stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kubuntu

| Kubuntu |
| --- | --- |

 Kubuntu 22.04 LTS (fi)
Kehittäjä:  Canonical Ltd, KDE, yhteisön käyttäjiä
Tuoteperhe:  GNU / Linux
Toiminnallinen tila:  toiminnassa
Julkaistu:  8. huhtikuuta 2005
Viimeisin vakaa versio:  24.04 LTS (25. huhtikuuta 2024) ja 24.10 (10. lokakuuta 2024)
Ytimen tyyppi:  monoliittinen
Ydin:  Linux
Työpöytäohjelmisto:  KDE
Lähdekoodimalli:  avoin lähdekoodi
Lisenssi:  GPL ja muita lisenssejä
Aiheesta muualla
kubuntu.org
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kubuntu on Ubuntun rinnakkaisversio, jossa työpöytäympäristö on oletuksena KDE Ubuntun käyttämän GNOMEn sijaan. Se on saatavilla x86- ja AMD64-suoritinarkkitehtuureille. Kubuntussa, kuten Ubuntussakin tavoitteena on helppokäyttöisyys ja laaja tuki erilaisille laitteistoille.
Kubuntun ensimmäinen versio 5.04 julkaistiin 8. huhtikuuta 2005. Sana kubuntu on afrikkalaista bemban kieltä ja tarkoittaa ”Kohti ihmisyyttä". Käyttöjärjestelmän versiossa 15.04 vuonna 2015 siirryttiin KDE Plasma 5:n (5.2) käyttöön oletusarvona. Kubuntun tulevassa versiossa 24.10 tuodaan KDE Plasma 6:n esiversio, mutta Plasma 6:n käyttöön siirtyminen oletusarvona tapahtuu myöhempänä ajankohtana.
Ohjelmat

Kubuntun oletuskokoonpano sisältää valmiiksi jokapäiväisessä käytössä tarpeellisia vapaan koodin ohjelmia. Pakettiin kuuluu muun muassa verkkoselain (rekonq) ja LibreOffice-toimisto-ohjelmisto. Kubuntuun saa asennettua lisää tarpeellisia ohjelmia internet-yhteyden ja Debianista tutun paketinhallintajärjestelmän avulla.
Kubuntu on avoimen lähdekoodin -periaatteella julkaistava käyttöjärjestelmä ja Kubuntun mukana tulevien ohjelmien on noudatettava Ubuntun lisensointikäytäntöä, joka noudattaa GPL-lisenssiä ja GNU-projektin ideaa. Ubuntun julkaisukäytäntönä on että kaikkien mukana tulevien ohjelmien tulee olla saatavilla vapaasti ja ohjelman lähdekoodin on oltava julkinen kuten GPL vaatii. Tämä käytäntö rajoittaa valmiiksi Kubuntun mukana tulevaa ohjelmatarjontaa. Useat ilmaiset, mutta suljetun lähdekoodin tai ohjelmistopatenttien rajoittamat, ohjelmat on mahdollista asentaa jälkikäteen varsin helposti. Esimerkiksi Opera-selain, VoIP-sovellus Skype, nettisivujen laajennussovellus Adobe Flash- tai MP3-tuki on mahdollista asentaa jälkikäteen suoraan. Sen sijaan Windows-ohjelmia, joista ei ole Linux-versiota, on mahdollista asentaa Wine-yhteensopivuuskerroksen avulla.
Julkaisut

Kubuntu seuraa samaa nimeämisperiaatetta kuin Ubuntukin, eli jokaisella julkaisulla on julkaisuvuoteen ja -kuukauteen perustuva versionumero sekä allitteraation sisältävä koodinimi.
| Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Versio | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Versio | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > LTS | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Koodinimi | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Julkaisupäivä | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Tuen päättymispäivä | Seloste:Vanha versioVanhempi versio, yhä tuettuViimeisin versioViimeisin testiversio tulevasta julkaisustaTuleva versio > Huomioitavaa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vanhempi versio, yhä tuettu:    | 22.04 |  | Jammy Jellyfish | 21. huhtikuuta 2022 | huhtikuu 2025 |  |
| Nykyinen versio:   | 24.04 |  | Noble Numbat | 25. huhtikuuta 2024 | huhtikuu 2027 |  |
| Nykyinen versio:   | 24.10 |  | Oracular Oriole | 10. lokakuuta 2024 | heinäkuu 2025 |  |
Asennus

Kubuntun asennus on lähes samanlainen kuin rinnakkaisversionsa Ubuntun. Ainoastaan aivan pieniä muutoksia on havaittavissa. Kubuntun asennus tekee automaattisesti loppuvaiheessa GRUB-käynnistyslataajan, jolla voi valita tietokoneen käynnistyessä käyttöjärjestelmän. GRUB tunnistaa yleensä kaikki Windows-versiot sekä eräät Linux-jakelut. Kubuntu asettaa GRUBiin oletuksena itsensä ensimmäiseksi sekä oletukseksi. Jälkikäteen käynnistyslataajan toiminnallisuutta voi muuttaa muokkaamalla /boot/grub/menu.lst-tiedostoa, uusimmassa tosin /boot/grub/grub.cfg-tiedostoa muokkaamalla.
Kuvia

Kubuntu 5.04 (2005)
Kubuntu 6.06 LTS
Kubuntu 8.04
Kubuntu 10.04 LTS
Kubuntu 12.04 LTS
Kubuntu 14.04 LTS
Kubuntu 16.04 LTS
Kubuntu 18.04 LTS (hu)
Kubuntu 20.04 LTS
Kubuntu 22.04 LTS (fi)
Kubuntu 22.04 LTS (fi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Kubuntu Forums (englanniksi)
KDE Forums (englanniksi)
Ubuntu Forums (myös Ubuntu Flavours) (englanniksi)
Kubuntun profiili DistroWatch.com-sivulla (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa 
Kubuntu 8.10 -CD-levy.
Aris Thessaloniki

| Athletic Association Aris Αθλητικός Σύλλογος Άρης |
| --- | --- |
Perustettu:  25. maaliskuuta 1914
Paikkakunta:  Thessaloniki
Värit:  keltainen ja musta
Lajit:  jalkapallo, koripallo, lentopallo, vesipallo ja baseball
Puheenjohtaja:   Nikolaos Papadopoulos
Athlitikos Syllogos Aris on vuonna 1914 perustettu urheiluseura Thessalonikista, Kreikasta. Seuralla on toimintaa useissa lajeissa kansallisella huipputasolla. Seuran hymni on nimeltään You are the pride of Macedonia. Seuran on nimetty Ares-jumalan mukaan ja hänen kuvansa on ikuistettu seuran logoon. Arisin pahimmat viholliset ovat paikalliset seurat PAOK sekä Iraklis.
Joukkueita

Aris Thessaloniki, jalkapallo
Aris Thessaloniki, koripallo
Aris Thessaloniki, lentopallo
Aiheesta muualla

Aris FC:n kotisivu
Aris BC:n kotisivu
Fanien sivusto
Moskovan riemukaari (Moskova)

Moskovan riemukaari
Moskovan riemukaari (ven. Триумфальные ворота) on riemukaari, joka sijaitsee Moskovan kaupungin voiton aukiolla Venäjällä. Riemukaaren rakentaminen aloitettiin vuonna 1829 ja riemukaari valmistui vuonna 1834. Riemukaari on rakennettu muistoksi Venäjän voitettua Napoleonin 1812 vuoden sodassa. Riemukaaren veistokset ja pylväät on valmistettu valuraudasta ja riemukaari on valmistettu tiiliskivistä, jotka on päällystetty kalkilla.
Vuonna 1936 riemukaari purettiin Stalinin määräyksestä ja riemukaaren veistokset siirrettiin museoihin. Vuosina 1966-68 riemukaari rakennettiin uudestaan Moskovan voiton aukiolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moskovan riemukaari (Moskova) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:http://ru.wikipedia.org/wiki/Триумфальные_ворота_(Москва)
Käännös suomeksi
Anna Bretagnelainen

Anne de Bretagne, Bretagnen herttuatar, Ranskan kuningatar, rajattu kuvasta Anne de Bretagne kolmen pyhimyksen seurassa, Grandes Heures d'Anne de Bretagne, Jean Bourdichon 1503-1508
Anna Bretagnelainen (ransk. Anne de Bretagne, bretoniksi Anna Vreizh) (25. tammikuuta 1477 Nantes, Ranskan kuningaskunta – 9. tammikuuta 1514 Blois'n linna, Ranskan kuningaskunta) oli Bretagnen herttuatar, Itävallan arkkiherttuatar, Saksan kuningatar vuosina 1490–1491 sekä kahdesti Ranskan kuningatar vuosina 1491–1498 ja 1499–1514. Hän oli myös Napolin kuningatar vuosina 1501–1504 sekä Milanon herttuatar.
Suku

Anna oli Bretagnen herttua François II:n (1435–1488) ja tämän toisen puolison Navarran prinsessa Marguerite de Foix'n (n. 1449–1486) vanhin tytär. Hänellä oli nuorempi sisar Isabeau (1478–1490), joka kihlattiin Navarran kuningas Jean d'Albretille (Juhana III) vuonna 1481, mutta kuoli 12-vuotiaana.
Annasta tuli Bretagnen herttuatar vuonna 1488 ja hän yritti kaikin tavoin estää Bretagnen liitämisen Ranskaan. Annan isä oli joutunut solmimaan ranskalaisten kanssa Vergerin sopimuksen, jonka mukaan Anna ei voinut avioitua ilman Ranskan kuninkaan lupaa. Kuitenkin avioliitolla ulkomaalaisen prinssin kanssa Anna koki voivansa paremmin säilyttää herttuakuntansa itsenäisyyden.
Avioliitot ja lapset

Hän avioitui vuonna 1490 Itävallan prinssi Maksimilianin kanssa välittäjän avulla eli per procutionem. Tätä ranskalaiset eivät hyväksyneet ja hyökkäsivät Bretagneen pakottaen Annan eroamaan ja naimaan Ranskan kuningas Kaarle VIII:n vuonna 1491. Yksikään heidän kuudesta lapsesta ei elänyt pitkään ja Kaarle kuoli tapaturmaisesti lyötyään päänsä kiviseen ovenkamanaan 27-vuotiaana huhtikuussa 1498.
Charles Orland, dauphin (11. lokakuuta 1492 – 16. joulukuuta 1495), kuoli tuhkarokkoon 3-vuotiaana
François (elokuu 1493), syntyi ennenaikaisesti kuolleena
Nimetön tytär (maaliskuu 1495), syntyi kuolleena
Charles, dauphin (8. syyskuuta 1496 – 2. lokakuuta 1496), kuoli alle kuukauden ikäisenä
Anne de Bretagne kirjoittaa puolisolleen Ludvig XII:lle, Épîtres de poètes royaux, folio 1v., Jean Bourdichon 1509François, dauphin (heinäkuu 1497), kuoli muutamia tunteja syntymän jälkeen
Anne (20. maaliskuuta 1498), kuoli samana päivänä
Naidessaan Kaarlen Annan oli täytynyt hyväksyä sopimus, joka määräsi hänet naimaan tarvittaessa Kaarlen seuraajan. Sama sopimus myös määräsi Bretagnen menevän Annan toiseksi vanhimmalle pojalle tai vanhimmalle tyttärelle.
Seuraava kuningas Ludvig XII oli kuitenkin jo naimisissa Ludvig XI:n ja Savoijin prinsessa Charlotten tyttären Jeanne de Valois'n (1464–1505) kanssa. Ludvig sai paavi Aleksanteri III:n mitätöimään lapsettoman avioliiton ja hän nai Annan tammikuussa 1499. Anna oli älykäs ja toimi miehensä neuvonantajana ja sijaishallitsijana Ludvigin sotiessa ulkomailla.
Heille syntyi viisi lasta, joista kaksi selvisi aikuisikään asti:
Bretagnen herttuatar, perijätär Claude (1499–1524)
prinsessa Renée (1510–1575)
Vuosina 1503, 1508 ja 1512 syntyneet nimettömiksi jääneet pojat kuolivat pian syntymänsä jälkeen tai vastasyntyneinä.
Pojan ja perijän uupuminen uhkasi Bretagnen itsenäisyyttä. Anna tuki Clauden kihlaamista Burgundin herttua, tuleva keisari Kaarle V:lle ja vastusti Clauden kihlausta tulevan kuningas Frans I:n kanssa. Anna ei sitä paitsi pitänyt Fransin äidistä, herttuatar Louise de Savoie'sta. Ludvig suosi Fransia ja Annan ärtymykseksi laati testamentin, joka velvoitti Claudea naimaan Fransin. Herttuatar Claude nai Fransin vasta Annan kuoleman jälkeen vuonna 1514.
Perintö

Anna kuoli 36-vuotiaana tammikuussa 1514. Hänet haudattiin puolisonsa viereen Saint-Denis'n basilikaan upeaan hautamonumenttiin. Kuolemansa jälkeen Anna joutui keskipisteeksi taistelussa, jota käytiin vallan keskittämiseksi Bretagnen ja Ranskan välillä. Viimeisenä yrityksenä säilyttää Bretagnen itsenäisyys, Anna testamenttasi Bretagnen nuorimmalle tyttärelleen Renée Ranskalaiselle. Ludvig kuitenkin määräsi Clauden olevan Bretagnen laillinen perijä. Tämä johti lopulta tämän viimeiseksi jääneen itsenäisen herttuakunnan liittämiseen hallinnollisesti ja institutionaalisesti Ranskaan.
Anna tuki taiteita ja hän tilasi vuosina 1503-1509 taiteilija Jean Bourdichonilta Grandes Heures d'Anne de Bretagne, yhden hienoimmista tuntien kirjoista eli rukouskirjasta, jota nykyään säilytetään Ranskan kansalliskirjastossa.
Anna Bretagnelaisen sihteeri vuodesta 1506 lähtien oli runoilija Jean Marot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Bretagnelainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Kuningatar Anne de Bretagnen ja Kaarle VIII:n Lyonin vierailun kunniaksi vuonna 1499 lyöty mitali, taiteilijat Nicolas Leclerc, Jean de Saint-Priest, Jean ja Louis Lepère. Latinankielinen teksti:  LVGDVN · RE · PVBLICA · GAVDETE · BIS · ANNA · REGNANTE · BENIGNE · SIC · FVI · CONFL · ATA · 1499·
Anne de Bretagne kolmen pyhimyksen seurassa, Grandes Heures d'Anne de Bretagne, Jean Bourdichon 1503-1508
Ludvig XII:n ja Anne de Bretagnen hautamonumentti Saint-Denis'n basilikassa
Punainen tori

Pyhän Vasilin katedraali
 ja Moskovan Kremlin Spasskaja-torni Punaisella torilla.
Punainen tori (ven. Красная площадь, Krasnaja ploštšad) on Venäjän pääkaupungin Moskovan keskusaukio ja yksi maailman tunnetuimmista aukioista. Torin länsilaidalla on Moskovan Kreml, joka on ollut Venäjän ja Neuvostoliiton hallintokeskus vuodesta 1919 ja myös aiemmin ennen vuotta 1712, jolloin pääkaupunki muutti Pietariin. Moskovan pääkadut lähtevät säteittäisesti Punaiselta torilta ja muuttuvat myöhemmin valtateiksi, joten Punaista toria voidaan pitää Moskovan ja koko Venäjän keskuksena. Torin nimi tulee sanan krasnyi / krasnaja (”punainen”) vanhasta merkityksestä, joka on ”kaunis”, ja jolla viitattiin alkujaan torin laidalla olevaan Vasilin katedraaliin.
Punaisen torin kartta vuodelta 1917.
Näkymä torille Vasilin katedraalilta: vasemmalla Spasskaja-torni, taustalla historiallinen museo, oikealla GUM.
Punainen tori on kuuluisa myös Leninin mausoleumista ja valtakunnallisista sotilasparaateista. Torin etelälaidalla sijaitsee koristeellinen Pyhän Vasilin katedraali eli Pokrovan Jumalanäidin kirkko, yksi Moskovan maamerkeistä. Kremliä vastapäätä, torin itälaidalla, historiallisessa Kitai-gorod -kauppiaskorttelissa sijaitsee tavaratalo GUM.
Tori on jokseenkin suorakaiteen muotoinen, sen pituus on 330 metriä, leveys 70 metriä ja pinta-ala noin 2,3 hehtaaria.
Vuonna 1987 Mathias Rust läpäisi Neuvostoliiton ilmatilanvalvonnan ja laskeutui pienkoneella Punaisen torin lähelle Suurelle Moskvajoen sillalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Punainen tori Wikimedia Commonsissa
Valkoinen talo (Moskova)

| Valkoinen talo |
| --- | --- |
 Venäjän valkoinen talo
Sijainti:   Moskova, Venäjä
Rakennustyyppi:  parlamenttirakennus
Valmistumisvuosi:  1965-1981
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkoinen talo (ven. Белый дом, Belyi dom) on Moskovassa sijaitseva Venäjän hallituksen rakennus. Vuoteen 1993 saakka siinä toimi Venäjän korkein neuvosto, jolloin talon virallinen nimi oli Neuvostojen talo (Дом Сове́тов, Dom Sovetov). Valkoinen talo oli yksi niin elokuun 1991 vallankaappausyrityksen kuin syksyn 1993 kriisinkin tärkeimmistä tapahtumapaikoista.
Talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1965 ja se valmistui vuonna 1981; ulkoasu on paljolti samanlainen kuin Tsetšulinin vuonna 1934 piirtämässä Aeroflotin talossa. Valkoisesta marmorista tehdyn rakennuksen korkeus on ilman lipputankoa 102 metriä ja lipputangon kanssa 119 metriä.
Valkoinen talo vaurioitui pahoin Venäjän vuoden 1993 kriisin aikaan. Korjaustöiden yhteydessä julkisivuun tehtiin muutoksia ja kello ja neuvostosymbolit poistettiin. Kellon tilalle laitettiin Venäjän valtiota symboloiva kaksipäinen kotka. Korjaus valmistui vuonna 1994.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkoinen talo (Moskova) Wikimedia Commonsissa
Daphne Zuniga

| Daphne Zuniga |
| --- | --- |
 Daphne Zuniga vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Daphne Eurydice Zuniga
Syntynyt: 28. elokuuta 1962 (ikä 62) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  David Mleczko
Näyttelijä
Aktiivisena:  1980–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Daphne Eurydice Zuniga (alun perin esp. Zúñiga; s. 28. lokakuuta 1962 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänellä on guatemalalaisia, puolalaisia ja suomalaisia sukujuuria äitinsä puolelta.
Ura

Zuniga opiskeli näyttelijäksi Kalifornian yliopistossa. Hän esiintyi televisiosarjassa Melrose Place. Zuniga on näytellyt myös elokuvissa Avaruusboltsit(1987) ja Kärpänen II (1989).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Daphne Zuniga Wikimedia Commonsissa
Ylitornion seurakunta

| Ylitornion seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Ylitornion kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kemi-Tornion rovastikunta
Pääkirkko:  Ylitornion kirkko
Perustettu:  1606
Jäsenmäärä:  3 123 (2021)
– Osuus asukkaista:  81,5 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Nona Lehtinen
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ylitornion seurakunta on Ylitorniolla Lapin maakunnassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja siellä Kemi-Tornion rovastikuntaan. Seurakunnassa oli vuoden 2021 lopussa 3 123 jäsentä. Kirkkoherrana on vuodesta 2024 lähtien toiminut Nona Lehtinen.
Historia

Ylitornion seurakunta levittäytyi molemmin puolin Tornionjokea aina vuoteen 1809 asti. Tuolloin Haminan rauhansopimuksen mukaan Suomen ja Ruotsin välinen raja piirrettiin keskelle jokea, ja seurakunta jaettiin kahtia. Seurakunnan kaksi kirkkoa, Matarengin ja Hietaniemen kirkot, jäivät Ruotsin puolelle Ylitornion kuntaan. Kirkkojen irtaimisto jaettiin. Tsaari määräsi rakentamaan kirkon Suomen puolelle, ja se rakennettiin nykyiseen Ylitornion kuntakeskukseen. Se valmistui 1818 ja purettiin huonokuntoisena huhtikuussa 1939. Ylitornion nykyinen kirkko rakennettiin samalle paikalle.
Toimitilat

Seurakunnassa on kaksi kirkkoa, Ylitornion kirkko kuntakeskuksessa ja Meltosjärven kirkko noin 50 kilometrin päässä Meltosjärven kylässä. Molempien kirkkojen lähellä on hautausmaa. Seurakuntakoti on kuntakeskuksessa.
Herätysliikkeet

Ylitornion seurakunta kuuluu muun Lapin tavoin lestadiolaisuuden tukialueeseen. Ylitornion alueen voimakkain suuntaus on rauhansanalaisuus. Alueella vaikuttaa jonkin verran myös vanhoillislestadiolaisuus, mutta seurakunta ei kuulu kuitenkaan liikkeen voimakkaimpaan kannatusalueeseen.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Ylitornion seurakunnan kirkkoherroina:
1606–1613: Henricus Michaelis
1614: Marcus Thomae
1618–1638: Nicolaus Theod. Falk
1637–1676: Nicolaus Nic. Ulopolitanus
1741–1762: Erik Brunnius
1824–1849: Karl Arvid Castrén
1850–1880: Albert Heikel
1881–1911: Antti Holmström
1912–1921: Juha Kiviharju
1922–1952: Leonard Pietari Tapaninen
1953–1965: Hannes Leinonen
1966–1972: Timo Kökkö
1973–1983: Lauri Mustakallio
1983–1998: Heikki Koivisto
1999 - 2024 Matti Salminen
2024-> Nona Lehtinen
Aiheesta muualla

Ylitornion seurakunta
| n k Kemi-Tornion rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Kemi  Keminmaa  Pello  Simo  Tervola  Tornio  Ylitornio  |  |
| Entiset seurakunnat |  Alatornio  Karunki  Turtola  |  |
Oulun hiippakunta
Venäjän valtionkirjasto

Venäjän valtionkirjasto sijaitsee Moskovan ydinkeskustassa
Laaja näkymä
Venäjän valtionkirjasto (ven. Российская государственная библиотека, Rossijskaja gosudarstvennaja biblioteka) on eräs maailman suurimmista kirjastoista. Se sijaitsee Moskovan ydinkeskustassa, runsas 300 metriä Moskovan Kremlin länsipuolella. Kirjasto hoitaa monia kansalliskirjaston tehtäviä, vaikka historiallinen Venäjän kansalliskirjasto -niminen kirjastolaitos sijaitsee Pietarissa.
Valtionkirjasto perustettiin 1862 kahden kaupungin museon yhteyteen Moskovan ensimmäiseksi viralliseksi kirjastoksi. Neuvostoaikoina sen nimi oli Lenin-kirjasto.
Kirjastossa on 42 miljoonaa teosta, jotka täyttävät 275 tuhatta hyllymetriä. Niiden joukossa on 247 kielellä 17 miljoonaa kirjaa, 13 miljoonaa lehteä, 350 tuhatta nuottia ja äänitettä sekä 150 tuhatta karttaa. 29 prosenttia materiaalista on ulkomaalaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän valtionkirjasto Wikimedia Commonsissa
Kirjaston kotisivut (englanniksi) (venäjäksi) (rsl.ru)
Michal Kováč nuoremman kaappaus

Michal Kováč nuorempi kaapattiin elokuussa 1995 lähellä Slovakian pääkaupunkia Bratislavaa. Lukuisista pidätyksistä ja oikeuskäsittelyistä huolimatta ketään ei ole tuomittu rikoksesta.
Tausta

Kováč nuoremman isä oli 1990-luvun alussa itsenäistyneen Slovakian ensimmäinen presidentti Michal Kováč. Presidentti oli autoritäärisen pääministeri Vladimír Mečiarin näkyvin vastustaja, ja näiden väliset konfliktit olivat lisääntyneet nopeasti vuosikymmenen kuluessa. Yksi näistä oli Slovakian salaisen palvelun (SIS) johtajan nimitys, joka päättyi Mečiarin voittoon. Tehtävään nimettiin hänen läheinen liittolaisensa Ivan Lexa. Lexan epäiltiin myöhemmin järjestäneen presidentin pojan kaappaamisen.
Kováč nuorempaa oli syytetty Technopol nimiseen yritykseen liittyneissä talousrikoksissa ja Saksan poliisi oli antanut hänestä pidätysmääräyksen lokakuussa 1994.
Tapahtumien kulku

Kahdeksan miestä kaappasivat Kováč nuoremman autostaan Svätý Jurin kunnassa lähellä Bratislavaa 31. elokuuta 1995. Autossa hänet pakotettiin juomaan suuren määrän viskiä, ja kun hän koetti paeta, hänet pahoinpideltiin vakavasti. Kováč heräsi Itävallan Hainburgissa, missä paikallinen poliisi pidätti hänet kansainvälisen pidätysmääräyksen perusteella. Poliisi oli saanut nimettömän vihjeen Kováčin olinpaikasta slovakialaisesta lähteestä, jota on myöhemmin pidetty Slovakian salaisen palavelun tekemänä.
Kováč pysyi vangittuna usean kuukauden kunnes itävaltalaiset tuomarit katsoivat, että hänen ihmisoikeuksiaan oli loukattu, ja määräsivät hänet vapautettavaksi. Kováč palasi tämän jälkeen Slovakiaan.
Jälkiselvittely > Kováč nuoremman oikeustapaukset

Kaappausta on käsitelty useissa eri oikeustapauksissa. Kováč haastoi valtion omistaman Slovenská televízia (SVT) -TV-kanavan oikeuteen väärän tiedon levittämisestä jo lokakuussa 1996. Myöhemmin hän voitti kaksi oikeustaistelua SVT:tä vastaan.
Presidentti Kováč armahti kaikki Technopol-jupakkassa syytetyt vuonna 1997. Kováč nuorempi pysyi kuitenkin etsintäkuulutettuna Saksassa, ja hänet pidätettiin Tšekissä helmikuussa 1997, mistä hänet luovutettiin Saksan poliisille. Hän pääsi vapaaksi kuukauden vankeuden jälkeen 150 000 D-markan takuumaksua vastaan. Technopol-tapaus sai päätöksensä vuoden 2000 helmikuussa, kun syytteistä luovuttiin riittämättömän todistusaineiston johdosta.
Vuoden 1998 parlamenttivaalien jälkeen Slovakian uusi hallitus antoi virallisen anteeksipyynnön valtion kyvyttömyydestä auttaa Kováčia hänen Itävallan vankeuden aikana. Keväällä 2000 maan ulkoministerinä toiminut Eduard Kukan nimitti Kováčin Slovakian Intian suurlähetystön sihteeriksi. Haastattelussa Kukan kuvaili nimitystä tietynlaiseksi moraaliseksi korvaukseksi vuoden 1995 kaappauksesta. Mečiarin päämisterikauden valtapuolueet HZDS ja SNS kritisoivat nimistystä voimakkaasti.
Jälkiselvittely > Róbert Remiášin salamurha

Kováčin kaappausta tutkinut poliisi Róbert Remiáš kuoli 29. huhtikuuta 1996 kun hänen autonsa räjähti bratislavalaisessa lähiössä. Lukuisista pidätyksistä huolimatta ketään ei ole tuomittu rikoksesta. SIS:in silloista johtajaa Ivan Lexaa on syytetty Remiášin salamurhan tilaamisesta slovakialaiselta mafiosolta, mutta hänet todettiin myöhemmin syyttömäksi.
Jälkiselvittely > Mečiarin armahdukset

Toimiessaan Slovakian väliaikaisena presidenttinä vuonna 1998, pääministeri Mečiar armahti kaikki Kováčin kaappauksesta syytetyt henkilöt, mukaan lukien hänen liittolaisensa Ivan Lexan. Slovakian parlamentti kumosi Mečiarin armahdukset vuonna 2017, mutta lopullisia tuomioita ei rikoksesta vielä ole annettu.
9. marraskuuta

9. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 313. päivä (314. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 52 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Teuvo, Teo
suomenruotsalainen kalenteri: Teodor, Ted, Theo
ortodoksinen kalenteri: Pirkka, Matja, Eija, Eini
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Sárra
vanhemmissa kalentereissa: Engelhard, Theodor, Theodorus