stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Macaron

Macaroneja.
Macaron (suomeksi makroni) on pieni ranskalainen marenkimassaleivonnainen, joka valmistetaan kananmunan valkuaisesta, mantelijauheesta, tomusokerista, sokerista ja väri- ja muista lisäaineista. Niiden tunnettuja valmistajia ovat Ladurée ja Pierre Hermé.
Macaron parisien, pariisilainen macaron, viittaa leivonnaiseen, jossa on kaksi kiiltäväpintaista kuorta ja jotka on yhdistetty täytteellä. Täyte voi olla ganachea, voikreemiä tai hilloa. Macaron traditionnel, perinteinen macaron, viittaa macaronin vanhempaan muotoon, joka valmistetaan samoista raaka-aineista kuin pariisilainen macaron. Perinteinen macaron muistuttaa yksinkertaista keksiä. Macaron parisien on näistä kahdesta nykyään tunnetuin.
Macaroneja ei tule sekoittaa macarooneihin, jotka ovat keksileivoksia.
Laduréen macaroneja.
Historia

Sana macaron tulee italian kielen sanasta maccherone tai macarone.  Sana macaron esiintyi ranskaksi ensimmäisen kerran Rabelais’n tekstissä vuonna 1552, jossa se viittasi jälkiruokaan.
Macaronin juuret löytyvät Italiasta, jossa niitä olisi valmistettu venetsialaisissa luostareissa 700-luvulta lähtien. Vaikka leivonnaisen leviäminen Ranskaan yhdistetään Katariina de' Mediciin, joka olisi tuonut ne Italiasta vuonna 1533 mennessään naimisiin Henrik II:n kanssa, niitä valmistettiin Ranskassa mahdollisesti jo vuonna 791 luostarissa Cormeryssa. 1600-luvulle tultaessa eri kaupungit Ranskassa, kuten Pariisi, Reims, Montmorillon, Saint-Jean-de-Luz ja Nancy, olivat tehneet siitä omat versionsa. Macaroneja valmistettiin varsinkin nunnaluostareissa. Macaronien kaupallinen myynti alkoi 1700-luvun lopulla, kun Ranskan vallankumouksen jälkeen luostareista häädetyt nunnat alkoivat myydä niitä.  Nykyisen mallinen täytetty macaron sai alkunsa 1900-luvun alun Pariisissa joko Claude Gerbet'n tai Pierre Desfontainesin ansiosta, ja sitä alettiin nimittää macaron parisieniksi tai macaron Gerbet'ksi. Lopullisen suosionsa se sai konditoria-kahvila Laduréen alettua myydä sitä.
Muunnelmia

Muunnelma perinteisestä macaronista on japanilainen makoron, jossa mantelijauho on korvattu maapähkinäjauheella. Se on yleensä myös maustettu Wagashi-tyyliin. Makoroneja on myynnissä Sendaissa vain Japanissa.
Myös Confiserie Sprüngli -niminen konditoria Sveitsissä myy macaronien kaltaisia leivoksia, Luxemburgerleita, jotka ovat muuten täysin samanlaisia kuin macaronit, mutta ne ovat ilmavampia ja pienempiä.
Macaron-päivä

Macaron-päivää, Jour du Macaronia, vietetään vuosittain maaliskuun 20. päivänä. Sen perusti Pierre Hermé vuonna 2005. Päivän tarkoituksena on kerätä varoja tukemaan paikallisten hyväntekeväisyysjärjestöjen toimintaa. Nykyään päivän viettoon osallistuu kondiittoreita maailmanlaajuisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Macaron Wikimedia Commonsissa
Sauvojen kakkonen

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Sauvojen kaksi
Sauvojen kaksi on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakassa kortissa esiintyy viittaan pukeutunut hahmo, joka seisoo kahden sauvan välissä. Hän pitää toista sauvaa vasemmassa kädessään, kun taas toinen sauva on pultattu takanaan olevaan kaiteeseen. Hahmo katsoo kaukaisuuteen linnansa tornista pidellessään maapalloa kämmenellään.
21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg

Skanderbeg-divisioonan tunnus.
21. Waffen-SS-vuoristodivisioona Skanderbeg (1. albanialainen) (saks. 21. Waffen-Gebirgs-Division der SS „Skanderbeg“ (albanische Nr. 1), alb. SS Skënderbeu) oli vuonna 1944 toiminut lyhytikäinen Waffen-SS:n vuoristojääkäridivisioona, joka koottiin albaaneista.
Albania oli toisen maailmansodan aikana Italian miehittämä. Saksalaiset perustivat keväällä 1944 Skanderberg-divisioonan, joka nimettiin 1400-luvulla eläneen Albanian kansallissankarin, turkkilaissodissa kunnostautuneen ruhtinas Skanderbegin mukaan. Waffen-SS:ssä on laskettu palvelleen parhaimmillaan noin 12 000 albaania, mutta divisioona jäi silti miesvahvuudeltaan vajaaksi. Muiden Balkanin muslimeista koottujen SS-divisioonien tavoin myös Skanderbeg hajotettiin jo vuoden 1944 lopulla karkuruuden lisäännyttyä.
Kirjallisuutta

Kaltenegger, Roland: Saksan armeijan vuoristojoukot 1939-1945.  Suomentanut Mäkelä, Lauri. Helsinki:  Koala-Kustannus, 2006.  ISBN 952-5186-67-9
Przemyślin piiritys

Przemyślin piiritys oli Venäjän keisarikunnan toteuttama onnistunut piiritys Itävalta-Unkarin joukkojen hallussa ollutta Przemyślin linnoitusta vastaan ensimmäisessä maailmansodassa. Piiritys kesti syyskuusta 1914 maaliskuuhun 1915 ja linnoituksen varuskunta piti puoliaan lähes 200 päivän ajan.
Tausta

Przemyślin piiritys oli osa Venäjän laajaa hyökkäystä Galitsiassa ensimmäisen maailmansodan itärintamalla. Venäläiset valloittivat Lembergin (nykyinen Lviv) 3. syyskuuta ja taistelu siellä oli ympärysvaltojen ensimmäinen merkittävä voitto sodassa. Lembergin jälkeen seuraava merkittävä Itävalta-Unkarin puolustusasema sijaitsi Przemyślissä. Myöhemmin syyskuussa tehdyillä hyökkäyksillä venäläiset katkaisivat kolme tärkeää Przemyśliin johtavaa rautatietä. Linnakkeen valloitus olisi mahdollistanut hyökkäyksen jatkamisen Karpaattien yli Unkariin. Przemyślin puolustus oli kuitenkin paljon Lembergiä vahvempi suuren linnoituksensa vuoksi. Sen sisään jäi esimerkiksi peltoja, joilta saatiin täydennystä rautatieyhteyksien katkaisusta huolimatta. Siellä oli myös uudenaikaisia tykkejä ja ammuksia kuukausiksi. Itävalta-Unkarin sodanjohto oletti linnoituksen pystyvän tekemään vastarintaa kahdeksan kuukauden ajan täysin piiritettynä.
Venäläisten piirityksen näyttäessä väistämättömältä Itävalta-Unkarin viranomaiset olivat evakuoineet alueen siviiliväestön. Väestö oli lähinnä ukrainalaisia ja puolalaisia, joita pidettiin epäluotettavina venäläissympatioiden takia. Linnoituksen alkuperäistä 40 000 miehen varuskuntaa tukemaan alueelle tuotiin 80 000 uutta sotilasta.
Piiritys

Venäläisjoukot etenivät Przemyślin ympärille 26. syyskuuta 1914 mennessä. Niiden komentajat olivat saaneet väärää tietoa varuskunnan huonosta taistelutahdosta ja sitä vaivaavasta koleraepidemiasta. Venäläiskenraali kysyi radion välityksellä puolustajia johtaneelta kenraalilta mahdollisesta antautumisesta, mutta tämä vastasi sen olevan mahdoton ajatus ennen kuin puolustajat olisivat menettäneet varastonsa ja puolustuskykynsä. Uskoen tätä sumutukseksi venäläiset tekivät rynnäkön linnoituksen ulkopuolustuksia vastaan, mutta kohtasivat yllättävän kovaa vastarintaa. Koska venäläisiltä puuttui sopiva tykistö linnoituksen valtaamiseksi, he piirittivät sen. Huonojen sääolosuhteiden takia ei sopivia tykkejä saatu ennen maaliskuuta 1915  .
Koska venäläiset eivät saaneet linnoitusta vallattua suoralla hyökkäyksellä, päättivät he ohittaa sen ja järjestää puolustuksen linnoituksen ympärille mahdollisten vastahyökkäysten varalta. Hyökkäystä haluttiin jatkaa kohti Krakovaa. Venäläiset uskoivat ajan olevan puolellaan. Huonontuvat talviolosuhteet alkoivatkin heikentää puolustajien taistelutahtoa. Puolustajat saivat toivoa uutisista Saksan joukkojen keskityksistä Krakovan suuntaan, mutta todellisuudessa niiden ei ollut tarkoitus edetä Przemyśliin, vaan ne olivat osa Sleesian puolustusta. Kevään tullessa puolustajien ammus-, ruoka- ja lääkevarastot olivat huvenneet selvästi. Maaliskuussa saapui myös venäläisten raskas tykistö.
Piirityksen loppu

Puolustajien tajutessa, että tykistötulta ei voitaisi kestää ikuisesti, Itävalta-Unkarin joukkojen komentajan käskystä puolustajat tekivät sarjan hyökkäyksiä piirityksen murtamiseksi. Venäläiset torjuivat kaikki hyökkäykset. Puolustajat antautuivat 22. maaliskuuta 1915. Lähes 100 000 Itävalta-Unkarin sotilasta joutui sotavankeuteen. Venäläisten oletettiin jatkavan hyökkäystään ja Itävalta-Unkari nöyrtyi pyytämään Saksan apua. Venäläiset olivat kuitenkin itsekin kärsineet suuria tappioita vuoden 1914 hyökkäyksessä ja heillä oli suuria huolto-ongelmia. Venäläisten hyökkäys Galitsiassa tyrehtyi ja myöhemmin saksalaiset aloittivat omat hyökkäyksensä.
Valokuva Przemyślin linnoituksesta vuodelta 1915.
Venäläisiä joukkoja kuvattuna tykistön tuhoamassa osassa linnaa maaliskuussa 1915.
Maljojen kakkonen

Rider-Waite-Smith tarot-pakan Maljojen kaksi
Maljojen kaksi on tarot-pakan pienen arkanan kortti.
Rider-Waite-Smith-pakan kortin kuvassa nähdään kaksi henkilöä kasvotusten. He pitävät kädessään samanlaista maljaa, mikä symboloi heidän yhdenvertaisuuttaan. Gahmojen välissä on caduceus, Hermeen sauva, jota pitkin kiipeää kaksi käärmettä. Kreikkalaisessa mytologiassa Hermes tunnetaan kommunikaation, kanssakäymisen ja rajojen jumalana. Siivekäs leijonanpää oln Mithra, joka on iranilaisessa ja persialaisessa mytologiassa sopimusten ja ystävyyden jumala.
Kuivajärvi (järvi Suomussalmella)

| Kuivajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kainuu
Kunnat:  Suomussalmi
Koordinaatit:  64°38′40″N, 30°02′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Järveen tulevat joet:  Saarijoki
Laskujoki:  Kuivajoki
Järvinumero:  59.633.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  240,1 m 
Rantaviiva:  11,01 km 
Pinta-ala:  1,47 km² 
Tilavuus:  0,00471 km³ 
Keskisyvyys:  3,19 m 
Suurin syvyys:  8 m 
  [ ohje ]  
Kuivajärvi on saman nimisen kylän länsipuolella sijaitseva ylänköjärvi Suomussalmen kaakkoiskolkassa Kainuussa. Sen pinta-ala on noin 1,5 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 119 kilometriä itäkoilliseen. Järvi sijaitsee osittain Murhisalon luonnonsuojelualueella.
Maantiede

Kuivajärvelle antavat mittaa lännen Kuikkalaksi ja idän Koistinlaksi. Pohjoisessa sijaitsee Niskanlaksi Niskanniemen pohjoispuolella. Eteläisintä järvenosaa kutsutaan Aronjärveksi. Järven itärannalla on kyläasutusta. Ainoa saari on järven keskiosan Kalmisaari. Noin kymmenesosa Kuivajärvestä on vähintään kuusi metriä syvä. Syvin kohta sijaitsee Kalmisaaren itäpuolella.
Kuikkalaksi ja Koistinlaksi ovat pitkiä ja kapeita. Järven ulottuvuus Kuikkalaksin perukasta Koistinlaksin pohjukkaan on noin 2,85 kilometriä.
Pieni Kuivajärvi sijaitsee Kuivajärven kaakkoispuolella. Se on samantasoinen (240,1 metriä merenpinnan yläpuolella) kuin Kuivajärvi. Järviä yhdistää kapea salmi, jonka yli kulkee maantie 9124. Kuivajärveä ympäröivät lukuisat suot (Ruuvikkosuo, Niskansuo). Järveen virtaa lännestä Saarijärveltä (243,3 mpy) runsaan kahden kilometrin pituinen Saarijoki. Järven luusua sijaitsee pohjoisimmassa kolkassa Niskanlaksin koillisosassa, josta alkaa pohjoiseen virtaava Kuivajoki.
Kuivajärven vesitilavuus on 4 708 000 kuutiometriä.
Kuivajärvi (59.633.1.020) kuuluu Kivijärven alueeseen (59.633), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Ylä-Vuokin alue (59.63) ja ensimmäinen jakovaihe on Vuokkijärven reitin valuma-alue (59.6). Kuivajärvi on toiseksi laajin valuma-alueensa 43:sta vähintään hehtaarin laajuisesta järvestä. Laajin on Kivijärvi (noin 1,55 neliökilometriä) ja kolmantena on Murhijärvi (noin 1,29 neliökilometriä).
Tieteellinen vallankumous

Yleistä
Teoriat
Historiankirjoitus
Jako aikakausittain
Esihistoriallinen aika
Antiikin tiede
Keskiajan tiede
Renessanssin tiede
Tieteellinen vallankumous
Valistusajan tiede
Tiede teollisen vallankumouksen aikana
1900-luvun tiede
Jako aloittain
Matematiikka
Filosofia
Luonnontieteet
Tähtitiede
Biologia
Kemia
Ekologia
Maantiede
Geologia
Fysiikka
Yhteiskuntatieteet
Taloustiede
Kielitiede
Valtiotiede
Psykologia
Sosiologia
Uskontotiede
Tekniikka
Maataloustiede
Sähkö ja elektroniikka
Rakennustekniikka
Arkkitehtuuri
Kartografia
Kemiantekniikka
Tietokoneteknikka
Tietojenkäsittelytiede
Materiaalitiede
Lääketiede
Farmasia
Katso myös: Näennäistieteen historia
Tieteellinen vallankumous (myös tieteen tai luonnontieteiden vallankumous) tarkoittaa suunnilleen vuosien 1500–1700 välisenä aikana Euroopassa tapahtunutta luonnontieteiden nousua. Tieteen edistymiselle antoi vauhtia kokeellisten menetelmien käyttö, fysiikan matematisointi ja uudet tutkimusvälineet, kuten kaukoputki ja mikroskooppi. Aristoteleen ja muiden antiikin kirjoittajien dogmaattinen jäljittely hylättiin ja korostettiin empiiristä havainnointia. Sitä kuvaa Royal Societyn tunnuslause "Nullus in verba". Järkiperäisen ajattelun korostamisen myötä kirkko menetti asemansa tieteen auktoriteettina. Tieteen ja uskonnon välille syntynyt jännite johti myös yhteentörmäyksiin.
Tieteen nousu kosketti  aluksi vain oppineitten pientä eliittiä. Koko väestöä koskevaksi sen saavutukset levisivät 1800-luvun teollisen vallankumouksen ja 1900-luvun tieteellis-teknisen vallankumouksen myötä. Tieteellinen vallankumous loi nykyaikaisen tieteen mallin. Ajattelun vapautumisessa sitä voi verrata uskonnossa uskonpuhdistukseen ja humanismin alalla renessanssiin. Tieteellinen eurooppalainen vallankumous myös varmisti länsimaisen sivilisaation johtoaseman koko maailmassa.
Modernin tieteen synnyinpaikka oli koko Eurooppa. Kopernikus oli puolalainen, Newton englantilainen, Descartes ranskalainen, Tyko Brahe tanskalainen, Kepler saksalainen, Huygens hollantilainen ja Galilei italialainen. Vaikka tiedemiehet olivat yleensä opiskelleet yliopistoissa, modernin tieteen kehitys tapahtui muualla ja usein ristiriidassa yliopistoissa annetun opetuksen kanssa. Tieteen uutena organisaatiomuotona olivat tieteelliset seurat, kuten Italiassa Accademia dei Lincei (1603), Englannissa Royal Society (1660) ja Ranskassa Académie des sciences (1666).
Ajan suurimpia saavutuksia olivat Kopernikuksen aurinkokeskinen maailmankuva, Isaac Newtonin mekaniikan peruslait sekä hänen ja Gottfried Leibnizin yhtäaikaisesti kehittämä differentiaali- ja integraalilaskenta. Tähtitieteessä ajanjaksosta käytetään nimeä kopernikaaninen vallankumous. Tieteellisen vallankumouksen myötä Eurooppa siirtyi valistusaikaan (1700-luku), jolloin korostettiin järkiperäistä ajattelua. Tieteellisen vallankumouksen ansiosta eurooppalainen tiede ohitti kaikilla aloilla muun maailman. Vastaavaa ilmiötä ei koettu missään muualla, vaikka tieteellistä toimintaa esiintyi tai oli esiintynyt myös islamilaisessa maailmassa, Kiinassa ja Intiassa.
Virstanpylväitä

Alla on lueteltu suurimpia eri tieteenalojen saavutuksia ja keksintöjä kronologisessa järjestyksessä tieteellisen vallankumouksen aikana keksijöineen ja heidän elinaikatietoineen.
Nikolaus Kopernikus (1473–1543) julkaisi vuonna 1543 teoksen De revolutionibus orbium coelestium, jossa hän puolusti aurinkokeskistä maailmankuvaa.
Andreas Vesalius (1514–1564) julkaisi vuonna 1543 teoksen De humani corporis fabrica, joka hylkäsi Galenoksen näkemykset ihmisruumiista. Hän muun muassa havaitsi, että verenkierto johtuu sydämen pumppaustoiminnosta.
William Gilbert (1544–1603) tutki magnetismia ja maan magneettikenttää.
Tyko Brahe (1546–1601) teki laajoja ja täsmällisempiä havaintoja taivaankappaleista 1500-luvun loppupuolella luoden pohjaa Keplerin töille.
Francis Bacon (1561–1626) kehitti induktiivista päättelyä, etenemistä havainnoista ja kokeista teorioihin. Hän ei tehnyt merkittäviä saavutuksia tiedemiehenä, mutta hänellä oli suuri vaikutus aikansa tieteenfilosofiaan.
Galileo Galilei (1564–1642) kehitti kaukoputkea ja teki useita mullistavia tähtitieteellisiä havaintoja koskien muun muassa Venuksen vaiheita ja Jupiterin kuita, julkaisten ne vuonna 1610. Hän kehitti putoavia kappaleita koskevia lakeja perustuen matemaattisesti analysoituihin kokeisiin.
Johannes Kepler (1571–1630) julkaisi ensimmäiset kaksi kolmesta planeettojen liikelaistaan vuonna 1609.
William Harvey (1578–1657) havainnollisti verenkiertoa leikkauksin ja muin kokein.
René Descartes (1596–1650) kehitti deduktiivista päättelyä, julkaisten vuonna 1637 teoksen Metodin esitys. Kehitti analyyttisen geometrian ja tutki liikemäärää.
Anton van Leeuwenhoek (1632–1723) rakensi mikroskooppeja ja julkaisi vuonna 1660 havaintonsa, jotka avasivat tien mikrobiologiaan.
Robert Boyle (1627–1691) teki kokeita ilmapumpulla ja esitti termo­dynamiikassa käytettävän Boylen lain vuonna 1662.
Isaac Newton (1642–1727) kehitti matemaattista analyysiä, mikä avasi uusia matematiikan hyödyntämismahdollisuuksia tieteelle. Hän kehitti mekaniikan peruslait ja osoitti, että painovoima selitti planeettojen ellipsinmuotoiset radat.
Tausta > Renessanssi – syitä vallankumoukseen > Humanismi ja luonnonfilosofian traditiot

Opillista ilmapiiriä hallitsi renessanssin aikana humanismi, joka korosti taidetta ja kaunokirjallisuutta, mutta ei ollut kiinnostunut luonnontieteistä. 1400-luvun humanistit pitivät ensimmäisenä humanistina Francesco Petrarcaa, joka hylkäsi barbaarisena ja pedanttisena pitämänsä skolastiikan. Hän ihmetteli suuresti sitä, mitä hyötyä on ymmärtää luonnon hienoisimpia ominaisuuksia, kun ymmärrys ihmisistäkään ei ollut järin korkealla tasolla. Petrarca katsoi luonnon salaisuuksien olevan Jumalan luomia mysteerejä, joiden tutkimus oli paitsi turhaa myös ajan haaskausta. Luonnon salaisuudet oli vain nöyrästi hyväksyttävä. Skolastisten filosofien syvästi kunnioittamaan Aristoteleeseen Petrarca suhtautui halveksuen, mutta Platonin syvällisyys sai hänet vakuuttuneeksi. Humanistien piirissä Platonista tuli skolastikkojen Aristoteles, mutta myös Ciceron tekstejä luettiin ahkerasti.
Perinteisen historiankirjoituksen mukaan renessanssin humanismilla ja tieteellisellä vallankumouksella ei ollut mitään yhteyttä, koska humanistit olivat kiinnostuneita sellaisista aloista kuin retoriikka, dialektiikka, historia ja etiikka. Samalla väitettiin, etteivät humanistit olleet halukkaita oppimaan luonnontieteitä, matematiikkaa tai muita käytännöllisiä taitoja (artes mechanicae). Tämä käsitys on häviämässä, ja historioitsijat ovat kiinnittäneet huomiota siihen, että 1500-luvulla humanistit katsoivat aikansa tieteen olevan selvästi antiikin tieteen tasoa alempana. Syntyi virtaus, joka halusi päästä vastaavalle tasolle eri tieteen aloilla antiikin kirjoitusten löytämisen kautta tai uusien tulkintojen ansiosta. Keskiajan nominalistien vaikutustakaan ei pidä vähätellä tieteelliseen vallankumoukseen, sillä juuri he olivat varhaisessa vaiheessa muokkaamassa tieteenkäsitystä. Siinä missä aristoteelinen käsitys piti tärkeänä tiedon ja totuuden omistamista, nominalistit korostivat totuuden etsimistä esimerkiksi kokeellisen tutkimuksen muodossa. Perinteisen tulkinnan mukaan vuoden 1453 Konstantinopolin valtauksella oli tärkeä rooli renessanssin humanismin kannalta, sillä se sai kreikkalaisen sivistyneistön muuttamaan Italiaan ja tuomaan mukanaan vanhoja käsikirjoituksia. Toisaalta tämä näkemys on haastettu väittämällä, että valtauksen vuoksi länsieurooppalaiset eivät enää voineet luottaa antiikin kirjallisten lähteiden tyyssijana olleeseen Bysanttiin, mikä kirvoitti 1300-luvun kriisistä toipuvaa oppineistoa tutkimukseen.
Tieteellisen vallankumoukseen johti myös humanistien etsinnän seurauksena ennalta tuntemattomien antiikin lähteiden löytäminen. Näiden tekstien tunnetuksi tekeminen synnytti kirjavan valikoiman oppeja renessanssiluonnonfilosofian sisälle. Yhtenä tärkeimmistä oli antiikin skeptikkojen tekstien synnyttämä skeptinen liike. Skeptikot saivat puolellensa huomattavan kannattajajoukon, jolta löytyi uskallusta ja halua kyseenalaistaa vallalla olevat luulot. Heidän näkökulmansa mukaan maailmasta oli mahdotonta saada aistien avulla varmaa tietoa. Muut tärkeät traditiot olivat epikurolaisuus ja platonismi.lähde?
Tausta > Renessanssi – syitä vallankumoukseen > Kirjapainotaito ja Amerikan löytäminen

Humanismin uuden tulkinnan ohella varhaisimpiin ja perustavanlaatuisimpiin syihin kuuluu Johannes Gutenbergin keksimä metallisiin irtokirjaimiin perustuva kirjapaino. Keksintö omaksuttiin yllättävän nopeasti ympäri Eurooppaa ja sen keksiminen oli palkitsevaa humanisteille, koska heidän uutteran lähteiden etsimisen päätteeksi tulokset saatettiin painattaa kirjoiksi. Kirjapainon ansiosta kirjoja saatiin myyntiin paljon, ja niiden hintakin oli halpa. Hinnan alenemiseen vaikutti myös paperin kaltaisen materiaalin käyttäminen. Se oli huomattavasti halvempaa kuin lehmän tai lampaan nahasta saatu pergamentti. On esimerkiksi laskettu, että Raamatun painaminen olisi vaatinut noin 170 lehmän nahat. 1400-luvulla keksittiin uusi mustetyyppi, joka soveltui erinomaisesti painamiseen. Kirjojen hintojen lasku näkyi konkreettisesti siinä, että lukijakunta saattoi ostaa useampia kirjoja vuodessa. Joillekin kertyi oman kirjaston verran luettavaa. Kirjapainon keksiminen siis mahdollisti oppineiden tutustumisen monipuolisemmin aiheeseen, kun käsillä oli eri kirjoittajien teoksia. Toisaalta taas suurempi valikoima hankaloitti tiedon löytämistä.
Kirjapainon keksimisen tärkeyttä on usein ylikorostettu. Todellisuudessa lukijakunta saattoi koostua vain oppineista, koska tavallisella väestöllä ei ollut varaa ostaa kirjoja. Lisäksi tuohon aikaan varsinkaan tavallisen kansan piirissä läheskään kaikki eivät osanneet lukea. Uusi tilanne osoittautui varsin kiusalliseksi roomalais­katolisen kirkon kannalta, sillä monet harhaoppisina pidetyt ajatukset saivat uutta voimaa. Kirkko yritti kyllä estää ”pahan tiedon” leviämistä ylläpitämällä kiellettyjen kirjojen luetteloa (Index Librorum Prohibitorum), mutta se ei kaikissa tapauksissa toiminut kovinkaan tehokkaasti.lähde?
Maailmankuvaavat laajensi kirjapainotaidon kanssa samaan aikaan käynnistyneet suuret löytöretket, joiden ansiosta uusista aiemmin tuntemattomista mantereista saatiin tietoa. Kristoffer Kolumbus oli matkaansa suunnitellessa käyttänyt Ptolemaioksen Geografia-teosta, jonka sisältämä mittavirhe sai Kolumbuksen valitsemaan läntisen merireitin Intiaan. Intiaan hän ei päässyt, vaan löysi "uuden mantereen", jossa eli elinvoimaisia korkeakulttuureja. Eurooppalaisia nämä uudet tuttavuudet häiritsivät, heistähän ei löytynyt Raamatusta tai muista lähteistä mainintaa. Samalla eläin- ja kasvitiede saivat uutta materiaalia, mikä loi tarpeen empiiriselle tutkimukselle. Tieteenhistorioitsija Reijer Hooykaas nostaa löytöretket yhdeksi tärkeimmäksi kehityslinjaksi, sillä uusien alueiden löytö osoitti selvästi antiikin tiedon olleen vajavaista ja että omalla kokemusperäisellä tutkimuksella tietoa saatiin lisää. Uusien alueiden löytäminen oli joillekin suuri järkytys, osittain sen vuoksi että antiikin filosofien uskottiin menettäneen maineensa ja osittain koska näin suuren löydön olivat tehneet sivistymättömät merimiehet.