stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viimeinen tuomio (täsmennyssivu)

Viimeinen tuomio voi viitata seuraaviin asioihin:
viimeinen tuomio, uskonnollinen käsite
Viimeinen tuomio, Michelangelon maalaama Sikstuksen kappelin fresko
Viimeinen tuomio (engl. The Statement), Norman Jewisonin ohjaama vuoden 2003 elokuva
Viimeinen tuomio, Simpsonit-televisiosarjan jakso.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viimeinen tuomio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harold Lloyd

| Harold Lloyd |
| --- | --- |
 Harold Lloyd vuonna 1936.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Harold Clayton Lloyd
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1893 Burchard, Nebraska
Kuollut: 8. maaliskuuta 1971 (77 vuotta) Beverly Hills, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, ohjaaja, käsikirjoittaja
Puoliso:  Mildred Davis (1923–1969)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Hal Lloyd
Aktiivisena:  1913–1950
Merkittävät roolit:  Tuhannen dollarin nousukas Keltanokka Pikkuveli
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Harold Clayton Lloyd (20. huhtikuuta 1893 Burchard, Nebraska – 8. maaliskuuta 1971 Beverly Hills, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on tunnettu menestyneistä ja humoristisista mykkäelokuvistaan sekä näyttävistä ja vaarallisista elokuvakohtauksista.
Lloyd on Charles Chaplinin ja Buster Keatonin ohella suosituimpia ja vaikutusvaltaisimpia mykkäelokuvien komedianäyttelijöitä. Hän teki yli 200 komediaelokuvaa, mykkä- ja äänielokuvia, vuosina 1913–1947. Hänen tunnetuin hahmonsa on silmälasipäinen ”Harold”.
Lloyd on yksi Yhdysvaltain elokuva-akatemian perustajista. Hänellä on kaksi tähteä elokuvaurastaan Hollywood Walk of Famella, osoitteissa 1501 Vine Street ja 6840 Hollywood Boulevard.
Lapsuus ja varhainen ura

Lloyd syntyi 20. huhtikuuta 1893 Burchardissa Nebraskassa, mutta muutti perheen kanssa länteen, kun perheen isä J. Darcie ”Foxy” Lloyd (1864–1947) epäonnistui liikeasioissaan. Hänen äitinsä oli Elisabeth Fraser Lloyd. Hän kävi koulunsa Denverissä ja San Diegossa. Lloyd oli ollut mukana teatterissa jo lapsuudessaan ja aloitti näyttelemisen yksikelaisissa komediaelokuvissa, kun hän muutti San Diegoon, Kaliforniaan vuonna 1912. Lloyd alkoi työskennellä Universal-elokuvayhtiössä ja ystävystyi vaikeuksissa olleen ohjaajan Hal Roachin kanssa. Monissa lyhytelokuvissa esiintynyt vuonna 1914 kehitelty hahmo Lonesome Luke oli imitaatio Charles Chaplinin kulkurista. Vuonna 1918 he keksivät sympaattisen ja silmälasipäisen hahmon, jonka nimi elokuvissa oli aina Harold. ”Harold” toimi myöhemmin yhtenä esikuvana Teräsmiehen Clark Kentille. Kuten Kent, myös Lloyd pystyi salaamaan henkilöllisyytensä ottamalla lasit pois päästään.
Lloydille tapahtui onnettomuus 1919, kun lavastuksena käytetty pommi osoittautui oikeaksi. Hän menetti oikean kätensä peukalon ja etusormen sekä hetkellisesti näkönsä. Onnettomuuden jälkeen hän käytti melko huomaamatonta proteesia ja ihonväristä käsinettä. Proteesistaan huolimatta Lloyd suoritti useimmat vaaralliset stunttinsa itse.
Elokuvaura

Vuoden 1921 alussa Lloyd ja Roach siirtyivät täyspitkiin komedioihin ja tekivät elokuvia kuten Miehuutta, rohkeutta ja karskeita miehiä, Tuhannen dollarin nousukas ja Salamaa ja jyrinää. Kaksikon tiet erosivat vuonna 1924 ja Lloyd alkoi itsenäisesti tuottaa omia elokuviaan, kuten Ujo poika, Keltanokka, Pikkuveli ja Hiljaa mäissä. Kaikki nämä elokuvat olivat erittäin suosittuja ja tuottoisia. Menestyksen myötä Lloydista tuli yksi varakkaimmista ja vaikutusvaltaisimmista henkilöistä varhaisessa Hollywoodissa.
Lloydin viimeinen mykkäelokuva oli Täällä ei pelätä vuodelta 1929, joka kuitenkin myöhemmin kuvattiin uudestaan äänen kanssa. Elokuva tuotti vähemmän kuin hänen aikaisemmat elokuvansa, ja tarkkojen suunnittelujen ja tuottamisten jälkeen hän julkaisi vielä muutamia äänielokuvia aina vuoteen 1947 asti.
Perhe

Lloyd meni naimisiin entisen vastanäyttelijänsä Mildred Davisin (1901–1969) kanssa 10. helmikuuta 1923. Heille syntyi kaksi lasta: tytär Gloria (1924–2012) ja poika Harold Jr. (1931–1971), jotka myöhemmin menestyivät näyttelijöinä. Pari adoptoi myös 5-vuotiaan Marjorie-tyttären vuonna 1929. Avioliitto päättyi Mildredin kuoltua sydäninfarktiin vuonna 1969.
Eläkkeelle siirtyminen ja muu vaikuttaminen

1930-luvun lopulla Lloyd menetti suosiotaan ja vetäytyi näyttelijän työstä. Hän tuotti vielä muutamia elokuvia ja työskenteli radiossa, kunnes jätti elokuvateollisuuden Diddlebockin synnin (1947) jälkeen. Hän oli mukana kansalais- ja hyväntekeväisyystyössä, erityisesti hän tuki Shrinerin liikuntarajoitteisille lapsille suunnattua järjestöä. Lloyd paneutui valokuvaukseen, johon kuuluivat 3D-valokuvaus ja varhaiset värifilmikokeilut. Jotkut varhaisemmista Technicolor-kokeiluista on kuvattu hänen kotonaan Beverly Hillsissä. Lloyd valokuvasi myös alastonmalleja, joiden kuvia päätyi miestenlehtiin.
Lloyd piti tekijänoikeutensa useimpiin elokuviinsa ja antoi harvoin esittää niitä eläkkeelle jääntinsä jälkeen. Siksi hän ei ollut yhtä tunnettu kuin Chaplin ja Keaton, joiden töitä oli paremmin saatavilla. Lisäksi ”Harold” yhdistettiin 1920-lukuun, ja jotkut sanoivat, että Lloydilta puuttui Chaplinin ja Keatonin ajattomuus. Vasta 1960-luvun alussa Lloyd sai takaisin paikkansa elokuvahistoriassa, kun hän tuotti kaksi tunnetuimmista elokuvakohtauksistaan koostuvaa elokuvaa, Komedian maailman (1962) ja Hauskat hetket (1963). Viimeisinä vuosinaan hän esitti elokuviaan yleisölle erilaisissa hyväntekeväisyys- ja opetustilaisuuksissa suurella menestyksellä.
Kuolema

Lloyd kuoli 77-vuotiaana eturauhassyöpään 8. maaliskuuta 1971 Beverly Hillsissä Kaliforniassa. Hänet on haudattu Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Glendaleen, Kaliforniaan.
Valikoitu filmografia

Over the Fence, (1917)
Kysy isältä (Ask Father, 1919)
Läpi harmaan kiven (Get Out and Get Under, 1920)
Unissakävelijä (High and Dizzy, 1920)
Keikari Villissä lännessä (An Eastern Westerner, 1920)
Kummitustalo (Haunted Spooks, 1920)
Seurapiirihai (Among Those Present, 1921)
Ilmojen halki (Never Weaken, 1921)
Junamatka (Now or Never, 1921)
Meripojan elämää (A Sailor-Made Man, 1921)
Miehuutta, rohkeutta ja karskeita miehiä (Grandma's Boy, 1922)
Tohtori Jack (Dr. Jack, 1922)
Salamaa ja jyrinää (Why Worry?, 1923)
Tuhannen dollarin nousukas (Safety Last!, 1923)
Ujo poika (Girl Shy, 1924)
Kuumaa vettä (Hot Water, 1924)
Keltanokka (The Freshman, 1925)
Seitsemännessä taivaassa (For Heaven's Sake, 1926)
Pikkuveli (The Kid Brother, 1927)
Hiljaa mäissä (Speedy, 1928)
Täällä ei pelätä (Welcome Danger, 1929)
Filmikärpänen (Movie Crazy, 1932)
Kissan käpälä (The Cat's Paw, 1934)
Aivotärähdys (The Milky Way, 1936)
Diddlebockin synti (The Sin of Harold Diddlebock, 1947)
Palkinnot ja ehdokkuudet > Palkinnot

1953 Oscar-kunniapalkinto: komediamestari ja hyvä kansalainen.
Palkinnot ja ehdokkuudet > Ehdokkuudet

1951 Golden Globe: paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa Diddlebockin synti (1947)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harold Lloyd Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Viralliset kotisivut
Valokuvia Harold Lloydin elokuvista
Harold Lloydin elokuvia katsottavissa ja ladattavissa Internet Archivessa
Mykkäelokuvasivusto
Harold Lloyd elokuvassa Tuhannen dollarin nousukas (1923)
Harold Lloyd vaimonsa Mildred Davisin kanssa vuonna 1925.
Hunger (vuoden 2008 elokuva)

| Hunger |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve McQueen
Käsikirjoittaja:   Enda Walsh  Steve McQueen 
Tuottaja:   Laura Hastings-Smith  Robin Gutch 
Säveltäjä:  David Holmes
Kuvaaja:  Sean Bobbitt
Leikkaaja:  Joe Walker
Pääosat:   Michael Fassbender  Liam Cunningham 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Britannia  Irlanti 
Tuotantoyhtiö:   Film4 Productions  Channel 4  Northern Ireland Screen  Broadcasting Commission of Ireland  Wales Creative IP Fund 
Levittäjä:  Icon Productions Mozinet
Ensi-ilta:   2008 Cannesin elokuvajuhlat  2008 Britannia  2009 Suomi (Midnight Sun Film Festival) 
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:   englanti  iiri 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hunger (Suomessa televisioesityksessä Nälkä) on Steve McQueenin ohjaama elokuva vuodelta 2008.
Elokuva perustuu tositapahtumiin IRA-aktivisti Bobby Sandsin nälkälakosta. Tapahtumien ajankohta on 1980-luku. Pohjoisirlantilaisessa vankilassa puhkeaa kapina, kun vangit haluavat saada poliittisen vangin aseman. Sands, jota näyttelee Michael Fassbender, organisoi nälkälakon ja on itse ensimmäinen lakkoileva. Hänen motiivinsa tulevat esiin hänen keskustelussaan papin kanssa.
Elokuva on monessa suhteessa rinnakkainen McQueenin vuonna 2013 valmistuneelle useita palkintoja saaneelle elokuvalle 12 Years a Slave. Ne lähestyvät länsimaissa sallittua väkivaltaa historian kautta. Elokuvassa käytetään runsaasti lähes sietokyvyn ylittäviä lähikuvia. Elokuva lähtee kriitikko Leena Virtasen mukaan kuvasta, sillä McQueen on alkujaan kuvataiteilija ja tehnyt kokeellisia elokuvia. Sen äänimaailma on niukka. Keskustelu papin kanssa elokuvan keskivaiheilla on 17 minuutin mittainen ja tehty yhtenä ottona, jonka aikana kamera ei liiku.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Fassbender  | … |  Bobby Sands   |
|  Ciaran Flynn  | … |  12-vuotias Bobby   |
|  Liam Cunningham  | … |  isä Dominic Moran   |
|  Liam McMahon  | … |  Gerry Campbell   |
|  Stuart Graham  | … |  Raymond Lohan   |
|  Brian Milligan  | … |  Davey Gillen   |
|  Laine Megaw  | … |  Mrs Lohan   |
|  Karen Hassan  | … |  Gerryn tyttöystävä   |
|  Frank McCusker  | … |  kuvernööri   |
|  Lalor Roddy  | … |  William   |
|  Helen Madden  | … |  Mrs Sands   |
|  Des McAleer  | … |  Mr Sands   |
|  Geoff Gatt  | … |  partamies   |
|  Rory Mullen  | … |  pappi   |
|  Ben Peel  | … |  Riot Prisonin vankilavirkailija Stephen Graves   |
|  Helena Bereen  | … |  Raymondin äiti   |
|  Paddy Jenkins  | … |  Hitman   |
|  Billy Clarke  | … |  Chief Medical Officer   |
|  B. J. Hogg  | … |  Loyalist orderly   |
|  Aaron Goldring  | … |  nuoren Bobbyn ystävä   |
Aiheesta muualla

EyeForFilm.co.uk – New York Film Festival press conference with Steve McQueen on Hunger
Life and death in Long Kesh – Ronan Bennett's memoir and film review, The Guardian
Hunger nominated for Index on Censorship Film Award 2009
Villebois

| Villebois |
| --- | --- |
 Yleisnäkymä kunnasta
 vaakuna
 Villebois
 Koordinaatit: 45°50′37″N, 5°26′09″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Belley
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,5 km²
Väkiluku (2021):  1 197 
 – Väestötiheys:  82 as./km²
Kunnan numero:  01444
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villebois on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 35 kilometriä Belleyn kaupungista länteen.
Villebois'n monoliitti
Villebois'n kiveä käytettiin rakentamisessa 1500-luvulta 1950-luvulle asti. Tämän jälkeen louhokset suljettiin. Louhoksien kalkkikivestä on rakennettu useita tunnettuja rakennuksia, kuten Lyonin oikeuspalatsi. Villebois'n keskusaukiolla on louhoksessa tehty monoliitti, joka pystytettiin yhtenä kappaleena vuonna 1890 Ranskan vallankumouksen satavuotisjuhlaksi.
Tunnettuja kuntalaisia

Joseph Récamier (1774 - 1852), kirurgi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villebois Wikimedia Commonsissa
Humphry Repton

Humphry Repton.
Reptonin rintakuva Woburn Abbeyn puutarhassa.
Uppark Sussexissa.
Humphry Repton (21. huhtikuuta 1752 Bury St. Edmunds, Suffolk – 24. maaliskuuta 1818 Lontoo) oli englantilainen maisema-arkkitehti ja kirjailija.
Nuoruus

Reptonin isä oli hyvin toimeentuleva verovirkailija. Perhe muutti ensin Norwichiin. Repton lähetettiin 12-vuotiaana Hollantiin opiskelemaan kaupan alaa. Hän palasi takaisin Englantiin, jossa hän oli kisällinä tekstiilikauppiaalle. Hän avioitui Mary Reptonin kanssa ja perusti oman yrityksen. Hänen vanhemmat menehtyivät vuonna 1778. Repton sain pienen perinnön, jonka turvin hän osti pienen maalaistilan Norfolkin Susteadissa. Hän kokeili eri ammatteja, mutta hän ei kokenut niitä omakseen.
Maisemasuunnittelijaksi

Reptonin perheessä oli neljä lasta ja perhe muutti Essexin Romfordiin vuonna 1788, josta hän osti pienen mökin. Repton oli tuolloin 38-vuotias. Repton vetäytyi maaseudun rauhaan, jossa hän mieltyi maisemasuunnitteluun.
Repton tutustui aiemmissa ammateissaan merkittäviin ja varakkaisiin henkilöihin. Suhteista oli merkittävää hyötyä, kun hän siirtyi maisemasuunnittelijaksi.
Reptonia pidetään Lancelot 'Capability' Brownin seuraajana ja merkittävänä englantilaisena maisema-arkkitehtinä. Reptonia, Brownia ja William Kentiä pidetään huomattavina maisemasuunnittelijoina.
Reptonin ura alkoi siitä, kun hän pyysi Portlandin herttua William Cavendish-Bentinckiä ja Leicesterin ensimmäistä jaarlia Thomas Cokea tukemaan hänen uraa. Reptonilla ei ollut muodollista koulutusta, jonka takia hän teki yhteistyötä muiden ammattilaisten kanssa. Hänen poika John Adey Repton valmistui arkkitehdiksi, joka työskenteli Reptonin kanssa.
Repton suunnitteli ja toteutti hankkeita Englannin aatelistolle ja varakkaille maanomistajille. Hän toteutti yhteensä noin 400 maisemapuutarhaa.
Töitä

Hylands House, Chelmsford, Essex
Uppark, Sussex
Sheringham Hall, Norfolk
Antony House, Cornwall
Attingham, Shropshire
Kirjat

Sketches and Hints on Landscape Gardening (1795)
Observations on the Theory and Practice of Landscape Gardening (1803)
Fragments on the Theory and Practice of Landscape Gardening (1816)
Viirin hautausmaa

| Viirin hautausmaa |
| --- | --- |

Sijainti:  Kilpeläntie 46, Rovaniemi
Koordinaatit:  66°21′52.0″N, 26°46′05.4″E
Seurakunta:  Rovaniemen seurakunta
Avattu:  1936
Pinta-ala:  3 hehtaaria
Kotisivu:  Viirin hautausmaa
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näkymä hautausmaan takaosasta portille päin.
Viirin hautausmaa on vuonna 1936 perustettu Rovaniemen seurakunnan hautausmaa Rovaniemen Vanttauskoskella, Kemijoen pohjoisrannalla. Etäisyyttä Rovaniemen keskustaan on 56 kilometriä.
Yläkemijokilaisten kyläkokoukset olivat vuonna 1927 esittäneet seurakunnalle toiveita hautausmaan saamiseksi seudulle. Vain viirinkyläläisten esitys sai kannatusta, mutta hanke raukesi tuolloin. Asiaan palattiin uudestaan vuonna 1934, jolloin päätettiin sekä Viirin hautausmaan että joen eteläpuolelle tulevan Auttin hautausmaan perustamisesta. Opetusministeriö teki Viirin hautausmaan perustamispäätöksen helmikuussa 1936. Jerikko-nimisestä tilasta ostettu alue oli kooltaan 1,5 hehtaaria. Hautausmaata on myöhemmin laajennettu kolmen hehtaarin kokoiseksi.
Hautausmaalle valmistui ”hautauskappeli” ja kellotorni vuonna 1937. Piispa J. A. Mannermaa vihki hautausmaan käyttöön 11. lokakuuta 1937. Kello on sittemmin siirretty toiselle hautausmaalle. Vuosittain hautauksia on noin 30.
Viirin hautausmaalle on haudattu 57 sotien 1939–1945 sankarivainajaa. Wäinö Aaltosen suunnittelema muistomerkki on vuodelta 1959. Hautausmaalle on tuotu vuonna 1993 kynttiläkivi muualle haudattujen muistokynttilöitä varten.
Victor Auer (teatterinjohtaja)

Victor Frans Auer (19. toukokuuta 1878 Tartto – 18. syyskuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Tartossa syntynyt Auer muutti jo lapsena Suomeen. Hän kävi sitten 7 luokkaa lyseota ja kauppaopiston sekä opiskeli lisäksi Saksassa ja Ranskassa. Auer aloitti näyttelijän uransa Helsingissä Arbetets Vännerin näytelmäseurassa. Hän toimi liikealalla, etupäässä liikkeiden ulkomaisena kirjeenvaihtajana ennenkuin siirtyi vakinaisesti teatterialalle. Auer oli oppilaana Helsingin Ruotsalaisessa Teatterissa ja liittyi sitten 1912 Vaasan Folkets Hus Teateriin toimien sen johtajana kolmisen vuotta. Vuonna 1915 hän siirtyi Joensuun Työväen Teatteriin ja toimi samalla teatterin johtajana. Vuosina 1916–1918 hän oli Koiton Näyttämön johtajana. Sen jälkeen Auer oli Kaarlo Halmeen kiertueessa ohjaajana ja näyttelijänä ja 1919–1921 Kansan Näyttämön ohjaajana ja näyttelijänä. Auer oli sitten 1921—1922 Kotkan Työväen Teatterin johtajana, 1923–1924 Porin Työväen Teatterin johtajana, 1925–1926 jälleen Kotkan Työväen Teatterin johtajana, 1926-1928 Kuopion Työväen Teatterin johtajana ja 1928–1929 Mikkelin Työväen Näyttämön johtajana. Vuonna 1930 hän muutti Helsinkiin ja toimi johtajana pienemmissä työväennäyttämöissä.
Auer oli pääasiassa luonnenäyttelijä ja hän toimi myös näytelmien kääntäjänä. Auer käänsi näytelmiä ranskasta sekä suomeksi että ruotsiksi, suomesta ruotsiksi ja tanskasta suomeksi. Hän kirjoitti taidetta käsittelleitä artikkeleja sanomalehtiin ja aikakauskirjoihin ja julkaisi aikoinaan saksan kielellä novelleja berliiniläisissä aikakauskirjoissa ja kuvalehdissä. Hän oli myös muun muassa Suomen Sosialidemokraatin toimittajana lyhyen ajan. Ulkomaanmatkoiltaan Auer kirjoitti työväenlehtiin teatteritaidetta koskeneita katsauksia ja artikkeleita.
Suomennoksia

Katja tanssijatar: 3-näytöksinen operetti; laulujen sanat Rudolf Oesterreicher ja Leopold Jakobson ; suom. Victor Auer ; säveltänyt Jean Gilbert. Kotkan työväen teatteri, Kotka 1924 (alkuteos Katja, die Tänzerin)
Houston Rockets

| Houston Rockets |
| --- | --- |

Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Lounainen
Perustettu:  1967
Historia:  San Diego Rockets 1967–1971 Houston Rockets 1971–
Areena:  Toyota Center
Kotipaikka:  Houston, Texas
Värit:                
Omistaja(t):  Tilman Fertitta
Toimitusjohtaja:  Rafael Stone
Päävalmentaja:  Stephen Silas
Yhteistyöseura:  Rio Grande Valley Vipers
Mestaruudet:  2 (1994, 1995)
Konferenssin mestaruudet:  4 (1981, 1986, 1994, 1995)
Divisioonan mestaruudet:  7 (1977, 1986, 1993, 1994, 2015, 2018, 2019)
Kotisivu:  https://www.nba.com/rockets
Houston Rockets on yhdysvaltalainen ammattilaiskoripalloseura, joka pelaa NBA-liigassa. Seuran kotipaikkakunta on Houston Texasin osavaltiossa ja se pelaa kotiottelunsa Toyota Center -areenassa. Houston Rockets kuuluu NBA:n läntisen konferenssin lounaiseen divisioonaan yhdessä Dallas Mavericksin, Memphis Grizzliesin, New Orleans Pelicansin ja San Antonio Spursin kanssa.
Rockets on voittanut NBA-mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1994 ja 1995. Vuonna 1994 seura voitti loppuotteluissa New York Knicksin otteluvoitoin 4–3, seuraavana vuonna Orlando Magicin otteluvoitoin 4–0. Mestaruusvuosina joukkueessa pelasivat muun muassa Hakeem Olajuwon, Otis Thorpe, Vernon Maxwell, Robert Horry ja Kenny Smith sekä kesken jälkimmäisen kauden seuraan tullut Clyde Drexler.
Jäädytetyt numerot

11 Yao Ming (seurassa 2002–2011)
22 Clyde Drexler (seurassa 1995–1998)
23 Calvin Murphy (1970–1983)
24 Moses Malone (1976–1982)
34 Hakeem Olajuwon (1984–2001)
45 Rudy Tomjanovich (1970–1981, päävalmentaja 1991–2003)
CD Carroll Dawson (apuvalmentaja, toimitusjohtaja 1979–2007 – koska Dawson ei koskaan pelannut seurassa, joukkue jäädytti hänen nimikirjaimensa).
NBA-mestaruudet

| Vuosi | Finaalivastustaja | Tulos | Valmentaja | Finaalien MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | New York Knicks | 4–3 | Rudy Tomjanovich | Hakeem Olajuwon |
| 1995 | Orlando Magic | 4–0 | Rudy Tomjanovich | Hakeem Olajuwon |
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 34 | 48 | 41,5 | Rudy Tomjanovich | – |
| 2000–2001 | 45 | 37 | 54,9 | Rudy Tomjanovich | – |
| 2001–2002 | 28 | 54 | 34,1 | Rudy Tomjanovich | – |
| 2002–2003 | 43 | 39 | 52,4 | Rudy Tomjanovich | – |
| 2003–2004 | 45 | 37 | 54,9 | Jeff Van Gundy | 1. kierros |
| 2004–2005 | 51 | 31 | 62,2 | Jeff Van Gundy | 1. kierros |
| 2005–2006 | 34 | 48 | 41,5 | Jeff Van Gundy | – |
| 2006–2007 | 52 | 30 | 63,4 | Jeff Van Gundy | 1. kierros |
| 2007–2008 | 55 | 27 | 67,1 | Rick Adelman | 1. kierros |
| 2008–2009 | 53 | 29 | 64,6 | Rick Adelman | 2. kierros |
| 2009–2010 | 42 | 40 | 51,2 | Rick Adelman | – |
| 2010–2011 | 43 | 39 | 52,4 | Rick Adelman | – |
| 2011–2012 | 34 | 32 | 51,5 | Kevin McHale | – |
| 2012–2013 | 45 | 37 | 54,9 | Kevin McHale | 1. kierros |
| 2013–2014 | 54 | 28 | 65,9 | Kevin McHale | 1. kierros |
| 2014–2015 | 56 | 26 | 68,3 | Kevin McHale | Konferenssifinaalit |
| 2015–2016 | 41 | 41 | 50,0 | Kevin McHale, J. B. Bickerstaff | 1. kierros |
| 2016–2017 | 55 | 27 | 67,1 | Mike D’Antoni | 2. kierros |
| 2017–2018 | 65 | 17 | 79,3 | Mike D’Antoni | Konferenssifinaalit |
| 2018–2019 | 53 | 29 | 64,6 | Mike D’Antoni | 2. kierros |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Houston Rocketsin viralliset sivut
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
Victor Bartley

| Victor Bartley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. helmikuuta 1988 (ikä 36) Ottawa
Kansalaisuus:   Kanada  Kiina
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Kunlun Red Star
Sarja:  KHL
Pelinumero:  64
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–
Aik. seurat:  Providence Bruins (AHL) Bridgeport Sound Tigers (AHL) Utah Grizzlies (ECHL) Rögle BK (Allsv.) Nashville Predators (NHL) Milwaukee Admirals (AHL) Montreal Canadiens (NHL) St. John’s IceCaps (AHL) Minnesota Wild (NHL) Örebro HK (SHL)
Victor Bartley (s. 17. helmikuuta 1988) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa KHL-joukkue Kunlun Red Staria.
Ura

Bartley pelasi juniorikiekkoa WHL:ssä. Varaamattomana pelaajana Bartley pelasi ensimmäisen kokonaisen ammattilaiskautensa ECHL:ssä Utah Grizzliesissä ennen siirtymistään vuodeksi Eurooppaan ja Rögle BK:hon Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Allsvenskaniin. Bartley oli Röglen eniten pisteitä tehnyt puolustaja 34 pisteellään 54 ottelussa kaudella 2010–2011. Hän ehti tehdä sopimuksen Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä pelaavaan Djurgårdens IF:ään, mutta sai ennen seuraavan kauden alkua allekirjoitettua ensimmäisen NHL-sopimuksensa Nashville Predatorsin kanssa 24. toukokuuta 2011.
Nashvillen harjoitusleirille vuonna 2011 osallistunut Bartley ei onnistunut lunastamaan paikkaa NHL-kokoonpanossa, joten hän pelasi kauden 2011–2012 farmijoukkue Milwaukee Admiralsissa. Bartley oli AHL:n kymmenes puolustajien pistepörssissä tehtyään 39 pistettä 76 pelaamassaan ottelussa.
Työsulkukaudella 2012–2013 Bartley sai ensimmäisen kutsunsa NHL:ään ja teki debyyttinsä Nashvillen voitettaessa Edmonton Oilersin 6–0 8. maaliskuuta 2013.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Victor Bartley
Käännös suomeksi