stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mahabharata

Historia
Jumalat
Suuntaukset
Mytologia
Uskomukset ja tavat
Dharma
Artha
Kaama
Mokša
Karma
Samsara
Jooga
Bhakti
Mayasura
Puja
Mandir
Suuntaukset
Shaivismi
Vaishnavismi
Veerashaivismi
Smartismi
Reformihindulaisuus
muut suuntaukset
Tekstit
Veda-kirjat
Upanishad
Ramayana
Mahabharata
Bhagavad Gita
Purana
muut tekstit
Katso myös
Krishna-liike
Kastilaitos
Kalenteri
Hindulaisuuden kritiikki
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Mahābhārata (sanskritiksi महाभारत; ”Suuri Intia”) on intialainen uskonnollis-filosofinen suureepos. Se on hindulaisuuden keskeisimpiä tekstejä.
Nykyisessä yli 100 000 parisäkeen laajuudessaan teos on peräisin ensimmäiseltä vuosisadalta ennen ja jälkeen ajanlaskun alun. Historiallisena kehyksenä runoelmalle toimii  taistelu Kaurava- ja Pāndava-sukujen välillä.
Teos on neljä kertaa Raamatun laajuinen, ja seitsemän kertaa suurempi kuin kreikkalaisten eepokset Ilias ja Odysseia yhteensä. Merkittävä opetusrunoelma Bhagavad Gita sisältyy Mahābhārataan.
Historiallinen tausta

Mahabharatan varhaisimpien tekstien oletetaan olevan peräisin 800–700-luvuilta eaa. Tuolloin Intiaan aiemmin saapuneet arjalaiset olivat asettuneet aloilleen ja perustaneet heimoittain kyliä ja kuningaskuntia. Näiden kuningaskuntien väliset sodat ovat ilmeisesti Mahabharatan taustalla. Mitään suoraa yhteyttä tiettyyn sotaan ei voida kuitenkaan löytää, sillä ajalta ei ole juurikaan kirjallisia lähteitä.
Mahabharatan ydintarinan on mahdollisesti kirjoittanut tietäjä Vyasa. Tuolloin se käsitti arviolta 24 000 säettä. Nykyiseen noin 100 000 säkeen mittaansa se on paisunut vähitellen eri tarinankertojien lisätessä omaa materiaaliaan. Myös papisto (brahmaanit) muokkasivat teosta lisäämällä siihen hindulaisuuden eettistä normistoa. Lopullisen sisältönsä teos lienee saanut ajanlaskun alun tienoilla, mutta kirjallisen muotonsa vasta 300-luvulla.
Rakenne

Monen eri kirjoittajan ja pitkän syntymisaikansa vuoksi Mahabharata on hyvin epäyhtenäinen. Se sisältää erillisinäkin tunnettuja osia, kuten eettisen runoelman Bhagavad Gitan. Teos on myös tyylillisesti epäyhtenäinen. Kieli on pääasiassa kansanomaista, mutta kerronta on välillä hienoa runoutta, välillä pitkästyttävää kuvausta ja välillä vauhdikasta. Teoksessa käytetty runomitta on šloka, joka sopii hyvin puhekielen ilmaisuun runomuodossa. Monen tekijän vaikutus näkyy myös teoksen päähenkilöiden ristiriitaisina luonteina ja rakenteessa, jossa teokseen on upotettu sisäkkäisiä kehyskertomuksia.
Juoni

Teoksen tapahtumat alkavat Hastinapuran kuningaskunnassa, joka ilmeisesti on todellinen alue noin 50 km Delhistä koilliseen. Valtakunnan kuninkaana on Pandu. Hänellä on vanhempi veli, Dhritarashtra, josta ei tullut hallitsijaa sokeuden takia. Metsästäessään Pandu kuitenkin haavoittaa pyhää miestä ja joutuu luopumaan kruunusta. Kuningaskunnassa käynnistyy taistelu kruunusta Pandun viiden pojan (Pandavat) ja Dhritarashtran sadan pojan kesken (Kauravat). Serkuista vanhin on Pandavien Yudhishthira, josta tehdään kruununperijä. Kauravat eivät tästä pidä, ja he onnistuvat juonittelemaan vanhimman Kauravan, Duryodhanan, kruununperijäksi. Pandavat lähtevät pois maasta.
Matkustellessaan Pandavat päätyvät Panchalan kuningaskuntaan, missä yksi heistä, Arjuna, voittaa prinsessa Draupadin omakseen. Pandavien äiti Kunti määrää Draupadin veljesten yhteiseksi vaimoksi kiistojen välttämiseksi. Matkustellessaan Pandavat saavat ystäväkseen ja oppaakseen Krishnan.
Kuultuaan Pandavien menestyksestä sokea Dhritarashtra kutsuu heidät takaisin. Valtakunnan vanhimmat ja Krishna yrittävät sovitella Pandavien ja Kauravien välejä, mutta epäonnistuvat. Niinpä valtakunta jaetaan, mutta kukaan ei ole tyytyväinen. Duryodhana tietää Yudhishthiran heikkoutena olevan uhkapelit, ja Kauravat voittavat noppapelissä Pandavien valtakunnan, omaisuuden ja Draupadin, jota nöyryytetään julkisesti. Lopulta tehdään kompromissi, jonka mukaan Pandavat lähtevät 13 vuodeksi pois maasta ja saavat sen jälkeen valtakunnan hallittavakseen.
Pandavat palaavat hieman liian aikaisin, joten Kauravat kieltäytyvät luovuttamasta valtakuntaa. Tuloksena on sota. Krishna yrittää vielä välittää paljastamalla Kauraville jumaluutensa, mutta tämäkin on turhaa. Ennen taistelua Arjuna alkaa epäillä sodan mielekkyyttä. Krishna pitää hänelle ihmisen ja sotilaan velvollisuuksista puhuttelun, joka tunnetaan myös erillisenä teoksena Bhagavad Ghita. Alkaa Kurukshetran taistelu, joka kestää 18 päivää ja on verinen. Taistelun aikana henkilöt joutuvat miettimään velvollisuuksiaan tovereitaan ja sukulaisiaan kohtaan. Se on kuvaus arjalaisesta ritarikulttuurista, jossa jaloudella ja urhoollisuudella on suuri merkitys.
Taistelun loputtua vain Pandavat ja Krishna ovat hengissä. Yudhishthirasta tulee kuningas, mutta Kauravien äiti kiroaa Krishnan, joka hyväksyy kirouksen ja myöhemmin kuolee. Pandavien hallittua maatansa he lähtevät kohti Himalajaa noustakseen taivaaseen. Veljekset kuolevat yksi toisensa jälkeen, ja vain hyveellisin Yudhishthira pääsee omin voimin taivaaseen. Hän valitsee kuitenkin itselleen helvetin, jonne hänen veljensä ja Draupada ovat päätyneet. Lopussa jumalat kertovat kaiken olleen harhaa, ja sekä Kauravista että Pandavista tulee jumalia.
Vaikutus

Mahabharatasta tuli etenkin papiston siihen tekemien lisäysten takia moraalinen ohjekirja hinduille. Etenkin Kurukshetran taistelua edeltävä Bhagavad Ghita ja taistelu itse tarjoavat monimutkaisia moraalisongelmia, joita teos käsittelee hindulaisen etiikan mukaan. Se on edelleen merkittävässä asemassa antamassa hindulaisille ohjeita yksilön eettisiin valintoihin.
Kirjallisuutta

Mahabharata: Sankareiden tarina.  (Krishna Dharman lyhennellen kertomana. (Mahabharata: The condensed version of the world’s greatest epic.) Suomennos: Jaana Auggenthaler)  Grodinge:  Bhaktivedanta Book Trust, 2007.  ISBN 978-91-7149-492-4
Rajagopalachari, C.: Mahabharata: C. Rajagopalacharin kertomana.  ((Mahabharata, 1951.) Käännetty C. Rajagopalacharin suorasanaisesta kansanomaisesta laitoksesta. Suomentanut Juho Savio)  Porvoo:  WSOY, 1963.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mahabharata ja englanninkielinen käännös (sanskritiksi, englanniksi)
Käsikirjoituskuvitusta Kurukshetran taistelusta.
Kuutamajärvi (Jessoila)

| Kuutamajärvi Кудамозеро, Kudamozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Paikkakunta:  Jessoila
Koordinaatit:  62°03′23″N, 33°08′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskujoki:  Kuutamajoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109 m
Pituus:  4,6 km
Leveys:  0,9 km
Rantaviiva:  14,4 km
Pinta-ala:  2,1 km²
Tilavuus:  0,0062 km³
Keskisyvyys:  2 m
Suurin syvyys:  6 m
Valuma-alue:  105 km²
 fiKuutamajärvi 
Kuutamajärvi (ven. Кудамозеро, Kudamozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Jessoilan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 2,1 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 105 neliökilometriä, keskisyvyys 2,9 metriä ja suurin syvyys 6,0 metriä.
Kuutamajärveen virtaa kaksi puroa. Se laskee Kuutamajoen kautta Säämäjärveen. Järven kalalajeja ovat hauki, särki, lahna, made, ahven ja kiiski.
Järven eteläpuolella sijaitsee Kudaman taajama.
Kuusenjuurikääpä

| Kuusenjuurikääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Bondarzewiaceae
Suku::  Juurikäävät Heterobasidion
Laji::  parviporum
Kaksiosainen nimi
 Heterobasidion parviporum  (Tuomo Niemelä & Kari Korhonen 1998  
Katso myös
   Kuusenjuurikääpä Wikispeciesissä   Kuusenjuurikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusenjuurikääpä (Heterobasidion parviporum) on tyypillinen juurikääpä, joka aiheuttaa merkittäviä metsätuhoja muun muassa Suomessa. Lajia pidettiin pitkään samana kuin männynjuurikääpää (H. annosum), mutta sen pillit ovat pienemmät, se on erikoistunut pääasiassa kuusiin, joissa se aiheuttaa maannousemaa eli se pilaa kuusen sisäosia alhaalta lähtien jopa kymmenen metrin korkeuteen. Itse itiöemä on vaikeammin nähtävissä, koska se sijaitsee juuriston alla tai resupinaattisena kaatuneilla rungoilla. Kuusenjuurikääpää voidaan torjua käsittelemällä kannot harmaaorvakan itiöitä sisältävällä liuoksella, jolloin harmaaorvakka estää juurikäävän leviämisen kantoon ja juurakkoon.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kuusenjuurikääpä (Heterobasidion parviporum)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Heterobasidion parviporum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10523180  BioLib: 348203  CoL: 3L7QT  EoL: 199102  EPPO: HETEPA  Fungorum: 443224  GBIF: 2552009  iNaturalist: 578799  IRMNG: 10482182  ISC: 27048  MycoBank: 443224  NBN: BMSSYS0000731244  NCBI: 207832  Open Tree of Life: 44719  Laji.fi: MX.205969
Kuusenkynsikääpä

| Kuusenkynsikääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Hymenochaetaceae
Suku::  Kynsikäävät Trichaptum
Laji::  abietinum
Kaksiosainen nimi
 Trichaptum abietinum  (Dicks.) Ryvarden 
Synonyymit
 Hirschioporus abietinus 
Katso myös
   Kuusenkynsikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusenkynsikääpä (Trichaptum abietinum) on yksivuotinen kääpälaji. Sen itiöemä on 1–4 cm leveä ja noin puoli senttiä paksu. Yläpinta on takkukarvainen ja vaihtelee väriltään vaaleanharmaasta valkoiseen. Terävä reuna on usein hiukan punertava, vanhat yksilöt ovat vihreänsävyisiä niissä kasvavien levien takia. Pillistö on vaalean nahanruskea ja sokkeloinen. Mallossa on kuohkea yläpinta ja tiivis alempi osa; malto on noin 1 mm:n paksuinen. Kuusenkynsikääpä muuttuu kuivuessaan jäykäksi ja kiertyy alaspäin.
Kuusenkynsikäävät kasvavat päällekkäisinä kerroksina kuolleissa havupuissa esimerkiksi myrskytuhoalueilla. Kynsikäävät ilmaantuvat ensimmäisinä lahottajina kuolleeseen puuhun, kun taas toiset valtaavat puun vasta kun rihmasto alkaa kuolla. Hyvin yleinen koko Suomessa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kuusenkynsikääpä (Trichaptum abietinum)
MushroomExpert: Trichaptum abietinum (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Trichaptum abietinum:  Wikidata: Q1500812  AusFungi: 60027607  BioLib: 125648  CoL: 587WB  EoL: 192909  EPPO: TRPTAB  Fungorum: 324865  GBIF: 8690832  iNaturalist: 118115  IRMNG: 10700721  MycoBank: 324865  NatureServe: 2.912005  NBN: NHMSYS0001500077  NCBI: 40452  NZOR: ec3257fe-b72f-4760-aa10-cbc489dd0245  Observation.org: 15909  Open Tree of Life: 1044745  Laji.fi: MX.206298 
Boletus abietinus:  Wikidata: Q54370745  AusFungi: 60027608  CoL: MC8R  Fungorum: 234491  GBIF: 5954530  IRMNG: 10779651  MycoBank: 234491
René Magritte

| René Magritte |
| --- | --- |
 Lothar Wolleh, René Magritte.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1898 Lessine, Belgia
Kuollut: 15. elokuuta 1967 (68 vuotta) Bryssel, Belgia
Taiteilija
Salanimi:  Emair
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  surrealismi
Kuuluisimpia töitä:  Kuvien petollisuus (1929)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
René Magritte (21. marraskuuta 1898 Lessine, Belgia – 15. elokuuta 1967 Bryssel, Belgia) oli belgialainen surrealistinen taidemaalari. Muista surrealisteista poiketen Magritte maalasi tavanomaisia asioita ja esineitä, joita kuitenkin yhdisteli omaperäisesti ja sijoitti yllättäviin ympäristöihin.
Nuoruus

René Magritte syntyi Belgian Lessinesissä vuonna 1898 vaatturi Léopold Magritten ja hänen modistivaimonsa Adelinen vanhimpana poikana. Magritte sai 10-vuotiaasta lähtien yksityisopetusta maalauksessa. Pari vuotta myöhemmin 1912 hänen äitinsä teki itsemurhan hukuttautumalla Sambre-jokeen. René oli läsnä, kun hänen äitinsä ruumis löydettiin ja vedettiin pois joesta. Kuva kelluvasta äidistä, jonka vaatetus oli sekaisin ja peitti hänen kasvonsa, tuli myöhemmin esille hänen tuotannossaan, vuosien 1927–1928 Les Amants -maalaussarjassa. Sarjan kuuluisin teos on nimeltään ”Les Amants”.
Vuodesta 1918 lähtien Magritte opiskeli Brysselin Académie Royale des Beaux-Arts -taideakatemiassa kahden vuoden ajan. Vuonna 1922 hän avioitui Georgette Bergerin kanssa. He olivat tavanneet toisensa vuonna 1913.
Magritte työskenteli tapettitehtaassa ja toimi mainosten ja julisteiden suunnittelijana vuoteen 1926 saakka, kunnes hänen sopimuksensa brysseliläisen Galerie le Centauren kanssa mahdollisti toimimisen kokopäiväisenä taiteilijana.
Tuotanto

Nähtyään vuonna 1925 Giorgio de Chiricon teoksen Le Chant d’Amour Magritte nosti teoksen sisällön yhä tärkeämmäksi elementiksi ja hänestä tuli surrealisti. Vuonna 1926 Magritte toteutti ensimmäisen surrealistisen maalauksensa Le jockey perdu ja asetti ensimmäisen kerran töitään näytteille Brysselissä vuonna 1927. Näyttelyn kritiikki oli murskaava ja masentuneena tappiostaan Magritte matkusti Pariisiin, jossa hän tapasi André Bretonin ja ystävystyi tämän kanssa. Magritte sitoutui entistä selkeämmin surrealismin kannattajaksi.
Kun Galerie la Centaure sulki ovensa ja sopimus päättyi, Magritte palasi Belgiaan ja työskenteli mainosalalla. Sitten hän veljensä kanssa perusti yrityksen, joka salli hänen elää taloudellisesti turvattua elämää.
Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Magritte pysyi Brysselissä. Tämä aiheutti katkon hänen suhteessaan Bretoniin. Tällöin hän myös luopui aiempien töidensä pessimismistä ja väkivaltaisuudesta, joskin hän palasi näihin teemoihin myöhemmässä tuotannossaan.
Maailmankatsomus

René Magritte liittyi jäseneksi Belgian kommunistiseen puolueeseen sodan jälkeen, mutta on myös sanottu hänen liittyneen siihen jo 1930-luvulla. Suhde puolueeseen oli kuitenkin rakoileva. Hän kirjoitti kesällä 1946 kommunistisille intellektuelleille kirjoitetun luottamuksellisen tekstin, jossa hän kyseenalaisti kommunistisen puolueen dogmin, jossa vaadittiin helposti ymmärrettävää taidetta, jonka tehtävänä oli "ylistää marxilaisten ​​voittoja ja heidän aatteitaan, tai jakaa niitä." Magritten mukaan tämä johtaisi pysähtyneisyyteen ja estäisi ihmisen vapautumisen. Magritten mukaan "Tämä käsitys taiteesta on kaikilta osin samanlainen natsien kunnioittaman käsityksen kanssa." Magritte kertoi, että kun puolue oli tekemisissä huonokuuloisten kanssa, häneltä pyydettiin pari kolme ideaa julisteiksi. Ne kaikki hylättiin. Magritten mukaan "Konformismi oli yhtä ilmeistä tässä miljöössä kuin kiihkoisimmissa keskiluokan piireissä." Magritten mukaan ei voi puhua syrjäytymisestä tai suhteiden katkaisemisesta, mutta suhteessa puolueeseen hänen puoleltaan tapahtui täydellinen vieraantuminen ja lopullinen etääntyminen.
Magritte pysyi myös koko elämänsä idealistina, joka haaveili maailmanrauhasta. Hän sanoi, että ei tunne olevansa valmis poliittiseen taisteluun, mutta olevansa "sosialismin" puolesta... toisin sanoen järjestelmän puolesta, joka poistaisi varallisuuden, velvoitteiden ja sotien aiheuttaman epätasa-arvon. Mutta missä muodossa, pohti Magritte, mitä keinoja käytettäisiin? "En tiedä, mutta kannatan tätä epäonnistumisista ja pettymyksistä huolimatta.”
Magritte-museo

Brysselin Königsplatzilla avattiin kesäkuussa 2009 Magritte-museo. Viiden kerroksen läpi kulkee reitti läpi taidemaalarin elämäkerran, jonka varrella on lähes 150 teosta. Näistä öljymaalauksia on 75, guassimaalauksia 58 ja veistoksia viisi.
Suomessa

Magritten tuotantoa on Suomessa ollut esillä ensimmäistä kertaa Amos Rex -taidemuseon näyttelyssä keväällä 2019. Näyttelyn otsikko ja sen rakenne ovat peräisin Magritten luennosta Elämänviiva, jonka hän piti Antwerpenissa vuonna 1938. Näyttely kattaa Magritten työskentelyn kehityksen eri aikakausina surrealismin esiasteista ”sikailukauteen”.
Näyttelyn ohessa esitettiin Bio Rexissa 1910-luvun viisi mykkäelokuvaa Fantômas-sarjasta. Väkivaltainen ja sadistinen rikollisuus – todellisuudessa ja fiktiossa – kosketti surrealisteja. Magritte oli erityisen innostunut Fantômasista, joka on vaikeasti määriteltävä konna, antisankari ja sosiopaatti, joka murhasi sadistisella armottomuudella. Henkilöhahmo tuli suosituksi 1900-luvun alussa.
Myös näyttelyyn liittyvässä elokuvasarjassa Twisted Vision esitellään Magritte-näyttelystä alkuinnoituksen saanut elokuvasarja Twisted Visions.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta René Magritte Wikimedia Commonsissa
René Magritten kotisivut (ranskaksi, englanniksi)
Magritte Museum (ranskaksi, hollanniksi, englanniksi)
Rediscover René: Magritte museum opens in Brussels The Guardian.  11.6.2009. Viitattu 19.8.2023. (englanniksi)
Biografie René Magritte (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Magritte kesäkuussa 1922.
Kuusjärven kirkko

| Kuusjärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkotie 2, Kuusjärvi, Outokumpu
Seurakunta:  Outokummun seurakunta
Rakentamisvuosi:  1878
Suunnittelija:  Ferdinand Öhman
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  660
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuusjärven kirkko on Outokummun Kuusjärvellä sijaitseva uusgotiikkaa edustava, vuonna 1878 rakennettu päätytornillinen pitkäkirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Ferdinand Öhman. Kirkon pitkiltä sivuilta ulkonee lähellä kuoripäätyä poikkilaiva ja kuoripäästä kapeampi ja matalampi sakasti. Torni päättyy huippuun, yksi kelloista on vuodelta 1878. Runkohuoneessa on satulakatto, kirkkosalissa on sisäkatteena puinen taitekatto. Kirkkoa on korjattu 1926, 1949, 1953 ja 1979. Istumapaikkoja siellä on 660 hengelle. Kirkon 12-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1915. Alttaritaulun Ristiinaulittu on maalannut Eino Härkönen 1914.
Kirkon alttarivaatetuksen on suunnitellut Dora Jung, sitä on täydennetty Hanna Korvelan suunnittelemilla tekstiileillä. Sähkölämmitys kirkkoon tuli vasta vuonna 1983. Kirkkopuiston sankarihautojen sankaripatsaan on suunnitellut Gunnar Finne.
Kirkko toimi silloisen Kuusjärven seurakunnan pääkirkkona vuoteen 1968 asti, jolloin Kuusjärven kunta muutti nimensä Outokummun kauppalaksi ja samalla seurakunta vaihtoi myös nimensä Outokummun seurakunnaksi. Tällöin uudeksi pääkirkoksi tuli Outokummun kirkko.
Kirkko on talvisin pois käytöstä, mutta kesäisin siellä järjestetään jumalanpalveluksia ja konsertteja.
Kuusihapero

| Kuusihapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  queletii
Kaksiosainen nimi
 Russula queletii  Fr. 
Katso myös
   Kuusihapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuusihapero (Russula queletii, aikaisemmin "napahapero") on kupera tai laakealakkinen tahmainen haperolaji. Lakki on tummanvioletti, verenpunainen tai viininpunainen ja keskeltä melkein musta. Heltat ovat vaaleat. Jalka on punavioletti ja vaalee vanhemmiten. Malto on valkeaa ja haurasta. Sieni haisee happamalta ja maistuu polttavan kirpeältä. Kuusihaperoa voi syödä, mutta se tulee keittää ennen sitä. Se kasvaa melko yleisenä kuusien alla kalkkimailla. Se on Suomessa paikoittain yleinen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kuusihapero (Russula queletii)
MushroomExpert: Russula queletii (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2305485  AusFungi: 60030172  BioLib: 60099  CoL: 4TSJQ  EoL: 161505  EPPO: RUSSQU  Fungorum: 208213  GBIF: 2551558  iNaturalist: 118189  IRMNG: 10702042  MycoBank: 208213  NatureServe: 2.1063108  NBN: NHMSYS0001496861  NCBI: 152968  NZOR: b9784887-37c1-4a6d-85c7-f76bbf741744  Observation.org: 14066  Open Tree of Life: 237554  Laji.fi: MX.72749
Kuusiranta

| Kuusiranta Кузаранда, Kuzaranda |
| --- | --- |
 Kuusiranta
 Koordinaatit: 62°22′45″N, 35°30′48″E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Tolvoja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  119
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuusiranta (ven. Ку́заранда, Kuzaranda) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Tolvojan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven rannalla 21 kilometriä Tolvojasta kaakkoon. Kylässä on 119 asukasta (vuonna 2012).
Kuusiranta on useista pikkukylistä koostunut pesäkylä, jota yhdisti korkealla paikalla sijainnut pogosta. Kylä ja sen kirkko mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1563. Seudun asukkaat olivat 1800-luvun tiedon mukaan venäläistyneitä karjalaisia.
1900-luvun alussa Kuusiranta muodosti Tolvojan volostiin kuuluneen kyläkunnan. Vuonna 1905 siinä oli 12 kylää ja lähes 2 000 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Kuusirannan kyläneuvosto. Vuonna 1933 sen 29 asutuksessa oli 1 500 asukasta, jotka kaikki olivat venäläisiä. Virojärven kyläneuvosto yhdistettiin Kuusirantaan vuonna 1959, ja pian tämän jälkeen koko kyläneuvosto liitettiin Tolvojaan.
Kylään johtaa sorapäällysteinen tie Tolvojasta. Lähistöllä toimii karjatila. Palveluihin kuuluvat kirjasto museoineen, lääkintäasema ja kaksi kauppaa. Paikallinen nähtävyys on Kuusirannassa asuneen runonlaulaja Irina Fedosovan hauta.
Aiheesta muualla

Kuusiranta Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kuurnan voimalaitos

Voimalaitos kesäkuussa 2020.
Kuurnan voimalaitos sijaitsee Pielisjoessa Kontiolahden kunnan Paiholan kylässä. Voimalaitos valmistui vuonna 1971. Sen rakennutti Kuurnan Voima Oy, jonka omistavat nykyisin Pohjois-Karjalan Sähkö Oy (89 %) ja Joensuun kaupunki (11 %).