stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Winberg
Opintie

Lauri Winbergin opinnot alkoivat Rapakkojoen kansakoulussa, sitten hän kävi keskikoulun Kiuruveden yhteiskoulussa. Ammattia varten hän opiskeli Rauman opettajaseminaarissa ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1958.
Klemetti-opistossa Winberg suoritti kuoronjohtajakurssin 1962.
Työura

Winberg on toiminut vt. luokanopettajana Kiuruveden Toiviaiskylän kansakoulussa 1955‒56 sekä luokanopettajana Kiuruveden Savijärven kansakoulussa 1958‒63, Rautavaaran kirkonkylän kansakoulussa 1963‒64 sekä Kiuruveden kirkonkylän kansakoulussa 1964‒74 sekä peruskoulun ala-asteen luokanopettajana 1974‒90, jolloin eläkkeelle.
Sivu- ja luottamustoimet

Lauri Winbergin harrastus-, opetustoiminta- ja luottamusmiesareena on laaja. Sieltä löytyy mm. urheilusaavutuksia, kuoronjohtamistoimintaa, aktiivitoimintaa keskustapuolueessa, lehtiavustamista, Kiuruvesi-päivien suunnittelutehtäviä, juhlien ja tapahtumien juontamista, luennointia, puheiden ja saarnojen pitoa sekä Kiuruveden hautausmaalla opastuskierroksia.
Sivu- ja luottamustoimet > Opetustehtäviä

Kiuruvedellä Winberg toimi erilaisissa koulutustehtävissä. Ammattikurssien tuntiopettajana hän oli Hitsaus-levytyöalan peruskurssilla ja Rakennuslaitosmiehen kurssilla 1965‒66. Hän oli Ylä-Savon ammatillisten oppilaitosten kuntainliiton tuntiopettajana 1966‒71. Kansalaisopistossa hän oli Kerhonjohtajakurssin vetäjänä 1965‒66 sekä piti yleisöluentoja aiheesta Kiuruvetisyys - mitä se on 1983‒84. Vuosina 1984‒85 Winberg perehdytti kunnan uusia luottamushenkilöitä kuntaan ja kunnallishallintoon sekä seuraavana lukuvuonna luennoi aiheesta Hautakylä-Rapakkojoki ”Kyläelämää”.
Sivu- ja luottamustoimet > Luottamusmiehenä

Winberg toimi Rautavaaran kunnan Raittius- ja urheiluohjaajana 1964‒65. Kiuruvedellä Winberg oli  raittiuslautakunnan jäsenenä 1960‒63, josta puheenjohtajana kauden 1962‒63. Kansalaisopiston johtokunnan jäsenenä hän toimi 1963‒64 ja Nuorisotyölautakunnan jäsenenä 1965‒68. Kunnanvaltuuston jäsenenä hän oli 1969‒72 sekä Kuntasuunnittelutoimikunnan jäsenenä 1971‒76. SOK:laisten Osuusliike Elon sekä Osuuskauppojen Koljonvirta ja PeeÄssä hallintoneuvoston jäsenyysaikaa Winbergille kertyi väli 1969‒1997. Kiuruveden Osuuspankin hallintoneuvoston jäsenenä hän oli 1970‒2000. Yhteislyseon vanhempainneuvoston jäsenenä Winberg toimi 1970‒74 sekä lukion vanhempainneuvoston jäsenenä 1974‒80, josta puheenjohtajana 1977‒80, sekä kunnanhallituksen edustajana vanhempainneuvostossa 1981‒84. Kiuruveden kunnan historiahanketoimikunnan puheenjohtajana hän oli 1977‒79. Kunnanhallituksen jäsenenä Winberg toimi 1981‒84. Kunnanhallituksen edustajana hän oli kulttuuri- ja oikeusapulautakunnissa 1981-84. Kunnan opetussuunnitelmatoimikunnan puheenjohtajana Winberg oli kauden 1985‒90.
Julkaisutyö

Winberg on toiminut Kiuruvesi-lehden avustajana vuodesta 1953 ja blogistina vuodesta 2009. Lisäksi hän on avustanut Savon Sanomia ja Iisalmen Sanomia. Hänen teoksensa käsittelevät arkipäivän elämää, muistelmia, kotiseutua, uskoa, isänmaata. Kohderyhmille tarkoitettuja näytelmiä Kiuruveden historiasta juhlatilaisuuksiin Winberg on myös kirjoittanut.
Huomioita

Lauri Winbergille on myönnetty mm. Mieskuoroliiton Kukkomerkki 1958, Suomen partiopoikajärjestön rautainen ansiomitali 1968, Suomen leijonan ritarikunnan ansioristi 1978, Kalevalan juhlavuoden mitali 1978, Keskustapuolueen kultainen ansiomerkki 1985, Suomen Kotiseutuliiton ansiomitali 1988, Kiuruvesi-mitali 1992, Kuopion sotilasläänin kunnialevyke 2005, Paikallislehtien Antti-patsas 2013 sekä Kiuruveden kulttuuripalkinto 2022.
Sotilasarvoltaan Winberg on kapteeni sekä hänelle myönnettiin kotiseutuneuvoksen arvo 1990 ja tuli Kiuruveden Reserviupseerikerhon kunniajäseneksi 1999.
Teoksia

Kylien savut : kotiseututietoa Kiuruvedestä. Toim. Aulis Laukkanen, Ossi Tikkanen, Lauri Winberg , kuv. Marja-Liisa Airaksinen ja muita. Kiuruveden kotiseutuyhdistys, 1988. ISBN 952-90010-7-X
Tiu munia. L. Winberg, 1991. ISBN 952-90-3616-7
Ukin tytöt: keksimättömiä juttuja arkipäivän elämästä. L. Winberg, 1992. ISBN 952-90-3996-4
Sanoppa muuta!: puhetta kotiseudusta, uskosta ja isänmaasta. Lauri Winberg, 1997. ISBN 952-90-8720-9 nid.  2. laajennettu painos. Kiuruveden Sanomalehti Oy, 2000. ISBN 952-91-2025-7
Kiuruvesi: kyliä ja asukkaita. Valokuvat Olavi Juutilainen, Jaana Selander, piirrokset Jukka Lappalainen, runot ja pienet kirjoitelmat Leena Heinonen. Kiuruveden sanomalehti, 2004. ISBN 952-99386-0-8
Saanhan muistella?: keksimättömiä juttuja arkipäivän elämästä. Lauri Winberg, 2005.
Rinteelän kammarista kansakolunopettajaksi. Lauri Winberg, 2015.
Rinteelän kammarista kansakolunopettajaksi 2. Lauri Winberg, 2020.
ollaan kiuruvetisiä. Muistellen juttujani Savon Sanomissa 1979-1991. Lauri Winberg, 2024.
Teoksia > Näytelmiä

Muistoja Pohjolasta. 1990.
Eilen, tänään ja huomenna. 1993.
Kolme aikaa. 1997.
Kurkistus kehtoon. 2003.
Holiday Club Vierumäki

| Holiday Club Vierumäki |
| --- | --- |

Osoite:  Urheiluopistontie 400
Sijainti:  Vierumäki, Heinola
Rakennustyyppi:  hotelli
Valmistumisvuosi:  2010
Käyttäjä:  Holiday Club
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Holiday Club Vierumäki on vuodesta 2021 lähtien Holiday Club Resorts Oy:n omistama sekä operoima hotelli noin 1000 asukkaan Vierumäen kylässä Heinolan eteläosassa Suomen urheiluopiston alueella.
Historia

Holiday Club Vierumäen hotellikiinteistöä operoi ensin Scandic vuodesta 2010 vuoteen 2017, jonka jälkeen kiinteistön osti Vierumäki Country Club Oy. Holiday Club osti hotellitoiminnan itselleen vuonna 2021. Vuonna 2022 hotellikiinteistössä oli hotellihuoneita, loma-asuntoja, ravintola ja Day Spa. Viihdekylpylä avattiin joulukuussa vuonna 2024.
Palvelut > Majoitus

Holiday Club Vierumäen hotellissa on 190 huonetta ja 557 vuodepaikkaa. Hotellihuoneita on kuudessa eri huoneluokassa, mukaan lukien 14 esteetöntä huonetta apuvälineitä käyttävien henkilöiden tarpeisiin. Hotellin lisäksi Holiday Club Vierumäellä on yksityisomisteisia Villas-huoneistoja.
Palvelut > Vierumäen kylpylä

Uusi viihdekylpylä avattin joulukuussa vuonna 2024. Kylpylässä on ulkoallas, luonnonvesiallas, kylmäallas, kaksi poreallasta, hyppyallas, virtausjoki ja luola, tenava-allas, vesihierontapisteitä ja hierovia suihkuja, lyhyt liukumäki, pitkä liukumäki, höyrysauna, suolasauna, kivisauna, löylysauna ja savusauna.
Palvelut > Ravintolat ja baarit

Hotellissa toimii 2 ravintolaa: Hill Grill tarjoilee aamiaista ja toimii iltaisin à la carte –ravintolana, ja Pine Pub on pubihenkinen ravintola ja baari.
Palvelut > Harrasteet

Alueella voi harrastaa esimerkiksi golfia, tennistä, keilausta, kuntosaliharjoittelua, pyöräilyä, uintia ja vuodenajan mukaan vaihdellen useita muita aktiviteetteja .
Anne McClain

| Anne McClain |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1979 (ikä 45) Spokane,  Washington
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ura
Tila:  aktiivinen
Sotilasarvo:  Eversti
 Nimikirjoitus
Anne McClain (s. 1979-06-077. kesäkuuta 1979 Spokane, Washington)  on Yhdysvaltain armeijan eversti, insinööri ja Nasan avaruuslentäjä. Hän oli retkikunnan 58/59 mukana kansainvälisellä avaruusasemalla.
Koulutus

McClain halusi jo lapsena tulla avaruuslentäjäksi. Hän opiskeli Yhdysvaltain asevoimien sotilasakatemiassa West Pointissa ja valmistui koneinsinööriksi (B.Sc.), ja hänet nimitettiin armeijan upseeriksi vuonna 2002. Bathin yliopistossa Englannissa hän suoritti ilmailuinsinöörin tutkinnon (M.Sc.) vuonna 2004 ja jatkoi opintoja Bristolin yliopistossa, jossa hän suoritti tutkinnon kansainvälisissä suhteissa (M.Sc.) vuonna 2005. Hän työskenteli kahdeksan viikkoa Ugandassa rakennusprojektissa.
Sotilasura

McClain on suorittanut helikopterilentäjän tutkinnon, ja hän on toiminut lentäjänä Irakin sodassa 15 kuukauden ajan. Vuonna 2009 hän opiskeli lentokapteeniksi ja on toiminut sen jälkeen kouluttajana ja koelentäjänä. McClain on valmistunut myös merivoimien koelentäjäksi. Hänellä on yli 2000 lentotuntia erityyppisissä koneissa. Hänelle on myönnetty useita kunniamerkkejä ansioistaan armeijassa.
Avaruuslentäjän ura

Vuonna 2013 McClain valittiin Nasan 21. astronauttiryhmään nuorimpana siihen astisista avaruuslentäjistä. Hän valmistui vuonna 2015, ja hänen ensimmäinen avaruuslentonsa oli joulukuussa 2018, jolloin Sojuz MS11 vei retkikunnan 58/59 Baikonurin avaruuskeskuksesta kansainväliselle avaruusasemalle. Retkikuntaan kuuluivat McClainin lisäksi venäläinen kosmonautti Oleg Kononenko ja kanadalainen astronautti David Saint-Jacques. McClain osallistui kahteen avaruuskävelyyn. Hän palasi Maahan kesäkuussa 2019 vietettyään avaruudessa 204 päivää. Huhtikuussa 2021 hän kuului retkikunnan nro 65 varamiehistöön.
McClain valittiin vuonna 2020 yhdeksi Artemis-kuuohjelman avaruuslentäjistä.
Yksityiselämä

McClain meni naimisiin Summer Wordenin kanssa vuonna 2014 ja haki eroa vuonna 2017. Worden väitti, että McClain olisi syyllistynyt identiteettivarkauteen kirjautumalla Wordenin pankkitilille kansainväliseltä avaruusasemalta. Lisäksi Worden syytti McClainia siitä, että tämä olisi yrittänyt saada huollettavakseen pojan, jonka äiti Worden on. Kyseessä olisi ollut ensimmäinen avaruudessa tehty rikos, mutta oikeus totesi Wordenin syytökset valheellisiksi.
McClain on innokas rugbyn pelaaja ja on pelannut Yhdysvaltain naisten kansallisen rugbyliiton joukkueessa. Hänen mielestään rugbysta on hyötyä valmistautuessa avaruuslentoon. Lisäksi hänen harrastuksiinsa kuuluvat painonnosto, golf, pyöräily, crossfit ja juoksu.
McClain asuu Houstonissa Texasissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA Astronaut Biography
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Yle
Lewis Carroll

| Charles Lutwidge Dodgson |
| --- | --- |
 Charles Dodgson (omakuva)
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1832 Daresbury
Kuollut: 14. tammikuuta 1898 (65 vuotta) Guildford
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  matematiikan lehtori
Kirjailija
Salanimi: Lewis Carroll
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  viktoriaaninen aikakausi
Tyylilajit:  proosa, runous
Esikoisteos:  Liisan seikkailut ihmemaassa (1865)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lewis Carroll, oikealta nimeltään Charles Lutwidge Dodgson (27. tammikuuta 1832 Daresbury – 14. tammikuuta 1898 Guildford), oli englantilainen matemaatikko, kirjailija, anglikaanisen kirkon diakoni ja harrastelijavalokuvaaja. Hän työskenteli Oxfordin yliopistossa matematiikan lehtorina.
Kirjailijanura

Charles Dodgson alkoi jo nuorena kirjoittaa runoja ja novelleja, aluksi perheen omaan lehteen, sittemmin eri aikakausjulkaisuihin. Useimmat kirjoitukset olivat sävyltään humoristisia, joskus satiirisia.
Parhaiten Dodgson tunnetaan nimellä Lewis Carroll kirjoitetuista lastenkirjoista Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa. Kyseinen Liisa (Alice Liddell) on yksi Charlesin opettajakollegan Henry Liddellin kolmesta tyttärestä, joille ensimmäinen tarina alun perin souturetkellä Thamesjoella kerrottiin. Vasta Alicen pyyntöjen jälkeen Charles suostui kirjoittamaan tarinan muistiin ja luovuttamaan sen kustantajalle. Ennen kirjan julkaisua Charlesin ja Liddellien välit kuitenkin katkesivat; syytä ei tiedetä.
Dodgsonin kirjailijanimi Lewis Carroll syntyi vuonna 1856 Dodgsonin etunimistä: ne käännettiin ensin latinaksi "Carolus Ludovicus", vaihdettiin niiden järjestystä ja käännettiin takaisin englanniksi: Lutwidge → Ludovicus → Lewis, Charles → Carolus → Carroll.
Liisan seikkailujen lisäksi Lewis Carroll julkaisi tunnetun nonsense-runoteoksen Kraukijahti (The Hunting of the Snark) vuonna 1876 ja kaksiosaisen fantasiaromaanin Sylvie and Bruno vuosina 1889 ja 1893. Omalla nimellään hän julkaisi useita tutkielmia matematiikan alalta. Hän piti lähes koko ikänsä yksityiskohtaista päiväkirjaa, ja se julkaistiin (säilyneiltä osin) kokonaisuudessaan vuosina 1993–2005. Myös hänen laajaa kirjeenvaihtoaan on julkaistu.
Valokuvaaja

Dodgson oli taitava valokuvaaja. Kun hän hankki kameran 1850-luvun puolivälissä, valokuvaus oli uusi keksintö. Hänen valokuvaajanuransa kesti 25 vuotta, ja hän otti noin 2 800 valokuvaa. Keskustelua on herättänyt se, että Dodgson valokuvasi tyttöjä alastomina, mutta äidit olivat kuvattaessa läsnä, ja kuvat heijastavat aikansa taiteellisia käsityksiä: viktoriaanisena aikana lapsi edusti puhtautta ja viattomuutta, mikä ilmenee myös tuon ajan kuvakirjoista ja postikorteista. Lapsikuvat muodostavat vain osan hänen valokuvatuotannostaan, ja hän kuvasi innokkaasti myös aikansa kuuluisuuksia.
Muuta

Lewis Carroll opiskeli Rugby Schoolissa.
Suomennokset

Liisan seikkailut ihmemaailmassa. Suomentanut Anni Swan. Kuvittanut John Tenniel. Helsinki, WSOY 1906.
Liisa Ihmemaassa. [Suomentaja tuntematon. Kuvittaja tuntematon.] Helsinki, Kynäbaari [1961].
Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa. Suomentaneet Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner. Kuvittanut John Tenniel. Jyväskylä, Gummerus 1974. ISBN 951-20-0783-5
Liisan seikkailut ihmemaassa. Suomentanut Anni Swan. Kuvittanut Tove Jansson. Helsinki, WSOY 1986. ISBN 951-0-11849-4
Merkillinen valokuvaus. Suomentanut Kalevi Haikara. – Kuvista sanoin 3: Ajatuksia valokuvasta (toim. Martti Lintunen), s. 15–19. Helsinki, Suomen valokuvataiteen museon säätiö 1986. [Photography Extraordinary, 1855.] ISBN 951-9086-25-0
Liisan seikkailut ihmemaassa. Suomentaneet Kirsi Kunnas ja Eeva-Liisa Manner. Kuvittanut Anthony Browne. Karkkila, Kustannus-Mäkelä 1989. ISBN 951-873-217-5
Kirjeitä lapsiystäville. Suomentanut Markus Lång. – Synteesi 4/1993 (12. vsk.), s. 4–11.
Alicen seikkailut ihmemaassa.  ((Alice’s adventures in wonderland, 1865.) Suomentanut Alice Martin. Kuvittanut John Tenniel)  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20204-5
Kirjeitä lapsiystäville ja muita kirjoituksia.  (Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Loki-Kirjat, 1997.  ISBN 952-9646-24-0
Liisa Ihmemaassa. Suomentanut Tuomas Nevanlinna. Kuvittanut Helen Oxenbury. Helsinki, Otava 2000. ISBN 951-1-16896-7
Harhanäkyjen sarja. Suomentanut Ville-Juhani Sutinen. – Kerberos 3/2007 (8. vsk.), s. 22–25. [Phantasmagoria, 1869.]
Fantasmagoria ja muita runoja.  (Phantasmagoria and other poems, 1869.)  Suomentanut Ville-Juhani Sutinen. Turku:  Savukeidas, 2008.
Alice Peilintakamaassa.  (Through the Looking-Glass, 1871.)  Suomentanut Alice Martin. Kuvittanut John Tenniel. Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35837-5
Hainan metsästys (The Hunting of the Snark, 1876.) Suomentanut Jan-Erik Johanson 2011. Omakustanne.
Kraukijahti: Kuolinkamppailu kahdeksassa kohtauksessa.  (The Hunting of the Snark, 1876.)  Suomentanut Alice Martin. Kuvittanut Tove Jansson. Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39897-5
Kahdeksan tai yhdeksän painavaa sanaa kirjeiden kirjoittamisesta. (Eight or Nine Wise Words about Letter-Writing, 1890). Suomentanut Risto Koskensilta. Niin & näin, 2016, 23. vsk, nro 2, s. 18–22. Artikkelin verkkoversio.
Kahdeksan tai yhdeksän painavaa sanaa kirjeiden kirjoittamisesta. (Eight or Nine Wise Words about Letter-Writing, 1890. Suomentanut Risto Koskensilta) Niin & näin, 2016, 23. vsk, nro 2, s. 18–22.  Artikkelin verkkoversio.
Kirjeitä lapsiystäville ja muita kirjoituksia.  (2., laajennettu laitos. Suomentanut Markus Lång)  Helsinki:  Books on Demand, 2018.  ISBN 978-952-80-0115-7
Kirjallisuutta

Alanen, Virpi: Iloisen ja vakavan sekoitus: Lewis Carrollin runojen kieli avaa mielikuvituksen portit. Parnasso, 2020, nro 6–7, s. 10–12.
Cohen, Morton N.: Lewis Carroll: A Biography.  London:  Macmillan, 1995.  ISBN 0-333-62926-4
Douglas-Fairhurst, Robert: The Story of Alice: Lewis Carroll and the Secret History of Wonderland.  London:  Harvill Secker, 2015.  ISBN 978-1-84655-861-0
Wakeling, Edward: Lewis Carroll: The Man and His Circle.  London:  I. B. Tauris, 2015.  ISBN 978-1-780-76820-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lewis Carroll Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Lewis Carroll Wikisitaateissa
Lisää luettavaa aiheesta Lewis Carroll on Wikiaineistossa
About The Lewis Carroll Society 18.11.2018. The Lewis Carroll Society. Viitattu 25.11.2018 (englanniksi).
Official website of the LCSNA Lewis Carroll Society of North America. Viitattu 25.11.2018 (englanniksi).
Carroll, Lewis: Liisan seikkailut ihmemaassa Gutenberg-projekti. Viitattu 25.11.2018 (suomeksi).
Lewis Carrollin teoksia Gutenberg-projektissa Gutenberg-projekti. Viitattu 25.11.2018 (englanniksi).
Suomentaja Markus Långin Lewis Carroll -aiheisia asiakirjoja M. Lång. Viitattu 25.11.2018.
Alanen, Virpi: Klassikko: Mielikuvituksen vakavat sävyt Kiiltomato.net. 26.11.2008. Viitattu 25.11.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF 2  3  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Chile 2  Espanja 2  Ranska  BnF data  Argentiina 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia 2  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Photographers' Identities  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Liisan esikuva Alice Pleasance Liddell (1852–1934). Kuva: Charles Dodgson.
Taloudellinen ylijäämä

Kuluttajan ja tuottajan ylijäämät näkyvät kuvassa värillisten alueiden pinta-aloina.
Ylijäämä-käsitettä käytetään kansantaloustieteessä useassa yhteydessä. Aikaisemmin käytettiin myös termejä kuluttajan korko ja tuottajan korko.
Kuluttajan ylijäämä on se summa, jonka kuluttaja hyötyy ostaessaan hyödykkeen maksuhalukkuuttaan alhaisemmalla hinnalla.
Tuottajan ylijäämä on se määrä rahaa, joka jää myyntihinnan ja tuottajalle sopivan matalimman mahdollisen hinnan väliin.  Täydellisessä kilpailussa yritys tekee nollavoittoa, joten tuottajan ylijäämä valuu tuotannontekijöiden omistajille.
Jos valtio puuttuu markkinoihin veron tai tukiaisen muodossa, syntyy myös valtion ylijäämä.
Ylijäämä voi tarkoittaa myös voittoa, joka syntyy tuottojen ylittäessä kulut.
Kuluttajan ylijäämä 100 prosenttia

Taloustieteilijä Brad DeLongin mukaan kuluttajan ylijäämä on tavallisissa ("smithiläisissä") hyödykkeissä yleensä noin 100 prosenttia hinnan päälle, mutta "andreesseniläisissä" (informaatiotalouden) tuotteissa se on arviolta ainakin 500–1 000 prosenttia, koska vain aputuote myydään (ja lasketaan kansantuotteeseen). Tim Worstall arvioikin, että kun laskennallisesti (reaalinen) bruttokansantuote rikkaissa maissa 1900-luvulla on kahdeksankertaistunut onkin elintaso satakertaistunut. Esimerkiksi Uberin tuotteen kuluttajan ylijäämä onkin 160 prosenttia, eli kyydin arvo kuluttajalle on keskimäärin 260 prosenttia hinnasta.
Brynjolfsson ym. (2018) saivat tulokseksi, että yhdysvaltalaisille kuluttajille hakukoneiden arvo on vuodessa 17 000 dollaria, sähköpostin 8 400, digikarttojen 3 600, videostriimauksen 1 100 ja Facebookin vain 40–50 dollaria vuodessa. Luvut ovat mediaaneja, eli puolelle väestöä ne ovat tuota arvokkaampia. Tulos perustui etenkin kyselytutkimuksiin, mutta luotettavuutta tutkittiin todellisella kokeella, jossa käyttäjä luopui Facebookista tilapäisesti korvausta vastaan. Tuloksen mukaan digitaalihyödykkeet tuottavat valtavan kuluttajan ylijäämän. Tämä luku pitäisi lisätä kansantuotteeseen, jotta nähtäisiin todellisen hyvinvoinnin määrä.
Eero Saarinen

| Eero Saarinen |
| --- | --- |
 Saarinen Amerikan-vuosinaan
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1910 Hvitträsk, Kirkkonummi, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 1. syyskuuta 1961 (51 vuotta) Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Suomi Yhdysvallat (vuodesta 1940)
Arkkitehti
Koulutus:  Académie de la Grande Chaumière, Yale School of Architecture ja Yalen yliopisto
Taidesuuntaus:  modernismi
Merkittävät työt:  Gateway Arch (1963–1965) JFK:n lentokentän terminaali (1959)
Eero Saarinen (20. elokuuta 1910 Hvitträsk, Kirkkonummi – 1. syyskuuta 1961 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) oli suomalais-yhdysvaltalainen  arkkitehti. Hän loi näyttävän uran arkkitehtina ja huonekalusuunnittelijana. Toisen maailmansodan aikana Saarinen työskenteli CIA:n edeltäjälle Office of Strategic Servicesille suunnitellen rakennuksia ja tiloja, kuten Valkoisen talon "sotahuoneen".
Ura

Eero Saarinen syntyi Hvitträskissä isänsä, arkkitehti Eliel Saarisen 37-vuotispäivänä ja vietti paljon aikaa tämän ateljeessa. Perhe muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin Eeron ollessa 13-vuotias, mutta he viettivät kesiä Suomessa. Saarinen valmistui arkkitehdiksi 1934 Yalen yliopistosta. Hän opiskeli lyhyen aikaa myös kuvanveistoa Pariisissa Académie de la Grande Chaumièressa. Valmistuttuaan arkkitehdiksi Saarinen matkusteli Euroopassa ja osallistui eri projekteihin ja kilpailuihin. Palattuaan Euroopasta hän toimi jonkin aikaa opettajana Cranbrook Academy of Art -koulussa, missä myös hänen isänsä oli opettajana. Vuonna 1938 Saarinen alkoi työskennellä isänsä toimistossa ja työskenteli siellä aina tämän kuolemaan saakka. Eero Saarinen teki läpimurtonsa Jeffersonin muistomerkin (St Louis) suunnittelukilpailussa 1948. Hän oli rationalistis-konstruktivistisen suunnan edustaja.
Vuonna 1950 hän perusti oman arkkitehtitoimiston. Itsenäisen arkkitehdin ura kesti kuitenkin vain kymmenisen vuotta, sillä hän kuoli jo 51-vuotiaana aivoleikkauksessa. Yhdysvaltain kansalaisuuden Saarinen oli saanut vuonna 1940.
Eero Saarinen oli naimisissa kuvanveistäjä Lilian Swannin kanssa 1939–1953, sekä 1954 alkaen taide- ja arkkitehtuurikriitikko, myöhemmin televisiotoimittaja Aline Saarisen (omaa sukua Aline Bernstein, myöhemmin Louchheim) kanssa. Elokuvaaja ja mainoselokuvaohjaaja Eric Saarinen on Eero Saarisen ja Lilian Swannin poika. Eeron muihin lapsiin kuuluu Lilianin kanssa saatu tytär Susan ja Alinen kanssa saatu poika Eames.
Suunnitelmat

Saarinen osallistui usein ja menestyksekkäästi arkkitehtuurikilpailuihin. Varsinainen läpimurto oli voitto Yhdysvaltojen entisen presidentin Thomas Jeffersonin muistomerkin suunnittelukilpailussa vuonna 1948. Kilpailu oli myös ensimmäinen, johon Eero osallistui isänsä Elielin kanssa eri ehdotuksilla. Muistomerkki rakennettiin vasta kymmenisen vuotta myöhemmin. Muistomerkin lisäksi yksi Saarisen tunnetuimpia töitä on vuonna 1962 valmistunut Trans World Airwaysin (TWA) terminaali Kennedyn lentokentällä New Yorkissa.
Suomeen tehtyjä suunnitelmia ovat Hvitträskin muutostöiden suunnittelu vuonna 1928 ja Ruotsalaisen teatterin korjaussuunnitelma 1934.
Media ja suuri yleisö pitivät Saarisesta, mutta kriitikot suhtautuivat hänen töihinsä epäilevästi: toisin kuin monet muut modernistit, hän ei pysynyt vain yhdessä tietyssä tyylissä vaan muutteli sitä kunkin työn vaatimalla tavalla. Monet Saarisen töistä olivat vasta rakenteilla hänen kuollessaan. Hän ei siis ollut juhlimassa suunnitelmiensa valmistumista käytännössä eikä vastaamassa arvosteluihin. Saarisen työt unohtuivat 1960- ja 1970-luvulla niin, ettei niistä kirjoitettu paljoakaan arkkitehtuurin historiankirjoissa. Saarisen arkkitehtitoimistossa työskenteli monia myöhemmin tunnetuksi tulleita arkkitehteja, kuten Cesar Pelli, John Dinkeloo ja Kevin Roche.