stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tommy Hellsten

| Tommy Hellsten |
| --- | --- |
 Tommy Hellsten vuonna2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tommy Mauritz Hellsten
Syntynyt: 23. syyskuuta 1951 (ikä 73)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  teologi, terapeutti, luennoitsija, kouluttaja ja kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Loviisa
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Virtahepo olohuoneessa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tommy Mauritz Hellsten (s. 23. syyskuuta 1951 Loviisa) on suomalainen teologi, terapeutti, luennoitsija, kouluttaja ja kirjailija.
Hellsten on kirjoittanut useita elämäntaidollisia teoksia, joiden materiaalina hän on käyttänyt itsensä, omaistensa ja potilaittensa elämiä. Hellsten puhuu äidinkielenään ruotsia mutta kirjoittaa enimmäkseen suomeksi ja luennoi myös englannin kielellä.
Hellstenin tunnetuimpia teoksia ovat Virtahepo olohuoneessa (1991), joka on julkaistu Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa, Virossa ja Hollannissa sekä Saat sen mistä luovut (2000), joka on ilmestynyt Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Kreikassa, Portugalissa ja Kiinassa. Uudempia Tommy Hellstenin teoksia ovat Enää en pelkää (2019) ja Ihmisen näköinen elämä (2020).
Hellsten on yksi Tommy Hellsten -instituutin omistajista ja perustaja.
Elämä

Hellsten valmistui teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1982. Hän toimi Kalliolan kuntoutusklinikan johtavana sosiaalityöntekijänä 1984–1985 ja Vantalan yksikön johtajana Nurmijärvellä 1985–1991.
Tommy Hellsten -instituutti

Tommy Hellsten -instituutin omistaa vuonna 1991 perustettu perheyritys Addicta Oy Ab. Yritys perustettiin hallinnoimaan Tommy Hellstenin kustannussopimuksia sekä terapia- ja tilausluentotoimintaa Virtahepo olohuoneessa -teoksen julkaisemisvuonna. Tommy Hellsten -instituutti on järjestänyt terapeuttisen työhön, yhteisöllisen valmentamisen ammattiin ja ammatilliseen lisäkoulutukseen tähtäävään läsnäolo- ja kohtaamistaitojen koulutusta vuodesta 2007 alkaen. Koulutuksesta valmistuneet toimivat Ihminen tavattavissa -terapeutteina tai aiemmassa ammateissaan myös kohtaamistaitojen ammattilaisina.
Vuonna 2007 yritys käynnisti Ihminen tavattavissa koulutusohjelman, jonka tarkoituksena on vaalia nyky-yhteiskunnassa uhanalaiseksi joutunutta ihmisyyttä. Ainutlaatuinen koulutuskonsepti perustuu Tommy Hellstenin yli 30 vuoden elämäntyöhön ja tarpeeseen siirtää hänen osaamisensa tuleville sukupolville. Koulutusohjelman ensimmäisinä vuosina kouluttajina toimivat Tommy Hellstenin lisäksi Irene Kristeri. Koulutuksen edetessä kehitykseen vaikutti vahvasti myös vuoteen 2017 saakka Tommyn rinnalla hänen puolisonsa, psykosynteesiterapeutti Carita Hellsten. Ohjelman koulutusjohtajana toimii Tommyn vanhin poika, psykologi Mathias Hellsten ja kouluttajana Tommy Hellstenin sisar, psykosynteesiterapeutti, symbolidraamaohjaaja Chris-Marie Hellsten-Törnroos. Vahvaa koulutus- ja liiketoiminnallista osaamista hankitaan myös perheen ulkopuolelta.
Ihminen tavattavissa -ohjelma on koulutusohjelma, josta valmistuneet tarjoavat valtakunnallisesti terapiapalveluja ja työyhteisöpalveluja. Ohjelmasta valmistuneiden terapeuttien palvelut madaltavat avun hakemisen kynnystä sekä tukevat ihmisiä ja työyhteisöjä sisäiseen kasvuun ja oman identiteetin löytymiseen.
Yksityiselämä

Hellsten on leski. Hänen vaimonsa Carita Hellsten kuoli verenmyrkytykseen kesällä 2017. Hellstenillä on kaksi poikaa, syntyneet 1978 ja 1984 sekä vuonna 1981 syntynyt tytär. Lapsenlapsia Hellstenillä on neljä.
Hellsten asui pitkään Porvoossa, mutta vuonna 2023 Hellsten muutti syntymäkaupunkiinsa Loviisaan sinne rakennuttamaansa omakotitaloon, joka ennen muuttoa oli ollut yksi Loviisan asuntomessuilla esitellyistä kohteista. Hellsten on kertonut olevansa sinkku. Aikaisemmin hän asui Porvoossa..
Kirjallinen tuotanto

Virtahepo olohuoneessa.  Helsinki:  Kirjapaja, 1991.  ISBN 978-951-6-25049-9
Elämän lapsi.  Helsinki:  Kirjapaja, 1993.  ISBN 978-951-6-25219-6
Ihminen tavattavissa.  Helsinki:  Kirjapaja, 1996.  ISBN 978-951-6-25399-5
Miesmatka.  Espoo:  Writers' House, 1998.  ISBN 978-952-5-20112-3
Virtahepo työpaikalla.  Espoo:  Writers' House, 1998.  ISBN 978-952-5-20105-5
Vanhemmuus. Vastuullista vallankäyttöä.  Helsinki:  Kirjapaja, 1999.  ISBN 978-951-6-25635-4
Saat sen mistä luovut.  Helsinki:  Kirjapaja, 2000.  ISBN 978-951-6-25665-1
Elämän paradoksit.  Helsinki:  Kirjapaja, 2001.  ISBN 978-951-6-25763-4
Tietäjä.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 978-951-0-27110-0
Tietäjän silmin.  WSOY:  WSOY, 2003.  ISBN 978-951-0-28157-4
Tietäjän kylä.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-29012-5
Matkalle pääsee jos pysähtyy.  (Valokuvat: Christer Åberg)  Kirjapaja, 2004.  ISBN 978-951-6-07019-6
Muutos.  Helsinki:  Kirjapaja, 2005.  ISBN 978-951-6-07235-0
Ihmisenpyörä.  Jyväskylä, Helsinki:  Minerva, 2006.  ISBN 978-952-4-82042-4
Kolme matkamiestä.  WSOY, 2006.  ISBN 978-951-0-32107-2
Kolmas mahdollisuus.  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2006.  ISBN 978-952-4-92128-2
Uhanalainen ihminen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-6-07627-3
Odota, kuuntele.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-6-07907-6
Pysähdy – olet jo perillä.  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2009.  ISBN 978-952-4-92231-9
Ajan takaa. Kauemmas katsomisen taidosta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-952-247-226-7
Oivalluksen kynnyksellä.  Helsinki:  Minerva, 2013.  ISBN 978-952-492-723-9
Kun uskot unelmiisi, alat kasvaa niitä kohti.  Helsinki:  Minerva, 2014.  ISBN 978-952-492-879-3
Löydät, kun lakkaat etsimästä.  Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-216-1
Luota, aavista: Sanoja hiljaisuuden polulta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2015.  ISBN 978-952-288-256-1
Tähän olen tullut.  Helsinki:  Kirjapaja, 2016.  ISBN 978-952-288-309-4
Elä ihmeessä.Kirja kiitollisuuden lahjasta. Minerva, 2017 ISBN 978-952-312-442-4.
Enää en pelkää: Kirja rakkaudesta. Helsinki: Kirjapaja, 2019. ISBN 978-952-354-095-8.
Ihmisen näköinen elämä. Helsinki: Kirjapaja, 2020. ISBN 978-952-312-973-3.
Virtahepo makuuhuoneessa : miksi rakastaa voi vain vapaudessa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2021.  ISBN 978-952-354-351-5
Läsnä : olet enemmän kuin aavistat.  Helsinki:  Kirjapaja, 2021.  ISBN 978-952-354-477-2
Olemisen voima : kirja rohkeasta ja levollisesta vaikuttamisesta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2022.  ISBN 978-952-354-671-4
Kirjallinen tuotanto > Elämäkerta

Tommi Sarlin: Tommy Hellsten: Ihmisyyden matkamies.  Helsinki:  Kirjapaja, 2015.  ISBN 978-952-288-155-7
Kirjallinen tuotanto > Carita Hellstenin kanssa

Lähelle on pitkä matka.  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 978-951-6-07120-9
Levollisuuden kirja.  Helsinki:  Kirjapaja, 2013.  ISBN 978-952-247-409-4
Kirjallinen tuotanto > Kalevi Virtasen kanssa

Valo syntyy pimeässä.  Helsinki:  Kirjapaja, 2017.  ISBN 978-952-288-748-1
Aiheesta muualla

Addicta Oy Ab
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Ruotsi  Puola 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Hesat

Hathor, jonka valkea lehmäolomuoto liittyy läheisesti Hesatiin, nousee tässä kuvassa Theban nekropolia kuvaavan vuoren takaa. (13. vuosisata eaa)
Hesat ("armoton" tai "vihainen") oli muinaisen Egyptin mytologiassa taivaallinen valkea lehmä, lehmistä ensimmäinen. Myöhemmin hänet yhdistettiin Isisiin. Egyptiläisissä teksteissä hän esiintyy Anubiksen ja Imiutin äitinä, ja hän imettää vastasyntynyttä kuningasta.
Anton Pogorelski

Anton Pogorelski (ven. Анто́ний Погоре́льский) oik. kreivi Aleksei Aleksejevitš Perovski (ven. Алексе́й Алексе́евич Перо́вский); (1787 Moskova – 9. heinäkuuta (J: 21. heinäkuuta) 1836 Varsova) oli venäläinen kirjailija.
Kreivi Anton Perovski, Karl Brjullovin maalaus 1835
Kirjallinen ura

Anton Pogorelskin seikkailukertomus Tšornaja kuritsa (ven. Черная курица, или Подземные жители, Musta kana, 1829) on ollut lasten ja vanhempien kestosuosikki ilmestymisvuodestaan lähtien. Aljosha-poika laskeutuu kotitalon kellariin, josta alkaa fantastinen ja maagiseksi värittyvä seikkailu. Jännitys on olennainen elementti, mutta samalla kertoja vetoaa lukijoiden maalaisjärkeen ja huumorintajuun. Veljenpoika Aleksei Konstatinovitš Tolstoille kirjoitettua teosta pidetään ensimmäisenä venäläisenä lastenkirjana.
Pogorelski oli kirjallisuuden lisäksi kiinnostunut esimerkiksi pedagogiikasta. Hänen aikuisille kirjoittamiaan kertomuksia leimasivat hoffmanilaiset taiteilijapersoonat, mielikuvitus ja goottilaiset värit.
Anton Pogorelskin neljän novellin kokoelma Dvoinik, joita yhdistää kehysjuoni (ven. Двойник, или Мои вечера в Малороссии, 'Kaksinkertainen eli Iltani Vähä-Venäjällä', 1828), liittyi läheisesti saksalaiseen fantastiseen perinteeseen (E. T. A. Hoffmanin Serapion-veljet) ja ennakoi kuuluisia Nikolai Gogolin Dikankan iltoja (ven. Вечера на хуторе близ Диканьки, 1831) ja Vladimir Odojevskin Russkije notši (ven. Русские ночи, 'Venäläisiä öitä', 1844) kertomuksia. Aikalaiskritiikki ei suhtautunut teokseen myönteisesti, koska näki siinä liikaa absurdia fantasiaa.
Hänen romaaninsa Monastirka (ven. Монастырка, 1830-1833), kertoo Smolnan instituutista valmistuneen aatelisnaisen elämästä kotiseudullaan Vähä-Venäjällä. Puskinilainen kirjallisuuspiiri vastusti tätä "moraalistista romaania", jossa yhdistyvät sekä tunteelliset että romanttiset elementit, vertaamalla sitä Faddei Bulgarinin romaaniin Ivan Vyzhigin (ven. Иван Выжигин, 1829). Monastirka sai lukijoiden suuren suosion ja muitten kriitikoiden hyväksynnän.
Aiheesta muualla

Anton Pogorelskin tuotanto (venäjäksi)
Anton Pogorelskille omistettu sivu (venäjäksi)
Anton Pogorelskin elämäkerta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Korea 2  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Kirjailijan sisar Anna Aleksejevna Perovskaja Tolstaja 1827, Moritz Daffinger (1790–1849)
Kirjailijan sisarenpoika Aleksei Konstantinovitš Tolstoi, Karl Brjullov 1836
Hetero

Hetero tulee kreikan kielen sanasta heteros ja sillä tarkoitetaan arkikielessä yleensä heteroseksuaalia henkilöä eli henkilöä, jonka seksuaaliset ja romanttiset mielihalut kohdistuvat eri sukupuolen edustajaan mitä itse on. Sanan muita merkityksiä ovat:selvennä
heterodyyni, ilmiö, jossa kahden eritaajuisen signaalin sekoittuminen tuottaa alkuperäisten signaalien summa- ja erotustaajuudet
heterofonia, musiikin muoto, jossa on yksi monimuotoinen pää-ääni
heterogeeninen seos, seos jossa on vähintään kaksi eri faasia
heterokromia, silmien erivärisyys
heteronormatiivinen, oletus kahdesta luonnollisesta sukupuolesta ja niiden mukaisista stereotyyppisistä sukupuolirooleista
heterotrofinen, toisenvarainen
heterotsygootti, solu tai yksilö, jolla on kaksi eri geenimuotoa samasta geenistä.
heteroskedastisuus, satunnaismuuttujassa esiintyvä ilmiö, kun sarjan varianssi ei ole vakioinen
heterosyklinen yhdiste, rengasrakenteinen yhdiste, jonka renkaassa on vähintään kahta eri alkuainetta.
Helsingin Saksalainen koulu

| Helsingin Saksalainen koulu> Deutsche Schule Helsinki |
| --- | --- |
 Koulun julkisivu
Sijainti:  Malminkatu 14, Helsinki
Tyyppi:  yksityinen koulu
Perustettu:  1881
Rehtori:  Annette Carl
Luokat:  peruskoulu ja lukio
Oppilaita:  650
Verkkosivut
Helsingin Saksalainen koulu (saks. Deutsche Schule Helsinki, lyh. DSH) on Helsingissä sijaitseva kansainvälinen koulu, johon kuuluu sekä peruskoulu että lukio. Sitä ylläpitää kouluyhdistys Pestalozzi, joka toimii sekä Suomen että Saksan valtioiden tuella. Koulu määrittelee itsensä "kohtaamiskouluksi", jota kantavat suomalaisen ja saksalaisen kulttuurin yhteiset arvot. Oppilaat perehtyvät sekä saksan että suomen kieleen ja molempien maiden historiaan ja kulttuuriin. Koulun noin 700 oppilaasta 80 % on suomalaisia.
Koulun on yksityinen ja sen toimintaa tukee erillinen tukisäätiö. Rehtorina toimii Annette Carl.
Historia

Helsingin Saksalaisella koululla on takanaan pitkä, mutta ajoittain vaikea historia, johon monet Euroopan valtapolitiikassa tapahtuneet mullistukset ovat vaikuttaneet.
Historia > Alkuvaiheet

Helsingin Saksalaisen koulun ikä lasketaan vuodesta 1881. Saksankielisiä kouluja oli toiminut Helsingissä ja Vanhassa Suomessa jo vuodesta 1804 lähtien, mutta Suomen suuriruhtinaskunnan muodostamisen ja 1800-luvun puolivälin tienoilla tapahtuneen koulujärjestelmän yhtenäistämisen jälkeen useimmat niistä joutuivat taloudellisista syistä lopettamaan. Saksankielinen opetustoiminta elpyi Helsingissä, johon perustettiin vuonna 1862 saksankielinen ylempi tyttökoulu ja vuonna 1868 saksankielinen katolinen alkeiskoulu. Aloite nykyisen Saksalaisen koulun perustamiseen tuli Saksan konsulina toimineelta Ferdinand von Lamezanilta. Hänen sekä Helsingin saksalaisen seurakunnan ja varakkaiden saksalaisten yksityishenkilöiden ansiosta Helsinkiin perustettiin vuonna 1880 hyväntekeväisyysyhdistys, josta tuli vuonna 1881 toimintansa aloittaneen Saksalaisen koulun kannatusyhdistys. Koulun kummeina toimivat Stockmannin, Fazerin, Pauligin ja von Rohden perheet.
Alkuvuosina koulu oli hyvin pieni eikä sillä edes ollut omia tiloja, vaan se toimi yksityiskodeissa. Vähitellen kasvava koulu sai ensimmäisen oman rakennuksensa vasta vuonna 1910 osoitteesta Unioninkatu 10. Suomessa valtaa pitäneet venäläiset lakkauttivat koulun ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914, mutta se herätettiin taas henkiin itsenäisessä Suomessa vuonna 1918.
Seuraavat vuodet olivat koululle vahvan kasvun aikaa. Toiminnan laajentumisen takia koulua ylläpitämään perustettiin vuonna 1922 erillinen kouluyhdistys, jolle hyväntekeväisyysyhdistys lahjoitti tilat. Koulurakennusta laajennettiin vuonna 1924 ja aiemmin esi- ja alkeisopetukseen keskittynyttä opetustarjontaa laajennettiin. Koulun virallinen asema vahvistui, kun Suomen valtio tunnusti koulun 5. luokan päättötodistuksen samanarvoiseksi suomalaisten koulujen vastaavien todistusten kanssa. Vain ylioppilastutkinnon järjestämisestä koulu ja Suomen valtio eivät päässeet sopuun, joten koulu päätyi muovaamaan ylemmät luokkansa Saksan valtion tuella saksalaisen koulumallin mukaisiksi. Tilojen käydessä yhä ahtaammiksi koululle päätettiin rakentaa uusi talo Kampintorin laidalle, osoitteeseen Malminkatu 14.
Historia > Muutto Kampintorin laidalle

Uusi rakennus otettiin käyttöön vuonna 1933. Runar Eklundin suunnittelemaa taloa pidettiin suomalaisiin oppikouluihin verrattuna hyvin modernina. Koulurakennus oli tarkoitettu samalla suomensaksalaisten kulttuurikeskukseksi, ja se nimettiin Hindenburghausiksi Saksan presidentti Paul von Hindenburgin mukaan. Rakennushankkeen rahoittivat Suomen ja Saksan valtiot, minkä lisäksi varoja saatiin keräyksen avulla. Samana vuonna Saksassa nousi valtaan Adolf Hitler, mikä ei voinut olla vaikuttamatta myös Helsingin Saksalaiseen kouluun, joka oli tullut varsinkin ylempien luokkien takia riippuvaiseksi Saksan valtiosta. Koulun rehtori Philipp Krämer yritti vaihtelevalla menestyksellä pitää politiikan erossa omasta koulustaan. Koulun sisäiset linjakiistat jäivät kuitenkin pian konkreettisempien huolien alle, kun toinen maailmansota syttyi vuonna 1939. Talvisodan aikana Suomi karkotti monia Saksan kansalaisia. Myös jatkosodan aikana koulutoiminnan ylläpitäminen oli vaikeaa monien opettajien rintamapalveluksen ja muiden syiden takia. Huomattava edistysaskel oli kuitenkin se, että vuonna 1943 Suomen valtio vihdoin myönsi koululle oikeuden suomalaismallisten ylioppilaskokeiden järjestämiseen. Vuonna 1944, kun aiemmin Saksan rinnalla Neuvostoliittoa vastaan taistellut Suomi vaihtoi puolia ja ryhtyi taistelemaan Saksaa vastaan Lapin sodassa, Suomi keskeytti koulun toiminnan ja antoi rakennuksen Neuvostoliiton käyttöön. Rehtori Krämer pakeni eräiden muiden suomensaksalaisten tavoin Saksaan syyskuussa 1944, eikä enää koskaan palannut Suomeen.
Vuonna 1946 kouluyhdistys, joka nimettiin nyt uudelleen kuuluisan sveitsiläisen pedagogin Johann Heinrich Pestalozzin mukaan, sai rakennuksen takaisin, mutta oli pakotettu vuokraamaan sitä rakennukseen sillä välin asettuneille tahoille, joihin kuului muun muassa Neuvostoliiton suurlähetystön koulu. Vasta vuonna 1957 rakennus oli taas kokonaan Saksalaisen koulun käytössä. Lastentarhatoiminta oli käynnistynyt uudestaan vuonna 1946 ja koulutoiminta vuonna 1948.
Sodan jälkeisinä vuosikymmeninä tapahtuneisiin huomattaviin kehityskulkuihin kuuluu suomenkielisten lasten osuuden kasvu vuoden 1943 noin 10 prosentista vuoden 1973 noin 70 prosenttiin. Myös koulun opetusohjelman ja loppututkinnon rakenne muuttui useampaan otteeseen koulun yrittäessä tasapainoilla Suomen ja Saksan liittotasavallan asettamien, osittain ristiriitaisten ehtojen välillä. Nykyinen malli, joka täyttää sekä Suomen että Saksan toivomukset myös koulua itseään tyydyttävällä tavalla, otettiin käyttöön vuonna 1991.
Profiili

Koulun nykyisessä opetussuunnitelmassa yhdistyvät suomalaisen peruskoulun ja saksalaisen Gymnasiumin (lukion) sisällöt ja tavoitteet. Yhdeksännen luokan jälkeen oppilaille myönnetään perusopetuksen päättötodistus. Siitä oppilaat voivat jatkaa kahdennelletoista luokalle asti, jonka päätteeksi suoritetaan saksalaismallinen Reifeprüfung-tutkinto. Se rinnastuu suomalaiseen ylioppilastutkintoon.
Koulu jakautuu kolmeen linjaan:
A ja C-luokille eli saksalaiselle linjalle hyväksytään vain sellaisia oppilaita, joilla on jo koulun alkaessa riittävä saksan taito. Myös ei-saksankielisistä perheistä tulevat lapset voivat saavuttaa tällaisen kielitaidon esimerkiksi saksankielisessä päiväkodissa, joita toimii Helsingissä kaksi ja esimerkiksi Keravalla yksi.
B-luokille eli suomalais-saksalaiselle linjalle voivat hakea myös saksaa taitamattomat. Opetus on aluksi suomenkielistä, mutta kieli vaihtuu asteittain saksaan.
Entisiä oppilaita

Volker von Bonin, saksalais-suomalainen valokuvaaja
Oleg Fabergé, filatelisti ja sukukronikoitsija
Kyllikki Forssell, näyttelijä
Mikko Fritze, Suomen Saksan-instituutin johtaja
Annie Furuhjelm, toimittaja ja kirjailija
Ilkka Kylävaara, ohjaaja ja kirjailija
Regina Linnanheimo, näyttelijä
Susanna Miekk-oja, pankinjohtaja
Pekka Milonoff, teatteriohjaaja
René Nyberg, diplomaatti
Annikki Saarela, virkamies ja pankinjohtaja
Max Seeck, kirjailija
Mika Tommola, tv-toimittaja
Teuvo Tulio, elokuvaohjaaja
Elina Valtonen, kokoomuspoliitikko ja Orpon hallituksen ulkoministeri
Jutta Zilliacus, toimittaja, kirjailija ja poliitikko
Kirjallisuutta

Uta-Maria Liertz & Marja Manner (toim.): Begegnungen – kohtaamisia koulutiellä.  Kouluyhdistys Pestalozzi-Schulverein skolföreningen, 2006.  ISBN 9529206569
Aiheesta muualla

Koulun kotisivut
Koulun uusien tilojen vihkiäiset Kampissa syyskuussa 1933.
Oppilaita koulun pihalla vuonna 1970.
Pirjo von Hertzen

Pirjo Irene von Hertzen (s. 6. joulukuuta 1948 Joensuu) on suomalainen ekonomi, joka toimi 1970–1980-luvulla rakennusvientiyhtiö Finn-Stroin tiedotuspäällikkönä ja 1990–2000-luvulla mainostoimisto Incogniton perustajana, toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana. Nykyisin hän on liikkeenjohdon konsulttitoimisto Advisors von Hertzen Oy:n toimitusjohtaja ja toimii yrityksessä konsulttina yhdessä miehensä Markku von Hertzenin ja lankonsa Heikki S. von Hertzenin kanssa.
Von Hertzen valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1971 ja toimi vuodesta 1972 vuoteen 1986 erityisesti Neuvostoliittoon suuntautuneen rakennusvientiyhtiö Finn-Stroin tiedotuspäällikkönä. Vuosina 1986–1988 hän toimi paperinviejien myyntiyhdistys Finnpapin tiedotuspäällikkönä ja 1988–1990 mainostoimisto Finnad Batesin toimitusjohtajana.
Vuonna 1990 Pirjo von Hertzen perusti mainostoimisto Incognito Oy:n yhdessä Pekka Päivisen ja Keijo Vuorisen kanssa. Myöhemmin yhtiöön tulivat osakkaiksi myös Timo Muhonen ja Esa Ojala. Vuonna 2009 yritys myytiin Zeeland-konsernille.
Teoksia

Hertzen, Pirjo von: Brändi yritysmarkkinoinnissa. Talentum 2006. ISBN 952-14-1031-0.
Hertzen, Pirjo von – Melgin, Elina – Åberg, Leif: Vuosisata suhdetoimintaa – Yhteisöviestinnän historia Suomessa. Otava 2012. ISBN 978-951-1-26547-4.
Hertzen, Pirjo von – Hertzen Markku von: Mentäiskö oopperaan! Tammi 2012. ISBN 978-951-31-6530-7.
Hertzen, Pirjo von: Ragni Rissanen: Elämä lautasella. Siltala 2014. ISBN 978-952-234-221-8.
Herodes Antipas

Jeesus Herodeksen edessä. Albrecht Dürer, 1509.
Herodes Antipas (lyhennys nimestä Antipatros, 20 eaa. – 39 jaa.) oli Herodes Suuren poika, joka hallitsi kolmasosaa isänsä valtakunnasta. Herodes Suuren kuollessa vuonna 4 eaa. Antipas sai hallittavakseen Galilean ja Peraian. Hänen kaksi veljeään Arkhelaos ja Filippos jakoivat loput valtakunnasta.
Antipas kukisti heti aluksi kapinan, joka oli puhjennut Herodes Suuren kuoleman jälkeen. Hän jatkoi myös isänsä rakennusohjelmaa ja rakennutti muun muassa Tiberiaan kaupungin, joka oli nimetty keisari Tiberiuksen mukaan. Hän avioitui Fasaeliin kanssa, joka oli Arabia Petrean kuninkaan Aretas IV Filopatriin tytär. Antipas erosi kuitenkin hänestä ja meni uusiin naimisiin Herodiaan kanssa, joka oli hänen velipuolensa Filippoksen vaimo ja hänen velipuolensa Aristobuloksen tytär. Tästä Antipasta arvostelivat muun muassa Johannes Kastaja ja Josefus. Uuden testamentin mukaan Herodes teloitutti Johannes Kastajan. Vuonna 36 syttyi sota Aretasta vastaan, minkä vuoksi Antipas lopulta syrjäytettiin. Lopulta Caligula karkotti Antipaan Gallian Lugdunum Convenarumiin (nykyisin Saint-Bertrand-de-Comminges) ja antoi hänen hallitsemansa alueet Herodes Agrippalle.
Herodes Antipas kirjallisuudessa ja elokuvissa

Herodes Antipas esiintyy sivuhenkilönä joissakin Jeesuksen kärsimyshistoriaa käsittelevissä elokuvissa, kuten Mel Gibsonin The Passion of the Christ vuodelta 2004. Lisäksi hänen hahmonsa esiintyy vuonna 1973 Jesus Christ Superstar -musikaalin elokuvaversiossa ja vuonna 1965 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa The Greatest Story Ever Told. Hän on hahmona myös vuonna 1977 valmistuneessa italialais-brittiläisessä televisiosarjassa Jesus of Nazareth. Elokuvien Herodes Antipas on naismainen, hovinsa naisten ja erityisesti puolisonsa Herodiaan ohjailema ruhtinas.lähde?
Asko Sahlberg julkaisi vuonna 2013 historiallisen romaanin Herodes (WSOY ISBN 978-951-0-39546-2). Siinä karkotuspaikassaan elelevä vanha tetrarkki muistelee elämänsä kulkua. Häntä vaivaa suurena profeettana pitämänsä Johannes Kastajan kohtalo. Lisäksi hän pohtii hallitsijan asemaa melko pessimistisesti: onko hallitsija vapaa vai onko hänet asemansa vuoksi pakotettu tiettyihin rikoksiin? Kumpi on pelottavampaa: lähestyvä kuolema vai hänen elämänsä elämä? Onko hän sittenkin tehnyt suurimman rikoksen itseään kohtaan?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herodes Antipas Wikimedia Commonsissa
Herodes Antipas (tai Herodes) suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Herodes | Galilean tetrarkki Herodesten hallitsijasuku | Seuraaja: Herodes Agrippa |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kaisa Herne

Kaisa Herne (s. 25. tammikuuta 1967) toimii valtio-opin professorina Tampereen yliopistossa.
Herneen keskeisiä tutkimuskohteita ovat päätöksenteon ja poliittisen käyttäytymisen kokeellinen tutkimus, deliberatiivinen demokratia, oikeudenmukaisuus ja luottamus. Herne on Strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittaman PALO – Participation in Long-Term Decision Making tutkimushankkeen osaprojektin johtaja.
Herne valmistui valtiotieteen tohtoriksi Turun yliopistosta. Hänen englanninkielinen väitöskirjatyönsä (1997) oli otsikoitu Decoy alternatives in individual choice and politics. Hän on  Turun yliopiston politiikan tutkimuksen dosentti.
Tampereen yliopiston valtio-opin professoriksi (politiikan tutkimus) Herne nimitettiin vuonna 2013.
Teoksia

Herne, K. (2012). Mitä oikeudenmukaisuus on? (What is justice?) Helsinki: Gaudeamus.