Suomalaisten ruokavalion historia
Ruokalajit ja aterioiden kokoonpano

Tavallinen kansa söi 1500-luvulla yleensä viljasta, nauriista ja suolalihasta tai -kalasta valmistettua ruokaa. Esimerkiksi varsinaissuomalaisen talonpojan arkiruoka pysyi satoja vuosia kohtalaisen muuttumattomana ja hänen ravintoonsa kuului edellä mainittujen ruoka-aineiden lisäksi myös lanttua ja kaalia. Makeita ruokia oli ainakin rukiista ja puolukoista uunissa imelletty marjaprettu eli mämmi.
Suomalaiset elivät vielä itsenäisyyden alkuvuosina enimmäkseen luontaistaloudessa ja kaupasta ostettiin yleensä vain sokeria, suolaa ja leivontaan käytettyä munapulveria. Osa ravinnosta hankittiin kalastamalla ja metsästämällä. Liha saatiin omasta karjasta ja isoissa taloissa oli yleensä myös muutama kana, joiden munimat munat yleensä keitettiin. Suomessa syötiin tuolloin lähinnä perunaa ja vilja- sekä maitotuotteita, suolakalaa ja pieniä määriä suolattua naudan-, lampaan- ja sianlihaa sekä silavaa. Kauppaa käytiin näistä ylivoimaisesti eniten sianlihalla ja silavalla, jota tuotiin Suomeen miljoonia kiloja Yhdysvalloista. Etenkin metsä- ja uittomiehet sekä työväenluokkaiset perheet saivat suuren osan energiastaan tästä suola- tai masiinaläskiksi kutsutusta sian ihonalaisesta rasvakudoksesta. Silavasta ja sianlihasta keitetty läskisoosi saattoi kuulua maaseudulla jopa aamiaispöytään.
1800-luvun loppupuolella muodostuneen työväenluokan ateriat koostuivat yleisimmin ruisleivästä, perunoista, kylmistä suolasilakoista ja silavasta taikka esimerkiksi lihakeitosta. Pahimmassa tapauksessa nautittiin vain silakan suolavettä perunan tai leivän kanssa ja päivälliseksi pelkkää kahvia ja leipää.
Läskisoosi, suolasilakat, suolattu sianliha, jauhovellit ja -puurot sekä peruna ja ruisleipä olivat suosittuja arkiruokia 1900-luvun alkupuolella. Muita arkiruokia olivat peruna-, nauris- ja leipävelli sekä voin, kurrin tai silavan kanssa tarjoiltu huttu, jonka raaka-aineena käytettiin esimerkiksi ruis- tai ohrajauhoja, perunoita, nauriita, herneitä, papuja ja mustikoita tai puolukoita. Rasvahuttu eli rasvapuuro valmistettiin rasvaisesta siankyljestä ja ohraryyneistä.
Juhlapyhinä saatettiin tarjota esimerkiksi lihapullia ja valkoista vehnäleipää. Karjalankannaksella syötiin sunnuntaisin yleisesti niin sanottua lammaspotaattia. Uunissa valmistettu ruokalaji käsitti kokonaisia perunoita, joiden päällä kypsennettiin tavallisesti kilon lampaanpaisti ja puoli kiloa sianlihaa.
Itä-Suomessa tyypillinen liharuoka 1920- ja 1930-luvuilla oli karjalanpaisti, kun taas lännessä liha valmistettiin yleensä kokonaisena palana.
Vähäkalorisia vihanneksia on syöty lähinnä yläluokassa. Esimerkiksi 1700-luvun säätyläistalouksissa saatettiin syödä muun ruoan lisukkeena "sallattia" (nyk. rosollli), jota tehtiin porkkanasta ja punajuuresta sekä mahdollisesti myös perunoista, sipulista, palvatusta lihasta, suolasilakasta tai sillistä ja kermasta.
Vihannesten, hedelmien ja marjojen kulutus kasvoi jonkin verran ensimmäisen maailmansodan jälkeen, mutta sipuli tuli tunnetuksi esimerkiksi Savossa vasta 1920-luvulla ja herneet, punajuuret, kaalit ja porkkanat vielä sitäkin myöhemmin.
Toisen maailmansodan jälkeen aterioilla oli usein perunaa ja kastiketta, keittoa tai laatikkoruokaa. Sokerin vapauduttua säännöstelystä tuli muotiin nauttia myös jälkiruokia. Myös  leivonnaisten kulutus lisääntyi etenkin kahvin säännöstelyn loputtua vuonna 1954.