stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joensuun Kiekko-Poikien historia
Kiekko-Pojat Suomen sarjassa ja visiitti Mestaruussarjaan (vuodet 1960-1972) > Voimien yhdistäminen ja nousu Mestaruussarjaan

1960- ja 70-lukujen vaihteessa Joensuu tunnettiin kaupunkina, josta oli lähtenyt SM-sarjan joukkueisiin paljon huippujääkiekkoilijoita, kuten esimerkiksi Monosen veljekset Erkki ja Lauri, Hannu Kapanen, Tapio Kauppinen, Jorma Muikku ja Seppo Repo.Lähteneistä huolimatta Joensuussa oli edelleen runsaasti valinnanvaraa riittävän hyvistä nuorista pelaajista, joista alettiin muodostaa SM-sarjaan pyrkivää joukkuetta. Tämä oli tullut mahdolliseksi, kun Joensuun jääkiekkoseurat olivat yhdistäneet voimiaan ja keskittäneet parhaat pelaajat Kiekko-Poikiin. PeTo:sta JoKP sai noin 10 uutta pelaajaa, joiden joukossa oli mm. myöhemmin maajoukkuevalmentajana tunnettu Pentti Matikainen. Vahvistunut Kiekko-Pojat eteni kaudella 1970-71 Suomen sarjan itälohkosta Mestaruussarjan karsintapeleihin. Kuuden joukkueen karsintasarjassa JoKP onnistui voittamaan 4 ottelua, mikä riitti lunastamaan paikan Mestaruussarjaan seuraavaksi kaudeksi. Puuttuvat pisteet JoKP otti viimeisessä kotiottelussaan, jossa joukkue voitti nousunsa jo varmistaneen Karhu-Kissat maalein 9-0.
Torstaina 14.10.1971 Joensuun Mehtimäen ulkokaukalossa tehtiin joensuulaista jääkiekkohistoriaa, kun Joensuun Kiekko-Pojat pelasi kautta aikain ensimmäisen pääsarjaottelunsa kotikentällään. Ottelu hallitsevaa mestaria Ässiä vastaan päättyi 3149 katsojan läsnä ollessa tasalukemiin 3-3 Pentti Matikaisen viimeisteltyä JoKP:n tasoituksen kolmannen erän lopulla. Mestaruussarjassa kokematon Kiekko-Poikien joukkue koki rutinoituneimpien vastustajien kovan tason. JoKP:n saldo SM-sarjan peleissään oli 3 voittoa, 3 tasapeliä ja 26 tappiota. Edessä oli paluu takaisin Suomen sarjaan. Joukkueen paras pistemies Mestaruussarjakaudella oli 17-vuotias Jari Kapanen, joka teki pelaamissaan 30 ottelussa tehot 14+6=20.
Tavoitteena 1. divisioona (vuodet 1972-1980)

SM-sarjassa vietetyn kauden jälkeen Joensuun Kiekko-Pojat palasi pelaamaan seuralle ennestään tuttuun Suomen sarjaan. Kaudeksi 1974–1975 Mestaruus- ja Suomen sarjan väliin perustettiin uusi sarja, 8 joukkueen 1. divisioona. Sarjaan pääsi parhaimmisto Suomen sarjan kolmesta eri lohkosta. Suomen sarjaa ei enää nimenä ollut olemassa, vaan 1. divisioonan alapuolella kolmannen sarjatason nimenä oli 2. divisioona, jonka itälohkossa JoKP pelasi kauden 1974–75.
Syksyllä 1975 JoKP pääsi 1. divisioonaan, kun sarjaan oli yllättäen vapautunut yksi paikka, jonka joensuulaiset saivat itselleen karsintaottelujen kautta. Taival 1. divisioonassa jäi kuitenkin sillä erää vain yhden kauden mittaiseksi.
Seuraavat 4 kautta Joensuun Kiekko-Pojat pelasi 2. divisioonan itälohkossa. Kesällä 1978 Joensuun Kiekko-Pojat teki päätöksen luopua kustannussyistä A-nuorten SM-sarjapaikasta, jossa JoKP:n nuoret olivat pelanneet edellisen kauden. Luopumisen seurauksena A-nuoret ja edustusjoukkue yhdistivät voimansa ja tavoitteeksi asetettiin nousu 1. divisioonaan. Keväällä 1980 Juha Eskelisen ja Juhani Långströmin valmentama joensuulaisjoukkue onnistui tavoitellussa sarjanousussa, kun karsintasarjassa Kiekko-Pojat jätti taakseen kilpakumppaninsa Kiekko-67:n (Turku), Valtit (Varkaus) ja Mikkelin Jukurit. 1. divisioonaan nousseen joukkueen rungon muodostivat pitkälti samat pelaajat, jotka olivat pelanneet kaksi kautta aikaisemmin A-nuorten mestaruussarjassa.
Menestystä 1. divisioonassa ja pyrkimystä SM-liigan seuraksi (vuodet 1980-1994) > Yleisö löytää Kiekko-Pojat 1980-luvun 1. divisioonassa

1980-luvun myötä Joensuun Kiekko-Pojat vakiinnutti paikkansa 1. divisioonan joukkueena. Kaupungissa koettiin jääkiekkoinnostusta, kun syksyllä 1982 valmistunut jäähalli ja menestys kaukalossa herättivät yleisössä suuren kiinnostuksen Kai Rosvallin valmentamaa Kiekko-Poikia kohtaan.
Kauden 1982-83 runkosarjassa toiseksi sijoittuneella Kiekko-Pojilla oli 1. divisioonan paras yleisökeskiarvo, keskimäärin 2959 katsojaa kotiottelua kohden. Jon Fontas, Hannu Kapanen ja Pekka Räsänen olivat joukkueen johtavia hyökkääjiä sijoittuen pistepörssin sijoilla 2, 3 ja 4 edellään FoPS:n tehopelaaja Jouni Rinne. Kauden päätteeksi JoKP pääsi pelaamaan SM-liigan karsintoja Oulun Kärppiä vastaan. Kärpät oli kuitenkin karsintasarjassa parempi otteluvoitoin 3–2 ja säilytti täten pääsarjapaikkansa. Haave SM-liigaan pääsystä jäi kuitenkin elämään Kiekko-Poikien seurajohdon mieliin.
Kaudelle 1983-84 JoKP:tä pidettiin yhtenä ykkösdivisioonan suosikeista JyP HT:n ja Lukon ohella, ja Kiekko-Pojat lähtikin kauteen tavoitteenaan liigakarsinnat. JoKP sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, mutta liigakarsinnat jäivät kuitenkin saavuttamatta, kun joukkue putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Kouvolan KooKoolle oteluvoitoin 2-1.
Seuraavina kausina menestys oli vaatimattomampaa, mutta keväällä 1987 Kiekko-Poikien nuori joukkue (keski-ikä 22 vuotta) pääsi taas pelaamaan liigakarsintaa. Neljän joukkueen karsintasarjassa TuTon, HPK:n sekä KalPan taidot olivat kuitenkin liikaa JoKP:lle, joka jäi karsintasarjassa viimeiseksi saatuaan vain yhden tasapelipisteen.
Kaudella 1987-88 JoKP jäi niukasti Liiga-karsintojen ulkopuolelle, mutta seuraavalla kaudella Tapani Hämäläisen valmentama joukkue pääsi karsintoihin johdettuaan 1. divisioonaa 8. kierroksesta runkosarjan loppuun saakka. Joukkueen kotiotteluiden yleisökeskiarvo runkosarjan voittoon päättyneellä kaudella 1988-89 oli sarjan paras 3133 katsojaa. 1. divisioonan voittajana JoKP kohtasi liigakarsinnoissa SM-liigassa viimeiseksi jääneen Porin Ässät. Kumpikin joukkue voitti kaksi ensimmäistä kotiotteluaan. Ratkaisevassa 5. ottelussa Joensuun Mehtimäen täyteen myydyssä jäähallissa (virallinen yleisömäärä 5040) Joensuun Kiekko-Pojat otti Ässistä voiton maalein 5-3 ja nousi täten ensimmäistä kertaa SM-liigaan.
1980-luvulla uudessa jäähallissa pelatut kaudet 1. divisioonassa olivat Kiekko-Pojille yleisömenestyksiä. JoKP oli jokaisella kaudella neljän parhaan kotiyleisöjoukkueen joukossa. 7 jäähallikautena vuosien 1982 ja 1989 välillä JoKP:n kotiotteluiden yleisökeskiarvo oli 2675 katsojaa.
Menestystä 1. divisioonassa ja pyrkimystä SM-liigan seuraksi (vuodet 1980-1994) > SM-Liigan ja 1. divisioonan rajamailla

Joensuun Kiekko-Pojat pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 18.9.1989 kotihallissaan Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Tuloksena oli 6-2-tappio 4325 katsojan todistaessa tapahtumaa. JoKP joutui heti alkuvaiheessa kokemaan sarjan kovan tason, ja jatkossakin peleistä pisteitä kertyi vain harvakseltaan. JoKP pysyi karsijan paikalla käytännössä läpi koko runkosarjan. Liigakarsinnoissa 1. divisioonan voittaja Ässät voitti JoKP:n otteluvoitoin 3-0 ja joensuulaisjoukkue putosi takaisin 1. divisioonaan.
Kiekko-Pojat  hallitsi 1. divisioonaa kaudella 1990-91 etenkin tšekkivahvistuksiensa, hyökkääjä Rostislav Vlachin sekä puolustaja Antonin Stavjanan johdolla. JoKP voitti runkosarjan selvällä erolla ennen Kärppiä ja nousi suoraan ilman karsintapelejä takaisin SM-liigaan. Runkosarjan maaliero (282-111) kertoi JoKP:n vahvasta hyökkäysvoimasta, ja myös pelaajien tilastoissa JoKP oli hyvin edustettuna: Vlach voitti pistepörssin (33 + 48 = 81 ) ja Markku Kyllönen maalikuninkuuden (42 maalia).
JoKP:n toinenkin kausi pääsarjassa oli vaikea, ja vaikka runkosarjan loppua kohden peliesitykset paranivat, edessä olivat kuitenkin liigakarsinnat. Vastaan tuli 1. divisioonan voittaja Kiekko-Espoo, joka voitti joensuulaiset otteluvoitoin 3-2 ja pudotti Kiekko-Pojat pois SM-liigasta. Vaikka JoKP ei liigassa menestynytkään, kiinnosti liiga-kiekko siitäkin huolimatta hyvin joensuulaisyleisöä. Kotiotteluiden yleisökeskiarvot kahdella liiga-kaudella olivat 3799  ja 3891.
Seuraavat kaksi kautta 1. divisioonassa olivat Joensuun Kiekko-Pojille toisintoja. Vahvan hyökkäyspelaamisensa ansiosta JoKP menestyi runkosarjassa (voitto kaudella 1992-93 ja toinen sija kaudella 1993-94), mutta kauden päätteeksi pelatuissa 4 joukkueen SM-liigan karsintasarjoissa ei menestystä enää tullut.
Joensuulaisen edustuskiekkoilun taustayhtiö Joensuun Kiekko-Pojat ry päätyi vararikkoon kesällä 1994. SM-liigaan pääsyä oli yritetty taloudellisella riskillä, eli 1. divisioonassa pelattuihin kausiin nähden liian kalliilla joukkueilla.
Kiekko-Pojista Kiekko-Karhujen kautta Jokipojiksi  (Vuodet 1994-2004)

Vuoden 1994 vararikon jälkeen Joensuun Kiekko-Pojat ry siirsi kaiken jääkiekkotoimintansa sisarseura Kiekko-Karhuille, millä nimellä Joensuussa jatkettiin 1. divisioonassa pikaisen 2. divisioonan vierailun jälkeen.
Ensimmäiset kaudet 1. divisioonassa uutta tulemista tehneelle joensuulaiselle jääkiekolle olivat hyviä Kiekko-Karhujen päästyä heti mukaan pudotuspeleihin. Kaudella 1996-97 Kiekko-Karhut voitti runkosarjan ja samalla ylemman jatkosarjan, mistä muistona Joensuun jäähallin katosta roikkuu Kiekko-Karhujen karhulogolla varustettu 1. divisioonan voittajan viiri. Sarjan pistepörssin voitti Kiekko-Karhujen Pasi Nissinen, joka teki 44 ottelussa tehot 27 + 44 = 71. Kiekko-Karhut pääsi SM-Liigan karsintasarjan ensimmäiseen vaiheeseen, jossa vastaan asettunut Kärpät kuitenkin pudotti Kiekko-Karhut, eikä joensuulaisjoukkue päässyt ottelemaan liigapaikasta KalPaa vastaan.
Vuonna 1998 Kiekko-Karhut vaihtoi nimensä Jokipojiksi, joka oli ollut Joensuun Kiekko-Poikien yksi lempinimistä seuran perustamisesta vuodesta 1960 lähtien. Kautta 1999-2000 leimasivat talousvaikeudet, minkä vuoksi osa Jokipoikien kärkipelaajista jätti joukkueen kesken kauden. Siitäkin  huolimatta Jokipojat saavutti runkosarjassa viidennen sijan ja pääsi kahden vuoden tauon jälkeen mukaan pudotuspeleihin. Avauskierroksella Jokipojat pudotti ensin KooKoon jatkosta, mutta sitä seuranneesta välieräsarjassa Vaasan Sport oli parempi ja eteni SM-Liigan karsintoihin.
Vuonna 2000 1. divisioonan nimi muuttui Mestikseksi ja samalla SM-liiga suljettiin, mikä tarkoitti, ettei Jokipojat voinut enää asettaa tavoitteekseen liigakarsintoja. Kaudella 2000-2001 Jokipoikien talousvaikeudet jatkuivat, ja lopulta Jääkiekkoliitto pudotti Jokipojat sarjaporrasta alemmas, kun seuran taustayhdistys Kiekko-Karhut ry oli päättänyt hakea itsensä konkurssiin.
Uuden taustayhdistyksensä, Joensuun Kiekko ry:n alla Jokipojat jatkoi edustuskiekkoilua Suomi-sarjassa 3 kauden ajan. Joensuulaisen jääkiekon 50-vuotisjuhlakaudelle 2003-2004 Jokipojat onnistui päävalmentaja Jouni Variksen johdolla nousemaan takaisin Mestikseen.
Jokipoikien nousu Mestiksen kärkikamppailuihin (vuodet 2004-2014) > Kohti Mestiksen mestaruutta

Mestikseen takaisin paluunsa myötä Joensuun Jokipojat pääsi vähitellen uuteen pelilliseen nousuun, mikä vei seuran mm. kolmeen loppuottelusarjaan ja yhteen mestaruuteen Mestiksessä seuraavina vuosina.
Ensimmäisellä kaudella  Suomi-sarjasta nousun jälkeen (2004-2005) Jokipoikien täytyi lunastaa sarjapaikkansa Suomi-sarjan karsintojen kautta.  Kauden aikana joukkueessa pelasi NHL:n työsulun takia 21 ottelua Caroline Hurricanesin hyökkääjä Pavel Brendl.
Seuraavana kolmena kautena Jokipojat pelasi tuloksellisesti melko tasaisia kausia sijoittuen runkosarjassa sijoille 6-8, mutta joukkue putosi kuitenkin jatkosta pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella.
Kausi 2008-2009 oli edellisiin verrattuna menestyksekkäämpi. Jokipojat pelasi runkosarjan voittoon hyvän puolustuspelinsä ansiosta, sillä joukkue päästi sarjassa vähiten maaleja. Pudotuspeleissä Jokipojat eteni aina finaaliin saakka, mutta loppuotteluissa Vaasan Sport vei Mestiksen mestaruuden otteluvoitoin 3-1.
Kaudella 2009-2010 Jarno Pikkaraisen valmentaman Jokipoikien alkukausi ei sujunut kovin hyvin, mutta peliotteet paranivat tasaisesti kauden edetessä. Lopulta Jokipojat nousi hyvä loppukauden ansiosta runkosarjan toiselle sijalle voitettuaan seitsemän viimeistä otteluaan.
Puolivälierissä Jokipojat pudotti Kiekko-Vantaa ja välierissä Lempäälän Kisan - molemmat suoraan kolmella voitolla - ja raivasi näin tiensä Mestiksen finaaliin Jyväskylän D Team:iä vastaan. Kaksi ensimmäistä finaaliottelua päättyivät Jokipoikien hyväksi maalin erolla. Kolmannessa kohtaamisessa Joensuun Mehtimäellä 4362 hengen yleisön läsnä ollessa Jokipojat voitti maalein 6-3 ja saavutti täten seurahistoriansa ensimmäisen Mestiksen mestaruutensa. Mestiksen pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Jokipoikien maalivahti Mikko Rämö, jonka torjuntaprosentti pudotuspelien 9 ottelussa oli 93,68 %.
Mestaruuskauden päätteeksi Jokipojat kohtasi vielä liiga-karsinnoissa Tampereen Ilveksen. Jokipojat pelasi karsintasarjassa joukkueena hyvin ja kaikki ottelut olivat tiukkoja pienten marginaalien sisällä. Ilveksen SM-Liigassa rutinoituneet pelaajat olivat kuitenkin ratkaisevasti parempia ja täten Ilves säilytti liigapaikkansa otteluvoitoin 4-1.
Jokipoikien nousu Mestiksen kärkikamppailuihin (vuodet 2004-2014) > Jokipojat entisten huippupelaajien valmennuksessa

Mestaruuden saavuttamisen jälkeinen Mestis-kausi 2010-2011 oli Jokipojille valmennuksellisesti sekava. Joukkue ei omaksunut kokemattoman valmentajan Jukka Varmasen teoreettisia oppeja ja niinpä Varmanen erotettiin kesken kauden. Tilalle palkattiin paremmin pelaajana kuin valmentajana tunnettu, viisinkertainen Stanley Cup -voittaja Esa Tikkanen. Myös Tikkasen haluamaa pelitapaa pelaajat oudoksuivat eikä joukkue menestynyt. Niinpä kauden lopputuloksena joukkue vältti Suomi-sarjan karsinnat vain niukasti.
Kaudelle 2011-2012 Jokipojat palkkasi päävalmentajakseen edelliskauden valmentajia selkeästi kokeneemman valmentajan, entisen huippupuolustaja Mikko Haapakosken. Haapakoski siirtyi Joensuuhun hakemaan nostetta valmentajanuralleen ja valmensi Jokipoikia lopulta 3 kautta
Ensimmäisellä kaudellaan Jokipojissa Haapakoski valmensi joukkueen runkosarjassa neljänneksi. Pudotuspeleissä Jokipojat eteni Mestiksen finaaliin pudotettuaan ensin puolivälieräsarjassa SaPKon otteluvoitoin 4-1. ja välierissä Jukurit voitoin 3-1. Finaalisarjassa Jokipoikia vastaan asettui Vaasan Sport, joka lopulta vei Mestiksen mestaruuden otteluvoitoin 3-0. Vaikka Sport vei mestaruuden suoraan kolmella voitolla, olivat finaaliottelut kuitenkin tiukkoja ja ne ratkesivat kaikki yhden maalin erolla (1-0, 2-3, 2-1). Kauden päätteeksi Jokipoikien hyökkääjä Juuso Rajala valittiin kauden parhaaksi pelaajaksi Mestiksessä.
Kaudella 2012-2013 Jokipojat lähti pudotuspeleihin runkosarjan kuudennelta sijalta. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Jokipojat onnistui yllättämään puolivälieräsarjan ennakkosuosikin ja edelliskauden mestarin Vaasan Sportin otteluvoitoin 4-1.  Välierissä Jukurit oli parempi suoraan kolmella voitolla eikä Jokipojat päässyt toisena vuotena peräkkäin Mestiksen finaaleihin. Mestiksen välierissä hävinneet joukkueet TuTo Turusta ja Jokipojat kohtasivat kauden päätteeksi pronssiottelussa, jonka TuTo voitti maalein 6-4. Näin ollen Jokipoikien kauden lopullinen sijoitus oli neljäs.
Päävalmentaja Mikko Haapakosken kolmannella ja viimeisellä kaudella Jokipojissa joukkue oli edelliskauden tapaan runkosarjassa 6. Pudotuspeleissä Jokipoikien kausi katkesi jo ensimmäisellä kierroksella, kun KooKoo oli puolivälieräsarjassa parempi otteluvoitoin 3-1.
Jokipojat muuttuvassa Mestiksessä (vuodet 2014-2020)

Mikko Haapakosken valmennusaikakauden jälkeen Jokipojat  oli jäänyt talousongelmiensa vuoksi ilman Mestis-lisenssiä kesällä 2014. Seura sai kuitenkin taustansa nopeasti kuntoon ja palasi yhden Suomi-sarjan kauden jälkeen valmentaja Niko Erosen johdolla takaisin Mestikseen. Samaan aikaan sarja oli kovien muutosten kourissa. Urheilulliset karsintasarjat Mestiksen ja SM-liigan joukkueiden välillä oli lopetettu keväästä 2014 alkaen. Vuosien 2014-2016 välillä kolme Mestiksessä pelannutta seuraa, Vaasan Sport, Kouvolan KooKoo ja Mikkelin Jukurit siirtyivät SM-liigaan hyödyntämällä Liigan ns. lisenssijärjestelmää.  Liigan urheilullinen sulkeminen ja kolmen kärkijoukkueen siirtyminen nopeasti pois Mestiksestä laskivat sarjan tasoa ja kiinnostavuutta. Nämä seikat näkyivät laskevina yleisömäärinä. Esimerkiksi Jokipoikien kotiotteluiden yleisökeskiarvo viidellä Mestis-kaudella vuosina 2015-2020 oli enää 1160 katsojaa, kun se edelliselle Mestiksessä pelatulla viisivuotisjaksolla (2009-2014) oli ollut 1833 katsojaa.
Jokipoikien Mestis-nousua seuranneina neljänä kautena joukkuetta valmensivat joensuulaiset päävalmentajat, vuosina 2015-2017 Ari Aaltonen ja 2017-2019 Jouni Varis. Kaudella 2015–2016 Jokipojat lähti jatkopeleihin runkosarjan kolmannelta sijalta. Pudotuspeleissä Jokipojat pudotti ensimmäisellä kierroksella Kokkolan Hermeksen otteluvoitoin 4-3, mutta hävisi välieräsarjan Kajaanin Hokille voitoin 2-4. Kauden loppusaldona oli lopulta kolmas sija Jokipoikien  voitettua pronssiottelussa KeuPa HT:n maalein 4–3. Sarjanousijan pronssisijalle valmentanut Ari Aaltonen valittiin Mestiksen vuoden valmentajaksi.
Seuraavina kolmena vuotena (2016-2019) Jokipoikien pelikausien loppusaldona oli kaksi kertaa kauden päättyminen puolivälieräsarjan tappioon (kausilla 2016-2017 ja 2018-2019) sekä yksi neljäs sija SaPKolle hävityn pronssiottelun jälkeen (kaudella 2017-2018).
Korona-viruspandemian keskeyttämällä kaudella 2019-2020 Mestiksen pudotuspelit jäivät pelaamatta. Runkosarjan perusteella Jokipoikien sijoitus Mestiksessä oli kolmas, joskin mitaleita kyseisellä kaudella ei varsinaisesti jaettu. Jokipoikien päävalmentaja Joni Petrell valittiin kauden päätteeksi vuoden valmentajaksi Mestiksessä.
Joensuun Kiekko-Pojat Mestiksessä (Vuodet 2020 -->)

Kauden 2019-2020 päätyttyä kaksi joensuulaista seuraa, Jokipojat ja Karjalan Kopla, yhdistivät toimintojaan ja samalla yhdistyneen seuran uudet omistajat palauttivat joensuulaisen jääkiekon edustusseuran nimeksi Joensuun Kiekko-Pojat (JoKP).
Kiekko-Poikien uudelleen perustamista seuranneella Mestis-kaudella 2020-2021 korona-pandemia haittasi edelleen sarjan läpi viemistä. Lyhennettynä pelatussa Mestiksen runkosarjassa JoKP nousi toiselle sijalle loppukauden hyvien otteiden ansiosta voitettuaan 12 viimeisestä ottelusta 10. Pudotuspeleissä JoKP kukisti ensin Kiekko-Vantaan, mutta hävisi tämän jälkeen välierissä Kokkolan Hermekselle sekä pronssiottelussa Iisalmen Peli-Karhulle. Näin ollen JoKP:n lopullinen sijoitus sarjassa oli neljäs.
Seuraavalla Mestis-kaudella 2021-2022 Kari Martikaisen valmentama JoKP päätyi runkosarjassa kolmanneksi vain pisteen päähän toisesta sijasta. JoKP:n Nicolas Werbik sijoittui Mestiksen pistepörssissä toiseksi tehoin 25+33=58. Puolivälierissä vastaan asettunut Rovaniemen Roki oli sillä kertaa Kiekko-Pojille liian kova vastus, ja rovaniemeläiset veivät ottelusarjan voitoin 4-1.
Kauden 2023-2024 ajan Kiekko-Pojat pelaa Mestistä Outokummun jäähallissa.
Lado Leskovar

Lado Leskovar vuonna 2007
Lado Leskovar (s. 23. maaliskuuta 1942) on slovenialainen laulaja. Leskovar edusti Jugoslaviaa Eurovision laulukilpailussa 1967 kappaleella Vse rože sveta voitettuaan Jugoslavian karsintana toimineen Jugovizija-laulukilpailun. Kansainvälisessä Eurovision laulukilpailussa Leskovar sijoittui jaetulle kahdeksannelle sijalle 17 kilpailijan joukosta.
Leskovar osallistui Jugovizijaan myös vuonna 1965 kappaleilla Vetar s planine ja Sonata, jotka sijoittuivat kilpailussa seitsemänneksi ja 12:nneksi sekä vuonna 1966 kappaleella Tvoj osmeh, joka sijoittui karsinnassa kolmanneksi.
Leskovar on ollut UNICEF:in hyvän tahdon lähettiläs vuodesta 1998.
Keltavästäräkki

| Keltavästäräkki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Västäräkit Motacillidae
Suku::  Västäräkit Motacilla
Laji::  flava
Kaksiosainen nimi
 Motacilla flava  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Keltavästäräkki Wikispeciesissä   Keltavästäräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltavästäräkki (Motacilla flava) on västäräkkien heimoon kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Keltavästäräkki on 15–16 senttiä pitkä ja painaa 17–20 grammaa. Koiras on kookkaampi.
Keltavästäräkki on jaettu ainakin 8 alalajiin, joista tässä kuvaillaan nimialalajia M. f. flava ja pohjankeltavästäräkkiä (M. f. thunbergii), jotka Etelä-Suomessa muodostavat pesivän kannan, ja sekoittuvat usein toisiinsa. Koiras on kesäpuvussa alapuolelta kirkkaan keltainen, selästä ruskehtava, pää on harmaa ja siinä valkoinen pitkä silmäkulmanjuova. Naaras on hailakamman värinen. Nuori lintu on vaalean ruskehtava, sillä on keltainen alaperä ja rinnan yläosassa tummia täpliä, jotka postjuvenaalisen sulkasadon aikana vaihtuvat ruskehtaviin höyheniin. Varottava sekoittamasta nuoreen sitruunavästäräkkiin. Kaikilla on pitkä pyrstö, jonka reunasulat ovat valkoiset. Käyttäytyminen ja lentotapa hyvin västäräkkimäinen.
Keltavästäräkin ääni on heleä ”wtsiy”. Se varoittaa västäräkin tapaan hysteerisellä sirkutuksella. Sen laulu on hyvin yksinkertaista muutamien kutsuäänen tapaisten aiheiden toistelua. Koiras istuu laulaessaan tavallisesti pensaan latvassa tai tolpan nokassa.
Vanhin suomalainen rengastettu keltavästäräkki on ollut 6 vuotta 1 kuukautta 23 päivää vanha. Vanhin eurooppalainen keltavästäräkki oli ruotsalainen, 8 vuotta 10 kuukautta vanha lintu.
Levinneisyys

Keltavästäräkkiä tavataan lähes koko Euroopasta ja Aasiassa. Suomessa pesii koko maassa runsaat puoli miljoonaa paria. Läntisessä Euroopassa pesii yli 4 miljoonaa paria, joista 50 000 Britanniassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Afrikassa. Keväällä palaa toukokuussa, syksyllä lähtee elo–syyskuussa. Suomen pesimäkanta on viime aikoina pienentynyt.
Aasiankeltavästäräkkiä (Motacilla tschutschensis) pidettiin aikaisemmin samana lajina keltavästäräkin kanssa. Se on levinnyt Beringinsalmen kautta Alaskaan ja Kanadan äärimmäiseen luoteisosaan asti.
Elinympäristö

Keltavästäräkki on avomaiden lintu, joka on pesimäaikana yleinen rantaniityillä, laitumilla, avosoilla, täytemaa-alueilla, heinämailla ja paikoin pelloilla ja valtaojien varsilla.
Lisääntyminen

Pesä on maassa kasvillisuuden kätkössä. Muninta alkaa Etelä-Suomessa toukokuun puolimaissa. Naaras munii tavallisesti kuusi munaa, ja pääasiassa naaras huolehtii noin kaksi viikkoa kestävästä haudonnasta. Poikaset lähtevät maastoon vielä lentokyvyttöminä noin 12 vuorokauden ikäisinä, ja emot huolehtivat niistä vielä pari viikkoa.
Ravinto

Keltavästäräkki on hyönteissyöjä, joka syö myös muita selkärangattomia.
Aiheesta muualla

Hario, Martti & Numminen, Tapani 1988: Keltavästäräkin feldegg-rodun määrittämisestä. – Lintumies 5.1988 s. 216–217. LYL.
LuontoPortti: Keltavästäräkki (Motacilla flava)
ITIS: Motacilla flava (englanniksi)
Keltavästäräkin munia.
Kovat koppalakissa

Kovat koppalakissa (engl. The Thin Blue Line) on vuosina 1995–1996 esitetty brittiläinen komediasarja poliisiaseman henkilökunnasta. Sarjan päähenkilöitä esittivät Rowan Atkinson, James Dreyfus, Mina Anwar, Rudolph Walker, Serena Evans, David Haig, Kevin Allen, Mark Addy, Joy Brook ja Lucy Robinson. Sarjan oli käsikirjoittanut Ben Elton ja ohjannut John Birkin. Sarjaa tehtiin kaksi tuotantokautta 14 jakson verran. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2.
Aiheesta muualla

Kovat koppalakissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
British Comedy Guide: The Thin Blue Line (Arkistoitu – Internet Archive)
Klubi-36

Klubi-36 on vuonna 1992 perustettu iisalmelainen tyttöjen ja naisten jalkapalloseura.
Seuran historia

Klubi-36 r.y. sai alkunsa vuonna 1992, jolloin 1980-luvulla miesten jalkapalloseuraksi perustettu ja toiminnaltaan hiipunut seura herätettiin uudelleen henkiin Pertti Kalantin toimesta edistämään naisten ja tyttöjen jalkapalloharrastusta Iisalmessa.
1990-luvun puolenvälin jälkeen seurassa pelaavien naisten ja tyttöjen määrä on noussut. Seura on lisännyt toimintaa useissa ikäluokissa, ja nuorimmat pelaajat ovat nykyisin iältään 5-vuotiaita. Vanhimmat pelaajat pelaavat edustusjoukkueessa. Seuran tavoitteena on kasvattaa harrastajien määrä lähelle 150 pelaajaa.
Ikäluokan 1981–82 tytöt pelasivat 1998 B-tyttöjen SM-sarjaa. Kaudella 2009 B-tytöt pelasivat uudelleen SM-sarjassa.
Seuran puheenjohtaja on Virpi Murtola.