stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eltel Networks

| Eltel Networks |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  OMXS: ELTEL
Perustettu:  2001
Toimitusjohtaja:  Håkan Dahlström (syyskuusta 2022 lähtien)
Kotipaikka:  Tukholma, Ruotsi
Toimiala:  Sähkö- ja viestintäverkot
Liikevaihto:   938 miljoonaa euroa (2020)
Liikevoitto:   24,8 miljoonaa euroa (2020)
Tilikauden tulos:   5,3 miljoonaa euroa (2020)
Henkilöstö:   5 449 (2020 lopussa)
Kotisivu:  www.eltelgroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eltel Networks, lyhyesti Eltel, on pohjoismaissa toimiva yritys, joka rakentaa ja huoltaa sähkö- ja viestintäverkkoja. Eltelin pääkonttori sijaitsee Tukholmassa, ja sen osakkeella käydään kauppaa Tukholman pörssissä. Yritys esimerkiksi asentaa etäluettavia sähkömittareita ja rakentaa maanalaisia sähkönsiirtoverkkoja. Eltelillä oli vuoden 2020 lopussa 5 449 työntekijää.
Eltel perustettiin vuonna 2001, kun sijoitusyhtiö Capman osti Fortumilta sähkö- ja viestintäverkkojen rakentamisen sekä rautateiden sähköistämisen liiketoiminnan. Vuonna 2004 Capman myi Eltelin 190 miljoonalla eurolla ruotsalaiselle sijoitusyhtiölle Industri Kapitalille, joka yhdisti Elteliin ruotsalaisen televerkkoja rakentavan Swedia Networksin. Eltel laajensi toimintaansa yritysostoilla ja levittäytyi Baltiaan ja Puolaan. Vuonna 2007 Eltel vaihtoi taas omistajaa, kun Industri Kapital myi sen pääomasijoitusyhtiö 3i:lle. Helmikuussa 2015 Eltel listautui Tukholman pörssiin.
Vuonna 2014 Kilpailu- ja kuluttajavirasto vaati Elteliä maksamaan 35 miljoonan euron sakon kartellista. Viraston mukaan Eltel ja sen kilpailija Empower olivat sopineet voimajohtojen suunnittelu- ja rakentamisurakoiden hinnoista ja urakoiden jakautumisesta vuosina 2004–2011. Vuonna 2016 Markkinaoikeus hylkäsi vaateen vanhentuneena, koska virasto ei pystynyt todistamaan, että kartelli olisi jatkunut vuoden 2007 jälkeen.
Vuosina 2016 ja 2017 Eltel joutui vaikeuksiin. Yhtiö antoi useita tulosvaroituksia epäonnistuneiden projektien vuoksi. Toimitusjohtaja Axel Hjärne ja hallituksen puheenjohtaja Ulf Lundahl erosivat. Yhtiökokous ei myöntänyt vastuuvapautta Hjärnelle eikä entiselle hallituksen puheenjohtajalle Gerard Mohrille. Eltel keräsi osakeannilla sijoittajilta 150 miljoonaa euroa lisää rahoitusta. Yhtiö alkoi luopua ydinliiketoiminnan ulkopuolisista toiminnoista ja myi toimintojaan muun muassa Virossa ja Liettuassa. Vuonna 2020 Eltel teki taas voitollisen tuloksen.
Erich Ludwig

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta. Olympialaiset .Miesten rugby | Maa:   Saksan keisarikunta> .Miesten rugby |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Erich Ludwig oli saksalainen rugbynpelaaja. Hän edusti SC 1880 Frankfurt -seuraa. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja oli siellä mukana saamassa hopeaa. Hän oli Richard Ludwigin veli.
Eero Eräsaari

Eero Johannes Eräsaari  (22. toukokuuta 1920 Viitasaari – 20. elokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen eversti.
Henkilöhistoria ja sotilasura

Eräsaaren vanhemmat olivat opettaja Väinö Eräsaari ja Ida Hämeenaho. Hänen puolisonsa vuodesta 1944 oli Heli Pitkäpaasi (k. 1996). Eräsaari tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1939 ja suoritti varusmiespalveluksensa Keski-Suomen rykmentissä Kouvolassa 1940.
Jatkosodassa Eräsaari toimi 2. Jääkäriprikaatin Jääkäripataljoona 7:n joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä, lyhyen aikaa Jalkaväkirykmentti 56:ssa ja komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 5:ssä vuoteen 1944 asti. Eräsaari suoritti Kadettikoulu 27. kadettikurssin 1943–1944. Lapin sodassa Eräsaari toimi nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Jääkäripataljoona 5:ssä ja Jääkäripataljoona 4:ssä. Eräsaari haavoittui jatkosodassa kolme kertaa, Ristisalmella ja Mundjärvellä 1941 ja Talissa 1944.
Sotien jälkeen Eräsaari toimi Jääkäripataljoona 4:ssä  eli Hämeen jääkäripataljoonassa komppanian päällikkönä ja koulutusupseerina, Taistelukoululla hän suoritti kapteenikurssin 1947 ja Sotakorkeakoulun yleisesikuntaupseerikurssin 1951–1952. Kevyen prikaatin aliupseerikoulun johtajana Eräsaari toimi 1950,  Panssariprikaatin koulutus- ja järjestelyupseerina 1953, Panssarikoulun koulutusupseerina 1954, Pääesikunnan jalkaväkitoimiston toimistoupseerina ja toimistoesiupseerina 1955–1957, Sotakorkeakoulun taktiikan opettajana 1958–1961, Panssarivaunupataljoonan komentajana 1961–1965, Pääesikunnan jalkaväkitoimiston päällikkönä 1965–1966, Aliupseerikoulun johtajana 1966–1971 ja Pohjan prikaatin komentajana Leo Saressalon jälkeen vuodesta 1971 vuoteen 1975, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Eräsaari ylennettiin vänrikiksi 1940, luutnantiksi 1941, kapteeniksi 1954, majuriksi 1955, everstiluutnantiksi 1961 ja everstiksi 1966.
Julkaisutoiminta

Eräsaari toimi Kansa taisteli – Miehet kertovat -lehden päätoimittajana kymmenen vuotta, 1976–1986.  Tähän työhön liittyen hän toimitti teokset:
KANSA taisteli – miehet kertovat: Muistojen kirja. Koonnut Eero Eräsaari. Sanomaprint, 1987.
KANSA taisteli – miehet kertovat: Kohtalon vuodet. Koonnut Eero Eräsaari. Sanomaprint, 1988.
KANSA taisteli – miehet kertovat: Isänmaa pelastui. Koonnut Eero Eräsaari. Sanomaprint, 1990.
Eräsaari oli myös Panssari-lehden päätoimittaja 1953–1954 ja 1961–1965.
Elling Eielsen

| Elling Eielsen |
| --- | --- |

Eielsen-synodin johtaja
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1804 Vossestrand, Voss, Tanska-Norja
Kuollut: 10. tammikuuta 1883 (78 vuotta) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Elling Eielsen (19. syyskuuta 1804 Vossestrand, Voss, Tanska-Norja – 10. tammikuuta 1883 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) oli amerikannorjalainen luterilainen pastori. Hän oli ensimmäinen norjalaissyntyinen luterilainen pastori Yhdysvalloissa ja perusti ja johti amerikannorjalaisten luterilaista kirkkoa, joka tunnettiin hänen mukaansa Eielsen-synodina.
Enok Raikamo

Enok Raikamo, vuoteen 1932 Renfors (23. joulukuuta 1905 Tampere – 11. huhtikuuta 1979 Kemi) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Raikamon vanhemmat olivat Vapaakirkon pastori, lääkintävoimistelija Emil Eskil Walfrid Renfors ja säveltäjä Tekla Katarina Mömmö ja puoliso vuodesta 1932 Eva Lovisa Lipponen. Raikamo kävi kuusi luokkaa Tampereen yhteiskoulua ja valmistui Tampereen kauppaoppilaitoksesta 1924. Hän oli Vuolenkoski-yhtiön metsäkasööri Iitissä 1925, Nygårdin kartanon metsätöiden valvoja Kurussa 1926, Viitasaaren Höyrysahan sahanhoitaja 1927, Vuolenkoski-yhtiön sahanhoitaja Iitissä 1928–1930, Oy Sommers, af Hällström & Waldens -yhtiön myyntipäällikkö Tampereella 1931–1932, A. Lipponen Oy:n toimitusjohtaja Kemissä 1933–1936, Pohjois-Suomen Tukkukauppa -yhtiön perustaja, toimitusjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaj 1937–1968 sekä Timber Agency Enok Raikamon omistaja. Raikamo oli myös Lapin Kala -yhtiön perustaja sekä Lapin Pilke ja Lapin Kuminahka -yhtiöiden omistaja. Hän oli Kemin kaupunginvaltuuston jäsen Kansallisen Kokoomuksen edustajana 1948–1953 ja kaupunginhallituksen jäsen 1948 ja 1953 ja hänellä oli myös useita muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Raikamo oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1948.
Embun piirikunta

| Embun piirikunta |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Embun piirikunnan sijainti Keniassa
 Koordinaatit: 0.5388°S, 37.4551°E 
Valtio:  Kenia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Embu (35 736 as., 2009)
Pinta-ala  ():  2 818 km²
Väkiluku (2009)  ():  516 212
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  KE-06
 
embu.go.ke
Embun piirikunta on yksi Kenian aluehallinnon 47 piirikunnasta. Se sijaitsee maan keskiosissa, Afrikan toiseksi korkeimman vuoren, Mount Kenyan (5 199 m) kaakkoisrinteellä.
Embun piirikunnan pinta-ala on 2 818 neliökilometriä ja väkiluku 516 212 (2009),  ja 543 221 (2013). Piirikunnan keskus on Embun kaupunki (35 736 as. vuonna 2009). Se sijaitsee linnuntietä noin 109 kilometriä Nairobista koilliseen.
Piirikunta jakautuu paikallishallinnossa neljään vaalipiiriin (constituences: Manyatta, Mbeere North, Mbeere South, Runyenjes), jotka voidaan jakaa edelleen 20 äänestysalueeseen (electoral ward).
Piirikunta kuuluu Mount Kenyan teentuotantoalueeseen. Maatalousvaltaisessa piirikunnassa tuotetaan myös kahvia, puuvillaa, pähkinöitä (makadamiapähkinä), maissia, papuja, hirssiä, durraa, perunoita, kassavaa, jamssia ja hedelmiä. Seudulla kasvatetaan karjaa, vuohia, lampaita, siipikarjaa ja sikoja. Maatalouden kasteluvettä saadaan Tanajoen vesistön joista, lähteistä ja kaivoista. Piirikunta tarjoaa turisteille nähtävää muun muassa Mount Kenyan ja muiden luonnonkohteiden tiimoilta. Piirikunnassa sijaitsee muutamia vesivoimaloita patoineen.
Piirikunnan monumentti Embun kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Embun piirikunta Wikimedia Commonsissa
Embu County. County well know for Hydroelectric Dams. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kenyacounty.co.ke)
Kenian piirikunnat
Baringo
Bomet
Bungoma
Busia
Elgeyo Marakwet
Embu
Garissa
Homa Bay
Isiolo
Kajiado
Kakamega
Kericho
Kiambu
Kilifi
Kirinyaga
Kisii
Kisumu
Kitui
Kwale
Laikipia
Lamu
Länsi-Pokot
Machakos
Makueni
Mandera
Marsabit
Meru
Migori
Mombasa
Muranga
Nairobi
Nakuru
Nandi
Narok
Nyamira
Nuandarua
Nyeri
Samburu
Siaya
Taita Taveta
Tana River
Tharaka Nithi
Trans Nzoia
Turkana
Uasin Gishu
Vihiga
Wajir
Crailsheim

| Crailsheim |
| --- | --- |

 vaakuna
 Crailsheim
 Koordinaatit: 49°8′N, 10°4′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Piirikunta:  Schwäbisch Hall
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  109,1 km²
Korkeus:  414 m
Väkiluku (30.6.2022):  35 426
 – Väestötiheys:  325 as./km²
Postinumero:  74564, 74597
Suuntanumero(t):  07951, 07954, 07904
 
 www.crailsheim.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Crailsheim on kaupunki historiallisella Frankenin alueella Baden-Württembergin osavaltiossa Lounais-Saksassa. Crailsheimin keskiaikainen kaupunginmuuri on säilynyt osittain. Kesäkuun 2022 lopussa kaupungissa oli 35 426 asukasta.
Maantiede

Crailsheim sijaitsee ylänkömaalla Baden-Württembergin koillisosassa Münchenin ja Frankfurt am Mainin puolessa välissä. Ensin mainittu sijaitsee Crailsheimista noin 150 kilometriä linnuntietä luoteeseen, jälkimmäinen puolestaan noin 150 kilometriä linnuntietä kaakkoon. Crailsheimin etäisyys Stuttgartista on noin 75 kilometriä koilliseen. Crailsheimin kautta virtaa Neckarin 190-kilometrinen sivujoki Jagst.
Crailsheimin kaupunginosat ovat Beuerlbach, Crailsheim, Goldbach, Jagstheim, Onolzheim, Roßfeld, Tiefenbach, Triensbach ja Westgartshause. Jagstheim ja Tiefenbach sijaitsevat muusta kaupunkirakenteesta erillään ja ne olivat itsenäisiä kuntia 1970-luvun alkuun saakka.
Historia

Crailsheimin alue kuului varhaiskeskiaikana Frankkien herttuakuntaan; kaupungin juuret ovat frankkien asuinpaikassa, joka perustettiin 600-luvulla Jagst-joen varteen. Ensimmäinen asiakirjamaininta Crailsheimista on vuodelta 1136 muodossa Cröwelsheim. Valtakunnankaupungit Schwäbisch Hall, Rothenburg ob der Tauber ja Dinkelsbühl piirittivät Crailsheimia syksystä 1379 helmikuuhun 1380, jolloin niiden oli vetäydyttävä. Piirityksen verettömään päättymiseen liittyy tarina Horaffe-nimisistä leivonnaisista, joita piiritetyt heittelivät kaupunginmuurin yli todisteena elintarvikkeiden riittävyydestä siten, että piirittäjät katsoivat parhaaksi häipyä. Olihan tarkoitus näännyttää kaupungin asukkaat nälkään. Horaffesta on tullut Crailsheimin tunnusomainen elintarvike.
Vuonna 1399 Crailsheim myytiin Hohenzollernin suvulle, minkä seurauksena kaupunki kuului Brandenburg-Ansbachin ruhtinaskuntaan 1790-luvun alkuun saakka, jolloin se siirtyi Preussille. Vuonna 1806 vallan otti Baijerin kuningaskunta ja 1810 Württembergin kuningaskunta. 1800-luvulla Crailsheimin keskiaikaisia kaupunginmuureja purettiin. Kaupungin talous kehittyi teollistumisen ja liikenneyhteyksien parantumisen myötä. Rautatieyhteyden Crailsheim sai 1875.
Crailsheimin juutalaisyhteisö tuhottiin kansallissosialistien kaudella 1933–1945. Toisen maailmansodan ilmapommituksissa vuonna 1945 Crailsheimin vanhakaupunki tuhottiin lähes täysin. Sodan jälkeen kaupunki kuului Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen ja 1952 alkaen uuteen Baden-Württembergin osavaltioon. Crailsheimin kehitys oli ripeää, ja väkiluku ylitti 20 000 asukkaan rajan 1970-luvun alussa.
Crailsheimin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa kirkko Johanneskirche (vihitty 1440) ja kappeli Liebfrauenkapelle (vihitty 1393).
Talous ja liikenne

Crailsheimissa on muun muassa koneenrakennusta ja elintarviketeollisuutta.
Crailsheimin rautatieasema, Bahnhof Crailsheim, on risteysasema ja 90-kilometrisen Nürnberg–Crailsheim-radan pääteasema. Moottoritie BAB 6 kulkee kaupungin pohjoispuolitse ja risteää keskustan halki kulkevan Bundesstraße 290:n kanssa viitisen kilometriä keskustasta pohjoiseen. BAB 7 kulkee Crailsheimin itäpuolitse ja risteää BAB 6:n kanssa kaupungin koillispuolella Feuchtwangen/Crailsheimin risteyksessä.
Urheilu

Crailsheimissa toimii koripalloseura Crailsheim Merlins.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Crailsheim, Baden-Württemberg, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Crailsheim
Crailsheimin sijainti Schwäbisch Hallin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Baden-Württembergin osavaltiossa.
Grabenstraße, taustalla keskiaikainen kaupunginportti.
Käännös suomeksi
Eetu Kaipio

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Hyvinkää, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 cm
Paino: 71 kg
Seura
Seura: P-Iirot
Pelinumero: 14
Junioriseurat
0000–2000: NNL
2001: Jokerit
2002–2007: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2009 | Klubi 04 | 36 | (7) |
| 2010 | Viikingit | 25 | (4) |
| 2011–2013 | MyPa | 43 | (0) |
| 2012–2013 | → MP (laina) | 5 | (1) |
| 2014–2015 | Haka | 30 | (3) |
| 2014 | → Viikingit (laina) | 6 | (0) |
| 2016 | NJS | 16 | (6) |
| 2016– | P-Iirot | 22 | (11) |
| Yhteensä | Yhteensä | 183 | (32) |
Maajoukkue
| 2005 | Suomi U16 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. syyskuuta 2017.
Eetu Kaipio (s. 29. maaliskuuta 1989 Hyvinkää) on suomalainen jalkapalloilija, jonka seura on Kakkosessa pelaava Pallo-Iirot. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kaipio aloitti jalkapallon Nurmijärven Nappulaliigassa. Hän edusti juniorina FC Jokereita ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän pelasi kausina 2008–2009 HJK:n reservijoukkueessa Klubi 04:ssä Kakkosta ja Ykköstä. Kauden 2010 alussa hän oli koeajalla Veikkausliigan Vaasan Palloseurassa, mutta ei lopulta saanut sopimusta ja siirtyi Ykkösen Viikinkeihin. Hän kuului kauden päätteeksi Veikkausliigan nousukarsintoihin yltäneen itähelsinkiläisjoukkueen runkopelaajiin.
Kaudeksi 2011 Kaipio siirtyi Viikinkien valmentajan Toni Korkeakunnaksen mukana Veikkausliigan Myllykosken Palloon, jonka kanssa hän teki 1 + 1 -vuotisen sopimuksen. Hän debytoi Veikkausliigassa 2. toukokuuta 2011 ottelussa IFK Mariehamnia vastaan. Debyyttikaudellaan liigassa Kaipio sai runsaasti vastuuta ja pelasi 27 ottelussa, mutta sittemmin loukkaantumiset rajoittivat hänen pelaamistaan. Kausilla 2012–2013 hän pelasi muutaman ottelun myös lainalla Kakkosen Mikkelin Palloilijoista.
Kaudeksi 2014 Kaipio siirtyi Ykkösen Valkeakosken Hakaan.
Tilastot

Päivitetty 30. syyskuuta 2017.
| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Klubi 04 |  Kakkonen | 22[lähde? ] | 6[lähde? ] |
| 2009 | Klubi 04 |  Ykkönen | 14 | 1 |
| 2010 | Viikingit |  Ykkönen | 25 | 4 |
| 2011 | MyPa |  Veikkausliiga | 27 | 0 |
| 2012 | MyPa |  Veikkausliiga | 6 | 0 |
| 2012 | MP |  Kakkonen | 2 | 0 |
| 2013 | MyPa |  Veikkausliiga | 10 | 0 |
| 2013 | MP |  Kakkonen | 3 | 1 |
| 2014 | Haka |  Ykkönen | 14 | 0 |
| 2014 | Viikingit |  Ykkönen | 6 | 0 |
| 2015 | Haka |  Ykkönen | 16 | 3 |
| 2016 | NJS |  Kolmonen | 16 | 6 |
| 2016 | P-Iirot |  Kolmonen | 3 | 1 |
| 2017 | P-Iirot |  Kolmonen | 19 | 10 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 183 | 32 |
Veikkausliiga yht. 43/0
Ykkönen yht. 75/8
Kakkonen yht. 27/7
Aiheesta muualla

Eetu Kaipio Veikkausliigan sivustolla
Emilie Bergbom

Emilie Bergbom vuonna 1904.
Emilie Sofia Bergbom (7. helmikuuta 1834 Vaasa – 28. syyskuuta 1905 Helsinki) oli suomalainen kulttuurihenkilö. Hän toimi veljensä Kaarlo Bergbomin kanssa Suomalaisen Teatterin (nykyinen Kansallisteatteri) johtajana ja vastasi sen toimintaan liittyvistä käytännön asioista.
Emilie Bergbomin isä oli senaattori Johan Erik Bergbom ja äiti Fredrika Juliana Roschier. Hänen veljensä Ossian Wuorenheimo toimi myöhemmin senaattorina. Perhe muutti Vaasasta Viipuriin vuonna 1839 ja Emilie Bergbom aloitti opinnot Viipurin saksankielisesä tyttökoulussa. Viipurista perhe muutti Helsinkiin, jossa Bergbom jatkoi opintojaan Helsingin ruotsalaisessa tyttökoulussa. Hän opiskeli myöhemmin edelleen yksityisopettajien johdolla ja puhui hyvin ranskaa ja englantia. Lisäksi Bergbom opiskeli myös suomen kieltä.
Bergbom oli suomalaisuusaatteen innokas kannattaja, vaikka hän kirjoittikin kirjeensä ruotsiksi ja aikalaisten mukaan puhui suomea huonosti.[lähde? ] Hän oli kirjailija Minna Canthin läheinen ystävä ja kävi tämän kanssa vilkasta kirjeenvaihtoa.
Teatterityön ohella Bergbom työskenteli vuosina 1869–1900 Suomen Hypoteekkiyhdistyksen kirjanpitäjänä ollen tehtävässä ensimmäisiä julkisessa laitoksessa toimineita naisia.
Aiheesta muualla

Helmi Krohn: Emilie Bergbom – elämä ja työ.  (K. F. Puromiehen kirjapaino O.-Y., 272 s.)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1917.
Nainen, jota suomalaisten näyttelijäin on kiittäminen, Suomen Kuvalehti, 03.02.1934, nro 6, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toivo Tarvas : Emilie Bergbomin syntymäpäivästä 100 vuotta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 04.02.1934, nro 5, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Burning Japan Live 1999

| Burning Japan Live 1999 Arch Enemy |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : Tokio, Japani, lokakuu/marraskuu 1999
 Julkaistu: 23. elokuuta 2000
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Fredrik Nordström & Michael Amott
 Tyylilaji: melodinen death metal
 Kesto: 48.47
 Levy-yhtiö: Toy's Factory
Arch Enemyn muut julkaisut
| Burning Bridges 1999 | Burning Japan Live 1999 2000 | Wages of Sin 2001 |
Burning Japan Live 1999 ruotsalaisen melodista death metallia soittavan Arch Enemy -yhtyeen livealbumi, jonka julkaisi Japanissa 23. elokuuta 2000 levy-yhtiö Toy's Factory.
Kappaleet

The Immortal – 03.48
Dark Insanity – 03.44
Dead Inside – 04.16
Diva Satanica – 04.12
Pilgrim – 04.40
Silverwing – 04.14
Beast of Man – 03.34
(Bass intro) / Tears of the Dead – 06.11
Bridge of Destiny – 05.27
Transmigration Macabre – 04.13
Angelclaw – 04.28
Kokoonpano

Johan Liiva – laulu
Michael Amott – kitara
Christopher Amott – kitara
Sharlee D'Angelo – basso
Daniel Erlandsson – rummut
Aiheesta muualla

Burning Japan Live 1999 Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Burning Japan Live 1999 Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Epäkeskohiomakone

Epäkeskohiomakone on hionnassa käytettävä kone, jossa pyöreä hioma-alusta pyörii epäkeskeisesti akselinsa ympäri. Hiomapaperi kiinnittyy yleensä alustaan tarrakiinnityksen avulla. Epäkeskohiomakoneella voidaan hioa puuta tai metallia. Se soveltuu kotikäyttöön ja myös ammattilaisten käyttöön. Sillä voidaan hioa tasaisia ja kaarevia pintoja ja myös laajojen pintojen hiominen onnistuu sujuvasti. Joitakin malleja käytettäessä ei jää pintaan hiomajälkeä. Epäkeskohiomakoneella voidaan myös kiillottaa pintoja sekä poistaa maalia tai lakkaa. Koneen nopeutta voidaan säätää tilanteeseen tai hiottavalle materiaalille sopivaksi.
Elswick (Lancashire)

| Elswick |
| --- | --- |
 Elswick United Reformed Church.
 fiElswick 
 53°50′20″N, 2°52′48″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Luoteis-Englanti
Kreivikunta:  Lancashire
Kaupunkipiiri:  Fylde
Hallinnon tyyppi:  Kunta
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  4 km²
Väestö
Väkiluku (2018):  980
Väestötiheys:  234 as./km²
 elswickparishcouncil.gov.uk 
Elswick on noin 980 asukkaan kylä ja kunta (civil parish) Fylden hallintopiirissä Lancashiressä Luoteis-Englannissa. Se sijaitsee Blackpoolin ja Longridgen välisen maantien varrella, reilun kilometrin itään vilkkaasta A585-valtatiestä. Kylän tärkein elinkeino on yhä maatalous, mutta merkittävä osa kyläläisistä käy töissä myös Prestonin, Blackpoolin ja Poulton-le-Fylden kaupungeissa.
Elswick tunnetaan lähinnä Bonds of Elswick -jäätelötehtaastaan. Kylässä on myös palkittu ravintola The Ship ja Boot and Shoe -pubi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elswick (Lancashire) Wikimedia Commonsissa
Elswick Memorial United Reformed Church
Christa McAuliffe

| Christa McAuliffe |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1948 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 28. tammikuuta 1986 (37 vuotta) Cape Canaveral, Florida, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  opettaja
Ura
Tyyppi:  avaruuslennolle osallistuja
Lennot

:  STS-51-L
 
Sharon Christa Corrigan McAuliffe (2. syyskuuta 1948 – 28. tammikuuta 1986) oli yhdysvaltalainen opettaja, joka valittiin yli 11 000 hakijan joukosta Challengerin sukkulalennolle (STS-51-L). Hänen piti olla ensimmäinen siviili ja ammattinsa edustaja avaruudessa, mutta Challenger tuhoutui pian lähtönsä jälkeen 28. tammikuuta 1986. McAuliffelle myönnettiin postuumisti Yhdysvaltain kongressin myöntämä avaruuden kunniamerkki (Congressional Space Medal of Honor). Monet koulut nimesivät oppilaitoksensa uudelleen kunnioittaakseen McAuliffen muistoa.
Varhainen elämä

Sharon Christa Corrigan syntyi 2. syyskuuta 1948 Bostonissa Massachusettsissa Edward Christopher Corriganille ja tämän libanonilaissyntyiselle vaimolleen Grace Mary Corriganille, joka on historioitsija Philip Khuri Hittin veljentytär. McAuliffella oli myös englantilaisia, irlantilaisia, saksalaisia ja intiaaniperäisiä sukujuuria.
Jo nuorena, ensimmäisen kuulennon aikoihin, McAuliffe haaveili matkasta avaruuteen. Hän valmistui Marian High Schoolista vuonna 1966, jossa hän tutustui tulevaan aviomieheensä Steve McAuliffeen, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1970. He saivat kaksi lasta.
Koulutus ja ura

Lukiosta valmistumisensa jälkeen hän muutti tuoreen aviomiehensä kanssa Washingtoniin. Aluksi McAuliffe opetti Washingtonin alueen eri yläasteilla erikoistuen muun muassa Yhdysvaltain historiaan, lakiin ja talouteen. Toimiessaan opettajana eri kouluilla kahdeksan vuoden ajan McAuliffe opiskeli samaan aikaan Bowien yliopistossa Marylandissa. Suoritettuaan filosofian maisterin tutkintonsa vuonna 1978 hän muutti perheensä kanssa Concordiin New Hampshiressä. McAuliffe sai viran Concordin lukiosta vuonna 1982 opettaen muun muassa kulttuuria, taloutta ja naistutkimusta. McAuliffe oli erittäin pidetty opettaja. Vuonna 1984 hän sai tietää, että Yhdysvaltain avaruushallinto NASA aikoi lähettää opettajan avaruuteen lähivuosina. NASA:n tavoitteena oli löytää lahjakas opettaja, joka kommunikoisi opiskelijoiden kanssa avaruudesta käsin.
Opettaja avaruudessa -ohjelma

McAuliffe valittiin avaruusohjelmaan 19. heinäkuuta 1985. Hänen tehtävänään avaruuslennolla olisi ollut lastiruumaspesialistina toimiminen. McAuliffen varahenkilöksi nimettiin toinen opettaja, Kaliforniasta kotoisin oleva Barbara Morgan, josta tuli myöhemmin astronautti. Morganista tuli ensimmäinen opettaja-astronautti, joka pääsi avaruuteen STS-118-tehtävän myötä elokuussa 2007. Näin hän saattoi loppuun McAuliffen kesken jääneen tehtävän. Molemmat harjoittelivat tulevaa tehtävää varten vuoden ajan. McAuliffe esiintyi julkisuudessa tiuhaan muun muassa erinäisissä keskusteluohjelmissa ja hänestä tuli heti tiedotusvälineiden lemmikki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Christa McAuliffe Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASA:n sivuilla
Christan avaruuskeskus (Arkistoitu – Internet Archive)