stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen Raatihuone

| Tampereen Raatihuone |
| --- | --- |
 Tampereen Raatihuone. Kuva vuodelta 2008.
Sijainti:  Tampere
Valmistumisvuosi:  1890
Suunnittelija:  Georg Schreck
Julkisivumateriaali:  kivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Torilla Raatihuoneen edustalla on Robert Huberin suunnittelema suihkukaivo vuodelta 1883.
Tampereen Raatihuone on Tampereen entinen raatihuone ja nykyinen kaupungin edustustila Keskustorin laidalla osoitteessa Keskustori 10. Georg Schreckin suunnittelema uusrenessanssityylinen raatihuone valmistui vuonna 1890. Palatsimaisessa rakennuksessa on useita saleja, ja kaupunki järjestää siellä erilaisia tilaisuuksia. Suurlakon aikaan vuonna 1905 Tampereen Raatihuoneen parvekkeelta luettiin Tampereen punainen julistus.
Ensimmäinen samalla paikalla ollut raatihuone oli yksikerroksinen puurakennus, joka valmistui vuonna 1802. Samalle tontille rakennettiin 1830-luvulla markkinapuoteja, jotka tuhoutuivat tulipalossa vuonna 1878. Uudesta rakennuksesta järjestettiin vuonna 1885 kilpailu, jonka Schreck voitti. Rakennustyöt alkoivat 1887, ja talo vihittiin käyttöön 8. tammikuuta 1890. Rakennuksessa toimivat aikoinaan Tampereen kaupunginvaltuusto, rahatoimikamari, maistraatti ja raastuvanoikeus. Valtuusto siirtyi pois talosta 1920-luvulla. Raatihuone kunnostettiin kaupungin edustustilaksi ensimmäisen kerran 1960-luvulla, ja sitä on sittemmin entisöity useasti. Rakennus on suojeltu asemakaavalla vuonna 1995.
Raatihuoneen yhteyteen rakennettiin myös lisäsiivet Kauppakadun ja Hämeenkadun varrelle. Kauppakadun varrella olleessa kolmikerroksisessa siipirakennuksessa toimi aluksi kaupunginhotelli ja myöhemmin rakennus oli poliisilaitoksen käytössä. Hämeenkadun puoleisessa kaksikerroksisessa siivessä taas oli muun muassa kaupunginvankila ja Tampereen VPK:n kalustohuone. Nämä siipirakennukset purettiin vuonna 1964 ja niiden tilalle rakennettiin nykyinen Kauppa-Hämeen liiketalo. 1970-luvulla raatihuoneen perustuksien puupaalut ja hirsikehikot alkoivat lahota, jolloin raatihuone alkoi vajota. Tämän vuoksi perustuksia vahvistettiin betonipaaluilla. Raatihuone on uudistettu ja restauroitu viimeksi vuosina 2003–2004.
Kuvia

Raatihuone 1900-luvun alussa.
Rakennus iltavalaistuksessa.
Näkymä juhlasalista.
Kultainen huone.
Aiheesta muualla

Päivi Tapola: Rakentajan elämä – Georg W. I. Schreck. Moreeni, 2011. ISBN 978-952-25-40546.
Tampereen kaupungin tiedotuslehti 3/2009, s. 16.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tampereen Raatihuone Wikimedia Commonsissa
Panoraamakuvia Tampereen Raatihuoneelta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Ilmapanoraamakuva Tampereen Raatihuoneesta – Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Tuomas Myllylä

Tuomas Myllylä (s. 1986) on suomalainen sarjakuvantekijä, joka suosii erityisesti tieteisaiheita ja historiallisia aiheita. Myllylä on käskirjoittanut ja piirtänyt sarjakuvia vuodesta 2010 lähtien. Maatalousalalla kymmenen vuotta työskennelleen Myllylän jäljessä ja aiheissa korostuu maanläheisyys, lika ja realismi. Myllylän tainankerrontaväline on enimmäkseen mustavalkosarjakuva, jota hän teki pitkään perinteisin välinein käsityönä siveltimen ja tussiterän avulla, mutta sittemmin hän on siirtynyt piirtämään digitaalisesti.lähde?
Myllylä on erikoistunut historiallisiin aiheisiin, joita valtaosa julkaistuista töistä käsittelee. Useissa töissä ovat toistuneet erityisesti Suomen historian vaiheet sekoitettuna mytologiaan ja kansanperinteeseen. Osassa töistään hän käsittelee myös perinteisiä genresarjakuvan scifi- ja fantasia-aiheita.lähde?
Sarjakuva-albumit

Rhenus (Musta ritari, 2011)
Pakanat, ensimmäinen kirja (Musta ritari, 2012)
Pakanat, toinen kirja (Musta ritari, 2014)
Troll patrol/Bob the killbot -yhteisjulkaisu (Turun sarjakuvakauppa, 2017)
Pakanat, kirjat 1–4, yhteisjulkaisu (Musta Ritari, 2018)
Alhaiset (Zoom Teufel, 2018)
Foederati: Ivan karhunkaataja (omakustanne, 2018), yhteistyössä Toni Karosen kanssa
Pakanat – yhden Jumalan kaupunki, osa 1 (Zum Teufel, 2018)
Syvänne-kauhuantologia (Zoom teufel, 2019)
Pakanat – Yhden Jumalan kaupunki, osa 2 (Zum Teufel, 2019)
Kalevala 3000 -sarjakuva-alumin kuvitus (2019–2020)
Leatherbound Classics (Täysi käsi 2020)
Jumalsurma: Ensimmäinen kirja (Zum Teufel, 2020)
Jumalsurma: Toinen kirja (Zum Teufel, 2021)
Kuoleman pidot (Zum Teufel, 2021), yhteistyössä Tuuli Hypénin kanssa
Trollpatrol (Täysi Käsi, 2021)
Kalevala 3000 (Musta Ritari, 2022), yhteistyössä Vesa Vitikaisen kanssa
Pakanat (Zum Teufel, 2022)
Jumalsurma: Kolmas kirja (Zum Teufel, 2023)
Suomaat (Zum Teufel, 2024), yhteistyössä Sari Sariolan kanssa
Lyhyet sarjakuvat antologioissa ja lehdissä

Aika Kuvia -antologia (Explosion-kustannus, 2010)
Helkavirret-antologia (Arktinen banaani, 2015), Kimmon kosto -runon sarjakuvasovitus
Isku Porkkalaan -antologia (Arktinen banaani, 2017)
Kevyt Metalli (Musta ritari, 2018)
Kevyt Metalli 2 (Musta ritari, 2018), tervapunk-sarjakuva
Verkkosarjakuvat

Fenlands (2020), yhteistyössä Sari Sariolan kanssa (arkistoitu)
God-killer (2020), julkaistu myös albumeina
Muu tuotanto

Worldcon-muistokirjan kuvituksia (2017)lähde?
Finnwest-novelliantologian kuvitusta (Juri Nummelin, 2018)
Huoltovarmuuden korkeajännitys (Forum Marinum, 2018)lähde?
Luistari-hankkeen kotisivujen kuvitus apurahalla (2018)lähde?
Täysi käsi -kalenterin kuvitus vuodelle 2021 (Täysi käsi, 2020)
Kuvituksia Tähtivaeltaja-lehteen 2017–2020
Kersantti Napalm : erikoisagentin ABC, Musta ritari Kustannus 2019 ISBN 978-952-6630-24-3 (yhtenä piirtäjänä)
Eino Leinon Helkavirsiä, Arktinen Banaani 2015 ISBN 978-952-270-233-3 (yhtenä piirtäjänä)
Jumalkone Julkaisussa: Scifi : Turun sarjakuvakerho esittää. Turun sarjakuvakerho, 2010 ISBN 978-951-95507-4-9 (antologia)
Aiheesta muualla

Jukka Laineen arvostelu Rhenuksesta
Uutinen Pyhäjokiseutu-lehden verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuomas Myllylä kertoo historiaa sarjakuvana, Kalajokilaakso 14.9.2012
Liisa Lehto-Peippo, Sarjakuvia antiikin ja scifin väliltä. Kaleva 12.3.2010, s. 9
Raila Paavola, Iina Kluukeri, Piirtäjän kynästä: mustaa huumoria ja likaista jälkeä Yle Keski-Pohjanmaan artikkeli Myllylästä. Yle.fi 18.10.2012, päivitetty 18.2.2015
Tanit

Karthagolainen elektrumkolikko 200-luvulta eaa.: toisella puolella jumalatar Tanit ja toisella hevonen.
Tanit (myös Tinnit ja Thinit) "Baalin kasvot", on Karthagon pääjumalatar. Hän on taivaan kuningatar, neitsyt ja äiti, hedelmällisyyden antaja. Hänen lisänimikkeensä on Nutrix (kasvatusäiti, hän joka ravitsee), ja häneen liitetään pomegranaatti, viikunat, vehnäntähkät sekä kyyhkynen. Tanitin erityinen symboli on niin sanottu Tinnit-tunnus: kolmio, sen päällä poikkiviiva, jonka yllä on kiekko. Latinaksi Tanitia kutsittiin nimellä Dea Caelestis (Taivaallinen jumalatar), ja  Tanit yhdistettiin ilmeisesti myös Kuuhun.
Tanit oli luultavasti Baal Hammonin puoliso. Tanitin ja Baal Hammonin palvontaan liittyi lasten, ilmeisesti erityisesti esikoisten, uhrauksia. Tanitin kultti levisi myös Maltalle, Sardiniaan ja Espanjaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanit Wikimedia Commonsissa
Marika Tandefelt

| Marika Tandefelt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1946 Helsinki (ikä 78)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto  Uppsalan yliopisto
Instituutti:  Svenska handelshögskolan
Tutkimusalue:  kielenhuolto, suomenruotsi, sosiolingvistiikka, mainoskieli, kaksikielisyys, kielipolitiikka
Marika Anna Birgitta Tandefelt (s. 21. joulukuuta 1946 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä. Hän hoiti Svenska handelshögskolanin ruotsin kielen (nykyruotsi) professuuria vuosina 1991–2014.
Tandefelt kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1966 (Åggelby svenska samskola). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, josta valmistui filosofian kandidaatiksi 1971 ja filosofian lisensiaatiksi 1985. Filosofian tohtoriksi hän valmistui vuonna 1988 Uppsalan yliopistosta. Hänen ruotsinkielinen väitöskirjansa 1988 oli tapaustutkimus, jossa hän tarkasteli äidinkielen säilymistä ja kielen vaihtamista Suomessa: Mellan två språk: En fallstudie om språkbevarande och språkbyte i Finland. Vuodesta 1990 lähtien hän on ollut Åbo Akademin kasvatustieteen tiedekunnan kaksikielisyystutkimuksen ruotsin kielen dosentti.
Tandefelt toimi ruotsin kielen tuntiopettajana Svenska social- och kommunalhögskolanissa Helsingissä vuosina 1971–1972. Hän oli Helsingin yliopiston virkaa tekevä ruotsin kielen lehtori vuosina 1972–1975 ja pohjoismaisten kielten assistentti 1976–1985. Suomen Akatemian nuorempana tutkijana hän oli vuosina 1988–1991 ja vanhempana tutkijana vuosina 2006–2007.
Tandefelt johti vuodesta 1994 alkaen ruotsin kielen kielilautakuntaa Suomessa (Svenska språknämnden i Finland). Hän oli myös vastaavan kielilautakunnan jäsen Ruotsissa (Svenska språknämnden i Sverige 1995–2007). Hänelle myönnettiin Ruotsin akatemian Suomi-palkinto vuonna 2019.
Julkaisuja

Mellan två språk: En fallstudie om språkbevarande och språkbyte i Finland. Väitöskirja. 1988. ISBN 91-554-2139-3.
På vinst och förlust: Om tvåspråkighet och språkförlust i Helsingforsregionen (1996),
Svenskan i Finland – ett språk i kläm? Unga finlandssvenskars modersmål. (Yhdessä T. Leinosen kanssa.) 2000.
Finländsk tvåspråkighet. 2001.
Viborgs fyra språk under sju sekel. (Toimite.) 2002.
Tänk om... Svenska språknämndens förslag till handlingsprogram för svenskan i Finland. 2003.
Språk i skola och samhälle: Svenskan i Finland – i dag och i går II:2. (Toimite.) 2017. ISBN 978-951-583-363-1
Kirjallisuutta

Ivars, Ann-Marie ym. (toim.): Vårt bästa arv: Festskrift till Marika Tandefelt den 21 december 2006.  (Ekonomi och samhälle, 165)  Helsingfors:  Svenska handelshögskolan, 2006.  ISSN 0424-7256  ISBN 951-555-936-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Nestori Tanelinmäki

Jakko Nestori Tanelinmäki
Jakko Nestori Tanelinmäki (20. heinäkuuta 1895 Kortesjärvi –  16. huhtikuuta 1918 Pölläkkälä, Muolaa) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen äitinsä oli Hanna Tanelinmäki omaa sukuaan Girs.
Jääkärikausi

Tanelinmäki työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 23. joulukuuta 191. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Tanelinmäki astui Suomen Valkoisen Armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoukuksen. Tässä tilaisuudessa hänet ylennettiin aliupseeriksi. Takaisin Suomeen hän saapui 18. helmikuuta 1918 aselaivoja seuranneen jääkärien etukomennuskunnan mukana Vaasaan. Vaasasta hänet komennettiin yhdessä jääkäritoverinsa Henrik Viktor Lindbergin kanssa Antreaan Mälkölän rintamaosalle, mukanaan kuusi konekivääriä. Perille he saapuivat 3. maaliskuuta ja Tanelinmäki sijoitettiin Karjalan armeijakunnan Karjalan 1. rykmentin I pataljoonan 4. komppaniaan, jonka riveissä hän osallistui sisällissodan taisteluihin Muolaan-Mälkölän akselilla, missä hän haavoittui pahasti Muolaan Punnuksen kylässä 15. huhtikuuta 1918. Hän menehtyi seuraavana päivänä haavoihinsa ja hänet haudattiin Kortesjärven sankarihautaan. Hän oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kortesjärvellä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 7. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Tampereen naiskaarti

Tampereen naiskaarti oli Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918 toiminut punakaartien yksikkö, joka oli osa Tampereen punakaartia. Lisäksi sen toiminnassa oli mukana Pirkkalan pitäjän alueelta koottu Pispalan naiskaarti.
Naiskaartin osallisuudesta sisällissodan aikaisiin Tampereen taisteluihin on vuosikymmenten kuluessa esitetty monia eri näkemyksiä. Kaartilaisten urheutta on perinteisesti ylistetty ja heitä on pidetty urhoollisina taistelijoina, mutta esimerkiksi Tampereen naiskaartista 2000-luvulla kirjoittanut tutkija Tuomas Hoppu on pitänyt tarinoita suuresti liioiteltuina.
Yleistä

Tampereen naiskaarti perustettiin työläisnaisten omasta aloitteesta 11. maaliskuuta 1918 eli vajaata viikkoa ennen valkoisten aloittamaa Tampereen piiritystä. Tamperelaisista työläisnaisista kootun yksikön vahvuus oli parhaimmillaan noin 270 henkeä. Sen jäsenet olivat pääosin nuoria naimattomia naisia, joista nuorimmat olivat vasta teini-ikäisiä. Kaarti palveli suurimman osan ajasta lähinnä vartiopalveluksessa ja miliisitoiminnassa, mutta osallistui myös varsinaiseen taistelutoimintaan. Tampereen taistelun aikana kuoli yhteensä 11 kaartin jäsentä. Punaisten antautumisen jälkeen valtiorikosoikeuden eteen joutui 117 kaartilaista, joista ehdottoman tuomion sai 29 naista.
Elokuva

Vuonna 2015 valmistui Tampereen naiskaartista kertova elokuva Tuntemattomat. Raatihuoneen puolustajat 1918, jonka on ohjannut Timo Malmi. Se perustuu hänen vuotta aikaisemmin julkaisemaansa runokokoelmaan.
Kirjallisuutta

Hoppu, Tuomas: Tampereen naiskaarti: myytit ja todellisuus, Ajatus-kirjat, Jyväskylä, 2008. ISBN 978-951-20775-9-5.
Hemmi Mustonen

Hemmi Konstantin Mustonen (4. tammikuuta 1892 Sotkamo – 5. toukokuuta 1966 Eno) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan koulutusaliupseerina ja joukkueenjohtajana. Myöhempiin Suomen sotiin hän osallistui komppanianpäällikkönä.
Perhetaustat

Mustosen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Oskari Mustonen ja Maria Alvina Korhonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936 Eva Kaisa Tikkasen kanssa.
Opinnot

Mustonen kävi kansakoulun ja Kainuun kansanopiston vuosina 1913–1914 ja suoritti yksityisesti keskikoulun Iin yhteiskoulussa vuonna 1930. Mustonen suoritti aluepäälliköiden täydennyskurssin vuonna 1922 ja taktiikan soveltamiskurssin vuosina 1925 ja 192tselvennä sekä Suojeluskuntain päällystökoulussa järjestetyn komppanianpäällikkökurssin vuonna 1933 ja luutnanttikurssin vuonna 1938. Reserviupseerikoulun ja suojeluskuntaupseeritutkinnon hän suoritti vuonna 1928.
Jääkärikausi

Mustonen työskenteli maanviljelijänä Paltamossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 29. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 5. lokakuuta 1916 pataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 17. joulukuuta 1916 täydennysjoukkoon ja komennettiin Berliiniin räjäytyskursseille. Berliinistä hän palasi takaisin komppaniaansa 23. toukokuuta 1917 ja osallistui sen jälkeen Polangenissa järjestetyille erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan koulutusaliupseeriksi ja joukkueenjohtajaksi 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Raudussa, missä hän haavoittui 4. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mustonen palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä. Edellä mainitun pataljoonan nimi muutettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 2:ksi ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoonaksi. Armeijasta hän erosi 17. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskunnassa hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Pielisjärven suojeluskuntaan. Pielisjärven suojeluskunnan paikallispäälliköksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1921. Pielisjärveltä hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1922 Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin II alueen päälliköksi. Edellä mainitusta toimesta hän erosi 30. syyskuuta 1928 ja siirtyi lyhyeksi ajaksi Etsivän keskuspoliisin Joensuun alaosaston vanhemmaksi etsiväksi. Mustonen määrättiin 1. toukokuuta 1929 alkaen Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin V alueen päälliköksi.
Talvi- ja jatkosota

Mustonen osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Erillisen pataljoona 11:n konekiväärikomppaniassa ja osallistui talvisodan taisteluihin Ilomantsin lohkolla. Välirauhan aikana hän toimi aluksi edellä mainitussa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin V alueen vanhemmaksi aluepäälliköksi.
Jatkosodan puhjettua Mustonen komennettiin komppanianpäälliköksi Kevyt osasto 15:n konekiväärikomppaniaan, jossa hän palveli vuoteen 1942 saakka. Tänä aikana hän toimi lyhyen ajan myös väliaikaisena Kevyen osaston komentajana vuonna 1941. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Jalkaväkirykmentti 9:n I pataljoonaan, mistä hänet siirrettiin vuonna 1943 pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 22:een, jossa hän palveli sodan loppuun saakka. Mustonen osallistui jatkosodassa taisteluihin Sortavalassa, Äänislinnassa, Syvärillä joen ylitykseen ja Ostassa sen puolustukseen. Sotatoimien loputtua hänet siirrettiin Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin kotiuttamispaikan päälliköksi ja tehtävän loputtua hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Mustonen toimi sotien jälkeen Enon Kirja-, Paperi- ja Kemikaalikaupan toimitusjohtajana. Mustonen haudattiin Enoon.
Luottamustoimet

Mustonen toimi Pohjois-Karjalan suojeluskuntapiirin kunniatuomioistuimen jäsen vuosina 1923–1928 ja 1930–1931 ja varajäsenenä vuosina 1934–1937. Enon Urheilijain puheenjohtajana hän toimi vuosina 1930–1944 ja oli Pohjois-Karjalan Hiihtoseuran perustajajäsen ja työvaliokunnan jäsen vuosina 1934–1939 ja puheenjohtaja 1940–1945. Enon Aseveljet ry:n puheenjohtajana hän toimi vuosina 1940–1944 ja toimi SVUL:n Enon alaosaston perustaja kunniajäsenenä vuosina 1940–1966. Enon kunnan tilintarkastajana hän oli vuosina 1948–1950 ja Kansallisliiton matkasihteerinä vuosina 1945 ja 1948 sekä toimi Enon Reservialiupseerit ry:n perustajajäsenenä ja puheenjohtajana vuosina 1954–1958 ja kunniapuheenjohtajana vuosina 1958–1966. Mustonen toimi myös Pohjois-Karjalan kauppakamarin hallituksen jäsenenä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 26. maaliskuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Suojeluskuntaupseeri 1. kesäkuuta 1928  Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 21. joulukuuta 1932  Kapteeni 1940 |     |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suojeluskuntain ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Suomen urheilun ansiomerkki  Invalidimerkki 1918  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Tammisirppisiipi

| Tammisirppisiipi |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Sirppisiipimäiset Drepanoidea
Heimo::  Sirppisiivet ja villaselät Drepanidae
Alaheimo::  Sirppisiivet Drepaninae
Suku::  Watsonalla
Laji::  binaria
Kaksiosainen nimi
 Watsonalla binaria  Hüfnagel, 1769 
Synonyymit
 Drepana binaria 
Katso myös
   Tammisirppisiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tammisirppisiipi (Watsonalla binaria) on sirppisiipiin kuuluva yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Verraten pienikokoinen sirppisiipi. Siipien pohjaväri on lämpimän ruskea ja sekä etu- että takasiivissä siiven poikki kulkee kaksi ohutta, vaaleanruskeaa ja mutkittelevaa viirua. Viirujen välissä on lisäksi kaksiosainen musta keskitäplä ja etusiiven kärjessä sumearajainen musta laikku. Etusiiven kärki kaartuu hieman ulospäin. Siipiväli 23–34 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Laajalti Etelä- ja Keski-Euroopassa tavattava perhonen, jonka levinneisyys jatkuu Pohjois-Afrikkaan sekä Turkkiin ja kaukasukselle. Suomessa tammisirppisiipi on erittäin harvinainen harhailija, joka on tavattu toistaiseksi yhden kerran. Yksilö tavattiin Örön saarella elokuussa 1993. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena toukokuussa ja heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Tammisirppisiipi elää tammea kasvavissa metsissä ja puistoissa. Perhoset ovat aktiivisia pääasiassa hämärän laskeuduttua ja lentävät valolle.
Ravintokasvi

Toukka elää tammella (Quercus robur).
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
hyönteiswiki[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1301473  BioLib: 51836  BOLD: 197679  CoL: 5BV8Z  EoL: 373106  EPPO: WATSBI  EUNIS: 307027  Fauna Europaea: 443442  Fauna Europaea (new): ace972a1-7096-426d-9890-98896e53e791  GBIF: 1952806  iNaturalist: 324758  IRMNG: 10947348  LepIndex: 84783  LoB: 5021  MaBENA: DrepaBina  NBN: NBNSYS0100005987  NCBI: 721165  Observation.org: 7699  Open Tree of Life: 192264  Laji.fi: MX.61392
Tapetum lucidum

Punasilmäefekti eriparisilmäisellä kissalla
Tapetum lucidum kuvassa vihreällä.
Tapetum lucidum on heijastava kerros silmän verkkokalvolla. Erityisen selvästi se on kehittynyt kissalla, kuhalla, koiralla, hevosella ja märehtijöillä. Verkkokalvon sauva- ja tappireseptorit reagoivat pupillin ja mykiön läpi tulleeseen valoon ja kuvaan kerran ja toisen kerran kun sama valo heijastuu tapetum lucidumin peilipinnasta takaisin. Heijastava pinta koostuu pääasiassa guaniinikiteistä ja niitä sitovista kollageenisäikeistä. Jos silmiin osuu voimakas valo ja joku katselee samasta suunnasta, hän näkee usein heijastuvan valon.
Silmien heijastus paljastaa pesukarhun
Nykyaikaisissa kameroissa pyritään välttämään verkkokalvolta takaisin heijastuvan valon aikaansaamaa punasilmäisyyttä väläyttämällä salamavaloa kahdesti, jolloin värikalvo supistuu ennen toista, varsinaisen kuvan ottamiseen käytettävää salamaa, mikä vähentää ei-toivottavaa efektiä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liisi Tandefelt

| Liisi Tandefelt |
| --- | --- |
 Liisi Tandefelt 2013 Jussi-gaalassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1936 (ikä 88) Hämeenlinna, Suomi
Ammatti:  näyttelijä teatteripuvustaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1961–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Liisi Kaarina Tandefelt (s. 2. toukokuuta 1936 Hämeenlinna) on suomalainen näyttelijä ja pukusuunnittelija. Hänen yli puolen vuosisadan mittaiselle näyttelijänuralleen on mahtunut runsaasti rooleja teatterissa ja televisiosarjoissa sekä muutamissa pitkissä elokuvissa. Lisäksi Tandefelt on tehnyt uraa teatterin pukusuunnittelijana. Hänet tunnetaan myös Helsingissä toimivan Teatteri Avoimien Ovien perustajana.