stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Rovaniemi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Rovaniemi) Wikimedia Commonsissa
Der Deutsche Soldatenfriedhof (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietokanta, josta voi nimellä etsiä saksalaisille sotilashautausmaille haudattuja vainajia.
Visit Rovaniemi: Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Saksalaisten hautausmaa Norvajärvellä Rovaniemellä, Lapin Kansa (YouTube)
Kuvia Norvajärven hautausmaalta (Arkistoitu – Internet Archive)
Rovaniemen hautausmaat
I hautausmaa
II hautausmaa
III hautausmaa
IV hautausmaa
Autti
Jouttikero
Leive
Maijanen
Meltaus
Misi
Paloniemi
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa
Sinettä
Tavivaara
Viiri
| n k Perustiedot Wikidatassa: Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Q11891998)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: sotahautausmaa
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rovaniemi
sijainti: Norvajärvi
koordinaatit: 66°37′40″N 25°47′08″E﻿ / ﻿66.62778°N 25.78553°E﻿ / 66.62778; 25.78553
Estrid Svenintytär

Estrid Margaret Svenintytär (noin 997–1057 tai 1074) oli Tanskan prinsessa ja Normandian herttuatar. Hän oli Sven Haaraparran tytär ja Harald Sinihampaan pojantytär.
Estrid oli naimisissa Tanskan jaarlin Ulfin kanssa, jonka Estridin veli kuningas Knuut Suuri murhautti vuonna 1026. Heidän lapsiansa olivat Asbjørn ja Tanskan tuleva kuningas Sven Estridinpoika.
Heikki Kulla

Heikki Ilmari Kulla (s. 28. elokuuta 1950 Orivesi) on suomalainen oikeustieteilijä ja emeritusprofessori.
Ura

Kulla valmistui ylioppilaaksi Oriveden yhteiskoulusta vuonna 1969. Hän valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1973 ja oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1981.
Kulla työskenteli Turun yliopiston assistenttina 1973–1976 ja 1978–1981 sekä amanuenssina 1976–1978 ja Suomen Akatemian tutkijana 1984–1986 ja 1988–1990. Hän työskenteli Turun yliopiston virkaa tekevänä hallinto-oikeuden professorina 1986–1987, Vaasan yliopiston julkisoikeuden professorina 1992–1994 ja Turun yliopiston hallinto-oikeuden professorina 1994–2016. Hän on myös toiminut Turun yliopistossa kanslerinsihteerinä 1994–2000 ja oikeustieteellisen tiedekunnan dekaanina 2004–2009.
Akateemisten tehtäviensä ohella Kulla on toiminut valtion opintotukikeskuksen johtokunnan jäsenenä 1986–1992, opintotuen muuteksenhakulautakunnan puheenjohtajana 1992–1994, virkamieslautakunnan jäsenenä 1995–2013, korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräisenä hallintoneuvoksena 1999 ja Euroopan neuvoston asiantuntijana 2011–2017.
Kulla valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2012 ja Pohjoismaiden Hallinnollisen Liiton Suomen osaston kunniajäseneksi samana vuonna. Hän on saanut Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkin.
Julkaisuja

Hallintolainkäyttö ja hallinto: Tutkimus korkeimman hallinto-oikeuden toimivallan määräytymisen oikeushistoriallisesta taustasta.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1980.  ISBN 951-855-033-6
Kunnallisen virkamiesoikeuden kehityspiirteitä.  Turku:  Turun yliopisto, 1983.  ISBN 951-642-369-8
Välillisen valtionhallinnon valvonnasta: Oikeussystemaattisia näkökohtia erityisesti alistuksesta.  Turku:  Åbo Akademi, 1983.  ISBN 951-648-887-0
Hallintopakosta ja pakkokeinoista välillisessä julkishallinnossa.  Turku:  Åbo Akademi, 1984.  ISBN 951-649-058-1
Kansalaiskunto ja kelpoisuus: Tutkimus virkaylennysperusteiden taustasta, kehityksestä ja tulkinnasta vuoteen 1919.  Helsinki:  Suomalainen Lakimiesyhdistys, 1987.  ISBN 951-855-098-0
Virantäyttö.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1991.  ISBN 951-640-551-7
The Market Economy and Human Rights.  Vaasa:  Vaasan yliopisto, 1994.  ISBN 951-683-531-7
Koillinen, Mikael; Kulla, Heikki: Julkisuus ja henkilötietojen suoja viranomaistoiminnassa.  Turku:  Turun yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 2014.  ISBN 978-951-29-5647-0
Koskinen, Seppo; Kulla, Heikki: Virkamiesoikeuden perusteet.  (8. uudistettu painos (1. painos 1995))  Helsinki:  Alma Talent, 2019.  ISBN 978-952-14-3682-6
Kulla, Heikki; Salminen, Janne: Hallintomenettelyn perusteet.  (12. uudistettu painos (1. painos 1988))  Helsinki:  Alma Talent, 2024.  ISBN 978-952-14-5038-9
Turkimusoja

Turkimusoja on Hämeenkyrössä joki, joka virtaa Järvenkylänjärvestä Pappilanjokeen. Se on yksi harvoista joista, joissa tavataan raakkua Etelä-Suomessa.
Antti Ahola

Antti Ahola (1874 – 13. kesäkuuta 1934 Haapavesi) oli suomalainen Haapaveden Vatjasjärveltä kotoisin ollut seppä ja maastohiihtäjä.
Ahola osallistui ensimmäisen kerran 30 kilometrin hiihtoon Oulussa vuonna 1892 mutta ei päässyt palkintosijoille. Vuonna 1894 hän oli jo tällä matkalla neljäs hävittyään kilpailun voittajalle Eetu Kääriälle vajaat viisi minuuttia. Ennen vuosisadan loppua Ahola pääsi jo kilpailussa kymmenen ensimmäisen joukkoon ja neljä kertaa palkintosijoille. Vuonna 1900 Ahola hävisi Oulun hiihdossa ainoastaan Otto Hepoaholle.
Ahola alkoi vuodesta 1900 alkaen kiertää kilpailuissa myös muualla Suomessa mutta ei menestynyt Etelä-Suomessa pidetyissä kilpailussa, ja Oulun hiihtoa hän ei voittanut kertaakaan. Hän tuli tunnetuksi pitkistä pieksuistaan, mustasta kuluneesta villapaidastaan ja vyöllä aina pitämästään tupesta. Oulun hiihdoissa Ahola tuli kuusitoista kertaa yhdeksänneksi tai sitä paremmalle sijalle. Vuonna 1901 hän oli Tampereella 30 kilometrin hiihdossa viides, pääsi 80 kilomatrin Oulu-Raahe-hiihdossa neljänneksi ja 30 kilometrin hiihdossa Oulussa tuli toiseksi ajalla 1.47.07. Oulusta Ahola hiihti sitten Tornioon ja voitti siellä hiihtokilpailun ja sadan markan rahapalkinnon. Paluumatkan Torniosta Ouluun ja Oulaisista takaisin Haapavedelle Ahola teki hiihtäen.
Vuonna 1902 Ahola jäi Tampereella viidenneksi, ja Viipurissa hän jäi suojakelin vuoksi yhdenneksitoista. Oulun hiihdoissa hän jäi viidenneksi ja sai 10 markan rahapalkinnon. Hän hiihti sitten Oulusta Kajaanin, jossa pidetyissä hiihdoissa hän hävisi  Antti Aitamurrolle. Vuonna 1905 Ahola osallistui Östersundissa Ruotsissa Pohjoismaisten kisojen 60 kilometrin hiihtoon yhdessä Heikki Vesan kanssa ja voitti kilpailun. Oulun hiihdoissa hän hävisi kuitenkin ensikertalaiselle Matti Koskenkorvalle, joka hänkin oli kotoisin Haapavedeltä. Ahola osallistui Oulun hiihtoihin vuoteen 1908 saakka ja pääsi joka kerta palkinnoille. Helsingissä pidetyiltä talviurheilupäiviltä hän toi palkintona ompelukoneen vaimolleen. Vuonna 1913 Ahola osallistui vielä 60 kilometrin hiihtoon karsittaessa Östersundiin lähetettäviä Pohjois-Suomen hiihtäjiä. Hän tuli neljänneksi hävittyään vain toista minuuttia voittajalle. Ahola teki viimeisen kilpailumatkansa Ruotsiin mutta ei osallistunut siellä hiihtoon olkapäävamman vuoksi.
Kilpailu-uransa lopetettuaan Ahola teki sepäntöitä, oli hevosmiehenä ja viljeli 60 tynnyrinalan peltojaan sekä kävi metsästämässä. Haapaveteläiset hiihtäjäveteraanit Juho Ritola, Esko Käräjäoja ja Antti Ahola olivat kunniavieraina vuonna 1924 pidetyissä Salpausselän kisoissa. Antti Ahola kuoli vaikeaan sairauteen 59-vuotiaana Haapavedellä kesäkuussa 1934.
Aiheesta muualla

Samuli Paulaharju: Ensimmäisiä hiihtomestareitamme, Suomen Urheilulehti, 4.12.1919, nro 48–50, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Seeli Toivio

| Seeli Toivio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Ammatti:  laulaja, muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1980–
Tyylilajit:  ooppera, taidemusiikki
Soittimet:  ihmisääni, sello
Levy-yhtiöt:  Alba Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Seeli Toivio (s. 1976) on suomalainen laulaja, sanoittaja, sovittaja, sellonsoittaja ja konserttimanageri. Hän aloitti sellonsoiton vuonna 1980 Lahden Päijät-Hämeen konservatoriossa Jouko Paavolan oppilaana. Vuodesta 1988 hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa Hannu Kiiskin, Marcel Bergmanin, Erkki Raution ja Martti Rousin oppilaana.
Ulkomailla Toivio on opiskellut Budapestin Franz Lisztin musiikkiakatemiassa Miklós Perényin oppilaana 1990–1993 sekä Lontoon Royal Academy of Musicissa David Strangen oppilaana 1995–1998. Toiviolla on sellodiplomit ja musiikin maisterin tutkinnot Royal Academy of Musicista 1998 (Dip. R.A.M., Postgraduate Performance) ja Sibelius-Akatemiasta 2003. Musiikin tohtoriksi hän valmistui Sibelius-Akatemiasta joulukuussa 2009.
Valikoitu diskografia > Laulajana

Seeli Toivio – Kesäyö [Ilkka Vainio Tuotanto] (2019)
Seeli Toivio – Joulun taikaa (2019)
Valikoitu diskografia > Sellistinä

Seeli & Kalle Toivio – Virtuoso Cello [Alba Records] (2011)
China Zun

| China Zun |
| --- | --- |
 China Zun marraskuussa 2018.
Tiedot
Sijainti:  Peking, Kiina
Koordinaatit:  39°54′45″N, 116°27′58″E
Rakennettu:  2013–2018
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Kohn Pedersen Fox
Urakoitsija:  CITIC Heye Investment
Tekniset tiedot
Kerroksia:  109 + 8 maan alla
Kerrospinta-ala:  437 000 m²
Hissien määrä:  101
Korkeus
Kattokorkeus:  528 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
China Zun (kiin.: 中国尊; pinyin: Zhōngguó Zūn) on Kiinan pääkaupungin, Pekingin keskustan liikealueella sijaitseva, 528 metriä korkea hotelli- ja toimistorakennus. Sen rakentaminen aloitettiin 2013 ja se valmistui vuonna 2018. China Zun on Pekingin korkein rakennus. China Zunin ovat suunnitelleet arkkitehtitoimistot Kohn Pedersen Fox, Beijing Institute of Architectural Design, CITIC Architectural Design, Arup ja Parsons Brinckerhoff. Kone toimittaa hissejä ja liukuportaita rakennukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta China Zun Wikimedia Commonsissa
| n k Maailman korkeimmat rakennukset |
| --- | --- |
 1. Burj Khalifa  2. Merdeka 118  3. Shanghai Tower  4. Abraj Al Bait Towers  5. Ping An Finance Centre  6. Lotte World Tower  7. One World Trade Center  8. CTF Finance Centre, Tianjin CTF Finance Centre  10. China Zun
Force India

|  Force India-Mercedes |
| --- | --- |

Koko nimi:  Sahara Force India F1 Team
Päämaja:   Silverstone, Englanti
Perustajat:   Vijay Mallya  Michiel Mol
Henkilökunta:   Otmar Szafnauer  Andrew Green
Tunnetuimmat kuljettajat:   Adrian Sutil  Giancarlo Fisichella  Vitantonio Liuzzi  Paul di Resta  Nico Hülkenberg  Sergio Pérez  Esteban Ocon
Moottorit:  Mercedes, Ferrari
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2008
Kilpailuja:  203
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  5
MM-pisteitä:  1 046
Viimeinen kilpailu:  Unkarin GP 2018
Force Indian logo vuosina 2008–2011.
Sahara Force India F1 Team oli intialainen Formula 1 -talli, jonka kotipaikka sijaitsi Silverstonessa Englannissa.
Tallin perustivat intialainen Vijay Mallya ja alankomaalainen Michiel Mol, kun he ostivat entisen Spyker F1 -tallin 88 miljoonalla eurolla vuonna 2007. Talli oli ensimmäinen intialainen Formula 1 -talli. Tallin perustana toimii entinen Jordan-talli, joka myytiin kauden 2005 päätteeksi. Sen jälkeen tallin nimeksi tuli Midland. Midland ehti kilpailla F1-sarjassa vain yhden kauden ajan, kunnes Spyker osti tallin. Intialainen Sahara India Pariwar teki syksyllä 2011 sadan miljoonan taalan tallikaupan Force Indian kanssa ja sai 42,5 prosenttia tallin osakkeista.
Talli ajautui selvitystilaan kesällä 2018 ja elokuun alussa julkistettiin kauppa jossa Lawrence Stroll yhdessä kuuden muun sijoittajan kanssa osti tallin osakkeet ja irtaimiston. Tallikauppaan ei sisältynyt F1-kilpailulisenssiä ja sen takia se joutui osallistumaan uutena tallina elokuiseen Belgian Grand Prix’n vaihtaen myös nimensä Racing Point Force Indiaksi.
Tallin edeltäjät

Tallin perusti alun perin irlantilainen Eddie Jordan vuonna 1990 hankittuaan kokemusta tallin pyörittämisestä Britannian Formula 3 -sarjasta. Talli siirtyi Formula 1 -sarjaan kaudeksi 1991. Talli ei jäänyt yhdelläkään kaudella pisteittä ja sen parhaimmaksi kaudeksi jäi 1999, jolloin se saavutti valmistajien MM-sarjassa kolmannen sijan sekä kaksi voittoa ja useita palkintosijoja. Talli saavutti viimeisen voittonsa Brasilian GP:stä kaudella 2003. Tallin taru loppui Eddie Jordanin myytyä sen venäläiselle Midland F1:sen omistavalle Alex Shnaiderille tammikuussa 2005.
Midlandina talli kerkesi kilpailemaan vain yhden kauden, ennen kuin talli vaihtoi jälleen omistajaa. Koko kauden ajan talli laahusti maaliin jälkijoukoissa, eikä paluusta huipulle edes haaveiltu, joskin Shnaider ilmoitti tallin keräävän säännöllisesti pistesijoja. Midland ei kerännyt yhtään pistettä koko kaudella. Shnaider kyllästyi talliinsa ja myi sen Spyker Carsille, joka alkoi pyörittää tallia nimellä Spyker F1.
Spyker ei paljoa tallin esityksiä parantanut. Talli saapuikin yleensä viimeisillä sijoilla maaliin. Syksyllä 2007 tallin tuotua B-versionsa kilpailuihin talli saavutti ainoan MM-pisteensä kauden 15. osakilpailussa Japanin GP:ssä Adrian Sutilin sijoituttua kahdeksanneksi sateisissa olosuhteissa. Talli ajautui jälleen talousongelmiin ja se myytiin intialaiselle business-miehelle, Vijay Mallyalle, virallisesti 5. lokakuuta.
Alkuvaiheet

Tallin virallinen nimi hyväksyttiin Force Indiaksi 24. lokakuuta 2007. Marraskuussa Force India esitteli autojen uuden värityksen Barcelonan testien yhteydessä. Punaisella ja valkoisella maalatusta Spyker F8-VIIB autossa oli Mallyan Kingfisher-lentoyhtiön logot. Samalla julkistettiin myös tallin logo, jossa esiintyy Intian lippu. Joulukuun alussa Force India kertoi hankkineensa riveihinsä lisää suunnitteluvoimaa. Talli palkkasi aiemmin Red Bullilla suunnittelijana toimineen Mark Smithin suunnittelujohtajaksi sekä Toyotalla aiemmin työskennelleen Ian Hallin projektijohtajaksi kauden 2009 auton kehittämiseen. Talli sai nimen Force India Formula One Team kaudelle 2008, ja tallissa jatkoivat tallipäällikkö Colin Kolles, suunnittelija Mike Gascoyne ja kuljettaja Adrian Sutil.
Alkuvaiheet > Kausi 2008

Force India debytoi F1:sissä kauden 2008 avausosakilpailussa, Australian GP:ssä. Kilpailu sujui tallilta huonosti, kun Fisichella keskeytti ensimmäisessä mutkassa ja myös Sutil joutui keskeyttämään.
Kausi sujui tallin osalta vaisusti. Fisichella ja Sutil kamppailivat kilpailuissa häntäpäänsijoituksista ja keskeytyksiä kertyi runsaasti. Fisichella saavutti kauden parhaan tuloksen Espanjan GP:ssä oltuaan kymmenes. Sutilin parhaaksi tulokseksi jäi Belgian GP:n 13. sija. Sadekelillä ajetussa Monacon GP:ssä Sutil olisi luultavasti yltänyt pisteille ilman Kimi Räikkösen peräänajoa. Sillä hetkellä Sutil ajoi kilpailussa neljäntenä.
Kauden päätyttyä talli aloitti uudistumisen, kun moottorisopimus Ferrarin kanssa irtisanottiin. Sopimusta olisi ollut vielä vuosi jäljellä. Samalla Mallya antoi potkut tallipäällikkö Colin Kollesille, tekniselle johtajalle Mike Gascoynelle ja liiketoimintajohtaja Patrick Misslingille. Mallya nosti itsensä uudeksi tallipäälliköksi ja hänen apulaiseksi nousi Robert Fernley. Force India solmi uuden pitkäaikaisen moottorisopimuksen McLaren-Mercedesin kanssa. Sopimukseen kuului myös hydrauliikkajärjestelmät ja vaihdelaatikot.
Alkuvaiheet > Kausi 2009

Kaudella 2009 tallin kuljettajina jatkoivat Sutil ja Fisichella. Kausi alkoi Force Indian kannalta edellisen kauden tavoin ilman mainittavaa menestystä, johtuen osin siitä, ettei talli ehtinyt testaamaan uutta autoa tarpeeksi ennen kauden alkua.
Kauden puolivälin jälkeen Belgian GP:n yllätyksellisissä aika-ajoissa talli otti sensaatiomaisesti Fisichellan ajamana ensimmäisen paalupaikkansa. Kilpailussa Fisichella sijoittui toiseksi heti Kimi Räikkösen jälkeen, ja saavutti siten tallin ensimmäisen piste- ja palkintosijan. Tämän jälkeen Fisichella kuitenkin jätti tallin ja siirtyi Ferrarin toiseksi kuljettajaksi, jolloin Force India joutui korvaamaan hänet Vitantonio Liuzzilla.
Seuraavassa kilpailussa Italiassa tallin auto sijoittui aika-ajoissa toiseksi Sutilin ajamana, joka jäi vain 0,195 sekuntia paalupaikan ottaneesta Lewis Hamiltonista. Kilpailussa Sutil ajoi neljänneksi tehden samalla Force Indian historian ensimmäisen kilpailun nopeimman kierrosajan. Seitsemännestä ruudusta kilpailuun lähteneen Liuzzin kilpailu päättyi neljänneltä sijalta vaihdelaatikon rikkoutumiseen. Kauden päättyessä talli sijoittui 13 pisteellään MM-taulukon yhdeksännelle sijalle.
Alkuvaiheet > Kausi 2010

Talli vahvisti 27. marraskuuta 2009, että sen kuljettajina kaudella 2010 jatkavat Adrian Sutil ja Vitantonio Liuzzi. Paul Di Resta valittiin tallin testikuljettajaksi 2. helmikuuta 2010. 9. helmikuuta 2010 Force India esitteli uuden autonsa VJM03:n, jota talli käytti kauden aikana. Kausi 2010 alkoi tallin osalta mainiosti Liuzzin ajaessa Bahrainissa yhdeksänneksi. Kymmenennestä ruudusta lähtenyt Sutil joutui puolestaan jo avauskierroksella kolariin, ja ei pystynyt nousemaan pisteille. Australiassa kolmannestatoista ruudusta lähtenyt Liuzzi sijoittui seitsemänneksi minuutin voittaneelle Jenson Buttonille hävinneenä. Sutil puolestaan joutui keskeyttämään moottoriongelmiin. Malesiassa Sutil sai kauden ensimmäiset pisteensä ajettuaan viidenneksi. Liuzzi joutui keskeyttämään vaihdelaatikko-ongelmiin kierroksella 12. Seuraavissa kilpailuissa kuljettajat saavuttivat sijoituksia keskikastissa, napaten välillä aina muutaman pistesijan. Monacossa molemmat autot pääsivät pisteille, kun Sutil sijoittui kahdeksanneksi ja Liuzzi yhdeksänneksi. Turkissa Sutil ajoi yhdeksänneksi saaden kaksi pistettä, ja Liuzzi oli kolmastoista. Seuraavassa kilpailussa Kanadassa molemmat autot pääsivät taas pisteille, kun Liuzzi oli yhdeksäs ja Sutil kymmenes.
Euroopan GP:ssä kolmannestatoista ruudusta lähtenyt Sutil ajoi kuudenneksi, ja Liuzzilla puolestaan alkoi alamäki, kun hän jäi tämä kilpailu mukaan laskettuna neljässä perättäisessä kilpailussa ilman pisteitä. Britanniassa Sutil ajoi kuudennen perättäisen kerran pisteille, mutta seuraavassa kilpailussa Saksassa hän oli vasta 17:s ja keskeytti Unkarissa. Belgiassa molemmat kuljettajat palasivat taas pisteille, kun Sutil ajoi viidenneksi ja Liuzzi kymmenenneksi. Italiassa molemmat jäivät ilman pisteitä, ja Sutil oli Singaporessa yhdeksäs. Liuzzi keskeytti Singaporen ja Japanin kilpailun. Koreassa Sutil joutui keskeyttämään, mutta Liuzzi ajoi kuudenneksi. Kauden kaksi viimeistä kilpailua Liuzzi keskeytti, ja Sutilkin jäi niissä ilman pisteitä.
Talli saavutti uudistuneen pistejärjestelmän ansiosta 68 pistettä sijoittuen valmistajien taulukossa seitsemänneksi vain pisteen Williamsin perässä.
Alkuvaiheet > Kausi 2011

Kaudella 2011 tallin kuljettajina ajoivat Adrian Sutil ja Paul di Resta. Testikuljettajana toimi Nico Hülkenberg. Kuljettajat tulivat maaliin sijoilla 11 ja 12 kauden avanneessa Australian GP:ssä. Tuloksiin tuli kuitenkin muutoksia, kun Sauberin tulokset hylättiin. Näin Sutil nousi yhdeksänneksi ja ensimmäisen F1-kisansa ajanut di Resta kymmenenneksi. Kauden toisessa kilpailussa, Malesiassa, di Resta ajoi kymmenenneksi ja Sutil 11:nneksi. Kiinan GP:ssä molemmat kuljettajat jäivät ilman pisteitä, mutta aika-ajopäivänä 25 vuotta täyttänyt di Resta saavutti uransa parhaan aiko-ajosijoitukseen ajettuaan kahdeksanneksi. Sutil ajoi parhaimmillaan kahdesti kuudenneksi Saksan ja Brasilian kilpailuissa, di Restan ajettua parhaimmillaan kuudenneksi Singaporen kilpailussa.
Talli saavutti yhteensä 69 pistettä sijoittuen kuudenneksi MM-sarjassa.
Alkuvaiheet > Kausi 2012

Kaudella 2012 tallin toisena kuljettajana Paul di Restan lisäksi ajoi Nico Hülkenberg korvaten Adrian Sutilin. Testikuljettajana toimi Jules Bianchi.
Alkuvaiheet > Kausi 2013

Kaudella 2013 tallin toisena kuljettajana jatkoi Paul di Resta ja Adrian Sutil teki paluun yhden välivuoden jälkeen korvaten Nico Hülkenbergin. Testikuljettajana toimi James Calado.
Alkuvaiheet > Kausi 2014

Kaudella 2014 tallin kuljettajat olivat Sergio Pérez ja Nico Hülkenberg. Testikuljettajana toimi Daniel Juncadella. Talli sai parhaan tuloksensa kauden alussa Bahrainin GP:ssä, jossa Pérez onnistui turva-auton jälkeen nousemaan kilpailussa kolmannelle sijalle. Samassa kilpailussa Hülkenberg oli viides.
Alkuvaiheet > Kausi 2015

Kaudella 2015 tallin kuljettajina jatkoivat Sergio Pérez ja Nico Hülkenberg. Testikuljettajana toimi Daniel Juncadella. Talli ajoi alkukauden VJM08-autolla, joka oli käytännössä kauden 2015 sääntöihin muokattu edellisen kauden auto. Britannian GP:ssä talli siirtyi VJM08B-versioon.
Pérezin ja Hülkenbergin voimin talli saavutti parhaan sijoituksensa MM-sarjassa sijoittuen viidenneksi.
Alkuvaiheet > Kausi 2016

Kaudella 2016 tallin kilpakuljettajina ajoivat Sergio Pérez ja Nico Hülkenberg. Testikuljettajina toimivat Alfonso Celis Jr. ja Nikita Mazepin.
Alkuvaiheet > Kausi 2017

Kaudella 2017 tallin kilpakuljettajina olivat Sergio Pérez ja Esteban Ocon. Testikuljettajina toimivat Alfonso Celis Jr. ja George Russell.
Alkuvaiheet > Kausi 2018

Kaudella 2018 tallin kilpakuljettajina olivat Sergio Pérez ja Esteban Ocon. Testikuljettajina toimivat kanadalainen Nicholas Latifi ja venäläinen Nikita Mazepin.
Talli ajautui kesällä taloudellisiin vaikeuksiin. Tallin omistajaksi tuli elokuussa Lawrence Strollin johtama sijoittajaryhmä ja talli toimi loppukauden uudella kilpailulisenssillä nimellä Racing Point Force India. Auton nimeä ei FIA:n sääntöjen mukaan voi vaihtaa kesken kauden ja sen pitää käydä ilmi myös tallin nimessä. Uuden kilpailulisenssin takia talli menetti kuitenkin siihen astiset pisteensä.
Kuljettajat

Adrian Sutil (2008–2011, 2013)
Giancarlo Fisichella (2008–2009)
Vitantonio Liuzzi (2009–2010)
Paul di Resta (2011–2013)
Nico Hülkenberg (2012, 2014–2016)
Sergio Pérez (2014–2018)
Esteban Ocon (2017–2018)
Kuljettajat > Testikuljettajat

Vitantonio Liuzzi (2008–2009)
Roldán Rodríguez (2008)
Giedo van der Garde (2008)
Paul di Resta (2010)
Nico Hülkenberg (2011)
Jules Bianchi (2012)
Gary Paffett (2012)
Conor Daly (2012–2013)
James Calado (2013)
James Rossiter (2013)
Daniel Juncadella (2014–2015)
Facu Regalia (2014)
Pascal Wehrlein (2015)
Alfonso Celis Jr. (2016–2017)
Nikita Mazepin (2016, 2018)
George Russell (2017)
Nicholas Latifi (2018)
Henkilökunta

Vijay Mallya (2008–)
Michiel Mol (2008–)
Robert Fernley (2009–)
Subrata Roy (2008–)
Andy Stevenson (2008–)
Otmar Szafnauer (2009–)
Akio Haga (2008–)
Simon Phillips (2008–)
Ian Hall (2008–)
Bradley Joyce (2008–)
Andrew Green (2011–)
Tom McCullough (2014–)
Bernadette Collins (2015–)
Colin Kolles (2008)
Patrick Missling (2008)
Mike Gascoyne (2008)
Mark Smith (2008–2010)
James Key (2008–2010)
Ian Phillips (2008–2010)
Dominic Harlow (2008–2011)
Gianpiero Lambiase (2008–2014)
Simon Roberts (2009)
Jakob Andreasen (2011–2013)