stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Béla III
Kuolema ja perintö

Béla III kuoli 23. huhtikuuta 1196. Ennen kuolemaansa hän määräsi perillisekseen poikansa Imren. Nuoremmalle pojalleen Andreakselle hän jätti perinnöksi maita ja rikkauksia sekä tehtäväksi järjestää ristiretki Pyhälle maalle.
Béla haudattiin toivomuksensa mukaan ensimmäisen vaimonsa viereen Székesfehérvárin Pyhän Neitsyen basilikaan, Unkarin kuninkaiden kruunauskirkkoon. Hänen hautansa löydettiin kirkon raunioista 1848, ja kuningasparin jäännökset siirrettiin uuteen hautapaikkaan Budapestiin, Budan linnavuoren Matiaksenkirkkoon. Sittemmin niitä on analysoitu useaan otteeseen, viimeksi yksityiskohtaisessa geneettisessä tutkimuksessa 2010-luvulla. Tämän yhteydessä Bélasta ja hänen ensimmäisestä vaimostaan laadittiin yksityiskohtaiset kasvorekonstruktiot. Béla oli aikansa mitoilla fyysisesti poikkeuksellisen suuri mies, 190 cm pitkä. (Se tieteellisillä foorumeilla julkaistu tieto, että Bélan jäännökset edustavat haploryhmä R1a:ta, levisi Unkarissa 2010-luvun lopulla julkiseen keskusteluun myös erheellisenä tulkintana, että "geneettinen tutkimus olisi osoittanut, että Árpád-suvun kuninkaat eivät olleet suomalais-ugrilaisia" – todellisuudessa genetiikka ei pysty tätä väitettä todistamaan eikä kumoamaan.)
Béla III oli taitava valtiomies, jonka hovia pidettiin yhtenä Euroopan loistokkaimmista. Oman aikansa valtionpäämiehistä häntä on verrattu Fredrik I Barbarossaan ja Englannin Henrik II:een, ja häntä on pidetty Unkarin keskiaikaista kuninkaista suurimpana. Bélan hallituskaudella Árpád-dynastia saavutti voimansa huippupisteen. Saatuaan suuria rikkauksia perintömaistaan ​​dynastia sai Serbian ja Galitsian hallintaansa ja teki Unkarista suuren ja mahtavan valtakunnan, joka Bélan kuoleman jälkeen alkoi jälleen heiketä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Béla III Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Tapani III | Unkarin kuningas 1172–1196 | Seuraaja: Imre |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Béla III:n hauta
Joonas Vahtera

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 6. tammikuuta 1996 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Vaasa, Suomi
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Seura
Seura: Vaasan Palloseura
Pelinumero: 30
Junioriseurat
2004–2010: VIFK
2011–2014: VPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2015 | VIFK | 38 | (8) |
| 2016–2018 | VPS | 73 | (13) |
| 2019–2020 | HJK | 10 | (0) |
| 2020 | → Klubi 04 | 1 | (0) |
| 2020 | → RoPS (laina) | 13 | (2) |
| 2021– | VPS | 66 | (11) |
| Yhteensä | Yhteensä | 201 | (28) |
Maajoukkue
| 2012 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2017 | Suomi U21 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. maraskuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. joulukuuta 2020.
Joonas Vahtera (s. 6. tammikuuta 1996 Vaasa) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Vahtera on Vasa IFK:n ja Vaasan Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi VPS:sta alkukaudella 2014 VIFK:n riveihin Kakkoseen. Vahtera oli ensimmäisellä kaudellaan mukana voittamassa Kakkosen länsilohkoa, mutta VIFK hävisi nousukarsinnoissa PS Kemi Kingsiä vastaan. VIFK nousi kuitenkin Ykköseen täydennysmenettelyn kautta, ja Vahtera teki ensiesiintymisensä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla kaudella 2015. Hän joutui kuitenkin viettämään puolet kaudesta loukkaantuneena keväällä sattuneen solisluun murtuman johdosta.
Kaudeksi 2016 hän palasi VPS:n riveihin yksivuotisella sopimuksella. Vahtera teki pääsarjadebyyttinsä huhtikuussa 2016 Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Onnistuneen ensimmäisen pääsarjakauden eli 28 ottelua ja neljä maalia jälkenn hän teki VPS:n kanssa 2-vuotisen jatkosopimuksen. Kolmen kauden saldo VPS:n veikkausliigajoukkueessa oli 73 ottelua ja 13 maalia. Helsingin Jalkapalloklubi (HJK) osti Vahteran ulos hänen VPS-sopimuksestaan, ja niinpä hän siirtyi kauden 2019 alusta HJK:n riveihin. Vahteran ei onnistunut kuitenkaan vakiinnuttaa paikkaansa HJK:ssa, joten hän siirtyi kaudeksi 2020 lainasopimuksella toiseen veikkausligaseuraan eli Rovaniemen Palloseuran (RoPS) riveihin kauden loppuun.
Kauden 2024 loppuun mennessä Vahtera oli pelannut kahdeksan kautta ja 143 veikkausliigaottelua Veikkausliigaa VPS:n, HJK:n ja RoPS:n riveissä, joissa hän on tehnyt 23 maalia.
Vahtera edusti Suomen poikamaajoukkueita kahdeksan kertaa 2011–2014 ja sen jälkeen U21-joukkueessa kolme kertaa.
Saavutukset

Suomen mestaruuspronssia: 2023 VPS:n riveissä
Uvala

Uvala
Uvala (kroatian kieltä) on karstialueella sijaitseva laaksomainen painanne. Se on doliinin ja poljen välimuoto, joka on doliinia laajempi. Tällaisen syvennyksen arvellaan syntyneen suppilon muotoisten doliinien välien kuluessa.
Uuttuminen

Uuttuminen on maaperässä tapahtuva geologinen ilmiö. Uuttumisessa maanpinnalta pohjavettä kohti valuva vajovesi kuljettaa mukanaan liukoisia aineita maan pintakerroksesta alempiin maakerroksiin.
Uuttumiskerros eli huuhtoutumiskerros on karikkeen ja humuksen alapuolinen maaperän osa, josta vajovesi on huuhtonut rautaa, alumiinia, alkaleita ja maa-alkaleita.
Uutemaa on maannostyyppi, jossa on tapahtunut runsaasti kolloidien, raudan ja saven uuttumista. Uutemaat ovat tyypillisiä lauhkean ilmaston runsassateisilla alueilla.
Uusi-Vilka

Uusi-Vilka Äänisenrannan piirin kartalla
Uusi-Vilka (ven. Но́вая Ви́лга, Novaja Vilga) on taajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Äänisenrannan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Pietarin ja Murmanskin välisen M18-valtatien ja Petroskoi-Värtsilä-tien varrella 14 kilometriä Petroskoista länteen. Asukkaita on 1 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1946 perustetussa taajamassa on maatalousyrityksiä, suuri karjatila sekä maatalouden täydennyskoulutuskeskus. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, lasten musiikkikoulu, lasten luomistyön keskus, kirjasto, poliklinikka ja kulttuuritalo.
Uuden-Vilkan maalaiskunta rajoittuu idässä Petroskoin kaupunkipiirikuntaan ja Puujoen kuntaan, kaakossa Latva-Vetkaan, lounaassa Prääsän piirin Pyhäjärveen, lännessä Prääsään ja Matrossaan, luoteessa Tšalnaan sekä koillisessa Suojuun. Kuntaan kuuluvat keskustaajaman lisäksi Uuden-Lohijärven (ven. Новое Лососинное, Novoje Lososinnoje) taajama sekä Vanhan-Vilkan (Вилга, Vilga), Puolivälin eli Poštan (Половина, Polovina), Lohijärven (Лососинное, Lososinnoje) ja Maasjärven (Машезеро, Mašezero) kylät.
Jatkosodassa Vilkan alue oli Suomen miehittämä vuosina 1941–1944. Siellä oli myös yksi Itä-Karjalan sotilashallinnon keskitysleireistä.
Aiheesta muualla

Uuden-Vilkan kunta Äänisenrannan piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus:  Petroskoi (ei itse kuulu piiriin)

Maalaiskunnat:
Garnizonnoje | Järventakuinen | Latva | Latva-Vetka | Meliorativnyi | Pai | Puujoki | Suoju | Uusikylä | Uusi-Vilka 

Vepsäläiset maalaiskunnat:
Kalajoki | Šokšu | Šoutjärvi
Äänisenrannan piiri
Mikkelin lääni

| Mikkelin lääni |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Pääkaupunki:  Mikkeli
Viimeinen maaherra:  Juhani Kortesalmi
Historialliset maakunnat:  Savo, Häme, Karjala
Pinta-ala ilman merialueita:  21 628 km² 5:nneksi suurin 1993
– maa:  16 321 km²
– sisävesi:  5 305 km²
Väkiluku:  207 967 9:nneksi suurin 1993
Väestötiheys:  12,7 as./km²
Mikkelin lääni (ruots. S:t Michels län) oli 1831–1997 toiminut entinen Suomen lääni. Mikkelin lääni oli Suomen runsasjärvisin; yli neljännes läänin pinta-alasta oli vesialuetta. Lääni muodostettiin vuonna 1831 yhdistämällä osia Kymenkartanon läänistä ja Savon ja Karjalan läänistä.
Läänin lakkauttaminen vuonna 1997 oli osa maakuntauudistusta. Vuonna 1993 aloitetussa, täyteen kuntaitsehallintoon tähdänneessä uudistuksessa Suomeen perustettiin uudet maakunnat, jotka ovat kunnallishallinnon seutukaavaliitoista juontuvia kunnallisia seutukaava- ja hankeyhteistyöelimiä. Mikkelin läänin kaupungit ja kunnat tulivat pääsääntöisesti kuulumaan Etelä-Savon maakuntaan. Läänin läntisimmät kunnat Hartola, Heinola ja Sysmä liitettiin Päijät-Hämeen maakuntaan. Mikkelin lääni oli Manner-Suomen silloisista lääneistä ainoa, jossa ei ollut omaa yliopistoa. Tosin Joensuun yliopistolla oli kampus Savonlinnassa.
Historia

Mikkelin lääni oli vanhan Kymenkartanon läänin seuraaja, ja uuden läänin aloittaessa toimintansa vuonna 1831 siihen liitettiin tämän läänin pohjoisosa sekä lisäksi pitäjiä idästä ja pohjoisesta. Vuonna 1843 Mikkelistä tehtiin läänin pääkaupunki. Sitä ennen pääkaupunkina oli toiminut Heinola. Vuonna 1960 osa Mikkelin läänistä liitettiin tuolloin perustettuun Keski-Suomen lääniin. Siihen saakka Päijänne oli lähes koko pituudeltaan ollut Mikkelin ja Hämeen läänien rajana, kuten sen eteläosa oli myöhemminkin.
Moottoriajoneuvojen rekisterikilvissä Mikkelin läänin tunnuskirjain oli M.
Mikkelin lääni lakkautettiin vuoden 1997 lääniuudistuksessa. Läänissä oli sen lakkautusvuonna 1997 kaikkiaan 28 kuntaa, joista neljä oli kaupunkeja (Heinola, Mikkeli, Pieksämäki ja Savonlinna). Läänin pääosa Etelä-Savo liitettiin Itä-Suomen lääniin, johon tulivat kuulumaan myös Kuopion ja Pohjois-Karjalan läänit. Päijät-Hämeen maakuntaan kuuluneet Mikkelin läänin kunnat Hartola, Heinola ja Sysmä liitettiin Etelä-Suomen lääniin.
Suurläänien tultua lakkautetuiksi vuonna 2009 valtionhallinnon tehtäviä ovat hoitaneet aluehallintovirastot. Itä-Suomen aluehallintoviraston toimialue käsittää entisen Itä-Suomen läänin. Päijät-Häme kuuluu Etelä-Suomen aluehallintoviraston piiriin.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen läänit 1776: 1: Turun ja Porin lääni, 4: Vaasan lääni, 10: Oulun lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 15: Kymenkartanon lääni, 16: Savon ja Karjalan lääni | Suomen läänit 1831: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 6: Mikkelin lääni, 8: Kuopion lääni, 10: Oulun lääni, 13: Viipurin lääni | Suomen läänit 1996: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 5: Kymen lääni, 6: Mikkelin lääni, 7: Keski-Suomen lääni, 8: Kuopion lääni, 9: Pohjois-Karjalan lääni, 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni | Suomen läänit 1997: 10: Oulun lääni, 11: Lapin lääni, 12: Ahvenanmaan lääni, 22: Etelä-Suomen lääni, 23: Länsi-Suomen lääni, 24: Itä-Suomen lääni |
Kunnat vuonna 1997 (kaupungit lihavoitu)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Anttola   Enonkoski   Hartola   Haukivuori   Heinola   Heinävesi   Hirvensalmi  |   Joroinen   Juva   Jäppilä   Kangaslampi   Kangasniemi   Kerimäki   Mikkeli  |   Mikkelin mlk   Mäntyharju   Pertunmaa   Pieksämäen mlk   Pieksämäki   Punkaharju   Puumala  |   Rantasalmi   Ristiina   Savonlinna   Savonranta   Sulkava   Sysmä   Virtasalmi  |
Kuntamuutokset > Kuntaliitokset

|  | Kunta | Kunta | Liitoskunta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1973 |  | Sääminki | Savonlinna |
| 1973 |  | Sääminki | Punkaharju |
| 1997 |  | Heinolan mlk | Heinola |
Läänin lakkauttamisen jälkeen
| 2001 |  | Anttola | Mikkeli |
| 2001 |  | Mikkelin mlk | Mikkeli |
| 2004 |  | Jäppilä | Pieksänmaa |
| 2004 |  | Pieksämäen mlk | Pieksänmaa |
| 2004 |  | Virtasalmi | Pieksänmaa |
| 2005 |  | Kangaslampi | Varkaus |
| 2007 |  | Haukivuori | Mikkeli |
| 2007 |  | Pieksänmaa | Pieksämäki |
| 2009 |  | Savonranta | Savonlinna |
| 2013 |  | Kerimäki | Savonlinna |
| 2013 |  | Punkaharju | Savonlinna |
| 2013 |  | Ristiina | Mikkeli |
| 2013 |  | Suomenniemi | Mikkeli |
| 2025 |  | Pertunmaa | Mäntyharju |
Kuntamuutokset > Siirrot toisiin lääneihin

|  | Kunta | Kunta | Uusi lääni |
| --- | --- | --- | --- |
| 1960 |  | Joutsa | Keski-Suomi |
| 1960 |  | Leivonmäki | Keski-Suomi |
| 1960 |  | Luhanka | Keski-Suomi |
↑  Jäppilä, Pieksämäen mlk ja Virtasalmi yhdistyivät uudeksi Pieksänmaa-nimiseksi kunnaksi.
↑  Varkaus kuului aiempaan Kuopion lääniin.
↑  Suomenniemi kuului aiempaan Kymen lääniin.
Maaherrat

Abraham Joakim Molander-Nordenheim 1831–1837
Gabriel Anton Cronstedt 1837–1840
Otto Abraham Boije 1840–1847
Alexander Thesleff 1847–1853
Carl Fabian Langenskiöld 1853–1854
Carl Emil Cedercreutz 1854–1856
Bernhard Indrenius 1856
Samuel Werner von Troil vanhempi 1856–1863
Theodor Sebastian Gustaf Thilén 1863–1869
Carl Gustav Mortimer von Kraemer 1869–1873
Edvard Reinhold von Ammondt 1874–1875
Hjalmar Sebastian Nordenstreng 1876–1883
August Alexander Järnefelt 1883–1884
Gustav Axel Samuel von Troil 1884–1889
Johannes Gripenberg 1889–1891
Knut Robert Carl Walfrid Spåre 1891–1899
Lennart Fritiof Munck af Fulkila 1900–1903
Aleksander Watatzi 1903–1905
Anton Leonard von Knorring 1905–1910
Eliel Ilmari Vuorinen 1910–1911
Leo Aristides Sirelius 1911–1916
Nikolai (Niklas) Sillman 1916–1917
Aleksanteri August Aho 1917
Ernst Edvard Rosenqvist 1918–1927
Albin Pulkkinen 1927–1933
Emil Jatkola 1933–1948
Alpo Lumme 1949–1957
Urho Kiukas 1957–1970
Viljo Virtanen 1970–1979
Uuno Voutilainen 1979–1989
J. Juhani Kortesalmi 1989–1997
Kuvagalleria

Lähteet:
Mikkelin läänin vaakuna vuosina 1831–1917.
Mikkelin läänin venäjänkielinen kartta vuodelta 1913.
Mikkelin lääniä esittelevä venäjänkielinen kortti vuodelta 1856.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikkelin lääni Wikimedia Commonsissa
| n k Suomen läänit (1634–2009) |
| --- | --- |
1634–1917:  Hämeen lääni (1831–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymenkartanon ja Savon lääni (1747–1775)  Kymenkartanon lääni (1775–1831)  Käkisalmen lääni (1634–1721)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Pohjanmaan lääni (1634–1775)  Savon ja Karjalan lääni (1775–1831)  Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni (1721–1747)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Uudenmaan ja Hämeen lääni (1634–1831)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin ja Savonlinnan lääni (1634–1721)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1917–1997:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Hämeen lääni (1831–1997)  Keski-Suomen lääni (1960–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymen lääni (1945–1997)  Lapin lääni (1938–2009)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Petsamon lääni (1921–1921)  Pohjois-Karjalan lääni (1960–1997)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1997–2009:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Etelä-Suomen lääni (1997–2009)  Itä-Suomen lääni (1997–2009)  Lapin lääni (1938–2009)  Länsi-Suomen lääni (1997–2009)  Oulun lääni (1775–2009) 
 Suomen myöhemmälle alueelle ulottuneet Ruotsin läänit ja Venäjän kuvernementit: Västernorrlandin lääni (1634–1638)  Västerbottenin lääni (1638–1809)  Pietarin kuvernementti (1721–1744)  Viipurin kuvernementti (1744–1812) 
Mikkelin läänin kartta vuodelta 1924.
Satu Uusiautti

| Satu Uusiautti |
| --- | --- |
 Prof. Satu Uusiautti kesäkuussa 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1980 (ikä 44) Sura, Ruotsi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kasvatustieteen (erit. kasvatuspsykologian) professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Lapin yliopisto (KM 2003, KL 2007, KT 2008)
Väitöstyön ohjaaja:  Kaarina Määttä
Instituutti:  Lapin yliopisto
Tutkimusalue:  Positiivinen psykologia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Satu Johanna Uusiautti (s. 31. joulukuuta 1980 Sura, Ruotsi) on suomalainen kasvatustieteilijä ja Lapin yliopiston kasvatustieteen, erityisesti kasvatuspsykologian professori 1. huhtikuuta 2017 alkaen.
Satu Uusiautti kirjoitti ylioppilaaksi Lyseonpuiston lukiosta 1999. Hän valmistui Lapin yliopistosta 2003 kasvatustieteen maisteriksi, 2007 kasvatustieteen lisensiaatiksi ja 2008 kasvatustieteen tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa (2008) käsitteli työmenestystä (”Tänään teen elämäni parhaan työn”: työmenestys Vuoden työntekijöiden kertomana); väitöskirjatyötä ohjasi professori Kaarina Määttä. Vuonna 2013 Uusiautti sai kasvatuspsykologian dosentin pätevyyden (Helsingin yliopisto).
Uusiautti on toiminut Helsingin yliopistossa opettajakoulutusta kehittävän hankkeen tutkimusapulaisena vuosina 2005–2006, Lapin yliopiston suunnittelijana 2011, post doc -tutkijana ja koordinaattorina (Rakkauteen pohjautuva johtajuus -tutkimuskonsortio) 2011–2012, kansainvälisen tieteellisen julkaisutoiminnan asiantuntijana 2012–2013, tutkijana 2014–2015 sekä määräaikaisena apulaisprofessorina 2015–2016. Lapin yliopiston rehtori nimitti hänet kasvatustieteen (erityisesti kasvatuspsykologian) professoriksi huhtikuussa 2017.
Aiheesta muualla

Satu Uusiautti (englanniksi) (ulapland.fi)
Kansalliskirjaston Finna-haku: Satu Uusiautti (kansalliskirjasto.finna.fi)
Satu Uusiautti (englanniksi) (scholar.google.com)
Julia Sieppi (11.9.2015) "Rakkauteen kuuluu koko tunteiden skaala" – Parisuhde vaatii ongelmanratkaisutaitoja (yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Einari Uusikylä

Kaarlo Einari Uusikylä (vuoteen 1926 Frisk; 9. tammikuuta 1890 Vaasa − 1973 Vaasa) oli suomalainen taidemaalari, joka kuvasi Vaasaa ja sen saaristoa. Hänen maalauksiaan on Tikanojan taidekodin peruskokoelmassa.
Uusikylän teoksia oli ensi kerran esillä Helsingin taidehallissa vuonna 1929. Elannokseen taiteessa kouluttamaton Uusikylä teki myös metallinpakotuksia kuten lampetteja ja peilinkehyksiä.
Eemu Myntti, Eero Nelimarkka ja Einari Uusikylä olivat lapsuudenystäviä ja pitivät yhteyttä läpi elämänsä: he kirjoittelivat toisilleen kirjeitä, tapasivat kahviloissa ja maalasivat toisistaan muotokuvia.lähde?
Einari Uusikylän poika oli taidemaalari Pentti Uusikylä, ja kasvatustieteilijä Kari Uusikylä on hänen pojanpoikansa.
Aiheesta muualla

Einari Uusikylä kuvataiteilijamatrikkelissa
Kauneuden kaipuu. Einari Uusikylän päiväkirja 1913-1947. Julkaisija Pohjanmaan taidetoimikunta 2003. ISBN 951-53-2555-2
Kirjav@ - Valtion taidemuseon kirjaston kokoelmatietokanta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Uudenmaan rakuunarykmentti

| Uudenmaan rakuunarykmentti |
| --- | --- |
Toiminnassa:  26.2.1918 – 1947
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  ratsuväki
Värit:  keltainen
Sodat ja taistelut:  Länkipohjan taistelu Oriveden taistelu Lempäälän–Vesilahden taistelut Tampereen taistelu,Savon ryhmä Karjalan kannaksen suojajoukkotaistelut talvisodassa Viipurinlahden taistelu
Vuosipäivät:  Perinnepäivä 7. syyskuuta
Gaston Ahrenberg
Uudenmaan rakuunarykmentti (URR) oli vuosina 1918-1947 toiminut ratsuväkiyksikkö. URR osallistui Suomen sisällissotaan osana länsiarmeijaa, talvisotaan ja jatkosotaan. Rauhan aikana eli sotien välisenä aikana 1918-1921 URR toimi Helsingissä ja sen jälkeen Lappeenrannassa.
Perustaminen

Saksanniemellä alkoi järjestyslipuston järjestyminen rykmentiksi, mikä keskeytyi lipuston siirtyessä Pohjanmaalle. Siirrossa lipusto menetti hevosiaan niin, että vain 70 niistä saapui Lappajärvelle. Rykmentti värväsi innokkaita ja seikkailunhaluisia pohjalaisia, joista ei ollut pulaa. Tämän johdosta Gaston Ahrenbergillä oli mahdollisuus valita paras miesaines rykmenttiinsä. Sotatoimien alettua Pohjanmaalla venäläisiltä vallatut sotasaalishevoset lisäsivät lipuston hevosmäärää, joskin vallatut hevoset olivat huonosti kengitettyjä ja eivätkä heti valmiita palvelukseen. Seinäjoen valtauksen jälkeen lipusto siirrettiin Seinäjoelle, jolloin rykmentin pääosa oli koossa. Järjestyslippukunnan upseeristo oli koottu entisen Suomen ja Venäjän ratsuväenupseereista vahvennettuna jääkäreillä ja ulkomaalaisilla vapaaehtoisilla, siten se oli läpileikkaus koko valkoisen armeijan upseeristosta. Alipäällystö koottiin Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan rakuuna-aliupseereista täydennettynä jääkäreillä sekä muutamilla Vöyrin sotakoulun käyneellä miehellä.
Ylipäällikön päiväkäskyllä yhtymän nimi muutettiin 28. helmikuuta 1918 Järjestyslipustosta Uudenmaan Rakuunarykmentiksi. Rykmentin järjestämisessä käytettiin komentajansa tekemää suunnitelmaa, joka pohjautui venäläiseen harjoitusohjesääntöön. Vaatetuskin saatiin rykmentin komentajan suunnittelemana. Rykmentti oli koossa 625 miehen vahvuisena ja se siirrettiin rintamalle 9. maaliskuuta 1918.
Sisällissota

25.2. Ahrenberg, nyt majuriksi ylennettynä, pyysi palauttamaan Vilppulan rintamalle komennetut miehensä Seinäjoelle, jossa ratsuväen joukot järjestettiin uudelleen. Silloin muodostettiin 26.2. kaksi ratsuväen rykmenttiä, joista toisen runkona oli Järjestyslipusto. Sen nimeksi tuli nyt Uudenmaan rakuunarykmentti, ja toinen sai nimen Karjalan ratsujääkärirykmentti.
Uudenmaan Rakuunarykmentti siirrettiin 5.–6.3.1918 Seinäjoelta Jyväskylään. Sieltä liikkeelle lähtien se osallistui taisteluihin mm. Länkipohjassa 16.3., Orivedellä 17.–20.3., Lempäälässä 30.3. ja Tampereella, jonka valloitus päättyi vasta 15.4. Jyväskylään perustettiin 13.4. Uudenmaan Rakuunarykmentin kaksi täydennyseskadroonaa, 5. ja 6., avustamaan taisteluja Savon rintamalla.
Huhtikuun lopulla ja toukokuun alussa 5. eskadroona eteni Heinolasta Hollolan Jalkarantaan, jossa se yhtyi 6. eskadroonaan. Sisällissodan aseelliset taistelut päättyivät 4.5.1918. Lahdessa eskadroonan miehiä käytettiin lähimetsien haravointiin ja hevosten kokoamiseen. Täydennyseskadroonat viipyivät Jalkarannassa heinäkuun puoliväliin saakka, jolloin ne lakkautettiin kokonaan. Ali- ja yli-ikäiset oli kotiutettu jo kesäkuun puolivälissä.
Vaikka alkuperäisen Saksanniemen Järjestyslipuston sotilaallinen merkitys jäi melko vähäiseksi, jäi sen muisto elämään muun muassa tunnetuksi tulleen Vöyrin marssin jokaisen säkeistön kertaussäkeissä:
Hei, Saksanniemi, jääkärijoukko,
Lapuan ja Härmän joukko,
Vöyri, Kauhava ja muut!''
Organisaatio sisällissodassa > Esikunta

Esikunnan muodostivat:
Rykmentinkomentaja, majuri Gaston Ahrenberg, v.t. komentaja ratsumestari Arthur F. Blomqvist.
Esikuntaupseeri
Adjutantti, jääkäriluutnantti Åke Gustaf Wahren (siirrettiin 25. huhtikuuta 3. eskadroonan päälliköksi).
Rahastonhoitaja
Intendentti
Sotatuomari
Lääkäri,
Eläinlääkäri, jääkäriluutnantti Alpi Alexander Pasma.
Organisaatio sisällissodassa > 1. eskadroona

Päällikkö: ratsumestari Paul Martialis Ljungberg (kaatui 8. huhtikuuta 1918 Vesilahdella), jääkäriluutnantti Antero Johannes Svensson (20. huhtikuuta 1918 alkaen).
Organisaatio sisällissodassa > 2. eskadroona

Päällikkö: ratsumestari Evert Lagerspetz; kornetti Gustaf von Platen.
Organisaatio sisällissodassa > 3. eskadroona

Päällikkö: jääkäriluutnantti Åke Gustaf Wahren (25. huhtikuuta alkaen).
Organisaatio sisällissodassa > 4. eskadroona

Päällikkö: ratsumestari Carl Lindh.
Organisaatio sisällissodassa > Konekiväärieskadroona

Päällikkö: kornetti Mikael Schauman.