stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
André Kertész
Aiheesta muualla

Unkarilaiset mestarit Brassaï, Capa, Kertész, Moholy-Nagy, Munkácsi, näyttely ja kuvia, Valokuvakeskus Nykyaika
André Kertész: Life and Its Juxtapositions – Biography on André Kertesz and examples of his work.
André Kertész: Seven Decades, at the Getty Center
André Kertész, The National Gallery of Art, Washington (Arkistoitu – Internet Archive).
Biography of the artist André Kertész from the J. Paul Getty Museum.
Fine Art Photography Masters: André Kertész.
Masters of Photography: André Kertész.
Kati Martonin luento (audio/video) kirjastaan: Nine Jews Who Fled Hitler and Changed the World[vanhentunut linkki]
Higher Pictures, New York, NY (Arkistoitu – Internet Archive)
Bruce Silverstein Gallery, New York, NY
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Kertész (oikealla) ja Robert Doisneau, Rencontres d’Arles -festivaaleilla 1975.
Kameramalli A SX-70, jollaisella Kertész kokeili 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla.
Kiiltolehväsammal

| Kiiltolehväsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Kiiltolehväsammalet Pseudobryum
Laji::  cinclidioides
Kaksiosainen nimi
 Pseudobryum cinclidioides  (Huebener) T.J.Kop. 
Katso myös
   Kiiltolehväsammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiiltolehväsammal (Pseudobryum cinclidioides) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon viileät alueet.
Kiiltolehväsammal kasvaa melko kookkaaksi, yleensä viidestä kahteentoista senttimetriä pitkäksi ja muodostaa löyhiä kasvustoja. Varsi on tummanruskea tai melkein musta ja usein melkein latvaan täynnä ruskeita juurtumahapsia. Lehdet ovat pitkänomaiset, hyvin leveät ja pyöreäkärkiset. Ne ovat voimakkaasti kiiltäviä, erityisesti kosteina. Itiöpesäkkeitä kasvaa harvoin, itiöt ovat isokokoisia.
Kiiltolehväsammal on Suomen alueella yleinen, elinvoimainen (LC) ja esiintyy ihan koko maassa. Se kasvaa ainakin märissä korvissa, vähintään keskiravinteisilla soilla, lähteiköissä ja rehevillä tulvarannoilla.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kiiltolehväsammal (Pseudobryum cinclidioides)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pseudobryum cinclidioides:  Wikidata: Q11871358  Wikispecies: Pseudobryum cinclidioides  BioLib: 90747  CoL: 6WBZY  EoL: 927784  EUNIS: 5120  FNA: 200001523  GBIF: 2677613  iNaturalist: 167478  IRMNG: 10687726  ITIS: 548017  NatureServe: 2.127079  NBN: NHMSYS0000310499  NCBI: 324268  Observation.org: 17552  Open Tree of Life: 14549  Plant List: tro-35168775  PLANTS: PSCI2  Tropicos: 35168775  WFO: wfo-0001186545  Laji.fi: MX.43941 
Mnium cinclidioides:  Wikidata: Q116751946  ITIS: 16038  Tropicos: 35170384  WFO: wfo-0001187482
Elias Kiianmies

Elias Kiianmies
Kaarlo Elias Kiianmies (vuoteen 1934 Kyander; 13. heinäkuuta 1891 Pielisjärvi – 21. toukokuuta 1959 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Elias Kiianmies oli Pielisjärven kirkkoherran Ernesti Kyanderin poika. Kiianmies suoritti alkuopintoja vuosina 1909–1910 Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa. Vuonna 1914 hän suoritti laulu- ja teoriaopintoja Pietarin konservatoriossa. Kiianmies sai päästötodistuksen vuonna 1925 Helsingin kirkkomusiikkiopistosta. Hän opiskeli samanaikaisesti vuonna 1926 sävellysopintoja professori Erkki Melartinin ja Selim Palmgrenin johdolla Helsingin konservatoriossa. Vuonna 1927 hän suoritti yksityisopiskeluja professori Aleksandr Glazunovin ja Maksimilian Steinbergin johdolla Pietarissa. Kiianmies sävelsi kantaatteja ja muita kuoroteoksia sekä orkesteriteoksia ja yksinlauluja.
Vuodesta 1929 alkaen Kiianmies toimi Tampereen kaupungin soiton- ja laulunjohtajana. Hän toimi vuonna 1930 perustetun Tampereen orkesterin, Tampere Filharmonian edeltäjän, kapellimestarina kaksi ja puoli vuotta.
Kuoronjohtajana

Helsingin Työväenyhdistyksen Naiskuoro 1926–1928
Tampereen Työväenyhdistyksen Mieskuoro 1929-1945
Tampereen Työväenyhdistyksen Naiskuoro 1930-1954
Julkaisuja

Kiianmies, Elias (toim.): Heimolasten laulukirja.  WSOY, 1935.
Kiedditsohkka

Kiedditšohkka Ritnitsohkkan alarinteeltä kuvattuna
| --- | --- |
Tyyppi:  tunturi
Sijainti:  Käsivarren erämaa-alue, Enontekiö,  Suomi
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 285 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kiedditšohkka tai Gieddečohkka on Suomen kolmanneksi korkein tunturi Enontekiön Yliperällä. Sen korkeus on  1 285 metriä ja se sijaitsee aivan Suomen ja Norjan rajan tuntumassa, noin kaksi kilometriä Haltista lounaaseen.
Yleistä

Kiedditšohkka sijaitsee Käsivarren erämaa-alueella aivan Käsivarren ylimmän kulmauksen tuntumassa. Suomen ja Norjan välinen raja kulkee tunturin kautta niin, että pääosa tunturista ja sen korkein huippu jäävät Suomen puolelle. Rajapyykki 303A on lähellä tunturin korkeinta huippua.lähde? Haltiin nähden tunturi on lounaassa noin kahden kilometrin päässä.
Ristiriitaista tietoa tunturin korkeudesta

Tunturilla on kaksi selvästi erottuvaa huippua. Nykyään näistä pohjoisemmasta ja korkeammasta käytetään tunturin nimeä Kiedditšohkka. Joissain kartoissa sen korkeudeksi on merkitty 1 271,6 metriä. Kartoissa olevien korkeuskäyrien perusteella tuo korkeus on kuitenkin virheellinen ja Kiedditšohkkan korkeudeksi tulee käyristä laskemalla 1 285 metriä.
Kiedditšohkkan eteläisemmälle huipulle on annettu nimi Etu-Halti tai Pikku-Halti. Vielä 1990-luvulla koko tunturi tunnettiin vain nimellä Kiedditšohkka. Etu-Halti on tasan 1 200 metriä korkea ja kahden huipun välinen satula laskee alimmillaan noin 1 145 metriin. Etu-Haltin huipulta on hieno näkymä etelään yli Pitsusjärven ja sieltä saa ehkä parhaan kokonaiskuvan Haltin ja Ridnitsohkkan vierekkäisistä tunturimassiiveista.
näkymä Kiedditsohkalta (Etu-Haltilta) etelään yli Pitsusjärven
Kiedditsohkka kuvattuna läheltä Etu-Haltin huippua
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiedditsohkka Wikimedia Commonsissa
Kiedditšohkka kuvattuna Rihtujohkan varresta tunturien eteläpuolelta, vasemmalla Kiedditšohkka ja oikealla sivuhuippu Etu-Halti
Porvoon maalaiskunta

| Porvoon maalaiskunta Borgå landskommun> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Porvoo |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Uudenmaan lääni
Kuntanumero:  613
Hallinnollinen keskus:  Gammelbacka
Perustettu:  1866
Liitetty:  1997
– liitoskunnat:  Porvoo Porvoon maalaiskunta
– syntynyt kunta:  Porvoo
Pinta-ala:   km²   (1.1.1996)
– maa:  635,3 km²
Väkiluku:  22 343   (31.12.1996)
– väestötiheys:  34,9 as./km²
Kartta Porvoon maalaiskunnan aluemuutoksista. Porvoonjoen länsirannan Näsin ja Hornhattulan alueet liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1927 sekä Pappilanmäen ja Järnbölen alueet vuonna 1954. Porvoon maalaiskunta liitettiin kokonaisuudessaan kaupunkiin vuonna 1997.
Porvoon maalaiskunta (lyh. Porvoon mlk, ruots. Borgå landskommun) oli Itä-Uudellamaalla sijainnut Suomen kunta. Porvoon kaupungista ja Porvoon maalaiskunnasta muodostettiin vuoden 1997 alussa uusi Porvoon kaupunki.
Porvoon maalaiskunta oli Porvoon kaupungin ympärillä sijainnut maalaiskunta. Se sijaitsi Porvoon seutukunnassa entisen Itä-Uudenmaan ja nykyisen Uudenmaan maakunnan alueella Uudenmaan läänissä. Muut naapurikunnat olivat Askola, Myrskylä, Pernaja, Pornainen ja Sipoo. Porvoon maalaiskunnan maapinta-ala oli ennen lakkautustaan 635,3 neliökilometriä (1.1.1996) ja väkiluku 22 160 henkeä (31.12.1995), joista 37,3 prosenttia oli ruotsinkielisiä. Porvoon maalaiskunta oli kaksikielinen, kuten Porvoon kaupunki nykyään. Porvoon maalaiskunnalla ei ollut omaa evankelis-luterilaista seurakuntaa, vaan sillä ja Porvoon kaupungilla oli yhteiset suomenkielinen seurakunta ja ruotsinkielinen tuomiokirkkoseurakunta.
Porvoon maalaiskunnassa ja Porvoon kaupungissa järjestettiin 28. tammikuuta 1996 kansanäänestys kuntaliitoksesta. 55,9 prosenttia Porvoon maalaiskunnan äänestäneistä ja 63,6 prosenttia Porvoon kaupungin äänestäneistä kannatti kuntaliitosta. Porvoon maalaiskunnassa äänestysprosentti oli 72,2 ja Porvoon kaupungissa 62,4.  Vaalitulosten mukaisesti Porvoon maalaiskunta muodosti silloisen Porvoon kaupungin kanssa 1. tammikuuta 1997 uuden Porvoon kaupunki -nimisen kunnan.
Porvoon maalaiskunnan alueen suurimmat taajamat ovat Eestinmäki, Gammelbacka, Hamari ja Tolkkinen. Kilpilahdessa sijaitsee valtakunnallisesti merkittävä öljynjalostamo sekä syväsatama. Myös Tolkkisten saha on alueelle merkittävä yritys. Näiden lisäksi alueella sijaitsee useita historiallisia kartanoita, joista tunnetuimmat ovat Haikon kartano, Kiialan kartano ja Sannäsin kartano. Porvoon maalaiskunnan alueella on myös paljon kesäasutusta.
Pellingin saaristossa sijainnut, vuonna 1835 rakennettu ja nykyisin raunioina oleva, ulkomuodoltaan pyöreä Glosholmin majakka on ollut Tove Janssonin kirjojen Muumitalon esikuva. Janssonilla oli kesämökki Porvoon ulkosaaristossa.
Kylät ja taajamat

Ali-Vekkoski (Söderveckoski), Anttila, Emäsalo (Emsalö), Eestinmäki (Estbacka), Gammelbacka, Hamari, Ilola (Illby), Kardrag, Kerkkoo (Kerko), Kråkö, Kulloo (Kullo), Mikkelinkylä (Mickelsböle), Mustijoki, Pellinki (Pellinge), Tolkkinen (Tolkis), Uddas, Vessölandet, Voolahti (Vålax) ja Yli-Vekkoski (Överveckoski).
Nähtävyyksiä

Porvoon maalaiskunnan entisellä alueella on nähtävyytenä mm.
Albert Edelfeltin ateljee
Ilolan Postimäki
Tunnettuja asukkaita

Fredrik Thomas Adlercreutz (1793-1852), eversti, kreivi
Elsa Bonsdorff (1883–1973), kansanedustaja (RKP)
Emil Lampinen (1883-1961), suksitehtailija
Emil Lampinen (1882–1954), kansanedustaja (ml.)
Raine (1912–1984) ja Simo Lampinen (s. 1943) moottoriurheilijoita ja vaikuttajia
Lauri Lehtinen (1908–1973), kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja 5 000 metrin juoksussa.
Juhani Leppälä (1880–1976), kansanedustaja (ml.)
Aiheesta muualla

Arto Haveri ja Kaija Majoinen: ”4.3 Porvoo”, Muutosprosessit ja johtajuus – kuinka kunnat yhdistyvät? s. 55.  Suomen Kuntaliitto, 2000.  ISBN 952-213-093-1  Teoksen verkkoversio.
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Povarissa

| Povarissa |
| --- | --- |

Nimi:  Povarissa
Tekijä:  Juho Rissanen
Valmistumisvuosi:  1899
Teostyyppi:  maalaus
Korkeus:  100,00  cm
Leveys:  112,00  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum, Suomi
Povarissa on taiteilija Juho Rissasen vesiväri- ja lyijykynämaalaus, 100×112 cm, vuodelta 1899. Ateneumin taidemuseo osti sen kokoelmiinsa vuonna 1901 (Hovingin kokoelma).
Povarissa on iloinen ja pirteä kuvaus suomalaisten kansannaisten elämästä. He ovat kokoontuneet kädestäennustajan ympärille ruudullisissa ja raidallisissa mekoissaan. He ovat tilanteessa, joka ei kuitenkaan ollut tavallinen heidän elämässään – kädestäennustamista ei uskonnollisista syistä pidetty arvostettavana asiana. Mallit Juho Rissanen sai lähellä Kuopiota sijaitsevan Antikkalan talon väestä ja aiheen maailmantaiteen laatukuvista.
Maalauksessa korostuvat erilaiset naisten huvittuneet, mietiskelevät ja epäröivät ilmeet sekä kädet. Siinä on paljon käsiä, vaikka henkilöt muutoin eivät näy kokonaisuudessaan. Maalauksessa on myös yksi poika. Tämäkin työ, kuten myös Rissasen Sokea-vesivärityö, oli esillä Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900. Molemmat kuuluvat Rissasen töiden huippuihin.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Povarissa. [vanhentunut linkki]
Keuhkoparenkyymisairaudet

Loppuvaiheen keuhkoparenkyymisairaus.
Keuhkoparenkyymisairaudet ovat monimuotoinen luokka keuhkosairauksia, joissa kudosvaurio aiheuttaa keuhkojen tulehdusreaktion ja fibroosin eli sidekudosmuodostuksen kehittymisen. Keuhkoparenkyymisairauksiin kuuluvat granulomatoottiset tulehdukset kuten sarkoidoosi ja allerginen alveoliitti, interstitiaaliset pneumoniat ja muutamia muita keuhkosairauksia.
Granulomatoottiset tulehdukset > Sarkoidoosi

Sarkoidoosi on systeeminen sairaus, jonka tunnusmerkkinä on noin 90 prosentilla potilaista keuhkojen granulomatoottinen tulehdus. Sarkoidoosi voi kuitenkin ilmetä missä elimessä hyvänsä. Sarkoidoosi hoidetaan kortikosteroideilla, jos potilaalla on hankalia oireita tai jos keuhkoissa havaitaan toiminnan heikkenemistä tai alkavaa fibroosia. Noin viidesosa sarkoidoosia sairastavista ei tarvitse mitään hoitoa.
Granulomatoottiset tulehdukset > Allerginen alveoliitti

Allerginen alveoliitti on keuhkorakkuloiden tulehdusreaktio, joka aiheutuu keuhkoihin hengitetyistä hiukkasista. Sairaus voi seurata esimerkiksi home- ja kosteusvaurioiden tuottamasta pölystä. Tärkein hoito on altistuksen lopettaminen allergiareaktion aiheuttaneelle aineelle, mutta taudin alkuvaiheessa voidaan käyttää myös kortikosteroideja.
Interstitiaaliset pneumoniat

Interstitiaalisiksi pneumonioiksi kutsutaan monimuotoista ryhmää keuhkosairauksia, joissa tulehdusreaktio kohdistuu keuhkorakkuloiden välitilaan. Sairauksien syystä on esitetty useita teorioita, mutta niiden aiheuttaja on vielä suurelta osin epäselvä. Erään yleisen teorian mukaan keuhkokudoksen vaurio johtaisi krooniseen interstitielliin tulehdusreaktioon, fibroblastien aktivaatioon ja lopulta keuhkofibroosin ja kudostuhon kehittymiseen. Toisaalta idiopaattinen keuhkofibroosi vaikuttaisi olevan pääasiassa ilman tulehdusta esiintyvä fibroblastien aktivaatioon ja jakaantumiseen johtava häiriö, jonka laukaisevaa tekijää ei tunneta.
Interstitiaalisia pneumonioita hoidetaan yleensä kortikosteroideilla. Idiopaattisessa keuhkofibroosissa kortikosteroideista ei kuitenkaan ole hyötyä, koska taudissa ei ole tulehduksellista komponenttia. Joissain tapauksissa voidaan harkita keuhkonsiirtoa.
Interstitiaaliset pneumoniat > Idiopaattinen keuhkofibroosi

Idiopaattinen keuhkofibroosi (IPF, tunnetaan myös nimillä idiopaattinen fibrotisoiva interstitiaalinen pneumonia ja fibrotisoiva alveoliitti) on yleisin interstitiaalinen pneumonia. Sen aiheuttaja on tuntematon. IPF johtaa muutamassa vuodessa vaikean fibroosin eli sidekudosmuodostumisen kehittymiseen ja on huonoennusteinen tauti. Sairauden ilmaantuvuus on noin 7–10/100 000.
IPF:aa sairastavan henkilön keuhkokudoksesta otetussa koepalassa nähdään muutoksia, joiden histopatologinen termi on UIP (usual interstitial pneumonia). Keuhkokudoksessa havaitaan honeycomb-tyyppisiä verkkomaisia muutoksia, fibroblastien liiallista jakautumista ja sidekudosmuodostusta. Tulehdusreaktio on vähäistä.
Interstitiaaliset pneumoniat > Lymfosyyttinen interstitiaalinen pneumonia

Lymfosyyttinen interstitiaalinen pneumonia (LIP) liittyy usein sidekudossairauksiin, kuten Sjögrenin syndroomaan ja muihin autoimmuunitauteihin. LIP:ssa keuhkokudoksessa esiintyy lymfosyyttivaltainen tulehdusreaktio.
Interstitiaaliset pneumoniat > Respiratorinen bronkioliitti ja interstitiaalinen keuhkosairaus

Respiratorinen bronkioliitti ja interstitiaalinen keuhkosairaus (RB-ILD) on tupakoitsijoilla esiintyvä keuhkosairaus. Se johtuu todennäköisesti keuhkorakkuloiden makrofagien tulehdusreaktiosta tupakansavuun.
Interstitiaaliset pneumoniat > Kryptogeeninen organisoituva pneumonia

Kryptogeeninen organisoituva pneumonia (COP) tunnettiin aiemmin nimellä obliteroiva bronkioliitti (Bronchiolitis obliterans) ja organisoituva pneumonia (BOOP). Se on kliinisesti keuhkokuumeen kaltainen keuhkoreaktio, joka voi liittyä esimerkiksi infektioihin, lääkkeisiin ja sidekudostauteihin kuten reuma tai SLE. Suuressa osassa tapauksista syytä ei saada selville.
Interstitiaaliset pneumoniat > Akuutti interstitiaalinen pneumonia

Akuutti interstitiaalinen pneumonia (AIP) on nopeasti etenevä keuhkorakkulavaurio, joka muistuttaa äkillistä hengitysvaikeusoireyhtymää (ARDS). Hoidosta huolimatta kuolleisuus tautiin puolen vuoden kuluessa on 60–100 prosenttia.
Fibroosimuutoksia keuhkojen histologisessa näytteessä.
Kielletyt kirjat

Kielletyt kirjat ovat kirjoja, jotka ovat syystä tai toisesta joutuneet sensuurin kohteeksi. Katolisen kirkon kieltämät kirjat luetteloitiin aikoinaan Index librorum prohibitorumiin.
Esimerkkejä

Maus-sarjakuva kiellettiin Yhdysvaltain Tennesseen kouluissa vuonna 2022.
Kirjallisuutta

Ekholm, Kai: Kielletyt kirjat. Eduskunnan kirjasto, Helsinki 1996. Eduskunnan kirjaston tutkimuksia ja selvityksiä 123. ISBN 951-53-0223-4
Ekholm, Kai: Kielletyt kirjat 1944-1946: yleisten kirjastojen kirjapoistot vuosina 1944-1946. Things to come, Jyväskylän yliopiston kirjasto, Jyväskylä 2000. Oulun yliopiston väitöskirja. ISBN 951-8908-03-6
Aiheesta muualla

Kielletyt kirjat -verkkosivusto
American Library Association: Frequently Challenged Books
Kiinan wén

Kiinan Qing-dynastian aikaisia kolikoita.
Wén (kiinaksi: 文 [wén]; suomennettuna: käteinen) oli valuuttana käytetty rahayksikkö Kiinan keisarillisella ajalla. Se toimi tärkeimpänä valuuttana ennen kuin yuan syrjäytti sen 1900-luvulla.
Wéniä käytettiin kolikkoina ja ensimmäisenä maailmassa seteleinä 650-luvulla. Kolikot valettiin kuparista siten että niissä oli neliön tai ympyrän muotoinen reikä keskellä. Reikä mahdollisti kolikoiden pujottamisen yhteen, koska yksittäisellä kolikolla olisi ollut alhainen arvo. Tuhannen wénin sarja vastasi yhtä taelia (kiinaksi: 兩 [liǎng]), joka oli tuolloin käytetty hopea paino.
Potemkinin kulissit

Potemkinin kulissit (oikeammin translitteroituna Potjomkinin kulissit) tarkoittaa tilanteen antaman vaikutelman lavastamista paremmaksi kuin se todellisuudessa on. Käsite Potemkinin kulissit sai alkunsa, kun ruhtinas Grigori Potjomkin määräsi tien varren asujaimistojen julkisivut kunnostettavaksi keisarinna Katariina II:n Krimin matkan varrella vuonna 1787. Aikalaistarinat kertovat, että paikoin pystytettiin jopa tyhjiä julkisivuja alueen vaurauden merkiksi ja kansalaisia ja koululaisia määrättiin pukeutumaan parhaimpiinsa ja tulemaan tienvarteen tervehtimään keisarinnaa. Paikallisviranomaisten tarkoitus oli Potemkinin kulisseilla miellyttää valtaa pitäviä antamalla alueensa kehityksestä ja kansan hyvinvoinnista todellisuutta parempi kuva.
Tarinoita Grigori Potjomkinin tarkoituksella lavastamista ”Potemkinin kylistä” pidetään suurelta osin fiktiivisinä.
Potemkinin kylät

Venäjän keisarin matkareitille pystytettyjä julkisivuja ja puutarhoja, jotka rakennettiin vaatimattoman todellisuuden verhoksi ainoastaan keisarillista seuruetta varten kertomaan alueen asutuksesta, sen siisteyttä ja idyllistä, kutsutaan suomen kielessä Potemkinin kulisseiksi. Muualla maailmassa näitä lavasteita kutsutaan Potemkinin kyliksi. Saksalainen historioitsija Gerhard Prause, joka on erikoistunut historiallisten tarujen puolueettomaan tutkimiseen, sanoo kuitenkin eräässä teoksessaan, että koko väite "Potemkinin kylistä" olisi vain saksalaisen diplomaatin liikkeelle panema, keisarinnan vahingoittamiseen tähdännyt ilkeämielinen juorupuhe.
Vallanpitäjien vierailuihin liittyy muuallakin maailmassa ympäristön kunnostamista ja kerjäläisten siirtämistä pois näkyvistä. Aleksandr Pantšenkon mukaan Potjomkin todellakin rakennutti kaupunkeja ja kyliä keisarinnan matkareitin varrelle, mutta niitä ei rakennettu lavastamistarkoituksessa. Kuljettamalla suuria kankaille maalattuja kuvia kylistä ja asumuksista ja ajamalla lammaslaumoja öisin keisarinnan tulevan reitin varrelle Potjomkinin tarkoitus oli osoittaa, miltä tämä valtava alue näyttäisi tultuaan sivistyksen piiriin.
Sotamarsalkka Potjomkinin ja keisarinna Katariinan läheinen suhde merkitsi, että keisarinna todennäköisesti oli kulisseista tietoinen. Näin kulissit olisikin tarkoitettu keisarinnan seurueen mukana matkaaville ulkomaiden lähettiläille. Potjomkinin ansioita on Etelä-Ukrainan erämaiden asuttaminen. Hänen perustamiaan kaupunkeja ovat muun muassa Sevastopol ja Jekaterinoslav (nykyinen Dnipro). Potjomkin oli merkittävä valtiomies, vaikka "Potemkinin kulissit" ovat jääneet elämään varsinkin poliittisessa retoriikassa.lähde?
Potemkinin kylät > Vertauskuvallisia Potemkinin kulisseja

Natsi-Saksan Theresienstadtin keskitysleiriä kutsuttiin toisen maailmansodan aikana ”gettojen paratiisiksi”. Se oli keskitysleiri, jota voitiin esitellä Punaiselle Ristille, mutta todellisuudessa se oli Potemkinin kulissi: ulkoa houkutteleva, mutta petollinen ja pohjimmiltaan tappava, jossa kuoltiin nälkään ja tartuntatauteihin. Se toimi väliasemana Auschwitz-Birkenaun tuhoamisleirille.
Gijeong-dongin alue, (Korean demokraattinen kansantasavalta) on rakennettu propagandatarkoituksessa.
Kiinan valitettua Mantšurian välikohtauksen jälkeen 1931 Japanin ihmisoikeusrikkomuksista Mantšuriassa japanilaiset miehittäjät kutsuivat Kansainliiton edustajan käymään alueen "aitoihin Mantšurian" osiin tarkoituksena osoittaa, että alue ei ollut Japanin hallussa.
Vuoden 2008 Pekingin olympialaisia kuvailtiin London Evening Standard -lehdessä: ”-- koko isäntäkaupunki on muuttunut Potemkinin olympiakyläksi”.
”Potemkinin kulisseja” käytetään kuvaaman varsinkin totalitaarisista valtioista tuttua käytäntöä, jossa vieraille näytetään maan parhaat puolet ja kätketään puutteet.
”Potemkinin kyliksi” kutsutaan lännessä sellaisia kaupunkeja, joihin yritykset ovat siirtäneet pääkonttoreitaan nimellisesti, vain veroja kiertääkseen.
Termi ”Potemkinin oikeus” viittaa niin sanottuun näytösoikeudenkäyntiin.
Sitä voidaan käyttää myös argumenttina oikeudenkäynnissä, kun vastapuoli maalaa tapahtumista kuvan, joka ei toisen osapuolen mielestä vastaa todellisuutta.
Joskus sanaa "Potemkin" käytetään attribuuttina. Kun esimerkiksi avohakkuu peitetään tiellä liikkuvilta puurivistöllä, tätä voidaan kutsua "Potemkinin metsäksi".
Termiä "Potemkinin presidentti" on käytetty Yhdysvaltojen presidenteistä, joiden esiintymiskyky on parempi kuin valtiomiestaidot, kuten Ronald Reagan, Bill Clinton ja George W. Bush.
Aiheesta muualla

New York Review of Books, "An Affair to Remember", review by Simon Sebag Montefiore of Douglas Smith, Love and Conquest: Personal Correspondence of Catherine the Great and Prince Grigory Potemkin
Douglas Smith, Love and Conquest: Personal Correspondence of Catherine the Great and Prince Grigory Potemkin (Arkistoitu – Internet Archive)
Album by Propaghandi "Potemkin City Limits"
Denmark: Potemkin Village
University of Houston Research Building (Arkistoitu – Internet Archive)
Ohikulkijat saavat nauttia rakennustyömaan peittävästä ”Potemkinin metsästä” Bothellissa, Washingtonissa.