stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imax

Imax-teatteri Lontoossa yöaikaan.
Imax-filmiruudun koko verrattuna perinteiseen 35 millimetrin filmin antamaan ruutukokoon.
IMAX (lyhenne sanoista Image Maximum) on kuvan- ja äänenlaadultaan korkealaatuinen elokuvien kuvaus- ja esitystekniikka, jota käytetään pääasiassa sellaisissa dokumenttielokuvissa, joissa elokuvan kokeminen nousee yhtä tärkeäksi tekijäksi kuin itse ohjelman sisältö (esimerkiksi ulkoavaruudessa tai veden alla kuvatut dokumentit). Vuonna 2016 Imax-teattereita oli maailmassa kuutisensataa, joista noin puolet alan nopeimmin kasvavalla markkinalla Kiinassa.
Imax-elokuvat kuvataan 65 mm:n kameranegatiiville niin, että filmi kulkee kamerassa vaakasuuntaan. Tällöin filmiruudun pinta-ala on 8,3 kertaa 35 mm:n elokuvaruudun kokoinen. Filmi kulkee kamerassa 15 reikäparia kerrallaan, mikä tarkoittaa että kuvattaessa 24 ruutua sekunnissa filmiä kuluu noin 103 metriä minuutissa. Ruutukoko mahdollistaa todella terävän, syvän ja todentuntuisen kuvan. Imax-kokemukseen olennaisesti kuuluvaa kuusikanavaista ääntä ei tallenneta filmin reunaan, vaan erillisellä kameran ja esitysprojektorin kanssa synkronoidulla äänilaitteistolla.
Imax-elokuvia esitetään pääasiassa formaatille omistetuissa teattereissa 70 millimetrin filmiltä, joka kulkee projektorissa vaakasuuntaan. Koska Imax-elokuvissa yleisö on tavallista lähempänä valkokangasta  ja valkokangas on suuri, kuva kattaa katsojan koko näköalueen ja täten elokuvakokemus on yleensä paljon kokonaisvaltaisempi.
Imax-formaatin on kehittänyt kanadalainen Imax Corporation. Yritys myös valmistaa Imax-tekniikkaa ja tuottaa sille elokuvia.
Imax Dome (alkuperäiseltä nimeltään Omnimax) on Imax-formaatin muunnelma, jossa kamerassa ja projektorissa käytetään kalansilmäobjektiivia ja filmi projisoidaan kupolin muotoiselle valkokankaalle, jolloin kuva täyttää katsojan koko näkökentän. Formaattia käytetään pääasiassa planetaarioissa. Imax 3D -formaatissa kuvatut elokuvat puolestaan voidaan esittää katsojalle polarisaatiolasien avulla kolmiulotteisena.
Historia

Imax-järjestelmän kehittivät kanadalaiset Graeme Ferguson, Roman Kroitor ja Robert Kerr. Heidän tarkoituksenaan oli keksiä parempi vastine Cinerama-järjestelmälle. Ensimmäinen Imax-filmi, nimeltään Tiger Child, sai ensiesityksensä vuonna 1970 Expo '70 -tapahtumassa Japanin Osakassa. Seuraavana vuonna kolmikko perusti ensimmäisen pysyvän Imax-teatterin Torontoon. Vuonna 1973 paljastettiin Imax-muunnelma Imax Dome, kun sillä tehty elokuva Garden Isle sai ensiesityksensä. Ensimmäinen pysyvä Imax Dome -kokoonpano asennettiin San Diegon Balboa Parkiin Yhdysvalloissa samana vuonna. Vuonna 1986 tuotiin julki toinen Imax-muunnelma, Imax 3D.
Imax-teattereiden ohjelmisto koostui pitkään lähinnä suoraan Imax-formaatille kuvatuista dokumenttielokuvista, tai Imax-elokuviin verrattuna huonolaatuisista 35 mm:n filmille kuvatuista elokuvista, jotka siirrettiin 70 mm:n Imax-formaattiin optisesti. 1990-luvun lopussa pitkistä fiktioelokuvista alettiin kuitenkin saada kunnollisia Imax-versioita: vuonna 1999 Disneyn Fantasia 2000 tehtiin suoraan Imaxille, ja sen jälkeen myös monista muista digitaalisista animaatioelokuvista tehtiin normaalien 35 mm:n esityskopioiden lisäksi korkealaatuiset Imax-versiot. Vuonna 2002 julkaistiin ensimmäinen DMR-tekniikkaa käyttävä Imax-elokuva, Apollo 13 (1995). DMR-menetelmällä pystyttiin tuottamaan korkealaatuisia Imax-kopioita elokuvista, jotka on alun perin kuvattu 35 mm:n filmille, vaikkakaan niiden kuvanlaatu ei ollut yhtä tarkka kuin ns. aitojen Imax-elokuvien. Tämän jälkeen Imax-teattereihin on tuotu useita Hollywood-fiktioelokuvien DMR-kopioita, kuten Tähtien sota -elokuvat ja Matrix-elokuvasarjan kaksi viimeistä osaa.
2000-luvun lopulta alkaen joihinkin suuren budjetin Hollywood-elokuviin, kuten Yön ritari (2008), Transformers: Kaatuneiden kosto (2009) ja Yön ritarin paluu (2012), on kuvattu joitain jaksoja aidossa Imax-formaatissa. Formaatin raskauden ja kalleuden vuoksi pitkiä näytelmäelokuvia ei ole kuvattu kokonaan Imax-kameroilla juuri laisinkaan: ensimmäiset vastaavat tuotannot ovat Marvel Studiosin Avengers: Infinity War (2018) ja sen jatko-osa Avengers: Endgame (2019).
Imax-teattereita oli vuonna 2006 yhteensä 265 maailman 38 maassa. Nopeimmin kasvava markkina on Kiina, jossa niitä kesäkuussa 2016 oli jo yli 300, eli enemmän kuin koko maailmassa vuosikymmen aiemmin.
Vuonna 2016 Imax Corporation teki historiansa suurimman kaupan, kun maailman suurin elokuvateatteriyhtiö Wanda Group tilasi 150 Imax-teatteria sijoitettaviksi eri puolille Kiinaa. Ennestään Wanda-ryhmällä on jo saman verran Imax-teattereita eri Aasian maissa. Imax Corporation ja Wanda Group ovat myös tuottaneet useita kiinalaisia toimintaelokuvia teattereissa esitettäviksi.
Historia > Digitaalinen Imax

Vuonna 2023 koko maailmassa oli jäljellä enää 48 toimivaa Imax-filmiprojektoria. Digitaalisia Imax-teattereita oli yli 700.
Historia > Suomessa

Syksyllä 2018 Helsingin Itikseen avattiin Imax-teatteri. Itiksen Imax-salissa ei ole 70-millistä Imax-filmiprojektiota, vaan teatteri on toteutettu digitaalisen Imaxin tekniikalla, joka perustuu 4K-laserprojektorin käyttöön.
Tekniset ominaisuudet > Kuva

Perinteisen filmipohjaisen Imaxin tekniikka perustuu 65 millimetrin filmiin, jolla saavutetaan hyvin korkea erottelukyky. Toisin kuin perinteisessä 70 mm:n formaatissa, Imaxissa 65 mm:n negatiivi valotetaan ja projisoidaan kuljettamalla sitä vaakasuunnassa.
Imax-kamera käyttää 170 metrin keloja 65 mm:n filmiä, jolle mahtuu noin 90 sekuntia elokuvaa. Filmissä on yhtä kuvaruutua kohden 15 perforaatiota, jolloin kuvasuhteeksi tulee 1,43:1. Yhden kuvaruudun leveys on noin 7 cm ja korkeus 5,3 cm, kun vastaavat mitat esimerkiksi 35 mm:n filmissä ovat 2,2 cm ja 1,6 cm. Esitysnopeus useimmissa Imax-elokuvissa on standardi 24 kuvaruutua sekunnissa, mutta formaatista on olemassa myös harvinainen Imax HD -versio, jonka kuvanopeus on 48 ruutua sekunnissa.
Imax-elokuvat esitetään 70 mm:n filmiltä, jotka käyttävät tavallista kestävämpää, Kodakin kehittämää Estar-pohjaista filmiä. Estar-filmeissä esimerkiksi perforaatioiden koko ei muutu kehityksessä käytettävien kemikaalien takia, jolloin filmin projisoiminen on sujuvampaa. Filmit eivät täten myöskään katkea helposti.
Filmin suuren koon takia esityskopiot ovat hankalia käsitellä: 40-minuuttisen Imax-filmin kelat painavat lähes 90 kg, ja ne sisältävät noin 5 300 metriä filmiä. Koneenhoitajat joutuvatkin yleensä käyttämään pientä nosturia kelojen vaihtamiseen.
Imax-projektoreissa käytettävä tekniikka on monilta osin 35 mm:n filmin projektoreita kehittyneempää. Niissä ei esimerkiksi esiinny juuri lainkaan kuvan tärinää, mikä olisi Imax-filmeissä erityisen häiritsevää kuvan suuren koon vuoksi. Projektoreissa käytetään lähes 15 kilowatin ksenonlamppua. Standardikokoinen Imax-teatterin valkokangas on noin 22 metriä leveä ja 16 metriä korkea, mutta vielä suurempiakin kankaita käytetään.
Tekniset ominaisuudet > Ääni

Imax-teattereissa äänentoisto tapahtuu 44 kaiuttimen avulla, joiden yhteisteho on 12 kilowattia.[lähde? ] Osa äänestä tulee valkokankaan takaa, valkokankaan pienien reikien läpi. Toisin kuin useimmissa muissa filmiformaateissa, Imax-esityskopioissa ääni ei ole filmillä, vaan se toistetaan erillisestä digitaalisesta äänilähteestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Imax-yhtiön sivusto
Tietomaan jättielokuvateatteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Eri filmikokojen vertailua Imaxiin. Imax-järjestelmässä 65 mm:n filmi kulkee kamerassa vaakasuoraan.
Ohjaaja Christopher Nolan ja Imax-kamera Dunkirk-elokuvan kuvauksissa.
Imax 3D -teatteri Eilatissa.
Imax-kamera esillä Montrealin tiedekeskuksessa.
Joseph Calasanz

| Pyhä Joseph Calasanz |
| --- | --- |
 Pyhä Joseph Calasanz
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. syyskuuta 1556 Peralta, Barbastro, Aragonia, Espanja
Kuollut: 25. elokuuta 1648 Rooma, Italia
Ammatti:  pappi
Vanhemmat:  Don Pedro Calasanz ja Donna Maria Gastonia
Pyhä Joseph Calasanz (11. syyskuuta 1556 Peralta, Barbastro, Aragonia, Espanja – 25. elokuuta 1648 Rooma, Italia) oli espanjalainen pappi, pyhimys ja piaristien perustaja. Hän oli Don Pedro Calasanzin ja Donna Maria Gastonian nuorin lapsi viidestä. Joseph sai hyvän koulutuksen kotona ja Petraltan koulussa. Hän sai tutkinnot kanonisessa laissa ja teologiassa ja vihittiin papiksi 17. joulukuuta 1583. Pappisvihkimyksensä jälkeen hän oli useissa eri viroissa Albarricinin hiippakunnassa Espanjassa. Hän perusti 1621 hengellisen yhteisön joka tunnetaan nimellä piaristit. Mies kuoli 1648 Roomassa luonnollisista syistä ja haudattin San Pantaleon kirkkoon. Paavi Benedictus XIV julisti hänet autuaaksi 18. elokuuta 1748 ja paavi Klemens XIII julisti hänet pyhimykseksi 16. heinäkuuta 1767. Hän eli seuraavien 13 paavien hallintokausien aikana: Paavali IV (1555-1559), Pius IV (1559-1565), pyhä Pius V (1566-1572), Gregorius XIII (1572-1585), Sixtus V (1585-1590), Gregorius XIV (1590-1591), Innocentius IX (1591), Klemens VIII (1592-1605), Leo XI (1605), Paavali V (1605-1621), Gregorius XV (/1621-1623), Urbanus VIII (1623-1644) ja Innocentius X (1644-1655). Joseph on katolisten koulujen, koululaisten, opiskelijoiden, yliopistojen ja köyhille tarkoitettujen koulujen suojeluspyhimys. Hänen muistopäiväänsä on vietetty 25. elokuuta, 27. elokuuta ja 27. marraskuuta.
Miestä on muistettu roomalaiskatolisessa messussa seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
»Deus, qui per sanctum Ioséphum Confessórem tuum, ad erudiéndam spíritu intellegéntiæ ac pietátis iuventútem, novum Ecclésiæ tuæ subsídium providére dignátus es: præsta, quǽsumus; nos, eius exémplo et intercessióne, ita fácere et docére, ut præmia consequámur ætérna.»
Iso-Auninen

| Iso-Auninen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°03′55″N, 23°46′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskujoki:  uoma lampeen 
Järvinumero:  35.414.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  160,4 m  
Rantaviiva:  1,544 km  
Pinta-ala:  6,238 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Auninen 
Iso-Auninen  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pourunperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,2 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Pirttijärven valuma-alueeseen (35.414) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 160,4 metriä mpy.
Jouni Laitinen

Jouni Laitinen (s. 1979) on tamperelainen pesäpallon pelituomari. Laitinen on A-tason tuomari eli hän tuomitsee pääsääntöisesti Superpesistä. Laitisen ensimmäinen ottelu Superpesiksessä oli kaudella 2010. Ammatiltaan Laitinen on opiskelija.
Saavutukset

Pesäpallotuomarina:
Miesten Itä-Länsi-tuomari: 2016
Naisten Itä-Länsi-tuomari: 2013
Joseba Sarrionandia

Joseba Sarrionandia. Kuva vuodelta 1985.
Joseba Sarrionandia Uribelarrea (s. 13. huhtikuuta 1958 Iurreta, Biskaja) on baskikirjailija. Hän on kirjoittanut monia runokirjoja, novelleja ja romaaneja.
Sarrionandia väitteli filosofian tohtoriksi Deuston yliopistosta ja työskenteli baskin kielen opettajana UNEDissa (Universidad Nacional de Educación a distancia eli kansallinen etäopiskelijoiden yliopisto). Hänen ensimmäiset kirjalliset työnsä julkaistiin aikakaus- ja sanomalehdissä. Sarrionanda on kääntänyt muun muassa T. S. Eliotin teoksia baskin kielelle.
Baskien radikaalin Baskimaan itsenäisyyttä ajavan ryhmittymän ETAn jäsen, vuonna 1980 Sarrionandia pidätettiin ETAn jäsenyydestä ja hänet tuomittiin 22 vuodeksi vankeuteen. Vankilaelämä näkyi myös hänen kirjallisessa tuotannossaan. 7. heinäkuuta 1985 Sarrionandia pakeni vankilasta piiloutumalla vankilassa esiintyneen baskimaalaisen laulajan Imarol Larzabalin käyttämien kovaäänisten sisälle. Baskilainen rock-yhtye Kortatu teki tapahtuneesta kappaleen ”Sarri, Sarri”.
Paon jälkeen Sarrionandia on työskennellyt salaa ja jatkanut kirjoittamista.
Suomennetut teokset

Izuen gordelekuetan barrena. 1981
Narrazioak. 1983
Intxaur azal baten barruan. Eguberri amarauna. 1983
Alkohola poemak. 1984
Ni ez naiz hemengoa. 1985
Atabala eta euria. 1986
Marinel zaharrak. 1987
Marginalia. 1988
Ez gara gure baitakoak. 1989
Izeba Mariasunen ipuinak. 1989
Ainhoari gutunak. 1990
Ifar aldeko orduak. 1990
Gartzelako poemak. 1992
Han izanik hona naiz. 1992
Hnuy illa nyha majah yahoo. 1995
Miopeak, bizikletak eta beste langabetu batzuk. 1995
Hitzen ondoeza. 1997
Hau da nire ondasun guzia. 1999
Zitroi ur komikiak: Joseba Sarrionandia komikitan. 2000
Lagun izoztua. 2001
XX. mendeko poesia kaierak: Joseba Sarrionandia. 2002
Kolosala izango da. 2003
Akordatzen. 2004
Harrapatutako txorien hegalak. 2005
Munduko zazpi herrialdetako ipuinak. 2008
Gau ilunekoak. 2008
Idazlea zeu zara, irakurtzen duzulako. 2010
Moroak gara behelaino artean?. 2010
Narrazio guztiak (1979-1990). 2011
Durangoko Azoka 1965-2015. 2015
Lapur banden etika ala politika. 2015
Hilda dago poesia? ¿La poesía está muerta?. 2016
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joseba Sarrionandia
Käännös suomeksi
Itämaittenkohokki

| Itämaittenkohokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  csereii
Kaksiosainen nimi
 Silene csereii  Baumg. 
Katso myös
   Itämaittenkohokki Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Itämaittenkohokki (Silene csereii, syn. Oberna csereii) on ruohovartinen, valkokukkainen kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen itämaittenkohokki kasvaa 20–80 senttimetriä korkeaksi. Koko kasvi on kalju. Varsilehdet ovat ohuita, leveänpuikeita ja melkein sepiviä. Kukinto on harsu ja se saattaa koostua jopa 50 valkoisesta, nuokkuvasta kukasta. Kukinnon ylimmät tukilehdet ovat kalvomaisia. Sekä verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Vaalea verhiö on ulkoverhiötön, pullea ja punertava- ja verkkosuoninen. Suonia on 10 pitkää ja 10 lyhyttä suonta; poikittaissuonet puuttuvat lähes kokonaan. Teriö on hieman vastakohtainen. Terälehdet ovat valkoisia, kaksijakoisia ja lähes lisäteriöttömiä, ja niiden liuskat ovat 3–5 mm leveitä. Suomessa itämaittenkohokki kukkii elo-syyskuussa. Hedelmä on kota.
Suomessa tavattavista muista kohokeista itämaittenkohokki muistuttaa hyvin paljon nurmikohokin muunnosta ahonurmikohokkia (S. vulgaris var. vulgaris).
Levinneisyys

Itämaittenkohokki on kotoisin Kaakkois-Euroopasta. Suomessa se on uustulokas, jota on tavattu satunnaisesti Etelä-Suomessa sekä joissakin Pohjanlahden satamakaupungeissa Oulua myöten.
Elinympäristö

Suomessa itämaittenkohokki on tulokaslaji, jota on tavattu satamissa, myllyillä ja kaatopaikoilla.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Itämaittenkohokki (Silene csereii)
Kasviatlas 2022: Itämaittenkohokin (Silene csereii) levinneisyys Suomessa
United States Department of Agriculture (USDA): Silene csereii (englanniksi)
Jodensavanne

Jodensavanne, 1830
Jodensavanne, 2000
Jodensavanne oli yritys perustaa autonominen juutalaisten territorio Surinameen Etelä-Amerikassa. Jodensavanne sijaitsi noin 50 kilometriä Paramaribosta etelään Surinamejoen varrella.
Vuonna 1639 Englannin hallitus antoi luvan hollantilaisille, portugalilaisille ja italialaisille sefardijuutalaisille luvan asettua asumaan vanhan pääkaupungin, Torarican, alueelle. Vuonna 1652 lordi Willoughbyn johtama uusi joukko juutalaisia tuli Surinameen ja asettui asumaan Jodensavanneen. Kolmas ryhmä, johtajanaan David Nassy, muutti alueelle saatuaan häädön Brasiliasta ja Ranskan Guayanasta.
Britit antoivat Jodensavannen juutalaisyhteisölle merkittäviä erivapauksia vuonna 1665, ja hollantilaiset jatkoivat niiden voimassaoloa omalla valtakaudellaan. Yhteisö sai poliittisen ja uskonnollisen itsehallinnon ensimmäisenä ja ainoana juutalaisyhteisönä ennen Israelin valtion perustamista. Se sai perustaa esimerkiksi oman hautausmaan ja koulun.
Juutalaisyhteisö sai elantonsa sokeriruokoa viljelemällä. Bereche ve Shalomin seurakunta perustettiin, ja sen ensimmäinen synagoga rakennettiin vuosina 1665–1671. Vanha puinen rakennus korvattiin tiilestä tehdyllä vuonna 1685.
1700-luvun puolivälistä Jodensavanne alkoi rapistua ja suurin osa sen asukkaista muutti Paramariboon. Siirtokunta tuhoutui lopullisesti palossa vuonna 1832.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jodensavanne Wikimedia Commonsissa
Juhana II (Monaco)

Juhana II (1468 – 11. lokakuuta 1505) oli Monacon herra maaliskuusta 1494 kuolemaansa saakka. Hän oli Lambertin ja Claudine Grimaldin vanhin poika.
11 vuotta kestäneellä valtakaudellaan hän jatkoi politiikassa isänsä linjaa. Hän palveli luutnanttina Ranskan kuningas Kaarle VIII:n armeijassa.
Juhana suosi taiteita, ja koristeli ja maalautti linnansa upeiksi. Juhana oli oikukas hallitsija ja riitautui usein eri henkilöiden ja muiden hallitsijoiden kanssa. Hän myös yritti irtautua Ranskan alaisuudesta.
Juhana nai vuonna 1486 Savoijin Antonian, joka oli Savoijin herttuan ja hänen rakastajattarensa Libera Portonerin tytär. Avioliitto oli lapseton.
Juhanan surmasi hänen veljensä Lucien, josta tuli seuraava Monacon herra. Lucienin väitettiin toimineen itsepuolustukseksi.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Lambert | Monacon herra maaliskuu 1494  – 11. lokakuuta 1505 | Seuraaja: Lucien |
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean II, Lord of Monaco
Johnson-oppi

Presidentti Lyndon B. Johnson
Johnson-oppi oli Yhdysvaltojen vuonna 1965 omaksuma ulkopoliittinen kanta, joka sai nimensä presidentti Lyndon B. Johnsonin mukaan. Opin mukaan vallankumousyritykset läntisellä pallonpuoliskolla eivät olleet valtioiden sisäinen asia, vaan Yhdysvallat aktiivisesti pyrki estämään kommunismin leviämisen Keski- ja Etelä-Amerikkaan.
Oppi sai alkunsa Yhdysvaltojen aseellisesta interventiosta Dominikaanisen tasavallan sisäpoliittiseen kriisiin vuonna 1965.[lähde? ] Se oli kuitenkin myös jatkumo Eisenhowerin ja John F. Kennedyn politiikalle.
Joni Lindlöf

| Joni Lindlöf> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 1984 (ikä 40) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–
Seurat:  HPK (SML)   Hermes (Mestis)   SaPKo (Mestis)   TuTo (Mestis)   Asplövens HC (Div1)   Briançon (LM)   IF Björklöven (Div1)   Kristianstads IK (Div1)   Nyköpings HK (Div1)   Wings HC Arlanda (Div1)   Almtuna IS (Allsvenskan)
NHL-varaus:  209. varaus, 2002 Washington Capitals
Joni Lindlöf (s. 17. toukokuuta 1984 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija.
Lindlöf aloitti jääkiekon pelaamisen Tapparan kaupunginosajoukkueissa. Tapparassa Lindlöf pelasi A-junioreihin saakka. Kaudella 2001–2002 Lindlöf voitti A-junioreiden SM-liigan maalikuninkuuden. Kesällä 2002 Washington Capitals varasi Lindlöfin NHL:ään ja hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan WHL-juniorisarjaan Kelowna Rocketsin joukkueeseen. Ensimmäisellä kaudellaan WHL:ssä Lindlöf voitti ensimmäisenä suomalaisena sarjan mestaruuden. Kesken toisen WHL-kautensa Lindlöf kaupattiin neljän pelaajan kaupassa Kelownasta Lethbridge Hurricanesiin, jossa pelasi kauden 2003–2004 loppuun.
Kaudeksi 2004–2005 Lindlöf palasi Suomeen. Hän teki koeajan jälkeen sopimuksen HPK:n kanssa. Lindlöf suoritti samaan aikaan Panssariprikaatissa varusmiespalvelustaan Hämeenlinnan lähellä. Lindlöf pelasi kauden aikana vain 11 ottelua HPK:n edustusjoukkueessa ja hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Mestis-joukkue Hermekseen. Heikon Hermes-kauden jälkeen Lindlöf vaihtoi kaudeksi 2006–2007 Mestikseen nousseeseen SaPKoon.
Savonlinnassa Lindlöf oli joukkueen tehokkaimpia pelaajia ja kaudeksi 2007–2008 hän siirtyi TuToon. TuTossa Lindlöf voitti Mestiksen mestaruuden ja pelasi muutenkin hyvän kauden. Keväällä 2008 Lindlöf teki sopimuksen kasvattajajoukkueensa Tapparan kanssa.
Lindlöf ei lopulta saanut kesän aikana pelipaikkaa Tapparasta ja siirtyi syksyllä 2008 Ruotsin Division 1:n Asplöveniin. Seuraavaksi kaudeksi Lindlöf siirtyi pelaamaan Ranskan pääsarjan Briançoniin. Hänellä piti olla sopimus Briançonin kanssa myös kaudesta 2010–2011, mutta talousongelmiin ajautunut joukkue joutui luopumaan monista pelaajistaan. Lindlöf siirtyi Briançonista Ruotsin Division 1:n IF Björklöveniin 2010. Kesällä 2011 Lindlöf siirtyi Kristianstadiin ja sieltä seuraavana vuonna Nyköpingiin. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Wings HC Arlandassa ja Almtuna IS:ssä.
Lindlöf edusti Suomea 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa keväällä 2002. Yhteensä Lindlöf on pelannut 30 maaottelua 18-vuotiaiden tasolla.
Palkinnot ja saavutukset

NHL-varaus 2002 (Washington Capitals, 7. varauskierros, #209)
WHL-liigan mestaruus (Kelowna Rockets 2002–2003)
Mestiksen mestaruus (TuTo 2007–2008)
Coupe de France mestaruus 2010.
Aiheesta muualla

Joni Lindlöf Eurohockey.com. (englanniksi)
Jatkoajan pelaajaprofiili Lindlöfistä (Arkistoitu – Internet Archive)
John Parlett

| Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Iso-Britannia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | 800 m |  |
Harold John Parlett (19. huhtikuuta 1925 Bromley – 6. maaliskuuta 2022) oli brittiläinen keskimatkan juoksija ja Euroopan mestari.
Parlett voitti 800 metrillä Euroopan mestaruuden Brysselissä 1950 kisaennätyksellä ja uransa ennätysajalla 1.50,5. Lontoon kesäolympialaisissa 1948 hän sijoittui samalla matkalla kahdeksanneksi. Parlett avioitui 1970-luvulla pikajuoksun olympiamitalisti ja Euroopan mestari Dorothy Manleyn (1927–2021) kanssa. Parlett kuoli 96-vuotiaana 6. maaliskuuta 2022.
Aiheesta muualla

John Parlett Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Johnsen

Johnsen on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Agnete Johnsen (s. 1994), norjansaamelainen laulaja
Arve Johnsen (1934–2023), norjalainen yritysjohtaja
Erik Johnsen (s. 1965), norjalainen mäkihyppääjä
Frode Johnsen (s. 1974), norjalainen jalkapalloilija
Hinrich Philip Johnsen (n. 1716–1779), saksalaissyntyinen ruotsalainen muusikko
Johan Johnsen (1893–1927), norjalainen pikajuoksija
Mari Kanstad Johnsen (s. 1981), norjalainen kuvittaja
Ronny Johnsen (s. 1969), norjalainen jalkapalloilija
Sigbjørn Johnsen (s. 1950), norjalainen poliitikko
Wayne Johnsen (s. 1977), yhdysvaltalainen ammattilaisnyrkkeilijä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Juhana I (Puola)

| Juhana I |
| --- | --- |
 
Puolan kuningas
Valtakausi:  1501–1506
Edeltäjä:  Kasimir Jagiellon
Seuraaja:  Alexander I
Syntynyt:  27. joulukuuta 1459
Kuollut:  17. kesäkuuta 1501
Koko nimi:  Jan I Olbracht
Suku:  Jagello
Isä:  Kasimir Jagiellon
Äiti:  Elisabet Itävaltalainen
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Juhana I (Jan I Olbracht; 27. joulukuuta 1459 – 17. kesäkuuta 1501) oli Jagello-sukuun kuulunut Puolan kuningas vuosina 1492–1502.
Juhana I oli Puolan kuningas Kasimir Jagiellon ja Elisabet Itävaltalaisen kolmas poika. Isän kuoltua hänestä tuli Puolan kuningas. Vanhimmasta veljestä Vladislaus II:sta oli tullut Unkarin ja Böömin kuningas jo aiemmin, ja nuoremmasta Aleksanteri I:sta tuli Liettuan suuriruhtinas.
Puolan kuninkaana Juhana vahvisti aateliston asemaa. Hän ei mennyt koskaan naimisiin mutta piti monia rakastajattaria, ja kuoli vuonna 1501 sairastettuaan neljä vuotta pitkäaikaista sairautta, jonka on arveltu olleen kuppa.