stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trysilin kirkko

| Trysilin kirkko Trysil kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2024.
Sijainti:  Trysil, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1861
Suunnittelija:  Christian Heinrich Grosch
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  560
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Trysilin kirkko (norj. Trysil kirke) on Trysilin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1861.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trysilin kirkko Wikimedia Commonsissa
Hannes Teppo

Maisteri Hannes Teppo
Hannes Heikki Teppo (6. lokakuuta 1898 Nurmo  – 29. marraskuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja suomen kielen kehittäjä.
Henkilöhistoria

Hannes Tepon vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Heikki Teppo ja Maria Matilda Alakoskela ja puoliso vuodesta 1936 lehtori Vuokko Päiviö Suometar Raekallio. Teppo tuli ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta 1919 ja valmistui filosofian maisteriksi 1930. Teppo työskenteli ensin sanomalehti Ilkan ja WSOY:n palveluksessa. Forssan yhteiskoulun suomen kielen opettaja hän oli 1931–1934 ja Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palveluksessa vuodesta 1935, ensin kansanrunousarkistossa, sitten Nykysuomen sanakirjan toimittajana ja vuodesta 1945 kielitoimistossa. Hän oli kielitoimiston ensimmäinen johtaja ja loi sanastoa kuten kaluste, jäänne ja taajama. Teppo oli kysytty kieliasiantuntija, mutta myös muun muassa Kotiseudun toimituksen jäsen.
Julkaisuja

Virittäjän sisällys vuosina 1897–1911: järjestelmällinen kirjoituksien ja käsiteltyjen sanain luettelo, 1913, Hannes Teppo, Astrid Reponen-Juvas, Laina Syrjänen
Nuori keräilijä: Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistyksen julkaisema kyselylehtinen kansantietouden keräämistä varten, 1927–1933, E. Aaltonen, J. E. Hyötyniemi, Toivo Kaukoranta, Hannes Teppo
Etelä-Pohjalaisen osakunnan 25-vuotisjulkaisu, 1933, Hannes Teppo, Kustaa Vilkuna
Jaakko Nikkisen novelleista: hajapiirtoja hiljaisesta miehestä, 1933
Wortregister zu Otto Donners Vergleichendem Wörterbuch der finnisch-ugrischen Sprachen, 1936
Separata ethnographica Fennia, 1937,  T. I. Itkonen ym.
Pienois-Kalevala: kouluja varten, 1938,  Martti Haavio, Kaarlo Marjanen, Eemil Arvi Saarimaa, Hannes Teppo
Ilomantsin Liusvaaran kylän rakennuksista, 1938
Kansatieteellisiä muistiinpanoja Ilomantsin itäkylistä, 1939, Hannes Teppo, Kustaa Vilkuna
Virittäjän sisällys vuosina 1927–36: kirjoitusten ja käsiteltyjen sanojen luettelo, 1939,  Reino Peltola, Hannes Teppo, Astrid Reponen-Juvas
Sukunimiopas: uusia suomalaisia sukunimiä. 7, 1942
Alkion "Puukkojunkkareista", 1942
Suomalaisuuden liiton nimiopas. 6 , Itäkarjalaisten nimiopas, 1942
Kilpisen "venykekirjoitus"-kirjat, 1943
Alkion "Puukkojunkkarien" todellisuuspohja, 1943
Punokset ja solmut: langat, nuorat, köydet ja muut punokset sekä niiden solminta ja muu kytkentä, 1944
Bragen talo: Vaasan Brage-yhdistyksen ulkomuseon opas, 1946
Etunimikirja, 1947, Hannes Teppo, Kustaa Vilkuna
Vaeltaja: muistelmia jalkamatkalta Hämeestä, Savosta ja Karjalasta 1828, 1952, Elias Lönnrot, tasoittanut Hannes Teppo, suomentanut Jalmari Hahl
Albanian kansalliskirjasto

| Albanian kansalliskirjasto> Biblioteka Kombëtare e Shqipërisë |
| --- | --- |

Osoite:  Tiranan kulttuuripalatsi, Skanderbegin aukio, Tirana, Albania
Sijainti:  Tirana, Albania
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Albanian kansalliskirjasto (alb. Biblioteka Kombëtare e Shqipërisë lyh. BKSh, engl. National Library of Albania) on Albanian pääkaupungissa Tiranassa toimiva maansa kansalliskirjasto.
Albanian kansalliskirjaston sisäänkäynti.
Albanian kansalliskirjasto toimii Tiranan kulttuuripalatsissa Skanderbegin aukion laidalla, Et’hem Beyn moskeijan naapurina.
Tiranan kulttuuripalatsi Skanderbegin aukion iltakuvassa Et’hem Beyn moskeijan vasemmalla puolella hieman sinertäväsävyisesti valaistuna.
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1920 ja sen toiminnot avattiin virallisesti 10. joulukuuta 1922.  Kirjasto on Albanian turismi-, kulttuuri-, nuoriso- ja urheiluministerön alainen valtiollinen laitos. Kansalliskirjasto toimii nykyään kaupungin keskustassa, Skanderbegin aukion laidalla sijaitsevassa, vuonna 1963 valmistuneessa Tiranan kulttuuripalatsissa yhdessä maan kansallisoopperan ja -baletin kanssa.
Maaliskuun 2015 lopussa kansalliskirjaston kokoelmiin kuului 1,170 miljoonaa nimikettä.
Aiheesta muualla

IFLA World Report - Albania (The International Federation of Library Associations and Institutions) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
Collections/ National Library of Albania (englanniksi) (theeuropeanlibrary.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
152 mm haupitsi M1910

| 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera |
| --- | --- |
 152 H/10
Aseen tyyppi:  Raskas haupitsi
Alkuperämaa:   Ranska  Venäjän keisarikunta
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Venäjän keisarikunta  Neuvostoliitto  Suomi  Saksa
Sodissa:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota Talvisota Jatkosota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Schneider
Valmistajat:  Schneider, Putilov, Perm 
Tekniset tiedot
Paino:  2245-2400 kg (tuliasemassa)
Piipun pituus:  1824 mm / L/12,5 
Kaliiperi:  152,4 mm (6 tuumaa) 
Lähtönopeus:  335 m/s 
Maksimikantama:  7,7-8 km
152 mm haupitsi M1910 eli oikeammin 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera oli ranskalaisen Schneiderin suunnittelema raskas haupitsi, jota valmistettiin lisenssillä Keisarillisella Venäjällä. Haupitseja käytettiin sekä ensimmäisessä että toisessa maailmansodassa. Haupitsi oli käytössä myös Suomessa, jossa sen nimikkeenä oli 152 H/10.
Tausta

Keisarillinen Venäjä ryhtyi uusimaan tappiollisen Venäjän–Japanin sodan (1904–1905) jälkeen tykkikalustoaan. Aluksi uutta kalustoa ostettiin mm. Saksasta, Japanista ja Englannista, mutta omaa tuotantoa haluttiin myös kehittää. Tykistön kannalta erittäin merkittäväksi muodostui Venäjän ja Ranskan yksityisen aseteollisuuden yhteistyö, joka konkretisoitui ranskalaisen Schneiderin ja venäläisen Putilovin asetehtaiden välillä tehtyyn sopimukseen vuonna 1907. Schneider suunnitteli Venäjälle joukon tykkejä, joista yksi raskas haupitsi oli venäläiseltä nimikkeeltään 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera.
Schneider sovelsi haupitsiin aikaisemmin Venäjälle suunnittelemansa 107 mm pushka obr. 1910 g. -kanuunan (suomalaiselta nimikkeeltään 107 K/10) ratkaisuja. Schneider valmisti aluksi muutaman prototyypin Ranskassa, mutta loput tykeistä valmistettiin lisenssillä Venäjällä Putilovin ja Permin asetehtaissa.
Rakenne ja ampumatarvikkeet

Haupitsin rakenne oli aikakaudelleen tavanomainen. Siinä oli suora palkkilavetti, jossa oli keskellä aukko kehtoa ja perääntyvää putkea varten, sekä teräsvanteiset puupuolapyörät. Lukko oli tyypiltään kierrelukko, ja haupitsissa käytettiin nelipanoksisia kartussilaukauksia (tykkiin ladattiin ensin ammus, ja sen perään kartussihylsy, jossa on ruutipussit ja nalli). Putken alla olevassa kehdossa oli joustolaite, johon oli sijoitettuna hydraulinen hidastin ja pneumaattinen palautin. Haupitsia voitiin vetää sekä hevosilla että moottoriajoneuvolla.
Tykin sivusuuntausala oli palkkilavetin takia hyvin kapea (± 3 astetta). Korkeussuuntausala oli −1–42 astetta. Suomessa haupitsissa käytettiin vain sirpalekranaatteja. Tällainen ammus painoi 43,5 kg ja lensi noin kahdeksan kilometrin päähän. Tosin vuodelta 1925 peräisin olevan manuaalin mukaan haupitsilla voidaan ampua myös tiettyjä 152 mm Canet -rannikkotykin sirpaleammuksia.
Käyttö

Venäjän keisarillisen armeijan kenttätykistö käytti haupitseja laajassa määrässä ensimmäisessä maailmansodassa. Tykkejä oli myöhemmin käytössä myös Neuvostoliiton puna-armeijassa toisessa maailmansodassa, jossa niitä päätyi sotasaaliina saksalaisten käsiin. Saksalaiset antoivat tykille nimikkeen 15,2 cm sFH 446(r), mutta he eivät oikein keksineet haupitseilleen riittävää käyttöä. Saksalaisten saamat tykit olivat luultavasti Neuvostoliitossa 1930-luvulla modernisoituja versioita, joiden venäläinen nimike oli 152 mm gaubitsa obr. 1910/30.
Suomen sisällissodassa vuonna 1918 valkoiset saivat sotasaaliikseen yhteensä yhdeksän 152 H/10 -haupitsia. Näistä neljä saatiin Viipurista ja loput Helsingistä. Tykeistä kahdeksan oli käyttökelpoisia, mutta niitä ei käytetty sisällissodassa.Talvisotaan saakka haupitsit olivat ensin Raskaan Tykistörykmentin ja sitten Kenttätykistörykmentti 4:n (KTR 4) yhden patterin koulutuskalustona.
Talvisodassa tykit olivat Vaasassa perustetun Raskas patteristo 4:n kahdella patterilla. Patteristo tuki suomalaisten joukkojen puolustusta Karjalankannaksen itäosassa Mannerheim-linjalla Taipaleen sektorilla. Jatkosodassa tykit kuuluivat Raskas patteristo 30:lle, joka oli 11. divisioonaan oma patteristo. Patteriston yksi patteri ampui haupitseilla jonkin aikaa vuonna 1941, kunnes tykit poistettiin aktiivikäytöstä loppuun ammuttuina (ainakaan 15.10.1941 patteriston kalustona ei niitä enää ollut). Lisäksi yksi haupitsi oli Maasotakoululla harjoitustykkinä. Huonosta kunnostaan huolimatta näitä Suomen kenttätykistön vanhimpia raskaita haupitseja säilytettiin varastoituna vuoteen 1966 saakka, jolloin seitsemän jäljellä olevaa viimein hylättiin.
Vertailu

Ranskan tykistökomitea kokoontui 1874 tarkastellen Ranskan-Preussin sodan tuloksia, ja päätyi siihen, että Ranskaan tarvitaan raskas haupitsi, noin 140 mm:n - 160 mm:n. Tämän tuloksena kehitettiin 155 mm:n kaliiperi raskaille haupitseille. Ensimmäinen tämän tyypin kenttätykki kehitettiin 1877. Tulinopeus, ampumakulmat ja ammusten kantama kehittyivät haupitsityyppi haupitsityypiltä ensimmäisen maailmansodan loppupuolelle saakka.
| Haupitsi tai kanuuna | väljyys | putkipituus | kantama | kulmat | tulinopeus | massa | ammuksen massa | vuosi | muuta |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Canon de 155 L de Bange Mle 1877 | 155 | 27 (kanuuna) | 12,7 | -10°  +28° | 1 | 2530 | 40,0 | 1877 |  Suomessa 44 kappaletta 155 K/77 (nykymerkintätavalla 155 K 77) ja 4 kappaletta 155/27 BaMK |  |
| Obusier de 155 mm C modèle 1881 | 155 | 15,5 | 6,8 | -17°  +60° | 0,5 | 2155 | 43,7 | 1881 |  |  |
| Canon de 155 court Mle 1904 Tir Rapide Rimailho | 155 | 15,5 | 6,28 | -0°  +60° | 6 | 3200 | 41,0 - 43,0 | 1904 |  |  |
| 6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera | 152 | 12,5 | 7,7 - 8,0 |  |  | 2245-2400 |  | 1910 | Venäjällä Scheiderin lisenssillä valmistettu kuusituumainen |  |
| Canon de 155 C Mle 1915 Schneider | 155 | 15 |  | -0°  +42° |  | 3220 |  | 1915 |  |  |
| Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond | 155 | 17,8 | 6,9-9,0 | -5°  +40° | 3 | 3040 | 43,0 - 43,5 | 1915 |  |  |
| Canon de 155 C Mle 1917 Schneider | 155 | 15 | 10,3-11,0 |  | 3 | 3300 | 43,0 - 43,6 | 1917 |  |  |
Haupitsi on verrattain lyhytpiippuinen tykki. Tykinputken suhteellinen pituus ilmaistaan siten, että putken pituus jaetaan väljyydellä eli kaliiperilla, mikä on tykinputken sisähalkaisija. Vajaa 20 mm:ä väljien aseiden piippuihin viitataan sanalla piippu, ja sitä väljempiin tykeissä sanalla putki. Vajaa 20 mm:ä väljät aseet ovat usein konekiväärejä, eivät tykkejä nykymielessä. Kantama tarkoittaa ammuksen kantaamaa, tykkitulen ulottuvuutta kilometreissä. Kulmat tarkoittavat alakulmaa, sitä, miten alaviistoon tykillä voi ampua ja yläkulmaa, miten yläviistoon tykillä voi ampua. Tulinopeus tarkoittaa sitä, miten monta laukausta tykillä voidaan ampua minuutissa. Massa tarkoittaa koko tykin massaa. Ammuksen massa tarkoittaa tykistökranaatin massaa. Vuosi tarkoittaa tässä ranskalaista suunnitteluvuotta tai lisenssivuotta Venäjällä. Suomen puolustusvoimissa tykkejä ei ole merkitty eikä merkitä suunnitteluvuoden eikä valmistusvuoden mukaan, vaan sen vuoden mukaan, kun ne on otettu SUomen puolustusvoimien käyttöön.
Canon de 155 L de Bange Mle 1877 Miehikkälässä
Obusier de 155 mm C modèle 1881
Canon de 155 court Mle 1904 Tir Rapide Rimailho 1907 postikortissa
6 dm polevaja gaubitsa sistemy Schneidera entisessä Suomen Tykistömuseossa, nykyisessä Museo Militariassa Hämeenlinnassa
Artjärven kotiseutumuseon Canon de 155 C Mle 1915 St. Chamond Vuorenmäellä 2006
Canon de 155 C Mle 1917 Schneider Museo Militariassa Hämeenlinnassa
Suomen Tykistömuseon 152 H/10 takaa. Tämä tykki on valmistettu Permin asetehtailla vuonna 1917.
Lauri Schroderus

Lauri Schroderus (1. kesäkuuta 1879 Lapinlahti  – 30. elokuuta 1962 Helsinki) oli kauppaneuvos ja insinööri, joka toimi yli 40 vuotta Mercantilen toimitusjohtajana.
Lauri Schroderuksen vanhemmat olivat lääninrovasti Karl August Schroderus ja Elin Lagus ja puoliso vuodesta 1906 Kerstin Eili von Essen (k. 1958). Schroderus tuli ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1898, opiskeli Polyteknillisessä opistossa ja valmistui sähköinsinööriksi Hannoverin teknillisestä korkeakoulusta 1905. Hän työskenteli Gottfrd.Strömbergin sähkökonetehtaan palveluksessa 1905 ja oli sitten Mercantilella sähkö- ja koneosastolla insinöörinä, koneosaston johtajana vuodesta 1908, johtokunnan jäsenenä ja vuodesta 1914 vuoteen 1944 asti yhtiön toimitusjohtajana ja teknillisenä johtajana. Yhtiön johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1944–1954. Kauppaneuvoksen arvon Schroderus sai 1948. Hän toimi myös useiden muiden teollisuuslaitosten toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana ja hänellä oli monia liike-elämän ja muita luottamustoimia.
Østbyn kirkko

| Østbyn kirkko Østby kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2010.
Sijainti:  Trysil, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1940
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Østbyn kirkko (norj. Østby kirke) on Trysilin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1940.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Østbyn kirkko Wikimedia Commonsissa
Søre Osenin kirkko

| Søre Osenin kirkko Søre Osen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2010.
Sijainti:  Trysil, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1882
Suunnittelija:  T. Berg
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Søre Osenin kirkko (norj. Søre Osen kirke) on Trysilin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1882.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Søre Osenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Nordre Trysilin kirkko

| Nordre Trysilin kirkko Nordre Trysil kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Trysil, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2000
Suunnittelija:  Anders Gunnestad
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  210
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Nordre Trysilin kirkko (norj. Nordre Trysil kirke) on Trysilin kunnassa Norjassa sijaitseva puukirkko vuodelta 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nordre Trysilin kirkko Wikimedia Commonsissa
Eetu Pöysti

| Eetu Pöysti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1989 (ikä 35) Säkylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pöde
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  Suomi-sarja
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–2018
Seurat:  HIFK (SML) Blues (SML) Jokerit (KHL) Kunlun Red Star (KHL) KooKoo (SML)
Eetu Jussi Henrikki Pöysti (s. 16. tammikuuta 1989 Säkylä) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 304 runkosarjaottelua tehopistein 20+54=74 ja keräten 156 jäähyminuuttia sekä 34 playoff-ottelua tehopistein 6+4=10 ja keräten kymmenen jäähyminuuttia. Pöysti oli voittamassa Suomenmestaruutta Helsingin IFK:ssa vuonna 2011. Hän pelasi urallaan myös kolme kautta KHL:ssä. Pöysti pelasi myös yhdeksän A-maaottelua. Nykyään hän toimii Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espoon apuvalmentajana.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Pöysti on offensiivinen hyökkääjä, joka luistelee nopeasti ja hallitsee kiekkoa hyvin. Andersson mainitsee hänet myös erittäin työteliääksi. Pöysti laukoi oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Pöysti pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin Pöysti oli tehoilla 3+3=6 Suomen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hänet valittiin Saksaa vastaan pelatun karsintasarjan ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Pöysti pelasi myös U-18 Junior World Cupissa vuonna 2006 ja samana vuonna World U-17 Hockey Challengessa.
Suomen A-maajoukkueessa Pöysti pelasi yhdeksän ottelua tehopistein 1+2=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 10. huhtikuuta 2014 Jyväskylässä Latviaa vastaan. Pöysti sai ottelussa yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Tomi Sallisen tekemään maaliin. Hänen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi Pöystin kolmannessa ottelussa 17. huhtikuuta 2014 Savonlinnassa Saksaa vastaan. Pöysti putosi lopulta viimeisten joukossa vuoden 2014 lopullisesta MM-joukkueesta.
Muuta

Pöysti sairastui vuonna 2009 imusolmukesyöpään, josta hän kuitenkin parani. Hänen isosiskonsa on Miss Suomi 2009 Essi Pöysti. Sisarusten isä on eversti ja entinen SM-tason suunnistaja Timo Pöysti ja isoäiti hiihdon olympiamitalisti Toini Pöysti (o.s. Mikkola). Eetu Pöysti seurusteli noin 6,5 vuotta vuoden 2014 Miss Suomi -kilpailun ensimmäisen perintöprinsessa Krista Haapalaisen kanssa. Pari erosi ja heidän avoliittonsa päättyi tammikuussa 2014. Pöysti seurustelee nyt tennispelaaja Jari Hedmanin tyttären Clarissan kanssa.
Aiheesta muualla

Eetu Pöysti Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Eetu Pöysti The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Eetu Pöysti Eurohockey.com. (englanniksi)
Dawn of Solace

| Dawn of Solace |
| --- | --- |
 Tuomas Saukkonen Tuska-festivaaleilla vuonna 2008
Tiedot
Toiminnassa:  2006–2013   2019-
Tyylilaji:  goottimetalli, doom metal
Kotipaikka:   Lahti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tuomas Saukkonen  
Levy-yhtiö:  Dead Air Records, 2006–2008  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dawn of Solace on Before the Dawnin solistin, Tuomas Saukkosen sooloprojekti.
Tammikuussa 2013 Nuclear Blast tiedotti Saukkosen lopettaneen Dawn of Solacen sekä muut projektinsa Before the Dawnin, Black Sun Aeonin ja RoutaSielun uuden Wolfheart-yhtyeen tieltä.
Jäsenet

Tuomas Saukkonen – murinalaulu, kitara, basso, koskettimet, rummut
Lars Eikind – laulu
Jukka Salovaara – taustalaulu
Diskografia > Studioalbumit

The Darkness (2006,  Dead Air)
Waves (2020)
Flames of Perdition (2021)
Affliction Vortex (2025)
Diskografia > EP-levyt

Notes of Perdition (2022,  EP)
Aiheesta muualla

Dawn of Solace Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Dawn of Solace Myspacessa (englanniksi)
Tørbergetin kirkko

| Tørbergetin kirkko Tørberget kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Trysil, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1933
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tørbergetin kirkko (norj. Tørberget kirke) on Trysilin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1933.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tørbergetin kirkko Wikimedia Commonsissa
Alakurtti (tukikohta)

Neuvostoliittolais-venäläinen Mi-24.
Alakurtin lentotukikohta on entinen Venäjän laivaston lentotukikohta Murmanskin alueella Venäjällä, joka sijaitsee 3 km Alakurtista luoteeseen, lähellä Suomen rajaa. Sitä palvelivat 4. merivoimien pommikopterirykmentti (Suhoi Su-24) ja 485. itsenäisen helikopterirykmentin lentokoneet (Mil Mi-24 ja Mil Mi-8).
Historia > Toinen maailmansota

Lentotukikohdan rakentaminen silloiseen suomalaiseen Alakurtin kylään alkoi hieman ennen toisen maailmansodan alkua. Talvisodan päätyttyä 13. maaliskuuta 1940 kylä luovutettiin Neuvostoliitolle. Suomen armeijan 6. jalkaväkidivisioona ja Wehrmachtin 169. vuoristojalkaväkidivisioona valtasivat tukikohdan ja kylän elokuussa 1941. Ennen vapauttamista 14. syyskuuta 1944 lentotukikohdalla oli tärkeä rooli Saksalle: Luftwaffe teki iskuja Kantalahteen ja Muurmannin radalle. Tämä rata oli strategisesti tärkeä, sillä se kuljetti Murmanskin sataman kautta valtavan osan sotatarvikkeista, joita Yhdysvallat toimitti Neuvostoliitolle Lend-leasingin puitteissa. Kun saksalaisjoukot olivat epäonnistuneet yrityksissään vallata Murmansk, taistelut siirtyivät etelään ja saksalaiset lentokoneet sijoitettiin tukikohtaan. Neuvostoliiton tiedustelupalvelun mukaan 1. heinäkuuta 1942 Alakurtin lentotukikohdassa oli 14 saksalaiskonetta, joista 12 Messerschmitt Bf.109:ää ja 2 Henschel Hs 126:ta, ja 1. tammikuuta 1943 kentällä oli 28 saksalaiskonetta.
Koko sodan ajan neuvostolentäjät pommittivat tukikohtaa toistuvasti. Maaliskuun 10. päivänä 1943 lentotukikohtaan hyökkäsi Suvorovin ritarikunnan 828. ilmahyökkäyslentorykmentti, jossa oli 8 Il-2-konetta luutnantti Nikolai Kukuškinin komennossa. Hyökkäyksessä tuhoutui yli 40 lentokonetta, polttoainevarasto räjäytettiin ja useita lentotukikohdan rakennuksia poltettiin.
Maaliskuussa 1944 kentällä oli yksi kiitotie, jonka koko oli 1250x120 metriä. Lentotukikohdassa oli tuolloin noin 40 lentokonetta: pommikoneet sijaitsivat metsän reunalla ja hävittäjät enimmäkseen hangaarissa. Hangaarissa sijaitsivat myös korjaamot, tallit ja asuintilat. Kenttä oli vahvasti suojattu hävittäjälentokoneilla, keskikaliiperisilla ja suurikaliiperisilla ilmatorjuntatykeillä sekä suurella määrällä ilmatorjuntakonekiväärejä. Lentokentällä olevia lentokoneita ei oltu peitetty.
Vapautumisen jälkeen vuoden 1944 lopussa tukikohtaan sijoitettiin 415. hävittäjälentorykmentti, joka suoritti tehtäviä Petsamon-Kirkkoniemen taistelussa.
Historia > Kylmä sota

Yhdysvaltain tiedustelupalvelu tarkkaili 1950-luvulla Alakurtin kehittämistä strategisten pommikoneiden tukikohdaksi, joka pystyisi tavoittamaan Yhdysvallat, mutta Neuvostoliiton pitkän matkan ilmailu alkoi sen sijaan kehittyä läheisen Olenjan lentotukikohdassa. 1950-luvulla kenttä siirtyi ilmapuolustustehtäviin, ja siellä toimi 22. ilma-armeijan hävittäjäosasto, joka toimi Severomorskissa sijaitsevan ilmapuolustuskeskuksen alaisuudessa.
Koska Alakurtti sijaitsee vain 50 kilometrin päässä Suomen rajasta, siellä on ollut merkittävä sotilaallinen läsnäolo kylmän sodan ajoista lähtien. Neuvostoliiton armeijan 6. ilmavoimien ja ilmapuolustuksen 85. erillinen helikopterilaivue käytti Mi-8- ja Mi-24-helikoptereita. Alakurtissa toimi 1980-luvulla Mi-8PP-helikopterirykmentti, joka oli erikoistunut elektroniseen häirintään. Noin 5 kilometriä kentältä pohjoiseen sijaitsee myös panssarivaunu- ja kivääriampumarata.
Historia > Nykyhetki

Joulukuussa 2009 Venäjän asevoimien uudistuksen seurauksena lentotukikohta suljettiin ja sen kalusto siirrettiin Montšegorskiin. Entisen 54. moottoroidun kivääridivisioonan asemapaikan otti tammikuussa 2015 uudelleen käyttöön Venäjän asevoimien uusi arktinen moottoroitu kivääriprikaati. Raporttien mukaan Venäjä avasi vuonna 2015 sotilastukikohdan uudelleen 3 000 radioelektroniikan asiantuntijan varuskuntana. Vuonna 2015 ITAR-TASS kertoi, että 80. moottoroitu jalkaväkiprikaati on sijoitettu tähän tukikohtaan. Venäläiset sanomalehdet kertoivat, että prikaatit tässä tukikohdassa kasvaisivat lopulta 7 000 sotilaaseen.
Vuonna 2022 80. erillinen moottoroitu kivääriprikaati siirrettiin Alakurtin lentokentän lähellä sijaitsevasta tukikohdastaan Ukrainan rajalle.