Pattijoen Kastelli
Tutkimuksia > Uusi tutkimus

Ensimmäinen yritys ajoittaa Kastelli tehtiin vuonna 2000. Miska Eilola ja Saaraliina Sala keräsivät vallien välistä ja ulkopuolelta useita maanäytteitä, joista teetettiin fosforianalyysit. Fosforia kertyi maahan paikoissa, joissa muinoin käsiteltiin paljon kasvi- ja eläinravintoa. Fosforinäytteiden pitoisuudet olivat kaikki 428–2 127 milligrammaa kilossa maanäytettä. Muissa suomalaisissa fosforinäytteissä tulos on harvoin ylittänyt 600 mg/kg. Tämä tukee niiden tutkijoiden ajatusta, että vallipihan sisällä käsiteltiin suuria määriä ravintoa, joka jätti korkean fosforipitoisuuden jälkeensä. Eräs näytteistä oli palokivikummusta, jossa oli myös korkea fosforipitoisuus. Tämän takia tutkijat ovat otaksuneet asukkaiden käsitelleen täällä kalaa, hylkeen lihaa ja hylkeenrasvaa eli traania. Palokivikasoista otettiin kaksi näytettä radiohiiliajoitusta varten. Nämä ajoitettiin 1670 ± 70 BP (BP eli before present) ja 1810 ± 80 BP. Nämä ajoitukset ovat kalenterivuosiksi muutettuina 230–540 jaa. ja 40–410 jaa. Palokivikasa olisi ajoituksen mukaan ollut käytössä rautakaudella. Koska Suomessa on ajoitettu vain muutama palokivikumpu, ei tulokseen olla vielä tyytyväisiä. Kastellista tarvitaan vielä muita ajoituksia.
Vuonna 2001 jatkoi Jari Okkonen Kastellin ajoitusyrityksiä. Alueelle tehtiin koekuoppia, kahta palokivikumpua tutkittiin kaivauksin ja metsästä nostettiin turvemonoliittinäyte. Kummuista otettiin syvältä kivi- ja hiilinäytteet. Kivet ajoitettiin termoluminesenssi- (TL-) ja optisesti stimuloidulla luminesenssiajoituksella (OSL-ajoituksella). Molemmilla ajoitusmenetelmillä saatiin sama tulos eli 2 500 eaa. Kumpujen hiilestä tehdyt radiohiiliajoitukset antoivat tällä kertaa 2 700 eaa. Niiden tulos oli 200 vuotta vanhempi eli tulkinnan mukaan noin puun eliniän verran vanhempia. Turvemonoliitti on pitkä turvekairalla nostettu monenikäisiä kerroksista koostuva näyte turpeesta. Sen sisältämistä kasvis- ja siitepölyjäänteistä sekä nokihiilianalyysistä voidaan myös ajoittaa asukkaiden toimtaa. Analyysin mukaan samoissa turvekerroksissa, missä olivat suuret nokihiilipitoisuudet, sijaitsivat sekä ihmisen seuralaiskasvien- että avoimen merenrantakasvillisuuden siitepölyt. Tämä mukaan toiminta ajoittui alueen rantavaiheeseen tai rantavaihetta seuranneeseen aikaan. Turvekerroksen alku- ja loppukohdasta otetut näytteet ajoitettiin 1 880–1 630 eaa. ja 1 400–1 220 eaa., mikä sijoittaa sen kivikauden ja pronssikauden vaihteeseen. Turveajoituksilla ja palokivikumpujen ajoituksilla on suuri ajallinen ero. Jari Okkonen sijoittaa Kastellin mielellään rantavaiheeseen, johon ajoitus 2 500 eaa. sopisi paremmin. Pohjoisimman asumuspainanteeseen tehdystä koekuopasta löytyi asbestikeramiikkaa, jonka ulkopinnan kuviointi viittasi mahdollisesti Pöljän keramiikkaan. Sekin sopisi myöhäiskivikautisiin ajoituksiin hyvin. Jos Kastelli oli käytössä rannan ollessa 55–50 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella, ajoittuisi se rannasiirtymiskronologiassa aikaan 3000–2400 eaa.
Ympäri Länsi- ja luoteista Eurooppaa on viime vuosikymmeninä tutkittu megaliittikohteiden mahdollisia suuntauksia taivaan ilmiöihin, yleensä Auringon, Kuun ja muiden taivaankappaleiden nousuihin ja laskuihin. Tällaisen tarkastelun on suorittanut Kastellilla Marianna Ridderstad. Hän huomasi, että jätinkirkon porttiaukoista neljä on sijoitettu kesäpäivänseisauksen, vapun ja elonkorjuun auringonnousun sekä talvipäivänseisauksen auringonnousun ja -laskun suuntiin, kun taas viides, itäinen porttiaukko liityy mahdollisesti kuukalenterisuuntauksiin. Kuten muidenkin megaliittisten rakennelmien, jätinkirkkojen suuntaaminen lienee ollut luonteeltaan rituaalista, eikä paikka siten ollut varsinaisesti observatoriomainen käyttötarkoitukseltaan. Rakennelmaa pystytettäessä huomioitiin sellaiset suunnat, jotka esi-isät, henkiolennot ja jumalatkin hyväksyivät.