stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elias Blix

| Elias Blix |
| --- | --- |
 Blix 1880-luvulla.
Norjan kirkko- ja opetusministeri
 Sverdrupin hallitus 1. marraskuuta 1886 – 24. helmikuuta 1888 26. kesäkuuta 1884 – 15. elokuuta 1885  
Edeltäjä:  Jacob Liv Rosted Sverdrup
Seuraaja:  Jacob Liv Rosted Sverdrup
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elias Blix Pedersen
Syntynyt: 24. helmikuuta 1836 Gildeskål, Norja
Kuollut: 17. tammikuuta 1902 (65 vuotta) Kristiania, Norja
Ammatti:  opettaja, teologi, professori, poliitikko
Elias Blix Pedersen (24. helmikuuta 1836 Gildeskål – 17. tammikuuta 1902) oli norjalainen teologi, opettaja ja heprean kielen professori. Hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1884–1885 ja 1886–1888. Blix edisti uusnorjan kieltä kirkollisissa yhteyksissä muun muassa kirjoittamalla virsiä ja kääntämällä Uuden testamentin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elias Blix Wikimedia Commonsissa
Elias White Mutale

Elias White Mutale (21. marraskuuta 1929 – 12. helmikuuta 1990) oli sambialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. syyskuuta 1964 ja nimitettiin Mansan hiippakunnan piispaksi 3. heinäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Clemens P. Chabukasansha, jota avustivat Emmanuel Milingo ja Nicola Agnozzi.
17. syyskuuta 1973 Mutale sai nimityksen Kasaman arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi kuolemaansa saakka.
Electric Play

| Electric Play Remu & Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 18. marraskuuta 2016
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tyylilaji: rock and roll, rock, blues, hard rock
 Kesto: 35.53
 Levy-yhtiö: Lasso Entertainment Oy
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 10.
Hurriganesin muut julkaisut
| Live in Hamina 1973 2011 | Electric Play 2016 | The Side Tracks 2017 |
Remu Aaltosen muut julkaisut
| Andalusian muistelot 2013 | Electric Play 2016 |   |
Electric Play on Remun & Hurriganesin 18. marraskuuta 2016 julkaistu studioalbumi. Levyn nimikappale ”Electric Play” julkaistiin singlenä 21. lokakuuta. Albumilla vierailevat Ile Kallio, Michael Monroe, Tatu Mannberg ja Hannu Sormunen.
Albumin julkaisi musiikkituottaja Hannu Sormusen uusi yhtiö Lasso Entertainment Oy, ja jakelusta vastasi Sony Music Entertainment Finland. Albumi julkaistiin CD-levynä (18.11.), digilevynä (18.11.) ja vinyylilevynä (2.12.).
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 10.
Kappaleet

Knockin’ – 3.26
Electric Play – 3.18
Night Trip – 3.11
Dance with the Devil – 3.35
Catch Me – 2.56 (feat. Michael Monroe)
Give Me a Reason – 2.48
Fool for Your Love – 3.26
Voulez-Vouz – 3.27
Ruby Jane – 4.04 (feat. Ile Kallio)
Like a Rodeo – 2.51
Poor Boy – 2.47
Kokoonpano > Remu & Hurriganes

Remu Aaltonen – laulu, lyömäsoittimet
Nipa Niilola – kitarat, taustalaulu
Antti Rautajoki – kitarat
Jaska Ylä-Rautio – basso
Arska Rautajoki – rummut
Eliasson

Eliasson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anders Eliasson (1947–2013), ruotsalainen säveltäjä
Emma Eliasson (s. 1989), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jan Eliasson (s. 1940), ruotsalainen diplomaatti ja poliitikko
Lena Eliasson (s. 1981), ruotsalainen suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
Marte Eliasson (s. 1969), norjalainen käsipalloilija
Suvi Eliasson (s. 1989), suomalainen aitajuoksija
Tommy Eliasson (s. 1980), ruotsalainen freestylehiihtäjä
Torbjörn Eliasson (s. 1947), ahvenanmaalainen poliitikko
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eduard Hisinger

Eduard Viktor Eugène Hisinger (16. heinäkuuta 1832 Fagervik – 23. lokakuuta 1904 Fagervik) oli suomalainen vapaaherra, ruukinpatruuna, valtiopäivämies ja kasvitieteilijä.
Henkilöhistoria

Hisingerin vanhemmat olivat Fagervikin patruuna, vapaaherra Johan Fridolf Mikael Hisinger (1803–1883) ja Alexandra Elisabet Bodisco. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella Helsingissä 1850 ja opiskeli luonnontieteitä Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1855 ja filosofian maisteriksi 1857. Hisinger suoritti vielä luonnonhistorian opintoja Berliinissä 1856 ja teki kasvitieteellisen opintomatkan Sveitsin Alpeille 1856. Hisinger sai Helsingin yliopiston filosofian kunniatohtorin arvon 1882.
Hisinger oli tilanomistajana Pohjan Brödtorpissa 1858–1899 ja Fagervikin ruukinpatruuna hänestä tuli isänsä jälkeen 1885. Hän kehitti Fagervikin maataloutta mutta Fagervikin ruukin toiminta päättyi hänen aikanaan 1903. Hisinger osallistui säätyvaltiopäiville aatelissäädyssä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Hisinger oli naimisissa vuodesta 1858 Constance Johanna Ramsayn (1837–1925) kanssa.
Teoksia

Sieni-kirja : eli Sieni-Kallen osviitta tuntemaan ja käyttämään syötäviä sieniä ; kirj. E. H., suomentanut Karl Dahlberg. Suomen talous-seura, Turku 1863, näköispainos Vihdin kunta, Vihti 2001
Recherches sur les tubercules du Ruppia rostellata et du Zannichellia polycarpa provoqués par le Tetramyxa parasitica. 1, Notice préliminaire. Helsingfors 1887
Axel Lille : On the validity of the fundamental laws of Finland ; öfversättning af artiklar i Nya Pressen, ombesörjd af Edward Hisinger. Stockholm 1892
Bidrag till kännedom om Finlands Libellulider. Sällskapets pro fauna et flora fennica, Helsingfors 1894
Remarquable variété du Nuphar luteum. Acta Societatis pro fauna et flora Fennica 11, 9. Societas pro fauna et flora Fennica, Helsingfors 1894-1895
Öfversigt af Finlands hittils kända Orthopterer jemte korta beskrifningar. Helsingfors 1894
Aiheesta muualla

Tua Korhonen (6.9.2019) Ensimmäinen kansalle tarkoitettu sienikirja Suomessa (agricolaverkko.fi)
Elyn tuomiokirkko

| Elyn tuomiokirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Ely, Englanti
Koordinaatit:  52°23′55″N, 000°15′51″E
Seurakunta:  Elyn hiippakunta, Englannin kirkko
Rakentamisvuosi:  1083-1375
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elyn tuomiokirkko (engl. The Cathedral Church of the Holy and Undivided Trinity of Ely) on Englannin kirkon katedraali Elyssä, Englannissa.
Benediktiinimunkit rakensivat vuonna 970 uudelleen tanskalaisten noin sata vuotta aiemmin tuhoaman luostarin, josta vuonna 1109 tuli katedraali. Kirkkoon on haudattu Yorkin arkkipiispa Wulfstan II ja ensimmäinen Elyn piispa Hervey le Breton.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elyn tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Ely (Minnesota)

| Ely |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 47°54′8″N, 91°51′21″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  St. Louis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,1 km²
 – Josta vettä:  0 km² (0 %)
Korkeus:  435 m
Väkiluku (2000):  3 724
 – Väestötiheys:  528,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ely (laus. ['iːli]) on yhdysvaltalainen pikkukaupunki St. Louisin piirikunnassa, Minnesotan osavaltiossa. Vuonna 2000 siellä oli 3 724 asukasta. Se on saanut nimensä Englannin Elyn kaupungin mukaan.
Ely sijaitsee rautamalmien alueella; kaupungissa on ollut useita pieniä rautakaivoksia. Nykyään siellä on kansainvälinen susien suojelu- ja tutkimuskeskus ja Pohjois-Amerikan karhujen suojelu- ja tutkimuskeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ely (Minnesota) Wikimedia Commonsissa
Elias Öhman

Elias Öhman (28. heinäkuuta 1845 Porvoo – 15. maaliskuuta 1908 Helsinki) oli suomalainen kunnallispormestari ja kymmenkertainen valtiopäivämies.
Öhmanin vanhemmat olivat lehtori, rovasti Johan Edvard Öhman ja Albertina Maria von Fieandt ja puoliso vuodesta 1883 Anna von Fieandt (k. 1937). Hän tuli ylioppilaaksi 1862 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1868 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1875. Varatuomarin arvon Öhman sai 1877. Hän oli oikeusneuvosmies Helsingissä 1879–1887 ja Helsingin kunnallispormestari 1887–1908, joskin erotettuna virastaan 1903–1906, koska ei suostunut toimeenpanemaan Bobrikovin diktatuurin käskyjä. Helsingin rahatoimikamarin puheenjohtaja Öhman oli 1881–1887 ja hänellä oli myös useita muita kunnallisia luottamustehtäviä. Öhman sai valtioneuvoksen arvonimen 1907. Hän oli porvarissäädyssä Pietarsaaren edustaja 1885 ja Helsingin edustaja 1882, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Öhman harrasti nuoruudesta asti vapaapalokuntatoimintaa ja hän oli Helsingin VPK:n monivuotinen puheenjohtaja. Pormestarinrinne Helsingin Katajanokalla on nimetty hänen mukaansa.
Drag-On

Drag-On on kuusamolainen 1990-luvun taitteessa perustettu melodista heavymusiikkia soittanut yhtye. Yhtyeen perustamiseen vaikutti suuresti bändin perustajien perheiden vahvasti musiikkivaikutteiset isät, kuusamolaiset lauluntekijä-muusikot Juha Poussu sekä Kari Alajuuma.
Yhtye muun muassa voitti ja menestyi muutenkin hyvin osallistumissaan bändikisoissa. Yhtyeen kappaleita julkaistiin muun muassa yhdysvaltalaisen Showcase Recordsin kokoelmalevyllä. Muuten kansainvälistä toimintaa ei yhtyeellä juuri ollut, ja keikkailu rajoittui Suomen rajojen sisäpuolelle, pääasiallisesti Pohjois- ja Itä-Suomeen sekä Kainuun alueelle.
Historia

Yhtye aloitti alun perin nimellä Dragon, kokoonpanolla Jukka Poussu (laulu, kitara), Jarkko Poussu (basso), Juho Alajuuma (rummut) ja Ville Alajuuma (koskettimet). Myöhemmin rumpujen taakse asettui Mika Tuovila, ja kokoonpano oli jonkin aikaa kolmihenkinen. Kitaran varressa nähtiin myös Heikki Alajuuma. Sittemmin kokoonpanoksi vakiintui Jukka Poussu (laulu, kitara, koskettimet), Toni Kyllönen (kitara, koskettimet), Jarkko Poussu (basso) ja Juha Alajuuma (rummut).
Yhtyeen soittokämppinä toimivat muun muassa samat tilat kuin useiden muittenkin kuusamolaislähtöisten bändien treenipaikat: "Rauhala" (Zero Nine), "Tonterin kämppä" (A.R.G.), "Räkälä" (Morphosis, Sacred Crusifix) sekä "Tetrahallin kellari".
Julkaisuja

One life to live
Rehearsal Track
few years of our lives...
Julkaisuja > Kappaleita

The False Ones
One Life To Live
Absense makes the heart go yonder
I'm dreaming of you
Living alone
Forbidden Faith
In memoriam
Lullaby
Sight of the blindman
Fortune teller
Perpetual healer
Why dont you follow me
Entrance into eternity
Aiheesta muualla

Facebook
Mikseri.net
Ernst Fredrik Tihlman

Ernst Fredrik Tihlman (13. tammikuuta 1765 Huittinen – 19. elokuuta 1844 Koivulahti) oli suomalainen kapteeni, postimestari ja Tampereen pormestari.
Tihlmanin isä oli Porin jalkaväkirykmentin Everstiluutnantin komppaniassa palvellut majuri Ernst Fredrik Tihlman. Hän vietti lapsuutensa Huittisten Karhiniemen kylässä Untossa komppanian luutnantin virkatalossa. Hänet merkittiin jo kaksivuotiaana vapaaehtoisena Porin jalkaväkirykmentin rulliin ja hänestä tuli kersantti 1772, tykistön kadetti 1775 ja vänrikki 1782. Navigaatiotutkinnon Tihlman suoritti 1784. Hän palveli Porin jalkaväkirykmentin Vesilahden komppaniassa ensimmäisenä adjutanttina 1780-luvulla. Tihlman osallistui Kustaa III:n sotaan luutnanttina. Hän oli mukana Anjalan liitossa ja tuomittiin sen vuoksi kuolemaan mutta armahdettiin sitten. Armeijan palveluksesta hän erosi kapteenina 1808.
Tampereen postimestarina Tihlman oli 1803–1804 ja uudelleen Suomen sodan jälkeen. Hän oli Suomen koskenperkaustoimikunnan sotilaskomennuskuntien työpäällikkönä Kyrösjärven vesistön perkaustöissä 1803–1806. Tihlman johti 1817–1821 tehtyjä Tammerkosken perkaustöitä. Tihlmanista tuli Tampereen kaupungin järjestysmies 1802 ja häntä alettiin nimittää pormestariksi vuodesta 1805 alkaen sen jälkeen kun Tampereelle oli perustettu kaupunginoikeus. Tihlman oli vuonna 1809 Tampereen kaupungin edustajana Porvoon valtiopäivillä. Tihlman erotettiin pormestarin virasta 1827 sen jälkeen kun Suomen kenraalikuvernööri oli tarkastusmatkallaan valittanut siitä että kaupunginarkistoa säilytettiin postikonttorissa ja kaupungista puuttui asianmukainen kaupunginvankila. Tihlman oli sitten Hämeenlinnan postimestarina vuodesta 1828 tehtävinään valvoa postinkuljettajia ja postitalonpoikia.
Tihlman oli naimisissa vuodesta 1793 lääninrovasti Erik Castrénin tyttären Catharina Christina Castrénin (1772–1852) kanssa. Heillä oli kuusi tytärtä.
Erdmann

Erdmann on muun muassa seuraavien henkilöiden:
Etunimi

Erdmann Neumeister (1671–1756), saksalainen luterilainen pappi
Sukunimi

Eduard Erdmann (1896–1958), saksalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä
Nils Erdmann (1860–1948), ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija
Paul Erdmann Isert (1756–1789), saksalaissyntyinen luonnontieteilijä
Susi Erdmann (s. 1968), saksalainen kelkkailija
Toni Erdmann, päähenkilö saksalais-itävaltalaisessa elokuvassa Isäni Toni Erdmann (saks. Toni Erdmann).
ET Teatteri

ET Teatterin logo
ET Teatteri (viroksi ET Teater) on suomenvirolaisten teatteri, joka perustettiin 2. lokakuuta 2015 Helsingissä. Teatterin perustaja ja johtohahmo on suomalaisvirolainen näyttelijä ja elokuvantekijä Mait Lepik.
Teatterin ohjelmisto koostuu vironkielisistä ja pääasiallisesti virolaisista näytelmistä. Harrastelijateatterin näyttelijät ovat saaneet koulutusta alansa parhailta näyttelijöiltä ja ovat hankkineet esiintymiskokemusta erilaisissa TV- ja elokuvarooleissa.
Esitykset > 2020

Pisuhänd (kuunelma) - Ana Lepik
Esitykset > 2019

Väike Nõid - Ana Lepik
Nali naljaks feat. Meelejahutaja - rühmatöö
Mõistuse avantüür - Mait Lepik
Esitykset > 2018

Naksitrallid - Ana Lepik
Lennujaama lutikad  - Mait Lepik
Täitsa Mihkel - Mait Lepik
Nali naljaks - rühmatöö
Jänesepoeg otsib sõpra - Elo Lammi
Esitykset > 2017

Peeter, sõpradele Peetrike - Mait Lepik
Seitse venda - Mait Lepik
Koera pulm - Mait Lepik
Nu pogodi - rühmatöö
Siin me oleme - Mait Lepik
Sasipäiste printsesside saar - Elo Lammi
Esitykset > 2016

Memme musi - Elo Lammi
Mardileib - Mait Lepik
Aiheesta muualla

https://www.etteater.fi/
https://www.facebook.com/etteater/
Electric Tears

| Electric Tears Buckethead |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. lokakuuta 2002
 Tuottaja(t): Buckethead, Janet Rienstra
 Tyylilaji: ambient, kokeellinen musiikki, unplugged, alternative rock
 Kesto: 70.37
 Levy-yhtiö: Meta
Bucketheadin muut julkaisut
| Bermuda Triangle 2002 | Electric Tears 2002 | Bucketheadland 2 2003 |
Electric Tears on Bucketheadin 12. sooloalbumi. Levyn ainoa instrumentti on kitara. Kappale "Sketches Of Spain" on Bucketheadin sovitus Joaquín Rodrigon konsertosta "Concierto de Aranjuez".
Kappaleet

All in the Waiting – 3.41
Sketches of Spain (For Miles) – 4.03
Padmasana – 11.36
Mustang – 5.36
The Way to Heaven – 5.48
Baptism of Solitude – 6.07
Kansas Storm – 5.31
Datura – 5.36
Mantaray – 4.08
Witches on the Heath – 2.38
Angel Monster – 5.05
Electric Tears – 5.29
Spell of the Gypsies – 5.19
Kokoonpano

Buckethead – kitara
Aiheesta muualla

Electric Tears discogs.com -sivustolla
Erminio Frasca

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Maribor 2009 | trap, joukkue |  |
|  Hopeaa | Zagreb 2006 | trap |  |
|  Hopeaa | Nikosia 2007 | trap, joukkue |  |
Poikien ammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 2002 | trap, joukkue |  |
|  Kultaa | Nikosia 2003 | trap |  |
|  Kultaa | Nikosia 2003 | trap, joukkue |  |
Erminio Frasca (s. 5. kesäkuuta 1983 Priverno) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Erminio Frasca on menestynyt MM-kilpailuissa poikien ja miesten sarjoissa hyvin. Hän saavutti ensimmäisen MM-mitalinsa Lahdessa 2002 voittaessaan poikien joukkuemaailmanmestaruuden. Nikosiassa 2003 Frasca voitti sekä henkilökohtaisen, että joukkuemaailmanmestaruuden poikien sarjassa. Aikuisten sarjassa hän on saavuttanut henkilökohtaista hopeaa Zagrebissa 2006 ja joukkuehopeaa Nikosiassa 2007. Lisäksi vuoden 2009 MM-kilpailuissa Mariborissa hän saavutti joukkuekultaa.
Erik Gustafsson (pikajuoksija)

| Erik Gustafsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. syyskuuta 1943 Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Kusti
Pituus:  181 cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Jyväskylän Kenttäurheilijat (–1971) Alavuden Urheilijat (1972–)
Kilpauran kesto:  1960–1974
Valmentaja:  Ilmari Karvonen (–1963) Paavo Komi (1964–1969) Antti Lanamäki (1970–)
Valmennettavat:  Martti Olli, Sauli Pollari, Antti Rajamäki, Matti Kiilunen, Sari Mullola, Mika Gustafsson, Eetu Viitala
Saavutukset
Ennätykset:  60 m 6,4 (1972)   100 m 10,3 (1972)   200 m 21,5 (1972)   pituus 687 (1961)
Bror-Erik (Erik) Gustafsson (s. 24. syyskuuta 1943 Jyväskylä) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Alavuden Urheilijoita. Ammatiltaan hän on liikunnanopettaja.
Gustafsson voitti 100 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1967. Hopealle hän juoksi vuosina 1963 ja 1972. Helmikuussa 1972 Gustafsson sivusi 60 metrillä sisäratojen ME-aikaa 6,4. Münchenin olympialaisissa 1972 Gustafsson oli mukana Suomen ennätyksen 39,30 juosseessa pikaviestijoukkueessa kokoonpanolla Antti Rajamäki–Raimo Vilén–Gustafsson–Markku Juhola, joiden ennätys kesti kaikkiaan 38 vuotta.
Monilahjakas Gustafsson pelasi nuoruudessaan myös jääkiekkoa Jyväskylän Palloilijoissa sen Suomensarjajoukkueessa vuosina 1960–1965 ja pesäpalloa Jyväskylän Kirissä sen mestaruussarjajoukkueessa vuosina 1960–1962.
Erik Gustafsson valmistui liikutakasvatuksen kandidaatiksi vuonna 1968. Sen jälkeen hän toimi liikunnan tuntiopettajana Sammon yhteiskoulussa Tampereella vuosina 1968–1969, Kemin lyseossa 1969–1971 ja Alavuden yläasteella ja lukiossa 1971–2003.
Hän on kilpaillut myös ikämiesluokassa voittaen 100 metriä veteraanien EM-kilpailussa M50-sarjassa vuonna 1994.
Urheilu-uransa jälkeen hän toimi myös Suomen Urheiluliiton pikajuoksujen lajivalmentajana vuosina 1975–1985.
Saavutukset

SM-mitalit 100 metrillä: kultaa 1967, hopeaa 1963 ja 1972
SM-mitalit hallikisojen 60 metrillä: kultaa 1966, hopeaa 1972 ja pronssia 1965
SM-pikaviestipronssia JKU:n joukkueessa 1967 ja 1971
Maaotteluedustuksia yhteensä 36 vuosina 1963–1974
Elokuva jalostavasta rakkaudesta

| Elokuva jalostavasta rakkaudesta |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mikko Niskanen
Käsikirjoittaja:  Jarmo Laine (dramatisointi)
Perustuu:  Edvard Radzinskin näytelmään Elokuvaa kuvataan
Säveltäjä:  Seppo Miettinen
Kuvaaja:  Jaakko Lepistö
Lavastaja:  Ensio Suominen
Pääosat:  Mikko Niskanen Aulikki Oksanen Edvin Laine Ville Salminen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio / TV 2
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuva jalostavasta rakkaudesta on Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1967. Se perustuu Edvard Radzinskin näytelmään Elokuvaa kuvataan, joka puolestaan perustuu tositapahtumiin.
Neuvostoliitossa elokuvan tekemistä opiskelleen Niskasen harvoin esitetty televisioelokuva on elokuva elokuvan tekemisestä. Pääosaa, elokuvaa Vain kaksikymmenvuotias tekevää ohjaajaa Netsajevia, esittää itse Niskanen. Hän vikittelee nuorta avustajaa, Anjaa (kirjailijana paremmin tunnettu Aulikki Oksanen). Kuvausten aikana Niskasen ja Oksasen välille syntyy todellisuudessakin suhde, joka kesti pitkään. Edvin Laineen valintaa sensoriksi kriitikko pitää "mielenkiintoisena". Niskanen oli ollut 1955 valmistuneessa Laineen ohjaamassa Tuntemattomassa sotilaassa avustajana.
Alussa viitataan Leninin lausuntoon, jonka mukaan tärkein taiteenlaji on elokuva. Neuvostoliiton aikana sensuuri kohdistui elokuvaan, kuten muuhunkin kulttuuriin, ja vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ovat taiteilijat saaneet tehdä työtään vapaammin.
Alkuperäisnäytelmän kirjoittaja on venäläinen bestsellerelämäkertoja kirjoittanut Edvard Radzinski, jonka varhaistuotantoon näytelmä kuuluu. Elokuvaa kuvattiin osin oikeilla tapahtumapaikoilla.
Niskanen sai ohjauksesta Jussi-palkinnon, joita tuolloin jaettiin myös televisioelokuville.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Niskanen  | … |  Netsajev, elokuvaohjaaja   |
|  Aulikki Oksanen  | … |  Anja, avustajatyttö   |
|  Edvin Laine  | … |  Trofimov, tarkastaja hallintoneuvostosta   |
|  Ville Salminen  | … |  Kirill Vladimirovitš, tuottaja   |
|  Liana Kaarina  | … |  Irina Kirjanova, näyttelijä ja kriitikko   |
|  Elina Pohjanpää  | … |  Inga, Netsajevin vaimo   |
|  Kaarlo Wilska  | … |  Fekin, järjestäjä   |
|  Terttu Vilhola  | … |  Zina, apulaisohjaaja   |
|  Ulla Kivipato  | … |  Vaaleaverikkö   |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Petja   |
|  Seppo Miettinen  | … |  trion jäsen   |
|  Anssi Pethman  | … |  trion jäsen   |
|  Kimmo Pasanen  | … |  trion jäsen   |
|  Unto Salminen  | … |     |
|  Uuno Montonen  | … |     |
|  Paavo Jännes  | … |     |
Aiheesta muualla

Elokuva jalostavasta rakkaudesta Elonet.
Ely S. Parker

Ely S. Parker eli Donehogawa, intiaani joka nousi armeijan upseeriksi ja intiaaniasiamieheksi 1800-luvulla.
Ely Samuel Parker (1825 – 31. elokuuta 1895) oli seneca-heimoon kuulunut intiaani, josta tuli Yhdysvaltain armeijan upseeri ja vähäksi aikaa intiaaniasiain komissaari.
Ely Parkerin alkuperäinen intiaaninimi oli Hasanoanda, mutta paremmin tunnettu on hänen myöhemmin ottamansa nimi Donehogawa "Läntisen oven pitäjä". Parker syntyi vuonna 1825 Tonawandan reservaatissa New Yorkin osavaltiossa William ja Elizabeth Parker -nimisten seneca-intiaanien lapseksi. Kun nuori Ely Parker oli töissä varuskunnassa, sotilaat pilkkasivat tätä, kun hän ei osannut englantia. Parker lähti tämän jälkeen kristilliseen kouluun ja opiskeli lakimieheksi, muttei saanut alan työpaikkaa, koska ei ollut virallisesti Yhdysvaltain kansalainen. Tämän jälkeen Parker hankkiutui ystäviensä avulla tekniseen opistoon ja opiskeli insinööriksi, jossa ammatissa työskenteli Yhdysvaltain sisällissotaan asti. Muun muassa Erien kanava laajennettiin ja ylläpidettiin Parkerin ohjauksessa. Toisaalta vuonna 1852 Parkerista tuli seneca-heimon ylipäällikkö. Parker tutustui Ulysses Grantiin, tulevan sisällissodan kuuluisaan johtajaan ja ystävystyi tämän kanssa. Parker yritti armeijaan pohjoisvaltioiden puolelle kun sisällissota syttyi, mutta alussa hänelle sanottiin, ettei sota ole intiaanien, vaan valkoisten sota. Parker pääsi sotaan vasta Grantin tukemana alussa adjutantiksi. Parker oli mukana muun muassa Vicksburgissa, Chattanoogassa ja Appomattoxissa. Parker jatkoi armeijassa vielä sisällissodan jälkeen vuoteen 1869 ja päätti sotilasuransa prikaatinkenraalina.
Parker avioitui Minnie Orton Sackettin kanssa 1867. Heillä oli yksi tytär joka syntyi 1878.
Intiaaniasiain komissaari

Parker pyrki tukemaan intiaaneja toimiessaan 1869–1871 intiaaniasiain komissaarina, jona nyt oli poikkeuksellisesti intiaani. Kun Parker tuki intiaaneja, hän hankki itselleen vihamiehiä valkoisten amerikkalaisten parista. Kun Parker hankki intiaaneille ruokaa luotolla, mikä hieman rikkoi säännöksiä, Parker joutui hallinnon kuultavaksi. Häntä ei syytetty mistään, mutta tapaus huononsi hänen mainettaan valkoisten parissa. Lopulta hän päätti hakea virastaan eroa ja saikin sen. Tämän jälkeen Parker hakeutui liikealalle ja alussa rikastuikin. Sitten hän menetti omaisuutena pörssikurssien muutosten takia ja eli loppuvuotensa köyhänä miehenä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Biography, "Ely S. Parker", The Civil War, PBS
National Park Service: Ely Parker- A Real American"