stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tiili
Tiililimitykset > Historialliset tiililimitykset Suomessa

Keskiajalta aina 1900-luvun alkupuolelle tiilirakenteet olivat massiivirakenteita, joissa seinä vastasi paksuudeltaan vähintään tiilen pituutta. Tällöin seinissä käytettiin poikittain sijoitettuja sidekiviä estämään muurin halkeamista keskeltä.
Tiettävästi varhaisin Suomeen saapunut limitystapa oli munkkilimitys, jossa kahta juoksukiveä seurasi sidekivi, tämä toistui samassa kerroksessa yhä edelleen. Vähäpätöisemmissä kohteissa käytettiin myös niin sanottua villiä limitystä, jossa juoksu- ja sidekivet vuorottelivat satunnaisesti.
Ruotsin vallan aikana ryhdyttiin käyttämään vuorolimitystä eli ”plokia”. Muuraaminen oli nopeampaa, koska juoksu- ja sidekivet olivat omissa kerroksissaan. Joka toinen kerros oli tehty juoksukivillä ja joka toinen sidekivillä. Juoksukivet olivat samalla kohdalla keskenään.
1800-luvulle tultaessa vakiintui käyttöön lujempana pidetty ristilimitys eli ”kryssi”. Tässäkin juoksu- ja sidekivet olivat omissa kerroksissaan, mutta juoksukiven asema muuttui puolen tiilen verran edelliseen nähden.
Suomessa käytettävät yleisimmät tiilikoot

Peruskokoinen täystiili PT
koko 257 × 123 × 57 mm, paino 3,2 kg, menekki 55 kpl/m²
ns. hormitiili, käytetään tulisijoissa ja savuhormeissa pakkaselle altistumattomissa osissa
Peruskokoinen reikätiili PRT
koko 257 × 123 × 57 mm, paino 2,8 kg, menekki 55 kpl/m²
ns. hormireikätiili, käytetään yleistiilenä julkisivuissa ja kantavissa rakenteissa, sekä savuhormeissa pakkaselle altistuvissa osissa
Normaalikokoinen reikätiili NRT
koko 270 × 130 × 75 mm, paino 3,7 kg, menekki 42 kpl/m²
käytetään kantavissa seinissä ja suurissa julkisivuosissa
Moduulikokoinen reikätiili MRT
MRT(60): koko  285 × 85 × 60 mm, paino 2,2 kg, menekki 47 kpl/m²
MRT(75): koko 285 × 75 × 85 mm, paino 2,6 kg, menekki 39 kpl/m²
MRT(85): koko 285 × 85 × 85 mm, paino 2,9 kg, menekki 35 kpl/m²
käytetään julkisivuissa ja kantavissa, korkeintaan kaksikerroksisissa rakenteissa sekä ei-kantavissa väliseinissä
Normaalikokoinen tiililaatta NTL
koko 270 × 75 mm, paksuus vaihtelee, menekki 42 kpl/m²
betonielementtien julkivut ja lattialaatoitukset
Moduulikokoinen tiililaatta MTL
koko 285 × 85 mm,  paksuus vaihtelee, menekki 35 kpl/m²
betonielementtien julkisivut ja lattialaatoitukset
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museoviraston sivu tiilestä
Rakennusperinto.fi - tiili. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiili-info.fi
Bold, beautiful bricks from Paraguay to Poland – in pictures The Guardian.  1.8.2017. Guardian News and Media Limited. Viitattu 1.8.2017. (englanniksi)
Unni Boksasp

| Unni Boksasp |
| --- | --- |
 Boksasp vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1972 (ikä 51) Tingvoll, Norja
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Yhtyeet:  Unni Boksasp Ensemle
Palkinnot
 Spellemannprisen Kansanmusiikkikategoria 2010 
Aiheesta muualla
www.boksasp.no
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Unni Boksasp (s. 2. joulukuuta 1972 Tingvoll) on norjalainen kansanmuusikko. Hänen esikoisalbuminsa Songar frå Havdal ilmestyi vuonna 2007. Boksasp tekee musiikkia nimeään kantavassa Unni Boksasp Ensemble -yhtyeessä, joka voitti kansanmusiikin Spellemannprisen-palkinnon vuonna 2010. Yhtye on keikkaillut myös Norjan ulkopuolella, muun muassa Ruotsissa, Skotlannissa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Diskografia

Songar frå Havdal (2007)
Keramello (2010)
Kvite fuglar (2013)
Opus 72017 (2017)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unni Boksasp Wikimedia Commonsissa
Tyrants of the Rising Sun

| Tyrants of the Rising Sun: Live in Japan Arch Enemy |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Julkaistu: 21. marraskuuta 2008
 Formaatti: 2CD, 2LP
 Tuottaja(t): Paul Smith
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 43.09 (CD1) 44.38 (CD2)
 Levy-yhtiö: Century Media
Arch Enemyn muut julkaisut
| Rise of the Tyrant 2007 | Tyrants of the Rising Sun: Live in Japan 2008 | Manifesto of Arch Enemy 2009 |
Tyrants of the Rising Sun: Live in Japan on Arch Enemyn livealbumi, joka julkaistiin 21. marraskuuta 2008 levymerkillä Century Media Records.
CD > Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Intro / Blood on Your Hands – 05.37  Ravenous – 03.55  Taking Back My Soul – 05.16  Dead Eyes See No Future – 04.22  Dark Insanity – 03.59  The Day You Died – 04.55  Christopher Solo – 02.32  Silverwing – 05.26  Night Falls Fast – 03.37  Daniel Solo – 03.30 :  CD 2 Burning Angel – 04.40  Michael Amott Solo (incl. ‘Intermezzo Liberté’) – 03.24  Dead Bury Their Dead – 04.57  Vultures – 06.51  Enemy Within – 04.29  Snowbound – 02.14  Shadows and Dust – 05.12  Nemesis – 05.04  We Will Rise – 04.33  Fields of Desolation / Outro – 03.14
DVD

| Tyrants of the Rising Sun: Live in Japan Arch Enemy |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 21. marraskuuta 2008
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 144.59
 Levy-yhtiö: Century Media
Arch Enemyn muut julkaisut
| Live Apocalypse 2006 | Tyrants of the Rising Sun 2008 | War Eternal Tour: Tokyo Sacrifice 2016 |
Julkaisun DVD-painos julkaistiin niin ikään 21. marraskuuta 2008.
DVD > Kappaleet

Intro / Blood on Your Hands – 05.37
Ravenous – 03.55
Taking Back My Soul – 05.16
Dead Eyes See No Future – 04.22
Dark Insanity – 03.59
The Day You Died – 04.55
Christopher Solo – 02.32
Silverwing – 05.26
Night Falls Fast – 03.37
Daniel Solo – 03.30
Burning Angel – 04.40
Michael Amott Solo (incl. ‘Intermezzo Liberté’) – 03.24
Dead Bury Their Dead – 04.57
Vultures – 06.51
Enemy Within – 04.29
Snowbound – 02.14
Shadows and Dust – 05.12
Nemesis – 05.04
We Will Rise – 04.33
Fields of Desolation / Outro – 03.14
The Road to Japan – 45.00 (Interviews / Road Movie)
Revolution Begins – 04.24 (Original Version, Promo Video)
Revolution Begins – 04.14 (Band Performance Version, Promo Video)
I Will Live Again – 03.34 (Promo Video)
Kokoonpano

Angela Gossow – laulu
Michael Amott – kitara
Christopher Amott – kitara
Sharlee D’Angelo – basso
Daniel Erlandsson – rummut
Arvostelut

Imperiumi: 8/10
Aiheesta muualla

Tyrants of the Rising Sun Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Tyrants of the Rising Sun Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
USS Scranton (SSN-756)

| USS Scranton |
| --- | --- |
 USS Scranton
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  29. elokuuta 1986
Laskettu vesille:  3. heinäkuuta 1989
Palveluskäyttöön:  26. tammikuuta 1991
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 834 t (pinnalla) 6 244 t (sukelluksissa)
Pituus:  110,3 m
Leveys:  10 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  S6G-ydinreaktori
Nopeus:  pinnalla: 25 solmua (46 km/h) sukelluksissa: 30 solmua (56 km/h)
Miehistöä:  12 upseeria ja 98 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 x 533 mm Mk67 -torpedoputkea 12 x Mk36 VLS -siiloa Tomahawk-risteilyohjusten laukaisemiseksi
USS Scranton (runkonumero SSN-756) on Yhdysvaltain laivaston palveluksessa oleva Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 26. marraskuuta 1984 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 29. elokuuta 1986. Se laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1989 kumminaan rouva Sarah McDade ja otettiin palvelukseen 29. tammikuuta 1991 Norfolkin laivastotukikohdassa ensimmäisenä päällikkönään John G. Meyer. Scranton on järjestyksessä toinen Yhdysvaltain laivaston alus, joka on nimetty pennsylvanialaisen Scrantonin kaupungin mukaan.
Palvelus

Alus sijoitettiin käyttöön otettaessa Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiaan.
Alus lähti 21. tammikuuta 2011 partiomatkalle. Se osallistui 12. helmikuuta Saphirin kanssa Ranskan merivoimien kanssa järjestettyyn yhteisharjoitukseen Atlantilla. Alus saapui 16. helmikuuta Portsmouthiin yhdeksän vuorokauden laivastovierailulle. Se saapui 6. maaliskuuta Augustanlahdelle, jossa se vastaanotti täydennyksiä.
Alus laukoi 19. maaliskuuta Tomahawk-ohjuksia Libyaan operaatio Odyssey Dawnissa. Se saapui 25. maaliskuuta Sudanlahteen. Alus lähti 10. heinäkuuta Toulonista Ranskasta suunnitellun laivastovierailun päätyttyä. Alus saapui 17. elokuuta Norfolkiin oltuaan merellä seitsemän kuukautta. Se oli matkannut yli 42 000 merimailia ja vieraillut lukuisissa satamissa, yllä olevien lisäksi Rotassa Espanjassa ja Lissabonissa Portugalissa.
Paul A. Whitescarver luovutti 20. tammikuuta 2012 Norfolkissa aluksen päällikkyyden Seth Burtonille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Scranton (SSN-756) Wikimedia Commonsissa
Union Nationale Monégasque

| Union Nationale Monégasque |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  17. lokakuuta 2022
Puheenjohtaja:  Brigitte Boccone-Pagès
Ideologia:   liberaalikonservatismi  euroskeptisismi 
Värit:  punainen
Kansallisneuvosto:  24 / 24
Kotisivu:  www.lunionmc.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Union Nationale Monégasque (lyh. UNM) on monacolainen liberaalikonservatiivinen ja euroskeptinen puolue. Se perustettiin 17. lokakuuta 2022, kun kolme monacolaista puoluetta (Primo!, Horizon Monaco ja Union Monégasque) perustivat yhteisen listan tuleviin parlamenttivaaleihin. Nämä edustivat 23 edustajaa maan 24-paikkaisessa parlamentissa.
Puolue osallistui vuoden 2023 vaaleihin ja voitti kaikki paikat kansallisneuvostossa. Puolueen johtajana toimii Brigitte Boccone-Pagès.
Ultima Underworld: The Stygian Abyss

| Ultima Underworld: The Stygian Abyss |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Blue Sky Productions
Julkaisija:  Origin Systems
Ohjaaja:  Richard Garriott
Tuottaja:  Warren Spector
Suunnittelija:  Paul Neurath, Doug Church
Säveltäjä:  George Sanger
Pelisarja:  Ultima
Pelimoottori:  Underworld engine
Julkaistu:   1992
Lajityyppi:  tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 6 
Alusta:  MS-DOS, FM Towns, NEC PC-9801, Windows
Jakelumuoto:  4 levykettä, 1 CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Ultima Underworld: The Stygian Abyss on Blue Sky Productionsin kehittämä ja Origin Systemsin julkaisema tietokoneroolipeli. Peli on julkaistu vuonna 1992 MS-DOSille. Peli kuuluu Ultima-sarjaan. Pelin jatko-osa Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds julkaistiin seuraavana vuonna.
Pelaaminen

Peli on kuvattu ensimmäisen persoonan näkökulmasta ja tapahtuu luolastossa, joten sitä voi pitää Dungeon Master -tyyppisten luolaseikkailuroolipelien edustajana. Grafiikkamoottori oli kuitenkin aikanaan huomattavan kehittynyt. Toisin kuin esimerkiksi vähän Underworldin jälkeen julkaistussa Wolfenstein 3D:ssä, Underworldissa myös lattiassa ja katossa oli teksturointi ja kentissä korkeuseroja. Laitevaatimukset olivat vastaavasti korkeammat.
Viholliset saattoivat lähteä pakoon haavoittuneina ja taistelun pystyi usein välttämään kokonaan.
Tarina

Avatarin (sankarin) on pelastettava velhon kidnappaama paronin tytär. Ajallisesti peli sijoittuu Ultima VI:n ja Ultima VII:n väliin.
Vastaanotto

Peli sai hyviä ja jopa loistavia arvosteluja, mutta ei kaupallisesti menestynyt kovinkaan hyvin. Se sai Origin Awardin vuoden 1992 parhaasta fantasia tai science fiction -pelistä. Arx Fatalis, joka sai vaikutteita tästä ja muista Looking Glass Studiosin peleistä, piti julkaista nimellä Ultima Underworld III.
Aiheesta muualla

Ultima Underworld: The Stygian Abyss MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Ultima I  Ultima II  Ultima III  Ultima IV: Quest of the Avatar  Ultima V  Ultima VI  Ultima VII  Ultima VIII  Ultima IX  Ultima Collection 
Worlds of Ultima:   The Savage Empire  Martian Dreams 
Ultima Underworld:   Ultima Underworld: The Stygian Abyss  Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds 
Muita pelejä:   Akalabeth  Ultima Online  Ultima Worlds Online: Origin  Ultima X: Odyssey  Arthurian Legends 
Muuta:   Richard Garriott  Lord British  Avatar
Union Square

| Union Square |
| --- | --- |

Sijainti:  Manhattan, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°44′08″N 73°59′26″W﻿ / ﻿40.7356°N 73.9906°W﻿ / 40.7356; -73.9906
Rakennustyyppi:  Tori, neighborhood of Manhattan (d) (käännä suomeksi) ja kaupunkipuisto (en)
Suunnittelija:  Frédéric Auguste Bartholdi
 fiUnion Square 
  
Union Square on aukio New Yorkin Manhattanilla Yhdysvalloissa. Sitä rajaavat kadut ovat East 14th Street, East 17th Street, Union Square West ja Union Square East. Aukio on merkitty National Register of Historic Places -rekisteriin suojeltavana historiallisena kohteena.
Näkymä Union Squarelle etelästä.
Unni Drougge

Unni Drougge Göteborgin kirjamessuilla 2009
Unni Drougge (s. 1. huhtikuuta 1956 Lund) on ruotsalainen kirjailija ja toimittaja, joka asuu nykyisin Tukholmassa. Hän varttui lääkäriperheessä ja on työskennellyt kibbutzissa, opiskellut psykologiaa ja elänyt vaihtoehtoyhteisössä. Hän on ollut naimisissa päätoimittaja Mats Drouggen kanssa ja heillä on viisi lasta. Drougge otti eron miehensä väkivaltaisuuden takia.
Maineeseen Drougge nousi vuonna 2001 julkaisemallaan romaanilla Hella H:n tunnustukset, joka on käännetty parillekymmenelle kielelle. Se on tarina nelikymppisen naistoimittajan ja teini-ikäisen pojan seksisuhteesta. Drouggen mukaan mediayhteiskunnassa on huomion saadakseen shokeerattava ja kirjoitettava raflaavasti: ”Tarvitsin töitä ja halusin sellaista valtaa, jota ei pystytä ottamaan minulta pois. Tiesin median mekaniikan ja sen kiinnostuksen raflaaviin asioihin. Niinpä päätin pukeutua ja puhua kuin bitch.”
Arvostelussa romaanista todetaan sen kuvaavan ”seksuaalisen odysseian värikkäästi ja uskottavasti”, mutta herkuttelevan ”liian laveasti Jojon ja Hellan pysty- tai vuoroin vaakatason harrastuksella, jossa akti etenee kuin hengitys – sisään ja ulos.” (...) ”Intensiivisimmillään Hella H:n tunnustukset on, kun Drougge kuvaa Hellan pyrkimyksiä iskeä Jojo, oma Jokkensa, jonka patukka paraatikunnossa yltää lähes kahteenkymmeneen senttiin.”
Drougge on ottanut kantaa vapauden ja demokratian sekä vapaan tiedon ja kulttuurin puolesta Ruotsissa käydyssä keskustelussa The Pirate Baysta (seurantapalvelin ja torrent-indeksi) lataamalla omaeläkerrallisesta romaanistaan Pahuudella on rakkauden kasvot tehdyn äänikirjan The Pirate Bayhin. Drouggen tavoitteena oli herättää keskustelua tekijänoikeuksista ja taiteilijoiden mahdollisuudesta saada teoksistaan tuloja kustantajista riippumatta. Kysymys oli protestista perinteistä kustannusalaa vastaan, joka on kiinnostunut vain tuotoista, ei tiedon ja kulttuurin vapaudesta.
Drougge on kokeillut kirjan kirjoittamista myös yhdessä lukijoidensa kanssa kunnianosoituksena internetille. Kirjan Kroppens Befrielsefront (Ruumiin vapautusrintama) kirjoittamiseen on voinut osallistua kirjailijan blogissa. Drougge on halunnut tällä tavalla kokeilla, miten luova taiteilija voi kehittää luovuuttaan yhdessä muiden kanssa.
Teokset

Jag, jag, jag, 1994 (esikoisteos)
Andra sidan Alex, 1996
Regnbågens tid, 1997
Heroine, 1998
Hella Hells bekännelser, 2001 (suom. Hella H:n tunnustukset, 2002)
Slyngstad Events, 2002
Lutherska Badet, 2003
Penetrering, 2006 (suom. Penetraatio, 2007)
Boven i mitt drama kallas kärlek, 2007 (suom. Pahuudella on rakkauden kasvot, 2009)
Aiheesta muualla

Unni Drouggen kotisivu  (Arkistoitu – Internet Archive)
Unni Drouggen romaani Pahuudella on rakkauden kasvot äänikirjana The Pirate Bayssa
Unni Drouggen ja kanssakirjoittajien teos Kroppens Befrielsefront  (Arkistoitu – Internet Archive)
Uuraslammi

| Uuraslammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°56′20″N, 23°32′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Petäjäjärveen 
Järvinumero:  35.345.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,4 m  
Rantaviiva:  1,563 km  
Pinta-ala:  11,636 ha  
Saaria:  1 
 fiUuraslammi 
Uuraslammi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 11,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,4 metriä mpy.
Valfornace

| Valfornace |
| --- | --- |
 Valfornace
 Koordinaatit: 43°03′54″N, 13°05′2″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Marche
Maakunta:  Macerata
Perustettu:  1. tammikuuta 2017
Pinta-ala:  
 – Maa:  48,61  km²
Korkeus:  441 (min. 360 - maks. 1 530)  m
Väkiluku (2015):  1 068 
 – Väestötiheys:  21  as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valfornace on kunta Italiassa Marchen alueella olevassa Maceratan maakunnassa.
Kunta perustettiin 1.1.2017, kun kaksi kuntaa, Fiordimonte ja Pievebovigliana, yhdistyivät uudeksi Valfornacen kunnaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valfornace Wikimedia Commonsissa
Maceratan maakunta
Apiro | Appignano | Belforte del Chienti | Bolognola | Caldarola | Camerino | Camporotondo di Fiastrone | Castelraimondo | Castelsantangelo sul Nera | Cessapalombo | Cingoli | Civitanova Marche | Colmurano | Corridonia | Esanatoglia | Fiastra | Fiuminata | Gagliole | Gualdo | Loro Piceno | Macerata | Matelica | Mogliano | Monte Cavallo | Monte San Giusto | Monte San Martino | Montecassiano | Montecosaro | Montefano | Montelupone | Morrovalle | Muccia | Penna San Giovanni | Petriolo | Pieve Torina | Pioraco | Poggio San Vicino | Pollenza | Porto Recanati | Potenza Picena | Recanati | Ripe San Ginesio | San Ginesio | San Severino Marche | Sant’Angelo in Pontano | Sarnano | Sefro | Serrapetrona | Serravalle di Chienti | Tolentino | Treia | Urbisaglia | Ussita | Valfornace | Visso
Tähtitorninmäen murha 1947

Tähtitorninmäen murha oli Helsingissä Tähtitorninmäen puistossa yöllä 10.–11. heinäkuuta 1947 tapahtunut henkirikos, jossa hovimestari Alexander Adlivankin (s. 1925) surmasi kuristamalla 37-vuotiaan Maj-Lis Packalénin. Tämä rikos oli myöhemmin aiheena kirjailija Onni Hallan romaaniin Oudot virrat, jonka pohjalta tehtiin myös elokuva.
Helsinkiläisen ravintola- ja hotellialan yrittäjän poika Alexander Adlivankin oli mennyt naimisiin saman vuoden alkupuolella, ja hän työskenteli hovimestarina helsinkiläisessä Andréa-ravintolassa. Adlivankin tapasi Maj-Lis Packalénin illalla 10. heinäkuuta ravintola Kappelissa vain puolitoista tuntia ennen surmatekoa. Ravintolasta lähdettyään he tulivat Tähtitorninmäelle ja istuutuivat puistonpenkille. Adlivankin alkoi tällöin kuristaa Packalénia ja he kamppailivat niin että naisen vaatteet repeytyivät riekaleiksi ja levisivät penkin ympäristöön. Kuristettuaan naista Adlivankin asetti puistonpenkin uhrin päälle niin että yksi penkin jaloista oli tämän kurkun päällä. Tämä aiheutti uhrin kuoleman.
Yövartija löysi Packalénin alastoman ruumiin aamuyöllä penkin luota. Adlivankin pidätettiin kotoaan päivää myöhemmin ja hän tunnusti tekonsa. Teon jälkeen spekuloitiin että Adlivankin olisi saanut kimmokkeen tekoonsa helsinkiläisissä elokuvateattereissa kevätkesällä 1947 esitetystä englantilaisesta rikoselokuvasta Yön sävel (1946). Siinä sarjakuristaja surmaa uhrinsa yöllä lontoolaisessa puistossa heidän istuessaan puistonpenkillä. Adlivankin oli kyllä nähnyt elokuvan kahdesti, mutta oman kertomansa mukaan elokuva ei tehnyt häneen vaikutusta. Adlivankin oli aiemmin ollut mukana Suomi-Filmin kamera-assistenttina vuonna 1942 kuvattaessa Wilho Ilmarin jännityselokuvaa Yli rajan.
Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi maaliskuussa 1948 Adlivankinin täyttä ymmärrystä vailla tehdystä taposta yhdeksäksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja taloudellisiin korvauksiin uhrin perheelle. Tuomio lyheni ylemmissä oikeusasteissa seitsemään vuoteen. Adlivankin kärsi ensikertalaisena tuomiostaan puolet, ja hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen tammikuussa 1952. Hän toimi jonkin aikaa moottoriasentajana ja lähti sitten merille. Adlivankin oleskeli Yhdysvalloissa vuoden verran ja palasi sitten Tukholmaan työskennellen siellä ravintola-alalla. Hänet tuomittiin Ruotsissa neljäksi kuukaudeksi vankeuteen pahoinpitelystä ja passitettiin sitten Suomeen, jossa hän oli vankilassa heinäkuuhun 1954 saakka. Vapauduttuaan hän oli työssä makeistehtaassa, mutta jo marraskuussa 1954 hänet tuomittiin uudelleen 11 kuukauden vankeusrangaistukseen varastetun tavaran kätkemisestä ja törkeää lievemmästä pahoinpitelystä.
Kirjailija Onni Halla käytti Tähtitorninmäen murhaa esikuvana kirjoittaessaan romaaniaan Oudot virrat, joka ilmestyi 1949. Romaanin pohjalta tehtiin myös vuonna 1954 elokuva Olemme kaikki syyllisiä, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Aarne Tarkas. Elokuvassa tapahtumapaikaksi on muuttunut Kaivopuisto ja tappajan ajavat tekoonsa traumaattiset lapsuudenkokemukset ja seurustelusuhteen päättyminen. Uhri oli elokuvassa tekijän pitkäaikainen seurustelukumppani. Elokuvan tapahtumat eivät siis vastanneet näiltä osin Adlivankinin tekoa.
Aiheesta muualla

Murha.info : Murha Helsingin Tähtitorninmäellä 1947
Vasili Petrenko

Vasili Petrenko vuonna 2013.
Vasili Eduardovitš Petrenko (ven. Василий Эдуардович Петренко, s. 7. heinäkuuta 1976 Leningrad, Neuvostoliitto) on venäläinen kapellimestari. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja osallistui Ilja Musinin, Mariss Jansonsin, Juri Temirkanovin ja Esa-Pekka Salosen mestarikursseille. Petrenko on menestynyt lukuisissa kansainvälisissä kilpailuissa, kuten neljännessä Prokofjev-orkesterinjohtokilpailussa (2003), Šostakovitš-kuoronjohtokilpailussa (1997) ja kuudennessa kansainvälisessä Cadaques-orkesterinjohtokilpailussa.
Vuosina 2004–2007 Petrenko toimi Pietarin akateemisen valtionsinfoniaorkesterin pääkapellimestarina. Syyskuusta 2006 lähtien Petrenko on toiminut Liverpoolin kuninkaallisen filharmonisen orkesterin pääkapellimestarina. Vuonna 2009 hän sai lisäksi nimityksen Ison-Britannian kansallisen nuoriso-orkesterin pääkapellimestariksi. Helmikuussa 2011 ilmoitettiin, että Petrenko ottaa vastaan Oslon filharmonisen orkesterin pääkapellimestarin tehtävät kaudesta 2013/4 alkaen.
Heinäkuussa 2012 Petrenko nimitettiin Mihailovski-teatterin vierailevaksi pääkapellimestariksi. Hän on myös vieraillut suurten orkesterien johtajana eri puolilla maailmaa. Hän on kiertänyt Euroopan unionin nuoriso-orkesterin kanssa, ja hän debytoi BBC Promsissa vuonna 2008. Hänen oopperaohjelmistoonsa lukeutuvat Macbeth, Le Villi, I due Foscari, Boris Godunov, Patarouva, Jevgeni Onegin ja Parsifal. Hänen levytyksiinsä kuuluvat tulkinnat Pjotr Tšaikovskin Manfred-sinfoniasta, John Tavenerin requiemista, Sergei Rahmaninovin sinfonisista tansseista, pianokonsertoista sekä kolmannesta sinfoniasta ja Šostakovitšin 10. sinfoniasta. Viimeksi mainittu levytys voitti vuonna 2011 Gramophone-palkinnon vuoden orkesterilevytyksenä. Rahmaninovin kolmannen sinfonian levytys toi Petrenkolle Echo Klassik -palkinnon. Hän on saanut myös muita palkintoja sekä kunniatohtorin arvoja Liverpoolin yliopistoista.
Alkusyksystä 2013 Petrenko herätti suuttumusta sanomalla, että mies sopii kapellimestariksi paremmin, koska ”söpö tyttö” kapellimestarin korokkeella veisi soittajien huomion pois musiikista.