stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wäinö Aaltosen koulu
Historiaa

Wäinö Aaltosen koulun historia juontaa vuoteen 1882, jolloin silloiseen Maarian pitäjään kuuluneessa Hirvensalossa Kukolan kylässä vihittiin käyttöön kansakoulu, josta käytettiin nimeä ”Hirveluodon Ylhäinen Kansakoulu”. Se ja samaan aikaan Maarian keskustaan rakennettu Kärsämäen koulu olivat Maarian pitäjän ensimmäiset koulut.
Marraskuun 6. päivänä 1882 pidetyn vihkiäisjuhlan jälkeen koulussa aloitti opinnot kymmenen poikaa ja viisitoista tyttöä eri yhteiskuntaluokista. Keisarillisen kouluylihallituksen määräyksestä oppiaineina olivat silloisella suomen kielellä "oikokirjoitus, laskento, runo- ja sisäluku, katekismo, biblianhistoria ja kuvaanto".
Saaristolaisoloissa koulumatkat olivat usein hankalia esimerkiksi Papinsaaresta, josta piti toisinaan kahlata salmen yli, jos ruuhi olikin vastarannalla. Kouluun tultiin veneellä myös Hirvensalon ja Ruissalon välisestä Ison-Pukin saaresta. Koulussa syötiin omia eväitä vuoteen 1918 saakka, jolloin saatiin oma keittola.
Vuonna 1944 Hirvensalo liitettiin Turkuun, ja koulusta tuli osa Turun koululaitosta nimellä Hirvensalon kansakoulu. Se järjesti yhdessä rovaniemeläisen ystäväkoulun kanssa yhden Suomen ensimmäisistä leirikouluista Lapissa helmikuussa 1959. Vuonna 1982 aloitettiin ekumeeninen oppilasvaihto, joka oli osa Turun Martinseurakunnan ja Ilomantsin ortodoksiseurakunnan välistä ystävyystoimintaa.
Syksyllä 1966 Hirvensalon kansakoulun nimeksi otettiin saman vuoden toukokuussa kuolleen kuuluisan oppilaan mukaan Wäinö Aaltosen koulu, ja nimi pysyi myös peruskoulujärjestelmään siirryttäessä. 1960- ja 1970-luvulla koulu tunnettiin valtakunnallisesti palkitusta koulupuutarha- ja ympäristönhoitotoiminnastaan. Turun koulujen välisissä hiihtokilpailuissakin koulu menestyi hyvin, ja vuodesta 1968 Wäinö Aaltosen koulu järjesti kevättalvisin hyväntekeväisyyshiihdot tunnettuine kilpahiihtäjävieraineen.
Kesäkuussa 1977 Wäinö Aaltosen koulun vanha rakennus tuhoutui tulipalossa korjauskelvottomaksi. Vuonna 1979 tilalle valmistui uusi Tapio Korpisaaren suunnittelema koulutalo, jossa kesään 2018 saakka toimi myös Hirvensalon kirjasto. Vuonna 1997 valmistuivat Markku Roinisen suunnittelemat postmodernistiset koulutilat, ja koulu alkoi erikoistua kuvataiteisiin ja muihin kädentaitoihin Wäinö Aaltosen Seuran tukemana. Koulussa on myös yli 400 neliömetrin liikuntatilat.
2010-luvulla koulussa on ollut noin 500 oppilasta. Lukuvuoden 2018–2019 alusta heistä noin 125 siirtyy uuteen Syvälahden kouluun. Myös Turun kaupunginkirjaston Hirvensalon kirjasto on siirtynyt Wäinö Aaltosen koulusta uuden koulun kanssa samaan rakennukseen, Syvälahden monitoimitaloon.
Aiheesta muualla

Koulun oma blogi
”Juuri valmistuva Wäinö Aaltosen koulu” (Arkistoitu – Internet Archive), video 2 min, TSTV 1997
Washington ylittää Delawarejoen

| Washington ylittää Delawarejoen |
| --- | --- |

Nimi:  Washington ylittää Delawarejoen
Tekijä:  Emanuel Leutze
Valmistumisvuosi:  1851
Taiteenlaji:  Historiamaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  378,5  cm
Leveys:  647,7  cm
Kokoelma:  Metropolitan Museum of Art
Sijainti:  Metropolitan Museum of Art, Yhdysvallat
Washington ylittää Delawarejoen (engl. Washington Crossing the Delaware) on saksalais-yhdysvaltalaisen taidemaalarin Emanuel Gottlieb Leutzen historiamaalaus vuodelta 1851. Se esittää kenraali George Washingtonia ja hänen komentamiaan siirtokuntien armeijan joukkoja ylittämässä Delawarejokea Yhdysvaltain itsenäisyyssodan aikana 25. joulukuuta 1776. Maalaus on yksi tunnetuimpia ja suosituimpia kuvallisia esityksiä Yhdysvaltain historiasta. Se on myös Leutzen päätyö.
Maalauksen leveys on 648 ja korkeus 379 senttimetriä. Se kuuluu nykyään New Yorkin Metropolitan Museum of Art -museon kokoelmiin. Museo sai maalauksen yksityisenä lahjoituksena vuonna 1897. Tuhoutuneen toisen kappaleen ohella teoksesta on olemassa useita muiden taiteilijoiden tekemiä kopioita.
Maalauksen historia

Saksalaissyntyinen Leutze oli asunut Yhdysvalloissa lapsesta saakka, mutta muutti vuonna 1841 takaisin Saksaan. Hän kuitenkin maalasi myös Saksassa pääasiassa Yhdysvaltain historiaan liittyneitä aiheita, käyttäen Düsseldorfin koulukunnan huolellista ja viimeisteltyä tyyliä. Yhdeksi Washington ylittää Delawarejoen -maalauksen esikuvista on mainittu ranskalaisen Eugène Delacroix’n Dante ja Vergilius helvetissä.
Washington ylittää Delawarejoen kuvaa operaatiota, jossa kenraali Washington valmistautui hyökkäämään hesseniläisten palkkasoturijoukkojen kimppuun Trentonissa. Leutze tarttui Yhdysvaltain vapaustaistelua kuvanneeseen aiheeseen innostaakseen saksalaisia jatkamaan poliittista taisteluaan vuoden 1848 epäonnistuneen vallankumouksen jälkeen. Leutze maalasi taulun ensimmäisen version vuosina 1849. Se vaurioitui hänen ateljeensa tulipalossa vuonna 1850, mutta saatiin korjattua ja päätyi Bremenin taidehallin omistukseen. Tämä versio kuitenkin tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa vuonna 1942. Maalauksen nykyään olemassa oleva kappale on toinen versio, jonka Leutze maalasi vuosina 1850–1851 ja lähetti Amerikkaan. Se oli ensi kertaa esillä New Yorkissa lokakuussa 1851. Maalaus sai suuren suosion sekä Saksassa että Yhdysvalloissa ja se ostettiin suurella summalla yksityiseen kokoelmaan.
Huomioita maalauksen sisällöstä

Maalauksessa on useita historiallisia epätarkkuuksia. Siinä esiintyvä Yhdysvaltain lippu ei ollut käytössä vielä vuonna 1776, veneet on kuvattu liian pieninä ja vääränlaisina, ja joen ylitys tapahtuu maalauksessa valoisaan aikaan, vaikka todellisuudessa se suoritettiin pimeällä. On myös epäilty, ettei Washington olisi todellisuudessa voinut ylittää jokea seisomalla soutuveneessä kuvatussa asennossa. On arveltu, että Saksassa työskennellyt Leutze käytti joen mallina Reinjokea eikä Delawarea, sillä Delawarejoessa jää ei yleensä talvisinkaan muodosta irrallisina kelluvia möhkäleitä kuten taulussa.
Maalauksessa Yhdysvaltain lippua pitelevän miehen sanotaan olevan tuolloinen luutnantti James Monroe, tuleva Yhdysvaltain presidentti. Hän todellakin osallistui Delawaren ylitykseen, joskaan ei luultavasti samassa veneessä Washingtonin kanssa. Lähellä veneen kokkaa soutava tummaihoinen mies on Prince Whipple, jonka tiedetään palvelleen siirtokuntien armeijassa, mutta jonka osallistumisesta Delawaren ylitykseen ei ole todisteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Washington ylittää Delawarejoen Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain liberaalirepublikaaninen puolue

Yhdysvaltain liberaalirepublikaaninen puolue oli 1870-luvun alussa toiminut lyhytikäinen puolue, joka erosi republikaanisesta puolueesta. Puolueen perustajia olivat senaattorit Charles Sumner ja Carl Schurz sekä lehtimies Horace Greeley. Liberaalirepublikaanit vastustivat istuvaa republikaanipresidenttiä Ulysses S. Grantia, jota he pitivät korruptoituneena ja tehottomana. Liberaalirepublikaanit nimesivät vuoden 1872 presidentinvaaleissa Horace Greeleyn uutta kautta tavoitelleen Grantin vastaehdokkaaksi. Vaikka Greeley sai liberaalirepublikaanien lisäksi taakseen myös demokraattisen puolueen kannattajat, hävisi Greeley vaaleissa selvästi Grantille.
Tiedonantaja

| Tiedonantaja |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kustannusyhtiö TA-Tieto Oy
ISSN:  ISSN 0356-1631
Levikki:  6 000
Perustettu:  1968
Päätoimittaja:  Petra Packalén
Sitoutuneisuus:  SKP
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  Kuukausittain
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
tiedonantaja.fi
Tiedonantaja on vuodesta 1968 lähtien ilmestynyt suomalainen kommunistinen työväenlehti. Aiemmin Suomen Kommunistisen Puolueen opposition päälehtenä tunnettu Tiedonantaja on nykyään nykyisen SKP:n pää-äänenkannattaja.
Historia > Perustaminen

Tiedonantajan alkuna voidaan pitää SKP:n Uudenmaan piirijärjestön vuosina 1967–1968 julkaisemaa Tiedote-jäsenlehteä. Keväällä 1968 piiri alkoi suunnitella uutta säännöllisesti ilmestyvää ja tilauspohjaista lehteä. Syyskuun Tiedotteessa julistettiin lehden nimikilpailu ja ensimmäinen Tiedonantaja ilmestyi lokakuun alussa. Lehti alkoi ilmestyä 1–2 kertaa kuussa. Piirisihteeri Markus Kainulainen ja Urho Jokinen olivat hankkeen keskeisimmät taustahenkilöt. Lehden menot katettiin aluksi pääosin Uudenmaan ja muiden oppositiopiirien varoilla. SKP:n opposition aikeet levittää lehteä Uudenmaan ulkopuolelle herättivät jyrkkää vastustusta puolueen enemmistön riveissä ja marraskuussa puolue kielsi tämän. Ukaasi ei kuitenkaan tehonnut. Alkuvuonna 1969 Turun ja Etelä-Karjalan piirijärjestöt ilmoittivat halukkuudestaan saada Tiedonantaja jäsenlehdekseen ja pian lehdessä alkoi ilmestyä tukilistoja ympäri maata. Tšekkoslovakian tapahtumien jälkeen siitä päätettiin tehdä kaikkien puolueen opposition hallussa olleiden piirijärjestöjen lehti. Lehden toimituskunta työskenteli tuolloin yhdessä huoneessa Koiton talossa.
Nykyisen valtakunnallisen Tiedonantajan syntyhetkenä pidetään elokuuta 1969, jolloin se muuttui vähemmistökommunistien (ks. taistolaisuus) maanlaajuiseksi lehdeksi haastaen SKDL:n ja SKP:n virallisen pää-äänenkannattajan, Kansan Uutiset.
Tiedonantajan julkaisusta huolehti pitkään Tiedonantaja-yhdistys, joka perustettiin 15. toukokuuta 1969 Helsinki-paviljongilla pidetyssä kokouksessa. Yhdistyksestä tuli puolueopposition tärkeä julkinen rinnakkaisjärjestö, etenkin SKP:n enemmistön hallitsemissa piireissä. Yhdistystä johti (1970–1979) SKP:n Uudenmaan piirisihteeri Markus Kainulainen, joka olisi halunnut yhdistyksestä kehitettävän tiukemmin puoluemuotoista organisaatiota kuin mihin muu taistolaisjohto oli valmis. Tiedonantajan lisäksi yhdistys julkaisi ruotsinkielistä Arbetartidningen Enhetiä.
SKP:n enemmistö vaati jatkuvasti sekä lehden että sitä julkaisseen yhdistyksen lakkauttamista eli virallisemmin "lehdistökysymyksen ratkaisua". Osapuolet pääsivät asiassa osittaiseen kompromissiin loppuvuodesta 1983, jolloin päätettiin perustaa SKP:lle oma äänenkannattaja (Yhteistyö). Projekti kuitenkin kariutui tiedonantajalaisten kieltäydyttyä luopumasta omasta lehdestään ja enemmistöläisten pidettyä uutta lehteä jo alkujaan "kuolleena syntyneenä".
Historia > 1970- ja 1980-luvut

Tiedonantajalla oli avustajia useissa sosialistisissa maissa. Lehden keskeistä sisältöä oli Neuvostoliiton uutistoimistolta (TASS) saatu aineisto. Niinpä lehteä luettiin Suomen poliittisissa piireissä tarkoin 1970- ja 1980-luvuilla, koska sen katsottiin välittävän Moskovan virallisia kannanottoja. Lehti julkaisi usein myös mm. Vladimir Leninin ja Otto Ville Kuusisen lausuntoja. Toisaalta Tiedonantajan artikkeleja ja sen arvioita Suomen sisäpoliittisesta tilanteesta julkaistiin samoilla vuosikymmenillä usein Neuvostoliiton virallisissa sanomalehdissä Pravdassa ja Izvestijassa.
Toistuvasti Tiedonantajan sivuilla esiintynyt teema oli "oikeistovaara". Esimerkiksi vuoden 1982 presidentinvaalin edellä lehti varoitti "uudesta Honka-liitosta", jolla vaalin ennakkosuosikkia, pääministeri Mauno Koivistoa tukemaan asettuneet Perustuslaillinen Oikeistopuolue ja Suomen Maaseudun Puolue "hyökkäävät yhdessä SDP:n kanssa Paasikiven-Kekkosen linjaa vastaan". Tiedonantaja itse ja SKP:n vähemmistösiipi kannattivat uudeksi presidentiksi samaan aikaan Suomen Pankin vt. pääjohtajaa Ahti Karjalaista, jolla oli myös Keskustapuolueessa tuolloin valtaa pitäneen K-linjan vahva tuki.
Vuonna 1980 Tiedonantaja julkaisi "mustan listan" neuvostovihamielisinä pitämistään lehdistä. Listalle joutuivat Helsingin Sanomat, Aamulehti, Satakunnan Kansa, Vaasa, Karjalainen, Uusi Suomi, Suomen Kuvalehti, Kanava, Nootti ja Express.
Professori Timo Vihavaisen mukaan Tiedonantaja oli suomettumisen aikana kansainvälisesti arvioiden ainutlaatuisen merkittävä pienen poliittisen ryhmän julkaisu, koska se julistautui itse ehdottoman luotettavaksi Moskovan palvelijaksi. Vihavainen on kirjoittanut, että kun Itä-Euroopan maissa naureskeltiin omien kommunististen puolueiden pää-äänenkannattajien olevan Pravdan käännöksiä, Suomen vähemmistökommunisteille samasta asiasta ei voinut letkautella, koska he tekivät siitä itse kunnia-asian. Vertauskuvallista oli myös se, että Tiedonantajan varapäätoimittaja, myöhempi päätoimittaja Erkki Susi pakinoi nimimerkillä Aleksandrovitš, mikä viittasi pyrkimykseen jäljitellä Pravdan nimimerkki Aleksandrovia.
Ilmestyminen ja rahoitus

Epäsäännöllisesti aloittanut Tiedonantaja alkoi vuoden 1970 alusta ilmestyä kerran viikossa ja vuoden 1972 alusta kolme kertaa viikossa. Lokakuun alusta 1973 ilmestymiskerrat lisääntyivät neljään viikossa. 1980-luvun lopussa lehden ilmestymiskertoja vähennettiin. Tiedonantaja muuttui viikkolehdeksi marraskuussa 1990. Toukokuusta 2018 alkaen Tiedonantaja ilmestyy kerran kuukaudessa.
1970-luvulla Tiedonantaja saavutti laajan lukijakunnan päätoimittaja Urho Jokisen alaisuudessa. Toimitukseen tulvi avustuksia etenkin uusvasemmistolaiseen liikkeeseen liittyneiltä opiskelijoilta. Lehdessä julkaisi vappu- ja uudenvuodentervehdyksensä parhaimmillaan yli 50 000 ihmistä. Tervehdyksiä ilmestyi lehdessä useita päiviä. Lehden levikki oli tuolloin parhaimmillaan noin 30 000. Kannattajien lisäksi myös vastustajat lukivat lehteä olettaessaan sen heijastavan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) kantoja.
Tiedonantaja julkaisee vappu- ja uudenvuodentervehdyksiä edelleen ja niillä on roolinsa vähävaraisen lehden rahoituksessa. Rahaa lahjoittaneiden nimiä julkaistaan lehdessä säännöllisesti. Lehti on usein kritisoinut saamansa valtion (ja ay-liikkeen) tuen vähäisyyttä. Lehti on luokiteltu sanomalehtitukea jaettaessa mielipidelehdeksi ja mielipidelehdille tukea jaettaessa sanomalehdeksi. Tiedonantajaa tekee päätoimittajan lisäksi kolme osa-aikaista työntekijää. Vielä 1980-luvulla lehden keskustoimituksessa työskenteli yli kymmenen ihmistä. Ennen maanosan "hullua vuotta" 1989 Euroopan sosialistimaihin sijoitetut kirjeenvaihtajat saivat tiettävästi taloudellista tukea myös isäntämailtaan.
Tiedonantaja sai vuodesta 1970 alkaen osansa NKP:n SKP:n osapuolille suuntaamasta taloudellisesta avusta.
Tiedonantajaa painettiin aluksi Nurmijärven Sanomien painossa ja toukokuusta 1969 alkaen TPSL:n omistamassa Kirjapaino Kursiivissa.
Reaktiot

Tiedonantaja on aina herättänyt voimakkaita reaktioita vastustajissaan niin puolueen sisällä kuin ulkona. Vuonna 1977 tunnettu uusnatsi ja satanisti Pekka Siitoin tuomittiin vankeuteen yllytyksestä Tiedonantajaa painaneen Kirjapaino Kursiivin osittain epäonnistuneeseen tuhopolttoon. Tapaus sai laajaa huomiota Suomessa ja kansainvälisesti. SKP:n oppositio  vaati valtiolta kovempia toimia äärioikeiston hillitsemiseksi. Taisto Sinisalon mukaan tuhopolttoyritys muutti yleistä suhtautumista Tiedonantajaa kohtaan myönteisempään suuntaan ja lisäsi sen myyntiä.
Tiedonantaja-kappale

Aulikki Oksanen levytti vuonna 1971 levikinedistämiskappaleen Tiedonantaja (Toveri USNL 1), jonka julkaisi Uudenmaan sosialistinen nuorisoliitto. Kappaleen sävelsi Eero Ojanen ja sitä esitti myös muun muassa Agit-prop. Seitsemäntuumaista singleä mainostettiin Tiedonantajassa runsaasti. Levyn b-puolella oli kappale Tunnetko vihollisen.
Rock-muusikko Kari Peitsamo julkaisi vuonna 2004 Tiedonantaja-valssi-kappaleen levyllään Taistelujen tiellä.
Päätoimittajat

Tauno Wallendahr 1968–1969
Urho Jokinen 1970–1984
Erkki Susi 1984–2012
Marko Korvela 2012–2018
Petra Packalén 2018–
Aiheesta muualla

Aimo Ruusunen, Todeksi uskottua Kansandemokraattinen Neuvostoliitto-journalismi rajapinnan tulkkina vuosina 1964-1973, Jyväskylän yliopisto, Jyväskylä 2008
Tiedonantajan rintamerkki oli suosittu kannattajien tunnus. Merkissä oli kuvattuna Marx, Lenin ja Engels, mutta 1970-luvulla Engels jätettiin pois.
X-Pulssion

| X-Pulssion> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2009–2014
Tyylilaji:  thrash metal, groove metal, heavy metal
Kotipaikka:  Helsinki
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Rayburn Thrashfield, laulu, kitara   Zelda Jutila, koskettimet, laulu  
Entiset jäsenet:  Janne Ollikainen,  rummut (2013-2014)   Aapo Salo,  basso (2009-2014)   Theodore Cannonball,  rummut (2009-2013)   Jake Oldman, kitara (2010-2013)  
Levy-yhtiö:  Pulssion Records, 2009–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
X-Pulssion on vuonna 2009 perustettu englanniksi laulava helsinkiläinen yhtye, jonka musiikissa melodiseen sinfoniaan yhdistyy thrash, groove ja heavy metalia.
Historia

Yhtyeen perustivat syyskuussa 2009 Rayburn Thrashfield ja Aapo Salo. Yhtye koottiin lähinnä kaveriporukasta, ja se oli aluksi kolmihenkinen. Kun yhtye alkoi sovittaa omia kappaleita, tarkoituksena oli löytää yhtyeen ulkopuolelta sopiva solisti. Tyylisuuntaa työstettäessä kuitenkin huomattiin, että melodisten harmonioiden aikaansaamiseksi tarvittaisiin kaksi kitaristia. Sittemmin yhtye vakiintui nelihenkiseksi yhtyeeksi, ja solisti valittiin yhtyeen sisältä, koska haluttiin säästää aikaa ja helpottaa järjestelyjä.
Yhtyeen nimi "X-Pulssion" tarkoittaa monen asian summaa: erottumista massasta, tarttuvaa rytmiä ja hauskanpitoa.[lähde? ]
Yhtyeen ensialbumi Dying Legacy julkaistiin 29. kesäkuuta 2011. Levynjulkaisukeikka pidettiin Tavastialla samana päivänä.
Julkaisut

Studioalbumit
Dying Legacy (2011)
Singlet
Hellcity (2010)
Musiikkivideot
Tooth Twister (2011, ohj. Aapo Salo)
Shit Happens (2012, ohj. Rikhard Ståhlberg)
Videot

Yhtye teki ensimmäisen musiikkivideonsa 2011 syksyllä kappaleesta "Tooth Twister", ja se julkaistiin Helsinki Clubilla 23. marraskuuta. Toinen musiikkivideo on tehty kappaleesta "Shit Happens". ja se on julkaistu 14. elokuuta 2012.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu[vanhentunut linkki]
X-Pulssion Facebook
X-Pulssion YouTube
Xinyu

| Xinyu 新余市, Xīnyú Shì |
| --- | --- |
 Xinyun sijainti Kiinan Jiangxin maakunnassa
 Xinyu
 Koordinaatit: 27°47′42″N, 114°55′27″E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Jiangxi
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3 178 km²
Väkiluku (2010):  1 138 874
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  338000
Suuntanumero(t):  0790
 
 www.xinyu.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xinyu (kiin.  新余市, pinyin: Xīnyú Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Jiangxin maakunnassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä maakunnan pääkaupunki Nanchangista lounaaseen. Prefektuurin pinta-ala on 3 178 neliökilometriä ja väkiluku 1,139 miljoonaa (2010).
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Yichunin ja etelässä Ji’anin prefektuureihin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu Yushuin kaupunkipiiriin (渝水区) ja Fenyin piirikuntaan (分宜县).
Yuzhoun silta.
Näkymä keskustassa vuonna 2007.
Baoshin puisto.
Kuixingin paviljonki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xinyu Wikimedia Commonsissa
Torpin hallitus

Pääministeri Oscar Torp
Torpin hallitus oli Norjan hallitus 19. marraskuuta 1951 – 22. tammikuuta 1955. Se oli pelkästään työväenpuolueesta koostuva enemmistöhallitus.
Ministerit

Pääministeri
Oscar Torp
Ulkoministeri
Halvard Lange
Valtiovarainministeri
Trygve Bratteli
Elinkeinoministeri
Lars Evensen 19.11.1951–2.11.1953
Nils Handal 2.11.1953–22.1.1955
Ulkomaankauppa- ja merenkulkuministeri
Erik Brofoss 19.11.1951–2.6.1954
Oscar Torp 2.6.1954–15.6.1954 (vt.)
Nils Langhelle 15.6.1954–22.1.1955
Puolustusministeri
Jens Christian Hauge 19.11.1951–5.1.1952
Nils Langhelle 5.1.1952–15.6.1954
Kai Birger Knudsen 15.6.1954–22.1.1955
Kalastusministeri
Peder Holt
Sosiaaliministeri
Aaslaug Aasland 19.11.1951–2.11.1953
Rakel Seweriin 2.11.1953–22.1.1955
Liikenne- ja viestintäministeri
Nils Langhelle 19.11.1951–5.1.1952
Jakob Martin Pettersen 5.1.1952–22.1.1955
Kunta- ja työministeri
Johan Ulrik Olsen
Oikeusministeri
O. C. Gundersen 19.11.1951–18.10.1952
Kai Birger Knudsen 18.10.1952–15.6.1954
Gustav Sjaastad 15.6.1954–22.1.1955
Maatalousministeri
Rasmus Nordbø
Kirkko- ja opetusministeri
Lars Moen 19.11.1951–9.12.1953
Birger Bergersen 9.12.1953–22.1.1955
Xinára

| Xinára Ξινάρα |
| --- | --- |
 Xináran kylä.
 Xinára
 Koordinaatit: 37°34′34″N, 25°9′49″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Tínos
Kunta:  Tínos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7001020101
Väkiluku (2011):  17
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xinára (kreik. Ξινάρα, myös Xynára, Ξυνάρα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Tínoksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Tínoksen kuntaan, Tínoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Xinára on osa Kámpoksen kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 17 (vuonna 2011).
Xináran kylä sijaitsee Tínoksen eteläisissä keskiosissa noin kahdeksan kilometriä pohjoiseen saaren keskuksesta Tínoksen kaupungista eli Chórasta. Pieni kylä tunnetaan lähinnä siitä, että se on katolisen Náxoksen, Ándroksen, Tínoksen ja Mýkonoksen arkkihiippakunnan keskus, ja siellä sijaitsee hiippakunnan katedraali Ruusukon Neitsyt Marian katedraali (Panagía tou Rodarioú) sekä hiippakunnan suurikokoinen hallintorakennus. Tämä periytyy saaren venetsialaisvallan ajalta. Kylässä on myös Pyhien Pietarin ja Paavalin (Ágioi Pétros kai Pávlos) kirkko.
Aiemmin kylä kuului Exómvourgon kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Tínoksen kunnan Exómvourgon kunnallisyksikköön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xinára Wikimedia Commonsissa
XOR-portti

XOR-portti.
XOR-portti (engl. XOR gate, sanoista exclusive or, joskus käytetään suomalaista nimitystä poissulkeva tai, ehdoton tai tai eri) on looginen portti, joka vastaa eksklusiivinen disjunktio -operaatiota. Operaatiosta käytetään logiikassa joskus symbolia  \oplus  tai  {\underline {\lor }}. Sen merkitys on ”toinen ja vain toinen on tosi”, ts. propositiologiikan kaavana:
(p_{0}\ xor\ p_{1})\Leftrightarrow (p_{0}\land \neg p_{1})\lor (\neg p_{0}\land p_{1})
ja totuustauluna:
| p0  | p1 | p0 xor p1 |
| --- | --- | --- |
0
0: 1
| 1 | 0 | 1 |
| 1 | 1 | 0 |
Normaalista looginen vertailusta OR:sta, se eroaa vain yllä olevan taulukon viimeisestä kohdasta. Tavallinen OR (tai) on tosi myös silloin, kun molemmat ovat tosi.
Xor ja salaus

Tietotekniikassa xor on yleisesti käytetty bittioperaatio. C-kielen kaltaisissa kielissä ja Javassa operaatio merkitään ^. Pascal:ssa kuten esimerkiksi Delphi, FreePascal ja Lazarus käytetään varattua sanaa xor . Xoria käytetään salauksessa symmetrisenä salausmenetelmänä. Salaus perustuu avaimen ja lähdetekstin xor-operaatioon: salakielinen teksti saadaan tekemällä XOR operaatio avaimen kanssa ja se puretaan samalla tavalla: salakielinen teksti XOR avain. Jos avain on vähintään yhtä pitkä kuin viesti, salaus on teoriassa mahdoton murtaa. Tällaiseen menetelmään perustuvaan salausta kutsutaan kertakäyttö- (one-time pad) tai Vernamin menetelmäksi. Sen huono puoli on avaimen kertakäyttöisyys. Avaimien pituuden ja kertakäyttöisyyden vuoksi Vernamin menetelmää ei yleensä sovelleta käytäntöön sellaisenaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta XOR-portti Wikimedia Commonsissa
Wide-field Infrared Survey Explorer

| WISE |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Wide-field Infrared Survey Explorer
 WISE-luotainta valmistellaan avaruuslentoa varten.
Organisaatio:  NASA/JPL
Valmistaja:  Ball Aerospace Lockheed Martin  Space Dynamics Laboratory  SSG Precision Optronics, Inc.
Tehtävätyyppi:  kiertoradalla sijaitseva infrapunateleskooppi
Kohde:  LEO
Laukaisu:  14. joulukuuta 2009 klo 14.09 (UTC) Space Launch Complex 2W Vandenberg Air Force Base Lompoc, California
Laukaisualus:  Delta II
Massa:  750 kg
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
COSPAR ID::  2009-071A
Wide-field Infrared Survey Explorer (WISE) on NASAn infrapuna-alueen tähtitieteellinen avaruusteleskooppi, joka laukaistiin 14. joulukuuta 2009,  ja poistettiin käytöstä 17. helmikuuta 2011.  Yhteensä 320 miljoonaa dollaria maksanut 40 cm infrapunateleskooppi laukaistiin maata kiertävälle radalle, jossa se teki havaintoja taivaasta yli 10 kuukautta. Alkuperäistä tarkkailuajan kestoa rajoitti jäähdytykseen käytettävän vedyn määrä, mutta jäähdytysaineen loputtua satelliittia käytettiin toisiin tehtäviin vielä 4 kuukauden ajan.