stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasi

Kolmiulotteinen malli glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasin rakenteesta
Glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi glykolyysin kuudennessa vaiheessa tapahtuvaa glyseraldehydi-3-fosfaatin muuttamista 1,3-bisfosfoglyseraatiksi.. Glykolyysin lisäksi entsyymillä on havaittu olevan rooli myös transkription aktivoinnissa ja apoptoosin laukaisemisessa.
Glykolyysi

Glyseryyli-3-fosfaattidehydrogenaasi katalysoi glykolyysissä glyseraldehydi-3-fosfaatin muutamista 1,3-bisfosfoglyseraatiksi. Katalyysi on kolmivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa koentsyyminä toimiva NAD+-molekyyli kiinnittyy entsyymiin, minkä jälkeen substraattina oleva glyseraldehydi-3-fosfaatti muodostaa entsyymin aktiivisessa kohdassa kysteiinin sulfhydryyliryhmän kanssa tiohemiasetaalivälituotteen. Toisessa vaiheessa vetyatomi ja kaksi elektronia siirtyy NAD+:lle, jolloin se pelkistyy NADH:ksi. Saman aikaisesti tioasetaaliryhmän happiatomi luovuttaa protonin, jolloin syntyy hyvin korkeaenerginen tioesteri. Kolmannessa vaiheessa tioesteri reagoi fosfaatti-ionin kanssa, jolloin syntyy 1,3-bisfosfoglyseraatti. Tällöin vapautuu myös NADH.
Arseenimyrkytyksessä arsenaatti-ionit estävät 1,3-bisfosfoglyseraatin muodostumisen. Arsenaatti-ioni liittyy glyseraldehydi-3-fosfaattidehydrogenaasiin kiinnittyneeseen glyseraldehydi-3-fosfaattiin ja estää näin fosfaatti-ionin liittymisen. Näin muodostunut yhdiste hydrolysoituu 3-fosfoglyseraatiksi. Tällöin ei muodostu solun energiantuotannolle tärkeitä yhdisteitä kuten NADH:ta ja ATP:tä, jota muodostuisi glykolyysin seuraavassa vaiheessa, kun 1,3-bisfosfoglyseraatti muunnetaan 3-fosfoglyseraatiksi.
Toimintaolosuhteet, aktivaattorit ja inhibiittorit

Glyseryyli-3-fosfaattidehydrogenaasi toimii, eliöstä riippuen, parhaiten silloin, kun lämpötila on 25–64 °C ja pH on 7–10. Entsyymin aktivaattoreina toimivat muun muassa natrium-, kalium- ja ammoniumionit. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa 2,3-bisfosfoglyseraatti, ATP sekä muutamat metalli-ionit, kuten kadmiumim, kuparin ja elohopean ionit.
Glutationi

| Glutationi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S)-2-amino-5-[[(2R)-1-(karboksimetyyliamino)-1-okso-3-sulfanyylipropan-2-yyli]amino]-5-oksopentaanihappo
CAS-numero:  70-18-8
PubChem CID:  124886 ja 25246407
SMILES:  C(CC(=O)NC(CS)C(=O)NCC(=O)O)C(C(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H17N3O6S
Moolimassa:  307,336 g/mol
Sulamispiste:  195 °C
Glutationi eli glutamyylikysteinyyliglysiini on tripeptidi, joka koostuu aminohapoista glutamiinihappo, kysteiini ja glysiini. Rakenteeltaan se on poikkeuksellinen peptidi, koska kysteiinin aminoryhmän on muodostanut peptidisidoksen glutamiinihapon sivuketjun karboksyyliryhmän kanssa eikä α-karboksyyliryhmän kanssa. Sidos on isopeptidisidos. Glutationi on tärkeä molekyyli lääkeaineiden ja myrkyllisten aineiden metabolian kannalta.
Biosynteesi

Eliöt syntetisoivat glutationia kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu dipeptidi, γ−glutamyylikysteiini, kysteiinin aminoryhmän ja glutamiinihapon sivuketjun karboksyyliryhmän välille. Tätä reaktiota katalysoi gamma-glutamyylikysteiinisyntetaasi eli glutamaatti-kysteiiniligaasi. Toisessa vaiheessa γ-glutamyylikysteiiniin liitetään glysiinimolekyyli glutationisyntaasientsyymin katalysoimana.
Merkitys

Glutationi inaktivoi myrkyllisiä yhdisteitä muodostamalla konjugaatin niiden kanssa. Konjugaatti on usein vesiliukoinen, mikä nopeuttaa yhdisteen erittämistä ulos eliöstä. Konjugaatti muodostuu glutationin sisältämän tioliryhmän ja elektrofiilisen hiilen tai joskus myös typen, hapen ja rikin välille. Konjugaatin muodostumista katalysoivia entsyymejä ovat glutationi-S-transferaasit. Glutationikonjugaatin muodostuminen on tärkeä osa myös monien lääkeainemolekyylien aineenvaihduntaa eli metaboliaa.
Glutationi on myös antioksidantti. Eliöiden soluissa muodostuu hyvin reaktiivisia ja hapettavia yhdisteitä, kuten vetyperoksidia (H2O2) ja orgaanisia peroksideja (ROOH). Glutationi suojaa soluja hapettumiselta pelkistämällä peroksidit samalla itse hapettuen. Hapettuneessa glutationissa (GSSG) kaksi glutationimolekyyliä ovat muodostaneet disulfidisidoksen. Tätä reaktiota katalysoi glutationiperoksidaasi. Hapettunut glutationi pelkistetään takaisin aktiiviseen muotoon (GSH) glutationireduktaasin katalysoimana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DrugBank: Glutathione (englanniksi)
Human Metabolome Database: Glutathione (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Glutathione (englanniksi)
ChemBlink: Glutathione (englanniksi)
A: glutationiperoksidaasi pelkistää peroksidin (ROOH) vedeksi (H2O) ja orgaaniseksi yhdisteeksi (ROH) hapettaen samalla 2 glutationia (GSH) liittäen ne yhteen. B: glutationireduktaasi pelkistää NADPH avulla yhteen littyneet glutationit (GSSG) taas aktiiviseen muotoon.
Baatsagaan

| Baatsagaan (Баацагаан) |
| --- | --- |
 Baatsagaan
 Koordinaatit: 45°33′15″N, 99°26′08″E 
Valtio:  Mongolia
Provinssi:  Bajanhongor
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7 446,8 km²
Väkiluku (2015):  3 111
 – Väestötiheys:  0,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Baatsagaan (mong. Баацагаан)  on sum Mongolian Bajanhongorin provinssissa. Siellä on 3 111 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 7 446,8 neliökilometriä. Sum sijaitsee provinssin keskiosassa pääkaupunki Bajanhongorin lounaispuolella. Siellä sijaitsee Bööntsagaanjärvi.
Vuonna 2000 Baatsagaanin alueella oli noin 117 000 päätä karjaa.
Babemba Traoré

Babemba Traoré (1855 – 1. toukokuuta 1898 Sikasso) oli Kenedugun viimeinen hallitsija eli fama vuosina 1893–1898.
Babemba nousi hallitsijaksi veljensä Tiéba Traorén kuoltua. Hän lujitti Kenedugun valtaa miniankojen ja etelän senufojen keskuudessa, taisteli Samori Tourén joukkoja vastaan sekä kehitti maansa armeijaa ja hallintoa.
Kenedugusta oli jo Tiéban aikana tullut Ranskan protektoraatti. Babemban valtapyrkimykset aiheuttivat konfliktin, jonka johdosta ranskalaiset lähettivät huhtikuussa 1898 armeijansa valloittamaan Sikassoa. Ranskan 1 395 sotilasta (joista 95 oli eurooppalaisia) vastassa oli 10 000 kaupunkia puolustanutta jalkamiestä ja 3 000 ratsumiestä. Kaksi viikkoa kestäneen piirityksen aikana ranskalaiset mursivat tykkitulella Sikassoa ympäröineen suojamuurin. Kaupungin valtauksen yhteydessä Babemba pyysi miehiään ampumaan hänet välttyäkseen vangiksi jäämiseltä.
Go-Inn

| Oy Go-Inn Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1971
Lakkautettu:  1983
Toimitusjohtaja:  Eila Kuurma
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  ravintolatoiminta
Henkilöstö:  500 (1982)
Emoyhtiö:  Nordgrill S. A.
Omistaja:  Oy Karl Fazer Ab (50 %) Nestlé (50 %)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Go Inn -ravintola Helsingin Aleksanterinkatu 13:ssa vuonna 1971.
Yleisöä Happy Daysin edustalla Esplanadin puistossa 1980.
Oy Go-Inn Ab oli suomalainen ravintolaketju, joka omisti 1970-luvulla muun muassa Helsingin Esplanadin puiston Happy Daysin ja Makkaratalon Omenapuu-ravintolan. Go Inn -nimisiä ravintoloita oli ainakin Helsingin Aleksanterinkatu 13:ssa 1970-luvun alussa ja Lahden Aleksanterinkatu 10:ssä vuosikymmenen puolivälissä. Eräässä vaiheessa Go-Inn omisti myös Kalliossa sijaitsevan ravintola Oivan. Vuonna 1982 Go-Inn-ketju käsitti kymmenen ravintolaa pääkaupunkiseudulla, Lahdessa ja Kouvolassa, ja sen palveluksessa oli keskimäärin 500 henkeä.
Go Inn -ravintolat olivat Matkaravinnon Wimpyn ja Tukon Carrolsin kanssa Suomen ensimmäisiä hampurilaisravintoloita 1970-luvun puolivälissä. Myös pizzat kuuluivat niiden valikoimiin.
Vuonna 1979 avattu Happy Days oli Primulan Old Bakersin ohella Helsingin ensimmäisiä isoja iltaravintoloita, jotka pyrkivät tarjoamaan vaihtoehdon tanssiravintoloille ja hotellien yökerhoille.
Oy Go-Inn Ab oli Oy Karl Fazer Ab:n ja sveitsiläisen elintarvikejätti Nestlén puoliksi omistama. Vuonna 1982 Nestlé luopui osuudestaan, ja vuonna 1983 ainoaksi omistajaksi jäänyt Fazer myi Go-Innin liiketoiminnan silloiselle toimitusjohtajalle Eila Kuurmalle, jonka Center-Inn-perheyhtiöstä tuli sittemmin merkittävä tekijä Helsingin ravintolaelämässä. Jo vuonna 1982 Kantaravintolat osti Go-Innin ravintoloista Happy Daysin, Kluuvissa sijainneen Pampamin ja Kallion Bistron eli entisen Oivan.
Go-Inn on yhä yksi Karl Fazerin monista aputoiminimistä.
Historiaa

Tarinan mukaan Fazerin hallitus lähetti 1960-luvulla jäsenensä Magnus Linderin Sveitsin Nestlélle tutustumaan uusiin amerikkalaisiin johtamistaidon oppeihin, jotka olivat Marcus Wallenbergiltä saadun vinkin mukaan siellä aktiivisessa käytössä. Nestléllä ei kuitenkaan tiedetty tällaisesta mitään, mutta oltiinkin kiinnostuneita yhteistyöstä Fazerin kanssa. Näin perustettiin Helsinkiin Go Inn -ravintolaketju, joka toi kaupunkiin valkoisten liinojen ja jäykän tarjoilun sijaan väriä ja mutkattomuutta. Fazer ja Nestlé perustivat Sveitsiin yhteisyrityksen nimeltä Nordgrill S. A., jonka tytäryhtiöiksi perustettiin Go Inn -nimiset yhtiöt Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan.
Vuoden 1973 lopulla Go-Inn osti Tukholmasta seitsemän ravintolaa, joista se piti viisi. Kesällä 1974 Fazer siirsi Go-Innille viisi helsinkiläisravintolaa, jotka se oli edellisvuonna ostanut kauppaneuvospariskunta Heikki ja Lempi Hildéniltä muun liiketoiminnan mukana. Nämä ravintolat olivat Bankett Hildén ja Pam-Pam Kluuvissa, Riemukaari (ent. Falerno) Punavuoressa, Piratti Lauttasaaressa ja Bistro (ent. Oiva) Kalliossa.
Walter Baade

| Walter Baade |
| --- | --- |
 Walter Baade suunnilleen vuonna 1950.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Wilhelm Heinrich Walter Baade
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1893
Kuollut: 25. kesäkuuta 1960 (67 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Göttingenin Georg-August-yliopisto
Oppilaat:  Halton Arp ja Allan Sandage
Tutkimusalue:  tähtitiede
Palkinnot:  Royal Astronomical Societyn kultamitali (1954)  Bruce-mitali (1955)
Wilhelm Heinrich Walter Baade (24. maaliskuuta 1893 – 25. kesäkuuta 1960) oli saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Fritz Zwickyn kanssa tekemänsä tutkimustyön ohella hän löysi kymmenen asteroidia, joiden joukossa ovat 944 Hidalgo (1920), 1036 Ganymed (1924) ja 1566 Icarus (1949).
Baade muutti vuonna 1931 Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli Mount Wilsonin observatoriossa. Hänelle myönnettiin Royal Astronomical Societyn kultamitali (1954) ja Bruce-mitali (1955).
Vuonna 1938 löydetty asteroidi 1501 Baade on nimetty hänen mukaansa.
Gnevnyi (1936)

| Gnevnyi |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ždanovin telakka, Leningrad
Kölinlasku:  8. joulukuuta 1935
Laskettu vesille:  13. heinäkuuta 1936
Palveluskäyttöön:  23. joulukuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 26. kesäkuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 612 t (standardi) 2 039 t (max)
Pituus:  112,8 m (kokonaispituus) 109 m (vesiraja)
Leveys:  10,2 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  50 500 shp
Nopeus:  38,33 solmua
Miehistöä:  197 (rauha) 236 (sota)
Aseistus
Aseistus:  4 × 130 mm B-13 2 × 76 mm/L55 34-K -ilmatorjuntatykkiä 2 × 45 mm/L46 21-K -ilmatorjuntatykkiä 2 × 12,7 mm DShK tai DK -konekivääriä 6 × 533 mm 53-38 torpedoputkea kolmiputkisina 39-Yu-asennuksina 60 × KB-3 miinaa tai 65 × M/1926 miinaa tai 95 × M/1912 miinaa 2 × syvyyspommikiskoa, joihin 10 BB-1- tai 15 BM-1-syvyyspommia
Gnevnyi (ven. Гневный, tunnuskirjaimet GN, viirinumero 16) oli Neuvostoliiton laivaston Gnevnyi-luokan hävittäjä (Projekti 7). Alus oli Itämeren laivastossa sekä talvi- että jatkosodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Ždanovin telakka No 190:ltä, missä köli laskettiin 8. joulukuuta 1935 telakkanumerolla 501. Alus laskettiin vesille 13. heinäkuuta 1936 ja valmistui 30. lokakuuta 1938. Se otettiin palvelukseen 23. joulukuuta.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Itämeren laivastoon. Se osallistui talvisotaan tulittaen 14. joulukuuta 1939 suomalaisten asemia Utössä. Se suojasi 22. kesäkuuta 1941 Gorduin ja Steregushin kanssa risteilijä Maxim Gorkia miinoitettaessa Suomenlahden suuta. Se menetti keulansa osuttuaan 23. kesäkuuta 1941 miinaan Riianlahdella, jolloin 20 miehistönjäsentä sai surmansa ja 23 haavoittui. Miehistö yritti upottaa pahoin vaurioituneen aluksensa tuloksetta. Saksan ilmavoimien lentokoneet upottivat 26. kesäkuuta aluksen.
Baby, It’s Cold Outside

Baby, It’s Cold Outside (suom. Kulta, ulkona on kylmä) on Frank Loesserin säveltämä ja sanoittama musiikkikappale vuoden 1949 elokuvasta Ahdin tytär. Kappale palkittiin parhaan laulun Oscarilla. Loesser sävelsi kappaleen jo vuonna 1944 ja esitti sen ensimmäisen kerran tupaantuliaisissaan duettona vaimonsa kanssa. Ahdin tytär -elokuvassa sen lauloivat Esther Williams ja Ricardo Montalban. Johnny Mercer ja Margaret Whiting äänittivät kappaleen vuonna 1949.
Azurina

| Azurina |
| --- | --- |
 Azurina eupalama
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Alaheimo::  Amphiprioninae
Suku::  Azurina  Jordan & McGregor in Jordan and Evermann, 1898
Katso myös
   Azurina Wikispeciesissä   Azurina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Azurina on koralliahventen heimoon kuuluva kalasuku. Se on kuvattu tieteelle vuonna 1898.
Lajit

Sukuun kuuluu seuraavat kaksi lajia:
Galapagosinneitokala (Azurina eupalama)
Pääskyneitokala (Azurina hirundo)
Glyoksaali

| Glyoksaali |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Etaanidiaali
CAS-numero:  107-22-2
PubChem CID:  7860
SMILES:  C(=O)C=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H2O2
Moolimassa:  58,036 g/mol
Sulamispiste:  15 °C
Kiehumispiste:  50,4 °C
Tiheys:  1,14 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Glyoksaali (C2H2O2) on diaaleihin eli kaksi aldehydiryhmää omaaviin yhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa polymeeriteollisuudessa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa glyoksaali on pistävänhajuista kellertävää nestettä. Yhdiste on kaasumaisena vihreää. Glyoksaali liukenee veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Se on reaktiivinen ja muodostaa usein vesiliuoksina kiinteitä hydraatteja sekä dioksolaanidimeerejä ja -trimeerejä. Alkoholien kanssa glyoksaali reagoi helposti muodostaen asetaaleja. Yhdiste reagoi helposti amiinien, amidien ja enolisoituvien aldehydien ja ketonien kanssa. Yhdiste voidaan hapettaa glyoksyylihapoksi ja edelleen oksaalihapoksi typpihapon tai seleenidioksidin avulla.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäisen kerran glyoksaalia valmistettiin vuonna 1856 hapettamalla etanolia typpihapolla. Nykyään yhdistettä tuotetaan teollisesti pääasiassa kahdella tavalla. Asetaldehydin vesiliuos voidaan hapettaa typpihapon avulla glyoksaaliksi noin 40 °C:n lämpötilassa. Sivutuotteina tässä prosessissa muodostuu etikkahappoa, muurahaishappoa ja glyoksyylihappoa. Nämä poistetaan ioninvaihdolla ja muodostuva liuos konsentroidaan noin 40 % glyoksaalipitoisuuteen. Toinen tapa on glykolin hapetus kaasufaasissa hapen avulla 400–600 °C:n lämpötilassa metallisen kuparin tai hopean toimiessa katalyyttinä. Myös eteenin hapetusta hapen, seleenidioksidin tai typpihapon avulla voidaan käyttää.
Glyoksaalia käytetään ristiinlinkittämään useita hydroksyyliryhmiä sisältäviä polymeerejä kuten selluloosaa ja polyvinyylialkoholia. Tämä parantaa niiden liukenemattomuutta. Yhdisteestä valmistetaan useita heterosyklisiä yhdisteitä, joista ureajohdannaisia käytetään parantamaan tekstiilien rasvan ja lian hylkimiskykyä, lääkeaineena käytettäviä imidatsolijohdannaisia kuten metronidatsolia, ja pyratsiiniamidia, pelkistimenä tekstiilien värjäyksen yhteydessä ja desinfiointiaineena.
Aiheesta muualla

Glyoksaalin kansainvälinen kemikaalikortti
R.Smg. Goffredo Mameli

| R> Smg. Goffredo Mameli |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Tosi, Taranto
Kölinlasku:  15. lokakuuta 1925
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1926
Palveluskäyttöön:  20. tammikuuta 1929
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 9. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  830 t (pinnalla) 1 010 t (sukellus)
Pituus:  64,6 m
Leveys:  6,52 m
Syväys:  4,33 m
Koneteho:  2 × Tosi-dieselmoottoria 3 000 bhp 2 × CGE-sähkömoottoria 1 000 hv
Nopeus:  17,2 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  49
Aseistus
Aseistus:  1 × 102 mm/35 tykki 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea
R.Smg. Goffredo Mameli oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1926 vesillelaskettu Mameli-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1925. Alus laskettiin vesille 9. joulukuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 20. tammikuuta 1929.
Palvelus

Alus poistettiin luettelosta 9. syyskuuta 1943.
Glukoosi-6-fosfaatti

| Glukoosi-6-fosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(2R,3S,4S,5R)-3,4,5,6-tetrahydroksioksan-2-yyli]metyylidivetyfosfaatti
CAS-numero:  56-73-5
SMILES:  C(C1C(C(C(C(O1)O)O)O)O)OP(=O)(O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H13O9P
Moolimassa:  260,134 g/mol
Glukoosi-6-fosfaatti (C6H13O9P) on kemialliselta rakenteeltaan glukoosisokerin ja fosforihapon esteri. Glukoosi-6-fosfaatti on biologisesti tärkeä molekyyli ja se on välituote monissa aineenvaihdunnan mekanismeissa kuten glykolyysissä ja pentoosifosfaattireitissä.
Biosynteesi

Soluissa glukoosimolekyyli kuudenteen hiiliatomiin liitetään fosfaattiryhmä. Useimmissa kudoksissa fosfaattiryhmän liittämistä katalysoi heksokinaasientsyymi. Maksan parenkyymisoluissa ja haimasaarekkeessa reaktiota katalysoiva entsyymi on heksokinaasin sijasta glukokinaasi. Fosfaattiryhmän lähteenä reaktioissa toimii ATP-molekyyli.
Glykolyysi

Muodostunut glukoosi-6-fosfaatti voidaan käyttää edelleen glykolyysissä. Glykolyysin ensimmäisessä vaiheessa tapahtuva reaktio on glukoosi-6-fosfaatin muuttaminen isomeerikseen fruktoosi-6-fosfaatiksi. Tätä reaktiota katalysoi fosfoglukoosi-isomeraasientsyymi.
Pentoosifosfaattireitti

Pentoosifosfaattireitin ensimmäisessä vaiheessa glukoosi-6-fosfaatti hapetetaan 6-fosfoglukono-δ-laktoniksi. Reaktio on irreversiibeli eli palautumaton ja sitä katalysoi glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasientsyymi. Entsyymin kofaktorina toimii NADP+-molekyyli ja inhibiittorina NADPH. Pentoosifosfaattireitillä tuotetaan muun muassa ribuloosi-5-fosfaattia, jota tarvitaan monien nukleotidien biosynteesissä.
Varastointi glykogeenina ja glykogeenin hajotus

Ylimääräinen glukoosi-6-fosfaatti voidaan varastoida glykogeenina. Glukoosi-6-fosfaatti muutetaan ensin fosfoglukomutaasientsyymin avulla glukoosi-1-fosfaatiksi, josta muodostetaan glykogeenia glykogeenisyntaasin katalysoimana. Glukoosi-1-fosfaatti voidaan vapauttaa hajottamalla glykogeeni glykogeenifosforylaasilla ja muuttaa jälleen fosfoglukoosimutaasin avustuksella glukoosi-6-fosfaatiksi.
Glukoosi-6-fosfaatista voidaan vapauttaa verenkiertoon glukoosia hydrolysoimalla fosfaattiryhmä maksan sisältämällä glukoosi-6-fosfataasilla. Sama entsyymi valmistaa glukoosia glukoneogeneesin viimeisessä vaiheessa glukoosi-6-fosfaatista.
Aiheesta muualla

Terveysportti, metatesaurus: Glukoosi-6-fosfaatti
DrugBank: Glucose-6-Phosphate (englanniksi)
Human Metabolome Database: Glucose 6-phosphate  (alpha anomer) (englanniksi)
Human Metabolome Database: Beta-D-Glucose 6-phosphate (beta-anomer) (englanniksi)
KEGG: Glucose 6-phosphate (englanniksi)
KEGG: beta-D-Glucose 6-phosphate (englanniksi)
PubChem: beta-D-Glucose 6-phosphate (englanniksi)
Glosholmin majakka

| --- | --- |
Sijainti:  Porvoo Suomi
| --- | --- |
Korkeus:  23 m
| --- | --- |
Valmistunut:  1832–1835
Sammutettu:  1863
Purettu:  14. maaliskuuta 1940
| --- | --- |
ARLHS:  FIN083 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Glosholmin majakka (myöhemmin Glosholmin tunnusmajakka, ruots. Glosholm fyr) oli Pellingin saaristossa Glosholmin saaren eteläisellä niemellä sijainnut Suomenlahden vilkastuneen meriliikenteen ohjauslaitteeksi vuosina 1832–1835 rakennettu majakka. Majakka toimi valomajakkana vuodesta 1835 vuoteen 1863 saakka, jolloin sen valo sammutettiin ja uusi, etelämmäksi rakennettu Söderskärin majakka otettiin käyttöön. Glosholmin majakka palveli tunnusmajakkana vuoteen 1940 saakka, jolloin se räjäytettiin siksi, etteivät Neuvostoliiton työläisten ja talonpoikien punaisen armeijan lentokoneet voisi käyttää sitä suunnistuskiintopisteenä. Räjäyttämisen jälkeen 40-metrisestä majakasta jäivät jäljelle viisimetriset rauniot. Majakkasaarelle oli rakennettu talvisodan aikana sotilastukikohta. Saarella on toiminut myös merivartioasema.
Suunnittelu ja rakentaminen

Suunniteltaessa majakkaa Pellingin saaristoon sen sijaintipaikasta ei päästy yksimielisyyteen. Tuolloinen Suomen luotsi- ja majakkahallituksen päällikkö Gustaf Brodd halusi sijoittaa majakan Glosholmille, kun taas Venäjän majakkalaitoksen päällikkö oli eteläisemmän Söderskärin kannalla. Vuonna 1826 keisari Nikolai I määräsi majakan rakennettavaksi Glosholmiin.
Pyöreä nelikerroksinen 16,3 metrin korkuinen ja läpimitaltaan 8,9-metrinen sylinterimäinen majakkatorni muurattiin tiilistä, ja sen laelle sijoitettiin puinen kahdeksankulmainen loistokoju. Yhtä aikaa majakan kanssa valmistuivat nelihenkiselle miehistölle tarkoitetut asuinrakennukset. Majakan valo sytytettiin ensimmäistä kertaa 15. syyskuuta 1835.
Valmistuessaan Glosholmin majakka oli Suomen historian neljäs valomajakka.
Majakkatoiminnan siirtäminen Söderskäriin

Majakan sijainti ei kuitenkaan ollut meriliikenteen kannalta paras mahdollinen, ja majakan katsottiin olevan syypää joihinkin alueella tapahtuneisiin haaksirikkoihin. Niinpä Söderskärin majakan valmistuessa Glosholmin majakan valolaitteet sammutettiin ja se muutettiin valottomaksi tunnusmajakaksi. Lyhtykoju purettiin ja korvattiin kahdeksankulmaisella peltisellä 6,7-metrisellä suippokärkisellä katolla. Huippumerkiksi asetettiin 6,1 metrin korkuinen risti, jonka huippumerkkinä oli vaakasuora tynnyri.
Tuhoaminen talvisodan yhteydessä

Talvisodan aikana Glosholmin majakkatorni määrättiin tuhottavaksi, sillä sen katsottiin opastavan pommituslennoilla olleita vihollisen lentokoneita. Tämän johdosta majakkatorni räjäytettiin 14. maaliskuuta 1940. Talvisota oli päättynyt jo edellisenä päivänä, mutta tieto siitä ei ehtinyt Gloshomiin ennen räjäytystä. Tornista jäi jäljelle vain noin viiden metrin korkuinen alaosa, joka jatkosodan aikana muutettiin tulenjohtoasemaksi.
Muumitalon esikuva

Kirjailija Tove Jansson on käyttänyt Glosholmin majakkatornia Muumitalonsa esikuvana. Janssonin kerrotaan viettäneen lapsuutensa kesiä sen läheisyydessä, ja myöhemmin hän vietti 30 vuoden ajan kesät Klovaharunin saarella n. 3 km:n päässä Glosholmista. Ensimmäisen muumikirjan ilmestyessä 1945 Glosholmin majakka oli jo tuhottu, mutta muistot siitä olivat vielä elossa.
Avautuminen yleisölle

Helsingin Sanomien 25.7.2015 julkaiseman tiedon mukaan Rajavartiolaitos on siirtymässä pois Glosholmenilta, ja Metsähallituksen ja Uudenmaan ely-keskuksen suunnitelmissa on tehdä Glosholmenista matkailukohde.
Kansainvälistä majakka- ja majakkalaivaviikonloppua Glosholmin majakalla vietettiin 2005, kun OI3W-amatööriradioasema perustettiin alueelle tapahtuman ajaksi.
Glyseraldehydi-3-fosfaatti

| Glyseraldehydi-3-fosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2-hydroksi-3-oksopropyyli)divetyfosfaatti
CAS-numero:  142-10-9
PubChem CID:  729
SMILES:  C(C(C=O)O)OP(=O)(O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7O6P
Moolimassa:  170,056 g/mol
Glyseraldehydi-3-fosfaatti eli trioosifosfaatti (C3H7O6P) on orgaaninen molekyyli, joka esiintyy välituotteena useissa tärkeissä biokemiallisissa reaktioissa. Kemialliselta rakenteeltaan se on glyseraldehydin ja fosforihapon esteri.