stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auringonpimennys
Ajankohdat

Auringonpimennys voi tapahtua vain uudenkuun aikaan, kun Kuu on 29,53 vuorokauden eli yhden synodisen kuukauden kiertomatkansa jälkeen jälleen Auringon kohdalla. Tällöin ei kuitenkaan aina tapahdu auringonpimennystä, sillä Kuun kiertorata Maan ympäri on noin 5 astetta kallellaan, joten yleensä Kuu ohittaa Auringon sen ylä- tai alapuolelta. Auringonpimennys voikin tapahtua jossain Maan pinnalla vain kahtena ajanjaksona vuodesta, kun Kuun rata leikkaa Auringon radan Maasta katsottuna. Yksi auringonpimennyskausi kestää 30–37 vuorokautta, ja niitä on vuodessa kaksi 173 vuorokauden välein.
Auringon tarvitsee olla vain lähempänä kuin 15 1/3 asteen etäisyydellä Kuun ja Auringon ratojen kohtaamispaikasta, jotta Kuu kiertäisi edes osittain sen edestä. Kun Aurinko ja Kuu näin kohtaavat radoillaan kahdesti vuodessa, tapahtuu yleensä yksi auringonpimennys jossain päin maapalloa. Jos kauden aikana tapahtuu vain yksi pimennys, se voi olla osittainen, täydellinen tai rengasmainen. Jos ensimmäinen pimennys tapahtuu aivan pimennyskauden alussa, kauden lopussa kuukauden kuluttua ehtii tapahtua toinenkin pimennys, jolloin ne ovat kumpikin osittaisia.
Koska Kuun vaiheet aikaistuvat runsaat kymmenen vuorokautta vuodessa ja Kuun ratataso kiertyy, pimennyssykli muuttuu vuosittain. Auringonpimennyskaudet puolestaan siirtyvät vuosittain keskimäärin 18,62 vuorokautta aikaisemmaksi, koska niin sanottu auringonpimennysvuosi on vain 346,62 vuorokautta eli vajaan vuoden mittainen. Esimerkiksi vuoden 2020 auringonpimennykset tapahtuivat kesäkuun lopulla ja joulukuun puolivälissä, mutta vuoden 2022 auringonpimennykset jo toukokuun alussa ja lokakuun lopussa. Seuraavan kerran samalla auringonpimennyskaudella tapahtuu kaksi auringonpimennystä vasta kesä-heinäkuussa 2029.
Auringonpimennykset toistuvat lähes identtisinä niin sanotuissa Saros-jaksoissa eli 6 585,32 vuorokauden tai 18 vuoden 11 1/3 vuorokauden jaksoissa, mutta ne osuvat peräkkäisissä jaksoissa eri pituusasteille. Kolmen jakson jälkeen pimennys tapahtuu jälleen samalla pituusasteella mutta keskimäärin 1000 kilometriä pohjoisempana tai etelämpänä. Vaihtelun vuoksi auringonpimennyksiä ei käytännössä pystytty entisaikoina ennustamaan niiden jaksoittaisuudesta huolimatta. Nykyisin, kun taivaankappaleiden radat ja koot tunnetaan hyvin tarkkaan, auringonpimennykset voidaan ennustaa tietokoneiden avulla tarkasti..
Yleisyys

Yhden vuosisadan aikana auringonpimennyksiä tapahtuu keskimäärin 238,9 kappaletta. Esimerkiksi vuosina 2001–2100 tapahtuu 224 auringonpimennystä. Vuosien 2000 eaa. ja 3000 jaa. välillä tapahtuvista auringonpimennyksistä täydellisiä on 26,7 prosenttia, rengasmaisia 33,2 prosenttia, näiden sekamuotoja 4,8 prosenttia ja osittaisia 35,3 prosenttia.
Täydellinen auringonpimennys näkyy jossain keskimäärin kerran 18 kuukaudessa. Samassa kohdassa maapallolla täydellinen auringonpimennys nähdään keskimäärin 375 vuoden välein, mutta todelliset välit vaihtelevat huomattavasti.
Maapallolla voi joskus saman kalenterivuoden aikana olla peräti viisi auringonpimennystä. Tällöin heinäkuussa tapahtuisi kaksi pimennystä ja tammikuussa ja joulukuussa yhteensä kolme. Näistä vähintään neljä on vain osittaisia. Viisi auringonpimennystä on tapahtunut viimeksi vuosina 1805 ja 1935 ja seuraavan kerran vuonna 2206. Viimeisin neljän pimennyksen vuosi oli 2011 ja seuraavat 2029 ja 2047.
Nasan mukaan viimeinen täydellinen auringonpimennys tapahtuu noin 600 miljoonan vuoden kuluttua. Sen jälkeen Kuu on loitontunut Maasta jo niin kauas, että se ei enää kertaakaan pysty peittämään koko Aurinkoa.
Kestot

Täydellinen auringonpimennys voi kestää lyhyimmillään vain sekunteja. Pisimmillään se voi nykyisissä olosuhteissa kestää yhdessä maapallon pisteessä teoreettisesti 7 minuuttia 32 sekuntia. Tällöin Kuu on soikealla radallaan 27,55 vuorokauden mittaisella kierrollaan lähimpänä maata ja peittää siis taivaasta mahdollisimman suuren alueen. Aurinko taas on mahdollisimman kaukana maasta, mikä tapahtuu nykyisin heinäkuun alussa, jolloin se näkyy taivaalla kaikkein pienimmillään. Lisäksi pimennyksen täytyy tapahtua tropiikissa pienillä leveysasteilla, joskaan ei välttämättä päiväntasaajalla, jotta Kuu kulkisi Auringon edestä mahdollisimman hitaasti ja olisi samalla mahdollisimman lähellä katsojaa eli suoraan yläpuolella.
Vuosien 3000 eaa. ja 7000 jaa. välillä pisin täydellinen auringonpimennys tapahtuu 16. heinäkuuta 2186 ja kestää 7 minuuttia 29 sekuntia. Pisin 1900-luvun täydellinen auringonpimennys 20. kesäkuuta 1955 kesti 7 minuuttia 8 sekuntia, ja pisin koko 2000-luvun täydellinen auringonpimennys 22. heinäkuuta 2009 kesti 6 minuuttia 39 sekuntia.
Rengasmainen auringonpimennys voi kestää teoreettisesti enimmillään 12 minuuttia 30 sekuntia. Vuosien 3000 eaa. ja 7000 jaa. välillä pisin tapahtui 6. joulukuuta 150 jaa. ja kesti 12 minuuttia 24 sekuntia. Koko 2000-luvun pisin rengasmainen auringonpimennys tapahtui 15. tammikuuta 2010 ja kesti 11 minuuttia 8 sekuntia.
Auringonpimennyksen kulku Maasta katsottuna

Auringonpimennys alkaa, kun Auringon läntiseen reunaan ilmestyy Kuun muodostama, pikku hiljaa laajeneva lovi. Vielä pimennyksen alkuvaiheessa Aurinko ei näytä himmenevän. Noin puolen tunnin kuluttua Kuu peittää yli puolet Auringosta, jolloin taivas alkaa vaiheittain himmentyä, ja tämän jälkeen hämärä laskeutuu ja maisema saa harmaan metallisen kajon.
Kun täydelliseen pimennykseen on enää neljännestunti aikaa, taivaan läntinen puoli on näkyvästi tummempi kuin itäinen puoli. Taivas muuttuu syvän siniharmaaksi tai violetiksi, ja sen pimeys ympäröi Auringon. Viisi minuuttia ennen täydellistä pimennystä taivas näyttää äänettömästi laajenevalta myrskyltä. Pimeyden alaraja kohoaa taivaanrannasta ja paljastaa alapuoleltaan kellertävän tai oranssin sarastuksen, jonne Auringon säteet ulottuvat ohikulkevan Kuun takaa. Aurinko muuttuu kapenevaksi kirkkaanvalkoiseksi sirpiksi.
”Timanttisormus” näkyy 10–15 sekuntia ennen täydellisen auringonpimennyksen alkua ja sen jälkeen.
”Bailyn helmet” ovat auringonvaloa Kuun syvien laaksojen läpi. Ne näkyvät lyhyen aikaa juuri ennen täydellistä pimennystä ja heti sen jälkeen.
Kun Kuu on täydellisessä auringonpimennyksessä jo lähes täysin Auringon edessä, ja täydelliseen pimennykseen on vain 10–15 sekuntia, Aurinko näyttää sädehtivältä timanttisormukselta, jossa renkaan toisessa reunassa on kirkas kohta. Kun Kuu on melkein tarkalleen Auringon edessä, timantti katoaa, ja Auringon renkaan joka puolille ilmestyy ”Bailyn helmiä”, Kuun syvimpien laaksojen läpi vielä paistavia auringonsäteitä. Helmet välkehtivät lyhyen aikaa ennen katoamistaan, uusia helmiä syntyy, ja viisi sekuntia ennen täydellistä pimennystä viimeinenkin helmi katoaa.
Täydellisen pimennyksen hetkellä Auringon kohdalla on vain musta kiekko. Muutaman sekunnin ajan kiekon ympärillä näkyy Auringon punertava kromosfääri, kaasukehän toiseksi uloin kerros, kunnes sekin katoaa. Sen jälkeen kiekkoa ympäröi vain pehmeän helmenvalkea korona, kaasukehän uloin kerros, jonka kirkkaus vastaa täysikuuta. Korona näkyy selkeimmin juuri täydellisen auringonpimennyksen keskimmäisellä hetkellä, ja se näyttää jokaisessa pimennyksessä erilaiselta. Vaikka ei olekaan yönpimeää, on kuitenkin niin pimeää, että Auringon ja Maan välissä kiertävät Venus ja Merkurius näkyvät taivaalla.
Maan pinnalla kilometrien päässä eri suunnissa näkyy oranssinkeltaista kajastusta paikoissa, joissa Aurinko paistaa Kuun ohi. Valoisa maanpinta lähestyy lännestä samalla, kun pimeys leviää toisella puolella kauemmas kohti itäistä horisonttia. Lähestyvä valo on pimennyksen loppumisen merkki. Kuun länsireuna alkaa kirkastua, ja kohta Aurinko kurkistaa Kuun reunan yli Bailyn helmenä. Lisää helmiä ilmestyy, ja kohta Aurinko muodostaa laajenevan sirpin. Kuu jatkaa matkaansa itään, Aurinko paljastuu kokonaan, ja pimennys on ohi.
Ihmisten, eläinten ja kasvien reaktiot

Ihmiselle auringonpimennys on yleensä vaikuttava elämys. Entisaikoina pimennykset saattoivat herättää kauhua, kun ihmiset eivät tienneet auringonpimennysten syytä eivätkä osanneet odottaa niitä.
Eri kansojen mytologioissa auringonpimennyksen syiksi on yleisimmin annettu:
Hirviö yrittää tuhota Auringon.
Aurinko tappelee rakastajansa Kuun kanssa.
Aurinko ja Kuu rakastelevat pimeyden suojissa.
Auringonjumala suuttuu, sairastuu tai tulee surulliseksi tai välinpitämättömäksi.
Eläimet käyttäytyvät usein oudosti auringonpimennyksen aikana. Ne hiljenevät ja saattavat mennä makuulle, palata suojaansa, jähmettyä paikalleen tai kieltäytyä syömästä. Lepakot saattavat lähteä lentoon kuin olisi yö, ja hyönteiset puhjeta yökonserttiin. Kukat saattavat sulkeutua.
Hyödyntäminen

Auringonpimennysten tarkkailu on antanut tutkijoille tietoa etenkin Auringon koronasta. Vuoden 1919 auringonpimennyksestä saatiin todisteet Albert Einsteinin yleiselle suhteellisuusteorialle.
Auringonpimennykset Suomessa

Suomessa näkyi edellinen täydellinen auringonpimennys linjalla Helsinki–Joensuu aamuyöllä 22. heinäkuuta 1990. Lisäksi 1900-luvulla sattui täydellinen auringonpimennys 21. elokuuta 1914 maan lounaisimmassa osassa, 29. kesäkuuta 1927 maan pohjoisimmassa osassa ja 9. heinäkuuta 1945 linjalla Kokkola–Kerimäki.
Seuraava täydellinen auringonpimennys näkyy Suomessa 16. lokakuuta 2126 linjalla Vaasa–Kouvola ja seuraava rengasmainen auringonpimennys 21. kesäkuuta 2039 maan lounaisosassa.
Osittainen auringonpimennys Suomessa näkyy 2020-luvulla 10. kesäkuuta 2021, 25. lokakuuta 2022, 29. maaliskuuta 2025, 12. elokuuta 2026, 2. elokuuta 2027 ja 12. kesäkuuta 2029.
Suomen viimeisin täydellinen auringonpimennys tapahtui 22. heinäkuuta 1990. Suomi on täydellistä pimennystä kuvaavan sinisen alueen alkupäässä ylhäällä.
Suomessa näkyy rengasmainen auringonpimennys seuraavaksi 21. kesäkuuta 2039.
Kirjallisuutta

Kakkuri, Juha & Oja, Heikki & Anttila, Reino: Auringonpimennykset.  (Ursan julkaisuja 40)  Helsinki:  Ursa, 1989.  ISBN 951-9269-51-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA:n sivusto auringonpimennyksistä
NASA:n luettelo auringonpimennyksistä 5000 vuoden ajalta
Kuvia maaliskuun 2015 auringonpimennyksestä
20. maaliskuuta 2015 tapahtuneen auringonpimennyksen näkyvyysalue animaationa. Täydellisen pimennyksen alue eli Kuun täysvarjo näkyy himmennetyn alueen keskellä mustana täplänä. Ajat UTC.
Auringonpimennyksiä esiintyy kaikkialla maapallolla. Kartassa vuosien 2021–2040 täydelliset pimennykset sinisellä, rengasmaiset pimennykset punaisella.
Täydellisen auringonpimennyksen vaiheet minuutti minuutilta.
Lapsia katsomassa auringonpimennystä. Suojalasit tai muut silmäsuojat ovat välttämättömät, sillä auringonsäteily on verkkokalvoille vaarallista osittaisen pimennyksen aikana. Vain pimennyksen täydellisessä vaiheessa Aurinkoa kohti voi katsoa ilman suojaa.
Auringonpimennys antaa hyvän tilaisuuden tutkia Auringon koronaa. Tässä monesta kuvasta koostetussa kuvassa erottuvat koronan yksityiskohdat.
Markku Ropponen

| Markku Ropponen |
| --- | --- |
 Markku Ropponen Helsingin kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. helmikuuta 1955 (ikä 69) Lappeenranta
Ammatti:  kirjailija, kirjastonhoitaja, runoilija
Kirjailija
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus, runous
Esikoisteos:  Pronssijuhlat (1990)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Markku Tapani Ropponen (s. 12. helmikuuta 1955 Lappeenranta) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten rikosromaaneistaan, mutta hän on julkaissut myös muita romaaneja sekä novelleja ja runoja.
Ropponen on koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti ja kirjastonhoitaja. Hän työskenteli yli 30 vuotta Jyväskylän kaupunginkirjastossa ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hän on osuuskuntamuotoisen Crime Time -kustantamon perustajajäsen.
Ropposen runoja julkaistiin kolmessa antologiassa 1980-luvulla. Hän voitti Nuoren Voiman Liiton kirjoituskilpailun runosarjan 1985 ja Lahden Runomaratonin 1986. Hänen ensimmäinen rikosromaaninsa Pronssijuhlat ilmestyi vuonna 1990 saaden hyvän vastaanoton sekä lukijoilta että kriitikoilta.lähde? Siitä on tehty myös radiokuunnelma. Esikoisteoksen jälkeen Ropposelta ilmestyi 1990-luvulla dekkareita tiheään tahtiin. Kirjat eivät muodostaneet sarjaa siten, että niissä olisi ollut sama henkilö pääosassa, vaan olivat yksittäisiä kertomuksia. Ne eivät yleensä sijoittuneet mihinkään nimeltä mainittuun kaupunkiin, vaikka kaupunkimiljöö usein muistuttikin Ropposen kotikaupunkia Jyväskylää. Pienen tauon jälkeen Ropponen palasi dekkareiden pariin 2000-luvulla. Kirjojen päähenkilönä on yksityisetsivä Otto Kuhala, jonka kotipaikka on Jyväskylä. Jyväskyläläisyys ja laajemmin keskisuomalaisuus näkyy selvästi Ropposen teosten miljöökuvauksissa.
Ropponen on saanut teoksistaan useita tunnustuksia. Vuonna 1991 hänelle myönnettiin Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinto teoksesta Kuolemanuni. Palkintoperusteluiden mukaan ”Ropposen järjestyksessä toinen dekkari on kielellisesti hallittu ja rakenteellisesti tiivis teos. Leimaa-antavaa sille on huumori, joka tulee esiin niin Ropposen vuolaan vaivattomassa, jopa lyyrisiin mittoihin kurkottavassa kielessä kuin myös juonen lähes absurdeina käänteinä.” Vuonna 1995 Ropponen sai Jyväskylän kaupungin kulttuuripalkinnon, vuonna 1998 valtion kirjallisuustoimikunnan kolmivuotisen apurahan ja vuonna 2001 Keski-Suomen kulttuurirahaston apurahan. Ropposelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2021.
Markku Ropponen Turun kirjamessuilla vuonna 2013.
Teokset > Rikosromaanit

Pronssijuhlat.  Helsinki:  Tammi, 1990.  ISBN 951-30-9307-7
Kuolemanuni.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9658-0
Mies katoaa sateeseen.  Helsinki:  Tammi, 1992.  ISBN 951-31-0059-6
Paholaisen kiireet.  Helsinki:  Tammi, 1993.  ISBN 951-31-0233-5
Viimeinen auringonnousu.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0421-4
Lavastus.  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1972-6
Teokset > Otto Kuhala -sarja

Puhelu kiusaajalta.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2522-X
Kuhala ja musta juhannus.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2857-1
Kuhala ja viimeinen kesävieras.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3095-9
Linnut vaikenevat, Kuhala.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3388-5
Kuhala ja takapihojen tuonenvarjo.  Helsinki:  Tammi, 2006.  ISBN 951-31-3713-9
Kuhala ja kuoleman hipaisu.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3866-0
Suruaika päättyy, Kuhala.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4239-1
Kuhala ja hautausmaan risteys.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4742-6
Kuhala ja kevään ensi ruumis.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5406-6
Kuhala ja vanginvartijan mandoliini.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6031-9
Kuhala & yöjuna.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6598-7
Kuhala & jokimurhat.  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7130-8
Kuhala ja tuomitut.  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7625-9
Kuhala ja vapaa pudotus.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8218-2
Kuhala ja isku Helsingissä.  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8741-5
Kuhala ja haudan pitkä varjo.  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9360-7
Kuhala ja salaiset seuralaiset.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1144-2
Kuhala ja kuuma kultahippu.  Helsinki:  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2237-0
Kuhala ja kaimaanin hymy.  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3550-9
Teokset > Marlon Turmanen -sarja

Pimento.  Helsinki:  CrimeTime, 2012.  ISBN 978-952-5918-91-5
Laskevan auringon talo, Helsinki: CrimeTime, 2014
Jäljet pimeään, Helsinki: CrimeTime, 2017
Teokset > Muut teokset

Naisiin. Novelleja.  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0635-7
Parvela, Timo & Ropponen, Markku: Isän kädestä. Kahden isän kirjeenvaihtoa.  Helsinki:  Tammi, 1995.  ISBN 951-31-0629-2
Siivestäjät.  Helsinki:  Tammi, 1997.  ISBN 951-31-1009-5
Elämysmatka.  Helsinki:  Tammi, 1999.  ISBN 951-31-1409-0
Koirapuistoromaani.  Helsinki:  Tammi, 2018.
Teokset > Kuunnelmat

Arvokas palvelus: jännityskuunnelma (dramaturgi: Rauni Ranta). Yleisradio 1990.
Pronssijuhlat (dramatisoinut Timo Kanerva). Yleisradio 1990.
Orava ikkunassa: jännityskuunnelma (dramaturgi: Rauni Ranta). Yleisradio 1992.
Aiheesta muualla

Dekkarinetti / Ropponen
Ylen Elävä arkisto: Vieraana dekkaristi Markku Ropponen
Ylen Elävä arkisto: Markku Ropponen Aamun kirjassa
Erkki Arni

Erkki Arni työskenteli 1960-luvun puolivälissä BBC:n suomenkielisen osaston päällikkönä Lontoossa.
Erkki Arni (5. maaliskuuta 1924 Wien, Itävalta – 27. joulukuuta 2002 Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen toimittaja ja suomentaja. Hän työskenteli Lontoossa Yleisradion ja Helsingin Sanomien kirjeenvaihtajana. Hän toimi aktiivisesti suomalaisen oopperan ja nykymusiikin lähettiläänä, kirjoitti esittelyjä konserttilehtisiin ja levynkansiin, muun muassa Joonas Kokkosesta, ja käänsi Aulis Sallisen Ratsumies-oopperan libreton englanniksi.
Teokset

Taistelu Tyynen meren herruudesta 1941–1945.  Porvoo:  WSOY, 1964.  ISBN 951-0-01096-0
Lontoolainen. Muistoja, elämyksiä, mietteitä.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17278-2
Tervetuloa oopperaan. WSOY 1996
Toimitustöitä

Ilmameren valtiaat : kirja lentokoneista ; toim. E. Arni ja L. Louhija. Otava 1949
100 vuotta - 100 years of the Finnish seamen's mission in London ; toimitus Erkki Arni ym., julkaisija The Finnish Seamen's Mission in London. Finnish Church Guild and Trust - Enso Marketing, Lontoo 1982
Viitteitä viejille Isossa-Britanniassa : julkaisutoimikunta Aarne T. Hildén, Kauno Viinikka, Erkki Arni. Lontoon suomalainen kauppakilta, Lontoo 1985
Suomennoksia

Torsten Scheutz : Lennä etelään Kid!. Lehtiyhtymä, Helsinki 1946 (alkuteos Flyg söderut Kid)
Frances Hodgson Burnett : Pikku lordi. Nide, Hämeenlinna 1947  (alkuteos Little lord Fauntleroy)
C. S. Forester : Saarronmurtaja : romaani. Otava 1950 (alkuteos The Captain from Conneticut)
C. S. Forester : Upseerikokelas Hornblower : romaani. Otava 1952 (alkuteos Mr. Midshipman Hornblower)
Winston Churchill : Nuoruuteni ; englanninkielisestä alkuteoksesta My early life suom. Erkki Arni. Otava 1954
C. S. Forester : Kultaa Kreetalta : Kertomuksia sodasta merellä. Sanoma, Helsinki 1971 (alkuteos Gold from Crete)
Kristinusko Alabamassa

Montgomery First Baptist Church.
Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Alabaman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Alabaman suurin uskonto. 86 prosenttia Alabaman väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 49 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 13 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 16 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 7 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Näihin liikkeisiin kuuluu molempiin noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 3 265 | 1 255 396 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 1 301 | 5146 980 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 1 091 | 250 679 |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 162 | 249 650 |
| National Baptist Convention, USA | Musta protestantismi | Baptismi | 247 | 121 168 |
| Churches of Christ | Evankelikalismi | Restorationismi | 839 | 105 147 |

Highlands UMC.
Autoblinda

Autoblinda 41
Autoblinda 41
Autoblinda 41
47 mm L/32 -panssarintorjuntatykillä aseistettu AB 41:n koeversio (47mm L/32 Semovente Da 47/32 su Scafo AB-41).
Autoblinda oli italialainen panssariauto, josta oli kolme mallia: AB 40, AB 41 ja AB 43.
Tausta

Panssariautomallin kehitys kumpusi Italian siirtomaapoliisin tarpeista suorituskykyiselle autolle. Samoihin aikoihin myös ratsuväki halusi uutta panssariautomallia. Näistä tarpeista lähtien mallin suunnitelmat tuotiin julki vuonna 1939. Moottori sijaitsi takana ja tornissa oli eteenpäin suunnattu Breda modello 38 -konekivääri. Toinen konekivääri oli suunnattu taaksepäin ja ajoneuvoa pystyttiin ajamaan joko edestä tai takaosan ohjaamosta.
AB 40

Suunnitelmista Autoblinda 40 kehittyi edelleen tuotantoon vuoden 1940 puolivälissä, jolloin sen torniin asennettiin kaksi konekivääriä yhden sijasta. Autoblinda 40 oli yhdessä malli 41:n kanssa käytössä enimmäkseen Italian tiedustelupartioiden käytössä Egyptin ja Libyan läntisessä autiomaassa ja Tunisiassa.
AB 40 > Tekniset tiedot

Paino 7,5 t
Miehistöä neljä
Aseistuksena kolme 8 millimetrin Breda M38 -konekivääriä
Moottorina kuusisylinterinen, 80 hevosvoiman SPA
Nopeus 75 km/h, toimintasäde 400 km
Pituus 5,24 m, leveys 2,18 m, korkeus 2,44 m.
AB 41

Tuotannon aikana ilmeni tarve raskaammalle aseistukselle, jolloin malli uudelleensuunniteltiin Autoblinda 41 -malliksi, joka oli muutoin sama ajoneuvo, mutta siihen asennettiin L 6/40 -panssarivaunun 20 millimetrin Breda modello 35 -tykillä ja koaksiaalisella Breda modello 38 -konekiväärillä varustettu torni. Pian huomattiin tämän idean paremmuus ja useimmat siihen asti valmistetuistakin AB 40 -malleista muunnettiin AB 41:ksi. Neljänneksessä vaunuista torni oli myös varustettu ilmatorjuntakonekiväärillä.
Syyskuussa 1942, aluksi enimmäkseen Italian siirtomaapoliisilla, oli käytössä 298 AB 41:stä.. Malli oli käytössä sotatoimissa Balkanilla, Pohjois-Afrikassa, Neuvostoliitossa, Italiassa ja Unkarissa.
Vaunuun valmistettiin normaalirenkaiden lisäksi hiekka-aavikolla käytettäväksi tarkoitettuja renkaita. Se voitiin myös muuttaa rautatiekiskoilla liikkuvaksi raidepyörät, lisämerkkivalot ja torniin asennettavan kohdevalaisimen sisältävällä asennussarjalla. Näin muunnettuja vaunuja käytettiin Balkanilla partisaanien vastaiseen partiointiin.
AB 43 ja muut variaatiot

Kehitystyötä jatkettiin 47 mm panssarintorjuntatykin asentamiseksi torniin. Myös saksalaisen 50 mm tykin asentamista harkittiin. Vain muutama AB 43 ehdittiin rakentaa ennen Italian antautumista, eivätkä ne olleet merkittävässä määrin käytössä. Toisten lähteiden mukaan AB 43 ei koskaan ehtinyt edes tuotantoon saakka.
Pieni määrä tornittomia Autoblinda-panssariautoja rakennettiin tykistön tulenjohto- ja tiedusteluautoiksi.
57 AB 41 -autoa oli myös Saksan armeijan käytössä. 37 AB 41:stä takavarikoitiin Italian armeijalta syyskuussa 1943 ja saksalaiset tuottivat itse 20 lisää. Viimeksi tuotetuissa malleissa oli uusi 108 hevosvoiman moottori ja sitä kutsuttiin nimillä AB 41/43 ja Panzerspähwagen AB41 201(i). Viimeisimmän mallin nopeus oli 81 km/h ja toimintasäde 350 km.
Aiheesta muualla

Autoblinda AB 40, AB 41, AB 43 -panssariautot, kuvia ja lisätietoja
AUTOBLINDA 40 ja 41
Avtek

Avtek oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja. Yhtiö perustettiin Camarilloon Kaliforniaan vuonna 1982 ja sen lakkasi konkurssin kautta toimimasta vuonna 1998.
Sen perustivat Robert Honeycutt ja Quinten Ward, joiden pyrkimys oli aloittaa komposiittirakenteisen liikelentokoneen Avtek 400:n valmistus. Yritys ja lentokoneen kehityshanke sai rahoitusta Tanskasta, Suomesta, Saksasta ja Japanista.
Vuonna 1991 perustettiin Eurooppaan tytäryritys EuroAvtek, jonka perustamisen rahoittivat Avtek, Per Udsen ja Tanskan valtio. Yhtiön piti alkaa koneen myynti Euroopassa.
Avtek meni konkurssiin vuonna 1998 ilman tyyppisertifikaattia lentokoneen prototyypille. Quinten Ward osti yhtiön jäljellä olevan hyödyllisen omaisuuden ja perusti AvtekAir-yhtiön jatkamaan koneen kehitystä. Yhtiön johtajana toimii Honeycutt. Web-sivun mukaan koneitä olisi myynnissä.