stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hietaniemen hautausmaa
Hietaniemeen haudattuja tunnettuja henkilöitä > Presidentit

Lauri Kristian Relander
Carl Gustaf Emil Mannerheim
Kaarlo Juho Ståhlberg
Risto Ryti
Juho Kusti Paasikivi
Urho Kekkonen
Mauno Koivisto
Martti Ahtisaari
Edesmenneet presidentit on haudattu Hietaniemen alueelle, lukuun ottamatta Ståhlbergia, joka on haudattu Uudelle alueelle. Kuolleista tasavallan presidenteistä vain Svinhufvud ja Kallio eivät lepää Hietaniemessä. Heidät on haudattu kotipaikkakunnilleen, Svinhufvud Luumäelle ja Kallio Nivalaan. Svinhufvud ja Mannerheim ovat ainoat presidentit, jotka eivät kuolleet Helsingissä.
Kirjallisuutta

Hakli, Terhikki: Hautakammiosta sateenvarjoon: Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäen hautamuistomerkkien kertoma.  (Pro gradu)  Helsingin yliopisto, 2015.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Nervander, Emil: I de dödas stad: En vägledning för vandraren på Helsingfors' lutherska begrafningsplatser.  Helsinki:  Edlund, 1888.  (ruotsiksi)
Paulaharju, Marjut & Tarkoma, Elise: Kirjailijoiden Hietaniemi: kulttuurikävelijän opas.  Helsinki:  Avain, 2017.  ISBN 978-952-304-138-7
Pehkonen, Marja: Opas Hietaniemen hautausmaalle.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2019.  ISBN 978-951-858-051-8
Seppovaara, Juhani: Elävä hiljaisuus Hietaniemen hautausmailla.  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18024-X
Suomi, Vilho & Taka, Osmo (kuvat): Tiet kaikki yhtyy täällä: Historiaa Helsingin Vanhalla hautausmaalla.  Tammi, 1966.
Viro, Voitto: Vanha hautausmaa: Helsingin Hietaniemen hautausmaan opas.  (3. p)  Otava, 2001.  ISBN 951-1-12259-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hietaniemen hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Hietaniemen hautausmaa Helsingin seurakuntayhtymä
Virtuaalinen vaellus Hietaniemen hautausmaalla
Hietaniemen kivet kertovat (Arkistoitu – Internet Archive)
Hietaniemen hautausmaalle haudattuja merkkihenkilöitä (kartta) Helsingin seurakuntayhtymä
Taiteilijamäelle haudattuja (kartta) Helsingin seurakuntayhtymä
Pekka Linnainen: Retkiopas Viron historiaan Hietaniemessä – Hietaniemi ekskursioonijuht (pdf) 26.5.2018. Estofennia. Viitattu 4.6.2018. (viroksi)
Maila Talvio : "Kaikki kohtaavat täällä toisensa". Erään lähestyvän 100-vuotispäivän johdosta, Suomen Kuvalehti, 25.05.1929, nro 21, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuinka hautausmaita nykyään tehdään, Suomen Kuvalehti, 31.10.1931, nro 44, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maila Talvio : Männynoksa haudalla. Muutamia muistelmia Helsingin vanhalta hautausmaalta, Suomen Kuvalehti, 30.10.1937, nro 44, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uusi siunauskappeli, oikealla kolumbaario.
Viron vapaussodassa kaatuneiden vapaaehtoisten muistomerkki.
Sankariaukio ja Sankariristi.
Sankarihauta-aluetta.
Ruotsalaisten vapaaehtoisten muistomerkki.
Suomen Kaartin hautausmaata, keskellä Jääkärikivi.
Veteraanilehto.
Hirviöprinsessa Hime

Hirviöprinsessa Hime 1, Suomen kansikuva.
Hirviöprinsessa Hime (怪物王女, Kaibutsu Ōjo) on manga- ja animesarja. Sarjan on luonut Yasunori Mitsunaga. Sarjan lajityyppinä ovat fantasia- ja kauhukomedia. Suomessa sarja alkoi ilmestyä vuonna 2008 Egmont Kustannuksen julkaisemana. Englanniksi sarja tunnetaan nimellä Princess Resurrection. Sarja loppui huhtikuussa 2013, Suomessa sarjakuvan julkaiseminen lopetettiin heikon kysynnän vuoksi 2011 pokkariin 12.
Sarja ja sen maailma

Sarjassa on viitteitä scifi- ja jännitystarinoihin kuten Varastetut ihmiset, Godzilla ja Dyyni. Eräs Hiron kokemista aikasiirtymistä on perustaltaan suora lainaus Paluu tulevaisuuteen -elokuvasarjasta Tarinassa on yhtenäinen juoni. Jotkin luvut ovat itsenäisiä tarinoita.
Himen auton voi tunnistaa Jaguar Mark 2 -malliksi ja eräs pistooli on Colt Army Model 1860. Tähän aseeseen luodit valetaan ja rullapanostetaan ampumavalmiiksi itse ilman valmista patruunaa mikä sopii hyvin hopealuotien käyttöön. Aseiden käytössä on piirteitä niin sanotusta hammerspacesta sillä aina ei ole selvää mistä tai miten ne on saatu käytettäväksi. Animen jaksoja on yhteensä 26 (24 + 2 lisäjaksoa).
Juoni

Selostus perustuu Suomessa ilmestyneisiin pokkareihin.
Tapahtumat saavat alkunsa kun tavallinen poika Hiro Hiyorimi loukkaantuu kohtalokkaasti muuttokuormaan törmänneen pakettiauton sinkoutuessa hänen päälleen. Hän on tullut kaupunkiin muuttaakseen asumaan palvelijan paikan saaneen sisarensa, Sawawan luo.
Muuttokuorma kuuluu Himelle, joka mielijohteesta päättää herättää pojan henkiin. Aatelinen herättää sopivaksi katsomansa ruumiin verellään vamman ja vaivojen samalla parantuessa. Kaikilla aatelisilla on tämä kyky mutta veren antamisen täytyy tapahtua varsin pian kuoleman jälkeen.
Animeen tarinan alkua on muutettu siten, että Hiro työntää Himen sivuun putoavan teräspalkin alta saaden itse osuman. Hime on tarkastelemassa muuttoon käytettyjen rattaiden hajonnutta pyörää. Hime käyttää herättämiseen veren sijasta eräänlaista elämänliekkiä.
Hiro herää ruumishuoneella ja hän löytää tiensä Himen kartanoon. Käy ilmi, että Hiron sisar on saanut paikan juuri tästä kartanosta. Pian Hiro joutuukin Himen mukana erilaisten murha- ja tappoyritysten vyyhtiin ja muihin outoihin seikkailuihin. Surmaamisyritysten syynä on sisarten ja veljien välinen taistelu valtaistuimesta, sillä heidän isänsä on kuningas, joka hallitsee maailmansa olentoja. Vain yksi voi jäädä eloon, sillä muutoin tämä maailma joutuisi kaaokseen. Maailma on rinnakkainen mutta konkreettisia rajoja tavalliseen maailmaan sillä ei ole.
Henkilöitä > Androidit

Himen palveluksessa on myös androidi Flandre. Sherwoodin androidi on Francisca.
Kunkin veljen ja sisaren väkeen kuuluu androidi. Androidit ovat sekä palvelijoita että henkivartijoita ja sidoksissa emäntäänsä tai isäntäänsä ja tuhoavat itsensä, jos tämä kuolee. Ne ovat ulkonäöltään vaihtelevia robottimaisesta inhmilliseen ja ovat erittäin voimakkaita ja painavat koosta riippumatta tonneja. Ne viestivät eleiden ja ilmeiden lisäksi yhdellä sanalla ”Fuga” sekä keskenään että emäntänsä tai isäntänsä kanssa. Sähkömagneettinen pulssi ja etälamautin pysäyttävät ne joksikin aikaa. Androidit on ilmeisesti ohjelmoitu saksaksi, mikä käy ilmi muun muassa luvuissa kaksi ja kolme. Kuninkaallisen palveluksessa oleva androidi ei vahingoita toista kuninkaallista, mutta hänen palvelijoitaan kylläkin.
Henkilöitä > Vampyyreja

Kiniski on vampyyriherttua, joka yrittää päästä valtaistuimelle. Hän on saanut lisänimen "Ihmissudentappaja" surmaamalla heitä satoja. Hän karkottaa Reirin vampyyriyhteisöstä. Hän tekee useita yrityksiä surmata Hime ja pitää Sylviaa vankinaan juoden tämän verta. Francette ja Mikasa pelastavat Sylvian. Kiniski tuhoutuu, sillä Sylvia on surmannut hänet vampyyrina ja herättänyt sitten henkiin verisoturina. Kiniski ei ole ymmärtänyt tätä mahdollisuutta pitäen aatelisveren vaikutusta vampyyriin mahdottomana.
Zeppeli pitää yllä vampyyrien tukikohtana toimivaa sairaalaa. Hän toimii mieluiten kulissien takaisena voimana ja pääsuunnittelijana. Hän yrittää surmata Reirin karkotuksen jälkeen Kiniskin painostamana usuttamalla purtuja vampyyreita tämän asuinpaikkaan jonka ne polttavat.
Purrut vampyyrit eli vampyyreiksi muunnetut eli puolivampyyrit ovat puhdasverisille alempaa kastia tai jopa ”roskavampyyreita”.
Reiri muuttaa sekä Hiron että Rizan hetkeksi vampyyreiksi. Hiron hän muuntaa saadakseen Himen verta ja Rizan tarkoituksellisesti jotta hän selviytyisi taistelutta ”roskavampyyreiden” täyttämän kylän läpi Reirin kanssa. He palautuvat Reirin verestä tehdyllä seerumilla.
Henkilöitä > Ihmissudet

Ihmissudet voivat muuttua olemuksesta toiseen tahdonalaisesti vaikkakin täysi Kuu antaa niille normaalia suuremmat fyysiset voimat. Vastaavasti aina täydenkuun aikaan tapahtuva kuunpimennys aiheuttaa niille fyysisen voimattomuuden ja masennustilan. Ne kuolevat hopealuotiin tai lävistämällä. Ihmissudet ovat vampyyrien luontaisia vihollisia. Ihmissusien moraaliin kuuluu elää yksi kirkas elämä ja siten verisoturiksi ryhtyminen on häpeällinen teko.
Henkilöitä > Muita olentoja

Muita Himen maailmassa tavattavia olentoja ovat esimerkiksi zombimaiset kuolleiden henget, näkymättömät, muumiot, lepakkohämähäkit, nimetön ”se” ja oman kansansa muodostavat puolikalat. Monet olennoista on punottu suvun taistelun juoniin.
Eräänä esimerkkinä sarjan tyylistä ja mustasta huumorista Hime surmaa ”sen” katuporalla.
Henkilöitä > Ihmissuhteista

Henkilöiden väliset suhteet eivät ole sarjassa pääsijalla juonen rakennetta lukuun ottamatta, mutta niitä on mukana värittävänä elementtinä ja huumorin lähteenä. Hiro on koulussaan uusi ja varsin keskinkertainen oppilas. Hänen ystävänsä on Nozomi Kobuchizawa, joka valokuvaa mielellään tyttöjä ja seurailee heitä ja varsinkin Reiriä hieman kyseenalaisesti. Nozomi on kiinnostunut salaliittoteorioista ja yliluonnollisista ilmiöistä.
Hän joutuukin hurjiin seikkailuihin Hiron ja muiden kanssa mutta Reiri hälventää hänen muistonsa ja Nozomi ihmetteleekin toistuvasti miksi hän löytää itsensä nukkumasta kotiovensa edestä. Reiri kiusoittelee joskus "Buchiita"
Koulumaailmassa kauniina tyttönä pidetyn Reirin Hirolle osoittama tuttavallisuus kiinnittää huomiota samoin kuin se, että Hiron kanssa viihtyy Rizan kaltainen urheilullinen ja rivakka tyttö.
Riza pitää Hiroa hyvänä tyyppinä, vaikkakaan tämä ei ole kovin terävä tai voimakas. Joskus Reiri vihjailee Hirolle kaksimielisyyksiä Rizan kuullen mistä Riza ei pidä lainkaan mikä voi johtua ihmissusiperimästä. Se onko Rizalla muita kuin sisarellisia tai toverillisia tunteita ei ole käynyt ilmi.
Hiro huomaa ihastuvansa Himeen mutta tämän ajoittainen armottomuus ja kylmäverisyys sekä viittaukset aikaisempiin julmiin tapahtumiin aiheuttavat ristiriitaa samalla kun hän yrittää ymmärtää outoa maailmaa. Reiri näyttäisi huomanneen tämän ja hän vihjaa Hirolle Himen menneisyydestä.
Jotkin viholliset ovat yrittäneet vaikuttaa Himeen luomalla harhakuvia Hirosta ja Hime voi olla tietoinen tämän tuntemuksista.
Aiheesta muualla

Wakonen, Juha: Ikuinen avohaava naurattaa aikansa (Arkistoitu – Internet Archive). Anime.
Messapia

Messapia oli antiikin aikaan Apulian eteläosan nimitys. Messapialaiset olivat illyrialainen heimo. He tulivat Adrianmeren yli noin vuonna 1300 eaa. Roomalaiset kukistivat heidät 266 eaa. ja tekivät alueen satamapaikasta Brundisiumista (nykyisin Brindisi) roomalaisen siirtokunnan.
Alexander Mellblom

Alexander Mellblom
Alexander Mellblom (24. elokuuta 1894 Helsinki – 5. maaliskuuta 1962) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat ravintoloitsija August Mellhlom ja Amanda Erika Bång. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Elvi Branderin kanssa.
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Viipurin ruotsalaista lyseota ja suoritti yksityisesti kahdeksannen luokan edellä mainitussa koulussa vuonna 1922. Hän suoritti Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuosina 1929–1930 ja Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.
Jääkäriaika

Tämä Viipurilainen liikemies liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 4. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin myöhemmin muodostettuun Jääkäripataljoona 27:ään  ja hänet sijoitettiin pataljoonan 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin 8. marraskuuta 1915 pataljoonan 3. komppaniaan ja edelleen 11. tammikuuta 1916 pataljoonan 4. komppaniaan. Hänet siirrettiin 4. heinäkuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon josta hän palasi takaisin 4. komppaniaan 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianpäälliköksi 3. jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, jonka jälkeen hänet 12. huhtikuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppanian päälliköksi ja otti osaa Rajamäen, Tarpilan ja Raivolan taisteluihin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mellblom palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. jääkärirykmentin 1. pataljoonan 2. komppanian päällikkönä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Porin jalkaväkirykmentistä hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1919 pataljoonan mukana vasta muodostettuun Keski-Suomen rykmenttiin ja hänet määrättiin päälliköksi 1. pataljoonan l. komppaniaan, josta edelleen 1. pataljoonan komentajaksi 11. joulukuuta 1920 alkaen. Rykmentin komentajan tehtäviä hän hoiti moneen otteeseen viransijaisena vuosina 1924–1927. Seuraavaksi hänet komennettiin Keski-Suomen rykmentin määräaikaiseksi komentajaksi 15. heinäkuuta 1928 ja oli tehtävässä 15. tammikuuta 1929 saakka, jolloin hänet komennettiin  Savon prikaatin 3. pataljoonan komentajan tehtäviin. Savon prikaatista hänet siirrettiin 9. tammikuuta 1929 Karjalan kaartin rykmentin 1. pataljoonan komentajaksi ja edelleen 1. heinäkuuta 1933 Jaakkiman sotilaspiirin päälliköksi ja 11. syyskuuta 1935 alkaen Viipurin komendantiksi.
Talvi- ja jatkosota

Mellblom osallistui talvisotaan ensin Viipurin komendanttina, josta hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 7:ään. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin Pohjois-Hämeen sotilasläänin esikuntaan, josta hän sai tehtäväkseen perustaa Salon suojeluskuntapiirin esikunnan. Tämän tehtyään hänet siirrettiin Karjaan sotilasläänin komentajan apulaiseksi. Jatkosodan puhjettua hänet nimitettiin Karjaan sotilasläänin komentajaksi ja toimi tehtävässä sodan loppuun saakka. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen ja muutti Ruovedelle, minne hänet lopulta myös haudattiin.
Opetustoimi

Mellblom opetti taktiikkaa ja aseoppia Viipurin upseerikokelaskursseilla keväällä vuonna 1919.
Luottamustoimet

Mellblom toimi 2. Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1933.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 1. maaliskuuta 1916  Yliluutnantti (Kapteeni) 11. helmikuuta 1918  Majuri 6. joulukuuta 1922  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1933 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
J. S. Meresmaa

| J>  S. Meresmaa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1983 (ikä 41) Tampere
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  Fantasiakirjallisuus, spekulatiivinen fiktio
Esikoisteos:  Mifongin perintö (2012)
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Meresmaan Höyry meidän henkemme -teos Tampereella. Teos kuuluu Sanalankoja-sarjaan.
J. S. Meresmaa (s. 6. syyskuuta 1983 Tampere) on suomalainen kirjailija ja kustannustoimittaja.
Meresmaa on varsinaiselta koulutukseltaan puutarhuri, mutta on opiskellut kirjoittamista Oriveden Opistossa. Hän on tamperelaisen Osuuskumma-kustannuksen perustajajäsen ja toimi hallituksen puheenjohtajana vuosina 2015–2018. Meresmaa asuu Tampereella.
Kirjallinen ura

Meresmaan suurtyönä voi pitää kuusiosaista Mifonki-fantasiasarjaa, jonka ensimmäinen osa Mifongin perintö ilmestyi vuonna 2012. Kaksi ensimmäistä osaa kustansi Karisto, loput Myllylahti. Meresmaa on kirjoittanut myös ensin sähkökirjoina ilmestyneen fantasiatrilogian Keskilinnan ritarit (2013–2015), joka myöhemmin julkaistiin myös painettuna versiona, jossa on lisänä epilogi ja kartta.
Vuosina 2016–2019 Meresmaa kirjoitti vaihtoehtoiseen Suomeen 1900-luvun alkuun sijoittuvan Ursiini-trilogian, jonka kustansi Kustannusliike Robustos. Trilogian osat ovat Naakkamestari (2016), Hämäränsäteet (2018) ja Voimanpesä (2019). Lisäksi Meresmaan novelleja on ilmestynyt suomalaisissa antologioissa ja muissa julkaisuissa, ja niitä on käännetty lukuisille muille kielille, kuten englanti, ranska, espanja, portugali, ruotsi ja romania.
Vuonna 2019 Meresmaalta julkaistiin lyhytproosakokoelma Lintuhäkin muotoinen soittorasia. Vuonna 2020 Meresmaa laajensi tuotantoaan säeromaaneihin, lastenkirjoihin ja selkokirjallisuuteen, kun häneltä ilmestyi säeromaani Dodo, kuvitettu lastenkirja Minä, kissa ja hänen kirjoittamansa selkomukautus romaanista Naakkamestari.
Meresmaa on kustannustoimittanut yhdessä Markus Harjun kanssa Suomen ensimmäiset steampunk-novelliantologiat Steampunk! Koneita ja korsetteja (Osuuskumma, 2012) ja Steampunk! Höyryä ja helvetinkoneita (Osuuskumma, 2013). Hän on toimittanut myös kolmen maan yhteistyönä syntyneen käännösantologia-projektin Steampunk Internationalin suomenkielisen version. Antologian englanninkielisen laitoksen on kustantanut brittikustantamo NewCon Press ja portugalinkielisen laitoksen Editorial Divergência.
Palkintoehdokkuudet ja kirjoituskilpailuvoitot

Vuonna 2020 julkaistu säeromaani Dodo oli ehdolla Suomen nuorisokirjailijoiden jakamalle Topelius-palkinnolle ja voitti Blogistanian Kuopus -palkinnon. Tytär hämärän, piika pimeän voitti Blogistanian Kuopus -palkinnon 2023 ja oli Tähtifantasia-palkintoehdokkaana. Mifongin perintö oli ehdolla sekä Anni Polva - että Kuvastaja-palkinnon saajaksi vuonna 2013. Vaihtoehtohistoriallinen pienoisromaani Naakkamestari voitti Robustos-kustantamon kirjoituskilpailun vuonna 2015 yli sadan käsikirjoituksen joukosta.
Monet Meresmaan novelleista ovat olleet ehdolla Atorox-palkinnolle ja sijoittuneet kärkikymmenikköön.
Teokset

Lintuhäkin muotoinen soittorasia. Osuuskumma, 2019. ISBN 978-952-7215-77-7 (novellikokoelma)
Painajaismuisto/Monster Dreams/El Monstruo del Sueño. BoD, 2019. ISBN 978-951-568-931-3 (novellikokoelma)
Naakkamestari (selkomukautus). Reuna, 2020. ISBN 978-952-3550-59-9
Kenties tapan sinut vielä.  Hämeenlinna:  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-39490-7
Akanvirta.  Tampere:  Osuuskumma, 2022.  ISBN 978-952-7382-25-7  (novellikokoelma)
Kunnes tapamme taas.  Hämeenlinna:  Karisto, 2023.  ISBN 978-951-1-45835-7
Tytär hämärän, piika pimeän.  Espoo:  Myllylahti, 2023.  ISBN 978-952-356-384-1
Poika valkean, renki raudan. Espoo: Myllylahti, 2024. ISBN 978-952-356-495-4
Mifongin perintö.  Hämeenlinna:  Karisto, 2012.  ISBN 978-951-23-5446-7
Mifongin aika.  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5681-2
Mifongin mahti.  Espoo:  Myllylahti, 2014.  ISBN 978-952-202-552-4
Mifongin kätkemä.  Espoo:  Myllylahti, 2015.  ISBN 978-952-202-654-5
Mifongin kadottama. Espoo. Myllylahti. 2016. ISBN 978-952-202-743-6
Mifongin lunastama. Espoo. Myllylahti. 2017. ISBN 978-952-202-847-1
Aseenkantajan kunnia.  (sähkökirja)  Osuuskumma, 2013.  ISBN 978-952-6642-13-0
Ritarin ansio.  (sähkökirja)  Osuuskumma, 2014.  ISBN 978-952-6642-25-3
Kuninkaan tahto.  (sähkökirja)  Osuuskumma, 2015.  ISBN 978-952-6642-30-7
Keskilinnan ritarit. painettu yhteislaitos. Osuuskumma, 2016. ISBN 978-952-6642-58-1
Naakkamestari. Karkkila-Pirkkala. Robustos, 2016. ISBN 978-952-5758-37-5; ISBN 978-952-5758-65-8
Hämäränsäteet. Karkkila-Pirkkala. Robustos, 2018. ISBN 978-952-5758-59-7
Voimanpesä. Karkkila-Pirkkala. Robustos, 2019. ISBN 978-952-5758-66-5
Dodo.  Espoo:  Myllylahti, 2020.  ISBN 978-952-356-077-2
Khimaira.  Espoo:  Myllylahti, 2021.  ISBN 978-952-356-236-3
Kerberos.  Espoo:  Myllylahti, 2022.  ISBN 9789523563308
Minä, kissa.  Helsinki:  Art House, 2020.  ISBN 978-951-8847-59-8
Hirviöhoitola - Kartanon kummajaiset. Hämeenlinna: Karisto, 2023. ISBN 9789511451303.
Aiheesta muualla

J. S. Meresmaan blogi
Loikkanen, Maria: Nuortenkirjapalsta: J.S. Meresmaa – Mifongin perintö Alas taikavirtaa -blogi. (Julkaistu alun perin Kainuun Sanomissa 28.4.2012.)
Loikkanen, Maria: Nuortenkirjapalsta: Esikoiskirjailija J.S. Meresmaan haastattelu Alas taikavirtaa -blogi. (Julkaistu alun perin Kainuun Sanomissa 28.4.2012.)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Merstolan rautatieasema

Merstolan rautatieasema sijaitsi Harjavallassa Merstolan kylässä Tampere–Pori-radan varrella. Asema valmistui Oulun radan asemarakennusten tyyppipiirustusten mukaan samaan aikaan rautatien kanssa vuonna 1895. Virallisesti Merstolan asema vihittiin käyttöön marraskuussa. Junaliikenne oli alkanut jo maalis-huhtikuun aikana.
Merstolan ensimmäinen asemarakennus paloi vuoden 1918 sisällissodan yhteydessä punaisten sytyttämänä. Välittömästi sodan jälkeen valmistunut, arkkitehti Thure Hellströmin suunnittelema uusi asemarakennus oli käytössä vuoteen 1983 saakka, jolloin matkustajaliikenne asemalle lopetettiin. Virallisesti asema lakkautettiin vuotta myöhemmin. Asemarakennus purettiin 1980-luvun puolivälin jälkeen, nykyisin sen paikalla sijaitsee teollisuuskiinteistö.
Merstolan rautatieasema toimi alun perin Harjavallan rautatieaseman nimellä. Vuonna 1952 valmistui kahden kilometrin päässä keskustassa sijainneen Outokummun tehtaiden seisakkeen tilalle paikkakunnan toinen rautatieasema ja vanha jäi Merstola-nimiseksi pysäkiksi.
Merlin

Merlin keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvituksessa.
Merlin (kymr. Myrddin, bret. Merzhin, lat. Merlinus) on kuningas Arthurista ja pyöreän pöydän ritareista kertovien tarinoiden mahtava velho, joka auttaa Arthurin valtaistuimelle. Merlin on useiden myöhempien velhohahmojen esikuva.
Merlin on arvoituksellinen hahmo, jonka persoona ja merkitys ovat vaihdelleet Arthur-taruston eri versioissa. Geoffrey Monmouthilainen liitti ensimmäisenä Merlinin Kuningas Arthurin tarustoon. Merlin esiintyy hänen vuonna 1133 julkaistussa teoksessaan Historia Regum Britanniae. Geoffrey Monmouthilaisen Merlin pohjautui ilmeisesti useisiin kelttiläisen taruperinteen tietäjähahmoihin (druideihin). Vahvin vaikuttaja lienee ollut walesilaisen Nenniuksen kertomus Ambrosiuksesta, joka toimi tarunhohtosen kuningas Vortigernin neuvonantajana. Geoffrey Monmouthilainen kuvasi Merlinin Uther Pendragonin ja sittemmin Arthurin neuvonantajana. Myöhemmässä teoksessaan Vita Merlini Geoffrey kehitti Merlinin taustatarinaa omaksumalla siihen aineksia pohjoisesta legendasta, joka kertoi metsien villistä tietäjästä, jolla oli ennustamisen lahja.
Robert de Boronin ritarirunoelmassa Merlin velhoon liitettiin kristillisiä sävyjä ja hänestä tuli pyhän Graalin maljan profeetta. Arthur-taruston ranskankielinen proosaversio Vulgate lisäsi Merlinin hahmoon demonisia piirteitä, mutta säilytti toisaalta hänen asemansa Graalin profeettana ja laajensi hänen rooliaan. Vulgatessa Merlin neuvoi Utheria perustamaan pyöreän pöydän ritariston, ja Merlin myös ennusti, että Utherin todellinen perijä olisi se, joka pystyy vetämään miekan kivestä. Mukana oli lisäksi Merlinin ihastuminen Järven neitoon, joka koitui lopulta hänen kohtalokseen.
Merlinin sanotaan olevan erään kristityn nunnan synnyttämä; irrallaan liikkunut demoni, incubus, olisi tehnyt nunnalle väkivaltaa, mutta tämä olikin kastanut vastasyntyneen pyhässä lähteessä, jolloin pahuudella ei ollut otetta lapseen. Muistoksi syntyperästä jäi pitelemätön vaellushalu sekä voimakas seksuaalinen vietti; viimemainittu onkin hänen ainoa varsinainen heikkoutensa, koska hän on useimmiten varsin pitkän aikaa pois tolaltaan toteutuneen seksuaalisen aktin jälkeen
Eräissä taruissa Merlin oli koko Britannian druidien johtaja, toisissa jopa kulloisenkin johtajan arvonimi, ei erisnimi.