stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stalinismi

Stalinismi on käsite, jolla viitataan Josif Stalinin oppien mukaiseen jyrkkään kommunismin suuntaukseen ja poliittiseen järjestelmään. Itävaltalaisen marxilaisen Otto Bauerin mukaan stalinistinen kommunismi on tyylipuhdas kolmannen tien politiikan hylkääminen.
Yleistä

Stalinismi yhdistetään etenkin Stalinin Neuvostoliiton kielteisinä pidettyihin ilmiöihin kuten terroriin, henkilöpalvontaan ja vallan keskittymiseen. Stalinin kuoleman (1953) jälkeen stalinisteiksi kutsuttiin, yleensä pilkallisesti, varsinkin niitä kommunisteja, jotka pitäytyivät Stalinin ajan poliittisessa puheessa ja menettelytavoissa ja jyrkimmin korostivat Neuvostoliiton johtavaa asemaa. 1960-luvulta lähtien sillä on tarkoitettu myös kommunistisen puolueen jyrkempää, proletariaatin diktatuuriin pyrkivää ja Neuvostoliiton ehdotonta johtoasemaa korostavaa suuntausta.
Neuvostoliitossa Stalinin aikakauteen otettiin arvosteleva asenne NKP:n pääsihteeri Nikita Hruštšovin johdolla vuodesta 1956 hänen pidettyä puheensa henkilökultista ja sen seurauksista. Hruštšovin ajan muutoksista ja arvosteluista on käytetty nimitystä destalinisaatio. Kiinalaiset eivät hyväksyneet toimia, mikä johti Kiinan ja Neuvostoliiton välien rikkoutumiseen. Stalinia arvostelevien trotskilaisten mielestä stalinilaisuus ei olennaisilta osiltaan poistunut Hruštšovin aikana.
Suomessa

Suomessa stalinismi nousi aika ajoin esiin 1960-luvulla Suomen kommunistisessa puolueessa, missä se käsitettiin pääosin henkilön- tai yksilönpalvontaan suppeasti kuuluvaksi tuomittavaksi ilmiöksi. Stalinismia käytettiin myös propaganda-aseena SKP:n mustamaalaamiseen.
Etenkin oikeiston kielenkäytössä stalinismi-sanaa on usein käytetty synonyymina taistolaisuudelle ja joskus jopa myöhempienkin aikojen vasemmistolaisuudelle sen sisällöstä riippumatta. Sanan käytöstä ensimmäisessä merkityksessä on tullut tunnetuksi muun muassa Ben Zyskowicz, jälkimmäisessä merkityksessä Aarno Laitinen. Taisto Sinisalo kommentoi itsensä ja muiden SKP:n vähemmistöön kuuluneiden kutsumista stalinisteiksi toteamalla, että kun kommunisti-sanan kirousvoima oli menettänyt väkevyyttään, etsittiin uusi haukkumasana tilalle. Sinisalo itse tuomitsi Staliniin kohdistuneen henkilöpalvonnan eikä siksi hyväksynyt myöskään käsitettä ”taistolaisuus”.
Virolais-suomalaisen politiikan tutkijan Iivi Masson mukaan ”uusstalinismi” on ollut Suomessa nousussa. Masso syytti vuonna 2008 Eesti Ekspress -lehdessä suomalaista vasemmistoa, lähinnä Vasemmistoliittoa ja kommunisteja, ajautumisesta rakentavasta yhteiskunta-arvostelusta kohti ”yksioikoista uusstalinismia”. Masson mukaan ”uusstalinismi” ei ole Suomessa ”niin marginaalista kuin yleisen poliittisen ilmapiirin ja tavallisten kansalaisten enemmistön mielipiteiden kautta voisi olettaa”.
Uusstalinismi

Uusstalinismi-sanaa on käytetty kommunistisista suuntauksista ja pyrkimyksistä, joiden on koettu tähtäävän samankaltaisiin järjestelmiin kuin Stalinin johtama hallinto Neuvostoliitossa.
Saparmurat Nijazovin johtamaa Turkmenistania (1991–2006) ja Pohjois-Koreaa on kutsuttu uusstalinistisiksi valtioiksi.
Kirjallisuutta

Deutscher, Isaac: Stalin: Poliittinen elämäkerta.  ((Stalin: A political biography, 1949, 1966.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08874-9
Glover, Jonathan: Ihmisyys: 1900-luvun moraalihistoria.  ((Humanity: A moral history of the twentieth century, 1999.) Suomennos: Petri Stenman. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2003.  ISBN 952-471-020-X
Krekola, Joni: Stalinismin lyhyt kurssi: Suomalaiset Moskovan Lenin-koulussa 1926–1938.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Bibliotheca historica 105)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.  ISBN 951-746-864-4
Lewin, Moshe: Neuvostoliiton vuosisata.  ((The Soviet century, 2005.) Suomennos: Petri Stenman. Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2006.  ISBN 952-471-808-1
Lebedeva, Natalia & Rentola, Kimmo & Saarela, Tauno (toim.): ”Kallis toveri Stalin!” Komintern ja Suomi.  Helsinki:  Edita, 2002.  ISBN 951-37-3568-0
Service, Robert: Lenin: Elämäkerta.  ((Lenin: A biography, 2000.) Suomentanut Arto Häilä)  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26280-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stalinismista Brežnevin aikaan. Ylen Elävä arkisto.
Angela Voigt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Voigt 2. toukokuuta 1976. |  Voigt 2. toukokuuta 1976. |  Voigt 2. toukokuuta 1976. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montréal 1976 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1974 | pituushyppy |  |
Angela Voigt (o.s. Schmalfeld, 18. toukokuuta 1951 Weferlingen – 10. huhtikuuta 2013 Magdeburg, Saksa) oli itäsaksalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja.
Moniottelijana urheilu-uransa aloittanut Angela Voigt hyppäsi naisten pituushypyn maailmanennätyksen 692 cm keväällä 1976 mutta menetti sen maannaiselleen Siegrun Sieglille jo parin kuukauden päästä. Pian tämän jälkeen Montréalin olympialaisissa Voigt hyppäsi loppukilpailun ensimmäisellä hypyllään 672 cm, mikä riitti olympiavoittoon.
Prahan EM-kilpailuissa 1978 Voigt saavutti hopeaa tuloksella 679 cm, yhdeksän senttimetriä Neuvostoliiton Vilma Bardauskienelle hävinneenä. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 656 cm pronssimitalin mennessä kolme senttiä paremmalla tuloksella Suomen Pirkko Heleniukselle. Sisäratojen EM-kilpailuissa 1974 Göteborgissa Voigt sai hopeaa tuloksella 656 cm edellään tuloksen 669 cm hypännyt Sveitsin Meta Antenen.
Angela Voigt valmistui sosiaalipedagogiksi ja diplomiliikunnanopettajaksi, jonka jälkeen hän työskenteli Saksan Punaisen Ristin palveluksessa.
Steel-kitara

| Steel-kitara |
| --- | --- |

Soitinryhmä:  Kielisoittimet
Alkuperämaa / ‑alue:  Yhdysvallat, 1940-luku
Liittyvä musiikin tyylilaji:  country
Samankaltaisia soittimia:  ukulele, havaijinkitara
Resonaattorikitara, jota soitetaan steel-kitaratyylillä
Steel-kitara on kitara, jota soitetaan vaakatasossa joko soittajan sylissä tai virettä muuttavin pedaalein varustetussa telineessä. Steel-kitaran runkoon on asennettu 1–4 otelautaa, jotka on viritetty lähes minkä vain sointujen mukaan. Pedal steel -kitarassa soittimen viritystä voi muunnella soiton aikana pedaalien, ja polvivipujen avulla. Steel-kitaraa näppäillään oikealla kädellä sormi-plektroilla, ja vasemmalla kädellä liu'utetaan kielillä teräksistä puikkoa.
Pedal steel -kitara

Pedal steel -kitarassa on tavallisimmin kaksi kymmenkielistä kaulaa, joista toisessa soi avoimena E-duurisoinnun säveliä. Kahta pedaalia painamalla ääni nousee A-duuriksi. Toisessa kaulassa on pohjasävelenä F ja muilla kielillä C6-soinnun sävelet. Tässä kaulassa on useampia pedaaleja, joilla saa aikaan useampia sointuja kuin ensimmäisellä kaulalla. Kaulojen, kielten ja pedaalien määrä voi kuitenkin vaihdella, ja pedaalien lisäksi tai niiden sijasta soittimessa voi olla polvella käytettäviä vipuja. Pedal steel -kitaran kauloissa ei ole nauhoja vaan ainoastaan niitä markkeeraavat ohjausviivat; tämä on yksi tapa saada aikaan soittimen soinnille tyypillisiä glissandoja, liukumia sävelestä toiseen, joita voidaan tehdä myös pedaaleilla ja polvivivuilla.
Historia

Steel-kitaran edeltäjiä olivat ukulele ja havaijinkitara. Soitin sähköistettiin 1930-luvulla. 1940-luvulla sitä muokattiin etenkin country-musiikissa käytettäväksi pedal steel guitar:iksi. Suomessa soittimen pioneerina tunnetaan Olli Haavisto.. Toinen huomattava suomalainen steel-kitaristi oli pitkään lajissaan ainoana toiminut Roy Rabb.
Kansainvälisesti merkittäviä pedal steel -kitaristeja ovat olleet muun muassa Buddy Emmons, Red Rhodes ja Led Zeppelin-kitaristi Jimmy Page.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steel-kitara Wikimedia Commonsissa
Stardust (videopeli)

| Stardust |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Housemarque
Julkaisija:  Bloodhouse
Suunnittelija:  Harri Tikkanen, Petteri Putkonen
Taiteilija:  Celeborn Hagelberg, Sampsa Virtanen, Jani Isoranta
Säveltäjä:  Risto Vuori
Ohjelmoija:  Harri Tikkanen, Jussi Hartzell
Pelisarja:  Stardust
Julkaistu:  1993
Lajityyppi:  shoot 'em up
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Atari STE, DOS
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Stardust on shoot 'em up -tyyppinen ammuntapeli, joka julkaistiin Amigalle vuonna 1993.
Kolme vuotta myöhemmin BloodHouse julkaisi pelille Amiga CD32- ja DOS-koneisiin tarkoitetun jatko-osan Super Stardust. Huhtikuussa 2007 Sony Computer Entertainment julkaisi Super Stardust HD:n ladattavana pelinä PlayStation Networkissa.
Pelaaminen

Peli on Asteroids-klooni moderneilla muutoksilla, joita ovat muun muassa power-up-voimat, aluksen käyttämät suojakilvet, teknomusiikkiraita ja elävä värien käyttö.
Pelin tavoitteena on pelastaa Voi Levi -niminen prinsessa ilkeältä professori Schaumundilta (prinsessan nimi on viittaus vuosina 1987-1999 myytyyn Valion levitteeseen). Lopputaistelu sijoittuu Imatra-nimiselle planeetalle. Kuuden ylhäältä päin kuvatun taistelukentän jälkeen pelikulma siirtyy aluksen taakse, jolloin alus siirtyy 3D-poimuajoon.
Kehitys

Pelin ohjelmoija Harri Tikkanen aloitti pelin kehittämisen vuonna 1992 harrastusprojektina yhden grafiikkarutiinin ympäriltä. Ennen julkaisua pelin koodia kirjoitettiin paljon uudelleen, ja ainoastaan esirenderöity grafiikka on jäljellä ensimmäisestä pelattavasta versiosta.
Peli käännettiin myös PC:lle, mutta ei alkuperäisten ohjelmoijien toimesta. Pelin vuonna 1995 ilmestynyt Atari ST -käännös oli poikkeuksellinen julkaisu sikäli, että se tehtiin myöhemmän STe-tietokonemallin ominaisuudet hyödyntäen.lähde?
Vastaanotto

Amiga Format -lehti antoi pelin uudelleenjulkaisulle pisteiksi 88 %.
The One -lehti antoi pelille pisteiksi 91 %.
Aiheesta muualla

Stardust MobyGamesissa (englanniksi)
Stardust Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Codetapper's Amiga Site (englanniksi)
Voglia

| Voglia Yhtiöt Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1983
Perustaja:  Pertti Virtanen Virke Oy Seppo Hyyppä
Toimitusjohtaja:  Katriina Virtanen
Kotipaikka:  Hämeenlinna
Toiminta-alue:  Suomi, Ruotsi, Venäjä
Toimiala:  vaatevalmistus ja vähittäismyynti
Tuotteet:  naistenvaatteet
Liikevaihto:   8,3 milj. € (2012)
Liikevoitto:   –0,3 milj. € (2012)
Henkilöstö:  150
Tytäryhtiöt:  Voglia Oy
Omistaja:  Markku ja Kristiina Virtanen
Kotisivu:  www.voglia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voglia Yhtiöt Oy on suomalainen vuonna 1983 perustettu naistenvaateyritys, jonka johto sijaitsee Hämeenlinnan Lammilla ja ompelimo vuodesta 2010 alkaen Virossa. Suomessa Voglialla on vuonna 2020 kahdeksan omaa myymälää ja yritysryhmän liikevaihto vuonna 2018 oli noin 6 miljoonaa euroa.
Voglia Oy:n perustivat Pertti Virtanen, Virke Oy ja Seppo Hyyppä vuonna 1983 aluksi Hämeenlinnaan, mutta yritys muutti 1986 Lammille entisen Lehtineule Oy:n tiloihin. Voglia on perheyritys kolmannessa polvessa. Vuonna 1995 toimitusjohtajaksi tuli Pertti Virtasen poika Markku, ja 1.9.2019 yrityksen toimitusjohtajaksi siirtyi Markun tytär Katriina Virtanen. Yrityksen suunnittelijoina toimivat vuodesta 2019 Paula Polkumaa ja Salla-Maaria Syvänen. Aiempina suunnittelijoina ovat toimineet Eija Koski ja Minna Jermilä.
Voglia sai Kultainen vaatepuu -palkinnon 2005.
Aiheesta muualla

Voglian verkkosivusto
Stars & Bars

| Stars & Bars |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pat O’Connor
Käsikirjoittaja:  William Boyd
Perustuu:  William Boydin romaaniin Tähtilipun alla
Tuottaja:   Sandy Lieberson  Susan Richards 
Säveltäjä:  Stanley Myers
Kuvaaja:  Jerzy Zieliński
Pääosat:   Daniel Day-Lewis  Harry Dean Stanton  Martha Plimpton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Corporation
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Stars & Bars (Stars and Bars, televisioesityksessä nimellä Taideaarteen jäljillä) on Pat O’Connorin ohjaama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1988. Se perustuu William Boydin romaaniin Tähtilipun alla (suom. Kersti Juva, WSOY 1987). Elokuvan pääosaa näyttelee Daniel Day-Lewis.
Juoni

Brittiläinen taideasiantuntija (Day-Lewis) matkustaa Amerikkaan ostaakseen etelävaltioissa asuvalta kartanonherralta (Stanton) harvinaisen Renoirin maalauksen. Matkallaan hän joutuu moniin kulttuurikonflikteihin ja amerikkalaisten outouksien hämmentämäksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Day-Lewis  | … |  Henderson Dores   |
|  Harry Dean Stanton  | … |  Loomis Gage    |
|  Kent Broadhurst  | … |  Ben Sereno    |
|  Maury Chaykin  | … |  Freeborn Gage    |
|  Matthew Cowles  | … |  Beckman Gage    |
|  Joan Cusack  | … |  Irene Stein    |
|  Keith David  | … |  Eugene Teagarden    |
|  Spalding Gray  | … |  pastori T. J. Cardew    |
|  Glenne Headly  | … |  Cora Gage   |
|  Laurie Metcalf  | … |  Melissa   |
|  Bill Moor  | … |  Edgar Beeby   |
|  Deirdre O’Connell  | … |  Shanda Gage   |
|  Will Patton  | … |  Duane Gage   |
|  Martha Plimpton  | … |  Bryant   |
|  Rockets Redglare  | … |  Peter Gint   |
|  Beatrice Winde  | … |  Alma-May  |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvan kompastuskivenä epätasaista remukomiikkaa. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Stars & Bars Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Stars & Bars Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Stars and Bars (1988 film)
Käännös suomeksi
Vjatkanhevonen

| Vjatkanhevonen |
| --- | --- |

Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Venäjä
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  harrasteratsu, työhevonen
Globaali esiintyminen::  vaarantunut
Tärkeimmät alueet::  Kirovin alue, Udmurtia
Ominaisuudet
Korkeus::  keskimäärin 140 cm
Paino::  keskimäärin 400 kg
Värit::  hallakko tai  rautiaan- tai ruunikonpäistärikkö,  joskus ruunikko
Vjatkanhevonen on vaarantunut hevosrotu, joka on peräisin entiseltä Vjatkan, nykyisin Kirovin alueelta Venäjältä. Vjatkanhevosia on lähinnä Kirovin ja Udmurtian alueilla.
Ominaisuudet

Vjatkanhevonen on monipuolinen, sisukas ja kestävä rotu. Sitä käytetään ratsastukseen, ajoon ja kevyeen työhön. Rotu on luonteeltaan aulis ja rehellinen sekä helppo käsitellä.
Vjatkanhevosella on pieni pää ja paksu, vahva kaula. Lavat ovat voimakkaat, runko syvä ja lautaset lihaksikkaat. Jouhet ovat tuuheat ja talviturkki paksu. Väri on yleisimmin hallakko tai rautiaan- tai ruunikonpäistärikkö, joskus ruunikko. Keskikorkeus on 140 cm ja keskipaino 400 kg. Vuonna 1917 rotu oli jo sukupuuton partaalla, ja Venäjän vallankumouksen jälkeen tehtiin joitain yrityksiä sen pelastamiseksi. Vuonna 2003 vjatkanhevosia oli noin 560, ja vuonna 2007 se mainittiin FAO:n vaarantuneiden eläinrotujen luettelossa.
Historia

Vjatkahevosen kehittymiseen ovat vaikuttaneet Kirovin, Udmurtian ja läntisen Permin alueiden maasto ja ilmasto. Rodun ulkomuotoon ovat ehkä vaikuttaneet Novgorodin siirtolaisten 1300-luvulla Pohjois-Venäjälle tuomat eestinhevoset ja klepperit sekä myöhemmin Uralin kaivoksille tuodut eestinhevoset. Vjatkanhevonen oli tunnettu työhevosominaisuuksistaan, kestävyydestään, nopeudestaan ja taloudellisuudestaan. 1800-luvun alkupuolella sitä käytettiin usein vetämään troikkaa, ja joitakin yksilöitä vietiin Vjatkasta muun muassa Puolaan. Myös konikponien uskotaan vaikuttaneen vjatkanhevoseen.
Voikastike

Parsaa voikastikkeella.
Voikastike eli valkea voikastike (ransk. beurre blanc ’valkoinen voi’) kuuluu emulsiokastikkeisiin. Voikastike valmistetaan keittämällä kokoon salottisipulia, valkoviiniä ja valkoviinietikkaa ja vatkaamalla sitten seokseen runsaasti voita. Voikastiketta tarjotaan usein kalan tai kasvisruokien kanssa.
Voikastike on peräisin Loiren laaksosta, ja se on alun perin tehty paikallisesta voista ja Muscadet-valkoviinistä.
Aiheesta muualla

Voikastikkeen resepti (Arkistoitu – Internet Archive)
The Voice (Eimear Quinnin kappale)

| The Voice> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Eimear Quinn
Säveltäjä(t):  Brendan J. Graham
Sanoittaja(t):  Brendan J. Graham
Euroviisutiedot
Vuosi:  1996
Maa:  Irlanti
Kieli:  Englanti
Sijoitus:  1.
Pisteet:  162
The Voice oli vuoden 1996 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Eimear Quinn englanniksi ja se oli Irlannin seitsemäs ja viimeisin voittokappale. Kappale sai 162 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Norjan 48 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 17.
Kappale menestyi kaupallisesti huonosti, sillä se ei mennyt edes Irlannin listakärkeen. Irlannin neljäs voitto viiden vuoden sisällä saikin aikaan runsaasti arvostelua.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Helen Volk

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Helen Volk (s. 29. maaliskuuta 1954) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Volk pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi kahdessa ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Volkswagen Basistransporter

Volkswagen Basistransporter, tässä Hormiga-nimisenä.
Volkswagen EA489 Basistransporter on yksi Volkswagenin harvinaisimmista automalleista. Basistransporter on hyvin pieni etumoottorinen etuvetoinen avolava. Basistransporteria valmistettiin vain 2 600 kappaletta osina Hannoverissa, Saksassa ja Meksikossa vuosina 1975–1979.
Basistransporterit koottiin Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Papua-Uudessa-Guineassa, Filippiineillä, Pakistanissa, Indonesiassa, Turkissa ja Meksikossa.
Turkissa Basistransproteria myytiin nimellä EA489, Indonesiassa nimellä Mitra ja Meksikossa nimellä Hormiga. Vuosina 1975–1976 Suomessa valmistettiin Basistransporteriin pohjautuvia Teijo-avolavapakettiautoja.
Basistransporterin moottori on 1,6-litrainen bokseri-OHV, joka tuottaa tehoa 46 hv @ 4000 rpm ja antaa auton huippunopeudeksi 85 km/h.
Stayin’ Alive

| ”Stayin' Alive” Bee Gees |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Saturday Night Fever (OST)
 Julkaistu: 13. joulukuuta 1977
 Formaatti: 7"-single
 Tuottaja(t): Bee Gees, Albhy Galuten, Karl Richardson
 Tyylilaji: Disko
 Kesto: 03.43 (singleversio)
 Levy-yhtiö: RSO Records
Listasijoitukset
  1. (1978)    1. (24. joulukuuta 1977)    1. (1 viikko, 26. helmikuuta 1978)    2. (15. huhtikuuta 1978)    2. (11. maaliskuuta 1978)    2. (huhtikuu 1978)    3. (18. helmikuuta 1978)    3. (10. maaliskuuta 1978)    4. (4. helmikuuta 1978)    4. (viikko 12/1978)
Bee Geesin muut singlet
| ”How Deep Is Your Love” 1977 | ”Stayin' Alive” 1977 | ”Night Fever” 1978 |
Stayin' Alive on Bee Gees -yhtyeen vuonna 1977 julkaistu kappale ja single. Se kuultiin samana vuonna ilmestyneessä elokuvassa Saturday Night Fever – lauantai-illan huumaa, ja on sen soundtrackin avauskappale. Kappale kuullaan heti elokuvan alussa, jossa John Travoltan näyttelemä Tony Manero kävelee New Yorkin kaduilla. ”Stayin' Alive” nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen vuoden 1978 puolella.
”Stayin' Aliven” on kirjoittanut tavallisuudesta poikkeamatta yhtye yhdessä; Barry Gibb, Robin Gibb ja Maurice Gibb. Laulun alkuperäinen nimi oli ”Saturday Night”, mutta Bee Geesin jäsenten mielestä sen nimisiä kappaleita oli jo ennestään liian monta, joten nimi muutettiin muotoon ”Stayin' Alive”.
Singlen B-puolena on ”If I Can't Have You”, joka nousi Yvonne Ellimanin cover-versiona Billboard-listan kärkeen vuonna 1978.
Muita versioita

Dweezil Zappa levytti kappaleen albumilleen Confessions. Laulusta vastasi Ozzy Osbourne, jonka levy-yhtiö ei kuitenkaan halunnut julkaista kappaletta, joten lopullisessa versiossa kappaleen lauloi Donny Osmond. Osbournen laulama versio löytyy muutamilta bootlegeilta.
Italialainen dance-yhtye Eiffel 65 käytti ”Stayin' Aliven” kertosäettä kappaleessaan ”Voglia Dance All Night”. Vuonna 1995 N-Trance-yhtyeen cover-versio nousi sen kotimaassa Britanniassa singlelistan sijalle 2.
Suomenkielisen käännösversion levytti vuonna 1978 Fredi nimellä ”Elää mä sain”. Sanoitus oli Pertti Reposen ja sovitus Kassu Halosen.
Muuta

”Stayin’ Alive” -kappaleessa on Illinoisin yliopiston tutkimuksen mukaan musiikkikappaleista paras tempo paineluelvytykseen. Yhdysvaltain sydänliiton mukaan painelun rytmi pitäisi olla 100 painallusta minuutissa, kun ”Stayin’ Alive” -kappalen jumputuksessa tempo on 103.
Kappaleet

A-puoli
Stayin' Alive – 3.43 (säv. Barry Gibb/Robin Gibb/Maurice Gibb)
B-puoli
If I Can't Have You – 3.25 (säv. Gibb/Gibb/Gibb)
Aiheesta muualla

Musiikkivideo yhtyeen virallisella YouTube-kanavalla