stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Padlene

| Padlene |
| --- | --- |
 Padlene
 Koordinaatit: 59°22′51″N, 5°28′25″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Rogaland
Kunta:  Tysvær
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,17 km²
Väkiluku (2023):  275
 – Väestötiheys:  1 617,6 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Padlene on taajama Tysværin kunnassa Rogalandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,17 neliökilometriä ja asukasluku 275 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Padlene Wikimedia Commonsissa
Rokkari

Rokkareita Chelsea Bridge -sillalla.
Rokkari on arkikielen nimitys rockmusiikin esittäjälle tai harrastajalle. Ensimmäisiä rokkareita olivat 1950-luvun teddyt ja greaserit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rokkari Wikimedia Commonsissa
Padma Vibhushan

Padma Vibhushan -palkinto.
Padma Vibhushan on toiseksi korkein Intian valtion myöntämä siviilipalkinto. Se on arvojärjestyksessä Bharat Ratnan jälkeen, mutta ennen Padma Bhushania ja Padma Shritä. Palkintoja on jaettu vuodesta 1954.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Padma Vibhushan Wikimedia Commonsissa
Padma Awards (englanniksi)
Rock’n roll -suosikki

| Rock’n roll -suosikki> Jailhouse Rock |
| --- | --- |
 Elokuvan yhdysvaltalainen juliste
Ohjaaja:  Richard Thorpe
Käsikirjoittaja:  Bruce Feirstein
Tuottaja:  Pandro S. Berman Kathryn Hereford
Säveltäjä:  Jeff Alexander
Kuvaaja:  Ralph E. Winters
Leikkaaja:  Ralph E. Winters
Pääosat:  Elvis Presley Judy Tyler Mickey Shaughnessy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1957
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rock’n roll -suosikki (engl. Jailhouse Rock) on vuonna 1957 ilmestynyt yhdysvaltalainen musiikkielokuva, jonka pääosassa esiintyi Elvis Presley. Elokuvien Rakasta minua hellästi ja Puoliverinen ohella se on yksi Elviksen arvostetuimmista elokuvista. Elokuvan käsikirjoituksesta vastasi Oscar-palkittu Nedrick Young ja Oscar-ehdokas Guy Trosper.
Elokuva valittiin vuonna 2004 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kuvaukset

Rock’n roll -suosikin kuvaukset aloitettiin 13. toukokuuta 1957. Kuvausaikataulu oli hyvin tiivis, ja kuvaukset saatiin valmiiksi runsaan kuukauden jälkeen 14. kesäkuuta. Työtahti tuli tutuksi Presleylle, sillä lähes kaikki hänen elokuvansa kuvattiin hyvin lyhyellä aikataululla.
Ohjaajaksi valittu Richard Thorpe oli vielä uransa loppuun asti suurien studioiden suosiossa, kun haluttiin tehdä elokuva nopeasti ja pienellä budjetilla. Thorpe ei koskaan puuttunut elokuvan käsikirjoitukseen, vaan teki työnsä ainoastaan ohjaajana.
Presleyn palkka kohosi elokuvahistorian korkeimmaksi jo Rock’n roll -suosikin aikana. Aiemmin vain kahdessa elokuvassa (Rakasta minua hellästi ja Kiihkeitä rytmejä) näytellyt Presley ansaitsi uusimmastaan 250 000 dollaria sekä lukuisia etuja, muun muassa hulppean majoituksen kuvausten ajaksi. Elokuvan budjetista suurin osa meni Presleyn palkan maksamiseen.
Kansainvälinen menestys ja Judy Tylerin kuolema

Rock’n roll -suosikki oli pääosanesittäjänsä ansiosta yksi vuoden katsotuimmista elokuvista Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Se keräsi lipputuloja pelkästään Yhdysvalloissa yli neljä miljoonaa dollaria.
Elokuvan naispääosaa esittänyt Judy Tyler kuoli traagisesti auto-onnettomuudessa[7. heinäkuuta 1957, mistä johtuen Presley ei koskaan katsonut elokuvaa itse. Yhtä lailla hän ei myöskään katsonut Kiihkeitä rytmejä -elokuvaa vuoden 1958 jälkeen, sillä siinä esiintyi hänen äitinsä Gladys, joka menehtyi vain 46-vuotiaana vuonna 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rock’n roll -suosikki Wikimedia Commonsissa
Riskibisnes

| Riskibisnes> Risky Business |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Brickman
Käsikirjoittaja:  Paul Brickman
Tuottaja:   Jon Avnet  Steve Tisch 
Säveltäjä:  Tangerine Dream
Kuvaaja:  Bruce Surtees
Leikkaaja:  Richard Chew
Pääosat:   Tom Cruise  Rebecca De Mornay  Joe Pantoliano 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  5. elokuuta 1983
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  6 200 000 $
Tuotto:  63 541 723 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riskibisnes (engl. Risky Business) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Tom Cruise ja Rebecca De Mornay. Elokuva oli Tom Cruisen läpimurtoelokuva, ja sisältää hänen kuuluisan tanssikohtauksensa Bob Segerin ”Old Time Rock’n Roll” -kappaleen soidessa. Elokuva oli Paul Brickmanin esikoisohjaus.
Juoni

Elokuva kertoo tavallisesta nuorukaisesta, joka jää yksin kotitaloon vanhempien matkan ajaksi, ja töppäilynsä takia joutuu rahan ansaitsemiseksi järjestämään talossa paljon paheellista toimintaa vanhempien tietämättä. Kaikki kääntyy lopulta parhain päin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Tom Cruise   | … |   Joel Goodson   |
|   Rebecca De Mornay   | … |   Lana   |
|   Curtis Armstrong   | … |   Miles   |
|   Bronson Pinchot   | … |   Barry   |
|   Joe Pantoliano   | … |   Guido   |
|   Richard Masur   | … |   Rutherford   |
|   Nicholas Pryor   | … |   Mr. Goodson   |
|   Janet Carroll   | … |   Mrs. Goodson   |
|   Shera Danese   | … |   Vicki   |
|   Raphael Sbarge   | … |   Glenn   |
|   Bruce A. Young   | … |   Jackie   |
Musiikki

Riskibisneksessä musiikki oli tärkeä osa elokuvan tunnelmaa. Tangerine Dream vastasi pääosin elokuvamusiikista, ja julkaisi myös elokuvan soundtrack eli elokuvamusiikki-levyn, jolla Tangerine Dreamin lisäksi oli Bob Seger, Muddy Waters, Jeff Beck, Prince, Journey ja Phil Collins.
Vastaanotto

Elokuva oli Tom Cruisen ja De Mornayn läpimurtoelokuva ja molemmat nousivat kansainväliseen maineeseen rooleistaan elokuvassa. Tom Cruise sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Riskibisneksen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Riskibisnes Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Petri Kekki

Petri Kekki (s. 4. toukokuuta 1966 Helsinki) on suomalainen shakinpelaaja. Kekki oppi shakin säännöt jo kaksi- tai kolmivuotiaana ja liittyi ensimmäistä kertaa shakkikerhoon 6-vuotiaana. Hän voitti ala-asteiden helsinginmestaruuden jo päiväkoti-ikäisenä. Kekki sai innostuksen shakkiin isoveljeltään. Kekin menestykseen kuuluu helsinginmestaruus vuodelta 1999, nopean shakin suomenmestaruus vuodelta 2001 ja nuorten suomenmestaruus vuodelta 1985. Kekille myönnettiin kansainvälisen mestarin arvonimi vuonna 2007. Innoittajikseen Kekki on kertonut muun muassa Viktor Kortšnoin, Veselin Topalovin, Vasili Ivantšukin ja Magnus Carlsenin.
Nykyisin Kekki työskentelee kehityspäällikkönä IT-yrityksessä.
Aiheesta muualla

Petri Kekki ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Petri Kekki Chessmetrics.com -sivustolla (englanniksi)
Padma Bhushan

Padma Bhushan -palkinto.
Padma Bhushan (hindiksi पद्म भूषण) on kolmanneksi korkein Intian valtion myöntämä siviilipalkinto. Se on arvojärjestyksessä Bharat Ratnan ja Padma Vibhushanin jälkeen, mutta ennen Padma Shritä. Kahden viimeksi mainitun kanssa Padma Bhusaniin viitataan kollektiivisella nimityksellä Padma-palkinnot. Näitä myönnetään tunnustuksena saavutuksista taiteen, sosiaalityön, julkishallinnon, tieteen, teollisuuden, lääketieteen, kirjallisuuden, koulutuksen, urheilun ja virkamiespalveluksen saralla.
Palkintoja on jaettu vuodesta 1954.
Kunnianosoitusta myönnetään yhdessä luokassa:
kunniamerkin nauha
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Padma Awards Directory (1954–2011) (Arkistoitu – Internet Archive) Ministry of Home Affairs (englanniksi)
Sackleen

Sackleen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Gösta August Sackleen (1864−1932), vapaaherra, upseeri, yritysjohtaja ja valtiopäivämies, Lars August Sackleenin poika
Lars Sackleen (1788−1870), senaattori ja virkamies
Lars August Sackleen (1821−1885), juristi, vapaaherra ja valtiopäivämies
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Saint-Raphaël

| Saint-Raphaël |
| --- | --- |

 vaakuna
 Saint-Raphaël
 Koordinaatit: 43°25′30.72″N, 6°46′6.24″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Var
Arrondissementti:  Draguignan
Kantoni:  Saint-Raphaël
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  89,59 km²
Väkiluku (2009):  34 269
 – Väestötiheys:  382,5 as./km²
 
 www.ville-saintraphael.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Raphaël on kaupunki Etelä-Ranskassa, Varin departementissa. Vuonna 2009 siellä oli noin 34 000 asukasta.
Kaupungin jalkapalloseura on Stade Saint-Raphaël.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Raphaël Wikimedia Commonsissa
Saint-Péreuse

| Saint-Péreuse |
| --- | --- |
 Château de Besne
 Saint-Péreuse
 Koordinaatit: 47°04′12″N, 3°48′19″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Burgundi-Franche-Comté
Departementti:  Nièvre
Arrondissementti:  Château-Chinon (ville)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,5 km²
Väkiluku (2018):  216 
 – Väestötiheys:  13 as./km²
Kunnan numero:  58262
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Péreuse on kunta Ranskassa Nièvren departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 53 kilometriä Neversin kaupungista itään.
Kylä on rakennettu kukkulalle, josta on näkymät Veynonjoen laaksoon. Kunnan alueella on kolme linnaa. Château de Saint-Péreuse on tosin raunioitunut. Se tuhottiin Ludvig XI:n joukkojen piirityksen jälkeen 1400-luvulla, jolloin he löivät Kaarle Rohkean joukot. Samalla vuosisadalla on rakennettu linna Château de Besne, jonka rakenteita on myöhempinä vuosisatoina muutettu huomattavasti. Kolmas linna Château de Saulières on rakennettu 1700-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Péreuse Wikimedia Commonsissa
Saint-Quirin

Saint-Quirinin kylän viereisellä kukkulalla on Haute-Chapelle-kirkko.
Saint-Quirin ​[sɛ̃ kiʁɛ̃] on kunta Ranskan koilliskulmassa Grand Estin hallintoalueella Mosellen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 751. Se kuuluu departementissaan Phalsbourgin kantoniin Sarrebourg-Château-Salinsin arrondissementissa. Saint-Quirin sijaitsee Nancyn ja Strasbourgin kaupunkien puolessavälissä; molempiin on matkaa noin 80 kilometriä.
Saint-Quirin kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Saint-Quirinin kylän itäpuolella on samaan kuntaan kuuluva Lettenbachin kylä. Siellä toimi merkittävä lasi- ja ikkunatehdas 1400-luvulta 1800-luvun puoleenväliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Quirin Wikimedia Commonsissa
Kunnan sivusto
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Saint-Quirin
Käännös suomeksi
Roksolaanit

Roksolaanit olivat sarmaatteihin lukeutuva kansa, jonka uskotaan olevan läheisimmin sukua alaaneille. Varhaisimmissa lähteissä heidän mainitaan asuvan Donin ja Dneprin välisellä alueella. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. he muuttivat kohti Tonavaa Bărăganin tasangolle nykyisen Romanian alueelle.
Ajanlaskun alun tienoilla vaikuttanut kreikkalainen historioitsija Strabon sanoo heidän asuvan vaunuissa, olleen siis nomadeja.
Noin vuonna 100 eaa. he hyökkäsivät skyyttalaisen sotapäällikkö Palakuksen tukena Krimille kuninkaansa Tasiuksen johdolla, mutta hyökkäyksen torjui Pontoksen kuningas Mithridates VI:n kenraali Diofantos.
Ensimmäisen vuosisadan jaa. puolivälissä roksolaanit hyökkäilivät Tonavan yli Rooman alueelle. Vuosina 68–69 Rooman kolmas legioona tuhosi 9 000 eräälle tällaiselle ryöstöretkelle osallistunutta runsaalla tavaramäärällä kuormitettua roksolaaniratsumiestä. Tacituksen mukaan "ruhtinaiden ja merkittävimpien henkilöiden" käyttämä haarniska oli niin painava, että "vihollisrynnäkössä kaatuneen sotilaan oli vaikeaa päästä taas jaloilleen". Kaksin käsin käytettävästä pitkästä kontos-peitsestä, sarmaattien pääasiallisesta lähitaisteluaseesta, ei juurikaan ollut hyötyä näissä oloissa. Roksolaanit saivat hyvityksen 92, kun he tuhosivat yhdessä daakialaisten kanssa Rooman XXI legioonan.
Keisari Trajanuksen Daakian valloituksen aikana roksolaanit asettuivat aluksi daakialaisten puolelle, missä he muodostivat valtaosan ratsuväestä, mutta heidät lyötiin ensimmäisellä sotaretkellä vuosina 101–102. Daakian valtakunnan täydelliseen tuhoon johtaneen Trajanuksen toisen sotaretken aikana 105–106 roksolaanit ilmeisesti pysyttelivät puolueettomina. Daakian provinssin liittäminen Rooman valtakuntaan toi Rooman vallan aivan roksolaanien naapuriin. Keisari Hadrianus vahvistutti ja rakennutti Tonavan varrella useita linnoituksia roksolaanien uhan torjumiseksi.
Myös myöhempi keisari Marcus Aurelius taisteli roksolaaneja vastaan Tonavan rantamilla. Vuonna 260 roksolaanit hyökkäsivät roomalaiseen Pannonian provinssiin. Pian tämän jälkeen roksolaaneja alettiin ottaa Rooman armeijan palvelukseen.
Muiden sarmaattiheimojen tapaan roksolaanit jäivät hunnien jalkoihin ja katosivat historiasta.
Peleliun taistelu

Peleliun taistelu eli operaatio Stalemate II oli Yhdysvaltain ja Japanin välinen taistelu Peleliun hallinnasta toisessa maailmansodassa. Yhdysvaltain merijalkaväki ja myöhemmin Yhdysvaltain 81. jalkaväkidivisioona pyrkivät valtaamaan korallisaarelle perustetun lentokentän. Taistelu oli osa kesäkuussa alkanutta operaatio Forageria, joka päättyi marraskuussa.
Yhdysvaltain 1. merijalkaväkidivisioonan komentaja kenraalimajuri William H. Rupertus oletti saaren olevan vallattu neljässä vuorokaudessa. Kuitenkin japanilaisten hyvin valmistellut linnoitteet ja kiivas vastarinta venyttivät taistelun yli kahden kuukauden mittaiseksi. Saaren kyseenalainen strateginen asema ja yhdysvaltalaisten suuret tappiot aiheuttivat runsasta keskustelua taistelun tarpeellisuudesta.
Taustaa

Kesällä 1944 Yhdysvaltain lounaisella ja keskisellä Tyynellämerellä saavuttamat voitot siirsivät taisteluita lähemmäs Japanin kotisaaria. Tähän liitettynä Japanin kotisaarten pommitukset lentotukikohdista, joiden hallinta oli varmistettu Mariaanien taisteluissa kesäkuusta elokuuhun 1944 saaduilla voitoilla. Yhdysvaltain sodanjohto ei kuitenkaan päässyt sopuun kumpi kahdesta jatkosuunnitelmasta Japanin kukistamiseksi toteutettaisiin. Kenraali Douglas MacArthurin suunnitelman mukaan Filippiinit piti vallata ensin ja sen jälkeen Okinawa ja edelleen Japanin pääsaaret. Amiraali Chester W. Nimitz suosi suorempaa strategiaa, joka ohitti Filippiinit vallaten suoraan Okinawan ja Taiwanin lähtöalueiksi Japanin pääsaarille tehtävään hyökkäykseen. Kumpaankin suunnitelmaan oli sisällytetty Peleliun valtaus, mutta eri syistä.
1. merijalkaväkidivisioona oli jo valittu toteuttamaan hyökkäys. Presidentti Franklin D. Roosevelt matkusti henkilökohtaisesti Pearl Harboriin tavatakseen komentajat ja kuullakseen heidän perustelunsa. MacArthurin suunnitelma valittiin toteutettavaksi. Kuitenkin ennen Filippiinien valtausta Palaun saaret ja erityisesti Peleliun ja Angaurin aiheuttama uhka piti poistaa. Lisäksi Peleliulla oleva lentokenttä piti saada hallintaan, jotta sitä ei voisi käyttää Filippiineille etenevien joukkojen oikean sivustan uhkaamiseen.
Valmistelut

Kesällä 1944 Peleliulla oli noin 11 000 Japanin 14. jalkaväkidivisioonan sotilasta sekä Koreasta ja Okinawalta tulleita työläisiä. Divisioonan 2. rykmentin komentaja eversti Kunio Nakagawa johti puolustusvalmisteluja. Solomonien, Gilbertin, Marshallinsaarten ja Mariaanien menetysten jälkeen Japanin keisarikunnan armeija kokosi tutkimusosaston, jonka tehtävänä oli luoda uusi puolustusstrategia saarten puolustustamisen tehostamiseksi. Tutkimusosasto ehdotti vanhan hyökkääjän torjunta jo rannalla -taktiikan hylkäämistä ja siirtymistä uuteen taktiikkaan, jossa vesirajassa vihollisen maihinnousua häirittäisiin ja varsinainen tuhoaminen tehtäisiin syvemmälle sisämaahan rakennetuissa keskuksissa.
Nagakawa käytti saaren vaativaa maastoa edukseen rakentaen vankasti linnoitettujen bunkkerien ketjun, täydennettynä estehaudoilla ja maanalaisilla tukikohdilla. Koko järjestelmä oli kytketty toisiinsa kennomaisina rakenteina. Samalla vastahyökkäyksiin perustunut taktiikka hylättiin tehottomana ja miehiä kuluttavana. Yhdessä uudet menetelmät muuttaisivat taistelun saaren hallinnasta kulutussodaksi.
Taistelu

1. merijalkaväkirykmentti nousi maihin aamulla 15. syyskuuta 1944 Peleliun niin sanotun valkoisen rannan pohjoisosassa. Saman aikaisesti 5. ja 7. merijalkaväkirykmentti nousivat maihin niin sanotulla keskisellä ja etelässä oranssilla rannalla. Maihinnousijat joutuivat ristituleen, joka tuhosi noin tunnissa 60 maihinnousualusta.
Taistelu päättyi liittoutuneiden voittoon 27. marraskuuta 1944. Japanilaisten komentaja Kunio Nakagawa teki rituaali-itsemurhan; keisari ylensi hänet myöhemmin postuumisti kenraaliluutnantiksi. Japanilaisia kaatui taistelussa noin 10900 miestä. Jotkut elossa säilyneistä japanilaisista piileskelivät saaren luolissa vuosia ennen antautumistaan. Luutnantti Ei Yamaguchin johtama 33 miehen joukko antautui vasta 21. huhtikuuta 1947, jolloin toinen maailmansota oli jo virallisesti päättynyt.
Peleliun maihinnousualueet
Petri Karjalainen (jääkiekkovalmentaja)

| Petri Karjalainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1980 (ikä 44) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Seura
Seura:  KalPa
Sarja:  SM-liiga
Tehtävä:  päävalmentaja
Petri Karjalainen (s. 9. kesäkuuta 1980 Oulu) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii SM-liigajoukkue KalPan päävalmentajana.
Ura

Karjalainen toimi Sveitsin Nationalliga A:ssa (nyk. National League A) pelanneen HC Davosin videovalmentajana vuosina 2005–2008. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi SM-liigajoukkue Oulun Kärppien apuvalmentajaksi Matti Alatalon johtamaan valmennustiimiin. Myös siellä Karjalaisen päävastuualueeseen kuului videotyö. Hän voitti SM-hopeaa keväällä 2009. Kärppien erotettua marraskuussa 2010 päävalmentaja Mikko Haapakosken myös Karjalainen sai lähteä valmennustiimistä. Karjalainen sai kuitenkin jatkaa Kärppien organisaatiossa, kun hän siirtyi loppukaudeksi 2010–2011 puolestaan Kärppien SM-liigajoukkueen apuvalmentajaksi siirtyneen Jari Laukkasen tilalle joukkueen A-nuorten päävalmentajaksi.
Kaudeksi 2011–2012 Karjalainen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon A-nuorten päävalmentajaksi, mutta hän teki jo kesäkuussa 2011 sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa, jonne Karjalainen siirtyi apuvalmentajaksi Aleksandr Barkoville. Lokakuussa kuitenkin sekä Barkov että Karjalainen saivat potkut joukkueen valmennuksesta. Karjalainen siirtyi marraskuussa toisen KHL-joukkueen, Sibir Novosibirskin videovalmentajaksi.
Karjalainen siirtyi kaudeksi 2012–2013 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittojen päävalmentajaksi. Kesäkuussa 2012 hänet pestattiin myös Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajaksi Harri Rindellin johtamaan valmennustiimiin. Huhtikuussa 2013 Karjalainen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Peliittojen kanssa kaudeksi 2013–2014, jolloin hän jatkaa myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueen Karri Kiven johtamassa valmennusryhmässä.
Kaudeksi 2014–2015 Karjalainen siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Vaasan Sportin apuvalmentajaksi Tomek Valtosen johtamaan valmennustiimiin.
Kaudella 2017–2018 Karjalainen toimii Mestiksessä pelaavan RoKi:n päävalmentajana.
Ruskialampi (Luumäki)

| Ruskialampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Luumäki
Koordinaatit:  61°01′03″N, 27°14′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  Vehkoja Kortonjokeen 
Järvinumero:  14.193.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,2 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  140 m  
Rantaviiva:  0,69 km  
Pinta-ala:  2,32 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRuskialampi 
Ruskialampi  on Etelä-Karjalassa Luumäellä Hermusen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 87,2 metriä mpy.
Paul Virilio

Paul Virilio (4. tammikuuta 1932 Pariisi – 10. syyskuuta 2018) oli ranskalainen filosofi, kulttuuriteoreetikko ja urbanisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea teknologiaa ja sen suhdetta arkkitehtuuriin, taiteisiin ja kaupunkiin käsittelevistä kirjoituksistaan.
Elämä

Paul Virilio syntyi Pariisissa vuonna 1932. Opiskeltuaan École des Métiers d'Artissa Virilio erikoistui lasimaalaukseen ja työskenteli Pariisin kirkoissa yhdessä Matissen kanssa. Vuonna 1950 hän kääntyi kristinuskoon. Hän suoritti asepalveluksensa Ranskan armeijassa Algerian itsenäisyyssodan aikana ja opiskeli sen jälkeen fenomenologiaa Merleau-Pontyn johdolla Sorbonnen yliopistossa.
Vuonna 1958 Virilio suoritti fenomenologisen tutkimuksen sotilaallisesta tilasta ja alueiden järjestämisestä; tutkimus keskittyi erityisesti Atlantin valliin, natsien toisen maailmansodan aikana Ranskan rannikolle rakentamaan 15 000 bunkkerin puolustuslinjaan. Vuonna 1963 Virilio alkoi tehdä yhteistyötä arkkitehti Claude Parentin kanssa ja muodosti Architecture Principe -nimisen ryhmän. Hänen osallistuttua toukokuun 1968 kapinaan Pariisissa École Spéciale d'Architecturen oppilaat ehdottivat häntä professoriksi. Vuonna 1973 hänestä tuli arkkitehtuuriopiston opinto-ohjaaja ja L'Espace Critique -lehden päätoimittaja. 1970-luvulta lähtien hän julkaisi, käänsi ja toimitti paljon.
Virilio lopetti opettamisen vuonna 1998. Hänen viimeisimpiin projekteihinsa kuuluivat työskentely pariisilaisten kodittomien kanssa sekä ensimmäisen ”onnettomuuden museon” rakentaminen.
Teoria > Sotamalli

Virilio kehitti ”sotamalliksi” kutsumansa kuvauksen modernista kaupungista ja yhteiskunnasta yleensä sekä keksi käsitteen ”dromologia”, joka tarkoittaa teknologisen yhteiskunnan perustana olevaa nopeuden ja vauhdin logiikkaa. Hänen tunnetuimmat työnsä ovat Vitesse et Politique (1977), Cahiers du Cinéma: Logistique de la perception (1984) ja La bombe informatique (1998), joissa hän väittää muun lisäksi, että sotilaalliset hankkeet ja teknologiat ohjaavat historian kulkua. Monien muiden kulttuuriteoreetikkojen tavoin Virilio hylkii nimilappuja – kuten ”kulttuuriteoreetikko” – mutta hänet on kuitenkin yhdistetty joskus jälkistrukturalismiin ja postmodernismiin. Jotkut kuvaavat Virilion ajattelua ”hypermoderniksi”. Tämä saattaa olla tarkempi määrittely, sillä suurin osa Virilion työstämistä käsitteistä ja esineistä liittyy modernismiin. Hän on toistuvasti uudistanut yhteytensä fenomenologiaan ja esittänyt modernististen taidesuuntausten, kuten futurismin, kritiikkiä humanistiselta pohjalta. Hänen teoksissaan toistuvat anarkismin, pasifismin ja katolisuuden poliittiset ja teologiset teemat, jotka toimivat keskeisenä innoittajana Virilion ”marginaaliseksi” kutsumalle tavalla lähestyä teknologiaa. Hänen teoksiaan on verrattu McLuhanin, Baudrillardin, Deleuzen & Guattarin, Lyotardin ja muiden tuotantoon, joskin monet näistä yhteyksistä ovat ongelmallisia. Virilio on lisäksi urbanisti.
Virilion ennustukset ”havainnon logistiikasta” – kuvien ja informaation käytöstä sodassa – (teoksessa Cahiers du Cinéma: Logistique de la perception, 1984) olivat niin osuvia, että Persianlahden sodan aikana Ranskan armeija kutsui hänet keskustelemaan ideoistaan. Siinä missä Baudrillard väitti kuuluisasti, että ensimmäistä Persianlahden sotaa ei käyty lainkaan, Virilion mukaan kyseessä oli ”maailmansota pienoiskoossa”.