stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Motu Oa

Motu Oa
| --- | --- |
Sijainti:  Ua Pu Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Marquesassaaret
Pinta-ala:  0,3 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Motu Oa on saari Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee kilometrin päässä Ua Pun saaresta kaakkoon. Motu Oa on osa pohjoisia Marquesassaaria. Saaren nimi tarkoittaa pohjoismarquesasin kielellä "Pitkä luoto".lähde? Saari on asumaton.
Eljas Lönnrot

Eljas Lönnrot (8. huhtikuuta 1858 Kiiminki – 1. lokakuuta 1933 Sotkamo) oli pappi ja valtiopäivämies.
Eljas Lönnrotin vanhemmat olivat rovasti Frans Fredrik Lönnrot ja Sofia Amanda Snellman. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1888 oli Aina Kristina Sahlberg (k. 1907), toinen vuodesta 1908 Hanna Maria Forsell o.s. Nordlund (k. 1920) ja kolmas vuodesta 1925 Siiri Elisabet Hurme o.s. Snellman. Lönnrot tuli ylioppilaaksi 1879, valmistui filosofian kandidaatiksi 1884 ja vihittiin papiksi 1887. Hän toimi ylimääräisenä pappina Ristijärvellä, Paltamossa, Puolangalla, Leppävirralla ja Suonenjoella 1887–1897, oli kirkkoherra Kiimingissä 1896–1903, Alatorniolla 1903–1906 ja Sotkamossa 1914–1933. Oulun tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovasti Lönnrot oli 1906–1914 ja Kuopion tuomiokapitulin asessori 1900–1901 ja 1902–1909. Pappissäädyn jäsen hän oli valtiopäivillä 1904 ja 1905, kirkolliskokouksen jäsen 1903–1918.
Eljas Lönnrotin poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan oli lyseon lehtori ja Kainuun murteen sanaston kerääjä Lauri Lounela, vuoteen 1918 Lönnrot (1889–1970).
Sakari Westerlund

Sakari Adolf Westerlund (30. syyskuuta 1858 Tornio – 22. helmikuuta 1925 Oulu) oli suomalainen opettaja, rehtori, urheiluvaikuttaja ja valtiopäivämies.
Sakari Westerlundin vanhemmat olivat postiljooni Zachris Westerlund ja Gustava Stark-Nordberg ja puoliso vuodesta 1883 Sofia Lindborg. Westerlund tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1882. Hän oli latinan vt. lehtori Oulun ruotsalaisessa lyseossa 1882–1885 ja latinan ja suomen vt. kollega Oulun lyseossa 1866–1867 ja sitten vakinainen. Koulun vararehtorina hän toimi vuodesta 1890 ja rehtorina vuodesta 1892 vuoteen 1925. Oulun lyseon kreikan opettaja hän oli 1886–1890, Oulun suomalaisen valmistavan koulun osakas ja opettaja 1883–1909 ja Oulun käsityöläiskoulujen johtaja vuodesta 1887. Westerlundilla oli useita luottamustehtäviä koulutuksen, urheilun ja kunnalliselämän piirissä. Muun muassa Oulun kaupunginvaltuuston jäsen Westerlund oli parikymmentä vuotta ja Oulun hätäapukomitean jäsen noin 30 vuotta, samoin kuin Oulun Hiihtoseuran johtokunnan puheenjohtaja. Oulun VPK:n toiminnassa Westerlund oli mukana 35 vuotta. Hän työskenteli Oulun Lehden päätoimittajana 1883–1884 ja toimitti Oulun lyseon vuosikertomukset 1902–1919. Westerlund edusti Kuopion hiippakunnan opettajia valtiopäivillä 1897 ja 1899.
Diplomi-insinööri, opettaja ja oppikirjojen laatija Aarne S. Avela oli Sakari Westerlundin ja Sofia Lindborgin poika.
Spiritualiteetti

Spiritualiteetti on usein käytetty nimitys hengellisen elämän konkreettisista muodoista. Termi tulee latinan sanasta spiritualis (suom. hengellinen) ja sitä käytetään usein kristillisessä kontekstissa. Spiritualiteetti koskee ihmisen sisäistä uskonnollista elämää ja kokemusta sekä henkilökohtaista uskossa elämistä ja uskon harjoittamisen polkua. Spiritualiteetin teologia on teologian osa-alue, joka korostaa kokemuksellisuutta ja käytännöllisyyttä.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon määritelmän mukaan spiritualiteetti on hengellistä kasvua ja havahtumista korostavaa uskon käytännöllistä harjoittamista, erityisesti yhteisöllisesti. Spiritualiteettiin voi kuulua esimerkiksi Raamatun lukemista, messuun osallistumista, rukoilua ja yhteyttä toisiin uskoviin. Se voi tarkoittaa myös hiljaisuuden ja mietiskelyn harjoittamista, hengellistä laulamista, retriiteille osallistumista tai muuta hartaudenharjoitusta.
Pertti Salolainen

| Pertti Salolainen |
| --- | --- |
 Pertti Salolainen valtiosalissa
Pääministerin sijainen
 Ahon hallitus 23.8.1991–13.4.1995  
Edeltäjä:  Ilkka Kanerva
Seuraaja:  Sauli Niinistö
Ministeri ulkoasiainministeriössä, ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä (ulkomaankauppaministeri)
 Holkerin hallitus 30.4.1987–26.4.1991 Ahon hallitus 26.4.1991–13.4.1995  
Edeltäjä:  Jermu Laine
Seuraaja:  Ole Norrback
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1991–1994  
Edeltäjä:  Ilkka Suominen
Seuraaja:  Sauli Niinistö
Kansanedustaja
 23.3.1970–1.10.1996 21.3.2007–16.4.2019  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1940 (ikä 84) Helsinki
Arvonimi: ministeri (2004)
Puoliso:  Anja Orvokki Salolainen (vih. 1964; k. 2005)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  kauppatieteiden maisteri (1969)
Tutkinnot:  Helsingin kauppakorkeakoulu
Uskonto:  luterilaisuus (panteisti)
Pertti Edvard Salolainen  (s. 19. lokakuuta 1940 Helsinki) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut kokoomuksen kansanedustajana (1970–1996, 2007–2019) ja puheenjohtajana (1991–1994) sekä ministerinä (1987–1995).
Salolainen työskenteli ennen kansanedustajan uraansa Yleisradiossa toimittajana ja tuottajana vuosina 1962–1969. Vuosina 1996–2004 hän oli Suomen suurlähettiläs Lontoossa.
Elämä ja ura

Salolainen syntyi 19. lokakuuta 1940 Helsingissä välirauhan aikana ylikonstaapeli Edvard Salolaisen ja liikkeenharjoittaja Ella Salolaisen (o.s. Lundqvist) perheeseen. Hän valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1965 ja kauppatieteiden maisteriksi 1969.
Salolainen aloitti uransa Yleisradion tv-uutisten lukijana ja toimittajana 1962–1965. Hän oli Ylen taloudellisten ohjelmien tuottaja 1965–1966, BBC World Servicen suomenkielisen toimituksen toimittaja Lontoossa 1966 ja Ylen Lontoon-kirjeenvaihtaja 1966–1969.
Politiikka

Salolainen valittiin kansanedustajaksi ensimmäisen kerran vuoden 1970 eduskuntavaaleissa. Eduskunnassa hän toimi muun muassa sosiaalivaliokunnan varapuheenjohtajana (1970–1975) ja valtiovarainvaliokunnan puheenjohtajana (1979–1987). Salolainen oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1972–1984.
Salolainen toimi Holkerin hallituksen ministerinä ulkosiainministeriössä sekä kauppa- ja teollisuusministeriössä (ulkomaankauppaministeri) vuosina 1987–1991. Hän sai kyseenalaista julkisuutta 1989 olemalla Kiinan ensimmäinen länsimainen valtiovieras Taivaallisen rauhan aukion verilöylyn jälkeen. Päätös matkasta tehtiin hallituksessa ja sillä oli tasavallan presidentti Mauno Koiviston hyväksyntä.
Salolainen jatkoi ulkomaankauppaministerinä Ahon hallituksessa toimien myös pääministerin sijaisena 1991–1995. 1990-luvun alussa hän vastasi Suomen EU-jäsenyysneuvotteluista. Salolainen oli ETA-neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtaja 1990–1993 ja Suomen EU-neuvotteluvaltuuskunnan puheenjohtaja ja neuvottelevana ministeri 1993–1995. Salolainen on kertonut myöhemmin häneen ja muihin silloisen hallituksen ministereihin kohdistuneista tappouhkauksista Suomen neuvotellessa EU-jäsenyydestä. Hän on kertonut joutuneensa tuolloin Suojelupoliisin suojelukseen, koska uhkauksia pidettiin vakavina.
Vuonna 1991 Salolainen valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi Ilkka Suomisen seuraajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1994, jolloin häntä seurasi Sauli Niinistö. Salolainen jätti eduskunnan lokakuussa 1996 siirryttyään Suomen suurlähettilääksi Lontooseen. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2004. Hänen tilalle eduskuntaan nousi Pirjo-Riitta Antvuori.
Politiikka > Paluu eduskuntaan

Eduskuntavaaleissa 2007 Salolainen asettui kokoomuksen puheenjohtaja Jyrki Kataisen toivomuksesta puolueen ehdokkaaksi Helsingissä, vaikka oli ehtinyt jo kieltäytyä ehdokkuudesta. Hän palasi eduskuntaan kokoomuksen Helsingin ehdokkaista neljänneksi suurimmalla äänimäärällä (8 621 ääntä). Aiemmissa vaaleissaan Salolainen oli ollut suurimpia ääniharavia. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Salolainen valittiin jatkokaudelle 6 205 äänellä.
Salolainen on ollut eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja 2007–2011 ja varapuheenjohtaja vuodesta 2011. Simon Wiesenthal -keskus vaati joulukuussa 2012 Salolaisen erottamista ulkoasiainvaliokunnan varapuheenjohtajan tehtävästä, kun Salolainen oli Ylen Aamu-tv:n keskustelussa esittänyt, ettei Yhdysvallat voi ottaa näkyvämpää roolia Lähi-idän rauhanneuvotteluissa maan vaikutusvaltaisen juutalaisvähemmistön vuoksi. Järjestön mukaan Salolainen toisti ”antisemitististä uutisankkaa juutalaisten salakerhoista”. Salolainen itse piti väitettään puhtaasti ulkopoliittisena analyysinä ja totesi, ettei hänellä ole mitään tekemistä antisemitismin kanssa. Hän oli eduskunnan ikäpuhemies vuodesta 2015 lähtien ja ilmoitti vaalikauden 2015–2019 jäävän hänen viimeisekseen.
Tunnustuksia

Salolainen on ollut pitkään mukana WWF:n toiminnassa. Hän toimi WWF:n Suomen rahaston hallintoneuvostossa ja rahaston varapuheenjohtajana 1972–1989 sekä myöhemmin puheenjohtajana 2006–2009. Salolainen on myös rahaston kunniaperustaja vuodelta 1972. Hän on muun muassa puolustanut Suomen vanhojen metsien suojelua ”ennen kuin biotalous tuhoaa loputkin”.
Lontoon City myönsi Salolaiselle vapaakansalaisen arvon 1998. Suomessa hän sai ministerin arvonimen vuonna 2004. Salolaiselle on myönnetty myös Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi 1994 ja Suomen Luonnonsuojeluliiton kultainen ansiomerkki.
Salolainen sai vuonna 2017 kuningatar Elisabet II:lta Brittiläisen imperiumin kunnianosoituksen Commander of the Order of the British Empire, CBE. Arvonimi myönnettiin Salolaiselle tunnustuksena hänen työstään Suomen ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisten suhteiden hyväksi.
Ritarikunnat

Brittiläisen imperiumin ritarikunta komentaja (2017)
Suomen Leijonan ritarikunta suurristi (1994)
Yksityiselämä

Salolaisen puoliso oli vuodesta 1964 laboratoriohoitaja Anja Salolainen (o.s. Sonninen), joka sairastui luusyöpään vuonna 2000 ja kuoli helmikuussa 2005. Heille syntyi kaksi lasta. Salolainen on sotilasarvoltaan majuri (2000). Sittemmin Salolainen on seurustellut Niina Kosken kanssa ja he kihlautuivat itsenäisyyspäivänä 2018.
Salolaisen harrastuksia ovat muun muassa luonto, valokuvaus, uinti ja tennis.
Vaalimenestys

| Eduskuntavaalit> Vuosi | Eduskuntavaalit> Vaalipiiri | Eduskuntavaalit> Äänet | Eduskuntavaalit> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Helsinki | 19 641 | Valittu |
| 1972 | Helsinki | 12 402 | Valittu |
| 1975 | Helsinki | 17 977 | Valittu |
| 1979 | Helsinki | 26 562 | Valittu |
| 1983 | Helsinki | 20 202 | Valittu |
| 1987 | Helsinki | 18 324 | Valittu |
| 1991 | Helsinki | 18 515 | Valittu |
| 1995 | Helsinki | 16 002 | Valittu |
| 2007 | Helsinki | 8 621 | Valittu |
| 2011 | Helsinki | 6 205 | Valittu |
| 2015 | Helsinki | 4 502 | Valittu |
Julius Immanuel Gummerus

Julius Immanuel Gummerus vuonna 1877
Julius Immanuel Gummerus (13. maaliskuuta 1855 Kannus – 6. helmikuuta 1919 Parikkala) oli suomalainen teologian tohtori, kirkkoherra ja kuusinkertainen valtiopäivämies.
Gummeruksen vanhemmat olivat rovasti Alexander Jakob Gummerus ja Emilia (Emma) Nordling ja puoliso vuodesta 1881 Aina Helena Winter. Lehtori ja kirjankustantaja Karl Jacob Gummerus oli hänen veljensä, samoin kuin senaattori ja tuomari Valentin Gummerus ja rovasti, valtiopäivämies Aleksanteri Gummerus. Julius Immanuel Gummerus tuli ylioppilaaksi 1875 ja vihittiin papiksi 1878, teologian kandidaatin tutkinnon Gummerus suoritti 1886 ja filosofian maisteri hänestä tuli 1878. Vuonna 1893 Gummerus väitteli teologian tohtoriksi tutkimuksella Jesajan ennustukset luvuissa XXIV–XXVII. Gummerus toimi pappina useissa eri seurakunnissa, samoin kuin Porvoon tuomiokapitulin asessorina 1895–1902 ja sitten Parikkalan kirkkoherrana. Suomen Lähetysseuran johtokunnan puheenjohtaja hänestä tuli 1907, raamatunkäännöskomiteassa hän työskenteli vuodesta 1893. Gummerus oli kirkolliskokouksen  edustaja 1898, 1903, 1908, 1913 ja piispainkokouksen jäsen 1913, 1914 ja 1915. Gummerus oli myös pappissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905. Rovastin arvon hän sai 1896.
Eiao

Eiao
Eiaon kartta
| --- | --- |
Sijainti:  Nuku Hiva Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Marquesassaaret
Korkein kohta:  576 m
Pinta-ala:  43,8 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eiao on saari Marquesassaarilla, Ranskan Polynesiassa. Saaren korkein kohta on nimeämätön paikka saaren itärannikolla. Se kohoaa 576 metriin merenpinnan yläpuolella. Saaren luoteisosassa sijaitsee Vaitahun laakso. 1800-luvun lopulla saarta käytettiin jonkin aikaa vankilasaarena. 1970-luvulla Ranska tutki saaren soveltuvuutta maanalaisiin ydinkokeisiin, mutta koeporauksissa kallioperä osoittautui liian huokoiseksi. Saarella laiduntaa villiintynyttä karjaa, aaseja ja sikoja.
Vahitahi

Vahitahi
NASAn kuva Vahitahista
| --- | --- |
Sijainti:  Nukutavake Ranskan Polynesia
Saariryhmä:  Tuamotu
Sijaintipaikka:  Tuamotu 
Vesialue:  Tyynimeri 
Pinta-ala:  2,5 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  68 (2017)
Suurin kaupunki:  Mohitu
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vahitahi on atolli Tuamotusaaristossa Ranskan Polynesiassa. Lähin saari Vahitahista on Akiaki 41 kilometrin päässä. Vahitahin asukasluku oli 68 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Vahitahin laguuni on täysin sulkeutunut atollin sisään. Saaren pääkylä on Mohitu. Saarella on ollut lentokenttä vuodesta 1986 lähtien.
Ensimmäinen eurooppalainen Vahitahissa oli ranskalainen Louis Antoine de Bougainville 1768, joka antoi atollille nimen Les Quatre Facardins. James Cook saavutti saman atollin seuraavana vuonna ja nimesi sen puolestaan Laguunisaareksi.
Käännös suomeksi
Henrik Eliel Wegelius

Henrik Eliel Wegelius (4. tammikuuta 1853 Bergö – 5. toukokuuta 1933 Merikarvia) oli suomalainen lääninrovasti, sanomalehden perustaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henrik Wegeliuksen vanhemmat olivat  Jakob Esaias Wegelius ja Maria Charlotta Wegelius. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuodesta 1882 oli  Johanna Elisabet Häggman (k. 1894) ja toinen vuodesta 1896 Matilda Elisabet Schalin.  Wegelius tuli ylioppilaaksi 1870, valmistui filosofian kandidaatiksi 1875, suoritti teologisen erotutkinnon 1877 ja vihittiin papiksi 1878. Hän oli kappalainen Raumalla 1881–1888 ja Pietarsaaressa 1888–1895 ja kirkkoherra Maskussa 1895–1906 ja Merikarvialla vuodesta 1906. Mynämäen rovastikunnan lääninrovasti Wegelius oli 1901–1906 ja Porin alarovastikunnan v.t. lääninrovasti 1919. Rovastin arvon hän sai 1901. Wegelius toimi myös opettajana Raumalla ja Pietarsaaressa ja oli Pietarsaaren kansakoulutarkastaja 1891–1895. Hän oli Rauman Lehden perustaja ja ensimmäisenä päätoimittaja 1882–1884 ja julkaisi Wegelius-suvun luettelon 1887. Kirkolliskokouksen jäsen Wegelius oli 1893, 1898, 1908 ja 1913 ja tuomiokapitulin apujäsen 1900, 1903, 1904 ja 1906. Hän toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Suurlähettiläs, teosofinen kirjailija ja suomentaja Hugo Valvanne oli Wegeliuksen poika ensimmäisestä avioliitosta. Myöskin toinen poika, Väinö Valvanne, tuli tunnetuksi teosofina.
Hereheretue

Hereheretue
Hereheretuen kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Hao Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu, Gloucesterin herttuan saaret
Pinta-ala:  4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  57 (2017)
Asutuskeskukset:  Otetou
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hereheretue on koralliatolli Ranskan Polynesiassa. Se on osa Tuamotu-saarten ja Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmiä. Hereheretuen asukasluku vuoden 2017 väestönlaskennassa oli 57. Hereheretue on Îles du Duc de Gloucesterin saariryhmän saarista pohjoisin. Hereheretuea lähin saari on Anuanuraro, joka sijaitsee siitä noin 150 kilometrin päässä.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hereheretue Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Tikei

Tikei
NASAn kuva Tikeistä
| --- | --- |
Muut nimet:  Manu, Tikai, Tiku
Sijainti:  Takaroa Kuningas Yrjön saaret Ranskan Polynesia
Saariryhmä:  Tuamotu
Sijaintipaikka:  Tuamotu 
Vesialue:  Tyynimeri 
Pinta-ala:  4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tikei, (joskus käytetään nimiä Manu, Tikai tai Tiku) on saari Tuamotu-saaristossa Ranskan Polynesiassa. Tikei on poikkeuksellisesti saari, kun muut Tuamotussa sijaitsevat maa-alueet ovat atolleja. Tikei kuuluu Kuningas Yrjön saariin.
Nykyisin Tikei on asumaton, mutta ennen siellä on ollut useita kyliä. Saaren pääkylä oli Tereporepo. Ajoittain naapurisaarien asukkaat käyvät Tikeillä kalastamassa ja ravustamassa.
Ensimmäinen eurooppalainen Tikeillä oli hollinnantilainen Jacob Roggeveen 18. toukokuuta 1722. Hän nimesi saaren Carlshoffiksi. Venäläinen Otto von Kotzebue kävi saarella 1816 nimeten sen Romanzoviksi.
Käännös suomeksi
Johan Kristian Lampén

| Johan Lampén |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1821 Hollola, Suomi
Kuollut: 11. helmikuuta 1882 (60 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  kirkkoherra, teologian tohtori, valtiopäivämies
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Selma Adolfina Ottelin
Lapset:  Anna, Augusta, Ernst, Fanny, Selma ja Walter Lampén + 2 muuta
Johan Kristian Lampén (15. maaliskuuta 1821 Hollola – 11. helmikuuta 1882 Helsinki) oli Rantasalmen kirkkoherra ja teologian tohtori sekä moninkertainen pappissäädyn valtiopäivämies.
Lampén oli talollisen poika Hollolasta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä 15.12.1840 (arvosana laudatur äänimäärällä 32), valmistui filosofian kandidaatiksi 16.4.1847 ja maisteriksi 22.6.1847. Teologian kandidaatiksi hän valmistui 25.1.1854 ja vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 21.6.1854. Lampénin väitöskirja Om den katholska reformationen under schismens tid hyväksyttiin 20.5.1857, mitä seurasi teologian lisensiaatin tutkinto 27.2.1858 ja 13.5.1863 teologian tohtorin arvo. Johan Kristian Lampén toimi kreikan, heprean ja teologian opettajana Viipurissa ja Kuopiossa vuosina 1854–1869, jolloin hän siirtyi Rantasalmen kirkkoherraksi kuolemaansa 1882 asti. Porvoon tuomiokapitulin jäsen Lampén oli 1873–76. Lampén oli myös pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1867, 1872, 1877 ja 1882. Hän kuoli valtiopäivien aikana Helsingissä helmikuussa 1882.
Lampénin puoliso oli vuodesta 1859 Selma Adolfina Ottelin (1838–1921). Heillä oli kahdeksan lasta, joista Augusta Lampén piti Helsingissä valmistavaa koulua, Walter Lampén toimi Helsingissä Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana ja Ernst Lampén oli lehtori ja kirjailija; tyttäristä Selma Lampén oli naimisissa lähetysjohtaja ja runoilija Jooseppi Mustakallion kanssa, Fanny Lampén teologian tohtori Uno Paunun kanssa ja Anna Lampén professori Karl Olof Lindeqvistin kanssa.
Suomi–Ruotsi

Suomi–Ruotsi voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Yleisurheilun Suomi–Ruotsi-maaottelu
Suomi–Ruotsi, Juha Vainion ja Toivo Kärjen kirjoittama musiikkikappale
Johan Jakob Westerlund

Johan Jakob Westerlund (24. joulukuuta 1845 Pietarsaari – 21. tammikuuta 1928 Hattula) oli lääninrovasti ja moninkertainen valtiopäivämies.
Westerlundin vanhemmat olivat  maanviljelijä, rakennusmestari Anders Westerlund ja Margareta Degernäs ja puoliso vuodesta 1877 Anna Ridell (k. 1920).  Westerlund tuli ylioppilaaksi 1862, suoritti papintutkinnon ja vihittiin papiksi 1873 ja suoritti pastoraalitukinnon 1880. Hän oli Vähänkyrön kappalainen vuodesta 1882 ja Hattulan kirkkoherra vuodesta 1892, jolloin hänestä tuli myös lääninrovasti. Kirkolliskokouksen jäsen Westerlund oli 1893, 1898, 1903 ja 1908. Hän toimi pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Amanu

Amanu
Satelliittikuva Amanusta.
| --- | --- |
Sijainti:  Hao Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu
Pinta-ala:  9,6 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  174 (2017)
Asutuskeskukset:  Ikitake
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Amanu on atolli Ranskan Polynesiassa. Se kuuluu Tuamotun saariryhmään. Saaren maapinta-ala on 9,6 neliökilometriä. Atollin keskelle jäävä laguuni on noin 240 neliökilometrin kokoinen. Amanun asukasluku oli 174 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Eurooppalaiset saapuivat saarelle 1700-luvulla.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amanu Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Tenarunga

Tenarunga
Satelliittikuva Tenarungasta
| --- | --- |
Muut nimet:  Minto
Sijainti:  Gambier Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu, Groupe Actéon
Pinta-ala:  2,3 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tenarunga (Tenaruga), ennen Minton saari, on matala, asumaton atolli Tuamotusaarten lounaisosissa Ranskan Polynesiassa. Laguuniin ei pääse meritse. Atolli kuuluu muiden Groupe Actéonin saarten ohella Gambiersaarten kuntaan. Atollin löysi Pedro Fernández de Quirós vuonna 1605.lähde?
Käännös suomeksi
Luettelo televisiosarjan Ex-onnelliset hahmoista

Tämä on luettelo suomalaisen televisiosarjan Ex-onnelliset henkilöistä
Kekkoset > Laura Kekkonen

Laura Kekkonen (es. Miia Nuutila) on Kalle Kekkosen ex-vaimo ja Viivin ja Alvarin äiti. He muuttivat Lauran suunnittelemaan eroasuntotaloon kakkoskerrokseen. Laura on arkkitehti ja johtajana Into nimisessä suunnittelufirmassa. Laura oli sarjan alussa rakastunut Marko nimiseen mieheen, joka kuitenkin jätti Lauran toisen naisen takia. Laura ihastui Heikki Rahkoon jonka tapasi Oulussa. Lauran paras ystävä Anna on myös töissä Intossa. Lauralla on hyvät välit lapsiinsa, mutta ex-mieheen Kalleen välit olivat eron jälkeen viileät. Toisella kaudella Laura tapasi Paavon, joka muutti naapuriksi alakertaan samaan rappuun. Lauralla oli silloin suhde Kimin kanssa, jonka oli tavannut Tinderissä. Kimi kuitenkin matkusti paljon ja oli liian etäinen, joten Laura jätti Kimin. Laura ihastui Paavoon, ja heillä oli salasuhde. He paljastivst suhteen, ja ainoastaan Viivi oli aluksi sitä vastaan, koska Paavon poika Aapo oli hänen exänsä, mutta rauhoittui lopulta. Laura sairastui burnoutiin ja hänellä oli pieni tulehdus paksusuolessa, jonka jälkeen Laura haki ammattiapua ja jäi sairauslomalle. Lauran äiti asuu Fuengirolassa.