stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hirvihaaran kartano
Hotelli Hirvihaaran Kartanon kuvagalleria

Lasipaviljonki
Hotelli Hirvihaaran Kartanon yläaulasta näkymä Laulusaliin ja suurelle parvekkeelle
Hotelli Hirvihaaran Kartanon julkisivu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hirvihaaran kartano Wikimedia Commonsissa
Kartanon kotisivut
Hotelli Hirvihaaran kartano
Aikamiehet

Aikamiehet on vuonna 1964 perustettu, viihdemusiikkia esittävä mieskuoro. Se syntyi muusikko Martti Jäppilän (1900–1967) ajatuksesta koota iskelmiä laulava iso mieskuoro. Jäppilä ja Erkki Planting kokosivat ympärilleen 13-miehisen kuoron, joka jo perustamisvuotenaan levytti tunnetuimman kappaleensa "Iltatuulen viesti" (säv. ja san. Martti Jäppilä). Kappaleella Aikamiehiä säesti Dallapé-orkesteri George de Godzinskyn johdolla. Ensimmäisen – sittemmin täysin unohdetun – levytyksen "Iltatuulen viestistä" oli tehnyt Matti Kanto Masan Harmonikkaorkesterin säestämänä yli kymmenen vuotta aikaisemmin.
Kesällä 1967 "Iltatuulen viesti" alkoi herättää huomiota Yleisradion Kahdeksan kärjessä -ohjelmassa. Levy nousi ykköseksi ohi neljä kuukautta kärjessä olleen Martti "Huuhaa" Innasen kappaleen "Elsa, kohtalon lapsi". Heinäkuussa "Iltatuulen viesti" oli jo Suomen myydyin levy. Radion uudella vuoden 1968 alusta startanneella Lista-ohjelmalla se pysytteli yli 90 viikkoa, tosin koskaan ykköstilaa saavuttamatta. "Iltatuulen viestiä" myytiin kaikkiaan yli 30 000 kappaletta ja se on Suomessa kaikkien aikojen 20 myydyimmän singlen joukossa.
Aikamiesten kokoonpano on vaihdellut paljon vuosien varrella, mutta se on edelleen toiminnassa. Alkuperäisjäseniä ei ole enää mukana. Laila Kinnusen isoveli Raimo Kinnunen oli yksi alkuperäisen kokoonpanon laulajista. Toisen kultalevyn Aikamiehet saivat laulettuaan Dannyn taustalla vuonna 1992 kappaleella "Tämä taivas, tämä maa". Vuonna 1972 rekisteröitiin yhdistys Lauluyhtye Aikamiehet ry, joka muutettiin vuonna 2003 Aikamiehet ry:ksi.
Diskografia > Albumit

Aikamiehet (Finlandia,  1968)
Aikamiehet (Finlandia,  1971)
Ankkurit ylös (Finlandia,  1975)
Viidenkymmenen villitys (Anuco,  1977)
Aikamiehet joulutunnelmissa (Blue Master,  1970)
15-vuotiaat Aikamiehet (Tophits Finnhits,  1979)
Kirje laivalta (AAC-opisto,  1982)
Aikamiehet laulaa (Finnlevy,  1983)
Rosvo-Roopen poika (Finnlevy,  1984)
Kuin ruusu kaunein (Bluebird,  1989)
Aikamiehet (Bluebird,  1992)
20 Suosikkia: Iltatuulen viesti (Fazer,  1996, kokoelma)
Tähti tähdistä kirkkain (Poptori,  2003)
Aiheesta muualla

Aikamiesten kotisivu
Aikamiesten esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto – Aikamiehet: Säpinää
Toiset kengät

| Toiset kengät |
| --- | --- |

Kirjailija:  Hannu Väisänen
Kansitaiteilija:  Anna Lehtonen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Kustannusosakeyhtiö Otava
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  Kovakantinen
Sivumäärä:  367
ISBN:  978-951-1-21272-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Toiset kengät on suomalaisen kuvataiteilija ja kirjailija Hannu Väisäsen vuonna 2007 julkaistu romaani. Kirja on toinen osa Väisäsen Antero-trilogiaa ja se kuvaa kirjailijan omaa Oulussa vietettyä nuoruutta.
Kirja oli ilmestyessään arvostelu- ja myyntimenestys. Väisäselle myönnettiin teoksesta Finlandia-palkinto vuonna 2007.
Hepskukkuu

Hepskukkuu on Yleisradion tuottama television viihdeohjelmasarja vuosilta 1979–1981. Sen tuottajia, käsikirjoittajia ja ohjaajia olivat vaihtelevasti Pentti Järvinen ja Kari Kyrönseppä sekä nimimerkit Armas Jalonen ja Heikki Trug. Kapellimestarina oli Olli Ahvenlahti. Torstai-iltaisin esitetyssä sarjassa näyttelivät Rea Mauranen ja Paavo Piskonen juontajahahmoina ”Soili Auer” ja ”Altti Väisänen”.
Hepskukkuun ideaan kuului kankean asiallisuuden ja absurdiuden sekoittaminen niin, että katsojan oli vaikea aina tietää, mikä oli totta ja mikä ei. Esiintyjinä oli tuttujen ja tuntemattomampien ammattinäyttelijöiden lisäksi myös amatöörejä.
Hepskukkuuta pidettiin outona ja loukkaavanakin, ja se sai aikaan monia mielipidekirjoituksia lehtiin ja vihaisia soittoja ja kirjeitä Ylen ohjelmapäivystykseen. Kevätkaudella 1981 esitettäväksi aiottu jakso pierusta jäi Ylen ennakkosensuuriin ja hyllytettiin jo käsikirjoitusvaiheessa hyvän maun vastaisena. Helsingin Sanomien Jukka Kajavan ja Ilse Raution mukaan sarja oli suomalaisittain aikaansa edellä ja sille jäi siksi kovin huono maine.
Hepskukkuusta on peräisin Village Peoplen ”Y.M.C.A.”-hittiä suomeksi esittänyt sketsi ”NMKY”, josta tuli elokuussa 2007 hetkeksi maailman katsotuin YouTube-video. Videolla esiintyy laulaja ”Gregorius” (Esko Nick), Olli Ahvenlahden orkesteri sekä Jari Samulinin tanssiryhmä.
Aiheesta muualla

Näytteitä ohjelmasta, Yle Elävä arkisto
| n k Kari Kyrönseppä |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  V. Y. Vihdoinkin yhdessä (1986) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Punainen Helsinki (1971)  Kunnanelätit - eli miten käenpoika syöttäjänsä syö (1973)  Musta Liitto eli asukkaita myytävänä (1975) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Henkka on hiekkaa -show (1979)  Hepskukkuu (1979–1981)  Enkeli lenteli (1983)  Tämä on ensimmäinen päivä (1983)  Velipuolikuu (1983–1984)  Mutapainin ystävät (1984–1985)  Eskimoiden elämästä (1986)  Nimettömät (1986)  Salaisen agentin äiti (1987)  Hymyhuulet (1987–1988)
Kreikan parlamenttivaalit 1977

Kreikan parlamenttivaalit 1977 järjestettiin 20. marraskuuta 1977. Vaaleissa valittiin Kreikan parlamentin 300 jäsentä kaudelle, joka alkoi 20. marraskuuta 1977 ja päättyi 19. syyskuuta 1981. Vaalit olivat toiset Kreikan kolmannen tasavallan aikana eli vuodesta 1974.
Vaalit voitti liberaalikonservatiivinen Uusi demokratia. Vaalien jälkeen pääministerinä jatkoi Konstantínos Karamanlís, ja muodostettiin Karamanlíksen III hallitus.
Tulokset

Vaalien tulokset olivat:
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1996

80.1-100% republikaaninen
  80.1-100% demokraattinen

  60.1-80% republikaaninen
  60.1-80% demokraattinen

  50-60% republikaaninen
  50-60% demokraattinen

 
  80.1-100% sitoutumaton

Osavaltioiden enemmistöpuolueet
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 1996 järjestettiin 5. marraskuuta 1996. Ne olivat samana päivänä kuin presidentinvaali, jossa Bill Clinton valittiin uudelleen Yhdysvaltain presidentiksi.
Republikaaninen puolue sai enemmistöpaikan Yhdysvaltain edustajainhuoneesta, vaikka demokraattinen puolue saikin kahdeksan lisäpaikkaa. Edustajainhuoneen 435 paikasta 228 meni republikaaneille ja 198 demokraateille. Ainoana paikan saaneena ehdokkaana kahden pääpuolueen ulkopuolelta oli Bernie Sanders, joka on poliittisesti sitoutumaton.
Tulokset

| Puolue | Paikat> 1994 | Paikat> Valitut | Paikat> Muutos | Paikkaosuus | Ääniosuus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Demokraattinen puolue | 198 | 206 | +8 | 47.4% | 48.1% |
| Sitoutumaton | 1 | 1 | +0 | 0.2% | 0.6% |
| Republikaaninen puolue | 236 | 228 | -8 | 52.4% | 47.8% |
| Yhteensä | 435 | 435 | +0 | 100.0% | 100.0% |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:United States House of Representatives elections, 1996
Käännös suomeksi
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2006

Republikaanit säilyttivät paikkansa  Demokraatit säilyttivät paikkansa  Demokraatit saivat uuden paikan

Paikkamuutokset vaalipiireittäin
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2006 järjestettiin 7. marraskuuta 2006. Ne olivat presidentti George W. Bushin toisen virkakauden puolivälin vaalit. Niissä valittiin edustajat Yhdysvaltain 110. kongressiin. Republikaaninen puolue menetti enemmistöasemansa, jonka se oli saanut vuoden 1994 vaaleissa.
Oppositiossa 12 vuotta ollut demokraattinen puolue sai 31 lisäpaikkaa. Vaalien jälkeen demokraateilla oli edustajainhuoneessa 233 edustajaa, kun republikaaneilla oli 202 edustajaa. Kahden valtapuolueen ulkopuolelta ei päässyt ehdokkaita edustajainhuoneeseen.
Ensimmäistä kertaa republikaanisen puolueen historiassa se ei pystynyt missään vaalipiirissä viemään demokraateilta paikkaa edustajainhuoneeseen. Nancy Pelosista tuli ensimmäinen naispuolinen puhemies. Edustajainhuoneeseen valittiin myös sen ensimmäinen muslimijäsen (Keith Ellison) ja ensimmäiset buddhalaisjäsenet (Mazie Hirono ja Hank Johnson).
Tulokset

| Puolue | Paikat> 2004 | Paikat> 2006 | Paikat> +/- | Paikat> Paikkaosuus | Ääniosuus> Äänet | Ääniosuus> % | Ääniosuus> Muutos |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Demokraattinen puolue | 202 | 233 | +31 | 53,6% | 42 082 311 | 52,0% | +5,4% |  |
| Republikaaninen puolue | 232 | 202 | −30 | 46,4% | 35 674 808 | 44,1% | −5,1% |  |
| Sitoutumaton | 1 | 0 | −1 | 0,0% | 436 279 | 0,5% | −0,1% |  |
| Libertaaripuolue | − | − | − | − | 650 614 | 0,8% | −0,1% |  |
| Vihreä puolue | − | − | − | − | 293 606 | 0,4% | +0,1% |  |
| Working Families Party | − | − | − | − | 164 638 | 0,2% | +0,1% |  |
| Itsenäisyyspuolue | − | − | − | − | 135 027 | 0,2% | 0,0% |  |
| Perustuslain puolue | − | − | − | − | 128 655 | 0,2% | +0,1% |  |
| Reformipuolue | − | − | − | − | 53 862 | 0.0% | −0.1% |  |
| Muut puolueet | − | − | − | − | 210 884 | 0,3% | −1,5% |  |
| Yhteensä | 435 | 434 | 0 | 100,0% | 80 975 537 | 100,0% | - |  |
Lähde: Ballot Access News
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:United States House of Representatives elections, 2006
Käännös suomeksi
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2002

80.1-100% republikaaninen
  80.1-100% demokraattinen

  60.1-80% republikaaninen
  60.1-80% demokraattinen

  alle 60% republikaaninen
  alle 60% demokraattinen

 
  80.1-100% sitoutumaton

Osavaltioiden enemmistöpuolueet
Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaalit 2002 pidettiin 5. marraskuuta 2002. Niissä valittiin 435 paikkaa edustajainhuoneeseen. Ne olivat presidentti George W. Bushin ensimmäisen virkakauden puolivälin vaalit. Yleensä puolivälin vaaleissa presidentin puolue häviää paikkoja edustajainhuoneesta, mutta tällä kertaa republikaanit saivat kahdeksan lisäpaikkaa.
Yhteensä republikaaneille meni edustajainhuoneesta 229 paikkaa, kun demokraatit saivat 204 paikkaa. Ainoa edustajainhuoneeseen päässyt poliitikko kahden valtapuolueen ulkopuolelta oli sitoutumaton Bernie Sanders.
Tulokset

| Puolue | Paikat> 2000 | Paikat> 20021 | Paikat> +/- | Paikat> Paikkaosuus | Ääniosuus> Äänet | Ääniosuus> % | Ääniosuus> Muutos |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Republikaaninen puolue | 221 | 229 | +8 | 52,6% | 37 091 270 | 49,6% | +2,3% |  |
| Demokraattinen puolue | 212 | 204 | -7 | 46,9% | 33 642 142 | 45,0% | -2,0% |  |
| Sitoutumaton | 2 | 1 | -1 | 0,2% | 403 670 | 0,5% | -0,2% |  |
| Libertaaripuolue | - | - | - | - | 1 030 171 | 1,4% | -0,2% |  |
| Vihreä puolue | - | - | - | - | 286 962 | 0,4% | +0,1% |  |
| Itsenäisyyspuolue | - | - | - | - | 144 986 | 0,2% | 0,0% |  |
| Perustuslain puolue | - | - | - | - | 99 306 | 0,1% | 0,0% |  |
| Reformipuolue | - | - | - | - | 29 964 | 0,0% | -0,2% |  |
| Luonnonlain puolue | - | - | - | - | 18 505 | 0,0% | -0,4% |  |
| Muut puolueet | - | - | - | - | 1 959 579 | 2,6% | +0,4% |  |
| Yhteensä | 435 | 434 | 0 | 100,0% | 74 706 555 | 100,0% | - |  |
Lähde: Vaalitilastoja 1 Yksi paikka jäi vapaaksi, kun Havaijilta valittiin postuumisti Patsy Mink
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:United States House of Representatives elections, 2002
Käännös suomeksi
Ivan Bilibin
Teoksia

Puškinin Satu tsaari Saltanista, 1905.
Lavastusta oopperaan Le Coq d'Or, 1909.
Lavastusta oopperaan Le Coq d'Or, 1909.
Baba Jaga sadusta Kaunis Vasilisa, 1899.
Punainen ratsastaja sadusta Kaunis Vasilisa, 1899.
Ivan tsaarinpoika tarttumassa Tulilinnun pyrstöön, 1899.
Morozko
Bujan-saari, 1905.
Alkonost.
Russkaja pravda
Kikimora, 1934.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Bilibin Wikimedia Commonsissa
SurLaLune Fairy Tale Pages: Ivan Bilibinin kuvituksia venäläisiin kansansatuihin. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Otl Aicher

Otl Aicher (1959)
Münchenin olympialaisten urheilulajitunnuksia.
Aicherin kirjankansia Severin & Siedler -kustantamolle.
Ateenan kansainvälisen lentoaseman opastejärjestelmä.
Lufthansa-lentoyhtiön logo.
Otto ”Otl” Aicher (13. toukokuuta 1922 Ulm – 1. syyskuuta 1991 Leutkirch im Allgäu) oli saksalainen graafinen suunnittelija ja typografi. Hänen tunnetuin työnsä on kokonaisvastuu Münchenin 1972 kesäolympialaisten graafisesta suunnittelusta, kuten eri urheilulajeja kuvaavista piktogrammeista muodostuvasta opastejärjestelmästä. Hänen tunnetuin kirjaintyyppinsä on Rotis. Aicher oli myös yksi Ulmin muotoilukoulun (1953–1968) perustajista.
Varhainen elämä ja ura

Aicher syntyi Ulmissa, Saksan lounaisessa Baden-Württembergin osavaltiossa vuonna 1922. Aicher oli Werner Schollin luokkatoveri ja ystävä ja tunsi myös tämän sisaren ja veljen, Sophie ja Hans Schollin, jotka molemmat teloitettiin myöhemmin vuonna 1943 Valkoinen Ruusu -vastarintaliikkeen jäsenyydestä Natsi-Saksassa. Myös Aicher oli voimakkaasti natsivastainen. Hänet pidätettiin vuonna 1937, kun hän kieltäytyi liittymästä Hitler-Jugendiin. Hänet pakotettiin sotapalvelukseen, josta hän karkasi vuonna 1945 ja piiloutui Schollien taloon Wutachiin.
Sodan jälkeen vuonna 1946 Aicher alkoi opiskella kuvanveistoa Münchenin taideakatemiassa. Vuonna 1947 hän perusti oman studion Ulmiin. Vuonna 1952 Aicher meni naimisiin Inge Schollin kanssa, joka oli Werner, Hans ja Sophie Schollin vanhempi sisar.
Ulmin muotoilukoulu

Vuonna 1953 Aicher perusti yhdessä Inge Schollin ja Max Billin kanssa Ulmin muotoilukoulun (saks. Hochschule für Gestaltung Ulm), joka toimi vuoteen 1968 asti.
Aicher erikoistui työssään yritysgrafiikkaan ja suunnitteli muun muassa lentoyhtiö Lufthansan yhä käyttämän lintutunnuksen vuonna 1969. Aicher suunnitteli tunnuksia myös muun muassa Konstanzin yliopistolle ja Münchenin lentoasemalle. Vuonna 1980 Otl Aicher ryhtyi keittiökalustevalmistaja Bulthaupin graafiseksi konsultiksi, ja yhteistyön tuloksena syntyi muun muassa groteski- ja antiikvakirjainten muotoja yhdistelevä kirjainperhe Rotis.
Aicher kuoli syyskuussa 1991 liikenneonnettomuudessa. Münchenin kaupunginvaltuusto nimesi vuonna 2010 kaupungin Schwabingin alueella sijaitsevan kadun Otl-Aicher-Straßeksi.
Kirjallisia teoksia

Zeichensysteme (yhdessä Martin Krampenin kanssa), München 1980
Wilhelm von Ockham (Wilhelm Vossenkuhlin ja Gabriele Greindlin kanssa), München 1986
Griffe und Greifen (Robert Kuhnin kanssa), Köln 1987
Typographie, Lüdenscheidt 1988
Analog und Digital, Berliini 1991
Die Welt als Entwurf, Berliini 1991
Schreiben und Widersprechen, Berliini 1993.
Kirjallisuutta

Foster, Norman: ”Otl Aicher 1991.” Teoksessa David Jenkins (toim.): Foster ... Foster On, Prestel, 2000, s. 20; 592–595. ISBN 3-7913-2405-5
Konopacki, Markus: Otl Aicher. Phaidon Press, 2006. ISBN 0714843962
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otl Aicher Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) Linotype-yhtiön sivustolla (englanniksi)
Aicher New Yorkin MoMA:n sivustolla (englanniksi)
Otl Aicherin virallinen sivusto (saksaksi)
Aicherin grafiikkaa vuoden 1972 olympialaisiin (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Otl Aicher
Rotis-kirjaintyyppi.
Käännös suomeksi
Rauman rata

Rauman rata on Suomen rataverkkoon kuuluva rataosuus, joka kulkee Kokemäeltä Raumalle. Rata on 47 kilometrin pituinen ja se valmistui vuonna 1897.  Se oli Suomen ainoa kunnallinen rautatie vuoteen 1950 asti, jolloin se myytiin Valtionrautateille. Henkilöliikenne radalla päättyi 1988. Tavaraliikenne on edelleen vilkasta ja rata sähköistettiin tammikuussa 1998. Kiukaisista oli harvoin liikennöity haararata Säkylään.
Kiukainen–Säkylä-haararata

Kiukainen–Kauttua-haararata rakennettiin vuosina 1907–1908 rakennetun Kauttuan paperitehtaan kuljetuksia varten. Paperitehtaan omistanut A. Ahlström Oy osallistui radan rakentamiskustannuksiin. Rataosuuden rakennuspäätös tehtiin vuonna 1910, ja se tuli valmistuttaan pääradan tapaan Rauman kaupungin omistukseen, joka myös kustansi sille osoitetun kaluston. Kauttuan asemalta jatkui myös satamarata Pyhäjärven rantaan. Junaliikenne 14 kilometriä pitkällä radalla alkoi 1. helmikuuta 1913. Radalla oli myös henkilöliikennettä vuoteen 1953 saakka.
Vuonna 1952–1953 rakennettiin seitsemän kilometrin pituinen rataosuus Kauttualta Säkylän Iso-Vimmaan Lännen Sokerin uudelle sokeritehtaalle. Sokeritehdas otettiin käyttöön 6. lokakuuta 1953 ja jo ensimmäisenä syksynä sinne saapui rataa pitkin 1 000 vaunulastia sokerijuurikasta. Viimeiset sokerijuurikkaat tätä rataa pitkin kuljetettiin syksyllä 2009, ja saman vuoden joulukuussa Kiukainen–Säkylä-rataosan kunnossapito lopetettiin. Radan varrella sijaitsevien tasoylikäytävien purkaminen aloitettiin syyskuussa 2011. Rata otettiin virallisesti pois käytöstä vuoden 2011 aikana. Liikennepaikat tällä radalla olivat Kiukainen, Eura, Kauttua ja Säkylä. Erkanemisvaihde radalle poistettiin Kiukaisista huhtikuussa 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rauman rata Wikimedia Commonsissa
Lakkautettua Kiukainen–Säkylä-rataa Eurassa kesäkuussa 2022.
Andre Agassi

| Andre Agassi |
| --- | --- |
 Andre Agassi vuonna 2005
Henkilötiedot
Syntynyt: Las Vegas 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Tennispelaaja
Pituus:  180 cm
Paino:  80 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1986–2006
Palkintorahat:  31 152 975 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  1. (10.4.1995)
Turnausvoittoja:  60
Voitot/tappiot:  870–274
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  voitto (1995, 2000, 2001, 2003)
Ranskan avoimet:  voitto (1999)
Wimbledon:  voitto (1992)
Yhdysvaltain avoimet:  voitto (1994, 1999)
Nelinpeli
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  40–42
Aiheesta muualla
ITF
ATP
| Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Yhdysvallat.Miesten tennis. Olympialaiset  | Maa:  Yhdysvallat> Miesten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | kaksinpeli |  |
Andre Kirk Agassi (s. 29. huhtikuuta 1970 Las Vegas, Nevada) on yhdysvaltalainen entinen tennispelaaja ja maailmanlistan ykkönen. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista tenniksen pelaajista ja hänet tunnetaan yhtenä lajin parhaista syötönpalauttajista. Hän voitti ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa vuonna 1992 Wimbledonissa. Koko uransa aikana Agassi voitti kahdeksan Grand Slam -turnausta ja miesten kaksinpelin olympiakultaa vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa.
Agassi valittiin heinäkuussa 2011 lajin kunniagalleriaan, Tennis Hall of Fameen.
Lapsuus ja nuoruus

Agassin isä on Emmanuel ”Mike” Agassi (oikealta nimeltään Aghassian), joka oli armenialainen ja kotoisin Iranista. Hänen isänsä edusti Irania vuosien 1948 ja 1952 olympialaisissa nyrkkeilyssä. Yhdysvaltoihin muuttanut ja tenniksestä kiinnostunut isä rakensi takapihalleen täysikokoisen tenniskentän ja syöttökoneen, joka ampui palloja normaalia nopeammin. Nuorimmasta pojastaan Andresta hän halusi tehdä tennisammattilaisen. Koulutus sai kummallisiakin piirteitä: isä teippasi kaksivuotiaan poikansa käteen tennismailan ja kiinnitti tennispallon hänen sänkynsä päälle.
Jo kolmevuotiaana nuorta Agassia pidettiin lupauksena. Kymmenvuotiaana hän voitti otteluissa monia tulevia tennistähtiä, kuten Pete Samprasin ja Michael Changin. Agassi pääsi 13-vuotiaana opiskelemaan Nick Bollettierin tennisakatemiaan. Bollettieri toimi hänen valmentajanaan seuraavat yhdeksän vuotta.
Ura > Alku ja läpimurto

Agassi aloitti ammattilaisuransa jo 16-vuotiaana 1987. Hän nousi nopeasti lajin huipulle ja sijoittui ATP-listalla kolmanneksi jo seuraavana vuonna. Agassi ei osallistunut Wimbledonin tennisturnaukseen uransa alkuvuosina 1988–1990, koska hän ei pitänyt nurmikkoalustasta eikä halunnut pukeutua turnauksen sääntöjen vaatimaan kokovalkoiseen pukuun. Hän jättäytyi pois myös olympialaisista 1988 ja 1992.
Agassi voitti ensimmäisen turnauksensa, brasilialaisen Itaparican, jo vuonna 1987. Vuonna 1988 hän oli mukana voittamassa Davis Cupia yhtenä nuorimmista Yhdysvaltain joukkueen jäsenistä ja voitti kaikki vastustajansa kaksinpelissä massakentällä. Hän otti sen lisäksi kuusi muuta turnausvoittoa seitsemästä mahdollisesta. Vuonna 1989 hän voitti yhden turnauksen. Pahan pojan imago ja omaperäinen, rocktähteä muistuttava tyyli tekivät hänestä tunnetun, vaikkei hän ollut voittanut yhtään Grand Slam -turnausta. Hänen esiintymisellään oli suuri vaikutus lajin näkyvyyteen, vaikka ensimmäinen suuri voitto tuli vasta 1992.
Ura > Ikuisesta häviäjästä Wimbledon-voittoon

Agassi selviytyi ensimmäistä kertaa Grand Slam -finaaliin vuonna 1990 Ranskan avoimissa mutta hävisi. Vuoden lopussa Yhdysvaltain avoimissa tarjoutui toinen mahdollisuus voittoon, mutta Agassi hävisi finaalissa Pete Samprasille. Vuoden merkittävin saavutus oli toinen Davis Cup -voitto Yhdysvaltain joukkueessa.
Agassi ilmoittautui vuonna 1992 Wimbledonin turnaukseen viime hetkillä, ja siitä tuli hänen ensimmäinen suuri voittonsa ja läpimurtonsa. Hän lähti turnaukseen 12. sijoitettuna, mutta nousi finaaliin asti, jossa kohtasi ”maailman parhaaksi syöttäjäksi” kutsutun Goran Ivaniševicin. Agassia pidettiin tuolloin maailman parhaana syötönpalauttajana. Kaikkien yllätykseksi ”ikuiseksi häviäjäksikin” kutsuttu Agassi voitti ottelun ja sai ensimmäisen Grand Slam -voittonsa. Samana vuonna Agassi voitti myös kolmannen Davis Cupinsa.
Ura > Uran huippu

Vuosi 1993 meni kehnosti, ja Agassin ja hänen pitkäaikaisen valmentajansa Nick Bollettierin tiet erosivat. Yhdeksän vuotta Agassin valmentajana toiminut Bollettieri erosi tehtävästään vapaaehtoisesti ja on myöhemmin kuvaillut päätöstään ”uransa suurimmaksi virhearvioinniksi”. Uudeksi valmentajakseen Agassi palkkasi Brad Gilbertin, jonka valmennuksessa Agassi nousi vuonna 1994 1930-luvun jälkeen ensimmäiseksi sijoittamattomaksi pelaajaksi, joka on onnistunut voittamaan Yhdysvaltain avoimet.
Agassi voitti vuonna 1995 Australian avoimet ja nousi ensimmäistä kertaa urallaan tenniksen ATP-listan ensimmäiselle sijalle. Hän voitti finaalissa entisen maailmanlistan ykkösen  Pete Samprasin, jonka kanssa Agassi kilpaili ensimmäisestä sijasta koko loppuvuoden. Vuosi 1995 oli hänen uransa paras, sillä Agassi voitti kauden aikana 82 ottelua ja hävisi vain 9.
Pete Sampras katkaisi Agassin neljän turnauksen ja 26 ottelun mittaisen voittoputken Yhdysvaltain avoimien finaalissa ja nousi ATP-listalla takaisin ykkössijalle.