stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karkun rautatieasema
Yleistä

Karkun rautatieasema sijaitsee Sastamalan kunnassa, Palvialan kylässä (entisen Karkun kunnan keskuksessa). Asemaa käyttää vuodessa noin 26 000 (v. 2006) matkustajaa. Aseman kohdalla on kolme raidetta ja yksi laituriraide, jota asemalla pysähtyvät matkustajajunat käyttävät.
Historia

Karkun rautatieasema otettiin käyttöön vuonna 1895, samaan aikaan kun rautatieosa Tampere - Pori valmistui.
Alkuperäinen ratalinja Karkusta kohti Vammalaa kulki nykyistä etelämpänä lähellä Rautaveden rantaa, jossa se teki melko jyrkän mutkan evankelisen opiston kohdalla. Uusi kallioon puhkaistu, noin kolmen kilometrin suora ratalinja asemalta Karkun kirkolle otettiin käyttöön vuonna 1984.
Vuonna 2008 aseman raiteiden päällysrakenne uusittiin ja raiteet vaihdettiin uusiin.
Vuonna 2013 Karkun asema-aluetta remontoitiin Lielahti-Kokemäki välisen rautatien perusparannusurakassa. Asemalle rakennettiin uudet korkeat reunalaiturit ja laitureille kevyet laiturikatokset. Lisäksi aseman valaistusta ja pysäköintiä ehostettiin.
Asemarakennus

Asemarakennus valmistui vuonna 1895. Se on rakennettu Oulun rautatien pysäkkipiirustusten mukaan. Asemaa on myöhemmin laajennettu Bruno Granholmin suunnittelemalla poikkipäädyllä, joka noudattaa aseman alkuperäistä rakennustapaa. Rakennuksen ulkoasu on säilynyt molempien rakennusvaiheiden jälkeen lähes alkuperäisenä. Asemarakennuksen sisäosat on uusittu kauttaaltaan.
Asemarakennus toimi 2000 -luvun alkuaikoina kyläyhdistyksen kahvilakäytössä joulu- ja kesäaikaan. Vuonna 2007 rakennuksen omistaja Senaatti-kiinteistöt ilmoitti myyvänsä rakennuksen ja vuonna 2010 asemarakennus siirtyi yksityisen henkilön omistukseen.
Kuvagalleria

Karkun asemapäällikkö muun henkilökunnan kanssa vuonna 1907.
Karkun rautatieasema ja höyryjuna 1910-luvulla.
Karkun rautatieasema vuonna 1945.
Karkun rautatieasema vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VR: Karkun asema[vanhentunut linkki]
Karkun rautatieaseman asemarakennus.
Katri Kulmuni

| Katri Kulmuni |
| --- | --- |
 Katri Kulmuni vuonna 2024.
Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  Uudistuva Euroooppa
Suomen valtiovarainministeri
 Marinin hallitus 10.12.2019–9.6.2020   
Edeltäjä:  Mika Lintilä
Seuraaja:  Matti Vanhanen
Pääministerin sijainen
 Rinteen hallitus 12.9.2019–10.12.2019 Marinin hallitus 10.12.2019–9.6.2020  
Edeltäjä:  Mika Lintilä
Seuraaja:  Matti Vanhanen
Suomen elinkeinoministeri
 Rinteen hallitus 6.6.2019–10.12.2019  
Edeltäjä:  Mika Lintilä
Seuraaja:  Mika Lintilä
Keskustan puheenjohtaja
 7.9.2019–5.9.2020  
Edeltäjä:  Juha Sipilä
Seuraaja:  Annika Saarikko
Kansanedustaja
 22.4.2015–16.7.2024  
Vaalipiiri:  Lapin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1987 (ikä 37) Tornio
Puoliso:  Jyrki Peisa
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  yhteiskuntatieteiden maisteri (2018)
Tutkinnot:  Lapin yliopisto
Uskonto:  evankelis-luterilainen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Katri Briitta Ilona Kulmuni (s. 4. syyskuuta 1987 Tornio) on suomalainen poliitikko, joka toimi syyskuusta 2019 syyskuuhun 2020 Suomen Keskustan puheenjohtajana sekä joulukuusta 2019 kesäkuuhun 2020 Suomen valtiovarainministerinä ja pääministerin sijaisena Marinin hallituksessa. Kulmuni on myös Tornion kaupunginvaltuuston jäsen ja on toiminut aikaisemmin sen puheenjohtajana.
Kulmuni nousi eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa. Toisella kaudellaan vuonna 2019 hänet valittiin kesäkuusta joulukuuhun 2019 toimineen Rinteen hallituksen elinkeinoministeriksi ja myöhemmin saman vuoden aikana Juha Sipilän seuraajaksi keskustan puheenjohtajaksi. Hallituksen vaihtumisen yhteydessä Kulmunista tuli Marinin hallituksen valtiovarainministeri.
Kulmuni erosi 5. kesäkuuta 2020 valtiovarainministerin tehtävästä Suomen Kuvalehden paljastettua Kulmunin saaneen yksityiseltä konsulttiyritykseltä viestintäpalveluita 56 000 eurolla. Viestintäpalvelujen katsottiin hyödyttäneen osittain Kulmunia vain henkilökohtaisesti. Koulutukset oli maksatettu ministeriöillä.
Vuoden 2024 Eurovaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin.
Koulutus ja poliittisen uran alku

Kulmuni kävi peruskoulun Ruotsin puolella Haaparannalla, Tornion ja Haaparannan yhteisessä kielikoulussa. Kulmuni valmistui ylioppilaaksi Tornion yhteislyseon lukiosta vuonna 2006 ja yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi Lapin yliopistosta vuonna 2010 pääaineenaan kansainväliset suhteet ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi vuonna 2018. Kulmuni puhuu viittä kieltä: suomea, ruotsia, englantia, ranskaa ja venäjää. Hänen sujuva kielitaitonsa herätti huomiota hänen toimiessaan ministerinä.
Kulmuni aloitti poliittisen uransa Tornion kunnallispolitiikassa vuoden 2008 kunnallisvaaleissa, vaikkei tullut vielä valituksi kaupunginvaltuustoon. Hän toimi Tornion nuoriso- ja kulttuurilautakunnan jäsenenä 2009–2012. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa hän sai eniten ääniä Torniossa, kuten myös vuosien 2017 ja 2021 kuntavaaleissa. Kulmuni toimi Tornion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana 2013–19.
Joulukuusta 2010 kesäkuuhun 2011 Kulmuni työskenteli ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Paavo Väyrysen lehdistöavustajana. Vuodesta 2015 alkaen Kulmuni toimi Suomi–Venäjä-Seuran puheenjohtajana mutta luopui puheenjohtajuudesta 9. kesäkuuta 2019 tultuaan nimitetyksi elinkeinoministeriksi Rinteen hallitukseen. Hän on toiminut myös Suomen YK-liiton hallituksen puheenjohtajana 2016–2017 ja Pohjola-Nordenin hallituksen puheenjohtajana 2018–2019.
Poliittinen ura

Kulmuni on kertonut, että yhteiskunnallisista asioista hänet sai kiinnostumaan yläasteen yhteiskuntaopin opettaja. Hän aloitti poliittisen toimintansa Keskustanuorissa 18-vuotiaana. Kulmuni toimi Lapin Keskustanuorten puheenjohtajana sekä Suomen Keskustanuorten liittohallituksen jäsenenä vuosina 2010–2011. Ensimmäisen kerran Kulmuni valittiin eduskuntaan vuoden 2015 vaaleissa Lapin vaalipiiristä vaalipiirin suurimmalla äänimäärällä, 9 702 äänellä.
Vuonna 2016 hänet valittiin Keskustan toiseksi varapuheenjohtajaksi ja hän uusi varapuheenjohtajan paikkansa vuonna 2018. Kulmuni toimi puolueensa varapuheenjohtajana Juha Sipilän vuoden 2019 vaalitappion aikaan.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Kulmuni valittiin jatkokaudelle eduskuntaan 8 423 äänellä.
Kulmuni nimitettiin elinkeinoministeriksi kesäkuussa 2019. Keskustan puheenjohtajaksi hänet valittiin syyskuun 2019 puoluekokouksessa. Hän voitti vastaehdokkaansa Antti Kaikkosen äänin 1092–829. Myöhemmin samassa kuussa hänet nimitettiin pääministerin sijaiseksi.
Toimittaja Marko Junkkarin mukaan Postin lakon yhteydessä pääministeri Antti Rinteen puheiden ristiriita Postin tiedotteen kanssa sai monet keskustalaiset pitämään varmana, että Rinne oli valehdellut eduskunnalle. Siksi keskusta ei voinut allekirjoittaa opposition välikysymykseen annettavaa hallituksen vastausta, joka tukisi Rinteen puheita. Kulmuni kertoi, ettei puolueen eduskuntaryhmällä tai puoluehallituksella ole luottamusta pääministeriin. Sdp:n eduskuntaryhmän kokouksen jälkeen Rinne jätti eronpyyntönsä 3. joulukuuta 2019. Kulmuni valittiin valtiovarainministeriksi ja pääministerin sijaiseksi Marinin hallitukseen. Valtiovarainministerinä Kulmuni oli nuorin sitten Risto Rytin. Kulmuni on myöhemmin kertonut, ettei yhteistyö Marinin hallituksen "viisikossa" sujunut hyvin ja että hän oli kannattanut tiukempaa talouspolitiikkaa. Kulmuni piti virheenä Marinin hallituksen puoliväliriihen menokehyspäätöksiä.
Poliittinen ura > Kohu viestintävalmennuksista

Kesäkuussa 2020 Suomen Kuvalehti julkisti tietoja, joiden mukaan Kulmuni oli maksattanut henkilökohtaisia valmennuksiaan valtion rahoilla yli 50 000 euron edestä. Harri Saukkomaan Tekiriltä ostettu valmennus sisälsi muun muassa neuvonantoa, analyysiä ja strategista konsultointia. Kulmunia valmennettiin 6 324 euron edestä 3. joulukuuta 2019, jolloin Antti Rinne joutui eroamaan pääministerin toimesta. Iltalehden mukaan Saukkomaa valmensi Kulmunia myös kamppailuun keskustan puheenjohtajuudesta Antti Kaikkosta vastaan syksyllä 2019. Saukkomaa ja Tekir laskuttivat valtiovarainministeriöltä 5 600 euroa analyysistä, neuvoista sekä katsauksesta Kulmunin somekanaviin tämän julkaistua Instagramissa kyselyn, keitä Al-Holin pakolaisleiriltä pitäisi tuoda Suomeen. Kulmuni lupautui maksamaan kustannukset ministeriöille takaisin. Kulmuni päätti itse erota hallituksesta 5. kesäkuuta. Myöhemmin Kulmuni on perustellut eroaan sillä, että hänen oli kannettava tapahtuneesta kokonaisvastuu hänen saatuaan tietää, että koulutuspalvelu oli kohtuuttoman hintainen. "En halunnut myöskään puolueen kärsivän tämän asian takia, ja jätin ministerin tehtävät. Asia on osaltani onneksi loppuun käsitelty aikaa sitten. Maksoin myös omista varoistani koulutuslaskut, vaikka mitään juridista velvoitetta siihen ei ollut", Kulmuni kirjoitti kesällä 2024.
Kulmunille tilattiin syksyllä 2019 työ- ja elinkeinoministeriön tekemällä sopimuksella viestintäkoulutus, jonka yhteydessä tehtiin myös puitesopimus konsultointitöistä. Iltalehden julkaisemien Kulmunin erityisavustaja Kari Jääskeläisen ja ministeriön viestintäyksikön välisten viestien mukaan hankinta tehtiin ministeriön yleisistä sopimuksista poikkeavana suorahankintana ministerin toiveesta. Kulmuni itse kertoi, ettei tiennyt koulutusten hinnasta eikä ollut osallistunut sopimuksen tekemiseen. Kulmunin siirtymisen yhteydessä valtiovarainministeriö teki erillisen, samansisältöisen sopimuksen Tekirin kanssa. Valtiovarainministeriö teki hankinnasta oikeudellisen arvion, jonka mukaan hankintaan ei liity oikeudellisia tai hallinnollisia epäselvyyksiä, mutta suorahankinnan syytä ei ollut merkitty hankinta-asiakirjoihin asiaankuuluvasti. Valtiovarainministeriö päätti sopimuksen 11. toukokuuta 2020 suorahankinnan perusteen poistuttua. Kulmunin erityisavustajana toiminut Kari Jääskeläinen tuomittiin tapauksesta kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen petoksesta.
Poliittinen ura > Puheenjohtajavaali 2020

Keskustan puheenjohtajavaalissa 5. syyskuuta 2020 Kulmuni menetti puheenjohtajan paikkansa Annika Saarikolle. Vaalissa annettiin 2 264 hyväksyttyä ääntä, joista Saarikko sai 1 157 ääntä. Kulmunin äänimäärä oli 773.
Poliittinen ura > Puheenjohtajakauden jälkeen

Kulmuni valittiin vuoden 2022 aluevaaleissa Lapin hyvinvointialueen aluevaltuustoon. Hän sai 1 966 ääntä, mikä oli korkein äänimäärä Lapin vaalipiirissä.
Kulmuni ilmoitti 14.2.2024 lähtevänsä ehdokkaaksi Euroopan parlamentin vaaleihin 2024. Kulmuni kertoi haluavansa keskittyä EU-parlamentissa erityisesti luonnonvarakysymyksiin vastustaen liiallista EU-sääntelyä Suomen luonnonvaroista sekä yhteisvastuullisten velkamekanismien lisäämistä. Kulmuni perusteli ehdokkuuttaan myös halukkuudellaan palauttaa Suomen Keskustan kadonnutta luottamusta. Kulmuni sai vaaleissa 67 028 ääntä ja tuli valituksi Euroopan parlamenttiin. Hän oli kaikista ehdokkaista ääniharava Oulun ja Lapin vaalipiireissä. Viikko ennen vaalipäivää Kulmuni synnytti toisen lapsensa.
Euroopan parlamentissa Kulmuni valittiin EU-parlamentin ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokuntaan. Kulmuni kertoi olevansa tyytyväinen valiokuntapaikkaansa, koska valiokunta käsittelee mm. suomalaisia metsiä ja metsätaloutta koskevia asioita.
Kannanottoja

Kulmunin mukaan aluepolitiikka näkyy Rinteen hallituksen vuoden 2020 budjetissa, ja hänen mielestään elä­mi­sen edel­ly­tys­ten pi­tää ol­la mah­dol­li­sim­man tasa-ar­voi­set kaut­ta maan.
Kulmuni totesi syyskuussa 2019, että hänen mielestään Suomen ilmastopolitiikka ei ole ollut riittävän yrityslähtöistä eikä elinkeinoelämämyönteistä. Hän uskoo, että hallituksen hiilineutraaliuteen vuoteen 2035 mennessä pyrkivän ilmastotavoitten saavuttamiseksi yritykset on otettava tiukasti mukaan työhön.
Helsingin Sanomien joulukuussa 2019 julkaisemassa gallupissa Keskustan kannatus jäi 11,1 prosenttiin, joka oli puolueen huonoin tulos kautta aikain. Lehden haastattelussa 27. joulukuuta Kulmuni pohdiskeli, ettei keskustan selviäminen ole enää ”automaatio”. ”Voi olla myös, ettei keskusta nouse tästä”, hän totesi.
Kesäkuussa 2020 Kulmuni ehdotti eläkeiän nostamista.
Yksityiselämä

Katri Kulmunin lapsuudenkoti on vanhalla sukutilalla, jossa Kulmuneita on asunut 1400-luvulta lähtien. Hänen isänsä on maaseudun pienyrittäjä ja äiti erityisopettaja. Lapsena hän kävi koulua Haaparannan puolella kielikoulussa, jossa opiskeli sekä suomalaisia että ruotsalaisia oppilaita. Hän opiskeli myös venäjää ja hakeutui opiskelemaan Pietariin.
Katri Kulmuni on avioliitossa Jyrki Peisan kanssa, joka työskentelee johtajana Metsäteollisuus ry:ssä ja järjestön johtoryhmässä. Kulmuni ja Peisa menivät naimisiin joulukuussa 2023 yli 10 vuoden yhdessäolon jälkeen. Heillä on kaksi lasta.
Tjumenin alue

| Tjumenin alue Тюменская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Tjumenin alueen sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 57.167°N, 65.5°E 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  14. elokuuta 1944
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tjumen (581 907 as.)
 – suurin kaupunki:  Tjumen
 – kuvernööri:  Vladimir Jakušev (Владимир Якушев)
Pinta-ala:  161 800 km², tai   1 435 200 (sis. Hanti-Mansia ja Jamalin Nenetsia) km²
Väkiluku (2010)  ():  1 340 608, tai  3 395 755 (sis. Hanti-Mansia ja Jamalin Nenetsia)
 – väestötiheys:  2,9 (sis. Hanti-Mansia ja Jamalin Nenetsia) as./km²
Kielet:  venäjä (osassa alueesta: hanti, mansi, nenetsi)
BKT (2010):  544 890,4 milj. RUB, tai   3 292 882,9 milj. RUB (sis. Hanti-Mansia ja Jamalin Nenetsia)
 – asukasta kohti:  406 450 RUB, noin 9 957 EUR, tai   969 706 RUB, noin 23 758 EUR (sis. Hanti-Mansia ja Jamalin Nenetsia)
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Symbolit:  
 – lippu:  Tjumenin alueen lippu
 – vaakuna:  Tjumenin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  72
 – ISO 3166:  RU-TYU
 
admtyumen.ru
Tjumenin alue (ven. Тюме́нская о́бласть, Tjumenskaja oblast) on Venäjän federaatioon kuuluva liittovaltiosubjekti Länsi-Siperiassa Aasiassa.
Maantiede

Tjumenin alueen ydinosa rajoittuu pohjoisessa Hanti-Mansiaan, idässä Tomskin ja Omskin alueisiin, etelässä Kazakstaniin, lounaassa Kurganin alueeseen ja lännessä Sverdlovskin alueeseen. Hanti-Mansian ja Jamalin Nenetsian autonomiset piirikunnat kuuluvat osana Tjumenin alueeseen, mutta toisaalta ovat myös itse liittovaltiosubjekteja. Ne kattavat lähes 90 prosenttia alueen kokonaispinta-alasta. Etelä–pohjois-suunnassa Tjumenin alue ulottuu koko Venäjän halki Kazakstanin rajalta Pohjoiselle jäämerelle.
Tjumenin alue kuuluu Länsi-Siperian alankoon. Alueen merkittävimmät joet ovat Obin vesistöön kuuluvat Irtyš ja Išim.
Luonnonsuojelualueista merkittävimmät ovat alueen länsiosissa sijaitsevat Tjumenski ja Beloozerovski.
Historia

Alue siirtyi Siperian kaanikunnalta Moskovan Venäjän valtapiiriin 1500-luvun lopun ja 1600-luvun alkupuolen aikana Stroganovien kauppiassuvun rahoittaman kasakkajoukon valloittamana. Siperian kaanikunnan mogulikaani Kutšumin joukot olivat tätä ennen tehneet useita hyökkäyksiä kauppiassuvun tsaari Iivana IV:n luvalla hallitsemille Permin seuduille. Kauppiassuvun määräyksestä kasakkapäällikkö Jermak Timofejevitš sotilaineen (840 sotamiestä ja 3 pappia) siirtyi vuonna 1582 Uralin yli. Paria kuukautta myöhemmin tämä kanuunoin ja musketein varustautunut sotajoukko löi nopeasti Kutšumin jousipyssyjoukot Siperian kaanikunnan pääkaupungissa Iskerissä. Tämä myös nimillä Kašlyk eli Sibir tunnettu pääkaupunki Irtyšin varrella nykyisen Tobolskin lähellä miehitettiin samana iltana.
Hanti-Mansian alue oli osa Pietari Suuren vuonna 1708 perustamaa laajaa Siperian kuvernementtiä.
Väestö

Tjumenin alueen (vain eteläinen ydinalue) asukasluku oli 1 340 608 (2010) ja asukastiheys 8,3 as./km². Alueen suurin kaupunki on Tjumen (581 907 as.). Muita kaupunkeja ovat Tobolsk (99 694 as.), Išim (65 243 as.), Jalutorovsk (36 493 as.) ja Zabodoukovsk (25 647 as).
Tjumenin ydinalueen pohjoispuolella sijaitsevat Hanti-Mansia (1 532 243 as.) ja Jamalin Nenetsia (522 904 as.) mukaan lukien Tjumenin alueen asukasluku oli 3 395 755 ja asukastiheys 2,9 as./km² (2010).
Väestö > Kansallisuusjakauma

selvennä
venäläisiä noin 71 % (noin 2,2 miljoonaa)
ukrainalaisia 8 % (260 000)
tataareja 7 % (227 000)
valkovenäläisiä 1,5 % (49 000)
baškiireja 1,3 % (41 000)
tšuvasseja 1 % (31 000)
saksalaisia 0,9 % (29 000)
azereita 0,6 % (20 000)
moldovalaisia 0,6 % (18 000)
kazakkeja 0,5 % (16 000)
Hallinto

Tjumenin alue on yksi Venäjän federaation alueista (subjekti) ja sen pääkaupunki on Tjumen. Tjumenin alueeseen kuuluvat myös alueen pohjoispuolella sijaitsevat Hanti-Mansian ja Jamalin Nenetsian autonomiset piirikunnat, mutta ne ovat myös suoraan Venäjän federaation alueita (subjekteja) eli federaation hallinnossa ne ovat tasavertaisia Tjumenin alueen kanssa.
Tjumenin alueen ydinosa jakautuu aluehallinnollisesti 5 kaupunkipiiriin (Tjumen, Tobolsk, Išim, Jalutorovsk ja Zabodoukovsk) ja 22 piiriin.
Laajempi Tjumenin alue on puolestaan jaettu 20 kaupunkipiiriin ja 37 piiriin. Paikallishallinnon johdossa ovat kuvernööri ja alueduuma. Kuvernöörinä toimii Sergei Sobjanin.lähde?
Talous

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alueen tärkeimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metallinjalostus-, kemian-, metsä-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuus. Lisäksi on öljyntuotantoa. Alueen maatalous tuottaa viljaa, pellavaa ja vihanneksia sekä karjataloustuotteita.lähde? Suomalaisyrityksistä esimerkiksi Fortum toimii alueella.
Tjumen on Siperian miljoonakaupunkeja yhdistävän Jekaterinburg–Omsk-pääradan varrella. Tjumenista pohjoiseen johtava päärata kulkee Tobolskin kautta edelleen Hanti-Mansian Surgutin ja edelleen Jamalin Nenetsian kaasukenttien taajamiin.
Aiheesta muualla

Tyumen region - presentation, pdf[vanhentunut linkki] (englanniksi) (tyumen-region.com)
| n k Uralin federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg
|  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Kurgan  Sverdlovsk  Tjumen  Tšeljabinsk  |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Kurgan  Sverdlovsk  Tjumen  Tšeljabinsk  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Konginkangas

| Konginkangas> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Äänekoski |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°46′45″N, 025°48′23″E
Lääni:  Keski-Suomen lääni
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Kuntanumero:  274
Hallinnollinen keskus:  Konginkankaan kirkonkylä
Perustettu :  kappeliseurakunta 1867, kunta ja itsenäinen seurakunta 1895
– emäpitäjä:  Viitasaari
Liitetty:  1993
– liitoskunnat:  Äänekoski Konginkangas
– syntynyt kunta:  Äänekoski
Pinta-ala:   km²   (1.1.1992)
– maa:  298,6 km²
Väkiluku:  1 586   (31.12.1992)
– väestötiheys:  5,5 as./km²
Konginkangas on Keski-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Konginkangas perustettiin vuonna 1895 erottamalla se Viitasaaren kunnasta. Se liitettiin 1. tammikuuta 1993 osaksi Äänekosken kaupunkia.
Konginkankaan naapurikunnat olivat Kannonkoski, Konnevesi, Saarijärvi, Sumiainen, Vesanto, Viitasaari ja Äänekoski. Vuoteen 1969 naapurikuntiin kuului lisäksi Äänekosken maalaiskunta.
Liikenne

Konginkankaan halki etelästä pohjoiseen kulkee valtatie 4 Jyväskylästä Ouluun. Tie kulki alun perin Konginkankaan kirkonkylän kautta, mutta uudelleenrakennettuna se ohittaa kirkonkylän länsipuolelta. Konginkankaan kirkonkylästä on matkaa Äänekosken keskustaan noin 20 kilometriä, Jyväskylään noin 60 kilometriä ja Ouluun noin 280 kilometriä. Jyväskylän lentoasemalle Tikkakoskelle kertyy vajaat 40 kilometriä.
Valtatiellä 4 Konginkankaan kohdalla sattui 19. maaliskuuta 2004 Suomen toistaiseksi vakavin tieliikenneonnettomuus, jossa paperirullia kuljettanut rekka ja linja-auto törmäsivät. Onnettomuudessa kuoli 23 ja loukkaantui 14 henkilöä.
Historiaa

Konginkankaan alueelta on tehty parikymmentä rautakauden aikaista löytöä, muun muassa kvartsiitista hiottu soikea kovasin. Myös lappalaisia on liikkunut alueella, mistä kertovat niin kutsutut lapinrauniot. Rautakaudella syntyi eränkäynti- ja kauppareitti Päijänteeltä Jyväsjärven ja Vehniän kautta Keiteleelle, ja myös Konginkangas sijoittui sen varteen. Eränkävijöillä ja kauppiailla oli tapana vetää veneensä Ala-Keiteleen Pyyrinlahden ja Keiteleen välisen kannaksen yli "konkia" pitkin, mistä pitäjän nimen kerrotaan saaneen alkunsa.
Ensimmäiset vakituiset asukkaat tulivat Konginkankaan alueelle 1500-luvun puolivälin tienoilla Hämeestä, ja tämän jälkeen saapuneet uudisasukkaat olivat pääosin savolaisia. Konginkankaalla käytiin taisteluja nuijasodan aikana vuonna 1596, jolloin talonpojat voittivat huovit. Sama seutu joutui taistelunäyttämöksi myös isonvihan aikana vuonna 1714. Vuonna 1683 Konginkankaalla mainittiin olleen yhdeksän kantatilaa.
Konginkangas oli pitkään jaettuna Saarijärven ja Viitasaaren pitäjille. Pyyrinlahden kylän talonpojat anoivat pitkien kirkkomatkojen vuoksi vuonna 1794 tuomiokapitulilta lupaa oman kirkon rakentamiseen ja oman papin palkkaamiseen, mutta anomus hylättiin. Useiden yritysten jälkeen saatiin vihdoin vuonna 1864 lupa oman saarnahuoneen rakentamiseen, ja se valmistui vuonna 1866. Konginkangas muodostettiin Viitasaaren kappeliseurakunnaksi vuonna 1867 ja ensimmäinen oma pappi saatiin vuonna 1874. Konginkankaan säästöpankki aloitti toimintansa vuonna 1890 ja nuorisoseura perustettiin vuonna 1907. Taidemaalari Akseli Gallen-Kallela vietti kesän 1904 Konginkankaalla, ja täällä hän maalasi tunnetut taulunsa Väinämöisen venematka ja Keitele. Matoniemellä sijainnut Niemelän torppa siirrettiin vuonna 1909 Seurasaaren ulkomuseoon Helsinkiin.
Konginkankaalle asutettiin jatkosodan jälkeen Sortavalan maalaiskunnan siirtoväkeä.
Paikkakunnan perinteitä vaalii Konginkankaan Kotiseutukerho Kömin Kilta ry. Eräänä hankkeenaan he dokumentoivat Konginkankaalla toimineen Suomen viimeisen miesten pukuja valmistaneen tehtaan Salmutex Oy:n toimintaa vuotta ennen kuin yritys joutui vuonna 2015 lopettamaan toimintansa.
Nähtävyyksiä

Konginkankaan tasavartista, puista ristikirkkoa vuodelta 1866 pidetään viimeisenä kansanrakentajien rakentamana kirkkona Suomessa. Konginkankaan vanha keskusta on merkittävä rakennettu ympäristö. Kirkkomaisemaan liittyy myös vuonna 1856 käyttöön vihitty Konginkankaan hautausmaa sekä viljamakasiini, joka on toiminut kotiseutumuseona vuodesta 1956.
Kansakoulutien varressa on kolme kansakoulua eri aikakausilta. Konginkankaan kirkonkylän puukoulu eli ”uusi kansakoulu” valmistui 1936. Samalla tontilla sijaitsevat nuorisotalo Vaparina toimiva vanha puukoulu vuodelta 1890 sekä päiväkotina toimiva matala tiilinen koulurakennus 1970-luvun alkupuolelta ja 2007 valmistunut uusi ala-aste. Konginkankaan koululaitos on Keski-Suomen vanhin, sillä se on perustettu 1867.