stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ehkäisymenetelmien tehokkuus

Ehkäisymenetelmien tehokkuutta kuvataan Pearlin luvun (Pearl Index) avulla. Pearlin luku ilmoittaa raskauksien lukumäärän 100 naisvuotta kohti. Esimerkiksi Pearlin luku 0,1 tarkoittaa sitä, että yksi nainen tuhannesta tulee raskaaksi vuoden aikana.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Suunnittelematon raskaus eri ehkäisyvälineitä käytettäessä.Ensimmäisen käyttövuoden aikana raskaaksi tulleiden naisten osuus (%), kun ehkäisyä käytetään tyypillisesti tai täydellisesti, sekä saman ehkäisyn käyttöä yhden vuoden jälkeen jatkaneiden osuus (%).
| Menetelmä | Tyypillinen käyttö % | Täydellinen käyttö % | Käyttöä vuoden kuluttua jatkaneiden osuus % |
| Ei ehkäisyä  | 85 | 85 |   |
| Spermisidi | 28 | 18 | 42 |
Luonnolliset menetelmät:  
| Varmat päivät |   | 5 |   |
| Liman tarkkailu |   | 4 |   |
| Ovulaation tarkkailu |   | 3 |   |
| Lämpö-lima-rytmi |   | 0.4 |   |
Ehkäisytietokoneet / Hedelmällisyystietokoneet:  
| Persona   |   | 6.2 |   |
| Lady-Comp  |   | 0.6 |   |
| Keskeytetty Yhdyntä | 22 | 4 | 46 |
| Ehkäisysieni |   |   | 36 |
| Synnyttäneet | 24 | 20 |   |
| Synnyttämättömät | 12 | 9 |   |
| Pessaari | 12 | 6 | 57 |
| Naisen kondomi | 21 | 5 | 41 |
| Miesten kondomi | 18 | 2 | 43 |
| Yhdistelmä- tai minipilleri | 9 | 0.3 | 67 |
| Ehkäisylaastari | 9 | 0.3 | 67 |
| Ehkäisyrengas | 9 | 0.3 | 67 |
| Injektioehkäisy (Depo-Provera) | 6 | 0.2 | 56 |
| Kuparikierukka | 0.8 | 0.6 | 78 |
| Hormonikierukka  | 0.2 | 0.2 | 80 |
| Implantti | 0.05 | 0.05 | 84 |
| Naisen sterilointi | 0.5 | 0.5 | 100 |
| Miehen sterilointi (vasektomia)  | 0.15 | 0.15 | 100 |
| LAM (täysimetys)  | 0.01 |   |   |
Taulukon huomiot

↑  Tulos on kiistelty. Mm. Trussell (2001) on arvioinut, että tulos on virheellisesti päätelty (Trussell. J, "Measuring the contraceptive efficacy of Persona." Contraception 2001 Volume 63, Issue 2, February, 77-79).
↑  Laktationaalinen amenorrea -menetelmä on erittäin tehokas menetelmä, mutta vain täysimetys toimii ehkäisymenetelmänä.
Aiheesta muualla

Taulukko Suomen lääkärilehden artikkelin sivulla 2217 .pdf (Arkistoitu – Internet Archive) Huom! Artikkelissa taulukon lähteeksi mainitaan WHO:n teos, mutta alkuperäislähde on Trussell J. Contraceptive efficacy. In: Hatcher RA, Trussell J, Nelson AL, Cates W, Stewart FH, Kowal D. Contraceptive technology: nineteenth revised edition. New York NY: Ardent Media, 2007. ]
Artjom Tšubarov

| Artjom Tšubarov |
| --- | --- |
 Tšubarov (oikealla) Vancouver Canucksin paidassa aloituksessa New York Islandersin Michael Pecaa vastaan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1979 (ikä 45) Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura:  Torpedo Nižni Novgorod
Sarja:  KHL
Tehtävä:  apuvalmentaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2010
Seurat:  Torpedo Nižni Novgorod (RSL/KHL) Dinamo Moskova (RSL/KHL) Syracuse Crunch (AHL) Vancouver Canucks (NHL) Kansas City Blades (IHL) Avangard Omsk (RSL)
NHL-varaus:  31. varaus, 1998 Vancouver Canucks
Artjom Andrejevitš Tšubarov (ven. Артём Андреевич Чубаров; s. 13. joulukuuta 1979 Gorki, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan NHL:ssä Vancouver Canucksin joukkueessa yhteensä 228 runkosarjaottelua tehopistein 25+33=68 ja keräten 40 jäähyminuuttia sekä 27 runkosarjaottelua tehden neljä syöttöpistettä ja keräten neljä jäähyminuuttia. Yli puolet urastaan Tšubarov pelasi kuitenkin kotimaassaan. Hän ei koskaan noussut hyökkäyspään tähdeksi, vaan Tšubarov tunnettiin lähinnä klassisena kahden suunnan sentterinä, jonka vahvuuksiin kuului peliäly, alivoimapelaaminen ja aloitukset. Nykyään hän toimii KHL-joukkue Torpedo Nižni Novgorodin apuvalmentajana.
Ura > Seuraura

Tšubarov oli Torpedo Nižni Novgorodin kasvatti. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä 15-vuotiaana Venäjän toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Vysšaja Ligassa kaudella 1994–1995. Kaudella 1996–1997 Tšubarov debytoi Superliigassa, jossa hän pelasi 15 runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kaudeksi 1997–1998 hän siirtyi Dinamo Moskovaan, jossa Tšubarov pelasi 30 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5. Hän edusti joukkuetta kauden aikana myös EHL:ssä. Vancouver Canucks varasi Tšubarovin toisella kierroksella 31. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1998. Hän vietti Dinamossa vielä kauden 1998–1999 ja edusti joukkuetta taas myös EHL:ssä.
Kaudeksi 1999–2000 Tšubarov siirtyi Vancouver Canucksin organisaatioon. Hän pelasi seuran NHL-joukkueessa 49 runkosarjaottelua tehopistein 1+8=9. Osa Tšubarovin kaudesta eteni farmijoukkue Syracuse Crunchissa, AHL:ssä. Kaudella 2000–2001 hän pelasi IHL-joukkue Kansas City Bladesissa ja Canucksin NHL-joukkueessa yhteensä vain 11 ottelua (10 IHL- ja yksi NHL-ottelu) marraskuussa 2000 IHL-ottelussa tulleen olkapäävamman vuoksi. Ottelumäärästään huolimatta Tšubarovin teholukema +10 oli Bladesin hyökkääjistä koko kauden paras. Kaudella 2001–2002 hän pelasi NHL:ssä 51 runkosarjaottelua tehopistein 5+5=10 ja kuusi playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Tšubarovista tuli kaikkien aikojen ensimmäinen NHL-pelaaja, jonka neljä ensimmäistä maalia oli voittomaaleja. Osan kaudesta hän pelasi vielä AHL-joukkue Manitoba Moosessa.
Kaudella 2002–2003 Tšubarov ei saanut enää farmikomennusta ja hän pelasi NHL:ssä 62 runkosarjaottelua tehden liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 7+13=20. Kaudella 2003–2004 Tšubarov teki runkosarjassa tehot 12+7=19. Hän palasi kaudeksi 2004–2005 kotimaahansa Dinamo Moskovan riveihin NHL:n työsulun vuoksi. Tšubarov voitti kauden päätteeksi Venäjän-mestaruuden. Hän oli palaamassa Canucksiin kaudeksi 2005–2006, mutta paluuta NHL:ään ei kuitenkaan koskaan tapahtunut ja Tšubarov teki elokuussa 2005 sopimuksen Superliiga-joukkue Avangard Omskin kanssa. Hän oli kaudella 2005–2006 tehoilla 10+15=25 joukkueen kolmanneksi paras pistemies Oleg Belkinin kanssa ja Omskin paras maalintekijä kevään 2006 pudotuspeleissä viidellä osumallaan. Kaudella 2006–2007 Tšubarov teki Venäjän pääsarjan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+27=36. Hän edusti Omskia kauden aikana myös Continental Cupissa, jonka parhaaksi hyökkääjäksi Tšubarov valittiin.
Tšubarov pelasi kauden 2008–2009 Superliigan tilalle perustettua KHL:ää kasvattajaseurassaan Torpedo Nižni Novgorodissa ja kaudella 2009–2010 kaksi ottelua Dinamo Moskovassa, jossa hän lopetti pelaajauransa. Kaudeksi 2014–2015 Tšubarov nimettiin Torpedo Nižni Novgorodin apuvalmentajaksi Pēteris Skudran johtamaan valmennustiimiin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Manitoba 1999 | jääkiekko |  |
Tšubarov edusti Venäjää maailmancupissa vuonna 2004. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1998 ja 1999. Vuoden 1999 turnauksessa Tšubarov ratkaisi Venäjälle maailmanmestaruuden tehtyään finaalissa Kanadaa vastaan 3-2-voittomaalin jatkoerässä ajassa 65.13. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1997.
FC Nörtit

| FC Nörtit |
| --- | --- |
Tyyli:  Muodonmuutosohjelma
Kestoaika:  30 min
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Subtv
Esitetty:  2006 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  9
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nordisk Film
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
FC Nörtit oli Subtv keväällä 2006 esittämä yhdeksänosainen tositelevisiosarja, jossa jalkapallolegenda Atik Ismail valmensi nörteistä koottua jalkapallojoukkuetta. Sarjan huipennuksessa FC Nörtit kohtasi jalkapallojoukkue HJK:n.
Mukana joukkuetta valmentamassa olivat myös Petteri Jaatinen, Ari Tiittanen sekä Juhani Tamminen.
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | FC Nörtit | 2006 |
| 2. | Siuntio |  |
| 3. | Vankilapeli |  |
| 4. | Paluu Siuntioon |  |
| 5. | Musavideo |  |
| 6. | Julkkiksia ja tähtiä |  |
| 7. | Juhana ja helmenkalastajat |  |
| 8. | Revanssi |  |
| 9. | The Game |  |
FC Nörttien pelaajat

Päävalmentaja: Atik Ismail
TurrrboCherry

TurrrboCherry (oik. Ulrika Bachér, s. 4. lokakuuta 1981) on suomalainen graafikko ja burleskiartisti.
Bachér kuuluu vuonna 2008 perustettuun The Itty-Bitty Tease Cabaret -burleskiryhmään, joka kuuluu Suomen ensimmäisiin esiintyviin burleskiryhmiin. Lisäksi hän esiintyy duona kollegansa Ruska Schönbergin (Tinker Bell) kanssa nimellä The Ravishing Shangri-La Rubies. Bachér ja Schönberg omistavat Suomen ensimmäisen burleskikoulun Studio Shangri-Lan ja luotsaavat Rubies-Klubit-nimistä burleskiklubia.
Bachér on mukana Ylen tositelevisiosarjassa Vintage-valtakunta.
Bachér on osa bluesia ja burleskia yhdistävää Knucklebone Oscar & Shangri-la Rubies -kokoonpanoa, joka esiintyy livenä myös nimellä Ruby Knuckles Sextet. Kokoonpano osallistui vuoden 2017 Uuden musiikin kilpailuun kappaleella ”Caveman”.
Aiheesta muualla

TurrrboCherry kotisivut
The Ravishing Shangri-La Rubies kotisivut
The Itty-Bitty Tease Cabaret kotisivut
Pietarin taideakatemia

Akatemiarakennus rakennettiin 1764–1789 Jean-Baptiste Vallin de la Mothen ja Aleksandr Kokorinovin suunnitelmien mukaan.
Akatemia 1900-luvun alussa
Pietarin taideakatemiassa opiskelleita suomalaisia
Hugo Backmansson
Eero Järnefelt
Martti Merenmaa
Hjalmar Munsterhjelm
Oskar Nylander
Alfred Parland
Ilja Repin
Juho Rissanen
Carl Eneas  Sjöstrand
Ossi Somma
Robert Stigell
Reidar Särestöniemi
Victoria Åberg
Valeri Jakobi, Taideakatemian vihkiäiset, 1889.
Repin-instituutti eli Pietarin taideakatemia on osa Venäjän taideakatemiaa (ven. Российская Академия художеств, Rossijskaja Akademija hudožestv) ja toimii Moskovan Surikov-instituutin ohella Venäjän korkeinta kuvataiteen ja arkkitehtuurin opetusta tarjoavana oppilaitoksena.
Laitoksen koko nimi on ollut vuodesta 1944 lähtien Pietarin Repinille nimetty maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin valtiollinen akateeminen instituutti (ven. Санкт-Петербургский Государственный академический институт живописи, скульптуры и архитектуры им. И.Е. Репина; Sankt-Peterbugski Gosudarstvennyi akademitšeski institut živopisi, skulptury i arhitektury im. I. Je. Repina). Nimenä on ollut myös Venäjän Taideakatemia vuodesta 1932 ja Neuvostoliiton taideakatemia vuonna 1947.
Repin-instituutti jatkaa vuonna 1757 perustetun Keisarillisen taideakatemian (ven. Императорская Академия художеств; Imperatorskaja Akademija hudožestv) perinnettä ja toimii sille pystytetyssä rakennuksessa Pietarissa Nevan rannalla.
Laitokset ovat (vuonna 2012): maalaustaide, graafinen taide, arkkitehtuuri, kuvanveisto sekä taiteen teoria ja taidehistoria.
Historia

Pietari I halusi perustaa 1720-luvulla Italian ja Ranskan taideakatemian mallin mukaisen taideakatemian myös Pietariin. Senaatti oli jo vahvistamassa taideakatemiahankkeen vuonna 1724, mutta Pietari I:n kuolema ja vallan vaihtuminen siirsivät taideakatemian perustamista niin, että sen varsinainen toiminta taiteilijoiden kouluttajana alkoi vasta 1757 Pietari I:n tyttären Elisabetin aikana.
Tämän Kolmen jaloimman taiteen akatemian perustamiseen vaikuttivat merkittävästi kreivi Ivan Šuvalov (1727–1797), joka kuului myös Moskovan yliopiston perustajiin, sekä kuin tiedemies Mihail Lomonosov (1711–1765). Kreivi Šuvalov oli Elisabet I:n läheinen ystävä. Kreivi oli valistusmies, toimi taidemesenaattina ja omisti laajan taidekokoelman ja kirjaston.
Historia > Alkuvuodet Moskovassa 1757–1763

Seitsemän ensimmäistä vuotta (1757–1763) taideakatemia kuului Moskovan yliopistoon ja toimi siis aluksi Moskovassa johtajanaan kreivi Ivan Šuvalov. Oppilaille ei asetettu ikärajaa; pääsykokeiden pääpaino oli piirustuksessa ja taideaineissa. Moskovalaisia oppilaita oli 16 ja pietarilaisia 20. Opintojen pituutta ei oltu määrätty ja oppiaineina olivat muun muassa arkkitehtuuri, maalaustaide ja kuvanveisto. Lisäksi oli yleissivistäviä aineita kuten arkeologia, historia, fysiikka, kemia ja matematiikka. Ensimmäinen tentti järjestettiin vuonna 1762. Moskovan vuosina pääpaino oli taideopetuksessa.
Historia > Muutto Pietariin 1763

Taideakatemia siirtyi vuonna 1763 Pietariin, jossa toiminta alkoi Šuvalovin palatsissa vuonna 1764, koska omia tiloja ei vielä ollut. Muuttoon vaikutti erityisesti Ivan Šuvalov, koska myös Tiedeakatemia toimi Pietarissa ja Moskova kiinnosti tuona aikana sen takia vähemmän ja työtarjouksia oli Moskovassa vähän. Oppilaat saivat käyttöönsä myös Šuvalovin taidekokoelmat että kirjaston.
Historia > 1764–1794

Toiminta alkoi Pietarissa vuonna 1764. Katariina II oli mukana Taideakatemian johtajaksi valitun Ivan Betskoin (Betskij 1704–1795) kanssa tekemässä oppilaitoksen virallisia ohjesääntöjä leimaten ja allekirjoittaen joka sivun uudistuksesta, joka tuli voimaan vuonna 1764. Opiskelijoiksi otettiin joka kolmas vuosi 65 viisi- tai kuusivuotiasta poikaa ja opinnot kestivät 15–18 vuotta. Säännöt olivat samat kuin aikuisopiskelijoilla. Pienimpiä poikia opetettiin niin sanotussa kasvattiosastossa, jossa annettiin monipuolista perusopetusta. Opiskelu jakautui viiteen eri vaiheeseen ikäryhmien mukaan.
Taideakatemiaan päästäkseen maaorjien oli esitettävä tilanomistajan kirje vapaudestaan. Sen puuttuminen ei kuitenkaan estänyt oppiin pääsyä, aluksi asiaa katsottiin läpi sormien. Ilmeisesti muun muassa Orest Kiprenski ja Vasili Tropinin pääsivät näin Taideakatemiaan. Näin alettiin opettaa uutta sivistynyttä sukupolvea Venäjälle. Ensimmäiset oppilaat valmistuivat vuonna 1767 ja samana vuonna lähetettiin ulkomaille ensimmäiset kuvanveiston jatko-opiskelijat Fedot Šubin ja Fjodor Gordejev.
Johtoon valittu Ivan Betskoi (Betskij, 1704–1795) laati Taideakatemian ensimmäisen virallisen ohjesäännön. Betskoi oli keisarillisen hovin suosiossa ja Katariina II:n salainen neuvonantaja. Betskoi oli mukana myös perustamassa naisopistoa, myöhempää Smolnan instituuttia, missä tulevat hovineidot koulutettiin. Taideakatemiasta tuli valtiollinen organisaatio, joka valvoi taidetta koskevia asioita koko maassa ja jakoi taiteilijoille kunniamerkkejä ja palkintoja. Betskoi oli usein eri mieltä jaetuista kunnianosoituksista. Hänestä niillä usein peitettiin taitamattomuutta. Ensimmäisinä vuosina vain harvat oppilaat ylsivät asetettuihin tavoitteisiin.
Taideakatemia edisti voimakkaasti uusklassismin periaatteita lähettämällä merkittävimpiä venäläisiä taiteilijoita ulkomaille opiskelemaan Italiaan ja Ranskaan antiikin ja renessanssin tyylisuuntia. Taideakatemian käytössä oli suuri kokoelma laadukkaita taideteoksia, joita opiskelijat saivat tutkia ja kopioida. Klassismia pidettiin kritiikkinä vallitsevalle sievistelevälle ja pinnalliselle kuvakäsitykselle. Sen suosion nousuun vaikutti suuresti taidehistorian tutkimuksen kehittyminen ja suuret Pompejin ja Herculaneumin arkeologiset löydöt.
Ensimmäisiä valmistuneita olivat muun muassa arkkitehti Vasili Baženov, taidemaalari Anton Losenko ja arkkitehti Aleksandr Kokorinov.
Historia > Olosuhteet 1700-luvulla

Ajat olivat poliittisesti vaikeat, keinottelu, juonittelu, valehtelu, kateus ja suoranainen henkinen väkivalta hajotti Taideakatemian yhteisöä. Itsenäisesti työskentelevien taiteilijoiden elämä oli hankalaa tällaisessa ympäristössä. Tämän kaiken keskellä taideakatemian rakennuksen suunnitellut arkkitehti Aleksadr Kokorinov teki itsemurhan vuonna 1772 häneen kohdistuneiden väärien syytösten takia. Seuraavana vuonna taidemaalari Anton Losenko, joka oli mukana Taideakatemian taloudenhoidossa, kuoli hämärissä olosuhteissa. Vuonna 1799 arkkitehti Vasili Baženov, joka oli yrittänyt korjata Taideakatemian epäkohtia ja oli mukana hallinnollisissa tehtävissä, sai surmansa yhtä kummallisesti kuin Losenko.
Venäjän kurjat olot ja köyhyys saivat vanhemmat lähettämään lapsensa Taideakatemiaan taloudellisista syistä, sillä opiskelemaan otetut lapset saivat täysihoidon. Kuitenkin 1700-luvun loppupuolella esiintyi joukko jalomielisiä hyväntekijöitä, jotka halusivat tukea varattomia opiskelijoita. Heitä olivat muun muassa kreivi Aleksandr Stroganov (1733–1843), Taideakatemian johtaja 1800-luvun alussa ja ruhtinas Nikolai Jusupov.
Historia > 1794–1797

Johtajana ollut kreivi Aleksei Musin-Puškin (1744–1817) oli muinaisvenäläisten käsikirjoitusten keräilijä. Hän sai myös hankituksi rahoituksen Taideakatemian lisärakennusta varten.
Historia > 1797–1800

Johtajaksi valittiin ranskalainen diplomaatti, kirjailija, antiikin taiteen harrastaja ja Ranskan akatemian jäsen Marie-Gabriel-Florent-Auguste de Choiseul-Gouffier (1752–1817). Koska hän ei osannut venäjää, hänen apunaan oli arkkitehti Vasili Baženov, joka kuoli oudoissa olosuhteissa vuonna 1799.
1800-luku > 1800–1811

Kreivi Aleksandr Stroganovin johtajakaudella oppilaiksi alettiin ottaa kahdeksan- tai yhdeksänvuotiaita poikia ja opiskeluaikaa lyhennettiin 12 vuoteen. Oppilaita oli kaikkiaan lähes 300, jokaisella luokalla 30 oppilasta ja tarvittaessa otettiin käyttöön rinnakkaisluokkajärjestelmä. Jokainen vuosi 15 oppilasta pääsi vapaaoppilaaksi. Lukuvuosi jaettiin kahdeksi lukukaudeksi. Syyslukukausi käsitti kuukaudet syyskuusta joulukuuhun ja kevätlukukausi kesti tammikuusta toukokuuhun. Lomilla oppilaiden tuli opiskella itsenäisesti. Ulkomaille lähettiin enemmän stipendiaatteja kuin aikaisemmin.
Taideakatemian neuvosto vastasi oppilaiden työsuorituksista. Neuvosto myös jakoi harkintansa mukaan tilaustyöt sekä opiskelijoille että jo valmistuneille.
1800-luku > 1812–1843

Vuosina 1812–1816 johdossa oli varajohtaja Pjotr Tsekalevski, jolloin elettiin välivaihetta. Vuosina 1817–1843 johtajana oli Aleksei Olenin.
1800-luku > Toimitilat

Aluksi toimitilat olivat kreivi Ivan Šuvalovin varassa. Pietariin muutetun Taideakatemian katsottiin tarvitsevan arvonsa mukaiset omat tilat ja suunnittelu aloitettiin välittömästi vuonna 1764, mutta rakennus valmistui vasta 25 vuotta myöhemmin vuonna 1788. Se oli Taideakatemian oman kasvatin arkkitehti Aleksandr Kokorinovin ja Jean-Baptiste Vallin de la Mothe'in suunnittelema ja piirtämä. Johtajana vuosina 1794–1797 toiminut Aleksei Musin-Puškin sai hankittua vielä rahoituksen lisärakennusta varten. Konstantin Ton suunnitteli vuosina 1832–1834 Nevajokeen rajoittuvan aukion. Venäjälle ostettiin ranskalaisen arkeologiryhmän Egyptistä löytämät 3 000 vuotta vanhat sfinksit ja sijoitettiin Nevan rantaan Taideakatemian eteen.
1800-luku > Opettajia

Ivan Betskoin aikana tärkeimmät maalaustaiteen opettajat olivat Dmitri Levitski (muotokuvamaalaus), Gavril Kozlov (historiamaalaus) ja Semjon Šedrin (maisemamaalaus). Palkka oli huono ja opettajat vaihtuivat jatkuvasti hankalien elämänolosuhteidensa takia. Velkojensa takia heidän omaisuuttaan ulosmitattiin tai he joutuivat veloistaan vankilaan.selvennä
1800-luku > Opetuksen suuntaviivoja

Klassismin perusteiden opetusta tuettiin vuonna 1772 julkaistulla Anton Losenkon kirjalla Ihmisen mittasuhteiden lyhyt selostus. Tämä taidemaalari-kirjailija sai surmansa hämärissä olosuhteissa vuonna 1773.
Jo 1700-luvun lopulla piirustusluokalla alettiin siirtyä realistisempaan kuvaukseen kuin aikaisemmin. Kun myös lomilla piti työskennellä, oppilaat saivat kosketuksen ympäristöönsä. Kuvanveisto- ja maalausluokilla ei varhaisia realismin suuntaisia kokeiluja sallittu. Opettajat saattoivat repiä oppilaiden piirustukset tai tuhota veistokset, jotka oli hävitettävä muotteja myöten, jos ne opettajan mielestä olivat jotenkin rahvaanomaisia. Realistisemman kansankuvauksen katsottiin pilkkaavan antiikin Kreikan ja Italian renessanssin tuotteita.
1800-luvulle tultaessa opetusta uudistettiin. Maalausluokalla tehtiin malliharjoitelmia ja ulkoilmaluonnoksia, arkkitehtiluokalla harjoiteltiin rakennustyömailla. Täydentäviä opetusaineita poistettiin ja  teoriaa lisättiin. Vuonna 1893 oppilaitos jaettiin Taideakatemiaksi ja Taiteelliseksi Korkeakouluksi.lähde?
Neuvostoliiton aika

Vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen akatemia koki muutoksia. Neuvostoliiton aikana akatemian opetus jatkui, mutta se muutti nimeään ja organisaatiotaan useita kertoja. Koko Venäjän Taideakatemia perustettiin vuonna 1932, Neuvostoliiton taideakatemia vuonna 1947. Vuonna 1944 oppilaitos nimettiin Ilja Repinin mukaan Pietarin Repinille nimetty maalaustaiteen, kuvanveiston ja arkkitehtuurin valtiolliseksi akateemiseksi instituutiksi.
Taideakatemia tänään

Opetus on jaettu neljään tiedekuntaan: maalaustaide, grafiikka, arkkitehtuuri ja taidehistoria. Niissä opiskelu kestää viisi tai kuusi vuotta.
Opetusta Kotkassa ja Imatralla

Repin-instituutti on osa Venäjän taideakatemian laajaa organisaatiota. Instituutilla on sivutoimipiste myös Kotkassa. Kotkan Kyminlinnassa vuonna 2006 alkanut koulutus keskittyy klassisen maalaustaiteen opetukseen. Koulutusta jatkettiin kesällä 2008 muuton jälkeen Kotkan entisen Höyrypanimon tiloissa.
Pietarin taideakatemia tekee yhteistyötä myös Imatran taidekoulun kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Basile Baudez, L'académie impériale des beaux-arts de Saint-Pétersbourg (1757-1802), du Moujik à l'artiste. Thèse de l' École des Chartes soutenue en 2000. (ranskaksi)
I. Repin St.Petersburg State Academy Institute of Painting, Sculpture and Architecture (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi) (venäjäksi)
The St. Petersburg State Academic Institute of Fine Arts, ArtRoots.com (englanniksi)
| n k Pietari |
| --- | --- | --- |
 Hallinnollinen jako  Liittovaltiokaupunki  Leningradin alue 
| Yleistä |  Tulvat  Historia Pietari Suuri  Pietari-Paavalin linnoitus  Dekabristikapina  Verisunnuntai  Pietarin neuvosto  Leningradin piiritys  Leningradin juttu  |  |
| Maantiede |  Itämeri Suomenlahti  Pietarin saaret Kivisaari  Koivusaari  Vasilinsaari  Konnunlahti  Moika  Neva  Suzdalinjärvet  Tuutarinjärvi  Tulvapato  Uusi Hollanti  |  |
| Koulutus ja tiede |  Tiedeakatemia  Pietarin valtionyliopisto  Lääketieteellinen  Luoteinen lääketieteellinen  Pediatrinen lääketieteellinen  Teknologinen instituutti  Herzenin pedagoginen yliopisto  Mihailovin tykistöakatemia  |  |
| Kulttuuri |  Museot Eremitaaši  Pietarhovin palatsi  Taideakatemia  Talvipalatsi  Venäläisen taiteen museo  Musiikki Konservatorio  Orkesteri  Teatteri Mariinski-teatteri  Music Hall  Venäjän esittävän taiteen valtioninstituutti  Puistot Jusupovin puisto  Katariinan puisto  Kesäpuisto  Taurian puisto  Urheilu SKA  Spartak  Zenit  |  |
| Liikenne |  Pulkovo  Satamat Merimatkustajasatama  Morskoi vokzal  Suursatama  Kehätiet  Metro Frunze–Primorje  Kirov-Viipuri  Moskova-Petrograd  Neva-Vasilinsaari  Pravoberežnaja  Sillat  Ratayhteys Baltian asema  Laatokan asema  Leninski prospekt  Moskovan asema  Suomen asema  Varsovan asema  Vitebskin asema  Pietari–Vologda  Kadut Englantilainen rantakatu  Mohovaja ulitsa  Nevski prospekt  Palatsirantakatu  Prospekt Engelsa  |  |
| Hallinnollinen jako |  Amiraliteetti Amiraliteetti  Kolomna (Pietari)  Frunze Kupsila  Kalinin Piskarjovka  Kirov Autuansaari  Uljaala  Kolpina Kolpina  Ust-Ižora  Kraassela Kraassela  Liiha  Rötsänsilta  Krasnogvardeiski Polsteri  Suuri-Ohta  Pieni-Ohta  Ruutmylly  Orskoi  Kronstadt Kronstadt  Kurort Kellomäki  Kuokkala  Siestarjoki  Terijoki  Tyrisevä  Valkeasaari  Vammelsuu  Moskova  Neva Nevskaja zastava  Tuntia  Petrograd Korpisaari  Pietarhovi Lomonosov  Pietarhovi  Strelna  Pietarin keskusta Liteinyi  Primorje Juntolovo  Revonnenä  Puškin Aleksanskoi  Pauluskoi  Puškin  Suosaari  Tärölä  Vasilinsaari  Viipuri Levassova  Parkala  Parnas  |  |
| Nähtävyydet |  Aleksanteri Nevskin luostari  Amiraliteetti  Aurora  Iisakinkirkko  Jumalanäidin ennusmerkin kirkko  Kazanin katedraali  Mars-kenttä  Pietari-Paavalin katedraali  Pyhän kolminaisuuden katedraali  Senaatinaukio  Vaskiratsastaja  Verikirkko  |  |
Maksim Vorobjov, Akatemian laituria reunustavat egyptiläiset sfinksit, 1835.
G. K. Mihailov, Taideakatemian toinen antiikkisali, 1836.