stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lentokonekaappaus

TWA-lennon 847:n kapteeni John Testrake oli aseistetun kaappaajan panttivankina Beirutissa, Libanonissa vuonna 1985.
Lentokonekaappaus tarkoittaa lentokoneen hallinnan anastamista, jonka usein tekee aseistettu henkilö tai ryhmä. Useimmissa tapauksissa lentäjä pakotetaan toimimaan kaappaajan ohjeiden mukaan. Vaihtoehtoisesti lentäjinä toimivat kaappaajat itse, kuten Syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001, joissa kaappaajat olivat hankkineet lentokoulutusta ennen iskuja.
Eräässä tapauksessa myös koneen oikea kapteeni on kaapannut koneen. Vuonna 1998 kapteeni lensi Air China -lentoyhtiön reittilennolla Pekingistä Kunmingiin koneensa Taiwaniin uhaten ohjata koneen maahan, jos muu miehistö yrittäisi estää häntä. Toisin kuin autojen tai laivojen kaappauksissa, lentokonekaappauksessa pyritään harvoin ryöstämään rahtia. Useimmissa kaappauksissa matkustajia pidetään panttivankeina, ja kaapparit pyrkivät esimerkiksi saamaan lunnaita tai pääsemään tiettyyn kohteeseen.
Onnistunut lentokonekaappaus, josta kaapparit yrittävät selvitä vahingoitumattomina ja vapaina, edellyttää yleensä valtiota, joka on valmis ottamaan vastaan koneen ja sallimaan kaappareiden jatkaa vapaalla jalalla oloaan. Vasemmistolaisen terrorismin voimakkaimpana aikana 1970- ja 1980-luvuilla kaappauksissa pyrittiin usein painostamaan viranomaisia vapauttamaan joku vangittuna ollut terroristiryhmän jäsen. Tämän jälkeen kone yritettiin yleensä lentää johonkin suosiolliseen maahan. Tyypillisiä kohteita olivat Pohjois-Afrikan maat, jotka tuolloin suhtautuivat terroristiseen toimintaan nykyistä huomattavasti ymmärtäväisemmin. Maailmantilanteen muuttumisen seurauksena juuri mikään maailman valtio ei ole valmis kohtaamaan kansainvälistä tuomiota, joka seuraisi tällaista toimintaa. Osittain tämän vuoksi lentokonekaappaukset ovat nykyään varsin harvinaisia.
Historia

Lentokonekaappausten huippuvuosi oli 1969, jolloin niitä tapahtui eri puolilla maailmaa yhteensä 86.
Eniten kuolonuhreja lentokonekaappaukset vaativat vuoden 2001 aikana, jolloin niiden yhteydessä sai surmansa yhteensä 268 ihmistä. Valtaosa uhreista tuli syyskuun 11. päivänä, jolloin terroristien kaappaamat matkustajakoneet ohjattiin päin New Yorkin World Trade Centeriä ja Yhdysvaltain puolustusministeriön rakennusta Pentagonia. Aviation Safety Networkin lentokonekaappauksista kokoamissa tilastoissa on otettu huomioon vain ulkopuolisten tekemät kaappaukset eikä jonkin miehistön jäsenen suorittamaa koneen luvatonta haltuunottoa. Kuolonuhrien määrässä ovat mukana vain koneiden matkustajat.
Historia > Kaappaukset Suomessa

Suomessa on tapahtunut kaksi onnistunutta lentokonekaappausta. Ensimmäinen, epäonnistunut yritys tapahtui vuonna 1971. Onnistuneet kaappaukset sattuivat vuosina 1978 ja 1986 Oulu – Helsinki -reitillä. Kaikki tapaukset selvisivät henkilövahingoitta. Vuonna 1977 Neuvostoliiton sisäisessä liikenteessä ollut kone kaapattiin Suomeen. Tilanne, joka oli ulkopoliittisesti erittäin hankala ja arkaluontoinen, ratkesi väkivallatta kotimaisin voimin, ja kaapparit palautettiin kotimaahansa. Tosin Neuvostoliitto teloitti kaapparit pian palautuksen jälkeen. Vastaava tapaus toistui neljästi kesällä 1990.
Ensimmäiset onnistuneen lentokonekaappauksen kokeneet suomalaiset olivat Yleisradion urheiluselostajat, jotka olivat palaamassa kotiin vuoden 1972 talviolympialaisista Japanin Sapporosta. Ryhmään kuuluivat Raimo Häyrinen, Anssi Kukkonen, Seppo Kannas ja Paavo Noponen. Kyseisessä tapauksessa kaappaajat pakottvat New Delhistä Frankfurtiin matkalla olleen Lufthansan koneen laskeutumaan Adeniin Etelä-Jemeniin.
Suomen rikoslain yleisvaarallisia rikoksia koskeneeseen 34. lukuun lisättiin vuonna 1971 rangaistusseuraamukset ilma-aluksen kaappaamisesta sekä lievempänä tekomuotona ilma-aluksen laittomasta haltuunotosta. Jälkimmäisessä tapauksesssa kaappauksesta ei ollut aiheutunut ”vakavaa vaaraa” matkustajille eikä miehistölle. Enimmäisrangaistus ilma-aluksen kaappaamisesta oli 12 vuotta vankeutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Neuvostoliittolainen lentokonekaappausdraama Suomessa Ylen elävä arkisto
Finnairin lentokoneen kaappaus Ylen elävä arkisto
Terrori-isku Yhdysvaltoihin Ylen elävä arkisto
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1954

Lentopallon TUL:n miesten mestaruussarjassa kaudella 1954 pelattiin kuudentoista joukkueen yksinkertainen kaksilohkoinen sarja. Kummankin lohkon kaksi parasta joukkuetta otteli mitaleista. Tämä oli ensimmäinen kerta kun mestaruudesta pelattiin sarjamuotoisesti.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa. Varsinaista Suomen mestaruutta ei ratkaistu.
TUL:n miesten mestaruussarja

Lohkojen kaksi viimeistä putosi Suomensarjaan kaudeksi 1955.
TUL:n miesten mestaruussarja > Loppusarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järvensivun Kisa | 3 | 3 | 0 | 9-4 | 6 |
| Kymin Palloilijat | 3 | 2 | 1 | 8-4 | 4 |
| Eiran Riento | 3 | 1 | 2 | 4-6 | 2 |
| Porin Pyrintö | 3 | 0 | 3 | 2-9 | 0 |
Mestarijoukkue Järvensivun Kisa: Eero Antila, Raimo Lehto, Seppo Nikkilä, Veikko Rantanen, Matti Mestola, Reijo Mikkonen, Pekka Myllymäki, Reijo Roine, Reijo Siren, Pekka Vilen, Lauri Syrjä, Markku Vuori ja Kalevi Vilenius.
Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus

SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset, toiseksi sijoittui Käpylän Lentopalloilijat ja pronssia otti Pirkkalan Pirkat tasapistein Helsingin Lentopalloilijain kanssa. Sarjaan osallistui kahdeksan joukkuetta, joista DIK-35 kuitenkin luopui sarjasta. Ratkaisuottelussa 7. syyskuuta Eteläiset voitti Käpylän suoraan 3–0 molempien joukkueiden ollessa siihen saakka tappiottomia.
Lentopallon miesten mestaruussarjakausi 1955

Lentopallon TUL:n miesten mestaruussarjassa kaudella 1955 pelattiin kuudentoista joukkueen yksinkertainen kaksilohkoinen sarja. Kummankin lohkon kaksi parasta joukkuetta otteli mitaleista.
Lentopalloa pelattiin Työväen Urheiluliiton lisäksi Suomen Koripallo- ja Lentopalloliitossa. Molemmat liitot järjestivät omat mestaruussarjansa ja vaikka yhteistoimintaakin oli, ei varsinaista Suomen mestaruutta ratkaistu.
TUL:n miesten mestaruussarja

Lohkojen kaksi viimeistä putosi Suomensarjaan kaudeksi 1956.
TUL:n miesten mestaruussarja > Loppusarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järvensivun Kisa | 3 | 3 | 0 | 9-3 | 6 |
| Pirkkalan Viri | 3 | 1 | 2 | 6-6 | 2 |
| Helsingin Tarmo | 3 | 1 | 2 | 5-6 | 2 |
| Turun Jyry | 3 | 1 | 2 | 3-8 | 2 |
Mestarijoukkue Järvensivun Kisa: Reijo Mikkonen, Lauri Syrjä, Raimo Lehto, Reijo Siren, Kalevi Vilenius, Reijo Roine, Matti Metsola, Pekka Vilen, Kari Koskinen ja Veikko Rantanen.
Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus

SKLL:n mestaruuden voittivat Eteläiset. Seuraavilla sijoilla olivat Lahden Kimmo, Porin Lepakot ja Pirkkalan Pirkat.
mestarijoukkue: Kainu Mikkola, Harry Sundell, Eero Wallenius, Erkki Hakuli, Kalevi Elomaa, Raine Nurminen ja Jussi Villala.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1960

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1960 pelasi kymmenen joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi kaksi joukkuetta. Mestaruuden voitti Lahden Kimmo puhtaalla pelillä.
SM-sarjan järjesti Suomen Lentopallokomitea, jossa jäseninä olivat TUL ja Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton lentopallojaosto (SVUL), koska TUL ei hyväksynyt Lentopalloliittoa komitean jäseneksi.
Miesten SM-sarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lahden Kimmo | 9 | 9 | 0 | 27-8 | 18 |
| Järvensivun Kisa | 9 | 7 | 2 | 24-12 | 14 |
| Helsingin Tarmo | 9 | 7 | 2 | 25-14 | 14 |
| Koiton Riento | 9 | 6 | 3 | 21-12 | 12 |
| Kuopion NMKY | 9 | 4 | 5 | 19-20 | 8 |
| Porin Pyrintö | 9 | 3 | 6 | 15-23 | 6 |
| Helsingin Visa | 9 | 3 | 6 | 12-22 | 6 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 9 | 2 | 7 | 14-24 | 4 |
| Lentopallo -55 | 9 | 2 | 7 | 13-24 | 4 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 9 | 2 | 7 | 12-23 | 4 |
Sarjaan nousivat Luolajan Kajastus ja Johanneksen Pojat.
Mestarit: Juhani Aallonen, Pentti Aallonen, Raimo Huotari, Juhani Kesseli, Olavi Koskinen, Pentti Koskinen, Sauli Lahti, Tauno Lahti, Jukka Laine, Timo Laine.
Liittojen mestaruuskilpailut > Suomen Lentopalloliiton mestaruus

Lentopalloliiton mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Helsingin Tarmo. Seuraaviksi sijoittuivat Lahden Kimmo ja Lentopallo -55.
Liittojen mestaruuskilpailut > Työväen Urheiluliiton mestaruussarja

TUL:n miesten mestaruussarjaan osallistui 10 joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa, toisena Porin Pyrintö ja kolmantena Koiton Riento.
Mestarit: Olavi Kauhanen, Matti Mestola, Martti Nyyssönen, Pekka Vilen, Reijo Siren, Raimo Lehto, Lauri Syrjä, Seppo Janhunen ja huoltaja Veikko Jalava.
Leo Africanus

Sebastiano del Piombon maalaama muotokuva, joka saattaa esittää Leo Africanusta.
Joannes Leo Africanus (Al Hassan Ibn Muhammad Al Wazzan; arab. حسن ابن محمد الوزان الفاسي‎, Ḥasan ibn Muḥammad al-Wazzān al-Fāsī; n. 1494 – n. 1554) oli al-andalusialainen berberidiplomaatti, -kirjailija ja -matkailija, joka kuvasi kirjassaan Descrittione dell’Africa Pohjois-Afrikan maantiedettä.
Leo Africanuksen varhaisista vaiheista tiedetään vain hyvin vähän. Kaikki tiedot ovat peräisin hänen maantieteellisten teostensa omaelämäkerrallisista maininnoista. Leo Africanus syntyi Granadassa 1490-luvulla. Hänen alkuperäinen nimensä oli Al Hassan Ibn Muhammad Al Wazzan. Hassan muutti perheineen pian Marokkoon Feziin, sillä espanjalaiset valloittivat Granadaa 1400-luvun lopulla takaisin maureilta niin sanotussa reconquistassa. Hän kouluttautui Marokossa.
Hassan teki ensimmäiset retket vuosina 1507–1508, jolloin hän kävi itäisen Välimeren alueella. Vuosina 1509–1510 hän oli setänsä mukana diplomaattisella vierailulla Timbuktussa. Hassan aloitti matkustelunsa 1510-luvulla ja kävi Egyptissä ja Arabiassa saakka. Hänen ollessaan paluumatkalla Arabiasta kristityt kaapparit nappasivat Hassanin ja kuljettivat Roomaan, jossa hänet esiteltiin paavi Leo X:lle. Leo kiinnostui oppineesta maurista, joka oli suostuvainen yhteistyöhön. Roomassa hänet vapautettiin, ja hän kääntyi myös kristityksi ja sai nimen Leo.
Leo muutti Roomasta Bolognaan 1522. Bolognassa hän kirjoitti arabi-heprea-latina lääketieteen sanakirjan, jonka säilynyttä arabiosuutta säilytetään nykyään El Escorialissa. Leo palasi Roomaan paavi Klemens VII:n suojelukseen 1526. Hän sai pääteoksensa Afrikan maantieteestä ilmoituksensa mukaan valmiiksi 10. maaliskuuta 1526. Teos Descrittione dell’Africa painettiin Venetsiassa vuonna 1550 osana Giovanni Battista Ramusion toimittamaa antologiasarjaa Delle navigationi et viaggi, joka käsitteli matkoja ja löytöretkiä. Descrittione dell’Africa oli merkittävä teos aikalaisten keskuudessa, sillä se oli harvoja Afrikan sisämaata kuvaavia teoksia. Sen asema säilyi 1800-luvun alkupuolelle asti, jolloin Pohjois-Afrikan sisämaasta oli jo saatu tietoa.
Amin Maaloufin teos Leo Afrikkalainen perustuu Leo Arficanuksen elämäkertaan.
Aiheesta muualla

Pekka Masonen, The Negroland revisited: Discovery and invention of the Sudanese middle ages, Helsinki: Finnish Academy of Science and Letters, 2000, s. 167–207, ISBN 951-41-0886-8.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1961

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1961 pelasi kymmenen joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi kolme joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa Tampereelta puhtaalla pelillä.
SM-sarjan järjesti Suomen Lentopallokomitea, jossa jäseninä olivat TUL ja Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton lentopallojaosto (SVUL), koska TUL ei hyväksynyt Lentopalloliittoa komitean jäseneksi. Lentopalloliitto liittyi SVUL:n jäseneksi 1.12.1961.
Miesten SM-sarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järvensivun Kisa | 9 | 9 | 0 | 27-8 | 18 |
| Koiton Riento | 9 | 6 | 3 | 22-16 | 12 |
| Lahden Kimmo | 9 | 5 | 4 | 19-17 | 10 |
| Helsingin Tarmo | 9 | 5 | 4 | 18-17 | 10 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 9 | 4 | 5 | 18-18 | 8 |
| Luolajan Kajastus | 9 | 4 | 5 | 19-21 | 8 |
| Helsingin Visa | 9 | 3 | 6 | 17-21 | 6 |
| Porin Pyrintö | 9 | 3 | 6 | 15-20 | 6 |
| Johanneksen Pojat | 9 | 3 | 6 | 13-20 | 6 |
| Kuopion NMKY | 9 | 3 | 6 | 13-23 | 6 |
Sarjaan nousivat Käpylän Urheilijat ja Pirkkalan Viri. Rantaperkiön Isku sai Järvensivun Kisan sarjapaikan.
Mestarit: Martti Nyyssönen, Olavi Kauhanen, Reijo Siren, Pekka Vilen, Mikko. Vääränen, Raimo Lehto, Lauri Syrjä, Seppo Janhunen ja Matti Mestola sekä huoltajana Veikko Jalava.
Liittojen mestaruuskilpailut > Suomen Lentopalloliiton mestaruus

Suomen Lentopalloliiton mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Helsingin Tarmo ennen Lahden Kimmoa ja Johanneksen Poikia.
Liittojen mestaruuskilpailut > Työväen Urheiluliiton mestaruussarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järvensivun Kisa | 9 | 9 | 0 | 27-5 | 18 |
| Porin Pyrintö | 9 | 7 | 2 | 23-11 | 14 |
| Pirkkalan Viri | 9 | 7 | 2 | 22-14 | 14 |
| Koiton Riento | 9 | 6 | 3 | 24-12 | 12 |
| Helsingin Visa | 9 | 5 | 4 | 21-16 | 10 |
| Luolajan Kajastus | 9 | 3 | 6 | 15-19 | 6 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 9 | 3 | 6 | 11-23 | 6 |
| Jokelan Kisa | 9 | 2 | 7 | 12-24 | 4 |
| Pispalan Tarmo | 9 | 2 | 7 | 12-25 | 4 |
| Keravan Toverit | 9 | 1 | 8 | 8-26 | 2 |
Jussi Leimu

Smerts Valdemar Johannes (Jussi) Leimu (21. marraskuuta 1899 Messukylä – 23. tammikuuta 1940) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli Saksassa sotilaskoulutuksensa saanut jääkäri.
Jääkärimajuri Jussi Leimu
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat liikemies Karl Johan Leimu ja Anni Salonen. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna  1921 Aili Eleonoora Niemisen kanssa ja hänen kuoltuaan vuonna toisen kerran vuonna 1932 Rauna Raittisen kanssa.
Opinnot

Leimu kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Kangasalan yhteiskoulussa vuonna 1929. Hän suoritti Reserviupseerikoulun vuonna 1928 ja aseteknillisen kurssin Helsingissä vuonna 1927 sekä tykistö- ja viestikurssin vuonna 1926 ja konekivääripäällystökurssin vuonna 1929 Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi

Leimu työskenteli liikeapulaisena Tampereella ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin 12. kesäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Leimu suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyt konekivääri- ja asemestarikurssit.
Suomen sisällissota

Leimu astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jonka mukana otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa, missä hän lopulta haavoittui 24. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Leimu palveli sisällissodan jälkeen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin aluksi Savon jääkärirykmentti 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana ja muonitusaliupseerina toisessa pataljoonassa. Jääkärirykmentistä hänet komennettiin 28. elokuuta 1918 - 15. huhtikuuta 1919 väliseksi ajaksi opettajaksi Kuopion aseseppäkouluun. Leimu erosi armeijasta 15. toukokuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestöön palvelukseen 20. huhtikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin harjoituspäälliköksi Messukylän suojeluskuntaan. Messukylän suojeluskunnan paikallispäälliköksi hänet nimitettiin 1. tammikuuta 1920. Messukylästä hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1921 päälliköksi Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin toiselle alueelle. Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirin asemestariksi hänet nimettiin 1. heinäkuuta 1922, mistä tehtävästä hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1923 suojeluskuntapiirin asetarkastajaksi ja 1. maaliskuuta 1924 alkaen 2. sotilasohjaajaksi. Edellä mainitun suojeluskuntapiirin päällikön viransijaisuuksia hän hoiti lyhyitä aikoja vuosina 1930 ja 1932.
Talvi- ja jatkosota

Leimu osallistui talvisotaan ensin konekiväärikomppanian päällikkönä ja myöhemmin III pataljoonan komentajana Jalkaväkirykmentti 16:ssa ja osallistui taisteluihin Tolvajärvellä ja Aittojoella, missä hän koki kohtalonsa kaatuen taistelussa Viitavaarassa. Hänet haudattiin Tampereelle Kalevankankaalle sukuhautaan.
Luottamustoimet

Leimu toimi Jääkäriliiton Tampereen alaosaston sihteerinä vuonna 1924 ja Tampereen metsästys- ja ampumaseuran varapuheenjohtajana vuosina 1929 ja 1932 sekä puheenjohtajana vuonna 1934 sekä Upseerien ampumayhdistyksen Tampereen alaosaston sihteerinä vuonna 1932.
Ampumaurheilu

Leimu voitti suomenmestaruuden sotilaskiväärillä ennätystuloksin vuonna 1930 ja oli Suomen ampujainliiton suurmestariluokan ampuja vapaakiväärissä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 8. elokuuta 1918  Reservin vänrikki 20. syyskuuta 1928  Reservin luutnantti 13. toukokuuta 1932  Kapteeni 1939  Majuri  1940 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jussin poika Pekka toimi 17-vuotiaana 18:d II toimiston lähettinä
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Laura Leppänen

| Laura Leppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979 (ikä 45–46)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  aluemaantieteilijä, maakuntajohtaja (2019–2021), kaupunginjohtaja (2021–)
Muut tiedot
Koulutus: Turun yliopisto (FT 2011)
Järjestö:  Naantalin kaupunki
Edeltäjä:  Jouni Mutanen
Laura Leppänen (s. 1979) on suomalainen aluemaantieteilijä (FT), joka on toiminut Päijät-Hämeen maakuntajohtajana eli Päijät-Hämeen liiton johtajana vuosina 2019–2021. Poliittiselta kannaltaan Leppänen on sitoutumaton. Hänen edeltäjänsä maakuntajohtajana oli Jari Parkkonen.
Keväällä 2021 Leppänen valittiin Naantalin kaupunginjohtajaksi. Leppänen on Naantalin kaupunginjohtajana kesällä 2021 eläkkeelle siirtyvän Jouni Mutasen seuraaja.
Leppänen on valmistunut Turun yliopistosta filosofian tohtoriksi. Hänen aluemaantieteen ja valtiotieteen alaan kuuluva väitöskirjansa (2011) käsitteli Suomen valtiossa tapahtuneita alueellisia muutoksia 1960-luvulta 2010-luvulle, tarkastellen erityisesti Lounais-Suomen ja pääkaupunkiseudun kehitystä. Englanninkielinen tutkimustyö oli otsikoitu Changing Statehood: The spatial transformation of the Finnish state.
Ennen maakuntajohtajan tehtävää Leppänen toimi Varsinais-Suomen liitossa maakunta- ja sote-uudistuksen muutosjohtajana syksystä 2016 lähtien. Tätä ennen hän oli samassa maakuntaliitossa kehittämispäällikön ja erikoissuunnittelijan tehtävissä vuodesta 2012. Leppänen asuu Naantalissa.
Mona Leo

Olof ja Monica Enckell vuonna 1924.
Siuntion kotiseutumuseon nurkkauksessa kaappi, jossa Mona Leon nukkeja.
Monica Christina (Mona) Leo (aik. Ehrström-Enckell, o.s. Ehrström; 26. huhtikuuta 1903 Helsinki – 5. elokuuta 1986 Tammisaari) oli suomenruotsalainen kirjailija ja nukketeatteritaiteilija.
Mona Leon vanhemmat olivat Robert Otto Fredrik Ehrström (1874–1956) ja Eugenie Aurora (Lilli) Frassetti (1874–1934). Hän  oli naimisissa 1924–1930 kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Vilhelm Toussaint Enckellin (1900–1989) kanssa ja 1932–1944 Paul-Hinrich Leon (1900–1955) kanssa; heidän tyttärensä on Veronica Leo.
Mona Leo perusti vuonna 1951 suomen- ja ruotsinkielisen Helsingin Nukketeatteri - Helsingfors Dockteater-nimisen teatterin. Hän valmisti usein itse teatterin näytelmissä käytetyt nuket ja lavasteet sekä toimi itse näyttelijänä.
Teoksia

Nimellä Mona Leo:
Miknoons sånger. Söderström, Helsingfors 1935
Livet älskar dig. Nordiska förlags ab, Helsingfors 1939
Resan till Måndurgistan: Sagobok. Förlags ab Fennia, Helsingfors 1942, uusi painos Läseleket, Stockholm 1985
Fireli och Mireli: Tio sagor. Illustrerad av Veronica Leo. Förlagshuset, Helsinki 1955.
Siireli ja Miireli ja muita satuja. Suomentanut Margit Soldan. Kustannustalo, Helsinki 1955
Sagans språk. Verbum, Stockholm 1975
Att leva sitt liv som ett barn: Ur dagböcker 1911–1971. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1983
Elämä rakastaa sinua. Klaus Rahikaisen kääntämänä Livet äskar dig -kirjan vuoden 1970 painoksen pohjalta, Imogen Books 2014. ISBN 978-952-6792-31-6
Nimellä Monica Ehrström-Enckell:
Barnens rimbok: Gamla goda barnkammarrim. Schildt, Helsingfors 1927
Barnens rimbok: Gamla goda barnkammarrim efter Monica Ehrström-Enckells bok med samma titel. Teckningar av Eva Forss. Kungsholmens bokhandel, Stockholm 1931.
Nimellä Monica Ehrström:
Sagan om Sing-Sang Ru-Tuki och Månungen: Berättad och ritad av Monica Ehrström. Schildt, Helsingfors 1920
Marcus och hans hatt: Saga. Schildt, Helsingfors 1922
Vi ska ställa till en roliger dans: Barnens kända ringlekar med musik och text och med teckningar. Schildt, Helsingfors 1925
Hokus-Pokus: Bilderbok för barn. Bilderna av Ingrid Hagström-Bade. Bildkonst, Helsingfors 1933.
Hokus-Pokus. Kustantamo Kuvataide, Helsinki 1933
Birger Lemberg

Birger Johannes Lemberg (14. toukokuuta 1891 Hämeenlinna – 9. elokuuta 1926) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat tullinhoitaja Adolf Fredrik Lemberg ja Maria Elisabet Falk. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna  1922 Heidi Magdalena Relanderin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1911 - 1915 ja 1921.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. huhtikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1915 myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään ja sen 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi ensin 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet määrättiin komppanianpäälliköksi 12. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa.