stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lennart Segerstråle
Elämäkerta

Lennart Segerstålen isä oli lehtori Knut Albert Segerstråle, ja äiti oli taidemaalari Hanna Frosterus-Segerstråle. Hänen sisaruksiaan olivat kirjailija Solveig von Schoultz, eläintieteilijä Sven Segerstråle, iktyologi Curt Segerstråle, arkkitehti Ellen Segerstråle sekä Ingrid Basberg, Dora Othman ja Märta Stenfors. Lennart Segerstråle valmistui metsänhoitajaksi 1915, mutta vuodesta 1919 hän omistautui yksinomaan taiteen tekemiseen ja maalasi paljon muun muassa laatukuvia ja eläinaiheita. Sisällissodan aikana Segerstråle toimi valkoisten komppanianpäällikkönä Hämeen rintamalla. Padasjoen suojeluskunnan päällikkö hän oli vuosina 1918–1920.
Segerstråle opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa 1910–1911 ja myöhemmin Kööpenhaminassa Det kgl. Akademiet for de Skjønne Kunster -oppilaitoksessa vuonna 1929. Hänen töitään oli mukana monissa Suomen Taiteilijain näyttelyissä vuosina 1913–1967. Segerstråle osallistui myös moniin ulkomailla pidettyihin näyttelyihin.
Teoksellaan Varför Moralisk upprustning (1967) hän ilmaisi osallistuvansa MRA-liikkeeseen, joka oli moraalisuutta korostanut kansainvälinen hengellinen järjestö.
Segerstråle sai professorin arvonimen vuonna 1963.
Taiteilijana

Taiteilijana Segerstråle oli itseoppinut. Hänen taideopintonsa koostuivat harjoittelusta piirustussalissa sekä ulkomaanmatkoista. Erityisesti Italian varhaisrenessanssin monumentaalimaalaukset vaikuttivat hänen omaan tuotantoonsa osoittamalla freskotekniikan ja suurten pintojen mahdollisuuksia. Hän löysi oman tyylinsä 1920-luvulla työskennellessään suurten koristelutehtävien parissa. Seuraavaksi hän teki lasimaalauksia, jotka ovat siirtymävaihe kohti suurten freskojen haastetta. Hän sai freskoihinsa vaikutteita Norjasta.
Uskonnolliset aiheet nousivat 1950-luvulla Segerstrålen tuotannon keskiöön, ja hän maalasi niitä useisiin kirkkoihin. Päätyönsä hän kuitenkin teki jo 1940-luvulla maalatessaan Helsinkiin Suomen Pankin niin sanotut Finlandia-freskot Suomi herää ja Suomi rakentaa (1942–1944). Niiden suurissa henkilösommitelmissa on symbolistisesti kuvattu Suomen taistelua toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeistä jälleenrakennustyötä. Kuvat ovat askeettisesti väritettyjä ja muodoltaan tyyliteltyjä. Suurten töiden ohella Segerstråle teki puupiirroksia, etsauksia, kuivaneulatöitä ja litografioita.
Palkinnot > Suomessa

II palk. Eduskuntatalon seinämaalauskilpailussa 1930
I palk. Varkauden kirkon alttaritaulukilpailussa.
Palkinnot > Ruotsissa

I palk. Burträskin kirkon alttaritaulukilpailussa 1948
palk. Motalan krematorion seinämaalauskilpailussa 1955
II palk. Malmön Slottstadenin kirkon seinämaalauskilpailussa 1958
Maalauksia

Kristuskyrkan "Skapelsens lovsång" ikkunamaalaus, Etu-Töölö, Helsingissä, 1928
Reposaaren kirkon kattomaalaukset, 1928
Joenniemen kartanon kirjaston kattomaalaukset Mäntässä, 1935
Finlandia-freskot Suomen Pankissa Helsingissä, 1942–1944
Viialan kirkon alttaritaulu 1949
Muroleen kirkon alttaritaulu, 1951
Rovaniemen kirkon alttariseinämaalaus, 1951
Varkauden kirkon alttarifresko, 1952–1953
Laihian kirkon alttaritaulu, 1956
Noormarkun kirkon alttaritaulu, 1957
Maalauksia > Valokuvia teoksista

Kirkkonummen kirkon lasimaalauksia
Elämän lähde, vesiväriluonnos Rovaniemen alttarifreskosta Rajamäen kirkon seurakuntasalissa
Elämän lähde, Rovaniemen kirkon alttarifresko (1951)
Segerstrålen maalaus Siuntion seurakuntakodissa.
Teokset

Tusch: djurbilder med text. Schildt, 1916.
Vildmarkssyner. Schildt, 1924.
Korpimailta. WSOY, 1924.
Finlandiafreskernas år: bilder av ett folk i kamp. Schildt, 1944.
Finlandia-freskojen vuodet: kuvia taistelevasta kansasta. Otava, 1944.
Miksi moraalinen varustautuminen? Moraalisen varustautumisen säätiö, 1967.
Aiheesta muualla

Anttonen, Erkki: / Segerstråle, Lennart (1892–1975). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  9.10.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Lennart Segerstråle Valtion taidemuseon kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Ylen Elävä arkisto: Freskon taitaja Lennart Segerstråle
Elonet: Finlandia-katsaus 4 (1943): Lennart Segerstråle (1892–1975) maalaa Suomen Pankin freskoa – 1:26 elokuvan alusta
Lego Island 2: The Brickster’s Revenge

| Lego Island 2: The Brickster's Revenge |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Silicon Dreams Crawfish Interactive (GBC)
Julkaisija:  Lego Software
Säveltäjä:  Richard Wells
Pelisarja:  LEGO Island
Julkaistu:  PlayStation, PC ja Game Boy Color 30. maaliskuuta 2001 Game Boy Advance 2. lokakuuta 2001
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  Microsoft Windows ja PlayStation
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Lego Island 2: The Brickster’s Revenge on Microsoft Windowsille, PlayStationille, Game Boy Colorille ja Game Boy Advancelle julkaistu videopeli, joka on jatkoa Lego Island -pelille. Peli on julkaistu vuonna 2001. Pelissä pelataan Lego-hahmolla nimeltä Pepper Roni. Hän on pitsalähetti.
Pelaaminen

Kuten Lego Islandissa, pelissä on tehtäviä joita pitää suorittaa, mutta tässä jatko-osassa, ne suoritetaan lineaarisesti. Kun taas edellinen peli tarjosi useita pelattavia hahmoja, tässä pelissä ainoa pelattava hahmo on Pepper Roni.
Hahmot

Monet hahmot palaavat alkuperäisestä pelistä, mukaan lukien Infomaniac, Laura, Nick, Papa, Mama, ja Nubby.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lego Island 2: The Brickster's Revenge
Käännös suomeksi
Kristjan Järvan

| Kristjan Järvan> Viron ulkomaankauppa- ja IT-ministeri |
| --- | --- |
 Kaja Kallaksen II 18. heinäkuuta 2022 – 17. huhtikuuta 2023  
Edeltäjä:  Andres Sutt
Seuraaja:  Tiit Riisalo (talous-ja IT-ministeri)
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1990 (ikä 34)
Ammatti:  yrittäjä, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Isänmaa
Kristjan Järvan (s. 10. lokakuuta 1990) on virolainen yrittäjä ja poliitikko. Hän oli Viron ulkomaankauppa- ja IT-ministeri 2022–2023.
Järvan liittyi Isänmaa-puolueeseen heinäkuussa 2022 tultuaan ministeriksi.
Aiheesta muualla

Kristjan Järvan Viron hallituksen verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Lakeuden seutukunta

Lakeuden seutukunnan sijainti Suomessa vuonna 2000.
Lakeuden seutukunta oli Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat seuraavat kunnat:
Liminka (kunta)
Lumijoki (kunta)
Rantsila (kunta)
Temmes (kunta)
Tyrnävä (kunta)
Seutukunta lakkautettiin vuonna 2001, ja Lumijoki, Liminka ja Tyrnävä, johon Temmes samalla liitettiin, siirtyivät Oulun seutukuntaan ja Rantsila Siikalatvan seutukuntaan.
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan seutukunnat
Luna (nimi)

| Luna |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  16. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  latinalainen, Kuu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luna on naisen etunimi, joka johtuu kuuta tarkoittavasta latinan sanasta luna. Luna oli myös roomalaisten Kuun jumalatar.
Suomessa nimi Luna on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 1140 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 2010-luvulla.. Lunan nimipäivä on suomenruotsalaisen ja vuodesta 2020 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 16. lokakuuta.
Tunnettuja Luna-nimisiä

Luna Alcalay (1928–2012), itävaltalainen säveltäjä
Tunnettuja Luna-nimisiä > Luna taiteilijanimenä

Luna, oik. Leena Tirronen (s. 1984), suomalainen laulaja, Lili & Luna -duon jäsen
Luna, oik. Park Sun-young (s. 1993), eteläkorealainen laulaja
Luna, oik. Aleksandra Katarzyna Wielgomas (s. 1999), puolalainen laulaja ja lauluntekijä
Kuvitteellisia Luna-nimisiä

Luna Lovekiva, Harry Potter-kirjasarjan henkilö
Teiniagentti Luna, samannimisen sarjakuvan päähenkilö
Loimaan Kaupunginkirkko

| Loimaan Kaupunginkirkko |
| --- | --- |
 Kaupunginkirkko elokuussa 2013.
Sijainti:  Turuntie 32, Loimaa
Koordinaatit:  60°50′46.1″N, 023°3′23.7″E
Seurakunta:  Loimaan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1973
Suunnittelija:  arkkitehti Reino Lukander
Materiaali:  betoni, kalkkihiekkakivi
Istumapaikkoja:  370
Tyylisuunta:  modernismi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Loimaan Kaupunginkirkko on Loimaan seurakunnan kirkkorakennus Loimaalla, Varsinais-Suomessa. Kaupunginkirkko on valmistunut vuonna 1973.
Kirkko toimi Loimaan kaupunkiseurakunnan kirkkona valmistumisestaan vuonna 1973 vuoteen 2005, jolloin seurakunta yhdistyi Kanta-Loimaan seurakunnan kanssa Loimaan kaupungin ja Loimaan kunnan kuntaliitoksen yhteydessä. Nykyisen seurakunnan pääkirkko on Kanta-Loimaan kirkko Hirvikoskella.
Kirkkosalin lasiseinä.
Rautatieaseman tuntumassa olevan monikäyttöisen Kaupunginkirkon on suunnitellut Reino Lukander  arkkitehtitoimisto Lukander & Vahtera Ky.stä. Kirkko valmistui vuonna 1973 ja sen vihki käyttöön 1. adventtina arkkipiispa Martti Simojoki. Matalassa rinteessä olevan suhteellisen laakean kirkon rakennusaineena ovat betoni ja kalkkihiekkakivi. Modernistinen kirkko on ulkoväriltään vaalean harmaa. Rakennuksessa on kirkko- ja seurakuntasalien lisäksi kerho- ja toimistotiloja. Siellä oli alun perin myös kirkkoherranvirasto, joka siirtyi toisaalle. Nykyään seurakuntapalveluiden toimisto on kaupunginkirkolla.
Erillinen kellotapuli on betonia ja siinä on kolme kelloa. Niistä kaksi on peräisin aikaisemmasta nikkarityylisestä kirkosta, joka sijaitsi torin laidalla ja purettiin uuden kirkon valmistuttua.
Sisätilat

Kirkon urut ovat Kangasalan urkutehtaan valmistamat, 17-äänikertaiset ja kirkossa järjestetäänkin  paljon musiikkiesityksiä. Kirkkosali on pelkistetty, alttarilla on vain yksinkertainen risti. Avarasta ikkunasta näkyvä luonto toimii vuodenaikojen mukaan vaihtuvana alttaritauluna. Rakennuksessa on kuitenkin kaksi "oikeaa" alttaritaulua: edellisen Loimaan kirkon alttaritaulu, loimaalaisen taidemamaalari Uuno Soldanin maalaus kirkkosalin takaosassa ja taidemaalari Alexandra Frosterus-Såltinin maalaama Kurkijoen kirkon alttaritaulu seurakuntasalissa. Kirkkorakennuksessa on myös Alpo Jaakolan ja loimaalaisen akvarellimaalari Siiri Tannerin työt. Kirkkotekstiilit ovat Oili Mäen suunnittelemat.
Sisätilat > Kurkijoen kirkon esineistö

Kaupunginkirkossa säilytetään osaa Kurkijoen kirkosta evakuoitua esineistöä. Suurin osa Kurkijoen seurakunnan jäsenistä – noin 6 500 jäsentä kaikkiaan 10 000:stä – sijoitettiin Loimaan seudulle. Esineistön omistaa Kirkkomuseo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loimaan Kaupunginkirkko Wikimedia Commonsissa
Loimaan Kaupunginkirkko Loimaan seurakunnan www-sivuilla
Kypärälampi (Petäjävesi)

| Kypärälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°24′02″N, 25°08′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Laskujoki:  oja Ohrajokeen 
Järvinumero:  14.548.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  212,1 m  
Pituus:  390 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  1,043 km  
Pinta-ala:  6,962 ha  
Tilavuus:  0,0001785 km³ 
Keskisyvyys:  2,56 m  
Suurin syvyys:  4,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKypärälampi 
Kypärälampi  on Keski-Suomessa Petäjävedellä Töysänperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 390 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 7,0 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 178 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,6 metriä ja suurin syvyys on 4,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Pengerjoen valuma-alueella (14.54), jonka Ohrajoen valuma-alueeseen (14.548) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 212,1 metriä mpy.
Kuortane Games

| Kuortane Games |
| --- | --- |
Tyyppi:  yleisurheilukilpailu
Päivämäärä:  kesäkuu
Järjestämistiheys:  vuosittain
Tapahtumapaikka:  Kuortaneen keskusurheilukenttä
Paikkakunta:  Kuortane
Ensimmäisen kerran:  1921
Kotisivut
Kuortane Games (tunnetaan myös nimellä Kuortaneen juhannuskisat) on Kuortaneella vuosittain järjestettävä yleisurheilutapahtuma. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1921. Tapahtuman järjestämisestä vastaavat Kuortaneen Kunto, Kuortaneen kunta ja Kuortaneen urheiluopisto.
Tapahtuma kuului vuodesta 1991 Suomessa järjestettyyn Eliittikisat-sarjaan (pois lukien vuosi 2001, jolloin Kuortaneella käytiin Proffice Nordic Challenge -sarjan osakilpailu), jonka korvasi vuonna 2018 Yleisurheilun GP-kisat. Vuodesta 2019 lähtien Kuortane Games ei ole kuulunut mihinkään kotimaiseen kilpailusarjaan.
Kuortane Games kuuluu yleisurheilun Euroopan osakilpailujen pronssisarjaan.
Aiheesta muualla

Kuortane Games
Lahari

Nevado del Ruiz -tulivuoren purkautumisesta vuonna 1985 aiheutunut lahari hautasi alleen kolumbialaisen Armeron kaupungin.
Lahari on mutavyöry, joka voi syntyä tulivuoren purkautuessa. Vesimassat, jotka voivat olla peräisin rankkasateesta, lumen sulamisesta tai kraatterijärven reunan sortumisesta, huuhtovat rinteeltä mukaansa ensin tuhkaa ja mutavyöryn kasvaessa yhä suurempia kiviä ja lohkareita. Mutavyöry voi olla kymmenien metrien korkuinen ja edetä jopa 70 km:n tuntivauhdilla. Lahari voi kulkeutua jopa kymmenien kilometrien päähän tulivuoresta.
Islannissa olevan Katla-tulivuoren purkaus vuonna 1918 aikaansai jökulhlaupin, jonka tuottama lahari siirsi rantaviivaa 5 km.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lahari Wikimedia Commonsissa
Kyläkottarainen

| Kyläkottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Kauluskottaraiset Gracupica
Laji::  contra
Kaksiosainen nimi
 Gracupica contra  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kyläkottarainen Wikispeciesissä   Kyläkottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kyläkottarainen (Gracupica contra, myös Sturnus contra) on eteläaasialainen varpuslintu. Sen laaja elinympäristö ulottuu Pakistanin itäosista Intiaan, Etelä-Kiinaan, Indokiinaan sekä Sumatralle, Jaavalle ja Balille. Siitä tunnetaan viisi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Kalkuttasta 1758.
Kyläkottarainen pesällään
Kyläkokous

Kyläkokouksia on pidetty sarkajakoisesta yhteiskunnasta saakka, sillä isäntien oli neuvoteltava yhteisten maataloustöiden aloittamisesta ja suorittamisesta, aidoista, metsänkäytöstä, kalavesistä ja muista maatalouskysymyksistä. Kokoukset olivat yleensä epävirallisia arkipäiväisine keskustelunaiheineen. Ne olivat tärkeitä, ja toisinaan kylän raitilla oli kokoontumispaikkoja, joissa naapurit kohtasivat toisiaan. Kyläkokouksia pidettiin lisäksi erilaisten maanjakojen yhteydessä.
Etelä- ja Keski-Pohjanmaalla sekä yleensä niillä alueilla, joissa toteutettiin oltermannihallintoa, kyläjärjestysten käyttöönotto institutionalisoi kyläkokoukset. Niihin oli kaikkien isäntien osallistuttava sakon uhalla ja niitä pidettiin säännöllisesti, tavallisesti kaksi kertaa vuodessa. Oltermannilaitokseen kuuluneet kyläkokoukset kutsui koolle kylänvanhin oltermanninsauvalla tai kylänkapulalla, mutta toisinaan niistä kuulutettiin kirkossa.
Kyläkokouksissa valittiin oltermannit ja lautamiehet sekä kylän tilien tarkastajat. Kokouksisa päätettiin aitojen, veräjien, teiden, ojien ja siltojen rakentamisesta ja kunnossapidosta, heinänteosta yhteisniityillä, laiduntamisesta, yhteismaiden ja -metsien käytöstä, paloturvallisuudesta ja muista kyläyhteisön asioista. Kylän isännillä oli esitysoikeus asioista ja toisinaan  päätöksistä äänestettiin. Paikoin varsinkin 1800-luvulla kyläkokousten päätöksiä alettiin merkitä muistiin. Kyläkokousten pöytäkirjoja on säilynyt eniten Suur-Ilmajoen ja Kyrönmaan pitäjistä sekä Pohjanmaan ruotsalaisalueelta.
Säännöllinen kyläkokoustoiminta hiipui 1900-luvun alussa oltermannilaitoksen päättymisen myötä. Lähinnä vain Kyrönmaan kunnissa perinteinen kyläkokousinstituutio jatkui vielä 1960-luvulla.  Kylätoimikuntien perustaminen 1970-luvulta lähtien on uudelleen virkistänyt kyläkokousten toimintaa.
Lamminranta (Kouvola)

Lamminranta on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva asuinalue ja pienalue, Kymintehtaan kaupunginosassa Kuusaanlammen rannalla. Alueella on 1900-luvun puolivälin tienoilla rakennettuja omakotitaloja, jotka sijaitsevat Ahlmanintieltä kääntyvän Lamminkujan sekä edelleen siitä kääntyvien Lamminrannantien ja Lamminmäentien varrella. Lamminranta sijaitsee Kymijokeen kuuluvan Kuusaanlammen rannalla Sääksniemessä, jonka pohjoispuolelta Kymijoki lähtee lammesta länteen kohti Kuusaata. Kouvolan keskustaajaman maantieteellinen keskipiste sijaitsee Lamminrannan pienalueella, aivan Lamminrannan kylän vieressä. Alue on hieman erillään Kouvolan keskustan ja Kuusankosken taajama-alueista, mutta Kouvolan keskustaan on matkaa vain noin kolme kilometriä. Lähin koulu on Kymintehtaan koulu kahden kilometrin päässä Kuusankosken Takaharjulla ja Kouvolan Urheilupuiston yläasteellekin on matkaa vain kolme kilometriä. Lamminranta kuului vuoteen 2008 asti Kuusankosken kaupunkiin. [lähde? ]
Kypärälampi (Keuruu, Suojärvi)

| Kypärälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°22′51″N, 24°33′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kupanjoen valuma-alue (35.66)
Laskujoki:  Kypäräpuro 
Järvinumero:  35.662.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  158,4 m  
Rantaviiva:  0,661 km  
Pinta-ala:  2,199 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKypärälampi 
Kypärälampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Suojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Kupanjoen yläosan aeseen (35.662) se kuuluu.
LM-Instruments

| LM-Instruments |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1973
Toimitusjohtaja:  Timo Helenius
Kotipaikka:  Parainen, Suomi
Emoyhtiö:  Planmeca
Kotisivu:  www.lm-dental.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
LM-Instruments Oy on suomalainen Planmeca-konserniin kuuluva yritys. Se kehittää, valmistaa ja markkinoi hammashoidon käsi-instrumentteja ja niiden oheistuotteita. Yritys toimii Paraisilla ja kaikki sen tuotteet valmistetaan Pohjoismaissa. LM-Instruments osti vuonna 2003 ruotsalaisen ultraäänilaitteita valmistavan Amdent AB:n.
Aiheesta muualla

http://www.lm-dental.com/
Luhtaorvokki

| Luhtaorvokki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Erittäin uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Rosidit Rosids
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Orvokkikasvit Violaceae
Alaheimo::  Violoideae
Suku::  Orvokit Viola
Laji::  uliginosa
Kaksiosainen nimi
 Viola uliginosa  Besser 
Katso myös
   Luhtaorvokki Wikispeciesissä   Luhtaorvokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luhtaorvokki (Viola uliginosa) on pääasiassa Itä- ja Keski-Euroopassa tavattava orvokkikasvi. Suomessa laji on uhanalainen ja rauhoitettu luonnonsuojeluasetuksella.
Ulkonäkö ja koko

Luhtaorvokki kasvaa 8–16 senttimetriä korkeaksi. Kasvin juurakko on pitkä, suikerteleva ja usein myös rönsyllinen. Lehdet ja kukkaperät kasvavat suoraan juurakosta. Luhtaorvokin vaaleanvihreät, kaljut lehdet ovat puikean herttamaisia ja selväkärkisiä. Siniset tai sinipunaiset kukat ovat lehdettömän vanan latvassa. Kukkien terälehdet ovat selvästi lanttokärkisiä. Luhtaorvokki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa.
Muista Suomessa tavattavista orvokeista luhtaorvokkia muistuttaa lähinnä korpiorvokin (V. epipsila) ja suo-orvokin (V. palustris) välinen risteymä viitaorvokki (V. × ruprechtiana). Luhtaorvokki risteytyy aho-orvokin kanssa.
Levinneisyys

Luhtaorvokki on mantereinen, itäeurooppalainen kasvilaji. Sen päälevinneisyysalue ulottuu Länsi-Ukrainasta Länsi-Venäjälle ja Valko-Venäjälle. Luhtaorvokkia tavataan myös Keski-Euroopan itäosissa, Balkanilla sekä Itämeren piirissä Suomessa, Ruotsissa, kaikissa Baltian maissa ja Tanskassa Bornholmin saarella.
Suomessa luhtaorvokkia on tavattu vain noin 20 kasvupaikalta Etelä-Suomessa. Näistä esiintymistä jäljellä oli vuonna 1997 noin puolet. Suurin osa silloisista esiintymistä oli hyvin pieniä. Suomen suurimmat luhtaorvokin esiintymät ovat Hangossa. Vuonna 2011 luhtaorvokin tiedettiin esiintyvän Suomessa vain Hangon Santalankorvessa, Jomalassa, Karkussa, Kökarin Österbyggessä, Tohmajärven Onkamossa ja Vihdin Kourlassa. Muun muassa Mäntsälän Kuljunojan luhtaorvokki, jonka kasvupaikka oli rauhoitettu, oli vuoteen 2008 mennessä hävinnyt.
Kasvuympäristö

Tyypillisiä luhtaorvokin esiintymispaikkoja ovat puronvarret, tervaleppäluhdat ja tulvarannat. Laji vaatii menestyäkseen kasvupaikoillaan säännöllisesti toistuvia tulvia. Luhtaorvokin taantumisen syinä Suomessa ja muualla ovat kasvupaikkojen ojitus, purojen perkaus, pellonraivaus ja rakentaminen.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Luhtaorvokin levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Luhtaorvokki (Viola uliginosa)
Luontoportti: Luhtaorvokki (Viola uliginosa)
Pohjolan kasvien pauloissa: Viola uliginosa – luhtaorvokki
Luhtaorvokki.
Lapunmäen yhtenäiskoulu

| Lapunmäen yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
 Lapunmäen yhtenäiskoulu toimii Konneveden kirkonkylän koulukeskuksessa.
Sijainti:  Sirkantie 6, 44300 Konnevesi
Koordinaatit:  62.6277°N, 26.2779°E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu
Rehtori:  Anna-Maria Nurmi
Opiskelijoita:  192 (2021, luokka-asteet 0-9)
Verkkosivut
Lapunmäen yhtenäiskoulu on Konneveden kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu.  Vuonna 2021 Lapunmäen koulua kävi 171 perusasteen opiskelijaa. Heistä 84 oli alakoulun (luokka-asteet 1-6) ja 87 yläkoulun (7-9) oppilaita. Lisäksi koulussa annettiin esiopetusta 21 esikoululaiselle.
Yhtenäiskoulu toimii Konneveden kirkonkylään vuonna 2017 koulukeskuksessa Konneveden lukion kanssa. Koulukeskuksen luoteinen siipi on ensisijaisesti alakoulun, kaakkoinen siipi yläkoulun ja lukion käytössä. Koulun pihapiirissä sijaitsevat myös Konneveden kirjasto ja nuorisotalo.
Luhtaniska

| Luhtaniska |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°37′06″N, 25°15′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Säynätjokeen 
Järvinumero:  14.221.1.064
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,8 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,639 km  
Pinta-ala:  1,241 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLuhtaniska 
Luhtaniska on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Porraksen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja rannat ovat metsämaata. Lammen etelä- ja pohjoispuolelle tulee metsätiet.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,8 metriä mpy. Lammen laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja laskee Säynätjokeen, joka puolestaan laskee Savijärveen. Luhtaniskan ja Savijärven välinen pudotus on 48,0 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1966 peruskartassa lammelle ei tullut tietä, mutta vuoteen 1986 mennessä lammen eteläpuolelle oli tehty metsätie.