stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wilhelm Ramsay
Tieteellinen ura

Ramsay kirjoitti ylioppilaaksi Ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1882. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1884, filosofian lisensiaatiksi 1887 ja filosofian tohtoriksi 1889 Keisarillisesta Aleksanterin yliopistosta. Hänen ruotsinkielisen väitöskirjansa otsikkona oli Undersökning av pleokroismen i epidox från Sulzbachthal. Hänen virkaväitöskirjansa Keisarilliselle Aleksanterin yliopistolle oli saksankielinen ja nimeltään Über die geologische Entwicklung der Halbinsel Kola in der Quartärzeit (1898). Hän teki opintomatkoja Tukholmaan 1885–1886, Saksaan 1888–1889, Göttingeniin ja Pariisiin 1892–1893. Vuosina 1889–1899 hän toimi Helsingin yliopiston mineralogian dosenttina.
Hän osallistui seitsemään retkikuntaan Kuolan niemimaalle vuosina 1887–1914. Hän löysi Kuolan niemimaalta kivilajin, joka sai hänen mukaansa nimen ramsayiitti. Hän julkaisi vuonna 1894 saksaksi Fennia-aikakauskirjassa kuvitetun selostuksen retkistä. Ramsay teki tieteellisiä tutkimusmatkoja myös Norjaan, Vienan Karjalaan (1901, 1902 ja 1906) ja Kaninin niemimaalle (1903).
Hän toimi Keisarillisen Aleksanterin yliopiston mineraalikokoelman assistenttina vuosina 1889–1899 ja mineralogian professorina 1899–1928. Vuosina 1889–1891 hän oli myös Polyteknillisen opiston mineralogian opettaja. Lisäksi hän oli vuosina 1924–1927 yliopiston Matemaattis-luonnontieteellisen osaston dekaani ja vuonna 1927 filosofisen tiedekunnan promoottori.
Kuolan-matkoillaan Ramsay otti runsaasti valokuvia, ja tallessa on n. 500 lasinegatiivia. Hän julkaisi useita alansa tutkimuksia ja otti ensimmäisenä käyttöön nimen Fennoskandia. Hän esitteli ja määritteli nimityksen 1898 julkaistussa teoksessaan Über die geologische Entwicklung der Halbinsel Kola in der Quartärzeit. Kuolan niemimaalta hän löysi mineraalin, joka sai nimekseen ramsayiitti, ja näyte löytyy yliopiston kokoelmista. Myöhemmin mineraali on todettu samaksi kuin lorentsiniitti. Ramsayn tutkimukset tukivat myös teoriaa, joka nimesi rantaviivan siirtymisen syyksi maankuoren kohoamisen mannerjäätikön sulamisen jälkeen.
Tunnustuksia

Vuonna 1892 hän sai Aleksanterin palkinnon, jolla hän kustansi vuoden tutkimusmatkan Saksaan ja Ranskaan.
Hän oli Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1897, ja toimi tiedeseuran puheenjohtajana 1907–1908. Hän oli Suomen maantieteellisen seuran puheenjohtaja vuosina 1899–1900, 1913–1914 ja 1923. Tämän ohella hän oli noin kymmenen ulkomaisen tiedeakatemian ja tieteellisen seuran jäsen, kirjeenvaihtajajäsen tai kunniajäsen. V. Thomé maalasi hänestä muotokuvan (1928).
Teoksia

Undersökning av pleokroismen i epidox från Sulzbachthal (väitöskirja, 1887).
Über die geologische Entwicklung der Halbinsel Kola in der Quartärzeit (virkaväitöskirja, 1898).
Das Nephelinsyenitgebiet auf der Halbinsel Kola I–II (V. Hackmanin kanssa, 1899).
Beiträge zur Geologie der präkambrischen Bildungen in Gouvernement Olonetz I (1906).
Geologiens grunder (1909).
De s. k. marina gränserna i Södra Finland (1917).
On the Relations between Crustal Movement and Variations of Sea Level during the Quaternary Time especially in Fenno-Scandia (1924).
Nivåförändringar och stenålderns bosättning i baltiska bäckenet (1926).
Material zur Kenntnis der spätglazialen Niveauverschiebungen in Finnland (1931).
Muu toiminta

Wilhelm Ramsay oli ruukinomistaja Alexander Wolter Ramsayn yhdestätoista lapsesta kahdeksas ja kuului aateliseen Ramsayn sukuun. Wilhelm Ramsay oli August Ramsayn veli. Hän oli naimisissa Karin von Bornin kanssa ja sai viisi lasta, joista tytär Elsa (1906–1986) avioitui taiteilija Gösta Diehlin kanssa. Karinin kautta Wilhelm Ramsay peri Fantsnäsin kartanon Pernajassa.
Ramsay oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Vuosina 1904–1905 hän hoiti appensa Viktor Magnus von Bornin asioita, kun tämä oli maanpaossa Ruotsissa. Suomen sisällissodan aikana hän auttoi valkoisia, mutta joutui vankilaan, kun palvelija ilmiantoi hänet.
Kirjallisuutta

Lehtinen, Martti: ”Ramsay, Wilhelm (1865–1928)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 81–83.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Suuri Kuolan retki 1887 Tutkijoiden Lappi. Oulun yliopiston kirjasto. Viitattu 20.2.2009.
Ramsay, Wilhelm hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Catherine O’Hara

| Catherine O’Hara |
| --- | --- |
 O’Hara Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1954 (ikä 70) Toronto, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja
Puoliso:  Bo Welch (vih. 1992)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1974–
Merkittävät roolit:   Beetlejuice  Yksin kotona  Schitt’s Creek 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Catherine Anne O’Hara (s. 4. maaliskuuta 1954 Toronto) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja käsikirjoittaja. Hän on tunnettu improvisaatiotaidoistaan sekä kyvystään tuoda syvällisyyttä ja inhimillisyyttä komediarooleihinsa.
Vuonna 1974 uransa aloittanut O’Hara tuli tunnetuksi taitavana imitaattorina ja luomistaan henkilöhahmoistaan sketsisarjassa SCTV vuosina 1976–1984. Hänen myöhempiä merkittävimpiä töitään ovat roolit sekä elokuvissa Beetlejuice (1988), Yksin kotona (1990), Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992), Painajainen ennen joulua (1993) että televisiosarjassa Schitt’s Creek (2015–2020). O’Hara teki paljon yhteistyötä Christopher Guestin kanssa 1990- ja 2000-luvuilla, jolloin hän näytteli yhteensä neljässä Guestin ohjaamassa elokuvassa: Broadwayn kutsu (1996), Best in Show – näyttelyn kunkut (2000), Hei me folkataan (2003) ja Ja Oscarin saa… (2006).
Uransa aikana O’Hara on palkittu muun muassa kahdella Primetime Emmyllä, kahdella Screen Actors Guild -palkinnolla ja Golden Globella. O’Haralle myönnettiin korkein Kanadan kansalaiselle myönnettävä Order of Canada -kunniamerkki vuonna 2017, jolloin hän sai upseerin arvonimen.
Varhainen elämä

Catherine Anne O’Hara syntyi yhteensä seitsenlapsiseen irlantilaistaustaiseen katoliseen perheeseen Torontossa 4. maaliskuuta vuonna 1954 ja varttui Toronton esikaupunkialueella Etobicokessa suuressa perheessä, jossa huumori oli tärkeää. Yksi hänen sisaruksistaan on laulaja-lauluntekijä Mary Margaret O’Hara.
Ura > Komediaklubilta televisioon ja elokuviin

Valmistuttuaan high schoolista O’Hara työskenteli tarjoilijana komediaklubilla, The Second Cityn improvisaatioteatterissa Torontossa. Hänestä tuli pian Gilda Radnerin varanäyttelijä ja lopulta seurueen jäsen Radnerin lähdön jälkeen vuonna 1974. O’Hara ja muut teatteriseurueen jäsenet loivat sketsisarjan SCTV, jota esitettiin vuodet 1976–1984. Sarjan aikana O’Hara tuli tunnetuksi taitavana imitaattorina ja luomistaan henkilöhahmoistaan. Hän ja sarjan muut käsikirjoittajat olivat ehdolla yhteensä viiden Primetime Emmyn saajaksi, ja heidät palkittiin kyseisellä palkinnolla vuonna 1982. SCTV:n aikana O’Hara esiintyi myös muissa kanadalaisissa komediasarjoissa ja -elokuvissa.
SCTV:n jälkeen O’Hara alkoi saada parempia rooleja. Hän näytteli sivurooleissa esimerkiksi Martin Scorsesen ohjaamassa elokuvassa Illasta aamuun (1985) ja Mike Nicholsin Sydän karrella (1986). Hän sittemmin teki mieleenpainuvan roolisuorituksen Tim Burtonin ohjaamassa hittielokuvassa Beetlejuice (1988), jossa hän näyttelee Delia Deetziä, yhtä kummitustalon ei-tervetullutta elävää omistajaa. Myöhemmin O’Hara ääninäytteli kahta hahmoa Burtonin tuottamassa animaatioelokuvassa Painajainen ennen joulua (1993) ja kolmea hahmoa Burtonin ohjaamassa Frankenweenie (2012).
Ura > Yksin kotona ja yhteistyö Christopher Guestin kanssa

Vuonna 1990 O’Hara teki kansainvälisen läpimurtoroolinsa, kun hän näytteli poikansa yksin kotiin vahingossa unohtavaa perheenäitiä Chris Columbuksen ohjaamassa jouluelokuvassa Yksin kotona. Hän uusi roolinsa elokuvan jatko-osassa Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992). Näistä menestyselokuvista sittemmin muodostui klassikoita, ja O’Haran näyttelemästä Kate McCallisterista tuli yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan. Yksin kotona -menestyksen jälkeen O’Hara näytteli muun muassa sivuroolissa Ron Howardin ohjaamassa elokuvassa Etusivu (1994).
1990-luvun puolivälissä O’Hara aloitti Christopher Guestin kanssa yhden hänen antoisimmista yhteistyökumppanuuksistaan, kun hän näytteli Guestin ohjaamassa, arvostelumenestyksen saaneessa ja pitkälti improvisoidussa pseudodokumentaariseen tyyliin tehdyssä komediaelokuvassa Broadwayn kutsu (1996). Elokuva kertoo parodisesti pikkukaupungin harrastelijateatterista, joka harjoittelee Broadway-tyylin esitystä kaupungin juhliin. Broadwayn kutsun jälkeen O’Hara näytteli vielä kolmessa Guestin ohjaamassa komediaelokuvassa, jotka ovat viiden näyttelykoiran omistajista kertova Best in Show – näyttelyn kunkut (2000), ikääntyvästä folkduosta kertova Hei me folkataan (2003) ja Ja Oscarin saa… (2006), jossa hän näyttelee Oscar-voittoa toivovaa ikääntyvää näyttelijää. Elokuvasta Ja Oscarin saa… O’Hara oli ehdolla parhaan naissivuosan Critics’ Choice -palkinnon saajaksi. Vuonna 2007 O’Hara nimitettiin Kanadan Walk of Fameen, jolloin hänelle omistettiin vaahteranlehden muotoinen tähti Torontossa.
O’Haran muihin 2000-luvun elokuviin lukeutuvat muun muassa Orange County (2002), Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja (2004), Penelope (2006) ja Kohti uutta (2009). 2000-luvun aikana O’Hara näytteli televisiossa komedioiden lisäksi muun muassa neuroottista ja itsekästä tuottajaa Carol Wardia draamasarjassa Mullan alla vuosina 2003 ja 2005.
Ura > Schitt’s Creek ja myöhempi ura

2010-luvun alussa O’Hara näytteli Ann-tätiä arvostelumenestyksen saaneessa, autistisen Temple Grandinin elämästä kertovassa HBO:n televisioelokuvassa Temple Grandin (2010), josta hän oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Primetime Emmyn ja parhaan naisnäyttelijän Screen Actors Guild -palkinnon saajaksi.
Vuosina 2015–2020 O’Hara näytteli entistä saippuasarjatähteä, omalaatuista Moira Rosea, televisiosarjassa Schitt’s Creek, joka on saanut sekä kriitikoilta että katsojilta ylistävän vastaanoton. Kuusi tuotantokautta käsittävä tilannekomedia kertoo varakkaasta Rosen perheestä, joka kavalluksen seurauksena menettää omaisuutensa, joutuu muuttamaan pikkukaupungin motelliin ja sopeutumaan uuteen elämäänsä varattomana. O’Hara palkittiin kriitikoiden ylistämästä roolisuorituksestaan sarjan viimeisellä tuotantokaudella parhaan naispääosan Primetime Emmyllä, Golden Globella, Critics’ Choicella sekä TCA- ja SAG-palkinnoilla. Vuonna 2021 hänestä tuli historian neljäs näyttelijä, joka voitti kaikki televisioalan viisi tärkeintä palkintoa yhdestä tuotantokaudesta. Hänet on palkittu lisäksi kuudella peräkkäisellä Kanadan elokuva- ja televisioakatemian palkinnolla parhaasta naispääosasta komediasarjassa.
O’Hara näytteli tohtori Georgina Orwellia arvostelumenestyksen saaneen Netflixin mustan draamakomediasarjan Surkeiden sattumusten sarjan ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella vuosina 2017–2018. Hän oli sarjan ainoa vuonna 2004 ensi-iltansa saaneen Lemony Snicketin surkeiden sattumusten sarja -elokuvan näyttelijä, joka elokuvan lisäksi näytteli myös sarjassa.
Yksityiselämä

O’Hara tapasi lavastaja Robert ”Bo” Welchin (s. 1951) elokuvan Beetlejuice kuvauksissa vuonna 1988. He menivät naimisiin vuonna 1992, ja heillä on kaksi poikaa (s. 1994 ja 1997).
O’Haralla on Kanadan ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus.
Valikoitu filmografia

SCTV (1976−1984)
Beetlejuice (1988)
Yksin kotona (1990)
Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa (1992)
Painajainen ennen joulua (1993)
Broadwayn kutsu (1996)
Best in Show – näyttelyn kunkut (2000)
Hei me folkataan (2003)
Ja Oscarin saa… (2006)
Schitt’s Creek (2015−2020)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Catherine O’Hara Wikimedia Commonsissa
Catherine O’Hara (oik.) kollegoineen elokuvan A.C.O.D. maailmanensi-illassa vuoden 2013 Sundancen elokuvajuhlilla.
O’Haran vaahteranlehden muotoinen tähti Kanadan Walk of Famella.
Matthias Jaissle

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Matthias Jaissle
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Nürtingen, Länsi-Saksa
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 186 cm
Seura
Seura: Al-Ahli
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1992–2001: TSV Neckartailfingen
2001–2007: VfB Stuttgart
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2012 | TSG 1899 Hoffenheim II | 12 | (1) |
| 2007–2014 | TSG 1899 Hoffenheim | 60 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 72 | (3) |
Maajoukkue
| 2008 | Saksa U20 | 1 | (0) |
| 2009 | Saksa U21 | 1 | (0) |
Valmennusura
2021: Liefering
2021–2023: Red Bull Salzburg
2023–: Al-Ahli
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Matthias Jaissle (s. 5. huhtikuuta 1988 Nürtingen, Länsi-Saksa) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskuspuolustaja. Heinäkuusta 2023 lähtien hän on toiminut saudiarabialaisen Al-Ahlin päävalmentajana.
Ura pelaajana > Seurajoukkueura

Jaissle aloitti jalkapalloilun vuonna 1992 TSV Neckartailfingenissä, mistä hän siirtyi vuonna 2001 VfB Stuttgartin junioreihin. Tammikuussa 2007 Jaissle siirtyi Stuttgartista Hoffenheimiin. Jaissle nousi kaudella 2007–2008 Hoffenheimissa avainpelaajaksi ja pelasi 22 sarjaottelua, kun joukkue sijoittui 2. Bundesliigassa toiseksi ja nousi ensimmäistä kertaa seurahistoriassaan pääsarjatasolle Bundesliigaan.
Jaissle pelasi ensimmäisellä bundesliigakaudellaan Hoffenheimissa 22 ottelua, joista kauden ensimmäistä ottelua lukuun ottamatta kaikki avauskokoonpanossa. Jaisslen vasemman polven eturistiside repesi 21. maaliskuuta 2009 pelatussa bundesliigaottelussa Hannoveria vastaan ja hän joutui yli puoleksi vuodeksi sivuun kentiltä. Jaissle ehti pelata kaudella 2009–2010 vain yhden ottelun Hoffenheimin reservijoukkueessa, kunnes loukkasi nivelkierukkansa ja joutui jälleen loppukaudeksi sivuun. Jaissle palasi Hoffenheimin edustusjoukkueeseen kaudeksi 2010–2011, mutta pelasi kaudella vain yhdeksän bundesliigaottelua, joista neljä avauskokoonpanossa. Kaudella 2011–2012 Jaissle ei pelannut otteluakaan oikean jalan akillesjännevamman vuoksi ja kaudella 2012–2013 hän pelasi vain neljä ottelua Hoffenheimin reservijoukkueessa. Helmikuussa 2014 Jaissle ilmoitti joutuvansa lopettamaan pelaajauransa vain 25-vuotiaana jatkuvien loukkaantumisten vuoksi.
Ura pelaajana > Maajoukkueura

Jaissle pelasi yhden ottelun Saksan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa helmikuussa 2008 sekä yhden ottelun alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa vuotta myöhemmin.
Ura valmentajana

Jaisslen valmentajaura alkoi pian hänen pelaajauransa päättymisen jälkeen kesällä 2014 RB Leipzigin junioriakatemiassa. Vuonna 2017 hän siirtyi tanskalaisen Brøndbyn apuvalmentajaksi ja toimi tehtävässä kahden vuoden ajan. Vuonna 2019 hän aloitti itävaltalaisseura Red Bull Salzburgin alle 18-vuotiaiden juniorijoukkueen päävalmentajana, ja nousi tammikuussa 2021 Red Bull Salzburgin reservijoukkue Lieferingin päävalmentajaksi.
Huhtikuussa 2021 uutisoitiin Jaisslen aloittavan Red Bull Salzburgin päävalmentajana kesällä 2021. Ensimmäisellä kaudellaan Jaisslen alaisuudessa Red Bull Salzburg voitti Itävallan Bundesliigan ja Itävallan cupin. Red Bull Salzburg voitti Jaisslen alaisuudessa Itävallan Bundesliigan myös kaudella 2022–2023.
Heinäkuussa 2023 Jaisslen sopimus Red Bull Salzburgissa purettiin ja hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella saudiarabialaisen Al-Ahlin päävalmentajaksi.
Yacine Adli

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Yacine Adli
Syntymäaika: 29. heinäkuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Vitry-sur-Seine, Ranska
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: Fiorentina
Pelinumero: 29
Junioriseurat
2006–2013: US Villejuif
–2018: PSG
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2019 | PSG | 1 | (0) |
| 2019–2022 | Bordeaux | 99 | (6) |
| 2022– | AC Milan | 30 | (1) |
| 2024–2025 | → Fiorentina (laina) | 5 | (1) |
Maajoukkue
| 2015–2016 | Ranska U16 | 5 | (2) |
| 2016–2017 | Ranska U17 | 18 | (7) |
| 2017–2018 | Ranska U18 | 3 | (2) |
| 2018–2019 | Ranska U19 | 9 | (2) |
| 2018–2019 | Ranska U20 | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. lokakuuta 2024.
Yacine Adli (arab. ياسين عدلي, s. 29. heinäkuuta 2000 Vitry-sur-Seine) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa, lainalla saman liigan AC Milanista. Hän on Ligue 1:n mestari kaudelta 2017–2018.
Adli on PSG:n kasvatti ja hän teki debyyttinsä joukkueessa toukokuussa 2018. Tammikuussa 2019 hän siirtyi toiseen Ligue 1 -seuraan, Girondins de Bordeauxiin. Hän siirtyi nykyiseen seuraansa, AC Milaniin elokuussa 2021, mutta hän oli kauden 2021–2022 lainalla vielä Girondins de Bordeauxissa. Kesällä 2024 Adli teki yhden vuoden lainasopimuksen Fiorentinan kanssa.
Adli edusti nuorempana myös Ranskan ikäkausimaajoukkueita, ja hän oli Ranskan joukkueessa muun muassa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019 ja alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018.
Seurajoukkueura > Alkuvuodet

Adli aloitti uransa US Villejuifissa, jonka nuorisoakatemiassa hän pelasi vuodet 2006–2013. Hän siirtyi sen jälkeen Paris Saint-Germainiin, ja hän pelasi joukkueen akatemiassa vuoteen 2018 asti. Hän teki ammattilaissopimuksen PSG:n kanssa heinäkuussa 2018.
Adli oli 17-vuotias, kun hän pelasi kaudella 2017–2018 ensimmäisen ammattilaisottelunsa. PSG pelasi 19. toukokuuta 2018 Ligue 1 -ottelun SM Caenia vastaan, ja se päättyi 0–0-tasapeliin. PSG voitti kaudella Ligue 1:n mestaruuden ja Ranskan supercupin.
Seurajoukkueura > Bordeaux

Adli siirtyi tammikuussa 2019 Girondins de Bordeauxiin 5,5 miljoonan euron siirtokorvauksella ja sopimuksella kesään 2023 asti. Adli pelasi kevätkaudella 2018–2019 Ligue 1:ssa seitsemän ottelua.
Adli teki ensimmäisen ammattilaisuran maalinsa marraskuussa 2020 vanhaa seuraansa Paris Saint-Germainia vastaan. Hän onnistui maalinteossa myös viimeisen kierroksen ottelussa Stade de Reimsiä vastaan. Hän pelasi kaudella 2020–2021 yhteensä 35 sarjaottelua.
Adli teki kesällä 2021 sopimuksen AC Milanin kanssa, mutta hän siirtyi kuitenkin takaisin Bordeauxiin yhden vuoden lainasopimuksella. Adli pelasi kaudella 2021–2022 36 ottelua Ligue 1:ssa, joissa hän teki yhden maalin, kun vastassa oli taas Stade de Reims.
Seurajoukkueura > AC Milan

Kesäkuussa 2022 Adlin laina Bordeauxissa päättyi ja hän siirtyi lopullisesti Serie A:han AC Milaniin noin 8 miljoonan euron siirtokorvauksella ja vuoteen 2026 ulottuvalla sopimuksella. Hän teki elokuussa 2022 ensiesiintymisensä valmentaja Stefano Piolin alaisuudessa sarjaottelussa Bolognaa vastaan, kun hän tuli vaihdosta kentälle. Hän pelasi kauden aikana myös viidessä muussa Serie A:n ottelussa.
Adli pelasi kaudella 2023–2024 Serie A:ssa 24 ottelua, joissa hän teki yhden maalin 14. tammikuuta 2024 AS Romaa vastaan. Hän pelasi myös ensimmäistä kertaa eurocupeissa, kun hän pelasi Mestarien liigassa kolmessa ottelussa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdessa ottelussa. Myös Italian cupissa hän oli kentällä kahdessa ottelussa.
Seurajoukkueura > Lainalla Fiorentinassa

Adli siirtyi elokuussa 2024 lainalle ACF Fiorentinan riveihin noin 2 miljoonan euron lainakorvauksella ja 10 miljoonan euron osto-optiolla. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa seurassa Serie A:n ottelussa Monzaa vastaan. Lokakuun 2024 puoleenväliin mennessä hän on pelannut Serie A:ssa neljässä muussa ottelussa. Konferenssiliigassa hän on pelannut yhdessä alkusarjan ottelussa walesilaista The New Saintsia vastaan, jossa hän myös onnistui maalinteossa.
Maajoukkueura

Adli edusti nuorempana monia Ranskan nuorisomaajoukkueita. Hän oli maan alle 17-vuotiaiden joukkueen mukana alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017. Alle 19-vuotiaiden joukkueessa hän pelasi Suomessa järjestetyissä ikäluokan EM-kilpailuissa 2018, joissa Ranska hävisi Italialle välierissä. Adli oli myös mukana alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2019, joissa hän pelasi kolme ottelua, mukaan lukien tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Yhdysvaltoja vastaan.
Saavutukset

Päivitetty 16. lokakuuta 2024.
Ligue 1:n mestari kaudella 2017–2018
Ranskan liigacupin voittaja: 2017–2018
Aiheesta muualla

Adli AC Milanin sivuilla
Adli Ranskan jalkapalloliiton sivuilla (FFF, Française Fédération de Football)
Adlin profiili Flashscore-sivustolla
Adli Soccerway-sivustolla
Joseph Alcazar

Joseph Alcazar
Joseph Alcazar (15. kesäkuuta 1911 Oran, Oranin maakunta, Algeria – 4. huhtikuuta 1979) oli algerialaissyntyinen ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Alcazar pelasi urallaan 61 liigaottelua, joissa hän teki 41 maalia ja syötti kaksi kertaa. Hän voitti Ranskan cupin kaudella 1934–1935.
Alcazar liittyi Ranskan A-maajoukkueeseen tammikuussa 1931 ja pelasi joukkueessa 11 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Luettelo Kreikan kunnista

Tämä on luettelo Kreikan kunnista. Vuoden 2019 Kleisthenes I -suunnitelmana tunnetusta aluehallintouudistuksesta lähtien Kreikassa on yhteensä 332 kuntaa.
CICAT2025-tutkimushanke

CICAT2025 on Suomen Akatemian yhteydessä toimivan strategisen tutkimuksen neuvoston rahoittama tutkimushanke. Tutkimushankkeessa pyritään vauhdittamaan siirtymistä lineaaritaloudesta kestävämpään kiertotalouteen. Keskeistä hankkeessa on tiivis yhteistyö ja keskustelu korkeakoulujen sekä yritysten, viranomaisten ja yhteisöjen välillä. Mukana on mm. ministeriöitä, liittoja ja kaupunkeja sekä vahva kansainvälinen kumppaniverkosto.
Hankkeessa ovat mukana Tampereen yliopisto, Itä-Suomen yliopisto, Jyväskylän yliopisto ja Turun yliopisto sekä Tampereen ammattikorkeakoulu ja Turun ammattikorkeakoulu. Hankkeen monitieteisessä konsortiossa yhdistyy osaaminen teknologiasta, liiketoiminnasta, politiikasta, taiteesta, lingvistiikasta, lainsäädännöstä ja sidosryhmävuorovaikutuksesta.
Tutkimusteemat > Katalyytit

Hankkeessa tutkitaan katalyyttejä, jotka edistävät kiertotalouden siirtymistä innovaatioekosysteemeistä liiketalousekosysteemeihin. Tutkitut katalyytit liittyvät teknologiaan, liiketoimintamalleihin, organisoitumiseen ja johtamiseen, sääntelyyn, kestävyyssuunnitteluun, kieleen ja visuaalisuuteen. Tuloksena luomme laaja-alaisen käsityksen siitä, miten eri katalyytit toimivat yhdessä kiertotalouden edistämiseksi. Hankkeessa on määritelty katalyytti-käsite.
Katalyytti on positiivinen muutosvoima, joka vauhdittaa siirtymistä kestävään kiertotalouteen. Katalyyttien tutkiminen auttaa ymmärtämään, miten systeeminen muutos tapahtuu usean tekijän yhteisvaikutuksesta. Katalyytit vaikuttavat konkreettisesti kiertotalouden toimintoihin, vuorovaikutuksiin ja takaisinkytkentöihin systeemin sisällä. Katalyytit luovat ja ylläpitävät suotuisia olosuhteita kiertotalouden edistymiselle. Usean katalyytin ryhmät voivat luoda muutosareenoita, jotka vauhdittavat siirtymistä kiertotalouteen.
Tutkimusteemat > Kiertotalousekosysteemi

Hankkeessa tutkitaan kiertotalousekosysteemejä. Tuloksina on luotu rakenteellisen kartan kiertotalouden liiketoimintaekosysteemeistä sekä luokittelun kiertotalouden toimijoista ja muutosagenteista. Hankkeessa on määritelty kiertotalousekosysteemi-käsite. Kiertotalousekosysteemi on monen toimijan muodostama verkostomainen kokonaisuus, jossa vuorovaikutuksessa olevilla toimijoilla on toisiaan täydentäviä rooleja. Kiertotalousekosysteemin toimijat voivat olla yrityksiä, kaupunkeja, ministeriöitä, yliopistoja, yleishyödyllisiä organisaatioita ja kansalais-kuluttajia. Yksittäinen toimija voi kuulua useaan ekosysteemiin eikä toimijan aina tarvitse edes tiedostaa olevansa osa ekosysteemiä.
Ekosysteemi syntyy yhteisen tavoitteen ympärille. Kiertotaloudessa tavoite voi olla esimerkiksi resurssikierron aikaansaaminen, kiertotalousosaamisen kehittäminen tai kiertotalousliiketoiminnan toteuttaminen. Kiertotalousekosysteemeissä voidaan nähdä piirteitä muista ekosysteemityyppeistä, esimerkiksi innovaatio-, liiketoiminta- tai alustaekosysteemeistä.