stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fugger

Fuggerien suvun vaakuna.
Fugger oli saksalainen kauppiassuku, joka toimi 1400- ja 1500-lukujen Euroopassa. Aluksi Augsburgin vapaakaupungista ja myöhemmin Tirolista käsin toimintaansa harjoittanut Fuggerien kauppiassuku oli pankki- ja rahoitusalan keskeisimpiä toimijoita. Kauppahuoneen liiketoiminta käsitti paitsi yksityissektorille suunnattua pankki-, sijoitus- ja liiketoimintaa, myös merkittävää luotonantoa aikakauden hallitsijoille.
1300-luvulta lähtien varallisuuttaan kasvattaneen suvun tunnetuin jäsen on Jakob Fugger, jonka aikana suku nousi kiistatta aikansa merkityksellisimmäksi kauppahuoneeksi Euroopassa. Jakob Fuggerin tunnetuin liiketoimi lienee hänen Kaarle V:lle Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarinvaalin voittamiseksi myöntämä 543 000 floriinin laina. Fuggerin kauppahuone oli lähes koko historiansa ajan kiinteässä liikesuhteessa Habsburgien hallitsijasukuun ja vaikutti siten merkittävästi ajan politiikkaan Euroopassa. Paitsi piinkovina kapitalisteina Fuggerit kunnostautuivat myös merkittävinä hyväntekijöinä rakentamalla ja ylläpitämällä köyhäintaloja, joista tunnetuin on yhä toimiva Augsburgin Fuggerei.
Fuggerin suvulla oli 1500-luvun puolivälissä 4,5 miljoonan guldenin omaisuus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fugger-suvun kotisivu (monikielinen)
Kravin kanava

Kravin kanava on Huittisten ja Kokemäen alueella Kokemäenjoen eteläpuolella kulkeva kanava. Kanavan tarkoitus oli helpottaa tulvia Kokemäenjoen keskijuoksulla Huittisten yläpuolella ohittamalla joessa olevia koskipaikkoja. Kanava kaivettiin Ruotsin vallan loppuaikoina 1803–1808 ja sitä kaivamassa oli samanaikaisesti yleensä noin 700 sotilasta eri rykmenteistä. Rakennustyötä johti alkuvaiheessa 1803–1804 Henrik Gabriel Porthan. Kanavan rakennustyö keskeytyi Suomen sota alkaessa 1808, eikä sitä enää myöhemmin jatkettu.
Kravin kanavan pituus on 11 kilometriä ja leveys 7 metriä. Kanavan uoma on edelleen nähtävissä.
Peter Snell

| Peter Snell |
| --- | --- |
 Peter Snell Tokion olympialaisissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1938 Opunake, Uusi-Seelanti
Kuollut: 12. joulukuuta 2019 (80 vuotta) Dallas, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti/ Yhdysvallat
Ammatti:  liikuntatieteiden tohtori
Yleisurheilija
Pituus:  179 cm
Paino:  80 kg
Laji:  keskimatkojen juoksu
Valmentaja:  Arthur Lydiard
| Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uusi-Seelanti.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Uusi-Seelanti> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 800 m |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 800 m |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 1 500 m |  |
Peter George Snell (17. joulukuuta 1938 – 12. joulukuuta 2019) oli uusiseelantilainen juoksija, joka saavutti lyhyen uransa aikana kolme olympiakultaa.
Snell oli nuoruudessaan monipuolinen urheilun harrastaja mm. voitti teini-ikäisenä Uuden-Seelannin nuorten tennismestaruuden. Yleisurheilusta tuli hänen päälajinsa 19-vuotiaana. Hänen valmentajakseen tuli suomalaistenkin 1960-luvun lopulla hyvin tuntema Arthur Lydiard. Snell oli keskimatkojen juoksijaksi vahvarakenteinen; hänen pituutensa oli 179 cm ja painonsa 80 kg. Snell tuli kansainväliseen tietoisuuteen Rooman olympialaisissa 1960, kun hän voitti 800 metrin juoksun uudella maansa ennätysajalla.
Vuoden 1962 alussa Snell paransi kotimaassaan Whanganuissa Australian Herb Elliottin vuonna 1958 juoksemaa mailin ME:tä kymmenyksellä aikaan 3.54,4. Kuukautta myöhemmin hän paransi 880 jaardin ja samalla 800 metrin ME:eitä Aucklandissa. Entinen 800 metrin ennätys oli vuodelta 1955 Belgian Roger Moensin nimissä, ja hän paransi sitä yli sekunnilla aikaan 1.44,3. Snellin aika säilyi Uuden-Seelannin ennätyksenä toukokuuhun 2024 asti, jolloin sen rikkoi James Preston ajalla 1.44,04. Marraskuussa 1962 Snell voitti Australian Perthissä Brittiläisen Kansainyhteisön mestaruudet 880 jaardilla ja maililla.
Tokion olympialaisissa 1964 Snell voitti 800 metrin lisäksi 1500 metrin juoksun. 800 metrin aika oli uusi olympiaennätys. Tokion jälkeen Snell kulki voitosta voittoon. 12. marraskuuta hän teki Aucklandissa uuden 1 000 metrin maailmanennätyksen 2.16,6 ja vain viisi päivää tämän jälkeen juoksi uudet mailin ME-lukemat 3.54,1.
Vielä vuonna 1965 Snell kilpaili Euroopassa ja Yhdysvalloissa ilman kummempaa menestystä, minkä jälkeen hän ilmoitti lopettavansa kilpaurheilun ja keskittyvänsä muihin asioihin.
Uransa lopetettuaan Snell toimi maanmittarina ja savuketehtaan edustajana. Vuonna 1971 Snell muutti Yhdysvaltoihin kouluttaakseen itseään paremmin. Hän suoritti BSc-tutkinnon Kalifornian yliopistossa Davisissa aiheenaan ihmisen suorituskykyasiat. Sen jälkeen hän suoritti PhD-tutkinnon Washingtonin valtionyliopistossa. Tohtoritutkinnon jälkeen hän työskenteli sisätautiopin apulaisprofessorina Lounais-Texasin lääketieteen tutkimuskeskuksessa Dallasissa.
Olli Haaskivi

| Olli Haaskivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Cleveland, Ohio, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Sukulaiset:  Kai Haaskivi, isä, jalkapalloilija Niklas Hagman, serkku, jääkiekkoilija
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   Oppenheimer    
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Olli Haaskivi (s. 14. elokuuta 1990, Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on amerikkalais-suomalainen näyttelijä.
Varhainen elämä ja perhe

Haaskivi syntyi Clevelandissa Ohiossa, missä hänen isänsä, suomalainen jalkapalloilija Kai Haaskivi, pelasi Cleveland Forcen joukkueessa. Olli Haaskivellä on Suomen ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuus. Kun Haaskivi oli 8-vuotias, perhe muutti Floridaan, missä hän varttui. Hänen serkkunsa on entinen NHL-jääkiekkoilija Niklas Hagman.
Ura

Haaskivi opiskeli Booker High Schoolissa Sarasotassa Floridassa ja valmistuttuaan hän opiskeli musiikkiteatteria Michiganin yliopiston musiikki-, teatteri- ja tanssikoulussa. Hänen ensimmäinen näyttelijäroolinsa oli televisiosarjassa Unforgettable vuonna 2012. Vuonna 2019 Haaskivi esiintyi pienessä roolissa Edward Nortonin ohjaamassa Motherless Brooklyn -elokuvassa. Hän esiintyi myös Marvel Cinematic Universen Disney+-sarjassa The Falcon and the Winter Soldier (2021) tohtori Wilfred Nagelina. Helmikuussa 2022 hän näytteli Edvard Condonia Christopher Nolanin ohjaamassa seitsemällä Oscarilla palkitussa elokuvassa Oppenheimer (2023), ja myöhemmin samana vuonna hän näytteli useissa jaksoissa Apple TV+:n minisarjassa The Big Cigar.
Orvokki Siponen

| Orvokki Siponen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 1915
Kuollut: 18. maaliskuuta 1978 (62 vuotta)
Ammatti:  tanssija
Orvokki Siponen (28. toukokuuta 1915 – 18. maaliskuuta 1978) oli suomalainen tanssitaiteilija. Hän työskenteli Helsingin Kansanteatterin ja Suomalaisen baletin palveluksessa.
Ura

Siponen kiinnitettiin Helsingin Kansanteatterin tanssijaksi 1930-luvulla ja hän oli teatterin varhaisimpia varsinaisia tanssijakiinnityksiä. Siponen toimi 1936–1944 tanssitaiteilija Klaus Salinin kanssa akrobaattina ja tanssijana. Myös Salin oli Kansanteatterin kiinnitetty tanssitaiteilija. Duo esiintyi muun muassa Karhumäen Teatterin revyyssä Budapestin Juuliska vuonna 1944. Suomalaisessa baletissa Siponen oli mukana esimerkiksi produktioissa Erämaan laulu ja Joutsenlampi.
Siponen näytteli pieniä sivuosia komedioissa Syntipukki (1935) ja Vaimoke (1936). Elokuvissa Eulalia-täti (1940), Yövartija vain... (1940) ja Niin se on, poijaat! (1942) hänen roolinsa liittyvät tanssiin.
Aiheesta muualla

Orvokki Siponen & Klaus Salin: tanssijakiinnitykset Kansanteatterissa 30-luvulla
Heikkisiltala.net: Orvokki Siponen
Bengtsson

Bengtsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Angelica Bengtsson (s. 1993), ruotsalainen seiväshyppääjä
Angelika Bengtsson (s. 1990), ruotsalainen ruotsidemokraattien poliitikko
Anton Bengtsson (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija
Birgitta Bengtsson (s. 1965), ruotsalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti
Christopher Bengtsson (s. 1993), ruotsalainen jääkiekkoilija
Frans G. Bengtsson (1894–1954), ruotsalainen kirjailija
Gunder Bengtsson (1946–2019), ruotsalainen jalkapallovalmentaja
Gustaf Bengtsson (1886–1965), ruotsalainen säveltäjä, kapellimestari, urkuri ja musiikkipedagogi
Ingemund Bengtsson (1919–2000), ruotsalainen poliitikko
Ingmar Bengtsson (1920–1989), ruotsalainen musiikkitieteilijä ja pianisti
Johan Bengtsson (s. 1979), ruotsalainen basisti
Kristin Bengtsson (s. 1970), ruotsalainen jalkapalloilija
Lukas Bengtsson (s. 1994), ruotsalainen jääkiekkoilija
Magnus Bengtsson (k. 1263), Kalmarin linnan vouti ja Itä-Götanmaan lainvalvoja
Niklas Bengtsson, suomalainen kirjallisuudentutkija, kriitikko ja tietokirjailija
Otto Bengtsson (1921–1998), ruotsalainen keihäänheittäjä
Per-Inge Bengtsson (s. 1961), ruotsalainen meloja ja olympiamitalisti
Pierre Bengtsson (s. 1988), ruotsalainen jalkapalloilija
Robin Bengtsson (s. 1990), ruotsalainen laulaja ja vuoden 2017 euroviisuedustaja
Simon Bengtsson (s. 2004), ruotsalainen jalkapalloilija
Stellan Bengtsson (s. 1952), ruotsalainen pöytätennispelaaja ja maailmanmestari
Sylve Bengtsson (1930–2005), ruotsalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Alexander Aminoff (pankinjohtaja)

Alexander Aminoff (27. kesäkuuta 1875 Helsinki – 14. tammikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra ja pankinjohtaja.
Perhe

Aminoffin vanhemmat olivat eversti Adolf Casimir Aminoff ja Olga Heiroth. Hänen isoisä oli eversti Alexander Aminoff ja isoisoisä oli kreivi Johan Fredrik Aminoff.
Hän avioitui Claudia Elisabeth Ivanoffin kanssa. Pariskunta sai yhden lapsen: vapaaherratar Elisabet Aminoffin.
Ura

Aminoff aloitti opinnot Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa vuonna 1893 ja hän suoritti ylemmän hallintotutkinnon vuonna 1900. Hänet nimitettiin keisarillisen Suomen senaatin talousosaston kopistiksi vuonna 1900.
Hän siirtyi Suomen Pankin palvelukseen ja hänet nimitettiin nuoremmaksi kirjanpitäjäksi vuonna 1904. Vuonna 1908 hän siirtyi Suomen Pankin Tampereen konttorin palvelukseen, Suomen Pankin Pietarin konttorin palvelukseen vuonna 1912 ja Suomen Pankin Viipurin konttorin palvelukseen vuonna 1914. Vuonna 1917 hänet nimitettiin Suomen Pankin Vaasan konttorin komissaariksi vuonna 1917. Hän erosi Suomen Pankin palveluksesta 24. syyskuuta vuonna 1918.
Aminoff nimitettiin Helsingin Diskonttopankin toimitusjohtajaksi vuonna 1918, mikä rahoitti Saksan ja Ukrainan kanssa käytävää kaupankäyntiä. Pankin osakkaita olivat Pariisissa asuneet venäläiset emigrantit. Pankkiiri Leon(id) Nemirovskijin omistama La Société du Crédit Auxiliaire de Commerce, Industrie et Chemin de Fer omisti 20 prosenttia pankista. Nemirovskij oli taustaltaan Ukrainan juutalainen, joka nousi Venäjän keisarikunnan rikkaimpien pankkiirien keskuuteen ja Venäjän vallankumouksen jälkeen hän muutti Suomen kautta Ranskaan.
Aminoff toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin Maarianhaminan konttorin pankinjohtajana vuosina 1921-1930 ja Tammisaaren konttorin pankinjohtajana vuosina 1930-1942.
Aminoff toimi myös valtiopäivämiehenä aatelissäädyn edustajana.
Pikkukilokki

| Pikkukilokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Revonhäntäkasvit Amaranthaceae
Suku::  Mehikilokit Suaeda
Laji::  maritima
Kaksiosainen nimi
 Suaeda maritima  (L.) Dumort. 
Katso myös
   Pikkukilokki Wikispeciesissä   Pikkukilokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukilokki (Suaeda maritima) on suolaisten maiden ja merenrantojen kasvi. Suomessa lajia tavataan Ahvenanmaalla, jossa se on rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko

Yksivuotinen pikkukilokki kasvaa tavallisesti 5–15 senttimetriä pitkäksi, toisinaan pituutta voi olla jopa 30 cm. Koko kasvi on kalju. Varsi on tavallisesti rento, tyviosasta pitkähaarainen ja joskus pysty. Ruodittomat, möyheät lehdet ovat kierteisesti. Lehden lapa on tavallisesti 5–10 mm pitkä, tasasoukka, puoliliereä ja tylppä. Väriltään lehdet ovat sinertävänvihreitä tai punertavia. Kukat ovat pieniä, lehtihankaisia ja ne ovat tavallisesti kahden tai kolmen kukan ryhmissä. Kukissa on viisi kalvomaista, möyheää kehälehteä. Pikkukilokki kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Kasvin siemenet leviävät nopeasti uusille kasvupaikoille veden mukana.
Levinneisyys

Pikkukilokkia tavataan lähes kaikkialla Euroopan merenrannoilla, erityisesti Välimerellä Kreikasta länteen ja Atlantilla Espanjasta Norjan keskiosiin saakka. Itämerellä sitä tavataan Suomenlahden korkeudelle asti. Sisämaassa pikkukilokkia kasvaa lähinnä erilaisilla aroalueilla Unkarista itään aina Keski-Aasiaan saakka. Satunnaisesti lajia voi tavata myös laajalla alueella muuta Aasiaa, Australiassa, Afrikassa erityisesti Marokossa sekä Yhdysvalloissa erityisesti itärannikolla, jossa pikkukilokki kuitenkin lienee alun perin tulokaslaji.
Suomessa pikkukilokkia tavataan alkuperäisenä lajina ainoastaan Ahvenanmaan itäisessä saaristossa, erityisesti Kökarissa. Manner-Suomesta sitä on tavattu 1900-luvun alkupuolella painolastitulokkaana Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta sekä Vaasasta.
Elinympäristö

Suomessa pikkukilokki on lähes kasvittomien merenrantojen pioneerikasvi. Sitä kasvaa suolapitoisilla ja avoimilla rantaniityillä. Suomessa pikkukilokki on harvinaistunut rantalaidunnuksen loppumista seuranneen kasvupaikkojen umpeenkasvun takia. Se on luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Käyttö

Pikkukilokkia on aikaisemmin käytetty soodan valmistamiseen.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Pikkukilokin levinneisyys Suomessa.
ITIS: Suaeda maritima (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Suaeda maritima (englanniksi)
Pikkukilokin möyheitä lehtiä.
Pekka Kokkonen (nyrkkeilijä)

| Pekka Kokkonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 26. helmikuuta 2016 (82 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Pakilan puutarhuri, Knockonen
Painoluokka:  raskas keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  57
Voitot:  37
– tyrmäysvoitot:  28
Tappiot:  16
Ratkaisemattomat:  4
Pekka Kokkonen (18. tammikuuta 1934 Helsinki – 26. helmikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen ammattinyrkkeilijä.
Amatööriura

Helsingin Työväen Nyrkkeilijöitä edustanut Kokkonen kamppaili amatöörinä paikasta Melbournen olympiakisoihin 1956, muttei tullut valituksi vaikka voittikin Suomen olympiakarsinnat.
Kokkonen voitti Suomen mestaruuden vuosina 1954, 1955 ja 1957.
Ura ammattilaisena

Kokkonen kuului Risto Luukkosen, Pentti Rautiaisen, Olavi Ouvisen ja Elis Askin itsensä kanssa Askin tallin ensimmäisiin nyrkkeilijöihin. Nyrkkeilijät harjoittelivat aluksi Ruoholahdessa ja vuodesta 1960 Olympiastadionilla.
Ensimmäisessä ammattilaisottelussaan 23-vuotiaana 4. lokakuuta 1957 Helsingin Messuhallissa Kokkonen tyrmäsi Georges Bracon heti ensimmäisessä erässä. Hän tyrmäsi kertaalleen myös keskisarjan entisen maailmanmestarin Randy Turpinin. Hän otteli EM-tittelistä 7. huhtikuuta 1967 Helsingin jäähallissa italialaista Piero Del Papaa vastaan häviten kuitenkin 15-eräisen ottelun pistein.
Kokkonen toimi Suomen Ammattinyrkkeilyliiton puheenjohtajana kuolemaansa saakka.
Yksityiselämä

Kokkonen oli naimisissa kaksi kertaa ja hänellä on kolme poikaa. Hän työskenteli perheen kauppapuutarhassa Helsingin Pakilassa ja pyöritti myöhemmin omaa saman alan yritystään Porkkalassa Kirkkonummella. Kokkonen myi kukkia Hakaniemen torilla vielä 2000-luvullakin. Siviilityöhönsä liittyen hän sai nyrkkeilijä-lempinimensä Pakilan puutarhuri.
Kokkonen on haudattu Malmin hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa. (englanniksi)
YLE Elävä arkisto.
YouTube – Pekka Kokkonen, Pakilan hymyilevä puutarhuri.
Pekka Kokkonen harjoittelee Elis Askin tallissa vuonna 1961.
Matala Maan kiertorata

Erilaisia Maan kiertoratoja samassa mittakaavassa; syaani edustaa matalaa Maan kiertorataa.
Matala Maan kiertorata (LEO, lyhenne sanoista low Earth orbit) on satelliitin kiertorata, jossa kiertolainen on säteilyvyöhykkeiden alapuolella, tyypillisesti 150–900 kilometrin korkeudella.
Tällaiset radat olivat avaruusajan alussa yleisiä. Korkeammat kiertoradat vaativat monivaiheisempia ja raskaampia kantoraketteja kuin 1950-luvulla oli käytössä.
Nykyään matalat kiertoradat ovat lähinnä kaukokartoitussatelliittien, etenkin tiedustelusatelliittien ja avaruusasemien sijoituspaikkoja.
Alle 200 kilometrin lentokorkeudella satelliitin rata supistuu yläilmakehän ilmanvastuksen takia ja satelliitti putoaa muutamassa kuukaudessa ilmakehään ja palaa siellä. Vakoilusatelliitit pystyvät rakettimoottoreillaan ylläpitämään näinkin matalan kiertoradan. Kaukokartoituksen tapauksessa rata on polaarinen, tyypillisesti aurinkosynkroninen kiertorata.
Ekvatoriaaliset matalat radat ovat vasta suunnitteilla. Muun muassa Malesia tutkii niiden käyttömahdollisuuksia.
Anatol Tschepurnoff

Shakkiturnaus 1935, edessä vasemmalla Anatol Tschepurnoff vierellään Eero Böök.
Anatol Tschepurnoff (19. joulukuuta 1871 Loviisa – 29. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen rautatievirkamies ja shakkimestari. Hän oli ensimmäinen shakin suomenmestari ja ensimmäinen kansainvälisesti tunnettu suomalainen shakinpelaaja.
Tschepurnoffin vanhemmat olivat päätirehtööri, ratainsinööri Alexej Tschepurnoff ja Nadine Markov. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin lyseosta 1891 ja opiskeli Polyteknillisessä opistossa. Tschepurnoff toimi rautatievirkamiehenä Pietarissa ja hän oli valtion rautateiden talousosaston kirjanpitäjänä Viipurissa, Mikkelissä ja vuodesta 1929 alkaen Helsingissä.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa hän pelasi useissa turnauksissa Pietarissa. Sodan jälkeen hän voitti ensimmäisen Suomen shakkimestaruuden vuonna 1922. Hän osallistui ensimmäisiin epävirallisiin shakkiolympialaisiin Pariisissa vuonna 1924. Hän sijoittui ensimmäiseksi valintaryhmässä 7 ja jäi tasoihin 4.–6. sijasta finaalissa. 20. heinäkuuta 1924 viisitoista edustajaa allekirjoittivat maailman shakkiliiton perustamisasiakirjan. 15 perustajajäsentä olivat Abonyi (Unkari), Grau (Argentiina), Gudju (Romania), Marusi (Italia), Nicolet (Sveitsi), Ovadija (Jugoslavia), Renalver y Zamora (Espanja), Rawlins (Iso-Britannia), Rueb (Alankomaat), Skalička (Tšekkoslovakia), Smith (Kanada), Towbin (Puola), Tschepurnoff (Suomi), Vincent (Ranska) ja Weltjens (Belgia).
Vuonna 1926 hän sijoittui kolmanneksi Budapestissa. Vuonna 1927 hän edusti Suomea ensimmäisissä virallisissa shakkiolympialaisissa Lontoossa. Vuonna 1928 hän jäi tasoihin 12.–14. sijasta Haagissa (2. FIDEn amatöörimaailmanmestaruuskilpailuissa). Vuonna 1929 hän sijoittui seitsemänneksi Göteborgissa (14. pohjoismaisissa shakkimestaruuskilpailuissa). Seuraavana vuonna hän sijoittui kolmanneksi Tukholmassa samaisissa kilpailuissa. Vuonna 1930 hän jäi tasoihin sijoista 2.–4. Helsingissä, Eero Böökin voittaessa. Seuraavana vuonna hän hävisi ottelun Böökiä vastaan (4,5 : 5,5).
Aiheesta muualla

Anatol Tschepurnoff 365Chess.com -sivustolla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Anatol Tschepurnoff
Käännös suomeksi
Esmail Ghaani

| Esmail Ghaani |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. elokuuta 1957 (ikä 67) Mašhad, Khorāsān-e Razavi
Kansalaisuus:  Iran
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Iran
Palvelusvuodet:  1980–
Taistelut ja sodat:  Irakin–Iranin sota
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Joukko-osasto:  Iranin vallankumouskaarti Quds-joukot
Esmail Ghaani (pers. اسماعیل قاآنی‎) (s. 8. elokuuta 1957 Mašhad, Khorāsān-e Razavi) on Iranin vallankumouskaartin prikaatikenraali ja Quds-joukkojen komentaja. Iranin hengellinen johtaja Ali Khamenei nimitti hänet Yhdysvaltain suorittamissa ilmaiskuissa murhatun Qassem Suleimanin seuraajaksi 3. tammikuuta 2020.
Ghaani on käyttänyt muiden vaikutusvaltaisten iranilaisten tavoin kovaa retoriikkaa Yhdysvalloista, ja sen toiminnasta Lähi-idässä. Ghaani esimerkiksi kertoi vuonna 2017 Iranin tietävän täysin, kuinka taistella Yhdysvaltoja vastaan, ja maan olevan täysin valmis kostoiskuun, jos Yhdysvallat hyökkää. Lisäksi Ghaanin mukaan Yhdysvallat hyökkäsivät Irakiin ja Syyriaan siksi, että he saisivat hyökättyä helpommin Iraniin kahdesta eri vallatusta maasta.
Leigh Bardugo

| Leigh Bardugo |
| --- | --- |
 Bardugo vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1975 (ikä 49) Jerusalem, Israel
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen, israelilainen
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
www.leighbardugo.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Leigh Bardugo on yhdysvaltalainen nuorten- ja fantasiakirjailija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat Grishaversumi-trilogian teokset.
Netflixin tuottama Grishaversumi-teoksiin perustuva televisiosarja Varjo ja riipus sai ensi-esityksensä 23. huhtikuuta 2021. Sarjan pääosissa ovat Jessie Mei Li, Ben Barnes ja Archie Renaux.
Bardugon kirjoja on suomennettu neljä ja uusin, Salatun tiedon seura, julkaistaan vuonna 2023.
Nuoruus

Bardugo syntyi Jerusalemissa, Israelissa vuonna 1975 ja varttui Los Angelesissa, Kaliforniassa, Yhdysvalloissa, missä hänet isovanhempansa kasvattivat hänet.  Bardugo on maallinen juutalainen ja Marokon juutalaista syntyperää isänsä puolelta ja Ashkenazi-juutalaista (Venäjän-juutalaista ja Liettuan-juutalaista) syntyperää äitinsä puolelta.
Bardugo kävi Yalen yliopistoa ja valmistui englannin kielestä keväällä 1997.  Hän oli jäsen Wolf's Head -salaisessa seurassa.  Ennen kuin julkaisi ensimmäisen romaaninsa, hän työskenteli copywritingin ja journalismin parissa sekä meikkien ja erikoistehosteiden parissa.
Yksityiselämä

Korppien kehä-kirjan tunnustusosiossa Bardugo paljastaa kärsivänsä osteonekroosista ja joskus hänen on käytettävä keppiä;  tämä oli inspiraation lähde yhdelle tarinan kuudesta päähenkilöstä, mestarivarkaalle ja jengipomolle Kaz Brekkerille, joka käyttää keppiä.
Bardugo oli laulaja Captain Automatic -yhtyeessä vuosina 2006–2007.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Grishaverse (englanniksi)
Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä

Pohjois-Karjalan sosiaali- ja terveyspalvelujen kuntayhtymä (Siun sote) oli 13 kunnan yhteisesti omistama kuntayhtymä, joka vastasi julkisten sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen järjestämisestä jäsenkuntiensa alueella.
Kuntayhtymän päätoimialoja olivat ikäihmisten palvelut, terveys- ja sairaanhoitopalvelut sekä perhe- ja sosiaalipalvelut. Siun sote -konserniin kuuluivat myös Pohjois-Karjalan ympäristöterveys sekä Pohjois-Karjalan pelastuslaitos.
Konsernin kotipaikka oli Joensuu. Vuoden 2017 alussa toimintansa aloittaneen kuntayhtymän palveluksessa on noin 7 800 työntekijää. Jäsenkuntien alueella asui noin 166 400 ihmistä.
Toimitusjohtajana toimi Ilkka Pirskanen. Hallintojohtaja oli Ilkka Naukkarinen, henkilöstöjohtaja oli Johanna Bjerregård Madsen ja talousjohtaja oli Ismo Rouvinen.  Hallintoylilääkärinä toimi Petri Kivinen.
Kuntayhtymän toiminta päättyi Sote-uudistukseen liittyen 31. joulukuuta 2022. Nykyisin alueen sosiaali-, terveys- ja pelastustoimen palvelut tuottaa Pohjois-Karjalan hyvinvointialue.
Jäsenkunnat

| --- | --- |
 Heinävesi  Ilomantsi  Joensuu  Juuka  Kitee  Kontiolahti  Lieksa:  Liperi  Nurmes  Outokumpu  Polvijärvi  Rääkkylä  Tohmajärvi
Sairaalat

| Sairaala | Kunta | Osoite | Koordinaatit | Kuva | Lisätietoja (www-sivu) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pohjois-Karjalan keskussairaala | Joensuu | Tikkamäentie 16, 80210 Joensuu | 62.59095°N, 29.77809°E |  | Pohjois-Karjalan keskussairaala,  Päi­vys­tys |
Aiheesta muualla

Siun sote:n verkkosivut