stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Romaaniset kielet
Pidginit, kreolit ja keinotekoiset kielet > Ranskapohjaiset kreolit

Haitin kreoli on Haitin virallinen kieli. Sitä puhutaan myös Guadeloupella ja Martiniquella.
Antillien kreoli, pääasiassa Dominicalla ja St. Lucialla.
Kreyol Lwiziyen, Louisianan kreoli.
Lanc-Patuá Brasiliassa Amapán osavaltiossa. Kehittyi Ranskan Guayanasta ja Karibianmeren ranskalaisilta alueilta tulleiden maahanmuuttajien parissa, saanut vaikutteita portugalista.
Mauritiuksen kreoli on Mauritiuksen lingua franca
Seychellien kreoli eli Seselwa on saarilla virallinen kieli englannin ja ranskan ohella.
Pidginit, kreolit ja keinotekoiset kielet > Portugalipohjaiset kreolit

Angolar, puhuma-alue São Tomén saaren rannikkoalueilla, São Tomén ja Príncipen valtiossa.
Ano Bomin kreoli Annobónin saarella Päiväntasaajan Guineassa.
Crioulo do Barlavento Kap Verden Barlavento-saarilla.
Crioulo de São Vicente Kap Verden São Vicenten saarella.
Crioulo do Sotavento (Kriolu) Kap Verden Sotavento-saarilla.
Damanin indoportugali Damanissa, Intiassa. Dekreolisoitunut.
Diun indoportugali Diussa, Intiassa. Lähes hävinnyt.
Forro São Tomén saarella, São Toméssa ja Príncipessä.
Kristang Malesiassa.
Kristi Intiassa, Korlayn kylässä.
Lunguyê Príncipen saarella, São Toméssa ja Príncipessä. Lähes hävinnyt.
Patuá eli Macaon kreoli, Macaossa ja Hongkongissa. Dekreolisoitunut.
Papiamentu Alankomaiden Antilleilla ja Aruballa. Vaikutteita espanjasta.
Saramaccan kreoli, portugaliin ja englantiin pohjautuva kreoli Surinamessa.
Sri Lankan indoportugali Sri Lankan rannikkokaupungeissa.
Ylä-Guinean kreoli, Guinea-Bissaun lingua franca, jota puhutaan myös Casamancessa, Senegalissa.
Pidginit, kreolit ja keinotekoiset kielet > Portugalipohjaiset kreolit > Espanjapohjaiset kreolit

Chavacano
Janito
Palenquero
Papiamentu (ei espanjapohjainen, mutta espanjasta vaikutteita saanut)
Ote Strasbourgin valasta.
Romaaniset kielet Euroopassa.
Harmoiskaivo

| Harmoiskaivo |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°29′04″N, 25°07′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lummennen ja Vesijaon valuma-alue (14.25)
Laskujoki:  Harmoisten kaivanto Lummenneen 
Järvinumero:  14.254.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,1 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  470 m  
Rantaviiva:  3,38472 km  
Pinta-ala:  17,4074 ha  
Tilavuus:  0,000419623 km³ 
Keskisyvyys:  2,41 m  
Suurin syvyys:  4,18 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiHarmoiskaivo 
Harmoiskaivo eli Harmoistenkaivo on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Harmoisen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 17,4 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen länsiosa on itäosaa kapeampi. Järven länsipuolinen Salmenkallio nousee 40 metriä pinnan yläpuolelle.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 419 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 4,2 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven itäpäässä.
Järven rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä ja rannat ovat pääosin metsämaata. Järvellä on runsaasti asutusta. Asutus painottuu järven itäpään ympäristöön. Järven itäpuolelta kulkee yhdystie 3255 ja järven ylitse kulkee voimalinja.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Lummennen alueeseen (14.254) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy. Se laskee luoteispäästä lähtevää Harmoisten kaivantoa pitkin samalla tasolla olevaan Lummenneeseen.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimettömänä ja Harmoisten kaivanto oli merkitty hieman nykyistä leveämpänä salmena.
Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli merkitty nimellä Harmoistenkaivo. Järven itäpäässä oli asutusta ja Harmoisten kaivanto oli nykyisellään. Vuoden 1985 peruskartassa järvi oli merkitty nimellä Harmoiskaivo ja järven itäpäähän oli tullut lisää asutusta.
Katalaaninkielinen Wikipedia

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Katalaaninkielisen Wikipedian logo
Katalaaninkielinen Wikipedia on Wikipedian katalaaninkielinen versio. Katalaaninkielisessä Wikipediassa oli heinäkuun 2024 alussa 755 068 artikkelia ja se on artikkelimäärältään 20. suurin. Se perustettiin maaliskuussa 2001, kolmantena englannin- ja arabiankielisen versioiden jälkeen.
Historia

Katalaaninkielinen Wikipedia rikkoi 10 000 artikkelin rajan marraskuussa 2004. Helmikuussa 2006 siellä oli yli 25 000 artikkelia. 100 000 artikkelin raja meni rikki 18. tammikuuta 2008. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 384 980 artikkelia.
Vietnaminkielinen Wikipedia

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Vietnaminkielisen Wikipedian logo
Vietnaminkielinen Wikipedia on Wikipedian vietnaminkielinen versio. Vietnaminkielisessä Wikipediassa oli heinäkuun 2024 alussa 1 294 084 artikkelia ja se on artikkelimäärältään 15. suurin. Se perustettiin marraskuussa 2002.
Vietnaminkielisen Wikipedian viimeaikainen kasvu perustuu pitkälti botteihin.
Historia

29. elokuuta 2005 tuhannes käyttäjä rekisteröityi vietnaminkieliseen Wikipediaan. 2 000 kirjoitetun artikkelin raja rikottiin 7. elokuuta 2005. Puolen miljoonan artikkelin raja rikottiin vuonna 2012.
SEAT

| SEAT, S> A. |
| --- | --- |

Perustettu:  9. toukokuuta 1950
Kotipaikka:  Martorell, Espanja
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot
Emoyhtiö:  Volkswagen Group
Tytäryhtiöt:  SEAT Sport
Kotisivu:  www.seat.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
SEAT eli Seat (nimi johdettu esp. Sociedad Española de Automóviles de Turismo, suom. Espanjalainen henkilöautoyritys) on espanjalainen autonvalmistaja ja osa Volkswagen-konsernia. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Espanjan Martorellissa (Barcelona), jossa valmistetaan vuosittain lähes 500 000 autoa. Autojen tekniikka on samaa Volkswagen-konsernin muiden merkkien eli Audin, Volkswagenin ja Škodan kanssa. Konsernin eri merkkien välisessä markkinointistrategiassa SEAT edustaa urheilullisuutta yhdessä Audin ja Lamborghinin kanssa niin sanotussa ”Audi Brand Groupissa”. Vuonna 2015 SEATin eniten valmistettu malli oli SEAT Leon ja suurin markkina-alue oli Saksa.
Historia

SEATin perusti 9. toukokuuta 1950 valtio-omisteinen holding-yhtiö, Instituto Nacional de Industria. Vuonna 1953 SEAT aloitti Fiat-mallien lisenssivalmistuksen ja jatkoi Fiatin eri mallien lisenssivalmistusta lähes kolmen ensimmäisen vuosikymmenen ajan. Erityisen tärkeä malli tehtaalle oli pieni SEAT 600 -malli, jonka avulla Espanja autoistui. SEATilla oli myös oma tuotekehitysosasto, jonka ansiosta syntyi esimerkiksi neliovinen SEAT 800 -malli, jonka pohjana oli jatkettu 600-malli ja jota emomerkki Fiatilla ei ollut. Fiat vetäytyi eroon toiminnasta vuonna 1980, ja kaksi vuotta myöhemmin aloitettiin yhteistyö Volkswagenin kanssa. Nykyisin SEAT on kokonaan Volkswagenin omistuksessa.
Automallit > Nykyiset automallit

SEAT Alhambra, seitsemänpaikkainen tila-auto.
SEAT Arona, Ibizaan perustuva pieni crossover.
SEAT Ateca, merkin ensimmäinen crossover, joka perustuu Volkswagen Tiguaniin.
SEAT Ibiza, SEATin tärkein malli, jota on valmistettu erilaisina versioina jo vuodesta 1984 lähtien. Uusi Ibiza-malli oli Volkswagen-ryhmän uuden alustan ensimmäinen käyttäjä. SEAT Ibizasta on myös kehitetty urheiluversiot FR, Cupra ja Cupra TDI.
SEAT León, viisiovinen ja urheilullinen keskiluokan perheauto. Mallista on myös erityisversiot FR ja Cupra, joka on SEATin toiseksi suorituskykyisin malli. Cupra-mallit on viimeistelty käsityönä.
SEAT Mii, kolmi- tai viisiovisena saatava erittäin pieni auto, joka sijoittuu kooltaan Ibizan alapuolelle. Miin sisarmallit ovat Volkswagen Up ja Škoda Citigo.
SEAT Tarraco, suurikokoinen crossover.
Automallit > Vanhoja automalleja, joita ei enää valmisteta

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  SEAT 124  SEAT 124 Sport  SEAT 127  SEAT 128  SEAT 131  SEAT 132  SEAT 133  SEAT 600/800  SEAT 850  SEAT 1200 Sport  |  SEAT 1400  SEAT 1430  SEAT 1500  SEAT Arosa  SEAT Córdoba  SEAT Fura  SEAT Inca  SEAT Málaga  SEAT Marbella  SEAT Panda  |  SEAT Ritmo  SEAT Ronda  SEAT Terra  SEAT Exeo  SEAT Altea  SEAT Toledo  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Wikimedia Commonsissa
SEATin suomenkieliset kotisivut
SEATin kansainväliset kotisivut
Volkswagen Groupin (Volkswagen Aktiengesellschaft) yhtiöt, tytäryhtiöt, tuotemerkit
SEATin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Arona  Ateca  Ibiza  León  Tarraco 
Entiset mallit:  124  124 Sport  127  128  131  132  133  600/800  850  1200 Sport  1400  1430  1500  Alhambra  Altea  Arosa  Córdoba  Exeo  Fura  Inca  Málaga  Marbella  Mii  Panda  Ritmo  Ronda  Toledo 
SEAT León
SEAT 600
Nallikari

Nallikarin hiekkarantaa.
Oulun Eden sijaitsee aivan Nallikarin hiekkarannan tuntumassa.
Nallikari on julkinen virkistys- ja matkailualue Oulun Hietasaaressa. Hietasaari erottaa kaupungin keskustan ja Oulujokisuiston Perämerestä. Oulun kauppatorin ja Hietasaaren välillä kulkee kevyen liikenteen saaristoreitti siltoineen ja Pikisaaren puutaloineen. Tätä reittiä pitkin matkaa Nallikariin kertyy kauppatorilta noin kolme kilometriä. Autolla matkaa Oulun keskustasta Nallikariin on 4–5 kilometriä ja valtatieltä 4 noin 5 kilometriä.
Nallikari sijaitsee Hietasaaren merenpuoleisella länsirannalla. Alue on tunnettu kilometrin pituisesta hiekkarannastaan. 1970- ja 1980-luvuilla rannalla järjestettiin purjehdus- ja purjelautakilpailuja.
Majoituspalveluja alueella tarjoaa muun muassa Nallikari Lomakylä, jonka alueelta löytyy huviloita, lomamökkejä sekä matkailuajoneuvoalue. Alueelta löytyvät myös palloiluhalli Nallisport, ratagolf-rata, lapsille suunnattu huvipuisto Vauhtipuisto sekä  ponipiha sekä ympäri vuoden auki oleva Ravintola Nallikari.
Nallikarin alueella on käytettävissä ilmainen langaton verkko PanOULU.lähde?
Urheilu ja liikuntaharrastukset

Kesäaikana Nallikarin edustan vesialueella on purjelautailijoita, leijapurjehtijoita, kilpapurjehtijoita. Nallikarin edustalle on Oulun Merenkävijät kaupungin liikuntaviraston avustuksella merkinnyt poijuilla kaikkien kilpapurjehtijoiden käytössä olevan harjoitusalueen. Harjoittelualueen halkaisija on noin yksi meripeninkulma. Nallikarin hiekkaranta soveltuu myös rantafutikseen.
Rakennukset

Rannan alueella on muutamia rakennuksia, joista vanhimmat ovat 1970-luvulta.
Nallikarissa aallonmurtajan päässä sijaitsee vuonna 1988 valmistunut näkötorni Nallikarin "Majakka".  Se edustaa arkkitehtuuriltaan Oulun koulun regionalistista tyyliä. "Majakan" on suunnitellut Arkkitehtitoimisto NVØ. Nallikarin rantapaviljonki on rakennettu 1970-luvulla.
Historiaa

Hiekkarantojen virkistyskäyttö yleistyi 1930-luvulla. Oulussa oli yleisiä rantoja muun muassa Nuottasaaressa, Oritkarissa ja muualla Hietasaaressa. Osa noista rannoista joutui kuitenkin teollisuuden käyttöön. Kun Nallikari "löydettiin", sen pitkät hiekkarannat alkoivat vetää sinne tuhatmäärin kävijöitä. Ennen kesää 1939 valtuusto ja terveydenhoitolautakunta antoivat kaupunginhallitukselle tehtäväksi selvittää, miten Nallikariin saataisiin pukusuojia ja käymälöitä.
Sotien takia Nallikarin muuttaminen yleiseksi uimarannaksi siirtyi vuoteen 1946, jolloin 2. huhtikuuta valtuusto antoi Sotainvalidien veljesliiton Oulun osastolle oikeuden harjoittaa alueella uimarantaa tukevaa liiketoimintaa kymmenen vuotta. Ravintolarakennus alueelle valmistui saman kesän aikana. Kaupunki lunasti kuitenkin Sotainvalidien veljesliitolta rakennukset jo vuonna 1950, ja näin uimaranta siirtyi kokonaan kaupungin vastuulle. Nallikarin kunnostus ja remontti valmistui vuonna 2013.
Nallikarin leirintäalue oli vuonna 1967 Suomen toiseksi vilkkain: siellä yöpyi yli 34 000 matkailijaa, joista noin 4 800 ulkomaalaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nallikari Wikimedia Commonsissa
Nallikari Lomakylä-Camping
Oulun kaupunki – Matkailupalvelut
Vauhtipuisto
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:  Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:  Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:  Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:  Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie 
Nallikarin "majakka" eli näkötorni.
Nekroosi

Nekroottinen alaraaja (gangreena).
Nekroosi eli akuutti patologinen solukuolema on solun kuolema, jossa solun sisällä olevat molekyylit vapautuvat soluvälitilaan kalvorakenteiden hajottua. Nekroosi aiheuttaa usein tulehdusreaktion.
Nekroosi on patologinen prosessi, jonka aiheuttavat solun ulkopuoliset epäsuotuisat, joko fysikaaliset tai kemialliset tekijät (hypotermia, hapenpuute, säteily, matala pH, solun vaurioituminen). Nekroosi on kontrolloimaton tapahtumasarja. Se ei vaadi energiaa eivätkä siinä vaikuta kaspaasi-entsyymit kuten apoptoosissa. Nekroosin tyypillisiin piirteisiin kuuluvat solun nopea turpoaminen ja hajoaminen.
Nekroosien luokittelu

Koagulaationekroosissa (tai hyytymäkuoliossa) kudoksen perusrakenne säilyy mikroskoopissa tarkasteltuna ainakin muutaman päivän ajan, mutta solut ovat kuolleita. Yksittäisten solujen muoto säilyy, mutta tumat ovat kadonneet soluista. Koagulaationekroosi on tyypillistä infarkteille monissa elimissä aivoja lukuun ottamatta.
Liukenemisnekroosi (tai kollikvaationekroosi) syntyy, kun tulehdussolut siivoavat kuollutta solukkoa pois. Nekroosipaikalle muodostuu märkää, josta tämä nekroosityyppi saa nimensä. Liukenemisnekroosi voi syntyä bakteeri- tai joskus sieni-infektioiden seurauksena, jotka stimuloivat tulehdussolujen kertymistä infektiopaikalle. Liukenemisnekroosi on tyypillinen nekroosi keskushermostossa.
Kaseaationekroosi ("juustokuolio") nähdään useimmiten keuhkoissa tuberkuloosi-infektion seurauksena. Nimitys "juustonekroosi" tulee nekroottisen kudoksen hauraasta kelta-valkoisesta ulkomuodosta. Mikroskoopilla tarkasteltuna kaseaationekroosissa solujen ja kudoksen muoto on täysin hajonnut ja nekroottista solukkoa ympäröi selvärajainen tulehdussolukon alue, jota sanotaan granuloomaksi.
Rasvanekroosi (liponekroosi tai steatonekroosi) syntyy, kun aktivoitunut lipaasi pilkkoo kudoksen rasvoja, jolloin vapaat rasvahapot muodostavat suoloja kudoksen vapaiden kalsiumionien kanssa. Rasvahappojen kalsiumsuolat tunnetaan yleisemmin saippuana. Makroskooppisesti rasvanekroosissa nähdään pieniä valkoisia kertymiä kudoksessa. Akuutissa pankreatiitissa (haimatulehdus) haimaan syntyy rasvanekroosi, kun haiman tuottama lipaasi alkaa pilkkoa haiman lipidejä.
Fibrinoidinekroosi syntyy tyypillisesti immuunivälitteisen verisuonivaurion yhteydessä antigeeni-antibody -immunokompleksien kertyessä valtimon seinämään. Fibriinin kertyminen vauriopaikalle aiheuttaa voimakkaan vaaleanpunaisen värjäytymisen hematoksyliini-eosiini -värjäyksessä.
Gangreena ei ole erityisesti mikään tietty nekroosin muoto, vaan sillä viitataan yleisesti laajoihin nekrooseihin, tyypillisesti alaraajassa.
Nekroosin vaiheet

Nekroosi alkaa, kun solu kokee akuutin solu- tai solukalvovaurion. Tämän seurauksena vaurioituneen solun sisään pääsee virtaamaan solun ulkopuolisen tilan ioneita ja vettä. Tämän seurauksena solu ja soluelimet turpoavat. Soluliman turpoaminen johtuu siitä, kun sileä solulimakalvosto laajenee ja ribosomit irtoavat karkeasta solulimakalvostosta. Tämän jälkeen solukalvo pullistuu ja lopulta solun tukiranka hajoaa ja solukalvo rikkoutuu täysin. Tällöin solun sisältö vapautuu soluvälitilaan ja aiheuttaa nekroosille tyypillisen tulehdusreaktion.
Mitokondrioissa on havaittavissa kaksi muutosta, jotka vaikuttavat siihen, eteneekö solussa tapahtuva muutos välttämättä nekroosiin asti. Toinen näistä on mitokondrion raju laajeneminen ja toinen on elektronitiheydeltään suurten saostumien muodostuminen ytimeen. Tämä on seurausta proteiinien denaturoitumisesta, mutta seassa voi olla myös kalsiumfosfaattikiteitä.
Nekroosiin johtavat tekijät

Tavallisin syy nekroosiin on se, että solu on joutunut sellaiseen ympäristöön, jossa solu alkaa turvota, sen solukalvot vaurioituvat ja lopulta solu hajoaa. Syitä tähän voivat olla esimerkiksi hapen puute, suuresti muuttunut lämpötila, myrkyllinen yhdiste tai viruksen aiheuttama infektio. Nekroosin yleensä aiheuttava suuri muutos solun ympäristössä johtaa siihen, että nekroottisia soluja on useimmiten monta. Ne puolestaan synnyttävät kuolevien solujen ryhmiä, joiden ympärille kerääntyy nopeasti myös neutrofiilisia granulosyytteja ja muita tulehdussoluja.
Kuolevalle solulle on ominaista suuret proteiinikasaumat. Yksi proteiinikasaumien aiheuttaja on ubikitiini-niminen proteiini. Se tunnistaa solussa olevia vaurioituneita proteiineja ja ohjaa niiden hajotusta. Ubikitiini pystyy muodostamaan kovalentteja sidoksia toisten proteiinien lysiini-tähteiden väliin. Kun ubikitiini tarttuu muihin proteiineihin, voi siitä olla seurauksena kookkaita soluliman inkluusioita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen virtuaaliyliopisto
Mirach

Mirach ja vasemmalla yläällä NGC 404
Mirach (Merach, beeta (β) Andromedae) on Andromedan tähtikuviossa oleva jättiläistähti. Tähden etäisyys Hipparcos-satelliitin mittaamana vuonna 2007 on 199,44 valovuotta. Tähti on puolisäännöllinen muuttuva tähti, jonka näennäinen kirkkaus vaihtelee välillä 2,01–2,10 ja on keskimäärin 2,07. Absoluuttinen kirkkaus on −1,87. Väri-indeksi B-V on 1,58. Silmin nähtävä tähden väri on punainen. Puolisäännöllisten muuttujien tapaan tähti on viileä, spektriluokaltaan M0+IIIa, ja sen pintalämpötila on 3 200–3 800 kelviniä. Kokonaissäteily on 1 900 kertaa Aurinkoa voimakkaampaa. Massaltaan Mirach on 3–6 kertaa Aurinkoa suurempi. Tähden säde on noin 0,4 AU. Tähdellä on joko hiili- tai heliumydin, ja siitä tulee valkea kääpiö. Tähdellä on pääsarjaan kuuluva pienimassainen seuralainen, jonka näennäinen suuruusluokka on 14 ja jonka minimietäisyys kumppanistaan on 1 700 AU.
Elina Valtonen

| Elina Valtonen |
| --- | --- |
 Valtonen lokakuussa 2023.
Suomen ulkoministeri
 Orpon hallitus 20.6.2023–  
Edeltäjä:  Pekka Haavisto
Kansanedustaja
 4.7.2014–  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri (2014–2023) Helsingin vaalipiiri (2023-)
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. lokakuuta 1981 (ikä 43) Helsinki
Asuinpaikka:  Helsinki
Puoliso:  Jukka Lepomäki (vih. 2009, e. 2021)
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  diplomi-insinööri (2004) kauppatieteiden maisteri (2005)
Uskonto:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Aiheesta muualla
Kotisivu
Elina Maria Valtonen (ent. Lepomäki, s. 23. lokakuuta 1981 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut Orpon hallituksen ulkoministerinä 20. kesäkuuta 2023 lähtien. Valtonen on ollut kokoomuksen varapuheenjohtaja vuodesta 2020. Kansanedustajana hän on toiminut vuodesta 2014 ja Helsingin kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2021.
Valtonen on aiemmin toiminut rahoitusalan johtotehtävissä Kööpenhaminassa ja Lontoossa sekä ajatuspaja Liberan tutkimusjohtajana. Valtonen on koulutukseltaan diplomi-insinööri ja kauppatieteiden maisteri. Hän on edistänyt perustiliksi kutsumaansa sosiaaliturvan mallia 2010-luvulla.
Tausta > Nuoruus

Valtonen vietti ensimmäiset vuotensa Helsingin Oulunkylässä, jossa hän isoveljensä kanssa oli amerikkalaisessa päiväkodissa, kunnes siirtyi Oulunkylän ala-asteelle. Vuoden 1990 lopulla perhe muutti Saksan Bonniin, jossa Valtosen isä Kari työskenteli Suomen suurlähetystössä lehdistösihteerinä. Bonnissa Valtonen kävi saksalaisia kouluja.
Perhe muutti takaisin Suomeen vuonna 1995, ja Valtonen jatkoi opiskelua Helsingin Saksalaisessa koulussa. Hän suoritti vuonna 2000 Reifeprüfung-ylioppilastutkinnon Helsingin Saksalaisessa Koulussa.
Tausta > Koulutus

Syksyllä 2000 Valtonen aloitti Teknillisessä korkeakoulussa informaatioverkostojen koulutusohjelmassa. Myöhemmin hän vaihtoi aineensa tietotekniikkaan ja aloitti vuonna 2001 opinnot myös Helsingin kauppakorkeakoulussa.
Valtonen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta pääaineenaan tietoturvallisuustekniikka vuonna 2004 ja kauppatieteiden maisteriksi Helsingin kauppakorkeakoulusta pääaineenaan rahoitustaloustiede vuonna 2005.
Tausta > Ura ennen politiikkaa

Kesällä 2001 Valtonen työskenteli Taloussanomissa taloustoimittajana ja vuosina 2001–2002 Polyteekkarin päätoimittajana. Hän työskenteli opiskeluaikana Martti Tiurin osa-aikaisena eduskunta-avustajana 2001–2003 ja oli Valuatum Oy:n ohjelmoijana vuonna 2003.
Pankkiuransa aikana Valtonen työskenteli Kööpenhaminassa Nordean vanhempana analyytikkona 2003–2007 sekä myöhemmin 2007–2012 Lontoossa johtajana Royal Bank of Scotlandissa. Valtonen oli vuonna 2015 viiden kasvuyrityksen osakas.
Valtonen työskenteli ajatuspaja Liberan tutkimusjohtajana vuosina 2013–2014. Hän myös aloitti Liberan hallituksessa vuonna 2013 ja tuli valituksi ajatuspajan hallituksen puheenjohtajaksi huhtikuussa 2015. Valtonen toimi puheenjohtajan tehtävässä aina vuoteen 2021 saakka.
Valtonen osallistui vuoden 2018 Bilderberg-kokoukseen Torinossa Italiassa.
Poliittinen ura

Valtonen asettui kokooomuksen eduskuntavaaliehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiirissä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa, sai 3 144 ääntä ja jäi varasijalle. Hän nousi kokoomuksen kansanedustajaksi varasijalta heinäkuussa 2014, kun Jyrki Katainen siirtyi Euroopan unionin komissaariksi. Valtonen toimi eduskunnassa perustuslakivaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsenenä.
Eduskuntavaaleissa 2015 Valtonen valittiin jatkokaudelle 6 541 äänellä. Hän oli jäsen valtiovarainvaliokunnassa ja sen verojaostossa sekä kunta- ja terveysjaostossa sekä varajäsen ulkoasiainvaliokunnassa ja Euroopan neuvostossa.
Huhtikuussa 2016 Valtonen ilmoitti asettuvansa kokoomuksen puheenjohtajaehdokkaaksi kesän 2016 puoluekokouksessa. Hän sai puheenjohtajavaalissa yhteensä 122,4 ääntä eikä edennyt vaalin toiselle kierrokselle.
Huhtikuussa 2018 Valtonen julkaisi Vapauden voiton (Otava), jossa hän kertoo visionsa Suomen uudistamiseksi. Kirjassa hän mm. pohtii sosiaaliturvaa, hyvinvointivaltiota ja verotusta markkina- ja arvoliberaalilta kantilta sekä kritisoi kokoomuksen puoluejohtoa ja viime vuosien toimintaa.
Eduskuntavaaleissa 2019 Valtonen valittiin kolmannelle kaudelleen Uudenmaan vaalipiirin suurimmalla äänimäärällä, 19 292 äänellä. Koko maan ehdokkaista Valtonen sai viidenneksi eniten ääniä ja naisehdokkaista vain Li Andersson sai enemmän ääniä. Hänen vaalibudjettinsa oli yli 115 000 euroa. Rahoittajiin kuului muun muassa kauppatieteiden tohtori Björn Wahlroos.
Syyskuussa 2020 Porissa järjestetyssä kokoomuksen puoluekokouksessa Valtonen valittiin puolueen varapuheenjohtajaksi.
Kuntavaaleissa 2021 Valtonen oli ehdolla Helsingissä ja tuli valituksi Helsingin kaupunginvaltuustoon 15 793 äänellä. Hänen äänimääränsä oli Helsingin ja myös koko maan toiseksi suurin.
Maaliskuussa 2022 Valtonen valittiin Naton parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan puheenjohtajaksi Ilkka Kanervan kuoleman jälkeen.
Kesäkuussa 2022 Valtonen valittiin toiselle varapuheenjohtajakaudelle kokoomuksen puoluekokouksessa.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Valtonen sai 32 562 ääntä, mikä on kaikkien aikojen korkein Helsingin vaalipiirissä saatu äänimäärä. Hän myös keräsi eniten vaalirahoitusta, yhteensä 178 625 euroa, mutta virheellisesti ilmoitti vain käytetyn rahoituksen. Suurimpina kampanjan rahoittajina olivat Chaim ”Poju” Zabludowicz, Björn Wahlroos sekä John Derome.
Maaliskuussa 2024 Valtonen ilmoitti, ettei enää asetu ehdolle kokoomuksen varapuheenjohtaksi kesäkuun puoluekokouksessa keskittyäkseen tehtäviinsä ulkoministerinä ja kansanedustajana.