Tunisian vallankumous
Bouazisin polttoitsemurha synnyttää kansannousun

Pitkään Tunisiaa hallinneen presidentti Zine el-Abidine Ben Alin syrjäyttämiseen johtaneet mellakat saivat alkunsa joulukuun puolessa välissä.  Ne syttyivät ensi kertaa Sidi Bouzidissa 17. joulukuuta 2010.
Tunisiassa oli paljon nuoria työttöminä. Monet pyrkivät ulkomaille. Toiset työttömät elättivät itseään esimerkiksi katukaupustelulla. 26-vuotiaalla hedelmäkauppiaalla Mohamed Bouazizilla ei ollut työlupaa. Vaikka Tunisian laki ei varsinaisesti kaupustelua kieltänytkään, poliisilla oli tapana kalastella kauppiailta lahjuksia, kun ei ollut työlupaa".
Poliisi kyseli Bouazizilta tavalliseen tapaansa lahjuksia. Maksamalla ne Boauzizi saisi kaupustella rauhassa. Mutta Bouazizi tarjosi liian vähän lahjuksia.
Niinpä poliisi vei Bouazizin tavarat ja löi Bouazizia. Bouazizi halusi keskustella asiasta pormestarin kanssa, mutta häntä ei päästetty hallintorakennukseen. Bouazizilta oli otettu viimeinen keino elättää itsensä ja perheensä. Pettynyt Bouazizi haki huoltoasemalta bensiiniä ja teki polttoitsemurhan. Bouazisin äiti anoi pääsyä pormestarin luo, muttei hänkään saanut audienssia.
Boauzisin kotikaupungissa Sidi Bouzidissa alkoivat mielenosoitukset tuntien sisään siitä, kun Bouazisi poltti itsensä. Bouazizin setä puhui kansalle kunnatalon edessä.. Ensin mielenosoituksessa puhuttiin työttömyydestä, sitten korruptiosta ja lopuksi presidentin pitämästä epäoikeudenmukaisesta hallinnosta ja ihmisten kunniasta. Sidi Boudidin kuvernööri halusi neuvotella protestoijien kanssa. Mutta hallitus ei suostunut tähän, vaan pyrki kukistamaan protestit lähettämällä Sidi Bouzidiin lisää sotilaita ja poliiseja.
Kun poliisi kohteli kovin ottein mielenosoittajia, nämä nuoret alkoivat mellakoida 18. joulukuuta polttaen autoja ja särkien kauppojen ikkunoita. 19. joulukuuta oli Sidi Bouzidissa ylimääräisiä poliisivoimia tukahduttamassa protesteja. 24. joulukuuta erästä mielenosoittajaa ammuttiin kuolettavasti. Vaikka virallinen tiedonvälitys ei juuri mellakoista kertonut, kamerakännykät ja Internet levittivät tietoja Sidi Bouzidin mellakoista kaikkialle Tunisiaan. Niinpä viikossa vallankumousliikehdintä levisi moniin Sizi Bouzidin hallintoalueen kaupunkeihin. 27. joulukuuta oli ensimmäinen mielenosoitus pääkaupungissa Tunisissa, minkä turvallisuusjoukot hajottivat. Mielenosoittajiin liittyi myös aiemmin hallitusta vankasti tukeneita.
28. joulukuuta sadat lakimiehet protestoivat hallitusta vastaan. 31. joulukuuta lakimiehet osoittivat taas mieltään, minkä hallituksen kannattajat kostivat heille väkivaltaisilla otteilla.
Tunisian televisiossa näkyi, että presidentti Zine ben Ali tapasi pahoin palanutta Bouazzia sairaalassa. Ei kuitenkaan ole selvää, oliko tilanne aito vai lavastettu.
Bouazisi kuoli sairaalassa 4. tammikuuta mikä pahensi levottomuuksia. Tammikuussa väkivaltaiset mellakat levisivät koko maahan. Tunisian hallitus taisteli kansannousua vastaan myös Internetissä. 6. tammikuuta suurin osa koko Tunisian lakimiehistä meni lakkoon ja seuraavana päivänä myös opettajat alkoivat lakkoilla. 10. tammikuuta Gassrinen kaupungissa mielenosoittajat hyökkäsivät Molotovin coctailein aseistatuneina poliisiaseman kimppuun, ja neljä kuoli viikonlopun taisteluissa siellä, ja koko maassa ainakin 20 henkeä. Tunisissa oli 11. tammikuuta väkivaltainen mellakka.
Kansannousu johtui väestön tyytymättömyydestä korkeaan työttömyyteen, korruptioon, ruoan voimakkaaseen hinnan nousuun, puutteelliseen sananvapauteen ja huonoihin elinolosuhteisiin. Kansannousua on kutsuttu länsimaisessa mediassa myös jasmiinivallankumoukseksi. Hallitusta vastustava koulutettu keskiluokka vihasi myös sitä, että eliitti kahmi itselleen omaisuutta. Varsinkin presidentin vaimoa Laila Ben Alia sukuineen syytettiin luksuselämästä kansalta saaduilla rahoilla.