Jean de Brienne
Jerusalemin kuningas > Neuvottelut

Viidennen ristiretken päätyttyä "jättimäisesti ja lopullisesti epäonnistuneena", Jean palasi valtakuntaansa. [82] [83] Genovan ja Pisan kauppiaat hyökkäsivät pian toistensa kimppuun Akkossa tuhoten merkittävän osan kaupungista. [83] Genovalaisen kronikan mukaan Jean tuki pisalaisia ja genovalaiset lähtivät Akkosta Beirutiin. [83]
Jean oli ensimmäinen Jerusalemin kuningas, joka vieraili Euroopassa [84] ja oli päättänyt hakea apua kristityiltä kuningaskunnilta ennen paluutaan Egyptistä. [85] Hän halusi myös löytää sopivan aviomiehen tyttärelleen varmistaakseen kristityn hallitsijan säilymisen Pyhässä maassa. [83] Jean nimitti Odo de Montbéliardin bailliksi hoitamaan Jerusalemin valtakuntaa hänen poissa ollessaan. [86] [87]
Hän lähti Italiaan lokakuussa 1222 osallistuakseen uutta ristiretkeä koskevaan kokoukseen. [86] [87] Jeanin pyynnöstä paavi Honorius julisti, että kaikki ristiretken aikana valloitetut maat tulisi yhdistää Jerusalemin kuningaskuntaan. [88] Suunnitellakseen sotaretkeä paavi ja keisari Fredrik II tapasivat Ferentinossa maaliskuussa 1223 [89] ja myös Jean osallistui kokoukseen. [90] Hän suostui antamaan tyttärensä Fredrik II:n puolisoksi, kun tämä lupasi antaa Jeanin hallita Jerusalemin kuningaskuntaa loppuelämänsä ajan. [90]
Jean lähti tämän jälkeen Ranskaan, vaikka Filip II suuttui siitä, että hänet jätettiin pois Isabellan avioliitosta tehdyistä päätöksistä. [91] Neversin kreivitär Matilda I, Erard II de Chacenay, Vauluisantin luostarin apotti Albert ja muut paikalliset mahtihenkilölt pyysivät Jeania puuttumaan konflikteihinsa, mikä osoitti, että häntä arvostettiin kotimaassaan. [92] Jean osallistui Filip II:n hautajaisiin Saint-Denis'n basilikassa heinäkuussa. [91] Filip testamenttasi yli 150 000 markkaa Pyhän maan puolustamiseen. [88] [91] Jean vieraili tämän jälkeen Englannissa yrittäen välittää rauhansopimusta Englannin ja Ranskan välillä. [93]
Hän teki pyhiinvaelluksen Santiago de Compostelaan maaliskuussa 1224. [94] [95] Chronica latina regum Castellaen (Latinalaisen Kastilian kuninkaiden kronikan) mukaan Jean matkusti Leónin kuningaskuntaan avioituakseen toisen Leónin kuningas Alfonso IX:n vanhemmista tyttäristä, joko Sanchan tai Dulcen kanssa, koska Alfonso oli luvannut hänelle valtakunnan "yhdessä tämän kanssa". [95] Avioliitto saatoi vaarantaa Sanchan ja Dulcen velipuoli Ferdinand III:n Kastilialaisen oikeuden Leóniin. [95] Suojellakseen poikansa etuja Ferdinandin äiti Berengaria de Castilla päätti antaa tyttärensä Berengaria de Leónin puolisoksi Jeanille. [95] Vaikka nykyiset historioitsijat eivät hyväksy yksimielisesti kronikan kertomusta Jeanin suunnitelmasta avioitua Sanchan tai Dulcen kanssa, he ovat yhtä mieltä siitä, että Ranskan kuningatar Blanche de Castile, Berengaria de Castilen sisar, oli tärkeässä roolissa vakuuttaessaan Jeania naimaan veljentytärtään. [94] [95] Leónin prinsessa Berengarian ja Jeanin häitä vietettiin Burgosissa toukokuussa 1224. [96]
Noin kolme kuukautta myöhemmin hän tapasi keisari Fredrikin pojan, tulevan Henrik VII:n Metzissä ja vieraili Henrikin huoltajan, Kölnin arkkipiispa Engelbertin luona. [97] Saksasta Jean meni Etelä-Italiaan, jossa hän suostutteli paavi Honoriuksen sallimaan keisari Fredrikin lykätä ristiretkeään kahdella vuodella. [97] Fredrik avioitui Jeanin tyttären, Jerusalemin kuningattareksi kruunatun Isabellan kanssa 9. marraskuuta 1225. [98] Jeanin ja Fredrikin suhteesta tuli jännittynyt. [99] Kronikoitsija Ernoulin mukaan Jean joutui erimielisyyksiin uuden vävynsä kanssa, koska Fredrik vietteli Isabellan veljentyttären, joka oli tämän hovinainen. [99] Kronikan toisessa versiossa Jean usein "moitti ja nuhteli" vävyään, joka tästä päätteli, että Jean halusi vallata Sisilian kuningaskunnan veljenpojalleen Gaultier IV de Briennelle. Hän yritti murhata Jeanin, joka pakeni Roomaan. [99] Fredrik julisti, että Jean oli menettänyt oikeutensa Jerusalemin kuningaskuntaan Isabellan avoituduttua hänen kanssaan. Hän kutsui itseään Jerusalemin kuninkaaksi ensimmäisen kerran joulukuussa 1225. [99] [100] Balian de Sidon, Simon de Maugastel, Tyroksen arkkipiispa ja muut jerusalemilaiset ylimykset, jotka olivat saattaneet Isabellan Italiaan, tunnustivat Fredrikin lailliseksi kuninkaakseen. [101]