stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glion

Moottoritie A9 alittaa Glionin tunnelissa.
Glion on kylä Montreux’n kaupungin alueella, Sveitsissä. Kylä sijaitsee vuoren rinteellä kaupungin kaakkoispuolella, noin kilometrin päässä Genevejärven rannasta ja noin 300 metriä järveä korkeammalla, 700 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kylästä tuli kuulu kylpylä- ja parantolapaikka jo 1800-luvun jälkipuoliskolla. Osa hoitolaitoksista ja hotelleista on otettu muuhun käyttöön, muun muassa Valmontin parantola (Sanatorium Valmont) on nykyään Klinik Valmont.
Liikenne

Jyrkkään vuorenrinteeseen rakennettiin alhaalta Genevejärven rannasta, Territet’stä, vuonna 1883 kiskoköysirata (funikulaari). Rata on uusittuna edelleen käytössä. Se nousee 637 metrin matkalla 300 metriä.
Vuonna 1892 Glionista rakennettiin kapearaiteinen rautatie Caux’n kautta Les Rochers de Nayeen. Rataa jatkettiin Montreux’n keskustaan vuonna 1909. Moottoritie A9 (Lausanne–Martigny) kulkee Glionin ali 1,35 kilometriä pitkässä tunnelissa.
Kuuluisia glionlaisia

Carl Gustaf Emil Mannerheim vietti viimeisinä vuosinaan suuren osan ajastaan Valmontin parantolassa vuosina 1946–1951.
Runoilija Rilke kuoli Valmontissa vuonna 1926.
Tehtailija Henri Nestlé kuoli Glionissa vuonna 1890.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ilmavalokuvia Glionista
Allen Ginsberg

| Allen Ginsberg |
| --- | --- |
 Allen Ginsberg Frankfurtin lentoasemalla vuonna 1978.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1926 Newark, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 5. huhtikuuta 1997 (70 vuotta) New York
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  runoilija, kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: beat-kirjallisuus
Esikoisteos:  Howl and Other Poems (1956)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
allenginsberg.org
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Irwin Allen Ginsberg (3. kesäkuuta 1926 Newark – 5. huhtikuuta 1997 New York) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän oli beat-liikkeen johtohahmoja ja oli myös vahvasti mukana 1960-luvun hippiliikkeessä.
Ginsberg identifioi itsensä juutalais- ja homorunoilijaksi.
Elämä ja ura

Ginsbergin isä oli runoilija Louis Ginsberg. Mielenterveysongelmista kärsineelle äidilleen Naomille Ginsberg kirjoitti runon ”Kaddish” (1961).
Ginsbergin tuotantoon vaikutti erityisesti William Carlos Williams. Opiskellessaan 1940-luvulla Columbian yliopistossa Ginsberg tutustui William S. Burroughsiin, Jack Kerouaciin, Lucien Carriin, Gregory Corsoon ja Gary Snyderiin. Ginsbergistä tuli beat-runouden johtohahmo. Työskenneltyään muun muassa markkinatutkijana ja merimiehenä Ginsberg julkaisi esikoiskokoelmansa Howl And Other Poems vuonna 1956. Kokoelma ja sen runo ”Huuto” (Howl) vei kustantaja-runoilija Lawrence Ferlinghettin useisiin sensuurioikeudenkäynteihin. Kohun ansiosta Ginsbergin teos tuli kuitenkin kuuluisaksi.
Avoimesti homoseksuaalinen Ginsberg oli mukana monenlaisessa kansalaistoiminnassa. Vuonna 1965 hänet kruunattiin Prahassa Toukokuun kuninkaaksi ja karkotettiin Tšekkoslovakiasta, ja hän joutui FBI:n tarkkailulistalle. Ginsberg oli hippiliikkeen esikuva, joka teki myös yhteistyötä monien muusikoiden ja säveltäjien kanssa, joihin lukeutuivat Bob Dylan, Paul McCartney, The Clash ja Philip Glass. Ginsberg asui New Yorkin Lower East Sidella.
Ginsberg oli Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian (American Academy of Arts and Letters) jäsen. Vuonna 1993 Ranskan kulttuuriministeri myönsi hänelle Chevalier de l’Ordre des Arts et des Lettres -kunniamerkin. Vuonna 1994 hänet valittiin Harvardin yliopiston Phi Beta Kappa -runoilijaksi. Ginsberg oli mukana perustamassa Jack Kerouac -runokoulua Naropa-instituuttiin Boulderissa Coloradossa.
Ginsberg oli myös aikuisten miesten ja nuorten poikien välisten seksisuhteiden sallimista ajavan NAMBLAn jäsen.
Suomennetut teokset

Kuolema Van Goghin korvalle.  (Valikoima)  Suomentanut Pentti Saarikoski, Anselm Hollo ja Matti Rossi. Turku:  Tajo, 1963 (2. painos 1969).
Huudon jälkeen. Runoja 1972–1992.  Suomentanut ja valinnut Markku Into. Turku:  Sammakko, 1999.  ISBN 952-5194-03-5
Huuto ja muita runoja 1947–1971.  (Howl and Other Poems)  Suomentanut Anselm Hollo ym.. Turku:  Tajo, 1963.  – Turku: Sammakko 2000 ISBN 952-5194-10-8
Luurankohuutoja. Runoja 1984–1997.  (valikoima kokoelmista Cosmopolitan greetings ja Death and fame)  Suomentanut Seppo Lahtinen. Turku:  Sammakko, 2002.  ISBN 952-5194-31-0
"Huuto", teoksissa:
Runon suku: valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa, toim. Jarkko Laine, Helsinki: Otava 1991 ISBN 951-1-11447-6
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Kirjallisuutta

Ball, Gordon: East Hill Farm. Seasons with Allen Ginsberg.  Berkeley:  Counterpoint Press, 2011.  ISBN 978-1-58243-776-7  (englanniksi)
Lounela, Pekka & Mäntylä, Jyrki: Huuto ja meteli.  Näkökulma. Hämeenlinna:  Karisto, 1970.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Allen Ginsberg Wikimedia Commonsissa
Petäjä, Jukka: Huuto joka järisytti Yhdysvaltoja. Helsingin Sanomat 26.8.1990.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Ginsberg ja Bob Dylan.
Ginsberg, Timothy Leary ja John C. Lilly.
Bernard Gold

| Bernard Gold> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. maaliskuuta 1923  New York, Yhdysvallat 
Kuollut: 15. tammikuuta 2005 (81 vuotta) 
Koulutus ja ura
Instituutti:  MIT:in Lincolnin laboratorio 
Tutkimusalue:  digitaalinen signaalinkäsittely (DSP), puheen koodaus 
Palkinnot:  IEEE Fellow 
Bernard Gold (31. maaliskuuta 1923 New York  – 15. tammikuuta 2005 ) oli digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja 1960-luvulta saakka Lincolnin laboratoriossa Massachusetts Institute of Technologyssä (MIT). Hän työskenteli Lincolnin laboratoriossa 1953–1988 eläkkeelle saakka. Cold väitteli tohtoriksi 1948.
Palkintoja ja tunnustuksia

IEEE fellow (1972)
IEEE Achievement Award (1972)
IEEE Society Award (1986)
ASA fellow
IEEE Jack S. Kilby Signal Processing Medal (1997)
Teokset

Gold, Bernard & Rader, Charles M. & Stockham, Thomas G. & Oppenheim, Alan V.: Digital processing of signals.  (Lincoln Laboratory publications, 1. painos, 269 sivua)  New York:  McGraw-Hill, Inc., 1969.  ISBN 0-07-023642-9
Rabiner, Lawrence R. & Gold, Bernard: Theory and Application of Digital Signal Processing. Prentice Hall, 1. painos, 762 sivua, kesäkuu 1975. ISBN 978-0-13-914101-0.
Terry Gilliam

Terry Gilliam Cannesissa vuonna 2001.
Terence Vance ”Terry” Gilliam (s. 22. marraskuuta 1940 Minneapolis, Minnesota) on brittiläinen elokuvaohjaaja ja Monty Python -komediaryhmän ainoa alkuperältään ei-brittiläinen jäsen. Hänelle myönnettiin erikois-BAFTA vuonna 1970 ja BAFTA:n kunniajäsenyys vuonna 2009.
Ura

Gilliam opiskeli poliittista historiaa Occidental Collegessa Los Angelesissa. Hän toimi 1960-luvun alkupuolella Help-nimisen lehden toimittajana ja freelance-kuvittajana New Yorkissa, kunnes muutti Britanniaan. Hän aloitti uransa animaattorina ja sarjakuvantekijänä.
Muutettuaan Englantiin Terry Gilliam työskenteli lastenohjelman "Do Not Adjust Your Set" animaattorina vuosina 1968–1969. Ohjelmassa esiintyivät myös tulevat pythonit Eric Idle, Terry Jones ja Michael Palin. Ohjelman aikana Gilliam loi erilaisia animaatiosekvenssejä, jotka toivat ohjelmaan oman ainutlaatuisen visuaalisen ilmeensä.
Vuodesta 1969 vuoteen 1974 Gilliam oli jäsenenä Monty Pythonin lentävä sirkus -ryhmässä heti sen perustamisesta lähtien. Aluksi hänet mainittiin vain animaattorina, ja hänen nimensä ilmestyi lopputeksteissä erikseen muiden viiden jäsenen jälkeen. Myöhemmin hänet tunnustettiin ryhmän täysjäseneksi. Hänen animaationsa toimivat usein linkkeinä sketsien välillä ja määrittelivät ryhmän visuaalisen kielen myös muissa medioissa, kuten LP-levyjen ja kirjojen kansissa sekä ryhmän elokuvien alkutekstijaksoissa. Gilliamin omaleimaisissa animaatioissa yhdistyivät pehmeät värit ja omituiset, pulleat muodot erilaisiin taustoihin ja liikkuviin kuviin, jotka olivat usein leikelty vanhoista valokuvista, pääasiassa viktoriaaniselta ajalta. Gilliam esiintyi myös joissakin Lentävän sirkuksen sketseissä.
Sarjan päätyttyä Gilliam jatkoi osana Python-ryhmää sen elokuvien parissa, joista ensimmäisen Monty Pythonin hullu maailma (1975) hän ohjasi yhdessä Jonesin kanssa. Hänen ensimmäinen kokonaan oma ohjaustyönsä oli Jappervokki (1977), joka muistutti vielä huomattavasti Python-huumoria ja jossa esiintyi pythoneista Michael Palin ja (pienemmässä roolissa) Terry Jones. Pythonien viimeisen elokuvan Elämän tarkoitus (1983) jälkeen Gilliam keskittyi uraansa elokuvaohjaajana.
Elokuvan Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985) menestyksen myötä Gilliam sai mahdollisuuden tehdä suuremman budjetin elokuvan Paroni von Münchhausenin seikkailut (1988), josta kuitenkin tuli taloudellinen floppi vaikka kriitikoiden vastaanotto oli hyvä. Gilliamin seuraava työ oli jälleen pienellä budjetilla tehty Fisher King (1991), jossa hän säilytti omintakeisen tyylinsä ja aukaisi itselleen ovet Hollywoodiin. Gilliam sai luvan ohjata elokuvan 12 apinaa (1995), johon hän sai haalittua suuren budjetin ja kuuluisia Hollywood-näyttelijöitä. Gilliamin omintakeinen tyyli teki elokuvasta menestyksen, eikä hänen ohjaajan lahjojaan enää epäilty. Vuonna 1998 Gilliam ohjasi elokuvan Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa muuntaen kulttimaineessa olleen Hunter S. Thompsonin gonzotyylin romaanin omaperäiseksi elokuvaksi.
Terry Gilliam on vieraillut Suomessa vuonna 1998 Sodankylän elokuvajuhlilla.
Gilliamin ohjaaman elokuvan The Man Who Killed Don Quixote tuotanto kohtasi useita haasteita, ja projekti kesti kokonaisuudessaan miltei 30 vuotta. Elokuvan sai lopulta ensi-iltansa vuonna 2018.
Yksityiselämä

Terry Gilliamilla oli vuodesta 1968 alkaen Yhdysvaltojen ja Britannian kaksoiskansalaisuus, kunnes hän luopui synnyinmaansa kansalaisuudesta vuonna 2005 vastalauseena presidentti George W. Bushin politiikalle.
Gilliam avioitui vuonna 1973 maskeeraaja ja puvustaja Maggie Westonin kanssa, joka on työskennellyt monissa Monty Pythonin ja Gilliamin tuotannoissa. Heillä on kolme aikuista lasta, jotka ovat esiintyneet monissa isänsä elokuvissa.
Filmografia

Terry Gilliam on ohjannut seuraavat elokuvat:
Monty Pythonin hullu maailma (Monty Python and the Holy Grail, yhdessä Terry Jonesin kanssa, 1975)
Jappervokki (Jabberwocky, 1977)
Rosvoja, rosvoja (Time Bandits, 1981)
Brazil – tämän hetken tuolla puolen (1985)
Paroni von Münchhausenin seikkailut (The Adventures of Baron Munchhausen, 1988)
Fisher King (1991)
12 apinaa (Twelve Monkeys, 1995) – inspiraatio elokuvaan tuli Chris Markerin lyhytelokuvasta Kiitorata (La Jetée).
Pelkoa ja inhoa Las Vegasissa (Fear and Loathing in Las Vegas, 1998)
Grimmin veljekset (The Brothers Grimm, 2005)
Tideland (2005)
The Imaginarium of Doctor Parnassus (2009)
The Zero Theorem (2013)
The Man Who Killed Don Quixote (2018)
Kirjallisuutta

Gilliam, Terry & Thompson, Ben: Gilliamesque : A Pre-Posthumous Memoir : TG’s Bio(Degradable) Autography : A Singular Person's First First Person Singular Palin-Dromic Biograph : My Me, Me, Me Memoir. HarperDesign, 2016. ISBN 9780062563637.
Gilliam on Gilliam, toim. Ian Christie. Sarja: Directors on Directors, Faber 1999) ISBN 9780571202805
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Terry Gilliam Wikimedia Commonsissa
Terry Gilliam Elonetissä.
Terry Gilliam Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Uusi päivä (televisiosarja)

| Uusi päivä |
| --- | --- |
 Uuden päivän logo vuosina 2016–2018
Tyyli:  draama komedia
Kestoaika:  28 min
Pääosissa:  Luettelo televisiosarjan Uusi päivä henkilöistä
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2 Yle Areena
Esitetty:  4. lokakuuta 2010 –  18. joulukuuta 2018
Tuotantokausia:  9 (Luettelo kausista)
Jaksoja:  802
Ikäraja:   /  / 
Sisältömerkintä:     
Tunnuskappale:  Mikko Pohjola – Hyvää ja kaunista
Tuotanto
Tuottaja(t):  Samu Reijonen Liisa Palmroth
Ohjaaja(t):  Janne Virtanen (pääohjaaja) Toni Laine Juha Lankinen Anne Syrjä Juha Rosma Lenka Hellstedt Aku Louhimies Jukka-Pekka Siili Oskari Sipola
Käsikirjoittaja(t):  Petri Repo (pääkirjoittaja)
Säveltäjä(t):  Karl Sinkkonen
Leikkaaja(t):  Maija Sutela Jussi Autio
Lavastaja(t):  Tapio Keskitalo
Kuvaaja(t):  Harri Halonen (pääkuvaaja)
Tuotantoyhtiö(t):  Yle Draama Studio Mediapolis
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2014  Prix Europa Online-kategoria 2015
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Uuden päivän logo vuosina 2010–2015.
Uusi päivä (lyh. UP) oli vuosina 2010–2018 esitetty suomalainen komediallinen draamasarja. Sarjan ensimmäinen osa esitettiin Yle TV2 -kanavalla lokakuussa 2010. Sarjaa esitettiin kolme noin puolen tunnin mittaista jaksoa viikossa, maanantaista keskiviikkoon. Uusi päivä päättyi 18. joulukuuta 2018, kun sitä oli esitetty kahdeksan vuoden aikana yhteensä 802 jaksoa.
Sarjan tapahtumat sijoittuivat Helsingin ja Hämeenlinnan välissä olevaan kuvitteelliseen Virtauksen kaupunkiin. Keväästä 2016 eteenpäin Tampere oli yksi sarjan tapahtumapaikoista.
Näyttelijät

Sarjan lopussa alkuperäiskokoonpanoon kuuluneista näyttelijöitä olivat mukana Inga Sulin, Lari Halme, Aimo Räsänen, Panu Mikkola, Thelma Siberg, Sanni Haahdenmaa, Antti Väre, Atte Reunanen, Lotta Lehtikevari, Matti Leino, Anu Niemi, Kalle Ruusukallio sekä Juhani Laitala. Heistä Sulin, Halme, Räsänen, Mikkola, Ruusukallio ja Siberg olivat mukana poistumatta kertaakaan sarjasta.
Tuotanto

Maaliskuussa 2008 Yleisradion silloinen toimitusjohtaja Mikael Jungner ehdotti Ylen kanavalle omaa päivittäissarjaa vastineeksi MTV3-kanavan suositulle Salatut elämät -saippuasarjalle. Syyskuussa 2008 julkistettiin tieto, että Yle TV2 alkaa tuottaa uutta kolmesti viikossa esitettävää draamasarjaa syksyllä 2010.
Sarjan työnimeksi ilmoitettiin Haavemaa. Touko–kesäkuussa 2010 paljastettiin sarjan varsinainen nimi Uusi päivä sekä sarjan päänäyttelijät.
Uusi päivä oli yksi Ylen suurimmista televisiohankkeista. Sen tekeminen maksoi noin viisi miljoonaa euroa vuodessa.
Sarjan tunnusmusiikkina käytettiin Kolmas Nainen -yhtyeen kappaleesta ”Hyvää ja kaunista” tehtyä uutta versiota, jossa sanat on muutettu vastaamaan sarjan maailmaa ja teemoja. Nimeksi kappaleelle annettiin ”Hyvää ja kaunista 2.0”. Neljännellä tuotantokaudella alkutunnus ja tunnusmusiikki uudistettiin täysin, vaikka musiikkina käytettiinkin edelleen ”Hyvää ja kaunista” -kappaletta.
Ulkoilmakohtauksia kuvattiin pääsääntöisesti Tampereella Tampellan kaupunginosassa.
Yleisradio ilmoitti kesäkuussa 2014, että sarjan tuotannosta vastaa jatkossa Creative Studios Finland -niminen yritys (myöh. Studio Mediapolis), jonka palkkalistoille 22 tuotantotyöntekijää siirtyivät. Sarjan sisällön suunnittelu jäi kuitenkin Ylelle. Sarjan studiot siirtyivät kesällä 2015 Mediapolikseen rakennettuun kuvaushalliin.
Vastaanotto

Syksyllä 2009 TV2:n ohjelmapäällikkö Olli Tola kertoi sarjan pyrkivän saamaan aluksi ainakin puoli miljoonaa katsojaa, mutta Uuden päivän alkaessa Yle ilmoitti katsojatavoitteeksi noin 300 000 katsojaa jaksoa kohden. Sarjan ensimmäinen osa, Tyvestä puuhun noustaan, esitettiin 4. lokakuuta 2010. Ensimmäisellä viikolla sarjalla oli keskimäärin 300 000 katsojaa, mutta toisella viikolla sarjan katsojaluvut putosivat hieman reiluun 200 000 katsojaan. Sarja saavutti toistaiseksi suurimmat katsojalukunsa (432 000 katsojaa) jaksolla 470, joka esitettiin 11. maaliskuuta 2015.
Sarja leimattiin usein ”flopiksi” suurten tuotantokustannuksien ja heikkojen katsojalukujen vuoksi. Lokakuussa 2012 sarja ei ollut kahden vuoden esittämisen jälkeen vieläkään kerännyt Ylen alun perin tavoittelemia katsojalukuja. Sarjan tekijät itse kommentoivat että ”sarjaa katsotaan paljon myös Yle Areenan ja uusintojen kautta, jolloin sen todellinen katsojamäärä on korkeampi”.
Yleisradion mukaan sarjan pääkohderyhmä olivat 10–15-vuotiaat ja perheet, mutta syksystä 2011 alkaen sarjan kohderyhmää on pyrittiin laajentamaan 15–35-vuotiaisiin muuttamalla käsikirjoitusta dramaattisemmaksi ja lisäämällä roolihahmoja.
Helmikuussa 2015 viikon katsotuinta jaksoa katsoi keskimäärin noin 365 000 katsojaa.
Ylen tiedotteen mukaan sarjaa seurasi viikoittain n. 700 000 katsojaa, kun mukaan lasketaan ensilähetys, uusinnat ja verkkokatselu. Yle Areenassa yksi Uuden päivän jakso sai keskimäärin 60 000 käynnistystä.
Sarjan lähtötilanne

Sarjan alkaessa sen keskiössä oli Haaviston perhe, johon kuuluivat vanhemmat Minna (es. Anu Niemi) ja Asko (es. Antti Majanlahti) sekä kolme lasta. Minna oli vanhustyötä tekevä sairaanhoitaja ja Asko Virtauksen lukion rehtori. Lapsista vanhin oli juuri lukion aloittava Vilma Haavisto (es. Rosa Hautala), jolla oli pikkusisarukset Tuija (es. Fanni Suomi) ja Osku (es. Atte Reunanen). Perheeseen kuuluivat myös Askon vanhemmat Aino (es. Inga Sulin) ja Ensio (es. Esko Roine), jotka muuttivat Göteborgista takaisin Suomeen poikansa perheen luokse Haavistojen sukutilalle.
Virtauksessa toimi aurinkoenergiaan erikoistunut yritys, Suner, jonka omisti Pentti Ruuskanen (es. Juhani Laitala). Hänellä oli kaksi aikuista lasta, Aleksi (es. Juuso Pekkinen) ja Marika (es. Helena Rängman). Aleksi työskenteli radiotoimittajana ja Marika sarjan alussa tanssijana New Yorkissa. Sunerilla työskentelivät myös Otso Karhu (es. Aimo Räsänen), Askon sisar Elina Haavisto (es. Sanni Haahdenmaa), Tero Kuusla (es. Lari Halme), Lauri Kallio (es. Panu Mikkola) sekä Sakari Määttä (es. Matti Leino).
Keskeinen tapahtumapaikka oli Virtauksen lukio, jonka uusia oppilaita olivat Vilman lisäksi esimerkiksi Emmi Lukkari (es. Suvi Hurme), Jani Hellemaa (es. Valtteri Lehtinen) ja Otso Karhun poika Tomi (es. Antti Väre). Opettajana toimi Askon lisäksi muiden muassa Lissu Kanerva (es. Hanna-Riikka Siitonen).
Esitysaika

Sarjaa esitettiin sen alusta lähtien maanantaista keskiviikkoon kello 20.00–20.30. Viikon jaksot esitettiin uusintana sunnuntaisin puolenpäivän aikaan. Perjantaisin tulevan viikon jaksot julkaistiin ennakkoon Yle Areenassa.
Ensimmäinen tuotantokausi esitettiin kokonaisuudessaan uusintana kesällä 2011. Myös toinen tuotantokausi esitettiin seuraavana kesänä kokonaisuudessaan. Kesällä 2013 esitettiin toiveuusintana sarjan jaksot 1–135. Kesän 2013 uusintoja nähtiin maanantaista perjantaihin kello 20.00–21.00. Kesällä 2014 uusittiin sarjan jaksot 136–189. Jaksoja esitettiin maanantaista keskiviikkoon kaksi jaksoa illassa, paitsi viimeisellä viikolla yksi jakso illassa maanantaista perjantaihin. Kesällä 2015 esitettiin koko kolmas tuotantokausi. Kesällä 2016 esitettiin puolet neljännestä tuotantokaudesta erikoisjaksoon Vilman vaikea valinta asti. Kesällä 2017 esitettiin  toistamiseen erikoisjakso Vilman vaikea valinta ja sen perään neljännen kauden kevään jaksot. Vuoden 2018 kesäuusinnat alkoivat jo maaliskuussa 2018 sarjan jäätyä kesätauolle. Kesän aikana esitettiin uusintana kaikki viidennen kauden sekä kaikki kuudennen kauden jaksot.
Sarjan päätyttyä helmikuussa 2019 uutisoitiin, että Uuden päivän ensimmäisen ja toisen kauden jaksot julkaistaan Yle Areenaan 15. helmikuuta 2019. Sen lisäksi uusintoja esitetään myös TV2:lla. Kolmannen kauden jaksot julkaistiin Yle Areenassa 15. huhtikuuta 2019. Neljäs kausi julkaistiin Yle Areenaan heinäkuussa 2019. Kaikki jaksot ovat katsottavissa vuoden ajan Yle Areenassa.
UPplus

UPplus (aiemmin UP+) oli 1. syyskuuta 2011 alkanut sarjan tekijöiden torstaisin Yle Areenassa ja YouTubessa julkaisema nettisarja. Nettisarjan jaksoissa seurattiin muun muassa sarjan näyttelijöiden Panu Mikkolan, Anu Niemen ja Antti Väreen päiviä, esiteltiin ennakkoon sarjaan tulevia hahmoa, kerrottiin juonipaljastuksia, nähtiin pilalle menneitä otoksia Uuden päivän kuvauksista sekä kyseltiin sarjan tekijöiltä katsojien lähettämiä kysymyksiä. Joissakin UPplus-jaksoissa syvennyttiin jonkin hahmon tyyliin tai elämäntarinaan Uuden päivän aikana. Marraskuussa 2016 julkaistiin ensimmäisen kerran kuukaudessa ilmestyvä UPplus Bäkkäri -jakso, jossa YleX-radiokanavalla Bäkkäri-ohjelmaa juonsivat Thelma Siberg ja Valtteri Lehtinen haastattelivat Uuden päivän näyttelijöitä ja tekijöitä.
Ensimmäisen tuotantokauden ajan Uuden päivän tekijät julkaisivat torstaisin tulevan viikon parhaita paloja videokoosteen muodossa.
Musiikki

Sarjan säveltäjänä työskenteli Karl Sinkkonen. Hän vastasi sarjan taustamusiikeista. Musiikkituottajana työskenteli kuolemaansa saakka myös sarjassa näytellyt Hanna-Riikka Siitonen.
Musiikki > Vihreät Valot

Vihreät valot (aik. Emmi Ensemble) oli alun perin sarjassa esiintyvien Emmin (es. Suvi Hurme), Janin (es. Valtteri Lehtinen), Cican (es. Siiri Partanen), Aapon (es. Kalle Ruusukallio), Rasmuksen (es. Ville-Veikko Airaniemi) ja Topin (es. Eero Seppä) perustama yhtye, joka on julkaissut sarjaa varten äänittämiään kappaleita muun muassa Spotifyssa. Yhtye keikkaili erilaisissa tapahtumissa ympäri Suomea. Yhtyeeseen kuuluivat Jani, Rasmus, Aapo ja Cicca.
Syyskuussa 2012 yhtye sai oman animaatiosarjan Ylen verkkosivuille. Jaksot esitettiin Yle Areenassa sekä YouTubessa. Jaksojen käsikirjoituksesta vastasi koomikko Krisse Salminen.
Musiikki > Bongolava

Bongolava (aik. T. Palon täytetty apina) oli alun perin sarjassa esiintyvien Epun (es. Eemeli Sutelainen), Ronin (es. Ville Rossi) ja Oskun (es. Atte Reunanen) perustama bändi. Sittemmin Epun korvasi bändissä Lenni Morris (es. Joel Bonsdorff), kun Eppu muutti pois Virtauksesta. Bongolava hajosi lopullisesti vuoden 2017 jaksoissa.
Spin-offit > Vihreät Valot – Väärät bileet

Uuden päivän esitystauon aikana helmikuussa 2016 sarjasta esitettiin spin-off-sarja Vihreät Valot – Väärät bileet. Sarjan pääosissa näyttelevät Kalle Ruusukallio, Siiri Partanen, Valtteri Lehtinen ja Suvi Hurme. Muissa rooleissa esiintyvät muun muassa Heidi Lindén, Outi Mäenpää ja Jarmo Mäkinen.
Spin-offit > Tabula Rasa

Tabula Rasa on kesällä 2017 julkaistu kolmiosainen spin-off-sarja, jossa Sonja Ollila (es. Hennariikka Laaksola) hypnotisoi Kristan (es. Thelma Siberg) ja Tomin (es. Antti Väre). Sarjassa tutustutaan tuttujen hahmojen alitajuntaan. Sarjan jaksot julkaistiin Uuden päivän virallisella YouTube-kanavalla sekä Yle Areenassa elokuussa 2017.
Spin-offit > Mä voin selittää kaiken

Mä voin selittää kaiken oli kesäkuussa 2018 julkaistu 14-osainen spin-off-sarja, jossa Pyry (es. Toni Nikka) päätti järjestää kotibileet pilatakseen Kaislan (es. Eeva Rajakangas) ja Iiron (es. Miro Puranen) romanttisen illan. Juhlia tuli kuokkimaan Myrsky (es. Tuure Boelius) kavereineen.
DVD-julkaisut

Sarjan jaksoja on julkaistu DVD:llä vuodesta 2024, alkaen sarjan alusta. Kukin levy sisältää 9 jaksoa. Julkaisijana toimii VLMedia.
Seth Godin

Seth Godin
Seth Godin (s. 10. heinäkuuta 1960) on yhdysvaltalainen talousalan luennoitsija ja yrityskirjallisuutta julkaissut kirjailija. Godinilta on ilmestynyt yksitoista teosta, joista kaksi on suomennettu.