stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fortissimo
Kappaleet

A-puoli
Moon Is Rising – 2.34
Oh Rack – 2.46
Say Yeah – 2.58
Cool It Down – 3.26
Night'n Day – 2.16
Teardrops – 2.57
B-puoli
Woman – 3.40
Round'n Around – 2.49
Wild in the Street – 3.08
Too Many Hours – 2.55
Hot City – 2.10
Gypsy Girl – 4.15
Kokoonpano

Remu Aaltonen – rummut, laulu, tuottaja
Cisse Häkkinen – basso, laulu, tuottaja
Janne Louhivuori – kitara, tuottaja
Kokoonpano > Vierailijat

Ola Kyllönen – kosketinsoittimet
Pave Maijanen – rytmikitara, taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Leif Mases – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Pave Maijanen – tuottaja
Ola Kyllönen – tuottaja
Henrik Schütt – kuvat
Jani – kansikuva
Bel Paese

Bel Paese -juustoa
Bel Paese (ital., ’kaunis maa’) on italialainen jälkiruokajuusto Lombardian alueelta. Se on valmistettu lehmänmaidosta ja sen rasvapitoisuus on noin 50 prosenttia. Bel Paesen maku on mieto ja kermainen.
Juuston nimi on otettu italialaisen geologin Antonio Stoppanin kirjasta Il Bel Paese, ja hänen kuvansa on juuston kääreessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bel Paese Wikimedia Commonsissa
Kenia talviolympialaisissa 2018

Kenia osallistui Pyeongchangin talviolympialaisiin 2018. Maan ainoa edustaja oli alppihiihtäjä Sabrina Simander, joka niin ollen myös kantoi joukkueen lippua avajaisissa. Hän oli ensimmäinen Keniaa talviolympialaisissa edustanut nainen ja Kenian toinen edustaja vuosina 1998, 2002 ja 2006 kilpailleen maastohiihtäjä Philip Boitin jälkeen.
Joukkue > Alppihiihto

Kenia sai alppihiihtoon maapaikan yhdelle naiselle.
Sabrina Simader
Mäkitupalainen

Mäkitupalaisia Ruotsissa vuonna 1900.
Mäkitupa tarkoittaa jonkin maatilan alueella olevaa vuokra-asumusta, pikku tupaa, johon yleensä ei kuulunut mainittavammin viljelypinta-alaa, toisin kuin torppaan. Asukkaita kutsuttiin mäkitupalaisiksi (murteittain myös mäkimökkiläisiksi tai mökkiläisiksi). He kuuluivat Suomen tilattomaan väestöön. Järjestelmä oli käytössä 1700-luvun loppupuolelta lähtien 1900-luvun alkupuolelle torpparilakiin asti. Mäkitupalaiset työskentelivät yleensä palkollisina ulkopuolisissa töissä, ja muodostivat huomattavan osan maaseudun työvoimareservistä.
Yleistä

Lainsäädäntöön mäkituvat tulivat vuonna 1762, jolloin talonisännät velvoitettiin rakentamaan naimisissa oleville tai naimisiin aikoville palkollisilleen tilan alueelle mäkitupia asumuksiksi. Pyrkimyksenä oli maataloustyöväestön asunto-oloja parantamalla edistää syntyvyyttä ja työvoiman saatavuutta.
Vuokrattu mäkitupa käsitti yleensä vain pienen talon. Viljelysalaa sopimukseen ei kuulunut ollenkaan tai sitä oli vain hyvin vähän.selvennä Mäkitupalaiset saivat elantonsa pääasiassa ulkopuolisilla töillä: metsä- ja uittotöillä, satunnaisilla töillä talollisten luona tai käsityöläisinä. Työsuhteet olivat usein kausiluonteisia. Lisäksi mäkitupalaisen tuli maksaa tilalliselle tuvan vuokra työvelvoitteena, taksvärkkinä. Mäkitupia oli eniten Suomen länsi- ja lounaisosissa.
Sääty-yhteiskunnassa asumismuoto määritti myös yhteiskunnallista asemaa: mäkitupalaiset miellettiin alempiin yhteiskuntaluokkiin, niukasti irtolaisväestön yläpuolelle. Henki- ja kirkonkirjoissa mäkitupalaiset eroteltiin esimerkiksi talollisista, torppareista, käsityöläisistä ja irtolaisista.lähde?
Toimeentulo

Usein sekoitetaan toisiinsa mäkituvat ja torpat. Torppa sisälsi kuitenkin asumuksen lisäksi useimmiten varsin kohtuullisesti viljelyalaa ja tarjosi mäkitupaa olennaisesti paremmat mahdollisuudet omavaraisuuteen. Torppareilla saattoi olla jopa palkollisia.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Olisin nyt mäkimökkiläinen jossain vuoren vinkalossa Amerikan maassa. | ” |
– Aleksis Kivi. Nykysuomen sanakirja, 2. osa (L-R), sivu 598. 10. painos. WSOY 1998. ISBN 951-0-09106-5
Huonon omavaraisuuden ja niukkojen toimeentulomahdollisuuksien vuoksi mäkitupalaiset olivat herkkiä lähtemään siirtolaisiksi. Heillä ei ollut kotimaassaan paljoa menetettävää, ja kohdemaan leveämpi leipä sekä usein tarjottu oma viljelymaa houkuttivat.
Mäkitupalaistilojen lunastusmahdollisuus

Mäkitupalais- ja torpparikysymys nousivat suureksi ongelmaksi 1800-luvun lopulla, sillä vuokratilallisten asema ja asumisen ehdot saattoivat olla kohtuuttoman raskaat. Tähän ahdinkoon lupasi apua nouseva työväenliike, joka sai voimakasta kannatusta mäkitupalaisilta. Liikkeen tärkeimpänä tukiryhmänä maaseudulla on perinteisesti pidetty torppareita, mutta tutkimusten mukaan kyseessä olivat juuri mäkitupien asukkaat.
Mäkitupalaiskysymys ratkesi vasta 1919 niin sanotun torpparivapautuslain myötä, jolloin mäkitupalaiset saivat mahdollisuuden lunastaa tilat itselleen. Lex Kallio -lain nojalla tilattomat saattoivat hankkia itselleen lisämaata. Vuosina 1919–1937 mäkitupia lunastettiin itsenäisiksi yhteensä 45 170.
Aiheesta muualla

Mäkitupa Arkeologisen kulttuuriperinnön opas. Museovirasto. Viitattu 27.11.2019.
| n k Suomen säädyt |
| --- | --- |
Aatelisto:  Rälssi  Ruotsin aateli  Suomen aateli  Aateliskirje 
Papisto:  Turun ja Suomen arkkipiispat 
Porvaristo:  Valtaporvarit 
Talonpojat:  Rusthollarit 
Rahvas:  Itselliset  Lampuodit  Loiset  Muonamiehet  Mäkitupalaiset  Torpparit
Chusquea

| Chusquea |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Bambut Bambusoideae
Tribus::  Bambuseae
Suku::  Chusquea  Kunth
Katso myös
   Chusquea Wikispeciesissä   Chusquea Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chusquea on bambuihin kuuluva heinäkasvien suku. Suvun lajit kasvavat luonnonvaraisina Meksikossa ja trooppisessa Amerikassa.
Sukuun kuuluu noin 90 lajia.
Joitakin lajeja, kuten Chusquea gigantea -lajia, kasvatetaan puutarhoissa myös Euroopassa.
Aiheesta muualla

UniProt: Taxonomy - Chusquea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q738414  Wikispecies: Chusquea  BOLD: 285879  CoL: 8VW8N  EoL: 108240  EPPO: 1CSQG  FNA: 107037  GBIF: 2706422  GrassBase: gen00135  GRIN: 2590  iNaturalist: 142521  IPNI: 17754-1  IRMNG: 1008481  ITIS: 42280  NCBI: 35709  NZOR: 4dc08008-62cf-4d99-a9f6-cd4b2a1aa40e  Open Tree of Life: 659306  Paleobiology Database: 260802  PLANTS: CHUSQ  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:17754-1  Tropicos: 40008798  WFO: wfo-4000008270
SRG SSR

| SRG SSR |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  yhdistys (saks. Verein)
Perustettu:  alun perin 1931
Kotipaikka:  Bern
Toimiala:  joukkoviestintä
Tuotteet:  radio, televisio, web
Liikevaihto:  1,6 mrd. CHF (2012)
Henkilöstö:  6 000 (2012)
Omistaja:  liittovaltio
Kotisivu:  www.srgssr.ch
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
SRG SSR  (saks. Schweizerische Radio- und Fernsehgesellschaft, ransk. Société suisse de radiodiffusion et télévision, ital. Società svizzera di radio-televisione, retoromaaniksi Societad svizra da radio e televisiun) on Sveitsin yleisradioyhtiö, joka omistaa 26 radio- ja televisiokanavaa.
Juridisesti SRG SSR on yhdistys (saks. Verein), jonka toiminta tapahtuu viidessä liiketoimintayksikössä (virallisesti saks. Zweigniederlassung):
Schweizer Radio und Fernsehen (saksankielinen radio- ja televisiotoiminta)
Radio Télévision Suisse (ranskankielinen radio- ja televisiotoiminta)
swissinfo, kansainvälinen uutis- ja tiedotustoiminta, muun muassa web-palvelut.
Radiotelevisiun Svizra Rumantscha (retoromaaninkielinen radio- ja televisiotoiminta)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SRG SSR Wikimedia Commonsissa
Ivalon lentoasema

Ivalon lentoasema (inarinsaameksi Avveel kirdemkieddi, koltansaameksi Âʹvvel ǩeʹrddemǩedd, pohjoissaameksi Avvila girdingieddi, ruots. Ivalo flygplats) (IATA: IVL, ICAO: EFIV) on Suomen ja Euroopan unionin pohjoisin lentoasema. Se sijaitsee 8 kilometriä Inarin kunnan keskustaajamasta Ivalosta lounaaseen, ja 20 kilometriä Saariselältä pohjoiseen, Törmäsessä. Ivalon lentoaseman matkustajamäärä vuonna 2019 oli noin 239 700.
Lentoaseman rakensivat vuonna 1943 saksalaiset sotilaat, ja se valmistui samana vuonna, mutta saksalaiset tuhosivat sen perusteellisesti vetäytyessään Lapista vuonna 1945. Vuonna 1950 kenttä kunnostettiin uudelleen, ja Aero Oy (nyk. Finnair) aloitti lennot Rovaniemen ja Ivalon välillä vuonna 1955. 1970-luvulla lentoasemaa alettiin laajentaa kasvaneiden matkustajamäärien takia, ja vuonna 1975 alkoi ympärivuotinen reittiliikenne Helsingistä Ivaloon.
Lentoaseman merkitys kasvaa matkailun takia joulun ja uudenvuoden aikaan, jolloin sinne suuntautuu runsaasti charter-lentoja Keski- ja Länsi-Euroopasta.lähde?
Lentoasemalla on yksi 2 499 metriä pitkä kiitotie 04/22. Kiitotie 22 on varustettu ILS-mittarilaskeutumisjärjestelmällä. Aiemmin lentoasemalla oli myös toinen kiitotie, 1 720 metriä pitkä 08/26. Tämä kiitotie kuitenkin poistettiin käytöstä pysyvästi 31. heinäkuuta 2008.
Uusi terminaalirakennus otettiin käyttöön 13. toukokuuta 2015. Sen jälkeen vanha saneerattiin, ja työ valmistui vuoden 2015 loppuun mennessä.
Lentoasemalta on bussiyhteyksiä eri puolille Lappia.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Austrian Airlines: Wien
Finnair: Helsinki
Edelweiss Air: Zürich
Eurowings: Düsseldorf
Lufthansa: Frankfurt
Transavia: Pariisi
Vueling: Pariisi
Matkustajatilastot

| Vuosi | Kotimaa | Kansainvälinen | Yhteensä | Muutos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 114 113 | 2 924 | 117 037 |  |
| 1999 | 111 378 | 3 545 | 114 923 | −1,8 %  |
| 2000 | 124 587 | 8 003 | 132 590 | +15,4 %  |
| 2001 | 127 863 | 3 826 | 131 689 | −0,7 %  |
| 2002 | 124 740 | 11 068 | 135 808 | +3,1 %  |
| 2003 | 117 251 | 18 450 | 135 701 | −0,1 %  |
| 2004 | 128 442 | 25 625 | 154 067 | +13,5 %  |
| 2005 | 123 257 | 28 954 | 152 211 | −1,2 %  |
| 2006 | 121 908 | 31 427 | 153 335 | +0,7 %  |
| 2007 | 117 305 | 28 565 | 145 870 | −4,9 %  |
| 2008 | 113 374 | 24 279 | 137 653 | −5,6 %  |
| 2009 | 110 004 | 20 588 | 130 592 | −5,1 %  |
| 2010 | 92 838 | 19 102 | 111 940 | −14,3 %  |
| 2011 | 103 815 | 21 720 | 125 535 | +11,2 %  |
| 2012 | 121 957 | 23 498 | 145 455 | +15,9 %  |
| 2013 | 117 249 | 29 065 | 146 314 | +0,6 %  |
| 2014 | 118 112 | 24 607 | 142 719 | −2,5 %  |
| 2015 | 123 272 | 31 936 | 155 208 | +8,8 %  |
| 2016 | 139 037 | 40 590 | 179 627 | +15,7 %  |
| 2017 | 160 906 | 49 660 | 210 556 | +17,2 %  |
| 2018 | 182 934 | 59 523 | 242 457 | +15,1 %  |
| 2019 | 183 122 | 56 631 | 239 753 | −1,1 %  |
| 2020 | 95 936 | 18 986 | 114 922 | −52,1 %  |
| 2021 | 77 628 | 32 892 | 110 520 | −3,8 %  |
| 2022 | 137 978 | 60 009 | 197 987 | +79,7 %  |
| 2023 | 155 697 | 65 021 | 220 718 | +11,5 %  |
| 2024 | 177 925 | 71 394 | 249 319 | +13,0 %  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivalon lentoasema Wikimedia Commonsissa
Finavia – Ivalon lentoasema
Virtual Finnairin esittely Ivalon lentoasemasta (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen lentoasemat |
| --- | --- |
Suuret kansainväliset:  Helsinki-Vantaa 
Pienet kansainväliset:  Ivalo  Joensuu  Kittilä  Kokkola-Pietarsaari  Kuusamo  Kuopio  Lappeenranta  Maarianhamina  Oulu  Rovaniemi  Tampere-Pirkkala  Turku  Vaasa 
Kotimaiset:  Jyväskylä  Kajaani  Kemi-Tornio  Pori  Savonlinna 
Ei säännöllistä liikennettä:  Enontekiö  Halli  Mikkeli  Seinäjoki  Utti 
Entiset lentoasemat:  Helsinki-Malmi  Kauhava  Sodankylä  Tampere-Härmälä  Varkaus  Ylivieska 
Suomen raja-asemat
| --- | --- |
Maaraja-asemat: Haapovaara | Imatran Pelkola | Inari | Karesuvanto | Karikangas | Karigasniemi | Karttimo | Kilpisjärvi | Kivilompolo | Kivipuro | Kokkojärvi | Kolmikanta (Imatra) | Kurvinen | Kuusamo | Leminaho | Muonio | Niirala (Tohmajärvi) | Nuijamaa-Brusnitšnoje (Lappeenranta) | Nuorgam | Näätämö | Onkamo | Parikkala | Pello | Puitsi | Rajakangas | Raja-Jooseppi-Lotta (Sodankylä) | Ruhovaara | Salla | Santio (Virolahti) | Tornio-Haaparanta | Uukuniemi | Vaalimaa-Torfjanovka (Virolahti) | Vainikkala-Lužaika (Lappeenranta) | Valkeavaara | Vartius-Lyttä (Kuhmo) | Virtaniemi
Lentoasemat: Enontekiö | Helsinki-Vantaa | Ivalo | Joensuu | Jyväskylä | Kajaani | Kemi-Tornio | Kittilä | Kokkola-Pietarsaari | Kuopio | Kuusamo | Lappeenranta | Maarianhamina | Mikkeli | Oulu | Pori | Rovaniemi | Savonlinna | Tampere-Pirkkala | Turku | Vaasa
Satamat: Eckerö | Färjsundet | Hamina | Hanko | Haukipudas | Helsinki | Inkoo | Kalajoki | Kaskinen | Kemi | Kemiö | Kirkkonummi | Kokkola | Kotka | Kristiinankaupunki | Lappeenranta | Loviisa | Långnäs | Maarianhamina | Merikarvia | Naantali | Nuijamaa | Olkiluoto | Oulu | Parainen | Pernaja | Pietarsaari | Pohja | Pori | Porvoo | Raahe | Rauma | Salo | Sipoo | Taalintehdas | Tammisaari | Tornio | Turku | Uusikaupunki
Rautatieasemat: Helsingin rautatieasema | Kouvolan rautatieasema | Vainikkalan rautatieasema
Finnairin Airbus A321-kone laskeutuu Ivalon lentoasemalle helmikuussa 2017.
Jukka Korpela (tietokirjailija)

| Jukka K>  Korpela.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1952 (ikä 73) Vaasa, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi, englanti
Aiheet:  Internet, tietotekniikka
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jukka ”Yucca” Kalervo Korpela (s. 9. helmikuuta 1952 Vaasa, Suomi) on suomalainen tietokirjailija. Korpela on tehnyt laajan verkkosivuston nimeltä Datatekniikka ja viestintä, joka käsittelee kaikenlaista WWW-tekniikoista suomen kieleen. Korpela on ollut myös yksi sfnet-uutisryhmähierarkian tunnetuimmista kirjoittajista. Hän on kirjoittanut muun muassa viestinnästä, lakiasioista ja kielenhuollosta. Lisäksi hän toimi vakituisesti silloisen MikroPC-lehden kolumnistina.
Elämä

Jukka Korpela on koulutukseltaan filosofian kandidaatti, pääaineenaan matematiikka. Korpela työskenteli Teknillisessä korkeakoulussa vuoteen 2001. Korpela asuu Espoossa, ja hänellä on kolme lasta.
Teoksia

Korpela, Jukka & Larmela, Timo & Planman, Ahti: Pascal-ohjelmointikieli.  Espoo:  OtaData, 1980.  ISBN 951-767-034-6
Korpela, Jukka & Larmela, Timo & Salmela, Jussi: FORTRAN 77.  Espoo:  OtaData, 1985.  ISBN 951-767-041-9
Korpela, Jukka & Larmela, Timo: C-ohjelmointikieli.  Espoo:  OtaData, 1987.  ISBN 951-767-049-4
Korpela, Jukka & Larmela, Timo: Johdatus UNIXiin.  Espoo:  OtaData, 1991.  ISBN 951-767-050-8
Korpela, Jukka & Mäkelä, Jari: WWW-käyttöopas.  Espoo:  Teknillinen korkeakoulu, 1995.  ISBN 951-222-835-1
CSS-tyylit.  Jyväskylä:  Docendo, 2003.  ISBN 951-846-195-3
Korpela, Jukka & Linjama, Tero: Web-suunnittelu.  Jyväskylä:  Docendo, 2003.  ISBN 951-846-172-4
Kotisivun tekeminen. FrontPage 2003.  Jyväskylä:  Docendo, 2004.  ISBN 951-846-218-6
Tietoturvaa peruskäyttäjälle.  Helsinki:  Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskus, 2004.  ISBN 952-9714-36-X
Korpela, Jukka & Linjama, Tero: XHTML-käsikirja.  Jyväskylä:  Docendo, 2004.  ISBN 951-846-231-3
Korpela, Jukka & Linjama, Tero: Web-suunnittelu.  (2. laitos. Peruskirjat)  Jyväskylä:  WSOYpro: Docendo, 2005.  ISBN 951-846-243-7
Turvallisesti netissä: Kodin tietoturvaopas.  Jyväskylä:  Docendo, 2005.  ISBN 951-846-248-8
Unicode Explained.  Sebastopol, CA:  O'Reilly, 2006.  ISBN 978-0-596-10121-3
Internet hyöty- & viihdekäytössä.  Jyväskylä:  WSOYpro: Docendo, 2007.  ISBN 978-951-0-32817-0
CSS verkkosivujen muotoilussa.  (Quality)  Jyväskylä:  WSOYpro: Docendo, 2008.  ISBN 978-951-0-34044-8
HTML5: Uudet ominaisuudet.  Jyväskylä:  Docendo, 2011.  ISBN 978-951-0-38137-3
Työelämän asiakirjat: Asettelu, tyylit & typografia.  Jyväskylä:  WSOYpro: Docendo, 2008.  ISBN 978-951-0-34048-6
Vierasnimikirja: Vierasperäisten nimien kirjoittaminen.  Helsinki:  RPS-yhtiöt, 2012.  ISBN 978-952-5001-14-3
CSS: Uudet mahdollisuudet.  Jyväskylä:  Docendo, 2013.  ISBN 978-952-5912-79-1
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Jukka Korpelan sivusto Datatekniikka ja viestintä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  DBLP 
Muut:  IdRef
Harald II

| Harald II |
| --- | --- |
 
Tanskan kuningas
Valtakausi:  1014–1018
Edeltäjä:  Sven Haaraparta
Seuraaja:  Knuut Suuri
Norjan kuningas
Valtakausi:  1014–1015   kanssahallitsijoina Håkon Eriksson ja Sven Haakoninpoika
Edeltäjä:  Sven Haaraparta   Sven Haakoninpoika   Håkon Eriksson
Seuraaja:  Pyhä Olavi

Syntynyt:  n. 994
Kuollut:  1018
Puoliso:  ei tietoa
Suku:  Jelling
Isä:  Sven Haaraparta
Äiti:  Wendenin Gunhild
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Piirros Harald II:sta vuodelta 1646.
Harald II (tansk. Harald 2. Svendson) ; (k. 1018) oli Tanskan kuningas vuosina 1014–1018.
Suku

Hän oli Sven Haaraparran ja tämän ensimmäisen puolison, puolalaisen prinsessa Gunhildin vanhempi poika ja hallitsi Tanskaa isänsä sijaisena tämän ollessa sotaretkellä Ethelred II Neuvotonta vastaan Englannissa.lähde?
Kuningas

Sven Haaraparran kuoltua vuonna 1014 Haraldista tuli isänsä nimeämänä Tanskan kuningas, jolloin leskikuningatar Gunhild lähti takaisin synnyinmaahansa Puolaan. Toisten tietojen mukaan Gunhild tuotiin Puolasta, johon hän oli ollut aviomiehensä lähettämänä, takaisin Tanskaan. Harald ei jakanut valtaansa sitä vaatineen nuoremman veljensä Knuutin kanssa, joka jatkoi Englannin valloitusretkiä. Vuonna 1016 Knuutista tuli Englannin kuningas. Haraldin valtakausi oli lyhyt ja siitä tiedetään vähän. Hänen kuoltuaan veli Knuutista tuli myös Tanskan kuningas.
Hän kuoli noin 20-vuotiaana vuonna 1018.
Kompero

Kompero on Liperin kylä. Kirkonkylään on matkaa 20 kilometriä, Joensuuhun ja Outokumpuun 30 kilometriä. Viinijärven taajaman palvelut ja lähimmät koulut ovat 5 kilometrin päässä. Asukkaita on noin 250.
Kylän lähellä kulkee Varkaudentie eli valtatie 23. Naapurikyliä ovat Risti ja Kaarnalampi.
Pääelinkeinona on maatalous. Kompero oli aikoinaan vilkas teollisuuskylä; 
Siikakosken saha paloi 1960-luvulla.
Kylässä on museosilta ja kotiseutumuseo.
Rauman palo

Vuoden 1640 palossa tuhoutuneen Pyhän Kolminaisuuden kirkon rauniot.
Monien muiden puukaupunkien tavoin Vanha Rauma on palanut lähes kokonaan useaan kertaan. Viimeisin suuri palo oli vuonna 1682. Sen sanotaan saaneensa alkunsa torin laidalla sijainneesta Pungilan talosta. Palon jälkeen kaupungin suurimpia katuja suoristettiin.
Raumalla on ollut merkittäviä paloja ainakin seuraavina vuosina:
1522
1536
1538
1640
1682
1713-1715
Kent (savukemerkki)

| Kent |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  Savuke
Omistaja:  Imperial Tobacco
Valmistaja:  British American Tobacco, R. J. Reynolds Tobacco Company (Yhdysvallat)
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Perustettu:  1952
Edelliset omistajat:  Lorillard Tobacco Company
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rasia Kent-savukkeita.
Kent Silver Menthol -kevytsavukkeita, joissa on 0,4 mg nikotiinia savuketta kohti.
Kent on vuodesta 1952 lähtien valmistettu yhdysvaltalainen savukemerkki, jonka omistaa R. J. Reynolds Tobacco Company Yhdysvalloissa ja British American Tobacco muualla. Merkki on nimetty Lorillard Tobacco Company -tupakkayhtiön entisen johtajan Herbert Kentin mukaan. Kent tuli Barclay-nimisen savukemerkin tilalle vuoden 2007 alussa.
Kent oli ensimmäisiä suodattimella varustettuja savukkeita. Vuonna 1952 markkinoille tuotu suodatin sisälsi krokidoliittia eli nykytiedolla erittäin syöpävaarallista sinistä asbestia, jonka on arvioitu aiheuttaneen käyttäjille mesotelioomaa. Asbesti vaihdettiin vuonna 1956 nykyisinkin savukefilttereissä käytettävään selluloosa-asetaattiin.
Joissakin Kent-savukkeissa on erikoisuutena plussan/neliapilan muotoinen surround-filtteri.
Suomessa on 1.3.2023 saatavissa seuraavia Kent-savukkeita:
Kent Core Silver, aktiivihiilisuodatin, kovapakkaus
Kent Surround Brown, ent. ruskea Barclay, plussan mallinen 4-kanavainen suodatin
Intian autoteollisuus

Intian autoteollisuus on yksi maailman suurimmista. Autotuotannon kappalemäärällä mitattuna Intia oli maailman neljänneksi suurin valmistajamaa vuonna 2018. Myös muut moottoriajoneuvot ja osavalmistus mukaan luettuna Intia arvioitiin tammikuussa 2019 kokonaisuutena maailman neljänneksi suurimmaksi autoteollisuusmaaksi. Autoteollisuus muodosti noin 7,1 prosenttia Intian bruttokansantuotteesta (budjettivuonna 2014).
Intian autonvalmistajien järjestö SIAM (engl. Society of Indian Automotive Manufacturers) on asettanut tavoitteekseen nostaa autoteollisuuden osuuden 13 prosenttiin BKT:stä vuoteen 2026 mennessä. Kun maan autoteollisuuden liikevaihto oli vuonna 2015 noin 74 miljardia Yhdysvaltain dollaria (USD), järjestö tavoittelee kymmenessä vuodessa kasvua lähes 300 miljardin dollarin tasolle. Merkittävän osan Intian autoteollisuudesta muodostaa osa-valmistus.
Historiaa

Intian autoteollisuus sai alkunsa maan itsenäistymisen alla 1940-luvulla. Ensimmäinen autotehdas Hindustan Motors perustettiin 1942, ja se tuli tunnetuksi vuosina 1958–2014 vain pienin uudistuksin valmistetusta Hindustan Ambassador -henkilöautosta. Toinen tuolloin perustettu autoyhtiö Premier alkoi valmistaa autoja yhteistyössä Chryslerin, Dodgen ja Fiatin kanssa. Se loi 1960-luvulta alkaen mainetta italialaiseen Fiat 1100 -sedaniin perustuvalla autolla, jota myytiin monella eri nimellä, viimeksi 1990-luvulla nimellä Premier Padmini. 1940-luvulla perustettiin myös alkuun hyötyajoneuvoihin keskittynyt Mahindra & Mahindra, joka nykyisin tunnetaan myös suurena henkilöautovalmistajana ja muun muassa suomalaisen Sampo-Rosenlewin suuromistajana. Vuonna 1868 kauppahuoneena aloittanut monialayhtiö Tata Group perusti vuonna 1945 tytäryhtiön Tata Engineering and Locomotive Company valmistamaan moottoriajoneuvoja, rautatiekalustoa ja niiden komponentteja. Nykyisin se tunnetaan nimellä Tata Motors, joka vuonna 2013 oli maailman 19. suurin autovalmistaja ja muun muassa Jaguarin ja Land Roverin omistaja. Vuonna 1948 brittiläisiä Austin-autoja kokoamaan perustettu Ashok Motors tunnetaan nykyisin linja- ja kuorma-autojen valmistajana nimellä Ashok Leyland. Kaksi- ja kolmipyöräisiin moottoriajoneuvoihin erikoistunut Bajaj Auto perustettiin 1945 aluksi muun muassa Vespa-skoottereiden maahantuojaksi.
Nämä yhtiöt hallitsivat Intian hitaasti kasvaneita ajoneuvomarkkinoita läpi 1950- ja 1960-lukujen, minkä jälkeen kasvu kiihtyi. Vuosien 1973 ja 1993 välillä Intian moottoriajoneuvojen määrä kymmenkertaistui 25 miljoonaan, joista tosin 17 miljoonaa oli mopoja ja moottoripyöriä. Noin puolet kaikista moottoriajoneuvoista oli keskittynyt Delhiin, Mumbaihin ja Kolkataan, mikä yhdessä huonolaatuisten polttoaineiden kanssa aiheutti vakavia ilmanlaatuongelmia suurkaupungeissa. Vuonna 1993 Intiassa valmistettiin jo 25 miljoonaa moottoriajoneuvoa, eli vuodessa saman verran kuin oli samaan aikaan liikenteessä.
1980-luvulla intialaiset henkilöautovalmistajat saivat uuden kilpailijan Maruti Udyog Limited -yhtiöstä, joka panosti etenkin pienten henkilöautojen tuottamiseen. Vuonna 2007 siitä tuli japanilaisen Suzukin tytäryhtiö nimellä Maruti Suzuki. Myös japanilainen Honda, eteläkorealainen Hyundai ja muut etupäässä aasialaiset auto- ja moottoripyörävalmistajat aloittivat valmistusyhteistyön Intiassa 1980-luvulta alkaen, jolloin maan protektionistinen talous alkoi avautua.