stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 2019
Uinti

Maailmanmestaruuskilpailut 12.–28.7. Gwangjussa, Etelä-Koreassa. Menestyneimmät maat olivat 16 kultamitalia voittanut Kiina, 15 kultamitalia voittanut Yhdysvallat ja 12 kultamitalin Venäjä. Uimahyppyjen 13 kilpailussa Kiina voitti 12 kultaa ja taitouinnin kymmenessä kilpailussa Venäjä voitti yhdeksän kultaa. Ratauinnissa yhdysvaltalainen Caeleb Dressel voitti kuusi kultaa ja saavutti kaksi hopeaa. Ruotsalainen Sarah Sjöström saavutti ensimmäisenä naisena yksissä MM-kilpailuissa viisi henkilökohtaista mitalia, joista yksi oli kultaa, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 5.–11.8. Kiovassa, Ukrainassa. Ohjelmassa oli 13 lajia, joissa Venäjä voitti kuusi kultamitalia.
Lyhyen radan Euroopan-mestaruuskilpailut 4.–8.12. Glasgow'ssa, Isossa-Britanniassa. Unkarin Katinka Hosszú voitti neljä henkilökohtaista kultamitalia sekä venäläiset Vladimir Morozov ja Kliment Kolesnikov kumpikin kolme.
Parauinnin maailmanmestaruuskilpailut 9.–15.9. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Kisat oli alun perin myönnetty Malesialle, josta ne siirrettiin pois turvallisuussyistä.
Voimistelu

Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 4.–13.10. Stuttgartissa, Saksassa. Menestynein maa oli viisi kultamitalia voittanut Yhdysvallat. Simone Biles voitti neljä henkilökohtaista kultamitalia ja oli voittamassa myös naisten joukkuekilpailua. Hän nousi MM-kisahistorian eniten mitaleja voittaneeksi voimistelijaksi 25 mitalillaan, joista 19 oli kultaa.
Telinevoimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 10.–14.4. Szczecinissä, Puolassa. Venäjä voitti seitsemän kultamitalia ja yhteensä 15 mitalia. Kaikkiaan mitaleille ylsi 11 maata.
Trampoliinivoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 28.11.–1.12. Tokiossa, Japanissa.
Rytmisen voimistelun maailmanmestaruuskilpailut 16.–22.9. Bakussa, Azerbaidžanissa.
Rytmisen voimistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 16.–19.5. Bakussa, Azerbaidžanissa.
Joukkuevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 17.–19.5. Cartagenassa, Espanjassa. Kultaa voitti venäläinen Madonna, hopeaa sai suomalainen Minetit ja pronssille sijoittui toinen suomalaisjoukkue OVO Team.
Gymnaestrada 7.–13.7. Dornbirnissä, Itävallassa.
Yleisurheilu

Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 30.3. Aarhusissa, Tanskassa. Miesten mestaruuden voitti Ugandan Joshua Cheptegei ja naisten Kenian Hellen Obiri. Sekaviestin voitti Etiopia.
Maailmanmestaruuskilpailut 27.9.–6.10. Dohassa, Qatarissa. Yhdysvallat voitti 14 kultaa ja kaikkiaan 29 mitalia. Kenia oli mitalitilastossa toinen viidellä kultamitalilla. Alankomaiden Sifan Hassan voitti kultaa 1 500 ja 10 000 metrin juoksuissa.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1.–3.3. Glasgow'ssa, Skotlannissa. Puola voitti viisi kultamitalia ja Iso-Britannia neljä. Ison-Britannian Laura Muir voitti kultaa 1 500 ja 3 000 metrin juoksuissa.
Euroopan joukkuemestaruuskilpailujen superliiga 9.–11.8. Bydgoszczissa, Puolassa. Isäntämaa Puola voitti superliigan ensimmäisen kerran. Seuraaviksi sijoittuneet Saksa, Ranska ja Italia hävisivät Puolalle yli 25 pisteen erolla.
Maastojuoksun Euroopan-mestaruuskilpailut 8.12. Lissabonissa, Portugalissa. Turkin Yasemin Can voitti naisten mestaruuden neljännen peräkkäisen kerran. Miesten mestaruuden voitti alun perin ruotsalainen Robel Fsiha, jota tunnetumpi oli 20-vuotiaiden miesten kilpailun voittanut norjalainen Jakob Ingebrigtsen. Fsiha kuitenkin jäi myöhemmin kiinni dopingin käytöstä ja mestariksi nousi Turkin Aras Kaya.
Uusia maailmanennätyksiä tekivät 9.3. Huangshanissa Kiinan Liu Hong 50 kilometrin kävelyssä (3.59.15), 12.7. Monacossa Alankomaiden Sifan Hassan mailin juoksussa (4.12,33), 28.7. Des Moinesissa Yhdysvaltain Dalilah Muhammad 400 metrin aitajuoksussa (52,20), 15.9. Kööpenhaminassa Kenian Geoffrey Kamworor puolimaratonilla (58.01), 4.10. Dohan MM-kilpailuissa Dalilah Muhammad toistamiseen 400 metrin aitajuoksussa (52,16) ja 13.10. Chicagossa Kenian Brigid Kosgei miesten kanssa samaan aikaan juostulla maratonilla (2.14.04).
Parayleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 7.–15.11. Dubaissa, Arabiemiraateissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 2019 Wikimedia Commonsissa
National Basketball Association

| National Basketball Association (NBA) |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi NBA-kausi 2024–2025 

Laji:  koripallo
Maa(t):   Yhdysvallat (29)  Kanada (1)
Perustettu:  1946
Toimitusjohtaja:  Adam Silver
Joukkueita:  30
Hallitseva mestari:  Boston Celtics
Eniten mestaruuksia:  Boston Celtics (18)
TV:  ABC, ESPN, TNT, NBA TV, Ruutu
Sivusto:  NBA.com
National Basketball Association (NBA) (suom. Kansallinen koripalloliitto) on Pohjois-Amerikassa pelattava miesten koripallosarja. Siinä pelaa 30 joukkuetta, joista 29 on Yhdysvalloista ja 1 Kanadasta.
NBA perustettiin New Yorkissa 6. kesäkuuta 1946 nimellä Basketball Association of America (BAA), nykyinen nimi tuli käyttöön vuonna 1949 BAA:n ja NBL:n yhdistyttyä.
NBA:ssa pelataan 82 kierroksen runkosarja, jonka perusteella itäisestä ja läntisestä konferenssista etenee kummastakin kahdeksan parasta joukkuetta pudotuspeleihin, (playoffs) jotka pelataan konferenssien sisäisinä. Pudotuspelisarjojen voittajat ratkaistaan ”paras seitsemästä” -pelijärjestelmällä eli ensimmäisenä neljä ottelua voittanut joukkue etenee seuraavalle kierrokselle. Loppuotteluissa kohtaavat pudotuspelien voittajat. Koko liigan finaalissa kohtaavat itäisen ja läntisen konferenssin mestarit.
NBA:n historiaa > 1940- ja 1950-luvut

Suurten jääkiekkoareenoiden omistajat perustivat Pohjois-Amerikkaan uuden koripallon Basketball Association of American (BAA) -ammattilaissarjan 6. kesäkuuta 1946. Sarjan ensimmäinen peli pelattiin 1. marraskuuta 1946, jolloin Torontossa olivat vastakkain Toronto Huskies sekä New York Knickerbockers. Sarjassa oli sen ensimmäisenä kautena (1946–1947) mukana 11 joukkuetta, jotka pelasivat keskenään 60 ottelun runkosarjan. Sarjan ensimmäisen mestaruuden vei Philadelphia Warriors, joka kukisti finaaleissa otteluvoitoin 4–1 Chicago Stagsin. Kaudeksi 1947–1948 runkosarjan pituus lyhennettiin 48 otteluun matkustuskustannusten pienentämiseksi. Neljä joukkuetta edelliskaudelta luopui sarjasta ja tilalle tuli ABL-liigasta Baltimore Bullets. Sarja pelattiin siis ainoastaan kahdeksan joukkueen kesken. Mestaruuden voitti tulokasjoukkue Bullets.
Vaikka BAA-sarjaa pelattiinkin isoimpien kaupunkien parhailla areenoilla, pelasivat valtakunnan parhaat pelaajat kuitenkin NBL-sarjaa. Tilanne muuttui kaudeksi 1948–1949, kun NBL-liigan neljä parasta joukkuetta liittyi BAA:han tuoden mukanaan koripallon ensimmäisen todellisen supertähden George Mikanin. Hänen siirtymisellä BAA-sarjaan oli monia vaikutuksia. 205-senttinen Mikan aloitti isojen miesten tulemisen sarjaan ja lisäksi hänen siirtymisellään oli vaikutuksia NBL-sarjan kuihtumiseen. NBL- ja BAA-sarjat yhdistyivätkin kaudeksi 1949–1950 ja sarjan nimi muuttui National Basketball Associationiksi (NBA). Sarjaa pelasi siten 17 joukkuetta. Mikanin johdolla Minneapolis Lakers voitti kausien 1948–1949 ja 1953–1954 välillä viisi mestaruutta. Ainoastaan kaudella 1950–1951 Rochester Royals pystyi voittamaan Lakersin pudotuspeleissä ja yltämään siten mestaruuteen. Vaikka BAA:ssa pelasikin jo kaudella 1947–1948 japanilaisamerikkalainen Wataru Misaka, pidetään NBA:n todellisena rotuerottelun loppumisena kautta 1950–1951, jolloin NBA:han tekivät sopimuksen ensimmäiset afroamerikkalaiset pelaajat.
Kaudeksi 1954–1955 NBA:han tehtiin suuria muutoksia. Joukkueiden hyökkäysaika rajoitettiin 24 sekuntiin ja myös joukkuevirheiden sallittua määrää yhtä erää kohti rajoitettiin. 24 sekunnin sääntö nosti joukkueiden ottelua kohden tekemää pistemäärää keskimäärin noin 15 pistettä. Näiden lisäksi George Mikanin koripallouran loppuminen ammattilaistasolla teki sarjasta entistä tasaisemman. Kaudesta 1956–1957 alkoi Boston Celticsin valtakausi, jonka aikana joukkue voitti 13 kauden aikana 11 mestaruutta. Celticsin mestaruusvuosien takuumiehiä olivat sentteri Bill Russell, takamies Bob Cousy sekä valmentaja Red Auerbach. Kausi 1959–1960 oli NBA-liigan uuden supertähden Wilt Chamberlainin tulokaskausi. Hän voitti heti ensimmäisenä kautenaan vuoden parhaan tulokkaan palkinnon lisäksi sarjan arvokkaimman pelaajan tittelin.
NBA:n historiaa > 1960-luku – Celticsin dynastia

1960-luku oli Boston Celticsin hallintaa. Celtics voitti kaudesta 1958–1959 lähtien kahdeksan peräkkäistä mestaruutta. Vuosikymmenen ehdoton tähtipelaaja oli kuitenkin Warriorsia ja Philadelphia 76ersia edustanut Wilt Chamberlain. Hän oli liigan paras pisteidentekijä seitsemänä kautena peräkkäin. Kaudella 1961–1962 hän teki 50,4 pistettä ottelua kohti, joka on yhä kaikkien aikojen paras kauden pistekeskiarvo. Yksittäisen ottelun ennätykseksi Chamberlain teki sata pistettä 2. maaliskuuta 1962 pelatussa ottelussa New York Knicksiä vastaan. Chamberlainin tekemä sata pistettä on edelleen NBA:n historian suurin yksittäisen pelin pistemäärä.
Chamberlainin ylivoimasta huolimatta hänen joukkueensa ei kuitenkaan voittanut pudotuspeleissä Bill Russellin tähdittämää Celticsiä. Russellin ja Chamberlainin joukkueet kohtasivat pudotuspeleissä lähes joka kausi ja heidän kohtaamisensa ovatkin monien mielestä olleet NBA:n historian mielenkiintoisimpia kaksintaisteiluita. Kahdeksan perättäisen mestaruuden jälkeen Bostonin päävalmentaja Red Auerbach jättäytyi eläkkeelle kauden 1965–1966 jälkeen ja nimitti Russellin seuraajakseen. Russellin debyyttikautena pelaaja-valmentajana Chamberlainin edustama Philadelphia 76ers lopulta kukisti Celticsin kauden 1966–1967 konferenssifinaaleissa ja ylsi kauden päätteeksi mestaruuteen saakka.
Kaudeksi 1967–1968 runkosarjan pituutta pidennettiin nykyiseen pituuteensa eli 82 otteluun. Boston otti yhden tappiokauden jälkeen jälleen hallinnan sarjasta ja voitti mestaruudet vielä kausina 1967–1968 ja 1968–1969 Russell jättäytyi kahden pelaaja-valmentajana saavutetun mestaruuden jälkeen eläkkeelle ja Boston Celticsin yli vuosikymmenen kestänyt dynastia oli ohi. NBA-liiga laajentui vuosikymmenen aikana kahdeksan joukkueen sarjasta 14 joukkueen sarjaksi. NBA sai varteenotettavan kilpailijan, kun American Basketball Association (ABA) aloitti toimintansa kaudella 1967–1968. Uusi sarja sai uskottavuutta, kun sen ensimmäiseksi komissaariksi valittiin NBA-legenda George Mikan ja kun sarjaan siirtyi NBA:n edelliskauden pistepörssin voittaja Rick Barry.
NBA:n historiaa > 1970-luku – NBA vs. ABA

Bostonin valtakausi päättyi 1960-luvun lopulla Bill Russellin lopettamiseen ja siten 1970-luvun alussa NBA:ssa päästiinkiin jännittämään mikä joukkue on sarjan seuraava hallitsija. Kauden 1969–1970 runkosarjaa hallitsivat New York Knicks sekä tulokassentteri Kareem Abdul-Jabbarin edustama Milwaukee Bucks. Knicks pudotti ensin Bucksin konferenssifinaaleissa voitoin 4–1 ja lopulta Los Angeles Lakersin finaalissa voitoin 4–3. Sarjan alusta asti mukana ollut Knicks pääsi siten juhlimaan historiansa ensimmäistä NBA-mestaruutta. Kausi 1970–1971 oli Milwaukee Bucksin ja Kareem Abdul-Jabbarin hallintaa. Bucks voitti ennätykselliset 66 ottelua runkosarjassa ja kärsi pudotuspeleissäkin ainoastaan kaksi tappiota. Abdul-Jabbar voitti liigan pistepörssin sekä liigan arvokkaimman pelaajan palkinnon. NBA laajentui kolmella joukkueella ja sarja pelattiin siten 17 joukkueen voimin.
Koripalloliigojen kilpailu oli alkanut 1967, jolloin ABA (American BasketBall Association) perustettiin. ABA teki sopimuksia pelaajatähtien kuten Julius Ervingin kanssa. Ajan tähtipelaajia olivat Ervingin lisäksi Kareem Abdul-Jabbar, Rick Barry, Dave Cowens, Walt Frazier, Artis Gilmore, George Gervin, Dan Issel ja Pete Maravich.
NBA:n historiaa > 1980-luku – Magic vastaan Bird

Vuonna 1979 NBA:han lisättiin kolmen pisteen heitot. Samana vuonna liigaan liittyivät legendaariset Larry Bird ja Earvin ”Magic” Johnson. Heidän keskinäisen valtataistelunsa aikana NBA:n suosio kasvoi merkittävästi Yhdysvalloissa ja koko maailmassa. Bird voitti Boston Celticsille kolme mestaruutta ja Johnson Los Angeles Lakersille viisi. Bird voitti myös kolme ensimmäistä kolmen pisteen heittokilpailua.
NBA:n historiaa > 1990-luku – Jordanin aika ja globalisaatio

1980-luvun loppupuolella NBA:han liittyi neljä uutta joukkuetta: Charlotte Hornets (nykyisin New Orleans Pelicans), Miami Heat, Orlando Magic ja Minnesota Timberwolves. Yksi kaikkien aikojen parhaista pelaajista, Michael Jordan, liittyi NBA:han Chicago Bullsin joukkueeseen vuonna 1984. Jordan johdatteli yhdessä Scottie Pippenin kanssa Bullsin kuuteen mestaruuteen vuosina 1991–1998. Jordan kuului Yhdysvaltain ”Dream Teamiin” vuoden 1992 Barcelonan olympialaisissa yhdessä Pippenin, Larry Birdin, Magic Johnsonin ja monen muun supertähden kanssa.
Vuonna 1995 NBA laajentui Kanadaan Vancouver Grizzliesin ja Toronto Raptorsin liityttyä liigaan. Grizzlies muutti Memphisiin vuonna 2001, jättäen Raptorsin ainoaksi kanadalaiseksi NBA-joukkueeksi. 1990-luvulla ulkomaisia pelaajia alkoi tulla laajalti NBA:han.
NBA:n historiaa > 2000-luku – Läntisen konferenssin dominointi sekä Jamesin, Waden ja Bryantin aika

Vuodesta 1998 läntisen konferenssin joukkueet, kuten San Antonio Spurs ja Los Angeles Lakers, ovat voittaneet seitsemän kymmenestä NBA-mestaruudesta. Tim Duncan ja David Robinson toivat Spursille useita mestaruuksia ja Shaquille O’Neal ja Kobe Bryant puolestaan pelasivat tehokkaasti yhteen Lakersissa. Vuonna 2004 O’Neal siirtyi Miami Heatiin. ”Shaqilla” ja nykyhetken parhaimmistoon kuuluvalla Dwyane Wadella varustautunut Heat voitti mestaruuden vuonna 2006. Los Angeles Lakersin Kobe Bryant palkittiin runkosarjan arvokkaimpana pelaajana vuonna 2008. Viime vuosina NBA:ssa on loistanut myös suurta mediahuomiota kerännyt LeBron James, joka on nostanut Cleveland Cavaliersin taistelemaan mestaruuksista. Vuonna 2009 James palkittiin runkosarjan arvokkaimpana pelaajana. James siirtyi 2010 Miami Heatiin, jossa hänen seuratovereinaan ovat Wade sekä Chris Bosh.
Heinäkuussa 2011 NBA:han julistettiin työsulku. Edellisen kerran sarjassa oli työsulku vuosina 1998–1999.
Joukkueet > Entiset joukkueet

Anderson Packers, Baltimore Bullets, Chicago Stags, Cleveland Rebels, Denver Nuggets, Detroit Falcons, Indianapolis Jets, Indianapolis Olympians, Pittsburgh Ironmen, Providence Steamrollers, Sheboygan Redskins, St. Louis Bombers, Toronto Huskies, Washington Capitols, Waterloo Hawks
Joukkueet > NBA:n mestarit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1946–1947 Philadelphia Warriors (BAA)  1947–1948 Baltimore Bullets (BAA)  1948–1949 Minneapolis Lakers (BAA)  1949–1950 Minneapolis Lakers  1950–1951 Rochester Royals  1951–1952 Minneapolis Lakers  1952–1953 Minneapolis Lakers  1953–1954 Minneapolis Lakers  1954–1955 Syracuse Nationals  1955–1956 Philadelphia Warriors  1956–1957 Boston Celtics  1957–1958 St. Louis Hawks  1958–1959 Boston Celtics  1959–1960 Boston Celtics  1960–1961 Boston Celtics  1961–1962 Boston Celtics  1962–1963 Boston Celtics  1963–1964 Boston Celtics  1964–1965 Boston Celtics  1965–1966 Boston Celtics  1966–1967 Philadelphia 76ers  1967–1968 Boston Celtics  1968–1969 Boston Celtics  1969–1970 New York Knicks  1970–1971 Milwaukee Bucks  1971–1972 Los Angeles Lakers   |  1972–1973 New York Knicks  1973–1974 Boston Celtics  1974–1975 Golden State Warriors  1975–1976 Boston Celtics  1976–1977 Portland Trail Blazers  1977–1978 Washington Bullets  1978–1979 Seattle SuperSonics  1979–1980 Los Angeles Lakers  1980–1981 Boston Celtics  1981–1982 Los Angeles Lakers  1982–1983 Philadelphia 76ers  1983–1984 Boston Celtics  1984–1985 Los Angeles Lakers  1985–1986 Boston Celtics  1986–1987 Los Angeles Lakers  1987–1988 Los Angeles Lakers  1988–1989 Detroit Pistons  1989–1990 Detroit Pistons  1990–1991 Chicago Bulls  1991–1992 Chicago Bulls  1992–1993 Chicago Bulls  1993–1994 Houston Rockets  1994–1995 Houston Rockets  1995–1996 Chicago Bulls  1996–1997 Chicago Bulls  1997–1998 Chicago Bulls   |  1998–1999 San Antonio Spurs  1999–2000 Los Angeles Lakers  2000–2001 Los Angeles Lakers  2001–2002 Los Angeles Lakers  2002–2003 San Antonio Spurs  2003–2004 Detroit Pistons  2004–2005 San Antonio Spurs  2005–2006 Miami Heat  2006–2007 San Antonio Spurs  2007–2008 Boston Celtics  2008–2009 Los Angeles Lakers  2009–2010 Los Angeles Lakers  2010–2011 Dallas Mavericks  2011–2012 Miami Heat  2012–2013 Miami Heat  2013–2014 San Antonio Spurs  2014–2015 Golden State Warriors  2015–2016 Cleveland Cavaliers  2016–2017 Golden State Warriors  2017–2018 Golden State Warriors  2018–2019 Toronto Raptors  2019–2020 Los Angeles Lakers  2020–2021 Milwaukee Bucks  2021–2022 Golden State Warriors  2022–2023 Denver Nuggets  2023–2024 Boston Celtics  |
Kauden rakenne > Runkosarja

Kausi alkaa 82 ottelun runkosarjalla, jossa jokainen joukkue pelaa 41 koti- ja vieraspeliä. Pelit jakautuvat siten, että joukkue kohtaa vieraan konferenssin joukkueet kunkin kahdesti (yhteensä 30 ottelua). Oman divisioonan joukkueet kohdataan neljä kertaa (16 ottelua) ja oman konferenssin vieraiden divisioonien joukkueista osa kolmesti, osa neljästi (yhteensä 36 ottelua).
Kauden rakenne > Pudotuspelit

NBA:n pudotuspelit alkavat huhtikuun loppupuolella, ja niihin osallistuu 16 joukkuetta. Pudotuspeleihin pääsee runkosarjasta suoraan molempien konferenssien kuusi parasta joukkuetta, jotka sijoitetaan ottelupareihin suoraan runkosarjasijoitusten perusteella. Konferensseissa sijoille 7–10 sijoittuneet joukkueet pelaavat niin kutsutut play-in-turnaukset, joista pudotuspeleihin pääsee vielä kaksi joukkuetta kummastakin konferenssista.
Play-in-turnauksissa pelataan kolme ottelua. Ensimmäisellä kierroksella runkosarjan seitsemäs ja kahdeksas pelaavat ottelun, jonka voittaja pääsee pudotuspeleihin konferenssin seitsemänneksi sijoitettuna joukkueena. Yhdeksäs ja kymmenes joukkue pelaavat puolestaan ottelun, jonka voittaja kohtaa toisella kierroksella häviäjän seitsemännen ja kahdeksannen välisestä ottelusta. Tämän ottelun voittaja pääsee pudotuspeleihin kahdeksanneksi sijoitettuna.
Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella ensimmäiseksi sijoitettu joukkue eli konferenssin runkosarjan voittaja kohtaa konferenssinsa kahdeksanneksi sijoitetun joukkueen. Kakkossijoitettu kohtaa seitsemännen, kolmas kuudennen ja neljäs viidennen. Seuraavilla pudotuspelikierroksilla parit asetetaan jatkoon päässeistä samalla menetelmällä, eli parhaiten sijoitettu kohtaa matalimmin sijoitetun. Konferenssien loppuottelut ovat samalla NBA:n välierät. Näin kummastakin konferenssista pääsee yksi joukkue liigan finaaleihin. Kaikki pudotuspelikierrokset pelataan paras seitsemästä -menetelmällä, eli jatkoon päästäkseen joukkueen on voitettava vastustajansa neljästi.
Liigan loppuottelut pelataan vuosittain kesäkuussa aiempien pudotuspelikierrosten tapaan paras seitsemästä -menetelmällä. Loppuottelujen voittajalle eli NBA:n mestarijoukkueelle ojennetaan Larry O’Brien -mestaruuspokaali. Lisäksi voittajajoukkueen pelaajat sekä tärkeimmät taustahenkilöt, kuten valmentajat ja toimitusjohtaja, saavat mestaruussormuksen. Lisäksi liiga palkitsee NBA-finaalien arvokkaimman pelaajan.
Pudotuspelijärjestelmää uudistettiin kaudelle 2015–16 siten, että joukkueet sijoitetaan ottelupareihin suoraan konferenssin runkosarjan perusteella. Aiemmin divisioonien voittajat sijoitettiin automaattisesti neljän parhaan joukkoon vaikka olisivatkin konferenssitasolla menestyneet huonommin. Play-in-turnaus puolestaan otettiin käyttöön kaudella 2020–21. Sitä ennen pudotuspeleihin pääsivät suoraan kummankin konferenssin runkosarjan kahdeksan parasta joukkuetta.
Palkinnot

Kauden jälkeen annetaan vuosittain 12 palkintoa erinäisistä saavutuksista kauden aikana.
Larry O’Brien Championship Trophy – NBA:n mestaruuden voittanut joukkue
All-Star Game Most Valuable Player – tähdistöottelun arvokkain pelaaja
NBA Coach of the Year Award – vuoden valmentaja
NBA Defensive Player of the Year Award – kauden paras puolustuspelaaja
NBA Executive of the Year Award – kauden paras joukkueenjohtaja (palkinnon antaa Sporting News)
NBA Finals Most Valuable Player Award – finaaliotteluiden paras pelaaja
J. Walter Kennedy Citizenship Award – koripalloilija, joka on toiminut myös yhteiskunnan hyväksi (palkinnon antaa Professional Basketball Writers Association)
NBA Most Improved Player Award – NBA:n kehittynein pelaaja
Maurice Podoloff Trophy – liigan arvokkain pelaaja
NBA Rookie of the Year Award – vuoden tulokas
NBA Sixth Man of the Year Award – NBA:n vuoden kuudes mies
NBA Sportsmanship Award – pelaaja, joka on osoittanut hyvää urheiluhenkeä ja reilua peliä kauden aikana
Lisäksi kauden parhaista pelaajista muodostetaan tähdistökentälliset, tulokkaiden tähdistökentälliset ja puolustuspelaajien tähdistökentälliset.
Palkinnot > Tähdistöviikonloppu

Runkosarja keskeytyy helmikuussa hetkeksi vuotuisen NBA:n tähdistöviikonlopun vuoksi. Kannattajat äänestävät NBA:n tähdistöotteluun aloitusviisikon. Valmentajat valitsevat konferenssien tähdistöjoukkueiden loput pelaajat idän ja lännen joukkueisiin, jotka kohtaavat toisensa tähdistöottelussa. NBA:n tähdistöviikonloppuna pelataan lisäksi Rookie Challenge, jossa parhaat tulokkaat ja parhaat toista kauttaan NBA:ssa pelaavat koripalloilijat kohtaavat toisensa. Lisäksi viikonloppuun kuuluu Skills Challenge, kolmen pisteen heittokilpailu, donkkikilpailu, julkkisten tähdistöottelu (Celebrity All-Star Game), D-League-tähdistöottelu sekä Shooting Stars -heittokilpailu.
Palkinnot > Hall of Fame

Basketball Hall of Fame on kaikkien aikojen menestyksekkäimmille koripalloilijoille omistettu museo ja kunniagalleria. Pelaajien lisäksi Hall of Fameen on valittu merkittäviä koripallovaikuttajia sekä viisi koripallojoukkuetta. Vuosittain kunniagalleriaan valitaan muutama uusi jäsen. Hall of Fame sijaitsee Springfieldissä, Massachusettsissa.
NBA:n varaustilaisuus > Suomalaiset NBA-varaukset

NBA:han on varattu historian saatossa seitsemän suomalaista pelaajaa. Ensimmäinen sarjaan varattu pelaaja oli Kari Liimo, joka varattiin vuoden 1969 varaustilaisuudessa 97:ntenä varauksena. Liimon varannut joukkue oli Los Angeles Lakers. Viimeisin NBA:han varattu suomalainen pelaaja on Lauri Markkanen, jonka Minnesota Timberwolves varasi koko varaustilaisuuden 7. varauksena Chicago Bullsille vuoden 2017 varaustilaisuudessa.