stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Invarteräs
Käyttö

Invar-seoksia käytetään suurta mittatarkkuutta vaativiin instrumentteihin, mittalaitteisiin ja kronometreihin, joille on tärkeää mittojen muuttumattomuus lämpötilan vaihdellessa.
Historia

Invar-ominaisuuden havaitsi 1896lähde? rautanikkeliseoksessa Fe65Ni35 sveitsiläinen fyysikko Charles Édouard Guillaume, joka sai 1920 keksinnöstään Nobelin fysiikanpalkinnon. Hän työskenteli mittoja ja painoja hallinnoivassa virastossa, jossa hän etsi halvempaa vaihtoehtoa mittanormaaleissa käytetylle platina-iridiumseokselle.
Metalliseokset

Fe65Ni35-invar sisältää 65 prosenttia rautaa (Fe) ja 35 prosenttia nikkeliä (Ni). Mekaanisia ominaisuuksia säädellään seostamalla yksi prosentti magnesiumia (Mn), piitä (Si) ja hiiltä (C). Lämpölaajenemiskerrointa saadaan pienennetyksi edelleen seostamalla viisi prosenttia kobolttia (Co).
Nykyisin tunnetaan useita muitakin seoksia, joilla on invar-ominaisuus:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Invarteräs Wikimedia Commonsissa
Ioasaf (Bolotov)

Ioasaf (oik. Ioann Iljitš Bolotov; 22. tammikuuta 1761 Stražkovon kylä, Kašinin kihlakunta, Tverin kuvernementti – toukokuu 1799 Pohjoinen Tyynimeri) oli ortodoksinen lähetyssaarnaaja, Kadjakin mission johtaja, Kadjakin (Kodiakin) piispa ja Irkutskin hiippakunnan apulaispiispa.
Kirjallisuutta

Пежемский Ф. Епископ Кадьякский Иоасаф Болотов : [биогр. очерк] // Странник. — 1862. — Т. 2, кн. 6 (июнь). — Отд. I: Повествовательный. — С. 277—281.
Иоасаф (Болотов), еп. Кадьякский, викарий Иркутской епархии // Иркутские епархиальные ведомости. 1871. — № 12. — С. 159—160.
Головщиков К. Д. Кадьякский епископ Иоасаф Болотов: К 100-летию его миссионерской деятельности (1761—1799). — Тверь, 1895. — 32 с.
Иоасаф (Болотов) // Русский биографический словарь : в 25 томах. — СПб., 1897. — Т. 8: Ибак — Ключарев. — С. 287—288.
Иоасаф (Болотов) // Новый энциклопедический словарь: В 48 томах (вышло 29 томов). — СПб., Пг., 1914. — Т. 20. — Стб. 154.
Киселёв В. Глава Миссии // «Русская Америка». Историко-географический журнал. — 1995. — № 4. — С. 5.
Равноапостальный Иоасаф : валаамский монах — просветитель Америки : 200 лет со дня кончины // Русский паломник. — 1999. — № 19. — С. 13-23.
Берташ А, свящ. Иоасаф (Болотов) // Православная энциклопедия. — М., 2011. — Т. XXV : «Иоанна деяния — Иосиф Шумлянский». — С. 186—189. — 752 с. — 39 000 экз. — ISBN 978-5-89572-046-2.
Живаев Н. Свт. Иоасаф Кадьякский (Иван Ильич Болотов) // Вестник Ярославской духовной семинарии. — 2023. — № 5. — С. 212—217.
Aiheesta muualla

Pyhittäjä Herman Alaskalainen (venäjäksi)
Mäkikenttämittari

| Mäkikenttämittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Xanthorhoe
Laji::  montanata
Kaksiosainen nimi
 Xanthorhoe montanata  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Mäkikenttämittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäkikenttämittari (Xanthorhoe montanata) on mittareihin kuuluva perhonen ja yksi kesän runsaslukuisimmista perhosista.
Koko ja ulkonäkö

Helposti tunnistettava, mutta ulkonäöltään hieman vaihteleva perhoslaji. Siipien pohjaväri on valkoinen, joskus rusehtavalla sävyllä. Etusiivessä sisemmän ja ulomman poikkiviirun välinen alue on ruskea ja siiven etureunassa ruskea vyö jakaantuu kahtia, jolloin mustan diskaalitäplän ympärille muodostuu vaalea alue. Siipikuvioinnin sävy ja yksityiskohdat vaihtelevat yksilöittäin ja joskus siiven poikki kulkeva vyö saattaa katketa tai erottua koko matkalta huonosti. Etusiiven ulkosyrjä on harmahtava. Takasiivet ovat valkoiset heikommin erottuvilla poikkiviiruilla ja pienemmällä keskitäplällä. Ruumis on valkoinen ja takaruumiin selkäpuolella on pareittain mustia pisteitä. Pohjoisimmassa Lapissa elävät yksilöt ovat kooltaan pienempiä ja niiden kuviointi on vaaleampaa. Siipiväli 30–33 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Mäkikenttämittari on Euroopassa laajalle levinnyt ja elää Suomessakin koko maassa muutamia Pohjois-Lapin alueita ja laajoja yhtenäisiä havumetsäalueita lukuun ottamatta. Laji lentelee keskikesällä, kesäkuun alusta heinäkuun lopulle. Lentoajan alku on myöhäisempi pohjoisempana, mutta lento päättyy samoihin aikoihin koko Suomessa. Toinen sukupolvi elo-syyskuussa on hyvin harvinainen.
Elinympäristö ja elintavat

Perhoset lentävät hämärän aikaan niityillä, pelloilla ja puutarhoissa sekä lehtimetsissä ja niiden laitamilla sekä muissa kosteapohjaisissa maastoissa. Vaikka laji on enimmäkseen aktiivinen hämärän aikaan ja lentää valolle, se lähtee matalassa kasvillisuudessa häirittynä helposti lentoon päivälläkin. Talvehtii toukkana.
Ravintokasvi

Toukka on polyfagi, jonka ravintokasveja ovat erityisesti kullero (Trollius europaeus), pystykiurunkannus (Corydalis solida), keltamatara (Galium verum) sekä etelänpaimenmatara (Galium mollugo).
Intiansarvikuono

| Intiansarvikuono |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Sarvikuonot Rhinocerotidae
Suku::  Panssarisarvikuonot Rhinoceros
Laji::  unicornis
Kaksiosainen nimi
 Rhinoceros unicornis  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Intiansarvikuono Wikispeciesissä   Intiansarvikuono Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Intiansarvikuono (Rhinoceros unicornis) on Intiassa ja Nepalissa elävä vaarantunut sarvikuonolaji.
Koko ja ulkonäkö

Intiansarvikuono on suurin nykyisin elävistä sarvikuonolajeista. Sen paino on 1 800–2 700 kiloa, säkäkorkeus 175–200 cm ja pituus 350–380 cm. Urokset ovat suurempia kuin naaraat.
Sen nahka on väriltään harmaanruskea ja jopa 2 cm paksu. Sekä uros- että naarassarvikuonolle kasvaa sarvi, joka voi olla runsaan 50 cm:n pituinen.
Levinneisyys

Intiansarvikuonon kanta on muutaman pienen populaation varassa Koillis-Intian, Bhutanin ja Nepalin rajoilla. Lajin alkuperäinen levinneisyysalue ulottui koko Intian niemimaan pohjoisosan poikki.
Elinympäristö, ravinto

Intiansarvikuono elää monesti soisella ruohostoalueella.
Intiansarvikuonon ravinto koostuu pääosin tasankojen kookkaista ruohoista. Sadekaudella nämä kasvit saattavat kasvaa jopa 8 metriä korkeiksi. Ne tarjoavatkin sarvikuonoille samalla sekä miltei ehtymättömän ravintolähteen että erinomaisen suojan.
Naaraiden elinalue on 9–15 km², ja eri yksilöiden tai ryhmien elinpiirit menevät päällekkäin. 20 % intiansarvikuonon talviravinnosta on puuvartisten kasvien osia. Eläintarhassa intiansarvikuono syö päivittäin 15 kg heinää ja 5 kg rehua, sekä juo 90 l vettä.
Sukupuutto uhkana

Vielä 1600-luvulla intiansarvikuono eli yleisenä Luoteis-Intiassa ja Pakistanissa. Maanviljelyn leviäminen osoittautui sille kohtalokkaaksi. Sitä myös metsästettiin 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa yleisesti huvin vuoksi. Viranomaiset kannustivat tappamaan sarvikuonoja teeviljelysten suojelemiseksi.
Vain muutamia hajanaisia ryhmiä oli säilynyt 1900-luvun alussa, ja suurimmassakin laumassa liikkui vain 12 eläintä. Intiansarvikuono suojeltiin lailla aivan viime hetkellä. Kanta on kohentunut, mutta laji on yhä uhanalainen. Lajille suotuisaa elinympäristöä katoaa, ja sarvien takia lajia tapetaan yhä laittomasti.
Intiansarvikuonoja on toukokuun 2007 arvion mukaan 2 575 yksilöä, joista 2 200 elää Intiassa ja loput Nepalissa. Laji luokitellaan nykyään vaarantuneeksi.
Irtyš

| Irtyš |
| --- | --- |
 Irtyšin valuma-alue
Alkulähde:  Altai
Laskupaikka:  Ob
Maat:  Kiina, Kazakstan, Venäjä
Pituus:  4 248 km
Virtaama:  (joen suulla) 2 830 m³/s
Valuma-alue:  1 643 000 km²
Irtyš (ven. Ирты́ш, kazakiksi Ертіс, tat. İrteş, kiin.: 额尔齐斯河; pinyin: Éěrqísīhé) on Obin suurin, 4 248 kilometriä pitkä sivujoki Kiinassa, Kazakstanissa ja Venäjällä.
Irtyš Kiinan Koktokayssa
Irtyš Kazakstanin Pavlodarissa
Irtyš Venäjän Omskissa
Irtyšin lähdejoki Kara-Irtyš (Musta Irtyš) saa alkunsa Altailta Kiinan Xinjiangin autonomiselta alueelta. Sieltä joki virtaa Kazakstanin koillisosaan, jossa se kulkee Öskemenin vesivoimalan tekoaltaan kautta. Irtyš jatkaa Venäjän puolelle, jossa se kulkee miljoonakaupunki Omskin kautta ja lopulta laskee Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan pääkaupungin Hanty-Mansijskin luoteispuolella Obiin  (1162 km Obin suulta yläjuoksulle).
Joki on navigoitavissa alimman 3784 kilometrin osuudelta. Joen vuotuinen keskivirtaama on joen suulla keskimäärin 2830 m3/s.
Irtyšin varrella olevia kaupunkeja ovat
Kiinassa: Koktokay (Fuyun) ja Burqin,
Kazakstanin puolella Öskemen, Semey (Semipalatinsk) ja Pavlodar sekä
Venäjällä Omsk, Tara, Tobolsk ja Hanty-Mansijsk.
Irtyšin valuma-alue (venäjäksi)
Irtyšin merkittäviä sivujokia ovat Venäjällä (suulta lähtien): Kunda, Tobol, Išim, Tara ja Om.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irtyš Wikimedia Commonsissa
R-ArcticNETin hydrologisten mittauspisteiden valikko, Obin vesistö
Mätäs

Mättäitä
Mätäs tarkoittaa yleiskielessä pientä, pehmeää maanpinnan osaa, joka ulottuu ympäristöään ylemmäksi. Tällainen pieni maan kohoama voi olla esimerkiksi heinä- tai sammalkasvuston muodostama tai vaikkapa puolukkamätäs.
Kasvitieteessä mätäs tarkoittaa joillekin monivuotisille heinämäisille kasveille tyypillistä kasvumuotoa, jossa on vierekkäin useita lyhyestä maavarresta haarautuneita ilmaversoiksi kasvaneita haaroja. Kyseessä on sympodiaalinen haarautumistyyppi, jossa päärangan tilalle ajoittain kasvaa nuorempi haara. Mättäässä siis pystyjuurakko haaroo sympodiaalisesti. Tuppaiksi nimitetään tiiviitä mättäitä, jollaisia esiintyy jäkälillä ja tupasvillalla. Mätäs-nimitystä käytetään myös samannäköisistä sammalkasvustoista. Kasvin luokittelu mätästäväksi tai sellaiseksi, jolla on runsashaarainen, vaakasuora maaverso, on melko suhteellista.
Määrännäisehto

Määrännäisehto eli määrännäislauseke on velkasitoumuksessa oleva kohta, johon on merkitty velkojan nimen jälkeen sanat tai hänen määräämälleen. Tällöin velka on maksettava velkakirjassa mainitulle velkojalle tai velkojalle, jolle velkakirja on siirretty, tai sille, jonka hallussa velkakirja on. Määrännäisehdolla velallinen antaa velkojalle luvan saatavan siirtämiseen. Tällaisella ehdolla varustettua velkasitoumusta, osakekirjaa tai taloudellisen yhdistyksen osuustodistusta kutsutaan määrännäispaperiksi. Sekki on määrännäispaperi, jos se on asetettu nimetylle henkilölle. Tällaisessa šekissä ei tarvita määrännäisehtoa. Jos sekkiin on merkitty negatiivinen määrännäisehto, se on nimennäis- eli rektapaperi.
International Harvester S-sarja

| International S-sarja |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  International Harvester 1955-1957 International Harvester 1977-1986 Navistar International 1986-2001
Valmistusvuodet:  1955 – 1957 1977 – 2001
Muut nimet:  1986 – 2001: Navistar International 4000-sarja Navistar International 8000-sarja
Edeltäjä:  International R-sarja 1955 Loadstar-sarja 1962-1979 Fleetstar-sarja 1962-1978
Seuraaja:  International A-sarja 1957 International 4000-/Durastar-sarja 2002
Teknisesti samankaltaisia:  International S-sarja "Schoolmaster"/3800
S-sarja oli amerikkalaisen International Harvesterin vuosina 1955 – 1957 valmistama kevyiden hyötyajoneuvojen mallisarja. A-sarja korvasi S-sarjan vuonna 1958.
S-sarja -nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1977 esitellyn, Fleetstar-sarjan korvaavan mallisarjan nimenä. Vuonna 1979 S-sarjaa laajennettiin kattamaan tuotannosta poistuvan Loadstar-sarjaa vastaavat versiot. Loadstar-sarjan korvaajana S-sarjan versiot olivat pääasiassa kevyeen ja keskiraskaaseen jakelu- ja keskipitkänmatkan rahtiliikenteeseen tarkoitettuja versioita. Fleetstar-sarjan korvanneet mallit olivat raskaampia ja niiden käyttösovellukset löytyivät pääasiassa rekkaveturi-, kuorma-auto- ja dumpperikäytöstä. Vuonna 2001 S-sarjan kuorma-autot ja veturit korvasi International 4000-/Durastar-sarja.
International Harvester oli perinteikäs bussialustojen valmistaja ja myös S-sarjaan suunniteltiin "Schoolmaster"-versio. S-sarjan bussialusta oli viimeinen IH-yhtiön suunnittelua edustanut, vuonna 2005 sen korvasi Navistar International -yhtiön International 3300.
1955 – 57

Alkuperäisen S-sarjan nimi juontuu vuoteen 1955, jolloin International Harvester esitteli R-sarjan seuraajan mallivuodelle 1956. S-sarjan ajoneuvoja valmistettiin vain kevyisiin (light-duty pickup truck) ja keskiraskaisiin (medium-duty truck) painoluokkiin. R-sarjasta, ja itse asiassa sitä edeltäneestä L-sarjasta, perityneet raskaat mallit pysyivät käytännössä muuttumattomina. Tästä alkoi International Harvesterin raskaan sarjan ja myöhemmin myös keskiraskaiden kuorma-automallien eriytyminen kevyistä lava-autoista. R-sarjaan uutena mallina esitelty Travelall-full-size station wagon tuli nyt tarjolle myös nelivetoisena versiona.
Uuden S-sarjan muutokset olivat ainoastaan kosmeettisia, tekniikka oli tuttua jo edeltäneistä mallisarjoista. Edeltäneistä L- ja R-sarjoista tuttu käytäntö oli myös, että painoluokkien jakaja kevyempien ja kaikkein raskaimpien sarjojen välillä sijoittui 180- ja 190-alasarjojen taitteeseen. Raskain mallivuoden 1956 keulalla varustettu S-sarjalainen oli telivetoinen, 15-tonninen SF-182. Sen kantavuus alustana oli 33 000 lbs (10,8 t) ja yhdistelmäpaino 45 000 lbs (20,4 t).
Pääasiassa maatalouskoneiden parissa ja ajoneuvojen tuontiyhtiönä toiminut, brasilialainen International Harvester Máquinas S.A., oli Brasilian teollisuuden kehittämisohjelman mukaisesti siirtymässä myös ajoneuvojen valmistukseen. Yhtiön ensimmäinen tuote oli raskas S-184 "Loadstar".
1977 – 2001

Alkuvuodesta 1977 International Harvester aloitti uuden, keskiraskaan S-sarjan valmistuksen. Tämän uuden kulmikasnokkaisen kuorma-autosarjamalliston nimeksi piti ensin tulla Tristar, mutta jo piirustuspöytävaiheessa päätettiin, että uuden malliston myötä asteittain luovuttaisiin nimistä (Fleetstar, Paystar, Loadstar, Cargostar, Transtar ym.) ja siirrytään muiden amerikkalaisvalmistajien tavoin kirjainmallistoihin.
S-sarja korvasi markkinoilla jo ikääntyvät Loadstar- ja Fleetstar-sarjat. Ensimmäiseksi myyntiin tulivat raskaammat 2200-, 2500-, ja 2600-mallit, kokonaispainoltaan 28 000 – 45 000 lbs (12,7 – 20,4 t). Vuonna 1978 sarjaa täydennettiin kevyemmillä 1600 – 2000 -malleilla. Vuonna 1978 päätettiin, että telimalleissa kirjain "S" korvataan kirjaimella "F". Sitä ennen S-2000 – 2600 -mallistossa oli ollut myös 6x4-versioita. Raskaimmat S-sarjalaiset ja kevyimmät F-sarjalaiset menivät reilusti päällekkäin. Niinpä esimerkiksi S-2275 oli tismalleen yhtä järeä kuin F-2275, molemmat sai jopa 350-hv V8-dieseleillä.
S-sarja sai heti markkinoille tulostaan lähtien suuren suosion mitä moninaisimmissa käyttösovelluksissa: rahtiautona, dumpperina, betoniautona, jätepakkarien alustana tai esim. rekkaveturina. S-sarjan valmistuksessa käytettiin standardisoituja komponentteja ja osia, tämä mahdollisti niiden määrän vähentämisen 30% edeltäjiinsä verrattuna. Hyttien valmistuksessa käytettiin ensi kertaa robottihitsausta.
Kun International Harvester vuonna 1987 muutti nimekseen Navistar International, S-sarja sai osakseen kevyitä kosmeettisia muutoksia. Ohjauspyörän IHC-logo korvattiin Navistarin timantti-logolla. Ulkopuolella maskin yläreunan iso International-teksti sai väistyä ja se korvattiin pienemmällä, maskin alareunaan sijoitetulla oranssilla tekstin ja Navistar-logon yhdistelmällä.
1977 – 2001 > 1989 facelift

S-sarjan ulkonäköä modernisoitiin sisältä ja ulkoa perusteellisemmin vuonna 1989. Samalla sarjalle tehtiin nimenmuutos; kuorma-autot muodostivat 4000-sarjan ja rekkaveturit 8000-sarjan. Tekniikkaan ei sinällään tehty muutoksia, vaan voimalinjan muutokset seurasivat komponenttivalmistajien tuotekehitystä, oli niiden valmistajana sitten Navistar tai jokin ulkopuolinen toimittaja. Tuotelinjan valmistus jatkui aina mallivuoden 2001 loppuun ja se sai historiansa aikana vielä pari merkittävämpää ohjaamon sisätilojen päivitystä, vuosina 1992 ja 1995.
S-sarjan alasarjoja > S-sarjan 1955 - 57 malleja

Light-Duty Conventional-Cab:
S-100 series (1956-57)
S-110 series (1956-57)
S-120 series (1956-57)
S-120 4x4 (1956-57)
S-130 series (1956-57)
Parcel-Delivery Trucks:
Metro SM series (1956-57)
SM-120 series (1956-57)
SM-130 series (1956-57)
SM-150 series (1956-57)
SM-160 series (1956-57)
Milk Delivery Trucks:
Metroette SA series (1956-57)
SA-120 series (1956-57)
SA-140 (1956)
Medium- ja Heavy-Duty Conventional-Cab:
S series medium-duty (1956-57)
S-140 4x4 (1956-57)
S-150 series (1956-57)
S-160 series (1956-57)
S-160 4x4 (1956-57)
S-164 4x4 (1957)
S-170 series (1956-57)
S-170 4x4 (1957)
S-1700 series (1956-57)
S-180 series (1956-57)
S-180 4x4 (1957)
S-1840 (1956-57)
SF-170 series 6x4 (1956-57)
SF-170 series 6x6 (1957)
SF-180 series 6x4 (1956-57)
SF-180 series 6x6 (1957)
S-sarjan alasarjoja > S-sarjan 1978 -2001 malleja

S series medium-duty (1978½-89)
S-1624 (1978½-82)
S-1654 (1981-89)
S-1724 (1978½-84)
S-1754 (1978½-89)
S-1824 (1978½-82)
S-1824 4x4 (1978½-84)
S-1854 (1978½-82)
S-1854 4x4 (1978½-89)
S-1924 (1978½-82)
S-1925 (1978½-82)
S-1954 (1978½-89)
S-1955 (1978½-89)
SF-1924 6x4 (1978½-82)
SF-1924 6x6 (1978½-82)
SF-1954 6x4 (1978½-89)
SF-1954 6x6 (1978½-89)
S-2000 series heavy-duty highway tractor (1978½-89):
S-2100 series short-conventional, 91" BBC (1978½-89)
S-2125 (1978½-81)
S-2155 (1978½-89)
SF-2125 6x4 (1978½-81)
S-2200 series short-conventional, 91" BBC (1977½-89)
S-2275 (1977½-89)
SF-2275 6x4 (1977½-89)
S-2300 series short-conventional, 91" BBC (1983-89)
S-2375 (1983-89)
SF-2375 6x4 (1983-89)
S-2500 series conventional, 112" BBC (1977½-89)
S-2575 (1977½-89)
SF-2575 6x4 (1977½-89)
SF-2575 LCO (1983-89)
S-2600 series set-back front axle conventional (1985-89)
S-2675 (1988-89)
SF-2675 6x4 (1985-89)
BBC: = mitta etupuskurin etureunasta ohjaamon takaseinään

set-back front axle: = taaksepäin siirretty etuakseli
4000 series (1990-2001)
4600 (1990-93)
4600LP (1990-93)
4700 (1990-2001)
4700LP (1990-2001)
4700LPX (1995-2001)
4800 4x4 (1990-2001)
4900 (1990-2001)
4900 Tractor (1992-94)
4900 6x4 (1990-2001)
4900 6x6 (1990-2001)
8000 series heavy-duty highway tractor (1989½-2001)
8100 (1990-2001)
8100 6x4 (1990-2001)
8100 CH 6x4 (1990-2001)
8200 set-back front axle (1989½-97)
8200 6x4 set-back front axle (1989½-97)
8300 aerodynamic set-back front axle (1989½-93)
Koulubussialusta:
Schoolmaster series conventional (1965-78)
S series conventional (1979-89)
3000 series conventional (1989½-99)
3900FC forward-control (1992-93)
3000FE forward-control (1994-2001)
3600 semi forward-control (1994-2001)
3200 conventional (2002-)
Conventional: = "perinteinen" eli pitkäkeulainen

Forward-control: = "edestä ohjattava" eli pystykeulainen (ohjaamo etuakselin päällä tai sen etupuolella)
Cab-Over-Engine (COE):
SC series (1956-57)
SC-160 series (1956-57)
SC-180 series (1956-57)
Dumpperit:
S-2500 series conventional (1977½-2001)
S-2524 (1977½-81)
S-2554 (1977½-2001)
S-2574 (1977½-2001)
SF-2524 6x4 (1977½-81)
SF-2554 6x4 (1977½-2001)
SF-2574 6x4 (1977½-2001)
S-2600 series set-back front axle conventional (1977½-2001)
S-2674 (1979-2001)
SF-2624 6x4 (1977½-81)
SF-2654 6x4 (1977½-2001)
SF-2674 6x4 (1977½-2001)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
1955, amerikkalaisia lehtimainoksia
1956, amerikkalaisia lehtimainoksia
1956 International Harvester -video
1957 International Truck -video
1981 International Harvester truck -video
1997 International 4700 Dump Truck -video
S-sarjan rekkaveturi
International S-1754 dumpperi Navistar-yhtiön keulalla
Navistar International 4900 dumpperi
Martin Isaksson

Gunnar Martin Isaksson (20. kesäkuuta 1921 – 16. joulukuuta 2001) oli ahvenanmaalainen varatuomari, Ahvenanmaan maakunnan maaneuvos 1967–1972, Ahvenanmaan maaherra 1972–1982 ja sen jälkeen suurlähettiläs Reykjavikissa 1982–1985.
International Society for Philosophical Enquiry

International Society for Philosophical Enquiry (ISPE) on maailmanlaajuinen huippuälykkäiden yhteisö. ISPE edistää tieteen ja filosofian alkuperäistä, kehittynyttä ja luovaa tutkimusta. Jäsenet hyödyntävät henkistä potentiaaliaan yhteiskunnan kehityksen, kasvun ja edistyneen kulttuurin luomiseen. ISPE on perustettu vuonna 1974.
Tausta

ISPE:n perusti psykometrian asiantuntija tri Christopher Harding, joka asuu Queenslandissa Australiassa. Guinness World Records (1966) luonnehti tri Hardingia "maailman älykkäimmäksi mieheksi".
"Quaere Verum" ('etsi totuutta') on ISPE:n tunnuslause. Järjestöllä ei ole poliittista mielipidettä. Sen tavoitteet keskittyvät järjen valjastamiseen yhteiskunnan uudistusohjelmaksi. Se tarjoaa keskustelufoorumin ajatusten vaihtoon, ja sen tarkoituksena on edistää jäsentensä henkistä kehitystä.
Yhdistyksen aikakauslehti Telicom (ISSN 1087-6456) ilmestyy neljästi vuodessa. Telicom on johdettu sanasta "telic" (kohti periaatetta tai tavoitetta) ja loppuosa "com" viittaa viestintään. Lehti julkaisee alkuperäisiä taideteoksia, runoja ja artikkeleita. Erityisesti kiistanalaiset asiat aiheuttivat vilkasta keskustelua ja ovat tervetulleita.
Jäsenyys

Jäsenyys edellyttää korkeaa älykkyysosamäärää. Jäsenyys rajoittuu 0,1 %:n (99,9. prosenttipiste) parhaimmistoon väestöstä. Yhdistys tunnetaan epävirallisesti nimellä "The Thousand", sillä jäseneksi pääsee yksi tuhannesta (3,09 keskihajontaa normaalijakauman keskiarvon yläpuolella). 
Jäsenten on osoitettava huippukorkea älykkyysosamääränsä hyväksytyillä kognitiivista kykyä (ÄO, IQ) mittaavilla testeillä. Tarvittava pistearvo on 149 keskihajonnan ollessa 16, kuten Stanford-Binet-testissä tai 146 keskihajonnan ollessa 15, kuten Wechsler Adult Intelligence Scale -testissä. Yhdistys käyttää kognitiivisen kyvyn määrittämiseen myös G. A. Groven kehittämää ja normittamaa M 3 -testiä.
Yhdistyksen hallinnosta vastaavat demokraattisesti täysjäsenet ja sitä ylemmillä jäsentasoilla olevat.
Jäsenyys > Toiminnan laajuus

Guinnessin ennätystenkirjassa todettiin vuonna 1981, että ISPE:llä oli "239 jäsentä, joiden ÄO:n keskiarvo on 160. Jäsenistä kenenkään ÄO ei ole alle 148 ja joillakin on yli 196." . Toinen viite näkyy vuoden 1993 painoksessa.
Huhtikuussa 2006 jäsenmäärä oli kasvanut 583 jäseneen 29 maassa. Heistä suurin osa (81,65 %) asui Yhdysvalloissa. Nämä 29 edustettua maata ovat:
Suomi
Alankomaat
Australia
Belgia
Espanja
Etelä-Afrikka
Etelä-Korea
Intia
Irlanti
Israel
Italia
Japani
Kanada
Kiina (Hongkong)
Meksiko
Norja
Ranska
Ruotsi
Saksa
Serbia
Singapore
Slovakia
Sveitsi
Tanska
Unkari
Venäjä
Britannia
Yhdysvallat
Jäsenyys > Jäsenyyden tasot

ISPE sisältää jäsenyysjärjestelmän, jolla pyritään kannustamaan jäseniä käyttämään kykyjään ihmiskunnan hyödyksi. Jäsenyydessä on kuusi varsinaista tasoa:
Associate Member (66,7 %)
Member (14,1 %)
Fellow (7,4 %)
Senior Fellow (4,6 %)
Senior Research Fellow (3,3 %)
Diplomate (2,7 %).
Lisäksi on myös seitsemäs, erityinen, taso "filosofi" (0,5 %).
Uudet jäsenet aloittavat Associate-tasolla eikä heillä vielä ole äänioikeutta. Jäsenyyden tasoilla voi edetä osoittamalla erilaisilla saavutusilla, että on toteuttanut yhdistyksen tavoitteita käytännössä. Diplomate-taso vaatii äänestyksen ja jäsenenemmistön hyväksynnän. Filosofi, korkein taso, on harvinainen, ja sen voi saavuttaa vain nimityksellä. Lisäksi Mentorit (0,7 %) ja Kunniajäsenet ovat arvostettuja yhdistyksen ulkopuolisia ihmisiä. Paul R. Ehrlich liittyi Kunniajäseneksi vuonna 1991. Eräs huomattava jäsen on Sandrine Erdely-Sayo.