stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomalainen kulttuuri
Kirjallisuus > Sotien jälkeen

Modernismin purskahdus suomeksi tapahtui toden teolla vasta sotien jälkeen, kun Koskenniemen ja muiden klassismin suurmiesten varjo alkoi hellittää. Aila Meriluodon Lasimaalaus (1946) enteilee jo muutosta.
Proosassa modernismia edustivat Veijo Meri ja Antti Hyry.
1960-luvulla ja 1970-luvun alussa kirjallisuus otti kantaa maailman ongelmiin pamflettien, dokumenttien ja agitaatiorunojen kautta. Väinö Linna käsitteli lähihistorian kipeitä aiheita Tuntemattomassa sotilaassa ja Täällä Pohjantähden alla -trilogiassa.
1900-luvun loppuvuosikymmenten kirjallisia ilmiöitä  ovat olleet  persoonalliset kirjailijat (kuten Kari Hotakainen), postmodernismin tapaan eri tyylilajien sekoittaminen (kuten Anja Kauranen), ironian ja huumorin käyttö (Arto Paasilinna ja Veikko Huovinen), ahdistavan maailman kuvaukset, liikkuminen todellisen ja harhamaailman rajamailla (Leena Krohn, Maarit Verronen), naiskirjailijat naisen ihmissuhteiden ja kehitystarinoiden kuvaajina (Laila Hirvisaari), maaseudun kuvaukset (Antti Tuuri) ja dekkarikirjallisuus (Mauri Sariola, Matti Yrjänä Joensuu, Leena Lehtolainen).
Sofi Oksasen Puhdistus yhdistää rehevän kielenkäytön lähihistorian kipeisiin tapahtumiin naisnäkökulmasta. Jari Tervo kuvaa Pohjois-Suomen ihmisiä sisällissodan vuosista nykypäivään. Miika Nousiainen kuvaa ongelmallista suhdetta Ruotsiin tragikoomiseen sävyyn kirjassaan Vadelmavenepakolainen.
Kirjallisuus > Kirjallisuuden tila 2000-luvulla

Suomessa julkaistaan väkilukuun nähden toiseksi eniten kirjoja maailmassa, vuosittain 13 000-14 000 nimekettä joista yli 4 500 uutuuksia. Lukulaitteilla, tableteilla ja älypuhelimilla luettavien sähkökirjojen yleistyminen on alkanut.
Kuvataide

Suomen alueella on tehty taiteeksi luonnehdittuja esineellisiä ilmiöitä jo kivikaudella, mistä ovat esimerkkinä kalliomaalaukset ja Huittisten hirvenpään kaltaiset eläinfiguurit. Rautakaudelta on säilynyt monenlaisia esimerkkejä metallikoruista ja -astioista, koristelluista aseista, puuesineistä ja tekstiileistä. Arkkitehtuurista on jäljellä muinaislinnojen jäänteitä.
Arkkitehtuuri

Vanhimmat Suomessa säilyneet kivirakennukset ovat keskiajalla rakennetut kirkot. 1400-luvulla rakennettu Porvoon kirkko edustaa aikansa arkkitehtuuria tyypillisimmin. 1700-luvun arkkitehtuuris parhaita esimerkkejä on Suomen linna. Tunnetuimpia Suomessa toimineita arkkitehteja ovat olleet Carl Ludvig Engel ja Alvar Aalto.
Myöhäisempien aikojen suomalaista arkkitehtuuria edustavat 1800-luvun lopulla rakennettu arkkitehtuurin museo ja 1900-luvun alussa rakennettu Valtiopäivätalo. Erik Bryggman on suunnitellut useita rakennuksia Varsinais-Suomessa.
Musiikki

”Suomen musiikin isäksi” kutsutaan varhaisromantiikkaa edustanutta Fredrik Paciusta, jonka tunnetuin sävellys on Suomen kansallislaulu Maamme. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti taidemusiikkia hallitsi myöhäisromantiikka, varsinkin kansallisromantiikka, keulahahmonaan Jean Sibelius.
Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun Erik Bergman aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Kevyt musiikki alkoi iskelmän läpilyönnillä. Rautalankamusiikista siirryttiin Suomi-poppiin. 1980-luvulla löivät läpi punk ja uusi aalto. Niitä seurasi metallimusiikin nousu. Kuuluisia suomalaisia yhtyeitä 1990–2000-luvuilla ovat HIM, Nightwish ja The Rasmus.
Elokuva

Suomalainen filmiteollisuus syntyi varsinaisesti 1930-luvulla. Ensimmäisiä yhtiöitä olivat Suomi-Filmi ja 1934 perustettu Suomen Filmiteollisuus. Suurimpia romanttisia tähtiä olivat Tauno Palo ja Ansa Ikonen. Aku Korhonen teki kansankomediaa. Sodan jälkeen vapauduttua myös elokuvaohjelmisto keventyi. Suosittuja elokuvan lajeja olivat muun muassa hupailut, kuten Rillumarei-sarja ja Pekka ja Pätkä -elokuvat sekä perinteinen tukkilaisromantiikka ja sodan yli jatkuneet sotilasfarssit. 1950-luvun suurin menestys oli vuonna 1955 julkaistu, Väinö Linnan romaaniin perustuva elokuva Tuntematon sotilas, jonka ohjasi Edvin Laine. Elokuvasta on tullut suomalaisuuden ja sota-ajan ikoni, sillä se esitetään perinteisesti Ylen televisiokanavilla jokaisena itsenäisyyspäivänä. Suomalaista elokuva-alaa leimasi 1970-luvulla pysähtyneisyys. Harvoja järjestelmällisesti menestyksellisiä elokuvia tuotti Spede Pasanen, jonka tuotannot, etenkin Uuno Turhapuro, kannattelivat koko elokuvateatteri-instituutiota. Aki Kaurismäki ja hänen veljensä Mika aloittivat uransa 1980-luvullalähde?.
Viestintä

Suomen Yleisradio perustettiin 1926. Nykyisin Yle toimii paitsi radiossa, myös verkossa, missä julkaistaan uutisia aihealueittain. Nettiradion kautta voidaan kuunnella useita kanavia. Suomessa jakelussa olevia sanoma- ja kaupunkilehtiä on noin 250. Eri viestintäyhteisöt, kuten televisio-ohjelmien tekijät ja lehdistö tekevät yhteistyötä.
Ruokakulttuuri

Suomalaisessa ruokakulttuurissa on vaikutteita sekä idästä että lännestä, ja erot korostuvat maakuntien perinteissä. Lännessä ruokaa on tehty perinteisesti keittämällä ja leivinuunia lämmitettiin harvoin, jolloin arkileipä säilytettiin kuivattuna. Idässä uuni lämpeni usein ja sitä käytettiin ruoanlaittoon. Hapattaminen, sienet ja piirakat ovat itäistä perinnettä.
Maaseudulla syötiin 1900-luvun alussa kolme lämmintä ateriaa päivässä. Usein tukevin oli keskipäivän aikaan nautittu lounas.
2000-luvulla juuston, lihan ja viljan kulutus on kasvanut. Jonkun verran on kasvanut myös kasvisten, hedelmien ja marjojen kulutus. Maitojuomien kulutus on laskussa. Pitkälle jalostettujen elintarvikkeiden kulutus on myös lisääntynyt.
Urheilu

Suomalaisia oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa Ateenan olympialaisissa 1906. Merkittävä olympiamaa suomesta tuli vuonna 1912. 1920-luvulla suomalaiset olympiaurheilijat olivat erittäin menestyksellisiä. Tuon ajan merkittävin urheilija kesäkisoissa oli kestävyysjuoksija Paavo Nurmi ja talvikisoissa pikaluistelija Clas Thunberg. Suomessa järjestettiin olympiakisat 1952, jolloin kisojen hakukampanjaa ja myös kisojen järjestämistä johti Erik von Frenckell. Sotien jälkeen Suomen menestys olympialaisissa on painottunut talviolympialasiin. 1950- ja 1960-luvuilla menestyneimpiä suomalaisia olympiaurheilijoita olivat Veikko Hakulinen ja Eero Mäntyranta.
Suosituimpia urheilulajeja harrastajamäärän mukaan luettuna ovat jalkapallo, jääkiekko, salibandy, yleisurheilu, koripallo, pesäpallo, voimistelu, suunnistus, lentopallo ja golf. Suosituimpia urheilulajeja urheilun seuraaminen huomioon otettuna ovat jääkiekko, yleisurheilu, jalkapallo, hiihto, taitoluistelu, ralli, formula 1, tanssiurheilu ja koripallo.
Suomen huippu-urheilua tukevassa järjestelmässä on tehty paljon uudistuksia 2000-luvulla.
Kaikki kulttuurit ovat yhdenvertaisia

Suomi hyväksyi vuonna 2007 Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen, joka on Euroopan Neuvoston hyväksymän Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojelemista ja edistämistä koskevan yleissopimuksen (2006/515/EY) liiteasiakirja.  Yleissopimuksen mukaan
Kulttuuri-ilmaisujen moninaisuuden suojeleminen ja edistäminen edellyttävät kaikkien kulttuurien, myös vähemmistöön kuuluvien henkilöiden ja alkuperäiskansojen kulttuurien yhdenvertaisuuden ja kunnioittamisen tunnustamista.
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von: Sininen laulu. Itsenäisen Suomen taiteiden tarina.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32895-8
Kolbe, Laura (päätoim.): Suomen kulttuurihistoria 1. Taivas ja maa.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-1842-8
Kolbe, Laura (päätoim.): Suomen kulttuurihistoria 2. Tunne ja tieto.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-1843-6
Kolbe, Laura (päätoim.): Suomen kulttuurihistoria 3. Oma maa ja maailma.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-1844-4
Kolbe, Laura (päätoim.): Suomen kulttuurihistoria 4. Koti, kylä, kaupunki.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-1845-2
Laine, Vuokko & Isoviita, Matti: Suomalaisen kulttuurin opas.  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1546-1
Löytönen, Markku & Kolbe, Laura (toim.): Suomi. Maa, kansa, kulttuurit.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 753)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISBN 951-746-041-4
Närhinen, Salla ja Tiitta, Allan: Maamme-laulusta joulukuun kuudenteen.  Helsinki:  Topelius-seura, 2006.  ISBN 952-91-9936-8
Sarmela, Matti: Suomen perinneatlas. Suomen kansankulttuurin kartasto 2.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 587)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-753-4  Teoksen verkkoversio (PDF).
Tiitta, Allan ym. (toim.): Maamme Suomi.  Helsinki:  Weilin + Göös, 2007.  ISBN 978-951-0-32214-7
Varpio, Yrjö: Pohjantähden maa. Johdatusta Suomen kirjallisuuteen ja kulttuuriin.  Tampere:  Tampere University Press, 1999.  ISBN 951-44-4477-9
Vilkko, Marjo: Suomi on ruotsalainen.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3419-3
Vilkko, Marjo: Suomi on venäläinen.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2015.  ISBN 978-951-52-3674-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomi.fi: Kulttuuri ja taide.
Kulttuurisampo.
Amusa Kulttuuritori – Suomalaisia kulttuurin tekijöitä.
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Jatulintarha.
Savusauna Enonkoskella.
Juhannuskokon poltto on osa suomalaisia juhlaperinteitä.
Agricolan aapinen.
Ote Vänrikki Stoolin tarinoiden suomennoksesta. Albert Edelfeltin kuvitus.
Kuopiossa 1960. Vasemmalta Pentti Saarikoski, Simo Puupponen eli Aapeli, Veijo Meri.
Hugo Simberg, Haavoittunut enkeli, 1903.
Akseli Gallen-Kallela, Jean Sibelius, 1894.
Kalle Haapakoski

Kalle Haapakoski, kirjailijanimeltään Kalle Koski, (2. joulukuuta 1867 Nivala – 16. tammikuuta 1917 Calumet, Michigan, Yhdysvallat) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Haapakoski oli Fred Karisen omistaman Amerikan Uutiset -lehden toimittajana Calumetissa vuodesta 1893 alkaen. Hän toimi 1898 lyhyen aikaa Calumetissa ilmestyneen suomenkielisen Päivän Uutiset -lehden toimittajana. Keväällä 1901 hän perusti yhdessä John H. Harpetin ja Sanfrid Mustosen kanssa Calumetiin Päivälehti-nimisen sanomalehden, jonka toimitus siirtyi 1914 Duluthiin Minnesotaan. Päivälehti oli pitkään merkittävin Michiganissa ilmestynyt suomenkielinen sanomalehti. Haapakoski oli myös vuonna 1915 Calumetiin perustetun, kaksi kertaa viikossa ilmestyneen Valvoja-lehden toimittajana.
Teoksia

Liikalapsi, Pohjalaiselle kirj. Kalle Koski. Pohjalainen, Vaasa 1893
Parantumassa, kirj. Kalle Koski. Otava 1893
Amerikan Suomalais-siirtolaiskirjallisuutta 1: Runoja, kirjoittanut Kalle Koski. Jaakko Suutala, Calumet, Michigan 1896
Viattomuuden kirous. Fitchburg, Massachuttes 1904
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Kalle Haapakosken e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Oskar Ekman

Frans Oskar Ekman (26. helmikuuta 1870 Helsinki – 12. lokakuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen liikunnanopettaja, toimittaja ja palotoimen virkamies.
Henkilöhistoria

Ekmanin vanhemmat olivat Gustaf Adolf Ekman ja Edla Kjellin ja kasvatusäiti opettaja Fredrika Böök. Hänen puolisonsa vuodesta 1895 oli Josefina Matilda (Ina) Qvist. Ekman tuli ylioppilaaksi 1891 ja suoritti sairasvoimistelun tutkinnon 1892. Palotoimeen hän perehtyi Berliinissä 1901 ja Ruotsissa 1910 ja 1914. Hän oli uinnin opettaja 1887–1898 ja voimistelunopettaja Nya svenska läroverket ja Läroverket för gossar och flickor -kouluissa Helsingissä 1892–1913. Helsingin kaupungin alipalomestari Ekman oli 1898–1913 ja Suomen kaupunkien yleisen paloapuyhtiön asiamies vuodesta 1913. Helsingin raastuvanoikeuden ylimääräinen neuvosmies hän oli vuodesta 1920, Suomen yleisen palokuntaliiton ja sen apurahaston puheenjohtaja vuodesta 1910 sekä Brandluren-Palotorvi-lehden toimittaja 1898–1918. Hän julkaisi ja toimitti lisäksi useita kirjoja ja kirjasia varsinkin palotoimesta.
Julkaisuja

Simkonsten och dess inöfvande på egen hand, Helsinki: Beijer, 1890 (43 s.), suom. 1891
Litet om simkonsten, Helsinki: 1903 (17 s.), eripainos: Svenska folkskolans vänners kalender
Helsingfors F. B. K:s lefnadsöden under perioden 1864–1904: enligt bestyrelsens uppdrag skildrade, Frans Oskar Ekman ja K. V. Puuska, Helsinki, 1904, Helsingfors Frivilliga Brandkår (46 s.), suom. 1904
Brandväsendet och dess utveckling i Helsingfors från äldsta tider till våra dagar, Helsinki; 1905 (114 s.)
Palotorvi = Brandluren, vuosittain kootut vuosikerrat 1908–1916, toim. Oskar Ekman, Helsinki: Frenckellska tryckeri-aktiebolaget, 1908–1916
Om grundandet af frivilliga brandkårer: en vägledning för brandkårsmän och andra, hvilka intressera sig för eldfarans bekämpande, Helsinki: Brandkårsförbundet i Finland, 1909, (35 s.) eripainos: Palotorvi 1909, vsk. 12, nro 4-7, suom. 1909
Paloruiskun rakenne, Helsinki: Suomen yleinen palokuntaliitto, 1912 (28 s.)
Hakatikapuuharjoitukset sanoin ja kuvin, Helsinki: Suomen yleinen palokuntaliitto, 1913 (11 s.)
Mitä opettavat meille tarkastuskertomukset?, Helsinki: Suomen yleinen palokuntaliitto, 1915 (39 s.)
Boken om elden: några vinkar och råd nyttiga för ung och gammal: enligt uppdrag sammanställda, Helsinki: Söderström, 1917 (58 s.), suom. 1917
Den frivilliga brandkårsrörelsen i Finland 100 år: 1838–1938. 1, toim. Oskar Ekman, Helsinki: Allmänna brandkårsförbundet i Finland, 1938 (170 s.), suom. 1938
Den frivilliga brandkårsrörelsen i Finland 100 år: 1838–1938. 2 (Brandkårernas insända uppgifter om sina levnadsöden), toim. Oskar Ekman, Helsinki: Allmänna brandkårsförbundet i Finland, 1938 (339 s.), suom. 1938
Brandkårsmannens uppslagsbok : en alfabetiskt ordnad samling anvisningar och utläggningar, toim. Oskar Ekman, Helsinki: Allmänna brandkårsförbundet i Finland, 1947
Apulaisohjaaja

Apulaisohjaaja on ohjaajan apulainen (”oikea käsi”) elokuvan tekovaiheessa. Hän varmistaa, että ihmiset ja välineistö ovat saatavilla silloin kun tarvitaan.
Apulaisohjaaja vastaa muun muassa elokuvan kuvausten päivittäisestä aikatauluttamisesta ja kuvausryhmän käytännön johtamisesta kuvauspaikalla. Apulaisohjaaja antaa valmistautumis-, käynnistys- ja toimintakäskyt kuvausten aikana.
Elokuvan ennakkosuunnittelun aikana apulaisohjaaja tekee, yhdessä muun muassa tuotantopäällikön kanssa, käsikirjoituksen tuotannollisen purun, jonka perusteella kuvauspäiviä, järjestelyitä, näyttelijöiden kiinnityksiä ynnä muuta sellaista voidaan ryhtyä suunnittelemaan ja toteuttamaan. Ennen kuvauksia apulaisohjaaja pitää tuotannon osastovastaavien (kuvaaja, valaisija, järjestäjä, äänittäjä, lavastaja, rekvisiitta, erikoisefektit sekä tarvittaessa myös puku ja maski) yhteispalaverin, jossa elokuva käydään kohtauksittain läpi ja katsotaan mitkä asiat millekin osastolle kuuluvat ja että kaikki tulee hoidettua kuvauksiin mennessä. Tämä palaveri on mahdollisesti reccen jälkeen, jolloin apulaisohjaajalla on käytetävissään reccemuistio, johon hän on merkinnyt muistiin erilaisia asioita, joita kuvauspaikkakäynnillä on tullut ilmi, sekä ohjaajan ja muiden taiteellisesti vastaavien toiveita ja vaatimuksia.
Toinen apulaisohjaaja työskentelee ensimmäisen apulaisohjaajan apuna erityisesti suurissa avustajakohtauksissa. Toinen apulaisohjaaja vastaa esimerkiksi siitä, että kuvauspaikalla on tarvittava määrä avustajia silloin kun heitä tarvitaan ja hän ohjaa esimerkiksi kuvan taustalla tapahtuvaa toimintaa.
Apulaisohjaaja on useimmiten henkilö, joka huutaa ennen ottoa ”hiljaisuus!” ja käskee kameraoperaattoria käynnistämään kameran.
Aiheesta muualla

Apulaisohjaaja (Elokuvantaju)
Vaasa Saints

Vaasa Saints on vaasalainen ultimaten erikoisseura. Seura on pelannut lähes yhtäjakoisesti Suomen Liitokiekkoliiton ylimmällä sarjatasolla seuran perustamisesta lähtien. Seuran juniorit ovat voittaneet Suomen mestaruuden sekä ulko- että talvikaudella. Miesten joukkue on noussut viime vuosina kohti Suomen huippua ja on vakiinnuttanut paikkansa SM-sarjan keskitason joukkueena. Naisten joukkue on kulkenut vuosien saatossa hissiliikettä ja on vuorovuosina noussut SM-sarjaan ja pudonnut takaisin I-divisioonaan.
Nuorten EM-kultaan 2009 yltäneessä Suomen maajoukkueessa pelasi viisi vaasalaispelaajaa, joka on suurin määrä yhdessä sipoolaisen SOS:n kanssa. Kesän 2010 nuorten MM-joukkueessa pelasi kuusi Saintsin pelaajaa, eli Saints oli kisajoukkueen suurin seurajoukkue.
Kaudella 2010 Saintsin miesten joukkue sijoittui ulkosarjassa viidenneksi, mikä on seuran historian paras sijoitus. Hallikaudella 2011-12 Saints selvitti tiensä välieriin asti, mutta lopulta joutui tyytymään SM-pronssiotteluun ja voitti historiansa ensimmäiset SM-mitalit. Saints uusi hallisarjan pronssin kaudella 2012-13. Naiset selvisivät kaudella 2012-13 myös ensi kertaa historiassa mitaliotteluun, mutta tuloksena oli tappio pronssiottelussa.
Kesällä 2012 Saints voitti historiansa ensimmäisen aikuisten mestaruuden, kun joukkue voitti Mixed-SM-turnauksen. Saints uusi mestaruutensa kesällä 2013 ja samalla hankki seuralle paikan seurajoukkueiden EM-kisoihin. Kesäkaudella 2013 Saintsin miehet selvittivät tiensä historiansa ensimmäistä kertaa SM-mitaliotteluihin, mutta pronssiottelussa oli kohtalona tappio Helsinki Ultimate Teamille lukemin 13-10.
Historia

Joukkue perustettiin vuonna 1999 kun aiemmat vaasalaiset lajin seurat olivat ajautuneet pelaajapulaan. Seura vietti 10-vuotisjuhliaan vuonna 2009. Seuran pelaajia on nähty eritoten junioreiden maajoukkueissa. Miesten puolella edustukset ovat jääneet yhteen aina vuoteen 2011 asti, jolloin Antti Wiklund ja Mickey Ratilainen olivat mukana maajoukkueessa Sloveniassa pidetyissä EM-kisoissa. Kesän 2012 MM-kisoissa Japanin Sakaissa avoimen joukkueen riveissä pelasi neljä vaasalaista. Wiklundin lisäksi Elias Päällysaho ja Teemu Kalliokoski sekä seuran kasvatti Tomi Sandberg, joka valittiin joukkueeseen Espoon Otson riveistä.
Seura on jäädyttänyt kaksi pelinumeroa.
72 Pasi Roimela
1  Martina Ödman
Alustava pelaajalista 2013

Naisten sarja
2 Heini Mikonaho
9 Sofia Saha
25 Mira Salo
11 Emmi Kaakinen
14 Kaisa Ala-Nikkola
18 Sanna Turunen
20 Kirsi Pietilä
21 Jutta Wuolamo
27 Laura Pienihäkkinen
31 Viivi Niemelä
33 Hanna Mikkonen
44 Terhi Teräväinen (C)
77 Emilia Mäkelä
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Siuntion suomalainen seurakunta

| Siuntion suomalainen seurakunta Sjundeå finska församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Siuntion Pyhän Pietarin kirkko keväällä 2022
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Espoon hiippakunta
Rovastikunta:  Lohjan rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Siuntion seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Siuntion Pyhän Pietarin kirkko
Perustettu:  2000
Jäsenmäärä:  2442 (2024)
Kirkkoherra:  Mirja Miettinen
Siuntion suomalainen seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siuntion suomalainen seurakunta on seurakunta Uudellamaalla, Siuntion kunnassa. Seurakunta kuuluu Espoon hiippakunnassa Lohjan rovastikuntaan ja on osa Siuntion seurakuntayhtymää. Kirkkoherrana toimii Mirja Miettinen. Vuonna 2020 seurakunnassa oli 2 661 jäsentä, joka vastasi noin 64% Siuntion kunnan suomenkielisestä väestöstä. Vuonna 2024 jäsenmäärä oli laskenut 2 442:n henkeen, joka vastasi noin 59 % kunnan suomenkielisestä väestöstä.
Siuntion seurakunta päätettiin jakaa Siuntion suomenkieliseen seurakuntaan ja Sjundeå svenska församlingiin vuonna 1998. Siuntion kirkkoneuvosto valitti päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen, mutta ero kävi toteen vuonna 2000. Ennen tätä jakoa oli olemassa vain yksi Siuntion seurakunta.
Tilat

Siuntion Pyhän Pietarin kirkko
Siuntion seurakuntakoti
Capella
Siuntion hyvästijättöhuone
Lugnet
Friden
Postillan kerhotila
Kyläpaikka -kirpputori
Kirkkoherrat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Siuntion suomalaisen seurakunnan kirkkoherroina:
1999–2018: Ismo Turunen
2018→ Mirja Miettinen
Viikki

| Viikki> Vik |
| --- | --- |
 Viikin tutkimustila
 Kaupungin kartta, jossa Viikki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Koillinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  36
Pinta-ala:  8,05 km² 
Väkiluku:  15 177 (2019)
Väestötiheys:  1 885 as./km²
Osa-alueet:  Viikinranta, Latokartano, Viikin tiedepuisto, Viikinmäki
Postinumero(t):  00560 (Viikinranta), 00710 (Viikinmäki), 00790 (Latokartano ja Viikin tiedepuisto)
Lähialueet:  Toukola, Koskela, Vanhakaupunki, Pihlajisto, Pihlajamäki, Malmi, Herttoniemi, Myllypuro, Mellunkylä
Viikki (ruots. Vik) on 15 000 asukkaan kaupunginosa Koillis-Helsingissä, Vanhankaupunginlahden perukassa, noin kahdeksan kilometriä keskustasta. Osa-alueita Viikissä ovat Viikin tiedepuisto, Viikinranta, Viikinmäki ja Latokartano. Alueita Viikin ympäristössä ovat muun muassa Pihlajamäki ja Pihlajisto, Koskela, Vanhakaupunki, Länsi-Herttoniemi ja Myllypuro.
Viikissä sijaitsee yksi Helsingin yliopiston kampusalueista, jolla on nykyään neljän tiedekunnan toimitiloja (bio- ja ympäristötieteellinen tiedekunta, farmasian tiedekunta, eläinlääketieteellinen tiedekunta ja maatalous-metsätieteellinen tiedekunta). Alueella on myös Viikin normaalikoulu, joka on yliopiston kasvatustieteellisen tiedekunnan yksikkö. Normaalikoulussa on oppilaita esikoululaisista lukiolaisiin yhteensä noin 940 ja lisäksi opettajaksi opiskelevia noin 250.
Viikissä luonto on paljon esillä erityisesti yliopiston Viikin tutkimustilan suuren peltoalueen, merkittävän Viikin arboretumin, Vanhankaupunginlahden luonnonsuojelualueen (lukuisia lintuhavaintotorneja, huomattava lintujen muutto- ja pesimäalue) sekä ekoasuntoalueen myötä. Siellä sijaitsee myös Viikinmäen jätevedenpuhdistamo.