sandström, kirjailija (englanti)
Juhani Tamminen, jääkiekkoilija ja valmentaja (liikunta)
Tunnettuja oppilaita ennen peruskouluaikaa

A. F. Airo, kenraali
Helge Herala, näyttelijä
Olavi Honka, oikeuskansleri
Ismo Kallio, näyttelijä
Lauri Kartemo, kauppaneuvos
Reino Kuuskoski, pääministeri, KHO:n presidentti
Jermu Laine, ministeri
Uolevi Raade, Neste Oy:n toimitusjohtaja
Jaakko Rantanen, ammattiyhdistysjohtaja
Tommi Rinne, näyttelijä
Eero Roine, näyttelijä ja teatterijohtaja
Jorma Sarvanto, hävittäjälentäjä
Rafael Seppälä, ministeri, "noottikriisisuurlähettiläs"
V. J. Sukselainen, ministeri ja pääjohtaja
Aiheesta muualla

Turun Lyseon lukio (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Lyseon koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun lyseon koulun oppilaskunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Lyseon entinen rakennus, jossa toimii nykyisin ruotsinkielinen alakoulu Cygnaeus skola.
Markku Mantila

| Markku Mantila |
| --- | --- |
 Mantila maaliskuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1964 (ikä 59) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  päätoimittaja
Muut tiedot
Koulutus: Valtiotieteiden maisteri (1991) Master of Science (1993)
Merkittävät teokset: On toinenkin polku taivaaseen (2018) Joku voisi kutsua sitä kohtaloksi (2020)
Markku Juhani Mantila (s. 7. marraskuuta 1964 Kuopio) on Ilkka-Pohjalaisen päätoimittaja.
Peräseinäjoella lapsuutensa elänyt Mantila tuli ylioppilaaksi 1983. Hän opiskeli Turun yliopistossa 1986–1991 ja valmistui valtiotieteiden maisteriksi pääaineenaan valtio-oppi ja sivuaineena poliittinen historia. Hän suoritti M.Sc.-tutkinnon London School of Economicsissa 1993. Hän oli toimittaja Ilkassa 1985–1988 ja Turun Sanomissa 1988–1994, josta ajasta neljä viimeistä vuotta taloustoimittajana.
Mantila osallistui ulkoministeriön kansainvälisten asioiden valmennuskurssille 1994 ja työskenteli ulkoministeriössä 1995–2002. Ensin toisena lähetystösihteerinä Suomen Korean-suurlähetystössä ja sen jälkeen ensimmäisenä lähetystösihteerinä Suomen Espanjan-suurlähetystössä.
Mantila toimi päätoimittajana Pohjalaisessa 2002–2009 ja Kalevassa 2009–2014. Hän oli valtioneuvoston viestintäjohtaja 2014–2017, josta tehtävästä siirtyi perustamaansa yritykseen vuokraviestintäjohtajaksi. Mantila oli NATOn strategisen viestinnän osaamiskeskuksen yksikön päällikkö 2018–2020 ja siirtyi sen jälkeen tammikuussa 2020 uuden Ilkka-Pohjalainen-lehden ensimmäiseksi päätoimittajaksi.
Teokset

Mantila on kirjoittanut Peräseinäjoen kunnan elämästä kertovan romaanisarjan.
Mantila, Markku: On toinenkin polku taivaaseen.  Docendo, 2018.  ISBN 978-952-2915-450
Mantila, Markku: Joku voisi kutsua sitä kohtaloksi.  Docendo, 2020.  ISBN 978-952-2918-253
Aiheesta muualla

Lappalainen, Ilkka: Hyvän tuulen lähettiläs (Arkistoitu – Internet Archive) Viikko-Kaleva. 28.2.2009.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kari Mänty | Pohjalaisen päätoimittaja 2002–2009 | Seuraaja: Arno Ahosniemi |
Blaire White

| Blaire White |
| --- | --- |
 Blaire White vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1993 Corning, Kalifornia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  tubettaja ja poliittinen kommentaattori
Blaire White (s. 14. syyskuuta 1993)  on yhdysvaltalainen tubettaja ja poliittinen kommentaattori, joka määrittelee poliittisen kantansa keskusta-oikeistolaiseksi. Whiten videot ovat usein kriittisiä feminismiä, transsukupuolisia ja yhdysvaltalaista liberalismia kohtaan. White on noussut ainoaksi avoimesti transsukupuoliseksi sisällöntuottajaksi, joka tuottaa tämänkaltaista sisältöä. Useat Whiten videot ovat sisältäneet puolitotuuksia ja misinformaatiota sekä kohdistaneet häirintää muita transihmisiä kohtaan.
White aloitti YouTube-videoiden tekemisen vuonna 2015, jolloin hänen videonsa käsittelivät antifeminististä sisältöä. Myöhemmin hänen videonsa alkoivat keskittyä muun muassa transaktivistien ja Black Lives Matter -liikkeen kritisointiin. White on väitellyt useiden tunnettujen tubettajien ja poliittisten kommentaattorien kuten ContraPointsin ja Ben Shapiron kanssa YouTube-kanavallaan
Yksityiselämä

White on avoimesti transsukupuolinen. Hän aloitti sukupuolitransition ja hormonihoidot vuonna 2015 opiskellessaan tietojenkäsittelytiedettä Kalifornian valtionyliopistossa ja kuvaa kokeneensa sukupuolidysforiaa varhaislapsuudestaan lähtien. White on syntyjään kalifornialainen, mutta muutti Texasiin miehensä kanssa vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Blaire White YouTubessa