stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanhoillislestadiolaisuus ja ehkäisy
Arvostelu > Vanhoillislestadiolaisten vastauksia kritiikkiin

Aimo Hautamäen mukaan mitään varsinaista ehkäisykieltoa ei ole olemassa, vaan kyse on omantunnon äänellä tehdystä henkilökohtaisesta päätöksestä. Hänen mukaansa vanhoillislestadiolaisissa piireissä ei väitetä, että monilapsinen perhe olisi ainoa oikea perhemalli. Hänen mukaansa vanhoillislestadiolaisilla on sellainen usko, että Jumala joko antaa lapsen tai ei anna, ja tästä näkökulmasta ratkaisut tehdään.
Vanhoillislestadiolaisen papin, entisen keskustan kansanedustajan Seppo Särkiniemen mukaan ehkäisyyn liittyy sellaisia omantunnon syitä, joihin liittyy oikeuksia ilman selityksiä ulkopuolisille.
Vanhoillislestadiolaisen perheenäidin mukaan käsitys, jonka mukaan avioliitto on vain miehisten himojen tyydyttämisareena, ei perustu Raamattuun eikä edusta vanhoillislestadiolaisuuden arvoja. Hän katsoo Raamatun opastavan miehen ja naisen keskinäiseen kunnioittamiseen, joka koskee myös sukupuolielämää. Hänen mukaansa vanhoillislestadiolaiset naiset eivät ole tahdottomia olentoja, jotka olisivat alistavien miesten talutettavissa, vaan usko on myös naisille valinta.
Oripään suviseurojen tiedotustilaisuudessa 27.6.2009 SRK vastasi moniin mediassa esiintyneisiin käsityksiin vanhoillislestadiolaisten ehkäisykannasta. Seppo Lohi torjui Maria Saaren Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä esittämän väitteen, jonka mukaan vanhoillislestadiolaisten ehkäisykanta olisi keksitty 1960-luvulla. Lohi lainaili alustuksessa runsaasti Kullervo Hulkon alustusta vuoden 1945 puhujainkokouksesta. Hulkon mukaan lapsirajoitus on Jumalan sanaa ja hyvää omaatuntoa vastaan. Lohen mukaan ongelmatilanteet on käsiteltävä tapauskohtaisesti. Hän siteerasi Hulkkoa, jonka mukaan äidin ja lapsen elämä ovat yhtä arvokkaita eikä kuoleman uhmaaminen ole oikein.
SRK:n puheenjohtajan Olavi Voittosen mukaan vanhoillislestadiolaisen liikkeen ydinväen keskuudessa ehkäisykantaa ei ole kyseenalaistettu, vaan keskustelua käydään liikkeen laiteilla. Voittosen mukaan vanhoillislestadiolaiset eivät halua ratkaisuissaan uhmata kuolemaa, mutta silloin näkökulmana on elämän suojeleminen ja syntyminen, ei ehkäisy.
Arvostelu > Kirkon suhtautuminen

Oulun hiippakunnan piispan Samuel Salmen mukaan vanhoillislestadiolaisten ehkäisykanta on ensisijaisesti herätysliikkeen sisäinen asia. Hänen mukaansa liikkeen perinteet antavat hyvät eväät keskustella asiasta vastuullisesti, rehellisesti ja avoimesti. Liikkeen ulkopuolelta ei ole kovin yksinkertaista ottaa kieltoon kantaa, koska kysymys on uskonnonvapauteen liittyvästä asiasta.
Ihmisoikeusliiton otettua kantaa ehkäisykieltoon asia vietiin myös Kirkon ihmisoikeuskysymysten neuvottelukunnan (KION) käsiteltäväksi keväällä 2009. Neuvottelukunta käsitteli asian ja antoi siitä lausunnon arkkipiispalle. Arkkipiispa (silloin Jukka Paarma) ei tuonut asiaa piispainkokoukseen eikä muutoinkaan nostanut asiaa esille. Seuraava arkkipiispa Kari Mäkinen on samoin ollut vaiti KION:in lausunnosta. Kun asiaa kyseltiin kirkon Kirkko kuulolla -verkkokeskustelupalstalla, KION:in puheenjohtaja Ari Hukari tiedotti 11.1.2011 palstalla, että neuvottelukunta otti kantaa SRK:n ehkäisykieltoon vuonna 2009. Kannanottoa ei kuitenkaan julkistettu, koska KIONilla ”ei ole asemaa lausua julkisuuteen kirkon kantaa”. Hukari julkisti tässä yhteydessä KION:in lausunnon sisällön: Ehkäisykielto on ihmisoikeusloukkaus. Tiedossa ei ole, ovatko arkkipiispa tai piispat yhdessä käsitelleet KION:nin lausuntoa. Julkisuudessa kirkon edustajat ovat vaienneet asiasta.lähde?
Kirjallisuutta

Kati Toivio: Ehkäisykielto: omantunnon asia vai ihmisoikeuskysymys? Teoksessa Tuoreet oksat viinipuussa: vanhoillislestadiolaisuus peilissä. Toim. Mauri Kinnunen ja Meri-Anna Hintsala. Helsinki: Kirjapaja, 2013, s. 124 – 144.
Aiheesta muualla

Ehkäisykysymys vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen opetuksessa 2000-luvulla scratchpad.wikia.com. 2009-.
Ehkäisykielto loukkaa ihmisoikeuksia (PDF) 4.3.2009. Helsinki:  Ihmisoikeusliitto.
Mari Stenlund: Ehkäisykielto koettelee klassista käsitystä uskonnonvapaudesta Helsingin Sanomat vieraskynä (Archive.is)
Nissilä, Hanna-Leena: Kolonisoitu keho, yhteisöllinen minuus (PDF) 2013. Helsinki:  Vartija.
Antikytheran hylky

| Antikytheran hylky> Ναυάγιο των Αντικυθήρων |
| --- | --- |
 Sukellukset Antikytheran hylyn paikalla vuonna 1900/1901.
Sijainti
 Antikytheran hylky
Koordinaatit:  35°53′23″N, 23°18′28″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Antikythera, Kythera, Saaret, Attika
Historia
Tyyppi:  hylky
Ajanjakso:  noin 65 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Aiheesta muualla
  Antikytheran hylky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antikytheran hylky (kreik. Ναυάγιο των Αντικυθήρων, Navágio ton Antikythíron; myös Antikýthiran hylky) on nimitys, jota käytetään antiikin aikaisesta roomalaisen kauppalaivan uponneesta hylystä, joka löydettiin merestä Antikytheran saaren läheltä Kreikasta vuonna 1900. Hylystä on tehty useita merkittäviä esinelöytöjä, joista tärkein on hylystä nimensä saanut Antikytheran kone. Hylky sijaitsee noin 50 metrin syvyydessä aivan Antikytheran pohjoisrannikon edustalla.
Historia

Kauppalaiva upposi noin vuonna 65 eaa. (eri ajoituksissa noin 80–50 eaa.). Se oli kuljettamassa arvokasta lastia, johon kuului suuri määrä kreikkalaista alkuperää olleita esineitä, todennäköisesti sekä kauppatavaraa että mahdollisesti myös roomalaisten sotasaalista juuri vallatuilta alueilta. Erään teorian mukaan laiva olisi ollut matkalla Pergamonista Roomaan. Toisaalta on arveltu, että laiva olisi lastattu Deloksella, joka oli tuona aikana merkittävä kaupallinen keskus. Esineet olivat peräisin Välimeren itäosista, muun muassa Pergamonista, Rhodokselta ja Kosilta. Monet esineistä olisivat todennäköisesti päätyneet koristamaan kreikkalaisesta kulttuurista kiinnostuneen roomalaisen yläluokan koteja. Laiva kuitenkin haaksirikkoutui ja upposi Antikytheran saaren edustalle Kytheran ja Kreetan saarten välisellä merialueella noin 50 metrin syvyyteen.
Antikytheran hylkynä tunnettu hylky löytyi lokakuussa 1900. Sen löysivät Sýmiltä tulleet merisienensukeltajat, jotka olivat päätyneet Antikytheralle myrskyä pakoon. Ensimmäinen hylylle sukeltanut oli Ilías Stadiátos ja sukeltajien aluksen kapteeni Dimítrios Kontós. Myöhemmin sukeltajat palasivat paikalle yhdessä tutkijoiden kanssa. Hylystä nostettiin vuosina 1900–1901 suuri määrä antiikin aikaisia esineitä, mukaan lukien suuria pronssiveistoksia, joista tunnetuimmat ovat niin kutsutut Antikytheran efebi ja Antikytheran filosofi, lasiesineitä ja keramiikkaa, jalokiviä sekä lukuisia pronssiesineiden kappaleita. Tutkijoiden huomio kiinnittyi alussa hylystä löydettyihin veistoksiin ja muihin selvempiin löytöihin. Pronssiesineiden kappaleista osa tunnistettiin vuonna 1902 kuuluneeksi jonkinlaiseen hammasrataskoneistoon, joka on myöhemmin saanut nimen Antikytheran kone. Se on noin 100-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla valmistettu mekaaninen tähtitieteellinen laskulaite, joka on tutkimuksen edetessä alettu ymmärtää hylyn merkittävimmäksi löydöksi.
Antikytheran hylky oli yksi meriarkeologian ensimmäisiä suuria sensaatioita. Hylkyä on tutkittu useita vuosia. Se on osoittautunut varsinaiseksi aarreaitaksi ja sieltä on vuosikymmenten kuluessa nostettu suuri määrä esineitä. Vuonna 1976 hylkyä tutki Jacques Cousteau. Sukellukset Antikytheran hylyllä jatkuvat edelleen ja niitä on tehty myös muun muassa vuosina 2014–2016. Toiveena olisi löytää samalla lisää vain osasina säilyneen Antikytheran koneen kappaleita.
Hylyn löydöt on sijoitettu Kansalliseen arkeologiseen museoon Ateenassa. Antikytheran kone, pronssiveistokset ja muut löydöt ovat saaneet nimensä hylystä, eikä niillä ole antiikin aikaista yhteyttä Antikytheran saareen.
Alus ja löydökset

Kauppalaiva (holkas) oli noin 30 metriä pitkä ja sen kantokyky oli noin 300 tonnia. Alus oli tehty puusta tekniikalla, jossa rungon ulkolaidat oli tehty ensin, ja sitä sisältä tukeneet puut asetettu paikalleen tämän jälkeen. Alaosastaan runko oli vahvistettu lyijylevyillä.
Hylystä löydettyihin esineisiin lukeutuu marmorisia ja pronssisia veistoksia; pronssisia leposohvia; pronssisia, keraamisia ja lasisia astioita; suuri joukko amforia; kultakoruja ja rahoja; sekä sekalaisia pronssi- yms. esineitä. Hylystä on löydetty myös ihmisten luita. Ensimmäiset löydettiin jo 1900 sekä 1976. Merkittävin on vuonna 2016 löydetty noin 15–25-vuotiaan nuorukaisen luuranko. Ruumiista käytetään nimeä ”Pamfilos”, koska tämä nimi oli kirjoitettuna läheltä löytyneeseen juoma-astiaan.
Antikytheran koneen kappaleita.
Antikytheran efebi.
Antikytheran filosofin pää.
Antikytheran filosofin jalat.
Nyrkkeilijää esittäneen pronssiveistoksen käsi.
Pronssinen pienoispatsas.
Leposohvan jäänteet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antikytheran hylky Wikimedia Commonsissa
Tutkijoita ja sukeltajia Antikytheran hylyn paikalla vuonna 1900/1901.
Antikytheran koneen pääkappale.
War Child

| War Child Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1974, sekä elokuu 1972
 Julkaistu: 26. lokakuuta 1974 (UK) 14. lokakuuta (US)
 Tuottaja(t): Ian Anderson
 Tyylilaji: progressiivinen rock, taiderock, hard rock
 Kesto: 39.11
 Levy-yhtiö: Island Records (UK) Chrysalis (US)
Listasijoitukset
  #14  #2
Jethro Tullin muut julkaisut
| A Passion Play 1973 | War Child 1974 | Minstrel in the Gallery 1975 |
War Child on Jethro Tull -yhtyeen lokakuussa 1974 julkaistu albumi. Alun perin kyseessä oli elokuvaprojekti, jonka yhteydessä olisi julkaistu tupla-albumi, mutta tämä kariutui rahoituksen puutteeseen. Elokuvaa varten sävellettyä musiikkia löytyy albumin remasteroidulta versiolta.
Yhtye palasi albumilla takaisin perinteiseen rock-albumimalliin parin konseptialbumin jälkeen ja albumi menestyi jälleen hyvin Yhdysvalloissa nousten albumilistan kakkoseksi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson.
War Child – 4.35
Queen and Country – 3.00
Ladies – 3.17
Back-Door Angels – 5.30
Sealion – 3.37
Skating Away on the Thin Ice of the New Day – 4.09
Bungle in the Jungle – 3.35
Only Solitaire – 1.28
The Third Hoorah – 4.49
Two Fingers – 5.11
Kappaleet > Remasteroidun version (2002) bonuskappaleet

Warchild Waltz – 4.21
Quartet – 2.44
Paradise Steakhouse – 4.03
Sealion 2 – 3.20
Rainbow Blues – 3.40
Glory Row – 3.35
Saturation – 4.21
Taustatietoa

Kappaleet ”Skating Away on the Thin Ice of the New Day” ja ”Only Solitaire” nauhoitettiin elokuussa 1972 Chateau D'Herouvillen sessioissa, joista on julkaistu myöhemmin Nightcap-niminen kokoelma.
Takakannen kuvassa olevat ihmiset koostuvat yhtyeen jäsenistä, heidän vaimoistaan ja tyttöystävistään, roudareista, levy-yhtiön työntekijöistä ja myös manageri Terry Ellis on kuvassa.
Etukannen taustalla oleva kaupunki on Melbourne.
Kokoonpano

Ian Anderson – laulu, huilu, akustinen kitara, saksofoni
Martin Barre – kitara
Jeffrey Hammond – basso
John Evan – piano, urut, syntetisaattori
Barriemore Barlow – rummut, perkussio
David Palmer – orkesterisovitukset
Pauletta Foppa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pauletta Foppa vuonna 2024. |  Pauletta Foppa vuonna 2024. |  Pauletta Foppa vuonna 2024. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
Pauletta Foppa (s. 22. joulukuuta 2000 Amilly) on ranskalainen käsipalloilija. Hän voitti Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän edustaa Brest Bretagne Handballia.
Jeanette Björkqvist

Jeanette Björkqvist (s. 1973 Porvoo) on suomenruotsalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on työskennellyt uutistoimittajana Hufvudstadsbladetissa Helsingissä, Svenska Dagbladetin avustajana Helsingissä ja vuodesta 2016 freelancerina. Björkqvist on vakiovieras radio-ohjelmassa Eftersnack ja on ollut mukana Ylen aamun perjantaipaneelissa Jälkiviisaat. Hän sai vuonna 2010 Euroopan unionin journalistipalkinnon ja 2011 Midaspalkinnon reportaasistaan "Det oönskade folket", joka käsitteli itäeurooppalaisia romaneja. Keväällä 2014 sai Svenska Teaternissa ensi-iltansa näytelmä Kvinna till salu, jossa Björkqvist oli yksi kirjoittajista. Näytelmä sai suomenruotsalaisen näytelmäkirjailijapalkinnon 2014. Syksyllä 2015 Björkqvist sai vuoden Fredrika Runebergin stipendin ja vuonna 2017 hänelle myönnettiin Topeliuspriset. Vuonna 2019 hänet valittiin vuoden freelanceriksi.
Vuonna 2020 Björkqvistilta ilmestyi kirja Kovat kadut, joka käsittelee muun muassa ihmiskauppatutkintaa poliisin silmin.
Teokset

I mina kvarter : kända finländare berättar om Helsingfors Schildts 2000, ISBN 951-50-1118-3
Naken – en antologi om sorg Schildts & Söderströms 2013, ISBN 978-951-5232-250
Kovat kadut – Ammattirikollisten jäljillä WSOY 2020. ISBN 9789510482612
Mibi - Paha poliisi ISBN 9789523620230
Käännös suomeksi
Liv Ullmann

| Liv Ullmann |
| --- | --- |
 Ulmann Toronton elokuvajuhlilla 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1938 (ikä 86) Tokio, Japani
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija ja elokuvaohjaaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Liv Ullmann vuonna 1966.
Liv Johanne Ullmann (s. 16. joulukuuta 1938 Tokio, Japani) on norjalainen näyttelijä, kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Liv Ullmann syntyi Tokiossa, jossa hänen insinööri-isänsä työskenteli tuolloin. Perhe muutti Kanadaan toisen maailmansodan puhjettua ja palasi Norjaan, kun Ullmann oli kuusivuotias. Hän kasvoi Trondheimissa, Norjassa. Hän on asunut myös New Yorkissa monta vuotta.
Ullmann opiskeli näyttelijäksi Lontoossa Webber Douglas Academyssa. Ennen elokuvauraansa hän esiintyi näyttämöllä Stavangerissa ja Oslossa.
Ullmann nousi kansainväliseen kuuluisuuteen Ingmar Bergmanin elokuvissa, mutta hän on esiintynyt myös muissa ruotsalaisissa ja ulkomaisissa elokuvissa, kuten Jan Troellin ohjauksessa elokuvissa Maastamuuttajat ja Raivaajat.
Ullmann näytteli yhdeksässä Ingmar Bergmanin ohjaamassa elokuvassa. Ullmannilla on Bergmanin kanssa yhteinen tytär, kirjailija Linn Ullmann. Heidän suhteestaan on tehty dokumenttielokuva Liv ja Ingmar.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Palkinto | Elokuva | Kategoria | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968 | National Board of Review | Suden hetki | Paras naisnäyttelijä | Voitto |  |
| 1969 | Guldbagge | Häpeä | Naispääosa | Voitto |  |
| 1973 | Oscar-palkinto |  Maastamuuttajat | Naispääosa | Ehdokkuus |  |
| 1973 | Golden Globe |  Maastamuuttajat | Naispääosa draamaelokuvassa | Voitto |  |
| 1973 | National Board of Review | Raivaajat | Paras naisnäyttelijä | Voitto |  |
| 1974 | Golden Globe | 40 karaattia | Naispääosa musikaalissa tai komediassa | Ehdokkuus |  |
| 1975 | Golden Globe | Kohtauksia eräästä avioliitosta | Naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |  |
| 1975 | BAFTA | Kohtauksia eräästä avioliitosta | Paras naisnäyttelijä | Ehdokkuus |  |
| 1976 | Oscar-palkinto | Kasvokkain | Naispääosa | Ehdokkuus |  |
| 1976 | BAFTA | Kasvokkain | Paras naisnäyttelijä | Ehdokkuus |  |
| 1976 | National Board of Review | Kasvokkain | Paras naisnäyttelijä | Voitto |  |
| 1977 | Golden Globe | Kasvokkain | Naispääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |  |
| 1980 | Pasinetti-palkinto Venetsian elokuvajuhlat | Viettelijän testamentti  | Paras naisnäyttelijä | Voitto |  |
| 1990 | Golden Globe | Ruusutarha | Naispääosa | Ehdokkuus |  |
| 2000 | Kultainen palmu | Uskoton | Ohjaaja | Ehdokkuus |  |
Valikoitu filmografia > Näyttelijänä

Naisen naamio – Persona (1966)
Häpeä (1968)
An-Magritt (1969)
Maastamuuttajat (Utvandrarna, 1971)
Raivaajat (Nybyggarna, 1972)
Kuiskauksia ja huutoja (1972)
Kohtauksia eräästä avioliitosta (1973)
Yksi silta liikaa (1977)
Syyssonaatti (1978)
Mindwalk (1990)
Valikoitu filmografia > Ohjaajana

Sofie (1992)
Kristin Lavransdatter (perustuu norjalaisen Nobel-kirjailijan Sigrid Undsetin romaaniin) (1995)
Private Confessions (1998)
Uskoton (2000)
Miss Julie (2014)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liv Ullmann Wikimedia Commonsissa
Liv Ullmann Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
Augustuksen ja Rooman temppeli (Ankyra)

| Augustuksen ja Rooman temppeli |
| --- | --- |
 Augustuksen ja Rooman temppelin rauniot.
Sijainti:  Ankyra, Galatia (nyk. Ankara, Turkki)
Koordinaatit:  39°56′39″N, 32°51′30″E
Rakennustyyppi:  roomalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  100-luku eaa. (alun perin) n. 25 eaa. (uusittuna)
Tyylisuunta:  korinttilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Augustuksen ja Rooman temppeli oli antiikin aikainen roomalainen temppeli Ankyran kaupungissa Galatiassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa. Se oli omistettu keisari Augustukselle ja Romalle eli Rooman kaupungin henkilöitymälle. Osa temppelistä on säilynyt nykyaikaan. Rakennus tunnetaan erityisesti siitä, että sen seinissä on parhaiten säilynyt kopio Res gestae Divi Augustista.
Historia

Alkuperäinen paikalla ollut temppeli rakennettiin 100-luvulla eaa. ja oli omistettu fryygialaisille jumalille Menille ja Kybelelle. Temppeli uusittiin Augustuksen aikana Rooman keisarikauden alussa sen jälkeen, kun Ankyrasta tuli vuonna 25 eaa. Galatian provinssin hallinnollinen keskus, ja omistettiin uudelleen jumalaksi korotetulle Augustukselle ja jumalatar Romalle.
Bysanttilaisella kaudella 500-luvulla temppeli muutettiin kirkoksi. Vuonna 1427 tai 1428 rakennuksen luoteiskulmaan rakennettiin Hacıbayramin moskeija, minkä jälkeen varsinaista temppelirakennusta käytettiin moskeijan madrasana eli kouluna. Rakennuksen uudelleenkäyttö läpi vuosisatojen on mahdollistanut sen suhteellisen hyvän säilymisen nykyaikaan.
Temppelirakennusta on tutkittu erityisesti vuosina 1926–1928 ja 1936–1938.
Rakennus

Temppelirakennus edusti korinttilaista tyyliä. Se oli oktastyyli pseudodipteraalitemppeli, jonka peristasiksessa oli lyhyillä sivuilla kahdeksan ja pitkillä sivuilla 15 pylvästä. Temppeli oli rakennettu noin kaksi metriä korkealle kahdeksanportaiselle podiumille, ja sen seinät olivat marmorista. Rakennuksen koko oli noin 36 × 55 metriä.
Sisällä temppelissä oli pronaos, joka avautui lounaaseen päin, sekä cella ja opisthodomos. Pronaoksen ja sen anta-seinien edessä oli neljä irrallista pylvästä ja opisthodomoksessa anta-seinien välissä kaksi pylvästä. Pronaoksesta johti neljä porrasta cellaan, joka oli noin metrin verran korkeammalla tasolla. Sisällä cellassa oli oletettavasti kulttipatsas.
Kun rakennus muutettiin kirkoksi, cellan lattiaa laskettiin, cellan ja opisthodomoksen välinen seinä poistettiin ja opisthodomos muutettiin apsikseksi. Cellan kaakkoisseinään tehtiin kolme ikkunaa. Nykyisin rakennuksesta on säilynyt vain sen cellan pitkien sivujen seinät, mutta lyhyiden sivujen seinät ja peristasis ovat kadonneet. Seinien pituus on noin 32,5 metriä ja korkeus noin 12 metriä.
Monumentum Ancyranum
Temppelin seiniin oli kirjoitettu latinan- ja kreikankieliset kopiot Augustuksen Roomaan kirjoituttamasta piirtokirjoituksesta nimeltä Res gestae Divi Augusti, joka kertoo hänen teoistaan. Alkuperäinen piirtokirjoitus oli tehty pronssitauluille ja sijoitettu Roomaan Augustuksen mausoleumin edustalle. Ankyralaiset ilmeisesti saivat Augustuksen kuoleman jälkeen senaatilta tai Tiberiukselta luvan tehdä kirjoituksesta kopio temppeliinsä, jolla olivat kunnioittaneet keisaria hänen elinaikanaan. Piirtokirjoitus tunnetaan nimillä Monumentum Ancyranum (”Ankyran muistomerkki”) ja Marmor Ancyranum (”Ankyran marmori”).
Res gestaen latinankielinen teksti on kirjoitettu temppelin pronaoksen oikeanpuoleisen anta-seinän sisäpuolelle ja kreikankielinen teksti cellan kaakkoispuoliseen ulkoseinään. Kirjoitus oli värjätty punaisella ja sen tausta kullalla. Piirtokirjoitukset ovat säilyneet suhteellisen kokonaisina lukuun ottamatta muutamia turmeltuneita kohtia.
Ogier Ghiselin de Busbecq eli Busbequius vaikuttaa olleen ensimmäinen, joka kopioi latinankielisen piirtokirjoituksen tekstin talteen 1500-luvun puolivälissä. Myöhemmin sen kopioivat useat muut tutkijat, kuten William J. Hamilton, jonka kopioissa oli korjauksia aiempiin. Jo Richard Pococke ja Charles Texier havaitsivat kreikankielisen tekstin, mutta se oli tuolloin suureksi osaksi temppelin viereen rakennettujen talojen peittämä. Hamilton sai kopioitua osan kreikankielisestä tekstistä poistattamalla osan temppeliin kiinni rakennetusta seinästä.
Muut piirtokirjoitukset
Toinen merkittävä temppelin seinissä oleva piirtokirjoitus sisältää luettelon Tiberiuksen aikaisista Galatian kaupunkien liiton ylipapeista. Se sijaitsee pronaoksen vasemmanpuoleisessa anta-seinässä. Kolmas piirtokirjoitus, joka on kreikankielinen ja josta käy ilmi temppelin omistaminen Augustukselle ja Romalle, on myös anta-seinässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Augustuksen ja Rooman temppeli Wikimedia Commonsissa
Temppelin ennallistus pienoismallina. Anatolian kulttuurien museo, Ankara.
Temppelin rauniot ja Hacıbayramin moskeijan minareetti.
Monumentum Ancyranum, Res gestae Divi Augustin teksti latinankielisenä piirtokirjoituksena.
Henrik

| Henrik |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  19. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Heikki, Henrikki, Henri, Henry, Henrika, Henrietta
Vastineita eri kielissä:  Henry, Heinrich, Enrico, Enzio
Nimen alkuperä:  Haimirich
Infobox OKNimi-testi OK: 
Henrik on miehen etunimi. Henrikin nimipäivä on 19. tammikuuta, piispa Henrikin muistopäivänä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Henrik on huhtikuuhun 2024 mennessä ollut Suomessa etunimenä 55 881 miehellä.
Nimi Henrik tulee germaanisesta nimestä Haimirich. Suomessa siitä ovat käytössä myös muunnelmat Heikki, Henrikki, Henri ja Heino. Nimen naispuolisia vastineita ovat Henrika, Henrietta, Henna ja Henni.
Vastineita eri kielillä

Henri (saksa, ranska)
Heinrich (saksa)
Henry (englanti)
Hendrik (hollanti)
Harri (wales)
Enrico, Enzio (italia)
Enrique (espanja)
Henrique (portugal)
Henrik (ruotsi)
Henryk (puola)
Henriko (esperanto)
Henrik taiteilijanimenä

Versace Henrik, oik. Janne Ahtiainen, suomalainen rap- ja punk-artisti
Kuvitteellisia Henrikejä

Henrik Paltamo, tv-sarjassa Uusi päivä
Henrik Ekholm, televisiosarjassa Salatut elämät
Henrik Lammi, televisiosarjassa Salatut elämät
Nimen muita merkityksiä

Henrik-tietokanta, suomalainen kirjahistoriallinen tietokanta
Kuningas Henrik V, vuoden 1989 elokuvasovitus William Shakespearen näytelmästä Henrik V
Henrik V, William Shakespearen näytelmä
Henrik VI, William Shakespearen näytelmä
Henrik VIII, William Shakespearen näytelmä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Wikimedia Commonsissa
Hera Lakinian temppeli (Kroton)

| Hera Lakinian temppeli> Ναὸς τῆς Ἥρας Λακινίας |
| --- | --- |
 Hera Lakinian temppelin rauniot.
Sijainti:  Capo Colonna, Crotone, Crotonen maakunta, Calabria, Italia
Koordinaatit:  39°01′35″N, 17°12′18″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  600-luku eaa. / 400-luku eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hera Lakinian temppeli (m.kreik. Ναὸς τῆς Ἥρας Λακινίας, Naos tēs Hēras Lakinias) oli antiikin aikainen Hera Lakinialle omistettu kreikkalainen temppeli, joka sijaitsi Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa lähellä Krotonin kaupunkia.