stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norfolkinsaari
Politiikka

Norfolkinsaari on Australian territorio, joka sai itsehallinnollisen aseman vuonna 1979. Asema riisuttiin kuitenkin vuonna 2015. Norfolkinsaaren oma yhdeksänjäseninen lainsäädäntöelin (engl. Legislative Assembly) lakkautettiin tuolloin, ja saari siirrettiin liittovaltion alaisuuteen. Sinne valittiin hallintojohtaja (engl. Administrator) sekä aluevaltuusto, joka sekin lakkautettiin talousongelmien takia 2021. Australian kenraalikuvernööri nimitti 2023 George Plantin kolmivuotiselle kaudelle Norfolkinsaaren hallintojohtajaksi.
Norfolkinsaari on vuoden 2015 jälkeen liitetty kiinteämmin Australian yhteyteen, ja liittovaltion lait on otettu saarella käyttöön. Samalla liittovaltio on ottanut vastuulleen julkisten palvelujen järjestämisen. Heinäkuussa 2016 Norfolkinsaarella alettiin kerätä myös veroja, vaikka esimerkiksi arvonlisäveron ulkopuolelle saari edelleen jäi. Norfolkinsaari tunnettiin siihen saakka veroparatiisina.
Norfolkinsaarelaiset vastustavat osittain Australian suoraa hallintoa, koska he ovat kokeneet menettäneen itsenäisyytensä. Osa asukkaista puolestaan pitää palvelujen parantumisesta. Vuonna 2019 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan 36 prosenttia saarelaisista haluaisi liitännäisvaltion aseman Uuteen-Seelantiin. 35 prosenttia haluaisi liitännäisvaltion aseman Australiaan, 25 prosenttia täyden itsenäisyyden ja vain 3 prosenttia täyden liittymisen Australiaan.
Talous

Norfolkinsaaren tärkein tulonlähde on 1960-luvulta asti ollut matkailu, ja iso saarelaista työskentelee matkailun tukipalveluissa, kuten hotelleissa ja verovapaissa myymälöissä. Matkailu vastaa 36,4 prosentista saaren taloudesta vuonna 2023. Saarella on 2000-luvulla vieraillut vuosittain noin 25 000 – 35 000 matkailijaa. Tilikaudella 2022–2023 matkailijoita kävi yli 32 000.
Saarelta viedään norfolkinaraukarian siemeniä. Muita tulonlähteitä ovat postimerkit ja väkijuomat. Saari on omavarainen lihan ja kananmunien suhteen.
Varsinaista satamaa saarella ei ole, mutta Kingstonissa ja Cascade Bayssa on lastauslaitureita. Tavarat tuodaan laivoilla yleensä Cascade Bayhin. Saaren ainoa uimakelpoinen paikka on Emily Bay, jota pieni koralliriutta suojaa Tyyneltämereltä päin.
Väestöjakauma

Saaren pienen väkiluvun vuoksi matkailijat aiheuttavat suuria muutoksia väestön määrään saarella. Koska saarella on läheiset yhteydet Uuteen-Seelantiin ja Australiaan, maastamuutto näihin maihin on hyvin yleistä. Saarella on yksi koulu, ja koulutus on ilmaista mutta pakollista 6–15-vuotiaille. Koulutus on mahdollista vain lukiotasolle, joten korkeampaa koulutusta kaipaavat joutuvat siirtymään muualle. Koulun opettajat tulevat saarelle Australiasta ja joskus myös Uudesta-Seelannista. Myös saaren työmarkkinat ovat pienet. Lukutaitoisuuden arvioidaan olevan 100 % (ei virallisia tilastoja). Suurin osa asukkaista on valkoihoisia, jotka ovat myöhempien Australiasta tai Uudesta-Seelannista muuttaneiden siirtolaisten jälkeläisiä; loput saaren asukkaista kuuluvat tahitilaisten ja polynesialaisten vähemmistöihin. Saaren terveyspalvelut hoitaa pieni sairaala.
Saaren valtauskonto on kristinusko, erityisesti protestanttisuus. Saaren nykyiset asukkaat puhuvat 1800-luvun englannin, gaelin ja vanhan tahitin sekoitusta, jota toisinaan kutsutaan nimellä "norfuk". Norfukin kielen merkitys saarella on kuitenkin vähenemään päin.
Urheilu

Norfolkinsaaren turismi- ja terveysministeri Geoffrey Gardner toimii Oseanian yleisurheiluliiton presidenttinä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Norfolk Island Government (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Australian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot | Etelä-Australia · Länsi-Australia · Queensland · Tasmania · Uusi Etelä-Wales · Victoria |  |
| Territoriot | Australian Antarktiksen alue · Australian pääkaupunkiterritorio · Heard ja McDonaldinsaaret · Jervis Bay Territory · Joulusaari · Kookossaaret · Korallimeren saarten territorio · Norfolkinsaari · Pohjoisterritorio |  |
Norfolkinsaaren kartta.
Norfolkinaraukarioita Norfolkinsaarella. Merellä näkyvät samaan hallintoalueeseen kuuluvat Phillip Island ja Nepean Island.
Vankeja Norfolkinsaarella 1847.
Vankilan raunioita
Ranka Kustannus

| Ranka Kustannus |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Perustajat:  Riku Pääkkönen
Jakelijat:  Warner Music Believe Digital
Tyylilajit:  Ambient, electronic, pop, rock, metalli
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Helsinki
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ranka Kustannus on suomalainen levy-yhtiö ja -merkki. Sen omistaja ja perustaja on myös Spinefarm Recordsin perustajana tunnettu Riku Pääkkönen.
Ranka Kustannus Oy perustettiin vuonna 1998, ja se toimi alun perin Spinefarm Recordsin kustantamona. Ranka Kustannuksen katalogi, johon kuului muun muassa Children of Bodomin, Nightwishin ja Sonata Arctican tuotantoa ja yhteensä noin 1 300 musiikkikappaletta, myytiin Warner/Chappell Musicille tammikuussa 2008.
Ranka Kustannuksen toiminta levymerkkinä alkoi vuonna 2013, kun Pääkkönen halusi palata työskentelemään uusien artistien kanssa jätettyään Universal Musicille myymänsä Spinefarm Recordsin kaksi vuotta aikaisemmin. Vuoden 2018 aikana Ranka Kustannus teki ensimmäiset kiinnityksensä Suomen ulkopuolelta; haitilainen Sofia St. Jean ja englantilaiset Halfpenny ja David Alexandr.
Artistit

| --- | --- |
 David Alexandr  Altamullan Road  A.R.G.  Arion  Auringon Lapset  Awake Again  Los Bastardos Finlandeses  Beverly Girl  Beyond Awareness  Blind Channel  Block of Flats  Bloodred Hourglass  Brymir  Cajaste  Caskets Open  Commodore666  Cyan Kicks  DIRT  Ember Falls  Fear of Domination  Halfpenny  Kalmah :  Anna Kokkonen  Koljosen tiekiista  Kypck  Lähiöbotox  Maire Kukkonen & Napander  Mamo  The Man-Eating Tree  Martti Servo & Moods  Martti Servo ja Napander  Mendi Moon  Mörbid Vomit  Noora Louhimo Experience  Lauri Porra  Psychework  Mari Sainio  Shiraz Lane  Laura Sippola  Sofia St. Jean  Temple Balls  Wake up Frankie  Worthless
Aiheesta muualla

Ranka Kustannuksen sivusto
Laajalahti (Kokkola)

Muistolaatta Laajalahden entisellä lentokentällä.
Laajalahti (ruots. Bredviken) on osin Kokkolassa ja Kruunupyyssä sijaitseva entinen merenlahti, joka 1969 padottiin teollisuuden tarpeisiin makeanvedenaltaaksi. Laajalahden hiekkaranta on myös suosittu uimapaikka. Osa Laajalahden alueesta kuuluu Natura 2000 -luonnonsuojelualueisiin erityisesti arvokkaan linnustonsa vuoksi. Alue kuuluu myös valtakunnalliseen lintuvesiensuojeluohjelmaan.
Laajalahden eteläosassa, lähellä nykyistä valtatietä 8, Kruunupyyn puolella sijaitsi 1930–1950-luvuilla lentopaikka. Se oli lahden poukamassa vesijättömaalla oleva nurmikenttä, joka perustettiin alun perin Kauhavan Ilmasotakoulun leirikentäksi. 1950-luvulla pääkäyttäjiä olivat Kokkolan Ilmailukerhon purjelentäjät. Siellä oli myös Ilmavoimien vuonna 1931 rakentama lentokonehalli, joka 1960-luvun alussa siirrettiin Kruunupyyn lentoasemalle. Ilmavoimat käytti kenttää vilkkaasti jatkosodan aikana maa- ja ilmamaaliammuntoihin, joita suoritettiin Laajalahden alueella sekä meren päällä Ykspihlajan edustalla. Nykyään kenttäalue on maatalouskäytössä.
Aiheesta muualla

Kokkolan ulkoilureitit: Laajalahti (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Laajalahti (Kokkola) (Q11874295)ohje |
| --- | --- |
valtio: Suomi
Hansan talo

Hansan talo
Hansan talo on Kokkolassa Torikadun varrella sijaitseva 1941–1942 rakennettu kolmikerroksinen asuin- ja liiketalo. Se on tyyliltään 1940-luvun funktionalismia. Kokkolan kaupunki on suunnitellut talon purkamista, mutta purku ei saanut lupaa, kun Rakennus- ja ympäristölautakunta hylkäsi hakemuksen. Epäämisen perusteina ovat Keski-Pohjanmaan maakuntamuseolta ja kaupungin kaavoituspalveluilta saadut lausunnot.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti K. J. Ahlskog, joka on suunnitellut Kokkolaan muitakin rakennuksia, kuten muun muassa Grandin talon ja Terassitalon. Talossa on aikoinaan toiminut veljekset Erik ja Valdemar Brandtin nahkakeskus, ja myöhemmin siinä on ollut opetustiloja.
Aiheesta muualla

Keski-Pohjanmaan maakuntamuseon lausunto 28.10.2013
Kokkolan kaupungin kaavoituspalvelujen lausunto 12.1.2015
Kuulantyöntö

| Kuulantyöntö |
| --- | --- |

Miesten ennätykset
Maailmanennätys:   Ryan Crouser 23,56 m (2023)
Olympiaennätys:   Ryan Crouser 23,30 m (2021)
Naisten ennätykset
Maailmanennätys:   Natalja Lisovskaja 22,63 m (1987)
Olympiaennätys:   Ilona Slupianek 22,41 m (1980)
Kuulantyöntö on yleisurheilulaji, jossa päämääränä on työntää raskasta kuulaa mahdollisimman pitkälle. Kuulantyöntö on ollut aina nykyaikaisten olympialaisten ohjelmassa. Se kuuluu myös miesten kymmenotteluun ja naisten seitsenotteluun.
Väline, suorituspaikka ja työntösäännöt

Kuula on sileä ja pallonmuotoinen, ja valmistettu messinkiä kovemmasta metallista. Miesten kuula painaa 7,26 kilogrammaa ja naisten kuula 4,00 kilogrammaa. Halkaisijaltaan miesten kuula on 110–130 millimetriä ja naisten kuula 95–110 millimetriä.
Kuularingin eli kehän pinta on jotain pitävää materiaalia, ja sen sisähalkaisijan mitta on 2,135 metriä. Kehän päässä on kehärengasta korkeampi, 10 senttimetrin korkuinen nojareunus. Kilpailija ei saa astua suorituksen aikana kehästä ulos, mutta hän saa koskettaa kehärenkaan ja nojareunuksen sisäpintoja.
Kilpailija ei saa käyttää käsinettä tai teipata sormiaan yhteen, mutta hän voi levittää käsiinsä tai kuulaan magnesiumia tai jotain muuta tartunta-ainetta.
Kuula on työnnettävä hartialta yhdellä kädellä. Kuulan on oltava suorituksen ajan hyvin lähellä kaulaa, kättä ei saa laskea tämän aseman alapuolelle, eikä kuulaa saa suorituksen aikana viedä hartialinjan taakse. Kärrynpyörätekniikka on kielletty. Kuulan on osuttava alastuloalueen sektoriviivojen väliin.
Kilpailussa on normaalisti kuusi kierrosta. Kolmen kierroksen jälkeen kahdeksan parasta jatkaa viimeiselle kolmelle kierrokselle. Kaikkien työntöjen jälkeen kilpailija, joka on suorittanut pisimmän sääntöjen mukaisen työnnön, julistetaan voittajaksi.
Tekniikka

Kuulantyöntäjä voi ottaa vauhdin kahdella erilaisella tavalla – pakittamalla eli liukuen selkä menosuuntaan päin, tai pyörähtämällä. Pakitustyylin otti ensimmäisenä käyttöön Parry O’Brien 1950-luvulla. Sitä ennen työntäjät olivat ottaneet vauhdin kylki edellä. Pyörähdystyyli alkoi esiintyä miesten huipputasolla 1970-luvulla ja on sittemmin yleistynyt. Pyörähdystyyli on pakitusta vaikeampi oppia, koska kuularinki on ahdas, ja koska pyörähdysliikettä on vaikeampi hallita kuin suoraviivaista pakitusliikettä.
Kummassakin tyylissä työntäjä seisoo aluksi ringin takaosassa selkä työntösuuntaan päin ja nostaa kuulan hartialleen. Pakitustyylissä työntäjä koukistaa heittokäden puoleisen jalkansa ja kumartuu. Sitten hän etenee yhdellä jalalla matalassa asennossa selkä edellä ringin poikki. Hän iskee toisen jalkansa rinkiin nojareunuksen edessä, nousee pystyasentoon, kiertyy työntösuuntaan päin, ja työntää kuulan ojentamalla käsivartensa ja antamalla kuulalle vauhtia sormillaan. Lopuksi hän vaihtaa jalkojensa asentoa estääkseen yliastumisen.
Pyörähdystyylissä työntäjä koukistaa polvensa, kääntyy, ja astuu heittokäden puoleisen jalan päkiällä ringin keskelle. Toisella askeleellaan hän astuu ringin etuosaan nojareunuksen eteen. Työnnön loppuvaihe on samanlainen kuin pakitustyylissäkin.
Kuulantyöntö arvokilpailuissa

Kuulantyöntö on kuulunut olympialaisten lajivalikoimaan ensimmäisistä nykyaikaisista olympialaisista lähtien. Naisten kuulantyöntö tuli olympialaisten ohjelmaan vuonna 1948. Parhaiten arvokisojen kuulantyönnössä ovat menestyneet miesten kuulantyönnössä yhdysvaltalaiset ja naisten kuulantyönnössä neuvostoliittolaiset
Maailmanennätykset > Ulkoradat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Ryan Crouser | 23,56 m | 27. toukokuuta 2023 | Los Angeles, Yhdysvallat |
| Naiset | Natalja Lisovskaja | 22,63 m | 7. kesäkuuta 1987 | Moskova, Neuvostoliitto |
Maailmanennätykset > Sisäradat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Ryan Crouser | 22,82 m | 24. tammikuuta 2021 | Fayetteville, Yhdysvallat |
| Naiset | Helena Fibingerová | 22,50 m | 19. helmikuuta 1977 | Jablonec, Slovakia |
Suomen ennätykset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehet | Mika Halvari  | 22,09 m | 7. helmikuuta 2000 | Tampere |
| Naiset | Asta Ovaska  | 18,57 m | 20. elokuuta 1989 | Tukholma, Ruotsi |
Tunnettuja suomalaisia kuulantyöntäjiä

Timo Aaltonen, sisäratojen Euroopan mestari 2000.
Sulo Bärlund, viimeisin olympiamitalisti ennen Arsi Harjua (hopeaa Berliinissä 1936).
Mika Halvari, sisäratojen maailmanmestari 1995. Suomen halliennätyksen haltija tuloksella 22,09 m (2000). Ennätys ulkoradoilla 21,50 m (1995).
Arsi Harju, olympiavoittaja Sydneystä vuodelta 2000. Ennätys 21,39 m (2000).
Risto Kuntsi, EM-hopeamitalisti Torinossa 1934.
Yrjö Lehtilä, EM-pronssimitalisti Oslossa 1946.
Elmer Niklander, olympiamitalisti Tukholmassa 1912 ja Antwerpenissä 1920.
Asta Ovaska, 11 Suomen mestaruutta. Naisten Suomen ennätyksen haltija tuloksella 18,57 m (1989).
Ville Pörhölä, olympiavoittaja Antwerpenissä 1920.
Seppo Simola, ensimmäinen yli 20 metriä työntänyt suomalainen. Ennätys 20,15 m (1972).
Reijo Ståhlberg, sisäratojen kolminkertainen Euroopan mestari (1978, 1979, 1981). Miesten Suomen ennätyksen haltija tuloksella 21,69 m (1979).
Matti Yrjölä, parantanut Suomen ennätystä 16 kertaa. Ennätys 20,84 m (1976).
Kälviän kirkonseutu

| Kälviän kirkonseutu |
| --- | --- |
 Kälviän keskustaa.
 fiKälviän kirkonseutu 
 63°51′32″N, 23°27′11″E 
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Keski-Pohjanmaa
Seutukunta:  Kokkolan seutukunta
Kunta:  Kokkola
Entinen kunta:  Kälviä
Hallinnon tyyppi:  taajama, kirkonkylä
Maantiede
Maa-ala:  8,54 km²
Väestö
Väkiluku:  2 427
Väestötiheys:  284,3 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2016 mukaiset. 
Kälviän kirkonseutu (ruots. Kelviå kyrkosamhälle) on taajama, kirkonkylä ja entisen Kälviän kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Keski-Pohjanmaalla nykyisessä Kokkolan kaupungissa. Vuoden 2016 lopussa taajamassa oli 2 427 asukasta, ja sen maapinta-ala oli 8,54 neliökilometriä. Taajaman asuinalueita ovat Potankangas, Siirilä, Simukkala, Kumpula, Niemivainio, Marttila ja Taskula.
Kirkonseudun ympäristössä harjoitetaan paljon maataloutta. Taajamassa kaakosta virtaavaan Kälviänjokeen yhtyy idästä tuleva Vähäjoki.
Kokkolan ja Kannuksen välinen valtatie 28 kulkee lännestä itään taajaman pohjoispuolella. Seututietä 757 pitkin pääsee Ullavalle kaakkoon. Yhdystie 7711 johtaa kirkonseudulta pohjoiseen valtatielle 8. Kälviän kirkonseudulla on Kälviän rautatieasema, joka kuuluu Seinäjoen ja Oulun väliseen Pohjanmaan rataan, mutta henkilöliikenne asemalla loppui jo vuonna 1990.
Rautatieaseman ohella taajamassa sijaitsevat muun muassa Kälviän kirkko, terveysasema, vanhainkoti, museo, urheilukenttä ja useita kouluja.
Ruotsalo

| Ruotsalo |
| --- | --- |
 Ruotsalo
 Koordinaatit: 63°54.276′N, 23°20.949′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Keski-Pohjanmaa
Kunta:  Kokkola
Entinen kunta:  Kälviä
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  68320
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruotsalo on Kokkolan Kälviällä sijaitseva kylä. Ruotsalossa on koulu, jossa on luokat 1–6. Ruotsaloon on Kokkolan keskustasta matkaa noin 15 kilometriä. Ruotsalo valittiin Keski-Pohjanmaan vuoden kyläksi 2009.
| n k Kälviä |
| --- | --- | --- |
 Keski-Pohjanmaa  Kokkola 
| Kylät |  Hilli  Kirkonseutu  Passoja  Peitso  Peltokorpi  Ridankylä  Riippa  Ruotsalo  Vuolle  Välikylä  |  |
Motorola

| Motorola |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Perustettu:  1928, Motorola-nimellä vuodesta 1947
Lakkautettu:  2011
Toimitusjohtaja:  Greg Brown
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Toimiala:  elektroniikkateollisuus, puolijohdeteollisuus
Tuotteet:  matkapuhelimet, suorittimet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Motorola oli yhdysvaltalainen mikropiirejä ja viestintävälineitä valmistava suuryritys. Paul Galvin perusti sen nimellä Galvin Manufacturing Corporation vuonna 1928. Alussa yhtiön tuotteita olivat autoradiot. Yhtiön nimi muutettiin Motorolaksi vuonna 1947. Yhtiön pääpaikka oli Chicagon esikaupunkialueella Schaumburgissa, Illinoisissa.
Motorola on ollut suuri puolijohdevalmistaja. Se on tehnyt muun muassa mikroprosessoreita (esimerkiksi Motorola 68000 -sarja, PowerPC) ja muita suorittimia (mikrokontrolleri, digitaalinen signaaliprosessori).
Vuonna 2011 Motorola jakautui kahtia ja sen seuraajiksi syntyi kaksi yhtiötä, Motorola Mobility ja Motorola Solutions.
Motorolan matkapuhelinpuolen osti kiinalainen Lenovo.
Historia

Yrityksen perustivat veljekset Paul ja Joseph Galvin vuonna 1929 nimellä Galvin Manufacturing Corporation. Varhaisiin tuotteisiin kuuluivat autoradiot, joita myytiin Motorola-merkillä (motor + ola, espanjan "aalto"). Radioista tuli niin suosittuja että yhtiö vaihtoi nimensä Motorolaksi vuonna 1947. 1950-luvulla Motorola rakensi ensimmäisen transistoritehtaansa Phoenixiin Arizonaan.
1970-luvun alussa Motorolalle kävi ilmeiseksi, että suuri joukko yrityksiä kehitteli uusia mikroprosessoreita.
Ensimmäisten Motorolan mikroprosessorien keskeisenä suunnittelijana oli Tom Bennett, jolle Intelin Ted Hoff oli esitellyt mikroprosessorin idean ja ensimmäiset 4004-piirin hahmotelmat. Bennett oli tullut Motorolalle 1971 aloittamaan taskulaskinten kehitystä ja hän oli työskennellyt laskinten parissa aiemmin Victor Comptometerillä Chicagossa. Bennett sai vastuulleen kehittää piirejä Motorolan asiakkaille. Yksi tuotteista oli mikropiiri Olivettille. Motorola voitti tarjouksen, muttei kyennyt itse valmistamaan piiriä vaaditulla pMOS-tekniikalla. Valmistus annettiin Mostekille ja piiri julkaistiin nimellä Mostek 5065.
Toinen Motorolan varhainen tuote oli Motorola 6800. National Data Corporation esitteli projektin, johon tarvittaisiin 200 000 mikroprosessoria. Vaikka suunnitelma ei toteutunutkaan, se oli sysäys uusien mikroprosessorien suunnittelulle.
Bennett toimi 6800-projektin pääarkkitehtina ja mukana olivat myös Jeff LaVell ja Bill Lattin. 
Varsinaisen 6800-suorittimen lisäksi tuloksena olivat mikrokontrolleripiirit 6801, 6802 ja 6803, joilla oli omaa muistia, syöttö- ja tulostuspiiri 6820 (Peripheral Interface Adapter) ja UART 6850 (Asynchronous Communications Interface Adapter) ja modeemipiiri 6860.
Kaikenkaikkiaan suunnitteluryhmään kuuluin 17 henkeä. John Buchanan teki piirisuunnittelun. Chuck Peddle liittyi tiimiin vuonna 1973, kun suunnitteluvaihe oli ohi, mutta työskenteli 6820:n parissa.
Yritys osti Four-Phase Systemsin vuonna 1982.
Yrityksen puolijohdevalmistus eriytettiin omaksi yhtiökseen Freescale Semiconductoriksi vuonna 2004.
Yhtiö osti brittiläisen matkapuhelinvalmistajan Sendon vuonna 2005.
Motorola osti Symbol Technologiesin vuonna 2007.
Tuotteet

Monet Motorolan tuotteista liittyvät radioon, tunnetuimpana matkapuhelimet ja radiopuhelimet.
Motorola on ollut mukana puolijohteiden valmistuksessa, joka on irrotettu Freescale Semiconductoriin.
Motorola pyrki 1990-luvulla rakentamaan satelliitti-matkapuhelinjärjestelmän, jonka nimi on Iridium. Alkuaineen iridium järjestysluvun mukaan siinä piti olla 77 satelliittia tukiasemina. Järjestelmä toteutettiin 66 satelliitilla. Se oli kaupallinen fiasko. Iridium-järjestelmä on edelleen olemassa, mutta sen omistus on vaihtunut useita kertoja ja käyttäjien määrä vähäinen.
Motorolan valmistama 68881 -matematiikkaprosessori.
Motorola Talkabout T2288
Motorola V360
Motorola RAZR V3
Motorola RAZR V3x
Motorola PEBL
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Motorola Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Freescale Semiconductor
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Australia  Kroatia 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art 
Muut:  IdRef 
Motorola Danmark, Glostrup
Käännös suomeksi
Ann Cleeves

| Ann Cleeves |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1954 (ikä 70) Hereford
Kirjailija
Aiheet:  rikos Shetlanti Yorkshire
Pääteokset:  Vera Stanhope -sarja Shetlanti -sarja
Palkinnot
 CWA Gold Dagger (2006) CWA Diamond Dagger (2017) 
Aiheesta muualla
www.anncleeves.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ann Cleeves (s. 24. lokakuuta 1954) on brittiläinen kirjailija. Hän on kirjoittanut lukuisia salapoliisiromaaneja, joista Vera Stanhopesta ja Shetlannista kertovat kirjat on sovitettu  televisiosarjoiksi.
Cleeves on kirjoittanut yli 30 kirjaa jotka on käännetty yli 30 kielelle. Yhteensä niitä on myyty yli viisi miljoonaa kappaletta.
Cleeves sai kunniatohtorin arvon 2014 Sunderlandin yliopistosta ja palkittiin elämäntyöstään Britannian rikoskirjailijaliiton Timanttinen tikari -palkinnolla vuonna 2017. Vuonna 2008 hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin arvon (OBE).
Cleevesin varhaiset kirjat ovat lähellä perinteistä brittiläisen rikoskirjallisuuden tyyliä. Ensimmäisissä kirjoissa rikoksia ratkoo ikääntyvä luonnontieteilijä George Palmer-Jones, hiljaisen tehokas, hillitty hahmo joka murhan johtolankojen ohella havainnoi harvinaisia lintuja. Vuodesta 1990 alkaen kirjoitetuissa romaaneissa esiintyy komisario Ramsay, joka jo ennakoi tulevien kirjojen tyyliä.
Ann Cleevesin maineen rikoskirjailijana loi kärsimätön, huonosti pukeutunut naispoliisi Vera Stanhope, joka esiintyi ensimmäisen kerran teoksessa Varisloukku (The Crow Trap) vuonna 1999.  Suositulla televisiosarjalla, jonka nimiroolissa nähtiin Brenda Blethyn oli samanlainen vaikutus kuin Colin Dexterin  Morse -romaanien televisiosovituksilla: hahmo liitettiin näyttelijään, jopa kirjoittajan omassa päässä (kuten sekä Cleeves että Dexter myönsivät). Stanhope-kirjat, erityisesti erinomaiset Viiltoja (The Glass Room, 2012) ja Yöperhoset (The Moth Catcher, 2015) osoittavat kirjailijan erityiset vahvuudet: vahvan ja elävän paikallistuntemuksen, elävästi kuvatut hahmot ja Veran luonne: hankala, usein raivostuttava, kärsimätön, mutta aina tinkimättömän oikeudentajuinen. Vera oli aivan uusi sankaritartyyppi, täysin erilainen kuin Agatha Christien Jane Marple tai uudempien kirjojen yksitotiset naispuoliset patologit.
Monien kriitikoiden ja lukijoiden mielestä Cleevesin uran kruunaa kirjasarja, jossa esiintyy Shetlandin etsivä Jimmy Perez. Näissä kirjoissa Cleeves lähestyy tunteilematonta, skandinaavista Nordic noir -tyyliä.
Cleevesin teoksista on suomennettu useita Shetlanti- ja Vera Stanhope-sarjoihin kuuluvia kirjoja.
Teoksia > Vera Stanhope

Vera Stanhope-sarjan suomennokset alkoivat kolmannesta kirjasta Kariston kustantamina.
Varisloukku, 2023 (The Crow Trap, 1999)
Telling Tales, 2005
Kuolonkukkia, 2012 (Hidden Depths, 2007)
Kuolemanhiljaisuus, 2013 (Silent Voices, 2011)
Viiltoja, 2014 (The Glass Room, 2012)
Satamakatu, 2015 (Harbour Street, 2014)
Yöperhoset, 2016 (The Moth Catcher, 2015)
Merilokki, 2018 (The Seagull, 2017)
Synkin ilta, 2021 (The Darkest Evening, 2020)
Nousuvesi, 2022 (The Rising Tide, 2022)
Teoksia > Shetlanti

Shetlanti-sarjan  pääosassa on poliisi Jimmy Perez.
Musta kuin yö, 2007 (Raven Black, 2006)
Valoisat illat, 2008 (White Nights, 2008)
Punaista tomua, 2009 (Red Bones, 2009)
Sininen sarastus, 2010 (Blue Lightning, 2010)
Mykkä vesi 2018 (Dead Water, 2013)
Kuin tuhka tuuleen, 2019 (Thin Air, 2014)
Kylmä maa, 2020 (Cold Earth, 2016)
Kulovalkea, 2021 (Wild Fire, 2018)