stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Beira Interior Sul

Beira Interior Sul Portugalin kartalla
Beira Interior Sul on Região Centron ala-alue Portugalissa. Sen pinta-ala on 3 738 km² ja väkiluku 75 028 (2011).
Beira Interior Sul rajoittuu idässä ja etelässä Espanjaan, pohjoisessa Cova da Beiraan ja Beira Interior Norteen ja lännessä Pinhal Interior Suliin.
Kunnat

Castelo Branco
Idanha-a-Nova
Penamacor
Vila Velha de Ródão
Angeleyes

| ”Angeleyes” ABBA |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Voulez-Vous
 Äänitetty : 1978
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.20
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”Voulez-Vous” 1979 | ”Angeleyes” 1979 | ”Gimme! Gimme! Gimme! (A Man After Midnight)” 1979 |
Angeleyes on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1979. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Se julkaistiin yhtyeen kuudennella studioalbumilla Voulez-Vous. Päävokalisteina ovat Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad.
"Angeleyes" julkaistiin tuplasinglenä parinaan "Voulez-Vous". Lisäksi se julkaistiin "Voulez-Vous" -singlen b-puolena.
"Angeleyes" -kappaleen taltiointi aloitettiin 26. lokakuuta 1978 Polar Music Studiolla. Sen työnimenä oli "Katakusom". Laulun kertojaminä on nainen, joka kertoo entisestä miesystävästään. Tällä on lumoavat enkelinsilmät mutta petollinen luonne.
"Angeleyes" on mukana elokuvamusikaalissa Mamma Mia: Here We Go Again!.
Käännös suomeksi
Alice Lyly

Alice Lyly  (o.s. Jacobsson; 11. syyskuuta 1899 Riika – 22. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki pitkän uran Oulun Näyttämöllä näyttelijänä, ohjaajana ja teatterinjohtajana. Lisäksi hän näytteli sivuosia useissa suomalaisissa elokuvissa vuosina 1946–1962.
Elämä ja ura

Alice Lylyn vanhemmat olivat liikkeenharjoittaja Georg Jacobsson ja Dorothea Sarin. Oppikoulun jälkeen Lyly opiskeli teatteritaidetta Kaarola Avellanin, Olga Salon ja Annikki Uimosen opastuksella. Vuosina 1925–1931 hän teki useita opintomatkoja Ruotsiin. Alice Lyly avioitui lehtori Erkki Lylyn kanssa 1923, liitto päättyi puolison kuolemaan 1944.
Uransa alussa Alice Lyly näytteli useissa teattereissa: Jyväskylän Teatteri 1918–1919, Oulun Teatteri 1919–1922 ja Joensuun Teatteri 1922–1923. Vuonna 1931 hän siirtyi Oulun Näyttämölle, jossa hän näytteli vuoteen 1947. Vuosina 1947–1949 Lyly toimi samaisessa teatterissa johtajana ja vuodesta 1949 näyttelijä-ohjaajana.
Alice Lylyn näyttämötehtäviä olivat muun muassa Kristiina (kappaleessa Kunnian vuoksi), Kirsti (Elinan surma), Katri (Daniel Hjort), Theresa (Onni alkaa huomenna) ja Lihava Sohvi (Nuori mylläri). Artturi Järviluoman menestysnäytelmässä Pohjalaisia hän tulkitsi Liisan, Maijan ja Kaisan roolit. Lylyn teatteriohjauksiin kuuluivat muun muassa Serpin epookkikomedia Katupeilin takana, Hella Wuolijoen talonpoikaisdraama Niskavuoren nuori emäntä sekä Maan jumala, Conwayn perhe, Älkää surko ja Nuori mylläri.
Teatteriuransa ohella Lyly näytteli useissa elokuvissa, yleensä sivuosia täti- ja rouvarooleissa. Vuonna 1946 hänellä oli sivuosa vallensmanskana Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä. Vuosina 1955–1962 hänellä oli yksitoista elokuvatehtävää, kuten kotiapulainen Tekla Matti Kassilan komediassa Isän vanha ja uusi (1955) ja Martan osa Vaalan värillisessä Aleksis Kivi -filmatisoinnissa Nummisuutarit (1957). Lylyn elokuvaura päättyi tarkemmin nimeämättömään sivuosaan Ossi Skurnikin elokuvassa Tie pimeään (1962).
Filmografia

Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä (1946)
Pekka ja Pätkä pahassa pulassa (1955)
Isän vanha ja uusi (1955)
Lain mukaan (1956)
Nummisuutarit (1957)
Verta käsissämme (1958)
Pieni luutatyttö (1958)
Pekka ja Pätkä miljonääreinä (1958)
Taas tapaamme Suomisen perheen (1959)
Pekka ja Pätkä mestarimaalareina (1959)
Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut (1960)
Tie pimeään (1962)
Lähteet ja viitteet

Teatterin maailma - Maamme teatterit ja niiden taiteilijat, Kustannusosakeyhtiö Tammi 1950
1 2 3  Teatterin maailma, sivu 197
Aiheesta muualla

Alice Lyly Elonetissä.
Oulun kaupunginteatteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Allianssi (Ruotsi)

Alliansenin tunnus
Allianssi (ruots. Alliansen, aiemmin Allians för Sverige) oli Ruotsin porvarillisten puolueiden muodostama kansallisen tason liittouma. Allianssia nimitetään Suomessa usein Ruotsin porvarilliseksi tai oikeistolaiseksi blokiksi. Liittouma perustettiin vuonna 2004, ja sen muodostavat Maltillinen kokoomus, Kristillisdemokraatit, Keskustapuolue ja Kansanpuolue liberaalit. Sen vastavoimana oli punavihreä blokki.
Allianssi voitti liittoumana Ruotsin valtiopäivävaalit vuosina 2006 ja 2010 ja muodosti näin ollen maan hallituksen vuosina 2006–2014. Vuoden 2014 vaaleissa oikeistoblokki jäi vaalitappion jälkeen oppositioon ja hallituksen muodostivat sosiaalidemokraatit ja vihreät.
Maltillisen kokoomuksen puolueenjohtaja Ulf Kristersson ja Kristillisdemokraatien puolueenjohtaja Ebba Busch-Thor ilmoittivat 11. tammikuuta 2019 Allianssin lopettaneen toimintansa valtiollisella tasolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alliansen (ruotsiksi)
Blemmyit

Blemmye kuvattuna Nürnbergin kronikassa (1493).
Blemmyit (m.kreik. Βλέμμυες, Blemmyes; lat. blemmyae) olivat nubialainen paimentolaisheimo, joka mainitaan useaan otteeseen roomalaisten historioitsijoiden kirjoituksissa. Keisariajalla blemmyit tekivät usein ryöstöretkiä Rooman hallitsemaan Aegyptuksen provinssiin.
Joissakin kuvitteellisissa kirjoituksissa blemmyitä kuvataan afrikkalaiseksi tai intialaiseksi ihmisheimoksi, jonka jäsenillä ei ollut päätä, vaan heidän kasvonsa olivat heidän rinnassaan. Roomalainen maantieteilijä Plinius vanhempi kertoo heimon olemassaolosta Naturalis historia -teoksessa. Ennen Pliniusta Herodotos kertoo itäisessä Libyassa elävän paimentolaisia alavalla ja hiekkaisella alueella. Tämän alueen länsipuoli taas on vuoristoista ja metsien peittämää aluetta, jossa asuu villipetoja. Herodotoksen mukaan alueella elää päättömiä miehiä (akefaloi). Keskiajalla ihmisiä peloteltiin väittämällä, että tällaisia heimoja asuu tuntemattomilla mailla, Heimoja käytettiin myös verukkeena huonolle valloitusmenestyksille tuntemattomilla mailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blemmyit Wikimedia Commonsissa
Beira

| Beira |
| --- | --- |
 Rio Púnguèn suulla Intian valtameren äärellä sijaitsevaa Beiraa (kuvan yläosassa) kansainväliseltä avaruusasemalta nähtynä.
 Beira
 Koordinaatit: 19°50′S, 34°51′E 
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Sofala
Väkiluku (2017):  533 825
Aikavyöhyke:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beira on kaupunki Mosambikissa Intian valtamereen laskevan Púnguè-joen suulla. Vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan Beirassa oli 533 825 asukasta. Se on Mosambikin neljänneksi suurin kaupunki ja Keski-Mosambikissa sijaitsevan 2,2 miljoonan asukkaan (2017) Sofalan provinssin pääkaupunki. Beiran satama toimii tärkeänä porttina sisämaahan sekä Zimbabween, Sambiaan ja Malawiin.
Mosambikin sisällissodan aikana Beira oli Renamo-vastarintaliikkeen keskus. MGM-puolueen johtaja ja perustaja Daviz Simango valittiin vuonna 2003 Beiran pormestariksi.
Vuonna 2000 kaupunki kärsi pahoin tulvista. Maaliskuussa 2019 erityisesti Mosambikissa, Zimbabwessa ja Malawissa vaikuttanut trooppinen hirmumyrsky Idai (matalapaineen aiempine vaiheineen) surmasi yli 250 ihmistä ja aiheutti laajamittaisia tulvia ja muuta tuhoa. Kansainvälisen Punaisen Ristin arvion mukaan ainakin 55 ihmistä menehtyi Beirassa ja jopa 90 prosenttia Beiran ja lähiseutujen rakennuksista sekä huomattava osa liikenneyhteyksistä tuhoutui tai vaurioitui suuresti. Myös Beiran satama kärsi vaurioita, mutta samalla satama oli tärkeä kansainvälisen avun toimittamisen kannalta. Pelastustöiden edetessä uhriluvun uskottiin nousevan.
Rantanäkymä.
Kaupunginvaltuuston rakennus (2011).
Beiran rautatieasema.
Beiran lentoasemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beira Wikimedia Commonsissa
Allianz Swans Gmunden

| Allianz Swans Gmunden |
| --- | --- |

Liiga:  ÖBL EuroChallenge
Perustettu:  1966
Historia:  1966-
Areena:  Volksbank-Arena kapasiteetti 2 500
Kotipaikka:  Gmunden, Itävalta
Värit:           
Presidentti:  Christl Hinterwirth
Päävalmentaja:   Robert Gonnen
Mestaruudet:   3 Itävallan mestaruus  3 Itävallan Cup  3 Itävallan Supercup 
Kotisivu:  www.allianzswans.at
Allianz Swans Gmunden on Gmundenissa sijaitseva koripalloseura.
Historia

Vuonna 1965 perustettiin Union Gmundenin koripallojaosto ja vuoden päästä joukkue pelasi ensimmäisen miesten pelin. Vuonna 1967 joukkue nousi maakuntasarjaan ja kahden vuoden päästä 2. Bundesligaan. Monen vuoden jälkeen 2. Bundesliigassa seura onnistui nousemaan Bundesligaan vuonna 1977, mutta putosi heti yhden kauden jälkeen. Vuonna 1992 seura nousi pidemmäksi aikaa korkeimmalle sarjtasolle. Ensimmäisen kerran joukkue osallistui Korać Cupiin vuonna 1994 oltuaan Bundesligan kolmas edeltävänä kautena. Vuonna 1996 joukkue putosi 2. Bundesliigaan, mutta visiitti oli vain yhden kauden mittainen. Vuoden 2002 jälkeen Union Gmundenin pääsponsori meni konkurssiin, jolloin koripallojaostosta tuli itsenäinen seura. Heti tämän jälkeen joukkue voitti ensimmäisen Itävallan Cupinsa ja kaksi vuotta myöhemmin ensimmäisen Itävallan mestaruutensa. Kaudella 2007-2008 joukkue pääsi kaikkien yllätykseksi ensimmäisenä itävaltalaisena joukkueena ULEB Cupin karsintavaiheeseen. Karsinnoissa tuli kuitenkin vastaan kauden voittanut DKV Joventut, jolle itävaltalaiset hävisivät.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Eurobasket
Blast beat

Blast beat on yleisnimitys hyvin nopealle rumpukompille. Ideana on oikealla kädellä soittaa komppipeltiä (ride) ja vasemmalla kädellä soittaa virvelirummulla "takapotku". Bassorumpu säestää joko jokaiselle oikean käden iskulle yhden iskun, tai vuorotellen virvelin kanssa. Nopeimmillaan blast beatia soitetaan jopa yli 10 iskun sekuntivauhdilla eli yli 600 iskua minuutissa.
Blast beatin historia

Vaikka blast beat yhdistetään nykyään enimmäkseen metallimusiikkiin, hidastempoista blast beatiä kehittivät jo 1960-luvulla jazzrumpalit, kuten Angelo Spampinato, Tony Williams ja etenkin Sunny Murray Albert Aylerin vuonna 1964 julkaisemalla kappaleella "Holy Ghost".
Blast beat -tyyli popularisoitui hardcore punk- ja grindcore-musiikissa 1980-luvulla. Ensimmäisiä blast beatia sisältäneitä punk-levytyksiä olivat Beastie Boysin kappale "Riot Fight" esikois-EP:llä Pollywog Stew vuonna 1982 ja D.R.I.:n esikoisalbumin raita "No Sense" vuodelta 1983. Muita varhaisia blast beateja käyttäneitä yhtyeitä olivat Siege, Heart Attack, Cryptic Slaughter ja Lärm.
Ensimmäisiä metallimusiikissa blast beateja levyttäneitä artisteja olivat rumpalit Dave "Grave" Hollingshead (Repulsion) ja Charlie Benante (Anthrax, S.O.D.). Graven tekniikan erikoisuus oli yhden bassorummun ja pedaalin käyttö. Benanten bravuuri oli virvelirumpuun kahdella kädellä isketty blast beat. Merkittävä blast beatin kehittäjä oli Napalm Deathin ensimmäinen rumpali Mick Harris, jonka blast beatista muodostui Napalm Deathin ja koko grindcore-tyylilajin tunnusmerkki.
Blast beatin tunnuspirteet omaavia komppeja käytetään myös jonkin verran elektronisessa musiikissa kuten gabberissa ja drum'n'bassissa. Metallimusiikista runsaasti vaikutteita ammentava rap-artisti Necro on myös peräti räpännyt blast beatiin eräissä kappaleissaan.
Blast beatin piirteitä

Musiikkinäytteet
Esimerkkejä blast beatista eri tempoissa: 124, 160, 200 ja 240 iskua minuutissa
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Varhaiset blast beatit olivat usein tempoltaan hitaita verrattuna nykyaikaisiin metallimusiikin blast beateihin, jotka soitetaan useimmiten yli 180 iskun minuuttivauhdilla "hyper blast" -komppien hipoessa 300 iskua minuutissa.
"Gravity blast" on komppi, jossa virvelirummun reunaa käytetään rumpukapulan keinulautana. Iskevä kapula osuu sekä rummun reunaan että rumpukalvoon. Kapula siten ikään kuin keinuu virvelin reunalla ja osuu rumpukalvoon sekä soittokäden ylöspäin että alaspäin suuntautuvassa liikkeessä.
Tyypillinen blast beat soitetaan kahdeksasosatahdissa, jossa bassorumpua ja virveliä soitetaan vuorotellen hi-hatin tai ride-symbaalin myötäillessä rytmiä tasaisesti. Peruskompin eräässä muunnelmassa hi-hat tai ride ei ole tahdistettu basson ja virvelin kanssa tai ne on korvattu muilla symbaaleilla, kuten crash- tai china-symbaaleilla. Blast beatia voi soittaa yhdellä bassorummulla ja yhdellä pedaalilla, kahdella bassorummulla ja kahdella pedaalilla (tuplabasari) tai yhdellä bassorummulla ja yhdellä tuplapedaalilla.
Esimerkiksi death metalissa blast beat soitetaan usein kuudestoistaosatahdissa, jolloin jokaisella kuudestoistaosalla isketään virveliin ja kahdeksasosalla hi-hatiin. Jaloilla soitetaan bassorumpua kuudestoistaosissa, jolloin virveli ja bassorumpu soivat yhtä aikaa. Nopeimmat grindcore-rumpalit soittavat jopa kolmaskymmeneskahdes- tai kuudeskymmenesneljäsosia.
Blast beatia ja sen eri muunnelmia käytetään nykyisin varsinkin grindcoressa sekä death- ja black metalissa. Sitä käytetään tuomaan musiikille lisää nopeutta, kaoottisuutta ja aggressiivisuutta.
Blast beatin merkitseminen rumpunuotteina.
Amy Harrison

Amy Harrison vuonna 2017.
Amy Harrison (s. 21. huhtikuuta 1996 Camden) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 11 maaottelua. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pääsi kentälle vasta neljännesvälieräottelussa Norjaa vastaan aivan jatkoajan lopussa.
Harrison on seuratasolla edustanut pitkään Sydney FC:tä. Vuonna 2019 hän pelasi Yhdysvaltoissa Washington Spiritin joukkueessa ja vuonna 2020 hän siirtyi Alankomaihin PSV:n joukkueeseen.
American Airlinesin lento 191

| American Airlinesin lento 191 |
| --- | --- |
 Ilmakuva onnettomuuspaikalta.
Yhteenveto
Päivämäärä:  25. toukokuuta 1979
Onnettomuustyyppi:  mekaaninen vika, maahansyöksy
Tapahtumapaikka:  O’Haren kansainvälinen lentoasema, Chicago, Yhdysvallat
 :  42°00′35″N, 87°55′45″W
Lähtöpaikka:  O’Haren kansainvälinen lentoasema, Chicago, Yhdysvallat
Määränpää:  Los Angelesin kansainvälinen lentoasema, Los Angeles, Yhdysvallat
Kuolleita:  273 (271 koneessa, kaksi maassa)
Loukkaantuneita:  2 (maassa)
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  McDonnell Douglas DC-10-10
Lentoyhtiö:  American Airlines
Rekisteritunnus:  N110AA
Matkustajia:  258
Miehistöä:  13 
American Airlinesin lento 191 (AA191) oli American Airlinesin matkustajareittilento Chicagosta Los Angelesiin. Koneen noustua ilmaan vasemmanpuoleinen moottori irtosi ja kone putosi noin 1 380 metriä luoteeseen kiitotien päästä. Onnettomuudessa kuoli 273 ihmistä, ja se on Yhdysvaltain pahin lento-onnettomuus.
Tausta > Lentokone

Onnettomuuskone oli malliltaan McDonnell Douglas DC-10-10, rekisteritunnukseltaan N110AA ja valmistenumeroltaan 46510. Se oli toimitettu lentoyhtiölle helmikuussa 1972. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 19 871 tuntia. Se oli varustettu kolmella General Electricin CF6-6D-suihkuturbiinimoottorilla.
Tausta > Ohjaamomiehistö

Lennon kapteenina toimi 53-vuotias Walter H. Lux. Hän oli liittynyt American Airlinesille marraskuussa 1950. Hän oli aloittanut onnettokuuskonetyypin kapteenina joulukuussa 1971. Kapteenilla oli yhteensä 22 500 tunnin lentokokemus, josta 3 000 kyseisen konetyypin kapteenina. Hän oli käynyt viimeisimmässä terveystarkastuksessaan joulukuussa 1978, missä hänet määrättiin käyttämään lähinäköä korjaavia laseja.
Perämies oli 49-vuotias James R. Dillard. Hän oli liittynyt lentoyhtiölle kesäkuussa 1966. Hän aloitti onnettomuuskonetyypin perämiehenä heinäkuussa 1977. Perämiehellä oli 9 275 tunnin lentokokemus, josta 1 080 kyseisellä konetyypillä. Hän oli käynyt viimeisimmässä terveystarkastuksessaan maaliskuussa 1979, ja hänet määrättiin käyttämään sekä kauko- että lähinäköä korjaavia laseja.
Lennolla oli myös 56-vuotias lentoinsinööri Alfred F. Udovich. Hän oli liittynyt lentoyhtiölle tammikuussa 1955. Lentoinsinöörillä oli yhteensä 15 000 tunnin lentokokemus, josta 750 onnettomuuskonetyypillä. Hän oli käynyt viimeisimmässä terveystarkastuksessaan helmikuussa 1979, ja hänen tuli käyttää näköä korjaavia laseja.
Kaikkien lentäjien lupakirjat olivat kunnossa ja ajantasalla.
Lento

Lento 191 lähti portilta kello 14.59. Kyydissä oli 258 matkustajaa ja 13 miehistön jäsentä. Sää oli lähdön aikana selkeä. Koneelle oli annettu lupa rullata kiitotielle 32R. Kone sai luvan nousta kello 15.02.38. Nousukiito oli normaali, mutta vain hetki ennen nousua koneen vasemman moottorin kiinnikkeet irtosivat ja lensivät siiven yli. Kone ehti nousta noin 90 metriä, kunnes se alkoi kallistua vasemmalle, jolloin nokka laski ja kone alkoi menettää korkeutta.
Koneella oli kallistumaa 90 astetta vasemmalle, kun se törmäsi vanhaan hangaariin ja syttyi palamaan. Kaikki koneessa olleet 271 matkustajaa ja miehistön jäsentä sekä kaksi maassa ollutta henkilöä kuolivat turmassa. Lisäksi kaksi maassa loukkaantui kaksi henkilöä.
Onnettomuuden syy

Onnettomuuden aiheutti epäsymmetrinen sakkaus johtuen etusiiven johtoreunasta vasemmalta puolelta. Sakkaus johtui siitä, että kun moottori irtosi, se samalla repi varoitusjärjestelmän kaapelit, jolloin miehistö ei kyennyt näkemään sakkausvaroitusta. Lisäksi moottorin irtoaminen tuhosi siiven nostosiivekkeiden hydrauliletkut, jolloin siivekkeet olivat pakotettu vetäytymään paikalleen, eikä kone voinut jatkaa nousua normaalisti. Seuraten American Airlinesin ohjeita, miehistö laski nopeutta matalimpaan nousunopeuteen (V2), mutta juuri tämä nopeuden lasku johti koneen tuhoon. Nopeuden lasku aiheutti sakkauksen, koska ilmavirran kulkeminen siivessä häiriintyi johtoreunan vahingoista nopeuden vähentyessä.
Moottorin irtoaminen aiheutui pylonin asetuksesta, joka oli liian herkkä vaurioille, ja tämä johti epätasapainoon.  Vauriot moottoriin olivat aiheutuneet vääristä huoltotavoista. Ohjeiden mukaan siiven huoltoja varten, jossa moottori irrotetaan, moottori olisi pitänyt irrottaa pylonista erillisenä. American Airlines kuitenkin käytti tapaa, jossa moottori irrotettiin yhä pylonissa kiinni trukin avulla. Tämä ratkaisu säästi tuhansia dollareita huoltokustannuksista. Kun moottoria irrotettiin yhä pylonissa kiinni trukin kannattelemana, pylonin kiinnitykset heilahtelivat kiinnityslaippaan, aiheuttaen murtuman kiinnitykseen, joka lopulta petti onnettomuuspäivänä, aiheuttaen moottorin ja pylonin irtoamisen.
Onnettomuuskone O’Haren kansainvälisellä lentoasemalla Chicagossa.
Bob Stokoe

Bob Stokoe (21. syyskuuta 1930 – 1. helmikuuta 2004) on englantilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hän voitti FA Cupin pelaajana Newcastle Unitedissa ja valmentajana Sunderlandissa.
Pääasiassa puolustajana pelannut Stokoe siirtyi paikallisesta pikkuseurasta Newcastle Unitediin 1947. Hän teki debyyttinsä edustusjoukkueessa 1950. Stokoe pelasi Newcastlessa kaikkiaan 287 ottelua ja suurimpana saavutuksenaan voitti FA Cupin 1955. Vuonna 1961 Stokoe siirtyi Buryyn, jossa hän toimi pelaamisen ohella myös valmennustehtävissä. Stokoe pelasi seurassa 81 ottelua kunnes päätti pelaajauransa.
Vuonna 1965 Stokoe valittiin Charlton Athleticin päävalmentajaksi. Charltonin jälkeen hän valmensi Rochdalea, Carlisle Unitedia ja Blackpoolia. Blackpoolin Stokoe johdatti kahdesti Coppa Anglo-Italianan loppuotteluun, joista toisen se voitti ja toisen hävisi. Vuonna 1972 Stokoe valittiin 2. divisioonassa pelanneen Sunderlandin päävalmentajaksi. Stokoe onnistui kääntämään vaikeuksissa olleen seuran kurssin ja FA Cupissa Sunderland eteni yllättäen loppuotteluun. Finaalissa pääsarjan Leeds United oli ylivoimainen ennakkosuosikki, mutta Sunderland voitti ottelun 1–0 ensimmäisenä alemman sarjatason seurana yli 40 vuoteen. Stokoe onnistui nostamaan Sunderlandin 1. divisioonaan 1976, mutta erosi kun seuraava kausi alkoi surkeasti. Sunderlandin jälkeen Stokoe valmensi uudelleen Buryä, Blackpoolia, Rochdalea ja Carlisle Unitedia. Viimeisenä valmennuspestinään Stokoe toimi Sunderlandin väliaikaisena päävalmentajana 1987. Uransa päättyessä Stokoe oli liigassa pisimpään toiminut päävalmentaja.
Stokoe kuoli vuonna 2004 73-vuotiaana sairastettuaan useita vuosia dementiaa.
Blake Griffin

| Blake Griffin |
| --- | --- |
 Griffin vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Blake Austin Griffin
Syntynyt: 16. maaliskuuta 1989 (ikä 35) Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  The Rim Reaper
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  208 cm
Paino:  114 kg
Nyk. joukkue:  Boston Celtics
Sarja:  NBA
NBA-varaus:  1. varaus 2009 (Los Angeles Clippers)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2009–2018 2018–2021 2021-2022 2022-:  Los Angeles Clippers Detroit Pistons Brooklyn Nets Boston Celtics
Aiheesta muualla
www.blakegriffin.com
Blake Austin Griffin (s. 16. maaliskuuta 1989 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hänen nykyinen seurajoukkueensa on Boston Celtics. Griffin osallistui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hän oli tilaisuuden ensimmäinen varaus.
NBA:n nimekkäimpiin pelaajiin kuuluva Griffin menetti loukkaantumisten vuoksi mahdollisuutensa kilpailla paikasta Yhdysvaltain maajoukkueessa sekä Lontoon 2012 että Rion 2016 kesäolympialaisiin.
Ura > Lukio

Griffin pelasi lukiokoripalloa Oklahoma Christian Schoolissa, jossa hän voitti neljä osavaltion mestaruutta. Kaudella 2004–2005 hänet nimettiin "Little All-City All-State" tähdistöön. Seuraavalla kaudella The Oklahoman nimesi hänet vuoden pelaajaksi. Tulsa World valisi Griffinin Boys All-State First Teamiin. Kaudella 2006–2007 The Oklahoman ja Tulsa World valitsivat Griffinin vuoden pelaajaksi.
Ura > Yliopisto

Ensimmäisellä yliopistokaudellaan Griffin teki Oklahoma Soonersin paidassa 14,7 pistettä ja otti 9,1 levypalloa ottelua kohden. Hänet nimettiin Big 12 Conferencen ykköstähdistöön ja All Rookie First Teamiin.
Kaudella 2008–2009 Griffin teki keskimäärin 22,7 pistettä ottelua kohden ja otti 14,4 levypalloa ottelua kohden. Big 12 Conference valitsi hänet vuoden pelaajaksi ja hän oli kauden paras levypallopelaaja koko maassa.
Ura > NBA-ura

Griffin osallistui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Los Angeles Clippers varasi hänet koko tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Griffin ei kuitenkaan päässyt pelaamaan lainkaan avauskaudellaan, sillä hän loukkaantui ennen kauden alkua.
Virallisesti Griffin pelasi tulokaskautensa vasta kaudella 2010–2011, jolloin hänet myös valittiin vuoden tulokkaaksi.
Griffin oli kaudella 2015–2016 reisilihasvamman vuoksi sivussa pelikentiltä. Loukkaantumisestaan melko lailla toivuttuaan hän kuitenkin löi torontolaisessa ravintolassa ollessaan 23. tammikuuta 2016 Clippersin varustepäällikköä ja loukkasi kätensä 4–6 viikon sairausloman mittaisesti. Griffin sai teostaan neljän ottelun pelikiellon ja menetti palkastaan noin 0,9 miljoonaa dollaria.
Tammikuussa 2018 Griffin siirtyi Detroit Pistonsiin. Hän siirtyi Brooklyn Netsiin maaliskuussa 2021.
Yksityiselämä

Blake Griffinin veli, Taylor Griffin, on myös ammattilaiskoripalloilija. Hänet valittiin samana vuonna NBA:han kuin Blakekin. Griffinien isä on tummaihoinen, mutta äiti on valkoihoinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
André Pernet

André Pernet (6. tammikuuta 1894 Rambervillers – 23. kesäkuuta 1966 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan bassobaritoni.
Pernet opiskeli Pariisin konservatoriossa, jossa hänen opettajanaan oli André Gresse. Hän debytoi oopperalaulajana Nizzassa vuonna 1921. Pernet liittyi Pariisin oopperaan vuonna 1928 ja esiintyi myös Opéra-Comiquessa vuosina 1931–1948. Pernet'n keskeisiin rooleihin kuuluivat Don Giovanni, Boris Godunov ja Méphistophélès. Hän lauloi myös lukuisissa oman aikansa oopperoissa.
Bengt Lidner
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bengt Lidner Wikimedia Commonsissa