stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomion enkeli
Juoni

Eräässä Coloradossa sijaitsevassa pikkukaupungissa murhataan nuori äiti ja kaksi tytärtä. Johtolankoja ei ole, joten poliisi on voimaton. Lehtitoimittaja Garret Smith alkaa tutkia tapausta. Jäljet johtavat pieneen Rocky Mountain -nimiseen kylään, jossa asuu kolme mormoniveljestä. Nämä ovat murhatun naisen enoja ja kukin heistä syyttää toisiaan murhasta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Tuomion enkeliä vähätoimintaiseksi ja mielikuvituksettomaksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Aiheesta muualla

Tuomion enkeli Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tuomion enkeli Elonet.
Tuomion enkeli AllMoviessa. (englanniksi)
Paavo Turakainen

Paavo Kalevi Turakainen (s. 8. helmikuuta 1942) on Oulun yliopiston matemaattisten tieteiden laitoksen emeritusprofessori. Turakaisen erityisasiantuntemus liittyy teoreettisen tietojenkäsittelytieteen alaan kuuluvaan automaattien ja formaalien kielten teoriaan. Uransa aikana hän tutki varsinkin algoritmiseen ratkeavuuteen ja ratkeamattomuuteen liittyviä kysymyksiä.
Turakaisen vanhemmat ovat Paavo Jalmari Nummela ja Ida Maria Turakainen. Hän tuli ylioppilaaksi Parikkalan yhteiskoulusta 1961 ja valmistui Turun yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1965 ja lisensiaatiksi 1967. Hän väitteli siellä filosofian tohtoriksi 1968.  Turakaisen väitöskirjan aihe oli On Probabilistic Automata and Their Generalizations (suom. Probabilistisista automaateista ja niiden yleistyksistä) ja sen ohjaajana toimi Arto Salomaa. Turun yliopistossa Turakainen toimi assistenttina 1965–1969 ja matematiikan dosenttina vuodesta 1969. Helsingin yliopiston tietojenkäsittelyopin vt. apulaisprofessori hän oli 1969–1970 ja apulaisprofessori 1970 sekä sovelletun matematiikan professori 1970–1971. Samaan aikaan Turakainen toimi myös Jyväskylän yliopiston tietojenkäsittelyopin professorina.
Turakainen oli Oulun yliopiston matematiikan professori vuodesta 1971 ja jäi eläkkeelle 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä, minkä jälkeen hän alkoi harrastaa runojen kirjoittamista. Turakainen on ottanut vaikutteita etenkin Eino Leinolta ja kirjoittaa runonsa kalevalamittaan. Syyskesällä 2006 hän voitti Iltalehden rakkausaiheisen runokilpailun, johon lähetettiin yli 4 000 runoa. Turakainen on käyttänyt nimimerkkejä Elämän kirjosieppo, Elämänkirjo-Sieppo ja Elämänkirjosieppo.
Aiheesta muualla

Paavo Turakaisen kirjoittamia runoja Kalevalaisen Runokielen Seuran verkkosivuilla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  DBLP  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project
Rolf Turkka

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 6 metrin R-luokka |  |
Rolf Fredrik Turkka (alun perin Durchman, 30. elokuuta 1915 Lahti – 29. marraskuuta 1989 Espoo) oli suomalainen kilpapurjehduksen olympiamitalisti sekä mäkihyppääjä ja painonnostaja.
Turkka oli olympiapronssia Helsingin 1952 kesäolympialaisissa 6 metrin luokassa voittaneen Ralia-veneen miehistön jäsen. Lontoon 1948 kesäolympialaisissa hän sijoittui yhdeksänneksi Raili-veneen miehistön jäsenenä.
Turkka kilpaili mäkihyppääjänä MM-kilpailuissa Sollefteåssa 1934 sijoittuen 44:nneksi ja Lahdessa 1938 sijoittuen 49:nneksi. Vuonna 1933 hän voitti nuorten Suomen mestaruuden ja sijoittui vuonna 1934 miesten sarjassa pronssille.
Painonnoston Suomen mestaruuden Turkka voitti 67,5 kilon sarjassa vuosina 1945 ja 1946.
Tuomarien kirja

| Tuomarien kirja> שופטים.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Jeftan paluu. Giovanni Antonio Pellegrini, n. 1700–1725.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  tuntematon
Kirjoituspaikka:  Babylonia tai Kanaaninmaa
Ajoitus:  n. 500–400 eaa.
Teksti
Genre:  historiakirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Tuom.
Lukuja:  21
Jakeita:  618
Edeltävä: < Joos.Seuraava: Ruut >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Tuomarien kirja (hepr. ‏ספר שופטים‎, Sefer Shoftim) on yksi Raamatun Vanhan testamentin ns. historiallisista kirjoista. Se on Raamatun seitsemäs ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen toinen kirja. Kirjan nimi viittaa sen sisältöön — se sisältää Israelin kansaa hallinneiden ja ohjanneiden tuomarien historian.
Historia

Kirjan nimi tulee siitä, että se käsittelee tuomareita. Teos kuvailee aikaa, joka sijoitetaan luvatun maan valloituksen ja kuningaskunnan perustamisen välille, jolloin tuomarien esitetään hallinneen Israelin heimoja. Raamatun kronologiassa aika sijoittuu noin vuosiin 1200–1000 eaa. Tuomarit olivat eräänlaisia heimopäälliköitä, joiden kuvataan nousseen johtamaan kansaa, kun nämä rikkoivat Herraa vastaan. Tutkimuksessa on kyseenalaistettu tällaisen jakson historiallisuus ja ehdotettu, että kyseessä on myöhemmin kehitelty historiantulkinta.
Babylonialaisen Talmudin mukaan kirjan on kirjoittanut Samuel. Eksegeettisessä tutkimuksessa on kuitenkin kiinnitetty huomiota siihen, että kirja rakentuu toisiinsa vain löyhästi liittyvistä kertomuksista. Epätasainen rakenne viittaa siihen, että Tuomarien kirjan kertomukset ovat alun perin eri ajoilta peräisin olevia erillisiä kertomuksia. Yksittäisten kertomusten ajoittaminen on kiistelty kysymys: ne saattavat perustua varhaisiin heimotraditioihin tai olla myöhäistä fiktiota. Tutkimuksessa esitetäänkin usein, että kertomusten kokonaisuus on toimitettu yhteen noin 500–400 eaa. osana Deuteronomistista historiateosta. Tätä toimitushistoriaa tutkittaessa on esimerkiksi huomattu, että kirjan alkupuolisko (Tuom. 1:1–2:5) on todennäköisesti lisätty kirjaan myöhemmin.
Kuolleenmeren kääröjen joukosta on löydetty yleisesti käytetystä Tuomarien kirjan masoreettisesta tekstistä poikkeava käsikirjoitus. Siitä puuttuu kokonaan jakso Tuom. 6:7–10, mikä vahvistaa, että katkelma on tekstiin myöhemmin tehty lisäys.
Sisältö

Israelilaiset valloittavat Kanaaninmaata: muun muassa Adoni-Besek, Jerusalem, Hebron, Debir, Betel (Tuom. 1)
Enkeli nuhtelee israelilaisia (2)
Otniel, Ehud ja Samgar tuomareina (3)
Debora ja Barak tuomareina (4–5)
Gideon tuomarina, sota midianilaisia vastaan, Gideonin valloitukset ja retket (6–8)
Abimelekin kuninkuus (9)
Tola ja Jair tuomareina, sota ammonilaisten kanssa, Jefta tuomarina (10–11)
Ibsan, Elon ja Abdon tuomareina, sota efraimilaisten kanssa (12)
Simson tuomarina, Simson voittaa filistealaiset (13–15)
Simson ja Delila (16)
Miikan pyhäkkö, Danin heimo etsii uutta asuinpaikkaa (17–18)
Raiskaus Benjaminin Gibeassa, seurauksena veljessota (19–21)
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Tuomarien kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Brettler, Marc Zvi: The Book of Judges.  (Old Testament readings)  Psychology Press, 2002.  ISBN 0415162173
Webb, Barry G.: The Book of Judges.  (The New International Commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2012.  ISBN 0802826288
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuomarien kirja Wikimedia Commonsissa
Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Tuomarien kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Tuomarien kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Tuomarien kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Drum, Walter: Judges Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hirsch, Emil G. & Ryssel, Victor: Book of Judges. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Judges
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Jeftan tytär. Gustave Doré, 1865.
Käännös suomeksi
Jaakko Tuominen

| Jaakko Tuominen> .Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Aimo Jaakko Uolevi Tuominen
Syntynyt: 4. toukokuuta 1944 Orimattila
Kuollut: 27. lokakuuta 2001 (57 vuotta) Astoria, Oregon, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Jaska
Pituus:  186 cm
Paino:  78 kg
Laji:  400 m, 400 m aitajuoksu, 800 m
Seura:  Helsingin Kisa-Veikot Brigham Young Cougars
Valmentaja:  Rolf Haikkola Ossi Mildh
Saavutukset
Ennätykset:  400 m: 46,9 (1968)  800 m: 1.48,4 (1966)   400 m aidat: 50,4 (1964) (käsiaika) ja 50,62 (1968) (sähköaika)
Aimo Jaakko Uolevi Tuominen (4. toukokuuta 1944 Orimattila – 27. lokakuuta 2001 Astoria, Oregon) oli suomalainen aita- ja pikrajuoksija. Hän opiskeli Brigham Youngin yliopistossa, josta valmistui liikuntatieteen maisteriksi vuonna 1972. Hän työskenteli Suomessa vuoteen 1991, jolloin muutti Oregonin Beavertoniin, Yhdysvaltoihin ja myöhemmin Astoriaan, jossa asui kuolemaansa saakka.
Ura urheilijana

Vuoden 1963 PM-kisoissa Jaakko Tuominen kukisti ensimmäisen kerran 400 metrin aitajuoksun suomalaisen ykkösnimen Jussi Rintamäen. Siitä alkoi Tuomisen valtakausi 400 metrin aidoissa.
Tuominen voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden vuosina 1964 (aika 51,1 s), 1966 (51,7 s), 1968 (50,7 s) ja 1969 (51,7 s). Lisäksi hän sijoittui kyseisellä matkalla toiseksi vuosina 1963, 1970 ja 1971 ja kolmanneksi vuonna 1962. 400 metrin juoksussa hän voitti mestaruuden vuonna 1968 (aika 46,9 s) ja oli toinen vuosina 1966 ja 1969 sekä kolmas 1970. 800 metrin juoksussa hän sai pronssia vuonna 1970. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrin juoksussa hopeaa 1964. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti HKV:n joukkueessa 4 ×400 metrin viestissä kultaa vuosina 1966, 1968, 1970 ja 1971 ja hopeaa 1969 sekä 4 ×800 metrin viestissä kultaa vuosina 1964, 1966, 1968 ja 1969 ja hopeaa vuosina 1970 ja 1971.
Arvokisoissa Tuomisen paras sijoitus oli Budapestin EM-kisojen viides tila vuodelta 1966. Sijoitus olisi saattanut muuttua mitalisijaksi ilman viimeisellä aidalla tapahtunutta horjahdusta. Tuominen oli mukana myös vuosien 1964 ja 1968 olympialaisissa, mutta ei päässyt niissä loppukilpailuun. Tokion olympiavuonna 1964 Tuominen oli kehittynyt ja valittiin olympiaedustajaksi, mutta Oulun Kalevan kisoissa hän teloi alkuerässään nilkkansa, josta hän kärsi syksyn olympiakisoissa.
400 metrin aidoissa Tuominen juoksi ennätyksensä 50,4 sekuntia Oslossa 11. elokuuta 1964. Se oli aikoinaan Suomen ennätys ja tätä aikaansa hän sivusi myöhemmin kolmesti. 400 metrillä Tuominen juoksi parhaimmillaan 46,9 s. Tuominen oli Suomen yleisurheilumaajoukkueessa 1960-luvulla näkyvä hahmo, sillä hän toimi vuosina 1968-69 joukkueen kapteenina. Kaikkiaan hän oli mukana 29 maaottelussa.
Tuomisen ura päättyi kauteen 1971. Toistuvat loukkaantumiset lopettivat hänen uransa. Hän valmistui 1970-luvun alussa liikuntatieteen maisteriksi Utahin Provon Brigham Youngin yliopistosta ja palasi Suomeen.
Ura urheilijana > Parhaat tulokset

100 m    11,0
200 m    21,5
400 m    46,9
800 m    1.48,4
1 000 m  2.34,0
110 m aidat   15,0
400 m aidat   50,4
pituushyppy   696 cm
Myöhemmät sukupolvet voivat kuulla Jaakko Tuomisen aitajuoksusta Simo Salmisen esittämässä laulussa Alle lujaa (san. Jukka Virtanen) vuodelta 1969 lauletaan: "Ja tempasin eläintarhassa / neljänsadan aidat niin ku Tuomisen Jaakko."
Ura kisajärjestäjänä

Jaakko Tuominen tuli mukaan Maailmankisojen järjestelyihin vuonna 1969. Ensi vaiheessa hän järjesteli kisoihin urheilijoita Yhdysvalloista käsin. Aluksi mukana järjestelyissä olivat Tuomisen kanssa myös Rolf Haikkola ja Reijo Salonen, mutta heidän luovuttuaan Tuomisen rooli tuli vielä näkyvämmäksi kuin aiemmin kisojen järjestelyissä eli hänestä tuli kisojen pääorganisaattori.
Ura urheiluvälinemarkkinoijana ja urheilijoiden agenttina

Tuominen siirtyi 1980-luvulla urheiluvälineiden Nike-tuotteita maahan tuovan Stockmannin urheiluosaston palvelukseen. Lisäksi hän toimi Niken sponsoroimien urheilijoiden agenttina. Hän työskenteli Suomessa vuoteen 1991, jonka jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin Niken palvelukseen.
Työsuhde Niken kanssa päättyi vuonna 1997, jonka jälkeen hän perusti majatalon Astoriaan yhdessä vaimonsa kanssa. Jaakko Tuominen menehtyi 57-vuotiaana sydänkohtaukseen lokakuussa 2001.
Turha on kävellä

| Turha on kävellä> The Idle Class |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Roland Totheroh
Leikkaaja:  Charles Chaplin
Tuotantosuunnittelija:  Charles D. Hall
Pääosat:  Charles Chaplin   Edna Purviance   Henry Bergman   Mack Swain
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Charles Chaplin Productions
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:  25. syyskuuta 1921
Kesto:  32 min
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva (alkuperäiset välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turha on kävellä tai Joutilas luokka (The Idle Class) on Charles Chaplinin ohjaama ja käsikirjoittama vuoden 1921 yhdysvaltalainen mykkäelokuva.
Turha on kävellä tehtiin viidessä kuukaudessa vuonna 1921. Se valmistui kesäkuun lopussa, mutta sen ensi-ilta oli vasta 25. syyskuuta. Elokuvan tarina oli melko yksinkertainen, ja se muistutti Chaplinin Essanaylle tai Mutual Filmin varhaiskaudella tekemiä elokuvia. Chaplin esittää elokuvassa kaksoisroolia. Hän näyttelee sekä Edna Purviancen hahmon kiukuttelevaa aviomiestä että aviomiehen kaksoisolentoa, kulkuria.
Aiheesta muualla

Turha on kävellä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Turha on kävellä Elonet.
Heikki Tuomela

| Heikki Matteus Tuomela |
| --- | --- |
 Heikki Tuomela vuonna 1985
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 14. joulukuuta 1991 (69 vuotta) Helsinki
Ammatti:  taidemaalari
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Heikki Matteus Tuomela (21. syyskuuta 1922 Helsinki – 14. joulukuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänen tunnetuimpiin töihinsä kuuluvat Kuumat löylyt (1985–1986) sekä Naamiaiset (1989), joka kuuluu Eduskunnan kokoelmiin.
Tuomela kuvaa ekspressiivisen rosoisesti laitapuolen elämää.
Henkilöhistoria

Tuomelan äiti kuoli miliaarituberkuloosiin hänen ja hänen kaksoisveljensä ollessa puolitoistavuotiaita. Perheen isä kuoli Tuomelan ollessa 12-vuotias, jolloin hänen oli aloitettava työnteko. Toimeentulo oli niukkaa ja Tuomela kokeili useita ammatteja ennen taideopintoihin päätymistä. Jatkosodan jälkeen vuonna 1944 hän aloitti opinnot Taideteollisuuden keskuskoulussa koristemaalarin opissa. Tuomela ei kokenut alaa omakseen ja siirtyi vuosiksi 1947–1951 opiskelemaan Vapaassa taidekoulussa, jossa opettivat tuolloin Unto Pusa, Sulho Sipilä ja Sigrid Schauman. Ulkomaisiksi vaikutteikseen Tuomela mainitsi Vincent van Goghin ja Chaïm Soutinen sekä saksalaisen ekspressionismin. Suomalaisista aikalaistaiteilijoista hän arvosti Rafael Wardia.
Tuomela työskenteli maalaamisen ohessa postissa 1960-luvun lopulle saakka. Ennen 1960-lukua hänellä ei ollut omaa ateljeeta eikä perheen pienessä asunnossa ollut tilaa maalata. Vuonna 1961 Tuomela hankki pienen työtilan Pasilasta ja 1970-luvulla ullakkohuoneiston Munkkivuoresta. Myöhemmin hän työskenteli kerrostaloyksiössä Alppilassa. Tuomelan ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli vuonna 1961 Artegraficassa, Helsingissä.
Taiteellinen tuotanto > Teosten aiheet ja tyyli

Tuomela maalasi taiteessa yleensä väheksyttyjä aiheita kuten yhteiskunnan marginaalissa olevia ihmisiä ja ilmiöitä. Hänen maalauksissaan on muun muassa palaneita taloja (esimerkiksi vanhassa Puu-Pasilassa), maaseudun elämää, romaninaisia sekä sirkusaiheita. Viettäessään kesiä Keuruulla hän saattoi pyytää kadulla vastaan tulevia ihmisiä mallikseen. Tuomela piti Åke Gulinia ensimmäisenä taiteensa pyrkimysten oivaltajana. Carl-Johan af Forselles kuvaili Tuomelan teosten henkilöitä ”antisankareiksi”. Tuomela maalasi myös omakuvia, joissa hän esiintyy toisinaan klovnin naamiossa, minkä on nähty kuvaavan hänen käsitystään taiteilijaminänsä yhteiskunnallisesta arvostuksesta.  Uusien tyylien tulva erityisesti 1960-luvulla jätti virtauksista piittaamattoman Tuomelan marginaaliin ja vasta eläkkeellä hän pystyi omistautumaan kokonaan maalaamiselle. Hänen töissään ovat aina näkyneet siveltimenjäljet, mitä on välillä karsastettu. Hän käytti aina runsaasti maalia ja murrettuja värejä. Hänen tyylinsä on kuvattu olevan ekspressionismia, kolorismia tai naivismia.
Taiteellinen tuotanto > Teokset näyttelyissä ja kokoelmissa

Keväällä 1990 Tuomelalla oli näyttely Helsingissä Galleria Sculptorissa ja syksyllä 1991 hänen elämäntyötään 1954–1990 esiteltiin Rovaniemen taidemuseossa. Tuomela oli läsnä avajaisissa, mutta kuoli muutaman päivän kuluttua munuaissairauteen. Näyttely siirtyi Rovaniemeltä Helsinkiin Amos Andersonin taidemuseoon ja vuonna 1992 Turun Wäinö Aaltosen museoon ja Keravan taidemuseoon. Muistonäyttely pidettiin Taidesalongissa Helsingissä syksyllä 1996. Tuomelan teoksia on muun muassa Kiasman, Amos Andersonin taidemuseon, Aineen taidemuseon, Helsingin taidemuseon, Helsingin kaupunginmuseon, Joensuun taidemuseon, Lahden taidemuseon, Keravan taidemuseon, Kajaanin taidemuseon, Kuopion taidemuseon, Wäinö Aaltosen museon ja Rovaniemen taidemuseon kokoelmissa.
Taiteellinen tuotanto > Apurahat ja palkinnot

Ensimmäisen valtionapurahan Tuomela sai vasta 58-vuotiaana 1981. Vuonna 1986 hän sai Kalevalan palkinnon. Tuomela onkin todennut: "Olin tosiaankin Vapaassa taidekoulussa 50-luvulla ja siellä Sigrid Schauman sanoi minulle: Teistä kuullaan vielä paljon, mutta se vie kauan aikaa. No se on vienyt tosi kauan... ihmisiän."
Aiheesta muualla

Heikki Tuomelan teoksia Kansallisgallerian sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Aittoniemi, Maria: Tuomela puhuttelee, riemastuttaa ja herkistää Vihdin Uutiset.  9.9.2011. Arkistoitu 11.3.2016. Viitattu 11.3.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Turkkilainen tupakka

Camelin mainos vuodelta 1915: "Taidolla sekoitettuna turkkilaiset ja kotimaiset tupakkalajit tuovat miellyttävämmät savut kuin erikseen poltettuna".
Turkkilainen tupakka (turk. tütün) on maantieteellisesti määritelty tupakkalaji, jota viljellään pääosin Turkissa ja aikoinaan Osmanien valtakuntaan kuuluneissa maissa, kuten Kreikassa, Bulgariassa, Pohjois-Makedoniassa ja Armeniassa.
Tupakka saapui Osmanien valtakuntaan tuontitavarana Amerikasta vuonna 1605 ja osmanit oppivat sen viljelystaidon eurooppalaisilta. Turkkilaiset kuitenkin kehittivät oman tupakanviljelymenetelmänsä sekä valmistustapansa, sillä tupakanpolttamiseen he käyttivät piipun tai sikarin sijasta narghileksi kutsumaansa vesipiippua.
Turkkilainen tupakka on maultaan pehmeää ja se sisältää muihin tupakkalaatuihin verrattuna vähemmän nikotiinia ja karsinogeeneja. Maun voimistamiseksi siihen usein sekoitetaan vahvempia tupakkalajeja kuten virginiantupakkaa. Vastaavasti muita lajeja saatetaan pehmentää sekoittamalla niihin turkkilaista tupakkaa. Yksi turkkilaista ja virginiantupakkaa sekoittava merkki on Camel, joka markkinoi tuotettaan juuri turkkilaisen tupakan tuomalla pehmeydellä.
Turkkilaisten tupakkakasvien lehdet ovat yleensä pienempiä, mutta niitä on lukumääräisesti enemmän kuin muissa lajeissa. Turkkilaiseen tupakan eroavuuteen vaikuttavat ilmasto, maaperä, viljelytapa ja käsittelymenetelmät. 1900-luvun alkupuolella lajeista erotettiin kaksi päälajiketta, Samsun-Bafra ja Trebizond-Platana. Nykyään lajikkeita myydään useilla nimillä. Arvostetuimpien lajikkeiden joukkoon kuuluvat Makedoniassa alueella viljellyt Yenice, Drama, Xanthe ja Smyrna. Yksi tunnetuista on muun muassa Mustanmeren Turkin rannikolla ja Armeniassa viljelty Samsun, joka on saanut nimensä Samsunin kaupungin mukaan. Muita ovat esimerkiksi Balikesir, Bursa, Kyproksella Karpasin niemimaalla viljelty Yayla Karpaz sekä Basma, jota viljellään myös Mustanmeren rannikon alueilla.
Kuivatettuja tupakanlehtiä Makedoniassa.
Turkin ja Etelä-Euroopan lisäksi Turkista peräisin olevista siemenistä viljellään tupakkaa myös Etelä-Afrikassa, mutta Afrikan eteläkärjen erilaisten olojen vuoksi maku poikkeaa alkuperäisestä.
Elisabethin kirkko (Marburg)

Elisabethin kirkko
Kirkon pohjakaava.
Elisabethin kirkko (Elisabethkirche) on rakennettu Keski-Saksan Marburgiin vuosina 1235–1283 unkarilaisen Pyhän Elisabetin (s.  1207 – k. 1231) hautakappelin ympärille. Kirkko on vanhimpia goottilaista tyyliä edustavia Saksan kirkkoja, ja sen on sanottu olleen Kölnin tuomiokirkon esikuvana. Muodoltaan rakennus on ristikirkko.
Pyhän Elisabethin patsaalla on kädessään kirkon pienoiskuva, jossa tornit ovat liioitellun korkeita.
Keskiajalla kirkko oli pyhän Elisabetin muistolle omistettuna pyhiinvaelluskirkko, Saksalaisen ritarikunnan kokoontumispaikka sekä Hessenin maakreivien ja ritarien hautakirkko. Elisabethin hautakappeli on keskiajalla ollut kirkon tärkein osa. Alkuperäinen Elisabethin hauta oli omassa kappelissa suuressa ja värikkäässä sarkofagissa, jonka tekstit ylistävät Elisabethin ja Saksalaisen ritarikunnan kunniaa. Hautareliefi kuvaa Elisabethia Jeesuksen, Marian ja pyhimysten ympäröimänä kuolinvuoteellaan.
Marburg muuttui uskonpuhdistuksessa luterilaiseksi, ja Elisabethin palvonta ja pyhiinvaellukset kirkkoon haluttiin lopettaa. Siksi hauta siirrettiin vuonna 1527 hautakappelista pois.
Kirkon länsiportaalin yläpuolella on kuvattuna taivaan kuningatar Maria, joka oli myös Saksalaisen ritarikunnan suojelija. Marian molemmilla puolella on enkeli, ja ne asettavat Marian päähän taivaan kruunua. Viiniköynnös ja ruusunlehdet kuvaavat Jeesusta ja Mariaa.
Amerikkalaiset miehittäjät ovat toisen maailmansodan jälkeen siirtäneet Kirkon pohjoiseen sivulaivaan ilman juhlamenoja Saksan presidentti Paul von Hindenburgin haudan, kun liittoutuneet halusivat poistaa Tannenbergin taistelun muistomerkin, jonka tuntumaan Hindenburg oli alun perin vuonna 1934 haudattu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkon sivusto Elisabethkirche Marburg (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)