stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holm (kaupunki)
Maantiede ja ilmasto

Holmin kunnan pinta-ala on 8,65 neliökilometriä. Se rajoittuu piirin kaikkiin kolmeen maalaiskuntaan. Pinta-alasta 39,2 % on teollisuusaluetta, 24,4 % luonnonaluetta ja 17,3 % asuinaluetta ja julkisia rakennuksia.
Kaupunki sijaitsee Ilmajärven alankoon kuuluvassa Lovatin jokilaaksossa. Sen alueella Lovatiin laskevat Kunja ja Bolšoi Tuder -joet. Hyötykaivannaisiin kuuluvat karbonaattimineraalit, savi ja turve. Lovatin rannalla on kasvitieteellinen puutarha ja Bolšoi Tuderilla luonnonmuistomerkkinä suojeltu vesiputous.
Seudun ilmasto on lauhkean mannermainen. Tammikuun keskilämpötila on –8,1 °C ja heinäkuun keskilämpötila 17,3 °C. Vuotuinen sademäärä on 653 millimetriä.
Historia

Holm esiintyy historiallisissa asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1471. 1500-luvun alussa se mainittiin kaupunkina, mutta myöhemmin siitä käytettiin nimitystä posad (’esikaupunki, kauppala’). Liettualaiset polttivat ja ryöstivät Holmin vuosien 1580–1581 sodassa ja 1600-luvun alussa sitä hävittivät puolalaiset ja ruotsalaiset. Vuonna 1777 Holmista tuli kaupunki ja Pihkovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 5 900 ja kihlakunnassa 88 200 asukasta.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Holmiin syntyi teollisuutta. Vuonna 1927 siitä tuli hallintopiirin keskus. Piiri kuului aluksi Leningradin, Velikije Lukin ja Pihkovan alueisiin. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja, joissa kaupunki tuhoutui täysin.
Liikenne, talous ja palvelut

Holmin kautta kulkee Šimskin ja Nevelin välinen asfaltoitu maantie, josta haarautuvat tiet Marjovoon ja Demjanskiin sekä Morhovoon. Kaupungista on linja-autoyhteydet Staraja Russaan, Loknjaan, Novgorodiin ja Pietariin. Kaupungin sisällä ei ole joukkoliikennettä. Lähimmät rautatieasemat ovat 80 kilometrin päässä Staraja Russassa ja 85 kilometrin päässä Loknjassa.
Paikallisista elinkeinoista tärkeimpiä ovat hallinto (22,1 % vuonna 2009), koulutus (18,5 %), jalostus (10,8 %) ja sosiaalipalvelut (10,5 %). Keskeiset teollisuudenalat ovat puunhankinta ja -jalostus. 26 % työvoimasta työskentelee kunnan ulkopuolella ja 28 % työikäisistä ei käy ansiotöissä (vuonna 2009).
Kaupungissa toimii kaksi lastentarhaa, keskikoulu, Staraja Russan ammatikoulun haaraosasto, lasten taidekoulu ja harrastuskeskus. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kansantaiteen talo, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Terveyspalveluihin kuuluu piirin keskussairaala poliklinikkoineen ja ensiapuasemineen.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Jyrkkärantaiset Lovat ja Kunja jakavat Holmin kolmeen osaan. Sen keskuksen muodostaa pääkatu Oktjabrskaja ja vuoden 1778 asemakaavaan perustuva keskusaukio. Keskusaukion ja Lovatin välissä on puisto ja sen eteläpuolella uimaranta.
Kaupunki koostuu etupäässä matalista puisista asuintaloista, joista valtaosa on kunnan omistuksessa. Asumismukavuus on heikko. Vesijohtoverkko kattaa vain 39 % asuinpinta-alasta, keskuslämmitys 5 % ja viemäriverkko 4 %.
Lovatin rannalla Kunjajoen suussa on 900–1400-lukujen muinaislinnan jäännökset. Harvoja säilyneitä vanhoja rakennuksia on 1800-luvulta peräisin oleva Osinovskin kauppiastalo. Kaupungissa on useita toisen maailmansodan muistomerkkejä. Sodassa tuhoutuneiden kirkkojen tilalle avattiin vuonna 2003 Tihvinän Jumalanäidin ikonin kirkko. Bulgarialaiset ovat lahjoittaneet vuosien 1877–1878 Turkin sotaan osallistuneen everstiluutnantti Pavel Kalitinin patsaan.
Aiheesta muualla

Holmin kaupunkikunta Holmin piirin sivustolla (venäjäksi)
Novgorodin alueen kaupungit
Pääkaupunki: Novgorod

Borovitši • Holm • Malaja Višera • Okulovka • Pestovo • Soltsy • Staraja Russa • Tšudovo • Valdai
Kuopion Sanomat (1919–1921)

Kuopion Sanomien rahoittaja Hallmanin kauppahuone oli näkyvästi esillä lehden sivuilla.
Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1919–1921 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin edistyspuoluelaiset perustivat Kuopion Sanomat sen jälkeen kun Savosta oli tullut kokoomuksen äänenkannattaja. Sen rahoittaja oli liikemies Lauri Hallman ja päätoimittaja Torsten Kaukoranta. Kolmesti viikossa ilmestynyt lehti lopetettiin taloudellisesti kannattamattomana.
Aiheesta muualla

Kuopion Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Kuoreveden vaakuna

Kuoreveden vaakuna (1952–2000)
Kuoreveden kunnanvaakuna on saanut aiheensa Kuoreveden kappeliseurakunnan 1600–luvun lopulla rakentamasta Kuoreveden toisesta kirkosta. Kirkon kello ja kruunu viittaavat kuningatar Kristiinan kirkkoon lahjoittamaan kirkonkelloon. Kultarahat kertovat kyseessä olleen uhrikirkon eli lahjoitusvaroin rahoitetun kirkon.
Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kruunattu kirkonkello, saatteena molemmin puolin kolme rahaa paaluittain järjestettyinä; kaikki kultaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2001 Kuoreveden liityttyä osaksi Jämsän kaupunkia.
Homo ergaster

| Homo ergaster |
| --- | --- |

 Pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Suku::  Ihmiset Homo
Laji::  ergaster
Kaksiosainen nimi
 Homo ergaster  Groves & Mazak, 1975 
Katso myös
   Homo ergaster Wikispeciesissä   Homo ergaster Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Homo ergaster eli afrikanihminen oli Afrikassa pleistoseenikaudella noin 1,9–1,4 miljoonaa vuotta sitten elänyt kädellisten Homo-suvun laji. Jotkut tutkijat luokittelisivat H. ergasterin kuitenkin ennemmin afrikkalaiseksi Homo erectukseksi kuin omaksi lajikseen. Nykyihmisen edeltäjän heidelberginihmisen uskotaan kehittyneen afrikanihmisestä.
Afrikanihmisen rakenteesta ei tiedetä paljoakaan. Se liikkui pystyasennossa ja polvet ehkä hiukan taivutettuina. Lajin fossiilit voidaan jakaa pieni- ja isoaivoisiin. Pienten aivojen tilavuus on 500–600 cm³ ja isojen 50 prosenttia suurempi. Isompiaivoiset kuuluvat ehkä johonkin vielä nimeämättömään lajiin.
Lajin nimi tulee kreikan kielen ”työmiestä” tarkoittavasta sanasta. Nimitys juontuu sen käyttämistä kehittyneistä työkaluista. H. ergaster alkoi ensimmäisenä käyttää kehittyneitä työkaluja 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Luurankojen lähettyviltä on löydetty käsikirveitä ja nyrkki-iskureita. Varsin kehittyneiden työkalujen vuoksi se erotellaan usein erikseen muista nykyihmisen esi-isistä. Leiripaikoista ja fossiilihaudoista on löydetty jälkiä, joten todennäköisesti laji osasi myös käsitellä tulta ja kypsentää lihaa siinä.
Lajin varmistettuja fossiileja on löydetty Kenian Turkanajärveltä ja Etelä-Afrikasta. Myös Tansaniasta ja Etiopiasta on löytynyt mahdollisesti afrikanihmisen fossiileja.
Kuninkaallisen laivaston luokitusjärjestelmä

Aikalaisesitys, joka kuvaa kahden eri luokan sotalaivaa. Ylemmässä kuvassa kolmannen luokan linjalaiva ja alemmassa poikkileikkaus ensimmäisen luokan linjalaivasta.
Kuninkaallisen laivaston luokitusjärjestelmä ja sen edeltäjät olivat järjestelmiä, joilla luokiteltiin Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien käytössä olevat sotalaivat 1600-luvun alusta 1800-luvun puoleen väliin saakka.
Käytännöksi vuoden 1618 aikoihin otettu luokitusjärjestelmä kuitenkin muuttui jatkuvasti, kun siihen sovellettiin eri kriteerejä. Aluksi luokitellut alukset jaettiin neljään luokkaan ja myöhemmin kuuteen. Kriteerejä olivat mm. niiden täysmiehistö, tykkimiehistö, tykkien luku ja paino. Luokittelulla ei ollut juuri käytännön taktista merkitystä, mutta se saattoi vaikuttaa ajasta ja järjestelmästä riippuen esimerkiksi alusten kapteenien ja upseerien palkkaluokkiin.
Ensimmäiset luokitukset

Vuonna 1546 julkaistuun Mr. Derrick's Appendixiin jäljennetty luettelo on ensimmäisiä kuninkaallisen laivaston luokittelusta kertovia luetteloita. Tuolloin toiseksi viimeistä vuottaan eläneen kuninkaan Henrikin 58 aluksen laivasto luokiteltiin alusten tyyppien mukaan:
shyppes - laivat, jotka määriteltiin "suuriksi ontoiksi rakennuksiksi, joiden tarkoitus oli kulkea merellä purjeiden avulla". Näihin kuuluivat mm. suuret kolmi-nelimastoiset karakit, kuten Mary Rose ja Henry Grace à Dieu.
galleasses - kaljaasit, pitkät, kapeat ja matalapohjaiset kaleerialukset, joissa oli myös yksi masto ja purje
pynnaces - pienet pinassi-laivat, jotka kulkivat vielä tuohon aikaan todennäköisesti soutamalla. Niissä saattoi olla masto, joskin se ei ollut kiinteä.
roo-baerges - soutamalla liikutetut matalapohjaiset alukset, "row-barge".
Limewray 1604

Uudemman, vuonna 1604 laaditun luettelon mukaan laivojen luokittelussa oli jo ammattimaisempi ote, jossa alukset luokiteltiin niiden vetoisuuden eli niiden rungon tilavuutta kuvaavan luvun mukaan. Luettelon takana oli laivaston taisteluvälineiden tarkastaja (engl. Surveyor of the Ordnance) Limewray, joka laati virallisen luettelon kuninkaallisista laivoista ja telakoiden puolustuksista pari kuukautta Elisabet I:n kuoleman jälkeen uutta kuningasta Jaakkoa varten. Luokiteltuja laivoja, jotka kaikki kuuluivat saman great ships -luokan alle oli yhteensä 31, loput määriteltiin pinasseiksi ja kaleereiksi. Lukumäärät eivät anna oikeudenmukaista kuvaa koko Britannian laivastosta, sillä vain osan laskettiin kuuluvan kuninkaalliseen laivastoon. Esimerkiksi Lontoon kaupungille ja yksityisille kuuluneita yli satatonnisia laivoja oli satoja.
| Tyyppi | Luokka | Vetoisuus pitkinä tonneina * | Laivoja | Tuleva luokka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Great ships - kaljuunat - crompsters  | shipps royal | 700  tai yli | 9 | ensimmäinen |
| Great ships - kaljuunat - crompsters  | great ships | 700 - 500 | 8 | toinen |
| Great ships - kaljuunat - crompsters  | middling ships | 500 - 300 | 7 | kolmas |
| Great ships - kaljuunat - crompsters  | small ships | 300 - 100 | 7 | neljäs |
| Luokattomat | pinassit | noin 100 tai alle | 8 + 1 kaapattu fregatti | ei luokkaa |
| Luokattomat | kaleerit |  | 5 | ei luokkaa |
* Huom. Pitkä tonni vastaa 1016 kilogrammaa tai 35 kuutiojalkaa eli 0,99108963 kuutiometriä suolavettä, jonka tiheys on 1,025 grammaa/ml - siis merkittävästi pienempi kuin uudempi n. 2,83 kuutiometriä vastaava rekisteritonni.
Laivaston komissio 1618

Vuoden 1604 luokitusjärjestelmä ei ollut vielä virallinen, mutta antoi suuntaa sitä seuranneelle luokitukselle, jonka mukaan saattaa päätellä laivojen koon kasvaneen tai ainakin vetoisuuden laskentatavan muuttuneen. Joka tapauksessa 1600-luvun alussa varmasti vanhentuneet kaleerit oli jätetty jo pois luettelosta. Laivaston komission raportti vuodelta 1618 luokitteli sotalaivat vetoisuuden mukaan seuraavasti:
| Luokka | Vetoisuus pitkinä tonneina |
| --- | --- |
Ships Royal: 1200 - 800
great-ships: 800 - 600
middling ships: 600 - 450
small ships: 400 - 350
pinassit:
Kaarle I 1626

Kaarle I määräsi hallintonsa alussa 1626 tehtäväksi uuden luettelon, jossa suurille laivoille annettiin ensimmäistä kertaa luokat, joskin luokkaa merkitsevän termin rate tilalla oli tuolloin vielä arvoa tai sijaa merkitsevä rank. Niinpä esimerkiksi Ship Royal oli nyt first-rank tai pitemmin ship of the first rank. Luettelon nimi kuului kokonaisuudessaan "Uudet luokat merimiesten palkkoja varten, hänen kuninkaansa laivaston komission vahvistamat, hänen kuninkaansa useiden laivaluokkien ja upseerien arvojärjestyksen mukaan". Luokkia oli nyt kuitenkin kuusi, jotka jaettiin kukin kahteen alaluokkaan niiden rajoituksina toimivien ääripäiden mukaan. Järjestelmässä määriteltiin paremminkin palkkaluokat, kuin laivojen koot tai tykkiluvut ja eri kokoisten laivojen kapteeneille ja upseereille maksettiin eri kokoista palkkaa.
Kaarle I 1626 > Mukana tykit 1632

Vuonna 1632 Kaarle I hyväksyi korvaavan ja tarkemman luettelon. Edeltäjästä tuli nyt käyttää nimeä "vanha luettelo", jonka "uusi luettelo" korvasi. Luettelossa oli 38 laivaa, joista 4 kuului ensimmäiseen, 11 toiseen, 4 kolmanteen, 2 neljänteen, 10 viidenteen ja 2 kuudenteen luokkaan. Luettelossa kerrottiin myös jokaisen laivan tyyppi, miehistön lukumäärä, laivojen ulottuvuudet ja aseistuksen määrä.
Laivaston komitea 1746

1745 amiraliteetissa huomattiin, ettei laivojen rakentamisessa ollut pidetty yllä mitään standardeja pitkään aikaan ja edellisen kerran rakentamista koskevia määräyksiä oli annettu vuonna 1719. Laivastoamiraali John Norrisin johtama komitea otti käyttöönsä kaikki laivaston upseerit ilman komennusta sekä laivanrakentajat, ja kehotti heitä antamaan suosituksia ja ehdotuksia sopivista miehistö- ja tykkimääristä eri alusluokille. Komitea sai työnsä valmiiksi seuraavana vuonna ja julkaisi uuden luokituksen 27. maaliskuuta 1746:
| Tyyppi | Luokka | Tykkiluku | Tykkikansia | Miehiä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Linjalaivat | Ensimmäinen | 100 tai enemmän | 3 | 750 - 850 |
| Linjalaivat | Toinen | 90 | 3 | 660 - 750 |
| Linjalaivat | Kolmas | 80 70 | 2 2 | 600 - 650 460 - 520 |
| Linjalaivat | Neljäs | 60 50 | 2 2 | 380 - 420 280 - 350 |
| Fregatit | Viides | 44 | 1 tai 2 | 220 - 280 |
| Fregatit | Kuudes | 24 | 1 | 140 - 160 |
Napoleonin sotien aikana

Taulukon tonnit ovat pitkiä tonneja.
| Tyyppi | Luokka | Tykkiluku | Tykkikansia | Miehiä | Arvioitu tonnisto | Pituus jalkoina | Palveluksessa 1794 | Palveluksessa 1814 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Linjalaivat | Ensimmäinen | 100 tai enemmän | 3 | 750 - 875 | 2 100 - 2 750 | 178 - 205 | 5 | 7 |
| Linjalaivat | Toinen | 80 - 98 | 3 | 650 - 750 | 1 900 - 2 150 | 178 - 185 | 9 | 5 |
| Linjalaivat | Kolmas | 64 - 80 | 2 | 500 - 650 | 1 750 | 181 | 71 | 87 |
| Linjalaivat | Neljäs | 48 - 60 | 2 | 320 - 420 | n. 1 000 |  | 8 | 8 |
| Fregatit | Viides | 32 - 44 | 1 tai 2 | 200 - 300 | 700 - 1 450 |  | 78 | 123 |
| Fregatit | Kuudes | 20 - 28 | 1 | 140 - 200 | 450 - 550 |  | 32 | 25 |
| Sluupit | Luokattomat | 16 - 18 | 1 | 90 - 125 | 380 |  | 76 | 360 |
| Tykki-prikit ja kutterit | Luokattomat | 6 - 14 | 1 | 5 - 25 | alle 220 |  |  |  |
Ohjesääntö 1816

Valtiomiehen vuosikirjan 1865 mukaan vuonna 1816 käyttöön otetun ohjesäännön mukainen luokitus:
ensimmäinen luokka - kaikki laivat, joissa on kolme tykkikantta ja ainakin 100 tykkiä
toinen luokka - kaikki kaksikantiset laivat, joissa on ainakin 80 tykkiä ja 700 miehen täysmiehistö. Luokkaan luettiin myös yksi kuningattaren jahdeista
kolmas luokka - kaikki laivat, joissa on 70–80 tykkiä ja 600–700 miehen täysmiehistö. Luokkaan luettiin lisäksi loput kuningattaren jahdeista sekä ne amiraalien tai kapteenien lippujen ja tunnusten alla kulkevat alukset, joiden tehtävänä oli valvoa Britannian telakoita.
neljäs luokka - kaikki laivat, joissa on 50–70 tykkiä ja 400–600 miehen täysmiehistö
viides luokka - kaikki laivat, joissa on 36–50 tykkiä ja 250–400 miehen täysmiehistö
kuudes luokka - kaikki laivat, joissa on 24–36 tykkiä ja alle 250 miehen täysmiehistö
Hoilola

Hoilola on kylä Joensuun kaupungin itäosassa, Korpijärven länsipäässä, noin 70 kilometriä Joensuun keskustaajamasta kaakkoon. Hoilola on toinen niistä Korpiselän kylistä, jotka jäivät kokonaan Suomen puolelle viime sotien alueluovutuksissa. Venäjän puolelle jääneeseen, nykyisin tyhjillään olevaan, Korpiselän kirkonkylään matkaa on noin 10 kilometriä. Hoilolan naapurikyliä ovat Saaroinen, Meriinaho, Mannervaara ja Saarivaara entisen Korpiselän kunnan alueella sekä Luutalahti ja Öllölä entisen Tuupovaaran kunnan alueella. Kylän halki virtaa Korpijärvestä Öllölänjärveen laskeva Onnenvirta. Hoilolan postinumero on 82760.
Historia

Hoilolan kylä perustettiin 1500-luvulla, jolloin alue kuului Venäjälle. Hoilola kärsi 1600-luvun alun sodista ja siirtyi Ruotsille Stolbovan rauhassa vuonna 1617. Ortodoksista väestöä muutti tämän jälkeen Venäjälle Ruotsin luterilaistamista ja verotusta pakoon. Hoilolasta on lähtenyt tuolloin 12 asukasta. Vuoden 1631 maakirjan mukaan kylässä oli neljä taloa. Isojako Hoilolassa toteutettiin vuoden 1890 tienoilla.
Hoilolan kylä kuului vuoteen 1946 asti Korpiselän kuntaan, jolloin kunta lakkautettiin suurimman osan sen alueesta jäätyä Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle. Tämän jälkeen Hoilola kuului Tuupovaaran kuntaan vuoteen 2005, jolloin se liitettiin Joensuun kaupunkiin.
Liikenne

Ennen alueluovutuksia Hoilolan kautta kulki maantie Korpiselän kirkonkylästä Hoilolan ja Saarivaaran kautta Värtsilään, jonka Hoilolan ja Värtsilän välinen osuus valmistui vuonna 1925. Moskovan rauhan raja jätti Hoilolan ja muut Korpiselän Suomen puolelle jääneet kylät ilman tieyhteyttä muuhun Suomeen, sillä Korpiselkä–Hoilola–Värtsilä maantien molemmat päät jäivät luovutetulle alueelle. Tieyhteys Hoilolan ja Tuupovaaran Öllölän välille valmistui vuonna 1948, jota ennen kylien välillä oli kulkenut vain polku.
Nykyisin Hoilolan halki kulkee Värtsilästä Ilomantsiin johtava seututie 500, joka on osa Runon ja Rajan tie -nimistä matkailutietä. Hoilolan kohdalla tiestä erkanee seututie 496, joka johtaa Öllölän ja Tuupovaaran kirkonkylän kautta kantatie 74:lle. Entinen maantie Hoilolasta Saaroisten kautta Korpiselän kirkonkylään on nykyisin maantie 15634 ja se päättyy Saaroisten itäpuolella valtakunnan rajalle.
Koulu

Korpijärven seudulle perustettiin Hoilolan kansakoulu vuonna 1909 ja se aloitti toimintansa Saaroisten kylässä vuokratiloissa. Varsinaisen koulun paikasta käytiin pitkään keskustelua Hoilolan ja Saaroisten kylien välillä. Koulupiiriin kuului tuolloin vielä Tšiipakka, jonka vuoksi koulu rakennettiin vuonna 1914 koulupiirin keskelle Korpijärven rantaan Saaroisten Jeskasenniemeen. Tšiipakan koulu tosin perustettiin vuonna 1922, jolloin Hoilolan kansakoulu jäi oman koulupiirinsä reunalle.  Alueluovutuksissa koulu jäi Suomen puolelle aivan rajan tuntumaan, mutta koulun alueen kuuluminen rajavyöhykkeeseen vaikeutti liikkumista.
Yhdistykset

Hoilola kuului vuonna 1919 perustettuun Korpijärven maamiesseuraan, mutta hankalien kulkuyhteyksien vuoksi kylään perustettiin oma maamiesseura vuonna 1930. Seura järjesti erilaisia juhlia, hankki maataloustyövälineitä kyläläisten lainattavaksi, perusti pienen kyläkirjaston ja rakensi vuonna 1945 Saaroisiin viljankuivaamon. Hoilolassa toimi myös urheiluseura Hoilolan Tarmo.
Nähtävyydet > Kirkot

Hoilolassa on sekä ortodoksinen että luterilainen kirkko, jotka rakennettiin sotien jälkeen korvaamaan luovutetulle alueelle jääneitä Korpiselän kirkkoja. Arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema Hoilolan luterilainen kirkko rakennettiin vuonna 1950 Kirkon Lahja Oy:n, Amerikan luterilaisten kirkkojen ja kirkkohallituksen lahjoittamilla varoilla. Rakennusmestari Uuno Korhosen suunnittelema ja ortodoksisen kirkon jälleenrakennusvaroilla rahoitettu Ortodoksinen Pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin rukoushuoneeksi vuonna 1959 ja vihittiin kirkoksi vuonna 1993.  Molempien kirkkojen yhteydessä on seurakuntasalit. Molemmissa kirkoissa on esineistöä Korpiselän ja muiden luovutettujen alueiden kirkoista.
Korpiselkätalo

Hoilolassa sijaitsee myös vuonna 1985 valmistunut arkkitehti Erkki Helasvuon suunnittelema Korpiselkätalo, jonka esikuvana on käytetty luovutetulle alueelle jäänyttä Tolvajärven matkailumajaa.
Mistä Hoilola tunnetaan

Aku Louhimiehen Paha maa -elokuvan hahmo, pölynimurikauppias Teuvo Hurskainen mainitsee olevansa kotoisin Hoilolasta.
Raskasta rockia soittava Kotiteollisuus-yhtye äänitti vuonna 2006 ilmestyneen Iankaikkinen-albuminsa Korpiselkätalolla Hoilolassa. Albumin kannessa on Hoilolassa otettuja kuvia.
Aiheesta muualla

Rajakarjalaiskylät – Hoilola (Arkistoitu – Internet Archive)
Hoilolan ortodoksinen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Hoilolan luterilainen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Korpiselän kylät
Haukivaara • Hoilola • Hominvaara • Karali • Keskijärvi • Kilpijärvi • Kitilänselkä • Kokkari • Korpiselkä (kirkonkylä) • Kruununpuisto • Lehmivaara • Mannervaara • Meriinaho • Ruhovaara • Saarivaara • Saaroinen • Tolvajärvi • Tšiipakka • Tšikki • Tšokki • Vieksinki • Yläjärvi • Ägläjärvi
Kuopion Uutiset

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kuopion Uutiset oli Kuopiossa vuonna 1903 ilmestynyt sanomalehti.
Kaupungin vanhasuomalaiset ryhtyivät perustamaan Kuopion Uutisia heti sen jälkeen kun heidän äänenkannattajansa Savo-Karjala oli vuonna 1901 lakkautettu. Lehdelle julkaisulupaa hakenut kauppakoulun johtaja Karl Aristarchus Widenius sai sen kuitenkin vasta lähes puolentoista vuoden kuluttua. Wideniuksen toimittama, kolmesti viikossa ilmestynyt Kuopion Uutiset joutui nuorsuomalaisten liikemiesten boikottiin, joka pakotti sen kustantajan K. F. Malmströmin muuttamaan lehden linjaa. Erimielisyydet Wideniuksen ja Malmströmin välillä johtivat lopulta siihen, että lehti lopetettiin vähin äänin vuoden 1903 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuopion Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa
Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa

Kunnon sotamies Švejk maailmansodassa, aiemmin Kunnon sotamies Švejkin seikkailut maailmansodassa, Kunnon sotamies Shvejkin seikkailut maailmansodassa (Osudy dobrého vojáka Švejka za světové války) on tšekkiläisen Jaroslav Hašekin vuosina 1921–1923 kirjoittama keskeneräiseksi jäänyt satiirinen, mustaa huumoria sisältävä veijariromaani. Teos kertoo Josef Švejk -nimisen velmun ja nokkelan tšekkiläisen sotamiehen vaiheista ensimmäisen maailmansodan puhjettua. Teos sisältää runsaasti sotaan, armeijaan ja upseeristoon sekä Itävalta-Unkarin keisarikuntaan kohdistuvaa satiiria.
Jaroslav Hašek vuonna 1921.
Švejkin patsas Sanokissa Puolassa.
Josef Švejkin hahmo oli esiintynyt ensimmäisen kerran jo eräässä Hašekin vuonna 1912 julkaisemassa novellissa. Hašek aloitti romaanin kirjoittamisen vuonna 1921. Hän kaavaili siitä kuusiosaista tarinaa, mutta ehti saada valmiiksi vain neljä osaa ennen sairastumistaan ja kuolemaansa tuberkuloosiin vuonna 1923. Teos julkaistiin postuumisti pian tämän jälkeen. Monet myöhemmät laitokset on julkaistu yhtenä niteenä. Teoksen alkuperäinen nimi kääntyisi suomeksi suoraan ”Kunnon sotamies Švejkin kohtalot maailmansodan aikana”.
Teoksen vastustaminen ja kieltäminen

Romaani herätti ilmestyttyään suurta kiinnostusta, mutta myös suuttumusta nuoren Tšekkoslovakian valtion niissä piireissä, jotka olivat huolissaan tšekkien maineesta Euroopassa. Maanläheisen Švejkin pelättiin henkilöivän ulkomailla koko tšekkien kansan. Teoksen lukeminen kiellettiin Tšekkoslovakian armeijassa vuonna 1925, puolankielinen käännös takavarikoitiin kaupoista vuonna 1928, Bulgaria kielsi teoksen vuonna 1935 ja sitä poltettiin kansallissosialistien kirjarovioilla natsi-Saksassa vuonna 1933.