stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onomastikon (Eusebios)
Historia

Eusebios eli 300-luvulla. Hänet tunnetaan parhaiten Kirkkohistoriastaan. Tämän lisäksi hän kirjoitti myös muusta historiasta. Teos Raamatun paikannimistä syntyi Caesareassa. Se valmistui noin vuonna 330 tai hieman aiemmin. Tämä voidaan tietää sen perusteella, että teos on omistettu Kirkkohistorian tavoin Tyroksen piispalle Paulinukselle, joka vetäytyi piispanvirasta ennen vuotta 325 ja kuoli vuonna 330.
Eusebioksen päälähde teokselle oli Origeneen Heksapla. Roomalaisten teiden osalta teos vaikuttaa seuraavan Tabula Peutingerianaa tai sen edeltäjää, ja varuskuntien ja linnoitusten osalta Notitia dignitatumin edeltäjää. Hieronymus teki Eusebioksen Onomastikonista latinankielisen käännöksen tai oikeammin korjatun version, nimeltään Onomasticon, noin vuonna 390. Hän lisäsi teokseen tietoja sekä korjasi siinä olleita virheitä. Eurooppalaiset oppineet ja pyhiinvaeltajat tunsivat teoksen lähinnä tätä kautta. Onomastikonista tehtiin jo varhain myös syyriankielisiä laajennettuja käännöksiä. Myös muun muassa Madaban kartan arvellaan perustuvan Eusebioksen teokseen. Läheinen yhteys kartan ja Onomastikonin välillä tulee ilmi muun muassa kartan teksteistä.
Onomastikonin tärkein käsikirjoitus on Codex Vaticanus Gr. 1456, joka on peräisin 1000- tai 1100-luvulta. Se on ollut jossakin vaiheessa historiaansa Pyhän Katariinan luostarissa Siinailla. Toinen tärkeä käsikirjoitus on tähän perustuva Codex Parisianus Gr. 464, joka on 1500-luvulta.
Sisältö

Onomastikon oli alun perin osa laajempaa, neliosaista maantieteellistä teosta. Osista vain viimeinen on säilynyt nykyaikaan, ja tunnetaan nimellä Onomastikon. Kadonneet kolme osaa olivat jonkinlaista alustavaa osaa nimiluettelolle. Niiden sisältö oli:
Heprealaisten kirjoitusten etnologisten termien tulkinta. Hepreankieliset paikannimet Heksaplan perusteella.
Muinaisen Juudean khronografia ja heimojen alueet. Perustui Neljänteen Mooseksen kirjaan ja Joosuan kirjaan. Sisälsi mahdollisesti kartan (tai oli itsessään kartta).
Jerusalemin ja sen temppelialueen kuvaus sekä tietoja eri paikkojen sijainnista.
Neljäs osa eli varsinainen Onomastikon muodostaa Raamatun paikannimien sanakirjan. Alueellisesti se rajautuu Pyhälle maalle eli Palestiinaan. Suurin osa nimistöstä on peräisin Vanhasta testamentista. Rajauksen vuoksi teoksesta puuttuu erityisesti Uuden testamentin paikannimistöä Palestiinan ulkopuolella, kuten Paavalin lähetysmatkoihin liittyneet paikat Vähässä-Aasiassa ja Euroopassa.
Teoksessa on noin 1 000 eri nimeä, joista noin 400 on kuvattu tarpeeksi hyvin, jotta niitä voidaan nykyisinkin yrittää paikallistaa. Noin 200 paikkaa on merkitty asutuiksi vielä kirjoitusaikaan 300-luvulla. Paikannimistöön lukeutuu kaupunkeja ja kyliä, alueita, joenuomia, aavikoita ja vuoria, ja myös joitakin henkilönnimiä ja epäjumalten nimiä. Paikannimet on lueteltu kreikankielisessä aakkosjärjestyksessä alkukirjaimittain alfasta oomegaan. Koska kreikankielinen aakkosjärjestys ei täysin vastaa heprealaista, jotkut nimet esiintyvät kahdesti. Kunkin kirjaimen sisällä paikannimet on ryhmitelty seuraavien otsikoiden alle:
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Neljäs ja Viides Mooseksen kirja
Joosuan kirja
Tuomarien kirja
Kuninkaiden kirjat (mukaan lukien Ensimmäinen ja Toinen aikakirja, Jobin kirja, profeetat ja makkabilaiskirjat)
Evankeliumit
Paikannimien päämuotona on hepreasta kreikkalaisille kirjaimille tehty transkiptio. Hakusanojen kuvaukset ovat hyvin eri pituisia, vaihdellen muutamasta sanasta koko sivun pituuteen. Pisimmät hakusanat ovat Ararat ja Babel, mutta niiden on arveltu olevan myöhempiä lisäyksiä, koska ne sijaitsevat teoksen aluerajauksen ulkopuolella. Pisin varmuudella alkuperäiseen teokseen kuulunut hakusana on Beersheba. Usein esiintyviä osia paikannimien kuvauksissa ovat:
Raamattulainaukset, joissa nimi esiintyy, sekä nimen eri kirjoitusvariantit.
Paikan sijoittaminen jollekin alueelle.
Yhteenveto paikkaan liittyneistä tapahtumista.
Viittaus muihin kirjailijoihin, kuten Josephus, tai lainauksia näiltä.
Paikan sijoittaminen suhteessa 300-luvun kaupunkeihin ja teihin, joskus tieto etäisyydestä tai suunnasta.
Paikan nykyinen nimi (eli nimi 300-luvulla); tieto siitä, onko paikka edelleen asuttu tai raunioina; sekä tieto säilyneistä haudoista ja muista muistomerkeistä.
Tieto paikan nykyisestä asujaimistosta: kristittyjä, juutalaisia, samarialaisia tai pakanoita, ja heidän elinkeinonsa.
Tieto roomalaisista varuskunnista ja linnoituksista.
Kirjallisuutta > Käännöksiä ja tekstilaitoksia

de Lagarde, P. (ed.): Onomastica sacra.  Göttingen:  A. Rente, 1870.  2. painos 1887. Uusintapainos Hildesheim: Georg Olms, 1966. Latinankielinen ja kreikankielinen teksti.
Klostermann, Erich (ed.): Das Onomastikon der biblischen Ortsnamen.  Leipzig:  J. C. Hinrichs, 1904.  Uusintapainos: Hildesheim: Georg Olms, 1966. Kriittinen editio.
Chapmann III, R. L. & Taylor, J. E. (eds.): Palestine in the Fourth Century A.D.: The Onomasticon by Eusebius of Caesarea.  (Translated by G.S.P. Freeman-Grenville)  Jerusalem:  Carta, 2003.  ISBN 965-220-500-1  Englanninkielinen käännös Eusebioksen kreikankielisestä tekstistä sekä Hieronymuksen latinankielisestä käännöksestä.
Notley, R. S. & Safrai, Z. (eds.): Eusebius, Onomasticon: The Place Names of Divine Scripture.  Boston / Leiden:  E. J. Brill, 2005.  ISBN 0-391-04217-3  Kreikaksi, latinaksi ja englanniksi sekä kommentaari.
Wolf, Carl Umhau: Eusebius of Caesarea, Onomasticon.  (Fathers of the Church Series)  Catholic University, 1971.
Aiheesta muualla

Eusebius of Caesarea: Onomasticon. Tertullian.org. (englanniksi)
Opera seria

Opera seria, dramma musicale tai dramma per musica on traagissävytteistä tai muuten vain vakavaa oopperaa 1700- ja 1800-luvuilta. Eniten genren syntymiseen ja sen vakiintumiseen vaikutti libretisti Metastasio, jota pidetään myös tyylilajin mestarina. Metastasio kirjoitti uransa aikana 27 librettoa, mutta monet niistä sävellettiin lukuisia kertoja: Artaserse peräti yli 80 kertaa.
Opera serian aikakautena vain koominen opera buffa pystyi suosiossa kilpailemaan sen kanssa. Tyylin oopperat tehtiin lähes aina italiankielisiin librettoihin, vaikka niitä tuotettiin laajalti Italian ulkopuolellakin kuten Habsburgien Itävallassa, Englannissa, Dresdenissä ja muualla Saksassa, jopa Espanjassa. Vain Ranskalla oli oma, erillinen oopperamusiikin tyylinsä.
Opera serioissa on lähes poikkeuksetta kolme näytöstä, joissa resitatiivit ja aariat vuorottelevat. Resitatiivit kuljettavat juonta eteenpäin, ja aarioissa joku oopperan hahmoista kuvailee yksinpuheluna näytöksen tapahtumien herättämiä tunteitaan. Ariat olivat yleisesti da capo -muotoisia (eli ABA), mutta joissakin aarioissa kertausta saatettiin lyhentää jättämällä pois ritornello.
1700-luvun puolivälissä monet musiikkivaikuttajat alkoivat arvostella opera seriaa, jonka katsottiin kangistuneen kaavoihin ja etääntyneen kauaksi Jacopo Perin oopperalle asettamista ihanteista. Vuonna 1755 Francesco Algarotti (1712–1764) julkaisi kirjoituksen Soggia sopra l'opera in musica (Essee oopperasta), jossa hän totesi että ”musiikki on rapistunut entisestä arvokkuudestaan ... mikä johtuu pahanlaatuisesta intohimosta kaikkea uutta kohtaan”. Algarottista alkaneessa oopperan uudistusliikkeessä vaikutti monia libretistejä, säveltäjiä ja mesenaatteja, mutta liikkeen keulahahmoksi on musiikin historiassa noussut Christoph Willibald Gluck, jonka Orfeo ed Euridice ja Alceste olivat ensimmäiset uusien ihanteiden mukaisesti sävelletyt oopperat. Gluckin uudistukset eivät kuitenkaan juurtuneet oopperamaailmaan välittömästi, mutta oopperan muotokieli ja librettojen rakenne alkoivat hitaasti muuttua, vaikka vanhan perinteen mukaisia opera serioita sävellettiin vielä 1800-luvun alkupuolellakin. Uudistukset herättivät myös aikanaan vastustusta ja Gluckin oopperoista tehtiin monia parodioita.
Opera serioita

Händel: Giulio Cesare, (1724)
Händel: Siroe, Rè di Persia, (1728)
Vivaldi: L'Olimpiade, (1734)
Händel: Ariodante, (1735)
Händel: Serse, (1738)
Gluck: Semiramide riconosciuta, (1748)
Gluck: La clemenza di Tito, (1752)
Mozart: Idomeneo, (1780)
Mozart: La clemenza di Tito, (1791)
Cherubini: Lodoïska, (1791)
Ontuva totuus

| Ontuva totuus> Just the Way You Are |
| --- | --- |
 Elokuvan videojulkaisu
Ohjaaja:  Édouard Molinaro
Käsikirjoittaja:  Allan Burns
Tuottaja:  Léo L. Fuchs
Säveltäjä:  Vladimir Cosma
Kuvaaja:  Claude Lecomte
Leikkaaja:  Georges Klotz
Pääosat:  Kristy McNichol Michael Ontkean Tim Daly Lance Guest Robert Carradine Alexandra Paul
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  16. marraskuuta 1994
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ontuva totuus (Just the Way You Are) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut draamakomediaelokuva, jonka pääosissa näyttelevät Kristy McNichol ja Michael Ontkean. Elokuvan on ohjannut Édouard Molinaro.
Juoni

Susan on nuori, kaunis ja menestyvä huilisti, jolla on lapsesta asti ollut rautainen jalkaproteesi. Erottuaan poikaystävästään hän lähtee konserttikiertueella Eurooppaan. Pariisissa Susan keksii idean peittää proteesinsa kipsillä ja matkustaa Ranskan Alpeille hiihtokeskukseen, jossa voisi tulla kohdelluksi ilman sääliä. Siellä hän tapaa lehtikuvaaja Peterin. He rakastuvat ja Susanin on tehtävä päätös, kertoako Peterille totuus itsestään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kristy McNichol  | … |  Susan Berlanger   |
|  Michael Ontkean  | … |  Peter Nichols   |
|  Kaki Hunter  | … |  Lisa Elliott   |
|  André Dussollier  | … |  Francois Rossighol   |
|  Catherine Salviat  | … |   Nicole Schallon   |
|  Robert Carradine  | … |  Sam Carpenter   |
|  Alexandra Paul  | … |  Bobbie    |
|  Lance Guest  | … |  Jack, vastaajapalvelun mies   |
|  Tim Daly  | … |  Frank Bantam   |
|  Patrick Cassidy  | … |  Steve Haslachez    |
|  Gérard Jugnot  | … |  reseptionisti, Hotel Monte Blanc    |
|  André Oumansky  | … |  Pariisin tohtori   |
|  Billy Kearns  | … |  Earl Cooper, Frankin pomo    |
|  Joyce Gordon  | … |  vastaajapalvelun nainen   |
|  Wayne Robson  | … |  teatterin apulaisjohtaja   |
|  Jean-Claude Ostrander  | … |  ranskalainen hiihto-opettaja   |
|  Garrick Dowhen  | … |  Bill Holland, yhdysvaltalainen hiihtovalmenteja   |
Arvioita

The New York Timesin Janet Maslin kirjoitti, että suunnilleen kaikki elokuvassa vaikuttaa keinotekoiselta, jälkiäänitetyltä kuulostavasta dialogista aina näyttelijän korvassa sulamatta ja valumatta pysyvään lumipaakkuun. Helsingin Sanomissa Mikael Fränti luonnehti elokuvaa hajanaiseksi, pinnalliseksi ja hirvittäväksi jetset-elokuvaksi, jossa alppihiihtoalan tuotesijoittelua ei kaihdeta ja jonka ainoa opetus on, että tyttö tarvitsee vaikeissa lemmenasioissa miettimisaikaa. Hän kirjoitti, ettei aikuistumaan pyrkivä entinen lapsitähti Kristy McNichol tahdo löytää oikeita nuoren naisen ilmeitä vaan näyttää elokuvassa yhä pikemminkin lapselta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Ontuva totuus saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Ontuva totuus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Just the Way You Are TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Ontuva totuus AllMoviessa. (englanniksi)
Onat

Onat eli selknamit olivat Etelä-Amerikan eteläisimmässä kärjessä Tulimaan vuorilla ja tasangoilla asuneita intiaaneja.
Vuonna 2001 Argentiinassa asui 696 onien jälkeläistä, joista 391 asui Tulimaassa. Onan kieltä puhui vuonna 1991 enää kaksi henkilöä ja nykyisin se saattaa olla jo hävinnyt.
Historia

Onista tiedetään vain vähän. Onien esi-isät tulivat Tulimaahan jäätä pitkin Patagoniasta noin 10 000 vuotta sitten. Mitään varmaa heidän tilanteestaan ajalta ennen eurooppalaisten tuloa 1800-luvun puolivälissä ei tiedetä. Onien määrä laski nopeasti eurooppalaisten tulon jälkeen. Kun heitä 1850-luvulla oli vielä 3 600, vuonna 1925 heitä oli enää 279 ja vuonna 1930 100. Onat menettivät maansa argentiinalaisille karjankasvattajille, joiden karja vei elintilan onien metsästämiltä eläimiltä. Tämä johti siihen, että onat alkoivat tappaa karjankasvattajien karjaa ja nämä puolestaan palkkasivat asejoukkoja tappamaan onia. 1800-luvun loppupuolella onien alueelle tuli myös kullankaivajia. Kullankaivajat kuten esimerkiksi Julius Popper tappoivat monia intiaaneja. Vaikka oniksi itsensä luokittelevia henkilöitä asuu edelleen Argentiinassa, voidaan heidän katsoa jo kulttuurillisesti hävinneen.
Kulttuuri > Elinkeinot

Onat olivat metsästäjä-keräilijöitä, joiden tärkein riistaeläin oli guanaco. Guanacojen lisäksi he metsästivät muun muassa kettuja, kanalintuja ja kampamyyriä. Metsästys tapahtui jousella, jonka käyttöön onat olivat erikoistuneet. Jouset ja nuolenkärjet valmistettiin taidokkaasti. Metsästyksen lisäksi onat keräilivät marjoja, kasveja ja sieniä. Heidän tiedetään myös harjoittaneen jossakin määrin kalastusta.
Kulttuuri > Yhteiskunta ja asuminen

Onat olivat jakaantuneet 39 eri alueeseen, joita hallitsivat eri perheet tai ryhmät. Alueiden tarkkoja hallintasuhteita ei tiedetä. Ryhmiä johti suvun päämies, mutta ylempää heimojohtoa ei onilla ollut. Onat saattoivat mennä vapaasti naimisiin eri onaryhmien edustajien kanssa, mutta sukulaisten välinen avioituminen oli kielletty ja kieltoa vahdittiin tarkasti. Avioituneet parit ryhtyivät asumaan yleensä parin miespuolisen jäsenen ryhmässä. Onat rakensivat puolikaaren muotoisia tuulensuojia, jotka peitettiin guanacon nahoilla. Vaatteina käytettiin samaten guanacon nahkoja.
Kulttuuri > Uskonto

Onien uskonto ei ollut kovin pitkälle kehittynyt. Ylintä henkistä olentoa ei ollut eikä henkiä juuri esiintynyt muualla kuin onien maailmansyntytarinassa. Onat uskoivat kuitenkin esimerkiksi metsänhenkiin ja myyttisiin esi-isiin. He tunsivat myös Termaukel-nimisen hengen, joka aiheutti sairauksia. Onien šamaaneja kutsuttiin nimellä xon tai yohon. Šamaanit toimivat toisistaan riippumattomasti ja näiden välillä saattoi olla verisiäkin yhteenottoja keskinäisen kilpailun takia. Lähetyssaarnaajat käännyttivät onat kristinuskoon 1900-luvun alkupuolella.
Kirjallisuutta

Göran Burenhult: Nykyiset alkuperäiskansat – Ihmisen suku 5.  Weldon Owen Pty Limited ja Bra Böcker AB, 1994.  ISBN 951-0-18783-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onat Wikimedia Commonsissa
Julius Popperin johtamia joukkoja ja kuollut ona 1800-luvun lopulla.
Onien jousi ja nuolia.
Onaperhe 1930-luvulla.
Olomuoto

Olomuoto on aineen tila, joka määrittää sen fysikaalista käyttäytymistä. Olomuodon muutoksiin vaikuttavat lämpötila ja paine.
Kolme perinteisesti tunnetuinta ja maapallolla tavallisimmin kohdattavaa olomuotoa ovat kiinteä, neste ja kaasu.
Arvioidaan, että maailmankaikkeuden yleisin olomuoto on plasma, jota esiintyy tähdissä ja tähtisumuissa niin runsaasti, että sitä saattaa olla jopa yli 99 prosenttia kaikesta aineesta. Maapallolla plasmaa esiintyy jonkin verran muun muassa salamoinnin yhteydessä. Plasman ominaisuudet eivät kuitenkaan täysin sovi perinteiseen olomuodon määritelmään.
Muita olomuotoja ovat, määritelmistä riippuen, muun muassa amorfinen aine, kvarkki-gluoniplasma, Bosen–Einsteinin kondensaatti, fermioninen kondensaatti, neutronium ja degeneroitunut aine.
Muuttuminen olomuodosta toiseen tapahtuu yleensä tarkoin määritetyssä sulamis- tai kiehumispisteessä. On kuitenkin olemassa aineita, joilla ei ole selkeää sulamispistettä. Amorfinen aine pehmenee vähitellen lasisiirtymäpisteen jälkeen, eikä sitä tällöin voi yksiselitteisesti määritellä kiinteäksi tai nestemäiseksi. Amorfisia aineita ovat muun muassa lasi ja jotkin muovit.
Eri olomuodot > Kiinteä aine

Alhaisimmassa lämpötilassa ja paineessa pääosa aineista on kiinteitä. Tätä merkitään kemiallisissa kaavoissa kirjaimella s (solid). Tässä olomuodossa aine pitää muotonsa, jos sitä ei rasiteta millään voimalla (esimerkiksi leikkausvoima rikkoo muodon). Veden kiinteää olomuotoa kutsutaan triviaalinimellä jää. Sen tilavuus on poikkeuksellisesti suurempi kuin samalla ainemäärällä on nestemäisessä olotilassa. Tämä johtuu jään kidemäisestä rakenteesta, joka jättää paljon tyhjää tilaa vesimolekyylien väliin.
Eri olomuodot > Nestemäinen aine

Aineen saavutettua sulamispisteensä, kiinteä rakenne muuttuu ja molekyylit pääsevät liikkumaan vapaammin. Ne ovat kuitenkin vielä vahvasti toisiinsa sidoksissa ja vastustavat pinta-alan kasvamista, mikä aiheuttaa jokaiselle nesteelle ominaisen jännityksen (poikkeuksena supranesteet). Nestemäinen aine täyttää mahdollisimman suuren tilan astiassa tai tasolla. Kemiallisissa yhtälöissä kyseistä faasia merkitään kirjaimella l (liquid).
Eräät pitkät orgaaniset molekyylit ovat nestekiteitä. Näillä aineilla on nestemäisessä muodossa erikoinen rakenne hieman sulamispisteen yläpuolella. Aineet ovat viskoosin nesteen ja kiteisen aineen välimuotoja. Molekyylit asettuvat samansuuntaisesti ja kääntyilevät jännite-erojen mukaan. Tätä ominaisuutta hyödynnetään nestekidenäytöissä, joita on muun muassa kannettavissa tietokoneissa.
Eri olomuodot > Kaasu

Aineen ohitettua kiehumispisteensä, aine muuttuu kaasumaiseksi, jolloin sen molekyylien välillä ei enää ole juurikaan vuorovaikutusta. Hiukkaset (molekyylit tai atomit) voivat olla hyvinkin etäällä toisistaan ja ne täyttävät hetkessä tasaisesti esimerkiksi huoneen koko tilavuuden. Hiukkaset pääsevät liikkuman vapaasti ja törmäilevät rajapintoihin. Mitä enemmän törmäilyä tapahtuu, sitä suurempi on kaasun paine. Painetta voidaan kasvattaa pakottamalla sama määrä kaasua pienempään tilaan. Jos painetta nostetaan riittävästi tarpeeksi alhaisessa lämpötilassa saadaan kaikkein kevyimmätkin kaasut nestemäiseksi.
Eri olomuodot > Plasma

Plasma on aineen olomuoto, jossa atomit ovat menettäneet elektroneja eli ionisoituneet. Plasmaa syntyy korkean lämpötilan (vähintään 2000-8000 K) vaikutuksesta ja sähkökentässä kiihdytettyjen  hiukkasten törmäillessä  atomeihin irrottaen niistä  elektroneja. Plasma koostuu positiivisista ioneista ja vapaista elektroneista.
Eri olomuodot > Kvarkki-gluoniplasma

Erittäin suuren lämpötilan ja paineen vallitessa kvarkit ja gluonit voivat irtautua toisistaan, jolloin protonit, neutronit ja muut hadronit hajoavat ja lakkaavat olemasta. Näin syntyy kvarkki-gluoniplasmaa. Sitä ei maapallolla luonnonoloissa esiinny, mutta hiukkaskiihdyttimissä sitä kyetään tuottamaan mittauslaittein havaittavia määriä.
Eri olomuodot > Bosen-Einsteinin kondensaatti

Bosen-Einsteinin kondensaatti on matalassa lämpötilassa esiintyvä aineen tila, jossa makroskooppisesti merkittävä osa hiukkasista miehittää alinta mahdollista energiatilaa. Bosen-Einsteinin kondensaatissa hiukkaset menettävät yksilöllisen luonteensa ja kondensaatti alkaa hiukkasten muodostamana makroskooppisena kokonaisuutena noudattaa kvanttimekaniikan lakeja. Normaalisti kvanttimekaniikan lainalaisuudet eivät tule esille makroskooppisilla hiukkasmäärillä. Bosen-Einsteinin kondensaatti voi muodostua vain hiukkasilla, jotka ovat bosoneja. Myös fermionit voivat muodostaa keskenään pariutumalla fermionikondensaatteja. Tämän olomuodon löytäjät palkittiin Nobelin palkinnolla 1995.
Eri olomuodot > Fermioninen kondensaatti

Fermionisessa kondensaatissa aineen atomit pariutuvat ja käyttäytyvät keskenään yhdenmukaisesti. Tällainen tila saavutetaan hyvin alhaisessa lämpötilassa, magneettisen sekä optisen käsittelyn avulla. Käyttäytyminen parillisina on tuttua suprajohteista, joissa elektronit pariutuvat ja alkavat liikkua ilman vastusta. Tämä aineen olomuoto on myös Bose-Einstein kondensaatin tavoin löydetty Coloradon Boulder-yliopistossa
Aineen olomuodon muutokset

Härmistyminen tarkoittaa kaasun muuttumista suoraan kiinteäksi aineeksi.
Höyrystyminen tai kiehuminen on nesteen muuttuminen kaasuksi.
Jähmettyminen tarkoittaa nesteen muuttumista amorfiseksi kiinteäksi aineeksi. Kiteytyminen on nesteen muuttuminen kiinteäksi kiteiseksi aineeksi. Jäätyminen on yleisnimitys nesteen - erityisesti veden - muuttumiselle kiinteäksi jääksi.
Sulaminen on kiinteän aineen muuttuminen nestemäiseksi.
Sublimoituminen on kiinteän aineen muuttuminen suoraan kaasuksi.
Tiivistyminen on kaasun muuttuminen nesteeksi.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Fysiikka.  (Tiedettä kaikille. Ursan julkaisuja 89)  Helsingissä: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2006.  ISBN 952-5329-32-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olomuoto Wikimedia Commonsissa
Aineen olomuodot
kiinteä • neste • kaasu • plasma
jähmettyminen ↔ sulaminen • höyrystyminen ↔ tiivistyminen • härmistyminen ↔ sublimoituminen
(Bosen–Einsteinin kondensaatti • fermioninen kondensaatti • supralasi • supraneste)
Kuvassa lasi on kiinteää, juoma nestettä, ja niitä ympäröivä ilma kaasua.
Plasmaa
Olomuotojen väliset muutokset
Oon voimissain

| Oon voimissain Vicky |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : 1979
 Studio : Finnscandia
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: LP-levy (DELP 20)   C-kasetti (DEKA 20)
 Tuottaja(t): Jaakko Salo
 Tyylilaji: funk, soul, pop, disko, iskelmä
 Kesto: 35.39
 Levy-yhtiö: Finndisc
 Levymerkki: Delta
Listasijoitukset
  Suomi: 30. (elokuu 1979)
Vicky (Rostin) muut julkaisut
| Tee mulle niin 1978 | Oon voimissain 1979 | Sata salamaa 1987 |
Singlet albumilta Oon voimissain
 ”Oon voimissain” / ”Menolippu” Julkaistu: 1979 (DES 45 / DEMX 45)  ”Soita kelloain” / ”Koputa puuta” Julkaistu: 1979 (DES 48)
Oon voimissain on suomalaisen iskelmälaulaja Vickyn viides studioalbumi vuodelta 1979. Levy koostuu aikansa tunnetuista funk -ja diskomusiikin kappaleista, jotka on käännetty suomeksi. Nimikappaleesta tuli Suomessa todellinen kestohitti. Muita levyn tunnettuja kappaleita ovat ”Menolippu”, ”Soita kelloain” sekä ”Koputa puuta”.
Albumi julkaistiin Delta-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Veikko Samuli.
Kappaleet > A-puoli

Koputa puuta – 3.45 (alkup. ”Knock on Wood”, säv. E. Floyd – S. Cropper, suom. san. Raul Reiman)
Menolippu – 3.31 (alkup. ”One Way Ticket”, säv. Hunter – Keller, suom. san. Saukki)
Antaudun – 4.05 (alkup. ”Giving Up, Giving In”, säv. G. Moroder – P. Bellotte, suom. san. Raul Reiman)
Johnny, oi Johnny – 3.33 (alkup. ”Jonny Oh Jonny”, säv. G. Blair – R. Danova, suom. san. Pertti Reponen)
Varjossa vain – 2.57 (alkup. ”Standing in the Shadows of Love (en)”, säv. E. Holland – L. Dozier – B. Holland, suom. san. Pertti Reponen)
Kappaleet > B-puoli

Oon voimissain – 3.46 (alkup. ”I Will Survive”, säv. D. Fekaris – F. Perren, suom. san. Pertti Reponen)
Soita kelloain – 3.24 (alkup. ”Ring My Bell (en)”, säv. F. Knight, suom. san. Raul Reiman)
Sua en voi unohtaa – 3.54 (alkup. ”I Can't Stop Loving You (Though I Try) (en), säv. Billy Nicholls, suom. san. Pertti Reponen)
Soitto soikoon vaikka aamuun – 2.54 (alkup. ”Don’t Let Them Stop the Music”, säv. D. & L. J. Randell, suom. san. Pertti Reponen)
Ohari – 3.50 (alkup. ”The Runner”, säv. G. Moroder – S. Ferguson, suom. san. Raul Reiman)
Lähde:
Tekijät > Muusikoita

Vicky – laulu
Veikko Samuli – orkesterin johto
Ami Aspelund – taustalaulu (3, 7, 10)
Aimo Jaara – taustalaulu (1, 2, 5, 8, 9)
Irina Milan – taustalaulu (1, 2, 5, 9)
Juha Björninen – kitarat (1, 3–5, 7, 9, 10)
Heikki Laurila – kitarat (4)
Janne Louhivuori – kitarat (1, 3, 7, 10)
Häkä Virtanen – basso (1–3, 5–10)
Esko Heikkinen – trumpetti (2, 6, 9)
Heikki Hämäläinen – viulut (4, 8)
Heikki Tamminen – viulut (6, 8)
Heikki Vehmanen – alttoviulu (6, 8)
Jaakko Raulamo – sello (4, 6)
Lähde:
Tekijät > Tuotanto

Jukka Teittinen & Tom Vuori – äänitys (Finnscandia-studio)
Henrik Schütt – valokuvat
Renne Angelvuo – kotelo
Jaakko Salo – tuotanto
Lähde: