stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pesäpallon miesten Halli-SM 2018
Lopputurnaus > Loppuottelu

Kouvolan Pallonlyöjät – Sotkamon Jymy
| Joukkue | 1 | 2 | 3 | 4 | J1 | 5 | 6 | 7 | 8 | J2 | Yht>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kouvola | 1 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| Sotkamo | 0 | 2 | 1 | X | 3 | 0 | 1 | 0 | 2 | 3 | 2 |
Raportti
Hentunen

Hentunen tai Hendunen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Ernesti Hentunen (1885–1951), asianajaja, Totuuden torven julkaisija
Jukka Hentunen (s. 1974), jääkiekkoilija
Marja-Leena Hyvärinen (o.s. Hentunen, s. 1950), iskelmälaulaja
Mika Hentunen (s. 1966), Yleisradion ulkomaantoimittaja
Paul Hendunen (1824–1904), tehtaanhoitaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Puutornimuuntamot

| Puutornimuuntamot tarinoita sähkönsiirrosta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Maarit Verronen
Kuvittaja:  Maarit Verronen (pääosa kuvista)
Kansitaiteilija:  Maarit Verronen (kuva), Matti Vuohelainen ja Jari Nieminen (suunnittelu)
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Aviador
Julkaistu:  2017
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  372 sivua
ISBN:  978-952-7063-33-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Puutornimuuntamot – tarinoita sähkönsiirrosta on Maarit Verrosen kirja, joka esittelee suomalaisia puisia tornimuuntamoita. Kirjan on julkaissut Aviador vuonna 2017.
Alkusanoissa Verronen muistelee Keihäslintu-kokoelmaan kirjoittamansa tarinan miestä, joka mittasi Irlannin kiviaitojen pituudet, ja vertaa omaa harrastustaan siihen: hän haluaa kertoa jäljellä olevien suomalaisten puutornimuuntamoiden tarinan. Puutornimuuntamot ovat harvinaisuus maailmassa, ja niiden merkityksen ymmärtäneet tahot ovat ponnistelleet niiden säilyttämiseksi. Verronen vertaa niitä sähkörakennelmien alalla saimaannorppiin ja katsoo, että siksi niiden tarinat ovat muistamisen arvoisia.
Verronen esittelee kirjassa 90 varsinaista puutornimuuntamoa ja muutamia muita, joita ei voi luokitella samoin mutta joista hän haluaa kertoa. Välissä on lyhyitä aiheeseen liittyviä artikkeleita, joiden perusteella Ville Hänninen päättelee Aamulehden arviossaan, että Verrosella olisi ollut aiheesta enemmänkin kerrottavaa.
Arviot

Ilpo Salonen kirjoittaa Tekniikan Maailmassa kirja-arviossaan, että teksti on sujuvaa ja innostunutta, mutta pahoittelee kuvien mustavalkoisuutta. Hän nostaa hattua työlle, joka taltioi jälkipolville suomalaisen sähköalan yhtä osa-aluetta, sillä hän ennustaa näiden monumenttien katoavan vuosikymmenten ja -satojen kuluessa.
Juhani Styrman toteaa arviossaan Helsingin Uutisissa, että vaikka muuntamoiden arvo on jo nähty, Verrosen kirja lisää arvostusta entisestään.
Aiheesta muualla

Puutornimuuntamot kustantaja Aviadorin sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Petri Sallinen: Sähkörakennelmien saimaannorpat, (Arkistoitu – Internet Archive) Energiauutiset 13.12.2017
Heart Full of Fire

| Heart Full of Fire Brother Firetribe |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14. toukokuuta 2008
 Tyylilaji: AOR
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  Suomi – 6. 
Brother Firetriben muut julkaisut
| Heart Full of Fire... And Then Some (EP) 2008 | Heart Full of Fire 2008 | Diamond in the Firepit 2014 |
Singlet albumilta Heart Full of Fire
 ”I Am Rock” Julkaistu: 14. helmikuuta 2007  ”Runaways” Julkaistu: 12. maaliskuuta 2008
Heart Full of Fire on suomalaisen AOR-yhtyeen Brother Firetriben toukokuussa 2008 julkaistu toinen studioalbumi. Levyltä julkaistiin maaliskuussa single ”Runaways”. Albumin nimikappaleella vierailee laulajana Anette Olzon.
Heart Full of Fire nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 6.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Brother Firetribe.
Who Will You Run to Now? – 4.30
Wildest Dreams – 3.57
Runaways – 3.57
Game They Call Love – 3.45
Play It from the Heart – 4.22
Heart Full of Fire – 4.10
Heard It on My Radio – 3.23
Going Out With a Bang – 3.57
Out of My Head – 4.18
Chasing the Angels – 4.13 (Mike Renon kappale julkaisulta ”Iron Eagle II”)
I Am Rock – 3.44
Kokoonpano

Pekka Heino – laulu
Emppu Vuorinen – kitara
Tomppa Nikulainen – kosketinsoittimet
Jason Flinck – basso, taustalaulu
Kalle Torniainen – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Anette Olzon – laulu kappaleessa ”Heart Full of Fire”
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net: 9+/10
Rumba: negatiivinen
Soundi:
Pihlajavesi (järvi Keuruulla)

| Pihlajavesi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°21′38″N, 24°16′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskujoki:  Karansalmi 
Järvinumero:  35.483.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  138,6 m  
Rantaviiva:  83,2663 km  
Pinta-ala:  20,7009 km²  
Tilavuus:  0,105426 km³  
Keskisyvyys:  5,09 m  
Suurin syvyys:  19,97 m  
Saaria:  57 
 fiPihlajavesi 
Pihlajavesi  on Keski-Suomessa Keuruulla Haapamäen pohjoispuolella entisen Pihlajaveden kunnan alueella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2 070 hehtaaria eli 20,7 neliökilometriä. Se on 10,8 kilometriä pitkä ja 7,6 kilometriä leveä. Järvellä on samalla laajoja järvenselkiä ja toisaalta laajoja suojaisia lahtia. Vaajalahti on 5,8 kilometriä pitkä ja leveimmillään kilometrin leveä lahti. Sen vastapäätä sijaitsee pienempi Kurslahti, jota suojaa suuret saaret. Pohjoisrannasta työntyy järvelle Sällinniemi ja Varisniemi, joiden väliin jää Sällinlahti ja itäpuolelle pohjoiseen työntyvä 3,8 kilometriä pitkä ja 2,4 kilometriä leveä lahtimainen järvenosa. Siellä järvenselkää rikkoo eräät harjumaiset niemet ja niiden suojissa sijaitsevat lahdet. Selvimmät niemet ovat Ilmoniemi, Mustaniemi ja Sääksniemi ja lahtina voidaan nimetä Kelkkalahti, Vuorilahti ja Sammakkolahti. Pohjoispäässä sijaitsee vielä Kotalahti. Järven kaakkoispäässä on lahtimainen järvenosa, jonne laskee Liesjärven kautta tuleva Pihlajaveden latvaosien vesireitti. Järven lounaiskulmassa on lyhyt Karansalmi, jonka takana on heti Pihlaislampi.
Järvessä on laskettu olevan 57 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 30,5 hehtaaria, mikä on noin 1,45 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista viisi ovat yli hehtaarin suuruisia. Ne ovat Iso Korpisaari (5,7 ha), Vähä Korpisaari (4,8 ha), Selkissaari (5,0 ha), Pimeäsaari (5,2 ha) ja Lääkärisaari (1,0 ha). Loput 48 saarta ovat pienempiä, mutta yli aarin kokoisia ja viimeiset neljä luotoa ovat alle aarin kokoisia.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 105 miljoonaa kuutiometriä eli 0,105 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 5,1 metriä ja suurin syvyys on 20 metriä. Syvin kohta sijaitsee Vaajalahden rannassa Honkavuoren alla. Muuallakin on syvänteitä. Järven kaakkoispäässä Pimeäsaaren edustalla on monia yli 17 metriä syviä kohtia, joista saaren vieressä on 18,8 metriä syvä kohta. Itärannassa Paadenlahden edustalla on 18,1 metriä syvää. Vaajalahden eteläpäässä on vielä 17 metriä syvää.
Järven rantaviivan pituus on 83,3 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 12,9 kilometriä. Rannat ovat pääasiassa metsämaata, mutta haja-asutuksen lomassa on peltomaita aivan rannassakin. Suurinta haja-asutus on kylissä ja peräkulmilla. Niitä ovat Pihlajaveden Pitkonkylä, Salmenkylä, Sällinkylä, Lienperä ja Sahankylä, jonka yhteydessä tulee mainita myös Pihlajaveden asema ja Pihlajaveden rautatieasema. Sen kautta kulkee Haapamäeltä Ähtäriin Haapamäki–Seinäjoki-rautatie. Järveä kiertävät yhdystiet 6215 ja 6007 sekä järven pohjoisrantoja kiertävät kylätiet. Niiltä tulevat tiet myös lähes 200 vapaa-ajan asunnolle.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,6 metriä mpy.
Järvi sijaitsee Pihlajaveden vesireitin puolivälissä, joten se saa pääosan vedestään yläjuoksulta laskevista joista. Tällainen on Mämmijoki, joka on lyhyt Mämmijärven lasku-uoma, ja Kirkkokanava, joka laskee Mämmijärveen Köminjärvestä, sekä Maso, joka laskee edelliseen Martinjärvestä. Yläjuoksulla sijaitsee lopulta Liesjärvi, joka kerää latvavedet ja laskee ne alas. Varispuro, joka on Iso-Korpijärven valuma-alueen (35.488) laskuoja, laskee Sällinlahteen. Se on Ison Korpijärven ja Kiiskisen laskuoja.
Pihlajaveden alueella on lähes 20 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat Koipijärvi (25 ha), joka laskee Sahakylän läpi järven kaakkoispäähän. Sällinlahteen ja Kurslahteen laskee ojia, joiden latvoilla ovat esimerkiksi Pieni Korpijärvi (10 ha), Kaakkolampi (10 ha), Naarajärvi (20 ha), Kurslampi (3 ha) ja Pahalampi (2 ha). Lienjokea myöten laskevat Kelkkalahdessa Lapinlahteen esimerkiksi kaukaa tulevat Saarilampi (8 ha), Heinä-Valkeinen (8 ha), Heinälammi (7 ha), Verkkolampi (12 ha), Koukkulampi (4 ha), Seiloslampi (2 ha) ja Housulammi (3 ha). Aivan rannan tuntumassa on Sammakkolampi (2 ha).
Järven lasku-uoma on Pihlaislammesta alkava monia koskiosuuksia sisältävä joki, joka laskee Kuusijärveen. Sillä lienee monta nimeä, mutta Vääräkoski on hyvin käytetty. Joella on pudotusta 11 metriä. Vesireitti jatkaa Kuusijärven jälkeen vielä Hankajärveen, Luomuksen kautta Jyrkeejärveen, Vehmasjärven ja Kitusjärven kautta Vironjokeen, joka laskee Uurasjärveen ja Uurasselkään ja siitä Tarjanneveteen.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
(35.4)
Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja

Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja on Joni Skiftesvikin vuonna 1983 julkaistu esikoisteos. Neljätoista novellia sisältävä kirja palkittiin vuoden parhaana esikoisteoksena 1983 saaden J.H. Erkon esikoiskirjapalkinnon. Kirja oli lukijoiden mieleen ja sai erinomaiset kritiikit.
Erityisesti kirjan niminovelli on saanut jopa klassikon aseman.[lähde? ] Novelli kertoo kahden pikkupojan hukkumisesta heikkoihin jäihin. Pohjoisen karu luonto ja ihmisten hiljainen alistuminen kuoleman edessä antavat novellille oman, erikoisen sävynsä, jota takaumina kuvatut poikien kesäiset leikit pehmentävät. Novellikokoelma kohosi myyntimenestykseksi. Kirjaa on käytetty runsaasti mm. koulujen lukemistona.
Rakenteiltaan Skiftesvikin novellit poikkeavat valtavirrasta. Hän käyttää nopeita elokuvamaisia leikkauksia. Kerronta on tiivistä, mutta värikästä. Osuvat repliikit värittävät tekstiä. Sävyt vaihtelevat alakulosta hersyvään iloon. Tarinoiden äkkinäiset käänteet yllättävät.
Skiftesvikin esikoiskirjan novelleista on tehty myös sovituksia. Matti Ijäksen ohjaama televisioelokuva Katsastus (1988) pohjautuu Skiftesvikin kolmeen novelliin, joista Vanha mies ja Näprääjä, julkaistiin esikoisteoksessa. Yle Teema -kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuva menestyi Suomen edustajana Prix Italia- ja Kultainen Praha-kilpailuissa saaden Prahassa lehdistön palkinnon.[lähde? ]
Raimo O. Niemi ohjasi Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja -novellista samannimisen TV-elokuvan, joka sai Nordisk Panoraman palkinnon vuoden parhaana pohjoismaisena lyhytelokuvana 2003 ja Odense Film Festival -kunniamaininnan 2004.[lähde? ]
Pauli Räsänen ohjasi MTV-teatterille novellista Valtuuskunta samannimisen elokuvan 1984 sekä novellista Yö Helsingissä samannimisen elokuvan 1985. Pauli Huotari ohjasi novelleista Ensimmäinen työpäivä ja Peilinki yhteensovitetun elokuvan Kenraalin poika TV1:lle 1985.
Skiftesvikin esikoisteoksen useita novelleja on sovitettu näyttämölle ja esimerkiksi Katsastus on esitetty parissakymmenessä teatterissa.
Aiheesta muualla

Joni Skiftesvik Kirjasampo.fi:ssä
Pohjoista kirjallisuutta: Joni Skiftesvik Oulun kaupunginkirjasto-maakuntakirjaston
Joni Skiftesvik: Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja – Eläydy jälleenrakentuvaan Suomeen Yle.fi. 3.1.2017.
Portugalin Intia

Portugalin Intia tarkoittaa Intian alueita, jotka kuuluivat siirtomaa-aikana Portugalille. Intian itsenäistyttyä vuonna 1947 Portugalin Intia koostui lukuisista enklaaveista Intian länsirannikolla. Niihin kuului muiden muassa Goa, jota Portugali hallitsi vuoteen 1961 saakka.
Alueen valtaaminen

Portugalin Intia alkoi kehittyä, kun Vasco da Gama saapui Kozhikodeen 20. toukokuuta 1498. Portugalilainen amiraali Afonso de Albuquerque sai jo vuonna 1503 oikeuden rakentaa linnakkeen Cochiniin, Intian niemen kärjen länsipuolelle. Portugali sai valtaansa esimerkiksi Salsetten, Mumbain, Baçaimin sekä Damanin ja Diun. Tavoitteena oli saada muslimien harjoittama merikauppa Portugalin haltuun matkan varrella olevien tukikohtien avulla.
Albuquerque teki alueelle uuden matkan ja valtasi Goan vuonna 1510 muslimeilta.Seuraavana vuonna hän valloitti Malakan, joka oli tärkeä salmi Itä-Aasiaan. Portugali solmi ystävyyssuhteet Etelä-Intian mahtivaltio Vijayanagaran kanssa ja takasi sille hevosten laivaamisen Persiasta ja Arabiasta. Portugalille oli edullista pysyä hyvissä väleissä ei-islamilaisten valtioiden kanssa. Uskontokysymys kuitenkin kärjisti suhteita, sillä portugalilaiset levittivät voimakkaasti kristinuskoa. Laajentumisvaihe päättyi vuonna 1580, kun Espanja ja Portugali yhdistettiin lyhyeksi aikaa.
Portugalin hallinto

Portugali piti yllä hyviä suhteita Intian ylimpiin johtomiehiin, mutta paikalliset pikkuruhtinaat eivät saaneet juuri arvostusta. Asevoimin saatettiin tehdä aluelaajennuksia ja ryöstää hindutemppeleitä. Lähetystyö oli myös tavoitteena. niinpä itärannikolla sijaitsevan Mannarinlahden kalastajaväestö otettiin vuonna 1536 Portugalin suojeluun muslimien ryöstöiltä sillä ehdolla, että asukkaiden oli otettava kristillinen kaste ja tunnustettava Portugalin kuningas hallitsijakseen.
Britit valta-asemaan

Portugali alkoi menettää otettaan Intiasta 1600-luvulla, kun Iso-Britannia alkoi rakentaa omaa merivaltaansa. Britit tukeutuivat hallinnossaan paikallisten ruhtinaiden apuun, ja 1800-luvulla lähes koko niemimaa alkoi olla brittien suorassa tai epäsuorassa hallinnassa. Portugalille jäi vain hajanaisia enklaaveja. Vuonna 1703 britit taivuttelivat Portugalin Methuenin sopimukseen, jonka mukaan Britannian teollisuudella tuli olemaan etuoikeutettu asema Portugalin ja sen siirtomaiden markkinoilla.
Intian asevoimat valtasi sotilasoperaatiolla vuonna 1961 Portugalin viimeiset Intian-siirtomaat Goan, Damanin ja Diun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portugalin Intia Wikimedia Commonsissa
Projekti 885

Luokan ensimmäinen sukelluvene  Severodvinsk.
Projekti 885 Jasen (ven. Проект 885 Ясень, Nato-raportointinimi Graney) tai Severodvinsk-luokka on Venäjän laivaston ydinsukellusveneiden muodostama alusluokka, jonka alusten aseistusta voi vaihtaa tehtävän mukaan.
Veneen aseistukseen kuuluu 24 risteilyohjusta kuten 3M51 Alfa, P-800 Oniks (Nato-raportointinimi SS-N-26 Strobile) tai RK-55 Granat (Nato-raportointinimi SS-N-21 Sampson). Lisäksi on kahdeksan 650 mm ja 533 mm:n torpedoputkea, joilla voidaan laukaista miinoja ja meritorjuntaohjuksia.
Alukset mitat ovat 119 metriä, 8600/13800 tonnia. Miehistöä on 90.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Severodvinsk (K-560) | Sevmaš, Severodvinsk | 21. joulukuuta 1993 |  | 30. joulukuuta 2013 |  |
| Kazan (K-561) | Sevmaš | 2009 | maaliskuu 2017 | 7. toukokuuta 2021 |  |
| Novosibirsk (K-573) | Sevmaš |  |  | 2021 |  |
| Krasnoyarsk (K-571) | Sevmaš |  |  | 2023? | koeajoihin kesäkuussa 2022 |

Taulukossa olevien neljän lisäksi viiden aluksen valmistus on aloitettu, mutta Ukrainan sodan aiheuttamat talousongelmat vaarantavat niiden valmistuksen.
Psyyke (yhtye)

| Psyyke> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1982–1986, 1996–
Tyylilaji:  goottirock, post punk, uusi aalto
Kotipaikka:  Pori
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jallu Korpi, laulu   Mikko Korpi, kitara   Yki Räikkälä, kitara, kosketinsoittimet   Rane Jalonen, basso   Moke Laine, rummut  
Levy-yhtiö:  Finnlevy/Kräk, 1986  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Psyyke on vuonna 1982 perustettu porilainen rockyhtye, joka oli yksi Suomen ensimmäisiä goottirock/post punk-yhtyeitä yhdessä muun muassa Mustan Paraatin ja toisen porilaisyhtyeen Hexenhausin kanssa.
Historia

Psyyke aloitti toimintansa nimellä Arbeit macht frei, joka nopeasti lyheni muotoon Arbeit ja muuttui edelleen yhtyeen nykyiseksi nimeksi. Vuonna 1983 Psyyke julkaisi omakustanteena singlen Temppeli, B-puolellaan kappale Neondertal. Pari vuotta myöhemmin yhtye muutti tyyliään Dingon menestyksen ja porirock-buumin myötä pop-vaikutteiseksi ja sai levytyssopimuksen Finnlevyn kanssa. Lopputulokseksi jäi ainoastaan yksi Kräk-levymerkille tehty maxisingle sekä keikkailua Dingon jäähallikiertueen lämmittelijänä, jonka jälkeen yhtye lopetti.
Vuonna 1984 osa yhtyeen jäsenistä perusti sivuprojektiksi Wolfmenin, josta myöhemmin muodostui soittajien ykkösbändi. Psyyke aktivoitui uudelleen vuonna 1996, jolloin julkaistiin kokoelma-CD Päästä eläin esiin. Se sisälsi myös yhden kokonaan uuden kappaleen sekä uudet versiot yhtyeen debyyttisinglen kappaleista. Psyyke aloitti keikkailun jälleen 2000-luvulla helsinkiläisen Silent Scream -yhtyeen Matthew Pallasojan innoittamana ja vuonna 2014 Svart Records julkaisi kokoelman, joka sisältää yhtyeen kaiken vuosina 1983–1985 äänittämän materiaalin.
Diskografia

Päästä Eläin Esiin (1996)
Äänitteitä 1983–1985 (2013)
1983–1985 (2014)
Temppeli (1983)
Ruusutarha (1986)
Helly Hansen

| Helly Hansen |
| --- | --- |

Perustettu:  1877
Perustaja:  Helly Juell Hansen
Emoyhtiö:  Canadian Tire
Kotisivu:  www.hellyhansen.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helly Hansen sponsoroimassa purjehdusjoukkuetta vuonna 2008.
Helly Hansen on norjalainen ulkoiluvaatteita valmistava yritys.
Helly Hansenin perusti Helly Juell Hansen vuonna 1877. Jo seuraavana vuonna yritys sai Pariisin maailmannäyttelyssä diplomin erinomaisesta laadustaan ja vientitoiminta aloitettiin. Yritys on kehittänyt useita uusia materiaaleja, kuten vuonna 1949 esitelty vedenpitävä Helox-muovikalvo ja 1970-luvulla kehitetty kerrastoissa edelleen käytettävä LIFA-materiaali. Hengittävät ja vedenpitävät HellyTech-vaatteet tulivat markkinoille vuonna 1980.
Heinäkuussa 2018 Canadian Tire osti Helly Hansenin.
Aiheesta muualla

Helly Hansenin kotisivut
Hertta-alppiruusu

| Hertta-alppiruusu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Suku::  Alppiruusut Rhododendron
Laji::  orbiculare
Kaksiosainen nimi
 Rhododendron orbiculare  Decne. 
Alalajit
 Rhododendron orbiculare subsp. cardiobasis (Sleumer) D.F.Chamb.  Rhododendron orbiculare subsp. oblongum W.K.Hu  Rhododendron orbiculare subsp. orbiculare 
Katso myös
   Hertta-alppiruusu Wikispeciesissä   Hertta-alppiruusu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hertta-alppiruusu (Rhododendron orbiculare) on alppiruusujen (Rhododendron) sukuun kuuluva kasvilaji. Siitä on erotettu kolme eri alalajia: subsp. cardiobasis, subsp. oblongum ja subsp. orbiculare.
Hertta-alppiruusu on ainavihanta ja pystykasvuinen pensas, joka kasvaa yleensä 1–4,5 metriä korkeaksi. Aurinkoisella paikalla laji kasvaa tiheänä pensaana, mutta varjossa se on harsumpi ja puumainen. Pensaan runko on väriltään vaalean- tai tummanruskea. Lehdet ovat kaljuja ja muodoltaan pyöreitä tai soikeita, 4–12,5 cm pitkiä ja 4–8 cm leveitä. Lehtien tyvet ovat herttamaisia. Kukat ovat vaaleanpunaisia tai punavioletteja ja ne sijaitsevat noin kahdeksankukkaisissa kukinnoissa, jotka ovat yleensä pallomaisia. Kussakin kukassa on kuudesta kahdeksaan terälehteä ja teriö on pituudeltaan 3,5–5 cm ja halkaisijaltaan 3–4 cm. Kukissa on 11–14 hedettä. Hertta-alppiruusu kukkii lehtien puhkeamisen aikaan tai sitä ennen – luontaisilla kasvupaikoillaan touko–kesäkuussa.
Hertta-alppiruusu kasvaa luontaisena Kiinassa Guangxin ja Sichuanin maakunnissa. Lajia tavataan mäntymetsissä ja alppiruusutiheiköissä 1400–4000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Aiheesta muualla

Trees and Shrubs Online: Rhododendron orbiculare (englanniksi)
Haisujumaltenpuu

| Haisujumaltenpuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Kvassiakasvit Simaroubaceae
Suku::  Jumaltenpuut Ailanthus
Laji::  altissima
Kaksiosainen nimi
 Ailanthus altissima  (Mill.) Swingle 
Katso myös
   Haisujumaltenpuu Wikispeciesissä   Haisujumaltenpuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jumaltenpuun kukinto
Haisujumaltenpuu eli jumaltenpuu eli isojumaltenpuu (Ailanthus altissima) on kvassiakasvien heimoon ja jumaltenpuiden sukuun kuuluva, koristekasvinakin käytetty puulaji. Se on EU:ssa luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi, sillä se leviää nopeasti ja hallitsemattomasti syrjäyttäen alkuperäispuut.[lähde? ]
Ulkonäkö ja koko

Jumaltenpuun kaarna on sileää ja tummanharmaata. Lehdet kasvavat pareittain ja niissä on nuolimaiset lehdykät, joiden alapinta on lähes valkea, yläpinta kiiltävän tummanvihreä. Lehtisuonet erottuvat selvästi vaaleampina. Lehden pituus on 30–90 cm. Lehtien muodon perusteella kasvin voi sekoittaa saksanpähkinään, jalopähkinöihin tai sumakkeihin, mutta kukinto on helpoo tuntomerkki. Kukat kasvavat vaaleankeltaisina terttuina; itse kukat ovat pieniä mutta kukinto voi olla 50 cm pitkä. Yksi puu voi tuottaa vuodessa 300 000 siementä.[lähde? ]
Kasvin kaikissa osissa on sille ominainen, tympeä tuoksu, jonka on kuvailtu muistuttavan mätänevien maapähkinöiden hajua.
Jumaltenpuu voi kasvaa jopa 15–25 metriä korkeaksi. Se elää yleensä alle 50 vuotta, mutta jos sen kaataa, se vesoo voimakkaasti. Tämä vaikeuttaa lajin hävittämistä sellaisilta kasvupaikoilta, mihin sitä ei haluta.[lähde? ]
Levinneisyys

Jumaltenpuu kasvaa luonnonvaraisena Taiwanilla ja Kiinan pohjois- ja keskiosissa. Se on tuotu Eurooppaan jo 1740-luvulla. Toisin kuin muut jumaltenpuulajit, se ei ole trooppisen vaan lauhkean vyöhykkeen kasvi. Nykyisin se leviää tietyissa Australian ja Yhdysvaltojen osissa niin valtoimenaan, että sitä pidetään pahanlaatuisena rikkaruohona. Sen juuret voivat aiheuttaa tuhoja rakenteille ja viemäriputkistoille.[lähde? ]
Käyttö

Jumaltenpuun lehtiä ja siemeniä on käytetty kiinalaisessa lääketieteessä. Yhdysvalloissa puuainesta on käytetty myös polttopuuna ja rakennusmateriaalina.
Kestävyytensä vuoksi haisujumaltenpuuta käytetään monissa kaupungeissa liikennealueiden välisissä viheristutuksissa, vaikka sen monet kasvinosat ovat myrkyllisiä. Kasvin kaatamisessa ja karsimisessa on noudatettava varovaisuutta, sillä kasvin koskettaminen voi aiheuttaa allergisen reaktion.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Haisujumaltenpuu (Ailanthus altissima)
Vieraslajit.fi: Haisujumaltenpuu (Ailanthus altissima)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Ailanthus altissima (TSN 28827) itis.gov. Viitattu 19.6.2019. (englanniksi)
Ailanthus altissima (Mill.) Swingle tree of heaven Natural Resources Conservation Service – USDA.gov. Viitattu 19.6.2019 (englanniksi).
Ailanthus altissima Flora of China. Viitattu 19.6.2019 (englanniksi).
Ailanthus altissima (Simaroubaceae) Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases. Arkistoitu 27.10.2020. Viitattu 19.6.2019 (englanniksi).
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ailanthus altissima (tree-of-heaven) (englanniksi)
Fire Effects Information System (FEIS): Ailanthus altissima (englanniksi)