stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ojibwat
Kulttuuri > Elämän loppu

Ojibwojen keskuudessa avuttomien vanhusten kuolemaa voitiin nopeuttaa heidän pyytäessään sitä itse. Juhlallisen rituaalin päätteeksi oma poika sai surmata vanhempansa. Wigwamiinsa kuolleet jätettiin yleensä neljän päivän ajaksi talonsa läntiselle sivulle tehtyyn kuoppaan. Tämän ajanjakson kuluessa vainajan sielu tai henki jätti ruumiin matkaten kaukana lännessä olevaan paikkaan, jossa sielut jatkoivat elämäänsä. Myöhemmin vainaja haudattiin maahan. Haudan paikalle pystytettyyn puiseen muistomerkkiin saatettiin tehdä kuvakirjoitus vainajan saavutuksista ja merkintä siitä mihin klaaniin hän oli kuulunut. Suruaikana, joka kesti vuoden, saattoivat kuolleen omaiset mustata kasvonsa, rintansa tai kätensä puuhiilellä. Sureminen päättyi omaisten järjestämiin Kuolleiden festivaaleihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ojibwat Wikimedia Commonsissa
Ojibway-kielialueen kartta 1600-luvulla.
Saulteurien ja uudisasukkaiden tapaaminen Winnipegjoen varrella. Paul Kanen maalaus vuodelta 1846.
Ojibwasoturit liikkuivat pienissä ryhmissä ja hyödynsivät tehokkaasti Isojenjärvien lukuisia vesireittejä.
Maalauksen taustalla näkyvä rakennus on Fort Snelling. Paikka sijaitsi nykyisen St. Paulin kaupungin alueella ja oli rajana ojibwien ja siouxien asuma-alueille.
Ojibwojen lähetystö Washingtonissa vuonna 1852.
Louis Rielin patsas Manitobassa
Ojibwojen Maailmankaikkeus
Ojibwat pitivät erityisiä "sokerikyliä" vaahterasiirapin tekoa varten. Jokainen ryhmä palasi keväisin omalle traditionaaliselle paikalleen, jonne he olivat varastoineet siirapintekoon tarvittavat työkalut ja merkinneet kirveellä tarkoitukseen sopivat puut. Vaahteraan tehtyjen reikien kautta mahla valutettiin astioihin.
Tämän päivän ojibwa-tytöt näyttävissä juhla-asuissaan. Kuvan helinä-puvut kuuluvat osana pow-wow-tanssiin, joka on perinteinen intiaanien tapahtuma ympäri Yhdysvaltoja.
Chippewa One-Called-From-A-Distance (Midwewinind) Minnesotasta (1894).
Jälkistrukturalismi

Jälkistrukturalismi eli poststrukturalismi on laaja-alainen nimitys mannermaisen filosofian ja kriittisen teorian suuntauksille, jotka saivat alkunsa Ranskassa 1960-luvulla. Etuliite ”jälki-” viittaa siihen, että monet jälkistrukturalistit, kuten Jacques Derrida, Michel Foucault ja Julia Kristeva, suhtautuivat hyvin kriittisesti strukturalismiin. Siinä missä strukturalismi katsoo merkitysten olevan yhteisöllisesti tai kulttuurisesti rakennettuja tuotteita, jälkistrukturalismi korostaa, että myös tällaisten merkitysten tutkimus on itsessään sosiaalinen tai kulttuurinen tuote, ja siksi kaikki käsitykset ja tulkinnat ovat aina subjektiivisia. Jälkistrukturalismi on kiinnostunut merkitysten tuottamisen historiallisista prosesseista eli genealogiasta.
Käsitteenä jälkistrukturalismi on vaikea määritellä tai tiivistää. Tähän on pääasiassa kaksi syytä. Ensiksikin jälkistrukturalismin olemukseen kuuluu, että se hylkää määritelmät, jotka väittävät sisältävänsä ”totuuksia” maailmasta. Toiseksi hyvin harva filosofi on oma-aloitteisesti katsonut olevansa jälkistrukturalisti, sen sijaan he ovat saaneet nimityksen muilta. Tämä tarkoittaa, ettei kukaan ole varsinaisesti määritellyt jälkistrukturalismin ohjelmanjulistusta. Näin voidaan väitellä siitä, mikä on jälkistrukturalismin todellinen luonne tai voidaanko sitä varsinaisesti pitää yhtenä filosofisena suuntauksena tai koulukuntana.
Historia

Jälkistrukturalismi nousi Ranskassa 1960-luvulla strukturalismia arvostelleena liikkeenä. Ajankohtaa leimasivat poliittiset kiistat, jotka huipentuivat vuoden 1968 levottomuuksiin. Varhaisen jälkistrukturalistisen liikkeen keulahahmoja olivat Roland Barthes ja Jacques Derrida. Derrida luennoi vuonna 1966 aikakauden älyllisessä ympäristössä tapahtuneesta murroksesta. Barthes julkaisi vuonna 1968 teoksen Tekijän kuolema, tekstin syntymä, jossa hän kuvaili metaforista tapahtumaa eli kirjailijan ”kuolemaa” aitona lähteenä annetun tekstin merkitykselle. Barthes esitti, että tekstillä oli monia merkityksiä eikä kirjailija ollut teoksen merkityssisällön ensisijainen lähde. Kirjailijan kuolema oli Barthesin mukaan samalla lukijan ja tekstin merkitysten uudiskasvun syntymä.
Teoria > Yleisiä käytäntöjä

Jälkistrukturalistiset käytännöt perustuvat yleensä eräisiin taustaoletuksiin:kenen mukaan?
Jälkistrukturalistit katsovat, että minän käsite johdonmukaisena yksikkönä on kuvitteellinen rakennelma. Sen sijaan yksilö koostuu vastakkaisista jännitteistä ja tietoväitteistä (kuten sukupuoli, luokka, ammatti ja niin edelleen) Tämän vuoksi lukijan tulee ymmärtää, kuinka jokin teksti liittyy heidän omaan minäkäsitteeseensä, jotta voisi tutkia kyseistä tekstiä. Tämä itsehavainnointi on kriittisessä roolissa kaiken merkityksen tulkitsemisessa.
Merkitys, jota kirjoittaja tarkoitti on toissijainen suhteessa siihen merkitykseen, jonka lukija havaitsee. Jälkistrukturalismi hylkää sen, että tekstillä olisi vain yksi tarkoitus, yksi merkitys tai yksittäinen olemassaolo.
Jälkistrukturalistisen kriitikon tulee kyetä hyödyntämään monenlaisia näkökulmia luodakseen monipuolisen (ehkä jopa ristiriitaisen) tulkinnan tekstistä. On erityisen tärkeää eritellä sitä, kuinka tekstin merkitykset muuttuvat suhteessa tiettyihin muuttujiin, jotka liittyvät yleensä lukijan omaan identiteettiin.
Teoria > Vakiintumaton merkitys

Jälkistrukturalistisessa tekstianalyysissä lukija ja hänen merkityksensä korvaavat kirjoittajan tutkimuksen ensisijaisena kohteena. Sen sijaan, että tutkimus kiinnittyisi kirjoittajaan, jälkistrukturalistit tutkivat muita merkityksen lähteitä, kuten lukijoita, kulttuurisia normeja, muuta kirjallisuutta ja niin edelleen. Nämä vaihtoehtoiset lähteet eivät ole koskaan määrääviä eivätkä lupaa minkäänlaista yhtenäistä tulkintaa tekstistä.
Teoria > Dekonstruktio

Strukturalismiin oleellisesti liitetty teoria oli binaarinen vastakohtapari. Se esitti, että on olemassa tiettyjä käsitteellisiä vastakohtia, jotka kuvataan usein hierarkkisina, ja jotka ovat osaltaan muodostamassa tekstin rakennetta. Tällaisiin vastakohtapareihin voisivat kuulua esimerkiksi mies/nainen, puhuttu/kirjoitettu ja järki/tunne.
Jälkistrukturalismi hylkää yleensä säännönmukaisesti sen, että teksteissä olisi yhtenäinen rakenne, ja erityisesti teorian binaarisista vastakohtapareista. Sen sijaan jälkistrukturalistit kannattavat dekonstruktiota, jonka mukaan tekstien merkitys ja käsitteet siirtyvät aina suhteessa lukemattomaan joukkoon erilaisia muuttujia. Ainoa oikea tapa ymmärtää näitä merkityksiä on dekonstruoida ennakko-oletukset ja tietojärjestelmät, jotka tuottavat illuusion yhdestä tietystä merkityksestä.
Strukturalismi vastaan jälkistrukturalismi > Vastaus strukturalismille

Jälkistrukturalismi on kuvattu ”kapinointina” strukturalismia vastaan. Se voidaan paremmin ymmärtää kriittiseksi ja kokonaisvaltaiseksi vastaukseksi strukturalismin perustaviin oletuksiin. Strukturalismi esitti itsensä kulttuuristen tuotteiden (kuten tekstien) taustalla luonnostaan olevien rakenteiden tutkimisena, joka hyödyntää analyyttisiä käsitteitä ja tieteenaloja, esimerkiksi kielitiedettä, psykologiaa ja antropologiaa. Vaikka liike edisti näiden rakenteiden kriittistä tutkimusta, se pyrki loogisiin ja tieteellisiin tuloksiin. Monet strukturalistit pyrkivät yhdentämään työnsä olemassa olevaan tietoon. Tämä voidaan havaita esimerkiksi Ferdinand de Saussuren kielitieteellisissä töissä, Claude Lévi-Straussin antropologiassa ja monien 1900-luvun alun psykologien töissä.
Jälkistrukturalistien oletukset ovat peräisin strukturalistien lähtöoletuksia vastaan nousseesta kritiikistä. Erityisenä erona voidaan nähdä se, että jälkistrukturalismi katsoo, että taustalla olevien rakenteiden tutkimus on itsessään kulttuurinen tuote ja siksi subjektiivista ja altista ennakkoasenteille ja väärille tulkinnoille. Kohteen (esimerkiksi tekstin) monien eri merkitysten ymmärtämiseksi on tarpeen tutkia sekä kohdetta itseään että niitä tiedollisia järjestelmiä, jotka ovat tuottaneet tuon kohteen. Tällä tavoin jälkistrukturalismi asemoi itsensä tutkimukseksi siitä, kuinka tietoa tuotetaan.
Strukturalismi vastaan jälkistrukturalismi > Historiallinen vastaan deskriptiivinen näkökulma

Jälkistrukturalistit katsovat usein, että jälkistrukturalismi on historiallista ja luokittelevat strukturalismin kuvailevaksi tutkimusalaksi. Tämä käsitteistö on suhteessa Ferdinand de Saussuren tekemään eroon historiallisen (diakroninen) ja deskriptiivisen (synkroninen) lukutavan välillä. Jälkistrukturalistit painottavat usein historiaa deskriptiivisten käsitteiden analysoimisessa. Esimerkiksi Foucaultin Histoire de la folie à l’âge classique on sekä mielipuolisuuden historiaa että siihen liittyvien kulttuuristen asenteiden tutkimusta. Historian korostaminen mannermaisessa filosofiassa juontaa juurensa jo G. W. F. Hegeliin, Friedrich Nietzschen teokseen Moraalin alkuperästä ja Martin Heideggerin teokseen Oleminen ja aika.
Strukturalismi vastaan jälkistrukturalismi > Tutkijat kummassakin liikkeessä

Eroa strukturalismin ja jälkistrukturalismin välillä hämärtää se tosiseikka, etteivät tutkijat yleensä luokittele itseään ”jälkistrukturalisteiksi”. Joissakin tapauksissa (kuten Claude Lévi-Strauss) strukturalismiin liitetyt tutkijat ovat tulleet tärkeiksi myös jälkistrukturalismin kannalta, ja heidät luetaan osaksi jälkistrukturalismin historiaa. Lévi-Straussin lisäksi kolme merkittävää jälkistrukturalistia luettiin alun perin strukturalismin keskeisiksi edustajiksi: heitä ovat Jacques Lacan, Roland Barthes ja Michel Foucault. Myös Jacques Derridan, Gilles Deleuzen ja Julia Kristevan työt on luettu esimerkeiksi jälkistrukturalismista.
Jälkistrukturalisteja

Seuraavat filosofit voidaan lukea jälkistrukturalisteiksi tai heillä voidaan katsoa olleen jälkistrukturalistinen kausi:
Kathy Acker
Jean Baudrillard
Roland Barthes
Wendy Brown
Judith Butler
Rey Chow
Hélène Cixous
Gilles Deleuze
Jacques Derrida
Umberto Eco
John Fiske
Michel Foucault
René Girard
Félix Guattari
Luce Irigaray
Julia Kristeva
Teresa de Lauretis
Sarah Kofman
Philippe Lacoue-Labarthe
Jean-François Lyotard
Chantal Mouffe
Jean-Luc Nancy
Avital Ronell
Bernard Stiegler
Aiheesta muualla

Poststructuralist news and views (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Bush, H. K.: Poststructuralism as Theory and Practice in the English Classroom (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Mizrach, Steve: Talking pomo: An analysis of the postmodern movement. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Post-structuralism
1900-luvun filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Analyyttinen filosofia:  Positivismi  Pragmatismi  Looginen empirismi 
Mannermainen filosofia:  Hermeneutiikka  Fenomenologia  Eksistentialismi  Strukturalismi  Jälkistrukturalismi  Postmodernismi 
Marxilainen filosofia:  Frankfurtin koulukunta  Radikaalifeminismi 
Muut:  Tomismi  Uustomismi 
| n k Kulttuurintutkimus |
| --- | --- |
 Dekonstruktio  Diskurssianalyysi  Jälkistrukturalismi  Kriittinen teoria  Kulttuuriantropologia  Kulttuurifilosofia  Kulttuurisosiologia  Semiotiikka  Strukturalismi 
 Alakulttuuri  Kulttuurievoluutio  Kulttuuriteollisuus  Populaarikulttuuri  Postmodernismi  Vastakulttuuri  Visuaalinen kulttuuri 
Käännös suomeksi
Linda Olsson

Linda Olsson
Linda Olsson (s. 1948) on ruotsalaissyntyinen kirjailija, joka asuu Aucklandissa, Uudessa-Seelannissa. Hänen esikoisteoksensa Laulaisin sinulle lempeitä lauluja julkaistiin suomeksi vuonna 2009.
Suomeksi käännetyt teokset

Laulaisin sinulle lempeitä lauluja. (Let me sing you gentle songs). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2009. ISBN 978-951-20-7977-3.
Sonaatti Miriamille. (Sonata for Miriam). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2010. ISBN 9789512083497.
Kaikki hyvä sinussa. (The Kindness of Your Nature). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2012. ISBN 9789512084081.
Kun mustarastas laulaa. (I skymningen sjunger koltrasten). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2015. ISBN 9789512096268.
Sisar talossani. (En syster i mitt hus). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2017. ISBN 9789512405954.
Autio ranta. (Hamilton Beach). Suomentanut Anuirmeli Sallamo-Lavi. Helsinki: Gummerus kustannus, 2020. ISBN 9789512417629.
Matti Nykänen

| Matti Nykänen |
| --- | --- |
 Matti Nykänen vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Ensio Nykänen
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1963 Jyväskylä, Suomi
Kuollut: 4. helmikuuta 2019 (55 vuotta) Lappeenranta, Suomi
Mäkihyppääjä
Pituus:  177 cm
Seura:  Jyväskylän Hiihtoseura
Suksimerkki:  Elan, Kneissl, Atomic
Maailmancup
Kaudet:  1981–1991
Voitot:  46, 4 kokonaisvoittoa (1983, 1985, 1986, 1988), 2 Keski-Euroopan mäkiviikon voittoa
Palkintokorokkeella:  76
| Mitalit> Maa:  Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sarajevo 1984 | Suurmäki |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | Suurmäki |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | Normaalimäki |  |
|  Kultaa | Calgary 1988 | Joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Sarajevo 1984 | Normaalimäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1982 | Suurmäki |  |
|  Kultaa | Engelberg 1984 | Joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Seefeld 1985 | Joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Oberstdorf 1987 | Joukkuemäki |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | Joukkuemäki |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 1987 | Normaalimäki |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | Joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Seefeld 1985 | Suurmäki |  |
|  Pronssia | Lahti 1989 | Suurmäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Planica 1985 | Lentomäki |  |
|  Hopeaa | Vikersund 1990 | Lentomäki |  |
|  Pronssia | Harrachov 1983 | Lentomäki |  |
|  Pronssia | Kulm 1986 | Lentomäki |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 1988 | Lentomäki |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Schonach 1981 | Normaalimäki |  |
| Veteraanien MM-kilpailut  | Veteraanien MM-kilpailut  | Veteraanien MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Taivalkoski 2008 | K38 |  |
|  Kultaa | Harrachov 2011 | K40 |  |
|  Pronssia | Ziri / Kranj 2010 | K29 |  |
| SM-kilpailut  | SM-kilpailut  | SM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 13 kpl |  |  |
|  Hopeaa | 2 kpl |  |  |
|  Pronssia | 7 kpl |  |  |
Matti Ensio Nykänen (vuosina 1996–1998 Paanala, 17. heinäkuuta 1963 Jyväskylä – 4. helmikuuta 2019 Lappeenranta) oli suomalainen mäkihyppääjä.
Nykänen voitti urallaan viisi olympiamitalia (joista neljä kultaa – kolme henkilökohtaista ja yksi joukkue), 14 maailmanmestaruusmitalia (kuusi kultaa) ja 22 Suomen-mestaruusmitalia (13 kultaa). Mäkihypyn maailmancupin hän voitti neljästi, ja osakilpailuvoittoja hänellä on 46, joka oli ennätys helmikuuhun 2013 saakka. Lisäksi Nykänen saavutti veteraanien MM-kilpailuissa kolme mitalia, joista kaksi kultaa.
Nykänen pysyi julkisuudessa myös urheilu-uransa jälkeen ja teki uraa laulajana. Jyväskylässä on Matti Nykäsen mukaan nimetty hyppyrimäki, Matti Nykäsen mäki.
Urheilu-ura

Nykänen nousi mäkihypyn huipputasolle vuonna 1981, jolloin hän voitti nuorten maailmanmestaruuden sekä ensimmäisen aikuisten Suomen-mestaruutensa. Vuoden 1982 MM-kisoissa Oslossa hän voitti sankassa sumussa käydyssä kilpailussa suurmäen maailmanmestaruuden. Vuonna 1983 hän voitti Keski-Euroopan mäkiviikon, hän tosin voitti vain Innsbruckin osakilpailun, mutta hänen kokonaispistemääränsä riitti koko mäkiviikon voittoon, lentomäen MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia. Nykänen voitti myös kauden maailmancupin. Vuonna 1984 hän voitti Sarajevon olympialaisissa suurmäen olympiakultaa ja normaalimäen olympiahopeaa. Samana vuonna järjestetyissä joukkuemäen MM-kisoissa Suomen joukkue, jossa Nykänen hyppäsi, voitti MM-kultaa.
Nykänen paranteli vuosina 1984 ja 1985 mäkihypyn maailmanennätystä neljä kertaa. Ensimmäinen ennätys oli 182 metriä ja viimeinen 191 metriä. Seefeldin MM-kisoissa 1985 hän voitti suurmäessä MM-pronssia ja oli mukana voittamassa joukkuemäen MM-kultaa. Hän voitti saman kauden aikana myös lentomäen maailmanmestaruuden ja maailmancupin. Vuoden lopussa hänet valittiin Suomen vuoden urheilijaksi. Nykänen voitti vuonna 1986 lentomäen MM-pronssia ja maailmancupin kokonaiskilpailun. Seuraavalla kaudella hän voitti Oberstdorfin MM-kisoissa normaalimäen MM-hopeaa ja joukkuekilpailussa MM-kultaa.
Nykänen joutui uransa aikana ajoittain hankaluuksiin Suomen maajoukkueen johtohenkilöiden kanssa. Ongelmat liittyivät Nykäsen käytökseen ja hänen alkoholinkäyttöönsä. Nykänen lennätettiin kotimaahan kesken Pohjois-Amerikan maailmancup-kiertueen joulukuun alussa 1985. Helsinki-Vantaan lentoasemalla odottaneille tiedotusvälineiden edustajille Nykänen sanoi kotiinpaluunsa olleen hänen oma ratkaisunsa, sillä hänen välineensä olivat olleet huonossa kunnossa. Toimittajien kysymykseen, oliko Nykänen nauttinut kisamatkansa aikana alkoholia, tämä vastasi: ”Ehkä otin, ehkä en”. Tammikuun alussa 1987 Nykänen passitettiin takaisin Suomeen Keski-Euroopan mäkiviikolta, minkä syyksi ilmoitettiin ”niskurointi ja joukkueeseen sopeutumattomuus”. Jälkimmäisellä kerralla Nykänen sydämistyi saamastaan kohtelusta niin, ettei hän antanut sitä maajoukkueen johdolle koskaan anteeksi.
Nykäsen ura mäkihyppääjänä saavutti huippunsa talven 1987–1988 aikana. Hän voitti vuodenvaihteessa kolme Keski-Euroopan mäkiviikon neljästä osalkilpailusta, vain Oberstdorfissa hän jäi toiseksi. Calgaryn olympialaisissa hän voitti kolme olympiakultaa: normaali- ja suurmäen henkilökohtaiset kilpailut sekä joukkuekilpailun. Hän voitti samana vuonna myös lentomäen MM-pronssia, maailmancupin ja Suomen vuoden urheilija -äänestyksen. Seuraavana vuonna Nykänen voitti Lahden MM-kisoissa suurmäen MM-pronssia ja joukkuemäen MM-kultaa.
Nykänen oli 177 cm pitkä ja painoi aktiiviuransa aikana 60 kg. Hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Hänen valmentajinaan toimivat Matti Pulli ja Risto Pirttimäki.
Urheilu-ura > Saavutukset

Nykäsen merkittävimmät saavutukset ovat neljä olympiakultaa ja yksi olympiahopea mäkihypyssä:
Talviolympialaiset 1984 Sarajevo: kulta suurmäessä (P90) ja hopea (P70)
Talviolympialaiset 1988 Calgary: kolme kultaa, eli kaksi henkilökohtaista ja joukkuemäki.
Calgaryssa Nykänen voitti ensimmäisenä samoissa olympiakisoissa sekä suur- että normaalimäen kilpailut sekä voitti kultaa olympiakisojen historian ensimmäisessä mäkihypyn joukkuekilpailussa. Nykänen oli kolmella kultamitalillaan Calgaryn talvikisojen menestyksekkäin urheilija.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Nykänen voitti viisi kultaa, yhden hopean ja kolme pronssia. Lentomäen maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti yhden kullan, yhden hopean ja kolme pronssia ja rikkoi Planican kisoissa 1985 silloisen lentomäen maailmanennätyksen 191 metrin hypyllään. Ennätys rikkoontui vuonna 1987 samassa mäessä, kun puolalainen Piotr Fijas hyppäsi 194 metriä. Nykänen voitti nuorten maailmanmestaruuden Schonachissa Saksassa 1981. Ensimmäisen aikuisten maailmanmestaruutensa Nykänen voitti 1982 suurmäen kilpailusta. Hän voitti joukkuemäen kultaa 1984, 1985, 1987 ja 1989.
Mäkihypyn maailmancupin Nykänen voitti neljä kertaa. Osakilpailuvoittoja hänellä on peräti 46. Keski-Euroopan mäkiviikon hän voitti kahdesti (1982–1983 ja 1987–1988). Suomenmestaruuksia hänellä on kahdeksan. Hänet valittiin Vuoden urheilijaksi 1985 ja 1988. Nykänen on toistaiseksi ainut, joka on voittanut viisi suurinta mäkihypyn saavutusta vähintään kerran henkilökohtaisella tasolla; olympiakulta, maailmanmestaruus, lentomäen maailmanmestaruus, maailmancupin- ja mäkiviikon kokonaisvoitto.
Nykänen valittiin 1989 suomalaisten urheilutoimittajien äänestyksessä 1980-luvun parhaaksi suomalaisurheilijaksi. Hän sai 65 % äänistä ja voitti äänestyksen ylivoimaisesti. Vuosikymmenen parhaan urheilijan äänestyksessä Nykänen sijoittui jaetulle 12. sijalle. 1900-luvun parhaan suomalaisurheilijan äänestyksessä Nykänen sijoittui toiseksi Paavo Nurmen jälkeen ennen Lasse Viréniä. Hänet valittiin myös 1980-luvun jyväskyläläiseksi.
Urheilu-ura > Huippukauden jälkeen

Nykäsen huippu-ura alkoi enteillä loppuaan, kun Nykänen sijoittui viimeisen kerran kolmenkymmenen parhaan joukkoon oltuaan 16. maailmancupin kilpailussa Thunder Bayssa 9. joulukuuta 1990. Syynä olivat rankasta harjoittelusta ja hyppäämisestä aiheutuneet nikamien kulumiset ja selkäkivut, joita yritettiin lievittää särkylääkkeillä ja leikkauksilla. Nykänen hyppäsi viimeiset hyppynsä Kajaanissa kesällä 1992, ja saman vuoden joulukuussa hän matkusti Sapporoon. Tarkoituksena oli harjoitella Japanissa, mutta kolmen viikon aikana hyppyjä kertyi vain kuusi. Nykästä ei valittu Suomen joukkueeseen Japanin osakilpailuihin.
Urheilu-ura > Paluu mäkeen veteraanikisoissa

Vuonna 2007 Nykänen palasi mäkihyppyharjoittelun pariin tarkoituksenaan osallistua Taivalkoskella 2008 järjestettäviin veteraanien MM-kisoihin. 27. helmikuuta 2008 mäkilegenda palasi hyppytorniin veteraanien SM-kisoissa Taivalkoskella sijoittuen K-50 mäen kisassa viidenneksi. 28. helmikuuta 2008 hän voitti veteraanien MM-kisoissa kultaa pikkumäessä sarjassa 40–44-vuotiaat. Nykänen teki molemmilla kierroksilla pisimmät hypyt. Kisassa mukana eivät olleet K-50 mäessä Nykäsen edelle sijoittuneet kilpailijat, koska he osallistuivat suureen mäkeen, johon Nykänen ei osallistunut. Säännöt sallivat vain kahteen kilpailuun osallistumisen. Kisassa oli kymmenen hyppääjää seitsemästä eri maasta.
Maaliskuussa 2011 kolme vuotta Taivalkosken kisojen jälkeen Tšekin Harrachovissa Nykänen voitti veteraanien MM-kultaa yli 45-vuotiaiden sarjassa. Hypyt kantoivat HS 40 -mäessä 34 ja 36,5 metriä.
Julkisuus > Laulajana

Nykäsen esikoisalbumi Yllätysten yö valmistui vuonna 1992 ja myi ilmestyessään kultaa. Nykäsen toinen levy Samurai ei yltänyt ensimmäisen kaltaiseen myyntiin. Vuonna 2002 Nykänen julkaisi paluusinglen ”Elämä on laiffii”. Vuonna 2006 seurasi kolmas täyspitkä albumi Ehkä otin, ehkä en. Tämän jälkeen Nykänen teki singlejä sanoittaja-säveltäjä Jussi Niemen kanssa.
Suomalaisista urheilijoista Matti Nykäsen lisäksi ainoastaan Tapio Rautavaara on voittanut kultamitalin olympiakisoissa sekä ansainnut artistina kultalevyn levymyynnistään.
Julkisuus > Muuta julkisuutta

Eduskuntavaaleissa 1995 hän oli SMP:n ehdokkaana Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä ja sai 525 ääntä. Nykänen valittiin vuonna 1996 Uuraisten kunnanvaltuustoon Perussuomalaisten listalta. Hän istui valtuustossa muodollisesti vuoteen 1998 saakka, mutta osallistui ainoastaan kahteen valtuuston istuntoon.
Rahapulassaan Nykänen kokeili vuonna 1998 uraa striptease-tanssijana Järvenpään Casinolla. Nykänen oli vuokrannut toiminimellään takahuoneen, jossa hän järjesti esityksiä halukkaille maksua vastaan. Seksikohtauksia kuvattiin internetiin, ja Nykänen kertoi suunnittelevansa pornonäyttelijän uraa Hollywoodissa. Myöhemmin hän kertoi häpeävänsä striptease-uraansa.
Nykäsen elämää raportoivina ja julkisuutta rakentavina ns. luottotoimittajina toimivat aluksi Isto Lysmä ja sittemmin Kai Merilä. Nykänen nimitettiin Suomen turhimmaksi julkkikseksi vuosina 1996, 2003 ja 2005. Vuonna 2012 alkoi Nykäsen Matti -tositelevisiosarja, joka seurasi Nykäsen jokapäiväistä elämää.
Matti Nykäsestä tehty elokuva, Matti, sai ensi-iltansa perjantaina 13. tammikuuta 2006. Aleksi Mäkelän ohjaaman elokuvan nimiroolia esittää Jasper Pääkkönen. Elokuva oli vuoden katsotuin elokuva Suomessa.
Syyskuussa 2016 Nykäsestä julkaistiin dokumentti Nykänen omin sanoin. Dokumentin ohjasi Kim Finn. Viimeisinä elinvuosinaan Nykänen esiintyi pikavippimainoksissa.
Loppuvuodesta 2023 MTV3 esitti dokumenttisarjan Matti Nykänen – elämä on laiffii. Dokumentin ohjaaja on Sami Kieksi. Sarjassa haastatellaan Nykäsen lähipiiriä ja siinä esitetään Nykäsen haastatteluja, myös ennennäkemätöntä aineistoa.
Jotkut Nykäsen sanomiksi usein mainitut lausahdukset kuten "elämä on laiffii", "ehkä otin, ehkä en", "fifty-sixty", "elämä on ihmisen parasta aikaa" ja "jokainen tsäänssi on mahdollisuus" ovat jääneet elämään lentävinä lauseina.