stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yrjö Tuhkunen
Ura erotuomarina

Lopetettuaan aktiivisen pelaajauransa kauden 1929 jälkeen Yrjö Tuhkusesta tuli aktiivi erotuomaritoiminnan jäsen; ensin tuomarina ja sitten erotuomarien kouluttajana. Tuomariurallaan hän tuomitsi yhdeksän jalkapallomaaottelua ja kaksi jääpallomaaottelua. Hän toimi lisäksi Palloliiton erotuomarivaliokunnan jäsenenä 1923-1933 ja 1945-1950 sekä erotuomarikouluttajana ympäri Suomea pidetyissä tilaisuuksissa.
Ura toimittajana

Tuhkunen toimi aina vuoteen 1940 asti Helsingin Sanomien urheilutoimituksen avustajana nimimerkillä "Poiku". Silloin hänestä tuli lehteen vakinainen urheilutoimittaja. Sotien jälkeen hän toimi myös Ilta-Sanomissa urheilutoimittajana ja teki erillisiä artikkeleita myös Suomen Urheilulehteen. Tuhkunen oli muös aktiivinen Urheilutoimittajain Liiton jäsen aivan sen alkuhetkistä lähtien. Toimittajauran lisäksi Tuhkunen toimi alkuperäisen koulutuksensa mukaisesti liikunnanopettajana Meilahden yhteiskoulussa.
Palkitsemiset

Ansioistaan urheilun alalla Tuhkanen palkittiin Suomen Urheilun hopeisella ansiomitalilla ja hopeisella ansioristillä, Suomen Palloliiton kultaisella ansiomerkillä, Palloliton Helsingin piirin kultaisella ansiomerkillä ja HJK:n ansiomerkillä.
Saavutukset urheilijana

Jääpallo:
Viisi SM-kultaa 1920, 1921, 1923, 1924 ja 1928
Kaksi SM-hopeaa 1923 ja 1925
2A-maaottelua ja niissä 5 maalia
Vesipallo:
Suomen mestaruus 1922 Helsingin Uimarien riveissä
Kate Brown

| Kate Brown |
| --- | --- |

Oregonin 38. kuvernööri
 18. helmikuuta 2015 – 9 tammikuuta 2023  
Edeltäjä:  John Kitzhaber
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Torrejón de Ardoz, Espanja
Puoliso:  Dan Little
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  Coloradon yliopisto Lewis & Clark College
Aiheesta muualla
Kotisivu
Katherine Brown (s. 21. kesäkuuta 1960 Torrejón de Ardoz, Espanja) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 2015–2023 Oregonin 38. kuvernöörinä. Vuosina 2009–2015 hän oli osavaltion valtiosihteeri.
Brown astui kuvernöörin virkaan edeltäjänsä John Kitzhaberin eroamisen jälkeen. Hän oli Yhdysvaltain historian ensimmäinen biseksuaalinen kuvernööri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kate Brown Wikimedia Commonsissa
Governor of Oregon Virallinen sivusto
Kate Brown for Governor (Arkistoitu – Internet Archive) Virallinen kampanjasivusto
| n k Yhdysvaltain osavaltioiden ja territorioiden kuvernöörit |
| --- | --- |
 AL: Kay Ivey (R)  AK: Mike Dunleavy (R)  AZ: Katie Hobbs (D)  AR: Sarah Huckabee Sanders (R)  CA: Gavin Newsom (D)  CO: Jared Polis (D)  CT: Ned Lamont (D)  DE: John Carney (D)  FL: Ron DeSantis (R)  GA: Brian Kemp (R)  HI: Josh Green (D)  ID: Brad Little (R)  IL: J. B. Pritzker (D)  IN: Eric Holcomb (R)  IA: Kim Reynolds (R)  KS: Laura Kelly (D)  KY: Andy Beshear (D)  LA: John Bel Edwards (D)  ME: Janet Mills (D)  MD: Wes Moore (D)  MA: Maura Healey (D)  MI: Gretchen Whitmer (D)  MN: Tim Walz (D)  MS: Tate Reeves (R)  MO: Mike Parson (R)  MT: Greg Gianforte (R)  NE: Jim Pillen (R)  NV: Joe Lombardo (R)  NH: Chris Sununu (R)  NJ: Phil Murphy (D)  NM: Michelle Lujan Grisham (D)  NY: Kathy Hochul (D)  NC: Roy Cooper (D)  ND: Doug Burgum (R)  OH: Mike DeWine (R)  OK: Kevin Stitt (R)  OR: Tina Kotek (D)  PA: Josh Shapiro (D)  RI: Dan McKee (D)  SC: Henry McMaster (R)  SD: Kristi Noem (R)  TN: Bill Lee (R)  TX: Greg Abbott (R)  UT: Spencer Cox (R)  VT: Phil Scott (R)  VA: Glenn Youngkin (R)  WA: Jay Inslee (D)  WV: Jim Justice (R)  WI: Tony Evers (D)  WY: Mark Gordon (R)  DC: Muriel Bowser (pormestari) (D)     Territoriot:  AS: Lemanu Peleti Mauga (D)  GU: Lou Leon Guerrero (D)  MP: Arnold Palacios (sit.)  PR: Pedro Pierluisi (D)  VI: Albert Bryan (D) 
Puoluejakauma:  Republikaanit: 26 (26 osavaltiota) Demokraatit: 28 (24 osavaltiota, 3 territoriota, 1 liittopiiri) Sitoutumattomat: 1 (1 territorio)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
Riina Korkiamäki

Riina Korkiamäki (s. 6. lokakuuta 1997) on suomalainen pesäpalloilija. Korkiamäki edustaa Superpesiksessä pelaavia Porin Pesäkarhuja. Korkiamäki on saavuttanut Pesäkarhuíssa pelatessaan yhden SM-kullan kaudella 2021. Hänen kasvattajaseuransa on Loimaan Palloilijat. Korkiamäki on edustanut urallaan Superpesiksessä myös Vihdin Palloa ja Mynämäen Vesaa. Korkiamäki on pelannut urallaan 75 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt 19 tavallista juoksua, tuonut 46 juoksua ja kerännyt 248 kärkilyöntiä. Korkiamäki on pelannut urallaan seitsemän Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 11 kärkilyöntiä. Korkiamäki on pelannut urallaan kolme Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän on tuonut kaksi juoksua ja kerännyt seitsemän kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.
Tšekin historia

Tšekin historia koostuu kolmen historiallisen alueen historiasta: Böömistä, Määristä ja Sleesian kaakkoisosasta. Ne olivat välillä omia kuningaskuntiaan, sitten vuosisatoja Habsburgien vallan alla. 1900-luvulla oli kommunismin kausi. Vuodesta 2004 Tšekki on kuulunut Euroopan unioniin.
Varhainen historia

Nykyisestä Tšekistä on löytynyt monia jäänteitä kivikautisesta asutuksesta. Brnon eteläpuolelta on löydetty Dolní Věstonicen Venus, joka on yksi vanhimpia tunnettuja keraamisia veistoksia ja ylipäänsä ensimmäisiä poltetusta savesta tehtyjä esineitä. Se edustaa kivikautista Gravetten kulttuuria.
Böömin alueella asui 500-luvulla eaa. boii-niminen kelttiheimo, jonka mukaan Böömi (Bohemia) on saanut nimensä. Kelttejä seurasivat germaanit, ja heitä slaavit jotka saapuivat alueelle noin 400-luvulla jaa.
Slaavien rauhaisa elo keskeytyi, kun avaarit hyökkäsivät alueelle 500-luvulla. Määrin alueen tšekkiläiset heimot auttoivat Kaarle Suurta karkottamaan avaarit ja pääsivät hänen suojelukseensa. Määrien vasallivaltiosta kehittyi kuningaskunta, jota kutsuttiin laajimmillaan Suur-Määriksi. Sen kuningas kutsui Kyrilloksen ja Metodioksen levittämään bysanttilaista uskoa torjuakseen germaanien kasvavan vaikutuksen. Metodioksen kuoltua Määri siirtyi kuitenkin roomalaiskatolisen kirkon vaikutuspiiriin, ja kyrillisen kirjoituksen sijasta alettiin käyttää latinalaista kirjaimistoa. Suur-Määri kukistui vuonna 907 unkarilaisten hyökkäyksiin.
Böömin kuninkaan arvonimen saivat ensimmäisinä Vratislav II (1085) ja Vladislav II (1158), perinnöllinen arvonimestä tuli Ottokar I Přemyslista (1198) alkaen. Ottokar II Přemyslin (kuningas 1253–1278) aikana Böömin kuningaskunta oli laajimmillaan ja käsitti muun muassa myös nykyiseen Itävaltaan kuuluvista maakunnista suurimman osan. 1200-luvulla alueelle alkoi muuttaa saksalaisia. Matkallaan Puolasta Unkariin vuonna 1241 mongolit karttoivat Tšekinmaata. Vuonna 1346 kuninkuuden peri Kaarle, josta sittemmin järjestysnumerolla IV tuli myös keisari. Kaarle IV perusti Keski-Euroopan ensimmäisen yliopiston hallituskaupunkiinsa Prahaan, joka oli tuolloin Euroopan merkittävimpiä kaupunkeja.
Tšekkiläinen katolinen pappi Jan Hus (noin 1370–1415) oli ensimmäisiä uskonpuhdistajia ja hänet poltettiin lopulta roviolla katolisen kirkon Konstanzin kirkolliskokouksen yhteydessä. Paavin julistaessa ristiretken harhaoppisuutta vastaan Husin kannattajat eli hussilaiset nousivat kapinaan hussilaissodissa.
Habsburgien vallassa

Böömin kruunu siirtyi vuonna 1526 vuosisatojen ajaksi Habsburg-suvulle ja alueesta tuli jälleen kiinteämmin osa Roomalaista keisarikuntaa. Böömin aateliston ja Habsburg-keisarien välinen kamppailu vallasta johti lopulta yhteenottoon 1618, josta käynnistyi koko Keski-Eurooppaa riepotellut kolmikymmenvuotinen sota. Tšekkien oikeuksien kannalta lopputulos oli katastrofi: Valkeavuoren taistelun jälkeen (1620) alakynteen jääneet protestanttiset aateliset menettivät pitkälti valtansa ja vastedes myös "Böömin kruunun maiden" asioista päätettiin Wienissä. Tšekin kirjakielen käyttö tyrehdytettiin, ja uudelleen kieltä alettiin kehittää vasta 1700- ja 1800-lukujen taitteessa, jolloin alkanut kansallinen herääminen johti 1800-luvun mittaan nykyaikaisen tšekkiläisen kansakunnan syntyyn. Kansallismielisen liikkeen keskeisiä hahmoja olivat František Palacký ja Johan Amos Comenius. Vuoden 1848 jälkeen Habsburgien valtakunta jakaantui Itävalta-Unkarin kaksoismonarkiaksi, ja Tšekki ja Slovakia alkoivat erkaantua toisistaan. Slovakia oli osa Unkaria, kun taas Tšekkiä hallittiin Wienistä. Böömi oli Itävalta-Unkarin teollistuneimpia alueita, ja vähitellen tšekkiläinen enemmistö syrjäytti saksankielistä vähemmistöä taloudellisista valta-asemista.
Maailmansodat

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Itävaltaan kuuluneista Böömin kruunun maista sekä Unkarin slovakialaisesta alueesta, Ruteniasta ja muistakin Unkarin alueista muodostettiin uusi Tšekkoslovakian valtio. Sen ensimmäiseksi presidentiksi tuli Tomáš Masaryk ja pääkaupungiksi Praha. Valtioon jäi erittäin suuri saksalaisvähemmistö.
Ennen toista maailmansotaa Saksa liitti itseensä länsivaltojen suostumuksella (syyskuun 1938 Münchenin sopimus) Tšekkoslovakian saksalaisenemmistöiset niin sanotut sudeettialueet. Pian tämän jälkeen Saksa miehitti jäljelle jääneen Tšekin ja muodosti tšekkien asuinalueesta Böömin ja Määrin valtakunnanprotektoraatin (Reichsprotektorat Böhmen und Mähren), joka oli Saksan hallinnon alainen, samalla kun Slovakiasta tuli muodollisesti itsenäinen Saksan vasallivaltio. Protektoraatin johtaja oli SS:n tiedustelupalvelun SD:n johtaja Heydrich kunnes hänet brittiläis-tšekkoslovakialaisessa operaatiossa 27. toukokuuta 1942 surmattiin. Toisen maailmansodan lopussa Prahassa olleet Vlasovin saksalais-venäläiset joukot kääntyivät saksalaisia vastaan ja kaupungissa taisteltiin lyhyen aikaa. Kenraali Pattonin johtama 3. armeija vapautti Tšekkoslovakian läntisimmät osat ja puna-armeija loput. Amerikkalaisjoukot vetäytyivät Neuvostoliiton kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti.
Kommunistivalta

Sodan jälkeen kommunistien asema oli niin vahva, että heidän onnistui Neuvostoliiton tuella kaapata valta 1948. Tšekkoslovakiasta tuli käytännössä Neuvostoliiton satelliittivaltio. Tšekkoslovakian kommunistinen puolue käynnisti 1967–1968 poliittisen uudistusprosessin (Prahan kevät), jonka Neuvostoliitto rusensi elokuussa 1968 niin kutsutun Brežnevin opin mukaisesti miehittämällä valtion.
Ero Slovakiasta

Vuonna 1969 Tšekkoslovakia jaettiin kahteen osavaltioon, Tšekkiin ja Slovakiaan. Valtio siirtyi demokratiaan marraskuun 1989 lähes verettömällä "samettivallankumouksella". Patoutuneet kansallisuuskiistat halvaannuttivat demokratian oloissa liittovaltion toimintaa niin, että se lakkautettiin parlamentaarisella päätöksellä 1. tammikuuta 1993 alkaen, jolloin molemmat osavaltiot muuttuivat itsenäisiksi valtioiksi. Tšekki liittyi Natoon 1999 ja sekä Tšekki että Slovakia kuuluvat niihin kymmeneen valtioon, joista tuli Euroopan unionin jäseniä 1. toukokuuta 2004.
EU-jäsenmaana

Tšekin presidenttinä toimi vuoteen 2003 asti kirjailija ja entinen toisinajattelija Václav Havel. Sen jälkeen maan presidenttinä toimi kaksi kautta (2003–2013) hänen vanha kilpailijansa Václav Klaus. Klaus oli perustamassa kansalaisdemokraattista puoluetta (Občanská demokratická strana, ODS) ja johti sitä pitkään. Mirek Topolánekin puoluejohtajakaudella Klausin suhde puolueeseen on viilennyt ja hän on luopunut sen kunniapuheenjohtajuudesta. Valtavirrasta poikkeavista ilmastonmuutos- ja EU-kannoistaan tunnettu Klaus oli silti maan suosituimpia poliitikkoja. Vuonna 2013 presidentiksi valittu EU- ja maahanmuuttovastainen Milos Zeman valittiin uudelleen maansa presidentiksi vuonna 2018.
Kesäkuun 2002 parlamenttivaaleissa enemmistön saivat sosiaalidemokraatit (ČSSD) ja kommunistien enemmistösiipi. Puolueet eivät kuitenkaan voineet muodostaa hallitusta sosiaalidemokraattien johtajan Vladimír Špidlan kommunistivastaisuuden vuoksi. Hallitus muodostui sosiaalidemokraattien, kristillisdemokraattien (KDU-ČSL) ja liberaalien (US-DEU) kesken 101:99 parlamenttipaikkojen enemmistöllä. Kesäkuun 2004 hallituspuolueille katastrofaalistenkenen mukaan? europarlamenttivaalien jälkeen hallitus muodostettiin uudelleen samalle pohjalle, mutta Špidla syrjäytettiin puolueen sisäisen kapinan jälkeen. Häntä seurasi pääministerinä Stanislav Gross ja erinäisten skandaalien jälkeen Jiří Paroubek.
EU-jäsenmaana > Topolánekin hallitus

Kesäkuun 2006 vaaleissa konservatiivinen ODS voitti niukasti, mutta oikeistopuolueiden, ODS:n, kristillisdemokraattien ja vihreiden paikkamäärä parlamentissa jäi tasan sataan kahdestasadasta. Klaus nimitti hallituksen muodostajaksi ODS:n johtajan Mirek Topolánekin, jonka ensimmäinen yritys muodostaa hallitus kaatui epäluottamuslauseeseen mutta toinen ODS:n, vihreiden ja kristillisdemokraattien hallitus selvisi luottamuslauseäänestyksestä.
Topolánekin oikeistohallitus tuki Yhdysvaltain esitystä sijoittaa maalle sijoitetun reittivaiheen ohjuspuolustuksen tutka-asema Tšekkiin, Venäjän protesteista huolimatta.
Topolánekin hallitus joutui eroamaan saatuaan parlamentilta epäluottamuslauseen 24. maaliskuuta 2009. Suurimmat puolueet sopivat ensin ennenaikaisten vaalien järjestämisestä lokakuussa 2009, mutta luopuivat ehdotuksestaan, joten seuraavat vaalit pidettiin vasta vaalikauden päättyessä toukokuussa 2010. Vaaleihin asti toimeenpanovaltaa käytti Jan Fischerin virkamieshallitus.
EU-jäsenmaana > 2010-luvun hallitukset

Petr Nečasin keskustaoikeistolainen (ODS- ja TOP 09- ja Věci veřejné -puolueiden) hallitus nimitettiin kesäkuussa 2010. Nečas joutui eroamaan tehtävästä kesäkuussa 2013 korruptiosyytteiden takia. Nečasin kansliapäällikköä ja väitettyä rakastajatarta Jana Nagyovaa syytettiin lahjuksista ja osallisuudesta vallan väärinkäyttöön. Poliisi epäili Nagyovan pyytäneen sotilastiedustelua vakoilemaan pääministerin vaimoa Radka Nečsováa. Sen jälkeen hallinnut pääministeri Jiří Rusnokin hallitus hävisi parlamentin luottamusäänestyksen heinäkuun alkupuolella ja pyysi eroa 13.8.2013. Rusnokin hallitus pysyi pystyssä vain kuukauden. Parlamentti hajotettiin ja maassa pidettiin parlamenttivaalit lokakuussa 2013. Tammikuun 2014 puolivälissä saatiin sopu vaalien jälkeisestä hallituksesta. Uuden keskusta-vasemmistohallituksen pääministeriksi tuli vaalivoittajapuolue sosiaalidemokraattien puheenjohtaja Bohuslav Sobotka.
Vuosina 2017-2021 Tšekin tasavallan pääministerinä toimi Andrej Babiš, yksi maansa rikkaimmista ihmisistä. Babiš perusti keskustapopulistisen Ano-puolueensa vuonna 2011. Vuonna 2013 puolue pääsi parlamenttiin ja seuraavana vuonna Babišista tuli valtiovarainministeri ja vuonna 2017 vaalivoiton jälkeen maan pääministeri.
EU-jäsenmaana > 2020-luvun hallitukset

Vuoden 2021 vaaliessa pääministeriksi nousi Kansallisdemokraattisen puolueen puheenjohtaja Petr Fiala, jonka SPOLU-vaaliliitto voitti Babišin ANO-puolueen niukasti.
Dolní Věstonicen Venus.
Comenius
Neuvostotankki Prahassa (Prahan kevään 40-vuotisjuhlissa).
Tulitaide

Tulenpyörittelijä.
Ukrainalaista tulitaidetta.
Tulitaide on tulen käyttämistä estraditaiteen apukeinona. Tulitaide luokitellaan osaksi uutta sirkusta (ransk. cirque nouveau), vaikka tulta on käytetty sirkuksessa ja esitystaiteissa erittäin kauan. Tunnetuimpia tulitaiteen muotoja ovat tulenpyöritys, tulitanssi ja tuliveistokset.
Tulenpyörityksessä käytetään apuna muun muassa poita (ketjun päässä oleva pallo), tulikeppejä, soihtuja, diaboloja, vanteita, köysiä ja devil-stickejä, joissa on polttonesteeseen kastettuja palopäitä.
Kirjallisuutta

Mäkäräinen, Hanna: Tulesta taiteeksi: Tulitaiteen oppi- ja virikemateriaali.  (Kirjoittajat: Hanna Mäkäräinen ja Hanna Romppainen)  Vantaa:  Sivistysliitto kansalaisfoorumi, 2008.  ISBN 978-951-9461-39-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Esittelyvideo tulitaiteesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietoa tulitaiteesta[vanhentunut linkki]
Tulitaiteilija Antti Sunialan haastattelu Aikakauslehti Voimassa[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla > Suomalaisia tulitaideryhmiä

JuMe (https://www.facebook.com/JuMeFIN/)
Tulikorento (https://www.facebook.com/firepyrodancer/)
Virvatulet (https://www.facebook.com/Virvatulet/)
Antti Suniala (anttisuniala.com)
Belenos Group of Arts ()
Flamma (flamma.fi)
Uniflow (http://www.uniflow.fi/)
Liekkiryhmä Tulikukka (tulikukka.net, en.tulikukka.net, flordefuego.eu (Arkistoitu – Internet Archive))
Polte (tuliryhmapolte.net)
Pyrokratia (http://pyrokratia.org/ (Arkistoitu – Internet Archive))
The Amazing Rubber Heart Duo (anttisuniala.com/rhd (Arkistoitu – Internet Archive))
Titinki Tulitanssiryhmä (titinki.kapsi.fi (Arkistoitu – Internet Archive))
Trio Taika (taikatulet.fi)
Tulikansa (tulikansa.com)
Tulitaideryhmä Kuumotus (kuumotus.com (Arkistoitu – Internet Archive))
Tumbesinsirkku

| Tumbesinsirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Harmaakruunusirkkulit Rhynhospiza
Laji::  stolzmanni
Kaksiosainen nimi
 Rhynchospiza stolzmanni  (Taczanowski, 1877) 
Katso myös
   Tumbesinsirkku Wikispeciesissä   Tumbesinsirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tumbesinsirkku (Rhynchospiza stolzmanni) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Tumbesinsirkku voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Tumbesinsirkun pää on harmaa ja päälaella on kaksi punaruskeaa juovaa ja silmäkulmajuova on valkoinen. Linnun selkä on ruskea harmain juovien ja olkapäät ovat punaruskeat. Rinta on väriltään harmaa ja muuttuu valkoiseksi vatsaa kohden. Tumbesinsirkun nokka on tukeva ja yläpuoleltaan harmaa ja alapuoleltaan valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tumbesinsirkun levinneisyysalue ulottuu Ecuadorista Perun länsiosiin. Lajin elinympäristöä ovat kuivat pensaikkoa ja kaktuksia kasvavat alueet. Se liikkuu tyypillisimmin yksin tai pareittain.
Vsevolod Meyerhold

Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Vsevolod Emiljevitš Meyerhold (ven. Все́волод Эми́льевич Мейерхо́льд, 9. helmikuuta (J: 28. tammikuuta) 1874 Penza – 2. helmikuuta 1940 Moskova) oli venäläinen, myöhemmin neuvostoliittolainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja -teoreetikko. Hänen isänsä oli saksalaissyntyinen viinatehtailija Keski-Venäjällä Penzan kaupungissa. Alun perin hänen nimensä oli Karl Wilhelm Kasimir Meyerhold, mutta käännyttyään 21-vuotiaana ortodoksiseen uskoon hän otti nimekseen Vsevolod Emiljevitš Meyerhold.
1920-luku – Meyerholdin vuosikymmen

Venäläisen teatterin historiassa 1920-lukua kutsutaan usein Meyerholdin vuosikymmeneksi. Hänen elämänsä ja toimintansa liittyivät tietoisesti ajan yhteiskunnallisiin muutoksiin sekä ennen vallankumousta että sen jälkeen. Irtautuminen naturalismin periaatteista vei Meyerholdin aluksi abstraktiin uni- ja tunnelmateatteriin ja sitten yhä rohkeampiin kokeiluihin, joissa hän käytti hyväkseen perinteen kaikki ulottuvuudet japanilaisesta seremoniateatterista markkinailveilyyn, Kreikan klassismista Commedia dell'arteen. Vallankumouksen jälkeen Meyerhold teki teatterista sosialistisen yhteiskunnan työvälineen, mutta halusi silti säilyttää teatterin teatterina ja korostaa sille kuuluvien keinojen ja vaikutustapojen omaleimaisuutta.
Meyerholdin teatterinäkemyksistä

Meyerholdin taiteilijanuran alkuvaiheet ovat läheisessä yhteydessä 1900-luvun alun venäläiseen modernismiin, niihin taidevirtauksiin, jotka pyrkivät irti elämän kuvaamisesta arkitodellisuuden tarjoamissa muodoissa. 1900-luvun ensimmäisinä vuosina Meyerhold oli kiinnostunut symbolismista ja korosti teatterin kulttiluonnetta ja sen uskonnollisia alkujuuria. Hänen symbolismiin liittyvä teatteri-ilmaisunsa oli staattista. Myöhemmin hänen näkemyksensä muuttui. Hän kielsi pyhyyden ja pyrki tahallisesti loukkaamaan, ilvehtimään ja rienaamaan.
Meyerholdin lähtökohtana oli teatteri esityksenä. Hän puhui teatrikalistisista aikakausista, ja tarkoitti niillä 1600-luvun espanjalaista teatteria, Shakespearen ja Molièren teatteria sekä venäläistä kansanteatteria että italialaista naamionäytelmää eli commedia dell'artea. Näiden teatteria esitystilanteena korostavien näkemysten elvyttämisyritykset tapahtuivat 1910-luvulla Tohtori Dappertutto -nimisessä kokeellisessa teatteristudiossa Pietarissa.
Meyerhold katsoi, ettei näyttelijän tarvinnut eläytyä roolihenkilön tuntemuksiin, sen sijaan hänen oli luotava tietoisesti liikekuvionsa näyttämölle. Hän piti tärkeänä tilanteen edellyttämän tehtävän tiedostamista ja sen toteuttamista. Tehtävän tiedostaminen antaa näyttelijälle käskyn toimia ja toiminta ilmenee liikkeinä. Meyerholdille näyttämö oli kolmiulotteinen tila, jossa näyttelijä käyttää instrumenttiaan eli ruumistaan. Meyerhold nimitti kehittelemäänsä näyttelemistekniikkaa biomekaniikaksi ja loi sarjan biomekaanisia harjoituksia. Näyttelijä oppii roolin eräänlaisena näytelmän pantomiimisena esittämisenä, johon sanat liittyvät. Liike ei synny sanoista, vaan kunkin tilanteen edellyttämistä tehtävistä.
Meyerholdin lähtökohtana oli teatterillinen teatteri, johon eri aikakausien eurooppalaisten teatterimuotojen ohella vaikuttivat myös kiinalainen ja intialainen teatteriperinne niiden tarkan miimisen ilmaisun vuoksi. Näytelmän lähtökohtana ei ollut kirjailija eikä käsikirjoitus, sillä näytelmäteksti oli Meyerholdille vain yksi aihe teatterin tekemiseen.
Meyerhold ei varsinaisesti ollut kiinnostunut yksilöstä ja hänen sisäisestä maailmastaan, vaan hänen teatterinsa perustui joukoille. Näitä usein kasvottomia joukkoja liikuttivat suuret historialliset tai metafyysiset voimat. Pitkän teatteriuransa aikana Meyerholdin kantavana linjana tai filosofiana oli ihminen ja hänen kohtalonsa.
Uran alku

Lapsuuden kodin ilmapiiri ruokki taiteellisia harrastuksia. Professori Irmeli Niemi kirjoittaa, kuinka kodin vaikutusta arvioitaessa on päädytty kolmeen nimeen: Nikolai Tšernyševski, Aleksandr Gribojedov ja Richard Wagner. Tšernyševskin anarkistiromaani Mitä tehdä?, Gribojedovin näytelmä Vastus viisaudesta sekä Wagnerin musiikkidraamat loivat pohjan Meyerholdin teatterin myöhemmälle yhteiskuntakritiikille, satiirille ja romanttiselle mystiikalle.
Uran alku > Moskovan Taiteellinen Teatteri 1898–1902

Vuonna 1895 Meyerhold aloitti lakitieteen opiskelun Moskovan yliopistossa mutta siirtyi jo seuraavana vuonna Moskovan filharmonisen seuran musiikkidraamakouluun, Vladimir Nemirovitš-Dantšenkon (1858–1943) teatterikouluun, opiskelemaan näyttelijäntyötä. Kesällä 1897 Nemirovitš-Dantšenko ja Konstantin Stanislavski perustivat Moskovan Taiteellisen Teatterin (MHAT), joka aloitti näytännöt syksyllä 1898. Meyerhold toimi MHAT:n näyttelijänä vuosina 1898–1902 ja esiintyi muun muassa Konstantin Trepljovin roolissa Anton Tšehovn Lokissa. Taiteellisen Teatterin Moskovan-kantaesitys oli joulukuussa 1898; muun muassa teatterinjohtaja Ralf Långbackan mukaan sitä pidetään yhtenä aikakautensa merkittävimmistä esityksistä.