stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sääksi

| Sääksi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Petolinnut Accipitriformes
Heimo::  Sääkset Pandionidae
Suku::  Pandion  Savigny, 1809
Laji::  haliaetus
Kaksiosainen nimi
 Pandion haliaetus  (Linnaeus, 1758) 
 Sääksen levinneisyys
Katso myös
   Sääksi Wikispeciesissä   Sääksi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pandion haliaetus
Sääksi eli kalasääski, vanhemmalta nimeltään kalasääksi, (Pandion haliaetus) on suurikokoinen petolintu, joka elää järvialueilla ja merenrannikoilla. Saaristossa levinneisyys rajoittuu sisä- ja välisaaristoon.
Sääksi luetaan sääksien heimon (Pandionidae) ainoaksi lajiksi. Joskus se luokitellaan myös haukkojen heimon alaheimoksi Pandioninae.
Nimi

Sana "sääksi" on säilynyt monissa suomalaisissa paikannimissä (Sääksmäki, Sääksjärvi), vaikka itse lintu olisi jo aika päiviä sitten kadonnut paikkakunnalta. "Kalasääksi" on linnun vanhentunut nimitys, ja esiintyy mm. Espoossa kadunnimenä (Kalasääksentie, -katu, ja -kuja).
Tuntomerkit

Sääksi on keskikokoinen petolintu, jonka siivet ovat hyvin pitkät ja kapeat. Sen pituus on 52–60 cm, ja siipien kärkiväli 152–167 cm. Naaras on koirasta isompi. Se painaa noin 1,5–2,2 kg ja koiras 1,2–2 kg.
Sääksen lajityypillisessä lentosiluetissa siivet näyttäytyvät kapeina, joissa käsisiivet ovat pitkät. Siipien kärjissä on vain neljä harittajaa. Sääksen lyhyt pyrstö on melko tasapäinen. Liidon aikana sääksi pitää siipiä kulmalla, jolloin siiventaipeet työntyvät eteen. Edestä päin nähtynä siivet näyttävät olevan pehmeästi alaspäin kuperat.
Tuntomerkit > Höyhenpuku

Sääksen höyhenpuku on alapuolelta pääosin valkea ja selkäpuolelta tummanruskea. Rinnassa sääksellä on vaihtelevan yhtenevä ruskea rintavyö, joka naaraalla on keskimäärin laajempi ja tummempi kuin koiraalla. Samana kesänä syntyneet poikaset poikkeavat vanhoista linnuista selkäpuolen höyhenpeitteen värityksen perusteella. Nuorilla selkäpuolen höyhenet samoin kuin siipi ja pyrstösulat ovat vaaleakärkiset, minkä vuoksi koko yläpuolen yleisväritys näyttää kirjavammalta.
Tuntomerkit > Ääntely

Linnun ääntely
Sääksen kutsuääni
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sääksi päästelee soidinlennon aikana valittavia, piipittävältäkin kuulostavia vihellyksiä ”j-ilp j-ilp j-ilp...”. Varoitusääni, jota sääksi käyttää usein lentäessään, on hieman epäpuhdas ja terävän kuuloinen ”kju-kju-kju-...”. Kutsuääni on lyhyt ja selkeästi kuuluva vihellys ”pjyp”.
Levinneisyys

Sääksi on eräs maailman laajimmalle levinneistä lintulajeista. Euroopassa sen pesimisalue ulottuu Skotlannin pohjoisosiin ja itäisestä Saksasta Mustallemerelle vedetyn linjan koillispuolelle. Euroopassa pesii noin 5 000 paria. Suomessa arvioidaan olevan noin 1 200 paria ja laji luokilteltiin ennen vuotta 2019 silmälläpidettäväksi, mutta lajin nykyinen luokitus on elinvoimainen. Kanta on pysynyt vakaana ja sitä aiemmin verottaneen DDT:n ja muiden ympäristömyrkkyjen vaikutus on katoamassa ravintoketjuista. Skotlannissa pesii 99 paria. Euroopan sääkset talvehtivat Afrikassa, Pohjois-Amerikan sääkset Etelä-Amerikassa. Australian sääkset eivät muuta.
Suomessa sääksi on levittäytynyt koko maan alueelle. Vain vähävesistöisimmiltä alueilta ja ulkosaaristosta pesivä sääksikanta puuttuu. Tiheimmillään sääksikanta on Suomessa mosaiikkimaisilla vesistöalueilla, kuten Saimaan alueella ja lounaissaaristossa. Suomen ja samalla maailman pohjoisimmat sääksiparit pesivät Utsjoen pohjoisosissa. Sääksi on vakiintunut esimerkiksi Vanajaveden ympäristöön pysyväksi petolinnuksi. Sääksi on Kanta-Hämeen maakuntalintu.
Elinympäristö

Sääksi kelpuuttaa elinympäristökseen lähes minkälaisen ympäristön tahansa, jos vain riittävän lähellä on sopivia saalistusvesiä, pesäpaikka on riittävän rauhallinen ja paikalta löytyy sopiva pesäpuu.
Sääksi tekee pesänsä paikkaan, josta on hyvä näkyvyys, tyypillisesti ison männyn latvaan, korkealle kalliolle tai suon laitaan. Näkyvyyttäkin ehkä tärkeämpi tekijä pesäpaikan valinnassa on esteetön lentomahdollisuus itse pesälle. Pitkine siipineen sääksi on erittäin kömpelö lentäjä eikä mielellään laskeudu puiden latvuston alapuolelle. Pesäpuun vaatimuksena on latvan tukevuus. Sääksen pesä sijaitsee tyypillisesti ja lähes kaikista muista lintulajeistamme poiketen aivan puun latvassa, ”puun päällä”. Saman pesän ollessa käytössä vuodesta toiseen se kasvaa ajan kuluessa. Pesärakennelman koko saattaa nousta yli metriin ja paino useisiin satoihin kiloihin. Nykyisten metsienkäsittelytoimenpiteiden seurauksena metsistä on hävitetty vanhat känkkyrälatvaiset männyt, jotka luontaisesti sopisivat sääksen pesien alustaksi. Pesäpaikkapula onkin yksi merkittävimmistä sääkseen kohdistuvista uhista. Sääksen suojelemiseksi ihminen onkin tehnyt ikimäntyjen vähentyessä tekopesiä tukevaksi pesimisalustaksi. Sääksen pesäpuu on luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettu. Laji pesii myös laivareitin linjamerkin päälle.
Lisääntyminen

Sääkset solmivat elinikäisen parisuhteen. Etelä-Suomessa ne munivat vapun aikoihin 2–3 kananmunan kokoista, kanelinruskeaa munaa. Pohjoisimmassa Suomessa muninta alkaa lähes kuukauden Etelä-Suomen ensimmäisiä pesiviä pareja myöhemmin. Poikaset kehittyvät lentokuntoisiksi kahdeksassa viikossa.
Ravinto

Sääksi syö mitä tahansa saatavilla olevia kaloja. Sääksi saalistaa lekuttelemalla 10–30 metrin korkeudella ilmassa, josta syöksyy kalan kimppuun. Se pystyy sulkemaan sierainaukot sukeltaessaan. Saaliskalojen lajikirjo riippuu eniten saalistusvesistöjen kalalajistosta. Etelä-Suomessa yleisimpiä saalislajeja ovat monet särkikalat, joista lahna on monin paikoin erityisesti keväällä kutuaikana yleisin. Myös ahvenet ja pienet hauet ovat yleisiä saaliskaloja. Sääksen saaliskalojen keski- ja ihannekoko on noin 300 grammaa. Tätä isompiakin kaloja sääksi toki toisinaan saaliikseen saa, mutta puheet esimerkiksi puolentoista kilon saaliskaloista ovat useimmiten liioiteltuja. Myös pienemmät saaliskalat ovat varsin yleisiä. Muiden kuin kalojen esiintyminen sääksen saalisvalikoimassa on erittäin vähäistä. Todistettavasti sääksi saattaa saada saalikseen myös sammakoita ja erittäin harvinaisissa tapauksissa myös vesimyyriä ja piisameita. Niiden osuus saalisvalikoimassa on kuitenkin olematon. Kalaan lähes yksinomaan keskittyvä saalisvalikoima onkin johtanut siihen, että monissa kielissä sääksen nimi onkin ”kalakotka” tai ”kalahaukka”.
Kirjallisuutta

Saurola, Pertti ja Koivu, Juhani: Sääksi. Kanta-Hämeen Lintumiehet ry. 1987. ISBN 951-99904-2-9.
Lemmetyinen, Risto, Rantamäki, P. & Uusitalo, Raimo 1977: "Saaristomerellä pesivien lapintiirojen, kalasääskien ja varisten DDT- ja PCB-pitoisuuksista" - Lintumies 12:108-117. LYL.
Saurola, Pertti 1983: "Suomen sääkset 1971-1981" – Lintumies 1.1983 s. 12–17. LYL.
Saurola, Pertti 1986: "Viisitoista vuotta Suomen sääksikannan seurantaa." - Lintumies 2.1986 s. 67–80. LYL.
Saurola, Pertti 1990: "Sääksi - suojelun ja seurannan symboli" - Lintumies 2.1990 s. 80–86. LYL.
Willamo, Risto 1988: "Harmaahaikara ja sääksi riitaisina naapureina Lohjanjärvellä". - Lintumies 1.1988 s. 25–26. LYL.
Aiheesta muualla

Sääksi Lintukuva-verkkopalvelussa
Reaaliaikaista kuvaa sääksen pesältä * LUOMUS / Satakunnan sääkset
Sääksisäätiö - Finnish Osprey Foundation
Reaaliaikaista kuvaa sääksen pesältä * Sääksisäätiö - Janakkalan kamera
Reaaliaikaista kuvaa sääksen pesältä * Sääksisäätiö - Paltamon kamer
Reaaliaikaista kuvaa sääksen pesältä * Saaristomeri
Reaaliaikaista kuvaa sääksen pesältä 1 * Viro, Tartumaa
Tietoa satelliittisääksistä
Risulinnan pesueet - Risulinna Nesting and Breeding Suomalainen lintufoorumi vuodesta 2009 alkaen (sääkset, kotkat, haukat, pöllöt, haikarat etc)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pandion haliaetus:  Wikidata: Q25332  Wikispecies: Pandion haliaetus  ABA: osprey  ADW: Pandion_haliaetus  AFD: Pandion_haliaetus  Avibase: 5BCF1891777ED3D3  BioLib: 8540  BirdLife: 22694938  BOLD: 12487  BOW: osprey  BTO: bob3010  CoL: 4CBTY  CMS: pandion-haliaetus  eBird: osprey  EoL: 45509079  EPPO: PNDNHA  EUNIS: 1176  EURING: 3010  Fauna Europaea: 96736  Fauna Europaea (new): 762ac6f4-8808-419f-a44f-b7a7fa4a2f05  FEIS: paha  GBIF: 2480726  GNAB: osprey  IBC: osprey-pandion-haliaetus  iNaturalist: 116999  IRMNG: 11334237  ITIS: 175590  IUCN: 22694938  NatureServe: 2.105808  NBN: NBNSYS0000000292  NCBI: 56262  Neotropical: osprey  Observation.org: 346  OBIS: 159377  ODNR: osprey  Open Tree of Life: 509837  Paleobiology Database: 368439  Paleobiology Database: 368439  Species+: 10360  TSA: 12797  WoRMS: 159377  Xeno-canto: Pandion-haliaetus  Laji.fi: MX.26472 
Falco haliaetus:  Wikidata: Q122583299  GBIF: 4408415  ZooBank: 4AC02A13-AB28-455E-90DA-6D899E80079B
Taarna

| Taarna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Yksisirkkaiset Monocotyledoneae
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Taarnat Cladium
Laji::  mariscus
Kaksiosainen nimi
 Cladium mariscus  (L.) Pohl 
Katso myös
   Taarna Wikispeciesissä   Taarna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taarna eli isotaarna (Cladium mariscus) on suurikokoinen sarakasvi. Taarnaa tavataan monin paikoin ympäri maapallon. Suomessa taarna on erittäin harvinainen ja kasvaa vain muutamalla paikkakunnalla. Laji on Suomessa rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko

Kookas ja roteva taarna kasvaa 100–150 cm korkeaksi. Suikertavan, vaakasuoran juurakkonsa avulla kasvi muodostaa kasvustoja. Varsi on noin senttimetrin paksuinen, liereä ja lehdekäs. Talvehtivat lehdet ovat lähes varren pituisia, 6–10 mm:n levyisiä, pitkäsuippuisia, harmaanvihreitä ja jäykkiä. Lehtien paras tuntomerkki on lehden alapuolen keskisuonessa ja reunoissa oleva viiltävän terävä ja karhea sahalaita. Kukinto on korkea, 30–50 cm pitkä, kerroksikas ja muodostuu 5–10 erillisestä palleromaisesta tähkäryhmästä. Tähkät ovat 4–5 mm pitkiä, kaksi- tai kolmekukkaisia ja muodoltaan leveän sukkulamaisia. Tähkäsuomut ovat väriltään ruskeita, kapeahkoja, alin suomu 2,5 mm ja ylemmät 4 mm pitkiä. Taarna kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kiiltävänruskea pähkylä on 3 mm pitkä. Laji on monivuotinen.
Levinneisyys

Taarnaa tavataan ympäri maapallon, mutta esiintymisalueet ovat monilla erillisillä alueilla. Euroopassa lajia voi tavata suurimmassa osassa maanosaa Fennoskandian eteläosiin ja Länsi-Venäjälle asti. Runsaimmillaan laji on Keski-Euroopassa. Suomen lähialueilta taarnaa tavataan Virosta, Tanskasta, Etelä-Norjasta ja -Ruotsista, jossa se on yleinen Gotlannissa. Taarnaa kasvaa myös muun muassa eteläisessä Afrikassa, Australiassa, Koillis-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan eteläosissa.
Suomessa taarna on erittäin harvinainen ja lajista tunnetaan vain viisi kasvupaikkaa: yksi Etelä-Savosta Joroisista ja neljä Ahvenanmaan Eckeröstä. Taarna levisi Suomeen jääkauden jälkeisellä lämpökaudella, jolloin se oli huomattavasti nykyistä yleisempi.
Elinympäristö

Taarna tarvitsee kasvupaikakseen lähteisen ja kalkkipitoisen alustan, joka ei jäädy talvellakaan pohjia myöten. Tällaisia ovat esimerkiksi letot ja lähteiset järvenrannat. Laji ei siedä ojittamista ja pohjaveden pinnan laskua. Kasvupaikkojen kuivaaminen onkin sille vakava uhka. Esimerkiksi Ahvenanmaan Hammarlandissa sijainnut esiintymä katosi ojituksen seurauksena 1950-luvulla.
Käyttö

Ruotsin Gotlannissa, Virossa ja monin paikoin muuallakin Euroopassa taarnan lehtiä käytettiin aikaisemmin yleisesti rakennusten kattomateriaalina niiden hyvän säänkestävyyden takia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Isotaarnan (Cladium mariscus) levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Taarna (Cladium mariscus)
Laji.fi: Taarna (Cladium mariscus)
Pohjolan kasvien pauloissa: Cladium mariscus - taarna, isotaarna
ITIS: Cladium mariscus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cladium mariscus (englanniksi)
Flora of Pakistan: Cladium mariscus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cladium mariscus:  Wikidata: Q158918  Wikispecies: Cladium mariscus  APDB: 129230  APNI: 70489  BioLib: 42271  BOLD: 288708  CoL: VNJH  eFloraSA: Cladium_mariscus  EoL: 5786322  EPPO: CLKMA  EUNIS: 187586  FNA: 242101103  FoIO: CLAMAR  GBIF: 2731327  GRIN: 402804  iNaturalist: 160659  IPNI: 303489-1  IRMNG: 10597950  ITIS: 501576  IUCN: 164157  NatureServe: 2.129764  NBN: NBNSYS0000002409  NCBI: 241641  NTFlora: 1534  Observation.org: 2442  OBIS: 1491845  Open Tree of Life: 419077  PFI: 8069  Plant List: kew-233412  PLANTS: CLMA10  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:303489-1  Tropicos: 9910517  WoI: 2455  WFO: wfo-0000356458  Laji.fi: MX.40279 
Schoenus mariscus:  Wikidata: Q21877334  APDB: 186134  APNI: 238170  CoL: 4VF8V  GBIF: 2731328  iNaturalist: 290566  IPNI: 312930-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:330941-2  Tropicos: 9901304  WFO: wfo-0000531349 
Taarnakasvusto.
Taarnan kukintoja.
Suomi 1990-luvulla

Ilmakuva Tammisaaresta kesältä 1994.
Kemin keskustaa joulukuussa 1996.
Suomi oli 1990-luvulla jälkiteollinen noin viiden miljoonan asukkaan yhteiskunta. Politiikassa merkittävimpiä tapahtumia olivat Suomen ja Neuvostoliiton välisen YYA-sopimuksen raukeaminen Neuvostoliiton romahtaessa vuonna 1991 ja Suomen liittyminen vuoden 1995 alussa Euroopan unionin jäseneksi. Edellistä vuosikymmentä vahvasti leimannut nousukausi päättyi 1990-luvun alussa Suomen historian syvimpään lamaan.
1990-luvulla matkapuhelimet, tietokoneet ja internetyhteydet alkoivat yleistyä, mutta ne eivät olleet vielä joka kodin perustavaraa kuten pakastin alkoi jo olla. Matkapuhelinyhtiö Nokia tuli 1990-luvun alun laman jälkeen huomattavan tärkeäksi Suomen kansantaloudelle. Vuosikymmenen viihdeilmiöitä olivat monenlaiset sketsisarjat ja visailuohjelmat. Urheilussa merkittävintä on Suomen historian ensimmäinen jääkiekon maailmanmestaruuskulta vuodelta 1995.
Politiikka > Koivistosta Ahtisaareen

Suomessa käytiin presidentinvaali vuonna 1994. Kaksi kautta istunut Mauno Koivisto ei ollut enää ehdokkaana, ja hänen seuraajakseen valittiin SDP:n ehdokas, vuosien ajan kansainvälisissä tehtävissä toiminut Martti Ahtisaari. Presidentinvaalissa oli mukana kaikkiaan ennätykselliset 11 ehdokasta, joista seitsemän oli puolueiden ja neljä eri valitsijayhdistysten asettamia. Yksi vaalin huomiota herättänyt piirre oli, ettei kukaan ehdokkaista ollut koskaan toiminut pääministerinä, eduskunnan puhemiehenä eikä Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä. Presidentinvaalissa ei enää valittu valitsijamiehiä, vaan se oli ensimmäinen suora kansanvaali.
Politiikka > Eduskunta ja puolueet

Kaikki Suomen hallitukset istuivat 1990-luvulla koko nelivuotisen vaalikauden ajan. Pääministereinä toimivat Harri Holkeri (1987−1991), Esko Aho (1991−1995) ja Paavo Lipponen (1995−2003).
Suomessa järjestettiin vuosikymmenen aikana kolmet eduskuntavaalit vuosina 1991, 1995 ja 1999. Vuoden 1991 vaalien selkein voittaja oli Suomen Keskusta, kun taas hallitusvastuussa olleet Kokoomus ja SDP kärsivät ankarat tappiot. Vuoden 1995 vaaleissa SDP saavutti suurimman paikkamääränsä toisen maailmansodan jälkeen (63 kansanedustajaa). Kannatustaan menettänyt ja sisäisistä riidoista kärsinyt Suomen Maaseudun Puolue puolestaan koki kohtalonsa samoissa vaaleissa, jolloin se menetti miltei kaikki eduskuntapaikkansa. SMP ajautui vaalien jälkeen konkurssiin ja sen raunioille perustettiin syksyllä 1995 uusi puolue Perussuomalaiset. Liberaalinen Kansanpuolue oli eduskuntapuolueena viimeisen kerran vaalikauden 1991−1995 yhden kansanedustajan voimin. Nuorsuomalaiset-puolueen ja niin sanottu ”Eko-Vihreiden” ainoaksi eduskuntakaudeksi jäi vaalikausi 1995−1999, jolloin edellisellä oli kaksi kansanedustajaa ja jälkimmäisellä yksi.
Vuonna 1990 Suomeen perustettiin uusi puolue Vasemmistoliitto, jolle siirrettiin SKP:n poliittinen toiminta; samalla lakkautettiin SKDL. SKP päätettiin säilyttää puolueena, mutta se teki konkurssin syksyllä 1992 pääosin epäonnistuneiden kiinteistökauppojensa vuoksi. Vasemmistoliiton ulkopuolelle jättäytyneet kommunistit jatkoivat poliittista toimintaansa Kommunistisessa Työväenpuolueessa ja myöhemmin uudelleen perustetussa SKP:ssa, joiden keskinäiset välit ja suhteet Vasemmistoliittoon olivat huonot. Vasemmistoliitto oli hallituspuolueena eduskuntavaaleista 1995 alkaen, jolloin se oli mukana Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa.
Kansanedustaja Risto Kuisma erosi SDP:sta vuonna 1997 ja asettui aluksi yhteistyöhön Nuorsuomalaisten kanssa, mutta perusti seuraavana vuonna uuden Remonttiryhmä-puolueen. Vuosikymmenen aikana Suomeen syntyi runsaasti muitakin puolueita, jotka eivät kuitenkaan missään vaaleissa nousseet eduskuntaan. Tällaisia olivat muun muassa Naisten puolue, Luonnonlain puolue ja Suomen EU-jäsenyyden vastustamisella kampanjoinut Vapaan Suomen Liitto. Suomen Eläkeläisten Puolue hajosi sisäisten kiistojensa vuoksi kahdeksi keskenään kilpailleeksi puolueeksi.
Sotien jälkeisen ajan huomattavimpiin poliitikkoihin kuulunut Johannes Virolainen jätti politiikan vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Syksyllä 1990 Virolainen oli noussut Suomen kaikkien aikojen pitkäaikaisimmaksi kansanedustajaksi.
Politiikka > Puolustuspolitiikka

Elisabeth Rehn toimi Suomen ja Euroopan ensimmäisenä naispuolisena puolustusministerinä vuosina 1990–1994. Hänen kaudellaan valmisteltiin suunnitelma naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta, selvitettiin kansalaisten suhtautumista siihen ja sen jälkeen siitä laadittiin lakiesitys. Laki naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta tuli voimaan 1. huhtikuuta 1995.
Politiikka > Länsi-integraatio

Suomen ja Neuvostoliiton välinen YYA-sopimus raukesi Neuvostoliiton romahtaessa vuonna 1991, jonka tilalle solmittiin Naapuruussopimus. Keskustelua Suomen jäsenyydestä silloisessa Euroopan yhteisössä virittivät vuoden 1991 eduskuntavaalien jälkeen SDP:n ja Kokoomuksen puheenjohtajat Pertti Paasio ja Pertti Salolainen. Presidentti Mauno Koivisto torjui ajatuksen vielä kesäkuussa 1991 hallitukselle pitämässään ulkopoliittisessa katsauksessa, mutta tilanne muuttui Neuvostoliiton luhistuttua ja varsinkin Ruotsin jätettyä jäsenhakemuksen EY:lle keväällä 1992. Lokakuun 16. päivänä vuonna 1994 pidettiin Suomen EU-kansanäänestys, jossa niukahko enemmistö (56,9 %) äänestäneistä kannatti liittymistä Euroopan unioniin.
Vuoden 1995 alussa Suomi liittyi Euroopan unionin jäseneksi ja erosi Euroopan vapaakauppajärjestöstä. Merkittävä ulkopoliittinen taustavaikuttaja ministeri Max Jakobson nostatti vuosikymmenen puolivälissä keskustelua Suomen liittymisestä sotilasliitto Natoon.
Politiikka > Lainsäädäntöä

1991 Tuotevastuulaki
1991 Puolustustilalaki ja valmiuslaki korvasivat sotatilalain vuodelta 1930
1992 Uusi Ahvenanmaan itsehallintolaki korvasi vanhan lain vuodelta 1922
1993 Laki yksityishenkilöiden velkajärjestelystä
1993 Uusi metsästyslaki korvasi vanhan lain vuodelta 1962
1994 Laki arvonlisäverosta korvasi liikevaihtoverolain vuodelta 1941
1994 Kotikuntalaki
1995 Laki naisten vapaaehtoisesta asepalveluksesta
1995 Geenitekniikkalaki
1995 Laki ammattikorkeakouluista
1995 Kuntalaki
1996 Uusi eläinsuojelulaki korvasi vanhan lain vuodelta 1971
1999 Henkilötietolaki korvasi henkilörekisterilain vuodelta 1988
1999 Laki lähestymiskiellosta
1999 Pelastustoimilaki
Politiikka > Merkittäviä 1990-luvun poliitikkoja

| --- | --- |
 Mauno Koivisto, tasavallan presidentti  Martti Ahtisaari, tasavallan presidentti  Harri Holkeri, pääministeri  Esko Aho, pääministeri, Suomen Keskustan puheenjohtaja  Paavo Lipponen, pääministeri, SDP:n puheenjohtaja  Sulo Aittoniemi, Suomen maaseudun puolueen kansanedustaja ja presidenttiehdokas 1994  Arja Alho, valtiovarainministeri  Claes Andersson, kulttuuriministeri, Vasemmistoliiton puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 1994  Jouni Backman, hallintoministeri  Heikki Haavisto, ulkoministeri  Ilkka Hakalehto, presidenttiehdokas Itsenäisen Suomen Puolesta, Vapaan Suomen liiton puheenjoht.  Tarja Halonen, ulkoministeri  Olli-Pekka Heinonen, opetusministeri  Kari Häkämies, oikeusministeri  Raimo Ilaskivi, Kokoomuksen presidenttiehdokas 1994  Kauko Juhantalo, kauppa- ja teollisuusministeri  Bjarne Kallis, Suomen Kristillisen Liiton puheenjohtaja  Toimi Kankaanniemi, kehitysyhteistyöministeri, Suomen Kristillisen Liiton puheenjohtaja ja presidenttiehdokas 1994 :  Keijo Korhonen, Suomen Kansan Itsenäisyysrintaman presidenttiehdokas 1994  Eeva Kuuskoski, sosiaali- ja terveysministeri, Muutos 94 -kansalaisliikkeen presidenttiehdokas 1994  Erkki Liikanen, valtiovarainministeri  Sauli Niinistö, oikeus- ja valtiovarainministeri, Kokoomuksen puheenjohtaja  Ole Norrback, liikenneministeri, RKP:n puheenjohtaja  Pertti Paasio, ulkoministeri, SDP:n puheenjohtaja  Mauri Pekkarinen, sisäministeri  Hannele Pokka, oikeusministeri  Ulla Puolanne, valtiovarainministeri  Elisabeth Rehn, puolustusministeri, RKP:n presidenttiehdokas 1994  Pertti Salolainen, ulkomaankauppaministeri, Kokoomuksen puheenjohtaja  Suvi-Anne Siimes, kulttuuriministeri, Vasemmistoliiton puheenjohtaja  Ulf Sundqvist, SDP:n puheenjohtaja  Ilkka Suominen, kauppa- ja teollisuusministeri, eduskunnan puhemies  Riitta Uosukainen, opetusministeri ja eduskunnan puhemies  Iiro Viinanen, valtiovarainministeri  Pertti ”Veltto” Virtanen, ”Eko-Vihreiden” kansanedustaja ja presidenttiehdokas 1994  Raimo Vistbacka, Suomen maaseudun puolueen viimeinen ja perussuomalaisten ensimmäinen kansanedustaja, liikenneministeri  Paavo Väyrynen, ulkoministeri, Suomen Keskustan presidenttiehdokas 1994  Jarmo Wahlström, SKDL:n kansanedustaja ja viimeinen puheenjohtaja
Hallinnollinen jako > Läänit

Syyskuuhun 1997 asti Suomessa oli käytössä niin sanotut vanhat läänit. Läänejä oli tuolloin kaksitoista. 1. syyskuuta 1997 toteutettiin lääniuudistus, joka vähensi läänien määrän kuuteen. Maakuntien merkitys kasvoi, kun aiemmat maakunnalliset läänit korvattiin hallinnollisilla suurlääneillä, minkä tarkoituksena olivat julkishallinnon keventäminen ja siitä saatavat säästöt hallintokuluissa. Uuteen Etelä-Suomen lääniin liitettiin Uudenmaan lääni, Kymen lääni, Hämeen läänistä Kanta-Häme ja Lahden seutukunta sekä Mikkelin läänistä Heinolan seutukunta. Uuteen Länsi-Suomen lääniin liitettiin Turun ja Porin lääni, Vaasan lääni, Keski-Suomen lääni sekä Hämeen lääniin kuuluneet Pirkanmaan kunnat. Uuteen Itä-Suomen lääniin liitettiin Kuopion lääni, Pohjois-Karjalan lääni sekä pääosa Mikkelin läänistä. Oulun lääni, Lapin lääni ja Ahvenanmaan lääni eivät muuttuneet uudistuksessa.
Ikaalisten ja Parkanon kaupungit sekä Hämeenkyrön, Kihniön, Mouhijärven ja Viljakkalan kunnat siirrettiin vuoden 1993 alussa Turun ja Porin läänistä Hämeen lääniin. Siirron merkitys jäi melko vähäiseksi molempien läänien tullessa lakkautetuiksi vuonna 1997.