stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Holdstock
Suomentamattomat teokset

Earthwind, 1977.
Necromancer, 1978.
Where Time Winds Blow (novellikokoelma), 1981.
In the Valley of the Statues (novellikokoelma), 1982.
The Emerald Forest (elokuvan pohjalta tehty kirja), 1985.
The Bone Forest (novellikokoelma), 1991.
The Broken Kings: Book 3 of the Merlin Codex, 2007.
Avilion, 2009.
Tietokirjat:
Alien Landscapes, 1979.
Tour of the Universe: The Journey of a Lifetime, 1980.
Magician: The Lost Journals of the Magus Geoffrey Carlyle, 1982.
Realms of Fantasy, 1983.
Lost Realms, 1985.
Salanimillä kirjoitettuja:
Nimellä Robert Black:
Legend of the Werewolf (elokuvakäsikirjoituksesta kirjaksi muokattu), 1976.
The Satanists (elokuvakäsikirjoituksesta kirjaksi muokattu), 1977.
Salanimellä Ken Blake:
Cry Wolf, 1981.
Operation Susie, 1982.
The Untouchables, 1982.
You'll be All Right, 1982.
Salanimellä Chris Carlsen:
Berserkkeri-sarja:
Shadow of the Wolf, 1977.
The Bull Chief, 1977.
The Horned Warrior, 1979.
Salanimellä Robert Faulcon:
Night Hunter-sarja:
The Stalking, 1983.
The Talisman, 1983.
The Ghost Dance, 1983.
The Shrine, 1984.
The Hexing, 1984.
The Labyrinth, 1987.
Salanimellä Richard Kirk:
Korppi-sarja:
Swordsmistress of Chaos (yhdessä Angus Wellsin kanssa), 1978.
A Time of Ghosts, 1978.
Lords of the Shadows, 1979.
Aiheesta muualla

Robert Holdstockin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Octavio Aragão: Heroes in the Mist: Interview with Robert Holdstock. Intempol 17.7.2008. (englanniksi)
Johanna Sinisalo: Robert Holdstock puhuu. Aikakone 2/1991.
Leena Peltonen: Metsien mies. Alienisti 2/1992.
Tapani Ronni: Näkevä sokea. Aikakone 2/1989.
Leena Peltonen: Metsän henget. Aikakone 3/1990.
Leena Peltonen: Holvi metsään. Aikakone 3/1995.
Paula Havaste: Norsunluuportti. Helsingin Sanomat 9.6.1999.
Johanna Sinisalo: Norsunluuportti. Aikakone 26.7.1999.
Seppo Lehtinen: Kaukaiset kaiut. Turun sanomat 1.7.2001.
Toni Jerrman: Kaukaiset kaiut. Helsingin Sanomat 17.1.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Bab

Bábin hautapyhäkkö, Haifa, Israel
Keskeiset henkilöt
Bab
Baha’ullah
Abdulbaha’
Shoghi Effendi
Kirjoitukset
Kaikkein pyhin kirja
Varmuuden kirja
Kätketyt sanat
Seitsemän laaksoa
Bahai-uskon kirjoitukset
Hallinto ja tapakulttuuri
Bahain maailmankeskus
Oikeusneuvosto
Bahai-kalenteri
Historia
Historia
Aikajana
Šaikhilaisuus
Baabilaisuus
Bahai-uskon vainot
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Bab (myös kirjoitusmuodossa Báb; arab. باب‎, Bāb), syntyjään Sayyid Ali Muhammad Shirazi (pers. ‏سيد علی ‌محمد شیرازی‎, Seyyed ʿAli Moḥammad Širâzi; 20. lokakuuta 1819, Šīrāz – 9. heinäkuuta 1850, Tabriz) oli persialainen uskonnollisen liikkeen baabilaisuuden perustaja ja johtohenkilö. Hän nousi 1800-luvun alussa syntyneen šaikhilaisuuden johtoon vuonna 1844. Seuraavina vuosina Bab kehitti šaikhilaisuutta radikaalimman ja šiialaisuuden valtavirran vastaisen liikkeen. Bab vangittiin vuonna 1848 ja hänet teloitettiin 1850.
Bab kirjoitti useita kirjoja, joista tärkeimmät olivat hänen ensimmäinen kirjansa Qayyum al-asma’ sekä vuonna 1847 ilmestynyt Bayan. Hänen kuolemansa jälkeen Bahá’u'lláh perusti baabilaisuuden pohjalta bahá'í-uskon.
Silvio Berlusconi

| Silvio Berlusconi |
| --- | --- |
 Berlusconi vuonna 2018.
Italian pääministeri
 8. toukokuuta 2008 – 16. marraskuuta 2011  
Presidentti:  Giorgio Napolitano
Varapääministeri:  Gianni Letta
Edeltäjä:  Romano Prodi
Seuraaja:  Mario Monti
 11. kesäkuuta 2001 – 17. toukokuuta 2006  
Presidentti:  Carlo Azeglio Ciampi Giorgio Napolitano
Varapääministeri:  Giulio Tremonti Gianfranco Fini Marco Follini
Edeltäjä:  Giuliano Amato
Seuraaja:  Romano Prodi
 10. toukokuuta 1994 – 17. tammikuuta 1995  
Presidentti:  Oscar Luigi Scalfaro
Varapääministeri:  Roberto Maroni
Edeltäjä:  Carlo Azeglio Ciampi
Seuraaja:  Lamberto Dini
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1936 Milano, Italia
Kuollut: 12. kesäkuuta 2023 (86 vuotta) Milano, Italia
Ammatti:  yrittäjä poliitikko liikemies
Puoliso:  Carla Dall'Oglio  (aviol. 1965–1985 ero) Veronica Lario  (aviol. 1990–2014 ero)
Tiedot
Puolue:  Forza Italia (2013–2023)
Muut puolueet:  Vapauden kansa (2009–2013) Forza Italia (1994–2008)
Uskonto:  Katolinen kirkko
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.silvioberlusconi.it
Silvio Berlusconi  kuuntele ääntämys (ohje) (29. syyskuuta 1936 Milano, Italia – 12. kesäkuuta 2023 Milano, Italia) oli italialainen poliitikko ja liikemies. Berlusconi oli Italian pääministeri vuosina 1994–1995, 2001–2006 ja 2008–2011. Vuonna 2019 hänet valittiin Euroopan parlamenttiin ja vuonna 2022 Italian senaattiin.
Berlusconi perusti vuonna 1993 oikeistolaisen Forza Italia -puolueen. Vuonna 2009 se yhdistyi hänen aloitteestaan keskusta-oikeistolaisten puolueiden kanssa Vapauden kansa -puolueeksi, jota Berlusconi johti. Marraskuussa 2013 Vapauden kansan toiminta siirrettiin uuteen Forza Italia -puolueeseen, joka oli myös Berlusconin johtama.
Poliittisen toiminnan ohella Berlusconi oli Fininvest-yhtymän suuromistaja. Konserni omistaa muun muassa suuren osan Italian viestimistä, pankeista ja muusta yritysmaailmasta sekä osan jalkapallojoukkue AC Milanista. Forbes-talouslehden mukaan Berlusconi oli vuonna 2005 Italian rikkain ja koko maailman 25. rikkain henkilö yli kymmenen miljardin euron omaisuudellaan. Vuonna 2011 Berlusconin sijoitus Forbesin listalla oli pudonnut sijalle 118 ja hänen omaisuutensa 7,8 miljardiin dollariin. Vuonna 2012 Berlusconi tuomittiin talousrikoksista vankeuteen.
Koulutukseltaan Berlusconi oli oikeustieteen maisteri.
Varhaisvaiheet

Berlusconi syntyi Milanossa 29. syyskuuta 1936. Hän kasvoi keskiluokkaisessa perheessä. Hänen isänsä Luigi työskenteli Banca Rasini -pankissa ja äitinsä oli aluksi kotona lasten kanssa, mutta meni myöhemmin töihin sihteeriksi Pirellin rengasyhtiöön. Berlusconin sisar Antonietta syntyi 1943 ja veli Paolo vuonna 1949.
Perheen isä Luigi vastusti Italian fasistihallintoa ja joutui pakenemaan Milanosta Sveitsiin. Pian muu perhe joutui pakenemaan Milanosta maaseudulle liittoutuneiden aloitettua kaupungin suurpommitukset. Milanon tehtaissa valmistettiin sotatarvikkeita akselivalloille. Äidillä oli vaikeuksia perheen elättämisessä ja Silvio joutui tekemään töitä koulun jälkeen. Hän avusti maatiloja sadonkorjuussa.
Rauhan palattua isä tuli maanpaosta ja perhe muutti takaisin Milanoon. Berlusconi laitettiin 11-vuotiaana katoliseen, Don Boscon salesiaanikouluun. Don Boscon kasvatusajattelu perustui kovaan kuriin, joukkueurheiluun ja klassisiin kieliin ja kirjallisuuteen. Klassisen kirjallisuuden tarinoiden ajateltiin kehittävän poikien moraalia. Salesiaanikoulu oli tyypillinen keskiluokkaisten poikien koulu, varakkaammat perheet laittoivat poikansa jesuiittakouluun.
Salesiaanikoulussa Berlusconi ystävystyi Fedele Confalonierin kanssa. Ystävyydestä tuli elinikäinen ja Confalonieri on toiminut Berlusconin neuvonantajana, televisioyhtiön johtajana ja hänen holding-yhtiönsä Fininvestin puheenjohtajana.
Sekä Confalonieri että Berlusconi harrastivat musiikkia. Saadakseen opiskelurahaa he perustivat yhtyeen joka esitti italialaisia iskelmiä, ranskankielisiä lauluja ja muotiin tulleita yhdysvaltalaisia sävelmiä. Alle 20-vuotiailla nuorilla miehillä oli kova kysyntä Milanon tanssiravintoloissa ja keikkoja oli myös yksityistilaisuuksissa.
Berlusconi meni 20-vuotiaana opiskelurahaa saadakseen töihin risteilylaivalle. Hänet oli hyväksytty opiskelijaksi Milanon yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Työnä risteilylaivalla oli laulaa laivan yhtyeessä ja hoitaa kasinoa. Koska Berlusconi  tuli toimeen matkustajien kanssa, hänet värvättiin johdattamaan kiertokävelyitä ja kertomaan nähtävyyksistä niissä kaupungeissa joihin laiva poikkesi. Useimmissa kaupungeissa Berlusconi kävi toimiessaan oppaana ensimmäistä kertaa. Palattuaan maihin hän työskenteli häävalokuvaajana sekä pölynimureiden ovelta ovelle myyjänä. Sekä laivatöissä että pölynimurimyyjänä tulivat esille Berlusconin luontaiset kyvyt tulla toimeen erilaisten ihmisten kanssa, kuunnella heitä ja solmia sitten kauppoja. Omasta mielestään hän oli "luontainen hurmuri".
Kun Berlusconi oli laulajana Pariisin kabareessa, hänen isänsä tuli tapaamaan häntä huolestuneena. Hän vaati poikaansa lopettamaan laulamisen ja jatkamaan opintojaan. Poika totteli ja valmistui Milanon yliopistosta maisteriksi 25-vuotiaana vuonna 1961 korkeimmalla arvosanalla.
Poliittinen ura > Siirtyminen politiikkaan

1990-luvun alkuvuosina Italian politiikkaa ravistelivat useat korruptioskandaalit. Moni puolueiden rahoittamisesta tai lahjomisesta syytetty yritysjohtaja ja yrittäjä tuomittiin, kuten myös pääministeri Bettino Craxi. Myös Berlusconia ja hänen veljeään tutkittiin moneen kertaan lahjonnasta ja korruptiosta. Skandaalien seurauksena koko Italian poliittinen eliitti syrjäytettiin ja viisi suurinta puoluetta katosi poliittiselta näyttämöltä. Berlusconin mukaan vain Neuvostoliiton avokätisesti rahoittama ja osuuskuntia hallinnut Italian kommunistinen puolue ei ollut tarvinnut yritysrahaa. Berlusconi pelkäsi hyvin rahoitettujen kommunistien ottavan seuraavissa vaaleissa murskavoiton, joten kesällä 1993 hän päätti mennä itse politiikkaan ja perustaa koalition.selvennä
Poliittinen ura > Ensimmäiset pääministerikaudet

Berlusconi perusti Forza Italia -puolueen ja luopui samalla kaikista asemistaan yhtiöissään. Berlusconi ilmoitti lähtevänsä politiikkaan 26. tammikuuta 1994, tavoitteenaan "lyödä kommunismi." Hän oli tuolloin kriittinen vakiintuneita vallanpitäjiä kohtaan ja politiikassa tahriintumaton. Berlusconista tuli pääministeri maaliskuun 1994 vaalien jälkeen, kun Forza Italia voitti enemmistön vain kolme kuukautta perustamisensa jälkeen. 21 % äänisaalilla siitä tuli suurin puolue. Berlusconin ensimmäinen hallitus oli ensimmäinen puhtaasti oikeistolainen 34 vuoteen. Se kaatui kuitenkin jo seitsemän kuukauden kuluttua keskinäisiin riitoihinsa Lega Nordin Umberto Bossin lähdettyä hallituksesta.
Hän pyrki uudelleen pääministeriksi vuoden 1996 vaaleissa, mutta hävisi vasemmiston Romano Prodille ja johti vuoteen 2001 oppositiota. Vuoden vaaleissa 2001 Berlusconin johtama Casa delle Libertà voitti vasemmiston Francesco Rutellin ja muodosti toisen hallituksensa.
Berlusconin toinen hallitus oli Italian historian pitkäikäisin. Politiikassa Berlusconi noudatti konservatiivista linjaa, mm. maahanmuuton, keinohedelmöityksen ja huumeiden suhteen. Ulkopolitiikassa hän kannatti Yhdysvaltain linjaa ja lähetti sotilaita Yhdysvaltain koalitioon Irakiin maan miehityksen jälkeen.
Digitaalisen television käyttöönoton yhteydessä hallitus lievensi rajoituksia median omistuksessa, mikä salli Berlusconin pitää kolme televisiokanavaansa. Lokakuussa 2005 hallitus uudisti vaalilain hyläten vuoden 1993 kansanäänestyksessä käyttöön otetun enemmistövaalitavan ja palasi suhteelliseen vaaliin, mikä heikensi mahdollisuuksia koota toimiva hallitus seuraavissa vaaleissa.
Poliittinen ura > Kolmas pääministerikausi

Berlusconin liittouma hävisi huhtikuun 2006 vaaleissa niukasti ja hänen tilalleen valittiin niukasti enemmän ääniä saaneen oppositiokoalition johtaja, jo aiemmin Italian pääministerinä toiminut Romano Prodi. Prodin toinen hallitus istui yhdeksän kuukautta ennen kaatumistaan ensimmäisen kerran. Toisen hallituksen kaatumisen jälkeen päädyttiin ennenaikaisesti huhtikuussa 2008 järjestettyihin vaaleihin, jotka Berlusconin kokoama uusi Popolo della Libertà -kokoomus voitti.
Berlusconin hallitukseen mahtui neljä naista. Hän myös suututti espanjalaiset haukkumalla Zapateron toista naisvaltaista hallitusta "liian vaaleanpunaiseksi." Eniten huomiota Berlusconin hallituksen naisministereistä herätti tasa-arvoasiainministeri Mara Carfagna, joka on entinen missi ja showtyttö. Carfagnan syytettiin saaneen ministerinpaikkansa oraaliseksiä vastaan.
Elokuussa 2008 Berlusconi sopi Libyan Muammar Gaddafin kanssa että Italia aloittaa kolmen miljardin euron arvoisen investointi- ja tukiohjelman Libyassa korvauksena siirtomaa-ajasta sekä maksaa eläkkeitä Italian riveissä palvelleille libyalaisille.
Tällä saavutettiin se, että Italia saattoi palauttaa maahan pyrkivät laittomat siirtolaiset suoraan Libyaan.
Vuonna 2009 Berlusconin poliittinen ura näytti olevan vaakalaudalla muun muassa seksiskandaalin ja korruptioepäilyjen takia. 13. joulukuuta 2009 42-vuotias mies pahoinpiteli Berlusconin Milanossa pidetyn puheen jälkeen. Häneltä murtui nenä ja hampaita. Berlusconi kotiutui sairaalasta muutaman päivän kuluttua ja palasi julkisiin tehtäviinsä nopeasti vammoista huolimatta.
Italia aloitti toukokuun 2010 lopussa laajat menoleikkaukset Kreikan velkakriisin vanavedessä. Vuonna 2009 maan budjettialijäämä oli 5,3 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja tavoitteena oli supistaa vaje 2,7 prosenttiin vuonna 2012.
Berlusconi anoi eroa pääministerin tehtävistään 12. marraskuuta 2011. Äänestys Italian valtion viime vuoden tilinpäätöksen hyväksymisestä oli samalla de facto hallituksen luottamusäänestys. Koko oppositio jätti äänestämättä, jolloin vain hallituksen jäsenet äänestivät. Tilinpäätös sai taakseen 308 ääntä, kun saadakseen enemmistön äänistä sen olisi tarvinnut saada 316 ääntä 630-paikkaisessa parlamentissa. Tämä merkitsi sitä, että tilinpäätös hyväksyttiin, mutta Berlusconi oli menettänyt poliittisen luottamuksensa, koska enemmistö parlamentista ei enää seissyt hänen takanaan.
Poliittinen ura > 2012–2022

24. lokakuuta 2012 Berlusconi ilmoitti ettei asetu ehdolle vuoden 2013 parlamenttivaaleissa. Hän ilmoitti jatkavansa politiikassa neuvonantajana. Saatuaan vankilatuomion veropetoksesta hän kuitenkin ilmoitti 27. lokakuuta olevansa pakotettu jatkamaan politiikassa voidakseen uusia Italian oikeusjärjestelmän. Pääministeriksi hän ei kuitenkaan aikonut pyrkiä. 8. joulukuuta Berlusconi ilmoitti pyrkivänsä pääministeriksi. Pari päivää aikaisemmin Berlusconin johtama Vapauden kansa -puolue oli vetänyt tukensa Mario Montin johtamalta hallitukselta.
7. tammikuuta 2013 Berlusconi ilmoitti, että Pohjoisen liitto ja Vapauden puolue ovat jälleen tehneet vaaliliiton, mutta eivät ole sopineet pääministeri-ehdokkaasta. Berlusconi ilmoitti olevansa kiinnostunut valtiovarainministerin tehtävästä. Helmikuun vaaleissa Berlusconin johtama keskustaoikeiston liittouma sai sekä edustajainhuoneen että senaatin vaaleissa toiseksi eniten ääniä. Vaalien jälkeen muodostettiin Demokraattisen puolueen ja Vapauden kansan yhteishallitus, jonka johdossa oli Demokraattisen puolueen Enrico Letta. Berlusconi ei ole mukana hallituksessa. Syyskuun lopussa Berlusconi kehotti puolueensa ministereitä harkitsemaan eroa hallituksesta. Kaikki viisi Vapauden kansa -puolueen ministeriä erosivat hallituksesta. Puolueen sihteeri ja varapääministeri Angelino Alfano ilmoitti myöhemmin tukevansa hallitusta ja 25 puolueen senaattoria ilmoitti äänestävänsä hallituksen puolesta luottamuslauseäänestyksessä. Tämä sai myös Berlusconin lokakuun alussa ilmaisemaan jälleen tukensa hallitukselle. Marraskuussa 2013 Vapuden kansa jakautui kahtia, kun Alfano ilmoitti perustavansa uuden hallitusta tukevan puolueen ja Vapauden kansa siirsi toimintansa uuteen puolueeseen, jolla on vanha nimi Forza Italia. Marraskuussa Forza Italia veti tukensa pois hallitukselta, mutta hallitus ei menettänyt enemmistöään puolueen jakautumisen takia. 27. marraskuuta senaatti erotti Berlusconin senaatista, koska laki kieltää yli kahden vuoden vankeustuomion saaneilta julkiset virat kuudeksi vuodeksi.
Vuonna 2018 oikeus poisti hyvän käytöksen takia Berlusconilta kiellon toimia julkisisissa viroissa. Niinpä hän saattoi olla ehdokkaana europarlamenttivaaleissa vuonna 2019, joissa hän tuli valituksi. Vuonna 2022 Berlusconi valittiin Italian senaattiin.
Yksityiselämä

Berlusconi meni 1965 naimisiin Carla Dall'Oglion kanssa ja heillä on kaksi lasta. Pari erosi 1985, tosin Berlusconi oli jo tätä ennen suhteessa näyttelijätär Veronica Larion kanssa, jonka kanssa sai myös lapsen. Avioeronsa jälkeen hän sai kaksi lasta lisää ja nai Larion 1990. Toukokuussa 2009 Lario ilmoitti hakevansa eroa miehestään. Ero tuli voimaan helmikuussa 2014.
Kuolema

Berlusconi kuoli 86-vuotiaana 12. kesäkuuta 2023 jouduttuaan sairaalahoitoon muutamaa päivää aiemmin. Hän oli aikaisemmin keväällä 2023 ollut sairaalahoidossa keuhkokuumeen ja leukemian vuoksi. Kuoleman takia Italian parlamentin toiminta keskeytettiin kolmeksi päiväksi ja maahan julistettiin kansallinen surupäivä.
Poliittiset näkemykset ja päätökset

Berlusconi määritteli julkisen television kolmeksi tehtäväksi tiedon jakamisen, kasvattamisen ja viihdyttämisen.
Syyskuussa 2009 Sardiniassa ollessaan Berlusconi uhkasi lakkauttaa EU-komission toiminnan.
Joulukuun lopussa 2009 Berlusconi lupasi radiohaastattelussa hajottaa mafian vuoteen 2013 mennessä.
Julkisuuskuva

Italiassa yleinen mielipide Berlusconista on hyvin jakautunut: toisille hän oli korruptoitunut vihamies, toisille johtaja, joka ajoi Italiaa eteenpäin.
Julkisuuskuva > Kritiikki

Berlusconi oli hyvin kiistelty persoona, jota on syytetty usein korruptiosta ja vallan väärinkäytöstä. Hän oli useasti erilaisten seksiskandaaleiden keskipisteessä.
Hänen mediaomistuksensa, joihin kuului kolme televisiokanavaa ja merkittäviä lehtiä, samaan aikaan pääministeriyden kanssa on ollut kiistanalainen. Vuonna 2008 hän omisti neljä Italian viidestä yksityisestä tv-kanavasta, ja käyttää merkittävää valtaa myös julkisen palvelun tv-yhtiössä RAIssa. Kritiikki perustuu siihen, että Berlusconi kykenee valtavien mediatalo-omistustensa avulla vaikuttamaan poliittisten kysymysten käsittelyyn tiedotusvälineissä, joiden rooliksi on perinteisesti mielletty tärkeiden asioiden objektiivinen esittely kansalle.
Keskustalais-vasemmistolainen Guardian on syyttänyt Berlusconia Italian toisen maailmansodan jälkeisen anti-fasistisen perinteen hylkäämisestä. Ennen poliitikon uraansa Berlusconi kuului entisen fasistien tukijan Lucio Gellin johtamaan kommunisminvastaiseen salaiseen P2-vapaamuurarilooshiin. Politiikassa hänen hallituskumppaneinaan on ollut entisiä fasisteja, jotka yhä puolustelevat fasismia. Myös Berlusconi itse on puolustellut fasismia. Berlusconin hallituksen ulkomaalaispolitiikka on saanut katolisen Famiglia Cristiana -lehden varoittamaan fasismin uudesta noususta valtaan Italiassa. Toukokuussa 2010 Silvio Berlusconi vertasi itseään Italian diktaattori Benito Mussoliniin.
Berlusconin kykyjä on arvosteltu kansainvälisesti hänen kehnojen tulostensa vuoksi. Kaudella 2001–2006 esimerkiksi Saksan, Ranskan ja Espanjan sekä Britannian kansantaloudet kasvattivat rakoaan Italian kansantalouteen 7 %. Italian valtionvelka kasvoi miljardeilla samoin kuin pääministerin henkilökohtainen varallisuus.
Berlusconi myös hämmästytti ajattelemattomilla – tai tarkoin harkituilla – kommenteillaan, kuten tarjoamalla saksalaispoliitikko Martin Schulzille keskitysleirin vartijan roolia italialaiselokuvassa tai kertoessaan käyttäneensä "playboy-viehätysvoimaa" Tarja Haloseen EU:n elintarvikeviraston saamiseksi Italian Parmaan. Hän myös haukkui suomalaista ja brittiläistä ruokaa. Lisäksi hän teki sormillaan "pirun sarvet" espanjalaisministerille. Marraskuun lopussa 2009 Italian Rolling Stone-lehti, nimesi Silvio Berlusconin vuoden rock-tähdeksi. Syy tähän valintaan on hänen elämäntyylinsä. Häntä verrattiin huikempiin rock-tähtiin.
Julkisuuskuva > Bunga bunga -juhlat

Ruby-kohun aikana nousi esiin myös tietoja Berlusconin huvilallaan järjestämistä "bunga bunga" -nimellä kutsutuista juhlista, joissa lehdistössä olleiden tietojen mukaan laulettiin, tanssittiin yläosattomissa ja stripattiin. Paikalla olleiden 19-vuotiaiden italialaismissien mukaan Berlusconi kutsui naisia ”minun tytöikseni” ja naiset puolestaan sanoivat häntä ”daddyksi” eli ”isukiksi” ja lauloivat ”Jumalalle kiitos Silviosta”. Naisten mukaan ruoan jälkeen 74-vuotias pääministeri kysyi, ”oletteko valmiita bunga bungaan?” ja naiset vastasivat yhteen ääneen, ”kyllä”. Niin ikään paikalla olleen Rubyn eli Karima El Mahrougin mukaan "kaikki tytöt olivat bunga bungan aikana alasti. Minulla oli sellainen tunne, että he kilpailivat keskenään ja esittivät mitä hurjimpia seksiesityksiä varastaakseen Berlusconin huomion". Ensitapaamisellaan Berlusconin kanssa Ruby kertoi tämän sanoneen hänelle seuraavaa: "Bunga bunga on haaremi, jossa tytöt riisuvat itsensä ja tyydyttävät hänet (Berlusconin) fyysisesti". Idean Berlusconi oli Rubyn väitteen mukaan sanonut kopioineensa ystävältään Libyan johtaja Muammar Gaddafilta. Kaiken tämän lisäksi italialaiselle medialle on tarjottu bunga bunga -juhlista otettuja valokuvia puolentoista miljoonan euron hintaan. Lehdissä olleiden tietojen mukaan bunga bunga -juhlista salaa otetuissa pornokuvissa nähdään alastoman pääministerin lisäksi myös useita seksiakteja. Väitteiden mukaan osa kuvissa esiintyvistä naisista on italialaisia televisiotähtiä. Berlusconin asianajajat ovat kiistäneet kuvien aitouden eivätkä italialaiset lehdet ole toistaiseksi julkaisseet niitä.
Julkisuuskuva > Suhtautuminen kritiikkiin

Berlusconi pyrki monin keinoin vaientamaan häneen kohdistuvan kritiikin. Eräs tunnetuimmista tällaisista tapauksista oli Italian televisiossa RAI:ssa esitetyn koomikko Sabina Guzzantin poliittisen satiirin RaiOt-ohjelman hyllytys 2003 Berlusconin yhtiöiden uhatessa oikeusjutulla. Kesken jääneen ohjelman tekijät julkistivat 2005 aiheesta Viva Zapatero! -nimisen elokuvan, joka on saanut paljon suosiota ja kansainvälisiä palkintoja. Elokuvaa on esitetty myös Suomessa keväällä 2006.
Silvio Berlusconi nosti syytteen brittiläistä talouslehteä The Economistia vastaan kunnialoukkauksesta. The Economist mainosti vuoden 2001 parlamenttivaalien alla kannessaan: ”Miksi Silvio Berlusconi ei kelpaa johtamaan Italiaa”. Milanolainen tuomioistuin hylkäsi kaikki Berlusconin vaatimukset syyskuussa 2008.
Elokuun puolivälissä 2009 Berlusconi patisti italian Yleisradioyhtiö RAI:ta myönteiseen uutisointiin; pääministeri kielsi varsin suorasanaisesti kanavaa arvostelemasta hallitusta. Samassa kuussa Berlusconi haastoi Italian toiseksi suurimman lehden La Repubblican ja sitä kustantavan L'Espresso-ryhmän oikeuteen panettelusta ja mustamaalaamisesta. Aikaisemmin hän oli kehottanut yrittäjiä boikotoimaan L'Espresso-ryhmää. Samoihin aikoihin Berlusconi haastoi oikeuteen myös espanjalaisen El Pais -sanomalehden ja ranskalaisen Nouvel Observateur -viikkolehden.
Kunnianosoituksia

Työn ansioritarikunnan ritari (Italia, 1977, luopui omaehtoisesti vuonna 2014)
Paavi Pius IX:n ritarikunnan suurristi (Vatikaani, 2005)
Puolan tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Puola, 2002)
Maltan ansioritarikunnan kunniajäsen (Malta, 2004)
Itävallan tasavallan kunniamitalin suuri kunniamerkki kultanauhalla (Itävalta, 2002)
Henrik Purjehtijan ritarikunnan suurristi (Portugali, 2005)
Stara planinan ritarikunnan suurristi (Bulgaria, 2009)
Kotipizza nimesi savuporoa, punasipulia ja kanttarelleja sisältävän pizzansa Berlusconin mukaan. Kyseinen pizza voitti vuonna 2008 New Yorkissa järjestetyn kilpailun, ja italialainen Corriere della Sera -lehti nimitti sitä suomalaiseksi verikostoksi Berlusconin arvosteltua suomalaista ruokakulttuuria vuonna 2005.