stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kunda jõgi
Joen kulku

Joen alkulähteinä on seitsemän lähdettä Ristikülassa Vinnin kunnassa. Lähteet saavat vetensä Pandiveren ylängöltä, jonka reuna-alueen länsipuolella Roelassa lähteet sijaitsevat. Joki virtaa aluksi kuusi kilometriä pohjoiseen seuraten pohjois-etelä-suuntaista harjujaksoa. Kütin kylän kohdalla joki kääntyy itään harjujaksosta ja virtaa seitsemän kilometriä metsien läpi. Täällä jokeen yhtyy oikealta ja etelän suunnalta Anguse jõgi (myös Ädara jõgi). Seuraavaksi siihen yhtyy vasemmalta Voore jõgi, jonka suu sijaitsee saaren allaselvennä. Ulvin kohdalta alkaen joki on meanderoinut voimakkaasti, mutta sen palmikot on katkaistu juoluoiksi, kun jokea on oikastu. Erityisen voimakasta se on keskijuoksulla Aru karjäärin kohdalla, missä joessa on kolme rinnakkasta uomaa.
Ulvin jälkeen joki alittaa ensin Tallinna–Narva-rautatien ja sitten valtatien 1:n. Kunda soon ja Linnusen kylän kohdalla joki virtaa uurtamassaan jokiuomassaan, jolla on eroosiosta syntyneet reunat. Uoman seinämät kasvavat sitä korkeammiksi, mitä lähemmäksi merenrantaa tullaan. Kundan teollisuusalueen laidalla uomalla on kahdet reunat eri korkeuksilla. Joen kaltevuus jyrkkenee, ja Kunda paisjärven (suom. Kundan patojärvi) jälkeen joki on osittain koskena viimeiset kaksi kilometriä. Joki laskee Suomenlahteen Kundanlahdessa. Patojärvellä toimii Kundan vanha voimalaitos (vir. Kunda vana hüdroelektrijaam).
Luonto- ja virkistysarvoja

Joki on lohen, purotaimenen, taimenen ja harjuksen luontainen lisääntymisalue. Joki jäätyy talvella usein pohjastaan.
Joen uoma Uhtnassa kesäkuussa 2009.
Kundan vanha voimalaitos, joka on Viron vanhin.
Pato patoaltaan suunnalta nähtynä.
Hietakari

Hietakari voi tarkoittaa:
Hietakari, saari Haminassa.
Hietakari, saari Lupinlahdella Haminassa.
Hietakari, saari Haukiputaalla.
Hietakari, saari Iissä.
Hietakarit Kotkan edustalla.
Akseli Hietakari (1894–1956), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Eero Hietakari (1907–1975), lehtori, toimittaja ja tietokirjailija
Vilho Hietakari (1894–1946), kestävyysjuoksija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hietakari”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kotihiiri

| Kotihiiri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Rottaeläimet Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Kotihiiret Mus
Alasuku::  Mus
Laji::  musculus
Kaksiosainen nimi
 Mus musculus  Linnaeus, 1758 
 Kotihiiren nykyinen levinneisyys
Alalajit
 M. m. musculus – kotihiiri  M. m. bactrianus  M. m. castaneus  M. m. domesticus – harmaahiiri  M. m. gentilulus 
Katso myös
   Kotihiiri Wikispeciesissä   Kotihiiri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kotihiiri (Mus musculus) on pieni ihmisasumusten ja varastojen liepeillä viihtyvä jyrsijälaji.
Kotihiiri pääsee helposti asuinrakennusten sisätiloihin jopa alle senttimetrin kokoisesta kolosta ja erilaisten materiaalien läpi. Se on aktiivisin vuorokauden pimeimpinä aikoina, mutta sisällä se liikkuu kaikkina vuorokaudenaikoina toisin kuin metsähiiri, joka on aktiivinen vain öisin. Kotihiiren elinalueeksi riittää muutama neliömetri, mikäli ruokaa ja pesäpaikka löytyvät.
Tuntomerkit

Kotihiiri on väriltään melko tasaisen ruskeanharmaa; vatsapuoli on vain hieman vaaleampi kuin selkäpuoli. Kooltaan se on vähän pienempi kuin metsähiiri, eli vartalo on noin 9 senttimetriä pitkä, ja häntä samanmittainen. Paino on 20 grammaa.
Levinneisyys

Hiiri on lähtöisin Intian niemimaan tienoilta, nykyisestä Iranista ja Afganistanista.
Se levisi Mesopotamiaan pleistoseenin aikana.
Laji levisi Etelä-Levanttiin noin 14500 vuotta sitten ja pohjois-Levanttiin 12000 vuotta sitten.
Pleistoseenin aikana laji hajaantui kolmeksi alalajiksi. Kaikki levisivät ihmisen leviämisen mukana.
Ihmisen asettuessa paikoilleen ja aloittaessa maanviljelyn hiiri aloitti kommensaalisen suhteen ihmisen kanssa ja alkoi käyttää ravintonaan ihmisen viljelemää viljaa. Hiiri levisi Itä-Eurooppaan 6500 vuotta sitten ja Etelä-Eurooppaan 4000 vuotta sitten.
Nykyisin kotihiiri asustaa lähes kaikissa maailman elinympäristöissä. Vain napaseudulta se puuttuu. Kotihiiren luontaista ympäristöä ovat metsät ja ruohostot, mutta laji on elänyt ihmisen läheisyydessä jo tuhansia vuosia. Luontaisen elinalueensa ulkopuolelle kotihiiristä on usein ollut haittaa sekä ihmisille että alueen alkuperäiselle luonnolle. Kotihiiri luetaan siksi yhdeksi sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Käyttäytyminen

Kotihiiret yleensä liikkuvat neljällä jalalla. Syödessään tai kamppaillessaan ne kuitenkin seisovat takajaloillaan, tukien itseään hännällään. Juostessa häntä toimii tasapainottajana ja yleensä häntä on pystyasennossa, ellei hiiri ole peloissaan. Hiiret ovat hyviä kiipeilemään, hyppäämään ja uimaan. Aktiivista aikaa ovat hämärä ilta ja yö; hiiret eivät pidä kirkkaista valoista. Ne elävät yleensä piilopaikoissa ruoan läheisyydessä ja rakentavat pesänsä pehmeisiin materiaaleihin.
Hiirillä on omat reviirinsä ja yleensä uroshiiri elää yhdessä useiden naarashiirten ja poikueensa kanssa. Dominoivat uroshiiret kunnioittavat toistensa elinpiirejä, eivätkä yleensä tunkeudu toisten pesimäalueelle. Mikäli useita uroshiiriä on yhtä aikaa samassa häkissä, ne käyttäytyvät usein aggressiivisesti toisiaan kohtaan, elleivät ole kasvaneet syntymästä asti yhdessä.
Hiiret pelkäävät rottia, jotka usein tappavat ja syövät hiiriä. Kotihiiri on heikko puolustamaan itseään ja alueilla, jossa elää muita pieniä nisäkkäitä tai hiirilajeja, se ei selviä kaukana ihmisasutuksista.
Ravinto

Kotihiiri on synnynnäinen selviytyjä ravinnon suhteen, eikä nirsoile ruokaa valitessaan. Sille kelpaakin hyvin monenlainen ravinto. Luonnossa se syö siemeniä, juuria ja muita kasvinosia. Välipalaksi se nappaa hyönteisiä ja niiden meheviä toukkia ja sopivasti kohdalle osuva raato kelpaa myös. Rakennuksissa asuvat kotihiiret syövät melkein mitä tahansa ruokaa, johon vain pääsevät käsiksi. Kotihiiret pitävät erityisesti erilaisista siemenistä. Hiiret tarvitsevat vain niukalti vettä – valtaosa tarvittavasta nesteestä saadaan ruoka-aineista. Kotihiiri syö omaa ulostettaan, ja saa siitä suolen bakteerien kehittämiä ravintoaineita. Vangittuna hiiri voikin tehdä ulosteensa muun muassa syömänsä ruoan päälle tai juoma-astiaan. Muiden jyrsijöiden tapaan kotihiirikään ei pysty oksentamaan. Syötäväksi kelpaavat myös saippua, liima, kynttilät ja monenlaiset muut kodin tarvikkeet.[lähde? ] Kotihiiri on suuri hygieniariski keittiötiloissa, sillä se voi levittää erilaisia tauteja ruokaa etsiessään.
Lisääntyminen

Sisätiloissa kotihiiri pystyy hyvissä olosuhteissa tuottamaan 5–6 poikuetta vuodessa. Kantoaika on lyhyt, vain 19 vuorokautta, ja poikueessa on 4–8 poikasta. Poikaset syntyvät karvattomina ja sokeina, mutta silmät aukeavat 12–14 päivän kuluttua. Poikasia imetetään kolme viikkoa, ja niistä tulee sukukypsiä jo 5–7 viikon iässä.
Hiiri kulttuurissa

Koska hiiri on elänyt niin pitkään läheisessä kontaktissa ihmisten kanssa, se esiintyy usein kansanperinteessä.
Ihmisillä ja muilla kädellisillä on perinnöllinen taipumus oppia nopeasti pelkäämään käärmeitä, hiiriä ja hämähäkkejä. Naiset kärsivät peloista ja fobioista neljä kertaa useammin kuin miehet, ja naisten väitetään pelkäävän erityisen usein juuri mainittuja eläimiä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kotihiiri (Mus musculus)
ITIS: Mus musculus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Mus musculus (house mouse) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Mus musculus, the Common house mouse (englanniksi)
Ylempien etuhampaiden lovi on hyvä lajinmäärityspiirre.
Havelland

Havelland on piirikunta Brandenburgin osavaltiossa Saksassa. Piirikunta on pinta-alaltaan noin 1 717 neliökilometriä ja asukasluvultaan 153 294 (2012). Havellandin naapurit ovat pohjoisestä myötäpäivään lueteltuna Ostprignitz-Ruppininin sekä Oberhavellin piirikunnat, Berliini, Potsdamin piiritön kaupunki, Potsdam-Mittelmark, Brandenburg an der Havelin piiritön kaupunki, sekä Stendalin ja Jerichower Landin piirikuntiin Saksi-Anhaltin osavaltiossa.
Havellandin piirikunnan sijainti Brandenburgin osavaltiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Havelland Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan verkkosivut havelland.de (saksaksi)
Brandenburgin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Barnim
Brandenburg an der Havel
Cottbus
Dahme-Spreewald
Elbe-Elster
Frankfurt (Oder)
Havelland
Märkisch-Oderland
Oberhavel
Oberspreewald-Lausitz
Oder-Spree
Ostprignitz-Ruppin
Potsdam
Potsdam-Mittelmark
Prignitz
Spree-Neiße
Teltow-Fläming
Uckermark
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Havelland

Käännös suomeksi
Henry Nugent

Henry Nugent syntyi Irlannissa ja kuoli marraskuussa 1704 Gibraltarilla. Hän oli Gibraltarin toinen kuvernööri. Virkansa hän aloitti 6. elokuuta 1704. Sotilasarvoltaan hän oli kenraalimajuri.
Perhe

Hänen isänsä oli Thomas Nugent ja vanhempi veljensä oli James Nugent.
Kylmä rautainen

| Kylmä rautainen Karelian Warcry |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 18.–22. lokakuuta 2004, Orilampi
 Julkaistu: 8. elokuuta 2005
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Asgardian, Karelian Warcry
 Tyylilaji: blackened death metal
 Kesto: 40.26
 Levy-yhtiö: omakustanne; Seven Gates of Hell
Karelian Warcryn muut julkaisut
|   | Kylmä rautainen 2005 | Verinen taival, päättymätön tie 2010 |
Kylmä rautainen on suomalaisen blackened death metal -yhtye Karelian Warcryn esikoisalbumi. Se julkaistiin ensin 100 kappaleen käsinnumeroituna omakustanteena vuonna 2005 ja myöhemmin samana vuonna puolalaisen Seven Gates of Hell -levy-yhtiön kautta 500 kappaleen digipack-painoksena.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Karelian Warcry, ellei toisin mainittu.
66 406 – 2.58 (Intro)
Alla harmaan taivaan – 6.35
Sota – 3.39 (säv. Sami Ukkonen)
Kosto – 4.22
Kylmä rautainen – 5.10
Spared from the Fire – 2.58
Vapahtaja kuolema – 4.36
Heikko mieli lihaa kumartaa – 3.06
Raskaat askeleet – 7.02
Kokoonpano

Urgh – laulu, kitara
RM – kitara, taustalaulu
Piispa – bassokitara, taustalaulu
Grontti – rummut
Kokoonpano > Muut tekijät

Asgardian – tuottaja, miksaaja
Jere – äänittäjä
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Albumi Kylmä rautainen Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kylmä rautainen discogs.com -sivustolla
Koukkujärvi (Orivesi, Kutema)

| Koukkujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°39′35″N, 24°13′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Koskuenjärveen 
Järvinumero:  35.721.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  155,8 m  
Rantaviiva:  1,72 km  
Pinta-ala:  4,53 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoukkujärvi 
Koukkujärvi  on Pirkanmaalla Oriveden Kuteman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Kuteman ja Kutalan välissä Koukkusuolla. Sillä on kaareva muoto, jonka päissä on erityiset kapeasuiset lahdet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat suomaata. Pohjoisrannalle mäen päälle on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonka tie tulee valtatieltä 9.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 155,8 metriä mpy. Siihen on johdettu 10 suo-ojaa, joista järven itäpään ojat toimivat samalla sen laskuojina. Laskuoja juoksee Ruohosuon ojiin ja sieltä se laskee Koskuenjärveen. Reitin vedet päätyvät lopulta Längelmäveden Pappilanselkään.
Historiaa

Vuoden 1956 peruskartassa näkyy kuinka Koukkusuota oli ojitettu jo tuolloin. Metsäautotien linjaus on painettu vuoden 1986 karttaan jälkipainoksena ja vasta sen jälkeen ilmestyy järvelle vapaa-ajan asunto.
Larry Myricks

| Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten yleisurheilu.Maa:   Yhdysvallat. Olympialaiset  | Miesten yleisurheilu> Maa:   Yhdysvallat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | pituushyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1987 | pituushyppy |  |
|  Pronssia | Tokio 1991 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | pituushyppy |  |
|  Kultaa | Budapesst 1989 | pituushyppy |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa |  Indianapolis 1987 |  pituushyppy |  |
Lawrence Ellwyne ”Larry” Myricks (s. 10. maaliskuuta 1956 Clinton, Mississippi) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka saavutti 1980–1990-luvuilla useita arvokisamitaleja pituushypyssä, ja kilpaili myös pikajuoksussa.
Mississippi Collegessa opiskellut Myricks voitti NCAA:n pituushyppymestaruuden 1976. Hän pääsi samana vuonna Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen ja selviytyi Montrealissa loppukilpailuun, muttei voinut osallistua siihen murrettuaan jalkansa lämmittelyhypyssään. Vuonna 1979 hän voitti pituushypyssä NCAA:n mestaruuden, Yhdysvaltojen ulkoratamestaruuden ja maailmancupin. Lisäksi hän oli ensimmäinen maailman rankinglistalla. Hän voitti pituushypyn Yhdysvaltojen-mestaruuden myös 1980 ja selviytyi olympiajoukkueeseen, muttei voinut osallistua kisoihin kotimaansa boikotoitua niitä.
Myricks karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä Helsingin MM-kilpailuissa 1983. Los Angelesin olympialaisissa 1984 hän sijoittui pituushypyssä neljänneksi. Hän voitti saman lajin sisäratojen maailmanmestaruuden Indianapolisissa 1987 tuloksella 823. Samana vuonna niin ikään Indianapolisissa järjestetyissä Pan-Amerikan kisoissa hän sai hopeaa. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui alkuperäisissä tuloksissa neljänneksi tuloksella 833, mutta nousi pronssille, kun toimitsijoiden todettiin mitanneen Giovanni Evangelistin viimeisen kierroksen hypyn liian pitkäksi.
Myricks voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 200 metrillä 1988. Saman vuoden olympiakarsinnoissa hän teki pituushypyssä ennätyksensä 874. Soulin olympialaisissa hän sai pronssia tuloksella 827. Hän voitti toistamiseen sisäratojen maailmanmestaruuden Budapestissa 1989 hypättyään 837. Hän voitti samana vuonna Yhdysvaltojen ulkoratamestaruuden, GP-finaalin ja maailmancupin. Hän sai pronssia Tokion MM-kilpailuissa 1991 tuloksella 842.
Myricks voitti sisäratojen Yhdysvaltojen-mestaruuden pituushypyssä 1976, 1979, 1980, 1981, 1988, 1989 ja 1990.
Ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 200 m | 20,03 | Indianapolis | 19. kesäkuuta 1983 |
| Pituus | 874 | Indianapolis | 18. heinäkuuta 1988 |
Ennätykset > Sisäradat

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Pituus | 845 | Liévin | 27. tammikuuta 1990 |
Kylmä tila (albumi)

| Kylmä tila Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : tammi–helmikuu 2004 Sundi Coop, Savonlinna
 Julkaistu: 17. maaliskuuta 2004
 Tuottaja(t): Jarkko Martikainen
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 37.00
 Levy-yhtiö: King Foo
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.     Fyysinen albumilista: 4.
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen muut julkaisut
| Tiernapojat 2002 | Kylmä tila 2004 | Hartes Land 2004 |
Singlet albumilta Kylmä tila
 ”Hyvä ihminen” Julkaistu: 2004  ”Minun oikeus” Julkaistu: elokuu 2004
Kylmä tila on Timo Rautiainen & Trio Niskalaukauksen vuonna 2004 julkaistu neljäs suomenkielinen studioalbumi. Albumi on äänittänyt Tuomo Valtonen Savonlinnan Sundi Coop -studiossa.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan ykköseksi ja pysyi listalla 10 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltäneet Jari Huttunen, Jarkko Petosalmi, Timo Rautiainen ja Nils Ursin sekä sovittanut Huttunen, Petosalmi, Seppo Pohjolainen, Rautiainen, Ursin ja Jarkko Martikainen, ellei toisin mainittu.
Älkää selvittäkö – 3.13 (san. Martikainen & Rautiainen)
Juoksevan veden aika – 4.29 (san. Martikainen, sellosovitus Eicca Toppinen)
Hyvä ihminen – 4.32 (san. Martikainen)
Kylmä tila – 4.37 (san. Tomi Tuomaala)
Taakka – 4.51 (san. Reidar Palmgren)
Ajurin ruoska – 3.48 (san. A. P. Sarjanto, sov. Janne & Tommi Viksten)
Minun oikeus – 3.01 (san. Martikainen & Rautiainen)
Pitkä odotus – 4.11 (san. Rautiainen)
Te ette tarvitse minua – 4.16 (san. Rautiainen)
Kokoonpano

Timo Rautiainen – laulu, kitara
Jarkko Petosalmi – kitara
Jari Huttunen – kitara
Nils Ursin – basso, koskettimet
Seppo Pohjolainen – rummut, taustalaulu
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Tuomas Holopainen – koskettimet
Marco Hietala – taustalaulu
Eicca Toppinen – sello
Tommi Viksten – kitara
Arvostelut

Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Kylmä tila (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kylmä tila (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
| --- | --- |
Albumit:   Lopunajan merkit  Itku pitkästä ilosta  Rajaportti  Kylmä tila  Lauluja Suomesta  In frostigen Tälern  Hartes Land 
EP:t:   Hävetkää!  Kuilun partaalla (EP)  Tiernapojat (EP) 
Kokoelmat:   Tilinteon hetki 
DVD:t:   DVD (Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus)  Perunkirjoitus (DVD) 
Kirjat:   Trio Niskalaukaus 
Muuta:  Diskografia
Henry Ogg Forbes

Henry Ogg Forbes ja retkikuntansa kanssa Port Moresbyssa vuonna 1885.
Henry Ogg Forbes (30. tammikuuta 1851 Drumblade, Aberdeenshire, Skotlanti – 27. lokakuuta 1932 Liverpool, Englanti) oli skottilainen tutkimusmatkailija ja lintutieteilijä.
Forbesin vanhemmat olivat Alexander Forbes ja Mary Ogg. Hän opiskeli lääketiedettä Aberdeenin ja Edinburghin yliopistoissa, mutta saatuaan silmävamman hän päätti opintonsa, ja muutti Portugaliin keräämään näytteitä vuosiksi 1875–1877. Vuosina 1878-1884 hän keräsi näytteitä Itä-Intiassa, missä hän avioitui skotlantilaisen Anabella Keithin kanssa 1881.
Vuonna 1885 Forbes johti tutkimusretkikunnan Uuteen-Guineaan. Rahoitusongelmien takia retki epäonnistui, Forbes menetti maineensa Australiassa, ja hänet nimitettiin säätarkkailijaksi Port Moresbyyn. Lokakuussa 1887 Forbes aloitti uuden retken, joka sekin oli tuomittu epäonnistumaan, ja hän palasi Port Moresbyyn marraskuussa. Pettyneenä Forbes palasi Englantiin 1888. Vuosina 1890–1893 hän toimi Canterburyn museon johtajana Uudessa-Seelannissa, jonka jälkeen hän palasi jälleen Englantiin, missä loi huomattavan tieteellisen uran. 1911 hänet nimitettiin Liverpoolin museoiden johtajaksi, missä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Forbes nimesi linnuista muun muassa molukkienpunamesikon (Myzomela boiei) alalajin wakoloensis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry Ogg Forbes Wikimedia Commonsissa
Käteisetön yhteiskunta

Maksamista älypuhelimella
Käteisetön yhteiskunta on yhteiskunta, jossa maksutapahtumiin ei käytetä lainkaan fyysistä käteistä rahaa, kuten seteleitä ja kolikoita. Sen sijaan maksaminen tehdään digitaalisin keinoin. Digitaalisia maksutapoja ovat esimerkiksi maksukortit, mobiilimaksaminen ja digitaaliset valuutat, kuten kryptovaluutat ja digitaaliset keskuspankkirahat.
Historia

Historiassa rahaa edelsi vaihtokauppa eli myös käteisettömyys.
Kehittyneissä valtioissa yhteiskunnan digitalisoitumisen myötä käteisen käyttö on vähentynyt huomattavasti ja onkin alettu puhua kokonaan käteisettömän yhteiskunnan mahdollisuudesta.
Koronaviruspandemian aikana digitaaliset maksut lisääntyivät ja käteisen käyttö väheni huomattavasti, koska virustilanteen takia suosittiin kosketusvapaita maksutapoja. Digitaalisia, etenkin älypuhelimille saatavia maksupalveluita kehitetään jatkuvasti lisää ja käteisen käytön uskotaan vähenevän tulevaisuudessakin.
Toisaalta Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022, on Suomessakin muistutettu ihmisiä pitämään pientä määrää käteistä rahaa varmuuden vuoksi, koska käteinen on varmin maksuväline suuremman kriisin tai häiriötilan sattuessa.
Hyödyt ja haitat

Digitaalinen rahaliikenne on helpompaa, läpinäkyvämpää ja nopeampaa, koska rahaa ei tarvitse fyysisesti käsitellä. Internetissä maksun voi teoriassa tehdä minne vain maailmassa heti. Rikollisuutta on myös helpompi torjua, kun maksuista jää jälki, eikä voi maksaa pimeästi käteisellä. Rahaa ei myöskään voi fyysisesti ryöstää, väärentää tai piilottaa. Tämä ajattelu on kuitenkin naivia, koska vaikeasti alkuperältään jäljitetäviä digitaalisia kryptovaluuttoja käytetään laajalti rikollisten toimien kuten huumekaupan, asekaupan, sanktioiden kertämisen,  rahanpesun ja kyberrikosten maksuvälineinä.
Haittapuolena voi olla ainakin aluksi eri digitaalisten järjestelmien ja palveluiden yhteensopimattomuus. Digitaalinen maksaminen ei myöskään onnistu ihmisille, joilla ei ole pääsyä internetiin tai mahdollisuutta älylaitteisiin. Suurena riskinä on yksityisyyden heikkeneminen, kun palveluntarjoajan tai valtion etävalvonta on mahdollista sekä tietomurrot ja sitä kautta ihmisten taloustietojen päätyminen rikollisille. Teknologiajättien valta kasvaa, kun ihmiset ovat riippuvaisia näiden yritysten teknologia-alustoilla toimivista palveluista. Laajassa sähkö- tai tietoverkkohäriötilanteessa maksamisesta voi tulla mahdotonta, kun järjestelmät eivät toimi.
Luottokortti- ja teknologiayhtiöiden vallan kasvun takia esimerkiksi Euroopan unioni kehittää omaa digitaalista euroa. Sen toivotaan toimivan monessa suhteessa käteisen tavoin yksityisesti ja turvallisesti. Digitaalinen euro on eräs digitaalisista keskuspankkirahoista, joita kansallinen tai valtioliiton keskuspankki hallinnoi. Digitaalisen keskuspankkirahaan liittyviä hankkeita on useissa maissa. Digitaalista keskuspankkirahaa käytettäessä kansalaisen digitaalinen lompakko olisi yhteydessä keskuspankkiin. Tämä muuttaisi perinteisten pankkien tai muiden yrityksen merkitystä talletusten säilyttämisessä ja sähköisissä maksutapahtumissa. Suunnitellun digieuron arvioidaan myös vakauttavan euroalueen raha- ja maksujärjestelmiä.
Hietakenguru

| Hietakenguru |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Harvaetuhampaiset Diprotodontia
Alalahko::  Macropodiformes
Heimo::  Kengurut Macropodidae
Alaheimo::  Kengurut Macropodinae
Suku::  Notamacropus
Laji::  agilis
Kaksiosainen nimi
 Notamacropus agilis  (Gould, 1842) 
Synonyymit
 Macropus (Notamacropus) agilis  Macropus agilis 
 Hietakengurun levinneisyysalue
Alalajit 
 M. a. agilis  M. a. jardinii  M. a. nigrescens  M. a. papuanus 
Katso myös
   Hietakenguru Wikispeciesissä   Hietakenguru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hietakenguru (Notamacropus agilis) on Notamacropus-sukuun kuuluva kengurulaji, joka elää Pohjois-Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Se on yleisin Pohjois-Australiassa vallabeiksi kutsuttavista kenguruista. Sen turkki on hiekan värinen ja muuttuu tummemmaksi alavartalolla. Hietakenguru on sosiaalinen eläin, ja sen ravintona ovat ruohokasvit.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä nopsakenguru.