stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Iso-Miekka
Maantietoa

Järven pinta-ala on 38 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järvenselällä sijaitseva saari ei vähennä avonaisuuden vaikutelmaa. Selältä työntyy etelään kaksi kapeasuista lahtea. Näistä pisin on Kaakkolahti, jonka lahdensuu on alle 20 metriä leveä, mutta pohjukka 150 metriä leveä. Kaakkolahden pohjoispuolella sijaitsee Isoniemi ja niemen pohjoispuolen lahden takana on vielä Vähäniemi, jonka taakse jää Riihilahti. Järvellä on kartan mukaan yksi saari, joka on yli 60 metriä pitkä ja joka sijaitsee keskellä järveä. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven haja-asutuksena on vain yksi kiinteä talous ja sen lisäksi lähes 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Teiskon ja Oriveden keskustaajaman väliseltä yhdystieltä 3381 tai Viteliin johtavalta tieltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Taipaleenjoen alaosan alueeseen (35.743) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,9 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän metsä- tai suo-ojaa. Ojat ovat laskuojia pienille järville kuten Iso-Vasulle ja Pikku-Vasulle sekä Ahvenlammille. Näiden lisäksi järven Kaakkolahteen laskee Nuijaoja, jonka kautta laskevat Nuijajärvi, Särkijärvi, Vaatelammi ja Etanalammi. Suurempi tulo-oja on Vitelijärvenoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Ylä-Viteli ja Ala-Viteli, Norojärvi, Likolammi, Vääräjärvi ja Koppelolammit. Järven oma laskuoja laskee Pikku-Miekan kautta Sääksjärveen.
Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa oli järven ympäristössä toiminnassa kolme maatilaa, joiden pellot olivat kuin pieniä sirpalemaisesti maastoon raivattuja peltopalstoja. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa olivat kahden maatilan pellon peltoalat kasvaneet yhteen, kun taas kolmannen pellot oli metsitetty.
Ivan Kukuljević Sakcinski

| Ivan Kukuljević Sakcinski |
| --- | --- |
 Ivan Kukuljević Sakcinski vuonna 1889.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1816
Kuollut: 1889 (72–73 vuotta)
Kansalaisuus:  Kroatia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kroatia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ivan Kukuljević Sakcinski (1816–1889) oli kroatialainen kirjailija, historioitsija ja poliitikko. Hän julkaisi ensin novelleja ja ensimmäisen kroatialaisen draaman Juran i Sofia (1839) sekä panslavistiseen henkeen kirjoitetun runokokoelman Slavjanke (1848). Hän perusti 1850 Eteläslaavilaisen historiallisen seuran, oli 1867 mukana perustamassa Eteläslaavilaista eli Agramin tiedeakatemiaa ja oli kroatialaisen kirjallisuuden seuran (Matica hrvatska) esimies. Hän julkaisi tärkeitä kokoelmia Kroatian ja yleensä eteläslaavilaisten historiaa valaisevia asiakirjoja (esimerkiksi Jura regni Croatiæ, Slavoniæ et Dalmatiæ, 1861, Monumenta slavorum meridionalium, 1863, Codex diplomaticus regni Croatiæ, 1874–1875). Kukuljević Sakcinski osallistui innokkaasti myös politiikkaan, varsinkin 1848–1849 vuoden kansalliseen liikkeeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Kukuljević Sakcinski Wikimedia Commonsissa
Inmar

Inmar on udmurttien mytologian ylijumala, joka vastaa suomalaista Ilmarista. Udmurttien jumalahahmossa voidaan nähdä turkkilais-tataarivaikutteita. Mukana udmurttien mytologiassa on myös kristillisiä piirteitä: Inmarin äiti vertautuu Neitsyt Mariaan.
Aiheesta muualla

Margarita Khrushcheva: FOLK BELIEFS IN THE UDMURT SYSTEM OF THE CALENDAR RITUALS (PDF) folklore.ee. Viitattu 17.5.2013.
It’s My Birthday

| ”It’s My Birthday” Will> i.am & Cody Wise |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 27. toukokuuta 2014
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): will.i.am, DJ Ammo
 Tyylilaji: elektropop, hip hop
 Kesto: 04.14
 Levy-yhtiö: Interscope
will.i.am muut singlet
| ”Feelin’ Myself” 2013 | ”It’s My Birthday” 2014 | ”Home” 2014 |
It’s My Birthday on yhdysvaltalaisen hip hop -muusikko will.i.amin ja yhdysvaltalaislaulaja Cody Wisen kappale. Wise on allekirjoittanut sopimuksen Interscopen kanssa will.i.amin ansiosta. Kappale nauhoitettiin vuonna 2014 ja julkaistiin singlenä 27. toukokuuta 2014. Kappale painottuu voimakkaasti A.R. Rahmanin säveltämään Tamil Indianin kappaleeseen ”Urvasi Urvasi”.
”It’s My Birthday” saavutti Isossa-Britanniassa listan kärjen, muodostuen will.i.amin kymmenenneksi kyseisen listan kärjen saavuttaneeksi kappaleeksi (mukaan lukien viisi The Black Eyed Peasin kanssa saavutettua kärkisijaa). Kappale myös sijoittui kymmenen parhaan joukkoon Australiassa sekä kolmenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa, Uudessa-Seelannissa ja Irlannissa.
Käännös suomeksi
Jan Allan

Jan Bertil Allan (s. 7. marraskuuta 1934 Falun) on ruotsalainen jazztrumpetisti, -pianisti ja -säveltäjä.
Allan varttui Sundbybergissä musikaalisten vanhempien poikana ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana. Hänen ohjelmistoonsa lapsena kuului klassisia kappaleita. Hän ryhtyi soittamaan myös harmonikkaa ja suuntautui sittemmin jazziin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1953 ja sai Tukholman yliopistosta vuonna 1956 filosofian maisterin arvon. Vuonna 1952 Allan sai ensimmäisen kerran huomiota voittaessaan pianistina AT-jazzen-kilpailun omalla triollaan. Hän kuitenkin siirtyi trumpettiin, josta tuli nopeasti hänen pääinstrumenttinsa. Hän liittyi trumpetistina Carl-Henrik Norinin orkesteriin vuonna 1955 ja esiintyi usein Nalenissa. Hän pääsi soittamaan myös muiden muassa Lars Gullinin, Arne Domnéruksen, Jan Johanssonin, Georg Riedelin ja Bengt Hallbergin kanssa. Kahden viimeksi mainitun kanssa Allan perusti myöhemmin Trio con Tromba -trion. Hän johti myös kvintettiä saksofonisti Rolf Billbergin kanssa ja teki levytyksiä esimerkiksi Nils Lindbergin kanssa.
1960-luvulla Allan omistautui opiskelulle. Hän väitteli tohtoriksi hiukkasfysiikassa, mutta jatkoi myös soittamista. LP-julkaisu Jan Allan -70 sai osakseen kansainvälistä arvostusta ja toi Allanille Grammis- ja Gyllene Skivan -palkinnot. Hän on saanut myös monia muita palkintoja ja tunnustuksia, kuten Jazzriksförbundetin kunniapalkinnon (2008).
Ivan Kudrjavzev

Kudrjavzevin suunnittelema Uuden Valamon luostarin pääkirkko
Ivan Kudrjavzev (myös Kudrjavzew; ven. Иван Николаевич Кудрявцев, Ivan Nikolajevitš Kudrjavtsev) (31. maaliskuuta 1904 Pietari –13. elokuuta 1995 Helsinki) oli venäläissyntyinen, Suomeen ortodoksisia kirkkoja suunnitellut arkkitehti. Hän valmistui arkkitehdiksi Leningradin taideakatemiasta 1928. Hänen työnsä mukailevat keskiaikaista pohjoisvenäläistä ortodoksikirkkoarkkitehtuuria. Tietoja Kudrjavzevin elämästä ja toiminnasta Venäläisen Hyväntekeväisyysyhdistyksen puheenjohtajana kerrotaan kirjassa "Ihmiseltä ihmiselle" (julk. Venäläinen hyväntekeväisyysyhdistys Suomessa, Orivesi 2015, 326 s.).
Töitä

Valamon luostarin pääkirkko Heinävedellä valkoiseksi rapatusta tiilestä 1975–1976
Helsingin ortodoksisen hautausmaan Pyhän Eliaan kirkko valkoiseksi rapatusta tiilestä 1952–1954, vihitty käyttöön 1958.
Järvenpään ortodoksinen kirkko valkoiseksi rapatusta tiilestä 1980
Helsingin Pyhän Nikolauksen kirkko, laajennus 1950
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Kudrjavzev Wikimedia Commonsissa
Iskelmälaulaja Arokanto ja Viihdeorkesteri Tempo

| Iskelmälaulaja Arokanto ja Viihdeorkesteri Tempo Markku Arokanto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1983
 Formaatti: LP-levy
 Kesto: 37.33
 Levy-yhtiö: Euros Records
Markku Arokanto muut julkaisut
|   | Iskelmälaulaja Arokanto ja Viihdeorkesteri Tempo 1983 |   |
Iskelmälaulaja Arokanto ja Viihdeorkesteri Tempo on suomalaisen laulajan Markku Arokannon studio-albumi vuodelta 1983. Tuottaja oli Upi Sorvali.
Helsingin Sanomien musiikkitoimittaja Markku Fagerlund kirjoitti, että Arokanto on tyyppinä mitä rakastettavin yliampuvuudessaan, muttei laulajana ”mikään Caruso”. Hänestä Arokannon esityksistä putoaa pohja pois pelkästää levyltä kuunneltuna: ”Samat vanhat iskelmät, jotka Arokannon showssa osuvat nauruhermoon, jäävät levyllä puolitiehen.”
Kappaleet

Ciao ciao bambina – 2.46
Salome – 2.45
Kangastusta – 2.07
Saavuthan jälleen Roomaan - Arrivederci Roma - – 3.07
Sucu sucu – 1.33
Oli kuu oli ilta - Tintarella di Luna - – 2.26
Brigitte Bardot – 3.58
Ranskalaiset korot – 4.41
Lalaika – 2.47
Kenen syy, kenen syy – 2.25
Mambo italiano – 2.05
Taivaan sinessä - Volare - – 4.01
Music music music – 2.45
Soittajat

Markku Arokanto, laulu
Antti Murto, kosketinsoittimet
Aarne Himberg, rummut
Harri Virtamo, basso
Heikki Raine, trumpetti
Pekka Toivanen, saksofoni
Tuomo Autio, kitara
Islannin kansalliskirkko

| Islannin kansalliskirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  luterilaisuus
Hallinto:  episkopaalinen
Johtaja:  Islannin piispa Agnes M. Sigurðardóttir
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto Luterilainen maailmanliitto Porvoon kirkkoyhteisö
Toiminta-alue:  Islanti
Perustettu:  1540
Jäseniä:  227 259 (58,6%)
Kotisivu:  kirkjan.is
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Islannin kansalliskirkko (isl. Íslenska þjóðkirkjan) on Islannissa toimiva luterilainen kirkko. Se on Luterilaisen maailmanliiton, Porvoon kirkkoyhteisön ja Kirkkojen maailmanneuvoston jäsen.
Islannin kansalliskirkon pää on Islannin piispa, jona vuodesta 2012 lähtien on toiminut Agnes M. Sigurðardóttir. Kansalliskirkkoon kuului vuoden 2023 alussa 227 259 jäsentä eli 58,6 prosenttia Islannin väestöstä.
Uskonnonvapaus turvattiin Islannissa jo vuoden 1874 perustuslaissa, mutta luterilaisella kirkolla on kansalliskirkkona valtion takaama erityisasema. Vaikka kirkollisia palveluita, kuten kirkkohäitä, käytetään runsaasti, käy aikuisista kirkossa vähintään kerran kuukaudessa vain 10 prosenttia. Kirkon asioista päättävä elin on Kirkjuþing.
Jäsenet

| Vuosi | Maan väkiluku | Jäseniä |  % | ± %-yks>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 272 381 | 244 893 | 89,91 |  |
| 1999 | 275 712 | 246 263 | 89,32 | 0,59  |
| 2000 | 279 049 | 247 420 | 88,67 | 0,65  |
| 2001 | 283 361 | 248 614 | 87,74 | 0,93  |
| 2002 | 286 575 | 249 386 | 87,02 | 0,72  |
| 2003 | 288 471 | 249 645 | 86,54 | 0,48  |
| 2004 | 290 570 | 250 176 | 86,10 | 0,44  |
| 2005 | 293 577 | 250 759 | 85,42 | 0,68  |
| 2006 | 299 891 | 251 909 | 84,00 | 1,42  |
| 2007 | 307 672 | 252 411 | 82,04 | 1,96  |
| 2008 | 315 459 | 252 708 | 80,11 | 1,93  |
| 2009 | 319 368 | 253 069 | 79,24 | 0,87  |
| 2010 | 317 630 | 251 487 | 79,18 | 0,06  |
| 2011 | 318 452 | 247 245 | 77,64 | 1,54  |
| 2012 | 319 575 | 245 456 | 76,81 | 0,83  |
| 2013 | 321 857 | 245 184 | 76,20 | 0,61  |
| 2014 | 325 671 | 244 440 | 75,06 | 1,14  |
| 2015 | 329 100 | 242 743 | 73,76 | 1,30  |
| 2016 | 332 529 | 237 938 | 71,55 | 2,21  |
| 2017 | 338 349 | 236 481 | 69,89 | 1,66  |
| 2018 | 348 450 | 234 215 | 67,22 | 2,67  |
| 2019 | 356 991 | 232 591 | 65,15 | 2,07  |
| 2020 | 364 134 | 231 112 | 63,47 | 1,68  |
| 2021 | 368 792 | 229 669 | 62,28 | 1,19  |
| 2022 | 376 248 | 229 146 | 60,90 | 1,38  |
| 2023 | 385 758 | 227 259 | 58,61 | 2,29  |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (islanniksi), (englanniksi)
Jan de Bont

| Jan de Bont |
| --- | --- |
 Jan de Bont vuonna 1973.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. lokakuuta 1943 (ikä 80) Eindhoven, Alankomaat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, tuottaja, elokuvaaja
Puoliso:  Monique van de Ven (1977–1988) Trish Reeves
Ohjaaja
Aktiivisena:  1965–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Speed – Kuoleman kyydissä Twister The Haunting – paholaistalo Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jan de Bont (s. 22. lokakuuta 1943 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen elokuvaohjaaja, tuottaja ja elokuvaaja.
De Bont aloitti uransa kuvaajana 1960-luvulla. 1970-luvun alussa hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään ohjaaja Paul Verhoevenin kanssa kuvattuaan tälle muun muassa elokuvan Turkkilaisia makeisia (1973). 1980-luvulla hän siirtyi Hollywoodiin, jossa hän kuvasi muun muassa elokuvat Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli (1988), Punaisen lokakuun metsästys (1990), Basic Instinct – vaiston varassa (1992) ja Tappava ase 3 (1992). Hän teki debyyttinsä ohjaajana vuonna 1994 elokuvalla Speed – Kuoleman kyydissä. Tuottajana hän on toiminut muun muassa Steven Spielbergin elokuvassa Minority Report (2002).
De Bont on ollut neljä kertaa ehdolla Razzie-palkinnon saajaksi.
Valikoitu filmografia > Kuvaajana

Turkkilaisia makeisia (1973)
Max Havelaar (1976)
Cujo – kauhun silmät (1983)
Kovaa peliä (1983)
Lihaa ja verta (1985)
Niilin jalokivi (1985)
Luolakarhun klaani (1986)
Pirullisia ihmisiä (1986)
Who’s That Girl (1987)
Leonard osa 6 (1987)
Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli (1988)
Musta sade (1989)
Punaisen lokakuun metsästys (1990)
Raja tuntemattomaan (1990)
Valo yössä (1992)
Basic Instinct – vaiston varassa (1992)
Tappava ase 3 (1992)
Valikoitu filmografia > Ohjaajana

Speed – Kuoleman kyydissä (1994)
Twister (1996)
Speed 2 – vaara iskee vesillä (1997)
The Haunting – paholaistalo (1999)
Lara Croft Tomb Raider: Elämän lähde (2003)
Aiheesta muualla

Jan de Bont Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jan de Bont Elonetissä.
Jaakko Kangasjärvi

| Jaakko Kangasjärvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. toukokuuta 1960
Kuollut: 16. toukokuuta 2024 (64 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kasvibiologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto (LuK 1984, FK 1986, FL 1990); Minnesotan yliopisto (PhD 1991)
Instituutti:  Helsingin yliopisto; Kuningas Saudin yliopisto; Turun yliopisto; Kuopion yliopisto
Tutkimusalue:  Kasvifysiologia, kasvimolekyylibiologia, kasvigenetiikka; esimerkiksi kasvien stressi ja solutason stressisignaalien välitysmekanismit kuten ROS-yhdisteet
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jaakko Sakari Kangasjärvi (11. toukokuuta 1960 Multia – 16. toukokuuta 2024 Kirkkonummi) toimi Helsingin yliopistossa kasvibiologian professorina vuosina 2003–2024. Vuosina 2018–2024 Kangasjärvi toimi yliopiston bio- ja ympäristötieteellisen tiedekunnan dekaanina. Vuonna 2016 hän oli eräs viitatuimpia kasvi- tai eläintieteilijöitä maailmassa.
Kangasjärvi kirjoitti ylioppilaaksi Rauman Lyseon lukiosta vuonna 1979. Hän valmistui Oulun yliopistosta luonnontieteen kandidaatiksi 1984, filosofian kandidaatiksi 1986 ja filosofian lisensiaatiksi 1990. Hän teki jatko-opintoja ja toimi tutkijana Yhdysvalloissa Minnesotan yliopistossa vuosina 1988–1991, ja valmistui siellä tohtoriksi (PhD) vuonna 1991. Nänet nimitettiin Kuopion yliopiston kasvimolekyylibiologian dosentiksi 1996, Helsingin yliopiston kasvifysiologian dosentiksi 2002 (2003 professoriksi) ja Turun yliopiston kasvigenetiikan dosentiksi 2003.
Kangasjärvi työskenteli Oulun yliopiston perinnöllisyyden ja kasvitieteen laitoksen assistenttina ja tuntiopittajana vuosina 1984–1986. Hän oli Kuopion yliopiston kasvitieteellisen puutarhan amanuenssi 1987–1991, erikoistutkija ja yliassistentti Kuopion yliopiston ekologian ja ympäristötieteiden laitoksella 1992–1994 sekä Pohjois-Savon ympäristökeskuksen tutkimuspäällikkö 1995–1997. Helsingin yliopiston biotekniikan instituutin ryhmänjohtajana Kangasjärvi toimi vuodet 1997–2001. Hän toimi kasvifysiologian ja molekyylibiologian professorina Turun yliopiston biologian laitoksella vuosina 2001–2003. Helsingin yliopiston professuurin aikana hän oli vierailevana tutkijana myös Kuningas Saudin yliopistossa Saudi-Arabiassa vuosina 2014–2016.
Helsingin yliopistossa Kangasjärven tutkimusryhmän kiinnostuksen kohteena olivat erityisesti kasvien stressikokemukset ja niihin liittyvien solutason stressisignaalien välitysmekanismien selvittäminen. Reaktiivisilla happiyhdisteillä (ROS-yhdisteet, kuten happiradikaaleilla ja vetyperoksidilla) on tässä viestinnässä merkittävä rooli. Web of Sciencen yli 33 000 julkaisun seurantaan pohjautuvan vertailun perusteella hän oli vuonna 2016 eräs maailman ja Helsingin yliopiston siteeratuimmista bio- ja ympäristötieteilijöistä. Hänet luokiteltiin maailman 13. siteeratuimmaksi kasvi- tai eläintieteilijäksi.
Kangasjärvi oli Suomalainen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2012 lähtien.
Kangasjärvi kuoli nopeasti edenneeseen vakavaan sairauteen 64-vuotiaana toukokuussa 2024.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Jaakko Kangasjärvi (englanniksi) (scholar.google.com)
ROS-Signaling Group (englanniksi) (helsinki.fi)
James Isbister

James Isbister
James Isbister (29. marraskuuta 1833 – 16. elokuuta 1915) oli kanadalainen métis-johtaja. Häntä pidetään Saskatchewanissa sijaitsevan Prince Albertin kaupungin perustajana.
Isbister oli lahjakas kielissä ja puhui englantia, gaelia, creetä, denen kieltä ja michifiä. Hän toimi useita vuosia tulkkina Hudson's Bay Companylle.
Vuonna 1866 Isbister asettui asumaan ja viljelemään maata alueelle, joka nykyisin tunnetaan Prince Albertin kaupunkina. Hän oli todennäköisesti ensimmäinen maanviljelijä Saskatchewanissa, joka viljeli vehnää omalla maatilallaan. Alueelle muutti useita muitakin siirtolaisperheitä, jotka kutsuivat aluetta Isbisterin asutuskeskukseksi. Isbister muutti pois alueelta 1886 mutta palasi vuosia myöhemmin takaisin perustettuun Prince Albertin kylään. Hän toimi myös John Smith Reservaatissa (nykyisin Muskoday First Nation) maatalousneuvojana.
Vuonna 1884 Saskatchewanjokilaakson eurooppalaiset siirtolaiset ja métisit kävivät neuvotteluja Kanadan hallituksen kanssa maaoikeuksista. Neuvotteluiden kariuduttua he lähettivät valtuuskunnan neuvottelemaan Louis Rielin kanssa hänen paluustaan Yhdysvaltojen Montanasta, jotta hän voisi johtaa neuvotteluja Kanadan hallituksen kanssa. Isbister valittiin yhdeksi neljästä matkaan lähtijästä. Riel oli helposti taivuteltavissa asian kannalle. Neuvottelut eivät sujuneet toivotulla tavalla ja tilanne lopulta kärjistyi Saskatchewanin kapinaksi vuonna 1885.
Isbister monien muiden anglo-metisien ohella oli osallisena neuvotteluissa hallituksen kanssa, mutta ei osallistunut kapinan vihollisuuksiin. Tästä huolimatta hänet vangittiin viideksi viikoksi ja Prince Albertin konservatiivinen lehdistö arvosteli hänen toimiaan kapinan aikana.
Kapinan jälkeen Isbister osallistui Prince Albertin alueella monipuolisesti Kanadan anglikaanisessa kirkon toimintaan. Hän vietti Prince Albertissa loppuelämänsä, ja hänet on haudattu kaupungissa sijaitsevalle hautausmaalle, joka on lähellä hänen entistä kotitilaansa.
Inlandsbanan (yritys)

| Inlandsbanan AB |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  IBAB
Kotipaikka:  Östersund, Ruotsi
Toiminnassa:  1993
Omistajat:  
 • edellinen omistaja :  Statens Järnvägar
Rataverkko
Raideleveys:  1 435 mm
Inlandsbanan AB (IBAB) on ruotsalainen osakeyhtiö, joka hallinnoi ja ylläpitää nimellä Inlandsbanan tunnettua Ruotsin sisäosissa kulkevaa noin 1 300 kilometrin pituista vähäliikenteistä rataosaa sekä sen sivuratoja. Sen vastuulla ovat myös lupa-asiat sekä liikenteenohjaus. Yhtiö on perustettu 1993, ja sen omistavat 15 kuntaa joiden halki rata johtaa.
Inlandsbanan AB:n toiminnot jaettiin 1. kesäkuuta 2009 alkaen kahteen osaan. Tuolloin perustettiin tytäryhtiö Inlandståget AB, jonka vastuulle siirtyi rautatieliikenteen vetopalvelujen tarjonta. IBAB omistaa tytäryhtiön koko osakekannan. Inlandståget AB työllisti yhtiöjärjestelyn aikaan 15 henkilöä.
Aiheesta muualla

Inlandsbanan AB (Arkistoitu – Internet Archive)
Iso-Melkutin

| Iso-Melkutin |
| --- | --- |
 Iso-Melkutille johtavat portaat varustetasanteelta heinäkuussa 2011
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Loppi
Koordinaatit:  60°44′13″N, 24°04′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Yli-Myllyyn 
Järvinumero:  35.887.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,4  m 
Rantaviiva:  7,205 km  
Pinta-ala:  61,891  ha 
Saaria:  1 
 fiIso-Melkutin 
Sukeltaja harjoittelee ilmasäiliöiden käsittelyä Iso-Melkuttimen kirkkaissa vesissä.
Iso-Melkutin  on Kanta-Hämeessä Lopella Hämeen järviylängöllä Räyskälän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 62 hehtaaria ja se on 1,7 kilometriä pitkä ja 850 metriä leveä. Järvi on syntynyt kangasmaastossa olevaan suppaan, jota on lisäksi kapea harjujakso on muotoillut. Siitä ei ole tiedossa syvyyskarttoja, mutta paikalla vierailevat sukellusryhmät ovat nähneet harjun jatkuvan myös veden alla. Yhtenäisestä harjusta on vedenpinnan yläpuolella näkyvissä kolme pitkää niemeä. Länsipuolen Vähä-Melkuttimen pohjoisranta on syntynyt harjun kurkottaessa alueen yli ja on siten sulkenut sen omaksi järveksi. Sitä seuraavan harjun kärki on yli 300 metrinen Nappilahdennokka, joka sulkee lähes erilleen Nappilahden Iso-Melkuttimen eteläosaan. Harjun jatke on Tokholmin- tai Tokholmannokka , joka 400 metriä pitkänä jakaa järvestä erilleen suojaisan Purinlahden. Järven ainoa saari on samaa harjua ja kuten on myös vastakkaiselta rannalta vastaan tuleva niemennokka. Järven rantaviivan pituus on 7,2 kilometriä ja sen rannat ovat heikka- ja sorapohjaista kangasmetsää. Järven vedenpinnan korkeus on 119,4 metriä mpy.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Kaartjärven valuma-alueeseen, johon järvi kuuluu. Järveen laskee länsipuoleta Tammelan Kaitajärvi, joka laskee kaivettua ojaa myöten Vähä-Melkuttimeen, joka laskee Iso-Melkuttimeen. Pohjoisesta siihen on johdettu suurimman Valkealammin laskuoja pohjoisimpaan lahteen. Iso-Melkutin laskee lyhyellä ojalla Ämmäojaan, joka juoksee järven ohi tuodessaan ojitetulta Purinsuolta kuivatusvedet. Se jatkaa Yli-Myllyn ja Ali-Myllyn kautta Taipaleenjärven ja Alimmaisen kautta suureen Kaartjärveen. Vedet jatkavat aluksi Kaartjokea, sitten Hyvikkälänjokea ja lopuksi Hiidenjokea myöten alaspäin Vanajaveteen.
Luontoarvoja

Järven ympärillä kulkee merkitty patikkareitti. Sen varrelle on rakennettu kaksi laavua. Järven länsipäässä pohjoisrannasta työntyvän niemennokan päässä on toinen ja järven itäpäässä on toinen.
Järvi soveltuu sukeltamiseen kirkasvetisyytensä vuoksi. Nähtävyytenä on vedenalainen harju, joka sopii veden yläpuolella kulkevaan harjujaksoon.
Historiaa

Iso-Melkutin on syntynyt viimeisen jääkauden sulamisvaiheen aikana kolmannen salpausselän syntyaikoina, kun luoteesta virranneen mannerjäätikön sulamisvedet purkautuivat kaakkoon päin muodostaen suuren sandurin, jota kutsutaan Pernunnummen sandurdeltaksi. Iso-Melkutin sijaitsee sandurin eteläreunan tuntumassa ja se on saattanut syntyä jäätikkörailoon pudonneiden jättimäisten jäälohkareiden hautauduttua hiekkaan ja soraan. Kun nämä myöhemmin sulivat paikalleen, syntyivät syvät kuopat, joihin järvien vesi sitten jäi.
Yli 600 metriä lännessä sijaitsevan Tammelen Kaitajärven luotaustiedoista on muodostettu syvyyskartta, joka on julkaistu kartastoissa. Siinä näkyy rantojen vedenalaiset jyrkkärinteiset rannat ja kaakkoispään syvänne, jotka ovat hyviä supan tunnusmerkkejä.
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Iso Melkuten järvi". Järvi oli silloin erämaajärvi vailla asutusta lähimallakaan. Alajuoksun järvissä oli pari myllyä, mitkä ovat järven pohjoispuolella kulkeneen tien lisäksi alueen ainoat karttamerkinnät.
Vuoden 1958 peruskartassa johtaa Räyskälästä järvelle muutama polku ja Yli-Myllystä erottavalle kannakselle sieltä tuleva tie. Vuoden 1979 kartassa kulkee metsissä useitakin teitä ja järven ympärille on merkitty polkuja. Suuresta Valkealammista on kaivettu Melkuttimeen oja.
Aiheesta muualla

Luontoon.fi: Melkuttimien reitit
Seppälä, Matti V.J.: III Salpausselällä oli myös flutingviuhkaista oskillaatiota/deglasiaatiota GTK & Maanmittauslaitos National Land Survey of Finland, 2015, viitattu 17.4.2017
Mäkinen, Joni & Palmu, Jukka-Pekka: Collapse of sediment-filled crevasses associated with floods and mass flows in the proximal zone of the Pernunnummi sandurdelta, III Salpausselkä, SW Finland. Quaternary Science Reviews, 2008, 27. vsk, nro 21–22, s. 1992–2011.  Elsevier Ltd.. doi:10.1016/j.quascirev.2008.07.014.  ISSN 0277-3791.  (englanniksi)
Blomberg, Niko: Luonnossa liikkumista Lopella: vapailla poluilla ja merkityillä reiteillä (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF), Ekokaari.fi, 2007, nro 1, s. 10
(35.8)