stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alkoholiton juoma
Alkoholiton juomasekoitus > Alkoholittomia cocktaileja

Arnold Palmer
Piñata colada
Pussyfoot cocktail
Roy Rogers
Shirley Temple
Tuhkimo
Virgin Mary
Alkoholiton juomasekoitus > Lasit

Erilaisia laseja käytetään tarjoiluannosten koon vaihdellessa.
Cocktaillasissa on levenävälaitainen maljaosa ja jalka joka estää juomaa lämpenemästä juojan kädestä. Sitä käytetään lyhyisiin juomiin ilman jäitä.
Collins-lasi on tasaleveä lasi, josta tarjoillaan mehua ja pitkiä juomasekoituksia.
Grogilasi on painava ja tukeva lasi, josta tarjoillaan lyhyitä juomasekoituksia jäillä.
Highball on leveämpi kuin collins-lasi ja kapenee lievästi alaspäin.
Hurrikaanilasi on linjoiltaan kaareva korkea jalallinen lasi johon yleensä tehdään näyttäviä, värikkäitä ja koristeltuja cocktaileita.
Tuoppi on suurikokoinen lasi monille juomasekoituksille.
Kuohuviinilasi on kapea jalallinen lasi. Se sopii kupliviin juomiin ja näyttäviin, kerrostettuihin juomiin.
Shottilasi on pieni lasi, josta tarjoillaan lyhyttä juomaa ilman jäitä.
Snapsilasia käytetään snapsien ja shottien tarjoilemiseen.
Totilasi on tarkoitettu kuumille juomille. Se muistuttaa muodoltaan mukia, jossa on jalka ja paksu pohja pitämään juoman kuumana.
Viinilasi on jalallinen lasi. Yleislasi on muodoltaan pallomainen.
Alkoholiton juomasekoitus > Valmistustapoja

Juomasekoituksia voidaan valmistaa kolmella eri tavalla, rakentamalla, ravistamalla tai sekoittamalla.
Kun juoma rakennetaan, se valmistetaan suoraan tarjoiluastiaan kaataen ainesosat miedoimmasta vahvimpaan ja eniten sokeria sisältävästä vähiten sokeria sisältävään. Ensin siis sokeriliemet ja siirapit ja lopuksi mehut.
Juomat ravistellaan yleensä silloin kun mukana on ainesosia jotka tavallisesti eivät sekoittuisi keskenään (esimerkiksi kerma, sokeri, siirapit ja jotkin hedelmämehuista). Apuna käytetään ravistinta, joka täytetään korkeintaan puoleen sen omasta tilavuudesta.
Sekoittamista käytetään yleensä silloin, kun mukana on helposti toisiinsa liukenevia ainesosia. Sekoitettaessa käytetään sekoitusastiaa sekä baarilusikkaa, ja sekoittamisen jälkeen sekoitus siirretään tarjoilulasiin. Itse tehdyt juomasekoitukset valmistetaan usein suurempi määrä kerrallaan. Tällöin sekoitetaan kannussa tai isossa maljassa kaikki ainesosat lukuun ottamatta jäitä, hiilihapollisia juomia ja hedelmäpaloja, jotka tarvittaessa lisätään jokaiseen lasiin yksi kerrallaan.
Muita juomia

Ginger alea eli inkivääriolutta saa Suomessa baareista, tavarataloista ja Alkon liikkeistä.
Simalla on hyvin alhainen alkoholipitoisuus, joten se sopii kohtuullisesti nautittuna hyvin myös lapsille. Markkinoilla on myytävänä myös simaa, joka ei sisällä alkoholia lainkaan.
Oluesta ja siideristä on olemassa myös alkoholittomat versiot.
Kirjallisuutta

Bengtsson, Niklas: Juo ja iloitse: Juomakirjallisuuden bibliografia 1990–2003.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-556-1
Salminen, Samu: Baarimestarin drinkkikirja.  Helsinki:  Art House, 2006.  ISBN 951-884-415-1
Villberg, Kari: Baarikirja.  Helsinki:  Mixtec, 2000.  ISBN 952-91-1852-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nieminen, Otto: Alkoholittomat; Raitis.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuotteet, alkoholittomat; Alko
Nettibaari
Mixtec (Arkistoitu – Internet Archive)
Sitsijuomat[vanhentunut linkki] (PDF)
Drinkkivinkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Drinkkilasit (Arkistoitu – Internet Archive)
Alkoholittomat drinkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaartin soittokunta

Kaartin soittokunta Sweden International Tattoo -tapahtumassa Malmössä vuonna 2017.
Kaartin soittokunta on Suomen tasavallan presidentin edustusorkesteri ja Suomen puolustusvoimien edustussoittokunta. Soittokunnassa työskentelee reilut 40 ammattimuusikkoa ja he palvelevat aliupseeri- ja opistoupseeriviroissa. Kaartin soittokunta esiintyy ympäri Suomea erilaisissa kokoonpanoissa sekä edustaa konsertein ja kuviomarssiesityksin Suomea ulkomailla. Soittokunnalla on edustustehtävien lisäksi nelisenkymmentä konserttia vuodessa. Kaartin soittokunnan yhteydessä toimii puolustusvoimien keskusnuotisto. Kaartin soittokunta katsoo saaneensa alkunsa 1800-luvulla toimineen Suomen kaartin soittokunnasta.
Soittokunnan päällikkökapellimestarina toimii musiikkimajuri Jaakko Nurila ja kapellimestarina musiikkimajuri Jarkko Aaltonen.
Soittokunnan nimi

Kaartin soittokunta on tunnettu monilla nimillä. Nimi on yleensä ollut kytkettynä joukko-osaston nimeen ja sen muutoksiin. Kaartin soittokunta on nykyään ainoa elävä side keisarin Kaartin ja nykyisen Kaartin jääkärirykmentin välillä. Kaartin soittokunnan nimet vuosien varrelta ovat seuraavat:
Helsingin Opetuspataljoonan soittokunta 1819–1827
Suomen Opetustarkk'ampujapataljoonan soittokunta 1827–1829
Henkivartioväen Suomen tarkk'ampujapataljoonan soittokunta 1829–1878
Henkivartioväen 3. Suomen tarkk'ampujapataljoonan soittokunta 1878–1905
Helsingin Torvisoittokunta 1901–1918
Pohjois-Pohjanmaan rykmentin soittokunta 1918
Suomen Valkoisen Kaartin rykmentin soittokunta 1918
Valkoisen Kaartin rykmentin soittokunta 1918–1919
Suomen Valkoisen Kaartin rykmentin soittokunta 1919–1940
Helsingin Varuskunnan soittokunta 1941–1952
Helsingin Varuskunnan soittokunta I 1952
Helsingin Varuskuntasoittokunta 1952–1990
Kaartin soittokunta 1990–
Kapellimestarit

Josef Tvarjansky 1819–1853
Ernst Wilhelm Floessel 1853–1874
Adolf Leander 1874–1899
Aleksei Apostol 1899–1901
Albin Lindholm 1901–1906
Aleksei Apostol 1901–1917 (Helsingin torvisoittokunta), 1918–1919
Lenni Linnala 1925–1932
Lauri Näre 1932–1934 (samalla puolustusvoimien ylikapellimestari)
Artturi Rope 1934–1953
Arvo Uro 1964–1967 (samalla puolustusvoimien ylikapellimestari)
Arvo Kuikka 1967–1977 (samalla puolustusvoimien ylikapellimestari)
Teuvo Laine 1977–1984
Esko Juuri 1984–1995
Raine Ampuja 1988–2006 (kapellimestari)
Elias Seppälä 1995–2008 (päällikkökapellimestari)
Sami Hannula 2006–2011 (kapellimestari)
Raine Ampuja 2009–2012 (päällikkökapellimestari)
Ville Paakkunainen 2011–2017 (kapellimestari)
Jyrki Koskinen 2013–2015 (päällikkökapellimestari)
Pasi-Heikki Mikkola 2015–2020 (päällikkökapellimestari)
Tomi Väisänen 2017–2020 (kapellimestari)
Aino Koskela 2021–2024 (kapellimestari)
Timo Kotilainen 2021–2023 (päällikkökapellimestari)
Jaakko Nurila 2023– (päällikkökapellimestari)
Jarkko Aaltonen 2024– (kapellimestari)
Lähde osalle tiedoista:
Kokoonpanot

Puhallinorkesteri on koko soittokunnan soittavasta henkilöstöstä koottu noin 45-henkinen kokoonpano, joka esiintyy suurimmissa yleisötapahtumissa.
Soitto-osasto on noin 24 soittajan puhallinorkesteri, joka konserttien lisäksi esiintyy usein juhlistaen niin puolustusvoimien ja sen sidosryhmien kuin ulkopuolistenkin tilaajien tapahtumia. Suurin osa soittokunnan esiintymisistä tehdään juuri soitto-osastolla.
Kaartin Combo on huippusolistilla, tiukalla kompilla ja viidellä puhaltimella kruunattu, säihkyvä bilebändi. Combo on tanssittanut juhlaväkeä lukuisissa puolustusvoimien ja yritysten tilaisuuksissa ja koko kansan tietoisuuteen se on tullut Linnan juhlat huipentavana orkesterina miljoonien tv-katsojien edessä. Combo esiintyy Suomen parhaiden solistien kanssa. Heitä ovat mm. Osmo Ikonen, Johanna Försti ja Angelika Klas. Combon ohjelmisto on monipuolinen ja muokattavissa tilaajan toiveet huomioon ottaen. Kaartin Combo on erinomainen kokoonpano yritysjuhliin ja merkkipäivät se juhlistaa tarvittaessa fanfaarein.
Kaartin Seitsikko on suomalaisinta yhtyemuotoa, torviseitsikkoa, vaaliva ja kehittävä seitsemän puhaltajan ja kahden lyömäsoittajan kokoonpano, joka on konsertoinut kotimaan lisäksi myös Japanissa ja Ranskassa. Seitsikko on julkaissut useita levyjä, joista kaksi (Narva - Lohdutuksen lauluja ja Angel Music) yhdessä trumpetisti Jouko Harjanteen kanssa. Vuonna 2011 puolustusvoimat julkaisi Kaartin Seitsikon ja saksofonisti Jukka Perkon yhteistyönä syntyneen Rauhan ajan marssit -levyn, joka sisältää perinteisiä suomalaisia marsseja moderneina jazzversioina.
Puhallinkvintetti on huilun, oboen, klarinetin, fagotin ja käyrätorven muodostama klassista musiikkia soittava kamarimusiikkiyhtye.
Femu Brass Band on rumpalilla vahvistettu vaskikvintetti, joka perinteisen vaskimusiikin lisäksi kykenee nostattamaan juhlat kattoon kattauksellaan parasta koti- ja ulkomaista bilemusiikkia laulusolistilla tai ilman.
Tusan Brass on New Orleansin hengessä soittava viihdeyhtye.
Big Band soittaa suomalaista ja ulkomaalaista viihdemusiikkia.
Saksofonikvartetti soittaa taide- ja viihdemusiikkia.
Fanfaariryhmä on 1–10-henkinen kokoonpano.
Rumpuryhmä on 1–4 rumpalin kokoonpano.
Varusmiesbändi muodostetaan soittokunnassa palvelevista varusmiehistä. Se esiintyy vuosittain yli sadassa tilaisuudessa, jotka vaihtelevat hartaushetkistä illallistansseihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaartin soittokunnan konserttikalenteri
Kaartin soittokunnan kotisivut
Kaartin soittokunnan YouTube-kanava
Sotilasmusiikin YouTube-kanava
Suomen Valkoisen Kaartin soittokunta esiintymässä noin 1920–1930 -lukujen vaihteessa.
Kaartin soittokunta Hietaniemen hautausmaalla
Kaartin soittokunta kuviomarssimuodossa
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure

| Sonic the Hedgehog Pocket Adventure |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sonic Team SNK
Julkaisija:  SEGA SNK (Julkaisun avustajana)
Jakelija:  SNK
Suunnittelija:  Yuji Naka Hiroshi Matsumoto Takeshi Nishiyama
Pelisarja:  Sonic the Hedgehog
Julkaistu:  NA 4. joulukuuta 1999JP 25. toukokuuta 2000EU 25. helmikuuta 2000
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Neo Geo Pocket Color
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure (jap. ソニック・ザ・ヘッジホッグポケットアドベンチャー, Sonikku za Hejjihoggu Poketto Adobenchā, tunnetaan myös nimellä Sonic Pocket Adventure) on Sonic Teamin ja SNKin kehittämä tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 1999 Neo Geo Pocket Colorille.
Peli kuuluu Sonic the Hedgehog -sarjaan ja on Dimpsin ensimmäinen Sonic-peli. Peli on ensimmäinen Sonic-peli, joka on julkaistu yksinoikeudella muulle kuin Segan omille konsoleille.
Pelattavuus > Pääpeli

Peli toimii pääsääntöisesti samaan tapaan kuin Sega Mega Driven Sonic-pelit. Eniten vaikutteita on otettu Sonic 2:n tasosuunnittelu, kun taas musiikit ovat Sonic 3:sesta, Sonic & Knucklesesta ja Sonic Jam- peleistä.
Pelattavuus > Moninpeli

Yksinpeli-moodin lisäksi pelistä löytyy myös moninpelimuoto. Kahden pelaajan pelissä vaaditaan kuitenkin, että jokaisella pelaajalla on vähintään yksi kopio pelistä per järjestelmä ja myös vähintään yksi linkkikaapeli. Pelaaja 1 on aina Sonic ja Pelaaja 2 on Tails.
Aiheesta muualla

Sonic the Hedgehog Pocket Adventure (arkisto) (japaniksi)
Sonic the Hedgehog Pocket Adventure (arkisto) (englanniksi)
Sonic The Hedgehog Pocket Adventure MobyGamesissa (englanniksi)
https://www.mobygames.com/game/sonic-the-hedgehog-pocket-adventure/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Sonic the Hedgehog -pelisarja
| --- | --- |
Tasohyppelyt:  Sonic the Hedgehog |  Sonic the Hedgehog 2 |   Sonic CD | Sonic the Hedgehog 3 |  Sonic & Knuckles |  Sonic Adventure | Sonic Adventure 2 |  Sonic Heroes | Sonic the Hedgehog (2006) |  Sonic Unleashed | Sonic the Hedgehog 4: Episode I | Sonic Colours | Sonic Generations | Sonic the Hedgehog 4: Episode II | Sonic Lost World | Sonic Boom: Rise of Lyric | Sonic Mania | Sonic Forces | Sonic Frontiers | Sonic Superstars
Käsikonsolipelit:  Sonic the Hedgehog | Sonic the Hedgehog 2 | Sonic Chaos | Sonic the Hedgehog: Triple Trouble | Sonic Blast | Sonic Pocket Adventure | Sonic Advance | Sonic Advance 2 | Sonic Advance 3 | Sonic Rush | Sonic Rush Adventure | Sonic Colours  | Sonic Generations | Sonic Lost World | Sonic Boom: Shattered Crystal | Sonic Boom: Fire & Ice
Ajopelit:  Sonic Drift | Sonic Drift Racing | Sonic R | Sonic Riders | Sonic Riders: Zero Gravity | Sonic & Sega All-Stars Racing | Sonic Free Riders | Sonic & All-Stars Racing Transformed | Team Sonic Racing
Spinoff-pelit:  Sonic Spinball | Dr. Robotnik’s Mean Bean Machine | Knuckles’ Chaotix | Tails’ Skypatrol | Tails Adventure | Sonic Labyrinth | Sonic 3D: Flickies’ Island | Sonic Shuffle | Sonic Pinball Party | Sonic Battle | Shadow the Hedgehog | Sonic Jump | Sonic Rivals | Sonic and the Secret Rings | Mario & Sonic at the Olympic Games | Sonic Rivals 2 | Sonic Chronicles: The Dark Brotherhood | Sonic and the Black Knight | Mario & Sonic at the Olympic Winter Games | Mario & Sonic at the London 2012 Olympic Games | Sonic Dash | Mario & Sonic at the Sochi 2014 Olympic Winter Games | Sonic Runners | Sonic Jump Fever | Mario & Sonic at the Rio 2016 Olympic Games | Sonic Dash 2: Sonic Boom | Mario & Sonic at the Tokyo 2020 Olympic Games
Kolikkopelit:  SegaSonic the Hedgehog | Sonic the Fighters
Uudelleenjulkaisut:  Sonic Jam | Sonic Mega Collection | Sonic Gems Collection | Sega Mega Drive Collection | Sega Mega Drive Ultimate Collection | Sonic Classic Collection | Sega Mega Drive Classics Collection | Sonic Origins
Julkaisemattomat pelit:  Sonic Crackers | Sonic X-treme
Muut pelit:  Ristar | Super Smash Bros. Brawl | Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U | Super Smash Bros. Ultimate
Televisio -ja elokuvat:  Adventures of Sonic the Hedgehog | Sonic SatAM | Sonic the Hedgehog: The Movie | Sonic Underground | Sonic X | Sonic Boom | Sonic the Movie | Sonic the Movie 2 | Sonic Prime | Knuckles | Sonic the Hedgehog 3
Katso myös:  Sega | Sonic Team | Luettelo pelisarjan peleistä | Luettelo pelisarjan hahmoista
Fredrik Gustaf Aminoff

Fredrik Gustaf Aminoff (2. elokuuta 1779 Joroinen - 15. huhtikuuta 1858 Joroinen) oli suomalainen majuri, kartanonomistaja, maanviljelijä ja teollisuuspatruuna.
Perhe

Aminoffin vanhemmat olivat everstiluutnantti, Miekkaritarikunnan ritari Zakarias Vilhelm Aminoff ja Hedvig Catarina Brundert. Hedvig Catarina Brundertin isä oli vänrikki Magnus Gustaf Brundert ja hänen äitinsä oli Birgitta Grotenfelt, joka oli Grotenfeltin aatelissuvun jäsen.
Aminoffin ensimmäinen vaimo oli Anna Juliana Poppius, jonka kanssa hän sai kaksi tytärtä Hedvig Juliana Sofian ja Fredrika Vilhelminan. Hedvig Juliana Sofia avioitui tohtori Christian Ferdinand Melartin kanssa. Fredrika Vilhelmina avioitui hovioikeudenneuvos Carl Löfgrenin kanssa.
Aminoffin toinen vaimo oli Maria Charlotta von Born, joka oli everstiluutnantti Carl Bernhard von Bornin ja Johanna Catharina Krogiuksen tytär. Maria Charlotta kuului von Bornin aatelissukuun.
Ruotsin armeija

Aminoff ilmoittautui vapaaehtoisena Ruotsin armeijan palvelukseen vuonna 1788. Hänet ylennettin kuljettajaksi vuonna 1790. Aminoff valmistui kadetiksi Haapaniemen kadettikoulusta vuonna 1791. Aminoff ylennettiin ylimääräiseksi vänrikiksi vuonna 1798, esikunnan vänrikiksi vuonna vuonna 1802, toiseksi luutnantiksi vuonna 1804 ja yliluutnantiksi vuonna 1805. Hänet ylennettiin Savon ja Savonlinnan läänin jalkaväkirykmentin majoitusmestariksi vuonna 1806. Aminoff osallistui Suomen sotaan Savon prikaatin majoitusmestarina. Hän poistui majurin arvoisena armeijan palveluksesta marraskuussa 1808. Venäjä oli tuolloin valloittanut Suomen Ruotsilta Suomen sodan aikana.
Savon rikkain mies ja Joroisten kuningas

Aminoff ryhtyi sahayrittäjäksi, hevoskasvattajaksi, karjankasvattajaksi ja maanviljelijäksi uudessa Suomen suuriruhtinaskunnassa.
Aminoff omisti Joroisniemen (ent. Braseborg) kartanon Joroisissa. Joroisniemen kartano tunnettiin seuraelämän keskuksena. Kartanon ylin kerros oli omistettu kokonaan juhlatilalle, jossa pidettiin juhlia, kutsuja, tanssiaisia ja teatteriesityksiä.
Hän omisti Joroisniemen lisäksi Stendalin ratsutilan. Joroisniemen ja Stendalin ratsutiloilla oli lämminverisiä arabialaisia hevosia ja muutama englantilainen hevonen.
Hän omisti puolet Leppävirran Oravinkosken sahasta. Hän omisti kokonaan Juhanalan kartanon ja kartanon sahan. Aminoff omisti Ala-Immolan ja Ala-Hovin maatilat Joroisissa. Aminoff omisti Rouhialan kartanon Rantasalmella ja Kolkontaipaleen jauhomyllyn.
Hänellä oli omaisuutta Joroisissa ja Joroisten ulkopuolella. Hän omisti kartanoita, sahoja, myllyjä, osakkeita, venäläisiä obligaatioita. Aminoff rahoitti Saimaan kanavan rakennustöitä ja sai vastineeksi obligaatioita. Aminoffista tuli teollisuuspatruuna ja merkittävä maanomistaja.
Aminoff oli varakas, minkä takia häntä pidettiin Savon rikkaimpana miehenä. Tarinan mukaan Aminoff olisi piilottanut raha-aarteen Joroisniemen kartanon maille.
Aminoffia on kuvailtu omalaatuiseksi, ylpeäksi, itsepäiseksi, kiivaaksi, oikulliseksi ja anteliaaksi.
Aminoffia kutsuttiin Joroisten kuninkaaksi.
Vankila (museo)

| Vankila |
| --- | --- |
 Vankila
Tyyppi:  erikoismuseo
Sijainti:  Kustaa III:n katu 8, 13100 Hämeenlinna
Perustettu:  1871 (rakennus vankilakäytössä vuoteen 1993)
Edeltäjä:  Vankilamuseo
Ylläpitäjä:  Senaatti-kiinteistöt (omistaja) ja Museovirasto (vuokralainen), Suomen valtio
Kotisivut:  kansallismuseo.fi/fi/vankila 
Koordinaatit:  61.0029°N, 24.4592°E
 fiVankila 
    
Vankila (ennen Vankilamuseo) on Hämeenlinnan Linnanniemessä sijaitseva museo, joka esittelee Suomen vankeinhoidon ja vankilaelämän historiaa. Se sijaitsee vanhassa lääninvankilassa, josta viimeiset vangit siirrettiin uusiin tiloihin Kylmäkosken vankilaan 15. maaliskuuta 1993. Vankila on Suomen Kansallismuseon kohde.
Arkkitehti L.I. Lindqvistin suunnittelema rakennus valmistui Suomen ensimmäiseksi sellivankilaksi vuonna 1871. Aikaisemmin vangit asuivat yhteismakuusaleissa. Vankila rakennettiin miesten kuritushuoneeksi. Kymmenen vuotta myöhemmin kuritushuonevangit siirrettiin Helsinkiin ja viereisessä linnassa ollut lääninvankila levittäytyi rakennukseen.
Hämeen linnan alueella on ollut vankeja keskiajalta lähtien. Lääninvankilan naapurina on ollut kuritus- ja työvankila naisille. Hallinnollisesti alueen vankilat yhdistettiin vuonna 1927 Hämeenlinnan keskus- ja lääninvankilaksi.
Vankilan käytävä.
Linnan alueen vankilatoiminta väistyi pikkuhiljaa. Vanhan linnan kunnostustyö museoksi alkoi 1950-luvulla, jolloin naisvankila antoi tilaa kunnostukselle. Naisten käytössä ollut nelikerroksinen sellirakennus purettiin vuonna 1976 Vankilan pohjoispuolelta. Vankilan naapuri, ojennuslaitokseksi valmistunut rakennus toimi viimeiset vankila-aikansa lääninvankilan avo-osastona. Nyt tiloissa sijaitsee Hämeenlinnan Keskiaikayhdistys Ry ja pakohuonepeli.
Pikku-Parolassa Hämeenlinnassa toimii edelleen Hämeenlinnan vankila, joka aloitti uusissa tiloissa vuonna 1972.
Vankila muodostaa Hämeen linnan ja Museo Militarian kanssa Linnanniemen museoalueen. Kävijällä on myös mahdollisuus ostaa yhteislippu useisiin museoihin.
Vankila oli Hämeenlinnan kaupunginmuseon (aiemmalta nimeltään Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo) vastuulla 20 vuotta syksyyn 2015 saakka. Tämän jälkeen näyttelyn ylläpitovastuu siirtyi Museovirastolle; valtion Senaatti-kiinteistöille vuoden 2014 alusta lähtien siirtämä rakennus oli remontissa  ja suljettuna kesään 2017 saakka.
Vankila avattiin jälleen yleisölle toukokuussa 2017. Museo on avoinna kesäkauden. Vuodesta 2018 museon näyttelytoimintaa on ylläpitänyt Museovirasto.
Selli museossa
Kirjallisuus

Laitinen, Jouko & Nieminen, Ulla & Ripatti, Marja-Liisa & Schulman, Sari & Sillanpää, Saija, Kalterimaisema: Näköaloja vankilamuseon kävijälle. Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo: 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vankila (museo) Wikimedia Commonsissa
Suomen ainoa vankilamuseo Suomen kansallismuseon kohteeksi (Agricolan tietosanomat 18.1.2019)
Vankilan sivut (Museovirasto)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Vankilamuseo (Q18346791)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo, vankilamuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Hämeenlinna
sijainti: Linnanniemi
katuosoite: Kustaa III:n katu 8, 13100 Hämeenlinna
koordinaatit: 61°00′11″N 24°27′32″E﻿ / ﻿61.0031°N 24.4589°E﻿ / 61.0031; 24.4589
Herkepaeus

Kirkkoherra Per Laurentius Herkepaeuksen sinetti vuodelta 1588.
Herkepaeus (Härkäpää ja Herkepé) oli muinainen suomalainen rälssi- ja pappissuku.
Suvun sinetti

Suvun sinetissä oli häränpääkuvio, jonka sisällä oli palkki ja kolme tähteä.
Suvun jäseniä

Jacob i Härkäpää, nai Creutzin suvun kantaisän Lars Mattssonin tyttären
Ericus Matthaei Härkäpää (k. 1578 Viipuri) Viipurin piispa, Turun katedraalikoulun rehtori
Andreas Laurentii Härkäpää, (k. 1577) Hattulan kirkkoherra
Henricus Stephani Herkäpaeus (k. 1584) Espoon kirkkoherra
Lars Persson Herkepaeus (k. 1572), Viipurin pormestari, raatimies, kauppias, Per Herkepaeuksen poika (s. noin 1490)
Petrus Laurentii Herkepaeus (k. 1610), Viipurin linnan, Siikaniemen ja Taipalsaaren kirkkoherra
Laurentius Petri Herkepaeus Taipalsaaren kirkkoherra, lääninrovasti, valtiopäivämies
Laurentius Andreas Herkepaeus, Hauhon kirkkoherra
Andreas Kristophori Herkepaeus, Hauhon kirkkoherra
Kristoffer Andreae Herkepaeus, Hauhon kirkkoherra
Johan Herkepaeus, Joutsenon ensimmäinen kirkkoherra
Laurentius Laurentii Herkepaeus (k. 1673), Taipalsaaren kirkkoherra
Anders Herkepaeus (k. 1718), Viipurin lukion lehtori, Orimattilan kirkkoherra, Hollolan vt. kirkkoherra
Anders Herkepaeus, Pälkjärven kirkkoherra
Petrus Laurentii Herkepaeus, Pielisjärven kirkkoherra, rovasti
Johan Herkepaeus, Hauhon kirkkoherran apulainen, Hämeenkosken kappalainen
Kristian Herkepaeus (k. 1736), Ruotsin kauppakollegion kanneviskaali
Gustaf Herkepaeus (k. 1738), Pietarin ruotsalais-suomalaisen seurakunnan komministeri, Tyrön kirkkoherra Inkerinmaalla
Gabriel Herkepaeus (k. 1745) Rostockin yliopiston dosentti
Per Herkepaeus (1691–1764), valtiopäivämies, Enköpingin pormestari, Uppsalan oikeuspormestari
Josef Herkepaeus (k. 1769), Rantasalmen apulaispappi, Kuopion toinen kappalainen ja varapastori
Anders Gottlieb Herkepaeus (1728–1787), valtiopäivämies, Naantalin pormestari, Tankebyggarordenin perustaja
Anders Herkepaeus (k. 1792), Kerimäen kirkkoherra, rovasti
Erik Johan Herkepaeus (1738–1808), postimestari
Paul Gabriel Herkepaeus (k. 1832), komissiomaanmittari Kyminkartanon läänissä
Alexander Wilhelm Herkepaeus (1788–1837), Korpilahden kappalainen
Per Olof Herkepé (1772–1855), majuri, Miekkaritarikunnan ritari, postimestari
Birger Johan Herkepé (1787–1858), hovimajoitusmestari, postitarkastaja
Olof Georg August Herkepé (1817–1870), komentaja, Ruotsin kuninkaallisen merisotakoulun ensimmäinen johtaja
Katjuša (kappale)

Katjuša (ven. Катю́ша) on venäläinen toisen maailmansodan aikainen laulu tytöstä, joka ikävöi armeijan palveluksessa olevaa rakastaan. Laulun on säveltänyt Matvei Blanter vuonna 1938, ja sanoituksen on tehnyt Mihail Isakovski. Ensimmäisen kerran laulun esitti Lidija Ruslanova. Kriitikot ovat esittäneet, ettei sävelmä ole Blanterin, sillä samankaltainen sävel on Igor Stravinskyn oopperassa Mavra (1922).
Nimi Katjuša on diminutiivi venäläisestä nimestä Jekaterina (ks. Katariina). Katja on lempinimi ja Katjuša hellä diminutiivi.
Laulu on antanut nimensä myös neuvostoliittolaisille raketinheittimille BM-8, BM-13 ja BM-31, jotka rakennettiin toisen maailmansodan aikana puna-armeijan käyttöön.
Toinen maailmansota

Laulu esitettiin ensimmäisen kerran venäläisessä teollisuuskoulussa Moskovassa vuonna 1941, jolloin naisopiskelijat lauloivat sen jäähyväisiksi natsi-Saksan vastaiseen taisteluun lähteville venäläisille sotilaille. Laulu tuli suosituksi koko Neuvostoliitossa.
Italialainen laulu Katjušan melodiaan

Italia liittyi liittoutuneisiin vuonna 1943. Seuraavien kahden vuoden aikana italialaiset partisaanit taistelivat Italiassa saksalaisia natseja ja italialaisia fasisteja vastaan. Felice Cascione (1918–1944) kirjoitti ”Katjušaan” italialaisen sanoituksen. Laulusta ”Fischia il vento” (suom. ”tuuli puhaltaa”) tuli (”Bella ciaon” ja ”La Brigata Garibaldin” ohella) yksi suosituimmista partisaanihymneistä.