stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brörup-interstadiaali

| Sarja | Vaihe | Alivaihe | Kronozooni | Aika  vuotta sitten |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Holoseeni | Holoseeni | Holoseeni | Preboreaali | 10 640–11 560 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Nuorempi Dryas | 11 560–12 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe |  Allerød | 12 700–13 350 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Vanhempi Dryas | 13 350–13 480 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe |  Bølling | 13 480–13 730 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Vanhin Dryas | 13 780–13 860 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Jääkauden loppuvaihe | Meiendorf | 13 860–14 500 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | LGM | 18 000–28 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Denekamp | 28 000–32 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Hengelo | 36 900–38 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Moershoofd |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi |  |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Glinde | 48 000–51 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Ebersdorf |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Oerel | 55 400–57 700 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Keski-Veiksel-kausi | Schalkholz |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi | Odderade | ±74 000 |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi |  Rederstall |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi | Brørup |  |
| Pleistoseeni | Veiksel-jääkausi | Varhaisjääkausi |  Herning | -116 000 |
| Pleistoseeni | Eem | Eem |  | 116 000–128 000 |
Sinertävä: kylmää, punertava: lämmintä
Brörup-interstadiaali eli MIS 5c 106 000–100 000/93 000 vuotta sitten oli lämmin vaihe viime jääkauden alkuvaiheessa, Herning-jäätiköitymisen jälkeen. Tundran raja kulki Etelä-Lapissa ja Keski-Ruotsissa, ja koivumetsien eteläraja Pohjois-Pohjanmaalla ja Etelä-Lapissa. Etelä- ja Keski-Suomessa kasvoi havumetsää, mm mäntyjä. Pohjois-Saksan heinäkuun keskilämpötila oli +15 °C, ja Etelä-Suomen yli +10 °C.
Brörup

Kaudesta käytetään myös nimityksiä happi-isotooppivaihe 5c, Peräpohjolan ja Fanan interstadiaali.Ollaan sitä mieltä, että tällä kaudella Skandien jäätikkö suli lähes kokonaan tai kutistui huomattavasti. Luultavasti oli vain muutamia pienehköjä jäätiköitä Kölivuoristossa. Itse Brörupissa kuusi ja mänty yleistyivät kauden keskivaiheille mennessä huomattavasti. Kauden alussa koettiin Rhamnus-huippu.
Erään arvion mukaan jäätikkö ulottui läntisimpään Ruotsiin ja Norjan tuntureille alueilla, joiden korkeus oli noin 1 000 m.lähde?
Erään arvion mukaan Kölivuoriston jäätikkö oli hajonnut kolmeen osaan, joista pohjoisin ulottui Trondheimin ja Mo i Ranan välimaastosta hieman Tromssan pohjoispuolelle. Maailmassa merenpinta oli noin 20 m alempana kuin nyt Brörup- ja Odderade-vaiheiden aikana.
Jää ulottui ehkä Osloon asti tai melko lähelle sitä. Jää oli vetäytynyt Herning-stadiaalista noin 200 km. Jäätä saattoi olla Suomen käsivarren Lapissa. Novaja Zemlja ja Sevarnaja Zemlja olivat saman jääkuvun alla, ja Huippuvuorten ja Frans Joosefin maan yllä oli suuret erilliset jäätiköt. Lämpimimmillään Brörup-kauden vuoden keskilämpötila oli 3–4 °C nykyistä alempi. Alankomaissa oli heinäkuun keskilämpötila 16 astetta, tammikuun keskilämpötila -9 astetta, ja siellä kasvoi metsää. Pohjois-Saksassa kulki tuolloin mäntymetsän ja leveälehtisten puiden raja. Siellä kasvoi koivua, mäntyä, kuusta ja lehtikuusta. Brörupia edeltänyt Amersfoort oli Alankomaissa heinäkuun keskilämpötilaltaan noin 15 °C.
Alussa Pohjanmaalla kasvoi avoimia koivumetsiä, seassa katajaa, ja suuri osa kasvillisuudesta oli saroja (Cyperaceae), heiniä (Poaceae) ja ruohoja. Lopulta mänty levisi Pohjanmaalle muutamaksi tuhanneksi vuodeksi, vaikka oli yhä nykyistä kylmempää. Mänty ja koivu olivat pääasialliset puut, kuusi ja leppä harvinaisia, ja nämä kasvoivat pääosin Pohjanmaan itäpuolella.
Brörup-kauden jako

Brörup 1 DOIS 24
Montaigu
Brörup 2 DOIS 23
Brörup 3 DOIS 22
Herjaus

Herjaus oli vuoden 1889 Suomen rikoslaissa määritelty kunnianloukkaus. Nykyisin voimassa olevassa rikoslaissa herjausta ei enää tunneta, vaan sen ovat korvanneet kunnianloukkauksesta annetut säännökset. Herjaus poistui rikoslaista vuonna 2000. Herjaus oli vakavampi rikos kuin solvaus, koska sen rangaistusasteikko oli solvausta ankarampi.
Herjauksen tunnusmerkistö vanhassa laissa

Säännökset herjauksesta sellaisina, kuin ne olivat vuoden 1889 rikoslain 27 luvussa ennen kuin luku kumottiin.
»
»
Nykyinen laki

Nykyisessä rikoslaissa rikosnimikkeet ovat kunnianloukkaus ja törkeä kunnianloukkaus, jotka on määritelty herjauksesta poikkeavalla tavalla.
Aiheesta muualla

Suomen Suuriruhtinaanmaan rikoslaki (alkuperäinen säädös vuodelta 1889)
Herakleia Lynkestis

| Herakleia Lynkestis> Ἡράκλεια Λυγκηστίς |
| --- | --- |
 Herakleia Lynkestiin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Herakleia Lynkestis
Koordinaatit:  41°00′40″N, 21°20′33″E
Valtio:  Pohjois-Makedonia
Paikkakunta:  Bitola, Pelagonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 359/356 eaa.–500-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Makedonian valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Lynkestis, Makedonia
Aiheesta muualla
  Herakleia Lynkestis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herakleia Lynkestis (m.kreik. Ἡράκλεια Λυγκηστίς, Hērakleia Lynkēstis, myös Ἡράκλεια Λάκκου, Hērakleia Lakkū; lat. Heracle(i)a Lyncestis) oli antiikin aikainen kaupunki Lynkestiissä Makedoniassa nykyisen Pohjois-Makedonian alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Bitolaa.
Maantiede

Herakleia sijaitsi lisänimensä mukaisesti Lynkestiissä Ylä-Makedoniassa, ja oli sen tärkein kaupunki. Sen arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen Bitolan kaupungin eteläpuolella. Kaupunki oli rakennettu matalalle kukkulalle ja sen rinteisiin, ja sen ympäristö oli vuorten ympäröimää tasankoa.
Läheltä kulki kaksi merkittävää tietä. Toinen tie saapui kaupunkiin lännestä Adrianmeren rannikolta ja Lykhnidoksesta ja jatkoi idässä Edessaan ja Traakian suuntaan, ja tunnettiin roomalaisella kaudella Via Egnatiana. Herakleia sijaitsi jotakuinkin tien puolivälissä. Sen etäisyys lännenpuolen Lykhnidoksesta oli 46 roomalaista mailia ja idänpuolen Edessasta 64 mailia. Toinen tie suuntasi koilliseen kohti Styberraa, Pelagoniaa ja Stobia.
Historia

Herakleian historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin perustamisvuotta ei tunneta varmuudella, mutta useimmat historioitsijat ovat sitä mieltä, että sen perusti Makedonian kuningas Filippos II todennäköisesti jonkun varhaisen illyrialaisia vastaan suuntautuneen sotaretken aikana, joko 359–358 eaa. tai 356 eaa. Kaupunki nimettiin Herakleen mukaan. Kaupungin strateginen sijainti teiden risteyksessä ja Makedonian valtakunnan rajalla teki siitä tärkeän kaupungin ja Lynkestiin keskuksen.
Kun roomalaiset valtasivat Makedonian vuonna 168 eaa., se jaettiin neljään tasavaltaan, joista yhden pääkaupungiksi tuli Herakleia Lynkestis. Kaupungin kautta kulkenut itä-länsisuuntainen tie rakennettiin roomalaiseksi tieksi, Via Egnatiaksi, vuoden 148 eaa. jälkeen. Herakleia toimi eräänä Julius Caesarin tukikohdista hänen sisällissotiensa aikana, ja sinne asettui veteraaneja. Caesarin sisällissotaa käsittelevän teoksen käsikirjoittajat kuitenkin sekoittivat Herakleia Lynkestiin Herakleia Sintikeen traakialaisessa Makedoniassa.
Varhaisella bysanttilaisella kaudella Herakleia toimi piispanistuimena, ja sen piispoja tunnetaan 300–500-luvuilta. Ostrogootit tuhosivat kaupungin Teoderikin johdolla vuonna 472 ja uudelleen vuonna 479. Kaupunki kunnostettiin tämän jälkeen. Kaupungin historia päättyy, kun slaavit valtasivat sen 500-luvun lopulla.
Rakennukset ja löydökset

Herakleian akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on lödetty osia. Akropoliin rinteessä on roomalainen teatteri, jota on kunnostettu. Alakaupungin pääosa sijaitsi akropoliin eteläpuolella. Rakennuslöytöihin lukeutuu myös useita basilikakirkkoja, jotka on ollut koristeltu mosaiikkilattioin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herakleia Lynkestis Wikimedia Commonsissa
Herakleian raunioita.
Roomalaisen teatterin kunnostetut rauniot.
Herakleiasta löydetty Athenen patsas.
José María Bueno y Monreal

| José María Bueno y Monreal |
| --- | --- |

Sevillan arkkipiispa
 1957–1982 
Edeltäjä:  Pedro Segura
Seuraaja:  Carlos Amigo Vallejo
Vitorian piispa
 1950–1954 
Jacan piispa
 1945–1950 
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1904 Zaragoza
Kuollut: 20. elokuuta 1987 (82 vuotta) Pamplona
José María Bueno y Monreal (11. syyskuuta 1904 Zaragoza – 20. elokuuta 1987 Pamplona) oli espanjalainen katolisen kirkon kardinaali ja Sevillan arkkipiispa 1957–1982. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen 1962–1965.
Bueno Monreal opiskeli aluksi Madridissa ja sen jälkeen Roomassa kahdessa paavillisessa yliopistossa: Pontificia Università Gregoriana ja Pontificia università San Tommaso d'Aquino. Hänet vihittiin papiksi 19. maaliskuuta 1927. Hän oli teologian, kanonisen oikeuden ja moraaliteologian professori Seminario de Madridissa vuosina 1927–1945.
Bueno Monreal toimi Jacan piispana 1945–1950 ja Vitorian piispana 1950–1954. Hänet nimitettiin Sevillan arkkipiispaksi 8. huhtikuuta 1957 ja hän palveli virassa vuoteen 1982 asti.
Bueno Monreal kuoli vuonna 1987 ja haudattiin Sevillan katedraaliin.
Kirjallisuus

Jiménez Blasco, Julio: El Cardenal José María Bueno Monreal: un humanista integral. Una biografía (1904–1987).  Universidad de Sevilla, 2016.  ISBN 978-8447218837  (espanjaksi)
Ros, Carlos: José María Bueno Monreal: semblanza de un cardenal bueno.  San Pablo, 2012.  ISBN 978-8428541022  (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: es:José María Bueno Monreal
Käännös suomeksi
Herennius Etruscus

| Herennius Etruscus |
| --- | --- |
 Herennius Etruscus roomalaisessa Antoninianuksessa.
Rooman keisari  Deciuksen kanssahallitsijana
Valtakausi:  toukokuu 251 – kesäkuu 251
Edeltäjä:  Decius
Seuraaja:  Trebonianus Gallus, Hostilianus ja Volusianus

Syntynyt:  noin 220–230 Pannonia
Kuollut:  kesäkuu 251 Abrittus, Moesia
Isä:  Decius
Äiti:  Herennia Etruscilla
Quintus Herennius Etruscus Messius Decius (s. vuosien 220–230 välillä, k. kesäkuu 251) oli Rooman keisari vuonna 251. Hän oli isänsä Deciuksen kanssahallitsija. Hän kuoli taistellessaan gootteja vastaan.
Syntymä ja isän nousu keisariksi

Herenniuksen elämästä tiedetään monien muiden 200-luvun keisarien tavoin erittäin vähän. Herennius Etruscus syntyi Pannoniassa joskus vuosien 220 ja 230 välillä, kun hänen isänsä palveli siellä armeijassa. Hän kuului veljensä Hostilianuksen tavoin ylhäiseen senaattorisukuun niin kuin myös hänen äitinsä Herennia Etruscilla. Hostilianus oli kolikoista päätellen Herenniusta nuorempi.
Herenniuksen isä Decius kaappasi syys- tai lokakuussa 249 vallan keisari Philippus Arabsilta. Herennius siirtyi veljensä ja äitinsä kanssa Roomaan varmistamaan senaatin ja kansan uskollisuuden uudelle hallitukselle.
Nousu keisariksi ja kuolema

Jäätynyttä Tonavaa ja Rooman sisällissodan heikentämiä puolustuksia hyödyntäen gootit ja karpit hyökkäsivät talvella ja keväällä 250 Moesiaan ja Daakiaan piirittäen useita kaupunkeja. Herennius nimitettiin touko–kesäkuussa caesariksi, ja hän sai myös arvonimen princeps iuventutis (suom. nuorison päämies) ja jätti veljensä Hostilianuksen varjoonsa. Pian tämän jälkeen Decius lähetti Herenniuksen armeijan kanssa Moesiaan, mutta jäi itse vielä Roomaan kesä- heinäkuuhun asti, jolloin liittyi Rooman armeijaan. Koko seuraavan kesän ja syksyn Decius ja Herennius taistelivat gootteja vastaan. He karkottivat karpit Daakiasta ja ajoivat gootit etelään mutta kärsivät sitten tappion ja joutuivat perääntymään.
Vuoden 251 alussa Herennius korotettiin Deciuksen kanssahallitsijaksi, eli hän sai arvonimen augustus. Hän oli myös konsulina isänsä kanssa. Saman vuoden keväällä he lähtivät uudestaan sotaretkelle gootteja vastaan. Retki päättyi kuitenkin katastrofiin, kun Herennius sai surmansa nuolesta joko kahakassa ennen Abrittuksen taistelua tai sen aikana. Pian myös Deciuksen armeija tuhottiin soisessa maastossa Abrittuksen (nykyinen Razgrad Pohjois-Bulgariassa) kaupungin lähellä. Molempien ruumiit katosivat suolle, eikä niitä koskaan löydetty. Herennius ja Decius olivat ensimmäiset Rooman keisarit, jotka kuolivat taistelussa ulkoista vihollista vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herennius Etruscus Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Decius | Rooman keisari kanssahallitsija Decius | Seuraaja: Trebonianus Gallus, Hostilianus ja Volusianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Ilona Herlin

| Ilona Herlin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1965 (ikä 59) Kirkkonummi
Maria Ilona Herlin (s. 8. huhtikuuta 1965 Kirkkonummi) on Cargotecin omistajia yhdessä veljiensä Ilkka Herlinin ja Niklas Herlinin kanssa. Hän on Kone Oy:n entisen toimitusjohtajan Pekka Herlinin tytär.
Ilona Herlinin pörssinoteeratun omaisuuden arvo oli vuonna 2022 noin 1,1 miljardia euroa.
Herlin asuu Espoossa perheensä kanssa. Hän on väitellyt tohtoriksi Helsingin yliopistossa ja toimii akateemisella uralla.
Ilona Herlin työskentelee Helsingin yliopistossa suomen kielen laitoksen tutkijana ja dosenttina. Hänen väitöskirjansa koski alistuskonjunktioita, ja hän on julkaissut 2010-luvulla mm. tutkimuksen "alkaa tekemään" -rakenteesta.
Luottamustoimet

Ilona Herlin on toiminut Koneen säätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 1995 sekä varapuheenjohtajana vuodesta 2002 lähtien. Hän on myös Helsingin yliopiston, Suomen kognitiivisen kielitieteen yhdistyksen (FiCLAn) sekä Sähköherkkyyssäätiön hallituksen jäsen.
Julkaisuja

Herlin, Ilona: Suomen kielen koska-konjuktion merkitys ja merkityksen kehitys.  Helsinki:  SKS, 1997.  ISBN 951-717-977-4
Herlin, Ilona: Suomen kun.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  SKS, 1998.  ISBN 951-746-044-9
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien hakukone tuloista Ilona Herlin 1999–2006
Ilona Herlin 375 humanistia -sivustolla. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. 9.7.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Brygos-maalari

| Brygos-maalari |
| --- | --- |
 Harjoittelija palaistrassa. Brygos-maalarin maalaama kyliksin tondo, n. 490–480 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500/400-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 490–470 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka, valkopohjakeramiikka
Brygos-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista puna- ja valkopohjakeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen ja klassisen kauden taitteessa noin vuosina 490–470 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Brygoksen signeeraamia vaaseja. Joskus heitä on pidetty samana henkilönä.
Brygos-maalari oli Onesimoksen oppilas. Hänestä tuli itsestään varsin vaikutusvaltainen, ja hänellä oli lukuisia oppilaita. Brygos-maalarin tekemiksi lasketaan parisataa pienikokoista vaasia, joissa oli usein mytologisia tai symposion- eli pitoaiheita. Hän kuvasi mielellään suuria eeppisiä tapahtumia ja enteili teoksissaan jo klassista tyyliä. Hänen teoksensa ovat tunnettuja erityisesti dramaattisesta vaikutelmastaan. Punakuviotekniikan lisäksi maalari käytti joissakin töissään myös valkopohjatekniikkaa.
Teoksia

Auloksen soittaja. Kyliksin tondo, n. 490 eaa.
Briseis ja Foiniks (?). Kyliksin tondo, n. 490 eaa.
Mainadi. Valkopohjaisen kyliksin tondo, n. 490–480 eaa.
Kyliks, n. 490–470 eaa.
Nainen ja lyyra. Kyliksin tondo, n. 480 eaa.
Dionysos ja satyyri. Kyliksin tondo, n. 480 eaa.
Lekyytti, n. 480–470 eaa.
Pässinpäinen rhyton, n. 480–470 eaa.
Buddha Loetla Nabhalai

Rama II:n muotokuva, joka on maalattu postuumisti Chulalongkornin valtakaudella.
Buddha Loetla Nabhalai (1767–1824) oli Chakri-dynastian toinen kuningas, joka hallitsi Thaimaata vuosina 1809−1824. Hänet tunnetaan myös hallitsijanimellä Rama II.
Thaimaan Chakri-kuninkaat esitettiin jumalaisina hallitsijoina ja heidän henkistä valtaansa tuki Thaimaan kansalliseepos Ramakien, jonka hengessä jokainen kuningas nimettiin eepoksen sankarin, prinssi Raman, mukaan. Taiteita harrastanut Rama II kehitti seremonioita teatterillisempaan suuntaan, jossa kansalliseeposta esitettiin varjo- ja tanssiteatterina.
Kirjallisuutta

Heikkilä-Horn, M. & Miettinen, J. O.: Kaakkois-Aasia.  (Historia ja kulttuurit)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 2000.  ISBN 951-1-15771-X
Petersen, K.: Ihmiskunnan ajantieto.  (Suomeksi toimittanut Antero Manninen ja Pentti Papunen)  Porvoo:  Werner Söderström Osakeyhtiö, 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buddha Loetla Nabhalai Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Buftea

| Buftea |
| --- | --- |
 Bufteanjärvi kaupungissa.
 vaakuna
 Buftea
 Koordinaatit: 44°34′12″N, 25°57′0″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Ilfov
Hallinto:  
 – Pormestari:  Gheorghe Pistol
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  55 km²
Väkiluku (2011)  (väestönlaskenta):  21 960
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.primariabuftea.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Buftea [ˈbufte̯a] on kaupunki Ilfovin piirikunnassa Romanian eteläosassa. Buftea on piirikuntansa pääkaupunki. Pinta-alaa kaupungilla on 55 neliökilometriä. Bufteassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 21 960 asukasta. Vuoden 1992 väestönlaskennassa väkiluku oli 19 399 ja vuoden 2002 väestönlaskennassa puolestaan 20 350.
Kaupunki sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Romanian pääkaupungista Bukarestista luoteeseen ja noin 40 kilometriä Ploieștin kaupungista etelään.
Buftea on Romanian elokuvateollisuuden keskus ja ensimmäinen elokuvastudio kaupunkiin perustettiin jo vuonna 1950. Nykyisin kaupungissa toimii muun muassa MediaPro Pictures, joka on osa suurta itäeurooppalaista media- ja viihdeyritystä MediaPro Entertainmentia. Bufteassa järjestetään myös DaKINO-elokuvafestivaali. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu ruhtinas Barbu Știrbeille kuulunut linna. Linnan puutarhan sisäänkäynnin kohdalla on Valakian, Transilvanian ja Moldovan hallitsijan Mikael Rohkean (rom. Mihai Viteazul) patsas.
Buftean sijainti Ilfovin piirikunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buftea Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (romaniaksi)
Hentosavikka

| Hentosavikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Alaheimo::  Chenopodioideae
Suku::  Savikat Chenopodium
Laji::  polyspermum
Kaksiosainen nimi
 Chenopodium polyspermum  L. 
Katso myös
   Hentosavikka Wikispeciesissä   Hentosavikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hentosavikka (Chenopodium polyspermum) on yksivuotinen, ruohovartinen savikkakasvi. Kasvilaji on vanhastaan yleinen Euraasiassa, myös Suomessa, kasvava rikkakasvi, joka on levinnyt ihmisen vaikutuksesta muun muassa Pohjois-Amerikkaan. Muista savikoista sen erottaa parhaiten lehtien muodon ja pinnan sekä kukinnon ja siementen perusteella. Varsinaista hyötykäyttöä kasvilla ei ole. Lajista on aiemmin käytetty myös nimitystä tarhasavikka, jolla nykyisin tarkoitetaan eri lajia (Chenopodium purpurascens).
Ulkonäkö ja koko

Hentosavikka kasvaa tavallisesti 10–50 cm pitkäksi. Kasvi on yleisväritykseltään ruskea tai vihreä, mutta varressa, lehdissä ja kukinnoissa on usein punaista väriä. Lehdissä erityisesti reunat ovat usein punertavat. Varret ovat usein pitkähaaraisia ja jonkin verran nelisärmäisiä. Lajin kasvutapa vaihtelee paljon. Usein varret ovat maanmyötäisiä tai kohenevia, joskus myös pystyjä. Lehdet kasvavat varressa kierteisesti. Kasvin keskiosissa lehtien lapa on tavallisesti 2–5 cm pitkä, vaihtelee muodoltaan puikeasta soikeaan ja on pyöreä- tai melko suippokärkinen. Toisin kuin useimmilla muilla savikoilla (esimerkiksi jauhosavikalla (C. album) lehdet ovat aivan ehytlaitaisia, eikä niiden pinta ole ”jauhoinen” (rakkokarvainen), vaan kalju. Vihreä, harsu kukinto muodostuu lehtihangoissa ja varsien päissä olevista viuhkomaisista tai tähkämäisistä osakukinnoista. Pienten kukkien kehälehdet ovat hedelmävaiheessakin siirottavat. Heteitä on tavallisesti 1–3 kappaletta. Suomessa hentosavikka kukkii heinä-syyskuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Ruskeahko, vaaka-asennossa oleva siemen on melko löyhästi kiinni pähkylän seinässä. Siemen on ympärykseltään pyöreä, 0,9–1,2 mm:n läpimittainen, tylppäreunainen ja pinnaltaan epäselvästi verkkokuvioinen.
Levinneisyys

Hentosavikan päälevinneisyysalue ulottuu Ranskasta läpi Keski- ja Etelä-Euroopan Ukrainaan, Baltian eteläosiin, Valko-Venäjälle ja Keski-Venäjälle Volgalle asti. Päälevinneisyysalueen pohjoisrajana on Etelä-Englanti sekä Etelä-Norja, -Ruotsi ja -Suomi. Baltian maissa ja Pyreneiden niemimaalla lajia tavataan harvinaisena. Venäjällä hentosavikkaa esiintyy paikoitellen myös Aasian puolella Siperian keskiosissa sekä Kaukasuksella, muualla Keski-Aasiassa sekä Turkissa. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös muualle: Etiopiaan, eteläiseen Afrikkaan, Filippiineille ja Pohjois-Amerikan itäosiin.
Hentosavikka on Etelä-Suomessa ja ilmeisesti myös osin muualla Skandinaviassa muinaistulokas. Laji on yleinen Manner-Suomessa linjan Rauma–Ikaalinen–Sysmä–Hamina lounaispuolella. Tämän yleisen esiintymisen alueen raja on varsin jyrkkä. Hentosavikka on tällä alueella alun perin selvä vanhan asutuksen seuralaiskasvi. Pohjoisempana lajia on tavattu satunnaisena uustulokkaana Pohjanlahden rannikon satamissa Kemissä ja sisämaassa Kainuussa asti. Osa pohjoisimmista havainnoista liittyy saksalaisten joukkojen mukana toisen maailmansodan aikana levinneisiin kasveihin, mutta tuoreitakin havaintoja on Pohjois-Pohjanmaalta saakka.
Elinympäristö

Keski-Euroopassa hentosavikka kasvaa luontaisesti rannoilla ja etelämpänä myös kosteissa metsissä. Muuten se esiintyy lähes koko Euroopassa rikkakasvina. Suomessa hentosavikka kasvaa ravinteikkaalla maalla puutarhoissa, pelloilla, täytemailla ja muilla paikoilla joissa maata muokataan tai siirretään, esimerkiksi kaatopaikoilla ja uudisnurmikoilla ja -istutuksissa. Joskus se leviää myös luonnontilaisemmille kasvupaikoille erityisesti savisilla rannoilla.
Käyttö

Ruotsissa hentosavikan siemenien uskottiin aikaisemmin olevan erittäin hyvää kalanruokaa. Tämän käyttötarkoituksen takia lajia kutsutaan ruotsiksi nimellä fiskmålla ("kalasavikka").