stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Burton
Merkittävät saavutukset

Burton tuli kuolemansa jälkeen parhaiten tunnetuksi useista piirroksista ja hahmotelmista, joita hän laati useista monumenteista ja Kuninkaiden laakson haudoista. Piirrokset ovat erikoisen tärkeitä, koska niitä tutkien voidaan vertailla egyptiläisten monumenttien kuntoa 1800-luvun ja nykypäivän välillä. Burton ei kuitenkaan koskaan julkaissut piirroksiaan, vaan ne tulivat British Museumin haltuun hänen kuolemansa jälkeen.
Viettäessään aikaansa Thebassa hän myös suoritti arkeologisia tutkimuksia Ramses II:n, Ramses III:n ja Amenhotep III:n kuolintemppeleissä sekä Amon-Ra:n temppelissä. Osa hänen löytämistään esineistä, mm. kupariset saranat, ovat yhä näytteillä British Museumissa. Hän oli myös ensimmäinen nykyajan ihminen joka vieraili KV5:ssä. Lisäksi hän saattoi loppuun Giovanni Battista Belzonin aloittamat vallit, jotka suojasivat KV17:ää tulvavedeltä.
Burton keräsi myös laajan kokoelman erilaisia muinaisesineitä, jotka hän joutui kuitenkin huutokauppaamaan 1836 saadakseen velkansa maksetuksi. Vain yksi muumio arkkuineen jäi Burtonin haltuun. Ne ovat nykyisin Liverpoolin museossa.
Aiheesta muualla

Raimo Öystilä, Rytmimusiikin Syke: James Burton - Telecasterin mestari
Jomalan kirkko

| Jomalan kirkko Jomala kyrka |
| --- | --- |
 Jomalan kirkko etelästä vuonna 2024.
Sijainti:  Jomala, Ahvenanmaa
Koordinaatit:  60°09′18″N, 019°56′54″E
Seurakunta:  Jomala församling
Rakentamisvuosi:  noin 1270–1290
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jomalan kirkko idästä.
Jomalan kirkon torni.
Jomalan kirkko sijaitsee Jomalan kunnassa Ahvenanmaalla ja on omistettu Ahvenanmaan suojeluspyhimykselle, Pyhälle Olaville. Kirkko on rakennettu todennäköisesti vuosien 1270 ja 1290 välillä. Näin ollen se on Suomen vanhin kivinen pitäjänkirkko ja vanhin muurattu kivirakennus. Se on tyyliltään Suomen ainoa "aito" romaaninen kivikirkko, mutta siinä on myös goottilaisia yksityiskohtia. Kaivauksista on löydetty Suomen vanhimmat tunnetut lasimaalaukset.
Kirkko sijaitsee Prästgårdenin kylässä. Torni on 52 metriä korkea. Kirkon hautausmaalle on haudattu muun muassa ahvenanmaalainen poliitikko, toimittaja ja Tidningen Åland -lehden perustaja Julius Sundblom.
Jomalan kirkon 27-äänikertaiset urut on rakentanut Veikko Virtanen vuonna 1964. Hyvän akustiikkansa ansiosta Jomalan kirkko on suosittu konserttien pitopaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jomalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Jomalan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Jokivarsi

| Jokivarsi |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Jokivarsi korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Korson suuralue
Kaupunginosa nro:  85
Pinta-ala:  2,1 km² 
Väkiluku:  1 357 (31.12.2023)
Väestötiheys:  650 as./km²
Työpaikkoja:  159 kpl   (31.12.2013)
Postinumero(t):  01480
Lähialueet:  Nikinmäki, Mikkola, Metsola ja Leppäkorpi
Jokivarsi on Vantaan kaupunginosa kaupungin koillisosassa Lahdenväylän ja Keravanjoen välissä. Kapean kaupunginosan rajanaapurit ovat moottoritien takana lännessä Leppäkorpi, Metsola ja Mikkola sekä joen itäpuolella Nikinmäki. Kaupunginosan halki itä–länsi-suunnassa kulkee Kulomäentie, joka jatkuu itään Sipoontienä. Asutus on omakotivaltaista pientaloaluetta. Kaupunginosassa on noin 1 300 asukasta. Vuoden 2020 lopussa alueen väestöstä 9,4 prosenttia oli vieraskielisiä, mikä on toiseksi vähiten Korson suuralueella.
Jokivarteen syntyi omakotiasutusta maatalousasutuksen keskelle 1900-luvun alussa Korson rautatieseisakkeen valmistuttua. 1950-luvulta lähtien rakentaminen on jatkunut tasaisena 2000-luvullakin. Palveluista Jokivarressa on vain Jokivarren koulu (alakoulu) ja yksityinen hoivakoti. Alueen yrityksistä valtaosa on pieniä muutaman hengen yrityksiä. Vuonna 2013 alueen harvoista työpaikoista (159) kolmannes oli koulutuksen ja neljännes kuljetuksen ja varastoinnin toimialalla. Kaupunginosassa on huomattavasti Vantaan keskiarvoa enemmän ylempien tuloluokkien väestöä, eli yli 50 000 euron vuosituloa ansaitsevia. Työttömyysaste oli vain parisen prosenttia.
Jokivarren alue on loivaa moreeniselännettä, jonka kohdalla Keravanjoen uoma on suhteellisen loiva ja kapea. Savipohjainen joki virtaa täällä rauhallisesti.
Jokivarreksi kutsutaan usein koko Keravanjoen läheistä ranta-aluetta, ja siksi myös pohjoisempana Keravalla on samanniminen kaupunginosa (kaupunginosa 10). Monet Jokivarren teistä ja kujista on nimetty kalojen tai selkärangattomien eläinten mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jokivarsi Wikimedia Commonsissa
Varjostajahaikara

| Varjostajahaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Haikaralinnut Ciconiiformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Haikarat Egretta
Laji::  ardesiaca
Kaksiosainen nimi
 Egretta ardesiaca  (Wagler, 1827) 
Katso myös
   Varjostajahaikara Wikispeciesissä   Varjostajahaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Varjostajahaikara (Egretta ardesiaca) on iso musta lintu, joka varjostaa vettä siivillään nähdäkseen saaliskalansa paremmin. Varjoisa paikka saa kalat myös etsimään sieltä suojaa.
Ulkonäkö ja koko

Varjostajahaikara on väriltään mustanharmaa. Pituus 42·5–66 cm; paino 270–390 g.
Levinneisyys ja elinympäristö

Varjostajahaikaraa tavataan laikukkaalla alueella Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Sitä tavataan sekä merenrannalla, mangroveissa että sisämaan järvillä, joilla ja kosteikoissa.
Lisääntyminen

Varjostajahaikarat muodostavat suuria pesimäyhteisöjä, usein niihin liittyy muitakin haikaralajeja. Pariskunta kokoaa risuista veden päälle kaartuvalle puunoksalle tai kaislikkoon pesän, johon naaras laskee 2-4 tummansinistä munaa. Muniminen ajoittuu sadekauden alkuun, jolloin pesimiskuukaudet vaihtelevat paikallisen ilmaston mukaan.
Vihan sukua

| Vihan sukua |
| --- | --- |

Kirjailija:  Seppo Jokinen
Kieli:  suomi
Genre:  jännitys
Kustantaja:  Crime Time
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  340
ISBN:  978-952-289-047-4
Sarja: Komissario Koskinen
Edeltävä:  Hervantalainen 2012
Seuraava:  Mustat sydämet
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vihan sukua on Seppo Jokisen kirjoittama jännitysromaani. Vihan sukua on julkaistu myös Ola Tuomisen lukemana äänikirjana.
Juoni

Juna suistuu raiteiltaan Tampereella räjähdyksen vuoksi ja komissario Koskinen joutuu selvittämään rikosvyyhteä. Suojelupoliisi epäilee terrorismia, mutta Koskinen ei usko asioiden olevan sitä, miltä ne näyttävät.
Valinomysiini

| Valinomysiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  2001-95-8
PubChem CID:  3000706 ja 14147354
SMILES:  C[C@@H]1C(=O)N[C@@H](C(=O)O[C@H](C (=O)N[C@@H](C(=O)O[C@@H](C(=O)N[C@ @H](C(=O)O[C@H](C(=O)N[C@H](C(=O)O [C@H](C(=O)N[C@H](C(=O)O[C@H](C(=O)N[C@H (C(=O)O1)C(C)C)C(C)C)C(C)C)C) C(C)C)C(C)C)C(C)C)C)C(C)C)C(C)C)C(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C54H90N6O18
Moolimassa:  1111.322 g/mol
Ulkomuoto:  kiteinen
Sulamispiste:  190 °C
Liukoisuus veteen:  ei vesiliukoinen, rasvaliukoinen
Valinomysiini on syklodepsipeptidi. Se on ionofori, jonka takia se on myrkyllinen ihmisille ja muille eläimille. Samasta syystä se toimii myös antibioottina ja alkueläinmyrkkynä, mutta lääkkeenä sitä ei vaarallisuutensa takia käytetä.
Bakteerit tuottavat valinomysiiniä. Sitä tuottavat useat Streptomyces-bakteerit, kuten S. anulatus, S. exfoliatus, S. fulvissimus, S. griseus ja S. tsusimaensis.
Rakenteellisesti ja ominaisuuksiltaan samantapainen aine on kereulidi.
Kemia

Valinomysiini on rengasmainen 12 karbonyylin depsipeptidi. Siinä on 4 molekyylin perättäinen sarja, joka toistuu 3 kertaa ja sulkeutuu renkaaksi. Sarjassa on L-valiini, jossa on esterisidoksella D-α-hydroksi-isovaleriaanahappo, jossa on kiinni amidisidoksella D-valiini, jossa on esterisidoksella kiinni L-maitohappo. Valinomysiinin nimi tulee sen valiineista.
Valinomysiinin rakenne on amfipaattinen. Renkaan ulkokehän valiinit tekevät siitä rasvaliukoisen ja liukoisen siten muun muassa solukalvoihin. Taas renkaan vesiliukoisen sisäkehän karbonyyleihin voi liittyä eli kelatoitua yksi ioni. Sisäkehä on valikoiva kaliumioneille (K+), joille dissosiaatiovakio (Kd) on 10-6. Natriumille (Na+) Kd on vain 0.1. Nämä ominaisuudet tekevät siitä kantajatyyppisen K+-ionoforin.
Valinomysiini ei liukene veteen. Se liukenee täysin petrolieetteriin, dietyylieetteriin, bentseeniin, kloroformiin, jääetikkaan, n-butyyliasetaattiin ja asetoniin.
Käyttö

Valinomysiini sitoo valikoivasti kaliumioneita. Sitä voidaan siksi käyttää eri näytteiden kaliumpitoisuutta mittaavana ioniselektiivisenä elektrodina ioninvaihtokromatografiassa.
Myrkyllisyys

Ihmisten valinomysiinimyrkytykset voivat olla tappavia, mutta ovat harvinaisia, harvinaisempia kuin esimerkiksi kereulidimyrkytykset. Valinomysiinin LD50 on hiirille nieltynä 2.5 milligrammaa per kehonpainokilo (mg/kg). Se imeytyy myös ihon läpi. Iholle levitettyn LD50 on 5 mg/kg kaneille.
Valinomysiini on ionofori, josta sen myrkyllisyys johtuu. Se purkaa solukalvojen ja soluelinten kalvojen välisiä elintärkeitä ionipitoisuuseroja siirtämällä ioneita suuresta ionipitoisuudesta pienempään. Se siirtää lähinnä kaliumioneita. Pitoisuuksien tasoittuminen johtaa muun muassa mitokondrioiden kyvyttömyyteen tuottaa ATP:tä.
Valinomysiini voi aiheuttaa eläimillä muun muassa hengitysvaikeuksia, pysyviä silmävaurioita, ääreis- ja keskushermostovaurioita.
Aiheesta muualla

PubChem: Valinomycin
KEGG: Valinomycin
L-Val: L-valiini. D-HyValer: D-α-hydroksi-isovaleriaanahappo. D-val: D-valiini. Lac: L-maitohappo.
Varjostettua valoa

| Varjostettua valoa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jarno Hiilloskorpi
Käsikirjoittaja:  Jarno Hiilloskorpi
Perustuu:  Stefan Olivierin romaaniin Ich schwöre und gelobe (1959) Lupaan ja vannon. Suom. Elli Ristimäki. Jyväskylä: Gummerus, 1961.
Tuottaja:  Yrjö Tähtelä
Säveltäjä:  Jorma Panula
Kuvaaja:  Raimo Lehto
Leikkaaja:  Nils Holm
Pääosat:  Yrjö Tähtelä Anita Sohlberg Rauno Ketonen Pirkko Peltomäki
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tähtelä-Filmi Oy
Ensi-ilta:  21. syyskuuta, 1962
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varjostettua valoa on Jarno Hiilloskorven ohjaama elokuva vuodelta 1962. Elokuvan käsikirjoituksen Hiiloskorpi on tehnyt Stefan Olivierin romaanista Ich schwöre und gelobe (1959; Lupaan ja vannon, suom. Elli Ristimäki 1961)
Elokuvan innoittajana on mahdollisesti ollut silloisten television lääkärisarjojen Tohtori Ben Casey ja Tohtori Kildare suosio. Huolimatta runsaasta panostuksesta markkinointiin katsojamäärät jäivät suhteellisen vähäisiksi.
Juoni

Sairaalan kirurgi Niilo Leino saa tietää, että hänen kollegakseen on palkattu entinen opiskelijatoveri, peloista kärsivä epävarma Kaarlo Arras. Leino yrittää antaa Arrakselle tilaisuuksia näyttää taitonsa, mutta Arras ei ole päässyt peloistaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yrjö Tähtelä  | … |  tohtori Kaarlo Arras   |
|  Anita Sohlberg  | … |  Elisabeth Arras   |
|  Rauno Ketonen  | … |  tohtori Niilo Leino   |
|  Pirkko Peltomäki  | … |  Nita Leino   |
|  Helge Herala  | … |  tohtori Petteri Holma   |
|  Ritva Vepsä  | … |  Veera Berg   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  professori Larsson, ylilääkäri   |
|  Leevi Kuuranne  | … |  professori   |
|  Pentti Irjala  | … |  sairaalan vahtimestari   |
|  Aimo Tepponen  | … |  potilaan aviomies   |
|  Inga-Liisa Laukka  | … |  Inke Lehto   |
|  Oiva Tainio  | … |  herra Lehto   |
|  Veijo Pasanen  | … |  lääkäri   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Sakari Heikinheimo  | … |  pianisti   |
|  Aila Tähtelä  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Pirjo Tuovinen  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Heikki Nuorlahti  | … |  lääkäri   |
|  Heikki Kiljander  | … |  nukutuslääkäri   |
|  Anna-Liisa Kiviharju  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Eeva Latokartano  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Juhani Juustinen  | … |  lääketieteen kandidaatti   |
|  Pekka Sahenkari  | … |  lääketieteen kandidaatti   |
|  Ilari Paatso  | … |  lääketieteen kandidaatti   |
Arviot

Modest Savtschenko (Kansan Uutiset) piti arviossaan elokuvaa lupaavana esikoisena ja ”puutteineenkin yllättävän kiinnostavana”. Käsikirjoitusta ja repliikkejä moitittiin useassa arviossa.
1980-luvun arviossaan Markku Tuuli (Katso) piti elokuvaa ”debyyttiohjauksena lupaavana työnä” ja ”sympaattisena”.
Myöhemmin Henri Waltter Rehnström arvioi, että vaikka muutama kohtaus on toteutettu erinomaisesti, kokonaisuutena elokuva jää kuriositeetiksi.
Veikko Kerkkonen

Kaarlo Veikko Kerkkonen (22. tammikuuta 1901 Liminka – 5. lokakuuta 1984 Helsinki) oli suomalainen yliopettaja, historiantutkija ja filosofian tohtori.
Kerkkosen vanhemmat olivat kouluneuvos Kaarlo Kerkkonen ja Anni Kulta Sofia Krank. Hän pääsi ylioppilaaksi 1920 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1922, maisteriksi 1927 ja lisensiaatiksi sekä tohtoriksi 1940.
Kerkkonen oli Rauman kansalaisopiston johtajana 1926–1929, Helsingin II suomalaisen lyseon historian vanhempana lehtorina 1931–1948 sekä Tyttönormaalilyseon historian ja siihen liittyvien aineiden yliopettajana vuodesta 1948 alkaen. Hän oli Valtion iltaoppikoulukurssien rehtorina 1945–1947 ja Yhteiskunnallisen korkeakoulun vt. historian professorina 1949–1951. Kerkkonen oli Itsenäisyyden Liiton ensimmäisenä puheenjohtajana 1920-luvulla ja myös järjestön viimeisenä puheenjohtajana vuosina 1944–1946, kunnes se lakkautettiin välirauhansopimuksen vastaisena järjestönä. Hän oli samalla myös Itsenäinen Suomi -lehden päätoimittajana 1944–1946. Myöhemmin hän oli Historianopettajain liiton puheenjohtajana 1951–1953.
Veikko Kerkkonen oli naimisissa vuodesta 1929 lehtori Elna Durchmanin kanssa. Veikko Kerkkosen nuorempi veli oli arkistoneuvos Martti Kerkkonen.
Teoksia

Arvostelma ja sen totuus. Tekijä, Helsinki 1924
Historiakäsitteestä ja historian metodista. Helsinki 1930
Janakkalan historia. Janakkalan kunta, Hämeenlinna 1931, uusi painos Janakkalan kunta, Janakkala 1976
Historian opetusmetodista. Helsinki 1934
Suomen kauppatilastoa 1600-luvulla. Helsinki 1938
Etelä-Suomen kaupunkien kruununverot 1614-1650, Helsingin yliopiston väitöskirja. Historiallisia tutkimuksia 39. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1945
Suomen historia, Tiedon portaat osa 2. WSOY 1966 (Veikko Lehtosalon kanssa)
Toimitustöitä

Ida Aalbergin syntymän 100-vuotismuisto ; toimittanut Veikko Kerkkonen. Janakkala ennen ja nyt 6. Janakkala-seura, Janakkala 1957, näköispainos nimellä Ida Aalbergin syntymän 150-vuotismuisto. Janakkala-seura, Janakkala 2007
Suomalainen yhteiskunta ; toimituskunta Veikko Kerkkonen ym. ; kirjoittajat Urpo Harva ym. Yhteiskunnallisen korkeakoulun julkaisuja 10. Yhteiskunnallinen korkeakoulu, Helsinki 1959
Vihan veljet

Vihan veljet oli Suomessa 1920-luvulla toiminut salaseura, jonka aate oli venäläisvastaisuus, ”ikuinen ryssäviha”. Sen loi Elmo E. Kaila, ja siihen kuului muun muassa pappi ja Suur-Suomen haaveilija Elias Simojoki. Sitä on sanottu niin Akateemisen Karjala-Seuran sisärenkaaksi kuin sen kanssa limittäin toimivaksi järjestöksikin. Salaseuraan kuuluvilla oli jäsenyyden tunnuksena pyöreä hopeinen rintanappi ”Pirua ja ryssää vastaan”, jossa on ristikkäin sapeli ja tikari. Seura oli lyhytikäinen, mutta vaikutus säilyi.
Kirjallisuutta

Martti Ahti: Ryssänvihassa. Elmo Kaila 1888–1935. Aktivistin, asevoimien harmaan eminenssin ja Akateemisen Karjala-Seuran puheenjohtajan elämäkerta.  Helsinki:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-22043-4.
Heikki Eskelinen: Me tahdoimme suureksi Suomenmaan. Akateemisen Karjala-Seuran historia. 1, Tausta, organisaatio, aatteet ja asema yhteiskunnassa 1922–1939.  (Väitöskirja: Jyväskylän yliopisto)  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-25056-2.
Matti Klinge: Vihan veljistä valtiososialismiin. Yhteiskunnallisia ja kansallisia näkemyksiä 1910- ja 1920-luvuilta.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1972.  ISBN 951-0-00678-5.
Valikoiva parinmuodostus

Valikoivalla parinmuodostuksella tarkoitetaan sitä, kun suvullisesti lisääntyvään lajiin kuuluva yksilö pariutuu itseään jollakin erityisellä tavalla muistuttavan lajitoverin kanssa. Tätä voidaan kutsua myös positiiviseksi valikoivaksi parinmuodostukseksi. Negatiivisessa valikoivassa parinmuodostuksessa yksilö valitsee pariutumiskumppanin, joka on jollakin erityisellä tavalla erilainen kuin yksilö itse.
Muilla eläimillä kuin ihmisillä

Valikoivaa pariutumista on todettu myös monilla monogaamisilla lintulajeilla. Sellaisilla usein kumpikin vanhempi osallistuu jälkeläisten hoitoon. Siksi myös urokset ovat valikoivia pariutumiskumppanin suhteen, pyrkivät löytämään mahdollisimman kelpoisen puolison, jolla on mahdollisimman hyvät geenit. Tällöin pariutumiskumppaniksi päätyy usein sellainen, jolla on yhtä hyvät geenit.
Assortative mating is also found in many socially monogamous species of birds. Monogamous species are often involved in bi-parental care of their offspring. Since males are equally invested in the offspring as the mother, both genders are expected to display mate choice, a phenomenon termed as mutual mate choice. Mutual mate choice occurs when both males and females are searching for a mate that will maximize their fitness. In birds, female and male ornamentation can indicate better overall condition or such individuals might have better genes, or be better suited as parents.
Ihmisillä

Geneettinen valikoiva parinmuodostus on hyvin dokumentoitua. Esimerkiksi vuonna 1903 Pearson et al. raportoivat vahvat korrelaatiot, pituuden, sylinmitan ja vasemman kyynärvarren pituuden suhteen aviomiehen ja vaimon välillä. Geneettiset sukulaiset (3. tai 4. serkku) saivat enemmän jälkeläisiä kuin pariutuneet ei-sukulaiset.
Yhdysvalloissa on todettu aviopuolisoiden olevan geneettisesti samanlaisempia kuin satunnaiset ihmiset. Avioliiton todennäköisyys kasvaa 15 % jokaista geneettisen samanlaisuuden keskihajontaa kohden. Jotkut tutkijat ovat tosin arvelleet valikoivan parinmuodostuksen johtuvan vain etnisen samanlaisuuden suosimisesta.
Aiempinakin ajankohtina parinmuodostuksessa on valittu erityisen usein kumppani, joka on sosio-ekonomisesti samantasoinen kuin itse, kuten samanlainen sosiaalinen asema, työn arvostettuus, koulutettuus ja taloudellinen tausta. Myöhäisillä buumereilla ja varhaisilla X-sukupolven edustajilla nirsous koulutusvuosien suhteen oli kuitenkin lievempää kuin aiemmilla tai myöhemmillä.
Ihmisillä > Erilaisuuden suosiminen: MHC

Immuniteettiin liittyvän MHC-tekijän (kudosyhteensopivuustekijä) suhteen ihmiset kuitenkin valikoivat mahdollisimman erilaisen kumppanin. Tällöin näet jälkeläiset saavat mahdollisimman monipuolisen immuniteetin taudinaiheuttajia vastaan. Sama on todettu kaloilla.
Vaikutus

Valikointi kelpoisuuden perusteella edistää evoluutiota, lajin sopeutumista muuttuviin oloihin. Valikoivan parinmuodostuksen vuoksi perheenjäsenet muistuttavat toisiaan enemmän. Toisaalta lisääntyminen sukulaisen kanssa voi mahdollistaa haitallisen resessiivisen geenin saamisen molemmilta vanhemmilta, mikä johtaa haittoihin jälkeläisille. Siksi heteroosi eli pariutuminen erilaisen kanssa tuottaa tiettyjä etuja, sekä siksi, että näin hyödylliset geenit pääsevät leviämään laajemmalle.
Vanhempien samanlaisuuden vuoksi kaksostutkimus aliarvioi geenien vaikutusta ihmisiin. Esimerkiksi kaksosten jaetun ympäristön vaikutus koulutusvuosiin olikin 26 % eikä 43 %, kun tämä otettiin huomioon monimutkaisella mallilla.
John Couch Adams

John Couch Adams
John Couch Adams (5. kesäkuuta 1819 – 21. tammikuuta 1892) oli englantilainen astronomi, joka päätteli Neptunus-planeetan olemassaolon lähes samanaikaisesti Urbain Le Verrierin kanssa, ennen kuin sitä oli löydetty. Tutkimuksissaan John Couch Adams oli tutkinut Uranuksen radassa esiintyviä poikkeamia ja laskenut Neptunuksen sijainnin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Couch Adams Wikimedia Commonsissa
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 389.  ("John Couch Adams (1819–1892)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Ukrainan parlamenttivaalit 2006

Äänten jakautuminen alueittain.
Ukrainan parlamenttivaalit 2006 järjestettiin 26. maaliskuuta 2006. Ukrainan keskusvaalilautakunta ilmoitti vaalituloksen 10. huhtikuuta 2006. Ukrainan korkein hallinto-oikeus vahvisti tuloksen vasta 27. huhtikuuta,  koska vaalilaskentaa koskien oli  valituksista johtuvia oikeusprosesseja.
ETYJin vaalitarkkailijoiden lausunnon mukaan vaalit sujuivat suurelta osin demokraattisesti.
Taustaa > Yleistä

Ukrainan Korkeimpaan neuvostoon valittiin vuosina 1998 ja 2002 yhteensä 450 edustajaa, joista 225 valittiin enemmistövaaliperiaatteella ja 225 suhteellisella vaaliperiaatteella. 2006 vaaleissa kaikki kansanedustajat valittiin suhteellisella vaalitavalla, mutta pitkiltä listoilta. Toisin sanoen äänestäjä äänestää vaalilistaa, mille puolue tai vaaliryhmittymä on jo asettanut ehdokkaat paremmuusjärjestykseen.
Ukrainassa kansanedustuslaitos on yksikamarinen ja valtio on muodoltaan yhtenäisvaltio ilman liittovaltiorakenteita. Järjestelmä oli presidenttivaltainen, mutta presidentinvaalien 2004 toisen kierroksen uusinnan yhteydessä sovittiin, että perustuslaki muuttuu parlamentaarisemmaksi mm. hallituksen muodostamisen osalta, vaikka presidentti vaikuttaa hallituksen muodostamisessa ulko- ja puolustusministerin valintaan.
Järjestettävissä parlamenttivaaleissa pyrittiin ottamaan huomioon vaalitarkkailun suositukset minimijulkisuuden takaamiseksi joukkotiedotusvälineissä kaikille vaaliryhmittymille.
Yhdysvaltain Kiovan suurlähettilään lausunnon mukaan järjestettävistä parlamenttivaaleista tulee Ukrainan itsenäisyyden (1991-) rehellisimmät.