stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Douglas DC-3

| Douglas DC-3 |
| --- | --- |

Tyyppi:  matkustajakone kuljetuskone
Valmistaja:  Douglas Aircraft Company
Suunnittelija:  Arthur E. Raymond
Ensilento:  17. joulukuuta 1935
Esitelty:  1.–9. helmikuuta 1936
Tila:  käytössä
Valmistusmäärä:  yli 13 000, josta Douglas 10 654 
Kehitetty mallista:  Douglas DC-2
Muunnelmat:  C-47 Skytrain Lisunov Li-2 Showa/Nakajima L2D
DC-3-koneita varhaisessa Finnair-maalauksessa Helsingin lentoaseman lentokonehallissa huhtikuussa 1958. Kyseinen maalauskaavio jäi yhtiön DC-3:n viimeiseksi, ja on uudempaa suunnittelua kuin esimerkiksi DC-Yhdistys ry:n OH-LCH:n perinteinen Aero-maalaus.
Douglas DC-3 (Douglas Commercial 3) on kiinteäsiipinen, yksitasoinen ja kaksimoottorinen matkustaja- ja kuljetuslentokone, joka on maailman valmistetuin liikennelentokonetyyppi. Sitä valmistettiin 1930-luvun puolivälistä alkaen ainakin 13 000 kappaletta.
Douglasin lentokonetehtaan kolmannesta matkustajalentokone- ja kuljetuskonemallista DC-3:sta tuli kaikkien aikojen suosituin kuljetuslentokone. DC-3-koneet ja sen sotilasversiot (C-47 ja C-53) palvelivat toisessa maailmansodassa muun muassa Yhdysvaltain ilmavoimissa, Britannian ilmavoimissa ja Neuvostoliiton ilmavoimissa.
Sodan jälkeen DC-3 saavutti suuren suosion lentoyhtiöiden ja eri maiden asevoimien palveluksessa sen alhaisen myyntihinnan, ajankohdan eurooppalaisen lentokoneteollisuuden lamatilan ja yksinkertaisen huollon ansiosta.
Neuvostoliitossa valmistettiin vuosina 1939–1952 lisenssillä 2 000 konetta nimellä Lisunov Li-2.
Japanissa valmistettiin vuosina 1940–1945 lisenssillä 485 Showa/Nakajima L2D konetta.
Suunnittelu

DC-3:n suunnitteli Douglasin pääsuunnittelija Arthur E. Raymond American Airlinesin tilauksesta laajentamalla aiemman DC-2-konemallin runkoa. DC-3:n esiversion, 14:llä makuupaikalla varustetun Douglas Sleeper Transport -mallin todellinen käyttökelpoisuus paljastui, kun vähälle merkitykselle jääneen esiversion makuupaikat korvattiin 21:llä istuimella. Koneen ensilento lennettiin 17. joulukuuta 1935, päivälleen 32 vuotta Wrightin veljesten ensilennon jälkeen.
Käyttö Suomessa

Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltain ilmavoimien ylijäämäkoneita hankittiin lukuisiin maihin. Suomessa niitä hankittiin muun muassa Finnairin,  Veljekset Karhumäen ja Suomen ilmavoimien käyttöön. Suomen ilmavoimissa DC-3:a käytettiin Kuljetuslentolaivueessa muun muassa laskuvarjojääkärien hyppykoneena. Koneen lempinimi Ilmavoimissa oli ”Dakota”. Ilmavoimien sarjanumerointi aloitettiin DO-4:sta, sillä DO-1, DO-2 ja DO-3 olivat jo aikaisemmin käytössä olleita Douglas DC-2 -kuljetuskoneita.
Ensimmäinen DC-3, OH-LCA ”Sotka” saapui Suomeen Hyvinkään lentokentälle 19. lokakuuta 1946 kapteeni Wollmar Laurilan ohjaamana, perämiehenä toimi kapteeni Mainio Raunio. 1950-luvun lopussa koneista poistettiin niihin alun perin kuulunut autopilotti, koska katsottiin, että automaatin käyttö pitkillä lennoilla rappeuttaisi lentäjien ohjaustaidot. Lisäksi alkuperäinen autopilotti piti koneen suorassa lennossa, mutta ei korjannut korkeusmuutoksia, joten koneita piti joka tapauksessa ohjata koko ajan käsin.  Samassa yhteydessä DC-3-laivastoon asennettiin lentomittarit myös perämiehen puolelle. Koneen muuhun suunnistusvarustukseen Aeron ja Finnairin kokoonpanossa kuuluivat alun perin peruslennonvalvontamittareiden lisäksi vain kaksi radiokompassia (ADF)  ja Lorenz-säteen vastaanotin (SBA) sekä vuoteen 1963 mennessä myös ILS- ja merkkimajakkavastaanotin sekä monisuuntamajakkavastaanotin (VOR). Puheradiolaitteina oli 1950-luvulta alkaen kaksi VHF-radiopuhelinta ja sekä Finnairin että Kar-Airin tilauslentovarustelussa myös lyhytaaltoradiopuhelin. Kone oli muutenkin Aeron aiempaan kalustoon nähden huomattavan kehittynyt: Yhtiön kokoonpanossa oli Pratt & Whitneyn 1200 hevosvoiman moottorit sekä hydraulitoimiset laskusiivekket ja -telineet.  DC-3-laivaston myötä siirryttiin myös kohti nykyaikaisempaa ohjaamotyöskentelyä, kun käyttöön otettiin ensimmäistä kertaa tarkastuslistat, ja ensi askelia kohti vakioituja ohjaamotyöskentelymenetelmiä. DC-3-laivaston myötä alettiin markkinoinnissa käyttää vuonna 1947 nimeä Finnish Airlines, joka vuonna 1953 lyheni Finnairiksi, ja otettiin yhtiön viralliseksi nimeksi vuonna 1968.
Matkustajalentokoneena ne korvautuivat vähitellen Convair Metropolitan 340- ja 440 -koneilla vuodesta 1953 alkaen. Finnairin viimeisen aikataulunmukaisen DC-3-lennon operoi myöhemmin DC-Yhdistys ry:lle siirtynyt OH-LCH 1. huhtikuuta 1967. Ilmavoimat käytti konetta moneen eri tarkoitukseen, kunnes korvasi ne Fokker F.27–koneilla 1970-luvun lopussa. Viimeisen sysäyksen tähän antoi Rissalan lento-onnettomuus 1978, jossa kuoli lukuisia liike-elämän merkkimiehiä.
Suomen posti on julkaissut 2. kesäkuuta 1988 ja 3. maaliskuuta 2003 DC-3-aiheisen postimerkin.
Käyttö Suomessa > Veljekset Karhumäki

Douglas C-53-DO MSN: 4828 OH-VKA, rakennettu Santa Monicassa 1941. USAAF 41-20058.
Douglas DC-3A-214 MSN: 1975 OH-VKB, rakennettu Santa Monicassa 1937. SE-BAC.
Douglas DC-3D MSN: 42970, OH-VKC rakennettu Oklahoma Cityssä 7.3.1946. NC34974.
Douglas C-47-DL MSN: 4346, OH-VKD rakennettu Long Beachissä 1942. USAAF 41-7847.
Käyttö Suomessa > Aero OY/Finnair

Douglas C-47A-35-DL MSN: 9799 OH-LCA ”Sotka”, rakennettu Long Beachillä 1943. USAAF 42-23937.
Douglas C-47A-70-DL MSN: 19109 OH-LCB ”Kuikka”, rakennettu Long Beachillä 1943. USAAF 42-100646.
Douglas C-47A-30-DK MSN: 25511 OH-LCC, ”Tiira” rakennettu Oklahoma Cityssä 1944. USAAF 43-48250.
Douglas C-47A-75-DL MSN: 19309 OH-LCD ”Lokki”, rakennettu Long Beachillä 1943. USAAF 42-100846.
Douglas C-47A-20-DK MSN: 12970 OH-LCE ”Haahka”, rakennettu Oklahoma Cityssä 1944. USAAF 42-93096. Nykyään ”Chalk 17” The National WWII Museumissa New Orleansissa.
Douglas C-47A-30-DK MSN: 25515 OH-LCF, rakennettu Oklahoma Cityssä 1944. USAAF 43-48254.
Douglas C-53D-DO MSN: 11750 OH-LCG, rakennettu Santa Monicassa 1943. USAAF 42-68823. OH-LCG näkyy noin puolen minuutin ajan Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa "Irmeli seitsentoistavuotias" (1948), kohdassa 0:36:27.
Douglas C-53C-DO MSN: 6346 OH-LCH, ”Hotel” rakennettu Santa Monicassa 1942. NC34953.
Douglas C-47A-80-DL MSN: 19560 OH-LCI, rakennettu Long Beachillä 1944. USAAF 43-15094.
Douglas C-47A-1-DK MSN: 12050 OH-LCK, rakennettu Oklahoma Cityssä 1943. USAAF 42-92268.
Käyttö Suomessa > Suomen ilmavoimat

DO-4 ex OH-LCF
DO-5 ex USAAF 43-15329. Ostettiin Lufthansalta joulukuussa 1960 ja poistettiin ensimmäisenä DC-3:na Ilmavoimien käytöstä kesällä 1967. Runko siirrettiin Hallista Uttiin.
DO-6 ex OH-LCI
DO-7 ex OH-LCB
DO-8 ex OH-LCD
DO-9 ex OH-LCG
DO-10 ex OH-LCK
DO-11 ex OH-LCH
DO-12 ex OH-LCE
Käyttö Suomessa > Museokoneita Suomessa

Airveteran Oy omistaa kaksi DC-3-lentokonetta (OH-LCD ”Lokki” ja OH-LCH ”Hotel”), joista jälkimmäinen on ainoa lentokuntoinen DC-3 Suomessa. Konetta operoi DC-yhdistys ry ja sen asemapaikka on Helsinki-Vantaan lentoasema. Kone talvehtii lentokonehallissa Vaasan lentoasemalla. Koneista edellinen (OH-LCD ”Lokki”) oli muistomerkkinä Helsinki-Vantaan lentoasemalla 7. kesäkuuta 2012 – 25. syyskuuta 2014, kunnostettiin nähtävyydeksi Vantaan Asuntomessuille kesäksi 2015 ja on sen jälkeen ollut näytteillä Suomen ilmailumuseon pihalla. ”Lokin” alkuperäinen USAAF:n sarjanumero on 42-100846, lentäjänä kapteeni Brauer, ja se on Normandian maihinnousussa kuljettanut 101. maahanlaskudivisioonan 506. rykmentin D-komppanian miehiä. Pokanumero oli Stick 63.
Suomen Ilmavoimamuseossa Jyväskylässä on Ilmavoimien käytössä vuosina 1960–1984 ollut DC-3 (DO-4).
Suomen ilmailumuseossa Vantaalla on Kar-Air Oy:n vuosina 1972–1980 malminetsintälentoihin käyttämä DC-3 (OH-VKB), joka on yksi maailman vanhimpia konetyypin yksilöitä. Se on alkuperäinen siviilikäyttöön rakennettu DC-3 (ei siis myöhemmin DC-3:ksi konvertoitu C-47), joita valmistettiin 647 kpl ennen toista maailmansotaa.
Onnettomuuksia

20. joulukuuta 2007 potkuriturbiineille muunnettu C-FMBK, ex OH-LCI, vaurioitui epäonnistuneen nousukiidon takia Etelämantereella. Kukaan ei kuollut tai loukkaantunut onnettomuudessa. Kone pelastettiin ja korjattiin.
25. syyskuuta 1996 tuhoutui ex OH-LCB / DO-7 Alankomaissa. Surmansa sai 32 ihmistä. Koneen omisti tuolloin Dutch Dakota Association ja sen tunnus oli PH-DDA. Onnettomuuden syynä oli pääkiertokangen murtuminen vasemmassa moottorissa kesken lennon. Koneen alkuperäinen USAAF:n sarjanumero oli 42-1000646, lentäjänä kapteeni Sammons, ja se oli kuljettanut Normandian maihinnousun yhteydessä |101. maahanlaskudivisioonan 506. rykmentin E-komppanian miehiä, hyppymestarina luutnantti Richard ”Dick” Winters. Pokanumero oli Stick 67.
3. lokakuuta 1978 Rissalan lentoturmassa kuoli 15 ihmistä koneen syöksyttyä Juurusveteen heti nousun jälkeen.
8. marraskuuta 1963 Maarianhaminan lentoturmassa Aeron DC-3 ”Sotka” syöksyi maahan laskussa lähestyessään lentoaseman kiitotietä, ja 22 ihmistä kuoli. Onnettomuuden syy oli viallinen korkeusmittari, joka näytti noin 50 jalkaa (15 m) liian korkeaa lentokorkeutta.
3. tammikuuta 1961 Koivulahden lentoturmassa Aeron DC-3 ”Tiira” syöksyi metsään Kirkonkylässä, ja 25 ihmistä kuoli. Onnettomuuskoneen lentäjä oli hävittäjä-ässä Lars Hattinen, joka sai surmansa onnettomuudessa. Onnettomuuden syy ei milloinkaan täysin selvinnyt: ilmeinen välitön syy oli kaartosakkaus liian matalalla, johon vaikutti sekä lentokoneen siipien jäätyminen että lentäjien alentunut harkintakyky.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Matkustajat: 28–32
Pituus: &&&&&&&&&&&&&019.066000019,66 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&028.096000028,96 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.01600005,16 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&091.070000091,7 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&08030.&&&&008 030 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&012700.&&&&0012 700 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Pratt & Whitney Twin Wasp 14 -tähtimoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0346.&&&&00346 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0266.&&&&00266 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02420.&&&&002 420 km (enimmäiskuormalla 563 km)
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0342.&&&&00342 m/min
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Douglas DC-3 Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Lentoliikenteen automaation kehitys, kuvaa mm. DC-3-koneen ohjaamosta
Entinen OH-LCI nykyisessä asussaan Kanadassa
OH-LCD ”Lokin” kunnostamisprojekti Ilmailumuseoyhdistys ry:n verkkosivuilla
Suomalaisten DC-3 -koneiden konekohtaiset historiat Ilmailumuseoyhdistyksen Lokki-projektin sivuilla.
Douglasin ja McDonnell Douglasin matkustajakoneet
| --- | --- |
Potkurikoneet:  Dolphin · DC-1 · DC-2 · DC-3 · DC-4 · DC-5 · DC-6 · DC-7
Suihkukoneet:  DC-8 · DC-9/MD-80/MD-90/MD-95 · DC-10 · MD-11
Perutut hankkeet:  MD-12
Suomen ainoa lentokuntoinen DC-3, Santa Monicassa vuonna 1942 valmistunut OH-LCH Vaasan lentoasemalla 18. huhtikuuta 2006.
DC-3:n ohjaamo. Sotilasversiossa ohjaamon yleisväri on ANA611 Interior Green ja kojetaulun sekä laitteistokoteloiden yleisväri musta.
Turkinlumikello

| Turkinlumikello |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Suku::  Lumikellot Galanthus
Laji::  woronowii
Kaksiosainen nimi
 Galanthus woronowii  Losinsk. 
Katso myös
   Turkinlumikello Wikispeciesissä   Turkinlumikello Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Turkinlumikello (Galanthus woronowii) on lumikelloihin kuuluva monivuotinen sipulikukka. Se on koristekasvina viljelty aikainen kevätkukkija.
Ulkonäkö

Turkinlumikello kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Sillä on kaksi tasasoukkaa litteää tylppäkärkistä tyvilehteä, jotka ovat 5–20 millimetriä leveät. Lehden väri on kiiltävän kellanvihreä. Turkinlumikellon kukan kehälehdet ovat valkoisia. Sisemmässä kehälehtikiehkurassa on kehälehtien ulkopinnalla pieni vihreä laikku lähellä kärkeä. Hedelmä on kolmiliuskainen kota.
Levinneisyys

Turkinlumikello kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Turkissa sekä Kaukasiassa, Georgiassa ja Venäjällä.
Tuomo Jussila

Tuomo Jussila on suomalainen lentopallovalmentaja, joka valmensi 2007–2008 kaudella Mutalan Riennon joukkuetta, joka pelaa Lentopallon SM-liigassa. Riennon kausi päättyi lopulta puolivälieriin.
Jussila on valmentanut tyttöjen eri maajoukkueikäluokkia kymmenen vuoden ajan. Jussila toimi Joensuun Prihojen päävalmentajana kaudella 2005–2006. Tuomo Jussila on suorittanut laajasti valmennuskoulutuksia kansainvälisine jaksoineen (mm. avainvalmentajatutkinto). Hänen oma kokemuksensa pelaajana on useista seuroista.
Yksityiselämä

Tuomo Jussila on erikoisröntgenhoitaja. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.
Timo Teräsvirta

Timo Lauri Teräsvirta (s. 24. tammikuuta 1941 Helsinki) on suomalainen tilastotieteen ja ekonometrian tutkija ja emeritusprofessori.
Teräsvirta valmistui vuonna 1970 valtiotieteiden tohtoriksi Helsingin yliopistossa. Tämän jälkeen hän toimi tilastotieteen professorina Helsingin yliopistossa vuosina 1976–1980 ja Tukholman kauppakorkeakoulussa ekonometrian professorina vuosina 1994–2006. Vuodesta 2001 lähtien hän on ollut yhteydessäselvennä Svenska handelshögskolaniin Helsingissä. Vuodesta 2006 Teräsvirta on työskennellyt Aarhusin yliopistossa Tanskassa. Hänen tutkimus- ja opetusalueensa sisältää epälineaaristen aikasarjojen ja mallintamista volatiliteetti.selvennä
Teräsvirta valittiin Kansainvälisen tilastotieteellisen instituutin jäseneksi jo vuonna 1978 ja Suomalaisen Tiede- ja kirjainyhteiskunnan jäseneksi vuonna 1978. Hänet äänestettiin vuonna 2001 ulkomaalaisena jäsenenä Ruotsin kuninkaalliseen tiedeakatemiaan ja ollut vuodesta 2002 Ruotsin keskuspankin Nobel-palkintoa vastaavan palkinnon myöntävän Taloustieteellisen komitean jäsenenä. Vuonna 2011 Teräsvirta sai Turun kauppakorkeakoulun kunniatohtorin arvonimen. Teräsvirta palkittiin Eino H. Laurila -kansantulomitalilla 2012.
Aiheesta muualla

http://www.nobelprize.org/prize_awarders/economics/committee.html
Ere Kokkonen (yritys)

| Ere Kokkonen Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1987
Toimitusjohtaja:  Anna-Maija Kokkonen
Avainhenkilöt:  Ere Kokkonen Anna-Maija Kokkonen
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  elokuvien, videoiden ja televisio-ohjelmien tuotanto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ere Kokkonen Oy on vuonna 1987 perustettu suomalainen elokuvayhtiö. Yhtiön perusti Ere Kokkonen puolisonsa Anna-Maija Kokkosen kanssa. Sen ensimmäinen tuotanto oli MTV:lle tuotettu kymmenosainen komediasarja Rakastan, rakastan vuonna 1988. Yhtiö on tuottanut muun muassa Vääpeli Körmy -elokuvia, Arto Paasilinnan kirjojen elokuvasovituksia ja kaksi viimeistä Uuno Turhapuro -elokuvaa. Kaikki Ere Kokkonen Oy:n tuottamat elokuvat on sovitettu myös televisiosarjoiksi, jotka sisältävät elokuvaversioista pois leikattuja kohtauksia.
Elokuvat

Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1991)
Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät (1992)
Vääpeli Körmy – taisteluni (1994)
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (1996)
Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava (1997)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998) (yhteistuotanto Spede-Tuotanto Oy:n kanssa)
Hurmaava joukkoitsemurha (2000)
Kymmenen riivinrautaa (2002)
Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004)
Televisiosarjat

Rakastan, rakastan (1988)
Viimeiset siemenperunat (1993)
Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1993) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Vääpeli Körmy ja etelän hetelmät (1994) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Suloinen myrkynkeittäjä (1995)
Vääpeli Körmy – taisteluni (1996) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Elämä lyhyt, Rytkönen pitkä (1997) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Vääpeli Körmy ja kahtesti laukeava (1998) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1999) elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Hurmaava joukkoitsemurha (2002) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Kymmenen riivinrautaa (2004) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Uuno Turhapuro – This Is My Life (2005) (elokuva sovitettu televisiosarjaksi)
Aiheesta muualla

Ere Kokkonen Oy YTJ - Yritys- ja yhteisötietojärjestelmässä[vanhentunut linkki]
Ere Kokkonen Oy Elonetissä
Epranoja

| --- | --- |
Sijainti:  Riihimäki Suomi
Pinta-ala:  3,4 ha
| --- | --- |
Tyyppi:  Virtavesi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Epranoja on Vantaajoen vesistöön kuuluvan pienen Herajoen latvahaara Riihimäen Hiivolan kylässä. Oja on uomaltaan luonnontilainen sekä kirkasvetinen ja paikoitellen kivinen ja hiekkapohjainen. Ojan varsi on rehevää suurruoholehtoa ja saniaislehtoa. Ojan saniaislehdolla kasvaa muun muassa imikkää, lehtotähtimöä, suokelttoa, hiirenporrasta ja kotkansiipeä. Ojassa kasvaa myös purolitukkaa, isovesitähteä ja rannoilla palokeuhkosammalta ja kevätlinnunsilmää. Ojan keskiosa on lehtipuuvaltainen metsäsaareke, jonka kasvillisuus koostuu pääosin mesiangervosta ja nokkosesta. Myös luhtalemmikkiä ja karhunputkea esiintyy. Ojan länsiosan suurruoholehdon rinteellä kasvaa käenkaalia ja sinivuokkoa. Puusto koostuu kuusista ja lähempänä ojaa myös haavoista. Ojan tekolammen rannan läheisyydessä kasvaa vehkaa ja vedessä palpakko- ja uistinvitakasvustoja. Kunnostuksen avulla ojan purosta on tullut myös arvokas lohikalavesistö.
Epranojalla on kahdesta alueesta koostuva, kooltaan 3,4 hehtaarin kokoinen luonnonsuojelualue. Alue on rauhoitettu Metso-ohjelman kohteena.
The Beatles’ Ballads

| The Beatles’ Ballads The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1962–1970
 Julkaistu: 14. lokakuuta 1980
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 58.59
 Levy-yhtiö: Capitol, Parlophone
The Beatlesin muut julkaisut
| Rarities 1978 | The Beatles’ Ballads 1980 | Reel Music 1980 |
The Beatles’ Ballads on The Beatlesin kokoelma-albumi vuodelta 1980. Kokoelmassa on 20 kappaletta.
Kappalelista

Kaikki kappaleet Lennon/McCartney, jollei toisin ilmoitettu.
Kappalelista > Puoli 1

”Yesterday”
”Norwegian Wood (This Bird Has Flown)”
”Do You Want to Know a Secret”
”For No One”
”Michelle”
”Nowhere Man”
”You’ve Got to Hide Your Love Away”
”Across the Universe”
”All My Loving”
”Hey Jude”
Kappalelista > Puoli 2

”Something” (Harrison)
”The Fool on the Hill”
”Till There Was You” (Willson)
”The Long and Winding Road”
”Here Comes the Sun” (Harrison)
”Blackbird”
”And I Love Her”
”She’s Leaving Home”
”Here, There and Everywhere”
”Let It Be”
Thomas Jefferson

| Thomas Jefferson |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 3. presidentti
 4. maaliskuuta 1801 – 4. maaliskuuta 1809  
Varapresidentti:  Aaron Burr (1801–1805) George Clinton (1805–1809)
Edeltäjä:  John Adams
Seuraaja:  James Madison
Yhdysvaltain 2. varapresidentti
 4. maaliskuuta 1797 – 4. maaliskuuta 1801  
Presidentti:  John Adams
Edeltäjä:  John Adams
Seuraaja:  Aaron Burr
Yhdysvaltain 1. ulkoministeri
 22. maaliskuuta 1790 – 31. joulukuuta 1793  
Edeltäjä:  John Jay
Seuraaja:  Edmund Randolph
Virginian 2. kuvernööri
 1. kesäkuuta 1779 – 3. kesäkuuta 1781  
Edeltäjä:  Patrick Henry
Seuraaja:  William Fleming
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1743 Charlottesville, Virginia, Brittiläinen Amerikka
Kuollut: 4. heinäkuuta 1826 (83 vuotta) Charlottesville, Virginia, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja, arkkitehti, keksijä, filosofi
Puoliso:  Martha Wayles Skelton Jefferson
Tiedot
Puolue:  demokraattis-republikaaninen puolue
 Nimikirjoitus
Thomas Jefferson (13. huhtikuuta (J: 2. huhtikuuta) 1743 Charlottesville, Virginia – 4. heinäkuuta 1826 Charlottesville, Virginia) oli Yhdysvaltain kolmas presidentti ja yksi Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajista. Hän toimi ennen presidenttikauttaan muun muassa Yhdysvaltain ja Ranskan suhteita hoitaneena ministerinä, Yhdysvaltain ensimmäisenä ulkoministerinä ja toisena varapresidenttinä.
Thomas Jefferson on edelleen yksi Yhdysvaltain historian merkkihenkilöistä. Hänet on ikuistettu Yhdysvaltain kahden dollarin seteliin, viiden sentin kolikkoon ja Mount Rushmore -vuoreen. Lisäksi Jeffersonin kunniaksi on rakennettu Jeffersonin muistomerkki -niminen monumentti National Malliin, Washingtoniin.
Nuoruus

Thomas Jefferson syntyi 13. huhtikuuta 1743 Shadwell-nimisellä plantaasilla Virginiassa lähellä Charlottesvillen kaupunkia. Jeffersonin isä Peter Jefferson (1707/08–1757) oli maanviljelijä ja maanmittari. Hänen äitinsä Jane Randolph Jefferson (1720–1776) oli hienosta virginialaisperheestä. Thomas oli parin kolmas yhteinen lapsi ja ensimmäinen poika. Hänellä oli lopulta yhteensä kuusi siskoa ja yksi veli.
Vuonna 1762 Jefferson valmistui College of William and Marysta. Hän opiskeli ahkerasti ja harrasti samalla viulunsoittoa. Collegen jälkeen hän alkoi opiskella lakia ja aloitti lakimiehenä vuonna 1767. Jefferson oli Virginian kansanedustuslaitoksen Virginia's House of Burgessesin jäsen vuosina 1769–1775 ja sai tunnustusta kirjoitettuaan Ison-Britannian hallintopolitiikkaa kritisoivan pamfletin A Summary View of the Rights of British America (suom. Yhteenveto Brittiläisen Amerikan oikeuksista).
Jeffersonin isä kuoli tämän ollessa nuori, ja Thomas peri isänsä maatilan. Vuonna 1768 hän alkoi raivata läheistä vuorenrinnettä perustaakseen sinne oman orjaplantaasinsa nimeltään Monticello (italiaa, suom. pieni vuori). Jefferson rakennutti tilalle yhä arkkitehtuurisesti arvostetun päärakennuksen ja yksityiskohtaisesti suunnitellun piha-alueen ja puutarhan. Hän laajensi ja kunnosti maatilaa sekä sen kuuluisaa päärakennusta koko elämänsä ajan. Samalla hän piti kirjaa kaikista tilan tapahtumista aina sääoloista orjiensa oloihin.
1. tammikuuta 1772 Jefferson meni naimisiin nuoren lesken Martha Wayles Skeltonin (1748–1782) kanssa. He saivat yhteensä kuusi lasta, joista kuitenkin vain kaksi (Martha ja Mary) selvisivät aikuisikään asti. Martha Skelton kuoli vuonna 1782, vain 33-vuotiaana, synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin. Jefferson oli kuolemasta hyvin järkyttynyt eikä mennyt koskaan uudelleen naimisiin. Tästä huolimatta uskotaan yleisesti, että hän sai myöhemmin lapsia orjansa Sally Hemmingsin (1773–1835) kanssa.