stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matteo Baud

Matteo Baud Eisenerzin Continental Cupin osakilpailussa vuonna 2020
Matteo Baud (s. 26. kesäkuuta 2002) on ranskalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hänen paras sijoituksensa  talviolympialaisissa henkilökohtaisilla matkoilla on 18. sija normaalimäen Gundersen-kilpailussa Pekingin olympialaisissa 2022. MM-kilpailuissa hänen paras saavutuksensa henkilökohtaisilla matkoilla on seitsemäs sija suurmäen Gundersen-kilpailussa Planican MM-kilpailuissa 2023. Yhdistetyn maailmancupin osakilpailussa hänen paras saavutuksensa on toinen sija Rukan yhteislähtökilpailussa kaudella 2022–2023. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hänen paras saavutuksensa on 13. sija kaudella 2022–2023.
Matteo Carrara

Matteo Carrara
Matteo Carrara (s. 25. maaliskuuta 1979 Alzano) on italialainen maantiepyöräiijä. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2001 Colpack-Astro-joukkueessa. Kaudeksi 2003 hän siirtyi De Nardi-Colpack -talliin. Kaudella 2004 hän kilpaili Lampre-joukkueessa ja seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Barloworld-Valsir-talliin, mutta palasi kaudeksi 2006 Lampreen. Kauden 2007 hän ajoi Unibet.com-tallissa ja kauden 2008 belgialaisessa Quick·Step - Innergetic -joukkueessa. Ammattilaisuransa viimeiset vuodet 2008–2012 hän edusti Vacansoleil-tallia.
Tukholman kaupungintalo

Tukholman kaupungintalo Södermalmilta nähtynä.
Vuoden 2005 Nobel-illalliset kaupungintalon pääsalissa eli Blå hallenissa.
Tukholman kaupungintalo on yksi Tukholman tunnetuimmista rakennuksista. Se sijaitsee Kungsholmenin saaren itäisessä kärjessä, Mälarenin rannalla. Arkkitehti Ragnar Östbergin suunnittelema kansallisromanttista tyyliä edustava kaupungintalo on valmistunut 1923. Rakennus tunnetaan kansainvälisesti vuosittaista Nobel-palkintojen jakamista seuraavan juhlaillallisen järjestämispaikkana.
Kaupungintalosta järjestettiin vuonna 1903 suunnittelukilpailu. Talo oli määrä rakentaa entisen Eldkvarn-valssimyllyn paikalle ja siihen oli tarkoitus sijoittaa sekä Tukholman kaupungin hallinto että raastuvanoikeus. Kilpailun voitti arkkitehti Ragnar Östberg yksilöllisellä suunnitelmallaan, joka tähtäsi paljon korkeammalle kuin vain sopivien tilojen tarjoamiseen hallintoelimille. Talo rakennettiin vuosina 1911–1923. Osa rakennuksesta on varattu kaupunginjohdon kokous- ja edustustiloiksi, osa kaupunginhallinnon toimistokäyttöön. Kaupungintalolla on kaksi sisäpihaa, joista toisesta on kattamalla saatu rakennuksen keskustila, niin sanottu sininen sali eli Blå Hallen.
Talossa sijaitsee toimistohuoneita, kokoussaleja, muun muassa kaupunginvaltuuston kokoussali ja suurempia juhlasaleja. Kuuluisin juhlasaleista on Blå hallen (Sininen sali), jossa tarjoillaan muun muassa Nobel-palkinnon juhla-ateria. Sali ei tosin ole sininen, Östberg muutti mielensä, kun näki punaisista tiilistä rakennetut seinät.
Tre Kronor.
Kaupungintalon 106 metriä korkean tornin huipulla on Ruotsin vanha symboli, kolme kruunua. Torni itsessään kuuluu Tukholman tärkeimpiin maamerkkeihin ja symboleihin.
Puisto ja taideteokset

Rakennuksen eteläpuolella sijaitsee Riddarfjärden lahteen rajoittuva Ragnar Östbergin suunnittelema puutarha Stadhusparken. Se on jaettu useaan osaan. Lännessä on Wallenbergin piha, joka on omistettu pankkiirille, joka lahjoitti suuria summia rakennushankkeelle. Muurin kivet ovat peräisin Wallenbergin omasta palatsista. Muurin keskellä on pieni suihkulähde, Wallenbergin lähde, jonka veistoksen on tehnyt Gustav Sandberg. Siihen kuuluu barokkipuutarhan kuvioiden innostama, isopuksipuun pensaista leikattu alue.
Puiston keskellä on kivetty ristikkokuvio neliöidyn nurmikon ympärillä. Niitä koristavat kaksi suihkulähdettä. Puiston itäosassa on niin kutsuttu Birgerskansen, jossa on Birger-jaarlin kenotafi.
Puistossa, rakennuksen nisseissä ja katoilla on useita veisoksia. Kolme Carl Eldhsin naturalistista veistosta Kertoja, Runoilija ja Taidemaalari (1923), jotka on omistettu August Strindbergille, Gustaf Frödingille ja Ernst Josephsonille. Osa tukholmalaisista koki nämä veistokset loukkaavina niiden alastomuuden takia, mutta valitukset hiljenivät nopeasti kuvattujen kuoltua.
Alueen kaakkoisosaa hallitsee Christian Erikssonin tekemä Engelbrektin patsas (1932). Veistos seisoo noin 20 metriä korkean pylvään päällä katsoen kohti Riddarholmenia. Se esittää lippua kantavaa Engelbrekt Engelbrektinpoikaa. Pylvään kapiteelin suunnitteli Ragnar Östberg ja sen veisti Aron Sandberg. Jalustassa on neljä sotakypäriin pukeutunutta sotasankaria, jotka veisti myös Sandberg.
Puisto ja taideteokset > Pyhä Yrjö ja lohikäärme

Kaupungintalon pohjoisen julkisivun tornin yläosassa Neisyttornissa on veistos, joka esittää elävää tarua Pyhästä Yrjöstä ja lohikäärmeestä. Keskiajan kuvanveiston innostaman veistoryhmän tekijä on Christian Eriksson.
Puisto ja taideteokset > Birger-jarlin kenotafi

Tukholman kaupungintalossa on paljon yksityiskohtia, jotka liittyvät symbolistisesti Tukholman varhaiseen historiaan. Huomattava on Birger-jaarliin, Tukholman perustajaan liittyvä symboliikka. Ragnar Östberg halusi luoda Folkunga-sukuun liittyvän monumentin sarkofagina, ja kuvitteellisen hautahuoneen, joka hallitsee Bisgerskansenia Kaupungintalon itätornin alaosaa. Birgerskansen ja Birger-jaarlin monumentti on ollut Östbergin piirustukssa jo vuonna 1915. Lopullisesta suunnitelmasta tuli kullattu lyijysarkofagi, joka kuvaa makaavaa Birgeria, joka on pukeutunut ritarin haarniskaan, jalat Tukholmaa ja Riddarholmenia kohti. Hänen yläpuolelleen on ripustettu baldakiini, jota tukee neljä graniitista veistettyä pylvästä ja jota ympäröi takorautakaide. Kokonaisuuden loi kuvanveistäjä Gustaf Sandberg 1920-luvun alkupuolella. Birger-jaarlin hauta ja sarkofagi pysyivät kuitenkin tyhjinä. Muistomerkkiä rakennettaessa oli tarkoitus siirtää Birger-jaarlin jäännökset Varnhemin luostarista Birgerskanseniin, mutta Varnhemin kirkon valtuutettu kielsi sen.
Muita veistoksia

Mälaren-järveen rajautuvassa muurissa ovat Carl Eldhin pronssiveistokset Sången ja Dansen
Puiston länsiosassa on Tore Strindbergin kopio Crocuksesta.
Crocuksen vieressä on Näcken, laiturin päällysteeseen upotettu pieni suihkulähdeveistos, jonka Tore Strindberg toteutti vuonna 1935.
Yhdessä puistoa kohti olevan pylväsrivin pylväässä on Carl Larssonin reliefi, jonka tekijä on Christian Eriksson.
Erik Palmstedtin 1780-luvulta peräisin olevan Vanhan Riddarholmsbronin holvi on sijoitettu itse Birgerskanseniin.
Holvissa on myös Ida Mattonin veistos Lokesin rangaistus vuodelta 1923.
Birgerskansenin läntisen tukimuurin ulkopuolella on Aron Sandbergin luoma Stockholms-stocken.
Tornissa on Erik Rafael-Rådbergin graniittiveistos, joka kuvaa kuvanveistäjä Gustaf Sandbergia (1970).
Sandberg teki useita veistoksia Tukholman kaupungintaloon, mukaan lukien 7,6 metriä korkea St. Erikin patsas, jonka piti alun perin olla kaupungintalon tornissa, mutta joka on nyt tornimuseossa.
Kaupungintalon kellarin sisäänkäynnin ulkopuolella Baccus ratsastaa Ansgar Almquistin veistämällä leijonalla.
Almquist suunnitteli myös julkisivun keskiosan neljä julkisivuveistosta, jotka edustavat Olof Skötkonungia, Johann Rudbeckiusta, Olaus Petriä ja Sten Sture vanhempaa.
Hantverkargatanin suuntaisen pääportaalin oikealla ja vasemmalla puolella ovat eri vuosisatojen kaupungin osia esittävät veostokset, jotka on veistänyt Gustaf Sandberg graniitista.
Raatihuoneen luoteiskulman ulkopuolella on Marcus Lövbladin Aamurusko, joka on pronsiin kullattu Putto. Se oli lahja Tukholman porvareilta kaupungintalon avajaisia varten vuonna 1923.
Kaupungintalon länsipuolen ulkopuolella on Ragnar Östbergin muotokuva rintakuvana, jonka loi Thorwald Alef vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tukholman kaupungintalo Wikimedia Commonsissa
Kaupungintalon puiston barokkikuvioinen pensaspuutarha.
Näkymä puistosta itään.
Christian Eriksson, Engelbrektin patsas, 1932.
Christian Eriksson, Pyhä Yrjö ja lohikäärme.
Birger-jaarlin kenotafi.
Martti Tarvainen

Martti Kustaa Tarvainen (6. elokuuta 1897 Pieksämäki – 2. marraskuuta 1985 Oulu) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari.
Tarvainen opiskeli vuosina 1915–1917 Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja vuosina 1924–1925 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa.
Teoksia

Vapaussodan muistomerkki, Muhoksen kirkko - 1922
Sankarivainajien muistopatsas, Muhoksen kirkko - 1949
Viisi leipää ja kaksi kalaa, Oulu - 1950 (Oulun NMKY:n urheilutalon seinäreliefi, joka tuhoutui kun talo purettiin 1990-luvulla)
Sisarukset, Tuira, Oulu - 1960
Siivet, Karjasilta, Oulu - 1965
Krusifiksi, Tuiran kirkko - 1967
Tukinuitto, Öljymaalaus - 1954
Vilho Lammen hautakivessä on Martti Tarvaisen tekemä pronssireliefi, joka esittää taiteilijaa. (Limingan hautausmaa)
Teoksia > Valokuvia julkisista teoksista

Vapaussodan muistomerkki, Muhos, 1922.
Sankarihautojen muistomerkki, Muhos, 1949.
Sankarihautojen muistomerkki, Kempele, 1952.
Kahlaajat (myös Sisarukset), Oulu, 1960/1961.
Matthew Rempe

| Matthew Rempe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 2002 (ikä 22) Calgary, AB
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  203 cm
Paino:  109 kg
Seura
Seura:  New York Rangers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  73
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Hartford Wolf Pack
NHL-varaus:  165. varaus, 2020 New York Rangers
Matthew Rempe on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-joukkue New York Rangersia. Rangers varasi hänet vuoden 2020 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 165.
Ura

Rempe aloitti pääsarjauransa WHL-liigassa kaudella 2019–2020, jolloin hän edusti WHL-joukkue Seattle Thunderbirdsiä. Kaudella 2022-2023 Rempe pelasi NHL:n farmisarja AHL:ssä Hartford Wolf Packissä. Kaudella 2023–2024 hän pelasi vielä 43 ottelua Wolfpackin riveissä, jonka jälkeen hänet nostettiin NHL:ään New York Rangersin kokoonpanoon.
Matteo Adinolfi

| Matteo Adinolfi> Euroopan parlamentin jäsen |
| --- | --- |
 2.7.2019–  
Ryhmä:  ID-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1963 (ikä 60) Latina, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Tiedot
Puolue:  Pohjoisen liitto
Matteo Adinolfi (s. 24. joulukuuta 1963 Latina, Italia) on italialainen poliitikko. Adinolfi edustaa Pohjoisen liitto-puoluetta. Adinolfi on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Identiteetti ja demokratia -ryhmää.
Mart Nutt

Mart Nutt
Mart Nutt (21. maaliskuuta 1962 Tallinna – 2. kesäkuuta 2019) oli virolainen poliitikko ja historioitsija. Hän edusti Isänmaa-puoluetta jokaisessa parlamentissa Viron uudelleen itsenäistymisestä 1991 kuolemaansa asti. Hän oli vuonna 1989 yksi Res Publica -liikkeen perustajista. Nutt valmistui Tarton yliopistosta vuonna 1985 pääaineinaan historia ja etnografia. Vuonna 2011 hän väitteli tohtoriksi Tallinnan teknillisessä yliopistossa Viron parlamentin ulkosuhteiden kehityksestä.
Marco Maurer

| Marco Maurer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1988 (ikä 36) Affoltern am Albis, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  97 kg
Pelinumero:  74
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  EV Zug (NLA) Rapperswil-Jona Lakers (NLA) ZSC Lions (NLA) HC Lugano (NLA) EHC Biel (NLA) Genève-Servette HC (NL) SC Bern (NL)
Marco Maurer (s. 21. helmikuuta 1988 Affoltern am Albis, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja. Hän on puolustava puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu koko ja laukaus.
Ura > Seuraura

Maurer on EV Zugin kasvatti. Hän pelasi seurassa ensimmäiset miesten pelinsä Nationalliga A:ssa jo 17-vuotiaana kaudella 2005–2006, jolloin Maurer pelasi kahdeksan pääsarjaottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2006–2007 hän pelasi NLA:ssa 13 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kausi 2007–2008 oli Maurerille ensimmäinen kokonainen liigassa ja hän teki 44 runkosarja- ja seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2.
Kaudeksi 2009–2010 Maurer siirtyi Genève-Servette HC:hen, jonka kanssa hän eteni NLA:n finaaleihin saakka, mutta Sveitsin-mestaruuden vei kuitenkin SC Bern otteluvoitoin 4–3. Maurer pelasi kauden aikana myös yhden runkosarja- ja kahden playoff-ottelun verran lainalla NLB-joukkue HC Lausannessa. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Rapperswil-Jona Lakersiin. Maurer sijoittui 115 minuutillaan NLA:n jäähypörssissä neljänneksi. Kahden Rapperswilissä vietetyn vuoden jälkeen hän siirtyi kaudeksi 2012–2013 kaksivuotisella sopimuksella ZSC Lionsin riveihin. Maurer teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+8=12. Hän vahvisti kauden aikana myös saksalaisjoukkue Adler Mannheimia Spengler Cupissa.
Kesken kauden 2013–2014, marraskuussa 2014 Maurer siirtyi kevääseen 2016 asti ulottuvalla sopimuksella HC Luganoon. Kaudella 2014–2015, joulukuussa 2014 hänet nimettiin KHL-joukkue Jokereiden vahvuuteen Spengler Cupiin paikkaamaan joukkueen puolustajavajetta. Kaudeksi 2015–2016 Maurer siirtyi kaksivuotisella sopimuksella EHC Bielin riveihin.
Ura > Maajoukkueura

Maurer pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 ja 2008 sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin hän voitti A-lohkon kultaa ja oli nostamassa Sveitsiä seuraavaksi vuodeksi A-sarjaan. Maurer voitti myös turnauksen jäähypörssin 49 minuutillaan.
Master Workout

| Master Workout Antti Tuisku |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 19. helmikuuta 2021
 Formaatti: digitaalinen 10"
 Tuottaja(t): Jurek
 Kesto: 21.15
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen albumilista: 1.
Antti Tuiskun muut julkaisut
| Valittu kansa 2020 | Master Workout 2021 | Sisään ja ulos 2023 |
Singlet albumilta Master Workout
 ”Treenaa” Julkaistu: 1. tammikuuta 2021  ”Kipee” Julkaistu: 17. helmikuuta 2021
Master Workout on Antti Tuiskun 19. helmikuuta 2021 julkaistu ensimmäinen EP. EP:n on tuottanut Jurek ja sen kaikki kappaleet ovat Jurekin, Aku Rannilan, Saara Törmän ja Antti Tuiskun tekemiä. EP nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle.
EP:ltä on julkaistu kaksi singleä musiikkivideoineen: ”Treenaa” 1. tammikuuta 2021 ja ”Kipee” 17. helmikuuta 2021. ”Treenaa” nousi julkaisuviikollaan suoraan Suomen virallisen singlelistan kärkeen.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tärkeintä on voittaa | Antti Tuisku, Aku Rannila, Jurek, Saara Törmä | 2.55 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Treenaa | Tuisku, Rannila, Jurek, Törmä | 3.02 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Bisnes | Tuisku, Rannila, Jurek, Törmä | 2.39 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Namu | Tuisku, Jurek, Törmä | 3.00 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Pään takii | Tuisku, Rannila, Jurek, Törmä | 3.11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Ruokaa | Tuisku, Jurek, Törmä | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Kipee | Tuisku, Rannila, Jurek, Törmä | 3.07 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Martti Tenkanen

Martti Viktor Tenkanen (5. marraskuuta 1911 Pyhäjärvi Vpl – 28. kesäkuuta 1971 Harjavalta) oli suomalainen herätysliikkeen piirisihteeri, toimittaja, yrittäjä ja kirjailija.
Elämä

Tenkanen teki nuoruudessaan maa- ja metsätaloustöitä kotitilallaan ja toimi ajoittain viulistina iltamatansseissa ja hääjuhlissa. Alkoholia nauttineet kutsumattomat häävieraat syyllistyivät 1930-luvun alussa usein miestappoihin ja ammuskeluun seurauksella, että syntynyt kahakka vaaransi eräissä häissä Tenkasen hengen. Hengellisen herätyksen saatuaan Tenkanen ryhtyi evankelisen herätysliikkeen matkapuhujaksi ja piirisihteeriksi Pohjois-Karjalaan, jatkaen tätä työtä, kunnes sotarintamalla 1942 alkanut ja verenmyrkytykseksi kehittynyt sairaus vakavine seurauksineen esti sen.
Tenkanen opittiin tuntemaan henkilönä, jolla oli sekä suullinen että kirjallinen sana hallussaan. Hänelle avautui vähitellen vapaa, mutta taloudellisesti vaikea kirjailijan ura. Hänen pääteoksensa, romaani Karjalasta kajahtaa I-II, kuvaa tosipohjaisesti, iloineen ja murheineen, synnyinseutunsa kulttuuria sellaisena kuin se oli ennen sen menettämistä.
Tunnustukseksi hengellisistä kirjoistaan, joista merkittävimmät kuvasivat runonlaulajasukua olevan herätysevankelista Pietari Kurvisen värikästä elämää Afrikassa ja sittemmin kotimaassa, Tenkanen sai 1954 Turun hiippakunnan tuomiokapitulilta saarnaluvan. Vuosina 1957–1963 hän toimitti kotiseutulehteä Vpl. Pyhäjärvi.
Martti Tenkanen ja hänen puolisonsa, kondiittori Elina Akkanen harjoittivat 1950-ja 1960-luvuilla leipomotoimintaa Harjavallassa.
Teokset

Nimellä M. V. Tenkanen:
Koulupojan joulu : kertomus pojille. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1945
Kummilapselleni. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1947, 2. painos 1948
Umpujen auetessa. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1948
Nimellä Martti Tenkanen:
Nuori Pietari Kurvinen. Pellervo-seura, Helsinki 1948
Syrjästä katsoja : muistelma Antti Laamasesta. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1949
Lämmittävä liekki : Pietari Kurvinen Suomessa. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
Ilomantsin ihme Pekka. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
Saara-äiti : Muistelmia Saara Malisesta ja hänen ystävistään. Kustannusliike Kirkkosanomat, Vammala 1954
Karjalasta kajahtaa. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
Karjalasta kajahtaa 2. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
Vielä kajahtaa Karjalasta. Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys, Helsinki 1967
Hehkua ja hiillosta : Muhosesta Tammioon, Karjalasta Kanta-Suomeen. Kustannusliike Kirkkosanomat, Helsinki 1969
Kirjeeni sinulle : Nuoruutemme keväästä Karjalassa. Kustannusliike Kirkkosanomat, Kokemäki 1969
Nimellä Viktor Marttinen:
Kevättä Kannaksella. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1944
Laajat näköalat : kertomus. Suomen lut.evank. yhdistys, Helsinki 1945
Aholan aikamiespojat. Pellervo-seura, Helsinki 1946
Martin Gjoka

Martin Gjoka (1890–1940) oli albanialainen säveltäjä ja fransiskaani. Hän syntyi Shkodërissa ja opiskeli aluksi kotikaupungissaan Frano Ndojan johdolla ja myöhemmin Salzburgissa. Vuonna 1924 hän perusti Shkodërissa 40-jäsenisen puhallinorkesterin.
Gjoka sävelsi useita laulu-, soitin- ja orkesteriteoksia. Hän kirjoitti myös keskeneräiseksi jääneen oopperan Judah Maccabaeus. Yksi hänen orkesteriteoksistaan oli sinfonia Kaksi kukkaa Scanderbegin haudalla (1922), joka tosin oli pitkään esittämätön albanialaisten ammattisoittajien vähyyden vuoksi.
Tuhokapitalismin nousu

| Tuhokapitalismin nousu> The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Naomi Klein
Kieli:  englanti
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Knopf Canada
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  672
ISBN:  978-0-676-97800-1
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  604
ISBN:  978-951-0-33866-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuhokapitalismin nousu (engl. The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism) on No Logon kirjoittajan Naomi Kleinin kolmas teos. Se julkaistiin syyskuussa 2007. Klein teki useamman vuoden journalistista taustatutkimusta ja kenttätyötä maailman kriisialueilla kirjaansa varten .
Milton Friedman

Tuhokapitalismin nousussa Naomi Klein kyseenalaistaa liberaalikapitalismin demokraattisuuden ja vapauden. Hän arvostelee erityisesti talousnobelisti Milton Friedmanin ja Chicagon koulukunnan uusliberalistisia oppeja, joilla on 1980-luvun alusta lähtien ollut suuri vaikutus maailmanpolitiikkaan. Niihin perustuen markkinoita on yhä yleisemmin vapautettu sääntelystä ja julkiselle vallalle kuuluneita toimintoja yksityistetty maailmanlaajuisesti. Naomi Kleinin mukaan tämä on kuitenkin luonut otollisen ympäristön monikansallisten yritysten ylivallalle kansallisten etujen ohittamiseksi maan poliittisen eliitin avulla. Hän väittää myös, että muutos uuteen maailmanjärjestykseen pyritään monessa tapauksessa toteuttamaan käyttämällä hyväksi luonnonkatastrofeja, mutta siinä tarkoituksessa on käytetty myös kidutusta ja sotilaallisia väliintuloja.
Šokkidoktriini

Kirjan alkuperäinen nimi The Shock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism liittyy sähköšokkien käyttöön kuulusteltavan murtamiseksi ja aivopesuun. Sama logiikka pätee Kleinin mukaan myös suurempiin ihmisryhmiin: Katastrofin jälkeen he ovat alttiita muutoksille, joita muuten jaksaisivat vastustaa. Tämän jälkeen vapaat rahamarkkinat toimivat šokkien koettelemien ihmisten kustannuksella. Klein väittää, että kriisien hyväksikäytön arkkitehti on ekonomisti Milton Friedman, jonka tavoite yksityistämisestä ja valtion roolin minimoimisesta on konkretisoitunut eri puolilla maailmaa. Katastrofit eivät tästä näkökulmasta ole humanitäärisen avun kohteita vaan globalisaation välikappaleita. Katastrofit ”puhdistavat pöydät” ja raivaustyö on valmis uuden liberaalikapitalistisen maailmanjärjestyksen rakentamiseksi. Ihmiset alistetaan passiiviseen rooliin ja eristetään leireille pois kotiseudultaan. Muutos toteutetaan yksityisten yritysten avulla. Sitä hoitavat yksityisiä koulupalveluja myyvät yritykset (New Orleans), hotelliketjut (Sri Lanka) tai turva-alan yritykset (Irak), jossa hyödyn saajana on kansainvälinen sotateollinen kompleksi. Tällaiselle katastrofien hyväksikäytölle hän on antanut nimityksen tuhokapitalismi.
Chicagon pojat

Klein kertoo, kuinka chileläiset valitsivat vuoden 1970 vapaissa vaaleissa vasemmistolaisen presidentin Salvador Allenden Yhdysvaltojen vastustuksesta huolimatta. Presidentti Richard Nixon määräsi avustajansa ”pistämään Chilen talouden kirkumaan”. CIA:n tuella kenraali Augusto Pinochet suoritti sotilasvallankaappauksen 11. syyskuuta 1973. Pelottelun, kidutuksen, mielivaltaisten vangitsemisten ja teloitusten avulla šokkihoidettu kansakunta hyväksyi vastaan panematta talousneuvonantajina toimineiden Friedmanin ja Chicagon poikien rankat talousreseptit: valtion menoja leikattiin, valtion yrityksiä ja sosiaaliturvaa yksityistettiin, finanssikeinottelulle avattiin portteja, verotusta kevennettiin ja ammattiyhdistysliike kiellettiin. Jopa markkinatalouden äänenkannattaja The Economist puhui ”itsesilvonnan orgioista”. Samoja oppeja sovellettiin niin Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa kuin Uruguayssakin. Mainitut Chicagon pojat olivat ennen vallankumousta Chicagossa opiskelleita.
Thatcherismin nousu

Tuhokapitalismin nousu kertoo, kuinka Margaret Thatcher Falklandin sodan kriisin varjossa iski ammattiyhdistysliikkeeseen ja uusliberalisoi Britannian politiikan ja talouden.
Kuinka romutettiin Puolan solidaarisuusliikkeen demokratia- ja osuustoimintaideat? Kuinka Venäjän oligarkiat syntyivät? Klein väittää Milton Friedmanin todenneen Kiinassa vuonna 1980, että Hongkong, jossa ei ole demokratiaa, on vapaampi kuin Yhdysvallat, koska viranomaiset antavat talouselämän toimia vapaasti. Toisaalta Friedman on sanonut, että Kiinassa on edessä "rysähdys", koska se yrittää vapauttaa talouttaan ilman poliittista vapautta.
Kleinin mielestä sodan ja terrorin keskellä Tel Avivin pörssi takoo ennätystuloksia, eikä rauha juurikaan houkuta Israelin oikeistoa. Shimon Peres totesikin, ettei Israel tavoittele lippujen rauhaa vaan markkinoiden rauhaa.
Rotusortohallituksen velkojen maksaja

Vaikka Nelson Mandelan johtama vapausliike, ANC, nousi Etelä-Afrikassa valtaan vuonna 1994, Frederik de Klerk onnistui Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin tuella ujuttamaan maan lainsäädäntöön ja talousjärjestelmään friedmanilaisen oikeistoliberalismin sisällön. Säilyttääkseen rauhan ANC oli valmis suostumaan jopa rotusortohallituksen ulkomaanvelkojen maksajaksi. Vapauden hintana on ollut köyhyyden lisääntyminen. Alle dollarilla päivässä slummihökkeleissä asuvien työttömien määrä on vuoteen 2006 mennessä kaksinkertaistunut ja lähes miljoona mustaa on häädetty maatiloiltaan. Tuloksena ANC on pettänyt lähes kaikki lupauksensa.