stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pieni talo preerialla (televisiosarja)
Juoni > Seitsemäs kausi

Adam ja Mary ovat perustaneet Hester Suen kanssa uuden sokeidenkoulun Sleepy Eyen kaupunkiin.
Almanzolle ja Lauralle tulee riita siitä, että Charlesin mielestä Laura on liian nuori menemään heti naimisiin, ja hän vaatii heitä odottamaan kaksi vuotta. Tätä Almanzo ei sulata, vaan muuttaa Sleepy Eye'hin, jossa kuitenkin tulee katumapäälle, kun Laura tulee sinne auttamaan sokeidenkoulun kunnostamisessa. Nellie ja Percival saavat kaksoset, Benjamin ja Jenniferin. Tätä onnellista perhetapahtumaa edeltää kuitenkin isovanhempien hirvittävä riita uuden tulokkaan uskonnosta, sillä Percivalin isä Benjamin Cohen ei voi juutalaisena hyväksyä kristillisiä perinteitä. Lopulta päädytään kompromissiin.
Lopulta Laura ja Almanzo menevät naimisiin aloittaen uuden elämänsä Walnut Grovessa. Eliza Jane muuttaa pois ja antaa hänen sekä Almanzon entisen yhteisen talon Wilderin pariskunnalle. Jonathan ja Andrew Garvey muuttavat asumaan Sleepy Eyeen.
Adam saa iskun päähänsä ja hänen näkönsä palautuu. Hän opiskelee lakimieheksi ja lopettaa sokeiden opettamisen. Hän ja Mary muuttavat Walnut Groveen jättäen sokeidenkoulun Hester Suen vastuulle. James ja Cassandra Cooperin vanhemmat kuolevat vankkurionnettomuudessa. Charles ja Caroline ottavat heidät asumaan pieneen taloonsa, jossa jo ennestään asuvat Albert, Carrie ja Grace.
Juoni > Kahdeksas kausi

Ensin Nellie ja Percival lapsineen ja sitten myös Mary sekä Adam muuttavat New Yorkiin. Harriet masentuu Nellien lähdöstä vakavasti, joten hänelle suositellaan adoptiotytärtä. Lastenkodista löytyy Nancy, joka on aivan kuin Nellie pienenä, tosin vieläkin ilkeämpi. Hän kiusaa jatkuvasti toisia lapsia. Nelsin tai Willien yrittäessä komentaa Nancya tämä menee Harrietin luokse valittamaan, että häntä vihataan ja saa lähes aina tämän sympatiat puolelleen.
John Junior kuolee Chicagossa traagisesti lehtireportterina. Charles matkustaa Chicagoon, jonne myös Isaiah Edwards on saapunut, hakeakseen Johnin ruumiin kotiin. Charles ja Isaiah ryhtyvät selvittämään Johnin työnantajan kanssa nuorukaisen kuolemaa, ja myöhemmin selviää kyseessä olleen murha.
Almanzo sairastuu kurkkumätään, ja koska hän lähtee liian aikaisin raskaisiin töihin maksaakseen talon velkoja, hänen vasen puolensa halvaantuu melkein kokonaan. Laura synnyttää Rosen. Pyörremyrsky tuhoaa Wilderien talon. Asuessaan evakossa Ingallseilla Charles alkaa tohtorin ohjeiden mukaisesti kuntouttaa Almanzoa ja tämä pääsee lopulta pyörätuolista. Almanzo ja Charles rakentavat entisen talon raunioille pienen mökin, johon muuttavat Rosen kanssa asumaan.
Isaiah Edwards alkaa taas juomaan ja hänen avioliittonsa Gracen kanssa päättyy eroon. Edwards muuttaa yksin Walnut Groveen ja pääsee Lauran sekä Almanzon avulla jaloilleen. Albert loukkaantuu vakavasti Isaiahin ajaessa hevosvaljakolla humalassa. Albert tervehtyy ja Edwards onnistuu pääsemään viinasta eroon lopullisesti.
Kahdeksannen kauden viimeinen jakso on erittäin uskonnollinen. Siinä James vaipuu koomaan, mutta kokee Charlesin ansiosta Jumalalta tulevan ihmeparantumisen.
Esitys Suomessa ja DVD-julkaisut

Suomessa sarja on esitetty televisiossa tähän mennessämilloin? kolmesti, ensimmäisen kerran syksystä 1976 alkaen ja toisen kerran vuoden 1991 alkupuolelta lähtien. Sarjan toinen uusintakierros alkoi Yle TV2:lla tammikuussa 2008 ja päättyi marraskuussa 2009. Toisella uusintakierroksella joitakin jaksoja jätettiin esittämättä esimerkiksi poikkeuksellisen rankan teeman vuoksi. Niitä pidettiin sisällöltään joko väkivaltaisina tai herkkiin katsojiin muuten liian voimakkaasti vetoavina. Kolme aiemmin mainittua jäähyväiselokuvaa esitettiin joulun aikaan 2009. Sarjan kolmas uusintakierros alkoi YLE TV2:lla heinäkuussa 2010 ja päättyi toukokuussa 2011. Sarjan neljäs uusintakierros alkoi Yle TV2:lla ja Yle Areenassa toukokuussa 2020, jolloin esitetään alkajaisiksi Suomessa aiemmin esittämätön "Pitkä matka kotiin" -niminen pilottijakso.
Sarja on myös julkaistu Yhdysvalloissa kokonaan DVD:llä. Suomenkielisellä tekstityksellä on julkaistu tuotantokaudet 1–9 ja elokuvaboksi, joka sisältää sarjan pilottijakson leikattuna versiona, ja täysimittaisina kolme vuosina 1983–1984 esitettyä jäähyväiselokuvaa. Suomeksi ei ole julkaistu erikoisjaksoa ”The Little House Years” vuodelta 1979.
Suomessa DVD-julkaisujen ikäraja oli aluksi 18 vuotta, koska levittäjä halusi välttää silloin voimassa ollutta tarkastusmaksua.
Aiheesta muualla

Krohn, Laura: Yle Areenaan pamahtaa 200 jaksoa silkkaa nostalgiaa – Pieni talo preerialla -sarjaa katsoo nyt uudella tavalla Hämeen Sanomat.  1.5.2020.
Leinonen, Anne: Pieni talo preerialla -sarjan tähti Katherine MacGregor, 93, on kuollut Iltalehti.  14.11.2018.
Netta Koso

Netta Koso (s. 16. lokakuuta 1991) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on edustanut PK-35 Vantaata Liigassa kausina 2013–2018 ja kaudesta 2020 eteenpäin. Kaudella 2019 PK-35 Vantaa pelasi Ykkösessä ja Koso oli 12 maalillaan joukkueensa paras maalintekijä. Hän on edustanut Ykkösessä myös kasvattajaseuraansa Vantaan Jalkapalloseuraa kausina 2012–2015. Hän on pelannut Liigassa ennen kauden 2022 alkua kaikkiaan 82 ottelua ja tehnyt niissä 16 maalia.
Milan Indoor

Milan Indoor (tunnetaan myös nimillä WCT Milan, the Cuore Tennis Cup, the Fila Trophy, the Stella Artois Indoor, the Muratti Time Indoors, the Italian Indoors, the Guardian Direct Cup, the AXA Cup, the Breil Milano Indoors, the ATP Indesit Milano Indoors ja the Internazionali di Lombardia) oli Milanossa, Italiassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978 ja viimeisen kerran vuonna 2005. Turnaus järjestettiin Milanossa vuosina 1978-1997, Lontoossa 1998-2000 ja uudestaan Milanossa 2001-2005.
Tulokset > Kaksinpeli

| Paikka | Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Milano | 1978 |  Björn Borg |  Vitas Gerulaitis | 6–3, 6–3 |
| Milano | 1979 |  John McEnroe |  John Alexander | 6–4, 6–3 |
| Milano | 1980 |  John McEnroe |  Vijay Amitraj | 6–1, 6–4 |
| Milano | 1981 |  John McEnroe |  Björn Borg | 7–6, 6–4 |
| Milano | 1982 |  Guillermo Vilas |  Jimmy Connors | 6–3, 6–3 |
| Milano | 1983 |  Ivan Lendl |  Kevin Curren | 5–7, 6–3, 7–6 |
| Milano | 1984 |  Stefan Edberg |  Mats Wilander | 6–4, 6–2 |
| Milano | 1985 |  John McEnroe |  Anders Järryd | 6–4, 6–1 |
| Milano | 1986 |  Ivan Lendl |  Joakim Nyström | 6–2, 6–2, 6–4 |
| Milano | 1987 |  Boris Becker |  Miloslav Mečíř | 6–4, 6–3 |
| Milano | 1988 |  Yannick Noah |  Jimmy Connors | 4–4 luov. |
| Milano | 1989 |  Boris Becker |  Alexander Volkov | 6–1, 6–2 |
| Milano | 1990 |  Ivan Lendl |  Tim Mayotte | 6–3, 6–2 |
| Milano | 1991 |  Alexander Volkov |  Cristiano Caratti | 6–1, 7–5 |
| Milano | 1992 |  Omar Camporese |  Goran Ivaniševic | 3–6, 6–3, 6–4 |
| Milano | 1993 |  Boris Becker |  Sergi Bruguera | 6–3, 6–3 |
| Milano | 1994 |  Boris Becker |  Petr Korda | 6–2, 3–6, 6–3 |
| Milano | 1995 |  Jevgeni Kafelnikov |  Boris Becker | 7–5, 5–7, 7–6(6) |
| Milano | 1996 |  Goran Ivaniševic |  Marc Rosset | 6–3, 7–6(3) |
| Milano | 1997 |  Goran Ivaniševic |  Sergi Bruguera | 6–2, 6–2 |
| Lontoo | 1998 |  Jevgeni Kafelnikov |  Cédric Pioline | 7–5, 6–4 |
| Lontoo | 1999 |  Richard Krajicek |  Greg Rusedski | 7–6(6), 6–7(5), 7–5 |
| Lontoo | 2000 |  Marc Rosset |  Jevgeni Kafelnikov | 6–4, 6–4 |
| Milano | 2001 |  Roger Federer |  Julien Boutter | 6–4, 6–7(7), 6–4 |
| Milano | 2002 |  Davide Sanguinetti |  Roger Federer | 7–6(2), 4–6, 6–1 |
| Milano | 2003 |  Martin Verkerk |  Jevgeni Kafelnikov | 6–4, 5–7, 7–5 |
| Milano | 2004 |  Antony Dupuis |  Mario Ančić | 6–4, 6–7(12), 7–6(5) |
| Milano | 2005 |  Robin Söderling |  Radek Štěpánek | 6–3, 6–7(2), 7–6(5) |
Tulokset > Nelinpelit

| Paikka | Vuosi | Voittaja | Loppuotteluvastustaja | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Milano | 1978 |  José Higueras  Victor Pecci |  Wojtek Fibak  Raúl Ramírez | 5–7, 7–6, 7–6 |
| Milano | 1979 |  Peter Fleming  John McEnroe |  José Luis Clerc  Tomáš Šmíd | 6–1, 6–3 |
| Milano | 1980 |  Peter Fleming  John McEnroe |  Andrew Pattison  Butch Walts | 6–4, 6–3 |
| Milano | 1981 |  Brian Gottfried  Raúl Ramírez |  John McEnroe  Peter Rennert | 7–6, 6–3 |
| Milano | 1982 |  Heinz Günthardt  Peter McNamara |  Mark Edmondson  Sherwood Stewart | 7–6, 7–6 |
| Milano | 1983 |  Tomáš Šmíd  Pavel Složil |  Fritz Buehning  Peter Fleming | 6–2, 5–7, 6–4 |
| Milano | 1984 |  Tomáš Šmíd  Pavel Složil |  Kevin Curren  Steve Denton | 6–4, 6–3 |
| Milano | 1985 |  Heinz Günthardt  Anders Järryd |  Broderick Dyke  Wally Masur | 6–2, 6–1 |
| Milano | 1986 |  Colin Dowdeswell  Christo Steyn |  Brian Levine  Laurie Warder | 6–3, 4–6, 6–1 |
| Milano | 1987 |  Boris Becker  Slobodan Živojinovic |  Sergio Casal  Emilio Sánchez | 3–6, 6–3, 6–4 |
| Milano | 1988 |  Boris Becker  Eric Jelen |  Miloslav Mečíř  Tomáš Šmíd | 6–3, 6–3 |
| Milano | 1989 |  Jakob Hlasek  John McEnroe |  Balázs Taróczy  Heinz Günthardt | 6–3, 6–4 |
| Milano | 1990 |  Omar Camporese  Diego Nargiso |  Tom Nijssen  Udo Riglewski | 6–4, 6–4 |
| Milano | 1991 |  Omar Camporese  Goran Ivaniševic |  Tom Nijssen  Cyril Suk | 6–4, 7–6 |
| Milano | 1992 |  Neil Broad  David Macpherson |  Sergio Casal  Emilio Sánchez | 5–7, 7–5, 6–4 |
| Milano | 1993 |  Mark Kratzmann  Wally Masur |  Tom Nijssen  Cyril Suk | 4–6, 6–3, 6–4 |
| Milano | 1994 |  Tom Nijssen  Cyril Suk |  Hendrik Jan Davids  Piet Norval | 4–6, 7–6, 7–6 |
| Milano | 1995 |  Boris Becker  Guy Forget |  Petr Korda  Karel Novácek | 6–2, 6–4 |
| Milano | 1996 |  Andrea Gaudenzi  Goran Ivaniševic |  Guy Forget  Jakob Hlasek | 6–4, 7–5 |
| Milano | 1997 |  Pablo Albano  Peter Nyborg |  David Adams  Andrei Olhovskiy | 6–4, 6–4 |
| Lontoo | 1998 |  Martin Damm  Jim Grabb |  Jevgeni Kafelnikov  Daniel Vacek | 6–4, 7–5 |
| Lontoo | 1999 |  Tim Henman  Greg Rusedski |  Byron Black  Wayne Ferreira | 6–3, 7–6(6) |
| Lontoo | 2000 |  David Adams  John-Laffnie de Jager |  Jan-Michael Gambill  Scott Humphries | 6–3, 6–7(7), 7–6(11) |
| Milano | 2001 |  Paul Haarhuis  Sjeng Schalken |  Johan Landsberg  Tom Vanhoudt | 7–6(5), 7–6(4) |
| Milano | 2002 |  Karsten Braasch  Andrei Olhovskiy |  Julien Boutter  Maks Mirny | 3–6, 7–6(5), [12–10] |
| Milano | 2003 |  Petr Luxa  Radek Štěpánek |  Tomáš Cibulec  Pavel Vízner | 6–4, 7–6(4) |
| Milano | 2004 |  Jared Palmer  Pavel Vízner |  Daniele Bracciali  Giorgio Galimberti | 6–4, 6–4 |
| Milano | 2005 |  Daniele Bracciali  Giorgio Galimberti |  Arnaud Clément  Jean-François Bachelot | 6–7(8), 7–6(6), 6–4 |
Neuvostokalenteri

Kalenteri vuodelle 1933, jolloin tasapituisista kuukausista oli jo luovuttu ja työviikko oli kuusipäiväinen. Lomapäivät on merkitty turkoosilla, kansalliset vapaapäivät ruskealla.
Neuvostoliittolainen vallankumouskalenteri (ven. Советский революционный календарь, Sovetski revoljutsionnyi kalendar) oli käytössä Neuvostoliitossa 1929–1940. Sen erikoisuus oli viisipäiväinen, myöhemmin kuusipäiväinen työviikko. Venäjän vallankumouksen jälkeen Lenin vaihtoi Venäjällä käytetyn juliaanisen kalenterin gregoriaaniseksi. Vuonna 1929 kalenteria ”järkeistettiin” osittain Ranskassa käytössä olleen vallankumouskalenterin mukaiseksi.
Vuosi jakaantui 12 kuukauteen, joissa kussakin oli 30 päivää. Ylimääräiset päivät olivat lomapäiviä ja ne oli siroteltu ympäri vuotta. Uskontoon perustuvan seitsenpäiväisen viikon tilalle otettiin viisipäiväinen työviikko, eli kukin kuukausi koostui kuudesta viisipäiväisestä viikosta. Työläiset jaettiin viiteen ryhmään, joista kullakin oli vapaapäivänään yksi viikon päivistä. Tarkoitus oli lisätä työtehoa, kun tehtaiden ei tarvinnut koskaan seisoa. Nimien sijasta päivillä oli värit.
Tämä kalenteri koski työntekoa. Gregoriaaninen kalenteri säilyi käytössä siten, että esimerkiksi sanomalehti Pravda käytti sitä. Helmikuun 30. päivän Pravdaa ei siis ole olemassa. Vaikka työläisillä oli uudessa järjestelmässä enemmän vapaapäiviä, se haittasi yhteisöllistä elämää ja perhe-elämää ja siitä tuli siksi hyvin epäsuosittu. Tuotanto ei myöskään tehostunut merkittävästi uuden järjestelmän takia. Jo vuonna 1931 gregoriaanisen kalenterin kuukausirytmi palautettiin. Työviikko muutettiin kuusipäiväiseksi ja kytkettiin kuukaudenpäivään niin, että joka kuukauden 6., 12., 18., 24. ja 30. päivät olivat vapaita. 31. päivä saattoi olla vapaa tai sitten ei. Käytännössä ihmiset pitivät usein vapaata sekä sunnuntain että uuden vapaapäivän, ja lopulta kalenterikokeilusta luovuttiin.
Netta Hanhimäki

Netta Hanhimäki (s. 2003) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Turun Palloseuraa. Hän pelasi ensimmäiset liigaottelunsa Åland Unitedissa kaudella 2022, jolloin hänelle kertyi 11 ottelua. Hän teki ensimmäisen liigamaalinsa kauden 2023 avausottelussa, kun TPS voitti vieraskentällä PK-35:n maalein 0–3. Hanhimäki on kotoisin Vöyriltä ja on edustanut juniorisarjoissa sekä kausilla 2018–2019 Naisten Ykkösessä ja kaudella 2021 Naisten Kakkosessa FC Sportia.
Hanhimäki on edustanut Suomea alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa.
Night on Earth

Night on Earth tarkoittaa seuraavia asioita:
Night on Earth, Jim Jarmuschin elokuva
Night on Earth, Tom Waitsin soundtrackalbumi Jarmuschin elokuvasta
Night on Earth, Dawn of Relicin albumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Night on Earth”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Neuvostojen kommunismi

Neuvostojen kommunismin pääperiaatteita ovat sen vastakohtaisuus leninististen aatteiden mukaisen demokraattisen sentralismin ja puolueen käsittämisen vallankumouksen etujoukkona ja sen väite, että työpaikoilla syntyvät demokraattiset työläisten neuvostot ovat työväenluokan luonnollinen järjestäytymis- ja hallinnoimistapa. Neuvostojen kommunismi on myös vastakohtaista sosiaalidemokratialle, koska se ei kannata reformismia eikä parlamentarismia. Jotkin neuvostojen kommunismin ajatukset ovat saaneet vaikutteita anarkosyndikalismilta.
Nautor

| Nautor Oy Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1966
Toimitusjohtaja:  Giovanni Pomati
Avainhenkilöt:  Leonardo Ferragamo, hallituksen puheenjohtaja
Kotipaikka:  Pietarsaari, Suomi
Toiminta-alue:  koko maailma
Toimiala:  purjeveneet
Tuotteet:  Swan-veneet
Liikevaihto:  77 milj. €  (2022)
Liikevoitto:  -2,7 miljoonaa €  (2022)
Henkilöstö:  308 (2022)
Omistaja:  1971–1988 Oy Wilh. Schauman Ab 1988–1996 Kymmene 1996–1998 UPM Kymmene 1998– Leonardo Ferragamo, sijoittajia
Kotisivu:  www.nautorswan.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolme Swan 36 -venettä vuosilta 1969–1970.
Nautor Oy Ab on Pietarsaaressa sijaitseva suuria, nopeita ja ylellisiä Swan-purjeveneitä valmistava veneveistämö. Nautorin perusti vuonna 1966 Pekka Koskenkylä tavoitteenaan valmistaa sarjatyönä 11-metristä lasikuituista purjevenettä joka tunnetaan nimellä Swan 36. Sittemmin tätä ensimmäistä venemallia valmistettiin lähes sata kappaletta.
Vuonna 1974 Swan 65 -vene s/y Sayula II voitti maailmanympäri­purjehduskilpailun Whitbread Round the World Race, mikä siivitti Nautorin mainetta laadukkaiden ja nopeiden veneiden valmistajana maailmalla. Swan-veneillä on samassa kilpailussa saatu hyviä tuloksia tämän jälkeenkin kun vuonna 1978 King’s Legend -niminen Swan 65 sijoittui toiseksi häviten niukasti Cornelis van Rietschotenin Flyer-veneelle. Vuonna 1986 Swan 651 -vene Fazer Finland sijoittui kolmanneksi, joka on toistaiseksi paras suomalaismiehistön saavuttama tulos Whitbread-kilpailussa.
Vuoteen 2023 mennessä Nautor on valmistanut yli 2 350 venettä.
Suurin osa niistä on edelleen purjehduskunnossa. Ensimmäiset veneet suunnitteli Sparkman & Stephens, mutta vuodesta 1979 alkaen veneet ovat olleet German Frersin käsialaa. Kolmas Nautorin käyttämä tunnettu kansainvälinen venesuunnittelija on Ron Holland.
Vuonna 1979 Nautor sai Tasavallan Presidentin vientipalkinnon.
Vuodesta 1998 alkaen yritys on ollut italialaisomistuksessa, kun UPM-Kymmene myi Nautorin Leonardo Ferragamolle ja ryhmälle sijoittajia. Vuosina 2024–2028 omistus siirtyy italialaiselle Sanlorenzo-konsernille.
Vuonna 2022 Nautor toimitti asiakkailleen yhteensä 25 venettä. Malliston pienimmät, 48-jalkaiset veneet muodostivat noin puolet toimituksista. Tällainen vene maksaa noin 1,5 miljoonaa euroa. Vuonna 2022 valmistettiin myös yksi 30-metrinen Swan 98, joka maksoi reilut kymmenen miljoonaa euroa. Malliston suurimpien Swan 128 -veneiden hintalappu on yli 30 miljoonaa euroa. Vuonna 2022 tuotetuista veneistä yksi jäi Suomeen.
Mallisto 2021

Vuonna 2021 Nautorin mallistoon kuuluu 12 purjevenemallia kooltaan välillä 11 m – 38 m, sekä yksi 13,23-metrinen moottorivene. Mallisto on jaettu kolmeen sarjaan: ClubSwan, Swan ja MaxiSwan. ClubSwaneissa tavoitellaan suorituskykyä; MaxiSwanit ovat räätälintyönä tehtyjä luksuspursia; Swan-sarja pyrkii tarjoamaan ylellisiä mutta nopeita matkaveneitä.
ClubSwan: 36, 50, 80, 125
Swan: 45, 54, 58, 65, 78
MaxiSwan: 88, 98, 120
Aiempia malleja

Swan 36
Swan 53
Swan 60 FD
Swan 60 RS
Swan 65
Swan 66 FD
Swan 66 S
Swan 80 FD
Swan 80 S
Swan 80 RS
Swan 90 FD
Swan 90 S
Swan 95 FD
Swan 95 S
Swan 105 FD
Swan 105 S
Swan 105 RS
Swan 115 FD
Swan 115 S
Tunnettuja asiakkaita

Mikael Lilius ja Berndt Brunow hankkivat yhdessä vuonna 2008 Swan 66 -purjeveneen.
Kirjallisuutta

Koskenkylä, Pirkko: Swanien isä. Pekka Koskenkylän elämä aallonharjalla.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4997-0.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nautor. (englanniksi)
S&S Swan Owners Association.  (englanniksi)
Nangman doctor Kim Sa-bu

| Nangman doctor Kim Sa-bu> 낭만닥터 김사부 |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  70 min
Pääosissa:   Han Suk-kyu  Yoo Yeon-seok  Seo Hyun-jin 
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   SBS
Esitetty:  7. marraskuuta 2016 – 16. tammikuuta 2017
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Samhwa Networks 
Seuraaja:  Nangman doctor Kim Sa-bu 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Nangman doctor Kim Sa-bu (kor. 낭만닥터 김사부, engl. Dr. Romantic) on televisioyhtiö SBS:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Han Suk-kyu, Yoo Yeon-seok ja Seo Hyun-jin.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Nangarharin maakunta

| Nangarharin maakunta |
| --- | --- |

 Nangarhar Afganistanin kartalla
Valtio:  Afganistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Jalalabad
Pinta-ala:  7 727 km²
Väkiluku (2020)  (Arvio):  1 701 698
Aikavyöhyke:  UTC+4:30
Nangarharin maakunta on  yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan itäosassa, Pakistanin rajalla. Maakunnassa on noin 1,7 miljoonaa asukasta.  Maakunnan pääkaupunki on Jalalabad.
Maakunnassa virtaavat Kabul- ja Kunar-joet.
Paštut ovat suurin etninen ryhmä, siihen kuuluu noin 90 prosenttia väestöstä. Uskonnoltaan alueen asukkaista suurin osa on sunneja. Vuonna 2017 arvioitiin, että 27 % väestöstä oli lukutaitoisia.
Nangarhar on ollut Afganistanin suurimpia oopiumin tuotantoalueita. Kehitysprojektien avulla oopiumintuotantoa on saatu vähennettyä, mutta samalla osa talonpojista on joutunut pahaan velkakierteseen.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nangarharin maakunta Wikimedia Commonsissa
Afganistanin maakunnat
Badahšan
Badghis
Baghlan
Balkh
Bamiyan
Daikond
Džouzdžan
Farah
Farjab
Ghazni
Ghowr
Helmand
Herat
Kabul
Kandahar
Kapisa
Khust
Konar
Qunduz
Laghman
Logar
Nangarhar
Nimruz
Nurestan
Uruzgan
Paktia
Paktika
Panjshir
Parvan
Samangan
Sar-e Pol
Takhar
Vardak
Zabol
Nikaia

Nikaia (usein Nikea, m.kreik. Νικαία, lat. Nicaea) tai Níkaia (kreik. Νίκαια) voi viitata seuraaviin:
Antiikki

Nikaia eli Nikea, antiikin aikainen kaupunki Bithyniassa, nykyinen İznik Turkissa
Nikaia, antiikin aikainen kaupunki Epeiroksessa Kreikassa
Nikaia, antiikin aikainen kaupunki Hydaspesjoella
Nikaia, antiikin aikainen kaupunki Liguriassa tai Galliassa, nykyinen Nizza Ranskassa
Nikaia, antiikin aikainen kaupunki Opuntian Lokriin alueella Kreikassa
Nykyaika

Níkaia, kaupunki ja Níkaia-Ágios Ioánnis Réntiksen kunnan kunnallisyksikkö Pireuksen alueyksikössä Attikan alueella Kreikassa
Níkaian metroasema, Ateenan metron asema Attikan Níkaiassa
Níkaia, kaupunki ja Kilelérin kunnan kunnallisyksikkö Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella Kreikassa
Niemenlampi (Rautalampi)

| Niemenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Rautalampi
Koordinaatit:  62°32′23″N, 26°37′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  oka Keskuslampeen 
Järvinumero:  14.711.1.052
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,4 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,565 km  
Pinta-ala:  1,47 ha  
Suurin syvyys:  4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiNiemenlampi 
Niemenlampi  on Pohjois-Savossa Rautalammilla  Häkkilän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 240 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Konneveden lähialueeseen (14.711) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,4 metriä mpy.
Noora Toivo

Noora Toivo (s. 29. kesäkuuta 1989 Toijala) on suomalainen aitajuoksija. Hän edusti kilpa-urallaan Toijalan Vauhtia ja hänen valmentajanaan toimivat isäpuolensa Robin Millard vuosina 2001–2011 sekä 2014–2020 ja Juha Sainio 2011–2014. Aitajuoksujen lisäksi Toivo juoksi myös sileitä pikamatkoja.
Kalevan kisoissa 2013 Toivo saavutti pronssia 400 metrin aidoissa. Hän juoksi vuonna 2010 ulkoradoilla kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksusta ja pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksusta. Sisäradoilla Toivo on voittanut 300 metrin aitajuoksussa kultaa (2012) ja hopeaa (2008), pronssia 400 metrin aitajuoksussa (2009) sekä hopeaa 400 metrin juoksussa (2012).
Myös Toivon kaksoissisko Nelli Toivo on pikajuoksija, sekä siskopuoli Emma Millard aitajuoksija.
Aiheesta muualla

Noora Toivon verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Jack Nicholson

| Jack Nicholson |
| --- | --- |
 Jack Nicholson vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Joseph Nicholson
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1937 (ikä 87) Neptune City, New Jersey, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Mulholland Man Nick
Aktiivisena:  1953–2010
Merkittävät roolit:   Easy Rider – matkalla  Yksi lensi yli käenpesän  The Shining – Hohto  Hellyyden ehdoilla  Batman  Elämä on ihanaa  The Departed 
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Oscar  1975 Yksi lensi yli käenpesän  1997 Elämä on ihanaa  Parhaan miessivuosan Oscar  1983 Hellyyden ehdoilla 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Joseph ”Jack” Nicholson (s. 22. huhtikuuta 1937 Neptune City, New Jersey) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvanäyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten neuroottisten ja usein aggressiivisten henkilöhahmojen tulkitsijana useimmiten antisankarin tai häviäjän roolissa. Nicholsonista tuli ajan myötä myös kuuluisa metodinäyttelemisen harjoittaja. Hän on tehnyt tunnetuimmat roolisuorituksensa muun muassa elokuvissa Easy Rider – matkalla (1969), Chinatown (1974), Yksi lensi yli käenpesän (1975), The Shining – Hohto (1980), Batman (1989) ja Elämä on ihanaa (1997). Nicholson teki tähän asti viimeisen roolinsa elokuvassa How Do You Know (2010).