Norma Talmadge
Ura > Supertähteys Hollywoodissa

1920-luvun alussa Talmadge sai menestystä muun muassa elokuvista Yes or No (1920), Suljettujen ovien takana (1921) ja Mies, jota hän rakasti (1921). The Moving Picture World -aikakauslehden mielipidekyselyssä hänet äänestettiin Yhdysvaltain suosituimmaksi elokuvanäyttelijäksi vuonna 1921. Talmadgen Constance-sisar oli toisella sijalla. Vuonna 1922 Talmadge ja Schenck muuttivat ja siirsivät heidän yhtiönsä toiminnan Los Angelesin Hollywoodiin. Samana vuonna Talmadgelta ilmestyi hänen uransa suurin arvostelu- ja yleisömenestyselokuvansa Hymyillen läpi elämän, jonka ohjasi Sidney Franklin. Hymyillen läpi elämän oli myös hänen viimeinen New York -elokuvansa ennen muuttoaan Los Angelesiin.
Hollywoodissa Talmadge teki yhteistyötä etenkin elokuvaaja Tony Gaudion ja Hollywoodin arvostetuimpien pukusuunnittelijoiden kanssa kehittääkseen tyylikästä imagoaan. Tämä näkyy historiallisissa pukudraamaelokuvissa Ikuinen liekki (1922) ja Herttuattaren henkivartija (1923), joiden lavastuksia ja pukuja elokuvakriitikot erityisesti kehuivat. Elokuvanteossa Talmadge työskenteli eturivin ohjaajien, Frank Lloydin, Clarence Brown ja Frank Borzagen, kanssa. Hänestä tuli yksi 1920-luvun parhaiten palkatuista näyttelijöistä – The New York Times listasi hänet vuoden 1924 parhaiten palkatuksi näyttelijäksi. Hän tienasi jopa 10 000 dollaria viikossa ja sai yli 3 000 ihailijakirjettä viikoittain. Exhibitor’s Herald -lehden vuosittaisissa äänestyksissä Talmadge äänestettiin vuosien 1923, 1924 ja 1925 suurimmaksi elokuvateattereiden vetonaulaksi. Vuonna 1924 Peg-äiti julkaisi tyttäristään The Talmadge Sisters -kirjan.
Elokuvan Salaisuuksia (1924) ilmestymisen aikaan Talmadge oli uransa huipulla. Hänen roolisuorituksensa elokuvassa Salaisuuksia sai elokuvakriitikoilta ylistävät arvostelut. Vaikka Schenck siirtyi United Artistsin johtokuntaan vuonna 1924, hän jatkoi Norma Talmadge Film Corporationin sopimusta First Nationalin kanssa. First National vastasi Norma Talmadge Film Corporationin tuottamien elokuvien levityksestä. Schenckin lähdettyä Talmadge jatkoi yksin menestyksellistä elokuvantekoaan, jolloin häneltä ilmestyivät Frank Borzagen ohjaama Lady (1925) ja Clarence Brownin ohjaama Kiki (1926). Vaikka Kiki oli arvostelumenestys, se ei ollut Ladyn tapaan yleisömenestys. Kiki on harvoja Talmadgen tekemiä komediaelokuvia, ja yleisön hämmentyminen komedienne-Talmadgesta johti elokuvan heikohkoon kaupalliseen menestykseen. Talmadgen roolisuoritus Kikissä sai kuitenkin elokuvakriitikoilta laajalti kehuja.
Talmadge aloitti kuuluisan Hollywood-perinteen vuoden 1927 huhtikuussa, kun hän astui vahingossa märkään betoniin vastavaletulla jalkakäytävällä vastavalmistuneen kiinalaiselokuvateatteri Grauman’s Chinese Theatren edessä. Kiinalaisteatterin silloinen johtaja Sid Grauman halusi säilyttää jalanjäljet todisteena elokuvatähden vierailusta. Talmadge lisäsi betonilaattaan kädenjälkensä, nimikirjoituksensa ja terveisensä Graumanille. Hän laittoi päiväykseksi elokuvateatterin tulevan avajaispäivän, 18. toukokuuta 1927. Vuonna 1927 Talmadgen sisarukset avasivat Kalifornian San Diegoon Talmadge Parkin, joka tunnetaan nykyisin nimellä Talmadge District.