stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neon
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet

Neon on väritön, mauton ja hajuton kaasu. Se kiehuu jo 27 kelvinin ja sulaa 24,5 kelvinin lämpö­tilassa. Sen tiheys on noin 0,9 grammaa litrassa. Neon on toiseksi kirkkain jalokaasu, joka hehkuu punaoranssina tyhjiöputkessa. Sillä on yli 40-kertainen jäähdytyskapasiteetti nestemäiseen heliumiin ja kolminkertainen nestemäiseen vetyyn verrattuna. Yleisessä käytössä se on halvempi jäähdyttäjä kuin helium. Neonplasman purkautuminen on voimakkainta jalokaasuilla normaalissa jännitteessä ja sähkövirrassa.
Ominaisuudet > Fysikaaliset ominaisuudet > Isotoopit

Neonilla on kolme pysyvää isotooppia, joista yleisin on 20Ne (90,48 %). Muut kaksi vakaata isotooppia ovat 21Ne (0,27%) ja 22Ne (9,25%). Neonin isotoopeilla ei ole teollista merkitystä.
| Isotooppi | Puoliintumisaika | Hajoamistyyppi   Osuus1 |
| --- | --- | --- |
| 16Ne |  | Protonisieppaus |
| 17Ne | 109,2 ms | EC, β+ |
| 18Ne | 1672 ms | EC, β+ |
| 19Ne | 17,22 s | EC, β+ |
| 20Ne | Stabiili | 90,48 % |
| 21Ne | Stabiili | 0,27 % |
| 22Ne | Stabiili | 9,25 % |
| 23Ne | 37,24 s | β- |
| 24Ne | 3,38 min | β- |
| 25Ne | 602 ms | β- |
| 26Ne | 197 ms | β- |
| 27Ne | 32 ms | β- |
| 28Ne | 17 ms | β- |
| 29Ne | 0,2 s | β- |

1 = Osuus kaikesta luonnossa esiintyvästä neonista. 
 Ilmoitetaan stabiileille ja erittäin pitkäikäisille isotoopeille. 

Lähde:
Ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet ja yhdisteet

Neonin ja muiden alkuaineiden välisiä stabiileja yhdisteitä ei tunneta, eli neon on inertti kaasu, ja se esiintyy ilmassa yksi­atomisena. Massaspektrometrillä on kuitenkin havaittu muun muassa seuraavia neonin ioneja, Ne+, NeH+, NeAr+ ja HeNe+.
Neon liukenee huonosti veteen (cm3/kg) ja sen muodostamat Van der Waalsin voimat ovat heikkoja.
Neon ei ole myrkyllistä, mutta se voi aiheuttaa huimausta ja päänsärkyä. Suurena pitoisuutena se vähentää hapen osuutta hengitysilmassa ja voi näin aiheuttaa kuoleman.
Historia

Muista jalokaasuista helium löydettiin vuonna 1868 ja argon 1894, joten näiden välissä oli jaksollisessa järjestelmässä aukko. Toukokuussa 1898 skottilainen kemisti William Ramsay ja englantilainen kemisti Morris Travers eristivät nestemäisestä argonista kryptonia. Kesäkuussa Travers ja Ramsay antoivat kiinteän argonin (nestemäisen ilman ympäröimänä) höyrystyä matalassa paineessa. He eristivät höyrystyvän kaasun, ja spektroskopian avulla he totesivat, että he löysivät uuden jalokaasun. Ramsayn poika Willie ehdotti uuden aineen nimeksi novum (lat. novus), mutta William halusi nimetä aineen kreikan kielen mukaan neoniksi (kreik. neos), joka tarkoittaa uutta.
J. J. Thomson löysi neonin isotoopin 22Ne vuonna 1912. Tämä oli ensimmäinen havainto alkuaineesta, jolla on useita pysyviä isotooppeja.
Esiintyminen ja eristäminen

Neon on yksiatominen kaasu normaaleissa olosuhteissa. Maa­pallolla neon on harvinaista: sitä on Maan ilmakehässä yksi osa 65 000:sta. Kuitenkin se on maailmankaikkeuden viidenneksi yleisin alkuaine vedyn, heliumin, hapen ja hiilen jälkeen. Kuten vesihöyry, neon on harvempaa kuin ilma. Taas toisin kuin vesihöyry, joka tiivistyy nesteeksi stratosfäärin ala­puolella ja kiertää maan ilmakehässä, neon saattaa hitaasti vuotaa avaruuteen, mikä voisi selittää sen vähäistä määrää maapallolla. 100 grammaa neonia maksaa noin 33 dollaria tai 25 euroa.
Puhdasta neonia eristetään ilmasta jakotislauksella. Alhaisen kiehumispisteen omaavat vety, helium ja neon konsentroituvat samaan fraktioon tislauskolonnissa, jonka läpi kulkee typpivirta, tyypillisesti kolonnin keskiosaan ja huippuun. Saadusta kaasuseoksesta vety poistetaan katalyyttisellä hapetuksella ja typpi nesteytyksellä. Helium ja neon saadaan erilleen toisistaan absorptio- tai adsorptioprosesseilla. Puhdistettu neon nesteytetään nestemäisen heliumin lämpötilassa.
Käyttö

Neonin tunnetuin käyttökohde ovat valomainokset. Neonkäyttöiset valot keksi 1920-luvulla Daniel Moore tai George Claude. Neonvaloissa putki on täytetty neonkaasulla, johon kohdistetaan jännite. Jännite irrottaa atomeista elektroneja, mutta niiden palatessa paikoilleen syntyy valoa. Neonin kanssa valoissa voidaan käyttää muitakin kaasuja, jolloin saadaan erilaisia sävyjä. Neonia voidaan käyttää heliumin kanssa seoksena tai sellaisenaan lasereissa. NeHe-laserit ovat yleisessä käytössä. Muita neonin käyttökohteita ovat mm. tyhjiöputket, korkean jännitteen mittarit, ukkosenjohdattimet, aaltojen vastaanottimet, television kuvaputket ja geigermittarit. Neonia voidaan käyttää myös jäähdyttimenä.
Argon-fluori-neon -kaasuseosta käytetään laser-litografiassa puolijohdeteollisuudessa. Arviolta 70 prosenttia globaalista neon-tuotannosta käytetään mikropiirien valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Neon (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani
Neulakala

| Neulakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Partanilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Neulakalat Carapidae
Suku::  Carapus
Laji::  acus
Kaksiosainen nimi
 Carapus acus  (Brünnich, 1768) 
Katso myös
   Neulakala Wikispeciesissä   Neulakala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Neulakala (Carapus acus) on neulakaloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Atlantin itäosista.
Koko ja ulkonäkö

Neulakala voi kasvaa suurimmillaan noin 21 cm pitkäksi. Laji on ruumiinmuodoltaan hoikka, pitkäomainen ja kapenee pyrstöä kohden. Kala on suomuton ja väriltään hopeanharmaa, osittain läpikuultava.
Levinneisyys ja elintavat

Neulakalaa tavataan Atlantin rannikolta Ranskasta Angolaan ja Välimerestä. Se elää alle 150 metrin syvyydessä. Laji elää päivisin merimakkaroiden, erityisesti lajien Holothuria tubulosa ja Parastichopus regalis,  peräsuolessa tai ruumiinontelossa ja on yöaktiivinen. Neulakalan ravintoa ovat selkärangattomat eläimet ja pienet kalat. Laji voi olla kannibaali. Neulakala tuottaa ääniä uimarakolla ja uimarakkoon liittyvillä lihaksilla ja käyttää ääniä viestintään. Kalan lisääntymiskausi on heinäkuusta syyskuulle.
Nestane

| Nestane> Νεστάνη |
| --- | --- |
 Nestanen akropoliin muureja.
Sijainti
 Nestane
Koordinaatit:  37°36′59″N, 22°27′39″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Nestáni (Tsipianá), Trípoli, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Arkadia
Aiheesta muualla
  Nestane Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nestane (m.kreik. Νεστάνη, Nestanē) eli Nostia (Νοστία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyisen Trípolin kunnan Nestánin kylää.
Maantiede

Nestane sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan koillisissa keskiosissa noin kuusi kilometriä itään Mantineiasta. Nestanen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi Argon pedion -nimisen tasangon laidalla ollut kukkula, joka yhdistyi sen idänpuoleiseen vuoreen matalamman, noin 350 metriä pitkän harjanteen välityksellä. Kukkula ja harjanne sijaitsevat heti nykyisen Nestánin kylän pohjoispuolella. Nestanen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Nestanen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Ainakin klassisen kauden loppupuolella 300-luvun eaa. puolivälissä Nestane vaikuttaa olleen Mantineian alaisuudessa ollut polis. Muulloin se vaikuttaa olleen Mantineiaan kuulunut kylä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Nestanios (Νεστάνιος). Pausanias sanoo Filippos II:n leiriytyneen sotajoukkoineen Nestaneen, mikä liittyy vuoden 338 eaa. tapahtumiin, ja että paikalla ollut lähde tunnettiin edelleen nimellä Filippion tämän vuoksi.
Nykyinen Nestánin kylä, aiempi Tsipianá, on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista vuonna 1927.
Rakennukset ja löydökset

Nestanen arkeologisen kohteen koko on noin 160 × 40 metriä. Akropolis on ollut linnoitettu noin vuodesta 370 eaa. lähtien. Paikalta on löydetty joitakin rakennusten jäänteitä sekä klassiselle ja hellenistiselle kaudelle ajoittuja keramiikan osia. Alakaupunki tai -kylä sijaitsi oletettavasti akropoliin itäpuolisella harjanteella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nestane Wikimedia Commonsissa
Vanha lähdekaivorakennus Nestánissa, mahdollisesti paikalla, johon Filippos II oli leiriytynyt vuonna 338 eaa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 162001–163000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
162001:stä ja päättyen 163000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Hubert Neuper

Hubert Neuper 2014
| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | suurmäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1982 | joukkuemäki |  |
Hubert Neuper (s. 29. syyskuuta 1960 Bad Aussee, Itävalta) on itävaltalainen, 1980-luvun alussa kansainvälisesti menestynyt mäkihyppääjä.
Kulmin lentomäen vierellä asunut Neuper saavutti 16-vuotiaana nuorten MM-kilpailuissa pronssia ja nousi aikuisten kilpailuissa maailman huipulle 19-vuotiaana kaudella 1979–1980 voittamalla Keski-Euroopan mäkiviikon sekä ensimmäistä kertaa järjestetyn mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailun. Lake Placidin talviolympialaisissa 1980 hän saavutti suurmäessä hopeaa ja sijoittui pienessä mäessä kuudenneksi. Seuraavalla kaudella hän uusi mäkiviikon voittonsa ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi. Kaudella 1981–1982 hän oli maailmancupin kokonaiskilpailussa toinen.
Oslon MM-kisoissa 1982 Neuper hyppäsi Itävallan hopeaa saavuttaneessa joukkuemäen joukkueessa. Suurmäessä hän sijoittui yhdeksänneksi ja pienessä mäessä 23:nneksi. Viimeisen maailmancupin osakilpailun hyppynsä Neuper hyppäsi 6. tammikuuta 1985 mäkiviikon Bischofshofenin kilpailussa ennen uransa lopettamista. Kaikkiaan hän saavutti maailmancupissa kahdeksan henkilökohtaista osakilpailuvoittoa ja yhteensä 25 palkintopallisijoitusta.
Aktiiviuransa jälkeen Neuper on toiminut lentäjänä ja työskennellyt erilaisissa tehtävissä mäkihypyn parissa. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1984 ja hänellä kaksi tytärtä. Vuonna 2003 hän julkaisi omaelämäkertateoksensa Flatline.
Aiheesta muualla

Hubert Neuper Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Eero K. Neuvonen

Eero Kalervo Neuvonen (31. heinäkuuta 1904 – 25. elokuuta 1981) oli Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja 1941–1969. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1967.
Neuvonen tutki arabian kielen lainasanoja espanjan kielessä. Hänen väitöskirjaansa Los arabismos en el español del siglo XIII (1941) pidetään edelleen suomalaisen hispanistiikan merkittävimpänä teoksena.
Professori Kaarlo Neuvonen oli hänen veljensä.
Julkaisut

Laurikkala, Saini & Eero K. Neuvonen: Turun yliopiston kirjasto 1917–1969. Turku: 1970.
Los arabismos del español en el siglo XIII, Societas orientalis fennica, 1941 (väitöskirja)
Luettelo pikkuplaneetoista: 153001–154000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
153001:stä ja päättyen 154000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Neum

| Neum Неум |
| --- | --- |
 Neumin kaupungin keskustaa Adrianmeren rannalla
 lippu:  vaakuna
 Neumin sijainti Bosnia ja Hertsegovinassa
 Koordinaatit: 42°55′30″N, 17°37′00″E 
Valtio:  Bosnia ja Hertsegovina
Entiteetti:  Bosnia-Hertsegovinan federaatio
Kantoni:  Hertsegovina-Neretva
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 www.neum.ba 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neum (serb. Неум) on kunta ja kaupunki Bosnia ja Hertsegovinan eteläosassa Adrianmeren rannalla. Se kuuluu Hertsegovina-Neretvan kantoniin Bosnia-Hertsegovinan federaatiossa.
Neum on Bosnian ja Hertzegovinan ainoa rannikkokaupunki valtion 20 kilometrin mittaisella Adrianmeren rantaosuudella.
Neumin rannikkokaista erottaa Kroatiaan kuuluvan Dubrovnik-Neretvan piirikunnan eteläosan ja siellä sijaitsevan Dubrovnikin rannikkokaupungin muusta Kroatian mannerosasta eksklaaviksi. Sen yhdistää kuitenkin muuhun Kroatiaan vuonna 2022 valmistunut 2,4 kilometrin pituinen Pelješacin silta.. Ennen sillan rakentamista Dubrovnik-Neretvam piirikuntaan pääsi muualta maitse ainoastaan Bosnia-Hertsegovinan kautta..
Dubrovnik-Neretvan piirikunta Kroatiassa ja Bosnian ja Hertsegovinan Adrianmeren rantaviiva Neumissa.
Hertsegovina-Neretvan kantoni Bosnia-Hertsegovinan federaatiossa Bosnia-Hertsegovinassa.
Dubrovnikin kaupunki Dubrovnik-Neretvan piirikunnassa Kroatiassa.
Vuonna 2022 valmistunut Pelješacin silta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neum Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Neum
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Nertšinskin rauha

Amurin laakso. Nertšinsk sijaitsee Shilka-joen varrella. Stanovoi-vuoret rajoittavat Amurin laaksoa pohjoisessa.
Nertšinskin rauhansopimus (ven. Нерчинский договор, kiin. 尼布楚條約, Níbùchǔ Tiáoyuē) oli vuonna 1689 allekirjoitettu ensimmäinen Venäjän ja Kiinan välinen rauhansopimus. Venäläiset luopuivat Amur-joen pohjois­puolisista alueista Stanovoivuoristoon saakka ja pitivät Argun-joen ja Baikal­järven välisen alueen. Rauhan­sopimuksella vahvistettu, Argun-jokea ja Stanovoi­vuoria pitkin kulkeva raja pysyi paikoillaan vuoteen 1858 saakka.
Rauhansopimus allekirjoitettiin Nertšinskissä 27. elokuuta 1689. Sen allekirjoittivat Kiinan keisari Kangxin edustajana Songgotu ja sekä Venäjän tsaarien Pietari I:n ja Iivana V:n edustajana Fjodor Aleksejevitš Golovin.
Rauhansopimuksen virallinen alkuperäisversio oli latinankielinen, ja se käännettiin venäjäksi ja mantšuksi, mutta nämä versiot poikkeavat merkittävästi toisistaan. Vielä kaksi­sataa vuotta myöhemminkään sopimuksesta ei ollut olemassa virallista kiinan­kielistä tekstiä, mutta maastossa rajamerkkeihin tehtiin kiinan-, mantšun-, venäjän- ja latinankieliset merkinnät.
Myöhemmin, vuonna 1727, Kjahtan sopimuksella vahvistettiin silloinen Kiinan ja Venäjän, nykyinen Mongolian ja Venäjän raja Argunin länsipuolella sekä avattiin karavaani­kauppa.
Nertšinskin rauhassa sovittu raja pysyi voimassa, kunnes Kiina vuonna 1858 joutui Aigunin sopimuksella luovuttamaan Amurin pohjoispuoliset alueensa Venäjälle. Vuonna 1860 Venäjään liitettiin Pekingin rauhan­sopimuksella vielä Ussurin itäpuoliset alueet ja niiden mukana rannikko Vladivostokiin saakka. Nykyinen raja kulkee Argun-, Amur- ja Ussuri-jokia pitkin.
Raja

Rajaksi sovittiin Argun-joki siihen kohtaan saakka, jossa se yhtyy Shilka-jokeen, mistä se jatkui Shilka-jokea pitkin Gorbitsa-jokeen, edelleen sitä pitkin ylös sen lähteille saakka ja siitä edelleen Stanovoivuoriston vedenjakajaa pitkin ja lopulta Uda-jokea Ohotan­meren lounais­kulmaan.
Argunin länsipuolella rajaa ei määritelty. Aluetta hallitsivat silloin oiraatit. Kumpikaan osapuoli ei kovin tarkoin tiennyt, missä Uda-joki kulki. Gorbitsaa ei tällä nimellä yleensä esiinny nykyisissä kartoissa. Ravenstein otaksui vuonna 1861, että oli ollut kaksi Gorbitsa-nimistä jokea. Hänen käsityksensä mukaan alempi Gorbitsa oli nykyinen Almazar, joka laskee Amuriin noin 40 kilometriä Argunin ja Shilkan yhtymäkohdasta alavirtaan, kun taas ylempi Gorbitsa oli nykyinen Tšernaja, joka laskee Shilkaan noin 160 kilometriä yhtymäkohdasta ylävirtaan. Hänen mukaansa Almazar oli jokseenkin varmasti oikea Gorbitsa. Hän kertoi myös tarinan, jonka mukaan noin vuonna 1710 muuan tunguusi karkasi Venäjän puolelle rajaa. Hänet palautettiin väittämällä, että ylempi Gorbitsa oli oikea raja. Kiinalaiset olivat iloissaan ja siirsivät rajakiven.
Rauhansopimuksen sisältö

Rauhansopimuksessa oli kuusi kohtaa.
Kohdat 1 ja 2 määrittelivät rajan.
Kohdan 3 mukaan Albazin oli hylättävä ja hävitettävä.
Kohdan 4 mukaan niillä pakolaisilla, jotka saapuivat ennen kuin rauhansopimus oli allekirjoitettu, oli oikeus jäädä paikoilleen, mutta myöhemmin saapuneet pakolaiset oli palautettava.
Kohdan 5 mukaan kauppa oli sallittu, kunhan tehtiin asianmukaiset asiakirjat.
Kohdan 6 mukaan oli pystytettävä rajakivet, ja siihen sisältyi myös yleisiä kehotuksia välttää konflikteja.
(Tämä Patrick Marchin mukainen yhteenveto poikkeaa Wikisourcessa olevasta mantšun­kielisestä tekstistä. March on ilmeisesti tehnyt yhteenvedon latinalaisen tai venäläisen tekstin perusteella.)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Treaty of Nerchinsk
Aiheesta muualla

The Russian-Chinese Border: Today’s Reality (Arkistoitu – Internet Archive)
"Kiinalaisen Tartarian" pohjoisraja, sellaisena kuin se on esitetty tässä kartasta vuodelta 1734, on suunnilleen Nertšinskissä sovittu Kiinan ja Venäjän raja. Karttaan on merkitty myös
Nertšinsk, Venäjän puolelle rajaa.
Käännös suomeksi
Luettelo pikkuplaneetoista: 176001–177000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
176001:stä ja päättyen 177000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Neulakalat

| Neulakalat |
| --- | --- |
 Neulakala (Carapus acus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Partanilkkakalat Ophidiiformes
Heimo::  Neulakalat  Carapidae  Jordan & Fowler, 1902
Katso myös
   Neulakalat Wikispeciesissä   Neulakalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neulakalat (Carapidae) on partanilkkakaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät kaikissa valtamerissä trooppisissa vesissä.
Lajit ja anatomia

Neulakaloihin kuuluu lähteestä riippuen 5–7 sukua ja 26–31 lajia. Lajeja ovat muun muassa neulakala (Carapus acus), kuultoneulakala (Carapus bermudensis) ja isoneulakala (Echiodon drummondi). Neulakalalajit ovat läpikuultavia, suomuttomia ja ankeriasmaisia kaloja. Pisimmät lajit isoneulakala ja kuultoneulakala voivat saavuttaa noin 30 cm pituuden. Lähes kaikilta heimon lajeilta puuttuu vatsaevä, ja pyrstö-, selkä- ja peräevät ovat yhtyneet. Aikuisilla hampaita on kummassakin leuassa yksi tai useampia, ja ne ovat pienikokoisia tai suurempia ja teräviä.
Neulakaloihin kuuluvilla lajeilla on kaksi poikasvaihetta. Kuoriutuessaan poikasella on selässään pitkä evämäinen uloke, joka surkastuu poikasen kasvaessa. Toisen poikasvaiheen aikana hampaat alkavat kasvaa, ja tässä vaiheessa loisina elävät lajit hakeutuvat isäntäeläimensä sisään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Neulakalalajeja tavataan trooppisista vesistä Atlantilta Välimeri mukaan luettuna, Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Ne elävät usein koralliriuttojen läheisyydessä yleensä lähellä pintaa, mutta niitä on tavattu jopa 2 000 metrin syvyydestä.
Sukujen Echiodon, Eurypleudon ja Snyderidia lajit ovat vapaana eläviä, mutta monilla muilla lajeilla on erikoinen suhde erityisesti merimakkaroihin, mutta myös simpukoihin, meritähtiin ja putkimatoihin. Carapus- ja Onuxodon-lajit ovat kommensalistisia. Ne elävät päiväsaikaan merimakkaroiden peräsuolessa ja öisin saalistavat pieniä äyriäisiä. Encheliopsis-suvun lajit elävät loisina merimakkaroiden, simpukoiden tai meritähtien sisällä ja syövät näiden sukuelimiä ja mahdollisesti myös muita sisäelimiä. Isäntäeläimet voivat usein kuitenkin kasvattaa uudet elimet tilalle, joten loiset ei ole välttämättä isännille kohtalokkaita.
Neulakalojen pyöreät munat ovat halkaisijaltaan noin yhden millimetrin kokoisia. Naaras laskee munansa mattomaisena muodostelmana, joka voi olla jopa 75 cm pitkä. Kuoriuduttuaan poikaset elävät ensin planktoneliöstön joukossa.
Neuhausen am Rheinfall

| Neuhausen am Rheinfall |
| --- | --- |
 Kaupunki on saanut lisänimensä Reinin putousten mukaan.
 vaakuna

 Neuhausen am Rheinfall
 Koordinaatit: 47°41′N, 8°36′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Schaffhausenin kantoni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,00 km²
Korkeus:  359–568 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  10 512
 – Väestötiheys:  1 314 as./km²
 
 www.neuhausen.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neuhausen am Rheinfall on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Schaffhausenin kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti

Kaupunki sijaitsee Reinissä olevien isojen putousten, Reinin putousten pohjoispuolella. Neuhausen am Rheinfallin ja Laufen-Uhwiesenin kuntien raja kulkee joen keskellä. Neuhausen muodostaa yhtenäisen kaupunkialueen koillisen naapurinsa Schaffhausenin kanssa.
Liikenne

Moottoritie A4 kulkee kaupungin itäpuolitse Saksan rajalta Schaffhausenin alitse kohti Winterthuria ja Zürichiä.
SBB:n rautatiet Schaffhausenista Bülachiin ja Winterthuriin kulkevat Neuhausen am Rheinfallin kautta. Myös Deutsche Bahnin rautatie Schaffhausenista Waldshut-Tiengeniin kulkee kaupungin kautta. Neuhausen kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): SBB:n S9-, S12- ja S24-junat kulkevat kaupungin kautta.
Aiheesta muualla

Martin Akeret Weishaupt: Neuhausen am Rhinfall (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  21.7.2009. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neuhausen am Rheinfall Wikimedia Commonsissa
| n k Schaffhausenin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (26 kpl, 1.1.2013–)
 Oberklettgau: Gächlingen • Löhningen • Neunkirch
 Reiat: Büttenhardt • Dörflingen • Lohn •  Stetten • Thayngen
 Schaffhausen: Bargen • Beringen • Buchberg • Merishausen • Neuhausen am Rheinfall • Rüdlingen • Schaffhausen
 Schleitheim: Beggingen • Schleitheim • Siblingen
 Stein: Buch • Hemishofen • Ramsen • Stein am Rhein
 Unterklettgau: Hallau • Oberhallau • Trasadingen • Wilchingen
New York Normal Institute

New York Normal Institute oli vuonna 1853 New Yorkissa perustettu musiikinopettajien normaalikoulu.
Ajatus musiikinopettajakoulun järjestämisestä lähti muusikko ja lauluntekijä George F. Rootilta, joka ehdotti koulun perustamista säveltäjä Lowell Masonille 1850-luvun alussa. Vuonna 1853 Mason järjesti ensimmäisen koulutustilaisuuden, jossa opettajina toimivat William Bradbury, Thomas Hastings ja R. Storrs Willis. Kolmen kuukauden mittaista koulutusta ryhdyttiin pitämään vuosittain ja se ajoittui yleensä kesälle.