stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Bramah
Muita keksintöjä

Bramah sai vuosien 1778 ja 1812 välillä 18 patenttia.
Olutpumppu (1797) jota käytetään baareissa oluen pumppaamiseen tynnyreistä.
Tasoituskone (1802)
Paperikone (1805)
Setelipainokone (1806), jossa sarjanumero muuttui automaattisesti
Täytekynä (1809)
Lyijyputkien extrusiopuristuskone
Bramahin suurin merkitys insinööritaidoille oli hänen vaatimuksensa laadunvalvonnan suhteen. Hän ymmärsi, että voimakoneet täytyi työstää tarkemmin kuin oli ollut tapana. Hän opetti Arthur Woolfin työstämään koneen tarkkoihin toleransseihin, mikä mahdollisti Cornwallissa valmistettujen höyrykoneiden käyttää korkeampaa höyrynpainetta, mikä kasvatti suuresti niiden tehoa. Woolfista tuli Cornwallin johtava höyrykoneinsinööri ja hänen ratkaisujaan on hyödynnetty myöhempiin koneisiin. Kun Wattin höyrykoneesta saatiin vuonna 1800 ulos noin 15 hevosvoimaa, niin vuonna 1835 höyrykoneista saatiin 450 hevosvoimaa ulos.
Asiasta muualla

Bramah.co.uk
Hygra.com
Crypto.com
Oxforddnb.com
http://www.loc.gov/pictures/item/2006691762/
http://www.robinsonlibrary.com/technology/engineering/biography/bramah.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Metallisorvi vuodelta 1911
Jonathan Tzachor

Jonathan Tzachor on yhdysvaltalainen tuottaja ja televisio-ohjaaja, joka on uransa aikana työskennellyt enimmäkseen Power Rangersin parissa. Hän aloitteli uraansa 1980-luvulla toimimalla apulaisohjaajana elokuvissa Beach Fever - kuumaa huumaa ja Outlaw Force. Sittemmin Tzachor on tuottanut ja ohjannut Power Rangers -sarjoja, kuten Mighty Morphin Power Rangers, Power Rangers Zeo, Power Rangers in Space, Power Rangers: Lost Galaxy ja Power Rangers: Wild Force. Hän aloitti vuonna 2011 Power Rangersin vastaavana tuottajana sarjassa Power Rangers Samurai. Hän oli myös tuottamassa elokuvaa Power Rangers turbovaihteella.
Aiheesta muualla

Jonathan Tzachor TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Julia Bell (kirjailija)

| Julia Bell> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1971 (ikä 52–53) Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Ahmatti, 2003 (engl. Massive, 2002)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Julia Bell (s. 1971 Bristol, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen kirjailija. Hän varttui Walesissa ja opiskeli englannin kieltä Birminghamin yliopistossa.
Työt

Bell on opettajana (Senior Lecturer) Birkbeck Collegessa jossa hän opettaa luovaa kirjoittamista. Hän on kirjoittanut kolme romaania ja oppaan luovaan kirjoittamiseen.
Hänen esikoisromaaninsa oli vuonna 2002 julkaistu bulimiaa käsittelevä nuortenkirja Ahmatti (engl. Massive), joka ilmestyi seuraavana vuonna suomeksi Sirpa Kähkösen käännöksenä Otavalta. Teos on käännetty myös muun muassa ranskaksi ja thaiksi.
Ahmatin jälkeen Bellin seuraava romaani oli ihmiskauppaa ja seksiorjuutta käsittelevä Dirty Work (2007). Romaani kertoo lapsista joita käytetään hyväksi seksityöläisinä.
Tuotanto > Suomeksi julkaistut teokset

Ahmatti.  Suomentanut Kähkönen, Sirpa. Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18648-5.
Tuotanto > Englanniksi julkaistut teokset

Massive.  Macmillan, 2002.  ISBN 9781447290353.
The Dark Light.  Macmillan, 2015.  ISBN 9781447283034.
Dirty Work.  Macmillan, 2007.  ISBN 9781447290360.
The Creative Writing Coursebook.  Macmillan, 2019.  ISBN 9781509868278.
Aiheesta muualla

Bidisha: Julia Bell reveals the inspiration for her latest novel The Dark Light BBC Arts.  16.7.2015. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)
Craig, Amanda: The Dark Light by Julia Bell – book review: Teenage horror as savage as it is suspenseful The Independent.  14.7.2015. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)
Julia Bell Pan Macmillan. Arkistoitu 26.9.2019. Viitattu 25.9.2019. (englanniksi)
Juho Saarikoski

Juho Mikael Saarikoski (s. 19. toukokuuta 1993 Pori) on suomalainen moukarinheittäjä, joka edustaa Tampereen Pyrintöä. Hänen valmentajansa on Antti Saarikoski. Saarikoski selviytyi alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Barcelonassa 2012 moukarinheiton finaaliin karsinnan neljänneksi parhaalla tuloksella 73,85 m. Finaalissa hän sijoittui seitsemänneksi kuuden kilon moukarin ennätyksellään 74,89 m. Hänen ennätyksensä miesten 7,26 kilon moukarilla on 71,52 m.
Kalevan kisoissa Saarikoski oli pronssilla 2014.
Koitsanlahden hovi

| Koitsanlahden hovi |
| --- | --- |
 Hovin päärakennus kesällä 2007
Sijainti:  Parikkala, Suomi
Koordinaatit:  61°28′14″N 29°26′22″E﻿ / ﻿61.4704937°N 29.4394109°E﻿ / 61.4704937; 29.4394109
Rakennustyyppi:  Museo, kartanon päärakennus ja puisto
 fiKoitsanlahden hovi 
  
Koitsanlahden hovi on  Etelä-Karjalassa Parikkalassa sijaitseva museo, jonka päärakennus on 1800-luvulta. Koitsanlahden hovi avattiin museona vuonna 1966, mutta se oli Museoviraston hallinnassa suljettuna vuodesta 1991, kunnes se syksyllä 2016 myytiin yksityishenkilölle, jolla oli aikomus avata siinä kotimuseo. Kartanon ostanut keräilijä sisusti kartanoa itäsuomalaisten kartanoiden esineistöllä, ja rakennus  oli avoinna yleisölle ainakin kesällä 2017.
Koitsanlahden hovi on ainoa Suomen nykyisellä alueella sijaitseva lahjoitusmaakartano. Se oli alkujaan kuningas Kustaa II Adolfin vuonna 1618 perustama valtion latokartano. Vuonna 1652 Koitsanlahti lahjoitettiin sotamarsalkka ja kreivi Arvid Wittenbergille. Vuodesta 1721 paikka oli Venäjän hallitsijan lahjoitus­maa­kartano, jossa lähipitäjien talonpojat kävivät suorittamassa työpäiviä. Kartanon alueella oleva Piiskuupetäjä-niminen puu, ja pihalle vuonna 1958 pystytetty Kärsimysten kivet -muistomerkki ilmentävät talonpoikien ja kartanonomistajia edustaneiden voutien välisiä ristiriitoja. Itsenäisyyden ajalla Koitsanlahden hovi ympäröivine peltoineen oli Suomen valtion omistuksessa. 1940-luvulla sodan jälkeen päärakennukseen sijoitettiin Parikkalan mieskotiteollisuuskoulu.
Viipurissa syntynyt kirjailija Lempi Jääskeläinen on kirjoittanut kaksi teosta, Hovin vallat ja Talonpoika ja hovinherra, joiden tapahtumat sijoittuvat Koitsanlahden hoviin.
Aiheesta muualla

Koitsanlahden hovi, Museovirasto, viitattu 9.6.2015
Selvitys hovin alueen täydennysrakentamismahdollisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 9.6.2015)
Koitsanlahden hovin kunnostuskustannukset hirvittävät, Yle 3.1.2014 (Viitattu 9.6.2015)
Ruotsin lahjoittama hovi aukeaa yleisölle 25 vuoden hiljaiselon jälkeen, Yle.fi, uutiset 14.7.2017
Juurijärvi (Ikaalinen)

| Juurijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°52′01″N, 23°21′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Laskujoki:  oja Hirvijärveen 
Järvinumero:  35.585.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  126 m 
Rantaviiva:  8,643 km 
Pinta-ala:  0,59347 km² 
 fiJuurijärvi 
Juurijärvi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa Sisätön Eränperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Juurijärvi on osa Juurijärven-Hulppojärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 2,2 kilometriä, leveys 850 metriä ja sen pinta-ala on 59 hehtaaria. Se sijaitsee Hulppojärven ja Vähäveden länsipuolella. Siihen laskee kymmenen ojaa. Huomattavimmat tulo-ojat ovat idästä laskeva Majaoja, joka on Vähäveden laskuoja, Mämmilammen laskuoja, pohjoisesta laskeva Perkoonoja, joka on Ylisenlammen ja Paskolammen yhteinen laskuoja, Lehmissuonlahteen laskeva Sydänmaanlammen laskuoja, ja vielä lännestä laskeva Latoveden laskuoja. Järven selän lounaispäässä sijaitsee 900 metriä pitkä lahti, josta laskujoki Sisätönjoki saa alkunsa. Järvessä on kolme suurta noin 250 metristä saarta Majasaari ja Selkäsaaret ja vielä viisi pienempää 20–30 metristä saarta. Rantaviivan pituus on 8,6 kilometriä ja rannat ovat paikoin jyrkkärinteisiä ja kallioisiakin. Järven ympäristössä sijaitsee neljä maatilaa ja rannoille on rakennettu kaksikymmentä ja saariin kolme vapaa-ajan asuntoa. Järvelle pääsee yhdystietä 13287 pitkin.
Korujäkälät

| Korujäkälät |
| --- | --- |
 Punakorujäkälä (Rhizoplaca chrysoleuca)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Kehräjäkälät Lecanoraceae
Suku::  Korujäkälät Rhizoplaca  Zopf
Katso myös
   Korujäkälät Wikispeciesissä   Korujäkälät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korujäkälät (Rhizoplaca) on kehräjäkälien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat pieniä, muodoltaan lehtimäisiä ja ne muodostavat ruusukkeita. Väri on harmaa tai kellanvihreä. Lajeilla on usein härmän kaltaisia kotelomaljoja. Korujäkälät kasvavat kivien päällä ja ne ovat kiinnittyneet alustaansa juurtumahapsikimpun avulla. Sukuun kuuluvia lajeja ovat punakorujäkälä (R. chrosoleuca) ja viherkorujäkälä (R. melanophthalma). Korujäkälien  leväosakkaana on viherlevä (Trebouxia).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Korujäkälät (Rhizoplaca)
UniProt: Taxonomy - Rhizoplaca (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rhizoplaca (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Rhizoplaca (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Rhizoplaca (englanniksi)
Juho Saarinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten pyöräsuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten pyöräsuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ben Shemen 2009 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Farum/Kööpenhamina 2009 | pitkä matka |  |
Juho Saarinen (s. 25. helmikuuta 1981) on suomalainen pyöräsuunnistaja. Seuratasolla hän edustaa Mäntsälän Urheilijoita. Häntä valmentaa Mika Tervala.
Ensimmäisissä arvokisoissaan Nové Město na Moravěn MM-kilpailuissa 2007 Saarinen sijoittui pitkällä matkalla seitsemänneksi. Farumin ja Kööpenhaminan EM-kilpailuissa 2009 hän saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa voitettuaan pronssia pitkältä matkalta. Samana vuonna Ben Shemenin MM-kilpailuissa hän voitti pronssia viestistä joukkuetovereinaan Tuukka Turkka ja Samuli Saarela.
Jonathan Todd Ross

| Jonathan Todd Ross> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jonathan Todd Ross
Syntynyt: 30. toukokuuta 1978 (ikä 46)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  J.T. Ross Jonathan T. Ross
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Marik Ishtar ja Yami Marik (Yu-Gi-Oh!)
Aiheesta muualla
IMDb 
Jonathan Todd Ross (s. 30. toukokuuta 1978) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi uransa alkuvaiheessa dubattuaan Marik Ishtaria ja Yami Marikia Yu-Gi-Oh! -animessa. Hän on useimmiten työskennellyt 4Kidsille New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Anime News Network
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
TVRage (Arkistoitu – Internet Archive)
Juho Räihä

Juho Räihä (24. marraskuuta 1864 Ii – kesällä 1918 Helsinki) oli suomalainen pientilallinen ja maastohiihtäjä.
Iin Jakkukylästä kotoisin ollut Juho Räihä osallistui Oulun hiihtoon vuonna 1891 sijoittuen silloin toiseksi. Tukholmassa vuonna 1892 pidetyissä kansainvälisissä hiihtokisoissa Suomea edustaneet Juho Ritola, Juho Räihä ja Fredrik Liljeberg ottivat 30 kilometrin hiihdossa kolmoisvoiton. Kyseessä oli Suomen hiihtäjien ensimmäinen osanotto ulkomailla pidettyihin kilpailuihin. Ritola voitti hiihdon ajalla 2.23.13,4, Juho Räihä oli toisena ajalla 2.28.12.3 ja Fredrik Liljeberg kolmantena ajalla 2.35.16.6. Räihä osallistui kisoihin yllättäen sairastuneen Aappo Luomajoen sijaisena. Räihä sai palkinnoksi prinssi Oscar Gustav Adolfin jakaman ja Länsi-Götanmaan herttuan, prinssi Carlin lahjoittaman pokaalin, jona hän vaihtoi asuntoon. Pokaali palasi Räihän suvun haltuun vuonna 1996.
Juho Räihä osallistui Oulun 30 kilometrin hiihtoon vielä 1893 ja viimeisen kerran vuonna 1903 mutta ei enää päässyt palkintosijoille.
Juho Räihä meni naimisiin samasta kylästä kotoisin olleen Marja-Liisa Kukkolan kanssa. He muuttivat Kiiminkiin vuonna 1899 ja palasivat takaisin Iihin vuonna 1902. Juho Räihä hankki tällöin oman pientilan Iistä ja hän muutti sukunimensä Alaräihäksi. Vuonna 1918 Juho Räihän vaimo kuoli tammikuussa keuhkokuumeeseen ja hänen Suomen sisällissodassa valkoisten puolella taistellut poikansa kaatui sodan aikana. Räihä matkusti kesällä 1918 Helsinkiin. Hän kuoli siellä ja hänet myös haudattiin Helsinkiin.
Jääkäritykistörykmentti (1918–1933)

| Jääkäritykistörykmentti |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1918–1933
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  kenttätykistö
Marssi:  K. von Collan: Vaasan marssi (vuoristoprikaati) H. Klemetti: Haapa-Heikin marssi 
Vuosipäivät:  17. maaliskuuta 
Jääkäritykistörykmentti (JTR) oli Suomen armeijan tykistöyhtymä, joka perustettiin sisällissodan päätyttyä vuonna 1918 ja lakkautettiin vuonna 1933.
Perustaminen

Suomen sisällissodan päätyttyä kaikki tykistöjoukot siirrettiin Lappeenrantaan 21. toukokuuta 1918 annetulla Päämajan käskyllä, jonka ulkopuolelle jäi Karjalan kannakselle ryhmitetty jääkäritykistöprikaati, joka hajotettiin armeijakäskyllä numero 20/19.7.1918. Jääkärieverstiluutnantti Lauri Malmberg ja Saksan Itämeren-divisioonan tykistökomentaja majuri Hans Butz järjestivät Suomen tykistökoulussa Lappeenrannassa tykistöjoukot uudelleen.
Vuoritykistökoulutusta antanut jääkärikapteeni Aarne Snellmanin johtama Suomen tykistökoulun B-osasto jaettiin kahtia, jolloin muodostuivat 1. ja 2. vuoripatteri. Pattereita täydennettiin D-osaston henkilöstöllä muodostettaessa vuoritykistöpatteristo. Patterit ja patteriston esikunta majoitettiin Lappeenrannan leirikentän länsilaidassa olleisiin kasarmirakennuksiin. Esikunta ja 2. patteri Saimaan rannalla olleeseen rakennukseen ja 1. patteri entiseen B-osaston majoitusrakennukseen kasarmialueen pääkadun varrelle. Pattereiden vuoritykit (7,5 cm L/14) saatiin lainaksi Baijerin vuoritykistöltä (saks. Die K. B. Gebirgs-Artillerie-Abteilung Nr. 2).
Historia

Patteristo siirtyi Hämeenlinnaan Poltinahon kasarmeille 5. lokakuuta. Patteristoon perustettiin 2. marraskuuta 3. patteri, minkä jälkeen patteriston organisaatio oli valmis. Samana päivänä koko henkilöstö vannoi ensimmäisen kerran sotilasvalan. Vasta perustettu patteri piti kuitenkin hajottaa jo 22. marraskuuta ja henkilöstö siirrettävä kahteen muuhun patteriin. Syynä tähän oli suuren henkilömäärän siirtyminen kenttätykistörykmentti 2:een.
Sotaministeriön käskyllä n:o 18/15.3.1919 muutettiin vuoristotykistöpatteriston nimeksi jääkäritykistöpatteristo. Samanaikaisesti patteristo sai käskyn siirtyä Tampereelle, missä se majoittui 14. huhtikuuta Kalevankankaalle. Seuraavana päivänä patteristoon perustettiin uudelleen 3. patteri.
Historia > Komentajat

Rykmentin komentajina ovat olleet:
jääkärikapteeni Aarne Snellman (1918)
majuri Josef Schleutker (1918–1919)
jääkärimajuri Torsten Lesch (1919)
jääkärimajuri Torsten Lesch (1919)
everstiluutnantti Leo Schwanck (1919)
jääkärimajuri Jarl Olof Vegelius (1919–1920)
jääkärimajuri Jarl Olof Vegelius (1920–1922)
jääkärikapteeni Veikko Räsänen (1922)
jääkärimajuri Jarl F. Lundqvist (1922–1923)
kapteeni Carl G. Schauman (1923–1928)
kapteeni Hannes Liukkonen (1924–1925)
majuri Karl Henrik Schreck (1925–1926)
jääkärimajuri William Häkli (1928–1932)
everstiluutnantti Carl G. Schauman (1932–1933)
everstiluutnantti Toivo Söderman (1934)
Koivukylän koulu

| Koivukylän koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Peijaksentie 35, 01400 Vantaa
Koordinaatit:  60°19′29″N, 025°04′35″E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu, peruskoulu
Rehtori:  Marle Himberg,  apulaisrehtori Milla Nordling
Luokat:  7–9
Oppilaita:  420 (2019)
Verkkosivut
Koivukylän koulu on Rekolan kaupunginosassa Vantaalla toimiva suomenkielinen yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Vuonna 2019 koulua kävi 420 oppilasta. Koulu on valmistunut vuonna 1975, ja se on ajalle tyypillisesti suorakaiteen muotoinen ja syvärunkoinen.
Historia

Koulu tunnettiin alun perin nimellä Rekolan yhteiskoulu vuosina 1975–1977. Yhteiskoulu oli perustettu jo vuonna 1971, mutta se toimi alun perin Rekolan kansakoulussa ja myös paikallisen vapaapalokunnan tiloissa.
Uuden koulurakennuksen Kustaantielle suunnitteli Arno Savela, joka oli mukana koko Koivukylän kaavarungon suunnittelussa. Suunnittelussa otettiin huomioon vuonna 1977 toteutettu peruskoulu-uudistus ja tilavaraus lukiolle. Peruskoulu-uudistuksen myötä Rekolan yhteiskoulu muutettiin vuonna 1977 Koivukylän yläasteeksi ja lukioksi. Vuonna 2003 lukio kuitenkin yhdistyi Korson lukion kanssa Lumon lukioksi, jolloin rakennuksesta tuli Koivukylän koulu.
Rakennus

Rakennus on toiminnalliselta ratkaisultaan solukoulumallinen: luokat ovat monikäyttöluokkia ja aineluokkia, jotka on sijoitettu kolmeen eri soluun (A, B ja C). Soluilla on omat sisäänkäyntinsä ja pääaulansa. Silloiselle kouluarkkitehtuurille oli ominaista ”laatikkomainen” massoittelu ja tilajäsentely, johon vaikutti suuresti moduuliajattelu ja elementtitekniikka.
Ajan ihanteiden mukaisesti koulurakennuksessa toimi koulun oman kirjaston ohessa kunnan sivukirjasto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koivukylän koulu Wikimedia Commonsissa
Vuoteen 2003 saakka koulu oli yhdistetty yläaste ja lukio.
Jugoslavian kommunistinen puolue

| Jugoslavian kommunistinen puolue |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  20. huhtikuuta 1919
Lopetti:  22. tammikuuta 1991
Ideologia:  kommunismi marxismi-leninismi titolaisuus
Poliittinen kirjo:  äärivasemmisto
Toimisto:  Poslovni centar Ušće
Osoite:  Belgrad, Jugoslavia
Äänenkannattaja:  Borba
Värit:       punainen
Kansainväliset jäsenyydet:  Komintern (1920–1943) Kominform (1947–1956)
Naisjärjestö:  Jugoslavian naisten antifasistinen rintama
Nuorisojärjestö:  Jugoslavian kommunistisen puolueen nuoret Jugoslavian nuoret sosialistit Jugoslavian pioneerit
Aseellinen järjestö:  Jugoslavian partisaanit
Tunnuslaulu:  ”Kansainvälinen”
  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jugoslavian kommunistinen puolue (serbokroaatiksi Komunistička partija Jugoslavije, sloveeniksi Komunistična partija Jugoslavije, mak. Комунистичка партија на Југославија/Komunistička partija na Jugoslavija), vuosina  1952–1990 Jugoslavian kommunistien liitto, serbokroaatiksi Savez komunista Jugoslavije/Савез комуниста Југославије, sloveeniksi Zveza komunistov Jugoslavije, mak. Сојуз на комунистите на Југославија/Sojuz na komunistite na Jugoslavija) oli Jugoslaviassa toiminut merkittävä kommunistinen puolue. Se perustettiin Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnassa toimivaksi oppositiopuolueeksi vuonna 1919. Vuoden 1945 vaalien jälkeen kommunistinen puolue otti kaiken vallan Jugoslaviassa ja perusti yksipuoluejärjestelmän.
Sosialistisen blokin ja Jugoslavian hajoamisprosessin myötä puolue lakkautti itsensä viimeisessä puoluekokouksessaan tammikuussa 1990 sirpaloituen lopulta kuudeksi puolueeksi.  Kommunistien liiton seuraajaksi perustettiin 16. kesäkuuta 1990 Serbian sosialistisen tasavallan presidentin  Slobodan Miloševićin johtama Serbian sosialistinen puolue, jota myös Jugoslavian toiseksi viimeinen presidentti Borisav Jović edusti. Liittovaltion viimeinen presidentti Stjepan Mesić edusti Kroatian demokraattista liittoa. Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta lakkautettiin 27. huhtikuuta 1992, jolloin Jugoslavian liittotasavalta perustettiin.
Historia > Sosialismin saapuminen Balkanin eteläslaavien keskuuteen

Kesäkuun 1. päivänä 1871 aloitti Pariisin kommuunin innoittamana Svetozar Markovićin perustama ja Đura Ljočićin päätoimittama Balkanin alueen ensimmäinen sosialistinen sanomalehti Radnik. Tämän jälkeen seuraajia oli useita, ja eteläslaavien asuinalueille perustettiin yhä useampia sosialistisia lehtiä. Slovenian, Kroatian ja Vojvodinan alueet kuuluivat Itävalta-Unkariin, ja näiden alueiden poliittinen aktivoituminen seurasi Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen (1889) ja Unkarin sosiaalidemokraattisen puolueen (1890) perustamisia. Sloveniassa toimittiin jonkin aikaa näiden puolueiden piirissä. Seuraavaksi sosiaalidemokraattiset puolueet perustettiin Slavoniassa (1894), Sloveniassa (1896), Dalmatiassa ja Serbiassa (1903) sekä lopulta Bosniassa (1909). Vojvodinassa toimittiin aina ensimmäiseen maailmansotaan asti Unkarin sosiaalidemokraattisen puolueen piirissä. Makedoniassa toimi vain muutamia sosialistisia yhdistyksiä.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä sosiaalidemokraattiset puolueet kiellettiin ja lopetettiin. Ne perustettiin uudelleen vallankumouksellisuuden levitessä pitkin Itävalta-Unkaria erityisesti Venäjän lokakuun vallankumouksen jälkeen. Serbian, Dalmatian ja Bosnia-Hertsegovinan sosiaalidemokraattiset puolueet asettuivat kannattamaan luokkataistelua ja tukivat bolševikkien ajatusta Kommunistisen internationaalin perustamisesta. Sen sijaan Slovenian ja Kroatian sosiaalidemokraattiset puolueet kannattivat yhteistyötä porvarillisten puolueiden kanssa yhteiskunnallisten reformien aikaansaattamiseksi. Jälkimmäiset tunnettiin nimellä ministerijalisti viittauksena näiden valmiuteen toteuttaa "ministerisosialismia" porvarillisessa hallituksessa. Vuonna 1919 alkoivat työväenliikkeen keskuudessa tiukat linjataistelut. Slavoniassa voittivat luokkataistelun kannattajat. Samoin Dalmatian puolue ja Vojvodinan, Montenegron ja Makedonian sosialistiset järjestöt yhdistyivät radikaalien johdolla. Slovenian puolue jäi reformistien haltuun.
Historia > Kommunistisen liikkeen perustaminen ja nousu

Radikaalit sosiaalidemokraatit pitivät yhteisen puoluekokouksen Belgradissa 20.–23. huhtikuuta 1919. Puoluekokous perusti Jugoslavian sosialistisen työväenpuolueen (kommunistinen) (Socijalističke radničke partije Jugoslavije (komunista) SRPJ(k)), jonka johtoon valittiin puheenjohtajaksi Sima Marković‎ ja pääsihteeriksi Filip Filipović. Perustamispäivinä uutta kommunistipuoluetta tukemaan perustettiin  "Suur-Jugoslavian työväen keskusammattijärjestö" (Centralno radničko sindikalno veće Jugoslavije (CRSVJ)) ja "Naisten sosialistinen konferenssi (kommunistinen)" (Konferencija žena socijalistkinja (komunistkinja)). "Jugoslavian kommunistinen nuorisoliitto" (Savez komunističke omladine Jugoslavije) perustettiin Zagrebissa 10. lokakuuta 1919.
Kommunistisen liikkeen kasvu oli nopeaa. Maaliskuun ja elokuun 1920 paikallisvaaleissa kommunistit voittivat useissa suurissa kaupungeissa, kuten Belgradissa, Zagrebissa, Osijekissa, Skopjessa ja Nišissä. Huhtikuuhun 1920 mennessä kommunistit olivat voittaneet vasemmiston sisäisen valtataistelun ja ministerijalistien Slovenian sosiaalidemokraattinen puolue liittyi kommunistipuolueeseen. Samassa kuussa 50 000 rautatieläistä toteutti siihen astisen historian suurimman lakon. Kommunistien aktiivisuus huolestutti viranomaiset, jotka aloittivat ensimmäisen kommunisminvastaiset toimet kiristämällä sensuuria, kieltämällä vappujuhlat, pidättämällä puolueen toimijoita, hajottamalla lakkoja, rajoittamalla kommunistien valtuustotoimintaa ja turvaamalla aseellisesti rautatiet.
Kesällä 1920 kommunistipuolueessa jäseniä oli 65 000 ja kommunistiseen ammattiliittoon kuului 210 000 työntekijää. Keskuskomitea alkoi julkaista Radničke novine -nimistä puoluelehteä. Samoin syntyi useita kommunistisia paikallislehtiä.
Joulukuussa 1918 perustetun Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan eli Jugoslavian ensimmäiset parlamenttivaalit pidettiin 28. marraskuuta 1920. Kommunistinen puolue menestyi näissä vaaleissa hyvin saaden 12,6 % äänistä ja 58 paikkaa 419-paikkaisessa parlamentissa, mikä toi kolmanneksi suurimman puolueen paikan..