stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas Galimberti
Muuta

Galimbertin pikkuveli Gabriel pelaa puolustajana IHL:n HC Eppan/Appianossa.
Eino Tervo

| Eino Tervo |
| --- | --- |
 Eino Tervo noin 1952
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1918 Kuhmo
Kuollut: 18. toukokuuta 1970 (51 vuotta) Rovaniemi
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1939–1944 (sotien aikaiset)
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  ylivääpeli
Kunniamerkit:  Vm 2 (1941)   Vm 1 (1944)   Jsmm (1957)
Toivo Korhosen johtama partio palaamassa retkeltä junan suistamisen jälkeen. Toivo Korhonen äärimmäisenä oikealla, Eino Tervo keskellä vasemmalla. (Päiväämätön valokuva Urpo Korhosen kirjasta .)
Luutnantti Eino Penttilä johtaa partiota Rukajärven suunnalla syyskuussa 1942. Eino Tervo oikealla. Kuva: SA-kuva-arkisto
Eino Vihtori Tervo (27. lokakuuta 1918 Kuhmo – 18. toukokuuta 1970 Rovaniemi) oli suomalainen kaukopartiomies. Hänet ylennettiin korpraaliksi vuonna 1937, alikersantiksi 1937, kersantiksi 1942, ylikersantiksi 1943, vääpeliksi 1952 ja ylivääpeliksi 1968.
Tervo astui varusmiespalvelukseen vapaaehtoisena syyskuussa 1936 ja kotiutui marraskuussa 1937. Talvisodassa Tervo osallistui Kuhmon rintamalla Saunajärven ja Luelahden taisteluihin. Kantakortin mukaan hän aloitti elokuussa 1940 koulutusaliupseerina ja siirtyi helmikuussa 1941 rajajääkäriksi rajajääkäripataljoona 5:een. Jatkosodassa hän osallistui Rukajärven suunnan kaukotiedusteluihin.
Kesäkuusta 1941 helmikuuhun 1943 sekä syyskuusta 1943 syyskuuhun 1944 Tervo oli ryhmänjohtaja ja joukkueenjohtaja 14. divisioonan kaukotiedusteluosastossa (kaukopartio-osasto). Tervo oli yksi niistä 15 miehestä, jotka palvelivat divisioonan kaukopartio-osastossa koko sen olemassaolon ajan, perustamisesta 16. kesäkuuta 1941 sen lakkauttamiseen 30. syyskuuta 1944 asti. Hän oli mukana marraskuussa 1941 Toivo Korhosen tuhoamispartiossa, joka suoritti junan suistamisen raiteiltaan Kuutsjärven pistoradalla Ontajärven lähellä, sekä syyskuussa 1942 Eino Penttilän tiedustelupartiossa, joka ulottui Novinkajärveltä Tungutjärven seudulle.
Viljo Suokkaan partioon hän osallistui syyskuussa 1941. Partio osallistui Into Kuismasen alaisuudessa (Osasto Kuismanen) tiedusteluun Karhumäen suunnalla ja häirintään Karhumäen–Petroskoin (Muurmannin) radalla.
Tervolle myönnettiin 1. luokan Vapaudenmitali.
Aiheesta muualla

Kuhmon kaupungin sivusto Kuhmon rintaman taisteluista
Ekelund

Ekelund on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Bo Ekelund (1894–1983), ruotsalainen korkeushyppääjä, urheilujohtaja ja yritysjohtaja
Carl Evert Ekelund (1791–1843), suomalainen juristi, professori
Erik Ekelund (1897–1976), suomalainen kirjallisuudentutkija, professori
Eva Kuhlefelt–Ekelund (1892–1984), suomalainen arkkitehti
Frans Ekelund (1882–1965), ruotsalainen arkkitehti
H. E. V. Ekelund (1853–1936), suomalainen lyseon lehtori ja päätoimittaja
Hilding Ekelund (1893–1984), suomalainen arkkitehti, professori
Iréne Ekelund (s. 1997), ruotsalainen pikajuoksija
John Rafael Ekelund (1877–1946), suomalainen taidemaalari
Karin Allardt-Ekelund (1895–1990), suomalainen kirjallisuushistorioitsija
Nick Ekelund-Arenander (s. 1989), tanskalais-ruotsalainen pikajuoksija
Ragnar Ekelund (1892–1960), suomalainen runoilija, taidemaalari
Vilhelm Ekelund (1880–1949), ruotsalainen runoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eldar Ćivić

Eldar Ćivić (s. 28. toukokuuta 1996 Tuzla) on bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen. Hän edustaa seuratasolla Unkarin pääsarjassa pelaavaa Ferencvárosia.
Ćivić pelasi Tšekissä Slováckon ja Sparta Prahan joukkueissa sekä lainasopimuksella Slovakiassa Spartak Trnavan joukkueessa. Heinäkuussa 2019 hän siirtyi Unkariin Ferencvárosin joukkueeseen. Hän on kansallisten pääsarjojen lisäksi pelannut unkarilaisseurassa kaudella 2019–2020 kolme Eurooppa-liigan ottelua ja kaudella 2020–2021 yhden Mestarien liigan ottelun.
Ćivić on pelannut Bosnia ja Hertsegovinan eri nuorisomaajoukkueissa. Bosnia ja Hertsegovinan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2018 ystävyysottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Vuoden 2020 loppuun mennessä hän on pelannut 11 A-maaottelua. Hän teki maalin marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Liechtensteinia vastaan.
Eduard Seren

| Eduard Seren (vuodesta 1937 Saarepere)> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. toukokuuta 1900 Rae, Harjumaa, Vironmaan kuvernementti
Kuollut: 25. heinäkuuta 1941 (41 vuotta) Saare, Tartumaa, Neuvosto-Viro
Kansalaisuus:  Viro Neuvostoliitto
Uran tiedot
Laji:  ammunta
Kilpauran kesto:  1929–1937
| Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Viro> Ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1937 | 50 m pienoiskivääri, (makuu) |  |
Eduard Seren (vuodesta 1937 Saarepere) (23. toukokuuta 1900 Rae, Harjumaa, Vironmaan kuvernementti – 25. heinäkuuta 1941 Saare, Tartumaa, Neuvosto-Viro) oli virolainen ampuja, joka on 1930-luvulla MM-kisoissa menestynyt virolaisampuja. Hänen aseensa oli pienoiskivääri. Käynnistyneessä maailmansodassa Seren-Saarepere siirtyi metsäveljiin. Neuvostomiehittäjät saivat hänet kiinni ja teloittivat hänet.
Vuonna 1913 Eduard Seren valmistui Raen seurakuntakoulusta ja vuonna 1927 aliupseerikoulusta. Hän taisteli Viron vapaussodassa, jonka jälkeen hän työskenteli Viron rajavartiostossa. Hän harjoitteli ammuntaa vuodesta 1929 ja vuosina 1934-1937 hän kuului Viron ampumamaajoukkueeseen. Hän on osallistui Viron edustajana vuosien 1935 ja 1937 MM-kisoihin, joissa hän saavutti kolme mitalia eli yhden kultamitalin ja kaksi pronssimitalia, joista yksi oli henkilökohtainen pronssi.
Mitalit MM-kisoissa

| --- | --- |
 Henkilökohtainen kilpailu  Pronssia 50 m pienoiskivääri, makuu (1937 Helsinki) :  Joukkuekilpailu  Kultaa 50 m pienoiskivääri, makuu (1935 Rooma) Pronssia 50 m pienoiskivääri, makuu (1937 Helsinki)
Ennätykset ja tunnustukset

Seren voitti kaksi Viron mestaruusmitalia, joista toinen oli kultaa.
Henkilökohtaiset ennätykset:
1152 pistettä pienoiskivääri 3 x 40 laukausta, asennot (1939),
284 pistettä pienoiskivääri 40 laukausta, pysty (1939),
276 pistettä sotilaspistooli 30 laukausta (1939).
Vuonna 1922 Seren sai osallistumisestaan vapaussotaan Vapaudenristin. Vuonna 1936 hänelle myönnettiin Maanpuolustusjärjestö Kaitseliitin Valkoisen Ristin III luokan ansiomerkki sekä Kotkaristin ritarikunnan 5. luokan ansiomerkki.
Eduard Seren-Saarepere johti metsäveljiä kesä-heinäkuussa 1941. Kommunistit onnistuivat vangita hänet ja teloittivat hänet Kasepäässä Tartumaalla. Hänet on haudattu Mustveen hautausmaalle. Hän oli tällöin 41-vuotias. Vuonna 2012 Kasepään kaupungintalolla paljastettiin muistolaatta, joka kertoo tapahtumasta. Hänen muistokseen Alatskivellä järjestetään ammunnan vuosittain kilpailu.
El Camino: Breaking Bad -elokuva

| El Camino: Breaking Bad -elokuva> El Camino: A Breaking Bad Movie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Vince Gilligan
Käsikirjoittaja:  Vince Gilligan
Tuottaja:   Mark Johnson  Melissa Bernstein  Charles Newirth  Vince Gilligan  Aaron Paul 
Säveltäjä:  Dave Porter
Kuvaaja:  Marshall Adams
Leikkaaja:  Skip Macdonald
Pääosat:   Aaron Paul  Jesse Plemons  Krysten Ritter  Charles Baker  Matt Jones  Robert Forster  Jonathan Banks  Bryan Cranston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Sony Pictures Television  Gran Vía Productions  High Bridge Productions 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2019-10-1111. lokakuuta 2019  
Kesto:  122 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
El Camino: Breaking Bad -elokuva (El Camino: A Breaking Bad Movie) on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Vince Gilligan. Se on jatkumoa televisiosarjalle Breaking Bad, ja sen pääosassa nähdään Jesse Pinkmania näyttelevä Aaron Paul.
El Camino sai ensi-iltansa 11. lokakuuta 2019 tilausvideopalvelu Netflixissä.
Juoni

Elokuva alkaa takaumalla, jossa Jesse Pinkman sekä Mike Ehrmantraut puhuvat liiketoimiensa lopettamisesta, ja siitä, mitä he tekevät saamillaan rahoillaan. Siirrytään nykyhetkeen, jossa Jesse pakenee kaappaajiltaan Waltin pelastettua tämän. Jesse onnistuu harhauttamaan paikalle saapuvat poliisit, ja hakeutuu ystäviensä Skinny Peten ja Badgerin luo. Jesse ei ole halukas puhumaan tapahtuneesta, mutta tämän ystävät saavat kuulla kaiken uutisista, jossa kerrotaan Jessen olevan etsintäkuulutettu. Ryhdistäydyttyään Jesse päättää hankkiutua eroon Chevrolet El Camino -merkkisestä autostaan, ja ottaa yhteyttä läheisen romuttamon omistajaan, Joeen. Joe huomaa että autoon on asennettu jäljitin, jonka avulla poliisi löytää sen helposti. Pete ja Badger avustavat Jesseä pakenemaan, ja ottavat vastuun autosta.
Seuraa takauma Jessen vankeuteen Jackin luona. Hän pelon murtamana avustaa Toddia hankkiutumaan eroon tappamansa siivoojan ruumiista. Samalla hän saa selville, että Todd piilottaa rahojaan asunnossaan. Nykyhetkessä Jesse murtautuu Toddin asuntoon, etsien epätoivoisesti rahoja. Lopulta löydettyään rahat sisään astuu kaksi miestä, jotka alkavat tutkia paikkoja. Jesse saa toisen heistä, Caseyn, panttivangikseen ja pyytää toisen miehen, Neilin, luokseen. Neil saa Jessen antautumaan, ja Jesse tajuaa että miehet eivät poliisin univormuistaan huolimatta ole virkavaltaa, vaan yhtä lailla Toddin rahojen perässä. Yrittäessään sitoa Jesseä hän vakuuttaa miehet tiedollaan rahojen sijainnista. Kolmikko pääsee sopuun, ja he jakavat rahat. Jesse pian tunnistaa Neilin; tämä omistaa hitsausyhtiön, joka rakennutti osan Jessen vankilasta.
Jesse tapaa Edin, joka luo ihmisille uusia identiteettejä. Ed ei ole halukas käymään kauppoja Jessen kanssa, sillä tällä ei ole riittävästi rahaa. Jesse varastaa vanhempiensa kassakaapista kaksi käsiasetta, ja lähtee pyytämään Neililtä ja Caseyltä lisää rahaa. Neil ei suostu tähän, elleivät he käy kaksintaistelua. Jesse suostuu tähän, ja ampuu Neilin toisella aseellaan. Tämän jälkeen hän ampuu myös Caseyn, ja päästää muut vieraat lähtemään. Jesse saa rahansa ja räjäyttää yhtiön peittääkseen jälkensä.
Takaumassa Jesse ja Walt ovat syömässä metamfetamiinikeitosten jälkeen. Walt kertoo Jesselle, että tämä on onnekas, sillä hän ei odottanut koko elämäänsä tehdäkseen jotain suurta. Ed kuljettaa Jessen Alaskaan, antaen tälle uuden identiteetin herra Driscollina. Jesse antaa kirjeen Edille, jonka tämä toimittaisi Brockille. Seuraa vielä viimeinen takauma Jessen ja Janen matkasta, jossa he keskustelevat siitä, miten elämä johdattaa heitä kaikkialle. Jesse jatkaa matkaansa autossaan, hymy kasvoillaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aaron Paul  | … |  Jesse Bruce Pinkman, entinen metamfetamiinikokki, joka työskenteli Walter Whiten parina   |
|  Jesse Plemons  | … |  Todd Alquist, yksi Jessen kaappajista   |
|  Krysten Ritter  | … |  Jane Margolis, Jessen entinen tyttöystävä   |
|  Charles Baker  | … |  ”Skinny” Pete, Jessen ystävä   |
|  Matt Jones  | … |  Brandon ”Badger” Mayhew, Jessen ystävä   |
|  Scott Shepherd  | … |  Casey, eräs Jessen vankilan rakennuttajista   |
|  Scott MacArthur  | … |  Neil Kendy, eräs Jessen vankilan rakennuttajista   |
|  Tom Bower  | … |  Louis ”Lou” Schanzer, Toddin naapuri   |
|  Kevin Rankin  | … |  Kenny, eräs Jessen vangitsijoista   |
|  Larry Hankin  | … |  Old Joe, läheisen kaatopaikan omistaja   |
|  Tess Harper  | … |  Diane Pinkman, Jessen äiti   |
|  Michael Bofshever  | … |  Adam Pinkman, Jessen isä   |
|  Maria Gibbs  | … |  Jean, Edin pölynimurikaupan asiakas   |
|  Brendan Sexton III  | … |  Kyle, Neilin ja Caseyn ystävä   |
|  Johnny Ortiz  | … |  Tarjoilija   |
|  Robert Forster  | … |  Ed Galbraith, pölynimurikauppias sekä uusien identiteettien luoja   |
|  Jonathan Banks  | … |  Michael ”Mike” Ehrmantraut, Jessen entinen liikekumppani   |
|  Bryan Cranston  | … |  Walter White, Jessen pahamaineinen liikekumppani ja ystävä   |
Aiheesta muualla

El Camino: Breaking Bad -elokuva Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eimear Quinn

Eimear Quinn vuonna 2019.
Eimear Quinn (oik. Eimear Ní Chuinn, s. 1973, Dublin) on irlantilainen laulaja. Hän voitti vuoden 1996 Eurovision laulukilpailun kappaleella The Voice. Quinn esiintyi myös vuonna 2005 Euroviisujen 50-vuotista historiaa juhlistaneessa Congratulations-tapahtumassa.
Quinn valmistui National University of Irelandista ennen kuin hänestä tuli ammattilaulaja. Vuoden 2006 Euroviisuissa Quinn luki Irlannin äänestystuloksen.
Aiheesta muualla

Viralliset nettisivut (englanniksi)
The Voice lyric
Haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo
Tie 71 (Viro)

Kantatie 71 Kõdukülassa.
Kantatie 71 kulkee Etelä-Virossa Rõngusta Otepään kautta Kanepiin. Se alkaa Elvan kunnan Rõngun pienkauppalasta valtatieltä 3 ja päättyy Kanepin kunnan Erastveren kylään valtatielle 2.
Tien kulku

Kantatie 71 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Tien kulku > Tartumaa

Elvan kunta
Tien kulku > Valgamaa

Otepään kunta
Tien kulku > Põlvamaa

Kanepin kunta
Dinšawain selkkaus

Dinšawain selkkaus oli 16. kesäkuuta 1906 syttynyt selkkaus brittiupseerien ja pienen Dinšawain kylän asukkaiden välillä tuolloin brittien hallitsemassa Egyptissä. Yhteenotto syttyi brittien ammuttua paikallisten kyyhkysiä ja yksi briteistä kuoli ilmeisesti lämpöhalvaukseen. Tapauksen jälkeen kyläläisiä tuomittiin ankariin rangaistuksiin murhasta ja tapauksen yksityiskohtien levittyä laajempaan tietoisuuteen syttyi paikallisen kansallisen liikkeen johtamia laajoja mielenosoituksia, mellakoita ja lakkoja. Brittien ylin edustaja Egyptissä Sir Evelyn Baring joutui lopulta eroamaan.
Tausta

Yhdistynyt kuningaskunta oli miehittänyt Egyptin vuonna 1882 niin sanotun Urabi-kapinan kukistamisen yhteydessä. Egyptin hallitseminen oli briteille tärkeää esimerkiksi Suezin kanavan ja Intian kauppayhteyksien turvaamisen kannalta. Muodollisesti maata halltisi edelleen sen kediivi (vuodesta 1892 Abbas II Hilmin) ja briteillä oli vain neuvonantajan asema, mutta todellisuudessa valtaa käytti brittien ylin edustaja ja heidän asettamansa virkamiehet. Ylimmän edustajan asemaan nostettiin vuonna 1892 Sir Evelyn Baring eli arvonimeltään lordi Cromer, joka on sittemmnin muistettu Egyptissä alentavasta suhtautumisestaan paikallisiin. Tyytymättömyys brittihallintoon kasvoi ja kansallinen liike kasvoi 1890-luvun aikana. Egyptin brittihallinto ei ymmärtänyt tyytymättömyyttä esimerkiksi alueen taloudellisen tilanteen parantuessa, mutta toisaalta koulutuslaitoksen ja demokraattisten instituutioiden jäädessä alikehittyneeksi. Vieraantuminen ja egyptiläisten tyytymättömyys kävi ilmi brittien reaktiossa Dinšawain selkkauksessa vuonna 1906.
Selkkaus

16. kesäkuuta 1906 viisi brittiupseeria matkusti pieneen Dinšawain kylään Niilin suistolla. Upseerit saapuivat kylään metsästääkseen kyyhkysiä. Kyyhkyset olivat paikallisten omaisuutta, mutta britit eivät joko tätä tienneet tai siitä piitanneet. Tilannetta seurasi yhteenotto brittien ja paikallisten kyläläisten välillä. Tilanne eskaloitui entisestään brittiupseerin laukauksen haavoitettua paikallista naista. Yksi brittiupseereista yritti paeta lähellä sijainneelle brittien leirille, mutta hän kuoli matkalla ilmeisesti lämpöhalvauksen seurauksena keskipäivän kuumuudessa. Paikalle saapui lopulta myös paikallinen asukas, joka yritti auttaa upseeria. Hieman myöhemmin saapuivat brittisotilaat. Sotilaat olettivat ruumiin äärellä olleen miehen tappaneen upseerin ja tämä ammuttiin.
Selkkauksen jälkeen britit perustivat tuomioistuimen asiaa tutkimaan. Brittien syyttäjän mukaan paikalliset olivat syyllistyneet murhaan. Paikallisten puolustusasianajajana toimi sittemmin Egyptin politiikassa vaikuttanut Aḥmad Lutfī al-Sayyid. Pian langetettiin ankaria rangaistuksia. Neljä kyläläistä hirtettiin ja muita jopa ilman selvää yhteyttä tapahtumiin tuomittiin ruoskittavaksi ja pakkotyöhön.
Seuraukset

Uutinen Dinšawain selkkauksen yksityiskohdista levisi Egyptissä sanomalehtien ja eri kylissä kierrelleiden kansanlaulajien välityksellä. Maa ajautui egyptiläisen kansallisen liikkeen johtamiin laajoihin mielenosoituksiin, mellakoihin ja lakkoihin. Liikkeen johtohahmoihin kuului juristi ja lehtimies Mustafa Kamil. Evelyn Baring joutui eroamaan pian tapauksen jälkeen. Häntä seurasivat Eldon Gorst (1907–1911) ja Herbert Kitchener (1911–1914). Molemmat yrittivät toteuttaa joitakin uudistuksia, joiden ei kuitenkaan lopulta onnistunut tyydyttää ketään. Brittihallinto Egyptissä kesti vielä yli 50 vuotta.
Vetoomus selkkauksen johdosta vangittujen puolesta.
Eilisen mystinen sydän

| Eilisen mystinen sydän> The Course of the Heart |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  M. John Harrison
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sidottu
Suomennos
Suomentaja:  Einari Aaltonen
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  282
ISBN:  952-471-655-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eilisen mystinen sydän (engl. The Course of the Heart) on M. John Harrisonin vuonna 1992 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 2005 Einari Aaltonen.
Aiheesta muualla

Eilisen mystinen sydän Risingshadow. Viitattu 8.3.2024.
The Torment

| The Torment Seventh Angel |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 16. huhtikuuta - 11. toukokuuta 1990
 Julkaistu: 1989
 Tuottaja(t): Paul Hodson
 Tyylilaji: progressiivinen thrash metal
 Kesto: 41.39
 Levy-yhtiö: Under One Flag, Edge Records
Seventh Angelin muut julkaisut
| Heed the Warning 1987 | The Torment 1990 | Lament for the Weary 1992 |
The Torment on brittiläisen thrash metal -yhtye Seventh Angelin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1990. Albumi vakiinnutti yhtyeen aseman yhtenä Ison-Britannian johtavista thrash metal -yhtyeistä, ja The Torment sai myönteisiä arvioita paikallisissa lehdissä. Vuonna 2010 HM-lehti sijoitti albumin 51. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.
Äänitys

Saatuaan levytyssopimuksen Under One Flag -levy-yhtiön kanssa Seventh Angel äänitti Mad Hat Sudiossa Wolwerhamptonissa The Tormentin, tuottajanaan Paul Hodson. Kansikuvan maalasi tunnettu brittiläinen kuvittaja Rodney Matthews. The Torment sai valtavirran jakelua Music for Nations -levymerkin kautta. Albumi esittelee progressiivisia vaikutteita ja monipuolista kitaratyöskentelyä. Rummut on miksattu etualalle ja painottuvat d-beat-komppiin.
Vastaanotto

1. syyskuuta 1990 Cross Rhythms -lehden arvostelussa Brian Hoff antoi albumille 8 pistettä 10:stä ja kirjoitti olleensa vaikuttunut albumin musiikista ja sanoituksista. Hän kirjoittaa albumista, että se tulee varmasti (hyvällä tavalla) "järkyttämään, huolestuttamaan ja inhottamaan ihmisiä", koska sen sanoitukset ovat kovakouraisia. Esimerkiksi "Dr. Hatchett" kappale nimittää abortin suorittavia lääkäreitä "kylmäverisiksi murhaajiksi". Hoffin mielestä ainoa kritiikkiä ansaitseva seikka on Ian Arkleyn laulu: Hoff kirjoittaa, että "vaikka laulu sopii thrashiin, niin Ian Arkleyn äänestä puuttuu hänen kitaransoittonsa laaja-alaisuus, vaihtelu, mielikuvituksellisuus musikaalisuus, jota kuullaan lähinnä kappaleessa 'Katie'". Albumin julkaisun jälkeen brittiläinen lehti The Daily Telegraph kirjoitti, että Seventh Angel on yksi maan johtavista thrash metal -ryhmistä.
Ian Arkley on itse jälkeenpäin sanonut haastatteluissa, että hän katuu albumin sanoituksia ja sanoo olleensa "nuori ja hurjapäinen" kirjoittaessaan niitä. Sanoitustyyli muuttui selkeästi Seventh Angelin toisella albumilla Lament for the Weary.
Kiertue

Albumin julkaisun jälkeiset kuukaudet yhtye soitti konsertteja Dudleyn ja Stourbridgen alueilla, mukaan lukien viidesti Brierley Hillin The Rock Tavern -klubilla. Se osoittautui yhtyeen konserttipaikaksi, jossa yhtye sai aina parhaimman vastaanottonsa välittömiltä ihailijoilta. Yhtyeen tuttava Nick Bolton kirjoittaa vuoden 2005 uusintapainoksessa, että Seventh Angelin konsertit olivat yleensä erityisen hurjia, ja että "tempovaihtojen ansiosta yleisö saattoi rauhoittua hetkeksi, pyyhkiä hikiset hiuksensa otsaltaan ja tarkistaa, ettei kukaan ollut loukkaantunut kyynärpään iskusta tai murtanut nenäänsä." Seventh Angelista kehkeytyi pian sen verran suosittu, että marraskuussa se toimi pääesiintyjänä Metal Meltdown -tapahtumassa, joka jäi myös Simon Bibbyn viimeiseksi konsertiksi: hän lähti yhtyeestä myöhemmin helmikuussa.
Helmikuussa 1991 Seventh Angel esiintyi BBC TV:ssä neljään otteeseen videomateriaalilla Metal Meltdown -festivaaleilta. The Torment -albumilta oleva "Forbidden Desires" oli valikoituna kappaleena.
Kappaleet

Tormented Forever – 4.26
The Charmer – 7.20
Forbidden Desires – 3.27
I of the Needle – 5.41
Expletive Deleted – 3.26
Dr. Hatchet – 6.04
Locked Up in Chains – 5.13
Acoustic Interlude – 0.43
Katie – 9.44
Epilogue – 1.48
Kokoonpano

Ian Arkley – kitara ja laulu
Scott Rawson – rytmikitara
Simon Bibby – basso
Tank – rummut
Paul Hodson – lisäsoittimet
Seventh Angel, Nick Capewell, Lynn Williams ja Wayne Jukes – taustalaulu
Aiheesta muualla

The Torment Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Torment Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Donji Kraljevec

Donji Kraljevecin kirkko
Donji Kraljevec (unk. Murakirály, saks. Nieder Kraliewitz) on kylä ja kunta Međimurjen piirikunnassa Kroatiassa lähellä Unkarin rajaa.