stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bumblebee
Elokuvasarja > Transformers – Tuhon aikakausi

Elokuvassa Transformers – Tuhon aikakausi Bumblebee on Cemetery Windin agenteilta piileskelläkseen vaihtanut muuntautumismuodokseen vuoden 1967 Chevrolet Camaron ja Optimus Primen ollessa poissa hän oli omaksunut Autobottien johtajuuden. Autobottien paetessa KSI:n tehtaalta sinne tekemänsä hyökkäyksen jälkeen hän vaihtaa muuntautumismuodokseen vuoden 2014 konsepti-Camaron ja hänen robottimuotonsakin kokee samalla muutoksen. Hongkongin taistelussa hän saa avukseen Dinobotti Strafen.
Elokuvassa esiintyy myös KSI:n rakentama kauko-ohjattava ja molekylaarisesti muuntautuva transformeri nimeltä Stinger, joka rakennettiin Bumblebeen "paremmaksi" kopioksi. Toisin kuin Bumblebee, Stinger ei ikinä poista kasvosuojusta kasvoiltaan ja muuntautuu punamustaksi Pagani Huyaraksi muuttamalla muotoaan molekylaarisesti perinteisen muuntautumisen sijaan, kuten muutkin KSI:n luomukset. Kiinassa Megatronin mielen valtaama Galvatron onnistuu ottamaan hallintaansa Stingerin ja muut KSI:n luomukset tehdäkseen näistä osan uutta Decepticon-armeijaansa. Hongkongin taistelussa Bumblebee kuitenkin tappaa Stingerin ja syöttää tämän pään Strafelle.
Transformers: Animated

Bumblebeen toinen esiintyminen animaatiosarjassa sitten ensimmäisen 1980-luvun The Transformers-sarjassa.
Hän on nuorin ja energisin Autobotti, joka usein vitsailee asiasta kuin asiasta. Bumblebee kuuluu Optimus Primen korjausryhmään, jotka lähetettiin korjaamaan epäkunnossa olevia avaruussiltoja. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Decepticonien alus hyökkäsi heidän kimppuunsa ja lähes tuhosi Autobottien aluksen. Samalle he vahingossa menivät yhden avaruussillan läpi toiselle galaksille, jossa heidän kohtaloksi koitui pudota maapallolle. Iskeydyttyään Detroitiin Autobotit olivat staasissa 50 vuotta, kunnes he heräsivät taas. Detroitissa Bumblebee teki heti tuttavuutta maan asukkaan Sari Sumdacin kanssa.
Bumblebeen äänenä toimii Young Artist palkittu näyttelijä Bumper Robinson.
Aligned-jatkumo > War for Cybertron

Transformers: War for Cybertronissa Bumblebee on Autobottien nuori viestittäjä, joka nähtiin pelissä ensi kerran kun hän välitti Optimukselle ja Ratchetille tiedon Zeta Primen kuolemasta ja siitä alkaen Bumblebee taisteli Optimuksen riveissä. Jopa senkin jälkeen, kun Suurneuvosto nimitti Optimuksen uudeksi Primeksi. Bumblebee käyttää aseinaan ionitykkiä ja energonterää.
Aligned-jatkumo > Transformers: Prime

Animaatiosarjassa Transformers: Prime Bumblebee muistuttaa enemmän elokuvasarjan versiotaan. Hänen robottimuotonsa ja ajoneuvomuotonsa ovat hyvin samanlaiset kuin Michael Bayn ohjaamassa Transformers-elokuvasarjassa. Lisäksi tässäkin Bumblebeen äänimekanismi on vaurioitunut, joten puhumisen hän käyttää vain äännähdyksiä. Bumblebee ystävystyi Maassa Raf Esquivel -nimisen pojan kanssa.
Bumblebeen haarniska oli sarjan kahdella ensimmäisellä kaudella keltainen mustilla raidoilla. Mutta Beast Huntersissa hän vaihtoi värinsä mustaksi keltaisilla raidoilla hämätäkseen Decepticoneja.
Sarjan lopussa Bumblebeen äänimekanismi korjaantuu, kun hän putoaa Omegalukkoon, ja sai puhekykynsä takaisin. Bumblebeen äänenä on Will Friedle.
Aligned-jatkumo > Robots in Disguise (2015)

Bumblebee esiintyy päähenkilönä animaatiosarjassa Transformers: Robots in Disguise, joka on jatkoa Transformers: Primelle, mutta jossa on myös piirteitä sarjasta Transformers: Rescue Bots. Will Friedle jatkaa lisäksi Bumblebeen ääninäyttelijänä.
Bumblebee toimi saavutuksistaan huolimatta Cybertronin jälleenkansoituksen jälkeen pelkkänä katupoliisina Eliittivartioston kadetti Strongarmin kanssa. He joutuivat tekemisiin sääntöjä rikkovan Sideswipen kanssa. Sitten hän sai näyn Optimus Primesta, joka neuvoi häntä menemään Maahan. Bumblebeelle selvisi, että Decepticon-rikollisia kuljettanut vankialus Alchemor oli tehnyt pakkolaskun. Hänen oli mentävä luvattomasti Maahan avaruussillan kautta, mutta sai harmikseen seuraksi myös Sideswipen ja Strongarmin. Perillä ryhmään liittyivät myös aluksen vartija Fixit sekä vankeihin alun perin kuulunut Grimlock. He myös liittoutuivat Crown Cityn kaatopaikalla asuen Denny ja Russell Clayn kanssa.
Sarjakuvat > The Transformers

Marvelin sarjakuvassa Bumblebee tuhotaan Action Force/Transformers-spesiaalissa. Samassa lehdessä ihmiset rakentavat hänet Goldbugiksi. Myöhemmin Goldbugin tuhoaa Alikannasta supervoimat saanut Starscream. Ratchet rakentaa hänet takaisin Bumblebeeksi. Ratchet sanoo syyksi, että piti hänestä aina enemmän Bumblebee-muodossa. Bumblebee saa myös Pretender-kuoren, ja muita, jotka Ratchet korjaa henkiin ja jotka saavat Pretender-kuoret, ovat Starscream, Jazz ja Grimlock. Bumblebee, Jazz ja Grimlock osallistuvat Matrixin etsintään. Matrix oli kadonnut avaruuteen, koska oli jäänyt Optimus Primen entisen ruumiin sisään. Optimus Primelle oli rakennettu uusi ruumis Nebulon-planetaalla, jolloin hänestä tuli myös Powermaster, jonka ihmiskumppani oli nimeltään Hi-Q. Optimus Primen vanha ruumis lähettiin avaruuteen "haudattavaksi", koska sitä ei enää pystytty korjaamaan, eivätkä Autobotit huomanneet silloin ottaa talteen Matrixia.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984–1987 | Dan Gilvezan | The Transformers | The Transformers: The Movie |  |
| 2007 2009 | Mark Ryan |  | Transformers | Transformers: Revenge of the Fallen |
| 2007–2009 | Bumper Robinson | Transformers: Animated |  | Transformers Animated: The Game |
| 2010 | Tom Anderson David Kledzik Tony Gialluca II Bronco D. Jackson | Transformers: Cyber Missions |  |  |
| 2010 | Johnny Yong Bosch |  |  | Transformers: War for Cybertron |
| 2011 | Fred Tatasciore |  |  | Transformers: Dark of the Moon |
| 2013, 2015–2017 | Will Friedle | Transformers: Prime Transformers: Rescue Bots Transformers: Robots in Disguise | Transformers Prime Beast Hunters: Predacons Rising |  |
| 2017 | Erik Aadahl |  | Transformers: Viimeinen ritari |  |
| 2018 | Dylan O’Brien |  | Bumblebee |  |
| 2019–2020 | Jeremy Levy | Transformers: Rescue Bots Academy |  |  |
| 2024 | Keegan-Michael Key |  | Transformers One |  |
Aiheesta muualla

Lisätietoa Bumblebeestä TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Transformers
Bumblebeen robottimuoto kolmessa ensimmäisessä elokuvassa.
Bumblebeen ajoneuvomuoto ensimmäisessä elokuvassa.
Bumblebee Transformers: Animatedissa.
Bumblebee sarjan Transformers: Prime kausilla 1–2.
Catching Rays On Giant

| Catching Rays on Giant Alphaville |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. marraskuuta 2010
 Tyylilaji: synthpop
 Kesto: 51.15
 Levy-yhtiö: We Love Music/Universal
Alphavillen muut julkaisut
| Dreamscapes Revisited 2000 | Catching Rays on Giant 2005 | So80s presents Alphaville 2014 |
Catching Rays on Giant on Alphaville-yhtyeen kuudes albumi, joka julkaistiin 19. marraskuuta 2010.
Kappaleet

Song for No One – 3.32
I Die for You Today – 3.47
End of the World – 3.59
The Things I Didn't Do – 4.40
Heaven on Earth (The Things We've Got to Do) – 4.45
The  Deep – 4.23
Call Me – 3.47
Gravitation Breakdown – 4.15
Carry Your Flag – 4.53
Call Me Down – 4.31
Phantoms – 3.39
Miracle Healing – 5.04
Aiheesta muualla

Catching Rays on Giant discogs.com-sivustolla
Clickair

| Clickair |
| --- | --- |

 IATA: XG  –  ICAO: CLI 
Kutsukoodi:  CLICKJET
Perustettu:  2006
Laivaston koko:  26
Kohteiden määrä:  41
Tunnuslause:  Fly smart
Solmukohdat:  Barcelona Málaga Palma de Mallorca Sevilla Valencia
Emoyhtiö:  Iberia Group
Kotipaikka:   El Prat de Llobregat, Katalonia, Espanja
Avainhenkilö(t):  Alex Cruz (CEO) Carlos Losada
Clickairin Airbus A320
Clickair (IATA: XG, ICAO: CLI, kutsukoodi: CLICKJET) oli espanjalainen, vuonna 2006 toimintansa aloittanut halpalentoyhtiö, joka sulautui heinäkuussa 2009 espanjalaiseen Vueling Airlinesiin. Yhtiön yhtenä omistajana oli Espanjan kansallinen lentoyhtiö Iberia. Yhtiön solmukohtana oli Barcelonan lentoasema. Yhtiö lensi lähes 40 kohteeseen Euroopassa. Sillä oli käytössään 26 Airbus A320-200 -konetta.
Clickair aloitti liikenteen Barcelonasta Helsinkiin 1. toukokuuta 2007, mutta lopetti sen alkuvuonna 2008.
Aiheesta muualla

Clickair (englanniksi, espanjaksi)
Lentokohteet (englanniksi)
Aino Sirje

| Aino Sirje> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1988 tai 1989
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2014–
Merkittävät roolit:  Jartsa Eerola (Rantabaari)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Aino Sirje (s. 1988 tai 1989) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt useissa espanjalaisissa lyhytelokuvissa sekä muutamassa elokuvassa. Suomen televisiossa hänet on nähty sivuroolissa Ylen Suden hetki -sarjassa sekä keskeisessä roolissa MTV:n Rantabaari-saippuasarjassa. Sirje kilpailee keväällä 2021 esitettävän Myyrä-ohjelman toisella tuotantokaudella.
Näyttelijäksi Sirje on valmistunut barcelonalaisesta koulusta.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Évolution |  |
| 2017 | Brava | prostituoitu |
| 2017 | It Came from the Desert | seksikäs tanssija |
| 2020 | Naurun varjolla | Kira |
| 2021 | Syke-elokuva: Hätätila | Kerttu |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2019 | Suden hetki | Pipsa |
| 2019–2020 | Rantabaari | Janette ”Jartsa” Eerola |
| 2021 | Roba | Kati Huhta |
Aiheesta muualla

Aino Sirjen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Aino Sirje Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aino Sirjen profiili Näyttelijäliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Daniel Nlandu Mayi

Daniel Nlandu Mayi (19. lokakuuta 1953 Kinshasa – 12. joulukuuta 2021) oli kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Kinshasan arkkihiippakuntaan Joseph-Albert Malula 20. huhtikuuta 1980, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Cataquasin titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. tammikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi, jota avustivat Francisco-Javier Lozano ja Eugène Moke Motsüri.
11. marraskuuta 2008 Nlandu Mayi sai nimityksen Matadin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 21. syyskuuta 2010 hänestä tuli sen piispa.
Lilli Sukula-Lindblom

| Lilli Sukula-Lindblom> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lilli Sukula-Lindblom
Syntynyt: 21. tammikuuta 1956 (ikä 68) Helsinki
Ammatti:  Näyttelijä, klovni
Puoliso:  Tom ”Wasker” Lindblom
Näyttelijä
Aktiivisena:  1985–
Merkittävät roolit:  Lilla My (I Mumindalen  & Kometen kommer)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Lilli Tuula Katariina Sukula-Lindblom (s. 21. tammikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja klovni. Hän toi Suomeen sairaalaklovnitoiminnan vuonna 2002. Sukula-Lindblom on myös Sairaalaklovnit ry:n perustaja.
Sukula-Lindblom on myös näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa sivurooleja. Hän toimi mm. Pikku Myyn äänenä Muumilaakson tarinoita -televisiosarjan sekä Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan ruotsinkielisissä versioissa.
Vuonna 2011 presidentti Tarja Halonen myönsi Sukula-Lindblomille Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan mitalin.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1985 | -30°C Aurinkoa etsimässä | Taina |
| 1985 | Forellerna | Veronica |
| 1989 | Rannekello | Eva |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun |  |
| 2003 | Operaatio Stella Polaris | naispuolinen tuomari |
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Sairaalaklovnin työ on vakavaa pelleilyä
Leea Klemola

| Leea Klemola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Leea Elisabet Klemola
Syntynyt: 16. elokuuta 1965 (ikä 59) Veteli
Ammatti:  näyttelijä, vapaa ohjaaja ja näytelmäkirjailija
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Eevi (Neitoperho)
Palkinnot
 Jussi-palkinto Paras naispääosa: Neitoperho, 1997  Paras naispääosa: Kerron sinulle kaiken, 2013  Venla Paras draamakäsikirjoitus: Hopeanuolet, 2007  Kultainen Venla Paras käsikirjoittaja:  Myrskyn jälkeen, 2017 Paras ohjaaja Myrskyn jälkeen, 2017  Rouen Nordic Film Festival Paras näyttelijä: Neitoperho, 1997 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Leea Klemola (s. 16. elokuuta 1965 Veteli) on suomalainen näyttelijä, vapaa ohjaaja ja näytelmäkirjailija. Hän opiskeli näyttelijäntyötä Teatterikorkeakoulussa vuosina 1987–1991 ja on myöhemmin myös opettanut näyttelijäntyötä Teatterikorkeakoulussa ja Helsingin taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa. Klemola toimii Aurinkoteatterin taiteellisena johtajana.
Klemola aloitti työnsä teatterinäyttelijänä, mutta hän on näytellyt myös monissa suomalaisissa elokuvissa kuten Pelon maantiede, Miehen työ ja Kerron sinulle kaiken. Klemola on ohjannut näytelmiä muun muassa Kuopion kaupunginteatteriin ja Tampereen Teatteriin. Hänet on palkittu useilla suomalaisilla teatteri- ja elokuva-alan palkinnoilla sekä Pro Finlandia -mitalilla. Näytelmä Minä, askartelija sai vuoden kotimaisen näytelmän Lea-palkinnon 2021.
Ura teatteriohjaajana

Klemola aloitti 22-vuotiaana näyttelijäopintonsa Teatterikorkeakoulussa. Valmistuttuaan vuonna 1991 hän oli perustajajäsenenä Aurinkoteatterissa. Sen jälkeen Klemola toimi teatterin taiteellisena johtajana lähes kymmenen vuoden ajan, kirjoitti teatterille näytelmiä ja sai toteuttaa taiteellisia näkemyksiään vapaasti. Uran alkuajoista asti Klemolan näytelmät ovat sisältäneet erikoista ja roisia mustaa huumoria, kiroilua, ryyppäämistä ja lavalla ryömimistä. Näytelmissä naiset voivat olla miehiä ja roolihahmojen niminä käytetään usein eläinten tai esineiden nimiä. Klemolan tuotannot ovat saaneet ristiriitaisen vastaanoton yleisöltä: Matti Tuomela kirjoittaa Suomen Kuvalehdessä, että ”tyypillinen tilanne Leea Klemolan esityksissä on se, että osa yleisöstä nauraa kaksin kerroin ja osa istuu mykkänä miettimässä, mille toiset nauravat”.
Ura teatteriohjaajana > Vuodet Aurinkoteatterin johdossa

Klemola kirjoitti Aurinkoteatterille näytelmiä yhdessä Pentti Halosen kanssa. Heidän kirjoittamansa näytelmät Kahelianainen (1995), Seksuaali (1998) ja Anne Krankin päiväkirja (2001) olivat provosoivia ja korostivat voimakkaasti seksuaalisuutta. Näytelmissä käsiteltiin erilaisia tabuja, muun muassa lähisukulaisten välistä seksuaalista jännitettä ja heidän romanttista rakkauttaan.
Seksuaalissa kuvataan Siittään kaupungin nuorison seksuaalista umpisolmua. Näytelmän hahmoista Kati Pöyhtäri (Heli Sutela) ei taivu suhteeseen Wulffin Hellun (Sari Viitasalo) kanssa, koska haluaa veljeään. Nuorison kanssa toimiva kulttuurisihteeri Eerika Haapalainen (Irma Junnilainen) kuvataan lesboseksuaalisesti vapautuneena. Lähes kolmituntiseksi venytetyssä näytelmässä ohjaaja Klemola testasi yleisöään pitkitetyillä, elokuvamaisilla kohtauksia.
Ura teatteriohjaajana > Kutsu Kuopion kaupunginteatteriin

Kuopion kaupunginteatterin johtaja Heikki Kujanpää pyysi Klemolan ohjaamaan teatteriin uuden näytelmän. Ehdoiksi Kujanpää asetti ainoastaan sen, että Klemola kirjoittaa ja ohjaa näytelmän itse. Näin kehittyi tragikomedia nimeltä Jessika – vapaana syntynyt (2002). Kyseessä on teini-ikäisen ja angstisen Jessikan kasvukertomus.
Näytelmä kuvaa Timmerbackan perhettä kahden viikon ajan. Perheessä eletään myrskyisää aikaa. Äiti, Eija on hermoromahduksen partaalla. Perheen tytär, Jessika yrittää irtaantua nöyryyttävästä suhteesta epävakaaseen poikaystäväänsä. Vaikka näytelmän pääroolissa on teini-ikäinen tyttö, Klemola valitsi roolin esittäjäksi iäkkään naisnäyttelijän (Kuopion kaupunginteatterin kantaesityksessä 62-vuotias Auli Poutiainen).
Näytelmässä käsitellään häpeää ja nöyryytyksen kokemuksia, jotka ovat ulkonaisesti pieniä, mutta nuoren tytön sisällä suuria. Perheen sisäistä dynamiikkaa kuvataan lämpimästi. Elämän pienet tapahtumat saavat absurdeja mittasuhteita. Klemolalle tyypillisesti henkilöt paisuttavat näytelmässä tunteitaan ja kiroilevat jatkuvasti, näin Jessikan äiti: ”Äiti täälä Jessika kulta. Äiti perkele. Äiti äiti. Äiti on joka paikassa. Näin tässä tietysti kävi ku yrittää pysyä poissa tieltä nii tapahtuu tämmöstä jotain aivan hirviää. Ei sun tarvi mulle mitään sanua. Ampua pitäs tämmönen hirviöäiti.”
Ura teatteriohjaajana > Arktisen tragedian synty

Näytelmäkirjailijana ja ohjaajana Klemola tuli laajan yleisön tuntemaksi Kokkola-näytelmällä, jota luonnehdittiin ”arktiseksi tragediaksi”. Kriitikot kiittivät näytelmää muun muassa koskettavaksi, rohkeaksi, viisaaksi ja hurjaksi. (kantaesitys 10.12.2004 Tampereen Teatterissa) Klemola palkittiin näytelmän ansiosta Olavi Veistäjä -palkinnolla. Aurinkoteatterin ja Tampereen Teatterin yhteistyönä syntynyt esitys kutsuttiin myös Moskovan New Drama Festivaalille 26. syyskuuta 2005.
Klemola on käyttänyt näytelmissään myös näyttelijöitä, joilla ei ole aikaisemppa kokemusta näyttelijäntyöstä. Kokkola-näytelmää tekemään Leea Klemola otti mukaan veljensä Klaus Klemolan ja tämän kaverit Jussi Rantamäen ja Juho Kuosmasen. Miehillä oli myös keskeiset roolit Tampereen Teatterin kantaesityksessä. Näytelmän käsikirjoitusvaiheessa ryhmä kiersi Grönlantia ja pohti yhteisöllisyyttä, miehenä olemista ja väkivaltaa.
Kokkola-näytelmässä Klaus Klemolan esittämä Piano Larsson pyörittää henkilöhuolintafirmaa, joka auttaa kaikkia pulaan joutuneita. Larssonin bussin lisäksi keskeinen tapahtumapaikka Zeppelinin perheen baari, jossa emäntänä on pilleristi Maura (Mari Turunen) ja portsarina Marja-Terttu (Heikki Kinnunen). Marja-Terttu rakastaa intohimoisesti kaksoisveljeään Sakua  (Raimo Grönberg). Nöyryyttäminen ja nöyryytys on jälleen Klemolan tekstin yhtenä teemana.
Ura teatteriohjaajana > Näytelmien jatko-osat

Klemola on kirjoittanut näytelmilleen myös jatko-osia. Kokkola sai jatkoa, kun Kohti kylmempää – Retkikunta jääkauteen tuli ensi-iltaan 15. helmikuuta 2008 Tampereen Teatterissa. Näytelmässä kuvataan portsarina toimivaa Marja-Terttu Zeppeliniä, joka pyörittää maailman pohjoisinta grilliä. Marja-Terttu haluaa paeta tunteitaan ja seksuaalisuuttaan mahdollisimman kylmään paikkaan. Näin Marja-Tertusta tulee osa suomalais-grönlantilaista retkikuntaa, jonka tavoitteena on pelastaa maailma ilmastotuholta ja perustaa uusi yhteiskunta. Matkan aikana erikoislaatuisen retkikunnan mukaan siunaantuu milloin minkäkinlaista porukkaa.
New Karleby -näytelmä on arktisen trilogian kolmas ja viimeinen osa. Näytelmä kuvaa Piano Larssonin paluuta kotiinsa sen jälkeen, kun uuden yhteiskunnan rakentaminen on epäonnistunut ja miehen avioliitto on tuhoutunut. Edellisisistä näytelmistä tuttujen kummajaishahmojen galleriaa täydentävät muun muassa Afrikasta siirtotyöläisiksi saapuneet täplähyeenat. Näytelmässä yritetään ymmärtää erilaisia tapoja, joiden avulla ihmiset yrittävät kestää elämäänsä.
Klemola kirjoitti myös Jessika – Vapaa syntynyt -näytelmälle jatko-osan nimeltä Jessikan pentu, joka esitettiin Kuopion kaupunginteatterissa vuonna 2012. Näytelmä kääntää tavalliset asetelmat päälaelleen. Näytelmän keskiössä on jälleen Timmerbackan perhe. Nyt Jessikasta on kasvanut äiti, joka kärsii "vanhemmuuden traumoista". Jessika ymmärtää menettäneensä yhteyden mieheensä ja lapsiinsa. Pelastaakseen tilanteensa hän päättää järjestää koulutusleirin, joka palauttaisi perheen takaisin luontoon, menneisyyteen, jolloin ihmiset vielä välittivät toisistaan.
Klemola on hakenut näytelmäteksteihinsä innostusta matkustelemalla eri puolilla maailmaa. Vuoden 2013 alkupuolella Klemola matkusti Mongoliaan hakemaan inspiraatiota Suomen viimeistä maatilaa käsittelevään näytelmäänsä. Klemolan ohjaama ja yhdessä Klaus Klemolan kanssa käsikirjoittama Maaseudun tulevaisuus -näytelmä kantaesitettiin Kansallisteatterissa marraskuussa 2014. Se esitettiin joulukuussa myös Yle Teemalla yhdessä näytelmän syntyvaiheita ja Mongolian-matkaa kuvaavan dokumentin kanssa.
Teatterityön lisäksi Klemola on herättänyt huomiota kirjoittamillaan kolumneilla. Klemola aiheutti kohun vuonna 2001 kirjoitettuaan Talouselämä-lehteen kolumnin, jossa luonnehti Miss Suomen Heidi Willmanin ja tämän isän perheessä vallitsevan insestinen ilmapiiri.
Muuta

Klemola osallistui Amazing Race Suomi -tosi-tv-ohjelmaan, joka esitettiin Nelonen-kanavalla ja Ruudussa syksyllä 2024, parinaan näyttelijä ja kirjailija Kaarina Hazard.
Klemolan kirjoittamat/ohjaamat näytelmät > Omat näytelmät

Kahelianainen (Käsikirjoitus yhdessä Pentti Halosen kanssa. Kantaesitys Aurinkoteatteri 1995)
Seksuaali (Käsikirjoitus yhdessä Pentti Halosen kanssa. Kantaesitys Aurinkoteatteri 1998)
Anne Krankin Päiväkirja (Käsikirjoitus yhdessä Pentti Halosen kanssa. Kantaesitys Aurinkoteatteri 2001)
Jessika - Vapaana syntynyt (Käsikirjoitus ja ohjaus. Kantaesitys Kuopion kaupunginteatteri 2002)
Kokkola (Käsikirjoitus ja ohjaus. Kantaesitys Tampereen Teatterin Frenckell-näyttämöllä 10.12.2004, Aurinkoteatterin ensi-ilta 10.3.2005)
Kohti kylmempää – Retkikunta jääkauteen (Käsikirjoitus yhdessä Klaus Klemolan kanssa, ohjaus. Kantaesitys Tampereen Teatterin päänäyttämöllä 15.2.2008)
"New Karleby" (Käsikirjoitus yhdessä Klaus Klemolan kanssa, ohjaus. Kantaesitys Tampereen Teatterin päänäyttämöllä 2011)
Jessikan pentu (Käsikirjoitus ja ohjaus. Kantaesitys Kuopion kaupunginteatteri 2012)
Mammoth (Jessikan pentu) (Käsikirjoitus ja ohjaus. Pleasance Theatre King Dome, Edinburgh 2013)
"Vaimoni, Casanova" (käsikirjoitus ja ohjaus), kantaesitys Kuopion kaupunginteatterissa 13.9.2016)
Maaseudun tulevaisuus (Käsikirjoitus yhdessä Klaus Klemolan kanssa, ohjaus. Kantaesitys Kansallisteatterissa 2014.)
Arktiset leikit (Kantaesitys Tampereen Teatterin päänäyttämöllä 2019)
Minä, Askartelija. (Käsikirjoitus yhdessä Rosa-Maria Perän kanssa, ohjaus. Kantaesitys Q-teatterissa 23.9.2021)
Klemolan kirjoittamat/ohjaamat näytelmät > Muita ohjauksia

W.A. Mozart: Figaron häät (Kokkolan ooppera, ensiesitys 2006)
Alban Berg: Lulu (Kokkolan ooppera, ensiesitys 2009)
Miehen kuolema (Korjaamoteatteri, ensiesitys 2013)
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1985 | Isänmaan rakastaja |  |
1989: Hyrrä
| 1989 | Talvisota | Aino |
| 1990 | Olinkin jo lähdössä |  |
| 1990 | 95 oktaania | Sari |
| 1992 | Kultainen vasikka | Liina |
| 1992 | Kauhun millimetrit |  |
| 1992 | Tuhlaajapoika | Laura Saarela |
| 1993 | Kili kali |  |
| 1993 | P(l)ain Truth | Rudi tyttönä |
| 1994 | Rondaus | Tii |
| 1994 | Marja | Anne |
| 1995 | Maa jossa kuolemaa ei ole |  |
| 1997 | Neitoperho | Eevi Rantanen |
| 1999 | Vaarallinen kevät | Maija |
| 2000 | Pelon maantiede | Maaru Tang |
| 2003 | Dark Side of the Car |  |
| 2004 | Lasileuka | Gunni |
| 2005 | Caasha | Kirsi |
| 2005 | Hokkasen näköinen nainen | Junkkonen |
| 2007 | Miehen työ | Katrin assistentti |
| 2008 | Yksinen | Juulia |
| 2008 | Kummeli Alivuokralainen | hoitaja Rautiainen |
| 2009 | Missä on missä? | pappi |
| 2009 | Skavabölen pojat | äiti |
| 2013 | Kerron sinulle kaiken | Maarit |
| 2015 | Kätilö | Aune |
| 2016 | Jättiläinen | yksi Talvivaaran johtajista |
| 2017 | Yösyöttö | kätilö |
| 2018 | Tyhjiö | asianajaja Tuula Pahkio |
| 2022 | Huonot naiset | Johanna |
| 2023 | Järjettömän paska idea | Ripen äiti Kaija |
| 2024 | Perhoset | Elinkeinoministeri |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1990 | Aaveita ja valkoisia valheita |  |
| 1998 | Rakkauden tanssi | Päivi Ano |
| 2000 | Samaa sukua, eri maata | Kanerva |
| 2002 | Yhteinen huone |  |
| 2003 | Täysin työkykyinen | Leea Tuomioja |
| 2009 | Presidentin kanslia |  |
| 2016 | Roba | keski-ikäinen rouva |
| 2020 | Syke | Irina Kivirinta |