stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miehen työ

| Miehen työ |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Aleksi Salmenperä
Käsikirjoittaja:  Aleksi Salmenperä
Tuottaja:  Petri Jokiranta, Tero Kaukomaa
Säveltäjä:  Ville Tanttu
Kuvaaja:  Tuomo Hutri
Leikkaaja:  Samu Heikkilä
Pääosat:  Tommi Korpela Jani Volanen Maria Heiskanen Stan Saanila
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Blind Spot Pictures Oy
Levittäjä:  Sandrew Metronome
Ensi-ilta:  23. helmikuuta 2007
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 350 000 €
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Miehen työ on Aleksi Salmenperän ohjaama draamaelokuva, joka sai ensi-iltansa 23. helmikuuta 2007. Elokuvan pääosissa näyttelevät Tommi Korpela, Jani Volanen, Maria Heiskanen ja Stan Saanila.
Juoni

Vähävarainen Juha irtisanotaan työstään betonitehtaalla. Hän ei kerro tästä masennuslääkkeitä syövälle vaimolleen vaan herää ja lähtee edelleen joka aamu "töihin" syrjäiselle huoltoasemalle. Juha päättää ruveta tekemään remonttihommia perheensä elättämiseksi. Hän laittaa huoltamon seinään remonttimies-ilmoituksen ja hankkii vanhalta työpaikaltaan kaverinsa Jampan avustuksella työkalut. Ensimmäisellä keikalla tuntematon nainen pyytää Juhaa kampaamaan naisen hiuksia alastomana reilua rahallista korvausta vastaan. Juha hyväksyy tarjouksen, jättää kaverinsa Jampan avustuksella ilmoituksen netissä olevaan seuranhakupalveluun ja saa lisää asiakkaita. Juhan ja hänen perheensä läheinen ystävä, taksikuski Olli, alkaa kyyditä Juhaa keikoille. Lopulta työ alkaa vaatia veronsa eikä salaisuutta ole mahdollista piilottaa loputtomiin.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tommi Korpela   | … |  Juha   |
|  Maria Heiskanen   | … |  Katja   |
|  Jani Volanen   | … |  Olli   |
|  Stan Saanila   | … |  Jamppa   |
|  Konsta Pylkkönen   | … |  Akseli   |
|  Vilma Juutilainen   | … |  Oona   |
|  Helmi Kaartinen   | … |  Ida   |
|  Sara Paavolainen   | … |  Ritva   |
|  Minna Suuronen   | … |  Kirsti   |
|  Tiina Weckström   | … |  Merja   |
|  Pirjo Lonka   | … |  Anna   |
|  Sue Lemström   | … |  Leena   |
|  Leea Klemola   | … |  Katrin assistentti   |
|  Inka Timgren   | … |  Katri   |
|  Kaarina Hazard   | … |  Asiakas / lääkäri   |
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa 12 kopion voimin ja ensimmäisenä viikonloppunaan se keräsi katsojia 6 673. Elokuva oli ensi-iltaviikonloppunsa kolmanneksi katsotuin elokuva Suomessa.
Vastaanotto > Palkinnot

Miehen työ keräsi kaikkiaan 11 Jussi-ehdokkuutta, muun muassa sarjoissa paras elokuva, ohjaus (Salmenperä), miespääosa (Korpela) miessivuosa (Volanen) ja käsikirjoitus (Salmenperä), joista se voitti parhaan miessivuosan ja parhaan miespääosan palkinnot.
Kultainen Rosa Camuna -palkinto Bergamon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla Italiassa
Jussi-palkinnot parhaasta miespääosasta (Korpela) ja miessivuosasta (Volanen)
pääpalkinto Cinema Jove -festivaaleilla Espanjassa kesäkuussa 2007
Suomen Oscar-ehdokkuus syyskuussa 2007
Reflet dOr Cinéma Tout Ecran -palkinto Cinéma Tout Ecran -festivaaleilla Sveitsissä marraskuussa 2007
Kirjallisuutta

Hirvenoja, Eero: ”Rattopoikia joka lähtöön – Aleksi Salmenperän Miehen työ”. Filmihullu 5/2007.
Aiheesta muualla

NYT-liitteen arvio elokuvasta
Arvio Film-O-Holic.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Aaron (iskelmälaulaja)

Aaron (oik. Aaro Laukkonen, s. 3. marraskuuta 1947 Kortesjärvi) on suomalainen entinen iskelmälaulaja, jolta ilmestyi yksi albumi vuonna 1975.
Aaro Laukkonen aloitti laulusolistina 1960-luvun lopulla pikkuserkkunsa yhtyeessä. Hän keksi kalenterista itselleen taiteilijanimen Aaron. Vuonna 1969 hän pääsi Harry Bergmanin yhtyeen solistiksi. Myöhemmin yhtye säesti Koivistolaisia. Vuonna 1972 Chrisse Johansson kävi katsomassa Aaronin keikkaa ja tästä vakuuttuneena kiinnitti Aaronin EMI:lle, jonka kautta julkaistiin ensimmäinen single ”Wakadi Wakadou”/”Huomenta aamu”. Seuraavana vuonna Aaron valmistui stuertiksi ja vakituinen työ Finnairilla lopetti hänen keikkailunsa lähes kokonaan. Vuonna 1975 ilmestyi Aaron ainoa albumi Miten ois?, joka sisälsi ainoastaan käännösiskelmiä. Kaikkiaan hän levytti urallaan kolmisenkymmentä kappaletta. Finnairilla Aaron toimi Finnair Pilots Big Bandin laulusolistina aina vuoteen 1984, jolloin hän ryhtyi yksityisyrittäjäksi.
Diskografia > Albumi

Miten ois? (Scandia, 1975)
Aaltokeisarikala

| Aaltokeisarikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Keisarikalat Pomacanthidae
Suku::  Chaetodontoplus
Laji::  duboulayi
Kaksiosainen nimi
 Chaetodontoplus duboulayi  (Günther, 1867) 
Synonyymit
 Holacanthus duboulayi Günther, 1867 
Katso myös
   Aaltokeisarikala Wikispeciesissä   Aaltokeisarikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aaltokeisarikala (Chaetodontoplus duboulayi) on ahvenkalojen (Perciformes) lahkoon ja keisarikalojen (Pomacanthidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Aaltokeisarikala kasvaa korkeintaan 28 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on selkäevässään 11 piikkiruotoa ja 22 nivelruotoa. Peräevässään sillä on 3 piikkiruotoa ja 21 nivelruotoa. Aaltokeisarikala on pohjaväritykseltään sininen. Rintaevä, vatsaevä ja pyrstö ovat keltaiset. Sinisen selkäevän alapuolella kulkee keltainen juova, ja silmien takana on leveä keltainen pystyjuova. Kiduskannet ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Aaltokeisarikalaa tavataan indopasifiselta merialueelta. Laji käyttää ravinnokseen sienieläimiä ja vaippaeläimiä. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee aaltokeisarikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Aaltokeisarikala akvaariossa
Aamiainen ruohikolla

| Aamiainen ruohikolla  Le déjeuner sur l'herbe |
| --- | --- |

Nimi:  Aamiainen ruohikolla  Le déjeuner sur l'herbe
Tekijä:  Édouard Manet
Valmistumisvuosi:  1862–1863
Taiteenlaji:  öljy kankaalle
Korkeus:  208 cm
Leveys:  264 cm
Sijainti:  Musée d'Orsay
Paikkakunta:  Pariisi
Aamiainen ruohikolla (ransk. Le déjeuner sur l'herbe) on Edouard Manet’n maalaus vuodelta 1863. Maalaus on yksi modernin maalaustaiteen keskeisistä teoksista ja Manet'n tunnetuin teos.
Maalauksen tapahtumapaikkana on renessanssitaiteesta tuttu idylli, johon on sijoitettu moderneja ihmisiä. Aamiainen ruohikolla oli ensimmäisen kerran esillä hylättyjen salongissa vuonna 1863, koska se oli hylätty virallisesta Salongista.
Manet kehitti maalaustapansa vanhojen mestarien realismin ja Japanin taiteen pohjalta. Aamiaisessa ruohikolla on vuoropuhelua maalaustaiteen mestarien kanssa. Se on kommentti tai modernisoitu versio fête champêtreselvennä -aiheesta, josta aiemmin olivat maalanneet Giorgione ja Tizian. Siinä on myös viittauksia erääseen Rafaelin mytologiseen maalaukseen, tai tarkemmin sanottuna siitä tehtyyn grafiikan lehteen.
Manet oli halunnut järkyttää Salongin järjestäjiä ja näyttelykävijöitä. Virallinen tunnustus oli mahdollista saada maalaamalla monumentaaliteos. Aamiainen ruohikolla -maalausta suurempi vaikutus oli Keisari Maksimilianin teloituksella.
Taustalla vaikuttaneita kuvia

Tizianin (tai Giorgionen) Concerto campestre, noin 1510. Öljy kankaalle 110×138 cm, Louvre.
Giorgionen Myrsky 1507-1508. Öljy kankaalle 82×73 cm, Gallerie dell'Accademia Venetsia.
Parisin tuomio, Marcantonio Raimondin kaiverrus Rafaelin maalauksesta, noin 1515.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aamiainen ruohikolla Wikimedia Commonsissa
Tyttökuoro Piritat

| Tyttökuoro Piritat> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1974-
Tyylilaji:  Hengellinen musiikki, isänmaallinen musiikki
Kotipaikka:  Vihti
Laulukieli:  suomi, englanti
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyttökuoro Piritat (joskus myös lyhyemmin Piritat) on suomalainen Vihdin seurakunnassa toimiva hengelliseen musiikkiin erikoistunut tyttökuoro. Kuoro on perustettu vuonna 1974 ja sitä on johtanut yli 30 vuoden ajan Vihdin seurakunnan kanttori Ulla Eho-Saario. Tyttökuoro Piritat on Suomen Kirkkomusiikkiliitto Ry:n jäsen.
Toiminta

Tyttökuoro Piritat esiintyvät Vihdin seurakunnassa messuissa ja seurakunnan tilaisuuksissa, Vihdin kunnan juhlissa, omilla esiintymismatkoillaan ja joissain yksityistilaisuuksissa. Kuoron toiminta alkoi vuonna 1974. Kuorossa laulaa eri-ikäisiä lapsia aina alle kouluikäisistä ylöspäin. Varsinaista yläikärajaa kuorossa ei ole, mutta yleisesti laulajat ovat poistuneet kuoron riveistä viimeistään muuttaessaan opiskelemaan eri paikkakunnalle. Pitkäikäisiä laulajia on palkittu kuorossa muun muassa 5-vuotis ansioristillä, Suomen Kirkkomusiikkiliiton 10-vuotis ansiomerkillä ja 15 vuoden jälkeen erilaisilla muistamisilla.
Piritat -kuoro oli toiminut Vihdissä 15 vuotta, ennen kuin kuoron nykyinen johtaja, kanttori Ulla Eho-Saario tuli kuoron johtajaksi. Eho-Saario alkoi työskennellä kovasti kuoron osaamistason nostamiseksi ja nykyisin kuoro vetääkin kirkot täyteen kuulijoita missä sitten esiintyvätkään. Satojen kuulijoiden yleisö ei ole epätavallista. Kuoro konsertoi säännöllisesti joka vuoden keväällä Vihdin kirkossa. Itsenäisyyspäivän tienoilla kuoro konsertoi myös yleensä yhdessä Vihdin Reserviläiskuoron kanssa, jota myös johtaa Ulla Eho-Saario.
Uudet laulajat toivotetaan kuoroon tervetulleeksi joka syksy pidettävällä viikonlopun kestävällä kuoroleirillä, jossa kuorolaiset pääsevät ryhmäytymään.
Espoon hiippakunta myönsi Vihdin seurakunnalle hiippakunnan Yhdessä -palkinnon vuonna 2017. Palkinnon perusteluissa huomioitiin Piritat -kuoron esimerkillinen toiminta seurakunnan hyväksi.
Toiminta > Esiintymismatkat

Tyttökuoro Piritat ovat tehneet useita esiintymismatkoja niin kotimaahan, kuin ulkomaillekin.
Tallinna, Viro
Puola
Lieksa 2005
Kotka
Temppeliaukion kirkko
Lohjan Pyhän Laurin kirkko
Fuengirola, Espanja
Eskilstuna ja Norrköping, Ruotsi
Edinburgh, Skotlanti 2017
Budapest ja Köbanya, Unkari 2019
Toiminta > Levytykset

Piritat ovat rahoittaneet toimintaansa ja esiintymismatkojaan muun muassa myymällä CD-levyjä, joilla he laulavat omaa ohjelmistoaan. Lista levyistä:
Kasvupaikka 1999 (myös C-kasettina)
Ilon suihkulähde 2006
T-paitalevy
Reissulauluja 2015
45-vuotis juhlalevy 2020
Toiminta > Kuoropuvut

Pirittojen nykyiset kuoropuvut ovat väriltään harmahtavan sinisiä liiloilla, turkooseilla tai violeteilla halkioilla hihoissa ja helmoissa. Puvut ovat ommelleet kuoron entinen laulaja ompelija Pauliina Lyytikäinen ja ompelija Minna Salonen Lyytikäisen kotona Vihdin Hiidenrannassa.
Kuoron johtajat

Lista kuoron johtajista:
Pekka Kuokkala 1970-1977
Pirjo Vuorilehto 1977-1980
Kirsti Mustonen 1982-1983
Tuula Kilpeläinen 1984
Pirkko Kela 1985-1989
Ulla Eho-Saario, 1990-
Ninni Aalto

Ninni Aalto Archipelaconissa 2015.
Ninni Aalto (s. 1974) on suomalainen kuvittaja ja sarjakuvapiirtäjä. Aalto on koulutukseltaan graafinen suunnittelija. Hän on opiskellut myös taidehistoriaa Helsingin yliopistossa.
Vuonna 2015 Aalto oli ehdolla tunnetun scifi- ja fantasia-alan Hugo-palkinnon saajaksi parhaan fanitaiteilijan kategoriassa. Vuonna 2017 Aalto oli toistamiseen ehdolla palkinnon saajaksi.
Aalto on muun muassa tehnyt vaihtoehtoisia kuvituksia Muumimukeihin.
Teoksia

Aalto, Ninni: Sähköjänis.  Turku:  Lempo, 2011.  ISBN 978-952-5938-04-3
Aalto, Ninni;  Hypen, Tuuli: Kas, kissa.  Turku:  Arktinen Banaani, 2013.  ISBN 978-952-270-063-6
Teoksia > Kuvituksia

Hakkarainen, Henri; Aalto, Niina: Prinsessa ja mylläri.  Kolibri, 2005.  ISBN 9789521606908
VanderMeer, Jeff: Wonderbook. 2013. (yksi kuvittajista)
Aiheesta muualla

Sähköjänis Ninni Aallon kuvitus- ja sarjakuvablogi.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Heikki Aarva

Heikki Aarva (10. kesäkuuta 1936 Viipuri – 6. huhtikuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja ja televisioalan vaikuttaja. Hän oli näyttelijä Sami Aarvan isä.
Laulajana Aarvan tunnetuin kappale on neuvostoliittolainen ”Tuulella ei ole ystävää”, jonka hän levytti vuonna 1963. Hänen levytysuransa sijoittui 1960-luvun alkupuoliskolle. Aarva myös keikkaili kolmisen vuotta muun muassa Åke Sjöblomin orkesterin solistina ja osallistui Eurovision laulukilpailun Suomen karsintaan kappaleella ”Toisen kerran” vuonna 1964.
Aarva oli Yleisradion pitkäaikainen työntekijä ja työskenteli kameramiehenä, ohjaajana, linjapäällikkönä ja toimituspäällikkönä. Vuonna 1962 hän oli perustamassa Yleisradion lasten- ja nuortenohjelmien toimitusta aloittaen TV:ssä Joulukalenterin vuonna 1963. Hän oli myös ideoimassa ja ohjaamassa suosittua Sirkus Papukaijaa.
Aarva myös näytteli elokuvissa Teerenpeliä (1963) ja Kastematojen aika (1985).
Aarva sairastui maaliskuun 2020 lopussa koronaviruksen aiheuttamaan tautiin ja kuoli helsinkiläisessä sairaalassa saman vuoden huhtikuun alussa.
Aiheesta muualla

Heikki Aarva Elonetissä.
Heikki Aarvan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Aaltokaniinikala

| Aaltokaniinikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kaniinikalat Siganidae
Suku::  Siganus
Laji::  javus
Kaksiosainen nimi
 Siganus javus  (Linnaeus, 1766) 
Synonyymit
 Teuthis javus Linnaeus, 1766  Amphacanthus javus (Linnaeus, 1766)  Teuthis brevirostris Gronow, 1854 
Katso myös
   Aaltokaniinikala Wikispeciesissä   Aaltokaniinikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aaltokaniinikala (Siganus javus) on kaniinikalojen (Siganidae) heimoon kuuluva meri- ja murtovesissä elävä kalalaji, jota pidetään myös akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö

Aaltokaniinikala kasvaa yleensä noin 30 senttimetrin mittaiseksi ja korkeintaan 53 senttimetrin mittaiseksi. Selkäevässä on 13 piikkiruotoa ja kymmenen nivelruotoa, peräevässä seitsemän piikkiruotoa ja yhdeksän nivelruotoa. Aaltokaniinikalan silmät ovat väriltään vaaleanruskeat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Aaltokaniinikalaa tavataan Indopasifisella merialueella. Lajin elinympäristöä ovat matalat rannikkovedet ja koralliriutat. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut aaltokaniinikalan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat

Aaltokaniinikala käyttää ravinnokseen vedenpohjassa kasvavia leviä sekä kelluvia levänpalasia. Laji elää pienissä, enintään kymmenen yksilön parvissa 25–28 asteen lämpöisissä vesissä korkeintaan 20 metrin syvyydessä.
Aaltokaniinikala
Eduskuntavaalit 1948

Suomen 19. eduskuntavaalit järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1948. Vaaleissa oli silmiinpistävää erityisesti SDP:n ”Jo riittää” -kampanja, joka oli suunnattu SKDL:ää ja SKP:tä vastaan. Kampanja onnistuikin, sillä SKDL menetti 11 paikkaa SDP:n voittaessa neljä. SKDL oli ryvettynyt vaaran vuosien aikaan muun muassa punaisen Valpon ylilyöntien ja laittomuuksien vuoksi sekä etenkin Leinon vankien tapauksen vuoksi. Aikalaistodistajien mukaan vaaleissa purkautuivat kaikki menneiden vuosien katkerat kokemukset, mutta tunnelma oli toinen kuin vuoden 1945 vaaleissa, joissa hämärä pelko oli kannustanut joukkoja vaaliuurnille.
Suurin vaalivoittaja oli Maalaisliitto, joka lisäsi paikkalukuaan seitsemällä nousten myös eduskunnan suurimmaksi puolueeksi ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1929. Hyvin menestyi myös Kokoomus, jonka edustajanpaikat lisääntyivät viidellä. Sen sijaan RKP menetti yhden paikan ja Edistyspuolue neljä paikkaa. Uuden eduskunnan voimasuhteet olivat 108–92 porvarien hyväksi. Tunnetuksi tuli myös Maalaisliiton vaalijuliste Näihin nojaa Maalaisliitto. Julisteessa oli kuvattuna Raamattuun ja lakikirjaan nojaava talonpojan käsi. Juliste oli käytössä seuraavien kymmenen vuoden ajan.
Uusia kansanedustajia olivat muun muassa SDP:n Gunnar Henriksson, Meeri Kalavainen, Tyyne Leivo-Larsson, Rafael Paasio ja Vilho Väyrynen, Keskustan Atte Pakkanen, Niilo Ryhtä, Tahvo Rönkkö, Vihtori Sarjala, Kerttu Saalasti, Vieno Simonen ja V. J. Sukselainen, SKDL:n Toivo Friman, Yrjö Murto ja Niilo Nieminen, Kokoomuksen Margit Borg-Sundman ja Toivo Wiherheimo, RKP:n Arthur Larson, josta tuli ensimmäinen Ahvenanmaan edustaja, ja Verner Korsbäck, sekä Kansanpuolueen Irma Karvikko.
Eduskunnan jättivät muun muassa SDP:n Yrjö Kallinen, Väinö Leskinen, Miina Sillanpää, joka oli ikäpuhemies ja yksi ensimmäisistä 19 naiskansanedustajasta, ja Samuli Tervo, SKDL:n Eino Pekkala, RKP:n Emil Hästbacka, sekä Edistyspuolueen Bruno Sarlin. Eduskunnasta putosivat muun muassa SKDL:n Kaisu-Mirjami Rydberg ja Hella Wuolijoki. Eduskuntaan palasivat mm. SDP:n Väinö Hakkila ja Hilma Koivulahti-Lehto, Maalaisliiton Viljami Kalliokoski ja Janne Koivuranta, sekä Kokoomuksen Oskari Lehtonen.
Irma Torven kuoltua vuonna 2006 ja Meeri Kalavaisen 2010 oli näissä vaaleissa valituista elossa enää vain Toivo Pyörtänö. Pyörtänö kuoli kesäkuussa 2012. Nuorimmat eduskuntaan valitut olivat 30-vuotiaat Kalavainen ja Pyörtänö.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 78,2 % | +3,3 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Maalaisliitto | 56 | +7 | 24,24 % | +2,9 | 455 635 | +92 973 |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 54 | +4 | 26,32 % | +1,2 | 494 719 | +68 771 |
|   | Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 38 | −11 | 19,98 % | −3,5 | 375 538 | −23 080 |
|   | Kansallinen Kokoomuspuolue | 33 | +5 | 17,04 % | +2,0 | 320 366 | +64 972 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 13 | −1 | 7,34 % | −0,6 | 137 981 | +3 875 |
|  | Kansallinen Edistyspuolue | 5 | −4 | 3,91 % | −1,3 | 73 444 | −14 424 |
|   | Åländsk Samling | 1 | – | 0,35 % | –  | 6 567 | –  |
|  | Pienviljelijäin puolue |  |  | 0,29 % | −0,9 | 5 378 | −14 683 |
|  | Radikaalinen Kansanpuolue |  |  | 0,27 % | +0,2 | 5 162 | +3 539 |
|  | Muut |  |  | 0,28 % | +0,1 | 5 178 | +1 274 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  |  1 879 968 |  +181 592 |
Aiheesta muualla

Elonet: Finlandia-katsaus 89 (1948): Kesän 1948 eduskuntavaaleista - 4:35 filmin loppuun
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Aate

Aate on yksilön tai toimijan maailmankatsomusta hallitseva tai yhteisölle ominainen yleisluonteinen näkemys, käsitys tai pyrkimys. Aate on välittömistä tarpeista riippumaton, mahdollisesti olemalla niille myös vastakkainen. Toisessa yleiskielen merkityksessä aate on yleisesti ajatus, mieleenjohtuma, jonka tarkoitus on esim. kehittää ongelmaan ratkaisu.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Aate Wikisitaateissa
Aavekipu

Aavekipu, haamukipu tai aavesärky on kivun tunne amputoidussa raajassa (myös haamuliikkeen aistiminen on mahdollista). Tämä kipuaistimus johtuu luultavasti ärsykkeistä, jotka tulevat amputoitua raajaa huoltaneista hermoista. Potilas tuntee pystyvänsä liikuttamaan amputoitua raajaansa aivan normaalisti, vaikka sitä ei enää ole. Uusimpien tutkimusten mukaan haamukipua voi esiintyä jopa silmässä silmäleikkauksen jälkeen.
Toisinaan aavekipua voi esiintyä jopa vuosien ajan, mutta potilas tottuu niihin yleensä pian. Joissakin tapauksissa aavesärkyä voi esiintyä vuosikymmeniä, eikä niihin totu. Joissakin tapauksissa aavesärkyyn voi saada apua tulehduskipulääkkeistä. Vakavissa tapauksissa tyngän hermoja voidaan leikata.lähde?
Aiheesta muualla

Aavekipu Tohtori.fi
Phantom touch Scholarpedia (englanniksi)
Aavasaksan silta

| Aavasaksan silta |
| --- | --- |

Ylittää:  Tornionjoen
Sijainti:  Aavasaksa, Ylitornio, Suomi Matarenki, Ylitornion kunta, Ruotsi
Siltatyyppi:  langerpalkkisilta
Pituus:  471 m
Leveys:  9 m
Avattu liikenteelle:  1965
Koordinaatit:  66°22.74′N, 023°41.24′E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Aavasaksan silta on  Tornionjoen ylittävä Suomen ja Ruotsin rajasilta Aavasaksalta Matarenkiin. Silta on 9-aukkoinen teräsbetonikantinen teräspalkkisilta, jonka kahdessa suurimmassa aukossa on Langer-palkki. Kokonaispituudeltaan 471 metriä pitkä silta otettiin käyttöön 1965.
Suomen ja Ruotsin valtioiden 1963 solmiman sopimuksen mukaan sillan rakennuttivat ruotsalaiset. Kustannukset jaettiin valtioiden kesken tasan, niin kuin on tehty vastaavissa silloissa myöhemmin. Silta suunniteltiin Ruotsin tielaitoksessa ja sen rakensi AB Skånska Cementgjuteriet.
Sillassa otettiin 22. joulukuuta 2014 käyttöön vaihtuvavärinen ledvalaistus. Valaistuksen ovat kustantaneet Trafikverket sekä Ylitornion ja Övertorneån kunnat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aavasaksan silta Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Aavasaksan silta (Q6672779)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: maantiesilta, langerpalkkisilta, international bridge
valtio: Suomi, Ruotsi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ylitornio, Ylitornion kunta
koordinaatit: 66°22′44″N 23°41′14″E﻿ / ﻿66.379°N 23.68733°E﻿ / 66.379; 23.68733
Abakus (arkkitehtuuri)

Abakus doorilaisen kapiteelin yläpuolella.
Abakus (m.kreik. ἄβαξ, abaks, lat. abacus) eli katelaatta on klassisessa arkkitehtuurissa pylvään kapiteelin ja entablementin eli palkiston väliin sijoitettu sileä, yleensä nelikulmainen laatta.
Abakuslaatta oli yleensä leveämpi kuin sen kannattama palkiston alin osa eli arkkitraavipalkki. Antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa abakus oli doorilaisessa pylväsjärjestelmässä yleensä varsin yksinkertainen ja paksumpi, kun taas joonialaisessa pylväsjärjestelmässä se oli ohuempi ja saattoi olla koristeellisemmin kaiverrettu. Vastaava kivilaatta pylvään alla on nimeltään plintti.
Erityyppisiä abakus-laattoja.
Aakkosjärjestys

Aakkosjärjestys on vakiintuneeseen aakkoston kirjainten järjestykseen perustuva kirjainsarjojen järjestys. Aakkostusta käytetään etenkin sanojen, nimien ja muiden kirjainsarjojen luetteloinnissa.