stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ar-Men
Tekniset tiedot > Arkkitehtuuri

•	Korkeus meren pinnasta: 33,50 m
•	Koko korkeus: 37 m
•	Valon korkeus: 33,50 m
•	Rakennus: katkaistun kartion muotoinen torni, joka on muurattu hiekkakivestä ja graniitista. 
Yläosa on vaalea ja alaosa on maalattu mustaksi. Alaosassa on kaksi sileäksi muurattua 
suojaseinämää, toinen majakan koillispuolella ja toinen itäpuolella. Epäsäännöllisen muotoinen 
kivijalka on muurattu kivistä. Majakkatornin yläosassa on ulkoneva tasanne, jota ympäröi 
metallikaide. Käynti lyhtykojuun tapahtuu myötäpäivään kiertävää kierreportaikkoa pitkin. Lyhtykojun 
katto on sinkkiä. (Ranskalaisten majakoiden luettelosta löytyvä kuvaus, Ranskan kulttuuriministeriö, 
2001.)
Tekniset tiedot > Valolaite

•	31. elokuuta 1881: valkoinen kiintovalo. Linssistön polttoväli 0,70 m.
•	1. tammikuuta 1892: kiintovalo, jossa lyhyitä pimeitä hetkiä joka 5. sekunti. Linssistön 
polttoväli 0,70 m.
•	1. lokakuuta 1897: kolmasti 20 sekunnin välein vilkkuva valo. Linssistön polttoväli 0,70 m. 
Samana vuonna majakkaan asennettiin elohopealla täytetty säiliö, jonka avulla elohopeassa kelluva 
linssistö saatiin pyörimään.
•	10. huhtikuuta 1990: kolme kertaa joka 20. sekunti vilkkuva valkoinen valo. Pyörivä 
6-tahkoinen linssistö, jonka polttoväli on 0,25 m.
•	Valon kantama nykyisin on 23,5 meripeninkulmaa (43,5 km).
Tekniset tiedot > Valo

•	Öljykaasu: 1. lokakuuta 1897 (valmistettu Île de Sein -saarella)
•	Petroli: 1903.
•	Sähköistäminen (250 W:n halogeenilamppu): 1988.
•	Automatisointi: 1990
Tekniset tiedot > Äänimerkki

•	ELAC-ELAU 2200 värähtelijä: 3 ääntä joka 60. sekunti.
Aulis Kauppinen

Aulis Pietari Kauppinen (26. huhtikuuta 1903 Karttula – 19. marraskuuta 1989) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Kauppisen vanhemmat olivat prokuristi, myyntipäällikkö August Kauppinen ja Katri Ruotsalainen ja puoliso vuodesta 1930 Kerttu Kyllikki Korhonen. Kauppinen tuli ylioppilaaksi Kuopion yhteiskoulusta 1923 ja valmistui kauppatieteiden kandidaatiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1927. Hän oli H. Saastamoinen & Pojat Oy:n kesäharjoittelija Kuopiossa, kauppakorkeakoulun kirjaston amanuenssi 1927, Oy E. Ahlström & Co Ab:n konttoripäällikkö 1927–1930, Oy Arabia Ab:n myyntipäällikkö ja prokuristi 1930–1937, Merihuolto Oy:n toimitusjohtaja 1938–1950 ja johtokunnan jäsen 1950–1963 sekä Suomen Sokerin kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen 1950–1968. Kauppinen oli myös Riihimäen ja Arabian Myymälä Oy:n toimitusjohtaja 1933–1936 ja hänellä oli lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Kauppinen oli reservin luutnantti (1938). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1956.
Aulis ja Kerttu Kauppisen poika oli biotekniikan tutkimusprofessori Veli Kauppinen (1933–2024).
Arvo Saloranta

Arvo Ensio Saloranta (26. joulukuuta 1895 Renko – 3. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen asesuunnittelija ja kenraalimajuri. Hän on tunnettu Lahti-Saloranta M/26 -pikakiväärin kehittämisestä yhdessä aseteknikko Aimo Lahden kanssa. Hän toimi puolustusvoimien asesuunnittelun ja taisteluvälineiden kehittämisen tehtävissä ja kehitti myös useita miinoja ja sytyttimiä.
Saloranta suoritti Sotakorkeakoulun Tanskassa 1923 ja teki 1920-luvun alussa muutoinkin opintomatkoja. 1925–1927 hän toimi puolustusministeriön taisteluosaston päällikkönä ja 1927–1929 valtion kivääritehtaan johtajana. Aseseppäkoulussa hän työskenteli 1929–1938. Sodan aikana hän toimi puolustusministeriön asesuunnittelun toimistopäällikkönä. Pääesikunnan taisteluvälineosaston päällikkönä Saloranta toimi 1947–1953 ja vuodesta 1953 eteenpäin taisteluvälinepäällikkönä.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1939, eversti 1941, kenraalimajuri 1953.
August Krogh

| August Krogh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1874 Gretna, Tanska
Kuollut: 13. syyskuuta 1949 (74 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Fysiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1920)
Schack August Steenberg Krogh (15. lokakuuta 1874 – 13. syyskuuta 1949) oli tanskalainen fysiologi ja eläintieteilijä. Hän sai lääketieteen Nobelin palkinnon vuonna 1920 hiussuonia koskevista tutkimuksistaan.
Krogh aloitti Kööpenhaminan yliopistossa lääketieteen opinnot 1893, mutta vaihtoi pääaineensa eläintieteeseen. Valmistuttuaan hän pääsi fysiologi Christian Bohrin (Niels Bohrin isä) assistentiksi. Vuonna 1908 Krohnista tuli eläinlääketieteen apulaisprofessori ja kahdeksan vuotta myöhemmin varsinainen professori, jona hän toimi vuoteen 1945 asti.
Krogh tutki urallaan monenlaisia asioita, joista monet liittyivät eliöiden kaasujen vaihtoon. Väitöskirjassaan 1903 hän tutki aihetta sammakoilla ja kolme vuotta myöhemmin hänen tutkimuksensa keuhkojen kaasujen vaihdon mekanismista palkittiin arvostetulla Itävallan tiedeakatemian Seegen-palkinnolla. Hän jatkoi tutkimusta osin yhteistyössä vaimonsa Marie Kroghin kanssa ja kirjoitti teoksen The Respiratory Exchange of Animals and Man vuonna 1916. Hänen tutkimuksensa palkittiin Nobelilla 1920, jonka jälkeen Krogh jatkoi vielä tutkimusta ja julkaisi laajemman The Anatomy and Physiology of the Capillaries -teoksen 1922.
Krogh teki myös lukuisia teknisiä innovaatioita. Hänen kehittämäänsä tallentavaa spirometria käytetään sairaaloissa ja hän kehitti myös muun muassa tarkkuuspipetin, hengityskojeen ja paransi kaasujen analysointimenetelmiä.
Krogh nimitettiin useiden yliopistojen kunniatohtoriksi ja hän oli useiden tiedeakatemioiden, muun muassa Tanskan tiedeakatemian ja Royal Societyn, jäsen.
Krogh meni naimisiin Marie Jörgensenin kanssa 1905. Hän oli myös arvostettu tutkija. He saivat neljä lasta. Krogh kuoli Kööpenhaminassa syyskuussa 1949.
Artjärven kirkonkylän työväentalo

| Artjärven kirkonkylän työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Orimattila, Artjärvi
Rakennustyyppi:  työväentalo
Valmistumisvuosi:  1908
Rakennuttaja:  Artjärven kirkonkylän työväenyhdistys
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Artjärven kirkonkylän työväentalo oli Orimattilan kaupungin Artjärven pitäjän kirkonkylällä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Artjärven kirkonkylän työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Siihen liittyi 24 jäsentä. Vuonna 1908 työväenyhdistyksen vuosikokous pidettiin Perilän talossa, joka päätettiin ostaa yhdistykselle 1 000 markalla. Talosta maksettiin 200 markkaa käteisellä, ja loppu jäi kolmeksi vuodeksi velaksi. Vuonna 1909 työväenyhdistys sai tontin vuokralle 25 vuodeksi, vuosivuokra oli 15 markkaa. Maksamatonta tontin vuokraa karhuttiin vuonna 1912. Sos.dem. piirijärjestö oli antanut työväenyhdistykselle lainaa. Piirijärjestö myi työväentalon saatavistaan 285 markan hinnalla joulukuussa 1914. Talon myynnin jälkeen työväenyhdistyksen toiminta hiipui, ja sen rahavarat 1 603 markkaa vietiin piiritoimistoon vuonna 1925.
August Kuokkanen

August (Aukusti) Kuokkanen (3. tammikuuta 1850 Kuopio – 8. elokuuta 1907 Kuopio) oli suomalainen päätoimittaja, kaupunginkamreeri ja suomentaja.
Kuokkasen vanhemmat olivat maalari Mikko Kuokkanen (1814–1863) ja Maria Kristina Sutinen (1810–1892). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1870.
Kuokkanen toimi kansakoulunopettajana Kuopiossa 1872. Hän oli Savo-lehden päätoimittajana 1879–1885 ja sen jälkeen vuodesta 1886 alkaen hän toimi Kuopion kaupunginkamreerina.
August Kuokkanen oli naimisissa vuodesta 1875 Olga Maria Hacklinin (1855–1928) kanssa. Heidän poikansa oli kihlakunnantuomari, Mikkelin pormestari, kansanedustaja ja sisäasiainministeri Erkki Kuokkanen.
Suomennoksia

Neuvoja ja ohjeita nuorille palvelijoille. Weurlander, Kuopio 1884
Jules Verne : Saarroslinjan murtaja ; suom. Aukusti Kuokkanen ; suomennosta korjannut U. W. Telén. Nuorisokirjallisuutta 13. 2. korj. suomennos U. W. Telén ja K., Kuopio 1904
Sinitaivas – 32 tunnetuinta

| Sinitaivas – 32 tunnetuinta Olavi Virta |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1952–1965
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: LP-levy (HLP 612–613)   C-kasetti (HK 612–613)
 Tyylilaji: iskelmä, tango, valssi, foxtrot
 Kesto: 01.33.13
 Levy-yhtiö: Finnscandia   Finnlevy
 Levymerkki: Helmi
Listasijoitukset
  Suomi: 13. (maaliskuu 1983) 
Olavi Virran muut kokoelmalevyt
| Legenden Olavi Virta 1982 | Sinitaivas – 32 tunnetuinta 1983 | Tulisuudelma 1983 |
Sinitaivas – 32 tunnetuinta on suomalaislaulaja Olavi Virran kokoelma-albumi, joka julkaistiin maaliskuussa 1983. Kokoelma sisältää 32 Virran kappaletta vuosilta 1952–1965. Levy menestyi kohtalaisen hyvin ja oli parhaimmillaan Suomen musiikkilistojen 13. sijalla.
Kappaleet

Lähteet:
Kappaleet > A-puoli

Metsäkukkia (1952) – 2.44 (säv. trad., san. A. Ala-Tuuhonen, sov. T. Kärki)
Mustasukkaisuutta (1953) – 3.24 (alkup. ”Jalousie”, säv. J. Cade, suom. san. Kullervo, sov. T. Kärki)
Täysikuu (1953) – 3.00 (säv. ja sov. T. Kärki, san. R. Helismaa)
Sokeripala (1954) – 2.38 (säv. trad., san. R. Helismaa, sov. T. Kärki)
Kerran viel’... (1958) – 3.08 (säv. C. Zeller, suom. san. R. Ryynänen, sov. K. Vasa)
Tulisuudelma (+ Metro-tytöt, 1953) – 2.36 (alkup. ”Kiss of Fire”, säv. L. Allen – R. Hill, suom. san. Kullervo, sov. T. Kärki)
Poika varjoiselta kujalta (1957) – 2.51 (alkup. ”Guaglione”, säv. G. Fanciulli, suom. san. S. Puhtila, sov. K. Vasa)
Sininen huvimaja (1953) – 3.19 (alkup. ”Blauer Pavillon”, säv. J. Armandola, suom. san. R. Kouta, sov. T. Kärki)
Kappaleet > B-puoli

La Cumparsita (+ Metro-tytöt, 1953) – 2.35 (säv. G. M. Rodríquez, suom. san. Kullervo, sov. T. Kärki)
Tähti ja meripoika (1963) – 2.37 (alkup. ”Sjömannen och stjärnan”, säv. B. Karlsson, suom. san. O. Virta, sov. K. Valkama)
Sinitaivas (+ Harmony Sisters, 1955) – 3.04 (alkup. ”Blauer Himmel”, säv. J. Rixner, suom. san. L. Jauhiainen, sov. G. de Godzinsky)
Odotan sinua, Nina (1958) – 2.20 (säv. trad., san. R. Helismaa, sov. T. Kärki)
Leirinuotiolla (1962) – 3.01 (säv. trad., san. Saukki, sov. J. Salo)
Aamu Airistolla (1964) – 2.42 (säv. P. Viherluoto, san. H. Etelä, sov. K. Valkama)
Liekki (1956) – 3.03 (alkup. ”Passion”, säv. Lou Forbes, suom. san. P. Saarto, sov. K. Valkama)
Sydänsuruja (1960) – 3.27 (alkup. ”Heartaches”, säv. A. Hoffman, suom. san. Saukki, sov. E. Virtanen)
Kappaleet > C-puoli

Tango Desirée (1956) – 3.12 (säv. C. Niessen, suom. san. Saukki)
Kultainen nuoruus (1962) – 2.55 (säv. K. Linna, san. Kullervo, sov. K. Valkama)
Hurmio (1957) – 2.56 (alkup. ”Ecstasy”, säv. J. Belmonte, suom. san. R. Kouta, sov. G. de Godzinsky)
Tyttö metsässä (1960) – 2.55 (säv. trad., san. S. Puhtila, sov. J. Salo)
Iltarusko (1962) – 2.54 (säv. K. Linna, san. U. Kemppi, sov. K. Valkama)
Valssi menneiltä ajoilta (1964) – 3.19 (säv. I. Ivanovici, suom. san. R. Helismaa, sov. T. Kärki)
Kaksi ruusua (1955) – 3.04 (alkup. ”Cerisier rose et pommier blanc”, säv. Louiguy, suom. san. R. Helismaa, sov. G. de Godzinsky)
Punaiset lehdet (1962) – 2.51 (säv. P. Viherluoto, san. H. Etelä, sov. J. Salo)
Kappaleet > D-puoli

Romanesca (1957) – 2.48 (säv. J. Cade, suom. san. P. Saarto)
Hopeinen kuu (1960) – 3.20 (alkup. ”Guarda che luna”, säv. G. Malgoni, suom. san. R. Helismaa, sov. J. Salo)
Sä et kyyneleitä nää (1962) – 3.05 (säv. ja san. O. Virta)
Kun ilta ehtii (1963) – 2.34 (säv. R. von Essen, san. O. Virta, sov. K. Valkama)
Häämuistojen valssi (1965) – 2.02 (säv. I. Ivanovici, san. A. Ora, sov. T. Kärki)
Punatukkaiselle tytölleni (1964) – 2.53 (säv. O. Virta, san. L. Jauhiainen, sov. J. Salo)
Annabella (1963) – 2.52 (säv. L. Nicolas, suom. san. M. Masa, sov. K. Linna)
Angelique (1961) – 3.06 (säv. A. Rasmussen, suom. san. V. Vallas, sov. J. Salo)
Tuotanto

Ateljee Lohrum – etukansi
Suomen Filmiteollisuus ja Pauli Virran kotiarkisto – valokuvat
Birgit Pulkkinen – ulkoasu
Unto Torniainen – kotelon toimitustyö
Paavo Einiö ja Jaakko Salo – musiikkitoimittajat
Antti Joki – äänitteiden tekninen käsittely
Lähde:
Arvo Sakrelius

Arvo Andrea Sakrelius (23. joulukuuta 1898 – 12. tammikuuta 1979) oli turkulainen teollisuusneuvos, joka muistetaan Asa Radio Oy:n perustajana ja pitkäaikaisena toimitusjohtajana.
Arvo Sakreliuksen isä oli pienyrittäjä Johan Frans Sakrelius ja äiti Amanda Karoliina Suominen. Hän oli jo koulupoikana kiinnostunut kemiasta, fysiikasta ja sähköopista. Viipurissa asunut sukulainen otti 15-vuotiaan pojan apulaiseksi sähköliikkeeseen. Turkuun palattuaan 17-vuotiaana Sakreliuksella oli sähköasentajan paperit taskussaan. Pian nuorukainen sai sähköliikkeen vastuullisena toimihenkilönä laskea urakkatarjoukset, suorittaa hankinnat ja asennustyöt alaisenaan nelisenkymmentä miestä.
Vuonna 1922, vain vuosi sen jälkeen kun maailman ensimmäinen yleisradiolähetys oli kuultu Pittsburghissa Yhdysvalloissa, Sakrelius sai valmiiksi ensimmäisen oman vastaanottimensa. Tämä paristokäyttöinen vastaanotin syntyi vaatimattomasti kotikeittiön työnurkkauksessa ja rakentajansa nimen alkukirjainten mukaan se sai leikkimielellä nimen ASA. Hän oli hellittänyt otettaan sähkömiehenä ja siirtynyt polkupyörien edustajaksi. Kauppatupa-nimisessä yrityksessä oli ollut tilaisuus tutustua myymälän hoitoon ja kulutustavaroiden myyntiin, kunnes hän perusti Radioliike Arvo Sakrelius -nimisen yrityksen 27. syyskuuta 1927. Vuonna 1930 yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja nimeksi tuli Asa Radio Oy. Vuonna 1949 Sakreliukselle myönnettiin teollisuusneuvoksen arvonimi. 1. helmikuuta 1972 hän luopui terveydellisistä syistä toimitusjohtajan tehtävistä ja jäi hallituksen puheenjohtajaksi.
Sound Advice

| ”Sound Advice” Private Line |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Evel Knievel Factor
 Äänitetty : Seawolf Studios & Bad Habits Studio
 Julkaistu: 2007
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 03.42
 Levy-yhtiö: Bad Habits
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Private Linen muut singlet
| ”Broken Promised Land” 2006 | ”Sound Advice” 2007 | ”Dead Decade” 2011 |
Sound Advice on rockyhtye Private Linen kappale ja toinen single yhtyeen vuoden 2006 studioalbumilta Evel Knievel Factor.
Kappale ylsi Suomen virallisen listan toiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä seitsemän viikkoa.
Kappaleet

Sound Advice – 3.42
Tokyo – 3.53
Criminal – 3.22 (ennenjulkaisematon kappale)
Aiheesta muualla

Sound Advice discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Atli Ingólfsson

Atli Ingólfsson vuonna 2014.
Atli Ingólfsson (s. 1962) on islantilainen säveltäjä.
Atli sai varhaisimman musiikkikasvatuksensa kotikaupungissaan Njarðvíkissa ja aloitti säveltämisen jo ennen muuttoaan Reykjavíkiin, jossa aloitti muodolliset opintonsa Reykjavíkin musiikkikorkeakoulun musiikin teorian ja sävellyksen laitoksella. Hänen sävellysopettajinaan toimivat Þorkell Sigurbjörnsson ja Atli Heimir Sveinsson. Hän valmistui vuonna 1984 ja suoritti loppukokeen myös kitaransoitossa 1983. Atli sai lisäksi kandidaatin arvon filosofiassa Islannin yliopistosta. Hän jatkoi sävellysopintojaan Milanossa Davide Anzaghin johdolla Giuseppe Verdi -konservatoriossa ja osallistui Franco Donatonin kesäkurssille Accademia Chigianassa, Sienassa vuonna 1988.
Syksyllä 1988 Atli muutti Pariisiin, jossa osallistui Gérard Griseyn yksityisopetukseen. Hän oli myös vierailevana opiskelijana Pariisin konservatoriossa ja jatkoi yhteistyötään Griseyn kanssa tämän ajoittaisena assistenttina muutettuaan kahden Pariisissa vietetyn vuoden jälkeen Bolognaan.
Vuonna 1992 Atli palasi Pariisiin osallistuakseen musiikin informaatiotutkimuksen kesäkurssille IRCAM:ssa. Vuodesta 1990 hän on keskittynyt ensisijaisesti sävellystyöhönsä. Vuoteen 2005 hän asui Bolognassa, ja sittemmin hänen asuinpaikkansa on ollut Reykjavík. Hän opetti aluksi osa-aikaisesti sävellystä Islannin taideyliopistossa ja pääsi sitten sen sävellysprofessoriksi vuonna 2016.
IRCAM:n ja Ensemble Intercontemporainin Atlilta tilaama teos Envoi kantaesitettiin tammikuussa 1995. Tilauksia hän on saanut myös muiden muassa Ensemble l'Itinérairelta, Berliinin biennaalilta, Caput Ensembleltä, Kroumatalta, Les Percussions de Strasbourgilta ja Venetsian biennaalilta. Atlin teoksia on esitetty laajalti Euroopassa, etenkin Pohjoismaissa. Esittäjiin ovat kuuluneet Avanti!, Arditti-kvartetti, Oslo Sinfonietta, KammarensembleN, lyömäsoitinyhtye Sisu, Baijerin radion sinfoniaorkesteri, Islannin sinfoniaorkesteri, James Clapperton, Håkan Hardenberger ja Frode Haltli. Atlin musiikkia on julkaistu BIS-levymerkillä, ja joitain hänen töitään on kustantanut Milanon Casa Ricordi. Tuotannossa ovat edustettuina monet genret: kamari-, soolosoitin- ja vokaalimusiikki, konsertto sekä muut orkesterimusiikin muodot ja ooppera.
Atli on kirjoittanut aktiivisesti artikkeleita ja esseitä musiikin, metriikan ja kulttuurin aiheista. Hän julkaisi myös harmonian oppikirjan Hljómamál vuonna 2009.
Strelna

| Strelna Стрельна |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Strelna Pietarin kartalla.
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Pietari
Hallintopiiri:  Pietarhovi
Väkiluku (2010):  12 452
 
 www.mo-strelna.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Strelna (ven. Стре́льна; aikaisemmin suomeksi myös Nuolijoki) on Pietariin kuuluva taajama Venäjällä. Se sijaitsee Nuolijoen suulla Suomenlahden etelärannalla 19 kilometriä Pietarin keskustasta lounaaseen. Hallinnollisesti Strelnan kunta kuuluu Pietarhovin piiriin. Pietari–Veimar-radalla on samanniminen paikallisliikenteen rautatieasema. Asukkaita on 12 500 henkeä (vuonna 2010).[lähde? ]
Historiaa

Vuoden 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa mainitaan useita Nuolijoen suulla sijainneita kyliä, jotka kuuluivat tuolloin Pähkinälinnan läänin Tuutarin pogostaan. Vuonna 1637 Inkerinmaan kenraalikuvernööri Johan Skytte perusti paikalle Strelnanhovin moision. Pietari I:n aikana ryhdyttiin rakentamaan Strelnan palatsi- ja puistoaluetta. Vuoteen 1917 saakka se kuului Venäjän keisariperheen jäsenille.
Vuosina 1756–1763 Strelnan itäpuolelle rakennettiin Kolminaisuuden luostari (Troitse-Sergijeva pustyn). 1700-luvun lopulla seudulle perustettiin saksalaisia siirtokuntia. Vuonna 1857 Strelnan kautta rakennettiin Pietarista Oranienbaumiin johtanut rautatie. 1800-luvun lopulla seudulle syntyi pietarilaisten huvila-asutusta. Tyrön luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia sekä ortodoksisia inkerikkoja asui 1900-luvulle saakka Halosin (ven. Халузи, Haluzi), Kanasin (ven. Ижорка, Ižorka), Kirppulan (ven. Коркули, Korkuli), Mielisin (ven. Кикенка, Kikenka), Pohjoisin (ven. Шувалово, Šuvalovo) ja Vihkolan (ven. Викколово, Vikkolovo) kylissä.
Palatsi- ja puistoalueet

Strelnan palatsi- ja puistokokonaisuus käsittää Pietari I:n puisen palatsin sekä moneen kertaan uudistetun Konstantinin palatsin, jonka rakentamiseen osallistuivat 1700- ja 1800-luvun kuluessa mm. arkkitehdit Niccolo Michetti, Jean-Baptiste Le Blond, Bartolomeo Rastrelli, Andrei Voronihin, Andrei Stackenschneider ja Aleksandr Brjullov. Lisäksi siihen kuuluu 1700-luvun alussa perustettu Strelnan puisto, jonka pinta-ala on yli 140 hehtaaria, sekä 1830–1840-luvuilla rakennettu Orlovin puisto (noin 19 hehtaaria).
Orlovin palatsi tuhoutui ja monet muut Strelnan rakennukset ja puistot kärsivät suuria vahinkoja toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana. Sodan jälkeen Konstantinin palatsissa toimi Leningradin arktinen opisto, mutta 1990-luvulla se jäi tyhjilleen rappeutumaan. Vuosina 2001–2003 restauroitu palatsi toimii nykyään kongressikeskuksena, jossa vuonna 2006 järjestettiin G8-maiden johtajien huippukokous.
Konstantinin palatsi, Kolminaisuuden luostari, Mihailovka ja Znamenka ovat Unescon maailmanperintökohteita.
Talous ja tulevaisuudennäkymät

Nykyään Strelnassa toimivat ruotsalaisen Electroluxin pesukonetehdas ja Bosch-Siemensin jääkaappitehdas. Vuonna 2006 ryhdyttiin rakentamaan Neudorfin erityistalousaluetta, jonne odotetaan paljon uusia investointeja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Strelna Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Vastaanotto Konstantinin palatsin edessä.
Alkuperäiset seututiet

Alkuperäinen seututieverkko rakennettiin pääosin 1960–1980-luvuilla. Iso osa seututeistä muutettiin vuoden 1996 tienumerouudistuksessa yhdysteiksi. Muutoksia tieverkkoon tuli myös 1990-luvun lopulla, kun alemman tieverkon tieosuuksista koottiin valtatie 18 ja muutamia kantateitä.
Seututieverkkoon kuuluivat vuoteen 1996 asti seuraavat osuudet:
Tiet 400–499

400
401 Parikkala - Akonpohja (nykyisin 4011)
402 Akonpohja - Uukuniemi (nykyisin 4021)
404 Poiksilta - Niukkala (nykyisin 4040)
405 Simpele - Särkisalmi (nykyisin 4052)
406 Putikko - Hörkkölä (nykyisin 4063)
407
408 Lappeenranta - Taipalsaari - Savitaipale
409 Savitaipale - Suomenniemi (ennen 13)
410 Sysmä - Osittu
413 Sysmä - Hartola
414 Heinola - Pärnämäki (nykyisin 4143)
416 Jaala - Mäntyharju - Uutela (nykyisin 4164 ja 368)
417 Mäntyharju - Käävänkylä (nykyisin 381 ja 4173)
419 Mäntyharju - Vihantasalmi (alkuperäinen reitti nykyisin 15024)
420 Mäntyharju - Ristiina
423 Hartola - Pertunmaa
425
426 Kuortti - Pertunmaa (ennen 5)
427 Uutela - Hirvensalmi (nykyisin 429)
428 Joutsa - Pertunmaa - Toivola (Pertunmaa - Toivola ennen 5)
431 Otava - Kälä (nykyisin jatkettu Leivonmäelle entistä tietä 6161)
432 Mikkeli - Puumala (nykyisin 62)
434 Imatra - Puumala (nykyisin 62)
435 Siikakoski - Sulkava - Kallislahti
437 Hiismäki - Sulkava (nykyisin 4371)
438 Sulkava - Virmutjoki
440
441
442 Kangasniemi - Toivakka (nykyisin 4421, ennen 13)
443 Ristikangas - Lievestuore (nykyisin 15231, 16670 ja yksityistienä)
446 Kangasniemi - Hankasalmi as.
447 Kangasniemi - Pieksämäki
449 Pieksämäki - Hankasalmi (nykyisin 23 ja 6412, välillä 70)
450 Pieksämäki - Suonenjoki (nykyisin 72)
452 Suonenjoki - Jäppilä (nykyisin 4520)
453Pieksämäki - Jäppilä - Varkaus
455Pieksämäki - Maavesi - Joroinen (alkuperäinen reitti osittain 15324, uusi reitti Loukee - Maavesi - Joroinen)
456 Lahnalahti - Virtasalmi (nykyisin 4561)
459Juva - Virtasalmi - Sihvolanmäki
464Varkaus - Rantasalmi - Parkumäki
465 Joroinen - Rantasalmi (nykyisin 4652)
467Rantasalmi - Kolkonpää
468Varkaus - Kangaslampi - Viljolahti (reittiä jatkettu Savonlinnaan asti entistä 470)
470 Heinävesi - Viljolahti - Savonlinna (Heinävesi - Viljolahti nykyisin 4703)
471Savonlinna - Enonkoski - Sappu
474Kerimäki - Savonranta - Vihtari
476Pohjoislahti - Heinävesi - Liperi - Ylämylly
477Vihtari - Juojärvi - Kuusjärvi (jatkettu Kuusjärvelle entistä tietä 4825)
479Punkasalmi - Kissala
480 Kesälahti - Villala (nykyisin 4800)
482Tolosenmäki - Rääkkylä - Liperi - Käsämä
484Rasivaara - Hammaslahti
486Puhos - Kitee - Tohmajärvi - Tenkakangas (ennen 71)
487Tolosenmäki - Kitee
488 Tolosenmäki - Kitee - Välimaa (Kitee - Välimaa nykyisin  4880)
490 Onkamo - Niirala (nykyisin 9, välillä 70, aiemmin 18 ja osittain 6)
492Hammaslahti - Kiihtelysvaara
494Marjomäki - Kiihtelysvaara - Heinävaara (nykyisin osittain 4940, uusi reitti Tenkakangas - Kiihtelysvaara - Heinävaara)
495Huhtilampi - Kovero (ennen 4942)
496Kaustajärvi - Öllölä - Tuupovaara - Kovero (nykyisin osittain yhdysteinä 5006 ja 4941)
498 Mannervaara - Maukkula (nykyisin 4980)