stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niilo Moilanen

| Niilo Moilanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 2001 (ikä 23)
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Seura:  Pohti Ski Team
Laji:  maastohiihto
Paras sijoitus:  8.
 Tietolaatikko päivitetty 10.2.2021 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Vuokatti 2021 | sprintti (p) |  |
|  Hopeaa | Vuokatti 2021 | 4 × 5 km viesti |  |
Niilo Moilanen (s. 17. toukokuuta 2001) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän on nuorten maailmanmestari perinteisen hiihtotavan sprintistä vuodelta 2021. Hän saavutti samoissa kilpailuissa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla hän oli perinteisen sprintissä neljäs 2019. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 21:nneksi ja vapaan hiihtotavan parisprintissä 11:nneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 34:s.
Moilanen kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2021. Hän sai heti maailmancupin pisteitä oltuaan perinteisen hiihtotavan sprintissä 22:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdeksas Beitostølenin perinteisen sprintissä joulukuussa 2022. Se on edelleen hänen paras maailmancupsijansa (tilanne 25.2.2023).
Moilanen edustaa Pohti Ski Teamia.
Guy (etunimi)

| Guy |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  30. maaliskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Guyon
Vastineita eri kielissä:  Guido
Nimen alkuperä:  Wido
Infobox OKNimi-testi OK: 
Guy on miehen etunimi.
Guy on alkujaan ranskalainen muunnelma germaanisesta nimestä Wido, joka saattaa johtua joko metsää tai laajaa tarkoittavasta sanasta.
Vuodesta 1995 lähtien Guyn nimipäivä on ollut Suomen ruotsinkielisen kalenterin mukaan 30. maaliskuuta.
Suomessa nimi Guy on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 1086 henkilölle.
Kuvitteellisia Guy-nimisiä

Guy, pelihahmo Final Fight- ja Street Fighter -pelisarjoissa
Guy Gardner, Vihreän Lyhdyn joukkoihin kuuluva supersankari DC Comicsin sarjakuvissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guy (etunimi) Wikimedia Commonsissa
Riitta-Liisa Haavisto

Riitta-Liisa Haavisto (o.s. Karttunen, 14. joulukuuta 1930 Ilmajoki – 25. lokakuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja vaatesuunnittelija sekä alan pitkäaikainen opettaja.
Riitta-Liisa Haavisto syntyi Etelä-Pohjanmaan Ilmajoella, jossa hänen isänsä Mauno Karttunen toimi Etelä-Pohjanmaan Opiston rehtorina. Lapsuutensa hän vietti Tuusulanjärven kulttuuriympäristössä isän siirryttyä Luther-opiston johtajaksi Järvenpäähän. Sotien jälkeen perhe palasi Etelä-Pohjanmaalle, jossa Riitta-Liisa-tytär kirjoitti ylioppilaaksi Alavudella ja aloitti sitten opinnot Wetterhoffin kotiteollisuusopistossa Hämeenlinnassa. Vuonna 1955 hän valmistui Taideteollisen oppilaitoksen mallisommittelu- ja muotiosastolta, minkä jälkeen hän täydensi koulutustaan Pariisissa L’École des Métiers d’Art- oppilaitoksessa ja André Lhoten taidekoulussa.
Opettajauransa Riitta-Liisa Haavisto aloitti 1950-luvun lopulla, ja hän opetti muun muassa Ammattienedistämislaitoksella, Ammattikoulujen opettajaopistossa, Helsingin Leikkuuopistossa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Wetterhoffissa hän työskenteli tuotesuunnittelun lehtorina. Opettajanuransa jälkeen hän työskenteli aktiivisesti tekstiilitaiteilijana ja kehitti muun muassa uuden kirjontatavan. 2000-luvulla hänellä oli 17 yksityisnäyttelyä Suomessa, Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Hänen töitään on yksityisissä ja julkisissa kokoelmissa myös ulkomailla, ja hän sai niistä monia alan palkintoja.
1970-luvulta alkaen Haavisto tutki ja suunnitteli vammaisten lasten vaatetusta yhdessä Estelle Rosenlewin kanssa useiden apurahojen turvin. Vuonna 1984 vammaispukeutumisen työryhmä sai ensimmäisen Bruno Mathsson -palkinnon. Jo vuonna 1976 hän oli yksi taideteollisuuden valtionpalkinnon saajista kehitysvammaisille tarkoitettujen vaatteiden suunnitteluryhmän jäsenenä. Haavisto ja Rosenlew pitivät myös ompelukursseja vammaisperheiden äideille Helsingin Leikkuuopistossa.
Haavisto oli vuonna 1965 mukana perustamassa Muotitaiteilijat MTO ry:tä ja toimi sen puheenjohtajana vuosina 1968–1973 ja 1979–1981. Hän sai Ornamon kunniajäsenyyden 2005 toimittuaan muun muassa järjestön hallituksessa.
Myös Haaviston tytär Anna-Riitta Haavisto on tekstiilitaiteilija. Vuonna 2007 Yleisradio esitti Sukupuu-sarjan puolituntisen dokumentin kolmen sukupolven tekstiilitaiteilijoista, joista kolmas oli Riitta-Liisa Haaviston täti Laila Karttunen. Riitta-Liisa Haaviston veli on Yleisradion entinen musiikkipäällikkö Antero Karttunen.
Teoksia

Mittavaatteet : raportti vammaisvaateprojektista. Yhdessä Estelle Rosenlewin kanssa. Helsinki: Sosiaalihallitus, 1981. ISBN 951-46-5283-5.
Neuleita : peruskaavoja – kuositteluja. Ammattikasvatushallitus, 1987. ISBN 951-860-422-3.
Haaksirikko

Claude Joseph Vernet'n maalaus Haaksirikko (1759)
Haaksirikko tarkoittaa laivan tai muun aluksen tapaturmaista vaurioitumista, uppoamista tai tuhoutumista navigointivirheen, karilleajon, konevian, sään, yhteentörmäyksen tai muun ulkoisen syyn vuoksi. Haaksirikoista aiheutuvat aineelliset vahingot saattavat olla mittavia, mikäli alus vaurioituu korjauskelvottomaksi tai uppoaa siten, ettei alus tai sen lasti ole nostettavissa perinteisin pelastusmenetelmin. Haaksirikon yhteydessä vaarana on usein ihmishenkien menetys. Haaksirikoista on aluksen päällikön annettava meriselitys viranomaisille.
Suomessa tapahtuvat sekä suomalaisia aluksia vieraiden valtioiden aluevesillä tai kansainvälisillä vesialueilla kohtaavat haaksirikot ja vaurioitumiset sekä vaaratilanteet tutkii Onnettomuustutkintakeskus. Mikäli kyseessä on vieraan valtion lipun alla purjehtiva alus, tai haaksirikko tapahtuu vieraan valtion aluevesillä, Onnettomuustutkintakeskus tutkii tapahtuman yhteistyössä paikallisten viranomaisten kanssa.
Yhteishaveri

Yhteishaveri eli yhteinen haveri tarkoittaa tietoista taloudellista uhrausta suuremman kokonaisuuden pelastamiseksi. Sellainen tilanne voi synty kun osa lastista joudutaan heittämään mereen, jotta muu lasti, rahti ja alus pelastuisivat.
Etymologia

Haaksi on vanha, suomalais-ugrilaisissa kielissä omaperäinen sana laivalle. Eräissä sukukielissä sen vastineet merkitsevät ruukkua tai astiaa. Haaksirikko tarkoittaa siis haahden eli aluksen rikkoutumista.lähde? Nykysuomen sanakirja kertoo sanaa haaksi merkityksessä alus, laiva, pursi, vene käytettävän varsinkin runokielessä.
Etymologia > Haaveri ja haveri

Haveri on lainaa ruotsin haaksirikkoa tarkoittavasta sanasta haveri.lähde? Nykysuomen sanakirjan mukaan haveri on merivahinko, jota teos pitää haveria parempana ilmauksena. Kuvakielessä onnettomuus, vahinko.
Sana haaveri on Nykysuomen sanakirjan mukaan arkityylinen ilmaus sanalle haaksirikko. Kuvakielessä onnettomuudesta.
Aiheesta muualla

Meriturmien tutkijat: Miehet rynnivät turvaan ensimmäisinä (Arkistoitu – Internet Archive) (Yle.fi Uutiset 12.4.2012)
Haamuhissi

| Haamuhissi> The Ersatz Elevator |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lemony Snicket   (oik. Daniel Handler)
Kuvittaja:  Brett Helquist
Kansitaiteilija:  Brett Helquist
Kieli:  englanti
Genre:  seikkailu, lasten- & nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  HarperCollins
Julkaistu:  maaliskuu 2001
Sivumäärä:  259
Suomennos
Suomentaja:  Marja Helanen-Ahtola
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  276
ISBN:  951-0-28567-6
Sarja: Surkeiden sattumusten sarja
Edeltävä:  Omituinen opinahjo
Seuraava:  Kelvoton kylä
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Haamuhissi (The Ersatz Elevator) on kuudes kirja yhdysvaltalaisen Lemony Snicketin kirjoittamassa kirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja. Kirjassa Baudelairen orvot lähetetään asumaan Esmé ja Jerome Kurjimon luokse.
Kulttuuri- ja kirjallisuusviittaukset

Esmé Kurjimon nimi saattaa viitata J. D. Salingerin tarinaan "For Esmé - with Love and Squalor". Jerome on Salingerin etunimi, kuten myös Esmén miehen. Salingerin nimikirjaimet ovat J.S., samat nimikirjaimet ovat sarjassa tärkeä asia.
Pincus-sairaala on paikka, jossa Sunny syntyi. Tämä on viittaus Gregory Goodwin Pincusiin, joka keksi ehkäisypillerin.
Olafin valeasu Gunther saattaa viitata muinaiseen Burgundin kuningas Guntheriin.
Ksenofobiasta puhuessaan Jerome mainitsee Galileon ja Jun'ichirō Tanizakin.
Pimeä puistotie 667:ssa on 1849 ikkunaa. Edgar Allan Poe kuoli vuonna 1849. ("Edgar Allan Poe" on viittaus herra Poeen ja tämän poikiin Edgariin ja Albertiin.)
Armani, yksi Sunnyn mutinoista, on viittaus Armaniin, kalliiseen vaatebrändiin,
Pimeä puistotie 667 heittää yhden numeron luvusta 666, joka yhdistetään usein pahaan. Lisäksi talossa on 66 kerrosta ja kirja on sarjan kuudes.
Kun Baudelairet kiipeävät ensimmäistä kertaa portaita kattohuoneistoon, he kuulevat naisen sanovan: "Syökööt sitten leivoksia". Tämä lainaus yhdistetään Marie Antoinetteen.
Kirja eri kielillä

Brasilianportugali: "O elevador ersatz", Cia. das Letras, 2001, ISBN 85-359-0320-8
Venäjä: "Липовый лифт", Azbuka, 2004, ISBN 5-352-00952-1
Ruotsi: "Det Hemliga Hisskaktet"
Romania: "Lift Ersatz"
Espanja: "El Ascensor Artificioso"
Puola: "Winda widmo", Egmont, 2003, ISBN 83-237-1704-4
Korea: "아찔한 엘리베이터", Munhakdongnae Publishing Co, Ltd., 2007, ISBN 978-89-546-0850-3
Even Northug

| Even Northug |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. syyskuuta 1995 (ikä 29)
Uran tiedot
Seura:  Strindheim IL
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2015–
Paras sijoitus:  2.
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  8
 Tietolaatikko päivitetty 1. helmikuuta 2025 
Even Northug (s. 26. syyskuuta 1995) on norjalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Strindheim IL:ää. Northug on saavuttanut parhaat tuloksensa sprinttikisoissa.
Northug kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran 11. maaliskuuta 2015 Drammenissa perinteisen hiihtotavan sprintissä, jossa hänen sijoituksensa oli 47:s. Ensimmäisen pistesijansa hän saavutti oltuaan vastaavassa kilpailussa vuotta myöhemmin kahdeksas. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Rukan perinteisen sprintissä marraskuussa 2022. Hän oli samalla kaudella kolmas Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä. Maaliskuussa 2023 hän sijoittui kolmanneksi Tallinnan vapaan hiihtotavan sprintissä. Sprintticupissa hän oli kolmas. Tammikuussa 2024 hän sijoittui kolmanneksi Oberhofin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Maaliskuussa 2024 hän sijoittui kolmanneksi Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä. Joulukuussa 2024 hän sijoittui toiseksi Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä. Tammikuussa 2025 hän sijoittui Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä toiseksi. Hän sijoittui kolmanneksi Cognen perinteisen hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2025.
Skandinavia Cupissa Northug on saavuttanut kaksi palkintopallisijaa. Hän oli kolmas perinteisen hiihtotavan sprintissä Joulumäessä 24. helmikuuta 2015 ja voitti vastaavan kilpailun Östersundissa 9. tammikuuta 2016.
Northug oli mukana juniorien MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä 2014. Hänen ainoa kilpailumatkansa oli vapaan hiihtotavan sprintti, jossa hän sijoittui yhdeksänneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä seitsemäs. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kymmenenneksi.
Northugin vanhemmat veljet Petter Northug (s. 1986) ja Tomas Northug (s. 1990) ovat myös hiihtäjiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Even Northug Wikimedia Commonsissa
Luettelo jääkäreistä P

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
P

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
P > Eino Evert Ilmari Paakki ent. Baaki

(4. syyskuuta 1895 Kemin maalaiskunta – 18. marraskuuta 1934) oli suomalainen reservin vänrikki ja jääkäri. Hänen vanhempansa olivat puuseppä Juho Anton Baaki ja Ida Maria Pukema. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Elsa Toiviaisen kanssa. Paakki kävi kansakoulun ja oli oppilaana Jääkärialiupseereille Viipurissa 1924 järjestetyillä keskikoulukursseilla ja Helsingissä vuonna 1927 järjestetyillä jatkokursseilla. Hän työskenteli maalarina Rovaniemellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella. Hänet poistettiin pataljoonan vahvuudesta murroskauden alkuvaiheessa 5. lokakuuta 1916. Takaisin Suomeen Paakki saapui sisällissodan jälkeen 1. joulukuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 9. tammikuuta 1919 aliupseeriksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een, josta muodostettiin myöhemmin Viipurin rykmentti. Rykmentissä hän kuului 1. komppaniaan. Hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1921 alkaen Kenttälennätinpataljoonaan, josta hänet siirrettiin edelleen l. toukokuuta 1922 Petsamon rajavartiostoon ja 1. kesäkuuta 1923 alkaen takaisin Kenttälennätinpataljoonaan, josta muodostettiin myöhemmin Viestipataljoona 2. Viestipataljoonasta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 alkaen Polkupyöräpataljoona 1:een. Hän toimi kaikissa edellä mainituissa joukoissa rehumestarina ja kuormastovääpelinä. Armeijasta Paakki erosi sairauden takia 31. elokuuta 1934. Sotilaskoulutus: Rehumestarikurssi vuonna 1924 ja Reserviupseerikoulu vuonna 1926. Hän kuoli keuhkotautiin 18. marraskuuta 1934. Hänet haudattiin Riihimäelle. Ylennykset: Aliupseeri 9. tammikuuta 1919, Kersantti 14. toukokuuta 1919, Vääpeli 19. helmikuuta 1920, Reservin vänrikki 31. lokakuuta 1934. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Väinö Aapeli Paananen
P > Yrjö Paasi ent. Häll

(19. helmikuuta 1885 Tornio – 23. tammikuuta 1922) oli suomalainen reservin vänrikki ja jääkäri. Hänen vanhempansa olivat taloudenhoitaja Heikki Häll ja Rosa Liljeström. Paasi kirjoitti ylioppilaaksi Kemin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1904 ja liittyi Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1904 - 1912. Paasi toimi kesästä 1915 alkaen värvärinä 'Torniossa ja Tervolassa sekä paikallisoppaana Torniossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Saksasta Paasi komennettiin 10. tammikuuta 1916 erikoistehtäviin Ruotsiin.
Paasi palasi takaisin Suomeen 24. maaliskuuta 1918 höyrylaiva S/S Areturuksen toisella aseidenkuljetus retkellä. Suomeen päästyään hän astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen 27. maaliskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin apulaisinsinööriksi Päämajan insinööriesikuntaan. Paasi palveli sisällissodan jälkeen Suomen senaatin sota-asiaintoimituskunnan (myöhemmin Sotaministeriö) taisteluvälineosaston pioneeritoimiston toimistosihteerinä. Armeijasta hän erosi 1. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen yksityis-yrittäjänä. Ylennykset: Reservin vänrikki 30. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Erik Jalmari Paavilainen
Jalmari Paavilainen
Johan Eemeli Paavilainen
P > Toivo Paavilainen

(6. heinäkuuta 1895 Kaukola – 9. toukokuuta 1925) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Paavilainen ja Katri Paavilainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Anastasia (Nasta) Leskisen kanssa. Paavilainen kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Kaukolassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 3. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. toukokuuta pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 23. syyskuuta 1916 sairauden takia siviilitöihin Saksaan. Paavilainen palasi Suomeen sisällissodan jälkeen 21. heinäkuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen  aliupseeriksi ylennettynä 2. syyskuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Laatokan jalkaväkirykmentti 6:n 5. komppaniaan, missä hän palveli 27. marraskuuta 1918 saakka. Myöhemmin hän astui 21. elokuuta 1919 alkaen kersanttina Salmin rajavartioston palvelukseen. Salmissa hän toimi aluksi 1. komppaniassa koulutusaliupseerina ja hoiti 15. heinäkuuta - 3. syyskuuta 1920 välisen ajan 2. komppanian päällikön tehtäviä. Armeijasta hän erosi 1. maaliskuuta 1921 ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Kaukolassa. Hänet haudattiin Kaukolaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. syyskuuta 1918, Kersantti 21. elokuuta 1919, Vääpeli 23. joulukuuta 1919. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
P > Nestor Paavola

(21. helmikuuta 1884 Hollola – 25. elokuuta 1925) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Nikodemus Iso-Paavola ja Serafia Juhakkala. Paavola työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 27. marraskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1916 alkaen sairauden takia pataljoonan täydennysjoukkoon ja laskettiin edelleen siviilitöihin Saksaan 14. heinäkuuta 1916. Takaisin Suomeen Paavola palasi 29. marraskuuta 1918 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä eri paikkakunnilla. Hänet haudattiin Lahteen. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
P > Yrjö Aleksander Paavonperä

(1. tammikuuta 1899 Oulu – 14. huhtikuuta 1946) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Paavonperä ja Maria Johanna Jokela. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Tilda Maria Karjalaisen kanssa. Paavonperä kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Oulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 31. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 18. maaliskuuta 1916 täydennysjoukkoon ja laskettiin edelleen 12. huhtikuuta 1916 alkaen hänellä todetun sairauden takia siviilitöihin Saksaan. Paavonperä palasi takaisin Suomeen 12. tammikuuta 1919 ja astui Suomen armeijaan asevelvollisena 23. lokakuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Pohjanmaan jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet vapautettiin tammikuussa 1920. Myöhemmin hän työskenteli työmiehenä Oulussa. Talvisodasta alkaen Paavonperä työskenteli Valtionrautateiden konepajalla Oulussa. Hänet haudattiin Ouluun. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
P > Jalmar Matinpoika Pajala

(7. tammikuuta 1895 Vimpeli – 16. tammikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Pajala ja Anna Strang. Pajala kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Vimpelissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 25. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän kuoli työlomalle matkustaessaan 16. tammikuuta 1918 lähellä Osnabrückin kaupunkia sattuneessa rautatieonnettomuudessa. Hänet haudattiin Osnabrückin hautausmaahan yhdessä muiden samassa onnettomuudessa kuolleiden suomalaisten jääkäreiden kanssa. 
Kunniamerkit:  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Oskari Jaakonpoika Pajala
Karl Johan Pakarinen
P > Juho Pakka myöh. Nurmela

10. huhtikuuta 1888 Ylihärmä – 27. marraskuuta 1950) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Liisa Pakka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Rauha Maria Välimaan kanssa, joka kuoli vuonna 1927 ja hän avioitui toistamiseen vuonna 1928 Ellen Erika Näsen kanssa. Nurmela työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 17. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pakka vaihtoi vuonna 1916 nimensä Nurmelaksi. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa, missä hän haavoittui 29. huhtikuuta 1918. Hänet siirrettiin sisällissodan jälkeen 19. kesäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin 2. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen työmiehenä. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johannes Vilhelm Palin myöh. Rae
Paavo Johannes Palkén myöh. Paalu
Albin Palmén
Helge Palmén
Hjalmar Palmgren