stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Joensuu-Kontiomäki rataosuuden henkilöliikenteen rautatieliikennepaikoista

Tämä on luettelo Joensuun–Kontiomäen rautatien entisistä ja nykyisistä henkilöliikenteen liikennepaikoista. Lihavoituna on ne rautatieliikennepaikat, jotka ovat jossain historiansa vaiheessa olleet miehitettyjä. Seisakkeiden osalta suluissa on ne vuodet, jolloin seisake on ollut henkilöliikenteen käytössä.
Seisakkeilla oli tyypillisesti puinen matkustajalaituri ja nimikyltti. Moni aiemmin miehitetty liikennepaikka muutettiin elinkaarensa loppuvaiheessa seisakkeeksi, jolloin seisakkeella saattoi olla matkustajalaituri.
Seisakkeet

Merkintöjen selitykset:
Lihavoidut nimet ovat asemia, muut seisakkeita ilman henkilökuntaa ja lipunmyyntiä.

H = Edelleen henkilöliikenteen käytössä.
Joensuu H
Siihtala (1965-1974)
Käpykangas (ent. Kurapuro) (1933-1974)
Lehmo
Kylmäoja (1937-1973)
Ristisaari (1937-1971)
Kontiolahti
Uilo (1933-1971)
Jakokoski
Kuusoja (1961-1975)
Simana (1935-1979)
Nilos (1946-1983)
Louhioja (1961-1975)
Kaltimo, nykyään Eno H
Karhunsalo (1953-1971)
Muuraisniemi (1961-1975)
Hiirenniemi (1938-1971)
Paukkaja
Rahkee
Uimaharju H
Laukkala (1947-1990)
Ukkola
Kattilajoki (1950-1985)
Saunaniemi (1964-1971)
Kyyrönlampi (1959-1984)
Vorna (1948-1976)
Kelvä
Ahovaara (1950-1975)
Kupparinmäki (1950-1983)
Hassila (1950-1975)
Rekiniemi (1959-1975)
Vuonislahti H
Törmälä (1950-1990)
Lapalie
Siikasuo (1950-1990)
Koiralampi (1936-1988)
Tiensuu
Yrjölä (1959-1970)
Lamminkylä (1938-1990)
Pokronlampi (1962-1990)
Sokojoki (1949-1990)
Lieksa H
Kevätniemi (1950-1971)
Honkalahti (1959-1975)
Vartiala (1936-1974)
Jamali
Tupakkala (1951-1955)
Kylänlahti H
Rovastila (1960-1975)
Linnava (1933-1990)
Lonkka (1959-1979)
Viekki
Mätäsvaara
Mätäsvaara
Konna (1949-1990)
Höljäkkä H
Koivula (1951-1984)
Kopras
Pyssy (1961-1988)
Kohtavaara H
Saarela (1960-1986)
Revonoja (1936-1974)
Hyvärilä (1957-1979)
Bomban seisake (1979-1990)
Nurmes H
Porokylä
Immonen (1934-1975)
Pelkonen (1960-1975)
Karhunpää
Murtojärvi (1960-1975)
Suhonen (1931-1972)
Valtimo, nykyään Haapakylä
Verkkoniemi (1952-1984)
Hiekkalahti, nykyään Valtimo
Nuolikoski (1961-1971)
Nuolijärvi
Välijoki (1959-1971)
Puukari
Omenamäki (1956-1990)
Louhela (1951-1956)
Lampela (1959-1975)
Rumo
Maanselkä
Kalliojärvi (1936-1959)
Saviaho
Pohjakoski
Kivijoki (1937-19973)
Juurikkalahti
Laajamäki (1931-1970)
Käkinotko (1931-1975)
Latu
Vuokatti
Naapurinvaara (1931-1975), Härkämäki 1.10.1938 saakka
Vihtamo
Tuulimäki (1931-1986)
Paakki
Varpasuo (1949-1970)
Kontiomäki H, henkilöliikennettä Oulun ja Pieksämäen suuntiin
Lev Kaljajev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 4 × 100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | 4 × 100 metriä |  |
Lev Aleksejevits Kaljajev (ven. Лев Алексеевич Каляев) (16. toukokuuta 1929 Leningrad – 19. elokuuta 1984) oli neuvostoliittolainen yleisurheilija.
Hän juoksi Neuvostoliiton hopeaa saavuttaneessa joukkueessa Helsingin olympiakisoissa 1952 4 × 100 metrin viestissä. Euroopan mestaruutta hän oli voittamassa samassa lajissa 1950.
Kaljajevin 100 metrin ennätys oli 10,5 vuodelta 1951.
Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989

| Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1985-1989
 Studio : Finnvox-studiot   Takomo-studiot
 Julkaistu: 1989   (maaliskuu 1990 CD-painos)
 Formaatti: LP-levy (777-7 93987 1)   CD-levy (777-7 93987 2)   C-kasetti (777-7 93987 4)
 Tuottaja(t): Pedro Hietanen
 Tyylilaji: huumorimusiikki
 Kesto: 50.48
 Levy-yhtiö: Oy EMI Finland Ab
 Levymerkki: Parlophone
Listasijoitukset
  Suomi: 22. (maaliskuu 1990)
Lapinlahden Lintujen muut kokoelmalevyt
| Parhaat 1988 | Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 1989 | Sulkasatoa osa I 1994 |
Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 on huumoriyhtye Lapinlahden Lintujen toinen kokoelma-albumi, joka julkaistiin loppuvuodesta 1989. Albumi julkaistiin tuoreeltaan vinyylilevynä ja C-kasettina sekä alkuvuodesta 1990 myös CD-levylle Parlophone-levymerkillä.
Albumi sisältää kappaleita yhtyeen viideltä ensimmäisiltä albumeilta Lapinlahden Linnut (1985), Jep (1986), Vihreä gorilla (1987), Lauluja Nuppilasta (1988) ja Elämä janottaa (1989).
Albumi kohosi CD-julkaisun yhteydessä Suomen levylistalle 22. sijalle ja pysyi listalla yhteensä 9 viikon ajan.
Helsingin Sanomien aikalaisarvostelussa kirjoitetaan ”LLL:n musiikin – – toimivan kertakäyttövitsin lailla. Tuoreeltaan sitä vielä kuuntelee, mutta ketä kiinnostaa lp:llinen eilispäivän huumoria.”
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Pekka Hedkrok ja sovittaneet Lapinlahden Linnut, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Kyllä elämä on ihanaa – 2.43 (säv. Ari Kettunen, san. Heikki Salomaa ja Ari Kettunen)*
Lipputangon nuppi – 2.39 (säv. Ari Kettunen, san. Mikko Kivinen)*
Ojasta noustaan – 3.30 (san. Tapio Liinoja)*
Sisäinen ahdistus – 1.57 (säv. Ari Kettunen, san. Jarmo Hyttinen)*
Sateet tulevat – 4.47 (säv. Pekka Hedkrok, san. Tapio Liinoja)**
Miksei asioista puhuta – 2.56 (säv. Ari Kettunen, Pekka Hedkrok, Markku Toikka ja Jan Noponen, san. Mikko Kivinen, Tapio Liinoja, Timo Eränkö, Heikki Salomaa, Ari Kettunen, Matti Jaaranen ja Markku Toikka)**
Tavallinen jörndonner – 4.01 (säv. Ari Kettunen ja Pekka Hedkrok, san. Timo Eränkö)***
Tapasin naisen – 3.18 (säv. Ari Kettunen, san. Ari Kettunen ja Heikki Salomaa)**
Kappaleet > B-puoli

Pikkumiesten laulu – 2.58 (säv. Ari Kettunen, san. Timo Eränkö)***
Heti mulle kaikki tänne nyt – 3.14 (san. Heikki Salomaa)***
Rakas, ukulele soi – 3.45 (san. Tapio Liinoja)****
Tenukeppi – 2.53 (san. Matti Jaaranen ja Heikki Salomaa)****
Miksi surisin – 2.56 (san. Timo Eränkö, Mikko Kivinen ja Tapio Liinoja)****
Aino kirjoittaa – 3.25 (san. Tapio Liinoja, sov. Pekka Hedkrok)*****
Tuoli kaatuu – 2.28 (san. Timo Eränkö ja Heikki Salomaa, sov. Pekka Hedkrok)*****
Se ei käy – 3.18 (san. Timo Eränkö ja Heikki Salomaa, sov. Pekka Hedkrok)*****
(*) Albumilta Lapinlahden Linnut (1985).
(**) Albumilta Jep (1986).
(***) Albumilta Vihreä gorilla (1987).
(****) Albumilta Lauluja Nuppilasta (1988).
(*****) Albumilta Elämä janottaa (1989).
Kokoonpano > Lapinlahden Linnut

Timo Eränkö - laulu, tenorisaksofoni, lyömäsoittimet ja vääntöhamppi
Pekka Hedkrok - laulu, kosketinsoittimet, piano ja lyömäsoittimet
Matti Jaaranen - laulu, trumpetti, lyömäsoittimet ja mappi
Ari Kettunen - laulu, piano, kosketinsoittimet ja lyömäsoittimet (1-10)
Hannu Lemola - laulu, rummut, lyömäsoittimet, kilinät ja suhinat (7, 9-16)
Tapio Liinoja - laulu, lyömäsoittimet,  puulusikat -ja haarukat ja koolingit
Heikki Salomaa - laulu, cabasa, banjo, huuliharppu, lyömäsoittimet ja hamppipelti
Mikko Kivinen - laulu, ukulele, bassoviulu, lyömäsoittimet ja koolingit
Markku Toikka - laulu, tenorisaksofoni, lyömäsoittimet, matka-arkku ja kakkosneloset
Jan Noponen - laulu, rummut, paisteet ja Roland DDR 30 (1-6, 8)
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Riku Mattila - sähköbasso (1-4)
Jan Noponen - rumpusämplit ja syntetisointi (vierailijana 11-13)
Pekka Pohjola - sähköbasso (7, 9-13)
Pekka Rechardt - sähkökitara (5-6, 8, 11-13)
Junior Simola - basso ja vetoketju (1-6, 8)
Kokoonpano > Tuotanto

Risto Hemmi - äänitys (Finnvox-studiot 1985, 1987-1989: 1-4, 7, 9-16)
Pedro Hietanen - tuottaja
Mika Jussila - kaiverrus (Finnvox)
Juha-Pekka Laakio - kansi
Dan Tigerstedt - äänitys (Takomo-studiot helmikuussa 1986: 5-6, 8)
Ny Tid (Ruotsi)

| Ny Tid |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Perustettu:  1892 / 2006
Lakkautettu:  1966 / 2017
Sitoutuneisuus:  sosiaalidemokraattinen
Kotikunta:  Göteborg
Kotimaa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Ny Tid oli ruotsalainen sosiaalidemokraattinen sanomalehti, joka ilmestyi Göteborgissa vuosina 1892–1966. Aluksi se ilmestyi joka päivä, vuodesta 1899 kuudesti viikossa ja vuodesta 1964 kerran viikossa. Lehdessä työskentelivät esimerkiksi Fredrik Sterky, Anna Sterky ja Per Albin Hansson. Ny Tid ilmestyi uudelleen viikkolehtenä vuosina 2006–2017.
Ellipsoidi

Ellipsoidi, jolle a = 4, b = 2 ja c = 1.

Ellipsoidilla tarkoitetaan kappaletta, jonka poikkileikkaus missä tahansa tasossa on ellipsi.
Jos ellipsoidin keskipiste on pisteessä (0,0,0) eli origossa ja akselit ovat koordinaattiakselin suuntaiset, on ellipsoidin yhtälö xyz-koordinaatistossa
Luvut  a,  b ja  c ovat ellipsoidin puoliakselien pituudet.
Ellipsoidin erikoistapaus pyörähdysellipsoidi syntyy, kun ellipsi pyörähtää jonkin akselinsa ympäri. Jos ellipsi pyörähtää esimerkiksi x-akselin ympäri, kappaleen poikkileikkaus tasossa yz on ympyrä, jonka säde  r=b=c.
Tilavuus

Ellipsoidin tilavuus saadaan kaavalla
Pinta-ala

Ellipsoidin pinta-ala saadaan kaavalla
jossa
 m={\frac {a^{2}(b^{2}-c^{2})}{b^{2}(a^{2}-c^{2})}}\,\! ja  F(O\!\!E,m)\,\!,  E(O\!\!E,m)\,\! ovat ensimmäisen ja toisen asteen epätäydellisiä elliptisiä integraaleja.
Likimääräinen arvo saadaan kaavalla:
missä arvolla  p=1,6075 saadaan suhteellinen virhe, joka on korkeintaan 1,061 % (Knud Thomsenin kaava); arvo 
p = 8/5 = 1,6 on optimaalinen lähes pallomaisille ellipsoideille, suhteellinen virhe on tällöin korkeintaan 1,178 % (David W. Cantrellin  kaava).
Mao Zedongin henkilökultti

Propagandajuliste vuodelta 1969
Mao Zedongin henkilökultti sai alkunsa jo Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen.
Taustaa

Maon asema kommunistisen puolueen johtajana vakiintui pitkän marssin aikana. Sen alettua lokakuussa 1934 Mao oli sairas ja saanut hiljattain puolueen sisäisessä hierarkiassa alennuksen. Kuitenkin tammikuussa 1935 pidetyssä puoluekokouksessa Mao nousi puolueen johtoon ja johdatti marssin loppuun saakka. Marssin jälkeen Maon asema puolueen johtajana oli kiistaton.
Henkilökultin rakentamisen taustalla toimi erityisesti Lin Biao, joka alkoi kampanjoida Maon ajattelun ylivertaisuuden puolesta. Vuonna 1970 Lin alkoi ajaa muutosta Kiinan perustuslakiin, jonka nojalla Mao julistettaisiin ”neroksi”. Mao itse torjui ehdotuksen.
Erityisesti kulttuurivallankumous oli Maon henkilökultin kulta-aikaa. Mao myös tunnusti henkilökultin olevan tarpeen, koska hän arvioi Nikita Hruštšovin syrjäyttämisen syyksi nimenomaan henkilökultin puutteen. Neuvostoliitto myös kritisoi Maon henkilökultin rakentamista, koska Mao ilmoitti toteuttavansa omaa tulkintaansa marxismista Kiinassa.
Piirteitä

Kulttuurivallankumouksen alettua Maon muotokuvia alkoi ilmestyä laajalti teiden varsille ympäri maata. Maolla kuvattiin usein olevan halo tai sädekehä, joka loisti tavalliselle kansalle. Tarkoituksena oli esittää Mao vallankumouksen symbolina. Sittemmin muotokuvia alkoi ilmestyä myös ihmisten koteihin, ja uskollisimmat kansalaiset alkoivat kantaa muotokuvaa aina mukanaan. Yksi esimerkki tästä olivat ns. Mao-pinssit. Pinssejä oli käytetty jo ennen kulttuurivallankumousta, mutta vähäisemmissä määrin.
Pian kulttuurivallankumouksen alettua Mao pani alulle, tosin todennäköisesti tahtomattaan, ns. mango-kultin. Mangoja toimitettiin Maon määräyksestä kiinalaisiin tehtaisiin, ja työntekijät hämmästelivät vierasta hedelmää ja pohtivat lahjan tarkoitusta. Mangoja yritettiin säilöä, niistä tehtiin vahakopioita tai niistä keitettiin lientä, jota tarjottiin työntekijöille mm. pitkäikäisyyden toivossa. Kulttuurivallankumouksen jälkeen kaikki sen epäonnistumiset luettiin ns. neljän koplan syyksi. Tähän kuului mm. Maon neljäs vaimo Jiang Qing, joka pidätettiin kolmen muun mukana vasta Maon kuoltua.
Todennäköisesti merkittävin Maon henkilökultin ilmenemismuoto oli vuonna 1964 ilmestynyt Pieni punainen kirja, joka sisälsi Maon lausahduksia. Kirjan levittämiseksi Kiinaan perustettiin uusia kirjapainoja ja kirjan kantamisesta tuli keino osoittaa uskollisuutta kulttuurivallankumouksen aikana. Maon itse kerrotaan pitäneen kirjasta, koska se sai hänet näyttämään Kungfutsen vertaiselta filosofilta. Deng Xiaopingin noustua valtaan kirjaa pyrittiin painamaan taka-alalle. Kirjaa käytettiin poliittisena lyömäaseena, jonka avulla pääsääntöisesti opiskelijat syyttivät opettajia, virkamiehiä ja lopulta toisiaan maolaisuuden pettämisestä.
Osana henkilökulttia Mao sai liudan titteleitä:
Suuri Ruorimies (kiin.: 伟大的舵手; pinyin: Wěidà de duòshǒu)
Suuri Mentori (kiin.: 伟大的导师; pinyin: Wěidà de dǎoshī)
Suuri Komentaja (kiin.: 伟大的统帅; pinyin: Wěidà de tǒngshuài)
Suuri Johtaja (kiin.: 伟大的领袖; pinyin: Wěidà de lǐngxiù)
Merkitys nykyään

Maon kunniaksi pystytetään edelleen patsaita ja mm. kommunistipuolueen yhtenä äänenkantajana toimiva Global Times -lehti on vakuutellut Maon henkilökultin olevan edelleen vahvassa ja että tavalliselle kiinalaiselle Mao edustaa oikeudenmukaisuutta.
Vuonna 1999 liikkeelle lasketuissa renminbi-seteleissä on Maon muotokuva.
Merkitys nykyään > Xi Jinpingin valtaannousu

Kun Xi Jinping nousi kommunistisen puolueen johtoon kolmannelle kaudelleen, hänestä tuli vaikutusvaltaisin poliitikko maassa sitten Maon. Myös Xi Jinpingin ympärille on rakennettu henkilökultti, ja osa hänelle annetuista titteleistä on ollut samoja kuin mitä myönnettiin aikoinaan Maolle.
Virallisesti puolue kielsi henkilökultit vuonna 1982 eikä henkilökultin rakentamista Xi Jinpingin ympärille ole koskaan virallisesti tunnustettu.
Pinkertonin etsivätoimisto

Pinkertonin etsivätoimiston tunnus.
Pinkertonin etsivätoimisto on yhdysvaltalainen etsivätoimisto, jonka Allan Pinkerton perusti vuonna 1850. Allan Pinkerton oli Yhdysvaltojen presidentin Abraham Lincolnin henkivartija ja tuli kuuluisaksi paljastettuaan juonen, jonka tarkoituksena oli salamurhata tällöin vielä presidenttiehdokkaana ollut Lincoln. Pinkertonin perustama etsivätoimisto oli ensimmäinen yksityinen etsivätoimisto.lähde? Ensimmäisen toimiston hän perusti Chicagoon.
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Pinkertonin etsivätoimisto toimi pohjoisvaltioiden agenttien ”tiedotuspalvelimena”. Sodan jälkeen Pinkertonin agentit kunnostautuivat ottamalla kiinni enimmäkseen Wells Fargon ja Union Pacificin arvotavarakuljetuksia ryöstäneitä rosvoja ja rosvoliigoja.
Pinkertonin ”etsivät” syyllistyivät usein mielivaltaisuuksiin hoitaessaan rikkaiden maanomistajien etuja muun muassa pelottelemalla pientilallisia. Etsiviä palkattiin vakoilemaan ammattiliittoja agent provocateur -roolissa eli väärinkäytöksiin yllyttäen. 1890-luvulla etsivätoimiston haaraosastoja perustettiin New Yorkiin, Bostoniin, Philadelphiaan, St. Pauliin, Kansas Cityyn ja Denveriin.
Etsivätoimistolla oli laaja arkisto kirjeenvaihtoa ja tietoa, jota kerättiin 1850–1893. Se luovutettiin seremonioiden kera Yhdysvalloille vuonna 2000. Pinkertonin etsivinä toimineista kuuluisimpia on rikoskirjailija Dashiell Hammett, jolle Pinkerton toimi kuvitteellisen ”Continental”-etsivätoimiston esikuvana.
Yrityksellä oli alkuaikoinaan tunnuksenaan avoin silmä ja teksti ”We never sleep” (”Emme nuku koskaan”), joiden taustalla oli yksityisetsivien käyttämä lausahdus ”private eye”.
Pinkerton liittyi Nasdaqiin vuonna 1990 ja listautui New Yorkin pörssiin 1996.  Securitas-konserni osti sen osake-enemmistön vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pinkertonin kotisivut
The First Private Eye
Lahden Paita

| Lahden Paita Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  n. 1900 (Lahden Paita- ja Esiliinatehdas)<nr>1931 (Lahden Paita)
Perustaja:  Wilhelmiina Virtanen
Lakkautettu:  1974 (konkurssi)
Toimitusjohtaja:  Niilo H. Virtanen
Kotipaikka:  Lahti
Henkilöstö:  500 (1920-luku)
Tytäryhtiöt:  Elpee Oy
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lahden Paita Oy (vuoteen 1931 Lahden Paita- ja Esiliinatehdas Oy) oli Lahdessa vuosina 1900–1974 toiminut tekstiilitehdas. Sen Möysän kaupunginosassa toiminut tehdas oli valmistuessaan vuonna 1927 tuotantomäärältään Suomen suurin tehdasrakennus.
Yritys sai alkunsa Wilhelmiina Virtasen 1800- ja 1900-luvun vaihteessa aloittamasta kotiompelutoiminnasta, jossa hän ompeli esiliinoja myytäväksi suoraan asiakkaille muun muassa tehtaiden porteilla. Pian Virtanen ryhtyi ompelemaan myös miesten työpaitoja ja alushousuja. Vuonna 1911 hän osti tehdasrakennuksen Hämeenkatu 4:stä, mutta se kävi pian pieneksi kun ompelijoita oli jo viitisen sataa. Toinen, suuri nelikerroksinen tehdas valmistui Möysän kaupunginosaan vuonna 1927 ja päätuotteeksi muodostui puuvillaperkaalista ommeltu miesten paita. Vuonna 1931 Lahden Paita- ja Esiliinatehdas Oy koki konkurssin ja liiketoiminta siirtyi Keskon edeltäjälle Kauppiaiden Keskuskunnalle ja toimi alkuna Keskon Vaatetustehtaalle. Wilhelmiinan poika Niilo H. Virtanen jatkoi osaltaan toimintaa perustamalla uuden yhtiön josta vuonna 1938 tuli Lahden Paita Oy. Hän myös laajensi Hämeenkadun tuotantotiloja. Sotavuosina Lahden Paita palveli lähinnä Suomen puolustusvoimia. 1950-luvun taitteessa tehdasta laajennettiin jälleen niin, että kokonaispinta-ala oli 3 555 neliömetriä.
Lahden Paita oli vain yksi Virtasen perheen tekstiiliyrityksistä. Konkurssin jälkeen lähes 70-vuotias Wilhelmiina Virtanen perusti  Paitavalmiste Oy:n. Wilhelmiinan ex-miehen tytär Hellin Mikkonen, os.Virtanen, joka oli 14 v. aloittaessaan Helmi Virtasen yrityksessä, osti Paitavalmisteen ja jatkoi toimintaa puolisonsa Martti Mikkosen kanssa. 1960-luvun lopulla perustettiin naistenvaatteita Kuusankoskella valmistanut sisaryritys Mintop Ky. Mintop ja Paitavalmiste työllistivät parhaimmillaan pari-kolmesataa ihmistä, kunnes toiminta päättyi konkurssiin 1977. Wilhelmiina Virtasen toinen poika Evald Virtanen tuli hänkin tunnetuksi paitatehtailijana, jonka perustama Ewald Oy työllisti parhaimmillaan nelisen sataa ompelijaa.
1940-luvun lopulla Lahden Paidan toimitusjohtaja Harri Niilo Birger Virtanen, myyntipäällikkö Toivo Hokkanen ja tukkukauppias August Marttila tuomittiin kukin noin vuoden kuritushuonerangaistukseen sodanjälkeiseen tuotesäännöstelyyn liittyvistä talousrikoksista.
Möysän tehtaan toiminta jatkui 1950-luvulle asti, kunnes toiminta keskittyi Hämeenkadulle ja Riihimäellä toimineeseen Elpee-tytäryhtiöön. Sittemmin Möysän tehdasrakennus toimi paloasemana, ja nykyisin se on muutettu asuinkäyttöön loft-tyylisine huoneistoineen.
Lahden Paita ajautui konkurssiin vuoden 1974 paikkeilla.
Nadežda Allilujeva

Nadežda Allilujeva Noin 1920- ja 1930-luvun taitteessa
Nadežda Sergejevna Allilujeva (ven. Наде́жда Серге́евна Аллилу́ева; 22. syyskuuta (J: 9. syyskuuta) 1901 Baku – 9. marraskuuta 1932 Moskova) oli Neuvostoliiton diktaattorin Josif Stalinin toinen vaimo ja Svetlana Allilujevan äiti. Stalin ja Nadežda Allilujeva menivät naimisiin vuonna 1919, kun Stalin oli 41-vuotias ja Nadežda Allilujeva oli 18-vuotias. He olivat tunteneet jo vuodesta 1908, kun Džugašvili-Stalin piileskeli tuttunsa ja puolueystävänsä Sergei Allilujevin luona.
Nadežda Allilujeva löydettiin kuolleena huoneestaan itsemurhan tehneenä. Edellisenä iltana hän oli riidellyt kiivaasti Stalinin kanssa juhlavastaanotolla. Joidenkin teorioiden mukaan hän ei tehnyt itsemurhaa vaan Stalin olisi murhauttanut hänet.lähde?
Nadežda Allilujevan hautamuistomerkki Novodevitšin hautausmaalla Moskovassa.
Nadežda Allilujevan ja Stalinin tytär Svetlana Allilujeva loikkasi Yhdysvaltoihin vuonna 1967.
Don Giovanni

Don Giovannin alkusoitto.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Don Giovanni, alkuperäiseltä nimeltään Il dissoluto punito ossia il Don Giovanni (ital. Hulttion rangaistus eli Don Giovanni), KV 527 on Wolfgang Amadeus Mozartin säveltämä ooppera, jonka italiankielisen libreton on kirjoittanut Lorenzo da Ponte. Teoksen kantaesitys oli Prahassa 1787.
Oopperan synty

Prahalaiset ottivat Wienissä kantaesitetyn Figaron häät vastaan ihastuksella, sillä seurauksella että Prahan kansallisteatterin vuokraaja, impressaari Pasquale Bondini tilasi Mozartilta uuden oopperan, jonka ensiesitys olisi Prahassa. Mozart sävelsi Don Giovannin osittain Wienissä, osittain Prahassa ystäviensä Duschekien talossa. Teoksen kantaesitys 29. lokakuuta 1787 oli menestyksekäs. Yleisön joukkoon lukeutui todennäköisesti myös aikansa Don Juan, Giacomo Casanova, joka oli libretisti Lorenzo da Ponten hyvä ystävä.
Musiikki

Don Giovannia pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä sävelteoksista, ja monista Don Juanin legendaan pohjautuvista oopperoista on Mozartin sävellys ylivertainen. kenen mukaan? Ooppera luokiteltiin ilmestyessään dramma giocosoksi (ital. leikkisä draama), koomisen ja traagisen välimaastoon. Alkuperäisessä tuotannossa vuorottelivat puhuttu resitatiivi ja lauletut aariat, mutta useimmissa moderneissa tuotannoissa käytetään Mozartin säveltämiä seccoresitatiiveja puhutun tekstin sijasta.
Tanskalainen filosofi Søren Kierkegaard on kirjoittanut laajan esseen, jossa hän (oikeammin yksi hänen salanimistään, nimeltään yksinkertaisesti A) väittää Don Giovannin olevan kaikkien aikojen suurin taideteos. Finaali, jossa Don Giovanni kieltäytyy katumasta on ollut antoisa filosofinen ja taiteellinen aihe monille kirjailijoille. George Bernard Shaw parodioi oopperaa näytelmässään Ihminen ja yli-ihminen, jossa hän viittaa Commendatoren ja Don Giovannin kohtaukseen finaalissa.
Musiikki > Kuuluisia aarioita

1. näytös
”Madamina, il catalogo e questo” (luetteloaaria), Leporello
”Ho capito, signor si”, Masetto
”Là ci darem la mano” (duetto), Don Giovanni, Zerlina
”Or sai chi l’onore”, Donna Anna
”Dalla sua pace”, Don Ottavio
”Fin ch’han dal vino” (shamppanja-aaria), Don Giovanni
”Batti, batti, o bel Masetto”, Zerlina
2. näytös
”Deh vieni alla finestra” (serenaadi), Don Giovanni
”Metà di voi quà vadano”, Don Giovanni
”Vedrai, carino”, Zerlina
”Il mio tesoro intanto”, Don Ottavio
”Mi tradí quell’alma ingrata”, Donna Elvira
”Non mi dir, bell'idol mio”, Donna Anna
Henkilöt

Don Giovanni, nuori aatelismies – baritoni
Leporello, hänen palvelijansa – basso
Donna Anna, Don Ottavion kihlattu – sopraano
Don Ottavio – tenori
Donna Elvira, aatelisnainen Burgosista – sopraano
komtuuri, Donna Annan isä – basso
Masetto, talonpoika, Zerlinan kihlattu – basso
Zerlina, maalaistyttö – sopraano
Kuoro, talonpoikia, palvelijoita, muusikoita
Synopsis > Tapahtumapaikka ja -aika

Tapahtuu Espanjassa, Sevillassa 1600-luvun puolivälissä.