stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glen of imaalinterrieri

| Glen of imaalinterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Irlanti
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 194
Rodun syntyaika:  1500 - 1700-luku
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  jopa 16 vuotta
Muita nimityksiä:  Brocaire Uí Mháil, Irish Glen of Imaal Terrier, Glen of Imaal Terrier, Wicklow Terrier, terrier irlandais Glen of Imaal, Irischer Glen of Imaal Terrier, terrier Glen de Imaal irlandés, iiri glen of imaali terjer, glenni
FCI-luokitus:  ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 1 Isot ja keskikokoiset terrierit #302
Ulkonäkö
Paino:  uros 16 kg narttu kevyempi
Säkäkorkeus:  uros enintään 35,5 cm narttu pienempi
Väritys:  sinijuovikas (brindle) tai vehnä - useita sävyjä
Glen of imaalinterrieri (iiriksi brocaire Uí Mháil, engl. Glen of Imaal Terrier) on irlantilainen koirarotu.
Ulkonäkö

Pitkärunkoinen, korkeuttaan pidempi, mutta ei pitkä. Yleisvaikutelma on tanakka, mutta ei pönäkkä. Kallo-osa on leveä ja melko pitkä. Otsapenger korostunut ja kuono-osa voimakas ja kirsua kohti kapeneva. Kirsu on musta. Silmät ovat kauttaaltaan ruskeat, keskikokoiset ja pyöreät, vaaleat silmät ovat virhe.
Glennin korvat ovat puolipystyt tai ruusukorvat, levossa ne ovat taaksepäin taittuneet. Kaula on erittäin lihaksikas ja kohtalaisen pitkä. Purenta on saksipurenta. Tasapurenta on virhe. Purennoissa on aika vähän ongelmia, mutta eturivi ei aina ole paras mahdollinen. Glennin hammaskalusto herättää kunnioitusta niin eläinlääkäreissä kuin ei-koiraihmisissäkin. Glennien eturaajat ovat erikoiset; niiden kuuluu olla hieman ulospäin kääntyneet. Kyynärpäiden tulee olla suuntautunut taaksepäin ja tiiviisti kiinni rungossa. Glennin runko on syvä ja rintakehä vankka ja laaja. Kylkiluut kaareutuvat hyvin, eli glenni ei voi näyttää tynnyrimäiseltä, eikä liioin litteäkylkiseltäkään. Lanne on voimakas. Takaraajojen lihaksien tulee olla hyvin kehittyneet ja kulmauksien selvät.
Luonne ja käyttäytyminen

Toimelias, ketterä ja työskennellessään hiljainen, aina valmis toimintaan, temperamenttinen ja erittäin rohkea, muulloin lauhkea, sävyisä ja persoonallisuutta uhkuva. Uskollisena ja helposti kiintyvänä se on hyvin miellyttävä koti- ja seurakoira. Glen of imaalinterrierin sanotaan olevan rauhallisempi kuin muut terrierirodut.
Alkuperä

Glen of imaalinterrieri on vanha rotu, joka jäi pitkään huomiotta eikä siis ole myöhäisempien rotukokeilujen tulos. Irlannissa on kauan, ainakin satoja vuosia, ollut glennejä. Glen of Imaalin laakso ja koko Wicklow on karua ja ahkerien ihmisten asuttamaa seutua. Koiria ei hemmoteltu, vaan ne osallistuivat perheen ja oman elantonsa hankkimiseen. Tämän alueen maanviljelijät polveutuivat sotilaista, joille 1500- ja 1600-luvuilla oli lahjoitettu maata palkkioksi Englannin kruunulle tehdyistä palveluksista. He joutuivat hyödyntämän kaiken luontaisen kekseliäisyytensä ja taitonsa selviytyäkseen hengissä tuolla karulla seudulla. Koira oli hyödytön, jos se ei päivittäisessä työskentelyssä jaksanut tehdä omaa osuuttaan. Sen täytyi aikoinaan tehdä pitkää päivää, ja usein sitä käytettiin maineeltaan kyseenalaisissa koiratappeluissa. Ennen kuin glen of imaalinterrieri tuli tunnetuksi koiranäyttelyissä, se oli kehittynyt sukupolvien ajan kovassa työssä nykyään tuntemaksemme voimakkaaksi ja rotevaksi roduksi. Irlannin Kennelliitto hyväksyi rodun virallisesti vuonna 1934, ja pian sen jälkeen perustettiin yhdistys valvomaan rodun etua.
Terveys

Suomessa tehtyyn glennien terveyskyselyyn osallistuneiden koirien otannan perusteella rodussa esiintyy PRA-silmäsairautta (14% koirista) ja kutinaa tai iho-ongelmia (42% koirista).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Glennit ry
Glen of Imaal terrier Club of America
The Swedish Association of the Irish glen of imaal terrier
Glen Services
Glen of imaalinterrieri.
HMAS Ovens

| HMAS Ovens |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  17. kesäkuuta 1966
Laskettu vesille:  4. joulukuuta 1967
Palveluskäyttöön:  18. huhtikuuta 1969
Poistui palveluskäytöstä:  1. joulukuuta 1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 610 t (pinnalla) 2 410 t (sukelluksissa)
Pituus:  88,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  5,6 m
Koneteho:  3 680 bhp/6 000 shp
Nopeus:  17 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  62
Aseistus
Aseistus:  8 × 21″ (533 mm) torpedoputkea
HMAS Ovens (viirinumero S70) oli Australian kuninkaallisen laivaston Oxley-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä Greenockista, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1966. Alus laskettiin vesille 4. tai 5. joulukuuta 1967 kumminaan varakreivitär Slim ja otettiin palvelukseen 18. huhtikuuta 1969.
Sonic Jump Fever

| Sonic Jump Fever |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Hardlight
Julkaisija:  Sega
Jakelija:  Google Play ja App Store
Pelisarja:  Sonic Jump
Julkaistu:  11. heinäkuuta 2014
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  iOS, Android
Jakelumuoto:  Lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Sonic Jump Fever on Hardlightin kehittämä vertikaalinen tasohyppely mobiilipeli. Peli julkaistiin Androidille ja iOS:lle 11. heinäkuuta 2014.
Pelaaminen

Peli on pelattavuudeltaan samankaltainen edeltäjänsä Sonic Jumpin kanssa. Pelin päätarkoituksena on suorittaa vertikaalinen taso niin korkealle kuin mahdollista. Pelaaja kallistelee hänen laitettaan vasemmalle ja oikealle ohjatakseen hahmoa ja hän voi näpäyttää näyttöä tehdäkseen tuplahypyn. Osumalla vihollisiin niiden alapuolelta pelaaja voi tuhota niitä sekä kerätä pisteitä. Toisin kuin alkuperäinen Sonic Jump, Fever keskittyy enemmän kilpailuttavaan moninpeliin. Peli sisältää tulostaulun, joka näytetään aina ennen jokaista erää, josta näkyy muiden pelaajien ennätyksiä. Nämä tulostaulut päivittyvät kahdesti viikossa kannustaakseen kilpailukykyiseen pelaamiseen.
Sunshine of Your Love

| ”Sunshine of Your Love” Cream |
| --- | --- | --- |

Saksan painoksen kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: Disraeli Gears
 Äänitetty : huhti–toukokuu 1967
 Julkaistu: tammikuu 1968
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tekijä(t): Pete Brown, Jack Bruce, Eric Clapton
 Tuottaja(t): Felix Pappalardi
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, hard rock, blues rock
 Kesto: 03.03
 Levy-yhtiö: Atco
Creamin muut singlet
| ”Spoonful” 1967 | ”Sunshine of Your Love” 1968 | ”Anyone for Tennis” 1968 |
Musiikkinäyte
Alle 30 sekunnin näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sunshine of Your Love on brittiläisen rockyhtye Creamin kappale, joka on julkaistu yhtyeen toisella albumilla Disraeli Gears (1967). Kappale on julkaistu myös singlenä syyskuussa 1968. Sen sävelsivät basisti Jack Bruce ja kitaristi Eric Clapton. Sanoituksen teki runoilija Peter Brown.
”Sunshine of Your Love” oli yhtyeen ensimmäinen suuri hitti Yhdysvalloissa. Kappale sisältää tunnetun, unisonossa soitetun basso/kitarariffin. Riffin keksi Jack Bruce kokeillessaan eri ideoita Brownin kanssa yön yli ja tämä loi avaussanat nähtyään auringonnousun myötä himmenenevät katuvalot.
It's getting near dawn,

When lights close their tired eyes
Eric Clapton sävelsi kappaleen kertosäkeen.
Bruce ja Clapton laulavat kappaleen vuorotellen solistina ja kertosäkeet harmoniassa.
Varsinkin kitarasoolossa kuuluu voimakas bluesvaikutus. Tarina kertoo kappaleen saaneen inspiraationsa tammikuussa 1967, jolloin Creamin jäsenet kävivät katsomassa Jimi Hendrixin esiintymistä Lontoon Saville Theaterissa. Jack Bruce on tosin kiistänyt tämän tiedon Univibes-lehden haastattelussa.
Hendrix puolestaan esitti vuosina 1968–1969 konserteissaan kappaleen instrumentaaliversiota. Hendrix ei virallisesti levyttänyt versiotaan, mutta
se on julkaistu sekalaisten Hendrix- äänitteiden joukossa joita on tullut markkinoille.
Sleepy Sleepers on tehnyt kappaleen suomeksi nimellä Keskiyön aikaan.
Styks

Gustave Doré, Styks, 1861.
Styks (m.kreik. Στύξ, 'Viha'; lat. Styx) on kreikkalaisessa mytologiassa manalan pääjoki, joka kiersi sen ympäri yhdeksän kertaa. Maan päällä se kytkettiin samannimiseen Styks-jokeen (nyk. Mavronéri) Arkadiassa.
Styks-virran lautturi oli nimeltään Kharon, joka maksua vastaan kuljetti vainajan Haadeeseen. Jos vainajalla ei ollut rahaa lautturille, hän ei päässyt joen yli vaan hänen sielunsa jäi ikuisiksi ajoiksi vaeltelemaan. Antiikin Kreikassa oli sen takia tapana panna vainajan suuhun kolikko. Se oli tarkoitettu maksuksi Kharonille.
Tarinan mukaan Akhilleus kastettiin Styksiin lapsena, jolloin hän sai vahingoittumattoman ihon, kaikkialta paitsi kantapäästä.
Jumalatar

Styks oli myös Okeanoksen ja Tethyksen vanhin tytär, okeanidi. Hän sai Pallaksen kanssa lapset Nike, Kratos, Zelos ja Bia. Hänen mainitaan saapuneen ensimmäisenä lastensa kanssa Zeuksen avuksi titanomakhian alettua. Tästä kiitokseksi jumalat alkoivat vannoa valansa hänen nimeensä, ja hänen lapsensa saivat asua Zeuksen luona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Styks Wikimedia Commonsissa
Franz Mehring

Franz Mehring.
Franz Mehring (27. helmikuuta 1846 Schlawe, Preussi – 28. tammikuuta 1919 Berliini, Saksa) oli saksalainen toimittaja, poliittinen vaikuttaja ja historioitsija. Mehring oli aluksi liberaali porvari, sittemmin vaikutusvaltainen sosiaalidemokraatti ja lopuksi kommunisti. Hän kirjoitti muun muassa tunnetun Karl Marxin elämäkerran.
Elämä ja ura

Mehring syntyi Pommerin Schlawessa (nykyinen Sławno Puolassa). Hänen isänsä oli preussilainen upseeri ja juristi. Mehring opiskeli Leipzigin yliopistossa historiaa ja filologiaa, ja jatkoi opintojaan Berliinissä, jossa hän myös aloitti lehtimiesuransa. Hän oli alkujaan liberaali demokraatti, mutta siirtyi vähitellen vasemmalle ja alkoi kannattaa Ferdinand Lassallen perustamaa Saksan yleistä työväenliittoa. Hän työskenteli muun muassa liberaalien lehtien Die Zukunftin, Frankfurter Zeitungin ja Die Waagen toimittajana, mutta riitautui vuonna 1878 viimeksi mainitun omistajan Leopold Sonnemannin kanssa. Välillä vasemmistoa vastaan kääntynyt Mehring julkaisi vuonna 1877 kriittisen kuvauksen Saksan sosiaalidemokraattisen liikkeen historiasta, mutta Bismarckin sosialistilaki sai hänet uudelleen sympatisoimaan sosiaalidemokraatteja. Hän alkoi tutustua Karl Marxin kirjoituksiin vuonna 1880. Mehring oli vuosina 1883–1888 liberaalin Berliner Volks-Zeitung -lehden päätoimittaja, ja teki lehdestä sosialistilakia vastustaneiden vasemmistoporvarien äänitorven.
Mehring irtautui lopulta porvarilehdistöstä vuonna 1890 ja liittyi seuraavana vuonna Saksan sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) jäseneksi. Hän kuului vuosina 1891–1912 puolueen virallisen teoreettisen julkaisun Die Neue Zeitin toimituskuntaan ja toimi vuosina 1902–1907 sosiaalidemokraattisen Leipziger Volkszeitung -sanomalehden päätoimittajana. Häntä pidettiin yhtenä SPD:n johtavista teoreetikoista. Hän oli vuosina 1892–1895 Berliinin vapaan kansanteatterin puheenjohtaja ja toimi vuosina 1906–1910 opettajana SPD:n puoluekoulussa.
Sosiaalidemokraattien keskinäisissä linjariidoissa Mehring siirtyi vanhoilla päivillään Karl Liebknechtin edustaman radikaalin luokkataistelulinjan kannalle ja etääntyi parlamentaarista politiikkaa kannattaneesta puoluejohdosta. Hän kääntyi 1910-luvun alussa myös entistä liittolaistaan Karl Kautskya vastaan. Mehring vastusti Saksan osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan ja SPD:n linnarauhapolitiikkaa. Hän liittyi Liebknechtin ja Rosa Luxemburgin johtamaan puolueoppositioon ja osallistui vuonna 1916 Spartakistiliiton perustamiseen, mistä hyvästä hänet pidätettiin neljäksi kuukaudeksi. Mehring valittiin vuonna 1917 Liebknechtiltä vapautuneelle paikalle Preussin maapäiville. Hän oli joulukuussa 1918 mukana Saksan kommunistisen puolueen (KPD) perustamishankkeessa. Hän kuoli sairauteen 72-vuotiaana tammikuussa 1919, pian spartakistikapinan kukistamisen jälkeen.
Mehring on haudattu Berliinin Zentralfriedhof Friedrichsfelde -hautausmaalle.
Tuotanto

Mehring julkaisi useita historiaa käsitteleviä teoksia. Jo vuonna 1875 hän sai huomiota tyrmätessään konservatiivisen historioitsijan Heinrich von Treitschken. Mehringin Die Lessing-Legende (1893) on Gotthold Ephraim Lessingiä ja Hohenzollernien Preussia käsittelevän porvarillisen historiankirjoituksen kritiikki. Se ilmestyi alun perin 20-osaisena artikkelisarjana Die Neue Zeitissa. Kootessaan sen kirjaksi Mehring liitti siihen tunnetun artikkelinsa Historiallisesta materialismista, jossa hän esitteli Marxin ja Engelsin historiallista materialismia. Vuosina 1897–1898 Mehring kirjoitti neliosaisen saksalaisen sosiaalidemokratian historian Geschichte der deutschen Sozialdemokratie, joka oli aiheensa pioneerityö. Hän toimitti vuonna 1902 joukon Marxin, Engelsin ja Lassallen aiemmin julkaisemattomia tekstejä. Vuonna 1918 ilmestyi sittemmin klassikoksi kohonnut Karl Marxin elämäkerta Karl Marx: Geschichte seines Lebens.
Muistaminen

Mehring oli varsinkin Itä-Saksassa kunnioitettu hahmo ja hänen koottuja teoksiaan julkaistiin siellä 1980-luvulla 15 niteen verran. Hänen mukaansa on nimetty Berliinissä Mehringplatz-aukio ja Mehringdamm-katu.
Teoksia

Herr von Treitschke, der Sozialistentödter und die Endziele des Liberalismus – Eine sozialistische Replik (1875)
Zur Geschichte der deutschen Socialdemokratie – Ein historischer Versuch (1877)
Die Lessing-Legende (1893)
Historiallisesta materialismista (Anhang über den historischen Materialismus). Suom. V. Bergman, Edistys, Moskova 1973. Teoksen verkkoversio
Kustaa Adolf: ruhtinaspeili työläisten opiksi ja hyödyksi (Gustav Adolf: Ein Fürstenspiegel zu Lehr und Nutz der deutschen Arbeiter, 1894). Suom. Erland Aarnio, Suomen sos. dem. nuorisoliitto, Tampere 1913.
Geschichte der deutschen Sozialdemokratie (1897–1898)
Gesammelte Schriften von Karl Marx und Friedrich Engels (toim., 1902)
Schiller. Ein Lebensbild für deutsche Arbeiter (1905)
Eine Geschichte der Kriegskunst (1908)
Deutsche Geschichte vom Ausgang des Mittelalters (1910–1911)
Karl Marx: Geschichte seines Lebens (1918)
Marx ja bolshevikit. Suom. tuntematon, SKP:n keskuskomitea, Pietari 1919. Teoksen verkkoversio
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franz Mehring Wikimedia Commonsissa
Franz Mehring (englanniksi) Marxists.org.
Mehringin rintakuva Berliinin Friedrichshainissa.
Suomalaiset kodinhaltiat

| Suomalaiset kodinhaltiat |
| --- | --- |
Kirjailija:  Martti Haavio
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  WSOY SKS Kirjat (uudistettu laitos)
Julkaistu:  1942
Sarja: Kirjokansi 271
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomalaiset kodinhaltiat on Martti Haavion kirjoittama tietokirja, joka käsittelee pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja suomalaisessa kansanperinteessä. Teos on julkaistu ensimmäistä kertaa vuonna 1942.
Kodinhaltiat olivat osa elävää suomalaista kansanperinnettä sukupolvien ajan. Teos käsittelee kotitonttujen ja saunatonttujen lisäksi mitä erilaisimpia pihapiirien ja kotien yliluonnollisia olentoja, kuten elättikäärmeitä ja maanhaltioita. Teos pohjautuu Haavion omiin tutkimuksiin suomalaisesta haltiauskosta ja sen eri kerrostumista.
Teoksen huomattavan suuren aineiston keräämienen Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistoon alkoi vuonna 1935 eli Kalevalan 100-vuotisjuhlavuonna. Haavio ei kuitenkaan tyytynyt vain tähän aineistoon, vaan käytti lähteinään niin Viron kuin Ruotsinkin perinnearkistoja ja lisäsi aineistonsa tueksi ja selitystensä pohjaksi lisäksi aineistoja kaukaisista kulttuureista ympäri Eurooppaa ja muualtakin.
Haavio keskittyy teoksessaan kulttuuripaikkojen haltijoihin, kuten teoksen nimikin kertoo. Kodinhaltiat hän sitten jakaa esiintymisyhteyden mukaan varsinaisiin kodinhaltioihin, riihenhaltioihin, viljatonttuihin ja karjasuojanhaltioihin. Lisäksi hän tarkastelee haltioille uhraamista, tarinoita haltian kuolemasta ja erilaisia kotipiirin eläimiä, joihin liittyy haltijamotiiveja. Kustakin haltiaolennosta esitetään niihin liittyvät kertomusmotiivit, jotka vastaavat Kansanrunousarkiston arkistoluokittelua. Teoksessa erilaisiin tarinatyyppeihin liitetään myös niiden esiintymis- eli levinneisyyskartta, joka kertoo missä päin mitäkin tarinatyyppiä suomalaisella kulttuurialueella esiintyy. Haavio rikastuttaa kerrontaansa lainaamalla kirjaan valtavan määrän suoraan arkistosta otettua näyteaineistoa.
Kirjasta on myös julkaistu SKS Kirjat -kustantamon juhlapainos, jonka uudet jälkisanat on kirjoittanut folkloristiikan dosentti FT Kaarina Koski.
Sony Ericsson K600i

| Sony Ericsson K600i |
| --- | --- |

Julkaistu:  2005
Käyttöverkot:  GSM 900/1800/1900 ja UMTS 2100
Mitat:  104 × 45 × 19
Paino:  105
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 220
Värien lukumäärä:  262 144 värin TFD-näyttö
Muisti:  33
Kamera:  1,3 megapikseliä (1 280 × 1 024) videokuvaus QCIF(176 × 144) rajoittamaton
Radio:  Kyllä
Musiikkisoitin:  Kyllä
Valmiusaika:  370
Käyttöjärjestelmä:  Tekijän oma
Tiedonsiirto:  Infrapuna,  Bluetooth.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sony Ericsson K600i on Sony Ericssonin valmistama 3G-puhelin, joka julkistettiin vuonna 2005. Puhelin tukee GSM:ää kolmella taajuudella (900, 1800, 1900 MHz) ja UMTS-taajuudella. Puhelimen koko on: 104 × 45 × 19 mm ja sen paino on 105 grammaa.
Ominaisuudet

Mediasoitin
Kalenteri
1,3 megapikselin kamera videokuvauksella (QCIF)
Kuvausvalo
Videopuhelu
Bluetooth
Infrapunaportti
Usb-portti
RDS-radio kanavahakuominaisuudella
PlayNow™
Sony Ericsson Satio

| Sony Ericsson Satio |
| --- | --- |

Valmistaja:  Sony Ericsson
Julkaistu:  2009
Käyttöverkot:  GSM 850/900/1800/1900, W-CDMA 850/900/2100, HSUPA, HSDPA, EDGE, GPRS
Mitat:  112 × 55 × 13,3 mm
Paino:  126 g
Näyttö:  3,5" TFT-kosketusnäyttö
Näytön kuvatarkkuus:  360 × 640
Värien lukumäärä:  16 miljoonaa
Muisti:  128 MB, RAM 256 MB, microSD-muistikorttipaikka
Kamera:  12 Mpix
Radio:  FM-radio
Musiikkisoitin:  kyllä (tuetut musiikkiformaatit AAC/MP3)
Valmiusaika:  < 360 h
Puheaika:  < 11 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian S60 5th Edition
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sony Ericsson Satio on Sony Ericssonin vuonna 2009 julkaisema älypuhelin. Sen ominaisuuksiin kuuluu 3,5 tuuman kapasitiivinen kosketusnäyttö, 12,1 megapikselin kamera, GPS, Wi-Fi, 3G ja  micro-SD muistikorttipaikka.
Julkaisu

Puhelin julkistettiin Mobile World Congress -tapahtumassa Barcelonassa, Espanjassa 15. helmikuuta 2009.
Käännös suomeksi
Style (yhtye)

| Style |
| --- | --- |
 Christer Sandelin & Tommy Ekman Falunissa 2009
Tiedot
Toiminnassa:  1983-1989, 2006, 2009
Laulukieli:  ruotsi
Levy-yhtiö:  Levy-yhtiö, (2006–)  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Style oli ruotsalainen pop-yhtye, jonka perustivat aiemmin Freestyle-yhtyeestä tunnetut Tommy Ekman, Christer Sandelin ja Gigi Hamilton. Yhtye oli aktiivinen vuosina 1983–1989. Yhtye hajosi musiikillisten erimielisyyksien seurauksena mutta palasi yhteen nostalgiakiertueelle Ruotsissa ja Norjassa vuonna 2006. Vuonna 2009 Ekman ja Sandelin julkaisivat Style:n nimissä kokoomalevyn The Best of Style jolla oli kaksi uutta kappaletta "När Jag Ser Dig" ja "Vill Ha Dej Igen", mutta sen pidempää paluuta ei ollut suunnitelmissa.
Diskografia > Singlet

Love Is Knocking on My Door/Längtar tillbaks till dig (1983)
Telefon (1984)
Du och jag (1985)
Vision av kärlek (1985)
Telephone (1985) U.S. DANCE #16
Give Me a Night to Remember/På jakt (efter guld som glimmar) (1986)
Dover–Calais (1986) SWE #1
Följ mig (1986)
Heaven No 7 (1986)
Shine On (1986)
Hand i hand (1987) SWE #20
Run for Your Life (1987) SWE #4
Daylight Robbery (1987)
New World (1987)
Empty Bed (1988) SWE #4
It's a Secret (1988) SWE #3
Question of Time (1988)
Sentimental (1988)
Empty Bed (International release) (1989)
Stay the Night (2003)
När jag ser dig (2008)
Vill ha dej, igen (2009)
Diskografia > Albumit

So Chic (1983) SWE #32
Visioner (1985)
Heaven No 7 (1986) SWE #3
Daylight Robbery (1987) SWE #7
12 bästa (1987)
Question of Time (1988) SWE #4
Samlade hits (2003) SWE #7
Best of Style - Det Ni Vill Ha (2008)
Vill ha dej igen (2009) #9
Speedlight

SB-700
Speedlight on Nikonin käyttämä tuotemerkki valokuvaukseen tarkoitetuille salamalaitteille. Kilpaileva valmistaja Canon käyttää salamatuoteperheestään samankaltaista nimeä Speedlite.
Speedlight-salamat ovat osa Nikonin CLS:ää (lyhenne sanoista Creative Lighting System), joka mahdollistaa useiden salamalaitteiden käytön kamerassa langattomasti orjasalamasignaaleilla.
Särkijärvi (Asikkala)

Särkijärvi on kylä Asikkalan kunnassa lähellä Kalkkista.
Särkijärvi koostuu monista sukutiloista, jotka ovat edelleen joko kokonaan tai osittain samojen 1500-luvulta tunnettujen sukujen hallussa. Kylältä löytyy Kalkkisten koski, joka on ollut merkittävä tekijä seudun asutuksen muodostumisessa. Särkijärvellä on ollut myös kyläkoulu, joka oli toiminnassa vuosina 1907–1966.
Suuri Nevka

Suurta Nevkaa Pietarissa iltavalaistuksessa.
Suuri Nevka (ven. Больша́я Не́вка, Bolšaja Nevka) on Nevan suuhaara Pietarissa Venäjällä. Se erkanee Nevasta Koivusaaren (ven. Петрогра́дский о́стров, Petrogradski ostrov) luona ja virtaa ensin sen ja Korpisaaren (ven. Апте́карский о́стров, Aptekarski ostrov) pohjoispuolitse. Kivisaaren (ven. Ка́менный о́стров, Kamennyi ostrov) luona siitä erkanee Pieni Nevka ven. Малая Невка, Malaja Nevka) ja Mistulansaaren (ven. Ела́гин о́стров, Jelagin ostrov) luona Keski-Nevka (ven. Средняя Невка, Srednjaja Nevka). Tämän jälkeen se laskee Suomenlahteen Ristisaaren (ven. Кресто́вский о́стров, Krestovski ostrov) pohjoispuolella. Suureen Nevkaan laskee pohjoisesta vähäinen Mustajoki (ven. Чёрная Ре́чка, Tšornaja Retška).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuri Nevka Wikimedia Commonsissa
Gromoboi

| Gromoboi (Громобой) |
| --- | --- |
 Gromoboi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Baltijski zavod, Pietari
Kölinlasku:  7. toukokuuta 1898
Laskettu vesille:  8. toukokuuta 1899
Palveluskäyttöön:  marraskuussa 1900
Poistui palveluskäytöstä:  1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 455 t
Pituus:  147 m
Leveys:  20,3 m
Syväys:  7,9 m
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  874 upseeria ja miehistön jäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 204 mm tykkiä 16 × 152/45 C -tykkiä 12 × 75 mm tykkiä 12 × 47 mm tykkiä 18 × 37 mm tykkiä 4 × 381 mm torpedoputkea
Gromoboi (ven. Громобой, ”jyrisijä”, ”taistelun jyrinä”) oli Venäjän keisarillisen laivaston panssariristeilijä. Alus nimettiin samannimisen venäläisen kansantarinan sankarin mukaan. Pohjois-Venäjällä seikkaillut Gromoboi oli eräänlainen venäläinen versio Robin Hoodista.
Valmistus

Vuonna 1899 valmistunut Gromoboi oli paranneltu version aiemmin valmistuneista panssariristeilijöistä Rossijasta ja Rurikista. Sen keulan 204 mm tykkien suojana oli yli 15 cm paksuinen panssarointi, kuten myös lähes kaikkien 152 mm tykkien. Perässä olevien 204 mm tykkien suojana oli vain suojakilvet.
Palvelus

Valmistumisensa jälkeen laiva purjehti Itä-Aasiaan ja edusti Venäjää Australian kansainyhteisön perustamisessa. Tuolloin laiva vieraili Sydneyn ja Melbournen satamissa. Aluksen komentajana matkalla toimi Karl Petrovitš Jessen.