stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prinsessa (vuoden 2010 elokuva)
Vastaanotto > Arvioita

Episodi-lehden Mikael Saarinen antoi elokuvalle neljä tähteä. "Halonen selviytyy ensimmäisestä kokoillan pitkästään kunnialla ja pystyy luomaan mielenkiintoisen ajankuvauksen ja ennen kaikkea henkilökuvan ihmisestä, jonka tahto sananmukaisesti vei läpi harmaan kiven."
Film-O-Holic-elokuvasivuston Tina Myllyniemi antoi elokuvalle neljä tähteä ja kommentoi sen kuvaavan "uskottavasti ja koskettavasti ihmisyyden eri puolia; toisaalta vallanhimoa ja kyynisyyttä, toisaalta kykyä asettua toisen ihmisen asemaan."
Helsingin Sanomat antoi elokuvalle kolme tähteä, Veli-Pekka Lehtonen kirjoitti Nyt- viikkoliitteessä 10.9.2010 ”Elokuva on ammattimaisesti toteutettu. Keskeiset näyttelijät, säveltäjä Tuomas Kantelinen ja kuvaaja Hannu-Pekka Vitikainen etunenässä luovat Kellokosken sodanjälkeisen ajan ja miljöön uskottavaksi”.
Vastaanotto > Palkinnot

Elokuva nähtiin lukuisilla festivaaleilla muun muassa Yhdysvalloissa, Saksassa, Japanissa, Italiassa, Kanadassa ja Alankomaissa. Cape Winelands Film Festivaalilla teos palkittiin Parhaan elokuvan Grand Prix Jury -palkinnolla. Prinsessa kiersi Yhdysvalloissa useilla paikkakunnilla myös tunnetun kriitikon Harlan Jacobsonin kuratoimassa suositussa Talk Cinema -konseptissa ja sai siellä lämpimän vastaanoton.
Soundtrack

Johanna Kurkela: Prinsessalle
Anna ”Prinsessa” Lappalainen: Muistathan kai
Juice Leskinen: Skitsofrenia
PMMP: Maria Magdalena
Pelle Miljoona: Gabriel
Samuli Edelmann: Ihana ilta
Olavi Uusivirta: Minä olen hullu
Hector: Linnut linnut
Vesa-Matti Loiri: Ystävän laulu
Jonna Tervomaa: Se ei kuulu mulle
Nylon Beat: Venäjää
Jope Ruonansuu: Enkeleitä toisillemme
Kari Tapio: Myrskyn jälkeen
Paula Koivuniemi: Kadotettujen sielujen maa
Saija Varjus: Adagio
Junnu Vainio: Sellaista elämä on
Anna ”Prinsessa” Lappalainen: Maalaistytön elo kaupungissa
Johanna Kurkela: Ah armainen (Caro Mio Ben)
Aiheesta muualla

Finnkino (Arkistoitu – Internet Archive)
Oikean prinsessan tarina (PDF)
Elokuvan taustaa
Pariisin rauha (1815)

Pariisin rauha oli 20. marraskuuta 1815 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti lopullisesti Napoleonin sodat.
Kuudennen liittokunnan sodan päätteeksi Ranska oli allekirjoittanut toukokuussa 1814 ensimmäisen Pariisin rauhan. Elballe karkotettu Napoleon oli kuitenkin onnistunut seuraavana vuonna palaamaan lyhyeksi aikaa valtaan Ranskassa ja perustamaan niin sanotun satapäiväisen keisarikunnan, jolloin edellisen sodan voittajavaltiot kokosivat vielä seitsemännen liittokunnan ja löivät Napoleonin joukot Waterloon taistelussa 18. kesäkuuta 1815. Napoleon luopui toistamiseen vallasta neljä päivää myöhemmin. Kun hänet oli viety karkotukseen Saint Helenan saarelle, solmittiin marraskuussa uusi rauhansopimus Ranskan sekä liittoutuneiden Ison-Britannian, Itävallan, Preussin ja Venäjän välillä.
Kun vuoden 1814 rauhansopimus oli kohdellut hävinnyttä Ranskaa varsin lempeästi, nyt voittajat määräsivät sille selkeämmin rankaisevat rauhanehdot. Vuoden 1792 rajojen sijasta Ranskalle määrättiin nyt vuoden 1790 alussa voimassa olleet rajat, eli Ranska menetti Savoijin ja Saarin alueet. Se joutui luovuttamaan raja-alueita Itävallalle, Preussille, Alankomaille, Sveitsille ja Sardinialle. Lisäksi Ranska joutui maksamaan 700 miljoonan frangin edestä sotakorvauksia ja sen alueelle määrättiin asetettaviksi kolmesta viiteen vuoteen 150 000 miehen suuruiset miehitysjoukot, joiden ylläpidon Ranska joutuisi itse maksamaan. Ranska määrättiin myös palauttamaan Napoleonin joukkojen Saksasta ja Italiasta ryöstämät taideaarteet. Varsinkin Saksassa näitäkin rauhanehtoja pidettiin liian lievinä Ranskalle. Miehitysjoukkojen poisvetämisestä Ranskasta sovittiin vuoden 1818 Aachenin konferenssissa.
Pariisin rauha (1814)

Pariisin rauhansopimus oli 30. toukokuuta 1814 allekirjoitettu rauhansopimus, joka päätti Napoleonin sotiin kuuluneen kuudennen liittokunnan sodan. Sopimuksen osapuolina olivat sodan hävinnyt Ranska sekä voittajavaltiot Iso-Britannia, Itävalta, Preussi, Venäjä, Ruotsi ja Portugali. Espanja solmi heinäkuussa 1814 Ranskan kanssa erillisen rauhansopimuksen, jossa oli sama sisältö.
Liittokunnan joukot olivat vallanneet Pariisiin 30.–31. maaliskuuta, ja 6. huhtikuuta keisari Napoleon oli luopunut vallasta Fontainebleaussa. Jo neljä päivää ennen sitä Charles Maurice de Talleyrandin johtama väliaikainen hallitus oli kutsunut Bourbon-suvun kruununperijän Ludvig XVIII:n Ranskan valtaistuimelle. Napoleon lähti maanpakoon 28. huhtikuuta. Tässä tilanteessa voittoisat liittoutuneet olivat valmiit antamaan kukistetulle Ranskalle edulliset rauhanehdot, jotta kuningaskunnan palauttamiselle saataisiin suotuisat edellytykset. Toukokuussa solmittu rauhansopimus käsitti kaikkiaan 33 kohtaa. Keskeiset rauhanehdot olivat seuraavat:
Ranska sai takaisin vuoden 1792 alussa voimassa olleet rajansa ja säilytti siten vallankumouksen alkuaikoina hankkimansa aluelaajennukset. Ranskalle jäivät edelleen raja- ja erillisalueet Savoijissa, Elsassissa ja Saarin alueella sekä ennen vallankumousta paavin alaisuuteen kuulunut Avignon.
Iso-Britannia palautti Ranskalle pääosan sen merentakaisista siirtomaista. Tobago ja Saint Lucia Karibianmerellä sekä Mauritius Intian valtamerellä jäivät kuitenkin briteille.
Iso-Britannia sai takaisin Maltan saaren Välimerellä.
Vapaa purjehdusoikeus Reinillä taattiin kansainvälisesti.
Allekirjoittajavaltiot luopuvat kaikista Ranskan vallankumoussotiin ja Napoleonin valtakauteen liittyneistä korvausvaatimuksistaan.
Preussin vaatimuksesta sopimuksessa mainittiin myös, että Ranskan oli palautettava Berliiniin Brandenburgin portin päältä varastettu nelivaljakkoa esittävä patsas.
Pariisin rauhansopimus ei sisältänyt tarkempia määräyksiä siitä, mitä Ranskan imperiumiin Napoleonin aikana liitetyille alueille manner-Euroopassa tehtäisiin. Sopimuksen lopussa pyydettiin kaikkia sen allekirjoittajavaltioita lähettämään edustajansa Wienin kongressiin päättämään tästä asiasta. Napoleonin palattua vielä lyhytaikaisesti valtaan, perustettua niin sanotun satapäiväisen keisarikunnan ja aloitettua sotimisen uudestaan jouduttiin seuraavan vuonna solmimaan uusi rauhansopimus Pariisissa. Sen ehdot olivat Ranskalle ensimmäistä sopimusta ankarammat.
Pelotuksen uskonto

| Pelotuksen uskonto |
| --- | --- |
Kirjailija:  Väinö Voipio
Kansitaiteilija:  Seppo Syrjä
Kieli:  suomi
Genre:  uskontokritiikki
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1969
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  156

Edeltävä:  Kahleissa vai vapaana
Seuraava:  Vihreä katkismus
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pelotuksen uskonto on vapaa-ajattelija Väinö Voipion vuonna 1969 julkaisema uskontokriittinen kirja. Teoksen kustansi Gummerus. Teos on aiheiltaan jatkoa Voipion aikaisemmille teoksille Jumalan puolustus (1961) ja Kahleissa vai vapaana (1967). Voipio kirjoittaa, että kristinuskon Jumalassa ei voi tavata niitä ominaisuuksia, jotka jumalalle opin mukaan pitäisi kuulua. Täten ainakaan sellaista jumalaa ei voi olla olemassa. Teoksen jälkeen Voipiolta ilmestyi vielä lyhyt kirja Vihreä katkismus: ”Ikuisten totuuksien” tarkastelua, jonka kustansi Vapaa-ajattelijain liitto.
Priamos

Neoptolemos surmaa Priamoksen. Yksityiskohta Vulcista löydetystä attikalaisesta mustakuviotekniikalla koristellusta amforasta, n. 520–510 eaa.
Priamos (m.kreik. Πρίαμος, lat. Priamus) on kreikkalaisessa mytologiassa Troijan hallitsija ja Laomedonin nuorin poika.
Priamoksella oli useita vaimoja ja kymmeniä lapsia. Hänen ensimmäinen vaimonsa Arisbe synnytti hänelle Aisakoksen. Priamos erosi hänestä myöhemmin voidakseen mennä naimisiin Hekaben kanssa. Heidän vanhimman poikansa Hektorin oli määrä seurata isäänsä Troijan hallitsijana, mutta heidän toisen poikansa, Pariin, aikaansaama Troijan sota johti hänen kuolemaansa ja kaupungin tuhoon. Priamoksella kerrottiin olleen 50 poikaa ja useita tyttäriä, heidän joukossaan Helenos, Kassandra, Ilione, Deifobos, Troilos, Polites, Kreusa, Laodike, Polyksene ja Polydoros, Priamoksen nuorin poika.
Priamosta kutsuttiin alun perin Podarkeeksi. Hän vaihtoi nimensä sen jälkeen, kun hänen sisarensa Hesione osti hänen henkensä kultaisella huivilla Herakleelta.
Troijan sodan aikana Priamos oli jo iäkäs mies. Kun Akhilleus oli surmannut Hektorin ja kieltäytyi luovuttamasta ruumista takaisin troijalaisille, Priamos saapui hänen luokseen pyytämään poikansa ruumista kyynelsilmin. Akhilleus ei pelkästään suostunut pyyntöön, vaan lupasi sotatoimien taukoavan yhdeksitoista päiväksi, jotta Hektor saataisiin haudattua asiaankuuluvin menoin.
Homeros ei mainitse mitään Priamoksen kohtalosta, mutta myöhemmässä kirjallisuudessa Akhilleuksen poika Neoptolemos surmasi raa'asti Priamoksen Zeuksen alttarille. Kuolinkohtaus on kuvattu myös Shakespearen Hamletissa.
Panorama Tower

| Panorama Tower |
| --- | --- |
 Panorama Towerin toimistotorni marraskuussa 2008.
Tiedot
Sijainti:  Espoo
Rakennettu:  2006–2008
Käyttötarkoitus:  toimisto- ja liikerakennus
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Arkkitehtitoimisto Larkas & Laine Oy
Urakoitsija:  Tyl Leppävaara, jonka muodostivat Skanska ja NCC
Omistaja:  Varma
Tekniset tiedot
Kerroksia:  17
Kustannukset:  54 milj. euroa
Korkeus
Antenni:  84,9 m
Kattokorkeus:  73 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panorama Tower (aiemmin Signaali Headquarters -hanke) on tornitalo Espoon Leppävaarassa osoitteessa Hevosenkenkä 3. Se on Espoon kolmanneksi korkein tornitalo ja Suomen kolmanneksi korkein toimistotorni Fortumin pääkonttorin ja Itäkeskuksen maamerkin jälkeen. Rakennus on kolmilohkoinen toimistorakennus, jossa talot ovat  kiinni toisissaan. Toimistotalon lohkoista kaksi on seitsemänkerroksisia ja torniosa seitsemäntoistakerroksinen.
Rakennuksen tiedot

Rakennuksen omistaa Varma ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Larkas & Laine Oy. Panorama Towerin kokonaisala on 23 600 m2, josta toimistotilaa on noin 16 100 m2 ja liiketilaa 1600 m2. C-talo 4000 m2, B-talo 3900 m2 ja A-talo 8200 m2. Vuokrattavien tilojen koko on 100 – 1850 m2. Rakennuksen tilavuus on noin 90 000 m3. Toimistotilat on suunniteltu niin että ne voidaan tehdä käyttäjän toiveiden mukaan joko koppi-, avo- tai kombikonttoreiksi. Lisäksi kunkin toimistokerroksen 550 neliötä voi jakaa tarvittaessa kahdelle eri käyttäjälle.
B ja C-taloissa on 8 kerrosta ja ne ovat 42 metriä korkeita A-talossa on 17 kerrosta ja se on 73 metriä korkea. Rakennuksen katutaso ja tornitalon 3 ensimmäistä kerrosta on varattu liike- ja palvelutiloiksi. Kerrokset 4-16 on toimistotiloja. Ylimmässä kerroksessa sijaitsee vuokrattava edustussauna ja IV -konehuone. 17.kerros on ainoastaan pieni porrashuoneen osa minkä päällä on helikoptereille tarkoitettu leijuntataso. Kerros on rakennettu niin, että se näyttää kokonaiselta kerrokselta. Rakennuksen alla on 1200 neliön kellari jossa on sosiaali- ja varastotiloja.
Panorama Towerin pysäköintitilat sijaitsevat viereisessä pysäköintitalossa, jossa on 480 katettua autopaikkaa.
Rakentaminen

Päärakennesuunnittelija Pöyry Civil laati rakennuksen perustus- ja runkorakenteista 3D –virtuaalirakennuksen johon koko rakennesuunnittelu pohjautui. Ensimmäiset luonnokset tornista piirrettiin joulukuussa 2003, mutta tämän jälkeen projekti keskeytyi vuodeksi. Keväällä 2006 hankkeelle saatiin rakennuttamispäätös.
Rakentaminen aloitettiin huhtikuussa 2006. Skanskan ja NCC:n muodostama työyhteenliittymä "Tyl Leppävaara" toteutti toimistotalo Panorama Towerin Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Varmalle. Rakennuksen kokonaishinta oli noin 54 miljoonaa euroa.
Teräksen kustannustekijöistä ja rakennuksen palonkesto-luokkavaatimuksista johtuen 3D-rakennemalliin valittiin luonnosvaiheessa runkomateriaaliksi betoni, joka myöhemmin vaihtui teräkseksi. Rakennuksen pilari-palkkirunko on teräsrakenteinen, jäykistävät runkorakenteet ovat betonia ja kevytrakenteiset julkisivut ovat suurelta osin lasia. Teräspalkki ja -pilarijärjestelmä kannattelee itsensä ja koko rakennuksen painoa. Julkisivut on tehty Ruukin julkisivuelementeistä, joissa on käytetty ulkopinnassa joko Liberta-pintakasettia tai tiililankkuverhousta, tai lasialumiiniseinäelementtejä.
Rakentaminen > Perustus

Tornin alapuolella oleva kallioperusta on hyvin rikkonaista ja tästä syystä terästankoankkurit piti ankkuroida aina 15 metrin syvyyteen asti alun perin suunnitellun kuuden metrin sijasta. Peruskallioon on ulotettu 40 millimetrin läpimittaiset vetotangot, jotka on jännitetty 80 tonnin voimalla.
Kauppakeskus Sellosta pysäköintitaloon menevä tunneli menee rakennuksen C-osan alta, minkä vuoksi siellä ei ole kellaria. Rakennuksen alitse kulkee myös Sellon huoltotunneli. Tunneleiden rakenteisiin oli rakennusvaiheessa ennakoitu rakenteita, joiden päältä pystyttiin myöhemmin rakentamaan. Rakennuksessa on tunnelin kohdalla pitemmät pilarivälit kuin muualla ylimpään kerrokseen asti.
Rakentaminen > Runko

Rakennuksen runko on asennettu torninostureilla, julkisivu osin autonosturilla. Autonosturi ja tontin ahtaus ovat syynä siihen, että julkisivua tehtiin yhdellä sivulla paikoin 3-4 kerrosta kerrallaan. Työmaalla käytettiin kahta torninosturia joista toinen oli korkeimmillaan yli 90 metriä korkea ja puomin pituus 55 metriä. Nosturin suuren korkeuden vuoksi sille jouduttiin erikseen hakemaan lentoestelupa ilmailulaitokselta.
Jäykistävät seinät on tehty paikalla valaen ja ne ovat pystysuunnassa jälkijännitettyjä rakenteita. Tornitalossa kahdeksannen kerroksen jälkeen on käytetty seinäelementtejä.
Julkisivujen erikoisuus on niiden valaiseminen vaihtuvavärisillä LED:eillä.
Rakentaminen > Hissit

Rakennuksen porrashuoneet ja hissikuilut tehtiin paikalla valaen 9. kerrokseen asti ja jälkijännitettiin kallioon. Hissit ovat konehuoneettomia KONE MonoSpace -hissejä, joiden nopeudet ovat 2,5 m/s. Ikkunallisiin hisseihin asennettiin Suomessa harvinaisena lisänä jäähdytys. Lisäksi yksi hissi on toteutettu niin, että palomiehet voivat käyttää sitä tulipalon aikana.
Panorama Tower valmistui huhtikuussa 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panorama Tower Wikimedia Commonsissa
Talo-foorumin sivut, keskustelua ja kuvia aiheesta Panorama Tower
Hankkeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Panorama Towerin työmaa huhtikuussa 2006
Panorama Tower maaliskuussa 2008. Kuvan vasemmassa reunassa Kehä I
Peräjärvi (Jämsä, Koskenpää)

| Peräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  62°10′49″N, 25°00′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iso Rautaveden alue (14.52)
Järvinumero:  14.526.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,1 m 
Rantaviiva:  2,7 km 
Pinta-ala:  0,15 km² 
 fiPeräjärvi 
Peräjärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva 15 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 36 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Jyväskylästä 39 kilometriä länteen.
Maantiede

Peräjärven pituus on noin kilometri. Järven keskiosassa on kaksi luotoa, rannat ovat suota ja metsää. Pääaltaasta erottuu järven eteläosan pitkulainen ja mutkitteleva lahti. Peräjärven länsipuoliset Murronmäki ja Perämäki kohoavat ylängöksi noin 40 metriä järven pinnan yläpuolelle. Kilometri Peräjärveltä itään sijaitsee Kotanen, järvien välistä kulkee yhdystie 16539. Noin kolme kilometriä etelään sijaitsee Porkkakylien Ylänen. Peräjärven pohjoispuolella on Teerijärvi ja Oratti.
Peräjärvi on Kotasen ja osittain Keuruulla sijaitsevan Havunjärven ohella Jämsän pohjoisin yli kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Jämsän pohjoisin piste sijaitsee 3,7 kilometriä Peräjärveltä luoteeseen. Siellä on Jämsän pohjoisin vakavesi, noin 75 aarin laajuinen Yläinen Lepaatlampi (143 metriä mpy). Jämsän pohjoisin piste on Jämsän, Keuruun ja Petäjäveden rajapyykki.
Peräjärvi kuuluu Vataanjoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen. Toinen jakovaihe on  Iso Rautaveden alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Peräjärvi on Vataanjoen alueen yhdeksänneksi suurin vakavesi. Vataanjoen alue levittäytyy Koskenpään länsiosaan, sen luoteinen osa ulottuu Keuruulle. Alueen suurin vakavesi on Koijärvi.
Over the Top

Over the Top voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Over the Top – terästäkin kovempi, toimintaelokuva vuodelta 1987
Over the Top, Cozy Powellin albumi vuodelta 1979
Over the Top, The Mentorsin albumi vuodelta 2005
Over the Top, White Wizzardin albumi vuodelta 2010.
Over-the-top (OTT) Over-the-top mediapalvelua toteuttavat sisällön tuottajat, jotka jakavat streamattua mediaa omana tuotteenaan suoraan katsojille internetin välityksellä, ohittaen tietoliikenteen, monikanavaisen television ja televisiolähetykset.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Over the Top”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pyyhältäjät

| Pyyhältäjät |
| --- | --- |
 Pempheris adusta
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Lyhtyahvenkalat Acropomatiformes
Heimo::  Pyyhältäjät  Pempheridae  Bleeker, 1859
Suvut
 Parapriacanthus  Pempheris 
Katso myös
   Pyyhältäjät Wikispeciesissä   Pyyhältäjät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parapriacanthus ransonneti
Pyyhältäjät (Pempheridae) on lyhtyahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Ne ovat lämpimien merten pieniä parvikaloja.
Lajit ja anatomia

Pyyhältäjien heimoon kuuluu kaksi sukua ja noin 85 lajia. Ne ovat pieniä kaloja, yleensä kymmensenttisiä ja korkeintaan 15–30 cm:n mittaisia. Muodoltaan ne ovat soikeita ja litteitä. Kaloilla on yksi lyhyt selkäevä, peräevä sen sijaan on pitkä. Pyrstöevä on selvästi haarautunut. Kalojen silmät ovat suuret ja suu keskikokoinen. Eräillä lajeilla on bioluminoivia valoelimiä. Uimarakko puuttuu tummapyyhältäjältä (Pempheris poeyi), mutta muilla lajeilla se on. Pempheris-suvun kalat ovat tyypillisesti harmahtavia tai kellertävän ruskeita. Parapriacanthus-suvussa kalat voivat olla läpinäkyviä.
Levinneisyys ja elintavat

Pyyhältäjät elävät Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimissä osissa. Ne liikkuvat suurina parvina koralliriuttojen läheisyydessä matalissa vesissä. Pyyhältäjät liikkuvat öisin ja viettävät päivät piileskellen koloissa ja luolissa. Ravintona ovat yöaktiiviset meroplanktoniin kuuluvat äyriäiset. Eräät heimon lajeista ovat hyvänmakuisia ruokakaloina, mutta niitä ei kalasteta kaupallisesti.
Pallavolo Modena

| Pallavolo Modena |
| --- | --- |

Koko nimi:  Pallavolo Modena
Perustettu:  1969
Kenttä:  The Palapanini, Modena
– Kapasiteetti:  5 500 istumapaikkaa
Puheenjohtaja:   Giuliano Grani
Valmentaja:   Bruno Bagnoli
Sarja:  Italian A1-liiga
Pallavolo Modena on italialainen lentopalloseura Modenasta. Se on kautta aikojen menestyksekkäin lentopalloseura Italiassa. Seura on voittanut maailman parhaimpana pidettävän Italian A1-liigan peräti yksitoista kertaa, sekä maailman arvostetuimman seurakilpailun Mestareiden liigan neljä kertaa.
Saavutukset > Italiassa

Italian mestari - 11 kertaa
Italian Cup - 10 kertaa
Italian Supercup - 1 kerran
Saavutukset > Euroopassa

Mestareiden liiga - 4 kertaa
CEV-Cup - 4 kertaa
Cup-Winner´s cup - 4 kertaa
Challence cup - 1 kerran
Supercup - 1 kerran
Saavutukset > Tuplat

1988, 1989, 1995, 1998, (4)
Saavutukset > Triplat

1986, 1995, 1997 (3)
Historia

Modena pääsi nauttimaan A1-liigan mestaruudesta ensimmäisen kerran kaudella 1972 sekä kaudella 1974. Kauden 1974 jälkeen joukkue voitti jälleen mestaruuden kaudelta 1976. Kaudella 1979 sekä 1980 joukkue otti kotimaisen cupin voitot sekä cup-voittajien cupin voiton 1980. CEV-Cupin voittoa joukkue juhli peräti kolmena vuotena peräkkäin vuosina 1983,1984 sekä 1985. Kauden 1985 joukkue saavutti myös kotimaisen cup mestaruuden. Seuraava joukkueen todellinen menestys putki Italian A1-liigassa tapahtui 1980-luvun puolivälissä. Pallavolo Modena voitti neljä mestaruutta peräkkäin kausien 1985-1989 välillä. Seuraavat A1-liigan mestaruudet joukkue nappasi kausilta 1995, 1997 sekä viimeisin kaudelta 2002. Lentopallon Mestareiden liigan voittoa joukkue juhli kolmena kautena peräkkäin kausina 1996, 1997 sekä 1998. Neljännen mestaruutensa joukkue oli ottanut Euroopassa vuonna 1990.
Muuta

Cimone Modenassa on pelannut suomalaisista lentopalloilijoista Jouni Parkkali ja Petteri Laurila, joka voitti joukkueen kanssa Modenan viimeksi voittaman A1-liigan mestaruuden 2002 vuonna.  Parkkali pelasi Modenassa 1981-1982 kaudella menestyksekkäästi voittaen Italian Cupin hopeaa sekä etenemällä välieriin liigassa.
Cimone Modena on myös yhteistyössä Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun kanssa tiiviisti. Modenan ja Loimun yhteistyö sopimus mahdollistaa Loimun pelaajien leireilyn Italiassa, ja Modenan pelaajien pelaamisen Loimussa mikäli pelipaikka ei aukea joukkueessa. Modena ja Loimu pelasivat suomalaisseuran 50-vuotisjuhlaottelun jonka suomalaisjoukkue voitto yllättäen 3-2.
Porolissum

Roomalaisen talon rauniot Porolissumissa.
Porolissum oli antiikin roomalainen kaupunki Daakiassa, nykyisen Romanian alueella, 8 kilometriä Zalăun kaupungista. Kaupunki oli yksi roomalaisen Dacian provinssin tärkeimmistä kaupungeista ja sen rauniot ovat säilyneet hyvin.
Alueella oli ennen roomalaisia daakialainen kylä. Vuosina 101–102 ja 105–106 Rooman keisari Trajanus valloitti Daakian ja entisen kylän paikalle perustettiin Porolissum. Se koostui kahdesta sotilasleiristä, jotka rakennettiin pääosin puusta ja maa-aineksista. Suurempi sijaitsee Pometin kukkulalla ja sen mitat ovat 226 x 294 metriä. Toinen leiri sijaitsi tästä 700 metriä koilliseen ja sen mitat ovat puolestaan 66,65 x 101,10 metriä. Lähistöllä sijaitsi Porolissumin siviilikaupunki. Vuonna 124 tai 158 Dacian provinssista irrotettiin Dacia Porolissensiksen provinssi, joka nimettiin sen pääkaupungin Porolissumin mukaan. Kaupunki rakennettiin uudelleen ja kivestä ja se ympäröitiin vahvoilla muureilla. Rooman keisari Septimius Severuksen aikana kaupungista tuli municipium. Roomalaiset vetäytyivät Daakiasta keisari Aurelianuksen kaudella mutta Porolissumia ei kuitenkaan hylätty vaan alueella asuttiin yhä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porolissum Wikimedia Commonsissa
Pytonkäärmeet

| Pytonkäärmeet |
| --- | --- |
 Kuningaspyton (Python regius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Kladi::  Vanhakäärmeet Henophidia
Yläheimo::  Pythonoidea
Heimo::  Pytonkäärmeet Pythonidae  Fitzinger, 1826
Katso myös
   Pytonkäärmeet Wikispeciesissä   Pytonkäärmeet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pytonkäärmeet (Pythonidae) on vanhakäärmeisiin (Henophidia) kuuluva käärmeheimo. Sen lajeja tavataan Afrikassa, Etelä-Aasiassa, Malaijien saaristossa ja Australiassa. Aikaisemmin pytonit luokiteltiin alaheimona boakäärmeiden (Boidae) heimoon.
Muista vanhakäärmeistä pytonit eroavat siten, että ne munivat. Kaikki muut vanhakäärmeet synnyttävät eläviä poikasia. Pytonnaaraat myös hautovat muniaan kiertymällä niiden ympärille. Pytonien välileuanluu on hampaallinen, alaheimossa se on hampaaton. Kookkaimmat pytonlajit ovat kaakkoisaasialainen verkkopyton, jonka tiedetään saavuttaneen lähes yhdeksän metrin pituuden, ja kalliopyton, joka voi kasvaa 7,5 metrin mittaiseksi. Eräät muutkin pytonlajit voivat kasvaa yli 5 metriä pitkiksi.
Useat pytonlajit ovat uhanalaisia. Syynä ovat metsästys nahan vuoksi sekä elinympäristöjen tuhoutuminen.