stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SMS Friedrich Carl (1867)
Suunnittelu > Propulsiojärjestelmä

Aluksen propulsiojärjestelmä koostui yhdestä 2-sylinterisestä höyrykoneesta ja kuudesta höyrykattilasta, jotka tuottivat kahden  ilmakehän paineen. Aluksella oli vain kaksi kattila- ja yksi konehuone. Koneisto pyöritti nelilapaista potkuria, jonka halkaisija oli 6,0 metriä. Ohjattavuudesta huolehti yksi peräsin.
Alus oli lisäksi varustettu parkkitakilalla, jonka purjepinta-ala oli 2 010 neliömetriä.
Suunnittelu > Aseistus

Aluksen aseistuksena oli suunnitelman mukaan kaksikymmentäkuusi rihlattua 72 naulan tykkiä. Alus varustettiin kahdella 21 cm/L22 tykillä ja neljällätoista 21 cm/L19 tykillä. 
Pidempiputkisten korotuskulma vaihteli -5 asteesta 13 asteeseen, mikä mahdollisti 5 900 metrin maksimiampumaetäisyyden. Lyhyempien tykkien korotuskulma vaihteli -8 asteesta 14,5 asteeseen, mikä mahdollisti 5 200 metrin ampumaetäisyyden. Tykkeihin oli aluksella kaikkiaan 1656 kranaattia.
Suunnittelu > Suoja

Aluksen panssarointi oli rautaa, joka oli teaklautoihin. Taistelunjohtotilojen 400 millimetrin lautoihin oli kiinnitetty 114 millimetrin rautalevyt. Kylkien suojana oli 254 millimetrin teaklaudat, joihon kiinnitetty keskelle 127 millimetriä rautaa, mikä kapeni päihin 114 millimetriin. Patterin katto oli 9 millimetriä paksu rautalevy ja seinät 260 millimetrin teaklevyissä 114 millimetrin rautalevyt. Aluksella oli kahdeksan vesitiivistä osastoa ja siinä oli 76 prosenttinen kaksoispohja.
Valmistus

Alus tilattiin 	Société Nouvelle des Forges et Chantiers  de la Méditerranéelta Toulonista ja sen köli laskettiin vuonna 1866. Alus laskettiin vesille 16. tammikuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen  vielä samana vuonna 3. lokakuuta.
Palvelus

Alus oli torpedojen koealuksena 11. elokuuta 1895 alkaen ja 21. tammikuuta 1902 alkaen oli satama-aluksena nimellä SMS Neptun. Alus poistettiin alusluettelosta 22. kesäkuuta 1905 ja se myytiin maaliskuussa 1906 284 000 markalla. Alus romutettiin vuonna 1906 Alankomaissa.
Karvianjoen vesistö

| Karvianjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 36) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta, Pirkanmaa, Etelä-Pohjanmaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Karvianjoen vesistö (36)
Vesistöjako:  Merikarvianjoen alaosan alue (36.01), Inhottujärven−Ala−Honkajoen a. (36.02), Honkajoen alue (36.03), Karvianjoen yläosan alue (36.04), Tuorijoen valuma-alue (36.05), Otamonjoen valuma-alue (36.06), Nummijoen valuma-alue (36.07), Suomijoen valuma-alue (36.08), Lassilanjoen valuma-alue (36.09)
Laskujoki:  Karvianjoki
Laskupaikka:  Merikarvia ja Ahlainen, Selkämeri 
Koordinaatit:  61°44′20″N, 21°33′47″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  3 438,01 km²  
Järvisyys:  4,55 % 
Alueen pituus:  90 km  
Alueen leveys:  80 km  
Pääuoma:  noin 110 km
Keskivirtaama:  35 m³/s  
 fiJoki laskee Selkämereen kolmena jokena Merikarvialla ja Ahlaisissa. 
Karvianjoen vesistö (vesistöaluetunnus 36) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Karvianjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 3 438,01 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 4,55 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Merikarvianjoen alaosan alue (36.01)
Tuorijoen valuma-alue (36.05)
Otamonjoen valuma-alue (36.06)
Inhottujärven–Ala-Honkajoen alue (36.02)
Lassilanjoen valuma-alue (36.09)
Honkajoen alue (36.03)
Karvianjoen yläosan alue (36.04)
Suomijoen valuma-alue (36.08)
Nummijoen valuma-alue (36.07)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Karvianjoen vesistö, vesi.fi
Lohipuro alittaa Lohipurontien kivisillan matkalla kohti Tarpumenojaa, Kyynärjärveä ja Karvianjokea Kankaanpäässä.
Karvoúnis

Karvoúnis-vuoren maisemia, taustalla Sámoksen itäosa ja Turkin rannikko.
| --- | --- |
Sijainti:  Anatolikí Sámos, Sámos, Pohjois-Egean saaret, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 150 m
| --- | --- |
Luokitus:  Yhteisön tärkeänä pitämä alue (en) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karvoúnis (kreik. Καρβούνης) eli Ámpelos (Άμπελος) on vuori Sámoksen saarella Kreikassa. Sen korkeus on 1 150 metriä.
Profeetta Elian kappeli vuoren huipulla.
Karvoúnis sijaitsee Sámoksen saaren keskellä. Se on saaren toiseksi korkein vuori saaren länsipäässä sijaitsevan Kérkis-vuoren jälkeen. Vuorella ja sen ympäristössä kulkee useita vaellusreittejä. Karvoúniksen huipulla on profeetta Elialle (Profítis Ilías) omistettu kappeli. Vuoren ympäristö on Natura-aluetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karvoúnis Wikimedia Commonsissa
Kasimo

Kasimo (ven. Касимово, Kasimovo) on kylä ja lentokenttä Leningradin alueen Seuloskoin piirissä Karjalankannaksen eteläosassa.
Aiheesta muualla

Kuvia lentokentältä (venäjäksi)
Venäjän 6. ilma-armeija
Alakurtti: taisteluhelikopterirykmentti ja kuljetushelikopterirykmentti 
Taibola:helikopterilaivue 
Römpötti: raskas kuljetushelikopterilaivue
Kasimovo: 30. armeijakunnan taisteluhelikopterirykmentti 
Lotinapelto: 177. hävittäjälentorykmentti
Karpasia

| Karpasia> Καρπασία.Sijainti |
| --- | --- |
 Karpasia
Koordinaatit:  35°37′34″N, 34°22′11″E
Valtio:  Kypros
Paikkakunta:  Rizokárpaso, Famagusta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kypros
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karpasia (m.kreik. Καρπασία, myös Karpaseia, Καρπασεία, Karpasos, Κάρπασος, lat. Carpasia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi noin kolme kilometriä pohjoiseen nykyisestä Rizokárpason kylästä.
Maantiede

Karpasia sijaitsi Kyproksen koillisosassa olevalla pitkällä niemimaalla, joka nykyisin tunnetaan myös nimellä Karpasía. Kaupungilla oli pieni luonnonsatamalahti. Karpasian vastapäätä Vähän-Aasian Kilikian rannikolla sijaitsi Sarpedonin niemi. Karpasian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Karpasian perustajana pidettiin Pygmalionia. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupunki on ollut olemassa viimeistään 700-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Karpaseōtēs (Καρπασεῶτης) ja Karpaseus (Καρπασεύς).
Karpasian historiasta tiedetään vain vähän. Ensimmäinen historiallinen maininta siitä on sotien yhteydessä vuodelta 399 eaa. Demetrios Poliorketes rantautui joukkoineen Kyprokselle Karpasiassa vuonna 306 eaa. Hän valtasi kaupungin läheisen Uranian ohella, jätti laivastonsa sinne suojaan ja eteni maitse kohti Salamista.
Karpasia kukoisti vielä hellenistisellä ja roomalaisella kaudella sekä varhaiskristillisellä ajalla, jolloin se toimi piispanistuimena. Se hylättiin varhaisella bysanttilaisella kaudella arabien hyökkäyksen vuonna 647 jaa. seurauksena.
Kaupungin alueella on suoritettu vähäisiä kaivauksia 1930-luvulla.
Rakennukset ja löydökset

Karpasian raunioalue käsittää noin 3 neliökilometrin kokoisen alueen rannikolla. Kaupunki on ollut ympäröity muurein. Niiden reitti voidaan jäljittää kauttaaltaan, ja niistä on säilynyt joitakin jäänteitä samoin kuin sataman aallonmurtajista, jotka sijaitsivat muurin merenpuoleisissa päissä. Muurien jäljellä olevat osat ovat kuitenkin ilmeisesti bysanttilaiselta ajalta, jolloin muurit olivat antiikin aikaa pienemmät. Aallonmurtajista itäisen jäljellä oleva pituus on noin 100 metriä ja läntisen noin 120 metriä.
Kaupungin pyhäköistä ja kulteista ei ole tietoa. Jonkun temppeliksi oletetun rakennuksen marmorisia pylväänosia on löydetty. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli gymnasion. Kaupungin hautausmaat on löydetty sen länsipuolelta. Löytöihin kuuluu muun muassa kallioon kaiverrettuja hautoja. Kaupunkiin vettä johtaneesta akveduktista on säilynyt osia.
Bysanttilaisen kauden jäänteisiin kuuluvat Pyhän Filonin (Ágios Fílon) kirkon rauniot, jotka ovat alueen huomattavimmat jäänteet. Kirkko on rakennettu 1300-luvulla, ja sen paikalla on ollut vanhempi varhaiskristillinen kirkko 400/500-luvulla jaa.
Karpasiasta tehdyt esinelöydöt ovat Kyproksen museossa Nikosiassa sekä useissa eri museoissa Isossa-Britanniassa, kuten Ashmolean Museumissa.
Pyhän Filonin (Ágios Fílon) kirkon rauniot Karpasian paikalla.
Pyhän Filonin kirkon lattiamosaiikkeja.
Kašira

| Kašira Кашира |
| --- | --- |
 Neitsyt Marian temppeliin tuomisen kirkko Kaširassa.
 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Kašira
 Koordinaatit: 54.8378°N, 38.1508°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Piiri:  Kaširan piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,35 km²
Väkiluku (2010)  ():  41 870
 – Väestötiheys:  1 589 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.realkashira.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kašira (ven. Каши́ра) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okajoen rannalla 115 kilometriä Moskovasta etelään. Kaupunki on Kaširan piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Paveletsin välinen rautatie (Kaširan asema) sekä M4-valtatie. Asukkaita on 41 870, koko piirissä 70 269 henkeä (vuonna 2010).
Kaširan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1356. Nimi juontuu Okaan laskevasta Kaširka-joesta. Vuonna 1531 Okan pohjoisrannalle rakennettiin maavallein vahvistettu puinen linnoitus, joka vuonna 1571 tapahtuneen Krimin tataarien hyökkäyksen, ruttoepidemian ja 1600-luvun alkuvuosien nälänhädän seurauksena jäi autioksi.
Sovetskaja-kadun elokuvateatteri.
Vuonna 1620 kaupunki siirrettiin Okan etelärannalle, jonne rakennettiin puinen linnoitus. Vuonna 1708 kaupunki liitettiin Moskovan lääniin ja vuonna 1777 siitä tuli Tulan läänin Kaširan kihlakunnan keskus. 1700-luvulla tärkeiden liikenneväylien risteyksessä sijainneesta paikkakunnasta tuli huomattava kauppakaupunki. Vuonna 1900 sen läpi rakennettiin Paveletsin rautatie. Vuosina 1919–1922 kaupungin lähelle Ternovoon (myöhemmin Novokaširsk) rakennettiin Moskovan alueen kivihiiltä polttoaineenaan käyttänyt Kaširan sähkövoimala. Toisen maailmansodan aikana neuvostoarmeija kävi seudulla rajuja taisteluja Moskovaa kohti hyökänneitä saksalaisia vastaan.
Nykyään Kaširassa on voimalaitoksen lisäksi mm. laivanrakennus-, metalli-, elintarvike-, huonekalu- ja kartonkiteollisuutta. Nähtävyyksiä ovat mm. vuosina 1829–1842 rakennettu empiretyylinen Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali, 1700-luvun lopun hallintorakennukset, klassistinen Neitsyt Marian temppeliin tuomisen kirkko (1802–1817) ja empiretyylinen Kolminaisuuden kirkko (1815). Kaupungissa on säilynyt paljon 1800-luvun kauppias- ja asuintaloja. Keskustassa on konstruktivismia edustava elokuvateatteri (1930–1931). Konstruktivismin hengessä on rakennettu myös Kaširan voimalaitoksen asuintaajama Novokaširsk, joka liitettiin kaupunkiin vuonna 1963.
Kaširassa toimii kotiseutumuseo. Kaupungin alueelta on löydetty Djakovon kulttuuria edustava asuinpaikka 600–300-luvulta eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kašira Wikimedia Commonsissa
Kaširan piirin sivusto (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Matti Kaski

| Matti Kaski |
| --- | --- |
 Tampereen Allianssin Matti Kaski ruotsalaisen Kirunan maalilla Hakametsässä 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1939 Kangasala
Kuollut: 5. huhtikuuta 2011 (72 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  right
Pelinumero:  9, 15, 16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1957–1970
Seurat:  Tappara, Hilpara
Matti Eemeli Kaski (24. helmikuuta 1939 Kangasala – 5. huhtikuuta 2011) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa hyökkääjänä vuodet 1957–1970 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta, kaksi hopeaa sekä yhden pronssin. Kaski edusti melkein koko uransa Tapparan riveissä. Suomen A-maajoukkueessa hän pelasi yhden ottelun.
Jalkapallossa Kaski sai nuorten SM-hopeaa ja jääkiekossa nuorten SM-kullan ja hopean. Hän toimi myös erotuomarina ja kuului Hilparan johtokuntaan. Ammatiltaan Kaski oli huonekalumyyjä.
Tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957-1958 | SM-sarja | Tappara | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| 1958-1959 | SM-sarja | Tappara | 16 | 3 | 0 | 3 | 4 |
| 1959-1960 | SM-sarja | Tappara | 18 | 10 | 4 | 14 | 4 |
| 1960-1961 | SM-sarja | Tappara | 16 | 2 | 1 | 3 | 0 |
| 1961-1962 | SM-sarja | Tappara | 18 | 12 | 7 | 19 | 4 |
| 1962-1963 | SM-sarja | Tappara | 18 | 13 | 1 | 14 | 2 |
| 1963‑1964 | SM-sarja | Tappara | 18 | 5 | 9 | 14 | 10 |
| 1964-1965 | SM-sarja | Tappara | 18 | 5 | 4 | 9 | 2 |
| 1965-1966 | Suomensarja | Tappara | 12 | 11 | 1 | 12 | 2 |
| 1967-1968 | Suomensarja | Hilpara | 12 | 4 | 5 | 9 | 6 |
| 1969-1970 | SM-sarja | Hilpara | 14 | 0 | 1 | 1 | 4 |
| YHT. (SMS) |  |  | 138 | 50 | 27 | 77 | 30 |
| YHT. (SS) |  |  | 24 | 15 | 6 | 21 | 8 |
3 Suomen-mestaruutta (1959, 1961, 1964)
2 SM-hopeaa (1960, 1963)
1 SM-pronssi (1962)
Kartesiolainen dualismi

René Descartesin kuvaus dualismista. Aistihavainnot kulkevat käpyrauhasen kautta sieluun.
Kartesiolainen dualismi on ontologiseen filosofiaan liittyvä näkökulma, jonka mukaan on olemassa kahdenlaisia, toisistaan perustavalla tavalla eroavia tosiolioita: toisaalta fyysiset, aineelliset oliot, toisaalta henkiset olennot, kuten ihmisen tietoinen sielu. Opin alkuperäisversiossa aineen perustavimmaksi ominaisuudeksi katsottiin ulottuvuus ja hengen perusominaisuudeksi ajattelu. Ihmisellä on sekä aineellinen ruumis että henkinen sielu, joten ongelmalliseksi muodostui sen selittäminen, miten ne perustavasta erilaisuudestaan huolimatta voivat läheisesti vaikuttaa toisiinsa.
Historia

Kartesiolainen dualismi on saanut nimensä alkuperäiseltä keksijältään, ranskalaiselta filosofilta René Descartesilta. Hänen alkuperäinen kysymyksensä liittyi filosofiseen ongelmaan tietoisuuden ja ruumiin suhteesta: tietoisuudella ja ruumiilla on selvä yhteys. Tietoinen päätös nostaa kahvikuppi saa käden liikkeelle. Toisaalta ruumiimme, silmiemme havaitsema kahvikuppi piirtyy verkkokalvoillemme ja aivot rekisteröivät sen hahmon, minkä seurauksena tietoisuutemme havaitsee kahvikupin. Kartesiolaisen dualismin perusajatukset mielen ja ruumiin erosta ja niiden välisestä toiminnallisesta yhteydestä Descartes esitti teoksessaan Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta (1641). Mielen ja ruumiin yhteistoimintaa, erityisesti aistimuksia ja tunteita, Descartes käsitteli lähemmin teoksessa Sielunliikutukset (1649).
Kuinka sielu ja ruumis sitten kommunikoivat, kuului Descartesin kysymys. Hän uskoi silloisen lääketieteen löytäneen ratkaisunkin: aivojen tyvestä löytyi käpyrauhanen, jonka hän uskoi hoitavan tämän työn. Yhä 1900-luvullakin on löytynyt filosofeja, jotka ovat uskoneet pystyvänsä osoittamaan erillisen sielun olevan olemassa ja ruumiin kommunikoivan sen kanssa. Esimerkiksi Karl Popper pyrki todistamaan yhdessä neurofysiologiystävänsä kanssa, että oikeakätisillä ihmisillä vasen aivopuolisko on selvässä yhteydessä sieluun.
Descartesin vastaus on nykylääketieteen valossa naiivi. Kysymys tietoisuudesta sen sijaan on yhä mielenkiintoinen. Siihen on kolme vastaustapaa:
Kartesiolainen dualismi: sielu ja ruumis ovat erillisiä ja kommunikoivat jotenkin keskenään.
Tietoisuus aivojen ominaisuutena: tietoisuus on aivojen ominaisuus eikä mikään erillinen "sielu".
Tietoisuus ihmisen ja ympäristön vuorovaikutuksen tuloksena: aivot sinällään eivät sisällä tietoa, vaan ovat käsittelykone havainnoille. Jos irtonaisiin aivoihin kytkee sensoreita, ei voi havaita mitään, koska aivot eivät saa syötettä – aivot muodostavat ajatuksia havaintojen perusteella ja tietoisuus syntyy niistä.
Tietoisuus aivojen ominaisuutena mahtuu vielä Descartesin alkuperäiseen kysymyksenasetteluun. Sen sijaan laajempi näkökulma, jossa tietoisuus on ihmisen ja ympäristön vuorovaikutuksen ilmentymä, on nykyaikaisessa filosofiassa muodostunut käsitys, joka ei alkuperäiseen kartesiolaiseen metafysiikkaan mahdu.
Monet analyyttisen filosofian perinteen vaalijat ovat peräänkuuluttaneet kartesiolaisen dualismin lopullista hautaamista. Usko erillisen sielun olemassaoloon on 2000-luvun filosofien joukossa harvinaista – yksi harvoista on Oxfordin yliopiston professori Richard Swinburne). Toisaalta moderni funktionalismi korostaa mielen erillisyyttä ruumiista, ikään kuin "ohjelmistona" tietokoneen elektroniikan takana. Tämän suuntauksen merkittävimpiä edustajia on Hilary Putnam.
Ludwig Wittgenstein on muun muassa tuonut esille, että suurin osa aivot–ruumis-dualismia kiertävästä keskustelusta on samaa vanhaa kartesiolaista dualismia. Myös Daniel Dennett ja Richard Rorty väittävät useiden tietoisuutta tutkivien juuttuneen kartesiolaiseen dualismiin jopa tietämättään.
Kirjallisuutta

Damasio, Antonio: Descartesin virhe: Emootio, järki ja ihmisen aivot.  ((Descartes’ error, 1994.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2001.  ISBN 952-5202-49-6
Glover, Jonathan: I: The Philosophy and Psychology of Personal Identity. London: Allan Lane, 1988.
Aiheesta muualla

Lokhorst, Gert-Jan: Descartes and the Pineal Gland The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Skirry, Justin: René Descartes: The Mind-Body Distinction The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Kaskinen (lehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kaskinen oli Kaskisissa vuosina 1914–1916 ilmestynyt sanomalehti.
Kaskinen perustettiin ruotsalaisenemmistöisen pikkukaupungin ja sen lähiseudun suomalaisten äänenkannattajaksi. Sen julkaisijana ja vastaavana toimittajana toimi Torniosta muuttanut kirjanpainaja G. A. Ryynänen. Ryynäsen tehtyä konkurssin julkaisijaksi perustettiin osakeyhtiö, jonka tarkoituksena oli muuttaa kertaviikkoinen lehti kolmipäiväiseksi Etelä-Pohjanmaan Sanomiksi. Taustalla oli ilmeisesti Suupohjan vanhasuomalaisten pyrkimys saada vastapaino Kristiinankaupungissa ilmestyneelle nuorsuomalaiselle Suupohjan Kaiulle. Ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman paperipulan takia hanke ei toteutunut.
Aiheesta muualla

Kaskinen digitoituna kansalliskirjastossa
Aki Karvonen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sarajevo 1984 | 15 km |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 50 km |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 4×10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 1987 | 30 km |  |
|  Hopeaa | Lahti 1989 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | 4×10 km |  |
Aki Karvonen on ohittanut Juha Miedon Liedon SM-hiihtojen 30 kilometrin kilpailussa 1983.
Aki Tapani Karvonen (s. 31. elokuuta 1957 Valtimo) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti 1980-luvulla Suomea useissa maastohiihdon arvokilpailuissa. Sarajevon olympialaisissa hän voitti hopean ja kaksi pronssia. Lisäksi hänellä on kaksi hopeaa ja pronssi maailmanmestaruuskilpailuista. Urallaan Karvonen edusti Suomussalmen Rastia ja Ilomantsin Urheilijoita. Hänen valmentajansa oli Veikko Ahonen.
Ammatiltaan Karvonen on ollut rajavartija ja yrittäjä. Aktiiviuransa jälkeen hän on ollut kehittämässä suksivoiteita Vauhti-voidemerkille.
Saavutukset

Olympialaiset:
Sarajevo 1984 –  hopea (15 km) ja kaksi pronssia (50 km ja viesti)
MM-kisat:
Oslo 1982 – pronssi (viesti)
Oberstdorf 1987 – hopea (30 km)
Lahti 1989 – hopea (viesti)
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Hiihtäjä Aki Karvonen tunnusti veritankkauksen lääkärien paljastusten jälkeen 1985
Kaskisten vaakuna

Kaskisten vaakuna
Kaskisten vaakuna on Kaskisten kaupungin tunnus. Vaakunan mela kuvaa erinomaista luonnonsatamaa, joka on vaikuttanut kaupungin perustamiseen paikalleen. Laakerinlehvän on mahdollisesti ollut tarkoitus viitata kukoistukseen, mutta sen alkuperä voi olla myös Bladh-suvun (ruots. blad, 'lehti') nimessä; Kaksi suvun jäsentä – isä ja poika – hankkivat tuonaikaiselle kylälle sekä kaupunkioikeudet että tapulikaupungin aseman.
Vaakunan selitys on ”halkoisen kilven oikeassa sinisessä kentässä hopeinen perämela, vasemmassa hopeisessa kentässä vihreä laakerinlehvä.” Vaakunan on piirtänyt uudelleen A. W. Rancken vanhan vaakunan mukaisesti, joka on vahvistettu 9. huhtikuuta 1793.
Kaupungin vanhaan sinettiin pohjautuva piirros vuodelta 1861.
Heraldikko Bernhard von Köhnen malli Kaskisten vaakunasta vuodelta 1861. Kolkka viittaa kaupungin sijaintiin Vaasan läänissä.
Aiheesta muualla

Бойко Дм. А. Геральдика Великого Княжества Финляндского. – Запорожье, 2013.
Karyanda Neapolis

| Karyanda Neapolis> Καρυάνδα Νεάπολις.Sijainti |
| --- | --- |
 Karyanda Neapolis
Koordinaatit:  37°7′34″N, 27°22′40″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Göl (Göltürkbükü), Muğla
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karyanda Neapolis (m.kreik. Καρυάνδα Νεάπολις, lat. Caryanda Neapolis) tai vain Neapolis (Νεάπολις) oli antiikin aikainen kaupunki Kaariassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Muğlan maakunnan Göliä (Göltürkbükü).
Maantiede

Neapoliin kaupunki sijaitsi Kaarian rannikolla Myndoksen ja Bargylian välissä, länteen aikaisemmasta Karyandasta ja pohjoiseen Medmasoksesta (myös Medmasa, Madnasa) ja Pedasasta. Kaupungin lähellä oli järvi.
Karyanda Neapolista ei tule sekoittaa Kaarian toiseen Neapoliihin lähellä Kadmos-vuorta (nyk. Topçambaba).
Historia

Neapolis syntyi, kun Karyandan asukkaat muuttivat saareltaan mannermaalle. Tämä ajoitetaan hellenistiselle kaudelle 200-luvun eaa. alkuun. Samalla katsottiin, että heistä tuli Myndoksen kansalaisia, Myndoksen seudun autioiduttua vuoden 370 eaa. tienoilla, kun Mausollos siirrätti siellä asuneet lelegit Halikarnassokseen. Neapolis korvasi läheisen lelegiasutuksen Medmasoksen. Näin Neapolis, suomeksi ”Uusi kaupunki”, on nähty sekä Karyandan että Myndoksen perillisenä. Neapoliin mainitsevat roomalaisajan kirjailijat Pomponius Mela ja Plinius vanhempi.
Kaupungista ei ole säilynyt jäänteitä. Myöhemmin paikalla oli bysanttilaisaikainen asutus.
Shigeru Kasamatsu

Shigeru Kasamatsu vuonna 1973.
Shigeru Kasamatsu (s. 16. heinäkuuta 1947) on entinen japanilainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti Münchenissä 1972 olympiakultaa joukkuekilpailussa sekä kolme henkilökohtaista mitalia. Vuonna 1974 hän voitti neljä maailmanmestaruutta mutta joutui jättämään Montréalin 1976 olympialaiset väliin umpilisäkkeen leikkauksen vuoksi. Vuonna 1978 hän voitti vielä kaksi maailmanmestaruutta.
Saavutukset > Olympialaiset

München 1972
Kultaa joukkuekilpailussa
Hopeaa nojapuilla (19,375)
Pronssia permannolla (19,025) ja rekillä (19,450)
Neljäs hevosella (18,925)
Viides moniottelussa (113,700)
Saavutukset > MM-kilpailut

Varna 1974
Kultaa moniottelussa, permannolla, hypyssä ja joukkuekilpailussa
Strasbourg 1978
Kultaa rekillä ja joukkuekilpailussa
Hopeaa permannolla
Fort Worth 1979
Hopeaa joukkuekilpailussa