stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Superruoka

Goji-marjoja markkinoidaan usein superruokana.
Superruoka (engl. superfood) on The United Fruit Company:n toisen maailmansodan aikana keksimä termi, jolla markkinoitava ruoka yritetään saada vaikuttamaan terveyttä edistävältä.
Tuotetta ei saa mainostaa EU:n alueella superfoodina, ellei tuotteeseen liitetyillä terveysväittämille ole saatu EU:n hyväksyntää. Tätä määräystä rikotaan kuitenkin jatkuvasti, minkä vuoksi suurin osa superfoodina markkinoidusta ruoasta ei ole oikeasti erityisen terveellistä.
Superfood-termiä käytettiin aluksi banaanien markkinoinnissa. Nykyisin superruokina markkinoidaan esimerkiksi moringaa, spirulinaa, chlorellaa, AFA-levää, kasviplanktonia, macaa, raakakaakaota, goji-marjoja, hampunsiemeniä, rouhittua pellavaa, kookostuotteita, aloe veraa, hunajaa, emomaitoa eli kuningatarhyytelöä, mehiläisten keräämää siitepölyä, açai-marjoja, camu camu -marjoja, inkamarjoja, chia-siemeniä, lukumaa, viherjauheita,  ruskoleviä, pähkinöitä ja nonia. Suomalaisina superruokina on markkinoitu muun muassa mustikkaa, puolukkaa, karpaloa, tyrniä, nokkosta, männyn siitepölyä ja pakurikääpää.
Terveysvaikutukset

Elintarvikekemian professori Marina Heinosen mukaan superfoodeiksi väitetyille tuotteille ei ole löytynyt tieteellisissä tutkimuksissa juurikaan terveyshyötyjä. Brittitutkijat korostavat, että on ihan yhtä terveellistä syödä vaikkapa omenia ja appelsiineja kuin kalliita superruokia.  Erikoistutkija Iris Erlundin mukaan myös perinteiset runsaskuituiset ruoat kuten kaurapuuro ja hernekeitto käyvät ”superruoasta”. Goji-marjoissa ei ole professori Marina Heinosen mukaan mitään, mitä ei saisi esimerkiksi porkkanasta tai mustikoista.
Ravintotieteilijä Catherine Collinsin mukaan käsite ”superruoka” on parhaimmillaan merkityksetön ja pahimmillaan haitallinen.
Riskit

Superruokana markkinoidut chiansiemenet sisältävät niin paljon terveydelle haitallisia raskasmetalleja, että aikuisen enimmäispäiväannokseksi on määritetty vain 15 grammaa, minkä lisäksi niitä ei kannata syödä kuin korkeintaan pari kertaa viikossa.
Jopa puolet tullin laboratorion tutkimista superfood-eristä on ollut EU-määräysten vastaisia. Tyypillisiä ongelmia ovat olleet puutteelliset merkinnät, mutta muutamien tuotteiden kohdalla myös esimerkiksi liialliset torjunta-ainejäämät ja mikrobit.
Professori Marina Heinonen pitää kyseenalaisena, onko ulkomailla tuotettuja superruokia turvallista tarjota lapsille.
Superfruit

Superfruit on superruoka-sanan alakäsite, jolla viitataan hedelmiin ja marjoihin.
Paolo Zanotto

Paolo Zanotto (s. 13. marraskuuta 1953 Verona) on italialainen asianajaja ja keskustapoliitikko. Hän toimi Veronan kaupunginjohtajana 26. toukokuuta 2002 – 27. toukokuuta 2007. Zanotto on myös Italian katolisten lakimiesten liiton varapuheenjohtaja.
U3 (Hampurin metro)

| U3 |
| --- | --- |



Perustiedot
Järjestelmä:  Hampurin metro
Reitti:  Wandsbek-Gartenstadt–barmbek
Rakennettu:  1906-1913
Avattu:  1. maaliskuuta 1913
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Hamburger Hochbahn
Tekniset tiedot
Pituus:  20,68 km
Asemia:  25
Raideleveys:  1435 mm
Sähköistys:  750 V DC virtakisko
U3 on Hampurin metron linja. Sillä on 25 asemaa ja 20,68 kilometriä pituutta. Ensimmäinen osa avattiin 1. maaliskuuta 1912. Linja alkaa Wandsbek-Gartenstadtista ja johtaa Barmbekin kautta kaupungin keskustan läpi kulkevaan renkaaseen ja takaisin Barmbekiin.
Historia

Kehälinja rakennettiin vuosina 1906-1912 ja sen pituus oli 17,48 km ja siinä oli 23 asemaa. Linjan ensimmäinen osa avattiin helmikuussa 1912 ja kulki Rathausin ja Barmbekin välillä. 2. tammikuuta 1967 avattiin Billstedtiin johtavan linjan ensimmäinen osuus, joka johti Horner Rennbahniin ja U3 ei kulkenut enää kehässä ennen vuotta 2009.
Vuonna 2009 U2- ja U3-linjojen itäiset rataosuudet vaihdettiin keskenään. Ennen muutosta U2 oli kulkenut Wandsbek-Gartenstadtiin. Muutoksen jälkeen linja liikennöi Mümmelmannsbergiin, ja U3: sta tuli jälleen kehälinja, jolla oli haara Wandsbek-Gartenstadtiin.
Tulevaisuus

Barmbekin ja Habichtstraßen asemien väliin suunnitellaan uutta Fuhlsbüttler Straßen metroasemaa jonka rakentaminen alkaisi vuonna 2027. Sen olisi tarkoitus valmistua vuonna 2029.
Aiheesta muualla

UrbanRail.net (Arkistoitu – Internet Archive)
IPU (täsmennyssivu)

IPU voi tarkoittaa seuraavia:
Parlamenttienvälinen liitto (IPU), kansainvälinen järjestö
Ihmisyydenpuolue (IPU), Suomessa toiminut puolue
Itsenäisyyspuolue (IPU), Suomessa Kansalaisliitto-nimellä nykyään toimiva puolue
IPU (vuosina 1997-2010 Vapaa Suomi), vuonna 1997 perustettu suomalainen lehti, Itsenäisyyspuolueen äänenkannattaja
Invisible Pink Unicorn, Näkymätön vaaleanpunainen yksisarvinen (engl. Invisible Pink Unicorn, IPU) on jumalauskoisia uskontoja vastaan suunnattu satiiri internetissä. Se sai alkunsa Usenetistä 1990-luvun alkupuolella.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”IPU”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zanskar

Zanskar on alue Kargilin seudulla Ladakhissa Pohjois-Intiassa. Se sijaitsee Penzi La -vuoristosolassa yli 4400 metrin korkeudessa. Alue on eristetty suurimman osan vuodesta. Se on yksi harvoista paikoista, missä tiibetiläinen kulttuuri on edelleen olemassa.
Drive My Car (elokuva)

| Drive My Car> ドライブ・マイ・カー (Doraibu mai kā) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ryusuke Hamaguchi
Käsikirjoittaja:   Ryusuke Hamaguchi  Takamasa Oe 
Perustuu:  Haruki Murakamin novelliin Drive My Car
Tuottaja:   Tsuyoshi Gorô  Misaki Kawamura  Osamu Kubota  Sachio Matsushita  Yoshito Nakabe  Keiji Okumura  Jin Suzuki  Akihisa Yamamoto 
Säveltäjä:  Eiko Ishibashi
Kuvaaja:  Hidetoshi Shinomiya
Leikkaaja:  Azusa Yamazaki
Pääosat:  Hidetoshi Nishijima
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   C&I Entertainment  Culture Entertainment  Bitters End 
Levittäjä:  Bitters End (käännä suomeksi) Mozinet HBO Max
Ensi-ilta:   2021-7-1111. heinäkuuta 2021 (Cannes)  2021-8-2121. elokuuta 2021 (Japani)  2022-3-1818. maaliskuuta 2022 (Suomi)  
Kesto:  179 minuuttia
Alkuperäiskieli:  japani
Tuotto:  3,1 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Drive My Car (jap. ドライブ・マイ・カー, Doraibu mai kā) on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut japanilainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Ryusuke Hamaguchi. Elokuva perustuu Haruki Murakamin novelliin Drive My Car, jonka ovat sovittaneet käsikirjoitukseksi Hamaguchi ja Takamasa Oe.
Drive My Car sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 2021, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta. Elokuva palkittiin kolmella elokuvajuhlien palkinnolla, muun muassa parhaasta käsikirjoituksesta. Se oli ehdolla neljään Oscar-palkintoon vuoden 2022 gaalassa: paras elokuva, paras ohjaus, paras kansainvälinen elokuva ja paras sovitettu käsikirjoitus. Siitä tuli ensimmäinen japanilainen elokuva, joka oli ollut ehdolla parhaan elokuvan Oscar-palkinnon voittajaksi. Se voitti Oscarin parhaana kansainvälisenä elokuvana.
Elokuva palkittiin myös parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globella vuoden 2022 gaalassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hidetoshi Nishijima  | … |  Yūsuke Kafuku   |
|  Tōko Miura  | … |  Misaki Watari   |
|  Masaki Okada  | … |  Kōji Takatsuki   |
|  Reika Kirishima  | … |  Oto Kafuku   |
|  Park Yoo-rim  | … |  Lee Yoo-na   |
|  Satoko Abe  | … |  Yuhara   |
|  Jin Dae-yeon  | … |  Gong Yoon-soo   |
|  Sonia Yuan  | … |  Janice Chang   |
Aiheesta muualla

Drive My Car Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Käynnistysakku

Käynnistysakku
Käynnistysakku on akkutyyppi, jonka tarkoituksena on tuottaa lyhyen aikaa suurehko käynnistysvirta polttomoottorin käynnistysmoottorille. Akkujenvalmistajat ilmoittavat EN-kylmäkäynnistysvirran akun teknisissä tiedoissa. Autojen käynnistysakkujen varauskapasiteetti on yleensä 40 Ah - 100 Ah. Kuorma-autojen, maansiirtokoneiden, traktoreiden ja muiden työkoneiden akkujen varaus voi olla samasta yli kaksinkertaiseen.
Akkuja on kahdentyyppisiä; huollettavia ja huoltovapaita. Huollettavaan akkuun pitää lisätä akkuvettä tarvittaessa kannen korkkien kautta, kun taas huoltovapaassa akussa haihtuvuus on saatu niin pieneksi, ettei nestettä tarvitse lisätä. Molemmat akkutyypit tarvitsevat silti sen verran huoltoa, ettei niihin pääsisi kertymään likaa tai valkoista hapettumaa napojen alueelle.
Akun kiinnitys on hyvä tarkastaa säännöllisesti heilauttamalla akkua – akun pitää pysyä tukevasti telineessään, ja myös akunkenkien pitää pysyä tukevasti navoissa. Irrallinen akku moottoritilassa on turvallisuusriski, koska akku voi kaatua ja valuttaa akkuhapot ulos. Pahimmassa tapauksessa akun kaatuessa navat voivat mennä oikosulkuun, jolloin akku voi räjähtää tai sytyttää auton palamaan. Akkua irrotettaessa on irrotettava aina ensin musta (-) kaapeli ja vasta sen jälkeen punainen (+) kaapeli. Kiinnitä akun kaapelit päinvastaisessa järjestyksessä (muistisääntö: Vähennä irrottaessa (-), lisää asennettaessa (+)). Varo yhdistämästä napoja (oikosulkuvaara) esim. kiintoavaimella toisiinsa.
Ajon aikana auton akkua ladataan latausgeneraattorilla, jota usein kutsutaan myös laturiksi. Tyhjentynyttä tai vajaata akkua voidaan ladata myös akkulaturilla sähköverkosta.
Nykyaikaisten autojen akku > Bensiini- ja dieselmoottori

Tyypillisesti alle kolme prosenttia akun kapasiteetista käytetään käynnistykseen. Tästä syystä auton akut on suunniteltu antamaan maksimivirtaa lyhyen aikaa. Tästä syystä niitä kutsutaan joskus "SLI-akkuiksi" käynnistys-, valaistus- ja sytytystarkoituksiin. SLI-akkuja ei ole suunniteltu syväpurkaukseen, ja täysi purkaus voi lyhentää akun käyttöikää.
Nykyaikaisten autojen akku > Sähkö- ja hybridiajoneuvot

Toisin kuin tavanomaisissa polttomoottoriajoneuvoissa, sähköajoneuvoissa apuakkua ei ladata vaihtovirtageneraattorilla, vaan niissä käytetään DC-DC-muunninta, jolla korkea jännite alennetaan tarvittavaan latausjännitteeseen (yleensä noin 14 V).
Käyttö

Liiallinen lämpö on merkittävä syy akun vikaantumiseen, esimerkiksi kun elektrolyytti haihtuu korkeissa lämpötiloissa, jolloin elektrolyytille alttiina olevien levyjen tehollinen pinta-ala pienenee ja johtaa sulfaatioon. Verkon korroosionopeus kasvaa lämpötilan noustessa. Myös alhaiset lämpötilat voivat aiheuttaa akun vikaantumisen.
Auton akun lataaminen voi olla tarpeen, kun akku on tyhjä. Jos akku on tyhjentynyt niin paljon, ettei moottori käynnisty, se voidaan käynnistää ulkoisen virtalähteen avulla. Käynnistyksen jälkeen moottori voi ladata akun uudelleen, jos generaattori ja latausjärjestelmä eivät ole vaurioituneet.
Akkumerkkejä

Mbat (Arkistoitu – Internet Archive)
Glenenergy
Euroglobe (Arkistoitu – Internet Archive)
Exide
Fiamm
Salama
Varta
Optima
Energizer
Toivo Tuomainen
Filmografia

Roinilan talossa 1965 – näyttelijä (Olli, talonisäntä)
Maa on syntinen laulu 1973 – näyttelijä (Niku-Reeti, kauppias) (nimellä Topi Tuomainen)
Siunattu hulluus 1975 – näyttelijä (Vilippus Rummukainen)
Aika hyvä ihmiseksi 1977 – näyttelijä (talonomistaja Takkunen) (nimellä Topi Tuomainen)
Milka 1980 – näyttelijä (kyläläinen) (nimellä Topi Tuomainen)
Tulipää 1980 – näyttelijä (renki Oskar Matias Skoff, Algotin isäpuoli)
Kiljusen herrasväki 1981 – näyttelijä (poliisimestari Koikkalainen)
Syöksykierre 1981 – näyttelijä (suomalaismies Tukholmassa) (nimellä Topi Tuomainen)
Aidankaatajat 1982 – näyttelijä (Onni Akseli Kurki)
Viimeinen keikka 1984 – näyttelijä (Himanen) (nimellä Topi Tuomainen)
Kuutamosonaatti 1988 – näyttelijä (kauppias)
Kiljusen herrasväen uudet seikkailut 1990 – näyttelijä (poliisijohtaja Koikkalainen) (nimellä Topi Tuomainen)
Kuutamosonaatti 2: Kadunlakaisijat 1991 – näyttelijä (arkkuverstaan apumies) (nimellä Topi Tuomainen)
Aiheesta muualla

Toivo Tuomainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Arctia (hotelli- ja ravintolayhtiö)

| Arctia Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1935
Lakkautettu:  1997
Toimitusjohtaja:  Per-Olof Kreander (1985–1997)
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  hotelli- ja ravintolatoiminta
Liikevaihto:  959 milj. mk (1997)
Henkilöstö:  1 677 (1997)
Emoyhtiö:  Oy Alko Ab
Omistaja:  Suomen valtio
Huomioitavaa:  1935–41 Alkon Kansanravintolat Oy 1941–54 Alkon Ravintolat Oy 1954–81 Yhtyneet Ravintolat Oy 1981-97 Arctia Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arctia Oy oli suomalainen valtionyhtiö Alkon tytäryhtiö, joka omisti hotelleja ja ravintoloita vuoteen 1997 saakka, jolloin sen liiketoiminta myytiin ruotsalaiselle Scandic-hotelliketjulle.
Historiaa

Arctia sai alkunsa vuonna 1935 nimellä Alkon Kansanravintolat Oy. Kieltolain jälkeen 1932 Oy Alkoholiliike Ab sai yksinoikeuden alkoholijuomien vähittäismyynnissä. Ruotsista saadun mallin mukaan haluttiin Alkon ottavan toimintansa piiriin myös niin sanotut ”kansanravintolat”. Alko ehdotti yhteistyötä ravintolatoimintaa harjoittavan osuusliike Elannon kanssa, joka kuitenkin kieltäytyi, koska halusi ravintoloidensa pysyvän alkoholittomina kieltolain jälkeenkin. Yhteistyökumppanien puutteessa Alkoholiliike perusti syyskuussa 1933 Ravintola Alkon Helsingin Siltasaareen, aivan Elannon raittiusravintolan viereen. Arkkitehtien Pauli Blomstedt ja Märta Blomstedt suunnittelema ravintola jakaantui katutason kansanravintolaan ja 53 porrasaskelmaa ylempänä sijainneeseen pöytiintarjoilusaliin. Yhteensä asiakaspaikkoja oli noin 400. Pian kuitenkin huomattiin, että Alkoholiliikkeen ravintolatoiminta kannattaisi siirtää tytäryhtiön hoidettavaksi, jolloin syntyi Alkon Kansanravintolat Oy.
Ravintola Alkon jälkeen toinen toimipiste oli Iso Roobertinkatu 28:aan perustettu Alkola, joka avattiin vappuna 1937. Myöhemmin alkoholiviittauksista yhtiön ravintoloiden nimissä haluttiin luopua, ja Alkolasta tuli ensin Vanha Robert ja vuonna 1978 pelkkä Robert.
Historiaa > Matkailuhotellibisnekseen

Helsingistä Alkon Kansanravintolat alkoi edetä muualle Suomeen ja hotellitoimintaan. Vuonna 1936 valmistui Rovaniemelle Hotelli Pohjanhovi, ja seuraavaksi yhtiö meni mukaan Hämeenlinnan Hotelli Aulankoon. Sotien jälkeen Alkoholiliike ja Kansanravintolat kuitenkin myivät osuutensa molemmissa hotelleissa yhteistyökumppanille, Suomen Matkailijayhdistykselle. Niiden sijaan Alkon ravintolayhtiö otti 1945 haltuunsa Imatran Valtionhotellin, joka kunnostettiin perusteellisesti Alkon 50-vuotisjuhlavuonna 1982.
Vuonna 1941 Alkon Kansanravintolat hankki omistukseensa helsinkiläisravintola Tenhon Helsinginkatu 15:ssä ja vuonna 1943 Töölöntorin laidalta ravintola Bon Goût’n, jonka nimi kansanomaistettiin Keltaiseksi Lyhdyksi. Tästä kuitenkin luovuttiin sen pienuuden takia jo 1949. Tampereelta hankittiin välirauhan aikaan ravintola Hämeensilta, ja samoihin aikoihin yhtiön nimeksi tuli Alkon Ravintolat Oy.
Sotien jälkeen ravintola Hämeensilta saatiin lopulta avatuksi, ja lisäksi otettiin yhtiön hoitoon Tampereen vanha Teatteriravintola, josta tuli nimikilpailun jälkeen Tillikka. Nimikilpailun voitti ehdotus Koskenkorva, mutta tuolle nimelle emoyhtiöllä oli suunnitteilla muuta käyttöä. Helsingissä Alkon Ravintolat Oy otti hoitoonsa Mannerheimintielle valmistuneen Messuhallin Messuravintolan, joka rakennuksen muututtua Töölön kisahalliksi tunnettiin nimellä City Marathon. Kun Messukeskus muutti Pasilaan 1975, Arctia sai hoidettavakseen myös uusien tilojen ravintolatoiminnan.
Sotien jälkeen Alkon Ravintolat Oy:lle tarjottiin ostettavaksi ja hoidettavaksi niin monia ravintoloita ja hotelleja, että tarjouksia piti harkita huolella. Uusiksi toimipaikoiksi valikoituivat Haminan Seurahuone 1948, Kemiin rakennettu Hotelli Merihovi 1949, Kulosaaren Casino 1951 ja sittemmin Arctian lippulaivahotelliksi muodostunut Helsingin Kalastajatorppa olympiavuonna 1952.
Historiaa > Yhtyneet Ravintolat Oy

Vuonna 1951 toimitusjohtajaksi tuli monien upseerien tavoin sotien jälkeen liike-elämään siirtynyt Aki Marte, joka nosti yhtiön seuraavien kymmenen vuoden kuluessa maan suurimmaksi hotelli- ja ravintolayhtiöksi.
Vuonna 1954 yritys ryhtyi käyttämään uutta ”alkoholitonta” nimeä Oy Yhtyneet Ravintolat Ab. Loppuvuodesta 1956 valmistui suuri Sillankorva-ravintolakokonaisuus Helsingin Siltasaareen. Rovaniemelle valmistui vuonna 1960 Hotelli Polar, jonka kumppaniksi rakennettiin 30 kilometrin päähän kelohonkamaja Karhunpesä vuonna 1967. Polarin moniin arvovieraisiin lukeutuu Persian šaahi vuonna 1970. Helsingin Mannerheimintien alkupäähän valmistui 1962 Hotelli Marski. Se tuli tunnetuksi Suomen ensimmäisestä klubimaisesta yökerhosta M-klubista sekä toimittajille tarkoitetusta Pressiklubista. Yhtyneiden Ravintoloiden toimitusjohtaja Marte luovutti Helsingin Kansainvälisen Lehdistöklubin käyttöön ”lehdistökabinetin” uuden hotellinsa tiloista, mistä hyvästä Helsingin Sanomalehtimiesyhdistys nimitti Marten kunnialehtimieheksi. Vuonna 1974 Yhtyneet Ravintolat osti Helsingin Eteläesplanadilta gourmet-ravintola Savoyn.
Historiaa > Kantaravintolat Oy

1960-luvulla Alkossa alettiin kiinnittää huomiota maaseutupaikkakuntien anniskeluravintoloiden puutteeseen. Yhtyneiden Ravintoloiden rinnalle perustettiin ”olutravintolakokeilun 1963–1965” toteuttamiseksi Kantaravintolat Oy, joka alkoi perustaa Kantakrouvin nimellä tunnettuja ravintoloita ja Kantakievari-nimisiä hotelleja suomalaisiin maalaispitäjiin. Vuoteen 1974 mennessä, kun Kantaravintoloiden ensimmäinen toimitusjohtaja kauppaneuvos Aarne Alestalo (1914–1992) jäi eläkkeelle, niitä oli 34 ympäri maata ja yksi Tukholmassakin. Ne työllistivät noin 850 henkeä. Kantakievari-ketju ulottui Lappiin asti. Sodankylän keskustassa avattiin Kantakievari-hotelli vuonna 1968 ja Kittilän kirkonkylässä samoihin aikoihin. Kelohongasta rakennettu Kantakievari Luosto aloitti toimintansa Luoston matkailukeskuksessa vuonna 1970. Vuonna 1977 Kantaravintolat Oy perusti Helsingin Ruoholahdenkatu neljään jazzravintola Groovyn. Alkuinnostuksen jälkeen sen suosio alkoi kuitenkin hiipua niin, että paikka suljettiin 1986. Olutravintoloiden menestys maaseudulla poiki Tampereelle Pispalan Pulterin ja Helsingin Malmille Tillikan, jonka seinänaapureina olivat Alko ja poliisilaitoksen putka.
Historiaa > Motorest ja Liikenneravintolat

Automatkailun kasvu sai Alkon vuonna 1965 perustamaan Motorest Oy:n rakentaakseen valtateiden varsille motelleja. Osakkaiksi siihen tulivat myös Kesko, Kesoil-huoltamoketju, Neste, Finnlines ja Autoliitto. Ensimmäinen liikepaikka oli Viitasaari, jonka jälkeen seurasivat Naantalin Kultainen Aurinko, Rovaniemen Polar Ounasvaara, Polar Lappenranta, Polar Espoo sekä Kuhmoinen, Pietarsaaren maalaiskunta ja Lapväärtti. Motorest Oy rakennutti toimipaikkansa valtateiden varsille, ja niiden yhteydessä oli usein huoltoasema. Poikkeus oli Ounasvaaran laelle vuonna 1968 valmistunut Motorest-motelli näköalaravintoloineen. Motorest-ketjun siirtyessä 1970-luvun alussa Yhtyneille Ravintoloille se nimettiin Polar Ounasvaaraksi. Samoihin aikoihin Yhtyneet Ravintolat hankki Porista Hotelli Juhana Herttuan ja Teljänhovin, ja rakennutti Turkuun Aurajoen rannalle suuren Marina Palace -hotellin. Vuonna 1977, Matkaravinto Oy:n luovuttua junaravintoloistaan, Yhtyneet Ravintolat ja VR perustivat Liikenneravintolat Oy:n, joka junien ravintolavaunujen ohella hoiti asemaravintoloita parhaimmillaan 18 paikkakunnalla.
Historiaa > 1970–1980-luvut

1970-luvun alussa Yhtyneet Ravintolat rakennutti Tampereelle professori Jaakko Laapotin piirtämän Hotelli Rosendahlin ja alkoi pyörittää 1972 valmistuneen Näsinneulan pyörivää näköalaravintolaa, kahvilaa ja baaria. Seksikkäästi puetuista baaritytöistä huolimatta Näsinneulan uutuudenviehätys karisi pian, ja yhtiö vetäytyi sen ravintoloiden hoitamisesta.
Yhtiön loppuvaiheen nimi Arctia Oy otettiin käyttöön 1980-luvun alussa. Vuonna 1980 Arctia osti Tampereen rautatieasemaa vastapäätä sijainneen perinteikkään funkishotelli Emmauksen ja teki siitä Hotelli Tampereen. Vaasasta ostettiin Hotelli Wasa. Samoihin aikoihin 1980-luvun alussa Arctia laajeni Tampereen seudulla myös olutravintoloiden alalla hankkimalla Ohranjyvän, kahvila Tavastian ja perusti Ylöjärvelle Klubin. Jo 1970-luvulla oli hankittu vaikeuksiin joutuneelta kuopiolaiselta Saastamoinen-yhtymältä Tampereen Stoppari, Vantaan Karhuntassu ja Don Antonio sekä Helsingin Fleminginkadun Cella. Vuonna 1984 avattiin Vantaan Tikkurilaan korkeatasoinen Pingviini ja otettiin hoidettavaksi Tampereen työväentalon ravintolat. Helsingin Arkadiankadun Hankkijan taloon perustettiin ravintola Kamppi ja koruton oluttupa Kampinkorva. Kruununhakaan avattiin holviravintola Välskärin Kellari.
Vuonna 1979 Arctia perusti henkilöstöravintoloihin erikoistuneen yhteisyrityksen Polarkesti Oy yhdessä Rautakirjan tytäryhtiön Kesti-Herkku Oy:n ja Matkailuliiton kanssa. Se sai liikevaihtoverollista ravintolatoimintaa varten tytäryhtiön Polarrest Oy 1980-luvun puolivälissä.
1980-luvun alussa Arctia solmi lisenssisopimuksen ruotsalaisen Clock-hampurilaisketjun tuomisesta Suomeen. Sopimuskumppanina oli ruotsalainen SARA, joka Arctian tavoin oli valtio-omisteinen ravintolayhtiö. Ensimmäiset Clockit perustettiin 1980-luvun alkupuolella Helsingin Erottajalle ja Itäkeskukseen. Sittemmin niitä avattiin vielä Helsingin Messukeskuksessa Pasilassa, Espoon Tapiolan Sampokujalla sekä Keravalla sisähuvipuisto Fanfaarissa.
Myynti Scandicille

Jo 1980-luvulla, mutta etenkin Suomen 1990-luvun alun lamavuosina hotelli- ja ravintola-alan yritykset kritisoivat voimakkaasti valtion vahvaa roolia alan markkinoilla. Alko toimi Arctian ja Kantaravintoloiden kautta joka osa-alueella loistohotelleista pikaruokaloihin. Valtiolla oli myös valtion ravitsemiskeskus, sittemmin Kulinaari Ravintolat. VR:n ja Arctian yhteisyritys Avecra, aiemmin Liikenneravintolat, hoiti juna- ja joitakin asemaravintoloita, aluksi myös yhtä hotellia. Tämä alkoi olla ETA-sopimuksen vastaista, kilpailua vääristävää toimintaa. Suomen EU-jäsenyysneuvottelujen johdosta Arctia ja Kantaravintolat päätettiin yhdistää ja vuonna 1997 koko toiminta myytiin Scandicille. Myös Kulinaari yksityistettiin myymällä se Fazer Cateringille.
Viimeisenä toimintavuotenaan 1997 Arctialla oli Suomessa 21 hotellia ja 22 ravintolaa. Arctian liikevaihto oli 959 miljoonaa markkaa, josta 94 % tuli kotimaasta. Arctian palveluksessa oli keskimäärin 1 677 henkilöä. Arctian 21 hotelleista 11 sijaitsi Helsingin, Turun ja Tampereen talousalueilla. Helsingissä yhtiö pyöritti Mannerheimintien Hotelli Marskia, Katajanokan Grand Marinaa ja Munkkiniemen Kalastajatorppaa, jonka kiinteistökin oli Arctian omistuksessa. Lisäksi Arctia oli vielä vuonna 1996 hankkinut Finnairilta Helsingin kahden Inter Continental -hotellin liiketoiminnan. Niiden kiinteistöjen omistamiseen oli perustettu uusi kiinteistöyhtiö, jonka omistivat Arctian emoyhtiö Alko, Mannerheimin Inter-Continentalin omistanut Finnair ja Hakaniemen Strand-hotellikiinteistön omistanut Metra. 22 ravintolasta 17 sijaitsi Helsingissä. Arctialla oli hotellit myös Tukholmassa ja Brysselissä.
Vuonna 1997 ruotsalainen Scandic-ketju osti Arctian 22 hotellia, mutta ilmoitti pian luopuvansa niiden mukana tulleista ravintoloista, joita ei katsonut ydinliiketoimintaansa kuuluviksi. Valtaosan ravintoloista osti Royal Ravintolat Oy yhdessä pääomasijoitusyhtiö Capmanin kanssa.
Arctian viimeisenä toimintavuonna sen toimintaan kuuluivat seuraavat hotellit ja ravintolat:
Arctia-hotellit 1997

Arctia Hotelli Espoo
Arctia Hotel Grand Marina
Arctia Hotel Kalastajatorppa
Arctia Hotel Marski, Helsinki
Arctia Imatran Valtionhotelli
Arctia Hotelli Jyväskylä
Arctia Hotel Kajanus, Kajaani
Arctia Hotelli Kuopio
Arctia Hotelli Patria, Lappeenranta
Arctia Hotelli Luosto
Karhunpesä, Rovaniemi
Arctia Hotel Tampere
Arctia Hotel Rosendahl, Tampere
Arctia Hotel Ateljee, Turku
Arctia Hotel Julia, Turku
Arctia Hotel Marina Palace, Turku
Arctia Kylpylähotelli Mesikämmen, Ähtäri
Arctia Kylpylähotelli Kiannon Kuohut, Ämmänsaari