stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väre (rakennus)

| Väre |
| --- | --- |
 Vasta-avatun Väre-rakennuksen Korkeakouluaukion puoleinen sisäänkäynti syyskuussa 2018.
Sijainti:  Otaniemi, Espoo
Valmistumisvuosi:  2018
Suunnittelija:  Verstas Arkkitehdit
Omistaja:  Aalto-yliopistokiinteistöt
Kerrosala:  33 000
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Väre on Aalto-yliopiston rakennus Espoon Otaniemessä. Rakennukseen pääkäyttäjä on Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu, minkä lisäksi rakennuksen katutason metrokeskuksessa sijaitsee noin 6 000 neliömetriä liiketiloja, kuten kaksi päivittäistavarakauppaa, erikoisliikkeitä ja useita ravintoloita ja kahviloita.
Väre-rakennuksesta on yhteys Aalto-yliopiston metroasemalle. Rakennuksen välittömässä läheisyydessä, Korkeakouluaukion toisella puolella, sijaitsevat Kandidaattikeskus sekä yliopiston kirjastorakennus. Korkeakouluaukiolle on tehty pysäkkivaraus suunnitteilla olevalle raidejokerille.
Rakennuksesta järjestettiin arkkitehtuurikilpailu, jonka voitti vuonna 2013 Verstas Arkkitehtien tekemä ehdotus[lähde? ]. Mukana suunnittelussa olivat mm. Jussi Palva, Väinö Nikkilä, Riina Palva, Ilkka Salminen ja Mikko Rossi.
Rakentaminen käynnistyi joulukuussa 2015. Väre valmistui kesällä 2018 ja avattiin yleisölle saman vuoden syyskuussa. Samassa korttelissa sijaitsevan Kauppakorkeakoulun päärakennus otettiin käyttöön helmikuussa 2019, kun loput Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun toiminnot siirtyivät Töölön tiloistaan Otaniemen uudisrakennukseen.
Stereotypioiden vahvistamiseksi kauppakorkeakoulun osan kaiteissa ja portaikossa on käytetty vekkulisti kullan sävyistä maalia, kun taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun tilassa pääosassa on ruosteiseksi käsitelty teräs. Kauppakorkeakoulun osan pohjakerroksessa on kahvila, jossa myydään kuohuviiniä. Taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun pohjakerroksessa on kasvisruokaravintola.
Kritiikki

Rakennus sai käyttäjiltään kritiikkiä mm. tarkoituksenmukaisten tilojen – esimerkiksi varastotilojen – puuttesta, hukkatilan määrästä, olemattomasta yksityisyydensuojasta ja riittämättömästä ilmastoinnista. Opiskelijat pitivät tiloja jopa täysin sopimattomina taidealojen opiskeluun.
Verstas Arkkitehtien Jussi Palvan mukaan arkkitehtuurikilpailun tilaohjelmassa ja kilpailun voittaneessa suunnitelmassa kaikille toiminnoille oli kyllä varattu sopivasti tilaa, mutta vuonna 2015 aloittanut hallitus määräsi yliopistoille mittavia säästöjä, mikä johti tilojen karsimiseen. Yliopistojen tilakuluista piti säästää merkittävästi, jotta tärkeimmät toiminnot eli opetus ja tutkimustyö saatiin pidettyä voimissaan. Sen myötä Väre-hankkeen tilaohjelma supistui huomattavasti ja esimerkiksi opiskelijatöiden varastotiloja vähennettiin.
Tunnustukset

Aalto-yliopiston uuden kampusrakennuksen (Väre, Kauppakorkeakoulun päärakennus ja kauppkeskus A Bloc) ansioina on pidetty mm. hallittua arkkitehtuuria, sopivuutta Otaniemen kaupunkikuvaan ja rakennuksen muunneltavuutta .
Väre on saanut seuraavia palkintoja, palkintoehdokkuuksia ja tunnustuksia:
Espoon rakennusvalvonnan Hurraa! -tunnustuspalkinto ansiokkaasta toteutuksesta vuonna 2018 (Väre, Kauppakorkeakoulun päärakennus ja kauppkeskus A Bloc).
Yksi Suomen ehdokas Euroopan unionin Mies van der Rohe -nykyarkkitehuuripalkintoon vuonna 2019.
Palkintoehdokkaana Amsterdamissa pidetyssä World Architecture Festivalissa vuonna 2019.
Arkkitehtuurin Finlandia -palkintoehdokas vuonna 2020.
Architecture MasterPrize -palkinto 2020.
Kuvia tiloista

Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun sisäänkäynti helmikuussa 2019
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun aula
Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun tiloja
Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun tiloja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väre (rakennus) Wikimedia Commonsissa
Rakennusprojekti Aalto-yliopistokiinteistöjen verkkosivuilla
Väre-rakennustyömaan web-kamera
Väre-rakennus ja kauppakeskus A Bloc tammikuussa 2019.
Yhdysvaltain naisten maahockeymaajoukkue

Yhdysvaltain naisten maahockeymaajoukkue edustaa Yhdysvaltoja naisten maahockeyn maaotteluissa. Yhdysvaltain paras saavutus on olympialaisten pronssimitali vuodelta 1984. Kansainvälisen lajiliiton rankingissa Yhdysvallat on sijalla viisitoista (kesäkuu 2020). Yhdysvaltain naisten maajoukkueen ensimmäisen kansainvälinen turnaus oli Naisten maahockeyliiton (IFWHA) turnaus vuonna 1975 Skotlannissa.
Yhdysvallat ei osallistunut naisten maahockeyn ensimmäiseen olympiaturnaukseen vuonna 1980, koska valtio boikotoi kisoja. Vuoden 1984 kisoihin Yhdysvallat sai osallistua kisaisäntänä, joissa Yhdysvallat voitti pronssia. Yhdysvallat osallistui myös vuoden 1988 turnaukseen, ollen sen viimeinen. Vuoden 1992 kisoihin Yhdysvallat ei selvinnyt, mutta oli mukana vuonna 1996, jälleen kisaisäntänä. Yhdysvallat oli turnauksen viides. Yhdysvallat ei selvinnyt myöskään vuosien 2000 ja 2004 kisoihin. Vuonna 2000 Yhdysvallat hävisi ratkaisevan karsintaottelun Kiinalle 2–0, vuonna 2004 Etelä-Korealle 4–0. Vuoden 2008 turnaukseen Yhdysvallat pääsi voitettuaan karsintalohkonsa. Itse kisoissa Yhdysvallat jäi kahdeksaksi. Pan-Amerikan kisojen voiton myötä Yhdysvallat pääsi vuoden 2012 olympiaturnaukseen. Olympiturnauksessa Yhdysvallat jäi kuitenkin viimeiseksi. Yhdysvallat onnistui voittamaan alkulohkossaan vain Argentiinan. Rio de Janeirossa 2016 Yhdysvallat sijoittui alkulohkossaan toiseksi. Puolivälierissä se hävisi Saksalle sijoittuen lopullisessa rankingissa viidenneksi..
Maahockeyn maailmanmestaruuskilpailuissa Yhdysvallat on pelannut yhdeksän kertaa, sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 1994. Yhdysvallat osallistui kaikkiin MM-kilpailuihin vuosina 1983–2006, mutta jäi ulos vuoden 2010 kisoista hävittyään ratkaisevan karsintaottelun Etelä-Korealle.
Pan-Amerikan kisoissa naisten maahockey on ollut vuodesta 1987. Yhdysvallat on ollut mitaleilla kaikissa yhdeksässä turnauksessa. Kultaa se on saavuttanut 2011 ja 2015, hopeaa 1987, 1995, 1999, 2003 ja 2007 sekä pronssia 1991 ja 2019. Yhdysvaltojen mestaruusvuodet ovat ainoat, jolloin Argentiina ei ole voittanut turnausta. Vuosina 1991 ja 2019 Argentiinan ja Yhdysvaltojen väliin hopealle tuli Kanada. Viisi kertaa järjestetyssä Pan-Amerikan cupissa Yhdysvallat on neljästi hävinnyt loppuottelun Argentiinalle, ja saavuttanut lisäksi kerran pronssia.
4400

| 4400> The 4400 |
| --- | --- |
 The Chan Centre
Tyyli:  scifi, draama
Kestoaika:  n. 42 min / jakso
Luoja(t):  René Echevarria   Scott Peters
Alkuperämaa:  Kanada   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   USA Network    Nelonen    KinoTV
Esitetty:  11. heinäkuuta 2004 – 16. syyskuuta 2007
Jaksoja:  45
Aiheesta muualla
IMDb 
4400 (The 4400) on yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja. Seattleen sijoittuva sarja on kuvattu Vancouverissa, Kanadassa.
Juoni

4 400 viimeisten kuuden vuosikymmenen aikana kadonnutta ihmistä palaa yllättäen. He eivät ole vanhenneet poissaolonsa aikana eivätkä muista kyseisestä ajasta mitään. Palanneet yrittävät sopeutua samalla kun muut yrittävät selvittää, mitä tapahtui. Joillakin palanneilla osoittautuu olevan yliluonnollisia kykyjä ja myöhemmin sarjassa käy ilmi, että tulevaisuuden ihmiset ovat kaapanneet kadonneet ja palauttaneet heidät tähän aikaan estämään suuren katastrofin. Erityiskyvyt johtuvat promiciini-nimisestä aineesta, joka voimistaa aivoja ja antaa jokaiselle yksilöllisen kyvyn.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Joel Gretsch   | … |   Tom Baldwin   |
|   Jacqueline McKenzie   | … |   Diana Skouris   |
|   Mahershalalhashbaz Ali   | … |   Richard Tyler   |
|   Laura Allen   | … |   Lily Tyler   |
|   Patrick Flueger   | … |   Shawn Farrell   |
|   Megalyn Echikunwoke   | … |   Isabelle Tyler   |
|   Conchita Campbell   | … |   Maia Skouris   |
|   Samantha Ferris   | … |   Nina Jarvis   |
|   Karina Lombard   | … |   Alana Mareva   |
|   Peter Coyote   | … |   Dennis Ryland   |
|   Billy Campbell   | … |   Jordan Collier   |
|   Chad Faust   | … |   Kyle Baldwin   |
|   Natasha Gregson Wagner   | … |   April Skouris   |
|   Jeffrey Combs   | … |   Kevin Burkhoff   |
|   Garret Dillahunt   | … |   Matthew Ross   |
|   Richard Kahan   | … |   Marco Pacella   |
|   Brooke Nevin   | … |   Nikki Hudson   |
Jaksot

| Kausi | Esitetty Yhdysvalloissa | Esitetty Suomessa |
| --- | --- | --- |
| 1. kausi | 11. heinäkuuta 2004 –   8. elokuuta 2004 | 4. toukokuuta 2006 –   8. kesäkuuta 2006 |
| 2. kausi | 5. kesäkuuta 2005 –   28. elokuuta 2005 | 15. kesäkuuta 2006 –   7. syyskuuta 2006 |
| 3. kausi | 11. kesäkuuta 2006 –   27. elokuuta 2006 | 26. huhtikuuta 2007 –   19. heinäkuuta 2007 |
| 4. kausi | 17. kesäkuuta 2007 –   16. syyskuuta 2007 | 18. tammikuuta 2011 –   12. huhtikuuta 2011 |
Sarja alkoi viiden jakson minisarjana, jota esitettiin Yhdysvalloissa viikoittain 11. heinäkuuta – 8. elokuuta 2004. Toisen tuotantokauden 13 jaksoa esitettiin 5. kesäkuuta – 28. elokuuta 2005. Kolmannella tuotantokaudella esitettiin 13 jaksoa ja se alkoi Yhdysvalloissa 11. kesäkuuta 2006. Sarjan neljäs tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa kesällä 2007. Sarjan esittäminen Suomessa alkoi 4. toukokuuta 2006 Nelosella.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Sarjan suomenkielinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
4400 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
ARC 20 de Julio

| ARC 20 de Julio |
| --- | --- |
 ARC 20 de Julio

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums, Malmö
Kölinlasku:  lokakuu 1955
Laskettu vesille:  26. kesäkuuta 1956
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1958
Loppuvaihe:  romutettu 1986
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 344 t
Pituus:  121,1 m
Leveys:  12,4 m
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  55 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  248
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm tykkiä 1 × Bofors 57 mm m/50 -ilmatorjuntatykki 6 × Bofors 40 mm M/48E 8 × Bofors 20 mm/L60 M/40 -ilmatorjuntatykkiä
ARC 20 de Julio (runkonumero D-05) oli Kolumbian laivaston Ruotsissa valmistettu Halland-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Malmöstä Kockumsilta, missä köli laskettiin lokakuussa 1955. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1956 ja valmistui 15. kesäkuuta 1958.
Palvelus

Alus oli Kolumbian laivastossa, kunnes se romutettiin vuonna 1986.
Voiron

| Voiron |
| --- | --- |
 Kunnan keskustaa ja taustalla oleva Vouisen kukkula
 vaakuna
 Voiron
 Koordinaatit: 45°21′51″N, 5°35′26″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Isère
Arrondissementti:  Grenoble
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,9 km²
Väkiluku (2015):  20 529 
 – Väestötiheys:  937 as./km²
Kunnan numero:  38563
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voiron on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Grenoblesta luoteeseen.
Pyhän Brunon kirkko
Kunnan nähtävyyksiä on 1800-luvulla rakennettu pyhän Brunon kirkko (Église Saint-Bruno), joka on ollut vuodesta 2007 lähtien Ranskan historiallisten monumenttien listalla.
Chartreusen kellarit (Les caves de la Chartreuse de Voiron) on tunnettu Chartreuse liköörin valmistuspaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voiron Wikimedia Commonsissa
Viron perustuslaki

Viron perustuslaki (viroksi Eesti Vabariigi põhiseadus) on yhtenäinen, 28. kesäkuuta 1992 lähtien Virossa voimassa ollut perustuslaki, joka määrittelee Viron oikeus- ja yhteiskuntajärjestelmän perusteet. Viron perustava kokous (vir. Asutav kogu) hyväksyi ensimmäisen perustuslain 15. kesäkuuta 1920 ja se saatettiin voimaan 21. joulukuuta 1920. Toinen perustuslaki hyväksyttiin 24. tammikuuta 1934 vuonna 1933 pidetyn kansanäänestyksen jälkeen. Toinen perustuslaki oli voimassa 1. tammikuuta 1938 asti, jolloin kolmas perustuslaki tuli voimaan. Kolmas perustuslaki pysyi voimassa, de facto, 16. kesäkuuta 1940 asti, jolloin Neuvostoliitto miehitti Viron ja, de jure, 28. kesäkuuta 1992 asti, jolloin neljäs ja nykyinen perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä.
Historia > Ensimmäinen perustuslaki (1920–1933)

Ensimmäinen perustuslaki heijasteli Jean-Jacques Rousseau'n ajatuksia kansallisesta suvereniteetista, itsemääräämisoikeudesta. Valta jaettiin Montesquieu'n vallan kolmijako-opin mukaisesti lainsäädäntövaltaan, tuomiovaltaan ja toimeenpanovaltaan. Vaikka perustuslaki oli muotoiltu vallan kolmijako-opin ajatusten pohjalle, se oli tasapainoton, sillä yksikamarinen parlamentti Riigikogu käytti laajaa valtaa, joka johti epävakauteen ja jatkuviin muutoksiin hallinnossa.
Historia > Toinen perustuslaki (1934–1938)

Virossa pyrittiin muuttamaan perustuslakia 1932 parlamentarismista toimeenpanovaltaa korostavaan suuntaan. Vuonna 1932 pidetyissä kansanäänestyksissä äänestäjät hylkäsivät kaksi ehdotusta uudeksi perustuslaiksi: Riigikogun eli parlamentin esittämä perustuslain muutosesitys torjuttiin kansanäänestyksessä kesäkuussa 1932 äänin 333 107 vastaan – 161 595 puolesta. Agraaripuolueen ja kansanpuolueen vuonna 1929 tekemästä perustuslakiesityksestä suoritettiin kansanäänestys elokuussa 1932, mutta ehdotus hylättiin niukasti 330 632 vastaan – 316 338 puolesta. Kolmas, populistisen Viron vapaussotureiden liiton (Vaps, viroksi Eesti Vabadussõjalaste Liit) ehdotus hyväksyttiin kansanäänestyksessä 14.–16. lokakuuta 1933 ja se astui voimaan 24. tammikuuta 1934.
Marraskuussa 1932 esitellyn ehdotuksen mukaan riigivanem saisi laajat valtaoikeudet. Riigivanemilla olisi oikeus järjestää uudet parlamenttivaalit ja antaa omilla asetuksillaan uusia lakeja sekä nimittää pääministerin johtama hallitus. Vapsit keräsivät riittävän määrän nimiä ja saivat oman esityksen kansanäänestykseen. Perustuslakiehdotuksesta äänestettiin lokakuussa 1933, jolloin selvä enemmistö, 72,7 prosenttia äänestäjistä kannatti muutosta. Poikkeustilan perusteella kielletty vapsien järjestö järjesti voittonsa kunniaksi katumielenosoituksia joihin viranomaiset eivät puuttuneet.
Vapsien suosio kasvoi. Näytti siltä että vapsit voittaisivat vaalit, Andres Larkasta tulisi riigivanem ja vapsit voisivat saada jopa yksinkertaisen enemmistön parlamentissa. Konstantin Päts ryhtyi toimitusministeristöksi tarkoitetun hallituksensa johdossa toimiin vapsien uhkaavia vaalivoittoja vastaan ja julisti 12. maaliskuuta 1934 Viroon puoleksi vuodeksi poikkeustilan. Keväällä 1935 Päts lakkaututti kaikki puolueet, ja puolueita korvaamaan perustettiin hallituksen ohjaama Isamaaliit, jonka pää-äänenkannattaja oli sanomalehti Uus Eesti.
Historia > Kolmas perustuslaki (de facto 1938–1940, de jure 1938–1992)

Kolmannen perustuslain hyväksyi helmikuussa 1937 kokoontunut vaaleilla valittu perustuslakia säätävä kansalliskokous. Päts oli 1934 poikkeustilan yhteydessä lakkauttanut muut kuin hallituksen kannattajapuolueen, eivätkä lakkautetut puolueet saaneet osallistua kansalliskokouksen vaaliin. Hallituksen tukemana laki hyväksyttiin heinäkuussa 1937, ja se astui voimaan vuonna 1. tammikuuta 1938.
Todellisuudessa vuoden 1938 perustuslaki ei vähentänyt autoritäärisyyttä, sillä siihen oli sisällytetty demokraattisen prosessin lisärajoituksia, jotka virallistivat väärinkäytökset, joita vuoden 1934 perustuslain voimaan saattamisessa oli tapahtunut.
Ylimmäksi toimeenpanovallan haltijaksi määrättiin kuudeksi vuodeksi valittava presidentti. Valinnan suoritti erillinen vaalikamari, jossa olivat edustettuina parlamentin) 40-jäseninen ylähuone, 80-jäseninen alahuone sekä kunnallisen itsehallinnon elimet.
Riigikogusta tuli kaksikamarinen sisältäen alahuoneen (viroksi riigivolikogu) ja ylähuoneen (viroksi riiginõukogu). Parlamentin alahuone valittiin yleisillä enemmistövaaleilla yhden edustajan vaalipiireistä. Ylähuoneen valintaperiaate puolestaan olisi ollut korporatiivinen siten, että osan jäsenistä olisi nimittänyt presidentti, osa olisi kuulunut sinne virka-asemansa vuoksi ja loppuosa olisi valittu ammattijärjestöjen ja julkisten laitosten puolesta. Ylähuoneen merkittävin voima oli sen kyky hylätä alahuoneen päätöksiä. Ylähuone ei kuitenkaan koskaan päässyt käyttämään tätä valtaa, koska poliittisten puolueiden rajoitukset johtivat yksimielisen alahuoneen ja myöntyväisen, nukkeparlamentin luomiseen. Aiemmin myönnetty kansanvalta oli kumottu ja julkiset aloitteet oli kielletty. Kansanäänestysten pitäminen jätettiin presidentin harkintaan.
Neuvostoliitto miehitti Viron 16. kesäkuuta 1940, jonka jälkeen tosiasiallista valtaa maassa käyttivät Neuvostoliiton edustajat. Neuvostotyylinen perustuslaki otettiin käyttöön perustuslain vastaisesti ilman kansanäänestystä 21. heinäkuuta 1940 ja 6. elokuuta 1940 Viro liitettiin osaksi Neuvostoliittoa. Myöhemmin, vuoden 1941 kesällä Saksa miehitti Viron. Miehitys kesti vuoden 1944 syksyyn, jolloin Viro liitettiin uudelleen osaksi Neuvostoliittoa. Miehitys kesti aina vuoden 1991 syksyyn asti.
Marraskuussa 1988 Viron neuvostotasavallan korkein neuvosto julisti maan suvereeniksi. Toukokuussa 1990 osa vuoden 1938 perustuslaista palautettiin voimaan ja maan nimi muutettiin Viron tasavallaksi. Kansanäänestyksessä suurin osa kansasta kannatti itsenäisyyden palauttamista. Viro julistautui uudelleen itsenäiseksi 20. elokuuta 1991, kun Neuvostoliitossa tapahtui epäonnistunut vallankaappausyritys.
Historia > Neljäs perustuslaki (1992–)

Vain muutamia viikkoja Viron uudelleen itsenäistymisen jälkeen aloitti työnsä 60-henkinen perustuslakia säätävä kokous, jossa oli 30 edustajaa Korkeimmasta neuvostosta ja 30 edustajaa Viron kongressista. Viron kongressin tavoitteena oli siinä yhteydessä saada vuoden 1938 kansalaisuuslaki voimaan niin vähin muutoksin kuin mahdollista. Vuoden 1938 perustuslaissa oli leimaa antavana myös presidenttivaltaisuus. Siitä ei niinkään tullut kiistakysymystä, vaan kansalaisuuslaista. Kompromissiksi sovittiin, että perustuslakiehdotuksen kansanäänestyksen yhteydessä kysytään mielipidettä kansalaisuutta anoneiden äänioikeudesta.
Uusi perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä 28. kesäkuuta 1992, mutta äänioikeuden antaminen ei-kansalaisille hylättiin. Uuden perustuslain mukaan presidentin valtaoikeudet olivat huomattavan suppeat verrattuna vuoden 1938 perustuslakiin. Valintaprosessi sen sijaan on melko monimutkainen.
Neljännen perustuslain mukaan Viro on itsenäinen, täysivaltainen ja demokraattinen tasavalta, jossa valtiovalta kuuluu kansalle, jota edustavat kansanäänestykset ja Riigikogu. Kansanäänestysten tulokset sitovat kaikkia valtion instituutioita. Joitakin perustuslain osia voidaan muuttaa vain kansanäänestyksellä. Viro säilyy yhtenäisenä valtiona; on perustuslain vastaista luoda valtion sisälle autonomisia alueita tai alueita, joiden lainsäädäntö poikkeaa Viron lainsäädännöstä. Ei myöskään ole sallittua luoda Viron liittotasavaltaa. Uudessa perustuslaissa on pyritty saamaan aikaiseksi tasapainoinen vallan kolmijako, joka ei kuitenkaan vastaa täysin Montesquieu'n mallia, sillä on huomattu, että valtaa käyttävät elimet ovat usein riippuvaisia toisistaan.
Vuoden 1992 perustuslain voimaan tulon jälkeen Viro on nauttinut huomattavasta poliittisesta vakaudesta. Ei ole tarvittu ylimääräisiä vaaleja ja Viron hallitukset ovat olleet suhteellisen vakaita. Tämä viittaa siihen, että lainsäädäntö- ja toimeenpanotehtävien välille on luotu kohtuullinen tasapaino. Ehdotuksia perustuslain muuttamiseksi on noussut esiin aika ajoin, mutta ehdotukset ovat lähinnä koskeneet tapaa, jolla presidentti valitaan. Useat poliittiset ryhmät kannattavat presidentin valintaa suoralla kansanäänestyksellä. Toiset pelkäävät, että tämä voisi horjuttaa nykyistä valtion laitosten voimatasapainoa ja johtaa autoritäärisen hallinnon palaamiseen.
Perustuslain (1992–) rakenne

1. luku – Yleiset säännökset
2. luku – Perusoikeudet, vapaudet ja velvollisuudet
3. luku – Kansalaiset
4. luku – Eduskunta
5. luku – Tasavallan presidentti
6. luku – Hallitus
7. luku – Lainsäädäntö
8. luku – Valtiontalous
9. luku – Kansainväliset suhteet
10. luku – Maanpuolustus
11. luku – Valtion tarkastusvirasto
12. luku – Oikeuskansleri
13. luku – Tuomioistuimet
14. luku – Paikallishallinto
15. luku – Perustuslain muuttaminen
Aiheesta muualla

Viron perustuslaki
Viron perustuslaki englanniksi
1130

| --- | --- |
Vuosisadat: 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku · 1300-luku
Vuosikymmenet: 1090-luku · 1100-luku · 1110-luku · 1120-luku · 1130-luku · 1140-luku 1150-luku · 1160-luku · 1170-luku · 1180-luku · 1190-luku · 1200-luku
Vuodet: 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109 1110 · 1111 · 1112 · 1113 · 1114 · 1115 · 1116 · 1117 · 1118 · 1119 1120 · 1121 · 1122 · 1123 · 1124 · 1125 · 1126 · 1127 · 1128 · 1129 1130 · 1131 · 1132 · 1133 · 1134 · 1135 · 1136 · 1137 · 1138 · 1139 1140 · 1141 · 1142 · 1143 · 1144 · 1145 · 1146 · 1147 · 1148 · 1149 1150 · 1151 · 1152 · 1153 · 1154 · 1155 · 1156 · 1157 · 1158 · 1159 1160 · 1161 · 1162 · 1163 · 1164 · 1165 · 1166 · 1167 · 1168 · 1169 1170 · 1171 · 1172 · 1173 · 1174 · 1175 · 1176 · 1177 · 1178 · 1179 1180 · 1181 · 1182 · 1183 · 1184 · 1185 · 1186 · 1187 · 1188 · 1189 1190 · 1191 · 1192 · 1193 · 1194 · 1195 · 1196 · 1197 · 1198 · 1199 1200 · 1201 · 1202 · 1203 · 1204 · 1205 · 1206 · 1207 · 1208 · 1209
Tapahtumia

Innocentius II:sta tulee paavi.
Sverker vanhempi kruunataan Ruotsin kuninkaaksi.
Knut Suuren valtakausi päättyy.
Syntyneitä

18. lokakuuta – Zhu Xi, kiinalainen filosofi (k. 1200)
Eirik Ivarsson, norjalainen Nidarosin arkkipiispa (k. 1213)
Géza II, Unkarin, Kroatian ja Dalmatian kuningas (k. 1162)
Herrad Landsbergilainen, elsassilainen nunna, abbedissa ja kuvaensyklopedia Hortus deliciarumin kirjoittaja (k. 1195)
Kaarle Sverkerinpoika, Ruotsin kuningas (k. 1167)
Kiril Turovilainen, Pyhä Kiril, valkovenäläinen piispa, saarnaaja, kirjailija ja pyhimys (k. 1182)
Klemens III, Paulino Scolari, paavi (k. 1191)
Kuolleita

13. helmikuuta – Honorius II, paavi
26. maaliskuuta – Sigurd I Jerusaleminkävijä, Norjan kuningas (s. 1089)
Aénor de Châtellerault, Akvitanian herttuatar (s. 1103)
Vuolukivimuseo

| Vuolukivimuseo |
| --- | --- |
 Vuolukivimuseo. Nunnanlahden vuonna 1912 tapahtuneen kaivosonnettomuuden muistomerkki näkyy heikosti kuvan oikeassa laidassa.
Tyyppi:  kivimuseo, teollisuusmuseo
Osoite:  Joensuuntie 1126 A, 83900 Juuka
Sijainti:  Juuan Kivikylä (Suomen Kivikeskus), Nunnanlahti, Juuka
Kotisivut:  Vuolukivimuseo
Koordinaatit:  63°10′34.7″N, 29°26′06.8″E
 fiVuolukivimuseo 
   
Vuolukivimuseo on Juuan kunnan Nunnanlahdessa Pohjois-Karjalassa sijaitseva, vuolukiven tuottamista, jalostamista ja käyttökohteita esittelevä museo. Nunnanlahden vuolukiviesiintymää alettiin hyödyntää 1800-luvun lopulla. Museossa on esillä vuolukiven louhintaan ja työstöön tarkoitettuja työkaluja 1900-luvun alkupuolelta, esimerkiksi hakkuja, poranteriä, kivisahoja ja kivenkuljetuskärryjä.
Vanha kivisaha Vuolukivimuseon edustalla Juuan Nunnanlahdessa.
Juuan Kivikylän ilmakuvassa (2005) näkyy Vuolukivimuseon rakennus Kivikylän takaosassa. Taustalla entinen vuolukiven avolouhos.
Museorakennuksen vierestä lähtee lyhyehkö kaivoshistoriallinen kävelypolku. Se alussa on vuonna 1912 tapahtuneen Nunnanlahden kaivosonnettomuuden muistomerkki vuodelta 1993 ja myöhemmin kävelijä voi kurkistaa esimerkiksi nykyään osin veden täyttämään vanhaan avolouhokseen.
Vuolukivimuseo löytyy Joensuuntien varrella sijaitsevan Kivikylän rakennuksen takapihalta. Paljolti omatoimiperiaatteella toimiva museo on avoinna arkisin kello 9-16.
White Wizzard

White Wizzard vuonna 2012.
White Wizzard on yhdysvaltalainen Los Angelesissa, Kaliforniassa vuonna 2007 perustettu heavy metal -yhtye. Yhtye on tyyliltään lähellä 1980-luvun NWOBHM- ja progressiivisen metallin yhtyeitä kuten Iron Maiden, Judas Priest ja Rush. Yhtye julkaisi vuonna 2008 omaa nimeään kantavan debyyttinsä ja vuonna 2009 High Speed GTO EP:n. Tämän jälkeen yhtye on julkaissu albumit Over the Top (10. helmikuuta 2010), Flying Tigers (19. syyskuuta 2011) ja The Devil's Cut (3. kesäkuuta 2013).