HMS Vanguard (1787)
Ranskan vallankumoussodat

Ainoastaan kaksikymmentä päivää sodanjulistuksen jälkeen 21. helmikuuta 1793 Vanguard palautettiin palvelukseen päällikkönään John Stanhope. Miehistön kerääminen aloitettiin ja aluksen pääsyä telakalle nopeutettiin. Se siirrettiin 26. huhtikuuta telakalle, jossa sen pohja todettiin lähes uudenveroiseksi. Alus palasi telakalta jo seuraavana päivänä varustettavaksi. Täydennyksiin ja korjauksiin kului kaikkiaan 2 284 puntaa runkoon ja mastoihin ja 3 875 puntaa takilaan ja varastoihin.
Satama-alueelta Vanguard siirtyi 18. kesäkuuta ankkuriin Spitheadiin odottamaan käskyjä. Alus palveli aluksi Kanaalin alueella, josta se palasi syksyllä Spitheadiin. Aluksen päällikön sijaisena palveli loman ajan 17. joulukuuta -15. tammikuuta 1794 Isaac Schomberg.
Yhdessä 14-tykkisen HMS Swanin kanssa alus lähti 20. maaliskuuta 94 aluksen saattueen suojana Länsi-Intiaan. Saattue saapui 2. toukokuuta Carlislenlahdelle Barbadoksella. Vesivarannot täytettyään alus jatkoi matkaansa Martiniquelle, jonne se saapui kolme päivää myöhemmin liittyne Jervisin johtamaan laivasto-osastoon.
Alus partioi Karibialla kunnes se palasi 29. heinäkuuta 1797 Chathamiin. Alus siirrettiin telakalle 24. elokuuta ja kaksi päivää myöhemmin se poistettiin palveluksesta. Alus vapautui telakalta 18. joulukuuta ja se otettiin palvelukseen kaksi päivää myöhemmin päällikkönään Edward Berry. Seuraavien viikkojen aikana miehistöä täydennettiin ja muun muassa 1. tammikuuta 1798 saapui 155 miestä. Alus lähti Chathamista 3. helmikuuta merelle.
Alus määrättiin Cadizin sataman sulkua valvovaan St. Vincentin johtamaan laivueeseen. Horatio Nelson nosti aluksella lippunsa 14. maaliskuuta Spitheadissä, mistä lähdettiin merelle 9. huhtikuuta Lissaboniin matkannutta saattuetta suojaten. Saattue saapui Taguksen edustalle 23. huhtikuuta. St. Vincent käski Nelsonin tunkeutua Välimerelle pienen laivueen johtajana tehtävänään valvoa Ranskan laivaston toimia.
Nelson saapui 4. toukokuuta Gibraltarille, mistä matka jatkui 9. toukokuuta. Nelson vahvisti tiedon, jonka mukaan Napoleon Bonaparten johdolla kerättäisiin suurta määrää aluksia Touloniin. Laivaston kokoamisen tarkoitus ja mihin se suunnattaisiin oli epäselvää. Lyoninlahdella Nelsonin laivue joutui myrskyyn, jonka seurauksena Vanguard jouduttiin hinaamaan St. Pietroon Sardinian rannikolla. Alusta korjattiin merikelpoiseksi kaksi päivää ja se lähti merelle 27. toukokuuta.
Vanguardin ollessa käyttökelvoton Ranskan laivasto lähti merelle. Amiraali de Bryes'n johtamaan laivastoon kuului 13 linjalaivaa, 7 fregattia ja lukuisa joukko kuljetusaluksia, joille oli kuormattu 16 500 sotilasta ja noin 1 000 siviiliä. Toinen laivasto-osasto Genovasta, missä oli 7 100 jalkaväen ja ratsuväen sotilasta hevosineen liittyi de Bryen laivastoon 21. toukokuuta. Kolmas laivasto Ajacciosta toi mukanaan 4 500 sotilasta 23. toukokuuta. Neljäs Civita Vecchiossa koottu laivasto ei kohdannut päälaivastoa ja purjehti siksi Maltalle mukanaan 8 200 sotilasta. De Bryesin laivasto oli kasvanut 13 linjalaivaan, seitsemään 40-tykin fregattiin, 24 pienempään fregattiin ja sluuppiin sekä lähes 200 kuljetusaluksen laivastoksi.
Nelson purjehti saatuaan täydennyksiä Toulonin edustalla, missä havaittiin Ranskan laivaston lähteneen merelle. Hän etsi ranskalaisia pitkin Välimeren pohjoisrannikkoa, kunnes sai 17. kesäkuuta tiedon ranskalaisten matkasta Maltalle. Malta antautui 12. kesäkuuta ja Ranskan laivasto purjehti viisi päivää itään jätetettyään Maltalle riittävästi varusteita saaren puolustamiseksi hyökkäykseltä.
Nelson oletti Ranskan laivaston pyrkivän Egyptiin, joten hän lähti 17. kesäkuuta Aleksandriaan. Laivastot ohittivat toisensa yöllisellä merellä 22.-23. kesäkuuta havaitsematta toisiaan. Nelsonin saavuttua 29. kesäkuuta Aleksandriaan ei ranskalaisia etsinnöistä huolimatta löydetty. Nelson lähti kohti Anatoliaa, mistä länteen saavuttaen Syrakusan 19. heinäkuuta. Ranskalaiset saapuivat viikkoa Nelsonin lähdön jälkeen Aleksandriaan, joka antautui 2. heinäkuuta.
Nelson sai täydensi laivastonsa varastoja Syrakusassa, missä hän sai tiedon ranskalaisten Egyptin sotaretkestä. Laivasto lähti 24. heinäkuuta merelle kohti Kreikkaa ja siitä edelleen Aleksandriaan, jonne saavuttiin 1. elokuuta. Ranskan laivasto löytyi Abukirin lahdelta ja seuranneessa taistelussa Nelson saavutti merkittävän voiton.
Vanguardin miehistöstä kuoli taistelussa tai siinä saamiinsa vammoihin 31 miehistönjäsentä. Lisäksi haavoittui viisi Nelson mukaan lukien. Taistelun jälkeen alus oli rannikolla ankkurissa miehistön korjatessa vaurioita. Sunnuntaina 19. elokuuta alus nosti ankkurin ja aloitti matkan Kyproksen ja Rhodoksen kautta Napoliin.
Matkalla alus törmäsi 15. syyskuuta myrskyrintamaan menettäen mastojen huiput. Lisäksi neljä miehistönjäsentä huuhtoutui mereen ja joitakin loukkaantui. Fregatti HMS Thalia otti vaurioituneen aluksen hinaukseen. Alukset saapuivat Napoliin 22. syyskuuta. Napolissa aluksen takila kunnostettiin, mikä saatiin päätökseen 15. lokakuuta.
Vanguard saapui 24. lokakuuta Maltalle ankkuroiden sataman edustalle. Portugalin laivaston paikalle saavuttua Gozon varuskunta antautui 28. lokakuuta. Tasavaltalaisten armeijoiden lähestyessä Napolia pohjoisesta ja jakobiinien kapinoidessa etelässä Nelson määräsi laivastonsa Napoliin 5. marraskuuta. Napoli oli kuitenkin jo käytännössä menetetty sitä puolustaneen armeijan kärsittyä tappion ja joukkojen hajaannuttua.
Nelson päätti pelastaa Napolin kuningasperheen sekä alueella olevat Britannian kansalaiset, jotka nousivat Vanguardiin 21. joulukuuta ja seuraavana päivänä alus poistui satamasta. Matkustajat kuljetettiin Palermoon, jonne saavuttiin 26. joulukuuta aluksen jouduttua myrskyyn. Alus poistui Palermosta 1. helmikuuta 1799 St. Pauliin Maltalle, mistä se palasi Palermoon 13. helmikuuta. Se lähti Tripoliin 22. maaliskuuta.
HMS Foudroyant saapui 7. kesäkuuta Palermoon ja seuraavana päivänä Nelson siirsi lippunsa alukselle vieden mukanaan Vanguardin päällikön Hardyn, jolloin Foudroyantin päällikkö R. William Brown siirtyi Vanguardin päälliköksi. Vanguard lähti 16. kesäkuuta merelle Nelsonin johtaman laivueen mukana. Laivue purjehti pitkin Sisilian rannikkoa etsien vihollisen aluksia. Alus saapui 26. kesäkuuta Napoliin, missä sen muonavarastoja täydennettiin.
Napolissa alkoi kesäkuun lopulla kapina, joka päättyi St. Elmon antautumiseen 10. heinäkuuta. Seuraavana päivänä Brown lähetti veneen Napolin laivaston fregatille, kun St. Elmo avasi tulen. Vanguard vastasi tuleen ja taistelu jatkui, kunnes 12. heinäkuuta St. Elmon lipputankoon nousi Napolin lippu.
Varastoja täydennettyään Vanguard lähti 24. heinäkuuta merelle kontra-amiraali Duckworthin laivaston mukana ja saapui Port Mahoniin 20. elokuuta. Täydennysten jälkeen alus lähti partiomatkalle palaten Port Mahoniin 31. elokuuta.
Alus palasi 3. syyskuuta partioon. Se sai määräyksen palata Britteinsaarille. Alus suuntasi Gibraltarille, mistä se jatkoi Lissabonin kautta edelleen. Alus saapui 8. joulukuuta Motherbankiin Portsmouthin edustalle. Varastojen tyhjentämisen ja tykkien maihin siirtämisen jälkeen alus siirtyi 25. tammikuuta 1800 Portsmouthiin, missä se siirrettiin telakalle 3. helmikuuta.
Alus poistettiin tarkastuksen jälkeen palveluksesta 14. helmikuuta. Alus poistui 14. helmikuuta 1801 telakalta ja se palautettiin palvelukseen 27. helmikuuta päällikkönään Sir Thomas Williams. Alus lähti 5. huhtikuuta telakan alueelta. Williams invalidisoitui ollessaan maissa 20. marraskuuta ja aluksen päälliköksi tuli seuraavana päivänä Charles Inglis.
Sodan Ranskaa vastaan päätyttyä maaliskuussa 1802 alus pysyi Portsmouthissa ja Inglis luovutti aluksen päällikkyyden James Walkerille 17. huhtikuuta.