Elwood Haynes
Haynesin ensimmäiset autot

Haynes aloitti "mekaanisella voimalla liikkuvan maantieajoneuvon" suunnittelun vuonna 1891. Alkuun hän suunnitteli ajoneuvon voimanlähteeksi höyrykonetta, mutta tarkan harkinnan jälkeen hän piti avoliekkistä poltinta liian vaarallisena varusteena. Seuraavat suunnitelmat käsittelivät sähkön käyttöä voimanlähteenä, mutta Haynes ei mielestään löytänyt riittävän käytännöllistä ratkaisua sähkön varastoimiseen. Hän jatkoi suunnitelmiensa hiomista kesään 1893, jolloin hän vieraili Chicagon Maailmannäyttelyssä, jossa hän näki ensimmäistä kertaa bensiinimoottorin. Uudenlaisen moottorin työnäytös teki häneen suuren vaikutuksen, ja hän tuli tulokseen, että polttomoottori olisi kaikkein käytännöllisin voimanlähde liikuttamaan hänen suunnittelemaansa ajoneuvoa. Näyttelyssä oli esillä myös saksalaisen keksijä Karl Benzin vuonna 1886 patentoima ajoneuvo, mutta tiedossa ei ole näkikö Haynes tämän laitteen.
Haynes tilasi välittömästi, tuolloin Ohion Springfieldissä sijainneelta Sintz Gas Engine Companylta yksisylinterisen, yksihevosvoimaisen kaksitahtimoottorin. Vaikka moottori oli tarkoitettu venekäyttöön, Haynes uskoi että se palvelisi myös hänen käyttötarpeissaan. 82 kiloa painava moottori saapui Haynesille syksyllä 1893, seuranaan Harry Kraft -niminen mies. Kraft oli Sintzin insinöörejä, ja kiinnostunut Haynesin suunnittelemasta sovelluksesta. Vastapalvelukseksi Haynes sai häneltä tärkeitä neuvoja koskien koneen asennusta ja käyttöä. Tuotapikaa Haynes oli rakentanut kotinsa keittiöön moottorin koekäyttöalustan. Ja tuotapikaa kävi myös selväksi, että hänen koekäyttöä varten valmistamansa alusta oli moottorin värinöille liian heppoinen, mutta ennen kuin hän sai laitteen pysäytettyä oli moottori rikkonut alustansa ja keittiön lattian ja pakokaasut viimeistelivät aiheutuneen kaaoksen.
Haynes tuli johtopäätökseen että hänen on löydettävä kokeiluilleen toisenlaiset olosuhteet, etenkin kun hänen vaimonsa ilmoitti että ei aio sietää enempää moottoreita keittiössään. Hän otti yhteyttä polkupyöräverstasta alueella pyörittäneeseen Elmer Appersoniin, jonka Riverside Machine Works -nimisestä yhtiöstä löytyi nurkkaus myös Haynesin kokeiluille. Haynes teki sopimuksen, jonka mukaan hän saisi työskennellä projektinsa parissa vain liikkeen aukioloajan ulkopuolella, maksaisi Elmerille ja tämän veljelle Edgarille 40 senttiä tunnilta (nykyrahassa n. 10 USD, joka oli todella huomattava korvaus) eikä asettaisi Appersoneja mihinkään vastuuseen, vaikka projekti epäonnistuisi. Haynes aloitti uuden asennusalustan valmistamisen, nyt vaunujen kehikko tehtiin tukevammasta teräksestä. Hevosvetoisten vaunujen tapaan sen koko teräksestä valmistettu etuakseli oli nivelöity runkoon akselin keskeltä. Teräksestä valmistettu vaunu oli rakenteeltaan kelluva, eli se salli kehdon liikkua rungon päällä joka suuntaan. Näin saatiin vaimennettua moottorin ja maaston aiheuttamat epämiellyttävät tärinät ja töytäisyt.
Koska kumirenkaiden pitokyvystä ei ollut mitään tietoa, Haynes suoritti polkupyörän avulla, päällystetyllä pinnalla ajetun testisarjan. Lisäksi hän rakensi kojeen, jossa hevonen veti hänen autonsa painoista taakkaa, jolla saatiin tutkittua sopiva painosuhde ja se, minkälaisella halkaisijalla varustetut pyörät tarvitaan, jotta saadaan aikaan riittävä pito. Kokeilujen päätyttyä hänen ajoneuvonsa painoi n. 370 kg.
Haynes antoi ajoneuvolleen nimen Pioneer ja sen ensimmäinen koeajo suoritettiin heinäkuun 4. päivänä vuonna 1894. Appersonin veljekset olivat tiedottaneet Kokomon kaupungin asukkaille tulevasta koeajosta ja sankka joukko yleisöä oli kertynyt kadunvarteen todistamaan tätä tapahtumaa. Haynes oli huolissaan siitä, että hänen ajoneuvonsa voisi aiheuttaa vahinkoa jollekin katsojista, ja päätti hinauttaa autonsa hevosen vetämänä kaupungin ulkopuolelle. Koeajomatkalla olivat kuljettajana Haynes ja matkustajana Elmer Apperson. Auto saavutti n. 11 km/h tuntinopeuden. koeajomatkan yhdensuuntainen sivu oli n. 2,5 kilometriä, jonka jälkeen auto oli käsivoimin kammettava keula takaisin paluusuuntaansa. Koeajon päätteeksi Haynes oli vakuuttunut siitä, että kokeilu oli ollut vaivannäön arvoinen ja että autosta saataisiin kehitettyä kaupallisesti menestyvä tuote. Tosin ajoneuvon ohjaussysteemiä oli vielä kehitettävä, samoin kuin häiritsevät pakokaasut oli johdettava kauemmas matkustamosta.
Haynesin auto on oletettavasti järjestyksessä toinen, menestyksekkäästi maantiellä Yhdysvalloissa testattu bensiinimoottorinen ajoneuvo. Se valmistui kaksi vuotta ennen kuin Henry Fordin Quadricycle, ja sitä edelsi Charles Duryean moottoroitu vaunu (Motorized Wagon) vain alle vuotta aiemmin. Toisin kuin Duryean auto, joka oli hevosvetoiset vaunut joihin oli kytketty niiden omavoimaista liikuttamista varten moottori, mutta ne olivat silti myös hevosten vedettävissä, Haynesin auto oli rakennettu täysin "hevosvapaaksi" kulkupeliksi. Stintz Company oli edelleen kiinnostunut Haynesin sovelluksesta, joka koski heidän moottoriaan ja lähetti edustajiaan valokuvaamaan ajoneuvoa ja julkaisi mainoskuvia joissa tämänkaltainen kulkuneuvo esiteltiin yhtenä heidän moottoriensa sovellusmahdollisuuksista. Haynesin auton saama julkisuus sai Yhdysvaltojen keskilännen alueella aikaan suuren innostuksen automobiilien valmistamiselle.
Haynes jatkoi autonsa kehittämistä ja rakensi vuonna 1895 Pioneer II:n, jossa oli kehittyneempi ohjauslaitteisto ja pakoputki. Uusi auto valmistettiin myös, koska Haynes aikoi osallistua sillä marraskuun 2. päivänä vuonna 1895 ajettavaksi aiottuun Chicago Times-Herald -kilpailuun, joka olisi ensimmäinen Yhdysvalloissa pidetty, moottoroiduille ajoneuvoille tarkoitettu kilpailu. Vaikka kilpailuun oli alun perin ilmoittautunut 83 osallistujaa suurin osa ei saanut ajokkiaan valmiiksi kisapäivään mennessä ja lopulta kilpailu käytiin vain kolmen auton ja kuuden moottoripyörän välillä. Kilpailun aikana Haynesin ja poliisin välille sattui yhteenotto, kun poliisi vaati Haynesia keskeyttämään ajonsa ja siirtämään ajoneuvoaan hevosvetoisesti, koska poliisin mielestä Haynesilla ei ollut lupa kuljettaa autoaan julkisilla liikenneväylillä. Muut kilpailijat joutuivat samaan tilanteeseen ja tämän vuoksi kaupungin viranomaiset, tilannetta selvitettyään, tarkensivat järjestyssääntöjensä tulkintaa ja sallivat moottoriajoneuvoille oikeuden liikkua kaupungin kaduilla. Tämä mahdollisti kilpailun järjestämisen uudelleen, myöhäisempänä ajankohtana. Epäonnisen kilpailun aikana Haynes joutui Chicagon ensimmäiseen auto-onnettomuuteen. Väistettyään raitiovaunua, hänen ajoneuvonsa alkoi heittelehtiä ja törmäsi jalkakäytävän reunakiveykseen, sillä seurauksilla että auton pyörä ja etuakseli vaurioituivat. Koska Haynesilla ei ollut tarvittavia varaosia, hänen mahdollisuutensa osallistua myöhemmin pidettävään kilpailuun tyssäsivät tähän. Uusintakilpailu pidettiin marraskuun 28. päivänä ja sitä seuraamaan katujen varsille oli kertynyt tuhatpäinen katsojajoukko.  Charles Duryea voitti kilpailun omalla autollaan ja toiseksi sijoittui Oscar Mueller Benzillä. Pioneer II palkittiin kuitenkin ansiokkaasta suunnittelustaan. Haynesin kehittämän teknologian ansiosta moottorin värinä ja mekaaniset äänet olivat huomaattavasti vähentyneet.