stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ville Peltonen
Ura > Seuraura > Paluu HIFK:hon (2010–2014)

Toukokuussa 2010 Peltonen palasi SM-liigaan HIFK:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Hän toimi joukkueen kapteenina. Maaliskuussa 2011 Ilta-Sanomien urheilutoimittaja Petteri Linnavalli arvioi Ville Peltosen SM-liigan runkosarjan (2010–2011) parhaaksi pelaajaksi muun muassa koska "hänestä on hyötyä joukkueelleen silloinkin kun hän ei pelaa." Peltonen teki runkosarjan 54 ottelussa tehot 28+37=65, joilla hän jäi vain pisteen päähän sarjan pistepörssin voittaneesta Lukon Perttu Lindgrenistä. Hänet valittiin SM-liigan runkosarjan parhaaksi pelaajaksi Lasse Oksanen -palkinnolla.  Peltosen Lasse Oksanen -palkinto tuli kaikkien aikojen ylivoimaisimmalla erolla. Kauden 2010–2011 esitykset toivat Peltoselle myös Kultainen kypärä -palkinnon. Valinnan suorittavat muut pelaajat, ja Peltosen voitto oli kautta aikojen ylivoimaisin. HIFK voitti Suomen mestaruuden ja Peltonen oli viimeisen finaalin ratkaisija tekemällä kolme IFK:n neljästä maalista. Toukokuussa kauden palkintogaalassa Peltoselle myönnettiin uransa toinen Raimo Kilpiö -palkinto, jonka lisäksi hänet valittiin kauden tähdistökentällisen vasemmaksi laitahyökkääjäksi. Tämäkin valinta oli Peltosen uran toinen.
Kaudella 2012–2013 European Trophy ottelussa Jokereita vastaan 1.9.2012 Peltonen joutui Semir Ben-Amorin hyökkäyksen kohteeksi, mutta toipui parissa viikossa pelikuntoon. Paluuottelussaan Peltonen johdatti HIFK:n voittoon Jokereista saalistaen tehot 2+1. Peltonen loukkaantui uudestaan Jokereita vastaan 23. helmikuuta 2013 Markus Nordlundin taklatessa Peltosta laidassa; seurauksena uusi aivotärähdys. Moni uskoi hienon uran päättyneen tähän, mutta 19.9.2013 Ville Peltonen palasi kaukaloihin pelaamaan vielä yhden kauden, mikä sujuikin yli odotusten. Peltonen sai päättää maineikkaan uransa joukkueensa kultakypäränä. Pelaamissaan 55 ottelussa kertyi 13 maalia ja 29 maalisyöttöä – yhteispisteet HIFK:n parhaat: 42. lähde?
Maaliskuun 7:ntenä 2014 Peltonen ilmoitti pelaajauransa päättyvän kauteen 2013–2014. 11. maaliskuuta Ville Peltonen pelasi viimeistä kertaa runkosarjassa Helsingin jäähallissa JYP:iä vastaan ja sai kolmannessa erässä yleisöltä raikuvat suosionosoitukset lähdettyään kunniakierrokselle. Kunniakierroksen vuoksi koko jäähalli pimennettiin.
Ura > Valmentajaksi

Ville Peltonen valittiin HIFK:n juniorien valmennuspäälliköksi huhtikuussa 2014, muutama viikko pelaajauransa päättymisestä. Peltonen vastasi HIFK:n junioritoiminnan johtamisesta, kehittämisestä ja yksilövalmennuksesta. Kesäkuussa 2014 Peltonen valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueen valmennusryhmään. Kari Jalosen johtamassa Leijonien valmennustiimissä apuvalmentajana työskentelee Peltosen ohella Lauri Marjamäki.
Kaudella 2016–17 Ville Peltonen toimi Kari Jalosen apuvalmentajana Sveitsin pääsarjassa, National League A:ssa pelaavassa SC Bernissä. Joukkue puolusti mestaruutta kaudelta 2015–16. SC Bern pystyikin uusimaan edeltävän kauden mestaruutensa päihittäen finaalisarjassa EV Zugin otteluvoitoin 4–2.
Marraskuussa 2017 Lausanne HC kertoi Peltosen siirtyvän seuraavaksi kaudeksi seuran päävalmentajaksi kahden vuoden sopimuksella. Peltonen sai helmikuussa 2020 potkut Lausanne HC:stä.
Ura > Kunnianosoituksia

Peltonen valittiin 8. marraskuuta 2014 Hockey Hall of Fame Finlandiin, eli Jääkiekkomuseo aateloi Peltosen Suomen Jääkiekkoleijonaksi # 226. Hänen isänsä Esa Peltonen sai vastaavan kunnian vuonna 1990 (# 69).
Suomen Urheilugaalassa 13. tammikuuta 2015 Peltonen sai Urheilu-ura palkinnon.
Suomen jääkiekkoliitto jäädytti Peltosen pelipaidan numeron 16 (yhdessä Saku Koivun ja Jere Lehtisen kanssa, Tupu-Hupu-Lupu -ketju) nuorten MM-kisojen yhteydessä Helsingissä loppuvuonna 2015
Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF ilmoitti 17. joulukuuta 2015, että Peltonen nimetään liiton kunniagalleriaan (Hall of Fame). Seremonia järjestetään Moskovan MM-kisojen yhteydessä 22. toukokuuta 2016. Peltosen isä Esa Peltonen nimettiin kyseiseen kunniagalleriaan vuonna 2007.
Muu elämä

Peltonen on järjestänyt nimeään kantavaa junioreiden kiekkokoulua. Tapaseura ry valitsi hänet vuonna 2006 vuoden helsinkiläisurheilijaksi sekä vuoden käyttäytyjäksi.
Vuonna 2007 Peltonen joutui silloisen joukkuekaverinsa Ed Belfourin kanssa putkaan Floridan South Beachissa vietetyn baari-illan jälkeen. Peltonen rikkoi pubin ulkopuolella paloautosta lampun. Hän pyysi tekoaan myöhemmin anteeksi, ja kertoi katuvansa tekoaan.
Peltosella on kaksospojat Aleksi ja Jesper Peltonen, jotka pelaavat jääkiekkoa Sveitsin pääsarjassa  National Leaguessa. Peltosen tytär Emmi Peltonen on taitoluistelija. Peltoset ovat ensimmäinen suomalainen suku, jolla on ollut olympiaedustus kolmessa suoraan alenevassa polvessa. Esa Peltonen edusti jääkiekossa maatamme neljä kertaa olympiakisoissa (1968-1980). Esan poika Ville Peltonen myös neljästi, saavuttaen joka kerta mitalin (1994, 1998, 2006, 2010). Villen tytär Emmi Peltonen puolestaan oli edustajamme Pyeongchangissa talviolympialaisten taitoluistelussa 2018.
Saavutukset > Joukkuesaavutukset

Olympiapronssi 1994
MM-hopea 1994
MM-kulta 1995
Olympiapronssi 1998
MM-hopea 1998
MM-hopea 1999
MM-pronssi 2000
SM-kulta 2002
Maailmancup, toinen sija 2004
Olympiahopea 2006
MM-pronssi 2006
Sveitsin mestaruus 2006
MM-hopea 2007
MM-pronssi 2008
Olympiapronssi 2010
SM-kulta 2011
Saavutukset > Henkilökohtaisia saavutuksia > SM-liiga

Jarmo Wasama -palkinto 1992–1993 (vuoden tulokas)
Raimo Kilpiö -palkinto 2002–2003, 2010–2011 (herrasmiespelaaja)
Valinta SM-liigan tähdistökentälliseen 2002–2003, 2010–2011
Lasse Oksanen -palkinto 2010–2011 (arvokkain pelaaja)
Kultainen Kypärä -palkinto 2010–2011 (pelaajien valitsema paras pelaaja)
Saavutukset > Henkilökohtaisia saavutuksia > Sveitsin Nationalliga A

Pistepörssin voitto 2003–2004
Valinta tähdistökentälliseen 2003–2004
Eniten maaleja pudotuspeleissä 2004 (12)
Saavutukset > Henkilökohtaisia saavutuksia > Ruotsin Elitserien

Pistepörssin voitto 1998
Saavutukset > Henkilökohtaisia saavutuksia > KHL

KHL:n tähdistöottelu 2010
Saavutukset > Maajoukkue

MM-kisojen tähdistökentällinen 1995, 1998 ja 2004
Arvokkain maajoukkuepelaaja 2005
Aatelointi jääkiekkoleijonaksi 2014
Suomen jääkiekkoliitto jäädytti Peltosen käyttämän pelinumeron (16) nuorten MM-kilpailujen yhteydessä Helsingissä loppuvuonna 2015.
Saavutukset > Muut

Vuoden helsinkiläisurheilija 2006
Vuoden käyttäytyjä 2006 (Tapaseura ry:n valinta)
Suomen lipunkantajana Vancouverin talviolympialaisten avajaisissa 2010
Urheilu-ura -palkinto Suomen Urheilugaalassa 2015
Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF nimesi Ville Peltosen kunniagalleriaansa (Hall of Fame) 22.5.2016
Iraklion (alueyksikkö)

| Iraklionin alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Ηρακλείου> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Kuntia:  8
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Iraklion
Pinta-ala:  2 641 km²
Väkiluku (2011):  305 490
 – väestötiheys:  115,67 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL431
 
www.nah.gr
Iraklionin alueyksikkö (kreik. Περιφερειακή ενότητα Ηρακλείου, Perifereiakí enótita Iraklíou) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Kreetan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Iraklion. Alueyksikön pinta-ala on 2 641 neliökilometriä ja asukasluku 305 490 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Kreetan saaren keskiosissa. Se perustettiin vuoden 2011 alusta Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Iraklionin prefektuurin (Νομός Ηρακλείου, Nomós Iraklíou).
Maantiede

Iraklionin alue sijaitsee Kreetan saaren keskiosassa ja rajautuu etelässä Välimereen kuuluvaan Libyanmereen ja pohjoisessa vastaavasti Egeanmereen, joka myös on osa Välimerta. Lännessä alue rajautuu Réthymnon alueyksikköön ja idässä Lasíthin alueyksikköön. Lännessä alue rajautuu Psiloreítis-vuoriin ja idässä Lasíthi-vuoriin. Alueen keskiosassa sijaitsee hedelmällinen Messarán tasanko.
Seutu on Kreetan suosituinta matkailualuetta, sillä siellä sijaitsevat esimerkiksi Knossoksen, Faistoksen ja Agía Triádan minolaispalatsien rauniot. Myös muinaisen Gortynin kaupungin rauniot sijaitsevat alueella. Taidemaalari El Greco syntyi alueella sijaitsevassa Fódelen kylässä. Alueella sijaitsee myös Kreetan suurimpia rantalomakohteita, kuten Chersónisos ja Mália. Etelärannikolla sijaitseva Mátala tunnettuine luolineen on myös maininnan arvoinen.
Alueen pääkaupunki Iraklion on koko Kreetan pääkaupunki ja saaren suurin kaupunki.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu kahdeksaan kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Iraklion | Iraklion | 173 993 |
|  | 2 | Archánes-Asteroúsia | Pezá | 16 692 |
|  | 8 | Chersónisos | Goúrnes | 26 717 |
|  | 7 | Faistós | Moíres | 24 466 |
|  | 4 | Górtyna | Ágioi Déka | 15 632 |
|  | 5 | Malevízi | Gázi | 24 864 |
|  | 6 | Minóa Pediáda | Evangelismós | 17 563 |
|  | 3 | Viánnos | Áno Viánnos | 5 563 |
Kunnat > Entisen prefektuurin kunnat

Ennen vuoden 2011 aluehallintouudistusta alue jakaantui 26 kuntaan seuraavasti:
| Kunta (dímos) | Väkiluku (2001) |
| --- | --- |
Agía Varvára: 5 310
Archánes: 4 548
Arkalochóri: 10 897
Asteroúsia: 6 303
Chersónisos: 8 497
Episkopí: 2 533
Gázi: 13 571
Gorgolaḯnis: 3 171
Górtyna: 5 292
Goúves: 7 761
Iraklion: 137 711
Kastélli: 6 819
Kófinas: 5 338
Krousónas: 4 059
Mália: 6 212
Moíres: 10 857
Néa Alikarnassós: 12 542
Níkos Kazantzákis: 7 171
Palianí: 2 404
Roúvas: 2 324
Témenos: 3 218
Thrapsanó: 2 616
Týlisos: 3 941
Tympáki: 10 001
Viánnos: 5 983
Zarós: 3 370
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Περιφερειακή ενότητα Ηρακλείου. Iraklionin alueyksikön kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Kreetan alue
| --- | --- |
Chanián alueyksikkö:  Apokóronas  Chaniá  Gávdos  Kántanos-Sélino  Kíssamos  Plataniás  Sfakiá 
Iraklionin alueyksikkö:  Archánes-Asteroúsia  Chersónisos  Faistós  Górtyna  Iraklion  Malevízi  Minóa Pediáda  Viánnos 
Lasíthin alueyksikkö:  Ágios Nikólaos  Ierápetra  Oropédio Lasithíou  Siteía 
Réthymnon alueyksikkö:  Ágios Vasíleios  Amári  Anógeia  Mylopótamos  Réthymno 
Entisen Iraklionin prefektuurin kunnat.
Näkymä Messarán tasangolle Faistoksesta.
Kirjailija, runoilija, näytelmäkirjailija ja filosofi Nikos Kazantzakiksen hauta Iraklionissa.
Infrastruktuuri

Liikenneinfrastruktuuria: moottoritieliittymä Ridderkerkissä, Alankomaissa.
Yhteiskunnan infrastruktuuri (perusrakenteet ja varusrakenne) muodostuu niistä palveluista ja rakenteista, jotka mahdollistavat yhteiskunnan toiminnan. Infrastruktuuri jakautuu sosiaaliseen ja tekniseen infrastruktuuriin.
Sosiaalinen infrastruktuuri sisältää julkiset ja yksityiset palvelut.
Teknisen infrastruktuuriin piiriin kuuluvat liikenneverkot, energiahuollon verkostot, jätehuolto, vesihuolto (vedenotto, -puhdistus ja -jakelu, sade- ja jätevesiviemärit sekä jäteveden puhdistus), tietoliikenneverkot sekä niin sanottu sinivihreä infrastruktuuri eli viher- ja vesialueet.
Lisäksi infrastruktuuriin kuuluvat rakennukset, satamat, lentokentät sekä nykyiset sähköiset ohjelmistot ja palvelut ja näiden yhdessä muodostamat verkostot. Infrastruktuurin omistus ja ylläpito voi olla yksityistä tai julkisen vallan käsissä.
Sanan etymologia

Infrastruktuuri (alussa latinan sana infra, siis: alusrakenne) on pohjana oleva rakenne, johon laajempi ja moninaisempi toiminta tukeutuu.
Kriittinen infrastruktuuri

Yhteiskunnan toiminnoille tärkeimpiä infrastruktuureja kutsutaan kriittisiksi infrastruktuureiksi. Useat yhteiskunnan eri alat, esimerkiksi pankki- ja rahoitusala, liikenne ja jakelu, energia, yleishyödylliset laitokset, terveydenhuolto, elintarvikehuolto, viestintä ja tärkeimmät valtion palvelut sisältävät osin kriittistä infrastruktuuria. Se, mitä aloja ja toimintoja käsite sisältää vaihtelee eri maissa.
Jotkin kriittiset osatekijät näillä aloilla eivät perinteisessä mielessä ole varsinaisesti infrastruktuuria, vaan  toimintoja: verkostoja tai toimitusketjuja, joita käytetään tärkeiden tuotteiden tai palvelujen jakelussa.  Esimerkiksi elintarvikkeiden tai veden toimitus kaupunkialueille on riippuvainen eräistä keskeisistä fyysisistä laitteista, mutta myös tuottajien, jalostajien, valmistajien, jakelijoiden ja jälleenmyyjien muodostamasta monimutkaisesta toimintaverkostosta.
Kriittinen infrastruktuuri voidaan myös jakaa fyysiseen ja digitaaliseen infrastruktuuriin.
Suomessa kriittisiin infrastruktuureihin kuuluvat seuraavat:
Energialaitokset ja -verkot (esimerkiksi sähkön, öljyn ja kaasun tuotantolaitokset, varastointi- ja jalostuslaitokset, sekä siirto- ja jakelujärjestelmät)
Viestintä- ja tietotekniikka (esimerkiksi televiestintä- ja yleisradiojärjestelmät, tietokoneohjelmistot ja -laitteistot, sekä viestintäverkot kuten puhelinverkko tai Internet)
Rahoitusala (esimerkiksi pankki-, arvopaperi- ja sijoituspalvelut)
Terveydenhuolto (esimerkiksi sairaalat, terveydenhuoltolaitokset ja veripalvelu, laboratoriot ja apteekit, etsintä- ja pelastuspalvelut, hätäpalvelut)
Elintarvikkeet (esimerkiksi elintarviketurvallisuus, tuotantovälineet, tukkujakelu ja elintarviketeollisuus)
Vesi (esimerkiksi padot, sekä veden varastointi, käsittely ja vesiverkostot)
Liikenne (esimerkiksi lentokentät, satamat, rautatiet, julkisen liikenteen verkot, liikenteenvalvontajärjestelmät)
Vaarallisten aineiden tuotanto, varastointi ja kuljetus (esimerkiksi kemialliset, biologiset ja radiologiset aineet, sekä ydinmateriaali)
Julkinen sektori (esimerkiksi peruspalvelut, laitokset, tietoverkot, omaisuuserät, sekä kansallisesti merkittävät paikat ja muistomerkit).
Suomalaisen yhteiskunnan kehitys voidaan ajatella sarjana eri vaiheita: vuosisadan alussa painopisteenä oli tuotannollis-tekninen infrastruktuuri (esimerkiksi rautatiet, tiestö, viemäri-, juomavesi- ja  puhelinverkostot). Seuraavana vuorossa olivat koulu- ja terveydenhoitojärjestelmät, sosiaaliset palvelujärjestelmät ja sosiaalista yhdenmukaisuutta lisäävät erilaiset tulonsiirtomekanismit. Nykyisin tuo luotu kokonaisuus on pidettävä koossa yhteiskunnan poliittisilla päätöksillä.  Uuden rakennettavan infrastruktuurin painopiste on siirtynyt tietoverkostoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamisen strategia, Valtioneuvoston periaatepäätös 27.11.2003
Valtioneuvoston päätös huoltovarmuuden tavoitteista, 8.5.2002
Liikenne- ja viestintäministeriö, Kansallinen tietoturvastrategia
Gal (yksikkö)

Gal tai galileo (tunnus Gal tai gal) on Cgs-järjestelmän yksikkö putoamiskiihtyvyydelle. Sen määritelmä on 1 senttimetri sekunnissa potenssiin kaksi. Yksikkö on nimetty Galileo Galilein mukaan, joka teki ensimmäiset painovoimaan liittyvät mittaukset.
SI-yksiköissä: 1 Gal = 0,01 m/s².
Painovoiman aiheuttama kiihtyvyys maan pinnalla on noin 981 Galia.
Maan pinnalla havaittavassa painovoimassa olevat muutokset, jotka tyypillisesti aiheutuvat maan kuoren tiheyden muutoksista tai vuoristoista, ovat tyypillisesti kymmeniä tai satoja milligaleja (mGal).
Kannonkoski

| Kannonkoski |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  62°58′35″N, 025°15′45″E
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Seutukunta:  Saarijärven–Viitasaaren seutukunta
Kuntanumero:  216
Hallinnollinen keskus:  Kannonkosken kirkonkylä
Perustettu:  1934
Kokonaispinta-ala:  549,88 km² 205:nneksi suurin 2022 
– maa:  445,01 km²
– sisävesi:  104,87 km²
Väkiluku:  1 184 286:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  2,66 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  12,0 %
– 15–64-v.:  50,9 %
– yli 64-v.:  37,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,1 %
– muut:  1,6 %
Kunnallisvero:  9,2 % 117:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Markku Rautiainen
Kunnanvaltuusto:  15 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • Kok.:   6 5 2 2
www.kannonkoski.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kannonkoski on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa, ja joka on Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston toimialuetta. Kunnassa asuu noin 1 200 asukasta. Kannonkosken rajanaapureita ovat Karstula, Kivijärvi, Saarijärvi, Viitasaari ja Äänekoski. Sotien jälkeen 1940-luvulla Neuvostoliitolle luovutetun Sortavalan maalaiskunnan asukkaita eli evakoita sijoitettiin muun muassa Kannonkoskelle. Suurimmillaan Kannonkosken väkiluku oli 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa, ollen tuolloin lähemmäs 4 000. Kannonkoski on suosittu mökkikunta – kesämökkejä oli 831 vuonna 2023. Kesäasukkaiden ansiosta kunnan väkiluku moninkertaistuu loma-aikoihin. Rantaviivaa kunnalla on yli 400 kilometriä.
Kannonkosken asioita maailmalle kertovat maakuntalehti Keskisuomalaisen lisäksi paikallislehdet Saarijärven Sampo-lehti ja Saarijärveläinen, Karstulan Viiden Kunnan Sanomat, Viitasaaren Seutu sekä kuntatiedote Kannonkoskinen.
Saarijärven-Viitasaaren seutukunnan yhdistymissuunnitelmat alkoivat vuonna 2009.
Kannonkoski, Karstula, Kivijärvi ja Kyyjärvi suunnittelivat yhdistymistä 1. tammikuuta 2022 alkaen Suomenselän kunnaksi. Kannonkosken kunnanvaltuusto hylkäsi kuntaliitoksen 15. helmikuuta 2021 äänin 8-7, vaikka muiden kolmen kunnan kunnanvaltuustot liitoksen hyväksyivät. Kannonkosken jäätyä pois suunnitellusta yhdistymisestä myös Kivijärvi jättäytyi pois. Jäljelle jääneiden Karstulan ja Kyyjärven liitoshanke kariutui 17. toukokuuta 2021 pidetyssä Kyyjärven kunnanvaltuuston kokouksessa eikä valtiovarainministeriökään esitä pakkoliitosta.
Maantiede

Kannonkoski sijaitsee Suomenselän vedenjakaja-alueella, Kymijoen vesistön latvoilla. Kannonkosken vesistöt kuuluvat Saarijärven, Kivijärven sekä Viitasaaren reitteihin. Kunnan alueella suurimpia järviä ovat Kivijärvi, joka on Suomen 30:nneksi suurin järvi, 15 kilometriä pitkä ja enimmillään noin kuusi kilometriä leveä Vuosjärvi, Kannonjärvi eli Kannonselkä, Pudasjärvi–Syväjärvi, Viivajärvet sekä puoliksi Karstulan kunnan puolella sijaitseva Enonjärvi. Merkittävimpiä jokia ovat Hilmonjoki, joka tunnetaan paremmin koskikalastuskohde Hilmonkoskesta, Viivajoki, sekä Lakojoki, jonka kautta muun muassa Saarijärven puolella sijaitsevan Pyhä-Häkin kansallispuiston vedet laskevat laajaan Vuosjärveen ja edelleen Keiteleeseen.
Kannonkoski on osa Järvi-Suomen maantieteellistä suuraluetta. Vankat, osittain hyvinkin vanhat metsät ja vesistöt muodostavat maiseman hallitsevan piirteen. Alueen järvet ovat muodostuneet 10 000–6 000 vuotta sitten. Kannonkosken kautta kulkee Laukaan–Sumiaisten–Konginkankaan-Kannonkosken harjujakso, joka on muodostunut jääkauden loppuvaiheissa. Harjujaksoon liittyy Isolähteenpuron runsasvetinen lähteikkö Mannilankylän eteläpuolella, alueella, josta suuri osa kunnan asukkaista saa juomavetensä, sekä Haarajärven-Rakennuslammen-Tuurajärven alueen kymmenet karun kauniit lammet. Yli 20 hehtaarin laajuisia soita Kannonkoskella on kaikkiaan noin 3 500 hehtaaria. Muun muassa Hilmonkosken Jukkosuo on valjastettu Vapon turvetuotannon tarpeisiin. Kannonkosken korkeimmat kohdat ovat selvästi yli 200 metriä merenpinnan yläpuolella. Vanhaa aarniometsää Kannonkoskella on yhä, tehometsätaloudesta huolimatta, melko runsaasti. Alueella aikoinaan riehuneista laajoista metsäpaloista muistuttaa Kismanniemen Palopitäjän nimi.
Maantiede > Kylät

Kannonkosken kyliä ovat kunnan ainoan taajaman, kirkonkylän eli entisen Leppälänkylän lisäksi Kannonjärvi, Kannonsaha, Kannonpää, Selänranta, Vihtaperä, Hännänkylä, Yläpää, Piispala (eli Jauhoniemi), Palomäki (eli Palopitäjä), Joenniska, Mannilankylä, Pitkäjärvi, Lakomäki, Käräjämäki, Alamaa, Hilmonkoski, Luomala, Hetoperä, Pelleskylä, Vuoskoski, Kämäri, Rytyperä, Sipilä sekä Terelä.
Varsinaisia maarekisterikyliä  Kannonkosken alueella ovat Pudasjärvi, Vuoskoski ja Jauhoniemi sekä Huopana (Viitasaari) ja Vastinki sekä Kalavastinki (Karstula). Jauhoniemen, Vuoskosken ja Pudasjärven kylien raja Kivijärvestä Lakojärveen oli myös Viitasaaren ja Kivijärven pitäjien eli kuntien raja vuodesta 1868 vuoteen 1934. Kunnanrajoihin on vielä myöhemmin tehty pieniä muutoksia, kuten esimerkiksi vuonna 1997 Sisäasiainministeriön päätöksellä.
Hallinto

Ylintä päätöksentekovaltaa kunnassa käyttää Kannonkosken kunnanvaltuusto. Nimenmukaisen kunnallisvaakunansa kunta sai vuonna 1959. Kunnantalo paloi maaliskuun alussa vuonna 2014. Kyseessä oli tuhopoltto. Vanhan kunnantalon paikalle rakennettiin uusi kunnantalo, joka valmistui vuonna 2015.
Talous

Kämärin kylällä Vuosjärven Varasen selän ja Kivijärven välissä kannaksella sijaitsee Wärtsilä-yhtymän sekä Metsäliiton Teollisuus Oy:n rakennuttama nykyään Vattenfallin kokonaan omistama vuonna 1957 käyttöön otettu edelleen toiminnassa oleva Hilmon vesivoimalaitos kanavineen. Kivijärven säännöstelyä varten on myös sen eteläpäässä sijaitseva Potmonkoski padottu. Vattenfallin tietojen mukaan Hilmosta saadaan sähköä noin 5000 kotitalouden tarpeisiin.
Nykyään kunnan suurimmat työllistäjät ovat Piispalan lisäksi mm. Suomen suurimpiin kuuluva ovenkarmien valmistaja Kannonpuu Oy, puunjalostusyhtymä RPN-Wood, Metsäkuljetus Vesterinen Oy sekä masto- ja voimalinjarakenteiden valmistaja TTP-yhtiöt (vuoteen 2007 saakka Keski-Suomen Mastorakenne Oy). Kannonkoskella toimii yli 120 erilaista yritystä. Vuonna 2009 Kannonkosken Yrittäjät ry palkittiin Suomen parhaana yrittäjäyhdistyksenä pienten kuntien sarjassa.
Työttömyysprosentti Kannonkoskella on noin 11 (vuonna 2010). Myös puutarhamansikan viljely tuottaa osalle kuntalaisista toimeentulon.
Kannonkoskelle on suunniteltu suurta jopa 60 tuulivoimalasta koostuvaa tuulipuistoa.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Kannonkosken väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 201 | 2 201 |
| 1985 | 1985 |    | 2 084 | 2 084 |
| 1990 | 1990 |    | 1 947 | 1 947 |
| 1995 | 1995 |    | 1 857 | 1 857 |
| 2000 | 2000 |    | 1 741 | 1 741 |
| 2005 | 2005 |    | 1 627 | 1 627 |
| 2010 | 2010 |    | 1 577 | 1 577 |
| 2015 | 2015 |    | 1 462 | 1 462 |
| 2020 | 2020 |    | 1 336 | 1 336 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Kannonkoskella oli 1 408 asukasta, joista 518 asui taajamassa, 870 haja-asutusalueilla ja 20:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kannonkosken taajama-aste on 37,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kannonkosken kirkonkylä.
Seurakunnat

Kannonkosken alueella toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Saarijärven seurakunnan alainen Kannonkosken kappeliseurakunta. Aiemmin kunnan alueella toiminut itsenäinen Kannonkosken seurakunta liitettiin Saarijärven seurakuntaan vuonna 2007.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kannonkosken alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Palvelut

Kannonkosken kirjasto on osa seudun kirjastojen Keski-kirjastoverkkoa ja sen tiloissa on myös pieni elokuvateatteri.
Sosiaali- ja terveyspalveluista huolehtii Kannonkosken, Karstulan, Kivijärven, Kyyjärven ja Saarijärven kuntien yhteisesti omistama Perusturvaliikelaitos Saarikka, entiseltä nimeltään Saarijärven-Karstulan seudun terveydenhuollon kuntayhtymä.