Al-Najm
Saatanalliset säkeet

Tähden suuran seuraava kokonaisuus 19–28 on tullut kuuluisaksi, koska sen yhteyteen on liitetty tarina ”saatanallisista säkeistä”. Kertomus Koraaniin upotetuista Saatanan juonista  tuli tunnetuksi Salman Rushdien samannimisen romaanin myötä vuonna 1988, kun ajatolla Khomeini langetti kirjan johdosta Rushdielle tappofatwan. Myöhemmin sitä täydennettiin tapporahalla. Rushdie on sen jälkeen joutunut elämään piilossa. Säkeiden lempinimi on peräisin orientalisti William Muirilta 1800-luvulta.
Tarinan saatanallisista säkeistä kertoo  Ibn Ishaq 700-luvulla tekemässään Muhammedin elämäkerrassa.  Ibn Ishaq  kertoo, että Muhammed kannattajineen oli joutunut Mekassa ankaran painostuksen kohteeksi, koska hän ei vain tyytynyt julistamaan omaa oppiaan vaan myös pilkkasi Mekan jumalia. Muhammed sai tällöin ilmestyksenä Tähden suuran. Hän oli päässyt kohtaan 19–20 ja lausui ääneen
Oletteko nähneet Allatin ja al-Uzzan ja Manatin, kolmannen?
Tämän jälkeen Saatana houkutteli Muhammedin vahingossa mutisemaan:
”Ne ovat ylhäisiä Gharānīq (=numidialaisia kurkia?), joiden esirukoukset kuullaan.”
Muhammed olisi siis painostuksen alla hyväksynyt Mekassa palvotut kolme jumalatarta.
Sanan Gharānīq käännöksen (korkealla lentäviksi) numidialaisiksi kurjiksi antaa A. Guillaume. Orientalisti Hans Jansen kääntää sanan joutseniksi. Hän huomauttaa myös, että parin jakeen päästä ei puhuta enää linnuista vaan enkeleistä (joilla myös on perinteisesti siivet).
Ibn Ishaq kertoo, että tapaus nostatti kohun. Muhammedin sanat tulkittiin merkiksi siitä, että hän oli valmis sovitteluun. Osa Muhammedin kannattajista oli paennut Etiopiaan turvaan mekkalaisten vainolta. Sinne levisi nyt huhu, että mekkalaiset olivat hyväksyneet islamin. Huhun vaikutuksesta osa paenneista lähti paluumatkalle. Myös enkeli Gabriel sai tietää asiasta. Hän aloitti moitteensa Muhammedille seuraavin sanoin: "Mitä olet mennyt tekemään, Muhammed?". Profeetta otti virheensä raskaasti, mutta Jumala lohdutti häntä, ja tilanne korjattiin.
Tapaus venyttää islamin tulkintaa profeetasta, joka ei koskaan tehnyt virheitä. Tarinan loukkaavuuden takia monet nykyajan muslimit eivät edes usko, että se löytyy islamilaisista lähteistä.  Tarina oli ilmeisesti loukkaava myös Ibn Hishamille 800-luvun alussa, sillä hän jättää sen kertomatta. Sen sijaan 900-luvulla at-Tabari, jolla vielä oli käytössään Ibn Ishaqin teksti, esittää sen arkailematta. Syynä oli luultavasti se, että tarinaa tarvittiin selittämään Koraanin kohtaa 22:52, jossa puhutaan siitä, miten Saatana saa pujotetuksi omia toiveitaan lähettilään toiveiden lomaan. Tämä kohta kuuluu seuraavasti:
»Aina ennenkin, kun olemme lähettäneet lähettilään tai profeetan, on Saatana saanut pujotetuksi omia toiveitaan hänen toiveidensa lomaan, mutta Jumala pyyhkii pois sen, mitä Saatana on saanut niihin sekoitetuksi, ja sitten Hän vahvistaa omat merkkinsä. Jumala on Tietävä, Viisas.» 
(Koraani 22:52, suomennos Hämeen-Anttila, 1995)
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan länsimaiset arabian tutkijat yleensä uskovat, että asiat todella tapahtuivat niin kuin Ibn Ishaq oli kuullut kerrottavan.   Toisaalta kertomus muistuttaa tyypillistä kaunokirjallista veijaritarinaa, jossa piru petkuttaa jumalanmiestä. Jansen uskoo, että tarinassa on kyse selityksen antamisesta Koraanin jakeelle 22:52.
Jansen antaa seuraavat merkitykset jumalien nimielle: al-Lat tarkoittaa "jumalatar". Manat liittyy nimenä kohtaloon (vrt. "Mene tekel" Danielin kirjassa 5:25). Jumalatar Meni esiintyy Jesajan kirjassa (65:11). Kolmas nimi al-Uzza tarkoittaa "mahtavin", ja voi jumalan lisäksi tarkoittaa Venus-tähteä, joka on taivaan kirkkain tähti. Jansenin mielestä on erikoista, että näistä tietämättömyyden ajan jumalista on säilynyt niin vähän tietoa, vaikka islamilaisen perimätiedon mukaan niiden merkitys oli huomattava.