stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eppu Normaalin diskografia
Muilla levyillä > Promot

Eppu Normaali demokasetti: Njet Njet, Boredom's The Word, Rooting Of Beer,  John Fogerty, Surf City, CAS", 1980
En saa mielestä sinua / Paha taika, 12", 1986
Urheiluhullu / Ota viesti vastaan (Pave Maijanen), 7", 1990
Hipit rautaa / Hipit rautaa (Radio Edit) / Hipit rautaa (Woodstock Jam -versio), CD, 1994
Jokainen hetki historian (Promo-single), CD, 2007
Tahdon sut (Promo-single), CD, 2007
Syvään päähän (Promo-single), CD, 2008
Hiljaa huomiseen, 2011
DVD:t

Elävänä stadionilla (2005)
Video jää pystyyn (2005)
Saimaa-ilmiö (Eppu Normaali, Juice Leskinen Slam ja Hassisen Kone) (2007)
Klubiotteella (2009)
Ratina (2016)
Blu-ray:t

Elävänä stadionilla (2013)
Ratina (2016)
Karaoke-DVD:t

Suomirokkia kotikaraoke: Eppu karaoke - 16 Eppu Normaalin hittiä karaokeversioina (2007)
Murheellisten laulujen maa | Tahroja paperilla | Vuonna '85 | Baarikärpänen | Poliisi pamputtaa taas | Kivenä kengässä | Kitara, taivas ja tähdet | Pidetään ikävää | Vihreän joen rannalla | Puhtoinen lähiöni | Elämän tarkoitus | Akun tehdas | Urheiluhullu | Suomi-ilmiö | Näin kulutan aikaa | Nyt reppuni jupiset riimisi rupiset
Suomirokkia kotikaraoke: Eppu karaoke 2 (2008)
Voi kuinka me sinua kaivataan | Afrikka, sarvikuonojen maa | Taivaassa perseet tervataan | Lensin matalalla 2 | Tähdenlennon tiellä | Linnunradan laidalla | Joka päivä ja joka ikinen yö | Njet njet | En saa mielestä sinua | Tie vie | Ei säästä perheen koiraakaan | Balladi kaiken turhuudesta | Tien päällä taas | Pimeyden tango | Kaikki häipyy, on vain nyt | Hipit rautaa
Mankinjoki

| Mankinjoki |
| --- | --- |

Alkulähde:  Loojärvi
Laskupaikka:  Espoonlahti
Maat:  Suomi
Virtaama:  2,4 m³/s
Valuma-alue:  175 km²
Mankinjoki (ruots. Mankån) on Espoossa sijaitseva joki. Se alkaa Loojärven kaakkoiskolkasta ja virtaa itään kohti Espoonkartanoa, missä siihen yhtyy idän suunnasta virtaava Gumbölenjoki. Espoonkartanosta Mankinjoki kääntyy etelälounaaseen, ja päättyy Espoonlahden perukkaan. Mankinjoki sijaitsee pääosin Espoonkartanon, Kauklahden ja Kurttilan kaupunginosissa. Pieni osa joesta sijaitsee Kirkkonummen alueella.
Jokityypiltään Mankinjoen yläjuoksu kuuluu pieniin savimaiden jokiin ja alajuoksu keskisuuriin savimaiden jokiin.
Mankinjoen valuma-alue on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Suomenlahden rannikkoalueen päävesistössä. Valuma-alueen pinta-ala on 175 neliökilometriä ja sen itäosa sijaitsee Espoossa ja länsiosa Kirkkonummella. Alueen pohjoiset osat sijaitsevat Vihdissä. Vesistöön kuuluu kymmenittäin järviä ja lampia, joista viiden pinta-ala on yli neliökilometrin: Nuuksion Pitkäjärvi, Juusjärvi, Loojärvi, Tampaja ja Lapinkylänjärvi.
Mankinjoen vesistöalue käsittää lukuisia arvokkaita virtavesikohteita. Virtavesissä on merkittäviä vaelluskalojen lisääntymis- ja elinalueita sekä varsin luonnontilaisia koskia ja kirkkaita puroja.
Maankäyttömuodoiltaan Mankinjoen valuma-alue on suurimmalta osin metsää, suota tai maataloutta. Järvien ja lampien osuus on runsaat kahdeksan prosenttia eli noin viisitoista neliökilometriä.
Lönnrotinpuisto

| Lönnrotinpuisto |
| --- | --- |
 Lönnrotinpuisto Tuomiokirkkosillalta kuvattuna.
Sijainti:  VI kaupunginosa, Turku
Koordinaatit:  60°27′11″N, 22°16′29″E
Pinta-ala:  4 300 m²
Perustettu:  1896
Rakennuttaja:  Turun kaupunki
Lönnrotinpuisto (ruots. Lönnrotsskvären) on yksi Turun puistoista. Lähes kolmionmuotoinen puisto sijaitsee kaupungin keskustassa Aninkaistenkadun, Eerikinkadun ja Aurajoen välissä. Puisto on nimetty Elias Lönnrotin mukaan ja sen pinta-ala on 4 300 neliömetriä.
Historiaa Heinätorina

Suurin piirtein Lönnrotinpuiston paikalla Turun palon 1827 jälkeen oli Heinätori. Suurpalon jälkeen kaupungissa tehtiin paljon puuistutuksia, näiden istutuskaistojen tarkoitus oli katkaista mahdollisen tulipalon leviäminen. Kaupungin uudet kadut olivat leveitä, muutama katu erityisen leveä ja myös jokirantaan istutettiin puita estämään tulipalon leviämistä joen yli. Vuonna 1861 Heinätorin reunoille istutettiin puita. Puulajit, niiden korkeus ja istutusetäisyys oli tarkkaan määrätty. Seuraavana vuonna istutettiin alueen keskelle lehmuksia. Vuosikymmenen lopulla toteutettiin kaupunginpuutarhuri Gauffinin suunnitelma muuttaa silloin vielä Multavierunkadulle ulottunut Läntinen Rantakatu Heinätorin kohdalla promenadiksi. Torin alue suureni hieman, ja puiston puuistutuksia täydennettiin eri lajeilla.
Historiaa Heinätorina > Nimenmuutos Lönnrotinpuistoksi

Heinäkauppa oli siirtynyt muualle, ja Heinätorista tuli virallisesti Lönnrotinpuisto vuonna 1896. Puistoa kehitettiin vielä 1890-luvun lopulla, jolloin osa siitä oli vuonna 1899 valmistuneen Tuomiokirkkosillan rakennustarvikevarastona. Vauriot korjattiin ja lisää pensaita istutettiin, puisto myös aidattiin rautatolppien varaan ripustetulla kaksinkertaisella kettinkiaidalla. Vanhoista kartoista päätellen puistokäytävät olivat tuolloin suurin piirtein nykyisillä sijoillaan.
Vuonna 1904 puistoon rakennettiin pisoaari, jonka ympärys somistettiin pensasistutuksin. Puiston keskelle tuli ruusuistutukset. Vuodesta 1906 vuoteen 1917 puistossa pidettiin kesäkukkamaata, 1920-luvun puolivälissä istutettiin perennoja, jotka vaihdettiin kolmen vuoden jälkeen jälleen kesäkukkaistutuksiin. 1930-luvun lopulla puiston yläkulmaan tuli bensa-asema, joka toimi ainakin 1940-luvulla. Puistoon rakennettiin myös sähkökeskus, joka oli maastoutettu rinteeseen esiintymislavaksi.
Puisto nykyään

Puiston puiden määrä on vähentynyt 1970-lukuun verrattuna. Esimerkiksi jokirannasta on poistettu koivuja. Syynä oli Aurajoen rantalaitureiden rakentaminen 1980-luvun puolivälissä.
Lönnrotinpuisto uudistettiin perusteellisesti keväällä 2008. Vanhat puut säilytettiin ja uusia istutettiin täydennykseksi. Nurmikot ja hiekkakäytävät kunnostettiin sekä valaistus uusittiin. Puistossa oli tehty vain vähän arkeologisia tutkimuksia aikaisemmin, ja peruskorjauksen yhteydessä maakuntamuseo tutki lähinnä Aurajoen läheisiä alueita. Oletuksena oli, että keskiaikaisia jäänteitä ei löydetä, vaan lähinnä 1500- ja 1600-lukujen vaihteen kerroksia, ja jos rakennettuja tontteja löytyy, ne ovat 1600- ja 1700-lukujen vaihteesta.
Vuonna 2013 puistosta kaadettiin Turun suurimpiin kuuluva puu, tsaarinajalta peräisin oleva yli 30 metriä korkea poppeli. Puun juuristo todettiin huonokuntoiseksi, ja sienirihmasto oli heikentänyt sen runkoa. Puun tyvi oli ontto. Turun yliopiston kasvitieteellisen puutarhan aiempi ylipuutarhuri Arno Kasvi arvosteli poppelin kaatoa ja arveli, että ontto puu saattaa jopa kestää kovempia tuulia, kun sen runko joustaa. Kasvi ei pitänyt puulle tehtyjä ultraääni- ja muita tutkimuksia turhina, mutta sanoi, että tutkimustuloksia pitää osata tulkita oikein.. 2000-luvulla Lönnrotinpuisto sai julkisuutta myös puistossa lintujen ruokinnan takia varsin suureksi kasvamaan päässeen rottayhdyskunnan vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lönnrotinpuisto Wikimedia Commonsissa
Turussa sijaitseva Lönnrotinpuisto kuvattuna vastarannalta. Kuvan keskellä sähkömuuntajarakennus, jonka päällä on jäätelökioski.
Puisto vuonna 2010
Fugitoidi

| Fugitoidi |
| --- | --- |

Luoja(t):  Peter Laird
Kustantamo:  Mirage Studios IDW (2012–)
Ensiesiintyminen:  Fugitoid nro 1 (syyskuu 1985)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Professori Honeycutt
Status:  aktiivinen
Pituus:  168 cm
Paino:  91 kg
Henkilöllisyydet:  Chet Allen
Voimat:  älykäs tieteen parissa
Fugitoidi, oikealta nimeltään Professori Honeycutt (engl. Fugitoid) on IDW-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä tiedemies ja keksijä. Peter Lairdin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1985 Mirage Studiosin Fugitoid -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Honeycutt oli nerokas tiedemies, jonka aivot siirtyivät vahingossa apulaisrobottinsa kehoon. Pian sen jälkeen Liittovaltion ja Triceratorien sotilaat kutsuivat häntä Fugitoidiksi yrittäessään jahdata robottia. IDW:n tarinassa Honeycuttin mieli siirtyi robottiin yrittäessään pelastaa perheensä ja muut nutrinot tulipalosta.
Sarjakuvissa > IDW

Vuoden 2011 IDW:n Turtles-sarjakuvassa Professori Honeycutt on kotoisin Nutrino planeetalta. Krang oli siepannut hänet ja perheensä muiden nutrinojen tapaan ja pakottanut tekemään töitä hänelle. Honeycutt työskenteli pitkälti tieteen parissa ja oli kehittänyt vaarallisempia tehtäviään varten Fugitoid nimisen robotin, joka kykeni muuttamaan ulkomuotoaan. Sitä kykeni ohjaamaan kypärän avulla, joka viestitti käyttäjän ajatuksen Fugitoidille. Honeycutt yritti vaimonsa ehdotuksesta lopulta paeta Krangin alaisuudesta ja onnistui, mutta Krang oli seurannut häntä ja hyökkäsi Nutrinojen suojakohtaan, jossa hän oli jatkanut tutkimuksiaan. Hyökkäyksen johdosta rakennus syttyi palamaan ja nutrinot jäivät loukkuun. Honeycutt yritti pelastaa perheensä ja muut nutrinot. Hän olisi voinut selvitä itse hengissä toisen tiedemiehen kanssa, mutta päätti yrittää pelastaa perheensä. Honeycutt onnistui avaamaan jumissa olleen oven, jotta pelastettavat pääsisivät pois palavasta rakennuksesta. Heidät kuitenkin tapettiin Krangin miesten johdosta. Honeycutt oli jäänyt myös loukkuun Fugitoidiin, kun hänen kehonsa paloi tulipalossa ja hänen mielensä jäi Fugitoidiin. Honeycutt pakeni siirtymälaitteen avulla Maahan, jossa hän otti peitenimekseen Chet Allen ja ryhtyi työskentelemään Baxter Stockmanin alaisuudessa.
Muissa medioissa > Animaatio > Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat

Vuoden 2003 sarjassa Fugitoidi tekee ensi esiintymisensä jaksossa "Kilpikonnat avaruudessa, osa 1/5: Fugitoidi", vuonna 2003. Hahmon alkuperä on hyvin samankaltainen kuin sarjakuvissa. Sarjassa kenraali Blanque keskeyttää professorin, joka on luonut ajatuksen voimalla toimivan laitteen, jolla kykenee pelkällä ajatuksella siirtämään esineitä paikasta toiseen. Blanque käskee professoria rakentamaan siirtymälaitteen saman tien. Aloittaessaan laitteen rakentamista hän huomaa Blanquen suunnittelevan käyttävänsä laitetta voittamaan sodan Triceratoreja vastaan lähettämällä laitteen avulla pommeja kenenkään huomaamatta. Samassa hän saa hätäkutsun apulaisrobotiltaan, joka on takertunut sähköjohtoihin. Yrittäessään irrottaa johtoja professori saa sähköiskun ja hänen mielensä siirtyy apulaisrobottinsa tilalle. Blanque on tietoinen asiasta nähtyään koko tapahtuman ja myhäilee tyytyväisenä, sillä heidän planeetallaan sarjakuvan tavoin roboteilla ei ole oikeuksia. Nyt Fugitoidiksi kutsuttu professori pakenee kaupunkiin karkuun Blanquen sotilailta, jotka yrittävät napata hänet. Kaupungissa Fugitoidi tapaa Turtlet, jotka siirtyivät vahingossa siirtymälaitteen kautta D'Hoonib-planeetalle. Sankarit päättävät auttaa professoria, mikäli hän saa myöhemmin heidät takaisin kotiplaneetalleen. Heidän peräänsä lähtevät myös Zanramonin johtamat Triceratorien sotilaat, jotka aluksi esittivät käyttävänsä laitetta hyvään tarkoitukseen. Pian, professorin huomattua molempien joukkojen johtajien vain havittelevan laitteen pohjapiirustuksia pahaan tarkoitukseen, professori karkaa Turtlesien avulla. Pitkään jatkuneen jahtaamisen päätteeksi heidän päästyä Maa-planeetalle professori päättää pyyhkiä muistinsa ja ilmoittaa asiasta kummallekin puolelle. Kaikkien tietämättä professori vain siirsi ajatusaaltonsa Maan satelliitteihin ja otti myöhemmin yhteyttä Donatelloon. Myöhemmin hän teki yhteistyötä myös Nahkapään kanssa, jonka kanssa professori rakennutti uuden robottikehon itselleen ja auttoi Turtleja hävittämään Triceratorit pois maaplaneetalta, sekä myöhemmin agentti Bishopin ja Silppurin voittamisessa. Silppuriksi naamioitunut Ch'rell puolestaan joutui Utromien oikeuden eteen, jossa hänet myös tuomittiin rikoksistaan. Paikalla myös ollut professori jäi elämään Utromien keskuuteen.
Sarjassa hahmon äänenä toimi Oliver Wyman.
Muissa medioissa > Videopelit

Hahmo esiintyy ensimmäisen kerran Teenage Mutant Ninja Turtles 2: Battle Nexus videopelissä välianimaatioissa vuonna 2004 ja vuotta myöhemmin Teenage Mutant Ninja Turtles 3: Mutant Nightmaressa.
Fugoidi esiintyi kolmannen kerran vuonna 2009 Teenage Mutant Ninja Turtles: Smash-Upissa, jossa se on myös ensimmäistä kertaa pelattavana hahmona.
Hahmoa näytelleitä

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003–2005, 2009 | Oliver Wyman | Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2003) |  | Battle Nexus Mutant Nightmare TMNT: Smash-Up |
| 2015–2016 | David Tennant | Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat (2012) |  |  |
Honeycutt onnettomuudessaan robottiapulaisensa Salin kanssa.
Maire Pyykkö

Maire Pyykkö 2014.
Maire Pyykkö (s. 12. kesäkuuta 1947 Kohtla-Järve, Viro) on virolais-suomalainen lasitaiteilija ja taidemaalari. Hän valmistui 1982 taiteen maisteriksi Viron Taideakatemiasta.
Pyykkö on asunut Suomessa vuodesta 1991.
Pyykkö on tehnyt Suomessa  lasimaalauksia kirkkoihin ja muihin kristillisiin kohteisiin.
Hänen teoksiaan on Valko-Venäjän Taidemuseossa ja Historiallisessa museossa, Shaulijäin taidemuseossa Liettuassa sekä Moskovan Taideteollisuusmuseossa.
Julkisia teoksia Suomessa

Alttari, 1997, tilateos, 70 × 70 cm – Kiponniemen toimintakeskus
Yksin, 1997, lyijylasimaalaus, 3200 × 60 cm – Jaakkiman kristillinen opisto
Siunaavat enkelit, 2000, 3600 × 82 cm – Punkaharjun kirkko
Ad lumen (Valon ääressä), 2003, 2210 × 137 cm – Sulkavan seurakunta
Ylöspäin, 2003, 70 × 35 cm – Savonlinnan Kristillinen opisto
Palkinnot ja tunnustukset

1982 – toinen palkinto diplomitöiden valtakunnallisessa kilpailussa Gruusiassa
1979 – pääpalkinto Viron tasavallan ja kunniamaininta 1asteen diplomilla NL Korkeakoulun Opiskelijoiden Tiedeseuran järjestämässä valtakunnallisessa kilpailussa – Paras tieteellinen tutkimus.
1978 – pääpalkinto ja kaksi kolmatta palkintoa Viron tasavallan kansallisessa lasisuunnittelukilpailussa – Paras sarjatuotannon lasimalli
Maire Österdahl

Maire Österdahl hyppää pituutta. Harjoitusta Helsingin olympialaisia varten Pajulahden urheiluopistossa Nastolassa vuonna 1952.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Bryssel 1950 | Pituushyppy |  |
Maire Alexandra Österdahl (myöhemmin Oksanen, 12. helmikuuta 1927 Reposaari, Pori – 18. huhtikuuta 2013) oli suomalainen pituushyppääjä.
Österdahl saavutti EM-pronssia Brysselissä 1950 pituushypyssä tuloksella 557. Hän oli ensimmäinen suomalainen yleisurheilun naisten EM-mitalisti. Helsingin olympialaisissa 1952 hän sijoittui yhdeksänneksi Suomen ennätystuloksella 573. Helsingin kisoissa hän osallistui myös 4 × 100 metrin viestiin.
SM-kisoissa Österdahl voitti korkeushypyssä kultaa 1949, pituushypyssä kultaa vuosina 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, hopeaa 1948 ja pronssia 1947. Viisiottelussa hän voitti kultaa vuosina 1951 ja 1953. Österdahl paransi pituushypyn Suomen ennätystä yhteensä neljä kertaa. SM-kisoissa 1950 hän hyppäsi 560 cm, SM-kisoissa 1951 ennätys parani tulokseen 570 cm, olympialaisissa 1952 tulokseen 573 cm ja uransa parhaan tuloksen 579 cm hän hyppäsi Kööpenhaminassa 7. syyskuuta 1952.
Österdahl edusti Reposaaren Kuntoa.
Maailmanloppu (vuoden 1916 elokuva)

| Maailmanloppu> Verdens Undergang |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  August Blom
Käsikirjoittaja:  Otto Rung
Tuottaja:  Ole Olsen
Kuvaaja:  Louis Larsen
Lavastaja:  Axel Bruun
Pääosat:  Olaf Fønss, Carl Lauritzen, Ebba Thomsen, Johanne Fritz-Petersen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Nordisk Films Kompagni
Levittäjä:  Fotorama
Ensi-ilta:  1. huhtikuuta 1916 (Tanska) 5. helmikuuta 1917 (Suomi)
Kesto:  1650 metriä (67 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verdens Undergang
Maailmanloppu (tansk. Verdens Undergang) on vuonna 1916 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman katastrofielokuvan pääosia esittävät Olaf Fønss, Carl Lauritzen, Ebba Thomsen ja Johanne Fritz-Petersen.
Juoni

Maahan iskeytyvä komeetta lähestyy pohjoiseurooppalaista kaivoskaupunkia. Kansa keräytyy rukoilemaan kiertävän saarnamiehen johdolla, työläiset kapinoivat ja keinottelulla rikastunut teollisuusmies juhlii menestystään. Komeetan aiheuttamasta hävityksestä selviytyvät vain Edith ja hänen rakastettunsa Reymers, jotka onnistuvat lopulta löytämään toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olaf Fønss  | … |  Frank Stoll, kaivoksenomistaja ja pörssikeinottelija   |
|  Carl Lauritzen  | … |  kaivospäällikkö West   |
|  Ebba Thomsen  | … |  Dina, Westin tytär, Flintin morsian   |
|  Johanne Fritz-Petersen  | … |  Edith, Westin tytär   |
|  Thorleif Lund  | … |  kaivostyöläinen Flint   |
|  Alf Blütecher  | … |  perämies Reymers   |
|  Frederik Jacobsen  | … |  kiertävä saarnamies   |
|  K. Zimmerman  | … |  professori Wissmann, astronomi   |
|  Moritz Bielawski  | … |     |
|  Erik Holberg  | … |     |
Tuotanto ja vastaanotto

Nordisk Films Kompagnin tuottama Maailmanloppu on elokuvahistorian ensimmäinen pitkä apokalyptinen elokuva. Sen taustalla ovat tuhatvuotinen eskatologinen perinne, tieteisfiktion tulevaisuudennäyt, ihmiskuntaa vuonna 1910 säikäyttänyt Halleyn komeetta ja ensimmäisen maailmansodan synnyttämä huoli maailman tuhoutumisesta. Sodan aiheuttamat rajoitukset saivat tanskalaiset elokuvatuottajat kiinnostumaan näyttäviä erikoistehosteita sisältävien katastrofi- ja tieteiselokuvien tekemisestä.
Maailmanloppu oli aikanaan valtava menestys etenkin poikkeuksellisen vaikuttavien erikoistehosteidensa ansiosta. Sen rakkausjuonet, uskonnolliset ainekset ja yhteiskuntakritiikki tuntuvat nykynäkökulmasta vähemmän onnistuneilta. Apokalyptisen elokuvan tiennäyttäjän vaikutus on havaittavissa varsinkin Abel Gancen La fin du mondessa (1931).
Elokuvaa esitettiin Suomessa alkuvuodesta 1917. Sen suomenkielisiä nimiä olivat Suuri hävitys, Suuri katastroofi, Suuri hävityksen päivä  ja Suuri pyrstötähti eli Hävityksen päivä.
DVD-julkaisu

Tanskan elokuva-instituutissa vuonna 2006 restauroitu Maailmanloppu on julkaistu DVD:llä yhdessä Holger-Madsenin Avaruuslaivan (1918) kanssa. Elokuvat on varustettu englanninkielisellä tekstityksellä ja Ronen Thalmayn pianomusiikilla.
Aiheesta muualla

Maailmanloppu Elonet.
Maailmanloppu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mankkaan koulu

| Mankkaan koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Mankkaansuo 8, Espoo
Koordinaatit:  60.19308°N, 24.77928°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu
Perustettu:  1992 
Rehtori:  Nina Ala-Ojala 
Luokat:  7–9
Oppilaita:  n. 390 (2021)
Verkkosivut
Mankkaan koulu on Espoossa Mankkaalla sijaitseva peruskoulu, jossa on perusopetuksen luokka-asteet 7–9. Koulun rehtorina toimii Nina Ala-Ojala. Vuonna 2024 koulussa on noin 430 oppilasta. Mankkaan koulun vieressä sijaitsee Mankkaanpuron koulu, jossa on luokat 1–6 sekä esiopetusta.
Mankkaalla voi opiskella A-kielinä englantia ja saksaa. Seitsemännellä luokalla alkava B1-kieli on kaikilla oppilailla ruotsi. Sen lisäksi vapaaehtoisena B2-kielenä voi lukea ranskaa tai saksaa 8. luokalta alkaen.
Mankkaan koulussa on luokka-astekohtainen matemaattis-luonnontieteellinen painotuslinja. Painotusaineita ovat matematiikka ja fysiikka. Painotusluokalla on painotusaineita yhteensä yksi tunti viikossa enemmän kuin muilla luokilla, ja linjan oppilaille opetetaan yleisen opetussuunnitelman sisällöt syventäen ja aihepiireittäin laajentaen. Painotusluokalle otetaan vuosittain pääsykokeiden perusteella enintään 20 oppilasta.
Mankkaan koulun ensimmäiset rakennukset vuosilta 1901 ja 1932 eivät enää ole koulun käytössä. Vuonna 1952 valmistuneiden opettaja-asuntolan ja viereisen Mankkaanpuron koulun on suunnitellut arkkitehti Erich von Ungern-Sternberg ja vuonna 1980 valmistuneen Mankkaan koulun rakennuksen Kari Järvinen ja Timo Airas.
Aiheesta muualla

Mankkaan koulun kotisivut
Mankkaan koulun matemaattis-luonnontieteellisen linjan sivut
Mankkaan koulu Espoon kaupungin sivuilla
Malmqvist

Malmqvist, Malmkvist tai Malmquist on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Göran Malmqvist (1924–2019), ruotsalainen sinologi, Kiinan-asiantuntija, professori ja kääntäjä
Gösta Malmqvist (1898–1967), suomalainen keskimatkojen juoksija
Saara Tikka, oik. Malmqvist (s. 1942), suomalainen taidemaalari ja kuvittaja
Siw Malmkvist (s. 1936), ruotsalainen laulaja
Tom Malmquist (s. 1978), ruotsalainen kirjailija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Maija Åkerman-Tudeer

Åkerman-Tudeer vuonna 1941.
Maria (Maija) Åkerman-Tudeer ( 19. helmikuuta 1886 Nahitseva, Venäjä – 25. syyskuuta 1984) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän oli naimisissa vuodesta 1912 Helsingin yliopiston kirjaston ylikirjastonhoitajan Lauri Tudeerin kanssa.
Teoksia

Det blonda idealet. Schildt, Helsingfors 1925
Vaalea ihanteeni : romaani. Otava 1926, 2. painos 1951
Kun se paras on ollut... : romaani. Otava 1929
Erovuorossa : kolminäytöksinen huvinäytelmä. Otavan näytelmäkirjoja 37. Otava 1946
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1929
Maijakit

| Maijakit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Marantakasvit
Suku::  Maijakit Goeppertia  Nees
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maijakit (Goeppertia) on marantakasveihin kuuluva kasvisuku, joka nykyisessä laajudessaan on erotettu maijoista (Calathea) 2010-luvun taksonomiassa. Maijakkien sukuun luokitellaan yli 240 lajia, maijoihin on jäänyt noin 60 lajia. Suurimman osan Goeppertia-suvun lajeista ovat siirtäneet Calathea-suvusta kasvitieteilijät Finn Borchsenius ja Stella Suárez vuonna 2012.
Maijakit esiintyvät luonnossa Keski- ja Etelä-Amerikan lämpimällä vyöhykkeellä. Monet lajit ovat myös koristekasvikäytössä.
Lajeja

tähkämaija (Goeppertia crocata, syn. Calathea crocata)
soikkomaijakki (Goeppertia elliptica)
suonimaijakki (Goeppertia micans)
isomaijakki eli isomaija (Goeppertia roseopicta)
aaltomaija (Goeppertia rufibarba, syn. Calathea rufibarba)
seepramaija (Goeppertia zebrina, syn. Calathea zebrina)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Maijakit – Goeppertia
Mankin raamatullinen seurakunta

| Mankin raamatullinen seurakunta> Mankby bibliska församling |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Finlands svenska pingstsamfund
Perustettu:  1971
Pääkirkko:  Mankki, Espoo
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mankin raamatullinen seurakunta (suom. Mankby bibliska församling) on Espoossa toimiva kaksikielinen helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 15 henkilön voimin 2. lokakuuta 1971. Vuoteen 1995 mennessä seurakunta oli kasvanut noin 100 jäseneen. Seurakunnan perustajana ja pitkäaikaisena johtajana toimi Drott Edberg.
Aiheesta muualla

Seurakunnan Facebook-kanava
Mais

| Mais Marisa Monte |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. maaliskuuta 1991
 Tuottaja(t): Arto Lindsay
 Kesto: 40.54
 Levy-yhtiö: Phonomotor Records/EMI
Marisa Monten muut julkaisut
| MM 1989 | Mais 1991 | Verde, Anil, Amarelo, Cor-de-Rosa e Carvão 1994 |
Mais on Marisa Monten toinen levy. Se ilmestyi vuonna 1991. Levyllä kuullaan 12 laulua. Tekijöiden joukossa on mm. Caetano Veloso ja Nando Reis.
Kappaleet

Beija eu – 3.10
Volte para o seu lar – 4.41
Ainda lembro – 4.05
De noite na cama – 4.24
Rosa – 2.43
Borboleta – 1.56
Ensaboa (lamento da lavadeira) – 4.15
Eu não sou da sua rua – 1.29
Diariamente – 4.05
Eu sei (na mira) – 2.40
Tudo pela metade – 4.11
Mustapha – 2.23
Maija Suova

Olga Maija Suova (o.s. Hämäläinen, 10. huhtikuuta 1897 Kerimäki – 17. syyskuuta 1981) oli suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän toimi Uuden Suomen maakuntakirjeenvaihtajana Turussa vuosina 1930–1935 ja toimittajana vuosina 1936–1937.
Suovan puoliso oli vuodesta 1920 professori Eino Suova.