stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cadaver Art
Kappaleet

Consumption – 4.19
Cadaverous Sculptures Part 1 – Preparing for Display – 3.53
Butcher Knife Phlebotomy – 2.49
The Ravenous Addicted – 5.51
Cadaverous Sculptures Part 2 – Morbid Fixations – 5.25
Re-Animate – 0.04
Ripped, Chopped, Severed – 5.23
Ruthlessly Scissored – 1.05
Exit Mortality – 3.20
Untitled – 4.10
Kokoonpano

Kevin McClintock – laulu
Joe Gordon – kitara
John Hartman – kitara, laulu
Ed Drozdowsky – bassokitara
Justin DiPinto – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Muut tekijät

Pär Olofsson – kansitaide
Joe Gordon – äänittäjä
Arvostelut

Maelstromzine: 8.5/10
Metal Storm: 9.5/10
Aiheesta muualla

Cadaver Art Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Cadaver Art Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Canon EOS 1100D

| Canon EOS 1100D |
| --- | --- |

Tyyppi:  Järjestelmäkamera
Kenno:  22,2 × 14,7 mm APS-C CMOS
Korkein resoluutio:  4 272 × 2 848 (12,2 megapikseliä)
Objektiivi:  Canon EF ja EF-S -objektiivit
Suljinajat:  1/4 000 s – 30 s
Tarkennuspisteet:  9
Tarkennustavat:  AI Focus, One-Shot, AI Servo
Sarjakuvaus:  3 kuvaa/sekunti
ISO-arvot:  ISO 100 – 6 400
LCD-näyttö:  2,7 tuuman TFT LCD, 230 000 pikseliä
Tallennusmedia:  SD, SDHC tai SDXC
Akku:  LP-E10
Paino:  495 g (pelkkä runko)
Canon EOS 1100D on japanilaisyhtiö Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Pohjois-Amerikassa kamera tunnetaan nimellä EOS Rebel T3 ja Japanissa nimellä EOS Kiss X50. Kamera julkaistiin helmikuussa 2011 Canon EOS 1000D:n seuraajaksi. Kamera on yhteensopiva EF- ja EF-S -objektiivien kanssa.
Kameralla on mahdollista ottaa myös teräväpiirtovideokuvaa 1 280 × 720 pikselin resoluutiolla. Kamerassa on HDMI-liitäntä, mikä mahdollistaa valokuvien ja videoiden näyttämisen television kautta. Eye-Fi- muistikortilta voi siirtää kuvia tietokoneeseen langattomasti.
Ominaisuudet

12,2 megapikselin APS-C CMOS -kenno
DIGIC 4 -prosessori
ISO 100–6 400
noin 3 JPEG-kuvaa sekunnissa tai noin 2 RAW-kuvaa sekunnissa
teräväpiirtoinen videokuvaus (720p, 25 kuvaa/s)
6,8 cm:n (2,7 tuuman) TFT-näyttö (230 000 pikseliä)
Erste Liga (jääkiekko)

| Erste Liga |
| --- | --- |
 Erste Ligaa vuoteen 2017 asti edeltäneen MOL Ligan logo
Laji:  Jääkiekko
Maa(t):   Unkari    Romania  
Perustettu:  2008
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:  Gyergyói HK
Eniten mestaruuksia:  DVTK Jegesmedvék (3)
Sivusto:  http://www.ersteliga.hu/start/index/lang/en
Erste Liga on ylikansallinen jääkiekkosarja, jossa pelaa joukkueita Unkarista ja Romaniasta, aikaisemmin myös Itävallasta ja Slovakiasta. Se on samalla yhdistynyt Unkarin ja Romanian jääkiekon pääsarja. Erste Ligalla on oma erillinen mestaruutensa, mutta tämän lisäksi toisaalta romanialaisten, toisaalta unkarilaisten joukkueiden keskinäisten otteluiden perusteella kilpaillaan kummankin maan omasta mestaruudesta.[lähde? ]
Runkosarja pelataan nelinkertaisena sarjana, jonka jälkeen neljä parasta joukkuetta jatkaa pudotuspeleihin. Välieristä selviää jatkoon kahdella voitolla, mutta mestaruuden voittamiseen tarvitaan kolme voittoa.[lähde? ]
Joukkueet 2018–2019

| Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Kapasiteetti | Perustettu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ASC Corona Brașov | Brașov | Brașov Lajos | 2 500 | 2007 |
|  DEAC | Debrecen |  |  | 1989 |
|  Dunaújvárosi Acélbikák | Dunaújváros | Dunaújvárosi Jégcsarnok | 4 000 | 1977 |
|  Fehérvári Titánok | Székesfehérvár | Ifj. Ocskay Gábor Jégcsarnok | 3 500 | 1960 |
|  Ferencváros TC | Budapest | Pesterzsébeti Jégcsarnok | 2 000 | 1928 |
|  Gyergyói HK | Gheorghieni | Mujegpalya | 2 000 | 1949 |
|  HK Budapest | Budapest |  |  |  |
|  HSC Csíkszereda | Miercurea-Ciuc | Vákár Lajos | 4 000 | 1929 |
|  UTE | Budapest | Újpesti Jégcsarnok | 1 300 | 1955 |
|  Vasas SC | Budapest | Budapest Ice center | 2 000 | 2001 |
|  Vienna Capitals II | Wien | Erste Bank Arena | 7 022 | 2010 |
Vanhat joukkueet

HC Csíkszereda 2008–2009
Steaua Bucuresti 2008–2009; 2010–2012
Székesfehérvár II 2008–2009; 2010–2012
HC Nové Zámky 2012–2015
Debreceni HK 2014–2017
HK Belgrad 2016–2017
HCM Galați 2016–2017
DVTK Jegesmedvék 2008–2018, 2021-
MAC Budapest 2015–2018, 2020-
Sarjan mestarit

2017–2018: MAC Budapest
2016–2017: DVTK Jegesmedvék
2015–2016: DVTK Jegesmedvék
2014–2015: Miskolci JJSE
2013–2014: HC Nové Zámky
2012–2013: Dunaújvárosi Acélbikák
2011–2012: Dunaújvárosi Acélbikák
2010–2011: HSC Csíkszereda
2009–2010: Budapest Stars
2008–2009: HC Csíkszereda
Unkarin mestarit

| --- | --- |
 1936-37 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1937-38 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1938-39 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1939-40 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1940-41 BBTE (Budapesti Budai Torna Egylet)  1941-42 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1942-43 BBTE (Budapesti Budai Torna Egylet)  1943-44 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1945-46 BKE (Budapesti Korcsolyázó Egylet)  1946-47 MTK (Magyar Testgyakorlók Köre)  1947-48 MTK (Magyar Testgyakorlók Köre)  1948-49 MTK (Magyar Testgyakorlók Köre)  1949-50 Meteor Mallerd  1950-51 Budapesti Kinizsi  1951-52 Vörös Meteor  1952-53 Budapesti Postás  1953-54 Budapesti Postás  1954-55 Budapesti Kinizsi  1955-56 Budapesti Kinizsi  1956-57 Budapesti Vörös Meteor  1957-58 Újpesti Dózsa  1958-59 Budapesti Vörös Meteor  1959-60 Újpesti Dózsa  1960-61 Ferencvárosi Torna Club  1961-62 Ferencvárosi Torna Club  1962-63 Budapesti Vörös Meteor  1963-64 Ferencvárosi Torna Club  1964-65 Újpesti Dózsa  1965-66 Újpesti Dózsa  1966-67 Ferencvárosi Torna Club  1967-68 Újpesti Dózsa  1968-69 Újpesti Dózsa  1969-70 Újpesti Dózsa  1970-71 Ferencvárosi Torna Club  1971-72 Ferencvárosi Torna Club  1972-73 Ferencvárosi Torna Club :  1973-74 Ferencvárosi Torna Club  1974-75 Ferencvárosi Torna Club  1975-76 Ferencvárosi Torna Club  1976-77 Ferencvárosi Torna Club  1977-78 Ferencvárosi Torna Club  1978-79 Ferencvárosi Torna Club  1979-80 Ferencvárosi Torna Club  1980-81 Székesfehérvári Volán  1981-82 Újpesti Dózsa  1982-83 Újpesti Dózsa  1983-84 Ferencvárosi Torna Club  1984-85 Újpesti Dózsa  1985-86 Újpesti Dózsa  1986-87 Újpesti Dózsa  1987-88 Újpesti Dózsa  1988-89 Ferencvárosi Torna Club  1989-90 Lehel H.C.  1990-91 Ferencvárosi Torna Club  1991-92 Ferencvárosi Torna Club  1992-93 Ferencvárosi Torna Club  1993-94 Ferencvárosi Torna Club  1994-95 Ferencvárosi Torna Club  1995-96 Dunaferr S.E.  1996-97 Ferencvárosi Torna Club  1997-98 Dunaferr S.E.  1998-99 Alba Volán Székesfehérvár  1999-2000 Dunaferr S.E.  2000-2001 Alba Volán Székesfehérvár  2001-2002 Dunaferr S.E.  2002-2003 Alba Volán Székesfehérvár  2003-2004 Alba Volán Székesfehérvár  2004-2005 Alba Volán Székesfehérvár  2005-2006 Alba Volán Székesfehérvár  2006-2007 Alba Volán Székesfehérvár  2007-2008 Alba Volán Székesfehérvár  2008-2009 Alba Volán Székesfehérvár  2009-2010 Alba Volán Székesfehérvár  2010-2011 Alba Volán Székesfehérvár  2011-2012 Alba Volán Székesfehérvár  2012-2013 Dunaújvárosi Acélbikák  2013-2014 Dunaújvárosi Acélbikák  2014-2015 DVTK Jegesmedvék  2015-2016 DVTK Jegesmedvék  2016-2017 DVTK Jegesmedvék  2017-2018 MAC Budapest
Aiheesta muualla

The homepage of the OB I Championship (Arkistoitu – Internet Archive)
Catarina Costa

| Mitalit> Maa:   Portugali.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Naisten judo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sofia 2022 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Montpellier 2023 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Zagreb 2024 | 48 kg |  |
Catarina Martins de Mesquita Paiva Costa (s. 21. syyskuuta 1996 Coimbra, Portugali) on portugalilainen judoka. Hän edustaa Académica de Coimbra -seuraa ja on pituudeltaan 154 cm. Hän on kilpaillut alle 48 kg:n painoluokassa vuodesta 2015 lähtien. Hän on kaksinkertainen EM-hopeamitalisti.
Costa sijoittui 48-kiloisissa viidenneksi Bakun MM-kilpailuissa 2018, Minskin Euroopan kisoissa 2019, vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa ja Abu Dhabin MM-kilpailuissa 2024. Hän saavutti EM-hopeaa Sofiassa 2022 ja Montpellier'ssä 2023 hävittyään kummallakin kerralla loppuottelussa ranskalaiselle Shirine Bouklille. Zagrebin EM-kilpaluissa 2024 Costa sai pronssia.
Costa on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa kolme turnausvoittoa, neljä kakkostilaa ja seitsemänkolmostilaa. European Open -kilpailuissa hän on sijoittunut kerran kolmanneksi. Hän on voittanut aikuisten sarjassa kaksi Portugalin-mestaruutta.
Canon EOS 300D

| Canon EOS 300D |
| --- | --- |

Tyyppi:  Järjestelmäkamera
Kenno:  CMOS
Korkein resoluutio:  3 072 × 2 048 (6,3 megapikseliä)
Objektiivi:  Canon EF- ja EF-S -objektiivit
Suljinajat:  1/4 000 s – 30 s
Tarkennuspisteet:  7
Tarkennustavat:  automaatti/manuaali
Sarjakuvaus:  2,5 kuvaa/sekunti
Etsin:  Optinen
ISO-arvot:  ISO 100, 200, 400, 800, 1 600
Salama:  Sisäänrakennettu, E-TTL -liitin
LCD-näyttö:  1,8 tuumaa, 118 000 pikseliä
Tallennusmedia:  CompactFlash tyyppi I ja II
Akku:  Li-Ion BP-511/512
Paino:  694 g
Canon EOS 300D (ns. Hopeakuula värinsä mukaan) on japanilaisyritys Canonin valmistama digitaalinen järjestelmäkamera. Kamera tunnetaan Pohjois-Amerikassa nimellä EOS Digital Rebel ja Japanissa sen nimi on EOS Kiss Digital. Se julkaistiin 20. elokuuta 2003. Se oli aikanaan ensimmäinen digitaalinen järjestelmäkamera alle tuhannen dollarin hintaluokassa.
EOS 300D oli ensimmäinen EF-S -objektiiveja tukeva kameramalli. Sen mukana toimitettiin ns. kit-objektiivina Canon EF-S 18-55mm. EOS 300D:n korvasi 17. helmikuuta 2005 julkaistu Canon EOS 350D.
Ominaisuuksia

6,3 megapikselin CMOS-kenno
7 pisteen laaja-alainen automaattitarkennus
Tehokas DIGIC-kuvaprosessori
ISO-herkkyysalue 100–1 600
Yhteensopiva kaikkien Canonin EF-objektiivien ja EX Speedlite -salamalaitteiden kanssa
Suoratulostus yhteensopivien Canonin sublimaatio- ja mustesuihkutulostimien sekä PictBridge-tulostimien kanssa
Yhteensopiva EF- ja EF-S-sarjan objektiivien ja EX Speedlite -salamalaitteiden kanssa
Käyttövalikot useilla eri kielillä (myös suomeksi)
Tallennusmedia CompactFlash tyyppi I ja II
EOS 300D takaa
EOS 300D ja lisävarusteena myytävä akkukahva
Japanissa julkaistu versio, "Kiss Digital"
Bridey Murphyn tapaus

”Ruth Simmons” eli Virginia Tighe.
Bridey Murphyn tapaus oli 1950-luvun Yhdysvalloissa huomattavaa julkisuutta saanut nauhoitettujen hypnoosi-istuntojen sarja, jonka väitettiin todistavan jälleensyntymästä. Juttu sai alkunsa loppuvuodesta 1952, jolloin pueblolainen amatöörihypnotisoija Morey Bernstein tarjoutui hoitamaan paikallisen kotirouvan Virginia Tighen allergiaa. Transsiin vaivuttuaan Tighe kertoi olleensa edellisessä elämässään Bridey Murphy -niminen irlantilaisnainen, joka eli 1800-luvun Corkissa ja Belfastissa. Hypnotisoitu Tighe puhui irlantilaisella korostuksella ja kuvaili ympäristöään ja mennyttä elämäänsä yksityiskohtaisesti.
Tapaus sai kansallista julkisuutta vuodesta 1954 alkaen, ja kun Bernstein vuonna 1956 julkaisi ”tutkimuksistaan” kirjan, tuli Bridey Murphystä suoranainen villitys. Kirjaa myytiin miljoonia kappaleita ja se pysyi The New York Timesin bestseller-listalla puoli vuotta. Se sovitettiin myös elokuvaksi, jossa Tigheä esitti Teresa Wright. Hypnotisoidun Tighen puheita sisältänyttä pitkäsoittoa myytiin noin 30 000 kappaletta. Hypnoosi oli tuohon aikaan muotia, ja Bridey Murphyn tapaus lisäsi yleisön kiinnostusta entisestään. Myös salatieteiden suosio kasvoi, ja jotkut uskoivat tieteen ennen pitkää osoittavan Bernsteinin väitteet tosiksi. Kertomusten uskottavuutta lisäsi se, ettei Tighe yrittänyt hyötyä tapauksesta vaan päinvastoin vältteli julkisuutta. Bernstein puolestaan oli menestyvä liikemies, jolla ei ollut tarvetta sensaatiojulkisuudelle tai pikkurahalle.
Tarkemmissa tutkimuksissa Bridey Murphyn olemassaolosta ei löytynyt todisteita. Lisäksi Tighen puheenparressa ja miljöökuvauksessa oli paljon erilaisia pikkuvirheitä. Kyse ei silti ollut tietoisesta vilpistä vaan hypnoosin aikaansaamista vääristä muistikuvista. Nykyään tapausta pidetäänkin esimerkkinä niin sanotusta kryptomnesiasta. Tästä huolimatta episodi on tuonut pysyvää julkisuutta ja suosiota niin sanotulle regressioterapialle. Tapauksella on ollut huomattava vaikutus myös populaarikulttuuriin, ja vuoden 1974 tienoilla Yhdysvalloissa jopa toimi Bridey Murphy -niminen yhtye.
Tapauksen kulku > Muistoja menneisyydestä

Hypnoosi oli 1950-luvun alussa muodikas ilmiö. Vuonna 1952 pueblolainen amatöörihypnotisoija Morey Bernstein lupautui parantamaan paikallisen kotirouva Virginia ”Ginni” Tighen allergiat hypnoosin avulla. Bernstein ja Tighe eivät varsinaisesti tunteneet toisiaan entuudestaan, mutta molemmat osallistuivat aktiivisesti erilaisiin seurapiiririentoihin. Bernstein havaitsi nopeasti Tighen uransa parhaaksi koehenkilöksi: tämä vaipui helposti syvään transsiin eikä havahduttuaan muistanut tapahtuneesta mitään. Bernstein oli jo jonkin aikaa halunnut selvittää, olisiko hypnoosissa mahdollista muistaa edellisiä elämiä. Hän uskoi Tighen olevan sopiva koehenkilö, mutta kesti kuukausia ennen kuin Tighe suostui kokeeseen. Syynä ei tosin välttämättä ollut periaatteellinen vastustus vaan se, että Tighe ja hänen miehensä olivat hyvin kiireisiä.
Ratkaiseva istunto järjestettiin 29. marraskuuta 1952. Bernstein piti sitä tieteellisenä kokeena ja äänitti sen. Hän kyseli ensin Tighen lapsuudesta, jolloin Tighe väitti muistavansa jopa 1-vuotiaana kokemiaan tapahtumia. Samalla hänen äänensä muuttui heikommaksi ja lapsekkaammaksi. Seuraavaksi Bernstein vei hänet vieläkin ”kauemmaksi ajassa ja avaruudessa”. Hän kehotti Tigheä kulkemaan mielessään yhä taaemmaksi ja kertoi hänen ehkä yllättyvän, kun hänen mieleensä palautuisi ”kohtauksia kaukaisista maista ja etäisistä paikoista”. Ensimmäisenä Tighe kertoi raaputtaneensa sängystään maalia irti, jolloin häntä rangaistiin piiskaamalla. Nimekseen hän kertoi ”Friday (’Perjantai’) Murphy” ja vuosiluvuksi 1806. Myöhemmin hän täsmensi oikean nimensä olleen Bridey eli Bridget Kathleen MacCarthy, o.s. Murphy.
Seuraavina kuukausina Bernstein hypnotisoi Tighen useasti. Istuntoja oli yhteensä kuusi, ja niiden myötä Bridey Murphyn elämäntarina sai yhä uusia käänteitä. Murphy oli syntynyt Corkissa vuonna 1798, mutta muutti sittemmin Belfastiin miehensä Sean Brian Joseph MacCarthyn kanssa, joka oli katolinen asianajaja, kirjoitti lehtijuttuja Belfast News Letteriin ja opetti lakia Queen’s Universityssä. Murphy kuoli 1864 kaaduttuaan portaissa. Hypnoosissa Tighe puhui irlantilaisella korostuksella, kertoi irlantilaisia tarinoita ja lauloi irlantilaisia lauluja. Hän puhui jopa muutaman sanan iiriä, vaikka ei koskaan ollut käynyt Irlannissa. Edellisen elämänsä lisäksi hän kykeni näkemään esimerkiksi Bridey Murphyn hautakiven. Istunnot jatkuivat vuoden 1953 puolelle ja loppuivat Tighen tultua kolmatta kertaa raskaaksi.
Tapauksen kulku > Villitys

Bernstein esitteli istunnoista tekemiään äänitteitä tuttavilleen. Kertomusten todentuntuisuus teki ihmisiin suuren vaikutuksen, sillä Tighen puheet vaikuttivat aidoilta muistoilta, eivät etukäteen suunnitellulta näytökseltä. Huhut levisivät nopeasti pueblolaisten keskuuteen, vaikka Bernstein yrittikin pitää Tighen henkilöllisyyden salassa.
Vuonna 1954 The Denver Post julkaisi sunnuntailiitteessään Empiressa aihetta käsitelleen kolmiosaisen artikkelisarjan. Siitä juttu levisi kansallisiin tiedotusvälineisiin. Tapaus sopi hyvin ajan henkeen, joka oli muutenkin kiinnostunut ufoista ja yliaistillisesta havaitsemisesta. Tarinoiden uskottavuutta lisäsi niiden yksityiskohtaisuus sekä Tighen puhetapa, joka muuttui hypnoosissa jyrkästi. Tighe ei yrittänyt hyötyä jutusta henkilökohtaisesti, eikä myöskään liiketoimillaan vaurastunut ja laajasti arvostettu Bernstein ollut pikkurahan tai julkisuuden tarpeessa.
Tapaus sai valtavaa julkisuutta alkuvuodesta 1956, jolloin Bernstein julkaisi kokeistaan kirjan Bridey Murphyn jäljillä (The Search for Bridey Murphy). Tighen pyynnöstä kirja käytti hänestä nimeä ”Ruth Simmons”. Tammikuussa julkaistu ensipainos oli maltilliset 10 000 kappaletta, mutta maaliskuuhun mennessä kirjaa oli painettu jo 200 000 kappaletta ja myynti jatkui edelleen hyvänä. Kirja pysyi The New York Timesin bestseller-listalla yhteensä 26 viikkoa. Kovakantista laitosta myytiin satoja tuhansia kappaleita ja myöhemmin ilmestynyttä taskukirjaa miljoonittain. Teos käännettiin 30 kielelle ja julkaistiin 34 maassa. Kirja osoittautui suosituksi myös niiden parissa, jotka eivät normaalisti paljoakaan lukeneet. Bernstein tienasi kirjamyynnillä satoja tuhansia dollareita. Tighe sai voitoista 5 %, mikä tarkoitti noin 11 000 dollarin tienestejä. Vielä vuoden 1956 aikana kirjasta tehtiin elokuvasovitus, jossa Ruth Simmonsia esitti Teresa Wright ja Morey Bernsteiniä Louis Hayward. Bernstein sai oikeuksista 50 000 dollaria ja Tighe 2 500. Bridey Murphyn (eli hypnotisoidun Tighen) puheita sisältänyttä pitkäsoittoa myytiin noin 30 000 kappaletta.
Kirja jakoi yleisön mielipiteet: eräät pitivät sitä huijauksena, toiset todisteena jälleensyntymästä. Hypnoosin suosio kasvoi huomattavasti, samoin kiinnostus sen kykyyn palauttaa unohdettuja muistoja. Bridey Murphyn tapauksesta tuli suoranainen villitys niidenkin parissa, jotka eivät siihen uskoneet. Yhdysvalloissa järjestettiin teemajuhlia, joihin vieraat ”tulivat sellaisina kuin olivat olleet”, ja vastasyntyneet saatettiin vitsailleen toivottaa ”tervetulleeksi takaisin”. Jotkut arvelivat, että aikaa myöten tiede kykenisi osoittamaan Bernsteinin väitteet tosiksi. Okkultismiin suosio kasvoi ja jälleensyntymästä tuli joksikin aikaa päivän puheenaihe. Synkempi tapaus oli 19-vuotiaan oklahomalaispojan itsemurha: jättämässään viestissä nuorukainen kertoi ”ottavansa asiasta henkilökohtaisesti selvää”.
Tapauksen kulku > Jälkimaine

Bernstein julkaisi vuonna 1965 Bridey Murphyn jäljillä -teoksen laajennetun laitoksen, jossa hän pyrki osoittamaan epäilijöiden väitteet vääriksi. Tighe ei pyynnöistä huolimatta enää suostunut hypnotisoitavaksi ja enimmäkseen vältteli julkisuutta. Tapaus muuttui vähitellen moderniksi kansanperinteeksi ja parapsykologian klassikoksi.
Bridey Murphyn tapaus toi regressioterapialle kestävää julkisuutta ja suosiota. Tighen kuollessa 1995 tapaus oli The New York Timesin muistokirjoituksen mukaan edelleen kiivaan väittelyn kohde. Sittemmin lähes kaikki tapausta omin silmin todistaneet ovat kuitenkin kuolleet, ja Bridey Murphy on vähitellen unohtunut.
Arviointia

The Skeptic’s Dictionaryn mukaan syvään transsiin vaivutettu henkilö on useimmiten valmis ”muistamaan” edelliset elämänsä, mikäli hypnotisoija tähän kehottaa. Tighen tapauksessa Bernstein esitti sarjan yksityiskohtaisia kysymyksiä. Ilmiö selittyneekin niin sanotulla kryptomnesialla, eikä tukahdutettujen muistojen palauttamiseen tähtäävän terapian toimivuudesta ole tieteellistä näyttöä. Ihmisen ei ole yleensä mahdollista muistaa varhaislapsuuttaan, sillä vauvaikäisen aivot eivät ole riittävän kehittyneet.
Hypnoosin tehosta vakuuttuneet ovat korostaneet, että vaikka Bridey Murphyn olemassaoloa ei pystytty varmistamaan, kukaan ei myöskään ole kyennyt osoittamaan, että häntä ei ollut koskaan ollut olemassa. Väitteet Tighen irlantilaisvaikutteisesta lapsuudesta ovat heidän mukaansa liioiteltuja tai virheellisiä eivätkä yksinään riitä selittämään kaikkia kertomusten yksityiskohtia.
Bernsteinin ystävä Joe Bullen oli yksi ensimmäisiä Bridey Murphystä kuulleita henkilöitä: uudenvuodenaattona 1952 Bernstein viihdytti kutsuvieraitaan soittamalla hypnoosi-istunnoista tekemiään äänitteitä. Bullen myös auttoi joidenkin istuntojen äänittämisessä. Hän oli vakaumuksellinen kristitty eikä uskonut jälleensyntymään, mutta tapaus teki häneen suuren vaikutuksen. Bullen oli yhä elossa vuonna 2019 ja kommentoi aihetta coloradolaiselle Westword-lehdelle: ”Uskoakseni koe oli pätevä ja vilpitön. Mikä lieneekään selitys tapahtuneelle, niin minkäänlaisesta huijauksesta siinä ei ollut kyse.”
Westword-sanomalehden vuonna 2019 julkaistussa artikkelissa Alan Prendergast huomauttaa, kuinka omista kyvyistään ja merkityksestään vakuuttunut Bernstein otti Bridey Murphystä kunnian itselleen. Hän piti Tigheä tietämättömänä ja korosti, ettei tavallinen kotirouva kykenisi sepittämään näin monimutkaista tarinaa. Prendergastin mukaan Tighe oli huomattavan lahjakas tarinankertoja ja ilmeisen taitava improvisoija, mikä 1950-luvulla jäi konservatiivisten sukupuoliroolien varjoon. Kertomusten yksityiskohdat puolestaan todistivat laajasta lukeneisuudesta.
Torjuttujen muistojen olemassaolo nousi 1990-luvulla kiivaan tieteellisen väittelyn kohteeksi. Psykologi Lawrence Patihis (2015) tarjoaa Bridey Murphyn esimerkkinä valemuistosta, joka on syntynyt ennen ilmiön nousua tieteelliseen keskusteluun. Hänen mukaansa tapaus todistaa, etteivät valemuistot ole uusi ilmiö, vaan niitä on esiintynyt jo vuosisatojen ajan ja niitä voi luoda monin erilaisin menetelmin.
Osalliset > Virginia Tighe (1923–1995)

Virginia Mae ”Ginni” Reese syntyi Madisonissa Wisconsinissa 27. huhtikuuta 1923. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan kolmevuotias, ja hän asui useita vuosia Chicagossa isänsä siskon luona. Tätinsä vastustuksesta huolimatta hän avioitui Brian-nimisen armeijan ilmavoimien lentäjän kanssa vuonna 1943. Brian kuoli muutamia kuukausia myöhemmin pommituslennolla eteläisen Tyynenmeren yllä. Reese opiskeli Northwestern Universityssä, muutti Denveriin ja tapasi siellä toisen aviomiehensä Hugh Tighen. Pariskunta asettui Puebloon, missä he asuivat Bridey Murphyn tapauksen aikaan. He palasivat sittemmin Denveriin ja erosivat 1960-luvun lopulla. Kolmannen avioliittonsa myötä Virginia Tighe tunnettiin Virginia Morrow’na. Hän sai kolme lasta.
Tighe ei juurikaan hyötynyt Bridey Murphyn tapauksesta taloudellisesti ja tienasi vain murto-osan siitä mitä Bernstein. Vitsit, lehtikirjoittelun ilkeä sävy ja yksityisasioiden paljastaminen loukkasivat häntä syvästi. Hänen tunteensa Bridey Murphyn tapauksen suhteen olivat ristiriitaiset, ja hän pelkäsi, ettei kohu koskaan laantuisi. Toisaalta hän katsoi tapahtuneen auttaneen häntä aikuistumaan ja piti arvokkaana sitä, että oli epäsuorasti kannustanut ihmisiä ”tarkastelemaan uskoaan ja uskomuksiaan”. Hän harkitsi kirjoittavansa elämäkerran, jossa olisi kertonut yllättävästä joutumisestaan valtavan julkisuuden ja kiihkeän kiistelyn keskelle, mutta kirja jäi lopulta idean asteelle. Omien sanojensa mukaan hän selvisi kohusta, koska ei koskaan ottanut ”Bridey Murphyä” erityisen vakavasti.
Tighe pysytteli parhaansa mukaan poissa julkisuudesta ja antoi haastatteluja harvakseltaan. Vuonna 1966 hän tosin osallistui To Tell the Truth -viihdeohjelmaan, jossa neljä kilpailijaa yritti arvata, kuka kolmesta naisesta oli todellinen Virginia Tighe. Tighe paljastui lopulta coloradolaisen korostuksensa vuoksi. Vuonna 1976 Los Angeles Timesille antamassaan haastattelussaan hän kertoi, ettei muistanut mitään vaiheistaan Bridey Murphynä ja kertoi suhtautuneensa jälleensyntymään skeptisesti koko elämänsä. Vanhemmiten hänen mielipiteensä oli kuitenkin alkanut muuttua, sillä ”todistusaineisto näyttäisi viittaavan mainitun uskomuksen suuntaan.” Vuonna 1977 hän vieraili Henkimaailman kahleissa -kauhuelokuvan kuvauksissa.
Virginia Morrow kuoli rintasyöpään 12. heinäkuuta 1995.