stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amurin silta
Sillan saanti ja kuvaus

Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. huhtikuuta 1875 pysyvän rautatiesillan rakentamishankkeen Dneprin yli Jekaterinoslavissa. Silloin alueellinen semstvo uskalsi pyytää, että silta olisi rakenteeltaan kaksikerroksinen. Aluehallinto näki, että ”sillalla tulisi olla erillinen polku vaunuja, karja-ajoja ja muuta sujuvaa liikkumista varten ja kaupungin asukkaille, jotta he pääsisivät toiselle rannalle joutumatta ohi kulkevien junien väliin”. Vuosina 1877–1878 käydyn Venäjän ja Turkin välisen sodan päätyttyä Aleksanteri II joutui hyväksymään toisen kerran 6. helmikuuta 1881 ministerikomitean asetuksen pysyvän sillan rakentamisesta Dneprin yli Jekaterinoslavissa.
Amurin siltaa pidettiin silloisen Jekaterinoslavin alueen ensimmäisenä täysimittaisena siltana, jonka suunnitteli venäläinen sillanrakennusalan asiantuntija Nikolai A. Beleljubski. Hankkeen mukaan Dneprin yli rakennettavan sillan piti olla kaksikerroksinen rakennus, jonka alemmalla kannella oli yksiraiteinen rautatie ja ylemmällä tie jalankulkijoille, kärryille ja myöhemmin autoille. Sillan pystytukien välisen pituuden oli määrä olla 1 263 metriä ja pituus teräsrakenteiden päästä päähän 1 376 metriä, ja kokonaispaino 9 525 tonnia. Joidenkin lähteiden mukaan sillalle oli suunniteltu suurenmoinen 15-jänteinen rakenne, jossa yhden jännevälin pituus on 39 saženia eli 83,2 metriä. Rakennuksen kokonaispituudeksi yhteensä kahden valtavan kivipäällysteisen maapadon kanssa tuli 651 saženia eli 1 389 metriä ja leveydeksi 16 Venäjän jalkaa eli 4,88 metriä, ja toinen kansi oli 4,5 saženia eli 9,6 metriä rautatien yläpuolella. Yläkerroksessa oli valurautakaiteilla varustettu jalkakäytävä, johon samanaikaisesti kaksi ihmistä mahtui kävelemään.
Rakentamisen historia

Toukokuussa vuonna 1881 vihdoin vahvistettiin sillan rakenne, ja saman vuoden 26. elokuuta alkoi sen rakentaminen. Kaikki tuet ja perustukset valmistuivat maaliskuussa vuonna 1883. ja 15. kesäkuuta mennessä olivat valmiit sekä reunalistat että pintojen ristikkokivisuojaukset. Tammikuun 1884 alkuun mennessä sillan jännevälien kokoonpano ja niittaus saatiin päätökseen. Kaikki sillan eri osien tilaukset valmistettiin keisarikunnassa. Metalliosat tulivat Brjanskin alueen rautateiden valssaamolta Bežitsassa, sementin toimitti Schmidt-yhtiö, kasuunit ja niiden laskutyöt suorittivat Pietarin metallurgisen tehtaan työntekijät. Rakentamista valvoi insinööri ja sillanrakentaja Vladimir I. Berezin, joka aiemmin oli johtanut Euroopan toiseksi pisimmän Syzranin (tuonaikaisen Aleksandrovin) sillan rakentamista Volgalla. Ensimmäinen tavarajuna kulki yli Jekaterinoslavin uuden sillan 18. tammikuuta 1884, ja siitä päivästä lähtien tavarajunien liikenne jatkuu edelleen. Maaliskuun 1884 aikana suoritettiin sillan perusteellinen tarkastus ja testaus. Sillan avajaiset pidettiin 18. toukokuuta 1884. Sillan rakennus toteutettiin 3,85 miljoonan ruplan kokonaiskustannuksilla siihen arvioidusta 5 miljoonasta taikka 30,9 miljoonaa karbovanetsia. Kustannukset maksoi Jekaterinoslavin hallitus huolimatta siitä, että vasemmalla rannalla ei ollut kaupunkia, vaan pelkästään haja-asutusta ja kyliä kuten Amur, Nižnodniprovsk, Novomoskovsk, Pidgorodnoje jne. Huomattavan osan lahjoitti tunnettu kaupunkiasukas Oleksandr Pol, jonka aloitteesta olivat alkaneet rautamalmin kaivaukset Kryvyi Rihin alueella ja sen kuljettaminen Kryvyi Rihistä kivihiilen luo Donetskiin. Kaupunkilaisten mielestä silta ja rautatie maksoivat tuolloin enemmän kuin koko Jekaterinoslav yhteensä.
Silta avattiin samana päivänä kuin nykyisin Pridniprovin nimellä tunnettu rautatie, ja silloin se koostui kahdesta kerroksesta, joista alemmalla tasolla oli yksiraiteinen rautatie. Noin kymmenen tuhannen tonnin verran metallirakenteita asennettiin paikalle tiilitukipilareille ilman yhtäkään hitsaussaumaa, mutta siinä oli kaksi miljoonaa pulttia ja niittiä viidellätoista jännevälillä. Tämän rakennuksen ansiosta silloisesta Jekaterinoslavin nimisestä maakuntakaupungista tuli lyhyessä ajassa merkittävä kaupallinen keskus, joka nousi Etelä-Venäjän suurten teollisuuskaupunkien luokkaan. Kun kaupungin väkiluku vielä vuonna 1887 oli 48 100, noin 10 vuoden päästä vuonna 1897 se oli jo 112 839 asukasta. Kahdenkymmenen vuoden aikana kaupungin budjetti oli kasvanut lähes kuusinkertaiseksi.
Silta 1900-luvulla ja jälleenrakennus

Lähes ensimmäisen 30vuoteen siltaa ei korjattu. Vasta vuonna 1914 sillan tukirakenteita vahvistettiin merkittävästi. Seuraavien vuosien aikana raunioitunut siltaa jouduttiin uudelleen rakentamaan kolme kertaa, ensimmäisen kerran vuonna 1920. Vuonna 1935 Amurin sillan yli alkoi kulkea raitiovaunu, joka liikennöi siellä edelleen. Toisen maailmansodan aikana silta vaurioitui pahoin, joten vuodesta 1943 alkaen joki ylitettiin puisille tuille perustetun väliaikaisen sillan kautta, joka pysyi siinä lähes 10 vuotta. Vasta joulukuuhun 1955 mennessä silta kunnostettiin kokonaan. Tämän jälleenrakennuksen seurauksena Vanhasta sillasta säästyivät vain entiset tuet ja rakenteen ulkoinen samankaltaisuus eli samanlaiset ristikot ja toinen kerros. Lisäksi suurten alusten kulkua varten kunnostetulle sillalle asennettiin poikkeavalle jännevälille laskusilta nostovälineillä ja korkeat huoltotornit. Kunnostettu Amurin silta otettiin käyttöön joulukuussa 1955. Vuonna 1956 sillan yli kulki ensimmäinen johdinauto ja myöhemmin bussi.
Muutokset Amurin sillalla eivät kuitenkaan jääneet tähän. 1970-luvun puolivälissä rautatieliikenne Dnipropetrovskista lisääntyi tasaisesti, joten siltaa päätettiin laajentaa, jotta junat pääsisivät matkustamaan kerralla kahteen suuntaan. Vanhan sillan viereen rakennettiin vuonna 1977 samanlainen ristikkosilta, mutta yksikerroksinen. 2. marraskuuta 1977 Dneprin vasemmalla rannalla pidettiin joukkokokous, joka oli omistettu uuden sillan käyttöönotolle. Säännöllinen liikenne uudella sillalla avattiin 6.11.1977.
Amurin silta nykyisin

Nykyaikaisen Amurin sillan pituus on 1 395 metriä ja liittymineen 2 397 metriä, leveys 15,5 metriä ja jännevälit 2 × 82,62 ja 13 × 83,24 metriä. Metallirakenne itsessään on massiivinen ja monimutkainen, joten siltaa voidaan kutsua yhdeksi vaikuttavimmista jokirakennuksista.
Vahvistamattomien tietojen mukaan osana Venäjän hyökkäystä Ukrainaan Dniproa kohti ammuttiin kaksi ohjusta, joista toinen ammuttiin alas ilmapuolustusjoukkojen toimesta. Russia Todayn Telegram-kanavalla ja internetissä ilmestynyt kuvamateriaali näytti, kuinka toinen ammus osui Amurin sillan kaksikerroksisen rakenteen tukipilariin päiväsaikaan 4. toukokuuta 2022. Ohjushyökkäyksen jälkeen johdinautojen 2, 3 ja 15 sekä raitiovaunujen 6 ja 9 liikennöinti keskeytettiin väliaikaisesti. Liikenne palautettiin seuraavana päivänä, mutta junaliikenne pysyi silloin edelleen poikki. Joissakin uutisissa selvennettiin, että vihollisen isku tapahtui yöllä.
Sillan urbaanilegenda

Dniprossa liikkuu kaupunkilegenda, jonka mukaan 1880-luvulla rakennettu Amurin silta voitti kultamitalin Pariisin maailmannäyttelyssä. Se pidettiin vuonna 1889 ja oli omistettu Ranskan vallankumouksen satavuotisjuhlille. Näyttelyssä myös Eiffel-torni sai Grand Prix -palkinnon. Aluehistorioitsija Maksim Kavunin mukaan ei ole vieläkään todisteita siitä, että Dneprin silta olisi palkittu yhdessä Eiffel-tornin kanssa. Pariisin maailmannäyttelyssä esiteltiin silloin viime vuosien keksijöiden saavutuksia, kun taas Dneprin ylittävä silta, joka oli alun perin nimetty keisari Aleksanteri III:n mukaan, rakennettiin teollisuustarpeisiin rautamalmin kuljettamiseksi Kryvyi Rihin kaivokselta. Samalla M. Kavun on sitä mieltä, että itse asiassa saattaa olla tietoa, että silta voitti Grand Prix -palkinnon Pariisin maailmannäyttelyssä, mutta siitä puuttuu vain todiste. Todennäköisesti siltaa todellakin esiteltiin näyttelyssä, sillä sitä pidettiin teknisiltä parametreiltään Euroopan parhaimpana siltana. Kavun pitää tätä mielenkiintoisena tutkimusaiheena, josta Neuvostoaikana vaiettiin, mutta jonka voi ratkaista esittämällä Pariisiin pyynnön koskien tietoa silloiseen näyttelyyn osallistuneista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amurin silta Wikimedia Commonsissa
Jekaterinoslavin rautatiesilta postikortilla v. 1910
Amurin silta keväällä v. 1918
Amurin silta
Oslon poliisitalo

| Oslon poliisitalo> Politihuset |
| --- | --- |

Osoite:  Grønlandsleiret 44
Sijainti:  Oslo, Norja
Rakennustyyppi:  julkinen rakennus
Valmistumisvuosi:  1978
Suunnittelija:  arkkitehtitoimisto Telje-Torp-Aasen
Käyttäjä:  Oslon poliisilaitos
Julkisivumateriaali:  teräs, lasi
Kerrosluku:  9
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oslon poliisitalo (norj. Politihuset) on Oslossa Grønlandin kaupunginosassa sijaitseva Oslon poliisilaitoksen päämaja. Se valmistui vuonna 1978 ja sai Houenin arkkitehtuuripalkinnon vuonna 1982.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oslon poliisitalo Wikimedia Commonsissa
Otavan rautatieasema

Otavan rautatieasema (lyh. Ot) on rautatieliikennepaikka Savon radalla Otavan taajamassa Mikkelissä. Se avattiin liikenteelle 1. lokakuuta 1889 samaan aikaan Savon radan kanssa. Asemarakennus rakennettiin 1887–1889 Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaan. Vuosina 1890–1891 Otavan asemalta rakennettiin Otavan satamarata Puulaveden rannalle. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1911 lähes kaksinkertaiseksi ja sen ulkoasuun on tehty useita muutoksia. Miehitys asemalla päättyi 1. lokakuuta 1977 ja henkilöliikenne lakkautettiin 2. kesäkuuta 2002. Asema ja muut rakennukset siirtyivät 2007 Senaatti-kiinteistöille ja sitä kautta myyntiin.
Domenico Matteucci

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | 25 m kaksintaistelu |  |
Domenico Matteucci (1. maaliskuuta 1895 Ravenna – 19. heinäkuuta 1976) oli italialainen ampuja. Hän osallistui vuoden 1932 kesäolympialaisiin Los Angelesissa ja sai pronssimitalin 25 metrin kaksintaistelussa.
Oscar-gaala 1996

| Oscar-gaala 1996 |
| --- | --- |
Päiväys:  1996-03-2525. maaliskuuta 1996
Paikka:  Dorothy Chandler Pavilion, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Juontaja:  Whoopi Goldberg
Tuottaja:  Quincy Jones
Ohjaaja:  Jeff Margolis
Kohokohtia
Paras elokuva:  Braveheart – taipumaton
Paras ohjaaja:  Mel Gibson Braveheart – taipumaton
Paras miespääosa:  Nicolas Cage Leaving Las Vegas
Paras naispääosa:  Susan Sarandon Kuolemaantuomittu
Eniten palkintoja:  Braveheart – taipumaton (5)
Eniten ehdokkuuksia:  Braveheart – taipumaton (10)
 ← 1995  Oscar-gaala  1997 →
Oscar-gaala 1996 oli 68. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 1995 parhaille elokuville. Gaala järjestettiin Dorothy Chandler Pavilionissa Los Angelesissa 25. maaliskuuta 1996.
Braveheart – taipumaton voitti viisi palkintoa mukaan lukien parhaan elokuvan palkinnon.
Oz

Oz tarkoittaa seuraavia:
Oz, L. Frank Baumin kirjoittama lastenkirjasarja
Ihmemaa Oz, Baumin kirjasarjan ensimmäisen osan ja joidenkin sen sovitusten nimi
Ihmemaa Oz (vuoden 1939 elokuva), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1939
Oz – ihmeiden maailma, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1985
Kylmä rinki (engl. Oz), yhdysvaltalainen televisiosarja
Taikuri Oz, yhdysvaltalainen musikaalielokuva
Mahtava Oz, Disneyn fantasiaelokuva vuodelta 2013
Oz, Australian lempinimi
Oz, kunta Isèren departementissa Ranskassa
Oz (lehti), australialainen huumorilehti
Oz (yhtye), suomalainen heavy metal -yhtye
-OZ-, japanilainen visual kei -yhtye
Asiana Airlines, IATA-koodi OZ, lentoyhtiö
unssi, oz., painomitta
Oz-nimisiä henkilöitä:
Amos Oz (1939 – 2018), israelilainen kirjailija ja kirjallisuuden professori
Frank Oz, oik. Richard Frank Oznowicz (s. 1944), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, näyttelijä ja nukketeatterin esittäjä
Mehmet Oz (s. 1960), turkkilais-yhdysvaltalainen televisiolääkäri ja republikaanipoliitikko
Oz Fox, oik. Richard Alfonso Martinez (s. 1961), yhdysvaltalainen kitaristi
OZ Group – italialainen henkilöautojen ja moottoripyörien vanteiden valmistaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Oz”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Akanttikasvit

| Akanttikasvit |
| --- | --- |
 Kreikanakantti (Acanthus mollis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae  Juss.
Synonyymit
 Avicenniaceae Miquel, nom. cons.  Justiciaceae Rafinesque  Mendonciaceae Bremekamp  Meyeniaceae Sreemadhavan  Nelsoniaceae Sreemadhavan  Thunbergiaceae Lilja 
Katso myös
   Akanttikasvit Wikispeciesissä   Akanttikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akanttikasvien (Acanthaceae) on asteridien (yhdisteräisten) kehityslinjaan kuuluva kaksisirkkaisheimo, ja siihen kuuluu pääasiassa trooppisia pensaita. Lauhkean vyöhykkeen kasveista ovat tunnetuimpia akantit (Acanthus). Sukuja tunnetaan 229 ja lajeja noin 4000. Levinneisyyden pääkeskuksia ovat Malaijien saaristo, Afrikka, Brasilia ja Keski-Amerikka.
Tuntomerkit

Useimmiten akanttikasvit ovat pensaita tai ruohoja, mutta toisinaan myös puita, köynnöksiä, kuivakkokasveja (kserofyyttejä) tai osittaisia vesikasveja.
Lehdet ovat ristikkäin vastakkaisia, yksinkertaisia ja korvakkeettomia. Lavan pinta saattaa olla kystoliittien juovittama.
Kukat ovat kaksineuvoisia ja sijaitsevat yksittäin tai viuhko- tai terttukukinnoissa. Yksittäisen kukan ympärillä on usein suuret ja terälehtimäiset suojukset. Verhiö on viisilehtinen. Terälehtiä on 4–5, ne ovat kasvaneet yhteen ja muodostavat epäsymmetrisen tai kaksihuulisen teriön. Heteet kiinnittyvät teriöön ja niitä on kaksi tai neljä. Joskus kukassa esiintyy myös steriilejä joutoheteitä. Sikiäin on kehänpäällinen, kahdesta emilehdestä muodostunut. Siinä on keskisaumaistukka, johon kiinnittyy kummassakin sikiäimen lokerossa kaksi tai useampia siemenaiheita. Hedelmä on kota ja siemenessä on tavallisesti suuri alkio, eikä ollenkaan endospermiä eli siemenvalkuaista. Joillakin akanttikasveilla siemenkuori on karva- tai suomupeitteinen ja kostuessaan limautuva.
Luokittelu

Heimossa erotellaan nykyään neljä alaheimoa:
Nelsonioideae: 6–7 trooppista sukua. Runsaslajisin suku on Staurogyne (145 lajia).
Acanthoideae: 217 sukua, yli 3000 lajia koko heimon levinneisyysalueella.
Tribus Acantheae: 21 sukua, 500 lajia. Suurimmat suvut ovat leopoldinkukat (Aphelandra, 170 lajia) ja pistiöt (Blepharis, 130 lajia).
Tribus Ruellieae: 38 sukua, 1185 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat ruelliat (Ruellia, 355 lajia), ametistipensaat (Strobilanthes, 350), vesitähdikit (Hygrophila, 100 lajia), Dyschoriste (80 lajia), pronssilehdet (Hemigraphis, 60 lajia) ja tulisormet (Sanchezia, 60 lajia).
Tribus Justicieae: runsaslajisimmat suvut ovat jaakonkukat (Justicia, 600 lajia) ja Ptyssiglottis (60 lajia).
Tribus Barlerieae: 420 tropiikin lajia; runsaslajisin suku on särmiöt (Barleria, 300 lajia).
Tribus Andrographidae: 75 lajia Aasiassa.
Tribus Whitfieldieae.
Tribus nimeämätön: Ainoa suku Nemacanthus, jossa 30 lajia Afrikassa, Madagaskarissa ja Arabiasta Vietnamiin ulottuvalla alueella.
Thunbergioideae: noin 5 sukua ja 150 lajia enimmäkseen trooppisessa Amerikassa, Afrikassa ja Madagaskarissa, mutta myös Kaakkois-Aasiassa saaristoineen.
Avicennioideae: vain suku mustamangrovet (Avicennia), joka kasvaa mangroverannikoilla pääasiassa tropiikissa.
Akanttikasvien heimo kuuluu Lamiales-lahkoon.
Akanttikasvit viljelykasveina

Koristekasveina käytettäviä akanttikasveja ovat muun muassa leopoldinkukat (Aphelandra), taikurinkukka (Crossandra infundibuliformis), susannat (Thunbergia), jaakonkukat (Justicia), särmiöt (Barleria), korukäpy (Eranthemum pulchellum), akantit (Acanthus) ja keltakultakäpy (Pachystachys lutea).
Lääkekasveina käytettyjä akanttikasveja ovat esimerkiksi rauta-akantti (Acanthus ebracteatus; Malaijien saaristo), kreikanakantti (Acanthus mollis; Eurooppa), Blechum pyramidatum (Keski- ja Etelä-Amerikka).
Paphiopedilum tranlienianum

| Paphiopedilum tranlienianum |
| --- | --- |
 Paphiopedilum tranlienianum
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Alaheimo::  Tikankonttikasvit Cypripedioideae
Tribus::  Cypripedieae
Alatribus::  Paphiopedilinae
Suku::  Venuksenkengät Paphiopedilum
Laji::  tranlienianum
Kaksiosainen nimi
 Paphiopedilum tranlienianum  Gruss & Perner 
Synonyymit
 Paphiopedilum caobangense (N.T. Tich 1999) 
Muodot
 fma. alboviride (Gruss 2005) 
Katso myös
   Paphiopedilum tranlienianum Wikispeciesissä   Paphiopedilum tranlienianum Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Paphiopedilum tranlienianum on vietnamilainen, venuksenkenkiin kuuluva kämmekkälaji.
Historia

P. tranlienianumin kuvasivat Gruss ja Werner vuonna 1998 julkaisussa Caseiana. Laji nimettiin sitä ensi kerran Vietnamin ulkopuolelle vieneen Tran Ngo Lienin mukaan.
Kuvaus

P. tranlienianum on pienehkö, usein ryppäittäin kasvava venuksenkenkä. Jopa 18 cm pitkiä ja 2 cm leveitä lehtiä on kolmesta kuuteen kappaletta. Väritys on päältä kiiltävä vihreä valkoisin reunoin, alta vaaleanvihreä. Kukkavana on 7-15 cm pitkä, lyhyen ja tiheän kellanruskean nukan peittämä, ja väriltään kirkkaan vihreä. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi, harvoin kaksi kukkaa. Kukka on 5-6 cm leveä ja 5-7 cm korkea. Laji kukkii syyskuusta marraskuuhun.
Elinympäristö ja hoito

P. tranlienianum kasvaa puolivarjossa kalkkipitoisten vuorten rinteillä ja kielekkeillä humuksen täyttämissä syvännekohdissa 400-750 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue sijoittuu Pohjois-Vietnamiin. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva, kesäisin kostea.
Pankkivirkailija

| Pankkivirkailija |
| --- | --- |
 Pankkivirkailijoiden työpiste pankissa
Tyyppi:  Ammatti
Toimiala:  Pankki- ja vakuutusala
Koulutus:  Ammattiopisto, Ammattikorkeakoulu
Työpaikka:  Pankki
Lähinimikkeitä:  Pankkitoimihenkilö, kassatoimihenkilö
Pankkivirkailija tai pankkitoimihenkilö on henkilö joka työskentelee pankkikonttorin tiskillä. Tehtäviä ovat
muun muassa tilien avaamiset sekä panot ja nostot. Työpaikkoja ovat pankkien konttorit ja työssä
käytetään pankin tietojärjestelmään yhdistettyä näyttöpäätettä.
Ozan Kabak

Ozan Kabak tammikuussa 2019.
Ozan Muhammed Kabak (s. 25. maaliskuuta 2000 Ankara) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa kaudella 2022–2023 saksalaisseura Hoffenheimia.
Kabak nousi Galatasarayn junioreista edustusjoukkueeseen kauden 2017–2018 lopulla ja pääsi ensi kerran kentälle Turkin Superliigassa toukokuussa 2018 ottelussa Yeni Malatyasporia vastaan. Kaudella 2018–2019 hän pelasi 13 Superliigan ottelua ja neljä Mestarien liigan ottelua. Tammikuussa 2019 hän siirtyi saksalaisseura VfB Stuttgartiin, jossa hän pelasi 15 bundesliigaottelua sekä kaksi liigakarsintaottelua. Hän teki maaliskuussa kaksi maalia Hannoveria ja huhtikuussa yhden maalin Nürnbergiä vastaan. Kesällä 2019 Kabak siirtyi Schalke 04:ään. Hän pelasi kaudella 2019–2020 Bundesliigassa 26 ottelua, joista 21 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin marraskuussa Augsburgia ja Düsseldorfia sekä joulukuussa Wolfsburgia vastaan. Kaudella 2020−2021 hän pelasi 14 bundesliigaottelua Schalkessa sekä lainasopimuksella Liverpoolissa yhdeksän ottelua Valioliigassa ja neljä Mestarien liigassa. Kaudella 2021–2022 hän pelasi lainasopimuksella toisessa valioliigaseurassa, Norwich Cityssä 11 liigaottelua.
Kabak on pelannut Turkin alle 15-, alle 16-, alle 17- ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueissa. Vuonna 2017 hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa Turkin yltäessä välieriin ja saman ikäluokan MM-kilpailuissa. Turkin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Andorraa vastaan. Heinäkuun 2022 loppuun mennessä hän on pelannut 17 maaottelua.
Danka Kovinić

| Danka Kovinić |
| --- | --- |
 Danka Kovinić Wimbledonissa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1994 (ikä 29)
Kansalaisuus:   Montenegro
Tennispelaaja
Pituus:  169 cm
Paino:  67 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2010–
Palkintorahat:  3 108 194 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  74. (11.5.2015)
Voitot/tappiot:  372–296
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  2. kierros (2016, 2017)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2015)
Wimbledon:  1. kierros (2015, 2016, 2017)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  158. (6.4.2015)
Voitot/tappiot:  138–131
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Danka Kovinić (s. 18. marraskuuta 1994 Cetinje) on montenegrolainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 74 toukokuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.
Junioreiden maailmanlistalla Kovinić oli parhaimmillaan viidentenä tammikuussa 2012. Hän pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2014.
Aiheesta muualla

Danka Kovinić WTA:n sivuilla (englanniksi)
Danka Kovinić ITF:n sivuilla (englanniksi)
Dorino Serafini

| Dorino Serafini |
| --- | --- |
 Dorino Serafini (keskellä) vuonna 1951.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950
Talli(t):  Ferrari
Kilpailuja:  1
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  3
Ensimmäinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Italian Grand Prix 1950
Teodoro "Dorino" Serafini (22. heinäkuuta 1909 Pesaro, Italia – 5. heinäkuuta 2000 Pesaro, Italia) oli italialainen kilpamoottoripyöräilijä ja Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui vain yhteen F1-sarjan Grand Prix -kilpailuun, mutta onnistui keräämään kolme MM-pistettä sijoituttuaan Italian Grand Prix'ssa 1950 toiseksi. Pisteet hän jakoi Alberto Ascarin kanssa.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 | Ferrari | GBR  | MON  | INDY  | SWI  | BEL  | FRA  | ITA 2 | - | 3 |
Daniel J. Travanti

| Daniel J>  Travanti.Danielo Giovanni Travanti.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1940 (ikä 84) Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1958–
Merkittävät roolit:  “kapteeni Frank Furillo” Hill Street Blues “Gerald 'Babe' McGantry” Boss
Palkinnot
 Primetime Emmy 1981, 1982  Outstanding Lead Actor in a Drama Series Golden Globe 1982 Best Performance by an Actor in a Television Series - Drama 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Daniel J. Travanti, synt. Danielo Giovanni Travanti, (s. 7. maaliskuuta 1940 Kenosha, Wisconsin, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Frank Furillon hahmo televisiosarjassa Hill Street Blues.
Perhe ja koulutus

Travanti syntyi Italiasta Yhdysvaltoihin muuttaneiden vanhempien lapseksi. Sisaruksia hänellä on neljä. Hän oli urheilija ja hyvä opiskelija. Travanti olisi päässyt opiskelemaan Harvardiin tai Princetoniin, mutta hän valitsi Wisconsinin yliopiston Madisonissa.
Näyttelijän ura

Travanti aloitti näyttelijänuransa New Yorkin näyttämöillä 1960-luvulla, kuten New York Shakespeare Festivalin Othellossa ja broadway-näytelmässä Twigs.
Travanti esiintyi seitsemän kautta Hill Street Blues -sarjassa. Hän voitti kaksi Emmy-palkintoa. Sarjan jälkeen hänellä on ollut yksittäisiä televisioesiintymisiä, kuten Missing Persons -televisiosarjassa vuonna 1993.
Hän sai Golden Globen 1982 ja oli neljä kertaa ehdokkaana.
Vuonna 1994 Travanti valittiin Wisconsinin Performing Arts Hall of Famen jäseneksi.