stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elfen Lied

| Elfen Lied |
| --- | --- |

エルフェンリート   (Erufen Rīto)
Genre: Toiminta, kauhu, psykologinen, romantiikka, science fiction, seinen, ecchi 
Manga: Elfen Lied
Tekijä: Lynn Okamoto
Julkaisija: Shūeisha
Sarjajulkaisulehti: Weekly Young Jump
Ensimmäinen painatus: 6. kesäkuuta 2002 –  25. marraskuuta 2005
Kirjojen lukumäärä: 12 
TV-anime: Elfen Lied
Ohjaaja: Mamoru Kanbe
Studio: Arms
Lähetyskanavat:  AT-X  Anime Network  Propeller TV  Animax
Alkuperäinen lähetyskierros: 25. heinäkuuta 2004 –  17. lokakuuta 2004
Jaksojen määrä: 13 
OVA: 10.5: Regenschauer
Ohjaaja: Mamoru Kanbe
Studio: Arms
Jaksojen määrä: 1
Julkaisupäivät: 21. huhtikuuta 2005 
Elfen Lied ([ˈɛlfən liːt], jap. エルフェンリート) on japanilaisen Lynn Okamoton luoma mangasarja, josta on myös tehty animesarja televisioon. Elfen Lied keskittyy Homo Sapiens-ihmisten kaltaisiin diclonius-ihmisiin jotka ilmestyvät maapallolle luonnollisen kehityskulun seurauksena ja uhkaavat syrjäyttää nykyisen ihmisrodun. Nimi Elfen Lied on saksaa ja tarkoittaa "Haltioiden laulua" (katso Lied).
Elfen Liediä julkaistiin aluksi mangana Weekly Young Jump -lehdessä, jota Japanissa julkaisee Shūeisha. TV-anime alkoi mangan loppuessa 25. heinäkuuta 2004.
Juoni

Tarina alkaa, kun nuori tyttö, Lucy pääsee pakenemaan outojen yhteensattumien avulla Insularin tutkimuskeskuksesta lähellä Kamakuran rannikkoa Kanagawan prefektuurissa Japanissa. Lucy tappaa paon aikana suuren määrän laitoksen henkilökuntaa yliluonnollisilta vaikuttavilla voimillaan. Paon aikana tarkka-ampuja yrittää ampua Lucya niskaan, mutta epäonnistuu, ja luoti kimpoaakin Lucyn päässä olevasta metallikypärästä. Lucy vajoaa tajuttomana kielekkeeltä mereen.
Lucy ei ole tavallinen henkilö vaan diclonius-ihminen, jolla on kaksi pientä sarvea päässä (mistä nimi diclonius, eli kaksisarvinen). Diclonius-ihmisillä on kyky käyttää "vektoreita", jotka ovat ylimääräisiä, lähes näkymättömiä, voimakkaita käsiä. Vektoreiden määrä (animessa yleensä neljä) ja pituus vaihtelevat täysin dicloniuksesta riippuen.
Päivä Lucyn pakenemisen jälkeen nuori opiskelijapoika Kōta saapuu Kamakuraan tapaamaan läheistä Yuka-serkkuaan. Kōta on saapunut opiskelemaan paikallisessa yliopistossa, ja hänen tätinsä on antanut hänelle majapaikan perheen omistamasta entisestä majatalosta sillä edellytyksellä, että Kōta huolehtii sen kunnossapidosta.
Kōta ja Yuka lähtevät kävelemään hiekkarannalle, josta he löytävät rannalle huutoutuneen Lucyn alastomana ja täysin avuttomana. Lucyn päästä vuotaa edelleen verta, ja hänen kokemansa fyysinen trauman vuoksi Lucylle on kehittynyt sivupersoona. Kylmän laskelmoivan ja sadistisen Lucyn vastakohtana on erittäin oppivainen ja näennäisen harmiton, "nyū"-sanaa toisteleva tyttö. Tietämättä, mitä tehdä hänen kanssaan, Kōta ja Yuka ottavat hänet hoiviinsa ja alkavat käyttää hänestä nimeä Nyū. Kōtaan ihastunut Yuka päättää nopeasti myös muuttaa asumaan Kōtan ja Nyūn kanssa samaan huoneistoon.
Kōta, Nyū, ja Yuka yrittävät selvittää elämäänsä sekä menneisyyttään sarjan edetessä. Nyūn kautta Kōta alkaa saada takaisin kivuliaita muistojaan, jotka on haudannut syvälle mieleensä. Tällä välin tutkijat tutkimuskeskuksesta yrittävät selvittää, mitä Lucylle tapahtui ja missä hän majailee lähettämällä sekä homo sapiens-, että diclonius-agentteja ottamaan Lucyn kiinni.
Päähenkilöt

Lucy / Kaede (jap. ルーシー) on n. 18-vuotias diclonius-tyttö. Lucyllä on useita (animessa neljä) vektoreita, joiden kantama on kaksi metriä. Hän voi niiden avulla nopeasti tappaa kenet hyvänsä tuon rajan sisällä. Kauempana olevia kohteita vastaan Lucy kykenee sinkoamaan maassa lojuvia esineitä kuolettavalla voimalla. Hän on myös kykenevä pysäyttämään tai kimmoittamaan useimmat normaalit ammukset, kun hän keskittyy tehtävään. Lucyn viha ihmisiä kohtaan johtuu pääasiassa tavasta, jolla muut lapset häntä kohtelivat lapsena. Lucy hylättiin metsään syntymänsä jälkeen. Hänet lähetettiin orpokotiin, jossa muut lapset kiusasivat ja nimittelivät häntä Lucyn sarvien vuoksi. Kun Lucy oli kasvanut kymmenen vuoden ikään, hän löysi koiranpennun, josta alkoi huolehtia. Orpokodin lapset kuitenkin löysivät ja tappoivat pennun vain kiusatakseen Lucyä. Tämä laukaisi Lucyn synnynnäiset diclonius-voimat, ja Lucy repi palasiksi muut lapset vektoreillaan. Hieman tuon jälkeen Lucy tapasi Kōtan metsässä haudattuaan koiran maahan.
Lucy toistuvasti ilmaisee ja purkaa vihaansa väittäen, että ihmiset, jotka eivät ole dicloniuksia, eivät oikeasti ole ihmisiä. Häneltä tuntuukin kokonaan puuttuvan empatia, sillä hän tappaa tuntematta mitään ja käyttäytyy enemmän tai vähemmän sadistisesti. Huolimatta tästä asenteesta ihmiselämää kohtaan hän ei vahingoita Kōtaa ja pidättäytyy tappamisesta hänen läsnä ollessaan.
Nyū (jap. にゅう) on Lucyn sivupersoonallisuus, joka kehittyi, kun tarkka-ampujan luoti kimposi Lucyn päässä olleesta kypärästä. Nyūlla on pikkulapsen persoonallisuus ja puutteellinen käsitys ympäröivästä maailmasta. Häneltä puuttuu taito puhua selkeää kieltä. Nyū on täysin viaton ja kyvytön vahingoittamaan ketään, sillä hän on kaikki se, mikä Lucyssä on hyvää. Nyū muuntautuu Lucyksi, kun häntä kohdellaan huonosti.
Ääninäyttelijä: Sanae Kobayashi (japani), Kira Vincent-Davis (englanti)
Kōta (jap. 耕太 ja コウタ) on noin 19-vuotias opiskelija. Hän tulee tarinaan mukaan, kun hänen serkkunsa perhe sallii hänen muuttaa perheen omistamaan vanhaan majataloon. Vastapalveluksena hänen tulee huolehtia majatalorakennuksen huoltamisesta ja kunnossapidosta samalla, kun käy opiskelemassa paikallisessa yliopistossa. Kouta on padonnut traumaattiset muistonsa isänsä ja pikkusiskonsa kuolemasta Lucyn käsissä. Kōta ei siksi tunnista Lucyä, vaikka on tavannut hänet aikaisemmin lapsuudessaan. Osittain johtuen juuri kokemuksistaan Kōtalla on pehmeä paikka sydämessään tytöille, joilla on ongelmia, ja hän on siksi erittäin jalomielinen ja suojeleva ympärillään olevia tyttöjä kohtaan.
Ääninäyttelijä: Chihiro Suzuki (japani), Adam Conlon (englanti)
Yuka (jap. ユカ) on Kōtan serkku. Myös hän on n. 19-vuotias ja suunnittelee aloittavansa opinnot samassa yliopistossa kuin Kōtan kanssa. Hän muuttaa asumaan majataloon kuin Kōta, jota hän ei ole nähnyt moniin vuosiin. Hän on ollut ihastunut Koutaan lapsuudestaan lähtien. Siksi hän on erittäin mustasukkainen nähdessään Kōtan muiden tyttöjen, erityisesti estottoman Nyūn, kanssa.
Ääninäyttelijä: Mamiko Noto (japani), Nancy Novotny (englanti)
Manga

Alun perin julkaistu viikoittain ilmestyvässä Young Jump -lehdessä. Valmis mangasarja käsittää 107 kappaletta, jotka jakaantuvat 12 kirjaan.
Manga > Osat

| Vol>  | ISBN | Japanin julkaisupäivä | Kappaleet |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 | ISBN 4-08-876358-0 | Lokakuu 2002 | 01–07 |
| 02 | ISBN 4-08-876379-3 | Joulukuu 2002 | 08–17 |
| 03 | ISBN 4-08-876406-4 | Helmikuu 2003 | 18–27 |
| 04 | ISBN 4-08-876446-3 | Toukokuu 2003 | 28–38 |
| 05 | ISBN 4-08-876477-3 | Elokuu 2003 | 39–48 |
| 06 | ISBN 4-08-876513-3 | Marraskuu 2003 | 49–60 |
| 07 | ISBN 4-08-876579-6 | Maaliskuu 2004 | 61–71 |
| 08 | ISBN 4-08-876638-5 | Heinäkuu 2004 | 72–75 |
| 09 | ISBN 4-08-876696-2 | Lokakuu 2004 | 76–82 |
| 10 | ISBN 4-08-876764-0 | Maaliskuu 2005 | 83–87 |
| 11 | ISBN 4-08-876838-8 | Elokuu 2005 | 88–97 |
| 12 | ISBN 4-08-876884-1 | Marraskuu 2005 | 98–107 |
Manga > Sivujuonet

Mangan mukana kulkee myös useita sivujuonia edellisistä Lynn Okamoton teoksista. Nämä tarinat eivät liity Elfen Liedin juoneen mitenkään.
MOL– kirjassa 1
Digitopolis – esiintyy kirjassa 2
Memoria – esiintyy kirjassa 3
Carrera – esiintyy kirjassa 5
Lisäksi kirja 8 sisältää kaksi muuta tarinaa, jotka sijoittuvat Elfen Liedin maailmaan.
Mō hitotsu no shiawasena mirai on ensimmäinen erikoisluku. Se kertoo Nozomin menneisyydestä ja taustoista, jotka vaikuttivat hänen päätökseensä muuttaa Kaeden majataloon. Tämä tarina ei ole ristiriidassa Elfen Liedin kaanonin kanssa, ja sopisi pääosin varsinaiseen juoneen mukaan.
Toinen sivutarina Sake wa nomu hō nomareru hō? käsittelee Nozomin saapumisen jälkeen pidettyä juhlaa, johon osallistuvat kaikki Kaeden majatalossa asuvat, sekä heidän hillitsemätöntä juomistaan. Nana ja Mayu vajoavat uneen, mikä sallii Yukan ja Nyūn estoitta antaa Kōtalle intiimiä kohtelua. Epäonneksi hupi loppuu nopeasti lyhyeen, kun Nyūn persoonallisuus vaihtuu ilman varoitusta Lucyksi, joka tuntuu olevan kuohuksissaan tapahtuneesta. Luvun loppu on jätetty lukijan mielikuvituksen varaan. Tämä tarina ei ole kanoninen Elfen Liedin varsinaisen juonen kanssa.
Anime > Juonierot

Mangassa ja animessa esitetty asenne ja tietojen syvyys diclonius-rodusta eroavat toisistaan suuresti. Dicloniuksesta annetaan vähemmän yksityiskohtia animessa. Kohtaukset, joissa kerrotaan mm. professori Kakuzawan todellisuudessa olevan diclonius, hänen perheestään sekä mahdollisesta sukulaisuudesta Lucyyn on jätetty pois animesta lähes kokonaan. Animessa kaikilla dicloniuksilla on  vaaleanpunaiset hiukset, kun taas mangassa Lucyllä on vaaleanpunaiset, Marikolla vaaleat ja Nanalla tummanvioletit hiukset. Animessa Marikolla on eniten vektoreita, kun taas Nanan vektorit olivat pisimmät ja Lucyn voimaikkaimmat.
Jotkin hahmot, jotka esiintyvät mangassa, eivät ole mukana animessa. Esimerkiksi jo tarinan varhaisessa vaiheessa mangassa esiintyy Yukan tuttava Nozomi, jota ei tavata animessa. Toisaalta soittolaatikko, joka soittaa sarjan tunnusmusiikki "Liliumia" ei esiinny mangassa.
Kulttuuriset viittaukset

Sarjan alku- ja lopputekstien aikana näkyvät taiteelliset kuvat perustuvat Gustav Klimtin maalauksiin, kuten maalauksiin Suudelma ja Adele Bloch-Bauerin muotokuva I.
Kulttuuriset viittaukset > Musiikki ja runous

Saksankielinen laulu Elfen Lied ("Haltialaulu") esiintyy mangassa, ja sen on säveltänyt Hugo Wolf. Runo, jonka on kirjoittanut Eduard Mörike, on pohjana Wolfin laululle. Laulu ei esiinny animessa. Sen opettaa Nyūlle mangassa Nozomi.
Aiheesta muualla > Viralliset

Elfen Lied -animen viralliset kotisivut (japaniksi)
Virallinen ADV-kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (USAn jakelija) (englanniksi)
Aiheesta muualla > Epäviralliset

Elfen Lied AnimeNfo.comissa (englanniksi)
Elfen Lied Anime News Network.comissa (englanniksi)
Elfen Lied -artikkeleita MangaWikissä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Elfen Liedin esiintyjien haastatteluita (YouTube) (japaniksi)
Elfen Lied Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lucy
Nyü
Kohta

Kaksi kuvaa mangasta, joissa esiintyvät Lucy, Kōta ja Mayu. Lucyllä on huomattavasti suurempi määrä vektoreita käytössään mangassa.
Ennakkoperintö

Ennakkoperintö on perittävän eläessään perilliselle antama lahjoitus tai lahjanluonteinen etuus. Tämä erityisesti rintaperilliselle annettu etuus voidaan ottaa perinnönjaossa huomioon ennakkona, joka vähennetään saajansa perintöosuudesta. Vähentäminen edellyttää kanssaperillisten vaatimusta. Jos ennakon saajana on muu perillinen, on vähentäminen tehtävä vain, jos omaisuutta annettaessa on niin määrätty tai olosuhteiden perusteella on katsottava niin tarkoitetun. Ennakkoperintöjärjestelmän tarkoituksena on taata yhdenvertainen kohtelu kaikille perimysjärjestyksessä samassa asemassa oleville perillisille.
Tavanomaisesta lahjasta, jonka arvo ei ole epäsuhteessa antajan oloihin, ei ole tehtävä vähennystä rintaperillisen perinnöstä. Ennakkoperinnöiksi ei myöskään katsota lahjoja jos rintaperillisiä on vain yksi tai kaikki rintaperilliset ovat saaneet samansuuruiset lahjat. Lahjoittaja voi lahjakirjassa määrätä, otetaanko lahja huomioon ennakkoperintönä vai ei. Tällä tavoin tuleva perittävä voi ilmaista oman käsityksensa perinnön oikeudenmukaisesta jakotavasta.
Tarkoitus ja muoto

Ennakkoperintö on perinnönjaon tasauserä testamentin täyttämisen jälkeen. Se vaikuttaa vain perintöosan ja lakiosan väliseen niin sanottuun vapaaosaan. Testamentinsaaja ei voi vedota ennakkoperintöön suurentaakseen omaa saantoaan. Järjestelmä on tahdonvaltainen ja sillä tuetaan tasajaon periaatetta. Perittävä voi poiketa tasajaosta määräämällä, ettei ennakkoperintöä ole rintaperillisen tai muun perillisen saama etuus. Perittävälle järjestelmä on eettinen ohje perinnönjaon oikeudenmukaiseksi toteuttamiseksi. Perilliset voivat puolestaan itse päättää vetoavatko ennakkoperintöön.
Järjestelmän tehokkuus riippuu siitä, miten perittävä on käyttänyt testamenttausvapauttaan, ja jäämistön suuruudesta ennakkoperintöihin verrattuna. Suuret ennakkoperinnöt aikaansaavat sen, että kanssaperilliset esittävät lakiosavaatimuksia, mutta joutuvat tyytymään puoleen perintöosasta. Ennakkoperintö otetaan tällöin huomioon tasauseränä lakiosalaskelmassa. Suurilla ennakkoperinnöillä perittävä saavuttaa saman tuloksen kuin testamentilla.
Ennakkoperintöolettama

Ennakkoperintöolettama tarkoittaa, että rintaperillisen saamaa lahjaa pidetään ennakkoperintönä, ellei perittävä määrää toisin tai ellei olosuhteista ole pääteltävissä, että hän on niin tarkoittanut. Tämä laillinen olettama voidaan kumota perittävän tarkoitusta tai oletettua tarkoitusta koskevalla vastanäytöllä. Olettaman kohteena eivät kuitenkaan ole tavanomaiset lahjat eivätkä normaalit kasvatus- ja koulutuskustannukset. Sen sijaan suuret kustannukset voidaan ottaa perinnönjaossa ennakkoperintönä huomioon, jos joku perillinen niin vaatii. Tämä ei siis riipu lainkaan perittävän tahdosta, ellei hän määrää asiasta testamentilla. Määräystä on noudatettava, jos sitä pidetään kohtuullisena.
Ennakkoperintöolettama koskee vain rintaperillisiä ei muita perillisiä. Muiden perillisten saamat lahjat perittävä voi määrätä ennakkoperinnöksi tai ne voidaan olettaa ennakoksi, jos perittävän katsotaan niin tahtoneen. Yleensä muiden ihmisten kuin perillisten saamia lahjoja ei voida pitää ennakkoperintönä. Sääntöön on kaksi poikkeusta. Lapsipuolelle annettu lahja avio-oikeuden alaisesta omaisuudesta katsotaan ennakkoperinnöksi. Tämä asettaa uusperheen ja ydinperheen samaan asemaan. Toinen poikkeus on puolisonsa perineen tai tämän jäämistöä vallintatestamentin nojalla hallinnoivan lesken puolisonsa toissijaiselle perilliselle antama lahja. Se katsotaan ennakkoperinnöksi, jotta sukutahot ovat samassa asemassa lesken kuoltua.
Arvostus ja vähentäminen perintöosasta

Ennakkoperintöjärjestelmän avulla ei pyritä saavuttamaan täsmällistä tasajakoa perittävien kesken. Eriarvoisuuden aikaansaa se, että ennakkoperintö arvostetaan pääsääntöisesti luovutushetken arvoon, jolloin inflaatio vaikuttaa sen arvoon. Eriarvoisuus voi olla suurikin, sillä ennakkoperinnöksi voidaan katsoa kauan ennen perittävän kuolemaa annetut lahjat ja lahjanluonteiset etuudet. Ennakkoperinnöllä ei ole ajallista takarajaa. Tietyissä tapauksissa arvostus ei pohjaudu luovutushetkeen. Eräs tällainen tilanne on se, kun useat perilliset ovat saaneet samanlaista omaisuutta eri aikoina. Toinen tapaus on se, kun lahjan arvo on alentunut muusta syystä kuin käytön tai ikääntymisen vuoksi. Vaikka arvonalenemisen riski siirtyy luovutushetkellä perilliselle, tarkoitus ei ole, että tasajaosta poikettaisiin huomattavasti. Siten esimerkiksi talouslaman vuoksi alentuneet osakkeet voidaan arvostaa perittävän kuolinhetken arvoon.
Ennakkoperinnön saajan ei tarvitse palauttaa saamaansa etuutta kuolinpesään, ellei sitä ole määrätty jo luovutushetkellä. Palautusta ei tarvitse tehdä, vaikka olisi saanut perintöosaansa suuremman etuuden. Tällöin perilliselle ei kuitenkaan jaeta pesästä mitään. Kun ennakkoperintö on ylisuuri ja perilliset yhtä läheistä sukua, jäämistö jaetaan näiden muiden perillisten kesken. Ennakkoperintö vähennetään saajansa perintöosasta lisäämällä jäämistön säästöön ennakkoperinnön arvo, kuitenkin korkeintaan lopullisen perintöosan määrä, jos ennakkoperintö on suurempi kuin perintöosa.
Edgar-palkinto

| Edgar Allan Poe Awards |
| --- | --- |
Palkinnon antaja:  Mystery Writers of America
Virallinen internet-sivu
Edgar Allan Poe Awards eli Edgar-palkinto on kirjailija Edgar Allan Poen mukaan nimetty palkinto, jonka myöntää Mystery Writers of America. Palkinto myönnetään useassa sarjassa edellisen vuoden parhaalle teokselle.
Sarjat

Paras romaani (vuodesta 1954)
Paras amerikkalaisen kirjailijan esikoisromaani (vuodesta 1946)
Paras alkuperäinen taskukirja (vuodesta 1970)
Paras novelli (vuodesta 1951)
Paras tosipohjainen rikosromaani (vuodesta 1948)
Paras elämäkerta (vuodesta 1977)
Paras nuorten aikuisten romaani (vuodesta 1989)
Paras nuortenkirja (vuodesta 1961)
Paras televisiosarjan jakso (vuodesta 1952)
Paras televisio-ohjelma tai minisarja (vuodesta 1972)
Paras elokuvakäsikirjoitus (vuodesta 1946)
Paras näytelmä (vuodesta 1950, epäsäännöllisesti)
Erikois-Edgars (vuodesta 1949, epäsäännöllisesti)
Robert L. Fishin muistopalkinto (vuodesta 1984)
Raven Award (vuodesta 1953)
Grand Master Award (vuodesta 1955)
Ellery Queen Award (vuodesta 1983)
Mary Higgins Clarkin palkinto (vuodesta 2001)
Paras kuunnelma (1946–1960)
Merkittävä jännityskirjan arvostelu (1946–1967)
Paras ulkomainen elokuva (1949–1966)
Paras kirjan kansi (1955–1975)
Paras romaani -palkinto

Palkitut ja tiedossa olevat ehdokkaat:
Paras romaani -palkinto > 1950-luku

1954 Charlotte Jay, Beat Not the Bones
1955 Raymond Chandler, Pitkät jäähyväiset
1956 Margaret Millar, Saalis näkyvissä
The Gordons, The Case of the Talking Bug
Patricia Highsmith, Lahjakas Herra Ripley
1957 Charlotte Armstrong, Pisara myrkkyä
Margot Bennett, The Man Who Didn't Fly
1958 Ed Lacy, Room to Swing
Arthur Upfield, The Bushman Who Came Back
Bill Ballinger, The Longest Second
Marjorie Carleton, The Night of the Good Children
1959 Stanley Ellin, The Eighth Circle
Dorothy Salisbury Davis, A Gentleman Called
David Alexander, The Madhouse in Washington Square
Lee Blackstock, The Woman in the Woods
Paras romaani -palkinto > 1960-luku

1960 Celia Fremlin, Hetket ennen aamunkoittoa
Philip MacDonald, Kymmenen kuollutta miestä
1961 Julian Symons, Nahkatakkien veitset
Peter Curtis, The Devil's Own
Herbert Brean, The Traces of Brillhart
Geoffrey Household, Varjoissa vaanija
1962 J. J. Marric, Gideon's Fire
Lionel Davidson, The Night of Wenceslas
Anne Blaisdell, Nightmare
Suzanne Blanc, Vihreä kivi
Ross Macdonald, Rikas tyttöparka
1963 Ellis Peters, Death and the Joyful Woman
Dell Shannon, Knave of Hearts
Mark McShane, Seance
Shelley Smith, Mies joka katosi
Jean Potts, The Evil Wish
Ross Macdonald, The Zebra-Striped Hearse
1964 Eric Ambler, Topkapi
Stanton Forbes, Grieve for the Past
Dorothy B. Hughes, Loppuunajettu
Elizabeth Fenwick, The Make-Believe Man
Ellery Queen, Vastapeluri
1965 John le Carré, Mies kylmästä
Margaret Millar, The Fiend
Hans Hellmut Kirst, Kenraalien yö
Mary Stewart, This Rough Magic
1966 Adam Hall, The Quiller Memorandum
Mary Stewart, Tyttö ja valkoinen hevonen
Len Deighton, Hautajaiset Berliinissä
Ross Macdonald, Dollarin nurja puoli
Dorothy Salisbury Davis, The Pale Betrayer
H. R. F. Keating, The Perfect Murder
1967 Nicolas Freeling, Sateisen maan kuningas
Ngaio Marsh, Killer Dolphin
Dick Francis, Odds Against
Donald E. Westlake, Ruumis kuin ruumis hauta kuin hauta
1968 Donald E. Westlake, God Save the Mark
George Baxt, A Parade of Cockeyed Creatures
Dick Francis, Flying Finish
Charlotte Armstrong, Lemon in the Basket
Ira Levin, Rosemaryn painajainen
Charlotte Armstrong, The Gift Shop
1969 Jeffery Hudson (Michael Crichton's nom-de-plume), Pakkotila
Peter Dickinson, A Glass-Sided Ants' Nest
Dick Francis, Blood Sport
Dorothy Salisbury Davis ja Jerome Ross, God Speed the Night
Heron Carvic, Picture Miss Seeton
Stanley Ellin, The Valentine Estate
Paras romaani -palkinto > 1970-luku

1970 Dick Francis, Murha auttaa vedonlyönnissä
Chester Himes, Hetki vain, olet vainaa
Shaun Herron, Miro
Peter Dickinson, The Old English Peep Show
Emma Lathen, When in Greece
Dorothy Salisbury Davis, Where the Dark Streets Go
1971 Maj Sjöwall & Per Wahlöö, Bussimurha
Pat Stadley, Autumn of a Hunter
Margaret Millar, Beyond this Point Are Monsters
Patricia Moyes, Many Deadly Returns
Donald E. Westlake, Kuuma kivi
Shaun Herron, The Hound and the Fox and the Harper
1972 Frederick Forsyth, Shakaali
P. D. James, Shroud for a Nightingale
G. F. Newman, Sir, You Bastard
Tony Hillerman, The Fly on the Wall
Arthur Wise, Who Killed Enoch Powell?
1973 Warren Kiefer, The Lingala Code
Martin Cruz Smith, Canto for a Gypsy
John Ball, Five Pieces of Jade
Hugh C. Rae, The Shooting Gallery
Ngaio Marsh, Tied Up in Tinsel
1974 Tony Hillerman, Dance Hall of the Dead
Francis Clifford, Amigo, Amigo
P. D. James, Murha ei sovi naiselle
Jean Stubbs, Dear Laura
Victor Canning, The Rainbird Pattern
1975 Jon Cleary, Ryöstö Vatikaanissa
Francis Clifford, Goodbye and Amen
Andrew Garve, The Lester Affair
Malcolm Bosse, The Man Who Loved Zoos
Paul Erdman, Hopean hohto
1976 Brian Garfield, Ihmismetsästys
Gerald Seymour, Ministeri tappolistalla
Maggie Rennert, Operation Alcestic
Marvin Albert, Takaa-ajo Rivieralla
Ross Thomas, The Money Harvest
1977 Robert B. Parker, Promised Land
Richard Neely, A Madness of the Heart
Thomas Gifford, The Cavanaugh Quest
Gerald Seymour, Murha tuottaa kunniaa
Trevanian, The Main
1978 William Hallahan, Catch Me: Kill Me
William McIlvanney, Laidlaw
Martin Cruz Smith, Yön siivet
1979 Ken Follett, Neulansilmä
Ruth Rendell, Kuin pahaa unta
Tony Hillerman, Listening Woman
Jack S. Scott, The Shallow Grave
John Godey, The Snake
Paras romaani -palkinto > 1980-luku

1980 Arthur Maling, The Rheingold Route
C. P. Snow, A Coat of Varnish
Robert Barnard, Death of a Mystery Writer
Frank Parrish, Fire in the Barley
Ruth Rendell, Make Death Love Me
1981 Dick Francis, Whip Hand
B. M. Gill, Death Drop
Robert Barnard, Death of a Literary Widow
A. J. Quinnell, Man on Fire
Reginald Hill, The Spy's Wife
1982 William Bayer, Peregrine
1983 Rick Boyer, Billinsgate Shoal
1984 Elmore Leonard, La Brava
1985 Ross Thomas, Briarpatch
1986 L. R. Wright, The Suspect
1987 Barbara Vine, A Dark-Adapted Eye
1988 Aaron Elkins, Luihin ja ytimiin
1989 Stuart M. Kaminsky, A Cold Red Sunrise
Paras romaani -palkinto > 1990-luku

1990 James Lee Burke, Black Cherry Blues
1991 Julie Smith, New Orleans Mourning
1992 Lawrence Block, Tanssi teurastamolla
1993 Margaret Maron, Bootlegger's Daughter
1994 Minette Walters, Kuvanveistäjä
1995 Mary Willis Walker, The Red Scream
1996 Dick Francis, Varjo yössä
1997 Thomas H. Cook, Chathamin koulun tapaus
1998 James Lee Burke, Cimarron Rose
1999 Robert Clark, Mr. White's Confession
Paras romaani -palkinto > 2000-luku

2000 Jan Burke, Bones
2001 Joe R. Lansdale, The Bottoms
2002 T. Jefferson Parker, Vaitelias Joe
2003 S. J. Rozan, Winter and Night
2004 Ian Rankin, Henkiin herätettävät
2005 T. Jefferson Parker, California Girl
2006 Jess Walter, Citizen Vince
2007 Jason Goodwin, Janitsaaripuu
2008 John Hart, Down River
2009 C. J. Box, Blue Heaven
Paras romaani -palkinto > 2010-luku

2010 John Hart, The Last Child
2011 Steve Hamilton, The Lock Artist
2012 Mo Hayder, Gone
2013 Dennis Lehane, Live by Night
2014 William Kent Krueger, Ordinary Grace
2015 Stephen King, Mersumies
2016 Lori Roy, Let Me Die in His Footsteps
2017 Noah Hawley, Before the Fall
2018 Attica Locke, Bluebird, Bluebird
Vuoden 2010 palkitut

Vuonna 2009 julkaistuista kirjoista palkitut:
Paras romaani: The Last Child – John Hart
Paras amerikkalaisen kirjailijan esikoisromaani: In the Shadow of Gotham – Stefanie Pintoff
Paras alkuperäinen taskukirja: Body Blows – Marc Strange
Paras tosipohjainen rikosromaani: Columbine – Dave Cullen
Paras elämäkerta: The Lineup: The World’s Greatest Crime Writers Tell the Inside Story of Their Greatest Detectives – toim. Otto Penzler
Paras novelli: Amapola – Phoenix Noir – Luis Alberto Urrea
Paras nuortenkirja: Closed for the Season – Mary Downing Hahn
Paras nuorten aikuisten romaani: Reality Check – Peter Abrahams
Paras televisiosarjan jakso: "Place of Execution" – Patrick Harbinson
The Robert L. Fishin muistopalkinto "A Dreadful Day" – Alfred Hitchcock's Mystery Magazine – Dan Warthman (Dell Magazines).