stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Max Méreaux
Sävellyksiä

Sonatinen für Gitarre und Klavier.
Sonate für Klarinette, Violoncello und Klavier.
Suite für zehn Soloinstrumente.
Pentacle für Orchester.
Alturas de Macchu Picchu für Bariton und Orchester.
Das "Konzert für Violine und elf Saiteninstrumente" wurde 1981 bei dem renommierten "Concours International de Composition VALENTINO BUCCHI de Rome" ausgezeichnet.
Das "Konzert für Violone und zwölf Saiteninstrumente" ist Tibor Varga und seinem Kammerorchester in Detmold gewidmet.
Aiheesta muualla

http://catalogue.bnf.fr
http://www.di-arezzo.com
http://www.editions-combre.com
http://www.lafitan.com
http://www.armiane.fr
http://www.editions-delatour.com
http://www.musimem.com/mereaux.htm
Marnick Vermijl

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marnick Danny Vermijl
Syntymäaika: 13. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka:  Peer, Belgia
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  Manchester United
Pelinumero: 36
Junioriseurat
:  Bocholter VV
2008–2010:  Standard Liège
2010–2013:  Manchester United
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012– |  Manchester United | 0 | (0) |
| 2013–2014 | →  NEC (laina) | 28 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 28 | (3) |
Maajoukkue
| 2008–2009 |  Belgia U17 | 12 | (3) |
| 2009–2010 |  Belgia U18 | 9 | (0) |
| 2010–2011 |  Belgia U19 | 14 | (2) |
| 2013– |  Belgia U21 | 7 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 21. elokuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. elokuuta 2014.
Marnick Danny Vermijl (s. 13. tammikuuta 1992 Peer, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigan Manchester Unitedia.
Megan Guarnier

| Megan Guarnier |
| --- | --- |
 Megan Guarnier Le Samyn -kilpailussa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pyöräilijä
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2010 2011–2012 2013 2014−2018 2019:  Tibco Tibco - To The Top Rabo Women Cycling Team Boels - Dolmans Cycling Team Team TIBCO-SVB
Suurimmat voitot
 Giro della Toscana Int. Femminile 2011 Strade Bianche 2015 Kalifornian ympäriajo 2016 Giro Rosa 2016  Maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruus 2012, 2015, 2016 
 Tiedot päivitetty: 14. tammikuuta 2024 
Aiheesta muualla
meganguarnier.com
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten maantiepyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Bergen 2017 | maantieajo |  |
|  Pronssia | Richmond 2015 | maantieajo |  |
| Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Puebla 2014 | maantieajo |  |
|  Pronssia | Puebla 2014 | aika-ajo |  |
Megan Guarnier (s. 4. toukokuuta 1985 Glens Falls, New York) on yhdysvaltalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Team Tibcoa vuosina 2010–2012, Rabo Women Cycling Teamia 2013, Boels - Dolmans Cycling Teamia vuosina 2014–2018 ja viimeisellä ammattilaiskaudellaan 2019 Team TIBCO-SVB:tä.
Guarnier voitti Giro della Toscana Int. Femminile -etappikilpailun 2011. Hän voitti 2015 Strade Bianchen 37 sekunnin erolla Elizabeth Armitsteadiin. Hän saavutti MM-pronssia maantieajossa Richmondissa 2015. Hän voitti maantieajon Yhdysvaltojen-mestaruuden 2012, 2015 ja 2016. Hän voitti Kalifornian ympäriajon 2016. Hän voitti samana vuonna myös Giro Rosan kokonaiskilpailun 34 sekunnin erolla Evelyn Stevensiin.
Saavutuksia

Lähteet: Cycling Archives, Pro Cycling Stats
Mark Clifton

| Mark Clifton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1906
Kuollut: 1963
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Mark Clifton (1906 – 1963) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija.
Hänen tunnetuimpia töitään on They'd Rather Be Right (myös nimellä The Forever Machine) yhdessä Frank Rileyn kanssa, josta tekijät saivat Hugo-palkinnon.
Aiheesta muualla

Mark Clifton Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Mark Clifton Science Fiction Awards Database -sivustolla (englanniksi)
Mark Clattenburg

| Mark Clattenburg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1975 (ikä 49) Consett, County Durham, Englanti
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2004– 2006– | Valioliiga FIFA |  |  |

Mark Clattenburg (s. 13. maaliskuuta 1975 Consett, County Durham, Englanti) on englantilainen jalkapalloerotuomari. Hänestä tuli kansainvälinen erotuomari vuonna 2006. Varsinaiselta ammatiltaan hän on sähköasentaja.
Clattenburg tuomitsi ensimmäisen ottelunsa Englannin Valioliigassa 21. elokuuta 2004, kun Everton ja Crystal Palace pelasivat vastakkain. Clattenburg on tunnustautunut Newcastle Unitedin kannattajaksi, minkä vuoksi hän ei voi tuomita joukkueen otteluita.
Vuonna 2016 Clattenburg tuomitsi sekä Mestarien liigan että Euroopan-mestaruuskilpailujen loppuottelun.
Aiheesta muualla

Mark Clattenburgin tilastot Soccerbase-sivustolla (englanniksi)
Mark Christopher

Mark Christopher (s. 8. heinäkuuta 1963 Fort Dodgessa Iowassa) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten ohjaamastaan Neve Campbellin, Ryan Phillippen ja Mike Myersin tähdittämästä 54-elokuvasta sekä hänen homotyylisestä elokuvanteostaan.
Filmografia

Kuolleiden poikien seura (The Dead Boys' Club, 1992) (ohjaaja)
Boys' Shorts: The New Queer Cinema (1993) (ohjaaja)
Boys Life 2 (1997) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
54 (1998) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
Pizza (2005) (käsikirjoittaja, ohjaaja)
One Life to Live (2005 - nykypäivä; käsikirjoittaja)
Matinpäivä

Matinpäivällä viitataan kahteen eri päivään, joista toinen on syyskuussa ja toinen helmikuussa.
Matti on kansanomainen muoto Matiaasta (Mattias, Matthias). Suomalaisessa almanakassa on ollut kaksi eri Matti-nimistä apostolia. Toinen oli apostoli ja evankelista Matteus, jonka nykyisin poistettua nimipäivää 21. syyskuuta kansa nimitti Syys-Matiksi. Toinen oli Juudas Iskariotin tilalle apostoliksi valittu Mattias. Hänen mestauspäivänsä 24. helmikuuta eli Talvi-Matti on nykyisin Matin ja Matiaksen nimipäivä. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 25. helmikuuta, koska 24. helmikuuta oli karkauspäivä.
Matinpäivien väliseen aikaan ajoittuivat myös syksyn ja talven aikana suoritettavat puhdetyöt. Tästä syystä sanottiinkin, että ”Matti puhteet tuo, Matti puhteet vie.” Syys-Matti siis aloitti puhdetyöt ja Talvi-Matti (Mattias) lopetti.
Kansallinen Matinpäivän toimikunta

Matinpäivää ja Matti-nimisiä juhlistamaan perustetiin vuonna 1983 Kansallinen Matinpäivän toimikunta, joka on tehnyt vuosittain Vuoden Matti -nimityksiä merkittäville etunimen kantajille.
Syys-Matti

Syys-Mattia kutsuttiin myös nimillä Mukula-Matti, Hauta-Matti ja Nauris-Matti. Nimitys Mukula-Matti tuli siitä, että Matteuksen päivän aikaan oli paras aika nostaa perunat ja Nauris-Matti siitä, että tällöin nostettiin myös nauriit. Sitä kutsuttiin myös Rapa-Matiksi syysteiden huonon kunnon vuoksi.
Talvi-Matti

Talvi-Mattia kutsuttiin myös Kakara-Matiksi, Varis-Matiksi tai Kevät-Matiksi. Nimitys Kakara-Matti tuli siitä, kun hevosen lantakokkareet kalisivat jääpalloina hevosmiesten jaloissa. Varis-Matti kertoo varisten vilkastuvasta elämästä. Kevät-Matti oli kevätkauden alkupäivä: ”Matti kevään tuopi.” Jos Matin päivänä pyrytti, lunta tuli vielä monta kertaa ennen kevättä. Matin sanottiin myös pudottavan kuuman kiven avantoon, josta sitten johtui alkava vesien lämpeneminen.
Talvi-Mattiin on liittynyt omituisia kieltoja. Jos tällöin kampasi tukkansa, se alkoi irrota. Jos ompeli, puri käärme kesällä. Mattina ei saanut päivällä maata, vaan oli oltava jalkeilla aamusta iltaan.
Matinpäivän sääennustuksia

Matinpäivä on ensimmäinen kevätpäivä; Matinpäivänä talven selkä taittuu.
Lunta on jouluna satanut kolmasosa, Mattina puolet.
Matinpäivän jälkeen pitäisi tulla vielä yhdeksän lumisadetta.
Mitä Mattina kannon päässä, sitä Maariana katolla. Mitä säätä Mattina, sitä Maariana.
Jos Mattina pyryttää, niin sitten on Matinpäivän jälkeen 7 isoa pyryä ja joka isolla pyryllä 7 pienempää pyryä.
Jos Matinpäivänä lunta sataa niin paljon, että oljenkorsi peittyy, niin lunta tulee vielä lyhteen korkeudelle.
Jos Matinpäivänä sataa lunta, niin keväällä sataa vielä lunta niin paljon, että istuva koira peittyy pihalle.
Niin paksulta vielä sataa lunta, miten korkealta jänikset ennen Matinpäivää varpuja katkovat.
Kun Mattina on lumisade, tulee hyvä marjavuosi.
Matinpäivänä karhu kääntyy toiselle kyljelle ja sanoo: “Yö puolessa, nälkä suolessa!”
Matista karhu maata panee ja Matista ylös nousee.
Käärmeet, mäyrät ja karhut rupeavat talvehtimaan Syys-Matin aikaan ja virkovat Kevät-Matin aikaan.
Matti maan näyttää, jos ei muualta, niin kaivon pohjasta.
Matti kuuman kiven kaivoon pudottaa, avantoon heittää.
Jos ennen Matinpäivää paistaa päivä niin lämpimästi, että lumi alkaa sulaa, niin seuraavana päivänä on tuisku.
Jos kivet Matin päivän aikana sulattavat jään ympäriltänsä, tulee kirpeä mutta lyhyt pakkanen, jos siihen asti on ollut helppo talvi.
Jos Matinpäivänä räystäät tippuvat, niin tulee pitkä kesä.
Kun Matinpäivän jälkeen ensi kertaa pohjoispuolen räystäistä tippuu vettä, on yhdeksän viikkoa kesän tuloon/jäiden sulamiseen.
Mattina jos on pakkanen, silloin on kesä poutainen.
Mitä sää Mattina, sitä ilma heinäkuussa.
Sumu Mattina pellolla tietää hallaa heinäkuussa.
Mattina sataa matoja. (Jos Matinpäivänä sataa vettä on kesällä paljon käärmeitä.)
Jos Matinpäivänä sataa lunta, on kesällä paljon hyönteisiä, paarmoja, kärpäsiä ja hyttysiä.
Matinpäivältä päivä päreeksi, varis kukoksi.
Max Nordau

| Max Nordau |
| --- | --- |
 Max Nordau
Henkilötiedot
Syntynyt: 1849
Kuollut: 1923 (73–74 vuotta)
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Max Nordau, vuoteen 1873 Simon Maximilian Südfeld, (1849 Budapest – 1923 Pariisi, Ranska) oli saksankielinen juutalaissyntyinen unkarilainen kulttuurihistorioitsija ja sionistisen liikkeen perustaja. Hän asettui 1878 lääkäriksi synnyinkaupunkiinsa Budapestiin, josta siirtyi 1880 Pariisiin.
Nordau herätti jonkin verran huomiota terävän dialektisilla filosofis-yhteiskunnallisilla kirjoituksillaan, joista esimerkkeinä Die konventionellen Lügen der Kulturmenscheit (1883), Die Krankheit des Jahrhunderts (1887), Entartung (1892).
Ephraim Moses Lilien: Max Nordau
Suomennetut teokset

Taloudellinen valhe, suomentanut Yrjö Sirola, Tampere: M. V. Vuolukka 1906.
Uskonnollinen valhe, suomentanut Arvi Nnen (=Arvi Nikolainen), Tampere: M. V. Vuolukka 1907.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Max Nordau Wikimedia Commonsissa
Meda dau doka

| Meda dau doka God Bless Fiji |
| --- | --- |
 {{{Kuvateksti}}}
Valtio:   Fidži
Säveltäjä:  Michael Francis Alexander Prescott
Sanoittaja:  Michael Francis Alexander Prescott
Suomenkielinen nimi:  Jumala suojele Fidžiä
   Kansallislaulu 
God Bless Fiji eli Meda Dau Doka on Fidžin kansallislaulu, jonka sävelsi ja sanoitti Michael Francis Alexander Prescott. Kappaleesta tuli Fidžin kansallislaulu vuonna 1970, kun valtio itsenäistyi. Laululla on sekä englannin- että fidžinkieliset sanoitukset, mutta ne eivät kuitenkaan ole toistensa käännöksiä.
Majapahit

| Majapahitin kuningaskunta > 1293–1527 |
| --- | --- |
   Majapahitin valtakunta 1300-luvulla. Tumma oranssi: ydinalueet Vaalea oranssi: vasallialueet Tummansininen: Majapahitin hallitsema merialue Vaaleansininen: Majapahitin purjehdusalueet 
Valtiomuoto:  kuningaskunta
Kielet:  klassinen jaava, sanskriitti (vain uskonnollisissa yhteyksissä)
Edeltäjä(t):  Singhasari
Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)
Majapahitin kuningaskunta oli hindulais-buddhalainen kuningaskunta Kaakkois-Aasiassa Malaijien saaristossa 1293–1527. Laajimmillaan se käsitti lähes koko nykyisen Indonesian lukuun ottamatta Länsi-Jaavaa ja Borneon keski- ja pohjoisosia sekä nykyisen Brunein, Singaporen, Malesian ja Itä-Timorin sekä osia eteläisimmästä Thaimaasta. Länsi-Jaavaa piti hallussaan Pajajaran eli Sundan kuningaskunta, joka oli syntynyt Majapahitin tavoin Singhasarin hajottua.
Historia > Synty

Singhasarin kuningas Kertanegara oli vuonna 1289 kieltäytynyt maksamasta vasalliveroa Kublai-kaanille. Kublai-kaani, joka ei ollut hyväksynyt Kertanegaran kieltäytymistä, varusti tuhannen laivan sotajoukon Kertanegaraa vastaan 1292. Kertanegara kuitenkin murhattiin hovikapinassa 1292 ennen kuin mongolijoukot saapuivat Singhasariin. Vijaya, Kertanegaran seuraaja, onnistui pakenemaan hovikapinaa ja perusti uuden hovin Majapahitiin. Vijaya halusi kuitenkin murskata Singhasarin viimeiset joukot Kedirissä ja liittoutui mongoli- ja kiinalaisjoukkojen kanssa 1293. Vijaya onnistui tässä liittolaisineen maaliskuussa 1293, minkä jälkeen hän teki yllätyshyökkäyksen mongoleja vastaan ja onnistui ajamaan heidät pois Jaavalta. Tämä oli myös Singhasarin kuningaskunnan loppu. Vijaya kruunasi itsensä uuden Majapahitin kuningaskunnan kuninkaaksi marraskuussa 1293. Samalla hän otti käyttöön nimen Kertarajasa.
Kuningaskunnan olot jäivät kuitenkin levottomiksi. 1295 oli ensimmäinen kapinayritys ja 1298 alkoi kaksi vuotta kestänyt kapina. Kapinoiden syyksi on arveltu Majapahitin laajentumispolitiikkaa, joka toi hovimäen mielestä liikaa ulkopuolisia, joilla jaavalaisten mielestä oli liian paljon vaikutusvaltaa. Kertarajasanin kuollessa 1309 valtakunta oli edelleen sisäisten levottomuuksien repimänä. Kertajasanin poika Jayjanegara onnistui tukahduttamaan ensimmäisen kapinan 1316, mutta vuoden 1319 kapinan takia Jayanegara joutui pakenemaan maaseudulle. Jayanegaran onnistui kuitenkin palamaan valtaan Gajah Madan avulla, joka ilmeisesti oli tässä vaiheessa kuninkaan henkivartijoiden päällikkö. Jayanegara murhattiin 1328. Tarinoiden mukaan murhan takana olisi ollut Gajah Mada.
Historia > Kukoistus

Jayanegaran kuoltua virallisesti uudeksi hallitsijaksi tuli kuningatar TribhuVana Vijayatungga DeVi (hallitsi 1328-1350), Kertarajasanin tytär, mutta jo 1330 Gajah Madasta tuli ”patih” eli pääministeri ja hän hallitsi Majapahitia sijaishallitsijana 1330-1364.
Gajah Madan aikana Majapahit vakiinnutti valta-asemansa Malaijien saaristossa ja Malakan niemimaalla. Hänen aikanaan Majapahit sai hallintaansa lähes koko nykyisen Indonesian. 1343 hän valloitti Balin, 1347 Melayun kuningaskunnasta Sumatralla tulee Majaphitin vasalli ja 1350 Majapahitin valta ulottui Pohjois-Sumatralle asti, kun Mada valloitti islamilaiset Pasain ja Arun kuningaskunnat. Madan kuoleman jälkeen 1364 hänen tehtävänsä jaettiin neljälle kuvernöörille, sillä yhden henkilön ei katsottu pystyvän hoitamaan niitä.
Majapahit valloitti 1374 Palembangin kuningaskunnan, joka oli viimeinen jäänne Srivijayan valtakunnan suuruudesta.
Historia > Rappio

Majaphitin kuninkaan Hayam Vuruk kuolemaa 1389 pidetään Majapahitin kukoistuksen loppuna. Hänen poikansa Vikramavarddhana seurasi häntä kuninkaana, mutta toinen poika Virabumi kiisti perimyksen. Kiista kruunusta johti perimyssotaan 1401-1406.  Vikramavarddhana voitti perimyssodan ja  Virabumi teloitettiin 1406.
Majapahitin kuningas Kertavijaya (hallitsi 1447-1451) kääntyi islamiin ja hänen veljenpoikansa Sunan Ampel ryhtyi levittämään islamia Surabayan alueella. Kertavijaya murhattiin kuitenkin jo 1451 ja hänen seuraajansa Rajasavardhana esti islamilaisuuden levittämisen. Islamin käännynnäisistä suuri osa oli aatelisia ja muuta ylimystöä, eikä rahvasta pyritty aktiivisesti käännyttämään.
1400-luvun jälkipuoliskolla Majapahitin valtakunta alkoi hajota ja monet valtakunnan osat alkoivat itsenäistyä. 1468 syttyi kapina ja 1478 alkoi sekasorron aika. Näihin aikoihin myös monet Majapahitin hindut siirtyivät Jaavalta Balille. Kuningaskunnan pääkaupunkia siirrettiin useaan otteeseen vallanvaihdosten takia. Kuningaskunnan viimeiseksi pääkaupungiksi tuli Kediri.
1500-luvulla Majapahitin hajoaminen jatkui. 1513 Majapahitin kuningas Udara yritti valloittaa Demakin sulttaanikunnan Jaavalla, mutta epäonnistui. Tämän jälkeen monet majapahitilaiset pakenivat Balille. 1520-luvulle tultaessa Majapahitista oli enää jäljellä Kediri, jonka Demakin sulttaanikunta valloitti 1527. Demakin sulttaanikunta julistautui Majapahitin seuraajavaltioksi.
Perintö

Jaavalaista Mataramin valtakuntaa noin vuodesta 1582 vuoteen 1601 hallinneen Senapatin väitettiin virallisten hovirunoilijoiden kirjoituksissa polveutuvan aiemmista mahtisuvuista kuten Majapahitin hallitsijoista. Historioitsija H. J. de Graaf ei pidä väitteitä uskottavina, ja hänen mukaansa on todennäköisempää, että Senapati oli verrattain alhaista syntyperää. Samankaltaisia väitteitä esitettiin myöhemmin 1600-luvun lopulla Mataramin sulttaani Amangkurat I:n julmaa ja itsevaltaista hallintoa vastustaneesta prinssi Trunajayasta.
Majapahitin hallitsijat

| Vuosi | Oikea nimi | Hallitsijanimi |
| --- | --- | --- |
| 1294–1309 | Raden Wijaya | Kertarajasa Jayavardhana |
| 1309–1328 | Kalagamet | Jayanagara |
| 1328–1350 | Sri Gitarja | Tribhuvana Wijayatunggadevi |
| 1350–1389 | Hayam Wuruk | Sri Rajasanagara |
| 1389–1429 | Wikramavardhana |  |
| 1429–1447 | Suhita |  |
| 1447–1451 | Kertawijaya | Brawijaya I |
| 1451–1453 | Rajasavardhana, syntyjään Bhre Pamotan | Brawijaya II |
| 1453–1456 | Ei kuninkaita |  |
| 1456–1466 | Bhre Vengker, Purvavisesa tai Girishavardhana | Brawijaya III |
| 1466–1468 tai 1478 | Singhavikramavardhana, Pandanalas tai Suraprabhava | Bravijaya IV |
| 1468–1478 | Kertabumi | Bravijaya V |
| 1478–1498 | Girindravardhana | Bravijaya VI |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Surya Majahapit eli "Majahapitin aurinko" on löytynyt useista Majahapitin aikaisista temppeleistä ja raunioista. Sen on arveltu oleva kuninkaallinen tai valtakunnan symboli.
Rajasa-dynastian sukupuu. Rajasat hallitsivat Singhasaria ja Majahapitia. Hallitsijat on korostettu.
Martti Castrén

Martti Erik Olavi Castrén (8. elokuuta 1940 Helsinki – 20. maaliskuuta 2017) oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori.
Martti Castrénin vanhemmat olivat professori Erik Castrén ja Elli Tuokko. Castrén tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1959, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1963, lisensiaatiksi 1965 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 1973 (väitöskirja Liikesalaisuuksien oikeussuojasta). Hän työskenteli patentti- ja rekisterihallituksessa 1965–1966, Espoon tuomiokunnan notaarina 1967 ja sitten Helsingin yliopistossa siviilioikeuden assistenttina, yliassistenttina, vs. ja varsinaisena apulaisprofessorina ja kauppaoikeuden apulaisprofessorina ja professorina vuodesta 1988. Castrénilla oli myös useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen palkinnon hän sai vuonna 1974. Castrén julkaisi alaltaan sekä tutkimuksia että tietoteoksia.
Martti Eho

| Martti Esko Eho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1924 Tuusula
Kuollut: 15. tammikuuta 2017 (92 vuotta) Mäntsälä
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  maanviljelijä
Sukulaiset:  Risto Eho, veli August Eskelin, isoisä
Martti Esko Eho (5. kesäkuuta 1924 Tuusula − 15. tammikuuta 2017 Mäntsälä) oli suomalainen maanviljelijä ja sotaveteraani. Tasavallan presidentti palkitsi Ehon vuonna 2016 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ensimmäisen luokan mitalilla.
Eho omisti Tuusulassa sijainneen, isältään Eskil Reinhold Eskeliniltä perityn Ylitalon tilan aina vuoteen 1986 asti. Tuusulan kunta osti tuolloin Ylitalon ja kaavoitti tilan maille nykyisen Kievarin kerrostaloalueen. Ylitalon menetyksen jälkeen Eho perheineen siirtyi pitämään tilaa Mäntsälän Nummisiin. Hevostalouteen erikoistuneella maatilalla toimi Ehon talli -niminen hevostalli, jossa oli tilat 30 hevoselle. Talli myytiin uudelle omistajalle vuonna 2017.
Martti Eholla oli kolme sisarusta. Eho on haudattu sukuhautaan Tuusulaan.
Marneulin piirikunta

Marneulin piirikunta (georg. მარნეულის მუნიციპალიტეტი, Marneulis munitsipaliteti) on piirikunta Kvemo Kartlin hallintoalueella Georgiassa. Piirikunnassa on noin 123 500 asukasta (2009) ja sen pinta-ala on 935 neliökilometriä. Valtaosa piirikunnan asukkaista on azereja. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan he muodostivat 83,1 prosenttia Marneulin väestöstä, georgialaisia oli 8,0 prosenttia ja armenialaisia 7,9 prosenttia.
Piirikunnan keskus on Marneulin kaupunki (vuoteen 1947 Bortšali, georg. ბორჩალო). Marneulin kaupungin asukasluku oli 27 065 (1989), 23 695 (2002) ja 24 100 (arvio 2014).
Marneulin piirikunta rajautuu etelässä Armeniaan ja Azerbaidžaniin, idässä Gardabanin piirikuntaan ja Rustavin kaupunkiin, pohjoisessa Tetri tsqaron piirikuntaan ja lännessä Bolnisin piirikuntaan. Piirikunnassa oli Marneulin kaupungin lisäksi yksi kaupunkityyppinen taajama (Šaumiani, noin 3 600 asukasta vuonna 2002) ja 70 kylää. Šaumiani menetti kauypunkityyppisen taajaman aseman ja muutettiin kyläksi vuoden 2014 alussa. Piirikunta sijaitsee noin 270–400 metrin korkeudella merenpinnasta. Algeti-joki virtaa Marneulin laakson halki. Piirikunnan läpi kulkee lisäksi Tbilisin ja Jerevanin välinen rautatie.
Marneulissa sijaitsee Georgian asevoimien sotilastukikohta. 8. elokuuta 2008 Venäjän ilmavoimat pommittivat tukikohtaa Venäjän–Georgian sodan yhteydessä ja kolme ihmistä menehtyi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marneulin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Georgian kaupungit ja piirikunnat
Marnes-la-Coquette

| Marnes-la-Coquette |
| --- | --- |
 Näkymä Saint-Cloud’n puistosta
 vaakuna
 Marnes-la-Coquetten sijainti Pariisin metropolialueella
 Koordinaatit: 48°49′49″N, 02°10′38″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Hauts-de-Seine
Arrondissementti:  Boulogne-Billancourt
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christiane Parody-Weiss
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,48 km²
Väkiluku (2014):  1 712
 – Väestötiheys:  492 as./km²
Postinumero:  92430
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Marnes-la-Coquette ([maʁn la kokɛt̪],  kuuntele (ohje)) on Ranskan kunta Pariisin läntisellä esikaupunkivyöhykkeellä, noin 13 kilometrin päässä Pariisin keskustasta. Marnes on Hauts-de-Seinen pienin kunta: kun departementin muiden kuntien asukasluku liikkuu kymmenissä tuhansissa, Marnesin kunnassa on arviolta vain 1 712 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 3,48 neliökilometriä.
Vuonna 1852 tuolloin presidenttinä toiminut Charles Louis Napoleon Bonaparte osti Marnesista Saint-Cloud-nimisen maatilan, joka oli aikoinaan kuulunut marsalkka Jean-de-Dieu Soult’lle. Tultuaan keisariksi Napoleon rakennutti maatilalle linnan ja Marnesin keskustaan Sainte-Eugénie-kirkon. Linna tuhoutui 1880-luvulla.
Vuonna 1885 Marnes-la-Coquetten alueelta lahjoitettiin tontti Louis Pasteurille, jotta tämä voisi jatkaa vesikauhurokotteen kehittämistä koe-eläinten avulla. Hänen laboratorionsa siihenastisessa sijaintipaikassa, Rue d’Ulmilla Pariisin viidennessä arrondissementissa oli kyllästytty häkissä pidettyjen koirien haukuntaan. Pasteur työskentelikin jonkin aikaa Marnesissa, mutta hänen kansainvälinen suosionsa vaikutti siihen, että varsinainen Pasteur-instituutti rakennettiin Pariisin Rue Dutot’lle.