stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron filharmoninen kamarikuoro

Viron filharmoninen kamarikuoro eli Eesti Filharmoonia Kammerkoor (EFK) (engl. Estonian Philharmonic Chamber Choir) perustettiin vuonna 1981. Se on yksi maailman arvostetuimmista ja tunnetuimmista kuoroista. Kuoron perustaja Tõnu Kaljuste toimi sen taiteellisena johtajana ja ykkösjohtajana 20 vuotta. Vuosina 2001–2007 kuoron taiteellisena johtajana toimi brittiläinen Paul Hillier, vuosina 2008–2013 Daniel Reuss (s. 1961) ja vuodesta 2014 Kaspars Putniņš. Elokuussa 2021 johtajaksi palaa Tõnu Kaljaste.
Kuoron ohjelmistoon kuuluu musiikkia gregoriaanisesta kirkkolaulusta nykypäivään ja orkesterisäestyksellisistä teoksista a cappella -sävellyksiin. Viron filharmoninen kamarikuoro on levyttänyt muun muassa virolaisten säveltäjien Arvo Pärtin ja Veljo Tormiksen kuoromusiikkia.
Kuoro tekee säännöllisiä konserttimatkoja ulkomaille ja on esiintynyt toistamiseen arvostetuissa musiikkitapahtumissa kuten BBC Proms -festivaalilla Lontoossa kesällä 2005 ja syksyllä 2007, Salzburg Festspiele- ja Edinburghin festivaaleilla (2008). Vuosittain esiintymisiä kertyy 60–70. Kuoro on voittanut arvostetun Grammy-palkinnon v. 2006 sarjassa Paras kuorolevy (”Da Pacem”, Harmonia Mundi USA). Suomessa kuoro on vieraillut toistamiseen Siuntiossa Lux Musicae -festivaalilla.
Aiheesta muualla

Kuoron kotisivut
Daniel Reuss
Tõnu Kaljuste
Virgilio Lazzari

Virgilio Lazzari
Virgilio Lazzari (20. huhtikuuta 1887 Assisi – 4. lokakuuta 1953 Castel Gandolfo) oli italialaissyntyinen, myöhemmin Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut oopperalaulaja (basso).
Lazzari debytoi vuonna 1908 Franz von Suppén operetissa Boccaccio osana Vitale-seuruetta, jonka esiintyjänä hän pysyi vuoteen 1911 saakka. Opiskeltuaan Antonio Cotognin johdolla Roomassa Lazzari teki oopperadebyyttinsä Teatro Costanzissa vuonna 1914. Yhdysvaltain-debyyttinsä hän teki vuonna 1916 St. Louisissa Ramfiksen roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Aida. Lazzari esiintyi myös Etelä-Amerikassa.
Muutettuaan Yhdysvaltoihin Lazzari esiintyi Chicagossa (1918–1933) ja Metropolitan-oopperassa (1933–1940, 1943–1951). Lisäksi hän lauloi 1930-luvulla Salzburgin musiikkijuhlilla ja Covent Gardenissa. Lazzari oli vuonna 1943 mukana kantaesittämässä Italo Montemezzin oopperaa L'incantesimo.
Vehkataipale

| Vehkataipale |
| --- | --- |
 Vehkataipaleen pumppulaitos ja kanava.
Kunta:  Taipalsaari
Väkiluku:  500  (2019)
Postinumero:  54960
Vehkataipale on kylä Taipalsaarella, joka sijaitsee kunnan itäosassa. Vehkataipaletta voidaan pitää myös taajamana, jolloin alueeseen kuuluvat myös Niemisen, Märkälän, Viskarilan, Kattelussaaren, Kuikkalan, Kirvesniemen, Ampujalan ja Paarmalan kylät. Vehkataipaleen kapeaan maakannakseen rakennettiin 1936 kanava ja pumppulaitos siirtämään vettä Suur-Saimaalta Pienelle-Saimaalle.
Vuonna 2019 Etelä-Karjalan kylät ry valitsi Vehkataipaleen vuoden eteläkarjalaiseksi kyläksi. Palkitsemisperusteissa 500 ympärivuotisen asukkaan Vehkataipaletta kuvataan yhteen hiileen puhaltavaksi ja hengittäväksi kyläksi.
Palvelut

Vehkataipale sijaitsee Taipalsaaren itäosassa, 14 km:n päässä kirkonkylästä. Lähimmät palvelut löytyvät Lappeenrannan Lauritsalasta (matkaa 11 km). Suurin osa asukkaista käy työssä Lappeenrannassa, jonne on matkaa 16 km. Maataloutta harjoitetaan enää muutamalla tilalla. Maatalouden on korvannut muu maaseudun pienyrittäjyys, kuten saha-, rakennus-, koneurakointi- ja matkailutoiminta. Kylällä käy kauppa-auto.
Saimaan läheisyys tarjoaa asukkaille hyvät veneily- ja kalastusmahdollisuudet. Helppokulkuisilla mäntykankailla on hyvät mahdollisuudet ulkoiluun, marjastukseen ja sienestykseen. Kyläkeskuksessa on jääkiekkokaukalo ja 1,5 kilometrin valaistu kuntorata. Hiihtoladut verkottuvat Vehkataipaleen koululta Pakkalan, Rehulan ja Niemisen kyliin. Etelä-Karjalan virkistysaluesäätiön Päihänniemen virkistysalueella on hiekkaranta ja grillikatos.
Yhteistä toimintaa järjestävät kyläyhdistys, martat, metsästysseura, kalastuskunnat ja näytelmäpiiri. Urheilullisemmasta toiminnasta vastaavat Taipalsaaren Veikkojen kyläosasto ja Kattelussaaren Dynamon jääkiekkoilijat ja jalkapalloilijat. Kyläyhdistys järjestää vuosittain mm. juhannusjuhlat ja uudenvuoden vastaanottajaiset.
Kyläkoulu

Vehkataipaleen koulun tarjontaan kuuluvat päiväkoti, esikoulu, sekä perusopetuksen luokat 1. – 6. Opetus tapahtuu yhdysluokissa. Koulu on hallinnollisesti yhdistetty Kirkonkylän koulun kanssa.
Koulun oppilaat ja henkilökunta siirtyivät Vehkataipaleelta kirkonkylän kouluun elokuussa 2015 sisäilmaongelmien vuoksi. Yli satavuotiaan hirsisen koulurakennuksen remontti valmistui vuonna 2017. Vuonna 2017 koulussa oli kolme opettajaa ja 61 oppilasta kolmessa yhdysluokassa. Koulun toisessa päässä toimivassa päiväkodissa oli tuolloin 20 esikoululaista ja päiväkotilasta. Koulu on ollut lakkautusuhan alla säästösyistä, mutta kyläläisten vastustuksen vuoksi lakkauttamista ei ole toteutettu.
Vehkataipaleen pumppulaitos

Vehkataipaleen pumppulaitos siirtää vettä Suur-Saimaalta Pien-Saimaalle. Vehkataipaleen pumppulaitoksen pienen sulun voi ohittaa veneellä ja se on oikoreitti pienille veneille Pien-Saimaan ja Suur-Saimaan välillä.
Oy Kaukas Ab rakennutti Vehkataipaleen pumppulaitoksen ja kanavan vuonna 1936 Pien-Saimaan Viskarinlahden ja Suur-Saimaan Kirveslahden väliselle maakannakselle, tarkoituksenaan turvata raakaveden laatu Kaukaan tehtaille, sekä parantaa veden laatua läntisellä Pien-Saimaalla Lappeenrannan kaupungin edustalla.
Virranniemen lomakylä

Virranniemen lomakylässä on 18-paikkainen karavaanialue, suuri päärakennus, jossa 2 huonetta joita voi vuokrata, huoltotilat karavaanareille sekä Rantahuvila, jossa majoitustilat ja sauna kahdeksalle hengelle. Virranniemen rantahuvila soveltuu lomanviettoon, juhlatilaisuuksiin, saunailtoihin tai kokoontumisiin. Alueella on myös pienempiä lomamökkejä. Alueella on venelaituri jossa on 12 puomillista venepaikkaa ja muutama poijupaikka isommille veneille.
Virranniemi toimi 1960-luvulta alkaen vuoteen 2013 asti Lappeenrannan kaupungin henkilöstön virkistysalueena. Yksityinen yritys Saimaa Venture vuokrasi alueen vuonna 2019, ja osti sen itselleen vuonna 2020 Lappeenrannan kaupungilta. Alueen pohjoisosassa on suojeltu kivikautinen muinaismuistoalue.
Vuorotyöunihäiriö

Vuorotyöunihäiriön (engl. shift work disorder tai shift work sleep disorder) pääoireita ovat unettomuus ja/tai voimakas väsymys, joiden taustalla on työajasta johtuva ympäristön ja elimistön rytmien epäsynkronia. Useimmin oireita aiheuttavat yövuorot ja aikaiset aamuvuorot.
Yleisyys

Noin viidennes työvoimasta tekee vuorotyötä. Epidemiologisissa tutkimuksissa vuorotyöunihäiriön yleisyys vaihtelee vuorotyöntekijöiden keskuudessa 3–63 %:n välillä työvuorojärjestelmästä, kohdepopulaatiosta ja tunnistustavasta riippuen . Vuorotyöunihäiriö tunnistetaan huonosti terveydenhuollossa eikä diagnooseja siten juuri tehdä, joten häiriön tarkka yleisyys ei ole tiedossa. Tutkimuksia yhdistelevässä meta-analyysissa vuorotyöunihäiriön yleisyyden on arvioitu olevan vuorotyöntekijöiden keskuudessa 26,5 % ja suomalaisten yötyötä tekevien sairaalatyöntekijöiden keskuudessa 18,2 %.
Diagnoosi

Eri tautiluokitusjärjestelmät määrittelevät vuorotyöunihäiriön hieman eri tavoin. Vuonna 2014 julkaistussa Kansainvälisessä unihäiriöluokituksessa ICSD-3:ssa vuorotyöunihäiriö määritellään seuraavasti:
Unettomuus, voimakas väsymys tai molemmat - joihin liittyy myös unen vähentyminen - ovat seurausta toistuvasta normaaliin nukkumisaikaan ajoittuvasta työajasta.
Oireet ovat jatkuneet työaikatauluun liittyen vähintään kolme kuukautta.
Vähintään 14 päivän unipäiväkirja- ja aktigrafiaseuranta (työ- ja vapaapäivinä) osoittaa uni-valverytmin häiriintymisen.
Unen tai valveen häiriintyminen ei ole selitettävissä paremmin jollain muulla unihäiriöllä, sairaudella, lääkityksellä tai huonolla unihygienialla.
Kansainvälisen unihäiriöluokituksen (ICSD-2 ja ICSD-3) lisäksi vuorotyöunihäiriö määritellään myös Kansainvälisessä tautiluokitusjärjestelmässä (ICD-10: G47.26 ja Z57.8; ICD-11: 7A64) ja Mielenterveyden ja käyttäytymisen häiriöiden diagnoosijärjestelmässä (DSM-5: 307.45).  Suomessa vuorotyöunihäiriö luokitellaan (vuonna 2021) unettomuuden Käypä hoito -suosituksissa uni-valverytmin kronobiologisiin häiriöihin ICSD-10:n mukaan.
Wellenkuppe

Wellenkuppe
Wellenkuppe nähtynä Gornergratista heinäkuussa 2010
| --- | --- |
Sijainti:  Valais,  Sveitsi
Vuoristo:  Valais’n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  3 903 m
Prominenssi:  94  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Wellenkuppe on Valais’n Alpeilla, Sveitsin Wallisissa sijaitseva 3 903 metriä korkea vuorenhuippu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wellenkuppe Wikimedia Commonsissa
Ville Tuominen

| Ville Tuominen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ville Tuominen
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1982 (ikä 42) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Hurrikaani
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  193 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1998–2002 2002–2004 2004–2007 2006–2007:  Torpan Pojat Team Componenta Torpan Pojat BC Nokia
Maajoukkueet
2005:   Suomi
Ottelut (pisteet):  3 (16)
Valmennusura
2010–2011 2011–2012 2012–2013 2013–2015 2016 2017–2019 2019–:  Tompan Pojat BC Nokia Tampereen Pyrintö Bakken Bears  Tanska (naiset) BC Nokia Vilpas Vikings
Ville Tuominen (s. 5. maaliskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen koripallovalmentaja, joka toimii Korisliiga-joukkue Vilpas Vikingsin päävalmentajana. Aikaisemmin hän on toiminut valmentajana Suomessa ja tanskalaisessa Bakken Bearsissa sekä Joensuun Katajan toiminnanjohtajana. Pelaajana Torpan Poikien kasvatti Tuominen pelasi pääsarjan lisäksi kolme miesten maaottelua.
Ura > Pelaajaura

Tuominen aloitti ammattilaispelaajan uransa Torpan Pojissa. Hän pelasi joukkueessa vuoteen 2002 saakka, jolloin hänet valittiin Vuoden I-divisioonapelaajaksi. Hän lähti kahdeksi kaudeksi Team Componentaan, mutta liittyi sen jälkeen uudestaan Topoon. Topossa hän voitti Vuoden I-divisioonapelaaja-palkinnon uudestaan vuonna 2005 nostettuaan joukkueen Korisliigaan. Hän pelasi Topossa vuoteen 2007 saakka, kunnes ilmoitti lopettavansa pääsarjauransa. Hän toimi myös joukkueen kapteenina vuodet 2004-2007.. Kaudella 2006–2007 tuominen pelasi I-divisioonassa BC Nokian joukkueessa kolmessa ottelussa 3,3 pisteen keskiarvolla.
Tuominen kuului Suomen maajoukkueeseen, jossa pelasi vuonna 2005 kolmessa valmistavassa maaottelussa 5,3 pisteen keskiarvolla.
Ura > Valmentaja- ja muu ura

Tuominen toimi kaudella 2010–2011 Torpan Poikien edustusjoukkueen apuvalmentajana ja I-divisioonassa pelanneen seuran reservijoukkue Tompan Poikien päävalmentajana. Seuraavalla kaudella hän toimi I-divisioonajoukkue BC Nokian päävalmentajana. Kaudella 2012–2013 Tuominen valmensi Korisliigassa pelannutta Tampereen Pyrintöä, joka voitti kaudella Liigacupin ja pelasi EuroChallengen lohkovaiheessa. Korisliigassa Pyrintö oli viides hävittyään puolivälierissä Kauhajoen Karhulle otteluvoitoin 1–3.
Kaudeksi 2013–2014 Tuominen teki valmentajasopimuksen tanskalaisen menestyjäjoukkue Bakken Bearsin kanssa. Bears voitti Tuomisen tulokaskaudella Tanskan mestaruuden. EuroChallengessa Bears eteni 16 parhaan joukkoon.
Helmikuussa 2015 Tuomisen uutisoitiin siirtyvän kesäkuussa Joensuun Katajan koripallon toiminnanjohtajaksi. Tuomisen mukaan siirtoon vaikutti muun muassa halu kehittyä uusissa tehtävissä. Ennen päävalmentajanuraansa Tuominen ehti toimia Torpan Pojissa junioripäällikkönä ja valmennuksen ohella ToPon reservijoukkueen toiminnanjohtajana. Katajassa Tuomisen vastuulla olivat yleisjohtaminen, miesten edustusjoukkueen toiminnan johtaminen ja kehittäminen sekä mukanaolo yhteistyökumppanuuksien hankinnassa. Tuominen siirtyi tehtävästä pois maaliskuussa 2016 perhesyiden vuoksi.
Maaliskuussa 2016 Tuominen valittiin Tanskan naisten maajoukkueen päävalmentajaksi. Toukokuussa 2016 BC Nokia ilmoitti yllättäen katkaisseensa sopimuksensa päävalmentajansa Oliver Vidinin kanssa ja tehneensä Tuomisen kanssa päävalmentajasopimuksen vuosille 2017–2019 yhdellä lisäoptiovuodella. Kauden 2016–2017 Tuomisen oli tarkoitus toimia seuran urheilutoimenjohtajana.
Kaudeksi 2019–2020 Tuominen siirtyi Salon Vilppaan päävalmentajaksi.
Saavutukset > Valmentajana

Suomen liigacup 2013
Tanskan mestaruus 2014
Suomen liigacup 2019
Saavutukset > Pelaajana

2× Vuoden I-divisioonapelaaja: 2002, 2005
Yksityiselämä

Tuominen työskenteli aikaisemmin IT-alalla. Hän tapasi vaimonsa valmentaessaan Tanskassa.
Vicky Leandros

| Vicky Leandros> Βίκυ Λέανδρος |
| --- | --- |
 Vicky Leandros Berliinissä 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vasilikí Papathanasíou
Syntynyt: 23. elokuuta 1949 (ikä 75)
Ammatti:  laulaja, poliitikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vicky Leandros
Laulukielet:  ranska, kreikka, saksa, englanti
Aktiivisena:  1965–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  akustinen kitara 
Levy-yhtiöt:  Philips Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vicky Leandros (kreik. Βίκυ Λέανδρος, Víky Léandros, syntyään kreik. Βασιλική Παπαθανασίου, Vasilikí Papathanasíou, virallisesti Vicky Freifrau von Ruffin; s. 23. elokuuta 1949 Palaiokastrítsa, Korfu) on kreikkalainen laulaja, joka on tehnyt uransa pääasiassa Saksassa, jossa hän kuuluu aikakautensa menestyneimpiin säveltaiteilijoihin. Maailmanlaajuisesti hänen äänitteitään on myyty yli 55 miljoonaa kappaletta.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Vicky Leandroksen isä on muusikko Léandros Papathanasíou, joka on tehnyt uransa sekä Kreikassa että Saksassa taiteilijanimenään Leo Leandros. Vicky Leandros seurasi isänsä jalanjälkiä ja muutti Saksaan 1958. Hän opiskeli laulua, balettia ja kitaransoittoa. Hänen lapsuudenperheensä asui Hampurissa, kunnes hänen vanhempansa erosivat 1961. Hän kasvoi isänsä hoivissa Hampurissa ja kävi Wartenaun lukion.
Elämä > Ura

Vicky Leandroksen esikoissingle "Messer, Gabel, Schere, Licht" (1965) menestyi hyvin Saksassa. Vuonna 1967 hän edusti Luxemburgin yleisradioyhtiötä Eurovision laulukilpailussa Wienissä ja ylsi sijalle neljä sävellyksellä "L’amour est bleu". Sävellyksen instrumentaaliversiosta tuli Paul Mauriatin tulkintana ikivihreä. Laulun suomenkielisen version "Rakkaus on sininen" tulkitsi Jukka Kuoppamäki vuonna 1968. Vicky Leandros itse levytti suurmenestyksensä seitsemällä kielellä. Muutamien menestyskappaleiden jälkeen hän osallistui jälleen 1972 Eurovision laulukilpailuun, tälläkin kertaa Luxemburgin edustajana. Edustuskappaleena oli Klaus Munron ja Leo Leandroksen sävelteos "Après toi" (saks. "Dann kamst du"), joka voitti kilpailun ja siitä tuli kansainvälinen suurmenestys. Singleä myytiin useana kieliversiona (engl. "Come What May") yli 5,5 miljoonaa kappaletta. "Après toin" Vicky Leandros levytti myös kreikaksi (”Μόνο εσύ”, "Móno esý", Yksin sinä, 1972).
Saksassa menestyi erinomaisesti myös korvamadoksi (saks. Gassenhauer, Ohrwurm) luonnehdittu "Theo, wir fahr’n nach Lodz", joka keikkui pitkään listaykkösenä julkaisuvuotenaan 1974. Kyseessä ei ole päivänhitti, vaan sävelteos, jolla on pitkä historia. Tulkinnallaan Vicky Leandros sai ilmentää säveltaiteellista monipuolisuuttaan.
Etenkin 1960-luvun lopulta 1980-luvun puoliväliin Vicky Leandros levytti useimmat singlensä paitsi saksaksi myös kreikaksi, englanniksi, ranskaksi, hollanniksi, japaniksi ja espanjaksi. Kyseisellä konseptilla hän niitti menestystä useissa maissa, kuten Ranska, Belgia, Kanada, Alankomaat, Espanja ja Japani sekä latinalainen Amerikka. Vicky Leandros oli television musiikkiohjelmien vakiokasvo, hän sai useita tunnustuksia ja myi kulta- ja platinalevyjä ympäri maailman.
Vuonna 1998 Vicky Leandros menestyi saksankielisellä tulkinnallaan "Weil mein Herz Dich nie mehr vergisst" Titanic-elokuvan tunnussävelmästä "My Heart Will Go On".
Vuonna 2000 Vicky Leandros tuotti ensimmäisen albuminsa, joka koostui hänen omista sävellyksistään. Albumi on nimeltään Jetzt!. Vuonna 2003 julkaistiin albumi Tragoúdi alliótiko (Τραγούδι αλλιώτικο), joka sisältää Vicky Leandroksen tulkintoja Míkis Theodorákisin lauluista. Theodorákis itse valvoi levyn tuottamista. Samana vuonna Leandros sai huomionosoituksen sekä Kreikan valtiolta Kreikan tunnetuksi tekemisestä että Kreikan ortodoksikirkolta köyhyyden vastaisesta työstä.
Vicky Leandros valittiin 2006 Pireuksen kunnanvaltuustoon sosialistipuolue Pasokin listalta. Hänen fokuksenaan oli alueen kulttuuriperinnön vaaliminen.
Elämä > Yksityiselämä

Vicky Leandroksella on poika ensimmäisestä avioliitostaan. Toisen aviopuolisonsa Enno Freiherr von Ruffinin kanssa hänellä on kaksi lasta; kyseinen liitto alkoi 1986 ja päättyi 2005. Vuodesta 2012 Vicky Leandros on asunut jälleen Hampurissa. Hänen nuorin tyttärensä, Sandra von Ruffin, on näyttelijä. Leandroksesta tuli lokakuussa 2013 isoäiti, kun hänen vanhempi tyttärensä Milana synnytti pojan.
Diskografia > Studioalbumit

| Vuosi | Albumin nimi | Listasijoitus> DE Saksa | Listasijoitus> AT  Itävalta | Listasijoitus> CH Sveitsi | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | Songs und Folklore | — | — | — | Julkaistu: 1966 |
| 1967 | A Taste of … Vicky | — | — | — | Julkaistu: 1967 |
| 1968 | Summertime Forever | — | — | — | Julkaistu: 1968 |
| 1969 | Ich glaub’ an dich | — | — | — | Julkaistu: 1969 |
| 1969 | Vicky und ihre Hits | — | — | — | Julkaistu: 1969 |
| 1971 | Ich bin | 33 | — | — | Julkaistu: 15. helmikuuta 1971 |
| 1972 | Vicky Leandros | 7 | — | — | Julkaistu: 15. toukokuuta 1972 |
| 1973 | Meine Freunde sind die Träume | 13 | 10 | — | Julkaistu: 15. kesäkuuta 1973 |
| 1974 | Mein Lied für dich | 4 | — | — | Julkaistu: 15. heinäkuuta 1974 |
| 1975 | Across the Water | — | — | — | Julkaistu: 1975 |
| 1975 | Ich liebe das Leben | 22 | — | — | Julkaistu: 15. elokuuta 1975 |
| 1977 | V. L. | 16 | — | — | Julkaistu: 15. maaliskuuta 1977 |
| 1977 | Du, du liegst mir am Herzen | — | — | — | Julkaistu: 1977 |
| 1977 | Süßer die Glocken nie klingen | — | — | — | Julkaistu: 1977 |
| 1978 | Ich bin ein Mädchen | — | — | — | Julkaistu: 1978 |
| 1978 | Meine Liebe, meine Lieder | — | — | — | Julkaistu: 1978 |
| 1981 | Ich gehe neue Wege | — | — | — | Julkaistu: 1981 |
| 1981 | Love Is Alive | — | — | — | Julkaistu: 1981 |
| 1981 | Sing Greek Songs | — | — | — | Julkaistu: 1981 (Demis Roussosin kanssa) |
| 1982 | Verlorenes Paradies | — | — | — | Julkaistu: 1982 |
| 1983 | Vicky | — | — | — | Julkaistu: 1983 |
| 1985 | Eine Nacht in Griechenland | — | — | — | Julkaistu: 1985 |
| 1988 | Ich bin ich | — | — | — | Julkaistu: 1988 |
| 1990 | Starkes Gefühl | — | — | — | Julkaistu: 1990 |
| 1991 | Nur einen Augenblick | — | — | — | Julkaistu: 1991 |
| 1993 | Ántres (Άντρες) | — | — | — | Julkaistu: 1993 |
| 1995 | Lieben und Leben | 81 (8 vkoa) | — | — | Julkaistu: 14. lokakuuta 1995 |
| 1997 | Gefühle | 42 (7 vkoa) | — | — | Julkaistu: 7. huhtikuuta 1997 |
| 1998 | Weil mein Herz Dich nie mehr vergißt | 59 (7 vkoa) | — | — | Julkaistu: 10. elokuuta 1998 |
| 2000 | Jetzt! | 52 (3 vkoa) | 43 (3 vkoa) | — | Julkaistu: 27. helmikuuta 2000 |
| 2001 | Mit offenen Armen | — | — | — | Julkaistu: 29. lokakuuta 2001 |
| 2003 | Vicky Leandros singt Mikis Theodorakis | 78 (2 vkoa) | — | — | Julkaistu: 29. syyskuuta 2003 |
| 2009 | Möge der Himmel | 26 (6 vkoa) | 55 (1 vkoa) | — | Julkaistu: 13. maaliskuuta 2009 |
| 2010 | Zeitlos | — | — | — | Julkaistu: 24. syyskuuta 2010 |
| 2015 | Ich weiß, dass ich nichts weiß | 66 (… vkoa) | — | — | Julkaistu: 9. lokakuuta 2015 |
DVD-julkaisut

Weihnachten mit Vicky Leandros (2002)
Vicky Leandros singt Mikis Theodorakis – Ein Ariola Klassiker (2003)
Ich bin wie ich bin – Das Jubiläumskonzert (2006)
Apres toi (2007)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vicky Leandros Wikimedia Commonsissa
Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo 
Vicky Leandros
Vince Staples

| Vince Staples |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Vincent Jamal Staples
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1993 Compton, Kalifornia
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Vince Staples 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2010-
Tyylilajit:  hip hop
Yhtyeet:  Cutthroat Boyz
Levy-yhtiöt:  ARTium, Def Jam, Blacksmith
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vincent Jamal Staples (s. 2. heinäkuuta 1993), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Vince Staples on yhdysvaltalainen hip-hop artisti. Hän kuuluu hiphop-yhtye Cutthroat Boyziin ja on vieraillut monilla entisen hiphop-yhtye Odd Futuren kappaleilla. Uransa aikana Staples on julkaissut kaksi studioalbumia, Summertime '06 (2015) ja Big Fish Theory (2017).
Staples syntyi Comptonissa, Kaliforniassa mutta eli suurimman osan nuoruudestaan Long Beachillä. Hän on avoin entisistä yhteyksistä katujengeihin. Hänet myös valittiin vuoden 2015 XXL Freshmaniksi
Diskografia > Albumit

Summertime '06 (2015)
Big Fish Theory (2017)
FM! (2018)
Diskografia > Mixtapet

Shyne Coldchain Vol. 1 (2011)
Winter in Praque (2012)
Stolen Youth (2013)
Shyne Coldchain II (2014)
Diskografia > EP-levyt

Hell Can Wait (2014)
Prima Donna (2016)
Kinda Kinks

| Kinda Kinks The Kinks |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 17. joulukuuta 1964 –  17. helmikuuta 1965, Pye Studios ja IBC Studios, Lontoo
 Julkaistu:  5. maaliskuuta 1965    11. elokuuta 1965
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Shel Talmy
 Tyylilaji: rhythm and blues, rock and roll, beatmusiikki, folk
 Kesto: 34.55
 Levy-yhtiö:  Pye Records    Reprise Records
Muut kannet
   takakansi      Yhdysvaltain-painos
Listasijoitukset
  Britannia: 3. (Record Retailer)    Yhdysvallat: 60. (Billboard) Kts. lisää listasijoituksia
The Kinksin muut studioalbumit
| Kinks 1964 | Kinda Kinks 1965 | The Kink Kontroversy  1965  Kinks-Size (USA) 1965 |
Singlet albumilta Kinda Kinks
 ”Tired of Waiting for You” Julkaistu: 15. tammikuuta 1965
Kinda Kinks on brittiläisen The Kinks -yhtyeen maaliskuussa 1965 julkaistu toinen studioalbumi. Se sisältää Britanniassa listaykköseksi nousseen hitin, ”Tired of Waiting for You”. Suurin osa albumin kappaleista äänitettiin helmikuussa 1965 kolmen päivän aikana. Se nousi Britanniassa listan kolmannelle sijalle.
Yhdysvalloissa albumi julkaistiin elokuussa 1965 erilaisella kannella ja kappalelistalla varustettuna. Tästä versiosta puuttuivat kappaleet ”Tired of Waiting for You”, ”Naggin’ Woman” ja ”Come on Now”, ja niiden tilalla olivat singleinäkin ilmestyneet ”Set Me Free” ja ”Ev’rybody’s Gonna Be Happy”. Kinda Kinks saavutti Yhdysvalloissa listasijan 60. Yhdysvaltain-versiolta puuttuneet kappaleet ”Naggin’ Womania” lukuun ottamatta olivat ilmestyneet siellä maaliskuussa julkaistulla albumilla Kinks-Size.