stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo mikrokontrollereista
XMOS

XCore XS1 32-bittinen moniytiminen mikrokontrolleri
Zilog

Zilog Z8 – 8-bittinen Harvardin arkkitehtuuri ROM / EPROM / OTP mikrokontrolleri SRAM-muistilla.
Zilog Z180 – Z80-pohjainen mikrokontrolleri
Zilog eZ8 – kehittyneempi Z8
Zilog eZ80 – 8/16/24-bittinen Z80
Zilog Z16 – 8/16/32-bittinen suoritin
Atmel ATmega169 (64-pin MLF)
Cypress PsoC chips
Motorola MC68HC11
PIC microcontrollers
PIC24 microcontroller
NXP LPC1114 ja LPC1343
STM32F103VGT6 die
STM32F100C4T6B die
Käännös suomeksi
Naturalismi (tietoteoria)

Naturalismi menetelmällisenä tai tietoteoreettisena käsitteenä tarkoittaa näkemystä, jonka mukaan luonnossa havaittavat ilmiöt ovat parhaiten selitettävissä luontoon pohjautuvilla syillä. Naturalistisen näkemyksen mukaan tietoteoria ei ole itsenäinen filosofian alue, vaan se tukeutuu empiirisen tutkimuksen tietoon, jonka tiede voi tarjota. Kysymyksiä näkemykselle asettaa muun muassa se kuinka naturalisti suhtautuu tietoteorian normatiiviseen luonteeseen, jos tieto ylipäätään käsitetään normatiivisena.
Ontologinen naturalismi

Kysymyksiä naturalismille asettaa muun muassa se kuinka suhtaudutaan tietoteorian normatiiviseen luonteeseen, jos tieto ylipäätään käsitetään normatiivisena.
Kaikki eivät pidä erottelua metodologiseen ja ontologiseen naturalismiin onnistuneena. Filosofi Sami Pihlström on todennut, että naturalismi näyttäisi edellyttävän paitsi luottamusta tieteen menetelmiin, myös jonkinlaista näkemystä todellisuuden luonteesta, siitä, että todellisuus on todella luonnollinen ja sellaisena tieteen menetelmin tutkittavissa. Esimerkiksi teoksessa Naturalism. A Critical Analysis (2000) monet naturalismin arvostelijat esittävät, ettei naturalismia voida tulkita puhtaasti menetelmälliseksi kannaksi vaan se on omaleimainen filosofinen näkemys vain ontologisessa (palauttavassa tai karsivassa) muodossaan, jossa kaikki yliluonnolliset tai muut luonnontieteen maailmankuvaan sopimattomat oliot poistetaan järkiperäisen ajattelijan todellisuuskäsityksestä.
Kirjallisuutta

Koskinen, Heikki J.: From a Metaphilosophical Point of view. A Study of W. V. Quine’s Naturalism.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Societas Philosophica Fennica, 2004.  ISBN 951-9264-51-5.  (englanniksi)
Niiniluoto, Ilkka & Heikki J. Koskinen (toim.): Kognitiivisesta naturalismista naturalistiseen kognitioon. Helsingin yliopiston filosofian ja psykologian laitosten järjestämä kotimainen kollokvio 8.11.1995.  Helsinki:  Helsingin yliopiston filosofian laitos, 1996.  ISBN 951-45-7622-5.
Pihlström, Sami: Kokemuksen käytännölliset ehdot. Kantilaisen filosofian uudelleenarviointia.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-532-0.
Ritchie, Jack: Understanding Naturalism.  Durham:  Acumen Publishing, 2006.  ISBN 978-1-844-65078-1.
Aiheesta muualla

Jacobs, Jon: Naturalism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Papineau, David: Naturalism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Wrenn, Chase B.: Naturalistic Epistemology The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Ylikoski, Petri: Tieteenfilosofian naturalistinen käänne (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 3/1996.
Naturalism.org. (englanniksi)
Center for Naturalism. (englanniksi)
Methodological Naturalism. Internet Infidels. (englanniksi)
Nicholas Fairall

Nicholas Fairall
Nicholas Fairall (s. 6. heinäkuuta 1989 New London, New Hampshire) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä. Fairallin valmentaja toimi Jochen Danneberg.
Mäkihypyn maailmancupissa Fairall kilpaili ensimmäisen kerran 19. joulukuuta 2008 Engelbergissä. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa sijalla 23 Tauplitzissa tammikuussa 2009.
Fairall kaatui pahasti 5. tammikuuta 2015 Keski-Euroopan mäkiviikolla Bischofshofenin kilpailun karsinnassa ja halvaantui lantiosta alaspäin.
MyGrain

| MyGrain |
| --- | --- |
 Myötätuulirock 2011
Tiedot
Toiminnassa:  2004–2015, 2018-
Tyylilaji:  melodinen death metal
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jonas Kuhlberg, basso   Joni Lahdenkauppi, kitara   Janne Mikael Manninen, rummut   Tommy Tuovinen, laulu   Teemu Ylämäki, kitara  
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records   Reaper Entertainment Europe  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myötätuulirock 2011
MyGrain on helsinkiläinen melodista death metalia soittava yhtye.
Historia

MyGrainin perustivat kesällä 2004 aikaisemmin New Science Band -nimiseen yhtyeeseen kuuluneet Tommy, Resistor ja Matthew. Levy-yhtiö Spinefarm kiinnostui yhtyeestä huhtikuussa 2005 ilmestyneen The Red Frame -demon jälkeen ja osapuolet solmivat pian levytyssopimuksen. MyGrainin esikoisalbumi Orbit Dance julkaistiin Spinefarmin kautta huhtikuussa 2006. Helmikuussa 2008 ilmestynyt seuraaja Signs of Existence sijoittui Suomen albumilistalla parhaimmillaan sijalle 32.
Signs of Existencen julkaisun jälkeen kitaristi Matthew jäi pois yhtyeestä. Hänet korvasi Teemu ”Mr. Downhill” Ylämäki, jonka aiempi yhtye Misery Inc. oli lopettanut toimintansa samoihin aikoihin. Vuonna 2011 julkaistiin yhtyeen omaa nimeä kantava albumi MyGrain, joka sijoittui julkaisuviikollaan albumilistan sijalle 23.
MyGrain lopetti toimintansa vuonna 2015, mutta teki paluun vuonna 2018. Saman vuoden marraskuussa yhtye julkaisi kolme kappaletta sisältäneen EP:n III. Joulukuussa 2019 MyGrain solmi levytyssopimuksen saksalaisen Reaper Entertainment Europen kanssa.
Jäsenet

Jonas Kuhlberg – basso
Joni Lahdenkauppi – kitara
Janne Mikael ”DJ Locomotive” Manninen – rummut
Tuomas ”Tommy” Tuovinen – laulu
Teemu ”Mr. Downhill” Ylämäki – kitara
Jäsenet > Entiset jäsenet

Eve Kojo – kosketinsoittimet
Matthew – kitara
Resistor – kitara
Diskografia > Studioalbumit

Orbit Dance (2006,  Spinefarm Records)
Signs of Existence (2008,  Spinefarm Records)
MyGrain (2011,  Spinefarm Records)
Planetary Breathing (2013,  Spinefarm Records)
V (2020,  Reaper Entertainment)
Diskografia > EP:t

III (2018)
Diskografia > Demot

Demo 2004 (2004)
The Red Frame (2005)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta MyGrain Wikimedia Commonsissa
MyGrain levy-yhtiö Reaper Entertainment Europen sivustolla (englanniksi)
MyGrain
| --- | --- |
Studioalbumit:   Orbit Dance  Signs of Existence  MyGrain  Planetary Breathing  V 
EP-levyt:   III
Ashok Leyland

| Ashok Leyland |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  BSE: 500477, NSE: ASHOKLEY; ISIN: INE208A01029; osa BSE Sensex ja CNX Nifty -osakeindeksejä
ISIN:  INE208A01029
Perustettu:  1948 
Kotipaikka:  Chennai, Intia
Toimiala:  autoteollisuus, muut moottoriajoneuvot
Emoyhtiö:  Hinduja Automotive Limited
Kotisivu:  www.ashokleyland.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ashok Leylandin toimistorakennus Chennaissa.
Ashok Leyland on intialainen, erityisesti linja- ja kuorma-autojen valmistajana tunnettu teollisuuskonserni. Ashok Leyland on Intian suurimpia hyötyajoneuvojen valmistaja ja maailman neljänneksi suurin linja-autojen valmistaja. Se on yhtiömuodoltaan julkinen osakeyhtiö, jonka osake noteerataan Bombayn pörssissä (BSE) ja Intian kansallisessa pörssissä (NSE). Yhtiö on osa Hinduja Automotive Limitediä (Hinduja Group) ja sen pääkonttori on Chennaissa. Lisäksi yhtiöllä on ulkomaista tuotantoa Prahassa (Tšekki) ja Ra’s al-Khaiman emiraatissa (Yhdistyneet arabiemiirikunnat).
Valmistaa myös kevyitä hyötyajoneuvoja automallisarjoihin Dost, Partner, Stile ja Mitr sekä sotilas-ajoneuvoja... Lisäksi sähkögeneraattoreita, kompressoreja, laitteita merisovelluksiin, maansiirtokoneita, nostureita ja leikkuupuimureita, liikennevälineiden rahoituspalveluja ja sauunnittelu/insinööritoimiston palveluja. Yhtiö on perustettu 1948.
Historiaa

Yhtiö perustettiin vuonna 1948 nimellä Ashok Motors  englantilaisen Austin Motor Companyn kanssa Austin-merkkisten brittiautojen kokoonpanotehtaaksi. Vuonna 1950 yhtiö solmi seitsemänvuotisen yksinoikseussopimuksen Leylandin kanssa Leyland-kuorma-autojen maahantuonnista, kokoonpanosta ja myöhemmin myös valmistamisesta. Vuonna 1954 yhtiö sai valmistuslisenssin 1 000 Comet -ajoneuvon (kuorma-auton?) valmistamiseksi vuosittain. Seuraavana vuonna yhtiön nimi vaihdettiin Ashok Leyland Ltd:ksi ja Leyland Motors Ltd. tuli yhtiön osakkaaksi.
Vuonna 1967 yhtiö esitteli Intiassa valmistetun, kaksikerroksisen Titan-linja-auton. Vuonna 1970 yhtiö suunnitteli ja valmisti Intian asevoimille sen vaatimusten mukaisesti 1 000 kappaletta 6x4 'Hippo' Tipper -kuorma-autoa. Tuotantolisenssi kymmenkertaistui kaksi vuotta myöhemmin.
Kuvia

Ashok Leylandin valmistama Andhra Pradeshin osavaltion liikenneyhtiön bussi (2015).
Kaksikerroksinen Ashok Leyland Titan -linja-auto Kochissa, Keralassa.
AShok Laylandin valmistama kiskobussi Sri Lankassa (2011).
Ashok Leyland Stile -tila-auto.
Ashok Leyland Dost (2012).
Ashok Leylandin U (2010).
Ashok Leyland Stallion 4x4 maastokuorma-autoja Intian armeijan väreissä Himalajalla (2010).
Panssaroitu, miinankestävä Ashok Leyland Stallion Kavach 4x4 poliisiajoneuvo.
Ashok Leylandin kuorma-auto vetoautona ballistisen Agni-II -ohjuksen lavetille  (2004).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ashok Leyland Wikimedia Commonsissa
Antti Heikkinen (toimittaja)

Antti Juhani Heikkinen  (s. 29. huhtikuuta 1985 Nilsiä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Heikkisen esikoisromaani Pihkatappi ilmestyi vuonna 2013 ja sai Savonia-palkinnon vuonna 2014. Teos sai myös Kalevi Jäntin palkinnon ja oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Savonia-palkinnon jakaneen raadin mukaan ”Esikoiskirjailija Heikkinen osoittaa suomalaisen maaseudun olevan vielä voimissaan. Hänen kuvaamansa hahmot ovat tuttuja jo ensi virkkeestä. Lähihistoria ja suuri yhteiskunnallinen murros Kekkosen ajasta EU-Suomeen kuvautuvat elävällä tavalla pienen kylän kautta. Jatkumon katkeaminen sukutilan pidossa on kipeä asia molemmille osallisille sukupolville. Heikkinen on tuonut savon murteen kaunokirjallisuuteen uskottavasti. Hän kirjoittaa murteen omalla tavallaan uusiksi yltäkylläisesti ja ymmärrettävästi.”
Syksyllä 2014 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Juice Leskisen elämäkerta Risainen elämä. Sen pohjalta on tekeillä myös Antti Heikki Pesosen käsikirjoittama ja Teppo Airaksisen ohjaama elokuva. Syksyllä 2015 ilmestyi Heikkisen kirjoittama kirjailija Heikki Turusen elämäkerta Turjailija. Hän kirjoittaa elämäkertaa myös metsäkoneyhtiö Ponssen perustaja Einari Vidgrénistä. Syksyllä 2016 ilmestyi Heikkisen kirjoittama Jaakko Tepon elämäkerta. Myös Heikkisen toinen romaani, Matkamies maan, ilmestyi syksyllä 2016. Se valittiin Savonia-palkintoehdokkaaksi.
Heikkinen työskenteli toimittajana Pitäjäläinen-paikallislehdessä, kunnes irtisanoutui ja jättäytyi vapaaksi taiteilijaksi vuoden 2017 alussa. Kirjoittamisen lisäksi Heikkinen näyttelee, ohjaa, laulaa ja tekee stand up -komiikkaa. Hän näytteli Kuopion kaupunginteatterin Pihkatappi-näytelmässä syksyllä 2015. Heikkinen on toiminut aktiivisesti Nilsiän Harrastajateatterissa kirjoittaen, näytellen ja ohjaten, samoin Joensuussa Utran Uudessa Teatterissa. Hän asuu ja työskentelee Nilsiässä.
Teokset > Romaanit

Pihkatappi.  Helsinki:  Siltala, 2013.  ISBN 978-952-234-150-1.
Matkamies maan.  Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-382-6.
Mummo.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42936-5.
Kehveli.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43309-6.
Maaseudun tulevaisuus.  Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-44206-7.
Teokset > Elämäkerrat

Risainen elämä: Juice Leskinen 1950–2006.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-189-1.
Turjailija: Heikki Turusen elämäkerta.  Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-320-8.
Jaakko Teppo: suuri elämäkerta – Multakurkun muistelmia.  Joensuu:  Fun Pandemia, 2016.  ISBN 978-952-93-7480-9.
Kallio-poika – Peilikuvassa Kalle Päätalo.  Helsinki:  Gummerus, 2019.  ISBN 978-951-24-1397-3.
Kari Tapio. Elämä.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44353-8.
Einari.  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-45285-1.
Latu.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-47664-2.
Danny – koko show.  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-47809-7.
Teokset > Näytelmät

Täällä rillumarein alla, Nilsiän Harrastajateatteri 2012
Aiheesta muualla

Antti Heikkinen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video 13.5.2014.
Antti Heikkinen Siltalan sivuilla
Antti Heikkinen Kirjasampo.fi:ssä
Taskinen, Tuula: Pihkatapin Antti Heikkinen ärsyttää ja kiistättää Kansan Uutiset.  7.2.2015.
Antonius Padovalaisen basilika

| Antonius Padovalaisen basilika |
| --- | --- |
 Antonius Padovalaisen basilika yöllä.
Sijainti:  Padova, Italia
Koordinaatit:  45°24′04.9″N, 011°52′50.5″E
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antonius Padovalaisen basilika (ital. Basilica di Sant'Antonio di Padova) on Antonius Padovalaiselle omistettu kirkko Padovassa, Italiassa.
Basilika rakennettiin kolmessa rakennusvaiheessa vuosien 1238–1310 aikana. Paikalla oli aikaisemmin pieni Neitsyt Marialle pyhitetty kirkko, joka myöhemmin liitettiin basilikaan ja joka tunnetaan nykyään Mustan Madonnan kappelina. Antonius Padovalainen kuoli vuonna 1231, ja hänen ruumiinsa kuljetettiin Pyhän Marian kirkkoon. Vuonna 1238 basilikan rakennustyöt alkoivat, ja ensimmäisessä vaiheessa siihen tuli vain yksi laiva ja lyhyt poikkilaiva. Myöhemmin siihen on lisätty kaksi sivulaivaa, ja basilika on näin saanut nykyisen asunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonius Padovalaisen basilika Wikimedia Commonsissa
Basilikan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
August Wilhelm Brunou

August Wilhelm Brunou (23. syyskuuta 1863 Helsinki – 10. maaliskuuta 1915 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos.
Brunoun vanhemmat olivat molempien oikeuksien tohtori, senaattori Alexander August Brunou ja Anna Paulina Dammert. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1882 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa yleisen oikeustutkinnon 1887. Brunou sai varatuomarin arvon 1890.
Brunou oli Viipurin hovioikeudessa hovioikeudenneuvoksena vuodesta 1906 lähtien. Hän oli yhdessä muiden Viipurin hovioikeuden jäsenten kanssa vangittuna Krestyn vankilassa Pietarissa 1913–1914.
Brunou oli naimisissa vuodesta 1895 Hedvig Sofia Julia (Heddy) Hackmanin kanssa. Heidän poikansa oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos Harald Brunou (1896–1982).
Muukonsaari

Muukonsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Lappeenranta Etelä-Karjala Suomi
Vesialue:  Saimaa: Suur-Saimaa
Pinta-ala:  1,55 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Muukonsaari on Saimaan saari Lappeenrannassa. Se sijaitsee Joutsenon keskustaan kuuluvan Pyöhiänniemen edustalla, kapean Muukonsalmen vastarannalla. Pöyhiänniemen eteläpuolella olevasta Likosenlahden (Likasienlahden) satamasta saareen on matkaa vesitse noin kolme kilometriä.
Saaren koillisosassa on retkeilyalue ja leirikeskus. Rakennettua alaa keskuksessa on yhteensä 178 neliömetriä, ja päärakennuksen lisäksi keskuksessa on saunarakennus ja neljä nukkuma-aittaa, joihin mahtuu majoittumaan yhteensä noin 30 henkilöä. Leirikeskuksen rannassa on venelaituri, uimalaituri ja nuotiopaikka.
Lappeenrannan kaupungin nuorisotoimen luopuessa leirikeskuksen käytöstä kesällä 2013, siirtyi paikka Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiön hoitoon. Nykyisin alueella voi retkeillä ja veneillä jokamiehenoikeuksin. Alueella olevat grillikatos ja kuivakäymälät ovat kaikkien käytössä. Alueella olevia leirikeskuksen rakennuksia (mökit, sauna ja ruokalarakennus) voi säätiöltä vuokrata erikseen.
Leirikeskuksen pihasta lähtee noin kilometrin pituinen luontopolku saaren pohjoiskärjessä olevalle Lehmusniemen lehtoalueelle, joka rauhoitettiin vuonna 1985. Valtion ympäristöhallinnon aluekuvauksessa neljän hehtaarin laajuista aluetta kuvaillaan ”eteläsuomalaisittain kasvillisuudeltaan poikkeuksellisen edustavaksi ja monipuoliseksi”.
Aiheesta muualla

Muukonsaari Kansalaisen karttapaikassa
Antonius Geurts

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Geurts vuonna 1968. |  Geurts vuonna 1968. |  Geurts vuonna 1968. |  |
Maa:   Alankomaat
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | K-2 1000 m |  |
Antonius Johannes ”Toon” Geurts (29. helmikuuta 1932 Veldhoven – 5. lokakuuta 2017) oli alankomaalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Geurts saavutti kajakkikaksikoissa 1 000 metrillä olympiahopeaa Tokiossa 1964. Hän kilpaili olympiatasolla loppukilpailupaikan arvoisesti myös Roomassa 1960 ja Méxicossa 1968.
Geurts kuoli hoitokodissa 85-vuotiaana 5. lokakuuta 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonius Geurts Wikimedia Commonsissa
Mukkulan kirkko

| Mukkulan kirkko |
| --- | --- |
 Mukkulan kirkko.
Sijainti:  Kilpiäistentie 1, Mukkula, Lahti
Koordinaatit:  61°01′02″N, 025°40′04″E
Seurakunta:  Keski-Lahden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1993
Suunnittelija:  Juhani Boman
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  200 (360 seurakuntasalin kanssa)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mukkulan kirkko on Keski-Lahden seurakunnan kirkko, joka sijaitsee nimensä mukaisesti Mukkulan asuinalueella. Se on myös yksi Lahden seurakuntayhtymään kuuluvista kirkoista. Kirkko on rakennettu vuonna 1993 ja sen on suunnitellut Arkkitehtityö Oy Juhani Boman. Materiaalina on käsinlyötyä tiiltä muistuttava tiili. Kirkkosalissa on istumapaikkoja 200, ja siirtoseinän takana oleva seurakuntasali tuo tarvittaessa lisää tilaa.
Alttariseinällä on symbolinen merkitys. Kapeat ikkunat kehystävät paasimaista rakennelmaa, jonka sisään sakaristo jää. Vertauskuva kuvaa Jeesuksen hautaa ja hiukan liikahtanutta kivipaatta, joka jo päästää valon sisään. Kirkkotekstiilit ovat Kirsti Rantasen suunnittelemat. Ylösnousemusaiheeseen liittyy myös osaltaan Rantasen ylhäältä laskeutuva tekstiilitaideteos "Tulkoon valkeus", joka kuvaa Jeesuksen ruumiin yllä ollutta käärinliinaa. Keskellä on vaakasuora, musta raita (maan viiva), ja pystysuora, punainen raita (elämän lanka), jotka muodostavat ristin. Ristin alapuolella on violetti raita (katumuksen väri) ja yläpuolella vihreä raita (toivon väri). Väri vaalenee alhaalta ylöspäin mentäessä.
Kirkossa on Kangasalan urkutehtaan rakentamat renessanssityyliset urut, joissa on 15 äänikertaa. Urkujen äänityksen esikuvana on Nauvon positiivi, kansallismuseon kokoelmiin kuuluva Suomen vanhin urkusoitin, jonka pillien sointia tutkittiin nostamalla ne tilapäisen soittolaitteen päälle.
Muks!

| Muks!> Thud! |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Terry Pratchett
Kansitaiteilija:  Josh Kirby
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  0-385-60867-5
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kansitaiteilija:  Josh Kirby
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-951-23-5496-2
Sarja: Kiekkomaailma
Edeltävä:  Posti kulkee
Seuraava:  Lyödään rahoiksi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Muks! (engl. Thud!) on vuonna 2005 ilmestynyt 31. romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Romaani julkaistiin suomeksi 2012 Mika Kivimäen kääntämänä ja Kariston kustantamana.
August Wester

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten paini | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten paini | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset .Miesten paini | Maa:   Yhdysvallat> .Miesten paini |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | 56.7 kg |  |
August ("Gus") Wester nuorempi (12. helmikuuta 1882 Newark, New Jersey – 1960) oli yhdysvaltalainen painija. Hän edusti National Turnvereinia (Newark).
Wester pääsi hopeasijalle AAU-mestaruuskilpailussa vuonna 1902 häviten George Mehnertille. Vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa hän sai hopeamitalin 56,7 kg -luokassa. Hänet voitti Isidor Niflot.
Argentiinan Grand Prix

|  Argentiinan Grand Prix  |
| --- | --- |

Rata:  Autódromo Oscar Alfredo Gálvez
Sijainti:  Buenos Aires, Argentina
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,259 km
Kilpailun pituus:  72 kierrosta, 306,648 km
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Juan Manuel Fangio (3) 
Tallit:  Williams (4)
Viimeisin kilpailu (1998):
Voittaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Voittoaika:  1:48.36,175
Toinen:   Mika Häkkinen   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   Eddie Irvine   (Ferrari)
Paalupaikka
Kuljettaja:   David Coulthard   (McLaren-Mercedes)
Paaluaika:  1.25,852
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alexander Wurz   (Benetton-Playlife)
Kierrosaika:  1.28,179
Argentiinan Grand Prix oli Argentiinassa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Se ajettiin vuosina 1953–1958, 1960, 1972–1975, 1977–1981 ja 1995–1998. Kilpailut järjestettiin Buenos Airesin Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Ratavarikot uudistettiin kautta 1995 varten, mutta rata oli nopeudestaan huolimatta ahdas ja mutkitteleva.
Argentiinan GP:n voittajat

| Vuosi | Kuljettaja | Talli | Rata | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 |  Alberto Ascari | Ferrari | Buenos Aires | Raportti |
| 1954 |  Juan Manuel Fangio | Maserati | Buenos Aires | Raportti |
| 1955 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | Buenos Aires | Raportti |
| 1956 |  Juan Manuel Fangio  Luigi Musso | Ferrari | Buenos Aires | Raportti |
| 1957 |  Juan Manuel Fangio | Maserati | Buenos Aires | Raportti |
| 1958 |  Stirling Moss | Cooper-Climax | Buenos Aires | Raportti |
| 1960 |  Bruce McLaren | Cooper-Climax | Buenos Aires | Raportti |
| 1972 |  Jackie Stewart | Tyrrell-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1973 |  Emerson Fittipaldi | Lotus-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1974 |  Denny Hulme | McLaren-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1975 |  Emerson Fittipaldi | McLaren-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1977 |  Jody Scheckter | Wolf-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1978 |  Mario Andretti | Lotus-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1979 |  Jacques Laffite | Ligier-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1980 |  Alan Jones | Williams-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1981 |  Nelson Piquet | Brabham-Ford | Buenos Aires | Raportti |
| 1995 |  Damon Hill | Williams-Renault | Buenos Aires | Raportti |
| 1996 |  Damon Hill | Williams-Renault | Buenos Aires | Raportti |
| 1997 |  Jacques Villeneuve | Williams-Renault | Buenos Aires | Raportti |
| 1998 |  Michael Schumacher | Ferrari | Buenos Aires | Raportti |
August Wilhelm Anton von Gneisenau

August Wilhelm Anton von Gneisenau
Kreivi August Wilhelm Anton von Gneisenau (27. lokakuuta 1760, Schildau, Saksi – 23. elokuuta 1831, Posen, nykyinen Poznań Puolassa) toimi preussilaisena sotamarsalkkana (1825). Hän osallistui Pohjois-Amerikan vapaussotaan Englannin puolella ja siirtyi 1786 Preussin armeijaan.
Von Gneisenau saavutti kuuluisuutta Kolbergin linnoituksen puolustajana 1807. Rauhanteon jälkeen hän työskenteli uudistaakseen preussilaista armeijaa. Sodan puhjettua Ranskan kanssa von Gneisenau toimi 1813-1815 Blücherin esikuntapäällikkönä ja vaikutti ratkaisevasti tämän tekemiin päätöksiin.
Von Gneisenau itäsaksalaisessa postimerkissä
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .