stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magazine

| Magazine |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1977–1981
Tyylilaji:  Post-Punk New wave
Kotipaikka:   Manchester, Englanti
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Howard Devoto, kitara   Barry Adamson, basso   Bob Dickinson, koskettimet   John McGeoch, kitara   Martin Jackson, rummut   Dave Formula, koskettimet   Paul Spencer   John Doyle   Robin Simon   Ben Mandelson  
Levy-yhtiö:  EMI / Virgin Records (UK, Australia, Uusi-Seelanti, Malasia)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Magazine oli englantilainen post-punk-yhtye, joka oli koossa vuosien 1977 ja 1981 välillä. Yhtye perustettiin Manchesterissa, kun Howard Devoto oli jättänyt yhtyeensä Buzzcocksin alkuvuodesta 1977. Hän tapasi kitaristi  John McGeochin huhtikuussa 1977 ja he alkoivat kirjoittaa kappaleita, joista tulisi Magazinen materiaalia. He värväsivät Barry Adamsonin, Bob Dickinsonin ja Martin Jacksonin yhtyeeseen, ja sopivat levytyssopimuksen Virgin Recordsin kanssa. Bob Dickinson lähti pian yhtyeen ensimmäisen singlen "Shot by Both Sides" jälkeen, ja hänet korvasi Dave Formula. "Shot by Both Sides" nousi Britannian singlelistan top 50:een.
Diskografia

Kaikki julkaisut julkaissut Virgin.
Diskografia > Albumit

Real Life (1978)
Secondhand Daylight (V2121, 1979)
The Correct Use of Soap (V2156, 1980)
Play (V2184, 1980) - livealbumi
Magic, Murder and the Weather (V2200, 1981)
No Thyself (2011)
Diskografia > Singlet ja EP:t

"Shot By Both Sides" b/w "My Mind Ain't So Open" (VS200, 1978) UK #41
"Touch and Go" b/w "Goldfinger" (VS207, 1978)
"Give Me Everything" b/w "I Love You You Big Dummy" (VS237, 1978)
"Rhythm of Cruelty" b/w "TV Baby" (VS251, 1979)
"A Song From Under The Floorboards" b/w "Twenty Years Ago" (VS321, 1980)
"Thank You (Falettinme Be Mice Elf Agin)" b/w "The Book" (VS328, 1980)
"Upside Down" b/w "The Light Pours Out Of Me" (VS334, 1980)
"Sweetheart Contract" EP (VS36812, 1980) UK #54
"About The Weather" EP (VS412-12, 1981)
"Hello Mr Curtis" (2011)
Diskografia > Kokoelmat

After The Fact (1982) - IRS Records
Scree (1991) - harvinaisuudet 1978-1981
Rays & Hail 1978-1981 (1993)
Maybe It's Right to Be Nervous Now (2000) - kolmelevyinen boksi
Where the Power Is (2000)
Maybe It's Right to Be Nervous Now (2000)
The Complete John Peel Sessions (2008)
Touch & Go: Anthology 02. 78–06. 81 (2009)
Aiheesta muualla

AllMusic Guide - Magazine (englanniksi)
AllMusic - Magazine (englanniksi)
TrouserPress - Magazine (englanniksi)
Keskipohjanmaa - Magazine[vanhentunut linkki]
Leppävirran silta

| Leppävirran silta |
| --- | --- |
 Leppävirran silta valmistumis­vuonnaan 1965.
Ylittää:  Leppävirta
Sijainti:  Leppävirta
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Siltatyyppi:  teräsbetoninen kaarisilta
Pisin jänneväli:  86,67 m
Pituus:  209,67 m
Leveys:  10 m
Alituskorkeus:  25,6 m
Avattu liikenteelle:  27. marraskuuta 1965
Koordinaatit:  62°30′07″N, 027°47′43″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Leppävirran silta on Saviveden ja Unnukan välisen Leppävirran ylittävä teräsbetoninen kaarisilta Leppävirran kunnassa Pohjois-Savossa. Silta valmistui vuonna 1965 ja se on viimeinen silta, jonka professori Ossian Hannelius suunnitteli. Hannelius oli jo jäänyt eläkkeelle professorin virastaan mutta jatkoi lempiharrastuksensa eli käytännön siltasuunnittelun parissa. Sillan jänneväli on huomattavan pitkä, ja silta on myös korkea – se ylittää Saimaan syväväylän Varkaus–Kuopio-osuuden ja oli valmistuessaan Suomen korkein kaarisilta. Sillan yli johtaa seututie 534.
Rakentaminen

Ennen kaarisillan rakentamista Leppävirran ylitys tapahtui kapeaa puista kääntösiltaa pitkin. Uuden alituskorkeudeltaan 22-metrisen sillan tarkoitus oli helpottaa vesiliikennettä syväväylällä ja myös maantieliikennettä Soisalon kautta Joensuuhun ja Savonlinnan seudulle. Sillan rakentaminen alkoi 15. tammikuuta 1963, ja kevään 1963 aikana ehdittiin jo valaa muun muassa sillan kaarien kantapisteiden kohdalle järeät pilarit, jotka kannattaisivat sillan ylärakennetta eli ajorataa. Työt jouduttiin keskeyttämään 1. kesäkuuta 1963, koska syväväylän Kuopioon johtavalle osuudelle päätettiin vaatia kolme metriä korkeampi alituskorkeus kuin alun perin suunniteltiin eli 25 metriä. Hannelius laati uuden siltasuunnitelman. Rakennustöitä voitiin jatkaa 1. maaliskuuta 1964. Hannelius vastasi myös sillan telineiden suunnittelusta; puurakenteiset telineet oli tuettu niin, että väylää voitiin työn aikana käyttää tukinuittoon. Molemmilla rannoilla oli betoniasema ja torninosturi. Silta haluttiin saada valmiiksi mahdollisimman pian, ja telineitä koottiin kummallakin rannalla valmiiksi elementeiksi – tämä paransi myös työturvallisuutta. Silta saatiin valmiiksi elokuussa 1965.
Mitat

Leppävirran sillan kokonaispituus on 209,67 metriä ja hyötyleveys eli kaiteiden sisäpuolinen etäisyys 10 metriä. Teräsbetonikaarien jännemitta on 86,67 metriä ja kaaren nuolikorkeus eli kaaren laen etäisyys kantoja yhdistävästä linjasta on 25,6 metriä. Kaaren lisäksi sillassa on molemmilla sivuilla yhteensä yhdeksän muuta jännettä: Leppäsalon saaren puolella kolme, pituudeltaan 12, 15 ja 12 metriä ja Leppävirran keskustan puolella kuusi, niiden pituudet ovat 12 metriä, neljä 15 metristä ja 12-metrinen. Rakennuskustannukset olivat 2,95 miljoonaa markkaa.
Leppävirran sillan peruskorjaus valmistui vuonna 2011.
Lewis Libby

Lewis Libby.
I. Lewis "Scooter" Libby, Jr. (s. 22. elokuuta 1950 New Haven, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltain varapresidentti Dick Cheneyn kansliapäällikkönä ja varapresidentin avustaja kansallisen turvallisuuden asioissa sekä presidentti George W. Bushin avustaja 2001–2005.
Libby tuomittiin kesäkuussa 2007 oikeudessa neljästä rikoksesta, muun muassa oikeuden vastustamisesta ja väärän valan vannomisesta, 30 kuukauden vankeuteen, 250 000 dollarin sakkoihin ja kahden vuoden valvontaan (supervised release).
Oikeusjutun taustalla on niin sanottu CIA-vuotoskandaali. Yhdysvalloissa oli ryhdytty tutkimaan vuonna 2003 sitä, kuka oli vuotanut CIA:n salaisen agentin Valerie Plamen henkilöllisyyden medialle. Vuoto oli lähtenyt tutkimusten mukaan Valkoisesta talosta, Dick Cheneyn lähipiiristä. Varsinainen vuotaja, silloinen apulaisulkoministeri Richard Armitage ei joutunut koskaan oikeuden eteen. Lewis Libbyn kuitenkin arvioitiin vaikeuttaneen tutkimuksia niin paljon, että erityissyyttäjä Patrick Fitzgerald katsoi perustelluksi asettaa hänet syytteeseen.
Presidentti Bush peruutti Libbyn vankilatuomion, mutta jätti sakkotuomion voimaan. Sanomalehti The New York Times kertoi 6. heinäkuuta 2007, että Libby maksoi sakkonsa omasta pussistaan. Kriitikot ovat arvelleet, että Libbyn tukijat Valkoisessa talossa maksoivat hänen sakkonsa.
Leena Helka

Leena Kyllikki Helka-Nystrand, kirjailijanimi Leena Helka (29. joulukuuta 1924 Rauma – 2. syyskuuta 2015) oli suomalainen suomen ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Helka valmistui 1951 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän asui Porissa ja opetti kuvaamataitoa, voimistelua ja kieliä.
Helka kirjoitti yhden romaanin, novellikokoelman, useita runokokoelmia suomen ja ruotsin kielellä ja lisäksi lasten- ja nuortenkirjoja. Ruotsinkieliset kirjansa Helka kirjoitti asuessaan 1950- ja 1960-luvuilla Ruotsissa miehensä Stig Nystrandin kanssa.
Teoksia

Preludium : runoja. Otava 1951
Ikäänkuin ei yksin : novelleja. Otava 1955
Tupakkirulla : satuja ; kuv. Kaj Englund. Otava 1957
Födelsedagens natt. Bonnier, Stockholm 1960
Sju systrar. Bonnier, Stockholm 1962
Halva djurriket. Bonnier, Stockholm 1963
Fosterbarn : dikter. Bonnier, Stockholm 1965
Lasten tietosanakirja ; teksti Leena Helka ; kuvitus Elisabeth Blankenburg ja Christa Kemper. Tietosanakirja, Helsinki 1965, 2. painos WSOY 1971, 3. painos 1973 (alkuteos Witte Kinderlexikon)
Me hirviöt. WSOY 1976
Timantti-Kati ; kuv. Kaarina Kaila. Sanoma, Lasten oma kirjakerho, Helsinki 1978
Edithin seitsemän sanaa : romaani Edith Södergranista, elämästä ja runoudesta. WSOY 1982
Nimimerkillä Mikko Nelimaa (yhteinen salanimi kirjailijoille Leena Helka, Hilkka Harolin, Reijo Varpainen ja Aili Nummi):
Meidän kimppa. Tammi 1971
Palkinnot

Satakunnan kirjallisen kerhon Nortamo-palkinto 1978
Lewis Holtby

Lewis Holtby
Lewis Holtby (s. 18. syyskuuta 1990 Erkelenz) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Blackburn Roversia. Holtby on edustanut urallaan aiemmin Tottenham Hotspuria ja Schalke 04:ää. Edustaessaan Tottenhamia hän pelasi myös lainalla Fulhamissa sekä entisessä seurassaan Hamburger SV:ssä.
Marco Simoncelli

Marco Simoncelli vuonna 2009.
Marco Simoncelli (lausutaan [ˌsimɔnˈt͡ʃɛlli]; 20. tammikuuta 1987 Cattolica, Italia – 23. lokakuuta 2011 Sepang, Malesia) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä, joka ajoi MotoGP-sarjassa ja oli 250cc-luokan maailmanmestari vuodelta 2008.
Simoncelli voitti vuosina 1996–2000 Italian Minimoto-mestaruuden. Vuodeksi 2002 hän siirtyi Euroopan sarjaan 125cc-luokkaan ja voitti samana vuonna mestaruuden. Vuonna 2003 Simoncelli nousi MotoGP-sarjan 125cc-luokkaan, jossa hän kilpaili Matteoni Racing Team -tallissa. Seuraavaksi kaudeksi 2004 Simoncelli siirtyi Rauch Bravo -tiimiin ja otti uransa ensimmäisen MM-sarjan voiton sateisella Jerezin radalla.
Kauden 2005 jälkeen Simoncelli nousi 250cc–luokkaan, jossa hän ajoi Metis Gilera -tiimissä myös kaudet 2006 ja 2007. Kaudella 2008 hänen kautensa alkoi tasapainoisesti, mutta koko loppukauden hän hallitsi ylivoimaisesti monia kilpailuja ja voitti lopulta uransa ensimmäisen maailmanmestaruuden. Hänen huhuiltiin siirtyvän jo kaudeksi 2009 MotoGP-luokkaan, mutta hän päätti kuitenkin jäädä puolustamaan mestaruuttaan 250cc:iin. Hän sijoittui sarjassa kolmanneksi.
Kaudeksi 2010 Simoncelli siirtyi Honda Gresini talliin MotoGP-luokkaan, ja hän oli loppupisteissä kahdeksas. Vuonna 2011 Simoncelli otti MotoGP-luokan ensimmäisen paalupaikkansa Kataloniassa ja ajoi kaksi kertaa palkintokorokkeelle Tšekin Brnossa ja Australian Philip Islandin radalla.
Kuolema

Simoncelli sai surmansa Malesian osakilpailussa 23. lokakuuta 2011. Simoncelli menetti pyöränsä hallinnan mutkassa, minkä jälkeen hän ajautui takaa tulevien Colin Edwardsin ja Valentino Rossin eteen. Nämä eivät voineet välttää törmäystä vaan osuivat Simoncelliin kohtalokkain seurauksin.
Simoncelli siunattiin ja haudattiin Corianossa 27. lokakuuta. Kirkossa oli myös hänen kaksi moottoripyöräänsä: 250-kuutioinen pyörä, jolla hän voitti maailmanmestaruuden 2008, sekä viimeisellä kaudella kilpakäytössä ollut pyörä. Hautajaistilaisuus lähetettiin suorana useilla televisiokanavilla sekä jättimäisellä näytöllä läheisellä Misanon moottoriradalla.
Misanon moottorirata nimettiin vuonna 2012 Simoncellin mukaan.
Tilastot

| Vuosi | Luokka | Pyörä | Kilpailut | Voitot | Palkintosijat | paalupaikat | Nopeimmat  kierrokset | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | 125cc | Aprilia RS 125 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 3 | 33rd |
| 2003 | 125cc | Aprilia RS 125 | 15 | 0 | 0 | 0 | 0 | 31 | 21st |
| 2004 | 125cc | Aprilia RS 125 | 13 | 1 | 1 | 2 | 0 | 79 | 11th |
| 2005 | 125cc | Aprilia RS 125 | 16 | 1 | 6 | 1 | 1 | 177 | 5th |
| 2006 | 250cc | Gilera RSA 250 | 16 | 0 | 0 | 0 | 0 | 92 | 10th |
| 2007 | 250cc | Gilera RSA 250 | 17 | 0 | 0 | 0 | 0 | 97 | 10th |
| 2008 | 250cc | Gilera RSA 250 | 16 | 6 | 12 | 7 | 4 | 281 | 1st |
| 2009 | 250cc | Gilera RSA 250 | 15 | 6 | 10 | 3 | 4 | 231 | 3rd |
| 2010 | MotoGP | Honda RC212V | 18 | 0 | 0 | 0 | 0 | 125 | 8th |
| 2011 | MotoGP | Honda RC212V | 16 | 0 | 2 | 2 | 0 | 139 | 6th |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 148 | 14 | 31 | 15 | 9 | 1255 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marco Simoncelli Wikimedia Commonsissa
MotoGP -sivujen profiili (Arkistoitu – Internet Archive)
250cc-luokan kuljettajien maailmanmestarit
1949: Bruno Ruffo |
1950: Dario Ambrosini |
1951: Bruno Ruffo |
1952: Enrico Lorenzetti |
1953: Werner Haas |
1954: Werner Haas |
1955: Hermann-Paul Muller |
1956: Carlo Ubbiali |
1957: Cecil Sandford |
1958: Tarquinio Provini |
1959: Carlo Ubbiali |
1960: Carlo Ubbiali |
1961: Mike Hailwood |
1962: Jim Redman |
1963: Jim Redman |
1964: Phil Read |
1965: Phil Read |
1966: Mike Hailwood |
1967: Mike Hailwood |
1968: Phil Read |
1969: Kel Caruthers |
1970: Rob Gould |
1971: Phil Read |
1972: Jarno Saarinen |
1973: Dieter Braun |
1974: Walter Villa |
1975: Walter Villa |
1976: Walter Villa |
1977: Mario Lega |
1978: Kork Ballington |
1979: Kork Ballington |
1980: Anton Mang |
1981: Anton Mang |
1982: Jean-Louis Tournadre |
1983: Carlos Lavado |
1984: Christian Sarron |
1985: Freddie Spencer |
1986: Carlos Lavado |
1987: Anton Mang |
1988: Sito Pons |
1989: Sito Pons |
1990: John Kocinski |
1991: Luca Cadalora |
1992: Luca Cadalora |
1993: Tetsuya Harada |
1994: Max Biaggi |
1995: Max Biaggi |
1996: Max Biaggi |
1997: Max Biaggi |
1998: Loris Capirossi |
1999: Valentino Rossi |
2000: Olivier Jacque |
2001: Daijirō Katō |
2002: Marco Melandri |
2003: Manuel Poggiali |
2004: Daniel Pedrosa |
2005: Daniel Pedrosa |
2006: Jorge Lorenzo |
2007: Jorge Lorenzo |
2008: Marco Simoncelli |
2009: Hiroshi Aoyama |
Simoncelli Phillip Islandin radalla Australiassa vuonna 2011
Lene Kaaberbøl

Lene Kaaberbøl (2012)
Lene Kaaberbøl (s. 1960) on tanskalainen lasten- ja nuortenkirjailija sekä rikoskirjailija. Lene Kaaberbøl on kirjoittanut lapsesta asti. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa 15-vuotiaana, ja 17-vuotiaana hän oli jo kirjoittanut sarjan hevos­kirjoja. Hän siirtyi fantasia­kirjallisuuteen, mutta eläimet ovat olleet tärkeässä osassa hänen fantasiakirjoissaankin. Tanskassa häneltä on ilmestynyt myös aikuisten fantasiakirjoja. Hänellä on lukijoita monissa eri maissa.
Kaaberbøl on opiskellut englantia ja draamaa Aarhusin yliopistossa. Hän on itse kääntänyt Näkijä-sarjan kirjat englanniksi, ja kirjojen suomennokset on tehty kirjailijan omien englanninkielisten käännösten pohjalta. Ennen ryhtymistään päätoimiseksi kirjailijaksi Kaaberbøl työskenteli muun muassa englanninopettajana, kustannustoimittajana, mainostoimiston tekstitoimittajana ja ratsastuksenopettajana. Vapaa-aikanaan hän harrastaa petankin pelaamista ja on saavuttanut lajissa maailmanmestaruushopeaa.
Kaaberbøl tunnetaan parhaiten neliosaisesta Näkijä-sarjasta (2002–2003). Sarja kertoo harvinaisen Näkijän kyvyn äidiltään perineestä Dina-tytöstä ja hänen perheestään, jolla on tärkeä osa taistelussa julmaa hirmuhallitsijaa Drakania vastaan. Kaaberbøl on kirjoittanut myös useita W.i.t.c.h.-sarjan kirjoja. Hän kirjoitti myös kolmeosaisen Katrionan tarinan, joka kertoo Katriona-nimisestä tytöstä, joka opiskelee bredinariksi.
Vuonna 2008 julkaistiin Kaaberbølin ensimmäinen rikosromaani, yhdessä Agnete Friisin kanssa kirjoitettu Drengen i kufferte (julkaistu suomeksi vuonna 2013 nimellä Poika matkalaukussa). Teos palkittiin Harald Mogensen -palkinnolla ja se oli ehdolla Lasiavain-palkinnon saajaksi.
Lene Kaaberbølin teoksia on suomentanut muun muassa Annika Eräpuro.
Suomennetut teokset

W.I.T.C.H.
Kamppailu sydämestä - 1. osa - julkaistu 2002
Matkalla kotiin -  2. osa - julkaistu 2002
Taistelu syvyyksissä - 3. osa - julkaistu 2003
Kevään paluu - 4.osa - julkaistu 2003
Tehtävä menneisyydestä -  5. osa - julkaistu 2003
W.I.T.C.H.: Ajan verkko
Kivinen haukka - 1. osa - julkaistu 2004
Kotkan kynnet - 2. osa - julkaistu 2004
Pöllön varjo - 3. osa - julkaistu 2004
Kultainen Feeniks - 4. osa - julkaistu 2005
Näkijän kirja
Näkijän tytär - 1. osa - julkaistu 2005
Näkijän amuletti - 2. osa - julkaistu 2005
Käärmeen lahja - 3. osa - julkaistu 2006
Näkijän sota - 4. osa - julkaistu 2007
Katrionan tarina
Hopeahevonen - 1. osa - julkaistu 2008
Kärppä - 2. osa - julkaistu 2008
Keskiyö -3. osa -julkaistu 2009
Nina Borg
Poika matkalaukussa (2013)
Hiljainen huomaamaton murha (2014)
Aiheesta muualla

Näkijän tytär (Arkistoitu – Internet Archive) ja Käärmeen lahja (Arkistoitu – Internet Archive). Pirkkalan kunnankirjaston kirjaesittelyt.
Hopeahevosen[vanhentunut linkki] ja Kärpän[vanhentunut linkki] esittelyt Otavan sivuilla.
Salla Simukka: Liian tuttua hevosfantasiaa[vanhentunut linkki].
Mervi Heikkilä: Elämää Potterin jälkeen. Ilkka 2.9.2008.
Marcelo Díaz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marcelo Alfonso Díaz Rojas
Syntymäaika: 29. joulukuuta 1986 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Santiago, Chile
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 166 cm
Paino: 62 kg
Seura
Seura: Racing Club
Junioriseurat
1997–2005: Universidad de Chile
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2012 | Universidad de Chile | 164 | (4) |
| 2010 | → La Serena (laina) | 13 | (5) |
| 2012–2015 | Basel | 58 | (7) |
| 2015 | Hamburger SV | 17 | (1) |
| 2016– | Celta | 10 | (0) |
Maajoukkue
| 2005 | Chile U20 | 7 | (0) |
| 2011– | Chile | 61 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. tammikuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Mitalit> Maa:   Chile.Miesten jalkapallo.Copa América  | Maa:   Chile> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Chile 2015 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2016 |  |  |
Marcelo Alfonso Díaz Rojas (s. 29. joulukuuta 1986) on chileläinen jalkapalloilija, joka edustaa argentiinalaisseura Racing Clubia. Euroopassa hän on edustanut sveitsiläistä Baselia, saksalaista Hamburger SV:tä ja espanjalaista Celta Vigoa.  Keskikenttää pelaava Díaz kuuluu myös Chilen maajoukkueeseen. Hän on saanut lempinimen "Etelä-Amerikan Xavi", sillä molemmilla on huikea pallonhallinta ja molemmat ovat loistavia syöttelijöitä.
Seurajoukkueura

Díazin kasvattajaseura on chileläinen CF Universidad de Chile, jota hän myös edusti aina vuodesta 2005 vuoteen 2012. Universidadin riveissä hän saavutti Chilen mestaruuden vuosina 2009, 2011 ja 2012. Hänet valittiin myös Chilen Primera Divisiónin tähdistöön vuonna 2011. Vuonna 2010 Díaz lainattiin toiseen chileläisseuraan, Deportes La Serenaan, jonka riveissä Díaz pelasi 13 ottelua ja teki viisi maalia.
Seitsemän vuoden, 164 ottelun ja neljän maalin jälkeen Díaz siirtyi Eurooppaan Sveitsin suurseuraan FC Baseliin vuonna 2012. Baselin riveissä hän voitti Uhren Cupin vuonna 2013, sekä Sveitsin liigan mestaruuden kausilla 2012-13 ja 2013-14. Tammikuussa 2015 Díaz siirtyi Bundesliigan Hamburger SV:hen. Hän teki 17 pelaamassaan ottelussa yhden maalin. Tuo vapaapotkumaali ratkaisevassa putoamiskarsintaottelussa Karlsruher SC:tä vastaan piti HSV:n pääsarjassa.
Tammikuussa 2016 Díaz siirtyi Espanjan pääsarjan Celta Vigoon.
Maajoukkueura > Nuorten maajoukkue

Díaz kutsuttiin ensimmäistä kertaa nuorten maajoukkueen mukaan 19-vuotiaana, vuonna 2005. Hän teki debyyttinsä karsinnoissa vuoden 2005 nuorten Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuihin. Hänet nimettiin mukaan myös itse turnaukseen, jonne Chile selviytyi, mutta turnauksessa hän ei päässyt kentälle lainkaan. Hän pelasi Chilen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua eikä tehnyt yhtään maalia.
Maajoukkueura > A-maajoukkue

Kuuden vuoden päästä Díazin edellisestä maaottelusta eli vuonna 2011, Chilen silloinen valmentaja Claudio Borghi kutsui hänet pelaamaan jalkapallon MM-kisojen 2014 karsintaotteluihin Uruguayta ja Paraguayta vastaan. Díaz sai peliaikaa myös tulevissa karsintaotteluissa ja sinetöi asemansa Chilen vakiokokoonpanoon. Itse MM-kisoissa Díaz pelasi Chilen jokaisessa neljässä pelissä ja sai paljon kehuja peliesityksistään.
Díaz on pelannut 61 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Aiheesta muualla

http://www.national-football-teams.com/player/45589/Marcelo_Diaz.html
http://www.transfermarkt.co.uk/en/marcelo-diaz/profil/spieler_83895.html?from=direktErgebnis
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Chilen joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Bravo |
2 Mena |
3 Albornoz |
4 Isla |
5 Silva |
6 Carmona |
7 Sánchez |
8 Vidal |
9 Pinilla |
10 Valdivia |
11 Vargas |
12 Toselli |
13 Rojas |
14 Orellana |
15 Beausejour |
16 Gutiérrez |
17 Medel |
18 Jara |
19 Fuenzalida |
20 Aránguiz |
21 Díaz |
22 Paredes  |
23 Herrera |
Valmentaja Sampaoli
Chilen joukkue – Copa América 2015
1 Bravo |
2 Mena |
3 Albornoz |
4 Isla |
5 Silva |
6 Fuenzalida |
7 Sánchez |
8 Vidal |
9 Pinilla |
10 Valdivia |
11 Vargas |
12 Garcés |
13 Rojas |
14 Fernández |
15 Beausejour |
16 Pizarro |
17 Medel |
18 Jara |
19 Gutiérrez |
20 Aránguiz |
21 Díaz |
22 Henríquez |
23 Herrera |
Valmentaja Sampaoli
Chilen joukkue – Copa América Centenario
1 Bravo |
2 Mena |
3 Roco |
4 Isla |
5 Silva |
6 Fuenzalida |
7 Sánchez |
8 Vidal |
9 Pinilla |
10 Hernández |
11 Vargas |
12 Toselli |
13 Pulgar |
14 González |
15 Beausejour |
16 Castillo |
17 Medel |
18 Jara |
19 Orellana |
20 Aránguiz |
21 Díaz |
22 Puch |
23 Herrera |
Valmentaja Pizzi
Käännös suomeksi
Lego Nexo Knights

Lego Nexo Knights on Legon vuonna 2016 lanseeraama tuotesarja, josta on tehty myös 40-osainen animaatiosarja. Lego Nexo Knights kertoo viidestä ritarista, jotka taistelevat pahaa Monstroxia ja tämän hirviöarmeijaa vastaan futuristisessa maailmassa. Tärkeänä osana sarjaan kuuluu myös mobiilipeli, johon tarvittavia Nexo-voimia löytää sarjaan kuuluvista tuotteista.
Juoni

Sarjassa seurataan viittä vasta valmistunutta ritaria: Clayta, Macya, Lancea, Aaronia ja Axlia. Heidän valmistujaisseremoniansa jälkeen kuninkaan narri Jestro yhdistää voimansa pahan Hirviökirjan kanssa, ja valtakunnan suojelija Merlok-velho kuolee taikaräjähdyksessä. Jestro ja Hirviökirja alkavat etsiä räjähdyksessä ympäri valtakuntaa levinneitä pahoja taikakirjoja antaakseen Hirviökirjalle voiman luoda vaarallisia laavahirviöitä. Merlok-velho palaa pian digitaalisena hologrammina, ja auttaa ritareita taistelussa Jestroa vastaan antamalla heille digitalisoituja taikoja, joita kutsutaan Nexo-voimiksi. Ritarit saavat kuningasparilta uuden päämajan, liikkuvan Fortrex-linnan. Ritarit voivat ladata Nexo-voimia kilpensä kautta, ja voittaa Jestron hirviöt. 1. kauden lopussa Jestro ja hirviöt onnistuvat vangitsemaan ritarit, ja hyökkäävät kuninkaanlinnaan. Aaron onnistuu vapauttamaan muut ritarit vankiloistaan, ja he saavat näyttää kykynsä voittamalla hirviöt.
2. kaudella Jestro ja Hirviökirja yrittävät uudestaan etsimällä lisää taikakirjoja, ja onnistuvat luomaan Jestrolle linnoituksen Laavamaahan. Jestron löytäessä viimeisen taikakirjan, hän ymmärtää olevansa pelkkä pelinappula Hirviökirjan suunnitelmassa. Paljastuu, että Hirviökirja on todellisuudessa kaikkien aikojen vaarallisin pimeän velho Monstrux, ja hän kidnappaa Jestron voidakseen saada ihmisen muodon. Lopulta Hirviökirja saa valtaisat voimat, ja muiden ritarien ja Jestron taistellessa laavahirviöitä vastaan, Clay syöttää Monstruxille Merlokin taikaa sisältävän Techcalibur-miekan. Hirviökirja/Monstrux tuhoutuu ja Jestro palaa kuninkaan narriksi. Suurissa voitonjuhlissa Jestro katsahtaa taivaalle, ja huomaa siellä Monstruxin kasvot: Monstruxin henki selviytyi.
3. kaudella Monstrux palaa taikapilvenä, ja pystyy salamoilla tekemään kivipatsaista hirviöitä. Hän myös muuttaa Jestron taas pahaksi salamalla. Kaksikko kivihirviöarmeijoineen alkaa etsiä käsiinsä vaarallisia kiellettyjä voimia voidakseen herättää valtavan kivikolossin, The Stone Colossus of Ultimate Destructionin. Kiellettyjen voimien löydyttyä Monstrox ja hirviöarmeija hyökkäävät kuninkaanlinnaan, ja Nexo Knightsit voittavat hänet Merlok 2.0:n robotin avulla. Ritarit maksavat kuitenkin voitostaan kalliin hinnan: Clay muuttuu kiveksi.
4. kaudella Clay palautuu takaisin ihmiseksi, ja ritarit voittavat suuren taistelun Jestron ja Monstroxin kielletyillä voimilla herättämää Hurjan tuhoisaa kivijättiä vastaan.
5. kausi peruuttettiin Legon toimesta vuonna 2018.