stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valtteri Aliranta
Ura > Seuraura

Aliranta on Koillis-Pirkan Kiekon kasvatti. Hän siirtyi D2-juniori-ikäisenä KeuPa HT:hen. Aliranta pelasi siellä kaksi ja puoli kautta, kunnes joukkue hajosi. Hän pelasi kaudella 2017–2018 yhden ottelun sekä Diskoksen C-nuorissa että KPK:n B2-nuorissa, jonka jälkeen Aliranta siirtyi kaudeksi 2018–2019 JYPin C-nuoriin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2020–2021 Aliranta nimettiin JYPin U18-joukkueen kapteeniksi.
Kaudella 2023–2024 Aliranta nousi JYPin U20-joukkueen varakapteeniksi. Pudotuspelien ensimmäisen kierroksen kolmanessa ottelussa 19. maaliskuuta 2024 Pelicansia vastaan hän teki joukkueensa 5–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi joukkueelle puolivälieräpaikan otteluvoitoin 2–1. Aliranta oli pudotuspeleissä lopulta neljällä osumallaan JYPin paras maalintekijä Ossi-Veikka Vuontisvaaran ja Jesse Pulkkisen kanssa. Hän debytoi samalla kaudella myös seuran SM-liigajoukkueessa, jossa Aliranta pelasi ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen ottelunsa runkosarjan toiseksi viimeisellä kierroksella 9. maaliskuuta 2024 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin JYPin nelossentteriksi laidoilleen Santeri Huovila ja Balázs Varga. Aliranta pelasi ensimmäistä vaihtoaan 22 sekunnin ajan, kunnes hän taklasi rajusti Leevi Viitalaa ajassa 2.32. Aliranta sai tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistuksen pään tai niskan alueelle kohdistuvasta taklauksesta.
Toukokuussa 2024 Aliranta teki JYPin kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän teki kaudella 2024–2025 liigauransa avausmaalin 20. marraskuuta 2024 Vaasan Sportia vastaan. Joni Lius valitsi Alirannan ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Seuraavana päivänä hänen uutisoitiin tehneen JYPin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Muuta

Alirannan pikkuveli Eero pelaa hyökkääjänä JYPin U20-joukkueessa. Valtteri Aliranta valmistui merkonomiksi Gradia Jyväskylästä keväällä 2023.
Aliranta on maininnut esikuvakseen Aleksander Barkovin.
Yhdeksäs aisti

| Yhdeksäs aisti> The Ninth Configuration |
| --- | --- |
 Yhdysvaltalaisen DVD-julkaisun kansikuva.
Ohjaaja:  William Peter Blatty
Käsikirjoittaja:  William Peter Blatty
Tuottaja:  William Peter Blatty
Säveltäjä:  Barry De Vorzon
Kuvaaja:  Gerry Fisher
Pääosat:  Stacy Keach Scott Wilson Jason Miller Ed Flanders
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Lorimar Television (käännä suomeksi) Netflix
Ensi-ilta:   29. helmikuuta 1980  3. syyskuuta 1982
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yhdeksäs aisti (engl. The Ninth Configuration) on William Peter Blattyn ohjaama elokuva vuodelta 1980. Elokuva perustuu Blattyn omaan romaaniin The Ninth Configuration (tunnetaan myös nimellä Twinkle, Twinkle, Killer Kane).
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat yhdysvaltalaiseen sotilasmielisairaalaan, johon saapuu uusi psykiatri Vincent Kane (Stacy Keach). Hän koettaa kuntouttaa potilaita antamalla näiden toteuttaa psykoottisia kuvitelmiaan eräänlaisen leikkiterapian avulla. Keskeiseksi potilaaksi nousee Billy Cutshaw (Scott Wilson), avaruuslentäjä joka sairastui psyykkisesti juuri ennen kuin hänet oli määrä lähettää Kuuhun.
Brittiläinen elokuvantutkija Mark Kermode on luonnehtinut, että elokuva sisältää ”henkeäsalpaavan sekoituksen filosofiaa, villejä näkymiä, pöyristyttävää suurellisuutta, tikahduttavaa huumoria ja iskevää toimintaa”. Hän mainitsee vertauskohdiksi elokuvat Noiduttu, Shokkikäytävä ja Tuli kulje kanssani.
Vaikka tapahtumat sijoittuvat Pohjois-Kaliforniaan, elokuva kuvattiin pääosin Unkarissa. Ohjaaja Blatty tekee alussa cameoroolin potilaana, joka tekeytyy lääkäriksi ja vastaanottaa psykiatri Kanen.
Elokuva voitti parhaan käsikirjoituksen Golden Globe -palkinnon, ja se kilpaili myös parhaan elokuvan ja parhaan sivuosanäyttelijän (Scott Wilson) palkinnosta.
Elokuvasta ei tullut suurta yleisömenestystä. Blatty muokkasi elokuvaa useita kertoja vuosien mittaan, ja siitä on julkaistu erimittaisia versioita. Ohjaajan lopullinen versio on julkaistu DVD:nä ja blu-rayna.
Elokuvan lopun baaritappelukohtauksessa kuultavasta tuskanhuuto-äänitehosteesta käytetään nimitystä Howie scream. Sitä on myöhemmin käytetty ainakin elokuvissa Broken Arrow – operaatio erämaassa, Last Action Hero, Face/Off – kahdet kasvot ja Beethovenin toinen, animaatiosarjan Aaaah! Real Monsters aloituksessa sekä useissa videopeleissä. Ääni muistuttaa näin tunnetumpaa Wilhelm-huutoa.
Yhteys Manaajaan

Blattyn mukaan romaani, johon Yhdeksäs aisti perustuu, on toinen osa hänen uskonnollisesta trilogiastaan, joka käsittelee Jumalan, hyvyyden ja pahuuden teemaalähde?. Hän on luonnehtinut Yhdeksättä aistia ”teologiseksi trilleriksi”lähde?. Romaanitrilogian ensimmäisen osan Manaajan sivuhenkilönä on astronautti, jota Regan varoitti niin ikään Blattyn kirjoittaman Manaaja-elokuvasarjan ensimmäisessä osassa ("You’re going to die up there."). Romaanitrilogian viimeinen osa on Paholaisleegio (1983), joka toimi pohjana elokuvalle Manaaja III.
Sarjan muut osat

1973 Manaaja
1977 Manaaja II – Luopio
1990 Manaaja III
1990 Manattu mikä manattu (Manaajan parodia)
2000 Pahan vallassa (elokuva perustuu samaan tapahtumaan kuin Manaaja)
2004 Manaaja: Alku
2005 Dominion: Prequel to the Exorcist
Aiheesta muualla

Elokuvalle omistettu sivusto.
Arvi Ahmavaara

| Arvi Ahmavaara |
| --- | --- |

Suomen oikeusministeri
 Cajanderin III hallitus 18.3.1937–11.1.1938  
Edeltäjä:  Urho Kekkonen
Seuraaja:  Albin Ewald Rautavaara
Kansanedustaja
 1.8.1929–20.10.1930 6.4.1945–28.3.1954  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Oulun läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1886 Ii
Kuollut: 25. lokakuuta 1957 (71 vuotta) Oulu
Ammatti:  kihlakunnantuomari
Arvonimi: laamanni (1949)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Kaarlo Arvi Eliel Ahmavaara (vuoteen 1906 Aulin, 13. elokuuta 1886 Ii – 25. lokakuuta 1957 Oulu) oli suomalainen lakimies ja poliitikko.  Ahmavaara toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1929–1930 ja 1945–1954 sekä oikeusministerinä vuosina 1937–1938.  Kunnallispolitiikassa Ahmavaara vaikutti Oulussa kaupunginvaltuuston varapuheenjohtajana. Ahmavaara oli valitsijamiehenä presidentinvaaleissa 1950 ja 1956.
Ahmavaara kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän suoritti oikeustutkinnon 1912 ja ylemmän hallintotutkinnon 1913. Ahmavaaralla myönnettiin varatuomarin arvo vuonna 1915. Hän työskenteli asianajajana Rovaniemellä vuosina 1912–1917 ja Oulussa vuosina 1919–1934. Ahmavaara toimi tämän jälkeen Lapinmaan tuomiokunnan tuomarina Kittilässä 1934–1938, Piippolan tuomiokunnan tuomarina Haapajärvellä 1938–1942 ja Iin tuomiokunnan tuomarina Oulussa 1942–1956.
Ensimmäisen kerran Ahmavaara oli kansanedustajana lyhyen aikaa vaalikaudella 1929–1930. Hänet valittiin seuraavan kerran eduskuntaan vuoden 1945 vaaleissa. Eduskunnan perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana Ahmavaara toimi vuosina 1945–1953. Ahmavaaran ainoaksi ministerintehtäväksi jäi toimiminen oikeusministerinä Cajanderin punamultahallituksessa 1937–1938. Vaikka Ahmavaaraa pidettiin ammattiministerinä, hän joutui ottamaan poliittisen roolin, sillä kokoomus oli puolueena tiukasti oppositiossa Cajanderin hallitusta vastaan.
Ahmavaara toimi puolueensa eduskuntaryhmän puheenjohtajana vaaran vuosina 1944–1948. Heti sodan jälkeen oikeistopuolueet varoivat esittämästä tiukkoja kantoja Neuvostoliittoa tai Suomen kommunisteja vastaan, mutta niin sanottujen Leinon vankien asiassa Ahmavaara aloitti alkuvuonna 1948 kampanjan kommunistista sisäministeri Yrjö Leinoa vastaan, joka saikin eduskunnan epäluottamuslauseen.
Ahmavaaran isä oli kansanedustaja Pekka Ahmavaara. Naimisiin hän meni vuonna 1912 postinhoitajana työskennelleen Jenni Päkkilän kanssa. Heillä oli neljä lasta, joista vanhempi poika Eero toimi mm. Rovaniemen kauppalanjohtajana ja nuorempi poika Yrjö tutkijana useilla tieteenaloilla.
Aiheesta muualla

.aspx Arvi Ahmavaara Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Arvi Ahmavaara Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Urho Kekkonen | Suomen oikeusministeri 1937−1938 | Seuraaja: Albin Ewald Rautavaara |
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1929–1930 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Haataja  Heikkilä  Häkkinen  Ikola  Junnila  Järvinen  Kilpeläinen  Kivi  Kuokkanen  Kuuliala  Lamminen  Lehtonen (1930)  Luoma  Lähteenoja  Moilanen  Nikkanen  Nukari (1929–1930)  Oksanen  Paavolainen  Pennanen  Puhakka  Päivänsalo  Sahlstein  Talas  Tuomikoski  Turja  Virkkunen 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Antila  Hakala  Hetemäki  Honkala  Järvi  Kankainen  Kivelä (1945–1948)  Koivisto  Kölli  Lappi-Seppälä  Leikola  Leppä  Malmivaara  Mäkinen  Oksala  Paavolainen  Pohjala  Pohjannoro  Saariaho  Salminen  Seppälä  Turja  Tuurna  Valanne  Virkki  Wirtanen  Ytti 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (33):  Ahmavaara  Ala-Mäyry  Antila  Borg-Sundman  Hakala  Hamara  Heikkilä  Heitto  Hetemäki  Honka  Honkala  Jalas  Kaukamaa  Koivisto  Koski  Kölli  Lappi-Seppälä  Lehtonen  Leikola  Mäkinen  Nuorsaari  Oksala (1948–1949†)  Paavolainen  Pohjala  Pusa  Saariaho  Saukkonen (1949–1951)  Seppälä  Turja  Turunen  Tuurna  Wiherheimo  Virkki  Wirtanen 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ala-Kulju (1952–1954)  Ahmavaara  Borg-Sundman  Hakala  Hallberg  Hamara  Heikkilä  Heitto  Hetemäki  Honkala  Huttunen  Innala  Junnila  Koivisto  Kosola  Kölli  Lappi-Seppälä  Lehtonen  Nikkola (1951–1952)  Nuorsaari  Pohjala  Saariaho  Salminen  Saura  Seppälä  Tuurna  Wiherheimo  Virkki  Wirtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Lääni

Ruotsin läänit
Suomen läänit ennen niiden lakkauttamista vuonna 2010.
Lääni (ruots. län) on valtion aluehallinnon ylimmästä tasosta Suomessa ja Ruotsissa käytetty nimitys. Lääni on osa valtionhallintoa, eikä sillä ole itsehallintoa, demokraattisesti valittua edustusta tai lainsäädäntövaltaa. Läänin johdossa on hallituksen nimittämä maaherra, joka johtaa lääninhallitusta. Maaherran asemaan on yleisesti nimitetty vanhempia ansioituneita poliitikkoja.
Ruotsin läänit ovat edelleen olemassa, mutta Suomen läänit lakkautettiin vuoden 2010 alussa. Läänien tilalle Suomessa tulivat aluehallintovirastot.
Aikaisemmin lääni tarkoitti aluetta, jonka kuningas antoi palkaksi eli läänitykseksi aateliselle tämän valtakunnalle ja kuninkaalle suorittamista palveluksista. Keskiajalta uuden ajan alkuun Ruotsissa oli linnaläänejä valtionhallinon yksiköinä. Vuoden 1634 hallitusmuodossa määrättiin nykyisestä lääninhallinnosta. Lääninhallinnon tehtäviä ja historiaa on kuvattu tarkemmin Suomen ja Ruotsin läänejä käsittelevissä artikkeleissa.
Norjan, Liettuan ja Tšekin läänit

Suomen ja Ruotsin lisäksi Norjan, Liettuan ja Tšekin ylimmän tason paikallishallintoalueita on saatettu suomenkielisissä yhteyksissä nimittää lääneiksi. Norjan läänit vastaavat kuitenkin lähinnä Ruotsin maakäräjäkuntia, sillä niillä ne vastaavat eräistä julkisista palveluista ja niitä johtaa vaaleilla valittu toimielin. Liettuan läänit ovat asemaltaan lähempänä Suomen ja Ruotsin läänejä, mutta liettuan kielessä niistä käytetään muuta nimitystä.
Norjan läänit (norj. fylke)
Liettuan läänit (liett. apskritis)
Tšekin läänit (tšek. kraj)
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan

Kuvassa on sinisellä vapaat maat, vihreällä enimmäkseen vapaat, keltaisella kohtalaisen vapaat, oranssilla ei kovin vapaat, punaisella ei vapaat ja harmaalla arvioimattomat vuonna 2008.
Luettelo valtioista taloudellisen vapauden mukaan on luettelo, jossa valtiot on asetettu järjestykseen taloudellista vapautta mittaavan Index of Economic Freedom -indeksin mukaan. Se perustuu amerikkalaisen konservatiivisen ajatushautomon Heritage Foundationin ja taloussanomalehti The Wall Street Journalin vuosittaiseen raporttiin valtioiden taloudellisesta vapaudesta. Raportti on ilmestynyt vuosittain vuodesta 1995.
Valtiot on pisteytetty ottamalla huomioon samalla painolla kymmenen osa-aluetta:
Yritystoiminnan vapaus
Kaupankäynnin vapaus
Verotuksen keveys
Julkisen sektorin koko
Rahapoliittinen vapaus kuten hintasäännöstelyn laajuus
Sijoitustoiminnan vapaus
Rahoitusmarkkinoiden vapaus
Omistusoikeuksien toteutuminen
Vapaus korruptiosta
Työmarkkinoiden vapaus lähde?
Kullakin osa-alueella määritellään kuinka lähellä maa on prosentuaalisesti vapautta. Kokonaispistemäärä on osa-alueiden prosenttilukujen keskiarvo. Maat voidaan sitten asettaa järjestykseen taloudellisen vapauden toteutumisen mukaan.
Fraser-instituutti julkaisee kilpailevaa mittaria Economic freedom of the world.
Valtioiden järjestys

Alla olevassa taulukossa on valtioiden sijoitus taloudellisen vapauden indeksissä vuosina 1995-2015. Maat saa kunkin vuoden mukaiseen järjestykseen painamalla vuosilukua.Jos maa ei ollut mukana jonakin vuonna, on sijoituksen tilalla viiva.
Marisha Rasi-Koskinen

| Marisha Rasi-Koskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 48–49) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Katariina, (2011)
Palkinnot
 Pirkanmaan kirjoituskilpailun I palkinto 2010  Tiiliskivi-palkinto 2013  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2013, 2017  Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinto 2019  Runeberg-palkinto 2020 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rasi-Koskisen teos Nyt Tampereella. Teos kuuluu Sanalankoja-sarjaan.
Marisha Rasi-Koskinen (s. 1975 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija.
Rasi-Koskisen esikoisteos Katariina ilmestyi vuonna 2011. Hänen toinen romaaninsa Valheet (2013) sai Tiiliskivi-palkinnon. Rasi-Koskisen kolmas romaani Vaaleanpunainen meri (2014) oli Runeberg-palkintoehdokkaana. Rasi-Koskisen ensimmäinen nuorille suunnattu teos Auringon pimeä puoli sai vuoden 2019 lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinnon.
Rasi-Koskisen kuudes kaunokirjallinen teos REC ilmestyi vuonna 2020. Hän kirjoitti sitä kaikkiaan viiden vuoden ajan ja julkaisi välissä myös Auringon pimeän puolen. Hänet palkittiin teoksesta Tulenkantaja- ja Runeberg-palkinnolla.
Rasi-Koskinen on koulutukseltaan psykologian maisteri. Hän asuu Tampereella.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Pirkanmaan kirjoituskilpailun I palkinto 2010
Tiiliskivi-palkinto 2013
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2013, 2017
Runeberg-palkintoehdokkuus 2015
Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkinto 2019
Nuori Aleksis -palkinto 2020
Tulenkantaja-palkinto 2020
Runeberg-palkinto 2021
Teokset

Katariina (2011)
Valheet (2013)
Vaaleanpunainen meri (2014)
Eksymisen ja unohtamisen kirja (2017)
Auringon pimeä puoli (2019)
Rec (2020)
Pudonneet (2022)
Matti Airola

| Matti Airola |
| --- | --- |
 Matti Airola vuonna 1908.
Kansanedustaja
 1.8.1908–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läntinen, Hämeen eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1882 Ruokolahti
Kuollut: 12. lokakuuta 1939 (57 vuotta) Leningrad
Ammatti:  toimittaja, asioitsija
Matts Alexander (Matti Aleksanteri) Airola (vuoteen 1906 Bruus, 18. maaliskuuta 1882 Ruokolahti – 12. lokakuuta 1939 Leningrad) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1917. Sisällissodan aikana Airola johti Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasiainosastoa ja työväen pääneuvoston perustuslakivaliokuntaa. Hän oli harvoja vallankumousta arvostelleita punaisten johtohenkilöitä. Airola pakeni sodan loppuvaiheessa Neuvosto-Venäjälle ja kuoli Stalinin vainojen uhrina vuonna 1939.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Matti Airolan vanhemmat olivat Ruokolahdessa syntynyt työmies Matti Bruus (1845-1892) ja Lappeen pitäjästä kotoisin ollut Anna Kälviäinen (s. 1846). Hän varttui Viipurin esikaupunkialueella köyhässä Tiiliruukin työläiskaupunginosassa. Isänsä kuoltua Airola työskenteli kymmenvuotiaasta lähtien rahoittaen koulunkäyntinsä muun muassa sanomalehtipoikana. Airola kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta vuonna 1902, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana.
Elämä > Toimittajaksi ja politiikkaan

Airola lähti järjestötoimintaan koulunkäyntinsä päätettyään, mutta katsoi kuuluneensa työväenliikkeeseen jo lapsuudestaan. Hän kirjoitti Viipurissa ilmestyneeseen sosialidemokraattiseen Työ-lehteen sen perustamisesta 1904 lähtien. Suurlakon aikana Airola ja Hilja Pärssinen toimittivat Lakkolehti-nimistä monistettua sanomalehteä, jonka jakelusta vastasi Lyyli Latukka. Tammikuussa 1906 Airola valittiin Työn päätoimittajaksi. Kansanedustajaksi hänet valittiin vuonna 1908. 26-vuotias Airola oli nuorin sosialidemokraattien 83 kansanedustajasta.
Syyskuussa 1911 Airola organisoi Punaisenlähteentorille kuvernööri Frans von Pfalerin kieltoa uhmanneen mielenosoituksen, jossa vastustettiin keisari Nikolai II:n vahvistamaa Viipurin läänin alueliitossuunnitelmaa. Airolaa estettiin puhumasta torilla, jolloin hän kapusi pitämään palopuheensa sen laidalla sijainneen Viipurin maalaiskunnan virastotalon katolle. Mielenosoitus kärjistyi lopulta mellakaksi, jonka rauhoittamiseen tarvittiin sotaväkeä. TVälikohtauksen seurauksena poliisipäällikkö Vilho Pekonen karkotti Airolan Viipurin läänistä ja hän asettui Lahteen. Airola työskenteli aluksi Raivaajan toimittajana ja vuodesta 1912 lähtien asioitsijana.
Vuonna 1912 Airola oli myös vankilassa suorittaessaan lehtikirjoituksistaan langetettuja tuomioita majesteettirikoksesta ja kunnianloukkauksesta. Jälkimmäisessä Airolan katsottiin loukanneen venäläisen sotaväen kunniaa artikkelissaan ”Ryssäin uivain ruumisarkkujen päälliköt”. Lisäksi hän oli saanut sakkotuomion jumalanpilkasta kirjoituksen ”Ukko Jehovan tietämättömyys” johdosta. Kansanedustajana Airola edusti Viipurin läntistä vaalipiiriä vuoteen 1917 saakka, jolloin hänet valittiin viimeiselle eduskuntakaudelleen Hämeen eteläisestä vaalipiiristä.
Elämä > Sisällissota

Syksyllä 1917 Airola valittiin työväen järjestyskaartin yleisesikuntaan. Sisällissodan käynnistyttyä Airola valittiin SDP:n uuteen puolueneuvostoon, jonka ensimmäisessä kokouksessa hän piti ainoan aseellista vallankumousta arvostelleen puheenvuoron. Airolan mukaan porvaristo olisi voitu painostaa kompromisseihin myös ilman väkivaltaa, jonka lisäksi hän pelkäsi vallankumouksen lopulta johtavan sotilasdiktatuuriin. Kielteisestä suhtautumisestaan huolimatta Airola otti vastaan kansanvaltuuskunnan sisäasiainvaltuutetun eli sisäministerin tehtävän, jota hän hoiti Hanna Karhisen kanssa. Lainopillisen tuntemuksensa johdosta Airola valittiin myös työväen pääneuvoston perustuslakivaliokunnan puheenjohtajaksi.
Elämä > Neuvostoliitossa

Huhtikuun alussa kansanvaltuuskunta evakuoitiin Viipuriin, josta Airola pakeni Neuvosto-Venäjälle. Hän toimi Hatsinan suomalaisen seminaarin opettajana 1921–1925 ja Leningradin suomalaisen teknikumin suomen kielen opettajana 1925–1936. Opetustyönsä ohella Airola suomensi muun muassa oppi- ja tietokirjoja sekä julkaisi kaksi suomen kielen oppikirjaa. Vuonna 1927 hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden. Stalinin vainojen aikana Airola erotettiin virastaan ja tuomittiin heinäkuussa 1939 viideksi vuodeksi vankeuteen. Airola kuoli vankisairaalassa lokakuussa 1939. Hänet rehabilitoitiin poikansa pyynnöstä vuonna 1957.
Perhe

Matti Airolan puoliso oli Viipurissa syntynyt Hilja Siviä Korhonen (1881-1947), jonka kanssa hän solmi raastuvanoikeuden vahvistaman avioliiton vuonna 1906. Heidän poikiaan olivat toimittaja Eino Airola (1907-1984) ja kirjailija Veikko Airola. Ilmavoimissa palvellut Eino karkotettiin Leningradista vuonna 1942 ja hän asettui perheineen Uzbekistaniin.
Teoksia

Oikeinkirjoitus- ja oikeakielisyysohjeita.  Leningrad:  Kirja, 1927.
Ole valmis! : pioneerin käsikirja.  Leningrad:  Kirja, 1927.
Savolainen, Yrjö ; Airola, M. A. ; Kaasolainen, Mikko (toim.): Neuvostomaamme : luku- ja työkirja 1 asteen työkoulun IV luokkaa varten.  Leningrad:  Kirja, 1929.
Suomen persialaiset

| Suomen persialaiset Suomenpersialaiset Suomeniranilaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  noin 12 400
Kielet:  farsin kieli
Uskonnot:  siialaisuus
Sukulaiskansat:  baluchit gilakit kurdit lurit mazandaranit osseetit pamirit paštut tatit tadžikit tališit wakhit jagnobit zazait
Suomen persialaiset tai suomenpersialaiset eli suomeniranilaiset ovat Iranista Suomeen muuttaneita henkilöitä. Vuonna 2023 suomenpersialaisia oli noin 12 400 henkilöä eli noin 0.22% koko Suomen väestöstä. Ei ole varmuutta siitä, että ovatko Suomeen muuttaneet Iranin kansalaiset etnisesti persialaisia, kurdeja, lureja, balucheja, azereita, arabeja, turkmeeneja, armenialaisia, tališeja, georgialaisia, adygelaisia vai assyrialaisia, sillä Suomessa ei tilastoida etnisiä ryhmiä.
Islannin alueet

Islannin alueet (isl. landsvæði) ovat Islannissa Islannin lähinnä väestön tilastoinnissa käytettäviä alueita, ja muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta myös postinumerojärjestelmä noudattaa niiden rajoja.
Aikaisemmin samat alueet toimivat myös vaalialueina, mutta väestön epätasaisesta jakautumisesta johtuen Islannissa otettiin käyttöön erilliset vaalipiirit käyttöön vuonna 2003.
| Nr>  | Alueen nimi islanniksi | Suomeksi | Väestö 1> 7.2008 | Alue (km²) | Väestö/ km² | ISO 3166 | Islannin alueet kartalla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Höfuðborgarsvæðið | Pääkaupunkialue | 200 969 | 1 062 | 167,61 | IS-1* |  |
| 2 | Suðurnes (aikaisemmin Reykjanes) | Eteläinen niemimaa | 21 431 | 829 | 20,18 | IS-2 |  |
| 3 | Vesturland | Länsi | 15 601 | 9 554 | 1,51 | IS-3 |  |
| 4 | Vestfirðir | Länsivuonot | 7 279 | 9 409 | 0,85 | IS-4 |  |
| 5 | Norðurland vestra | Luode | 7 392 | 12 737 | 0,73 | IS-5 |  |
| 6 | Norðurland eystra | Koillinen | 28 925 | 21 968 | 1,21 | IS-6 |  |
| 7 | Austurland | Itä | 13 786 | 22 721 | 0,52 | IS-7 |  |
| 8 | Suðurland | Etelä | 23 972 | 24 526 | 0,87 | IS-8 |  |
|   | Ísland | Islanti | 319 355 | 102 928 | 3,1 | IS |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islannin alueet Wikimedia Commonsissa
Islannin alueet
Austurland
Höfuðborgarsvæðið
Norðurland eystra
Norðurland vestra
Suðurland
Suðurnes
Vestfirðir
Vesturland
Euroopan maiden ylimmän tason hallinnollinen jako
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia²
Azerbaidžan¹
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia¹
Irlanti
Islanti
Italia
Itävalta
Kazakstan¹
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kypros²
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki¹
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä
Venäjä¹
Viro
Yhdistynyt kuningaskunta
¹ Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa

² Aasiassa sijaitseva, kulttuurihistoriallisesti eurooppalainen valtio
Suomen latvialaiset

| Suomen latvialaiset Suomenlatvialaiset |
| --- | --- |
Väkiluku:  n. 4 600
Kielet:  latvian kieli venäjän kieli
Uskonnot:  luterilaisuus roomalaiskatolilaisuus venäläisortodoksisuus
Sukulaiskansat:  liettualaiset
Suomen latvialaiset tai suomenlatvialaiset ovat Latviasta Suomeen muuttaneita henkilöitä. Vuonna 2023 suomenlatvialaisia oli noin 4 600 henkilöä eli noin 0,08% koko Suomen väestöstä. Ei ole varmuutta siitä, ovatko Suomeen muuttaneet Latvian kansalaiset etnisesti latvialaisia vai venäläisiä, sillä Suomessa ei tilastoida etnisiä ryhmiä. Muita pienempiä etnisiä ryhmiä Latviassa ovat valkovenäläiset, ukrainalaiset, puolalaiset sekä liettualaiset.
Kansalaisuudettomuus

Vuonna 2013 Latviassa oli yli 267 000 henkilöä, joilla ei ole minkään maan kansalaisuutta. On mahdollista, että osa näistä henkilöistä on päätynyt Suomeen.