stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michał Kleofas Ogiński

| Michał Kleofas Ogiński |
| --- | --- |
 François-Xavier Fabre, Michał Kleofas Ogiński.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1765 Guzów, Puola-Liettua
Kuollut: 15. lokakuuta 1833 (68 vuotta) Firenze, Toscanan suurherttuakunta
Ammatti:  diplomaatti, senaattori
Muusikko
Laulukielet:  puola, ranska, italia
Aktiivisena:  1792–1833
Tyylilajit:  kansallisromantiikka
Soittimet:  piano, viulu
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michał Kleofas Ogiński (liett. Mykolas Kleopas Oginskis; 25. syyskuuta 1765 Guzów, Puola-Liettua – 15. lokakuuta 1833 Firenze, Toscanan suurherttuakunta) oli puolalais-liettualainen poliitikko, diplomaatti, Venäjän senaattori ja säveltäjä. Vaikka Ogiński itse suuntasi värikkään elämänsä pääpainon diplomatiaan ja politiikkaan, hänen musiikillinen perintönsä muodostui jälkipolville tunnetummaksi. Suhtautuminen Ogińskin musiikilliseen merkitykseen on ollut ristiriitaista, mutta eräät musiikintutkijat pitävät häntä yhtenä merkittävimmistä puolalaisista pianosäveltäjistä ajalta ennen Frédéric Chopinia. Hän nosti poloneesin hovitanssimusiikista salonkikelpoisempaan muotoon, vaikuttaen muun muassa juuri Chopinin tuotantoon. Ogińskin poloneesi Jäähyväiset isänmaalle on Puolan tunnetuimpia musiikkikappaleita ja häntä on pidetty myös ehdokkaana Puolan kansallishymnin, Mazurek Dąbrowskiegon, säveltäjäksi. Hänen muistelmansa muodostavat historiallisesti arvokkaan 1790-luvun ajankuvauksen.
Elämä ja ura > Tausta

Ogińskin suku oli aikoinaan Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan tunnetuimpia szlachta- eli aatelisperheitä ja vaikutti vuosisatojen ajan maan politiikkaan, talouteen ja taide-elämään. Hänen isoisänsä Tadeusz (1712–1783) oli Trakain alueen voivodi, ja hänen isänsä Andrzej (1740–1787) oli myös Trakain voivodi ja poliitikko. Suku tuki teatteria ja musiikkia. Hänen isänsä serkku (Zaluskin mukaan kaukaisempaa sukua ollut setä) Michał Kazimierz Ogiński (1731–1799) oli niin ikään valtiomiesuransa ohella myös säveltäjä ja muusikko.
Andrzej Ogiński palkkasi Michał Kleofasin kotiopettajaksi Wienistä Jean Rolayn, joka oli aikaisemmin toiminut keisariksi sittemmin nousseen Leopold II:n kotiopettajana. Rolayn johdolla poika oppi monipuolisia taitoja; opetus oli sekä käytännönläheistä että vaativaa. Michał Kleofasin vartuttua teini-ikään Rolay rekrytoi eri aineiden, kuten matematiikan, erityisopettajia kokonaisvaltaisen ja tasokkaan kasvatuksen varmistamiseksi. Rolay myös pani seitsemänvuotiaan pojan erityisruokavaliolle ja käytti pitkillä kävelyillä havaittuaan hänet pulskahkoksi ja huonokuntoiseksi. Teini-iässä Michał Kleofas työskenteli opintojen parissa jopa 16 tuntia päivässä, mikä harjaannutti hänet nopeaksi oppijaksi yleensäkin. Hän perehtyi poliittiseen taloustieteeseen ja erityisesti Puolan ja Ranskan kirjallisuuteen. Hänen matematiikanopettajanaan toimi entinen jesuiitta Abbe Rhoddee. Rolayn johdolla Michał Kleofas luki paljon valistushenkisiä kirjoja ja ajatuksia, kuten Voltairea ja Rousseauta.
Musiikin osalta Michał opiskeli aluksi pianon- ja viulunsoittoa ja musiikinteoriaa puolalaissyntyisen muusikon Osip Kozlovskin johdolla, joka toimi vuoteen 1786 saakka perheen hovimuusikkona. Tämän jälkeen hän sai viulunsoiton opetusta ensin Varsovassa Ivan Mane Jarnovicilta vuodesta 1782 alkaen ja myöhemmin, oleskellessaan ulkomailla, useilta muiltakin aikansa tunnetuilta piano- ja viulumestareilta. Vaikka Ogiński ei voinut ryhtyä ammattimuusikoksi aatelisaseman asettamien velvoitteiden vuoksi, hänestä tuli kuitenkin taitava viulisti ja hyvätasoinen harrastajasäveltäjä.
Elämä ja ura > Maanpaossa

Puola-Liettua pilkottiin nyt kokonaisuudessaan Venäjän, Preussin ja Itävallan kesken, ja Ogiński joutui lähtemään kotimaastaan poliittiseksi pakolaiseksi. Maciejowicen taistelun jälkeen lokakuussa 1794 Ogiński pakeni Varsovasta Wieniin erään ylhäisönaisen palvelijaksi naamioituneena. Tavattuaan vaimonsa Wienissä pariskunta jatkoi matkaa kymmenen päivän kuluttua Venetsiaan, jonne he saapuivat joulukuun puolivälissä. Koska hän torjui venäläisjoukkojen komentajan Aleksandr Suvorovin välittämän tarjouksen palata Puolaan, hänen omaisuutensa takavarikoitiin ja hänen päästään luvattiin palkkio.. Pariskunta vietti aikaansa Venetsian lisäksi muun muassa Padovassa ja piti yhteyttä Pariisissa asuneisiin puolalaisemigrantteihin. Toukokuussa 1795 hänen vaimonsa matkusti takaisin Puolaan heidän varojensa käytyä vähiin.
Elokuussa 1795 Ogiński sai puolalaiselta emigranttiyhteisöltä tehtävän matkustaa Konstantinopoliin rohkaistakseen Turkkia sotaan Venäjää vastaan. Valmistautuessaan tehtäväänsä hän vaihteli olinpaikkaansa tiuhaan italialaisissa kaupungeissa esiintyen ranskalaisena salanimellä Jean Riedel. Hän matkusti 5. helmikuuta 1796 laivalla Livornosta Riedel-salanimellä ja saapui päämääräänsä useiden viikkojen matkanteon ja monien vaiheiden jälkeen. Ogiński ei kuitenkaan onnistunut tavoitteessaan, ja vietettyään kaupungissa puoli vuotta hän astui laivaan 4. marraskuuta esiintyen ranskalaisena kauppiaana nimeltä Monsieur Martin.
Matka jatkui kohti Bukarestia, jonne hän matkusti jalan ja ratsain ylittäen Balkanin niemimaan vuoriston pieniä polkuja pitkin. Joulukuussa hän saapui Karpaattien vuoriston ylitettyään Itävallan miehittämään Puolan osaan, kreivi Dzieduszyckin Jablonow-nimiseen kartanoon. Hän toimi agenttina ja tunnusteli mahdollisuuksia preussilaisten ja itävaltalaisten kukistamiseksi. Tiedustelutehtävänsä suoritettuaan hän matkusti 10. tammikuuta 1797 nimellä Walerian Dzieduszycki Lvovin, Krakovan, Dresdenin, Berliinin, Hampurin ja Brysselin kautta Pariisiin. Hänet oli etsintäkuulutettu kuvien kera, ja Krakovassa hän kykeni välttämään poliisin vain täpärästi.
Saavuttuaan Pariisiin 2. helmikuuta hän toimi edelleen aktiivisesti diplomaattisin keinoin Puolan valtion elvyttämiseksi, tuloksetta. Hän oli aktiivinen musiikillisesti, mutta matkusti emigranttipuolalaisten keskinäisiin ristiriitoihin turhauduttuaan Brysseliin, josta hän palasi 2. joulukuuta 1797. Keväällä 1798 Ogiński tapasi Napoleonin henkilökohtaisesti ja toivoi Ranskan apua Puolan itsenäistymiseen. Hän tutustui myös Charles Maurice de Talleyrandiin, joka suositteli Ogińskille paluuta perheensä luo; pikaista sotaa Ranskan ja Venäjän välillä ei ollut näköpiirissä. Hän matkusti Hampuriin, mutta empi matkustaa Preussin hallitsemalle alueelle vallankumouksellisen maineensa vuoksi. Vilhelm V Oranialaisen tukemana sekä Preussin uuden kuningasparin suostumuksella hän saattoi palata lopulta varattomana yhteen vaimonsa Izabelan kanssa. Pariskunta muutti Izabelan vanhempien tilalle tuolloin Preussin alueella olleeseen Brzezinyyn. Siellä syntyivät hänen kaksi poikaansa Tadeusz (1800) ja Xavier (1801).
Elämä ja ura > Loppuvuodet

Vuoden 1815 jälkeen Ogińskin toinenkin avioliitto alkoi rakoilla ja hän omistautui lähinnä huvi- ja seuraelämään oleskellen paljon Varsovassa ja Vilnassa. Hän myös lopetti vuodesta 1790 saakka säännöllisesti pitämiensä päiväkirjojen kirjoittamisen. Ogiński muutti lopullisesti Firenzeen 1822, joskin hän matkusteli samana vuonna vielä Pariisissa ja Dresdenissä. Hän kärsi kihdistä ja halusi Andrzej Zaluskin mukaan elää loppuelämänsä miellyttävämmässä ilmastossa. Hänen tyttärensä jälkeläisten tietojen mukaan hän kirjoitti kuuluisimman teoksensa Jäähyväiset isänmaalle samassa yhteydessä vuonna 1823. (Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi tosin kirjoittanut tämän kuuluisimman sävellyksensä ensi kertaa jo vuonna 1794). Noihin aikoihin Firenze oli Toscanan suurherttuakunnan pääkaupunki, mikä tarjosi lukuisia mahdollisuuksia myös vilkkaaseen seuraelämään.
Ogińskin sihteeri Leonard Chodzko seurasi säveltäjää Italiaan ja avusti häntä muistelmien kokoamisessa. Vuonna 1826 Chodzko muutti Pariisiin, missä hän valvoi Ogińskin muistelmien julkaisemista. Muistelmien julkaisu heikensi Ogińskin suhteita Venäjän valtaistuimelle juuri nousseeseen Nikolai I:een. Ogiński jatkoi kirjoittamista tuottaen lähinnä lyhyitä biografioita tunnetuista puolalaisista. Runoilija Adam Mickiewicz tutustui säveltäjään ja vieraili tämän luona useaan otteeseen vuonna 1829. Vuonna 1830 Ogiński ilmoitti siirtävänsä kaikki kirjalliset arkistonsa takaisin Zalesieen luvaten Chodzkolle vapaan käytön arkistoonsa oman kuolemansa jälkeen.
Loppuvuosina Ogiński kaipasi perhettään ja hän oli pitänyt säännöllistä kirjeyhteyttä Ameliaan sekä Ireneusziin. Vuonna 1827 hän kirjoitti ensi kertaa myös Emmalle, joka muutti miehineen Italiaan alkuvuodesta 1833. Syyskuussa säveltäjä sai nähdä ainakin yhden lapsenlapsistaan, Emman Helena-tyttären. Sukutarinan mukaan Ogiński murhattiin huvilansa terassilla Firenzessä 1833, mutta tarinaa ei ole voitu osoittaa todeksi. Andrzej Zaluskin mukaan Ogiński sairastui ja kuoli lokakuussa vähemmän dramaattisesti ja suhteellisen kivuttomasti, kun otetaan huomioon hänen aiempi kihtisairautensa. Hänen hautansa sijaitsee Capella del Santissimossa Santa Crocen kirkossa, jonne hänen vaimonsa pystytti myös marmorisen hautamuistomerkin. (Eräiden lähteiden mukaan tosin Ogińskin hauta olisi Firenzen Santa Maria Novella -kirkossa.)
Tuotanto > Sävellykset

Puolalaiset musiikintutkijat ovat kuvailleet Ogińskin tyyliä "sentimentalistiseksi". Hänen musiikkinsa on kansallisromanttista salonkimusiikkia, jossa tutkijoiden mukaan on harrastelijamaista otetta. Ogiński oli kuitenkin maansa merkittävimpiä pianosäveltäjiä ennen Frédéric Chopinia. Hänen ansiokseen on luettu hovitanssien muuntaminen melankoliseen salonkisävellysmuotoon. Hänen poloneesinsa edustavat varhaisimpia romanttisia pianominiatyyrisävellyksiä, pianolle tarkoitettuja luonnekappaleita, jotka ilmaisevat tietyn mielentilan ja nostavat poloneesin musiikinlajina silkkaa tanssimusiikkia tyylitellymmäksi. Ogińskin sävellysmetodi oli improvisaatio pianolla, minkä jälkeen hän kirjoitti teoksensa joskus nuoteiksi. Suuri osa hänen tuotannostaan jäi kirjoittamatta muistiin, koska hän ei itse kokenut ryhtyvänsä ansaitsemaan rahaa musiikillaan.
Tuotanto > Sävellykset > Poloneesit

Ogiński sävelsi 26 pianolle tarkoitettua poloneesia, joista osa on kolmi- ja nelikätisiä sovituksia. Hänen poloneesejaan julkaistiin Lvovissa, Varsovassa, Berliinissä, Wienissä, Dresdenissä, Prahassa, Pariisissa ja Lontoossa. Hänen ensimmäinen kansainvälisestikin menestynyt sävellyksensä oli poloneesi No 1 F-duuri, niin sanottu Todespolonäze eli Kuolemanpoloneesi. (1792) Sen julkaisemisen yhteydessä levisi yhteensattumana perätön huhu, jonka mukaan Ogiński olisi surmannut itsensä epätoivoisen rakkausjutun tähden. Andrzej Zaluski kertoo Ogińskin säveltäneen jo ennen tätä yhden poloneesin, joka ei ole kuitenkaan säilynyt jälkipolville.
Muita kuuluisia poloneeseja olivat Jäähyväiset (puol. Pozegnanie) c-molli, Sopra un tema di Caraffa G-duuri, 3-kätinen poloneesi G-duuri sekä Jäähyväiset isänmaalle (puol. Pozegnanie Ojczyzny) a-molli (josta eräiden lähteiden mukaan olisi sävelletty 1. versio jo vuonna 1794). Viimeksi mainittu teos levisi halki Euroopan lukuisina kopioina, käsikirjoituksina ja versioina. Alkuperäisestä käsikirjoituksesta ei tunneta säilyneitä kopioita. Ensimmäinen painettu versio ilmestyi 1831, ja sen kannessa oli kuva saman vuoden puolalaisten kansannoususta venäläisiä vastaan. Pianokäsikirjoituksena teosta on painettu ainakin 20 eri julkaisua, minkä lisäksi siitä on julkaistu orkesterisovituksia, versioita kamarimusiikkikokoonpanoille, harmonikalle, viululle, huilulle, huilulle ja pianolle, kitaralle, kahdelle viululle tai mandoliinille, viululle ja pianolle, sellolle ja pianolle sekä laulajille.
Tiedot poloneesien määrästä ja niiden nimet vaihtelevat eri lähteissä, koska säveltäjä itse ei nimennyt teoksiaan mitenkään systemaattisesti. Esimerkiksi jo F-duuri-poloneesi kulki aikoinaan nimellä Ogińskin poloneesi, mikä myöhemmin vakiintui tarkoittamaan enimmäkseen a-molli-poloneesia Jäähyväiset isänmaalle.
Tuotanto > Sävellykset > Muut teokset

Ogiński sävelsi myös monia muita pianoteoksia, kuten masurkoita, valsseja, katrilleja, menuetin, galoppeja ja marsseja, joista kuuluisin lienee puolalaisten Lombardian joukkojen marssi Marsz wojskowy dla legionow polskich w Lombardii. Pianoteosten lisäksi Ogiński kirjoitti myös noin kaksikymmentä laulua, "romanssia", jotka oli sanoitettu enimmäkseen ranskaksi, mutta myös puolaksi ja italiaksi. Hän sanoitti osan lauluista itse, esimerkiksi romanssin Le réveil. Napoleonin kunniaksi omistettu yksinäytöksinen ooppera Zelinda ja Valcour (1803) syntyi ennen Napoleonin julistautumista keisariksi. Oopperan erääksi innoituksen lähteeksi on arveltu myös yhteydenpitoa Michał Kazimierz Ogińskiin, jolla oli oma yksityinen oopperayritys ja palkkalistoillaan orkesteri. Oopperan alkuperäiskäsikirjoitus on Jagellon yliopistossa Krakovassa.
Ogińskin tiedetään säveltäneen Kosciuszkon kansannousujen yhteydessä isänmaallisia lauluja, mutta niistä ei ole säilynyt materiaalia. Paavo Helistö kertoo säveltäjän tuottaneen Pariisin aikoinaan myös sittemmin kadonneita marsseja, joita muun muassa eräs aikansa kuuluisimpia klarinetisteja, Jean-Xavier Lefèvre (1763–1829), oli soittanut. Yhteensä hänen säilynyt tuotantonsa kattaa oopperan lisäksi noin 60 lyhyttä pianoteosta ja laulua.
Tuotanto > Sävellykset > Ogiński ja Puolan kansallishymni

Ogińskia on joissakin lähteissä pidetty mahdollisesti myös Puolan kansallishymnin säveltäjänä. Vuonna 1912 puolalainen kenraali ja sotahistorioitsija Marian Kukiel oli todennut:
"Dabrowskin masurkka oli kahden erityisen patriootin työtä, jotka työskentelivät ministeri Delacroixin kanssa Pariisissa suunnitellen legioonien marssittamista Puolaan. Melodia syntyi runoilijakulkuri Michal Oginskin mielessä; sanat kirjoitti Józef Wybicki Italiassa kaksi kuukautta myöhemmin."
Useat, enimmäkseen puolalaiset, musiikkitieteilijät ovat kiistäneet Ogińskin vaikutuksen teokseen. Andrzej Zaluski puolestaan esittää kirjassaan moskovalaisesta arkistosta löytyneen dokumentin, jossa on Ogińskin käsialalla kirjoitettu laulun nimi, Mazurek Dąbrowskiego. Hän esittää muitakin aihetodisteita sekä kritiikkiä Ogińskin osuuteen aiemmin kielteisesti suhtautuneita musiikkihistorioitsijoita kohtaan.
Vaikutus

Vaikka Ogiński piti itseään ensi sijassa poliitikkona ja koki siksi epäonnistuneensa urallaan ja vaikka myös Ogińskin aatelissuvun nimi sammui kaksi sukupolvea myöhemmin, hänen musiikkinsa jäi elämään. Etenkin hänen pianopoloneesinsa tunnettiin laajalti ja niitä soitettiin 1800-luvun loppupuolella paljon Euroopassa sivistyneistön, porvariston ja aateliston keskuudessa. Musiikkitieteilijät ja tutkijat ovat olleet erimielisiä Ogińskin musiikillisista ansioista. Esimerkiksi puolalainen Tadeusz Strumiłło piti esipuheessaan Musiikillisten kirjeiden painokseen vuonna 1956 säveltäjää amatöörimäisenä, sentimentaalisena, naismaisena ja kykenemättömänä suuren musiikin luomiseen. Venäläinen Igor Belza puolestaan piti säveltäjää suuremmassa arvossa. Belzan mukaan Ogiński oli hyvin suosittu säveltäjä Venäjällä läpi koko 1800-luvun.
Ristiriitaisista arvioinneista huolimatta Michał Kleofas Ogińskia pidetään nykyisin eräänä tärkeimmistä puolalaisen poloneesin taiteellisen muodon kehittäjistä. Muun muassa Frédéric Chopinin ja Franz Lisztin sävellykset ovat saaneet vaikutteita Ogińskin poloneeseista.
Vaikka Puolan kansallishymniä ei hyväksyttäisikään Ogińskin käsialaksi, on Jäähyväiset isänmaalle niin ikään maan tunnetuimpia sävelmiä. Siitä on tehty eri maissa lukemattomia levytyksiä. Teos on Suomessakin tuttu muun muassa työväen vappujuhlien vakituisena torviseitsikkonumerona ja ylioppilaiden osakuntien vuosijuhlatanssiaisten vakiomusiikkina.
Sekaannus

Michał Kleofas Ogiński on usein sekoitettu musiikillisissa lähteissä säveltäjäsetäänsä Michał Kazimierziin, koska heillä on sama etu- ja sukunimi ja samat nimikirjaimet toisissakin etunimissään.. Esimerkiksi Yleisradion äänilevystö ilmoittaa virheellisesti Jäähyväiset isänmaalle "Michael Kasimir Oginskyn" sävellykseksi, kun taas Michal Kleofas Oginskin säveltämäksi on merkitty kaksi teosta, "Oginskin poloneesi" ja Jäähyväishetkellä, suomalaisina levytyksinä..
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Michał Kleofas Ogińskin jälkeläisten ylläpitämä sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mémoires de Michel Oginski sur la Pologne et les Polonais depuis 1788-1815, Oginskin muistelmat verkossa (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Ogińskin aatelissuvun vaakuna
Puolan kuningas Stanislaus II Poniatowski (1732–1798)
Venäjän keisarinna Katariina Suuri (1729–1796)
Venäjän keisari Aleksanteri I (1777–1825)
Amelia-tytär vuonna 1808.
Michał Kleofas Ogiński 1800-luvun alkupuolella, François Granje (1793-1867).
Ogińskin hautamuistomerkki Santa Croce -kirkossa Firenzessä.
Tadeusz Kościuszko (1746–1817)
Valkovenäläinen Michał Kleofas Ogińskin muistoksi julkaistu postimerkki vuodelta 1994.
Omahinen

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Omahinen oli Sortavalassa vuosina 1909–1910 ilmestynyt sanomalehti.
Omahinen oli perustuslaillisten Venäjän-politiikkaa rajakarjalaisille esittelemään tarkoitettu artikkelilehti. Sen vastaava toimittaja ja julkaisija oli Konstantin Kononov. Toimittajina työskentelivät aluksi Iivo Härkönen ja myöhemmin Arsi Pantsu ja Santeri Jehkonen. Lehti ilmestyi kerran viikossa ja lopuksi kahdesti kuukaudessa.
Aiheesta muualla

Omahinen digitoituna kansalliskirjastossa
Erään rajakarjalaisen lehden ilmestymisestä 30 vuotta, Helsingin Sanomat, 12.11.1939, nro 306, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erään rajakarjalaisen lehden ilmestymisestä 30 vuotta, osa II, Helsingin Sanomat, 19.11.1939, nro 313, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Adékambi Olufadé

Adékambi Olufadé
Adékambi Olufadé (s. 7. tammikuuta 1980 Lomé) on togolainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura

Olufadé aloitti ammattilaisuransa vuonna 1998 Dynamic Togolaisin joukkueessa. Sen jälkeen hän on kiertänyt seitsemää eri seuraa: Lille OSC:tä, Satellite FC:tä, KSC Lokeren Oost-Vlaanderenia, OGC Nicea, R. Charleroi SC:tä ja Al-Sailiya SC:ta. Vuodesta 2006 vuoteen 2010 hän edusti Belgialaista KAA Gentiä, josta hän siirtyi vielä yhdeksi kaudeksi RSC Charleroi -seuraan.
Ura > Maajoukkueura

Olufadé teki Togon maajoukkueessa ensiesiintymisensä vuonna 1997. Olufadé pelasi maajoukkueessa yhteensä 24 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän kuului Togon joukkueeseen Saksan MM-kilpailuissa 2006 ja vaihtopelaajana kentälle viimeisessä ottelussa Ranskaa vastaan.
Olio (filosofia)

Olio on filosofinen käsite, joka viittaa johonkin asiaan tai entiteettiin. Laajimmassa merkityksessä olio samaistuu entiteettiin. Rajoitetummassa merkityksessä oliot tulkitaan entiteettiä kapea-alaisemmiksi: oliot ovat jotakin, joilla voi olla ominaisuuksia ja relaatioita eli suhteita toisiin olioihin. Tässä merkityksessä ominaisuuksia, suhteita ja monia muita entiteettejä, kuten joukkoja, ei lueta olioiksi, vaan ne kuuluvat toiseen loogiseen kategoriaan.
Olion käsite liittyy läheisesti toisaalta substanssin käsitteeseen ontologiassa ja toisaalta subjektin käsitteeseen (vastakohtanaan predikaatti) kieliopissa ja logiikassa. C. S. Peirce määritteli olion miksi tahansa mitä voimme ajatella tai mistä voimme puhua.
Olioiden lajit

Aivan kuten entiteettejä, olioita voidaan luokitella erilaisiin luokkiin. Eräs tapa on erotella toisistaan konkreettiset oliot (lat. concreta, yks. concretum), kuten fysikaaliset kappaleet, ja abstraktit oliot (abstracta, yks. abstractum). Erottelua voidaan havainnollistaa antamalla paradigmaattisia esimerkkejä kumpaakin luokkaa olevista olioista:
| Abstrakteja olioita | Konkreettisia olioita |
| --- | --- |
tennis: tennispelaaja
punaisuus: sana ”punainen” kirjoitettuna
luku 5: viisi omenaa
oikeus: oikeusistuin
humanismi: ihmisyksilö
Olioiden luonne

Eräs tapa määritellä olio on kertoa sen ominaisuuksista ja suhteista muihin olioihin ja itseensä. Esimerkiksi fysikaalisilla kappaleilla on ominaisuuksia ja suhteita. Näyttäisi siltä, että kaikkien kappaleiden ja muiden olioiden määrittely tapahtuisi niiden ominaisuuksien ja suhteiden kautta. Vaikuttaa esimerkiksi siltä, että ainoa tapa kuvailla omena olisi kuvailla kaikki sen ominaisuudet ja kuinka se liittyy muihin asioihin maailmassa. Sen ominaisuuksiin voivat kuulua punaisuus, koko ja koostumus, ja sen ja muun maailman välisiin suhteisiin ”pöydällä”, ”huoneessa” ja ”olla isompi kuin muut omenat”.
Oliouteen liittyvä filosofinen kysymys kuuluu, mikä on olion ja sen ominaisuuksien välinen suhde. Ontologiassa on erilaisia näkemyksiä siitä, missä määrin oliot ovat olemassa erillään niiden ominaisuuksista, eli olemassa pelkkinä substansseina, ja mikä olioiden olemassaolon luonne on. Substanssin ongelma on seurausta siitä, että koska substanssit havaitaan vain niiden ominaisuuksien kautta, substanssi itse ei ole koskaan havaintokokemuksen kohteena. Kysymys kuuluu, voidaanko substanssien olemassaolo kuitenkin olettaa.
Olioiden olemusta koskevia pääteorioita on kaksi: Substanssiteorian mukaan substanssit (oliot) ovat erillisiä niiden ominaisuuksista. Kimpputeorian mukaan oliot ovat pelkästään niiden ominaisuuksien kimppuja, eikä ominaisuuksista itsenäisiä substansseja ole olemassa.
Kirjallisuutta

Haaparanta, Leila (toim.): Olio: Suomen filosofisen yhdistyksen järjestämä kotimainen tutkijakollokvio, Helsinki 11.–12.1.1984.  (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 3/1984)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1984.  ISBN 951-45-3516-2
Aiheesta muualla

Korman, Daniel Z.: Ordinary Objects The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Laycock, Henry: Object The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Rosen, Gideon: Abstract Objects The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Olkinukke

Oljista tehty linnunpelätin.
Olkinukke tai olkiukko (engl. straw man) on argumentointivirhe, jossa vastapuolen argumentti sivuutetaan esittämällä se vääristeltynä karikatyyrinä. Tällöin sanoja pannaan toisen suuhun ilman, että vastataan siihen, mitä toinen todellisuudessa väitti. Näin vastapuolen mielipide yritetään saada vaikuttamaan epäuskottavalta tai jopa naurettavalta, tai hänet pyritään saattamaan huonoon valoon.