Weimarin tasavalta
Nuoren tasavallan alkuvuodet 1919–1923

Perustamisestaan lähtien Weimarin tasavalta oli vasemmiston ja oikeiston ääriliikkeiden paineessa. Vasemmisto syytti sosiaalidemokraatteja aatteen pettämisestä liittoutumalla vanhan vallan kanssa sosialistisen vallankumouksen sijaan, kun taas oikeisto vastusti demokraattista järjestelmää ja olisi ennemmin palannut vanhaan autoritaariseen malliin. Tasavallan uskottavuutta tuhotakseen oikeisto syytti (etenkin armeijan piirissä) hallintoa Saksan tappiosta ensimmäisessä maailmansodassa. Syntyi legenda selkäänpuukotuksesta, jonka mukaan tappion oli aiheuttanut kommunistien ja juutalaisten vehkeily kotirintamalla.
Latvian vapaussodassa Länsi-Venäjän armeijan joukoissa sotineet vapaaehtoiset saksalaiset rikkoivat Versailles'n rauhansopimusta, mikä johti ympärysvaltojen armeijoiden ylipäällikkö marsalkka Ferdinand Fochin Saksan hallitukselle syyskuun 24. päivänä 1919 lähettämään noottiin. Siinä vaadittiin kaikkien saksalaisten joukkojen demobilisointia ja vetämistä valtakunnan alueelle. Vaatimus koski myös Venäjän palvelukseen siirtyneitä vapaaehtoisia. Saksan hallitus sulki Saksan Liettuan vastaisen rajan 29. päivänä syyskuuta, ja rajan luvatta ylittäviä vastaan käskettiin avata tuli. Saksalaiset vapaajoukot, jotka joutuivat palaamaan sotaretkeltään ilman luvattua palkkaa, tunsivat hallituksen rajansulkemispäätöksellään pettäneet heidät.
13. maaliskuuta 1920 ryhmä Freikorpsin joukkoja ja taantumuksellisia poliitikkoja valloitti Berliinin ja asetti virkamiehen ja lehtimiehen nimeltään Wolfgang Kapp uuden hallituksen valtakunnankansleriksi. Koska Freikorpsin joukot olivat Ebertin ainoa vallansäilyttämisen keino, hänen oli vietävä parlamentti Dresdeniin, mistä se kuulutti ammattiyhdistysliikkeen aloittamaa yleislakkoa. Hallitus pakeni Stuttgartiin. Talous pysähtyi yleislakkoon, ja Kappin hallinto romahti 17. maaliskuuta.
Yleislakon tehosta vaikuttuneet kommunistit järjestivät kansannousun Ruhrin alueella 1920, kun 50 000 työläistä muodosti puna-armeijan ja otti provinssin haltuunsa. Armeija ja Freikorps kukistivat kansannousun ilman hallituksen ohjeita. Kommunistisia vallankumouksia tukahdutettiin myös maaliskuussa 1921 Saksissa ja Hampurissa.
Ensimmäiset valtiopäivävaalit järjestettiin kesäkuussa 1920. Niiden tulos osoitti, että äänestäjien keskuudessa oli tapahtunut siirtymä oikealle.
Sodan voittajille maksettavista vahingonkorvauksista päätettiin lopullisesti huhtikuussa 1921. Saksan piti maksaa 132 miljardia kultamarkkaa ja sen lisäksi 6 miljardia erityisesti Belgialle. Korvauksia piti maksaa vuosittain 2 miljardia markkaa  ja sen lisäksi 26 prosenttia Saksan viennin arvosta. Vuonna 1923 tasavalta ei kyennyt enää maksamaan sotakorvauksia kuten Versaillesin sopimuksessa oli sovittu ja uusi hallitus jäi maksuissa jälkeen. Vastatoimena ranskalaiset ja belgialaiset joukot miehittivät Ruhrin alueen, joka oli Saksan suurimpia teollisuuden keskittymiä, ottaen haltuun alueen kaivokset ja tuotantolaitokset tammikuussa 1922. Tammi­kuussa 1923 saksalaiset julistivat vastatoimeksi yleislakon ja kehottivat väestöä ja työläisiä passiiviseen vastarintaan. Lakot kestivät kahdeksan kuukautta, mistä Saksan talous joutui kärsimään, ja maan oli turvauduttava tuontiin.
Koska lakkoileville työläisille täytyi myös maksaa palkkaa valtiolta, painettiin lisää rahaa, joka aiheutti hyperinflaation. lähde? Ennen hyperinflaatiota yhdellä Yhdysvaltain dollarilla oli saanut 4,2 Saksan markkaa. Elokuussa 1923 dollarilla sai miljoona markkaa ja 20. marraskuuta 4 200 000 000 000. Joulukuun alussa toteutettiin valuuttauudistus, jossa 1 000 000 000 000 vanhalla markalla sai yhden uuden Rentenmarkin. Sotakorvauksia jatkettiin ja Ruhr palautettiin Saksalle.
Vuonna 1923 myös Adolf Hitler järjesti Münchenissä vallankaappausyrityksen, joka tunnetaan nimellä oluttupavallankaappaus. Vuonna 1920 Saksan työ­väen­puolueesta oli tullut kansallissosialistinen puolue ja Hitler oli noussut sen puheenjohtajaksi 1921. Puolisotilaallinen organisaatio SA perustettiin 1921, ja se toimi Hitlerin henkilökohtaisena armeijana vallanotossa. 8. marraskuuta 1923 Hitler järjesti puoluetovereidensa kanssa vallankaappausyrityksen ja julisti uuden hallituksen, tavoitteena ottaa München haltuunsa seuraavana päivänä. Satakunta poliisia kukisti 3 000 kapinoitsijan joukon. Yhteenotossa kuoli neljä poliisia ja 15 mielenosoittajaa. Hitler pidätettiin ja passitettiin kärsimään lievää, lopulta hyvän käytöksen vuoksi vuoden pituiseksi lyhentynyttä tuomiota vankilaan Landsbergiin. Vankeudessa viettämänsä vuoden Hitler käytti poliittisen ohjelmajulistuksensa sisältävän kirjan Taisteluni kirjoittamiseen. Kirjassaan Hitler esitti ajatuksia, jotka myöhemmin toteutuivat toisessa maailman­sodassa. Vallankaappauksen epäonnistuminen sai Hitlerin vakuuttuneeksi siitä, että vallanottoa kannattaa seuraavaksi tavoitella laillista tietä.