Meurthe (joki)
Geologia ja ekologia

Nykyisen Meurthen laakson topgrafia on syntynyt vähitellen monien murtumisten tuloksena 60 miljoonan vuoden aikana tertiäärikauden alusta nykyaikaan saakka. Jokien ja myös jäätikköjen sulamisvirtojen kulkusuunnat ovat määräytyneet Alsacen vajoaman, monet murtumien ja erilaisten halkemien mukaan, joihin ovat vaikuttaneet myös maanjäristykset ja tulivuoritoiminta.
Meurthen yläjuoksun laakson ovat muodostanut nykyiselleen kvartäärikauden aikaiset jäätiköt.. Mindel-kautta edeltäneet kalotin tai tasangon muotoiset jäätiköt olivat todennäköisesti hyvin laajoja, mutta ne tunnetaan huonosti, kun taas belgialaisten tutkijoiden ansiosta tiedetään, että Riess-kautisten ja lukuisten Würm-kautisten jäätiköitymisten jälkeisissä sulamisvaiheissa Meurthen virtaama oli erittäin suuri. Suuret tulvat saivat myös aikaan, että Saint-Dién seudulla jokilaakso on huomattavan syvä, Grattainin metsän ja Còte Calot'n hautausmaan kohdalla jopa 70 metriä ympäristöään alempana.
Saulcy-sur-Meurthessa Meurthen syvänneura on kaksi kilometriä leveä. Anouldisa mainitulle paikkakunnalle saakka joessa on runsaasti sulamisvirtojen kasaamaa somerikkoa, jota hyödynnetään teollisesti.  Joen virtausnopeus on noin metri vuorokaudessa. Sen vesi on melko puhdasta mutta sisältää silikaatteja sekä hieman myös kalsiumia, magnesiumia, natriumia ja rautaa. Joen yläjoksulla laajoilla alueilla vallitsevia kivilajeja ovat graniitti ja gneissi. Saint-Dién kaupunki rakensi 1990-luvulla vedenottamon Saulcy-sur-Meurtheen.
Sainte-Margueriten alapuolella somerikkoa on kuitenkin niukemmin. Sen sijaan joen pohjaan on kertynyt hiekkaa. Alueen punainen hiekkakiven vuoksi joen vesi on usein rautapitoista. Jokiveden laatua on tarkoin seurattu, ja sen monet ominaisuudet kuten lämpötila, resistiivisyys, radioaktiivisuus, kovuus ja pH mitataan säännöllisesti.
Saint-Dién alueella Meurthen varrella on permi­kautista, noin 260 miljoonaa vuoden ikäistä hiekka­kiveä, johon meren tai muinaisten järvien pinnan aletessa tänä varsin kuivana kautena kerrostui myös savea, somerikkoa ja kalkkikiveä.  Baccarat'ssa joen uoma kulkee noin 230 miljoonaa vuotta vanhojen triakautisten hiekkakivi­kerrostumien välitse. Niistä jokiveteen kertyy savea, kalkkikiveä ja myös suolaa. Näin vesi tulee yhä kovemmaksi eikä enää kelpaa juomavedeksi.
Kun muinaisen Meurthen Reiniin saakka ulottuneen laakso oli alempana kun läheisen Moselin laakso, Moselin kulkusuunta lopulta kääntyi. Laskettuaan aikaisemmin Maasiin se yhtyi nyt Meurtheen. Koska sen yläjuoksu on Meurthea runsasvetisempi, Meurthesta tuli Moselin sivujoki ja Mosel jatkuu Meurthen entistä uomaa pitkin Reiniin saakka.
Meurthen luonnollinen ja nykyisin osittain myös ihmisen toiminnasta johtuva suolapitoisuus tekee sen veden juomakelvottomaksi, minkä vuoksi Nancyn kaupungin on otettava vesijohtovetensä suodatettuna Moselista Messeinin kohdalta. Maanalainen 11 kilometrin pituinen vesijohto kuljettaa veden sieltä Nancy-Vandœuvressää sijaitsevaan Édouard Imbeaux'n suunnittelemaan vedenpuhdistamoon.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Meurthe (rivière)
Meurthen lähde Montabeyssä
Meurthe Rudinissa (A. Weickin laatima postikortti.
Meurthe Baccaratissa.
Meurthe Nancyn alapuolella juuri ennen yhtymistään Moseliin.
Gueule d'enfer, Meurthen (vasemmalla) ja Moselin (oikealla) yhtymäkohta.
Varroyn silta Art-sur-Meurthessä
À la limite de Nancy et de Tomblaine.
Meurthen ylittävä silta, Pont de Malzéville, 1400-luvulta.
Meurthen poikki rakennettu pato ja jalankulkusilta Le Moulin Noir -nimisellä alueella Lay-Saint-Christophessa.
Meurthen ylittävä Bailey-silta Saint-Dié-des-Vosgesissa.
Käännös suomeksi