stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikrosiruistute
Eläimissä

Mikrosiruistutetta käytetään eläinten tunnistamiseen. Siru on noin 1 cm:n pituinen, 2 mm:n paksuinen lasi- tai muovikapseli. Siihen on tallennettu yksilöllinen koodi, joka luetaan erityisellä lukulaitteella ihon läpi. Istute ei lähetä säteilyä. Siru laitetaan neulanpistolla paikoilleen. Lemmikkieläimille siru laitetaan lapaluiden kohtaan nahan alle tai kaulan vasemmalle puolelle. Hevosille kaulan vasemmalle puolelle. Asettaminen sujuu yleensä rutiinitoimenpiteenä ilman rauhoitusta rokotuksen tavoin. Mikrosiruistutteita pistävät eläinlääkärit, kasvattajajärjestöjen kouluttamat ja valtuuttamat merkitsijät sekä koulutetut siruttajat. Kennelliiton kouluttamia henkilöitä kutsutaan tunnistusmerkitsijöiksi.
Eksoottisten eläinlajien kaupassa varma tunnistusmenetelmä estää salakauppaa. Mikrosiruistutteen koodi on numerosarja, joka liitetään eläimen rekisteriin tai muuhun asiakirjaan viivakoodina ja numerona. Euroopassa on yleisesti käytössä ISO-standardin mukainen istute, joka voidaan lukea kaikilla yleisesti käytössä olevilla lukulaitteilla. Näitä on eläinlääkäreillä, tullilla, monilla kasvattajilla, näyttelyjärjestäjillä, eläinsuojeluyhdistyksillä ja löytöeläimiä vastaanottavilla löytöeläintaloilla. Maailmalla on muitakin sirujärjestelmiä.
Yleisesti näyttelysäännöissä sanotaan, että sirutetun eläimen omistajalla pitää olla oma lukulaite, joka pystyy lukemaan kyseisen sirun. Löytöeläin voidaan myös usein tunnistaa istutteen avulla, jos omistajan tiedot löydetään eläin- ja omistajatietokannasta ja ne ovat ajan tasalla. Näitä tietokantoja ovat esimerkiksi Kennelliiton tietokanta, Kissaliiton tietokanta, Turvasiru.fi sekä Siruhaku.fi -verkkopalvelu.
Sirut voivat joskus liikkua ihon alla tai lakata toimimasta.
Päivätär (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Päivätär oli Helsingissä vuosina 1863–1865 ilmestynyt sanomalehti.
Ruotsinkielistä Barometerniä julkaissut Ernst Linder perusti Päivättären vuoden 1863 valtiopäivien edellä. Se oli ensimmäinen suomenkielinen liberaalilehti, joka vaati Helsingfors Dagbladin tavoin perustuslaillisia uudistuksia, mutta korosti kielikysymyksessä suomen ja ruotsin tasa-arvoa. Kerran viikossa ilmestynyt lehti sai nopeasti lähes tuhat tilaajaa eri puolilta maata, mutta valtiopäivien jälkeen sen levikki laski kolmanneksella.
Linder luopui Päivättären toimittamisesta vuoden 1865 alussa, mutta sen julkaisemista jatkettiin vuoden loppuun saakka Abraham Nylanderin johdolla. Sen jälkeen lehti yhdistettiin Suomettareen, jonka toimittajaksi myös Nylander siirtyi.
Aiheesta muualla

Päivätär digitoituna kansalliskirjastossa
Marja-Helena Pälvilä

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | 1997 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | 2000 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | 1996 | jääkiekko |  |
Marja-Helena Pälvilä (s. 4. maaliskuuta 1970 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija, joka on pelannut sekä puolustajana että hyökkääjänä.
Pälvilä on yksi neljästä suomalaisnaisesta, jotka olivat mukana kolmessa ensimmäisessä Suomen naisjääkiekkoilijoiden olympiajoukkueessa. Naganon 1998 olympialaisissa, joissa Pälvilä pelasi puolustajana, Suomi sai pronssia. Kaksissa seuraavissa kisoissa Suomi jäi neljänneksi ja Pälvilä kuului joukkueen hyökkääjistöön. MM-kilpailuissa Pälvilä on pelannut kolme kertaa ja EM-kilpailuissa kerran. Kaikkiaan hän on saavuttanut neljä arvokisapronssia ja pelannut 97 maaottelua.
Kotimaassaan Pälvilä on edustanut Joensuun Kiekko-Poikia, Kerava Shakersia, Oulun Kärppiä ja Espoo Bluesia. Hän on voittanut Suomen mestaruuden Shakersin riveissä vuonna 1994 ja Bluesin joukkueessa vuonna 2002. Hänen isosiskonsa Anna-Liisa Pälvilä on myös jääkiekon Suomen mestari ja maajoukkuepelaaja.
Yrjö Pärnänen

Yrjö Pärnänen (5. tammikuuta 1931 Pohja – 1. marraskuuta 2009) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä, tukimiehenä ja puolustajana pelannut Pärnänen edusti urallaan BK-46:a 1957 ja 1968–1969 sekä HIFK:a 1958–1966. Hän voitti HIFK:ssa Suomen mestaruuden 1959 ja 1961. Kaikkiaan Pärnänen pelasi yhdeksän kauden aikana 169 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 19 maalia.
Pärnänen pelasi maajoukkueessa vuosina 1961–1963 yhteensä neljä maaottelua.
Pärnunjoki

| Pärnunjoki Pärnu jõgi |
| --- | --- |
 Aamu-usvaisena Lüüsten kohdalla
Alkulähde:  Allikajärv, Keski-Viron tasanko  59°1′35″N, 25°41′48″E
Laskupaikka:  Pärnunlahti  58°22′38″N, 24°28′34″E
Maat:  Viro
Pituus:  144 km
Alkulähteen korkeus:  76,2 m
Valuma-alue:  6 920 km²
Pärnunjoki (vir. Pärnu jõgi) saa alkunsa Järvamaan maakunnasta Pandiveren ylängöltä Roosna-Allikun alueelta (vir. allikas on lähde), ja virtaa Paiden ja Türin kaupunkien kautta Pärnumaan maakuntaan laskien Itämereen Pärnunlahdella Pärnun kaupungin kohdalla.
Mainitsemisen arvoisia sivujokia ovat Võhman ja Põltsamaan kaupunkien välistä alkunsa saava Navestijoki sekä Viljandin kaupungista alkava Raudnajoki. Molemmat joet laskevat Pärnujokeen Soomaan kansallispuiston alueella lähellä Toria.
Pärnujoessa on paljon koskia, ja vähävetisenä aikana kivet törröttävät hankaloittaen melontaa. Matalapohjaiset kosket voi meloessa ylittää kanoottia koskessa vetäen. Tällöin sandaalit ovat hyvät jalassa. – Sindissä Pärnun ja Torin välillä on useamman metrin korkuinen pato, jonka pystyy kiertämään alavirtaan mentäessä oikealta puolelta maakannaksen yli.
Mikaelinkirkko (Hildesheim)

Mikaelinkirkko
Mikaelinkirkko (saks. Michaeliskirche) on ottolainen kirkko Hildesheimissa, Saksassa. Se muodostaa UNESCOn maailmanperintöluettelon kohteen yhdessä läheisen tuomiokirkon kanssa.
Historia

Mikaelinkirkko rakennettiin vuosien 1001 ja 1031 välisenä aikana piispa Bernwardin ohjauksessa benediktiiniluostarin kappeliksi. Uskonpuhdistuksen saavuttua Hildesheimiin kirkosta tuli protestanttinen, vaikka benediktiiniläisluostari säilyi, kunnes se maallistettiin vuonna 1803.
Kirkko tuhoutui ilmahyökkäyksessä toisessa maailmansodassa, mutta jälleenrakennettiin 1950–1957. Vuonna 1985 kirkosta tuli UNESCOn maailmanperintökohde Hildesheimin tuomiokirkon kanssa.
Arkkitehtuuri

Mikaelinkirkko on yksi varhaisromaanisen tyylin tärkeimpiä kirkkoja. Siinä on kaksikuorinen basilika kaksine poikkilaivoineen ja neliönmuotoinen torni jokaisessa risteyksessä. Länsikuorta painottavat katettu käytävä ja krypta. Pohjapiirros seuraa geometristä suunnitelmaa, jossa mittayksikkönä on poikkilaivan risteyksen neliö, ja keskilaivaa reunustavat vuorotellen pilari ja kaksi pylvästä, joita yhdistävät arkadikaaret. Jokaiseen apsikseen on kaksi sisäänkäyntiä ja pohjois- sekä eteläpuolella on neljä sisäänkäyntiä.
Kuoren ja pylväskäytävän ohella maalattu puinen katto noin vuodelta 1230 on kirkon sisätiloiden merkittävin yksityiskohta. Se esittää Jeesuksen sukupuun.
Kirkon säilyneissä 4,5 m korkeissa pronssiovissa on kuvattu Vanhan ja Uuden testamentin tapahtumia pareittain: esimerkiksi syntiinlankeamus Aatamin ja Eevan kiusauksen muodossa on parina lunastukselle ristiinnaulitsemisen muodossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Außergewöhnliches Zeugnis religiöser Kunst im Heiligen Römischen Reich Unesco (saksaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Hildesheimin Mikaelinkirkon sisäkuva, n. 1001–1031
Päntäneenjoki

| Päntäneenjoki |
| --- | --- |
 Päntäneenjoki Päntäneellä Nirvan-Kokontien sillalta etelään päin nähtynä.
Laskupaikka:  Kainastonjoki, Kokonkylä, Kauhajoki
Maat:  Suomi
Pituus:  n. 44 km
Valuma-alue:  212,64 km²
Päntäneenjoki on noin 44 kilometrin pituinen joki Kauhajoella. Joki saa alkunsa Kauhajoen länsiosista. Kokonkylässä joki yhtyy 24 kilometriä pitkään Kainastonjokeen. Joki kuuluu Kyrönjoen vesistöalueeseen. 
Päntäneenjoen vedenlaatu oli 2000-luvun alussa tyydyttävä. Päntäneenjoen alaosa on kuormittunut raskaasti hajakuormituksesta johtuen.
Päntäneenjoen rannoilla sijaitsee peltoalueita, jotka ovat pysyvässä käytössä. Joki on erittäin eroosioherkkä ja mutkainen.
Tavallisia Päntäneenjoen yläosan ja sivu-uomien kaloja ovat kivennuoliainen, harjus, purotaimen ja kivisimppu. Harjus- ja taimenkannat lienevät kuitenkin riippuvaisia vuosittain tapahtuvista istutuksista. Joen keski- ja alaosassa tavallisia kaloja ovat kiiski, ahven, made, hauki ja särki.
Mikrokosmos (sarjakuva)

Mikrokosmos on strippisarjakuva, joka on ilmestynyt Ylioppilaslehdessä 1998–2000. Sen päähenkilöt ovat Hilja-Inkeri ja hänen ystävänsä Pjotr. Näsäviisas Hilja-Inkeri kyseenalaistaa aikuisten maailman käytäntöjä. Sarjakuvat on käsikirjoittanut Jenni Janatuinen, piirtänyt Petteri Tikkanen ja värittänyt sekä tekstannut Hans Nissen. Sarjan kokoelma-albumi ilmestyi 2005 Tammen kustantamana.
Albumi

Janatuinen, Jenni & Tikkanen, Petteri & Nissen, Hans: Mikrokosmos.  (Käsikirjoitus: Janatuinen. Taide: Tikkanen. Värit & tekstaus: Nissen)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3363-X
Aiheesta muualla

Kerttu Aitola: Tenavien Tellun sivistynyt sielunsisko. Ylioppilaslehti 2.9.2005.
Anne Muhonen: Näsäviisastelua (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 19.9.2005.
Heikki Jokinen: Rakkaus hiipuu, mutta Hilja-Inkeri ei hiljene. Helsingin Sanomat 1.10.2006.
Risto Pätiälä

Pätiälä vuonna 1963. Kuva: Pekka Kyytinen.
Risto Pätiälä (25. lokakuuta 1911 Hollola – 11. toukokuuta 1984 ) oli suomalainen lääkäri, tutkija ja virkamies.
Pätiälän vanhemmat olivat Väinö Pätiälä ja Aino Evinsalo ja puoliso vuodesta 1941 Maire Annikki Karvonen. Hän tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1931 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1940. Tohtoriksi Pätiälä väitteli 1945, jolloin hän sai myös iho- ja sukupuolitautien erikoislääkärin pätevyyden. Sisätautien erikoislääkärin pätevyyden Pätiälä sai 1957. Pätiälä työskenteli uransa alkuvuosina sairaaloissa sekä Helsingin alueella että muun muassa Seinäjoella ja Vaasassa. Hän oli Turun yliopiston dosentti 1948–1961, Helsingin yliopiston iho- ja sukupuolitautiopin dosentti 1952–1962 ja lääkintöhallituksen terveydenhoito-osaston lääkintöneuvos vuodesta 1956. Pätiälä sai professorin arvonimen 1961.
Pälvi (nimi)

| Pälvi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  luontoaiheinen; sana pälvi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pälvi on suomalainen naisen etunimi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on rekisteröity noin 170 Pälvi-nimistä naista ja muutama mies.  2000-luvulla syntyneitä tämän nimisiä on alle kymmenen, 2010-luvulla syntyneitä ei yhtäkään. Pälvi on myös sukunimi.
Pälvi-nimen aihe on saatu luonnosta. Sana pälvi tarkoittaa lumetonta paikkaa, jollaisia syntyy keväällä auringon lämmittäessä muutoin vielä lumen peittämää maata.
Tunnettuja Pälvejä

Pälvi Hanni (s. 1972), taidegraafikko
Pälvi Jaatinen (1936–2020), korkeushyppääjä
Pälvi Pulli, suomalaissyntyinen Sveitsin puolustusministeriön virkamies
Pälvi Tammi, Yleisradion toimittaja
Mika Waltarin bibliografia

Tämä on luettelo Mika Waltarin kirjoittamista kaunokirjallisista teoksista. Kokoelmista on otettu mukaan vain ne, joissa on mukana ennen julkaisemattomia tekstejä. Elokuvista ja näytelmistä mukana on vain alkuperäiskäsikirjoitukset, joten luettelossa ei ole proosateosten dramatisointeja eikä näytelmien elokuvasovituksia.
Lyriikka

| Teos | Kirjoitusvuosi | Julkaisut | Selityksiä |
| --- | --- | --- | --- |
| Nuoret runoilijat |  | WSOY 1926 | Nuoren Voiman Liiton antologia, jossa kahdeksan runoa nimellä Kristian Korppi |
| Lauluja saatanalle | 1926 | Julkaisematon käsikirjoitus | nimellä Untamo Raakki |
| Sinun ristisi juureen. Uskonnollisia runoja |  | WSOY 1927 |  |
| Valtatiet. Runoja |  | Otava 1928, WSOY 1978: Mika Waltarin teoksia | Mika Waltari ja Olavi Lauri |
| Muukalaislegioona. Runoja |  | WSOY 1929 |  |
| Sotatalvi. Runovalikoima |  | Otava 1940 | Yrjö Jylhä, Arvi Kivimaa, Viljo Kajava, Ragnar Ekelund, Mika Waltari, Lauri Viljanen, Otto Varhia |
| Runoja 1925–1945 |  | WSOY 1945 |  |
| 22.30 – Pikajuna Viipuriin. Mika Waltarin nuoruuslyriikkaa |  | Piccolo 1966 | Toim. Ahti Riihonen |
| Pöytälaatikko. Muistoja ja muistiinpanoja 1945–1967 |  | WSOY 1967 | Runokokoelma |
| Mikan runoja ja muistiinpanoja 1925–1978 |  | WSOY 1979 | Toim. Ritva Haavikko |
| Kieku ja Kaiku. Kotilieden sarjakuvakirja |  | WSOY 1979 | Asmo Alho – Mika Waltari. Sarjojen valinta ja alkuteksti Mirja Huuhka |
Mielipidetiedustelu

Kadulla pysäytetty ihminen vastaamassa mielipidetiedusteluun.
Mielipidetiedustelu on mielipidetutkimusta varten tehty kysely. Mielipidetiedusteluissa ihmisten on vastattava selkeästi muotoiltuihin suljettuihin kysymyksiin ja tulokset ilmoitetaan prosentuaalisesti. Tarkoituksena on saada riittävän kattava otanta, jotta siitä voitaisiin tehdä johtopäätöksiä laajemman ihmisryhmän mielipiteistä.
Historia

Mielipidetiedustelun poliittisena välineenä keksi yhdysvaltalainen tilastoasiantuntija George Gallup, minkä vuoksi mielipidetiedusteluja kutsutaan myös gallupeiksi. Gallup väitteli tohtoriksi Iowan yliopistosta 1928 väitöskirjalla A New Technique for Objective Methods for Measuring Reader Interest in Newspapers ja perusti 1935 American Institute of Public Opinion -yrityksen.
Tieteellisten mielipidetutkimusten katsotaan usein alkaneen Yhdysvalloissa 1936. Tuolloin demokraattien Franklin Roosevelt voitti tiukassa presidentinvaalissa republikaaniehdokas Alf Landonin. Myös vaalituloksen ennustamisesta käytiin kiivas kisa. Gallupin lisäksi presidentin veikkasivat oikein mielipidetutkijat Archibald Crossley ja Elmo Roper. Ennustamisen markkinoita siihen asti hallinnut Literary Digest -lehti taas kärsi kirvelevän arvovaltatappion. Julkaisu oli kerännyt aineistonsa postittamalla noin 10 miljoonaa "äänestyslippua" ympäri maan. Tähän postitukseen vastasi pari miljoonaa ihmistä, joista 57 prosenttia oli valinnut Landonin. Gallup puolestaan ennusti Rooseveltille 54 prosentin ääniosuutta: vaalissa tämä sai peräti 61 prosenttia äänistä. Literary Digest epäonnistui otoksensa epäedustavuuden takia. Poimimalla osoitteita omasta tilaajarekisteristään, puhelinluettelosta ja autonomistajien listoista sen vastaajiksi seuloutui liikaa varakasta keskiluokkaa. George Gallup taas käytti kiintiöpoimintaa yhteiskuntaluokkien edustuksen turvaamiseksi ja turvasi alueellisen kattavuuden käyntihaastattelujen avulla.
Mielipidetutkimusten hyödyntämistä tieteenaloista tärkeimmiksi nousivat 1960-luvulla tilastotiede ja varsinkin todennäköisyyslaskennan teoria sekä yhteiskuntatieteet ja erityisesti sosiologia ja valtio-oppi. Oli myös huomattu, että mielipidetutkimuksia laativien tutkimuslaitosten ja yksityisten tutkijoiden vastuu oli kasvanut suureksi, koska politiikassa ja varsinkin demokraattisessa järjestelmässä äänestäjillä oli taipumus äänen hukkaan menemisen pelossa äänestää epätavallisen runsaasti niitä puolueita, joille oli mielipidetutkimuksissa ennustettu voittoa ("voittajan vankkurit"). Sen vuoksi oli joissain maissa ehdotettu, että valtion tulisi valvoa tällaisten tutkimusten suorittamista tai että mielipidetutkimuksia saisivat johtaa vain laillistetut mielipidetutkijat.
Teettäjät ja tekijät

Mielipidetutkimuksia uutisaiheista ja yhteiskunnallisista keskustelunaiheista teettää tyypillisesti media. Suomessa esimerkiksi Yleisradio ja Helsingin Sanomat julkaisevat säännöllisiä puolueiden kannatusmittauksia. Barometreilla viranomaiset ja järjestöt seuraavat oman alansa keskeisiä asioita. Kaupallisiin tarkoituksiin tehtyjä markkinatutkimusten tuloksia ei yleensä julkaista. Mielipidetutkimuksia toteuttavia yrityksiä ja organisaatioita ovat esimerkiksi Suomessa Tilastokeskus, Kantar TNS ja Taloustutkimus.
Sääntely

Joissain maissa poliittisten mielipidetiedustelujen tuloksia ei saa julkaista vaalipäivää edeltävinä päivinä (vaalirauha), sillä kyselyjen pelätään antavan äänestäjille virheellistä tietoa ja johdattelevan heitä niin että vaalitulos vääristyy. Pelättyjä tai oletettuja seurauksia viime hetken mielipidetiedustelu-uutisista ovat ”voittajan vankkureihin” hyppääminen ja taktiseen äänestämiseen houkutteleminen. Viime hetken kyselyt on vuonna 2022 kielletty monessa latinalaisen Amerikan maassa ja Euroopan maista Italiassa, Montenegrossa ja Slovakiassa. Ovensuukyselyt on kokonaan kielletty joka kymmenennessä maassa, ja niitä rajoitetaan kahdessa maassa kolmesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rahkonen J.: Gallupin kutsu houkuttaa äänestämään Tieteessä Tapahtuu.  Vol 26 No 6 (2008). Viitattu 8.1.2012.
Harjula s.: Mielipidetutkimukset hallinnan välineenä : Mielipidetutkimusten yleisön tarkastelua foucault'laisen hallintamentaliteetin näkökulmasta Helsingin yliopisto.  2007. Viitattu 8.1.2012.
Vastaaja vastaamassa kirjalliseen mielipidetiedusteluun.
Mielipidetutkimukset julkaistaan usein diagrammin muodossa. Kuvassa viivadiagrammi, joka kuvaa suurimpien vaaliliittojen ennustettuja parlamenttipaikkoja mielipidemittauksissa puolentoista vuoden ajalta ennen Intian parlamenttivaaleja.
Pääkirjoitus

Pääkirjoitus on sanoma- ja aikakauslehden aloitussivulla sijaitseva, päätoimittajan hyväksymä mielipidekirjoitus, joka kertoo lehden kannan ajankohtaiseen aiheeseen. Käsiteltävä aihe on tavanomaisesti lehden samassa numerossa ilmestynyt uutinen. Usein toimitus päättää yhteisesti pääkirjoituksen aiheen ja sen kirjoittajan. Suurissa lehdissä pääkirjoituksen tekee erityinen artikkelitoimittaja ja pienemmissä päätoimittaja tai aiheen parhaiten tunteva toimittaja. Sanomalehdessä voi olla useampia pääkirjoituksia, joiden yhteydessä voidaan julkaista muitakin asiaan liittyviä kirjoituksia (esimerkiksi vierailevilta asiantuntijoilta). Aikakauslehdissä pääkirjoitusta voidaan käyttää lehden sisällön lyhyeen esittelyyn.
Usein lehtikatsauksissaselvennä keskitytään suurimpien lehtien pääkirjoituksiin.
Migraatio (biologia)

Migraatio on eläinten muuttamista alueelta toiselle.
Eläimet muuttavat useasta syystä, kuten löytääkseen ruokaa, siirtyäkseen lämpimämmille tai kuivemmille seuduille, paetakseen saalistajaa, etsiäkseen kumppania tai lisääntymään.
Joidenkin lajien yksilöt muuttavat edestakaisin joka vuosi, keväällä yhteen suuntaan ja syksyllä takaisin. Toisten lajien yksilöt muuttavat vain kerran elämänsä aikana. Eläin muuttaa lajista riippuen kävellen, lentäen tai uiden. Muuttavat eläimet käyttävät suunnistamiseen erilaisia keinoja, kuten Auringon ja tähtien asentoja, tuoksuja sekä maamerkkejä kuten vuoria.
Jotkin lajit muuttavat kokonaan, mutta joistakin lajeista vain osa yksilöistä muuttaa. Pöllöt ja muut yöaktiiviset linnut muuttavat öisin.
Esimerkkejä > Linnut

Linnuista pisimmän muuttomatkan tekee lapintiira, joka muuttaa pohjoisen pallonpuoliskon kesäksi Arktiksen alueelle ja eteläisen pallonpuoliskon kesäksi Antarktiksen alueelle. Pisimmän yhtäjaksoisen muuttolennon tekee punakuiri, 11 000 kilometriä ja jopa yhdeksän päivää lentäessään syksyllä pohjoisesta Australiaan tai Uuteen-Seelantiin.
Jättiläisalbatrossi lentelee meren yllä vuosikausia, kunnes se palaa lisääntymään saarelle, jossa se itse syntyi.
Metsäkana Dendragapus obscurus muuttaa keväällä alas vuorilta lisääntymään ja syksyllä takaisin ylös vuorille talveksi ruoan perään.
Rubiinikurkkukolibri muuttaa keväisin itäiseen Pohjois-Amerikkaan lisääntymään ja palaa syksyllä etelämmäs Keski-Amerikkaan.
Esimerkkejä > Maanisäkkäät

Pisimmän maaeläimen muuton tekevät porot, jotka voivat kulkea keväällä jopa 5000 kilometriä lisääntymään. Kesällä porot siirtyvät tuulisille rannikoille päästäkseen kärpäsiä ja hyttysiä pakoon. Talveksi ne muuttavat metsiin syömään jäkälää.
Gnuut tekevät Afrikassa kerran vuodessa tuhannen kilometrin mittaisen ympyränmuotoisen vaelluksen sateiden perässä päästäkseen ruohon ja veden äärelle.
Ohutsarvilammas muuttaa keväällä ylös vuorille lisääntymään ja alas vuorilta syksyllä lumen tulon jälkeen etsimään ruokaa alempaa.
Tunturisopulit lähtevät vaellukselle joka kolmas tai neljäs vuosi, kun niiden populaatio on kasvanut liian suureksi.
Esimerkkejä > Merieläimet

Punalohi kuoriutuu makeassa vedessä ja muuttaa sieltä suolaiseen veteen. Se palaa muutaman vuoden kuluttua omaan synnyinpaikkaansa lisääntymään. Ankerias kuoriutuu Atlantin Sargassomeren suolaisessa vedessä mutta elää suurimman osan elämästään makeassa vedessä. Se muuttaa takaisin Sargassomerelle lisääntymään.
Harmaavalas tekee pidemmän muuttomatkan kuin tiettävästi mikään toinen nisäkäs. Se ui talveksi lisääntymään Beringinmereltä ja Tšuktšimereltä Alaskan läheltä Meksikon vesille.
Merinahkakilpikonna tekee meressä pitkän muuttomatkan rannalle, jolla se parittelee ja munii.
Karibialla elävä langusti Panulirus argus viettää kesän lämpimässä vedessä lähellä pintaa. Syksyllä se kävelee jonossa merenpohjaa pitkin syvemmälle. Etelänkrilli nousee joka yö lähelle merenpintaa syömään ja palaa syvempiin vesiin aamuksi.
Esimerkkejä > Muut eläimet

Kulkusirkat muuttavat jopa miljardien yksilöiden suuruisina parvina etsiessään ruokaa.
Joulusaaren punaravut muuttavat joka vuosi rannikoille parittelemaan ja munimaan.
Rupikonnat muuttavat lisääntymään lampeen, jossa ne itse syntyivät.
Monarkkiperhoset muuttavat keväällä pohjoiseen ja syksyllä etelään suurissa parvissa. Kokonaiseen kierrokseen menee kaksi tai kolme sukupolvea, sillä monarkkiperhonen elää vain muutaman viikon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Migraatio (biologia) Wikimedia Commonsissa
Muuttolintuja, tässä hanhiparvi.
Gnuita muuttomatkallaan.
Lohi vaeltamassa koskea ylös.
Metyleenisininen

| Metyleenisininen |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [7-(dimetyyliamino)fenotiatsin-3-ylideeni]-dimetyyliatsaniumkloridi
CAS-numero:  61-73-4
PubChem CID:  6099
SMILES:  CN(C)C1=CC2=C(C=C1)N=C3C=CC(=[N+](C)C)C=C3S2.[Cl-] 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H18N3SCl
Moolimassa:  319,854 g/mol
Sulamispiste:  105 °C
Liukoisuus veteen:  43,6 g/l 25 °C 
  
Metyleenisininen (C16H18N3SCl) on heterosyklinen ja aromaattinen yhdiste. Se kuuluu tiatsiinin rakenteen sisältäviin väriaineisiin. Metyleenisinistä käytetään niin kemiassa kuin biologisissa ja lääketieteellisissä tutkimuksissa väriaineena. Kiinteänä metyleenisininen on vihreää. Yhdiste liukenee melko hyvin veteen siniseksi liuokseksi.
Valmistus

Ensimmäisen kerran yhdistettä valmisti Heinrich Caro vuonna 1876 työskennellessään BASF:n palveluksessa. Menetelmän lähtöaineena oli p-fenyleenidiamiini ja rikkivety. Nykyään metyleenisinistä valmistetaan N,N-dimetyylianiliinista ja tiorikkihaposta.