stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naisten Superpesiksen kausi 2013
Tilastot > Runkosarjan lyöjätilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Kunnarit | Lyödyt | Yhteensä | Yht> /peli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Hanna Itävalo | Pori | 23 | 4 | 62 | 66 | 2,87 |
| 2. | Tanja Vehniäinen | Lapua | 23 | 2 | 53 | 55 | 2,39 |
| 3. | Heidi Kuusisto | Pori | 24 | 0 | 48 | 48 | 2,00 |
| 4. | Meri Kontu | Kempele | 24 | 1 | 46 | 47 | 1,96 |
| 5. | Kaisa Salmela | Pori | 24 | 0 | 46 | 46 | 1,92 |
| 6. | Maija Kaappola | Lapua | 22 | 2 | 43 | 45 | 2,05 |
| 7. | Saara Suomalainen | Vihti | 24 | 0 | 44 | 44 | 1,83 |
| 8. | Tiina Tolonen | Jyväskylä | 21 | 1 | 39 | 40 | 1,90 |
| 9. | Susanna Kylä-Kause | Tampere | 24 | 0 | 38 | 38 | 1,58 |
| 10. | Sonja Koskinen | Lappeenranta | 24 | 1 | 36 | 37 | 1,54 |
Tilastot > Runkosarjan etenijätilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Tuodut | T> /peli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Milla Lindström | Pori | 24 | 54 | 2,25 |
| 2. | Kaisa Kärkkäinen | Pori | 24 | 51 | 2,13 |
| 3. | Carita Toiviainen | Pori | 24 | 50 | 2,08 |
| 4. | Marjukka Urpelainen | Jyväskylä | 24 | 49 | 2,04 |
| 5. | Virpi Hukka | Vihti | 24 | 44 | 1,83 |
| 6. | Paula Saloranta | Lapua | 22 | 43 | 1,95 |
| 7. | Emmi Viitala | Lapua | 24 | 43 | 1,79 |
| 8. | Anni Lipasti | Lappeenranta | 24 | 42 | 1,75 |
| 8. | Henna Peltokangas | Tampere | 24 | 42 | 1,75 |
| 10. | Laura Nuutinen | Jyväskylä | 24 | 39 | 1,63 |
Tilastot > Runkosarjan kärkilyöntitilasto

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Kärkilyönnit | 1>  | 2>  | 3>  | Kotiin |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Carita Toiviainen | Pori | 24 | 176 | 62 | 86 | 22 | 6 |
| 2. | Enni Kylä-Kause | Lapua | 24 | 162 | 2 | 16 | 108 | 36 |
| 3. | Kaisa Kärkkäinen | Pori | 24 | 151 | 10 | 59 | 71 | 11 |
| 4. | Virpi Hukka | Vihti | 24 | 137 | 32 | 65 | 28 | 12 |
| 5. | Henna Kytösalmi | Lappeenranta | 24 | 133 | 18 | 40 | 58 | 17 |
| 6. | Johanna Vikman | Jyväskylä | 23 | 132 | 4 | 29 | 64 | 35 |
| 7. | Kaisa Salmela | Pori | 24 | 131 | 8 | 16 | 61 | 46 |
| 8. | Marjukka Urpelainen | Jyväskylä | 24 | 130 | 28 | 83 | 11 | 8 |
| 9. | Sarita Heikkinen | Kempele | 24 | 128 | 19 | 58 | 43 | 8 |
| 10. | Hanna Itävalo | Pori | 23 | 125 | 0 | 14 | 45 | 66 |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
: Lapuan Virkiä
: Porin Pesäkarhut
: Kirittäret
4.: Pesä Ysit
5.: Kempeleen Kiri
6.: Rauman Lukko
7.: Vuokatin Veto
8.: Vihdin Pallo
9.: Mansen Räpsä
10.: Turku-Pesis
11.: Viinijärven Urheilijat
12.: Helsingin Roihu
Onnenpäivä (kappale)

| ”Onnenpäivä” Jannika B |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kaikki rohkeus
 Julkaistu: 2011
 Tuottaja(t): Jonas Olsson
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.48
 Levy-yhtiö: Ona & Sony Music Entertainment
Jannika B:n muut singlet
| ”Du är mitt liv” 2009 | ”Onnenpäivä” 2012 | ”Hulluksi onnesta” 2012 |
Onnenpäivä on suomalaisartisti Jannika B:n kappale hänen Kaikki rohkeus -debyyttialbumilta. Jannika B julkaisi kappaleen omakustanteisesti ensimmäisenä suomenkielisenä singlenään loppuvuodesta 2011.
Joulukuussa 2011 YleX-radiokanavan toimittaja Juhani Kenttämaa nosti kappaleen omaksi Viikon teho -kappaleekseen, jolta se myöhemmin nostettiin kanavan viralliselle soittolistalle. Pian YleX:n jälkeen myös NRJ nosti kappaleen soittolistalleen. Kappaleen saaman menestyksen myötä Jannika solmi helmikuussa 2012 yhteistyösopimuksen Sony Music Entertainment -levy-yhtiön kanssa. Sony julkaisi "Onnenpäivä"-singlen uudelleen yhdessä Jannikan perustaman oman levymerkin, Onan, kanssa 27. helmikuuta 2012.
Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Heidi Maria Paalanen ja tuottanut Jonas Olsson. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 18. tammikuuta 2012. Videolla artisti laulaa ensin hetken aikaa kaupungissa, jonka jälkeen satama-alueella ympärillään tanssivan naisjoukon kanssa.
Kappaleen toistaiseksi ainoa listamerkintä on Latauslistan 14. sija (40/2013).
Kappaleet

Onnenpäivä – 3.48
Onnenpäivä – 3.48
Onnenpäivä (K-System Radio Edit) – 4.24
Onnenpäivä (K-System Extended Mix) – 5.03
Arviot

Stara.fi:
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: 14 
Radiolista: –
Nätti-Jussi

Nätti-Jussi
Nätti-Jussi kampurajalkansa kanssa
”Nätti-Jussi” eli Juho Vihtori Nätti (31. elokuuta 1890 Karstula – 4. elokuuta 1964 Rovaniemi) oli suomalainen metsätyömies ja tarinankertoja. Nätti-Jussista kerrotut tarinat ovat tehneet hänestä legendaarisen henkilöhahmon etenkin Lapissa.
Elämä

Nätti-Jussi syntyi elokuussa 1890 Karstulassa Keski-Suomessa. Hän kulkeutui metsätyömiehenä muiden mukana pohjoisen hakkuutyömaille helpon rahan perässä ja työskenteli siellä suurimman osan elämästään. Nätti-Jussi oli tunnettu tukkijätkä, joka oleskeli muun muassa Tervolassa, Pisalla, Muurolassa ja silloisessa Rovaniemen kauppalassa. Hän tuli elämänsä aikana tunnetuksi tarinankertojana. Hänen kerrontatyyliinsä kuului muun muassa kertomuksen loppuratkaisun viivyttäminen. Useinkin fantastisten kertomusten perusaiheina olivat naiset, tappelut ja viina sekä niihin liittyvä yhteiskunnallinen väritys.
Nätti-Jussi oli myös tunnettu syntymävikaisesta kampurajalastaan; hänen vasemman jalkansa jalkaterä oli kääntynyt taaksepäin. Hän halvaantui 1950-luvun puolivälissä ja joutui Rautiosaaren vanhainkodin sairasosastolle Rovaniemen maalaiskuntaan. Nätti-Jussi kuoli Palosalmen metsätyömieskodissa 4. elokuuta 1964. Hänet haudattiin Rovaniemen neljännelle hautausmaalle Palosalmen metsätyömieskodin yhteishautapaikalle.
Nätti-Jussi sai oman hautamuistomerkin Rovaniemelle Viirinkankaan neljännelle hautausmaalle kesällä 2006. Muistomerkin paljastustilaisuus järjestettiin 25. elokuuta 2006. Haudan toiselle puolelle on kirjattu teksti:
»Minä se siellä olin. Jutustelin Pyhä-Pietarin kanssa talven näkymistä ja sovin revontulien sytyttelemisestä urakkahommana.»
Nätti-Jussin nimi muussa käytössä

1990-luvun loppupuolella perustettiin Ravintola Nätintupa Muurolaan, entiseen Rovaniemen maalaiskuntaan. Vuonna 2003 Karstulaan perustettiin Nätti-Jussi-ravintola. Vaasan & Vaasan -leipomo valmistaa myös Lapin Pakarin Nätti-Jussi -nimistä ruisleipää. Rovaniemellä on Nätti-Jussi-niminen katujuna.
Julkaisuja Nätti-Jussin tarinoista ja elämästä

Toimittaja-kirjailija Pentti Harjumaa julkaisi 1970-luvulla Nätti-Jussin tarinoista kaksi ohutta kirjasta, jotka on julkaistu myös yhtenä kirjana Nätti-Jussin tarinoita. Hänen elämästään julkaistiin Tarua ja totta -niminen cd-levy maaliskuussa 2008. Levy sisältää Nätin kanssa tekemisissä olleiden henkilöiden haastatteluja ja neljä Souvareiden esittämää kappaletta. Niiden lisäksi levyn alussa on Nätti-Jussista tehty laulu, joka esitetään alku- ja loppusäkeistöt laulaen ja keskisäkeistöt lausuen. CD:llä julkaistut haastattelut on kerätty vuonna 1994 ilmestynyttä C-kasettia varten. Myös Mikko Alatalon laulussa Yhdentoista virran maa mainitaan Nätti-Jussi yhtenä pohjoissuomalaisena legendana.
Keväällä 2019 Lapin yliopisto julkaisi Olli Tiuraniemen, Mari Maasillan ja Raimo Keräsen toimittama teos Nätti-Jussi – elämä ja tarinat. Kirjasta on otettu lokakuuhun 2019 mennessä kolme painosta. Kirjan materiaali perustuu aikalaisten haastatteluihin sekä arkistomateriaaleihin. Teos on osa hankekokonaisuutta, jossa tuodaan esille ja tallennetaan metsätyön historiaa ja savottakulttuuria. Kerätty perusaineistoa koostuu aikalaishaastatteluista, asiakirjoista, lehtiartikkeleista, kirjallisista aineistoista, äänitteistä, valokuvista ja filmimateriaaleista.
Kirjallisuutta

Lehtinen, Lasse: Nätti-Jussi. Suomalaisen seikkailijan elämäkerta.  Espoo:  Paasilinna, 2012.  ISBN 978-952-5856-65-1.
Olli Tiuraniemi, Mari Maasilta, Raimo Keränen: Nätti-Jussi – elämä ja tarinat.  Lapin yliopisto, 2019.  ISBN 978-952-337-096-8.
Aiheesta muualla

Rovaniemi.fi: ”Nätti-Jussi” archive.org
Kuvia muistomerkin paljastamisesta, Flickr
Rautasilta-blogi: Siitä on Nätti-Jussi mennyt, 25.8.2006 (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Keski-Suomi: Nätti-Jussin huima elämänkerta [sic! valmistui], Lasse Lehtinen kirjoitti Nätti-Jussin elämäkerran. Arvo Vuorelan juttu Yle Radio Keski-Suomessa, 12.10.2012, Yle Areena
Kirja-arvio: Aikalaisilta uutta tietoa Nätti-Jussista: "Miksi sinä Jumala minulle kostit”, kysyi itkuinen lapsi saamatta vastausta, Maaseudun Tulevaisuus / Juha Aaltoila, 18.8.2019
Oliiviviirumesikko

| Oliiviviirumesikko> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Viirumesikot Ptiloprora
Laji::  meekiana
Kaksiosainen nimi
 Ptiloprora meekiana  (Rothschild & Hartert, 1907) 
Katso myös
   Oliiviviirumesikko Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oliiviviirumesikko (Ptiloprora meekiana) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Oliiviviirumesikkoa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu pääasiassa harvinaiseksi ja paikalliseksi. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nissan Maxima

| Nissan Maxima |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Kiina
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  1976–
Edeltäjä:  Datsun 810
Henkilöluku:  5
Nissan Maxima on Nissan Motorsin henkilöautomalli. Maxima sai alkunsa vuonna 1976 Nissan Bluebirdin suurempana versiona ja vuonna 1980 sitä alettiin valmistaa kokonaan omana mallinaan. Malli tunnetaan joissakin maissa nimellä Nissan Cefiro tai Nissan Laurel.
Sukupolvet

Ensimmäinen sukupolvi
Toinen sukupolvi
Kolmas sukupolvi
Neljäs sukupolvi
Viides sukupolvi
Kuudes sukupolvi
Seitsemäs sukupolvi
Kahdeksas sukupolvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan Maxima Wikimedia Commonsissa
Nissan Maximan virallinen sivusto (englanniksi)
Lasikatto

Lasikatolla viitataan kuvainnollisesti niihin näkymättömiin ja keinotekoisiin esteisiin, joiden uskotaan estävän päteviä naisia nousemasta liike-elämässä johtopaikoille ja muihin korkeisiin asemiin. Kattoa kutsutaan lasiseksi, koska sitä ei helposti huomaa, vaikka se on olemassa. Vaikka käsitettä käyttivät ensimmäisenä feministit kuvaamaan naisten urakehityksen esteitä, nykyisin lasikatosta voidaan puhua myös etnisten ja muiden vähemmistöjen kohdalla, niihin kuuluvat miehet mukaan lukien.
Monet väittävät, että lasikatto muodostaa naisille ja vähemmistöille yritysmaailmassa todellisen esteen. Tällaiset naisia pysäyttävät uraesteet ovat hierarkkisia, ne johtuvat asenteista tai organisatorisista vinoumista, niitä näyttää olevan mahdotonta ylittää, ja ne pahenevat mitä korkeammalle hierarkiassa nainen nousee. Käsitteen arvostelijoiden mielestä väitetyt lasikatot eivät kuitenkaan johdu rakenteellisesta epätasa-arvosta tai syrjinnästä vaan naisten omista valinnoista, kuten oman perheen asettamisesta työuran edelle.
Nimitystä lasikatto (engl. glass ceiling) käytti ensimmäisenä yhdysvaltalainen toimittaja Gay Bryant Adweek-lehdessä vuonna 1984. Hän kutsui lasikatoksi tilannetta, jossa amerikkalaisnaisten urakehitys pysähtyy ylemmän keskijohdon tasolle. Seuraavana vuonna kansallisen naisjärjestön NOW:n johtajaselvennä sanoi haastattelussa, että naisten ei ole mahdollista rikkoa lasikattoa ilman naisliikettä. Yhdysvaltain presidentti George H. W. Bush perusti vuonna 1991 erityisen komitean tuottamaan yrityksille suosituksia lasikatto-ongelman ratkaisemiseksi. Samana vuonna esiteltiin lasikattoasetus osana kansalaisoikeusasetusta.selvennä
Laitilan lukio

| Laitilan lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Urheilutie 11, 23800 Laitila
Koordinaatit:  60.87979°N, 21.70528°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Rehtori:  Kimmo Jalonen
Oppilaita:  123 (2018)
Verkkosivut
Laitilan lukio on Laitilan keskustassa Varsinais-Suomessa toimiva toisen asteen yleissivistävää koulutusta tarjoava oppilaitos. Vuonna 2024 Laitilan lukiossa opiskeli 44 ensimmäisen vuoden opiskelijaa. Muista ei ole tietoa. Rehtorina toimii Kimmo Jalonen.
Laitilan kaupunki on lukuvuodesta 2019-2020 lähtien antanut uusille lukiolaisille kannettavan tietokoneen käyttöön 50 euron panttimaksua vastaan. Lukiotutkinnon suoritettuaan kannettavan saa pitää. Myös lukiokirjojen hankintaa tuetaan.  Syyslukukaudesta 2021 lähtien aloittavia opiskelijoita koskee laki toisen asteen opintojen maksuttomuudesta. Tällöin lukiolainen saa tietokoneen ja oppikirjat ilmaiseksi.
Lasikuitukipsi

Lasikuitukipsi on kipsaamiseen käytettävä aine, joka on kevyempi ja vahvempi kuin normaali kipsiseos. Lasikuitukipsiä käytetään yleisesti raajojen murtumien ja erityisesti urheiluvammojen hoitoon. Lasikuitukipsi ei saa kastua. Sen voi suojata hyvin muovipussilla. Lasikuitukipsillä voi kävellä, mutta vain lääkärin erikoisluvalla.  [lähde? ]
Nybyn lasitehdas

Nybyn suuri päärakennus on 1840-luvulta.
Nybyn lasitehdas oli Pohjois-Pohjanmaalla Iin Olhavan kylässä vuosina 1782–1885 toiminut aikansa suurimpiin kuulunut lasitehdas Pohjoismaissa.
Perustaminen

Suomeen perustettiin 1700-luvun jälkipuoliskolla yhteensä 12 lasitehdasta eli -ruukkia, joista yksi oli Nybyssä Olhavassa.  Sinne ruukin perusti ja sen omisti oululainen kauppias ja hovineuvos (Kustaa III:n vuonna 1788 myöntämä arvonimi) Johan Mattsinpoika Nylander (1742–1810). Tehdas sai alun perin perustamisluvan Oulun Toppilaan tammikuussa 1780, mutta alueelle rakennettiin tervavarasto, Oulun Tervahovi, ennen kuin Nylander sai tehtaan rakentamisen käyntiin. Uuden luvan hän sitten anoi Olhavaan, ja se myönnettiin 18. syyskuuta 1782. Tehdas aloitti toimintansa syksyllä 1784.
Tuotanto

Tehtaan lasihytissä oli lasiuuni ja kuusi työpajaa, venytysuuni, kolme kuivausuunia, jäähdytysuuni, tuhkauuni ja hiekkauuni. Nylander hankki tehtaaseen kuusi lasinpuhaltajamestaria, joista viisi oli ulkomaalaista, syntyperältään ruotsalaisia ja saksalaisia, sekä yksi paikkakuntalainen (Juhani Erkinpoika Kyröläinen, s. 6.2.1786 Ii, k. 10.3.1836 Ii, Nyby). Vuonna 1788 työpajoja oli toiminnassa kymmenen. Tehtaan ensimmäinen lasihytti paloi 1789, mutta rakennettiin uudelleen. Parhaimmillaan Nybyn ruukissa oli työntekijöitä 91, ja se oli maan huomattavin lasitehdas.
Yksi Nybyn lasitehtaan tuotannon loppumiseen johtaneista syistä oli tuotteiden ja tuotantoprosessin vanheneminen 1800-luvun loppuun mennessä. Tehtaan valmistamat ikkunalasit ja pullot olivat vihertäviä tai ruskeita, ikkunalasi rakkulaista. Väri johtui lasinvalmistukseen käytetyn kvartsihiekan rautapitoisuudesta. Varsinkin kirkas ikkunalasi syrjäytti 1800-luvulla kokonaan vihertävän lasin, kun taas Nybyn tuhkalasin valmistusresepti oli jotakuinkin sama kuin sata vuotta aiemmin, ensimmäisen hyttimestarin Henrik Söderbergin käyttämä. Vuonna 1857 Kööpenhaminasta palautettiin erä sinne toimitettua ikkunalasia, vienti Ruotsiin lakkasi myös vähitellen kokonaan. Kotimaassa tuotteita myytiin lähinnä rannikkokaupungeissa, Kuopiossa, ja kiertelevät lasinmyyjät myivät niitä muuallakin.
Omistajavaihdokset

Nylander luovutti 1792 ruukin johtamisen pojalleen Aristotelekselle ja tyttärensä Sofian miehelle eli vävylleen Adolf Falanderille (1767–1847).  Nylanderit ja Falanderkaan eivät kuitenkaan olleet lasinvalmistuksen ammattilaisia, vaan tehdas toimi lasinpuhaltajien turvin, joiden kanssa syntyi välillä selkkauksia. Syksyllä 1793 tulva aiheutti vahinkoa tehdasalueella ja muutkin vaikeudet kasvoivat. Työväen määrä laski 30:een vuosisadan loppuun mennessä. Tehdas sulki 1804 ovensa ja 1807 Falander luopui lasitehdasprivilegiostaan.  Sara Wacklin on kuvannut hovineuvos Johan Nylanderia teoksessaan Satanen muistelmaa Pohjanmaalta. Nylander kuvataan siinä teräväpäiseksi ja kaupallisesti nerokkaaksi, joskin tunteettomaksi.
Olhavalaiset vetosivat tehtaansa puolesta ja saivatkin laamanni Julius Conrad Antellin ryhtymään uudelleen lasinvalmistukseen vuonna 1813. Hän myi kuitenkin tehtaan jo 1816 langolleen Johan Engmanille, joka ajautui vararikkoon. Tehdas palautui Antellin johtoon vuoteen 1833, mutta sitä hoiti isännöitsijä Julius Ad. Castrén. Valtio lunasti ruukin velkaansa eli 25 650 ruplalla, ja vuonna 1834 tehtaan ostivat raahelainen Zachris Franzén ja hänen liiketoverinsa Fredrik ja Matthias Sovelius. Antell jäi eläkkeelle aiemmin hoitamastaan Suomen tullihallituksen ylitirehtöörin virasta, mutta asettui asumaan Iihin.
Vuodesta 1841 tehtaan lopettamiseen 1885 saakka tehdas oli Fellmanin suvun hallussa, joista ensimmäinen oli oululainen kauppias ja raatimies Johan Abraham Fellman, sitten tämän veljenpoika ”pikku-Iikka” Isak Wilhelm Fellman, rovasti Jaakko Fellman ja lopuksi tämän poika apteekkari Karl Jakob Fellman. Kaiken kaikkiaan tehdas oli tuotannon taukoineen  toiminnassa 103 vuotta. Nybyn tilan Fellmanin suku myi vasta 1905. Kaksi vuotta myöhemmin ruukin lasihytti paloi, oltuaan parikymmentä vuotta käyttämättömänä.
Tuotteet ja niiden myynti

Olhavassa tehtiin pääasiassa vihreää mutta kirjanpidon mukaan myös valkoista (ilmeisesti kellertävää) ikkunalasia sekä pulloja. Nylander myi alun perin suuren osan tehtaan tuotteista Tukholmaan ja perusti sinne myymälänkin. Castrénin aikana tehtaan ikkunalasia myytiin mm. Ouluun vuonna 1822 sattuneen suurpalon takia, mutta tuotteita meni Pietariin saakka. Tehdas valmisti ensin ns. ranskalaisia ja englantilaisia pulloja, myöhemmin kotipolttoa varten suuria 5 kannun eli 13 litran ja kulmikkaita viinapulloja eli kanttiineita sekä lasisia taskumatteja. Lisäksi tehtiin apteekkeja ja kotitalouksia varten monia erilaisia lasiesineitä piipunvarsista ja ruutisarvista yöastioihin. Erikoinen ns. fiasco-mallinen eli pisaranmuotoinen pullo 1790-luvulta on saattanut olla Suomen vanhimpia kivennäisvesiastioita. Vuonna 1850 tehdas valmisti 640 laatikkoa ikkunalasia, 5 400 pulloa, 400 tuoppia, 1 000 maitokehloa, 120 tusinaa juomalaseja sekä 100 tusinaa ryyppylaseja. Tehtaan sulkemisvuonna 1885 valmistettiin enää 300 laatikkoa ikkunalasia.
Tehtaan tuotannon  vanhanaikaisuuden takia sen säilyneet tuotteet ovat toisaalta tyylipuhdas esimerkki 1700-luvun lopun perinteisestä lasihyttimestareiden työstä. Olhavan lasitehtaan tuotantoa on nähtävissä Pohjois-Pohjanmaan museossa.
Tehdasyhdyskunta

Lasiruukki oli laaja kokonaisuus, johon kuului mm. saha, mylly, laivaveistämö ja koulu. Nylander kustansi koulun ohella tehtaalle oman papin (Benjamin Sinius sekä myöhemmin ruukinsaarnaaja Carl Keckman) ja järjestysoikeuden 1700-luvulla, sekä merkitytti meriviitoin väylän Olhavasta rannikkoa myöten Ouluun ja toisen ulkomerelle. Kaiken kaikkiaan tehtaan ja maanviljelyksen parista ruukkiyhdyskunnasta sai parhaimmillaan elantonsa yli 300 henkilöä.
Nybyn tehtaasta oli ympärillä eläville ihmisille monenlaista hyötyä. Lasitehdas tarvitsi raaka-aineekseen tuhkaa, jota läheisissä Etelä-Iin, Pohjois-Iin ja Olhavan kylissä valmistettiin. Tehdas tarvitsi myös tervaa, halkoja sekä tukkeja, koska sen yhteydessä toimivat saha ja telakka. Nylanderin oma toiminta pitäjäläisten hyväksi oli myös aktiivista: hän osti muun muassa hampun- ja pellavansiemeniä Liivinmaalta ja jakoi niitä ilmaiseksi Iin asukkaille. Nylander osti pojalleen Olhavanjoen Kyröläisentörmältä yhden Kyröläisen talonkin, jotta poika itsenäistyisi ja oppisi tekemään töitä.
Tehdasyhdyskunta sijaitsi hieman Olhavan kyläraitista pohjoiseen. Vuonna 1831 tehdyn luettelon mukaan alueella sijaitsi 15 huonetta käsittävä päärakennus, kuusi työväen asuinrakennusta, kaksi tallia, kolme navettaa, kaksi leivintupaa, kaksi pirttirakennusta, 14 ulkohuonerakennusta, tuulimylly, saha, mylly, kivitamppi, upokkaiden valmistusrakennus, kolme aittaa ja lasihytti. Nykyään tehtaasta on jäljellä enää vain perustukset. Tehtaan aikaisen Nybyn talon pitkä päärakennus on 1840-luvulta. Pihapiiriin kuuluu myös 45 lehmän, viiden hevosen ja kuuden sikakarsinan kivinavetta 1800-luvun keskivaiheilta. Kohde on valtakunnallisesti merkittävä kulttuuriympäristö. Olhavanjoen kylänraitilla on säilynyt vanhaa rakennuskantaa ja jokivarressa ranta-aittoja.
Aiheesta muualla

Annala, Vilho: Suomen lasiteollisuus 1681–1931. I osa. Ruotsin vallan aika 1681–1809, s. 73–83.  Helsinki:  Otava, 1931.
Annala, Vilho: Suomen lasiteollisuus vuodesta 1681 nykyaikaan. II osa. Kehitys vuoden 1809 jälkeen. Ensimmäinen nide, s. 110–137.  Helsinki:  Suomen lasiteollisuusliitto, 1948.
Kopisto, S. Nybyn lasiruukin vaiheita. Pohjois-Pohjanmaan Museon julkaisuja 2, Oulu. 32 s.
Nurmi, S. 2002. Wilhelm lasinpuhaltaja. Gummerus.
Skyttä, Jaana (toim.) 2017. Vanhalla talolla on sielu. Sanomalehti Kaleva. Rakenna & Sisusta -teema 27.9.2017, ss. 6-9.
Lasillakin on historiansa, Suomen Kuvalehti, 26.09.1931, nro 39, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ii
| --- | --- |
Kylät:  Alaranta · Iin Asemankylä · Kuivaniemen Asemakylä· Halttula · Iin Hamina · Illinsaari · Jakkukylä · Jokikylä · Koni · Kuivaniemi · Laitakari · Luola-aapa · Meriläisenperä · Myllykangas · Nyby · Oijärvi · Ojakylä · Olhava · Paasonperä · Pohjois-Ii · Sorosenperä · Vuornos · Väli-Olhava · Yli-Olhava · Yliranta
Liikenne:  Iijoen rautatie- ja maantiesilta · Iin rautatieasema· Kuivaniemen rautatieasema · Lähessuon laituri · Myllykankaan rautatieasema · Olhavan rautatieasema · V. Alamäki · Veljekset Salmela · Yhdystie 8520  · Yhdystie 8523
Vesistöt:  Iijoki · Kivijoki · Kuivajoki · Muhojoki · Olhavanjoki · Oijärvi
Rakennukset ja rakennelmat:  Iin kirjasto · Iin kirkko · Iin lukio · Iin pappila · Kestilän saha · Kuivaniemen kirkko · Nybyn lasitehdas · Pahkakosken voimalaitos · Raasakan voimalaitos · Ulkokrunnin loisto · Ulkokrunnin tunnusmajakka
Muuta Iihin liittyvää:  Hiastinlahti · IIK!!-kauhuelokuvafestivaali · Iin Energia · Iin vaakuna · Kruununsaari ja hautausmaa · Taidekeskus KulttuuriKauppila · Litokaira · Nimettömänmatala · Olhavan taistelu · Suurhiekka · Vatunki
Lasikaupunki

| Lasikaupunki> City of Glass |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Cassandra Clare
Kieli:  Suomi
Genre:  Fantasia
Kustantaja:  Walker Books (USA)
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  sidottu
Suomennos
Suomentaja:  Terhi Leskinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  31. elokuuta 2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  400
ISBN:  9789511238218
Sarja: Varjojen kaupungit
Edeltävä:  Tuhkakaupunki
Seuraava:  Langenneiden enkelten kaupunki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lasikaupunki (engl. City of Glass) on kolmas osa kuusiosaisesta kirjasarjasta Varjojen kaupungit, jonka on kirjoittanut Cassandra Clare. Kirja julkaistiin englanniksi vuonna 2009 ja se suomennettiin vuonna 2011.
Oleh Protasov

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oleh Valerijovytš Protasov
Syntymäaika: 4. helmikuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Dnipropetrovsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Seura
Seura: –
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1981–1987 1988–1990 1990–1994 1994–1995 1996–1998 1998–1999 1999–2000 |  FK Dnipro  FK Dynamo Kiova  Olympiakos FC  Gamba Osaka  Veria FC  Proodeftiki FC  Panelefsiniakos FC | 145 (95) 71 (30) 83 (48) 55 (24) 62 (11) 28 (5) 2 (1) |
Maajoukkue
| 1984–1991 1994 |  Neuvostoliitto  Ukraina | 68 (29) 1 (0) |
Valmennusura
2003–2004 2005 2005–2008 2008 2009 2010–2011 2012 2012–2013 2014–2015:  Olympiakos FC  FC Steaua Bukarest  FK Dnipro  FK Kuban Krasnodar  Iraklis FC  FK Rostov  FK Astana  FK Dinamo Minsk  FC Astra Giurgiu
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Oleh Protasov (ukr. Олег Валерійович Протасов, s. 4. helmikuuta 1964) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.