stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sambia
Väestö

Sambian väestö koostuu etnisesti yli 70 bantu-kansasta. Sambian valtio on rekisteröinyt 73 heimoa ja monet sambialaiset sanovat maassa olevan saman verran kieliä. Kielitieteellisesti kielet kuitenkin jakautuvat noin kahteenkymmeneen pääkieleen ja näiden murteisiin. Ethnologuen mukaan luonnollisia kieliä on 43 ja lisäksi kahdella kielellä ei ole äidinkielisiä puhujia. Englannin lisäksi seitsemällä bantukielellä on virallinen asema. Isoimmat näistä ovat njandža ja bemba. Bembaa puhuu äidinkielenään noin 3,3 miljoonaa ja njandžaa 800 000. Molempia käytetään yleisesti lingua francana varsinkin kaupungeissa. Maassa asuu myös pieni eurooppalainen ja aasialaisperäinen vähemmistö. Useimmat maahanmuuttajista ovat alkujaan Britanniasta, Etelä-Afrikasta tai Intiasta.
Uskonnollisesti enemmistö sambialaisista on kristittyjä ja jakautuvat osapuilleen puoliksi katolisiin ja erilaisiin protestanttisiin ryhmiin. Toiseksi suurin ryhmä ovat perinteisen animistisen uskon harjoittajat. Maassa on myös pieni islamilainen (1 %) ja hindulainen (0,3 %) vähemmistö. Jehovan todistajiin kuuluu maan asukkaista kansainvälisillä mittapuilla mitattuna melko suuri osa; vuonna 1998 tämä osuus oli 1,03 prosenttia.
Väestö > Tasa-arvo

Tyttöjen ja naisten asema on parantunut hyvin nopeasti. Naisten lukutaidottomuus on edelleen yleisempää kuin miesten, mutta tyttöjen ja poikien välinen ero koulunkäynnissä on pienempi nuoremmissa ikäluokissa. Lähes puolet peruskoulujen oppilaista on tyttöjä.
Työ kodin ulkopuolella on aiempaa yleisempää naisille. Naisten osallistuminen yhteiskunnalliseen ja poliittiseen elämään on myös lisääntynyt. Naisten osuus parlamentissa on liki kaksinkertaistunut vuoden 1990 lukemasta. Nykyisin 15 prosenttia parlamentin jäsenistä on naisia. Palkkaus on edelleen epätasaista, naisten keskitulojen yltäen vain puoleen miesten tuloista. Naisiin kohdistuva väkivalta on myös suuri ongelma, varsinkin koska alueella elää sitkeässä myytti, että neitsyen raiskaaminen parantaa AIDSin.
Väestö > Terveys

Äitiyskuolleisuus on lisääntynyt, ja erot rikkaimpaan ja köyhimpään väestönosaan kuuluvien välillä ovat suuret. Neuvolapalvelut ovat parantuneet ja ehkäisy yleistynyt, mikä on lisännyt naisten mahdollisuuksia vaikuttaa omaan elämäänsä. Keskimääräinen lapsiluku, joka vielä 1970-luvulla oli 7,4, on nykyisin 5,8. Neuvolassa käynti on säännöllistynyt ja suurin osa naisista käy tarkastuksessa ainakin kerran raskautensa aikana, mutta harvemman kuin joka toisen lapsen syntymisessä avustaa koulutettu kätilö.
Äärimmäisessä köyhyydessä elää nyt vähemmän sambialaisia kuin 1990-luvun alussa, heidän osuutensa pieneni 58 prosentista 51 prosenttiin vuosina 1991–2006. Myös lapsi- ja imeväiskuolleisuus on vähentynyt merkittävästi. Jopa 92 prosenttia lapsista on rokotettu tuberkuloosia vastaan, ja vanhemmista puolet osaa ehkäistä ja hoitaa ripulia oikein. Ripuli, malaria ja AIDS ovat lasten yleisimpiä kuolinsyitä Sambiassa. Maailmanpankin tukeman ohjelman avulla kuolleisuus malariaan on saatu pienenemään puoleen vuoden 2000 tasosta. Projekti lisäsi hyttysverkkojen käyttöä lasten nukkumapaikoissa ja hyönteiskarkotteiden käyttöä.
Talous

Hiukan yli puolet maan työläisistä tekee töitä maataloudessa, joka kuitenkin tuottaa alle 10 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Maatalouden tuotteista isoin osa päätyy kotimaan kulutukseen, vaikkakin maassa viljellään myös vientiä varten eurooppalaisomisteisilla tiloilla. Tiloilla viljellään tupakkaa, sokeriruokoa, puuvillaa ja maapähkinöitä. Maassa kasvatettavat pääruokaviljat ovat maissi, hirssi, maniokki, durra ja vihannekset.
Sambian tärkein vientituote on kupari, jonka maailmanmarkkinahintojen heilahtelut vaikuttavat suuresti maan talouteen, mutta sillä on kuitenkin rahoitettu paljon Sambian kehitystä. Muut merkittävimmät luonnonvarat ovat koboltti, sinkki, lyijy, kivihiili, kulta, hopea, smaragdit ja uraani.
Vuonna 2006 maan länsiosasta löytyi viitteitä öljystä ja maakaasusta. 15 vuotta myöhemmin löydöksiä kuvailtiin edelleen lupaaviksi.
Talous > Kehityksen haasteet

Sambia kuului 2000-luvun alkupuolella maailman köyhimpiin valtioihin. Sen kehityksen suurimpana jarruna olivat laajalle levinneet HIV-tartunnat ja AIDS. 2020-luvulla se luokitellaan alemman keskitason tuloluokkaan. Talouskasvu oli nopeaa vuosina 2004–2014, mutta hidastui sen jälkeen.
Vielä vuonna 2009 Sambia oli YK:n kehitysohjelman UNDP:n inhimillisen kehityksen asteikolla (HDI) kahdentoista huonoiten sijoittuvan joukossa, sijalla 165. Maan kehitystä hidastaa vakava aids-tilanne. Joka kuudes aikuinen on saanut hiv-tartunnan, ja maassa on yli miljoona aids-orpoa. On esitetty synkkiä arvioita, joiden mukaan joka toinen sambialaisnuori tulee kuolemaan aidsiin. Aidsista johtuen odotettavissa oleva elinikä on laskenut 38 vuoteen, kun se vielä 1970-luvulla oli 50 vuotta.
Opetussektorilla kehitys vaikuttaa positiiviselta. Vuonna 2006 98 prosenttia sekä tytöistä että pojista aloitti ala-asteen, kun kolme vuotta aiemmin neljännes ikäluokasta jäi koulun ulkopuolelle. Seitsenvuotisen peruskoulun kävi loppuun 91 prosenttia pojista ja 79 prosenttia tytöistä.
Talous > Vesi ja energia

Vuonna 2008 arvioitiin, että Sambian on mahdollista saavuttaa vuoteen 2015 mennessä YK:n vuosituhattavoitteen ympäristön kestävästä kehityksestä puhtaan veden saatavuuden osalta. Sen sijaan kunnollisten käymälöiden osuus on pienentynyt vuodesta 1991. Vuonna 2006 sellainen puuttui joka kolmannelta sambialaiselta.
Pääkaupunki Lusakan tiiviisti asutetun ja tulvien rasittaman Kanyaman kaupunginosan viemäröinti on ollut pitkäaikainen projekti. Vuonna 2009 arviolta puolet tarkoitukseen budjetoiduista varoista on kuitenkin varastettu matkalla, mikä on viivästyttänyt hanketta.
Koska suurin osa kotitalouksista käyttää puuta energialähteenään, Sambian metsiin kohdistuu suuri paine. Metsät joutuvat entistä kovemmille kun väkiluku kasvaa. Sambian asukasluvun on arvioitu kasvavan vuoteen 2050 mennessä yli 29 miljoonaan.
Liikenne

Sambian tärkein kansainvälinen lentoasema on Lusakassa, mutta joitakin lentoja ulkomailta tulee myös Livingstonen, Mfufan ja Ndolan kentille.
Tansanian–Sambian rata (Tanzania Zambia Railway) on kiinalaisten rakentama ja valmistui vuonna 1976. Se ulottuu Kapiri Mposhiin Lusakan pohjoispuolelle. Muut rautatiereitit kulkevat Lusakasta pohjoiseen Kitween ja Lusakasta etelään, Livingstoneen.
Koulutus

Oppivelvollisuus alkaa 7 vuoden iästä ja jatkuu peruskoulun seitsemännelle luokalle asti. Nämä opinnot ovat ilmaisia. Toisen asteen opinnot on jaettu kahtia: kaksivuotiseen (luokka-asteet 8–9) ja sitä seuraavaan kolmivuotiseen osaan. Oppilaan perheen on kuitenkin hankittava kaikki opiskeluvälineet jo alaluokilla: kirjat, kynät, vihkot ja koulupuku. Ylemmillä luokilla myös opetus ja tutkintojen suoritus ovat maksullisia.
Maassa on kolme julkisilla varoilla rahoitettua yliopistoa: Sambian yliopisto (UNZA), Mulungushi University (MU) ja Copperbeltin yliopisto (CBU). Niiden lisäksi on viisi yksityistä korkeakoulua tai yliopistoa, ja kuudetta suunnitellaan.
Kulttuuri ja media

Sambialaisen perinteisen musiikin soittimia ovat rummut, sormipiano ja ksylofonia muistuttava silimba. Muiden Afrikan maiden tapaan tanssi ja rummutus ovat tärkeitä osia rituaaleissa, seremonioissa ja juhlinnassa. Nykynuoriso ottaa tanssiinsa ja musiikkiinsa vaikutteita sekä länsimaista että muualta Afrikasta.
Korien ja ruukkujen teko on kehittynyt tarvekalujen tuottamiseksi, mutta niiden valmistaminen myyntiin on myös monen kotitarveviljelijän ainoa keino saada rahatuloja.
Sambian radio- ja televisiokanavat ovat pääosin valtion käsissä. Joukkotiedotusvälineistä laajimman yleisön tavoittaa radio. Ainoat maanlaajuiset radiolähetykset tuottaa valtiollinen Zambia National Broadcasting Corporation (ZNBC). Kansainvälisistä tuotantoyhtiöistä maassa toimivat BBC World Service (lähetykset Lusakasta ja Kitwestä) sekä Radio France internationale. Riippumattomien tiedostusvälineiden toimintaa on rajoitettu. Usean radio- ja televisiokanavan toimiluvat evättiin ja tärkein sanomalehti The Post suljettiin ennen vuoden 2016 presidentinvaaleja, joissa valtapuolueen Edgar Lungu valittiin uudelle kaudelle. Muutamia yksityisiä uutissivustoja toimii yhä, samoin joitakin paikallisradioita. Toimittajat ilman rajoja -järjestön julkaiseman vuosiraportin (2020) mukaan järjestön pisteyttämästä 180 maasta Sambia sijoittui lehdistönvapaudessa sijalle 120, ja maa kuuluu maailmanlaajuisesti lehdistönvapauden viisiportaisella asteikolla toiseksi alimpaan, vaikean lehdistönvapauden luokkaan. Riippumattomia tai kriittisiä toimituksia ja toimittajia kohtaan käytetään taloudellisia rajoituskeinoja (kuten veroja) ja sananvapautta rajoittavaa lainsäädäntöä (jolla rajoitetaan esimerkiksi presidentin kritisoimista). Fyysiset hyökkäykset toimittajia ja toimituksia kohtaan ovat yleisiä etenkin vaalien aikaan. Hallitus on viestinyt aikovansa verottaa sosiaalisen median alustojen tarjoamia puheluja.
Urheilu

Sambian olympiajoukkue on osallistunut vuodesta 1964 alkaen muihin kesäkisoihin paitsi 1976 kisoihin, joita se boikotoi Etelä-Afrikan vastaisten pakotteiden tukemiseksi. Maa on saanut olympialaisista kolme mitalia: pronssia vuonna 1984 nyrkkeilystä, hopeaa 1996 aitajuoksusta ja pronssia 2024 400 metrin juoksusta.
Sambian jalkapallomaajoukkue ei ole selviytynyt kertaakaan MM-kilpailujen lopputurnaukseen. Afrikan mestaruuskilpailut se voitti 2012 ja sai hopeaa vuonna 1994. FIFA-rankingissa joukkue oli elokuussa 2010 sijalla 72.
Sambian silloinen jalkapallomaajoukkue kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 1993. Turmassa kuolivat kaikki lentokoneessa olijat. Joukkueesta selvisi hengissä vain joukkueen kapteeni, joka matkasi Senegaliin eri reittiä kuin muu joukkue. Lentokone syöksyi mereen Gabonin lähistöllä matkalla Senegaliin pelaamaan karsintaottelua Marokkoa vastaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sambia Wikimedia Commonsissa
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
| n k Eteläisen Afrikan kehitysyhteisö (SADC) |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Kongon demokraattinen tasavalta  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Sambia  Seychellit  Swazimaa  Tansania  Zimbabwe 
Seeproja Mosi-oa-Tunyan luonnonsuojelualueella
Edgar Lungu, Sambian presidentti vuosina 2015–2021
Sambian maakunnat
Sambialaisia maaseudun lapsia.
Kuivattua pikkukalaa eli kapentaa myynnissä Chipatan torilla
Sambian kartta
Luokkahuone maaseudun koulussa lähellä Livingstonea.
Youmbe-veistos valtikkkana, 1800-luku, Louvre.
National Heroes Stadium Lusakassa
Sophie Tucker

Sophie Tucker vuonna 1917.
Sophie Tucker, alun perin Sonja Kališ (ven. Соня Калиш, 1887–1966), oli yhdysvaltalainen laulaja ja vaudeville-esiintyjä. Hän esitti aluksi blackface-näytöksiä kahviloissa ja vaudeville-esityksissä ja lauloi myöhemmin musikaalinäytelmissä New Yorkissa ja Lontoossa. Hän näytteli toisinaan myös elokuvissa. Tuckerin tunnetuimmaksi kappaleeksi on jäänyt Shelton Brooksin säveltämä ”Some of These Days”.
Elämä ja ura

Sonja Kališ syntyi 13. tammikuuta 1884 venäjänjuutalaiseen perheeseen. Perhe muutti pian Sonjan syntymän jälkeen Venäjältä Puolaan ja pian sen jälkeen Bostoniin Yhdysvaltoihin Sonjan ollessa kolmen vuoden ikäinen. Pian Yhdysvaltoihin muuton jälkeen perhe vaihtoi sukunimekseen Abuza ja asettui asumaan Hartfordiin.
Sophie meni 16-vuotiaana naimisiin Louis Tuck -nimisen miehen kanssa ja vuotta myöhemmin synnytti tälle lapsen. Mies kuitenkin jätti perheen lapsen synnyttyä. Sophie vaihtoi sukunimensä Tuckeriksi ja alkoi esiintyä tällä nimellä. Hän muutti New Yorkiin ja esiintyi aluksi kahvila- ja kapakkalaulajana. Vuonna 1906 hän alkoi esiittää blackface-esityksiä vaudevillenäyttämöllä.
Vuonna 1909 Tucker otettiin esiintyjäksi Broadwayllä esitettävään Ziegfeld Follies -musikaalirevyysarjaan, ja kahdessa vuodessa hänestä tuli sarjan pääesiintyjä. Lopulta hän luopui blackface-naamiosta, jota oli pitänyt koska ei ollut uskonut normaalin ulkonäkönsä vetävän yleisöä, ja hänen suosionsa vain kasvoi. Tucker esitti huumorikappaleita, ragtime-lauluja ja balladeita ja otti repertuaariinsa myös perinteisiä jiddišinkielisiä lauluja. Tuckerin kenties tunnetuin nauhoitus, Shelton Brooksin säveltämä ”Some of These Days”, ilmestyi vuonna 1911.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Tucker esiintyi jazzkokoonpanolla nimeltä Five Kings of Syncopation. Vuonna 1914 hän meni naimisiin pianisti Frank Westphalin kanssa ja aviopari myös esiintyi yhdessä. He kuitenkin erosivat jo vuonna 1917. Tuckerin ensimmäinen teatterimusikaalirooli oli vuonna 1919 Shubert Gaieties -näytelmässä.
Vuonna 1921 Tucker tapasi pianisti Ted Shapiron, josta tuli hänen pitkäaikainen yhteistyökumppaninsa. Shapiro toimi Tuckerin musiikillisena ohjaajana ja sävelsi suuren osan tämän materiaalista. Tuckerin 1920-luvun hittejä olivat muun muassa ”I’m the Last of the Red-Hot Mamas”, ”My Yiddishe Momme” sekä uudelleen nauhoitettu ”Some of These Days”. Tucker esiintyi vuonna 1922 Lontoossa esitetyssä musikaalissa Round in 50, ja matkusti myöhemmällä urallaan paljon Britannian ja Yhdysvaltojen välillä. Hän esiintyi myös näyttelijänä elokuvissa Honky Tonk (1929), Broadway Melody (1937) ja Ei meillä pelätä (1937).
Tuckerin maine kuitenkin hiipui 1940-luvulle tultaessa, ja hän siirtyi takaisin pienemmille lavoille laulaen enimmäkseen yökerhoissa satunnaisten elokuva- ja teatteriesiintymisten lisäksi. Lauluäänensä heiketessä hän otti repertuaariinsa osittain puhuttuja filosofistyylisiä kappaleita. Vuonna 1963 Tuckerin elämästä tehtiin elokuva Sophie. Tucker kuoli 9. helmikuuta 1966 New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Sophie Tucker Internet Broadway Databasessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tucker vuonna 1952.
Luettelo vuonna 1952 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1952 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

10. tammikuuta – Arthur Everitt, brittiläinen miekkailija ja olympiamitalisti (s. 1872)
15. tammikuuta – Francisco Blanco Nájera, espanjalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1889)
17. tammikuuta – Hjalmar Hultin, suomalainen pankinjohtaja ja opettaja (s. 1871)
22. tammikuuta – Alexander Behm, saksalainen fyysikko (s. 1880)
26. tammikuuta – Natalja Brasova, venäläinen aatelisnainen (s. 1880)
29. tammikuuta – Jenő Fejes, unkarilainen insinööri, hitsaustekniikan kehittäjä ja autonsuunnittelija (s. 1877)
30. tammikuuta – Silvio D’Arzo, italialainen kirjailija (s. 1920)
Helmikuu

1. helmikuuta – José Alves Matoso, portugalilainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1860)
4. helmikuuta – Väinö Anttila, suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja (s. 1892)
5. helmikuuta – Pekka Alpo, suomalainen teatterinjohtaja ja -ohjaaja (s. 1877)
6. helmikuuta – Yrjö VI, Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija (s. 1895)
7. helmikuuta – Philip G. Epstein, yhdysvaltalainen käsikirjoittaja (s. 1909)
12. helmikuuta – Ernst Zahn, sveitsinsaksalainen kirjailija (s. 1867)
13. helmikuuta – Alfred Einstein, saksalainen musiikintutkija (s. 1880)
28. helmikuuta – Albert Forster, saksalainen poliitikko (s. 1902)
29. helmikuuta – Agustín Barrere, argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1865)
Maaliskuu

3. maaliskuuta – Fredrik Lindholm, suomalainen lyseon rehtori (s. 1884)
5. maaliskuuta – Kaarlo Engelvuori, suomalainen jääkärieläinlääkintäeverstiluutnantti ja eläinlääketieteen tohtori (s. 1889)
19. maaliskuuta – Urho Ahonurho (synt. Urho Aho), suomalainen taidemaalari (s. 1894)
19. maaliskuuta – Elsie Alison, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1892)
22. maaliskuuta – Johannes Bäck, suomalainen pappi ja kansanedustaja (s. 1872)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Armas Esti, suomalainen arkkitehti (s. 1888)
2. huhtikuuta – Bernard Lyot, ranskalainen tähtitieteilijä (s. 1897)
10. huhtikuuta – G. E. Asp, suomalainen arkkitehti, teollisuuskoulun rehtori ja rakennusalan oppikirjojen tekijä (s. 1866)
20. huhtikuuta – Julius Alanen, suomalainen vuorineuvos ja Osuustukkukaupan toimitusjohtaja 1918–1952 (s. 1882)
21. huhtikuuta – Leslie Banks, brittiläinen teatteri- ja elokuvanäyttelijä (s. 1890)
21. huhtikuuta – Stafford Cripps, brittiläinen poliitikko ja Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeri 1947–1950 (s. 1889)
24. huhtikuuta – Victor Larsen, tanskalainen poliitikko (s. 1890)
Toukokuu

7. toukokuuta – Wäinö Bonsdorff, suomalainen kemisti ja taloustieteilijä (s. 1876)
8. toukokuuta – William Fox, yhdysvaltalainen elokuvajohtaja ja -tuottaja (s. 1879)
11. toukokuuta – Bertel Broman, suomalainen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti (s. 1889)
30. toukokuuta – Kaarlo Eronen, suomalainen balettitanssija, koreografi ja tanssipedagogi (s. 1894)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – John Dewey, yhdysvaltalainen filosofi ja psykologi (s. 1859)
15. kesäkuuta – Trygve Utheim, norjalainen poliitikko (s. 1884)
18. kesäkuuta – Jefim Bogoljubov, ukrainalais-saksalainen shakin suurmestari (s. 1889)
18. kesäkuuta – Zahar Dorofejev, mokšamordvalainen kirjailija (s. 1890)
18. kesäkuuta – Elsa Fohström, suomalainen taidemaalari (s. 1875)
20. kesäkuuta – Luigi Fagioli, italialainen kilpa-autoilija ja Formula 1 -kuljettaja (s. 1898)
22. kesäkuuta – Armas Siitonen, suomalainen arkkitehti (s. 1883)
26. kesäkuuta – Aarne Alvi, suomalainen jääkäriluutnantti (s. 1896)
26. kesäkuuta – Knut Liestøl, norjalainen folkloristiikan professori (s. 1881)
29. kesäkuuta – Alfred Braunschweiger, saksalainen uimahyppääjä (s. 1885)
30. kesäkuuta – Olga Autere, suomalainen kotitalousneuvoja (s. 1873)
Heinäkuu

18. heinäkuuta – Hugh Cairns, brittiläinen neurokirurgi (s. 1896)
22. heinäkuuta – Silvio Cator, haitilainen yleisurheilija (s. 1900)
25. heinäkuuta – Ellida Erling, suomalainen kirjailija (s. 1869)
26. heinäkuuta – Carl von Diederichs, suomalainen toimittaja ja kirjailija (s. 1879)
31. heinäkuuta – Waldemar Bonsels, itävaltalais-saksalainen lastenkirjailija (s. 1880)
Elokuu

12. elokuuta – David Bergelson, venäjänjuutalainen kirjailija (s. 1884)
12. elokuuta – Itsik Fefer, neuvostoliitonjuutalainen runoilija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja (s. 1900)
14. elokuuta – Viktor Jedidjah Alfred Roos, suomalainen opettaja, rehtori, valtiopäivämies, tietokirjailija ja kouluneuvos (s. 1864)
19. elokuuta – Frans Hautala, suomalainen taidemaalari (1895)
22. elokuuta – Philip G. Epstein, yhdysvaltalainen käsikirjoittaja (s. 1909)
23. elokuuta – Richard Faltin nuorempi, suomalainen kirurgi (s. 1867)
24. elokuuta – Daniel Cohalan, irlantilainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1858)
25. elokuuta – Ola Fogelberg, suomenruotsalainen sarjakuvataiteilija ja Osuusliike Elannon mainospäällikkö (s. 1894)
27. elokuuta – Erik Ahlman, suomalainen filosofi, kielitieteilijä, professori ja Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun rehtori 1940–1948 (s. 1892)
Syyskuu

2. syyskuuta – Joseph Avenol, ranskalainen poliitikko, diplomaatti ja Kansainliiton pääsihteeri 1933–1940 (s. 1879)
5. syyskuuta – Aleksei Barannikov, neuvostoliittolainen Intian kielten tutkija ja filologi (s. 1890)
17. syyskuuta – Gunnar Finne, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1886)
26. syyskuuta – George Ducker, kanadalainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja (s. 1871)
Lokakuu

8. lokakuuta – Thorild Bröderman, ruotsalaissyntyinen oopperalaulaja (s. 1883)
9. lokakuuta – Björn Engström, suomalainen kamreeri ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija (s. 1886)
10. lokakuuta – Kalle Carlstedt, suomalainen kuvataiteilija (s. 1891)
11. lokakuuta – Jack Conway, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja näyttelijä (s. 1887)
13. lokakuuta – Stanley Bacon, brittiläinen painija (s. 1885)
13. lokakuuta – Raymond B. Egan, yhdysvaltalainen populaarimusiikin sanoittaja (s. 1890)
15. lokakuuta – Stefano Corbini, italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa (s. 1859)
16. lokakuuta – Aarne Anttila, suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori (s. 1892)
19. lokakuuta – Edward S. Curtis, yhdysvaltalainen valokuvaaja (s. 1868)
26. lokakuuta – Hattie McDaniel, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1895)
29. lokakuuta – Hia Björkenheim, suomalainen diakonissa (s. 1867)
Marraskuu

10. marraskuuta – Ossian Fohström, suomalainen sellotaiteilija ja pedagogi (s. 1870)
16. marraskuuta – Georges Berger, ranskalainen voimistelija ja olympiamitalisti (s. 1897)
18. marraskuuta – Paul Éluard, ranskalainen surrealistirunoilija (s. 1895)
20. marraskuuta – Benedetto Croce, italialainen filosofi, poliitikko ja kriitikko (s. 1866)
27. marraskuuta – José Eibenschütz, saksalainen kapellimestari, viulisti ja säveltäjä (s. 1872)
Joulukuu

2. joulukuuta – Arnaldo Andreoli, italialainen voimistelija ja olympiavoittaja (s. 1893)
3. joulukuuta – Vladimír Clementis, Tšekkoslovakian ulkoministeri 1945–1950 (s. 1902)
7. joulukuuta – Forest Ray Moulton, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1872)
12. joulukuuta – Georg Fraser, suomalainen arkkitehti ja opettaja (s. 1882 tai 1886)
13. joulukuuta – Arthur Englund, suomalainen jalkapalloilija (s. 1893)
14. joulukuuta – Heinrich Lilienfein, saksalainen näytelmäkirjailija (s. 1879)
21. joulukuuta – Kenneth Edwards, yhdysvaltalainen golfaaja (s. 1886)
28. joulukuuta – Carlo Agostini, italialainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1888)
28. joulukuuta – Alexandrine, saksalainen herttuatar, Tanskan kuningatar ja Kristian X:n puoliso 1912–1947 (s. 1879)
30. joulukuuta – Willie Brown, yhdysvaltalainen bluesmuusikko, kitaristi ja laulaja (s. 1900)
30. joulukuuta – Aino Hurmalainen, suomalainen opettaja ja kansalaisopiston johtaja (s. 1880)
31. joulukuuta – Arnold Aurbach, puolalais-ranskalainen shakinpelaaja (s. 1888)
Tuntematon päivämäärä

Aleksandr Barmin, venäläinen neuvostokirjailija (s. 1900)
Arvid Bjerke, ruotsalainen arkkitehti (s. 1880)
R. B. D. Blakeney, brittiläinen prikaatikenraali ja poliitikko (s. 1872)
Gregory Dix, anglikaaninen benediktiinimunkki ja liturgikko (s. 1901)
Alfonso Ferrandina, italialainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1869)