stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Josef Weinheber

| Josef Weinheber |
| --- | --- |
 Josef Weinheberin muistomerkki Wienissä Schillerinpuistossa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1892 Wien, Itävalta
Kuollut: 1945 (52–53 vuotta) Kirchstetten, Itävalta
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Josef Weinheber (1892 Wien, Itävalta – 1945 Kirchstetten, Itävalta) oli itävaltalainen runoilija, aikansa merkittävimpiä itävaltalaisia lyyrikoita.
Lapsuutensa  orpokodissa viettänyt Weinheber työskenteli aikuisena 20 vuotta postin virkamiehenä. Hänen runokokoelmansa ovat alkuun katkeran pessimistisiä, mutta myöhemmin hän kirjoitti kansanomaista, humoristista wieniläislyriikkaa, oodeja ja muuta tiukasti muotoa noudattavaa runoa.
Suomennettuja runoja

Metsätie, suom. Eeva-Liisa Manner, teoksissa: Eeva-Liisa Manner, Mustaa ja punaista: runoja, Turku: Aura 1944 – Eeva-Liisa Manner: Kirkas, hämärä, kirkas: kootut runot, Helsinki: Tammi 1999 ISBN 978-951-31-1291-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josef Weinheber Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Eugen Weidmann

Eugen Weidmann
Eugen Weidmann (5. helmikuuta 1908 Frankfurt am Main, Saksa – 17. kesäkuuta 1939 Versailles, Ranska) oli viimeinen julkisesti teloitettu henkilö Ranskassa.
Weidmann syntyi Frankfurt am Mainissa liikemiesperheeseen. Hän kävi koulunsa Frankfurtissa.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hänet lähetettiin isovanhempiensa luokse. Tuolloin hän alkoi varastella. Parikymppisenä hän istui viisi vuotta vankilassa ryöstön takia.
Vankilassa ollessaan Weidmann tapasi kolme miestä, joista tulisi myöhemmin hänen rikoskumppaneitaan: Roger Million, Blanc ja Fritz Frommer. Vapauduttuaan vankilasta he suunnittelivat sieppaavansa Ranskassa vierailevia rikkaita turisteja ja varastavansa heidän rahansa. He vuokrasivat tätä tarkoitusta varten huvilan Saint Cloudista, läheltä Pariisia.
Heidän ensimmäisen kidnappauksensa epäonnistui, koska uhri taisteli niin voimakkaasti, että heidän oli päästettävä hänet menemään. Heidän toinen yrityksensä onnistui: he sieppasivat, ryöstivät ja murhasivat New Yorkista tulleen tanssijattaren Jean de Koven. Hänet haudattiin huvilan puutarhaan heinäkuussa 1937.
Saman vuoden syyskuun ensimmäisenä Weidmann palkkasi kuskin nimeltä Joseph Couffy ajamaan hänet Ranskan Rivieralle, jossa hän ampui Couffyn ja varasti hänen autonsa. 17. elokuuta 1937 Million ja Weidmann järjestivät tapaamisen nuoren teatterituottaja Roger LeBlondin kanssa, luvaten rahaa hänen esityksiinsä. Sen sijaan Weidmann ampui häntä päähän takaapäin ja varasti hänen lompakkonsa.
Seuraavaksi Weidmann ampui kiinteistövälittäjä Raymond Lesobren, joka oli esittelemässä taloa hänelle. Weidmann ryösti hänen autonsa ja lompakkonsa. 3. syyskuuta 1937 Weidmann ja Million houkuttelivat Janine Kellerin, yksityisen hoitajan, luolaan työtarjouksen perässä. Weidmann tappoi hänet ja ryösti hänen omaisuutensa. Keller oli viides ja viimeinen uhri.lähde?
Poliisi jäljitti Weidmannin tämän huvilalle Lesobren auton avulla ja ampumisen jälkeen pidätti hänet. Weidmann tunnusti kaikki murhansa ja sai kuolemantuomion. Million sai myös kuolemantuomion, kun taas Blanc sai 20 kuukauden vankilatuomion. Millionin tuomio muutettiin myöhemmin elinkautiseksi.
Teloitus

Eugen Weidmann teloitettiin 17. kesäkuuta 1939 giljotiinilla Versaillesissa, Saint-Pierren vankilan edessä. Katsojien "hysteerinen käyttäytyminen" oli niin järkyttävää, että Ranskan presidentti Albert Lebrun kielsi kaikki tulevat julkiset mestaukset. Ilman yleisöä teloitukset giljotiinilla jatkuivat Hamida Djandoubin teloitukseen 10. syyskuuta 1977 asti. Viranomaisten tietämättä Weidmannin teloitus kuvattiin salaa viereisestä rakennuksesta. 17-vuotias Christopher Lee oli todistamassa tapausta.
Aiheesta muualla

Weidmannin murhajuttuja käsitellään parhaillaan Versaillesin tuomioistuimessa. Meidän aikamme hirvein himomurhaaja ja hänen kuusi uhriaan, Aamulehti, 18.03.1939, nro 75, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  IdRef
Wetumka

| Wetumka |
| --- | --- |
 Kaupungin sijainti Oklahomassa
 Wetumka
 Koordinaatit: 35°14′20″N, 96°14′23″W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:  Oklahoma
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5 km²
 – Maa:  4,9 km²
 – Josta vettä:  0 km² (0,52 %)
Väkiluku (2000):  1 451
 – Väestötiheys:  760,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6
 – Kesäaika:  UTC-5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wetumka on pikkukaupunki Oklahoman osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan 1451.
Kaupunki joutui vuonna 1950 F. Bam Morrison -nimisen huijarin kohteeksi hänen saatuaan huijattua kaupungilta rahaa uskottelemalla, että sinne olisi tulossa pian kiertävä sirkus. Kaupungissa on siitä lähtien vietetty joka vuosi heinäkuun 24. päivänä Hyväuskoisten hölmöjen päivää (engl. Sucker Day), paitsi vuonna 2003, koska juhlille ei löytynyt rahoittajaa.
Jack Welch

Jack Welch
John Francis "Jack" Welch, Jr. (19. marraskuuta 1935 Peabody, Massachusetts – 1. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja, joka toimi General Electricin hallituksen puheenjohtajana ja toimitusjohtajana vuosina 1981–2001.
Welchin aikana General Electricin liikevaihto yli viisinkertaistui ja voitto yli kymmenkertaistui. Yhtiön osakekurssi oli Welchin lopettaessa noin 30-kertainen hänen johtajuutensa alkuaikoihin verrattuna. Welch lykkäsi eläkkeelle jäämistään vuodella hoitaakseen Honeywellin yhdistämisen General Electriciin, minkä Euroopan unionin komissio kuitenkin esti.
Welchin seuraajaksi General Electricin pääjohtajana valittiin Jeffrey Immelt.
Kritiikki

Kirjailija David Gelles on kritisoinut Welchiä voimakkaasti siitä, että Welch käynnisti yhdysvaltalaisessa yritysmaailmassa aikakauden, jossa voitot olivat tärkeämpiä kuin ihmiset.
Kirjallisuutta

Gelles, David (2022). The Man Who Broke Capitalism: How Jack Welch Gutted the Heartland and Crushed the Soul of Corporate America―and How to Undo His Legacy. New York: Simon & Schuster. ISBN 978-1982176440
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Rauman telakka

Rauman satama- ja telakka-aluetta.
Rauman telakka on Raumalla sijaitseva telakka. Telakka-alueen omistaja on maaliskuusta 2014 lähtien ollut Rauman kaupunki, joka osti telakan toimintansa Raumalla lopettaneelta STX Finlandilta.
Historia

Laivanrakennus Raumalla alkoi jo 1500-luvulla, jolloin kaupunkiin perustettiin ensimmäinen laivaveistämö eli varvi. Purjealuksia rakennettiin Raumalla aina purjelaivakauden loppuun saakka. Viimeinen kaupungissa valmistettu purjealus laskettiin vesille vuonna 1891. Tämän jälkeen Rauman laivanrakennustoiminta oli pysähdyksissä aina toisen maailmansodan päättymiseen asti, jolloin Korkeakariin perustettiin F.W. Hollming Oy:n telakka valmistamaan sotakorvauslaivoja Neuvostoliitolle. Hollmingin telakka rakensi vuoteen 1952 mennessä yhteensä 34 puurakenteista kuunaria. Sotakorvausten valmistuttua telakka siirtyi valmistamaan moderneja teräsrakenteisia aluksia, joita toimitettiin aina 1970-luvulle saakka pääosin neuvostoliittolaisille tilaajille.
Toinen Raumalla toiminut telakka oli Rauma-Raahe Oy, joka aloitti Hollmingin tavoin sotakorvausalusten tuotannon vuonna 1945. Vuodesta 1952 lähtien yhtiö tunnettiin Rauma-Repolana. Hollmingin ja Rauma-Repolan telakkatoiminnot yhdistettiin vuonna 1991 Finnyards Oy:ksi, jonka puolestaan norjalainen Aker Maritime osti 1998. Tämän jälkeen Aker Finnyards Oy -nimellä toiminut telakkayhtiö yhdistyi vuonna 2004 Kvaerner Masa-Yards Oy:n kanssa ja nimi STX Finland otettiin käyttöön vuonna 2008.
Telakkatoimintaa oli Rauman sataman tuntumassa kahdella erillisellä alueella, joista pohjoisempana sijaitseva kuului Hollmingille. Viimeinen tältä telakalta valmistunut alus laskettiin vesille vuonna 1996, jonka jälkeen toiminta keskittyi vanhalle Rauma-Repolan telakka-alueelle.
Telakan lopettaminen ja nykytilanne

STX Finland ilmoitti syyskuussa 2013 lopettavansa Rauman telakan ja samalla irtisanovansa noin 600 työntekijää. Maaliskuussa 2014 STX ja Rauman kaupunki allekirjoittivat sopimuksen, jolla telakka-alue rakennuksineen ja irtaimistoineen siirtyy kaupungin omistukseen 18 miljoonan euron hinnalla. STX jäi telakalle vielä vuokralaiseksi kesäkuun loppuun saakka, jolloin viimeiset tilaukset olivat valmiita. Rauman kaupungin tarkoituksena on perustaa telakka-alueelle teollisuusalue, jolle sijoittuu lähinnä raskaan konepajateollisuuden yrityksiä.
Kesäkuussa 2014 ilmoitettiin että Rauman telakalla aloittaa toimintansa uusi telakkayhtiö nimeltään Rauma Marine Constructions (RMC). Sen on tarkoitus työllistää aluksi noin 50 henkeä.
Merivoimien uusien Pohjanmaa-luokan korvettien rakentamisen on määrä alkaa telakalla vuonna 2019. Hankkeen 1,2 miljardin euron budjetista noin 500 miljoonaa on varattu itse alusten rakentamiseen.
RMC on myös solminut aiesopimukset Tallinkin ja Wasalinen kanssa matkustaja-autolauttojen rakentamisesta.
Rauman telakalla rakennettuja aluksia

kaapelilaiva Putsaari (1966)
tutkimusalus Muikku (1969)
M/S Mekhanik Tarasov (1975)
Valas-luokan kuljetusalukset (1979–1981)
öljyntorjunta-alus Halli (1987),retkikuntaalus,3-rapulaivaa.tervi-palva.
M/S Delfin Clipper (1989)
M/S Delfin Caravelle (1990)radison diamond,2-runko risteilijä 1992.
Rauma-luokan ohjusveneet (1990–1992)
jäänmurtaja Fennica (1993)
M/S Robin Hood (1995)
M/S Nils Dacke (1995)
Stena Line HSS 1500 Stena Explorer  (1994-2004)
Hamina-luokan ohjusveneet (1996–2006)
jäänmurtaja Botnica (1998)
MV Ulysses (2000)
M/S Romantika (2002)
ITA Tuuli (2002)
M/S Victoria I (2004)
M/S Galaxy (2006)
M/S Color Magic (2007)
M/S Superspeed 1 (2008)
M/S Baltic Queen (2009)
Spirit of Britain (STX Finland, Rauma 2011) P&O Ferries
Spirit of France (STX Finland, Rauma 2012) P&O Ferries
S.A. Agulhas II (STX Finland, Rauma 2012) Etelä-Afrikan ympäristöministeriö
M/S Hammershus (Rauma Marine Constructions, 2018) Molslinjen
M/S Aurora Botnia (Rauma Marine Constructions, 2021) Kvarken Link
M/S MyStar (Rauma Marine Constructions, 2022, Tallink, Viro)
Tilatut alukset

M/S Spirit of Tasmania IV (2023, TT-Line, Australia)
M/S Spirit of Tasmania V (2024, TT-Line, Australia)
Pohjanmaa-luokan korvetti #1
Pohjanmaa-luokan korvetti #2
Pohjanmaa-luokan korvetti #3
Pohjanmaa-luokan korvetti #4
Rauman satama sijaitsee Petäjäksen niemen vieressä.
M/S Baltic Queen (2009)
Westland Whirlwind (hävittäjälentokone)

| Westland Whirlwind |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Westland Aircraft
Westland Whirlwind oli Westland Aircraftin valmistama yksipaikkainen ja kaksimoottorinen hävittäjä, joka oli Britannian ensimmäinen.
Se ehti osallistua taisteluun Britanniasta. Moottorina oli kaksi 765 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel -moottorista kehitettyä Peregrine I -V-moottoria, jotka mahdollistivat 589 km/h huippunopeuden. Koneen valmistuessa kesällä 1940 nopeus oli kohtuullisen hyvä, ja jokseenkin vastaava kuin Supermarine Spitfirellä.
Konetyyppiä valmistettiin vain 112 kappaletta. Moottorin lastentaudit lyhensivät muutoin mainiona pidetyn hävittäjän käyttöikää. Laskeutuessa suuri kiitoratavaatimus rajoitti käyttöä Britannian lyhyillä nurmikentillä.
Ilmataisteluista selviytyneet lentokoneet muunnettiin Whirwind Mk I A -tyypin hävittäjäpommittajiksi. Enimmäispommikuorma oli kuitenkin vain 454 kg. Ampuma-aseistuksena oli neljä 20 mm Hispano -tykkiä koneen keulassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Westland Whirlwind (hävittäjälentokone) Wikimedia Commonsissa
George Westinghouse

George Westinghouse.
George Westinghouse, Jr (6. lokakuuta 1846 – 12. maaliskuuta 1914) oli yhdysvaltalainen insinööri ja yrittäjä, joka keksi junissa käytetyn paineilmajarrun ja oli sähköteollisuuden edelläkävijä. Westinghouse oli Thomas Alva Edisonin pääkilpailija Yhdysvaltojen sähköistämisessä. Westinghouse Electric Corporationin vaihtovirtajärjestelmä voitti Edisonin ja General Electricin edustaman tasavirtajärjestelmän.
Vuonna 1911 George Westinghouselle myönnettiin IEEE:n Edison-mitali.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Westinghouse Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Westland Wyvern

| Westland Wyvern |
| --- | --- |

Tyyppi:  rynnäkköhävittäjä
Valmistaja:  Westland Aircraft
Wyvern S.4 3-D projektiokuvina.
Westland Wyvern S.4 on brittiläinen rynnäköintiin soveltuva laivaston hävittäjälentokone. Alun perin konetyypin luokittelutunnus oli TF.2 (torpedo fighter) mutta se muutettiin S.4:ksi (strike). Vuosina 1946–1956 valmistetun koneen pääsuunnittelija oli Edward Petter.
Wyvernin voimanlähteenä on potkuriturbiini joita valmistivat Armstrong-Siddeley sekä Rolls-Royce. Armstong-Siddeleyn valmistama malli on nimeltään Python ja Rolls-Roycen potkuriturbiini Clyde. Voimakkaat moottorit olivat enimmillään 4 000 hevosvoiman tehoisia. Koneen kahdeksanlapaisessa Rotol-kaksoispotkurissa on kaksi vastakkaisiin suuntiin pyörivää potkurikehää. Westland Wyvern on varustettu Martin-Baker Mk 2B -heittoistuimella.
Koneen huippunopeus on 616 km/h, lakikorkeus 8 535 metriä ja kantama/toimintamatka 1 445 kilometriä. Koekoneet eli esituotantosarjan yksilöt ylsivät näitä huomattavasti parempiin suorituslukemiin.
Wyvernin aseistuksena on neljä 20 mm siipitykkiä. Rungon alle voi ripustaa torpedon ja siipien alle on mahdollista asentaa raketti- tai pommiripustimet. Konetyyppi osallistui Suezin kriisiin.
Konetyypin edeltäjä oli Blackburn Firebrand. Käytännössä sen seuraajana laivaston rynnäkkökoneena toimi suihkukone Blackburn Buccaneer.
Aiheesta muualla

Westland Wyvern: Design and Development of the Navy's Turboprop Strike Fighter. (pdf)
http://www.ejection-history.org.uk/Aircraft_by_Type/WestlandWyvern.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.fleetairarm.com/exhibit/Westland-Wyvern-TF1/4-6-45.aspx (Arkistoitu – Internet Archive)
Wessmanninmäki

Wessmanninmäki (toinen kirjoitusmuoto Vesmanninmäki, aiemmin Sampoharju) on alue Jyväskylässä Vaajakoskella. Sitä pidetään Vaajakosken keskustana. Alueella on asuinkerrostaloja, liikehuoneistoja, Vaajakosken kirkko ja Vaajakummun yhtenäiskoulu. Niitynpään asuinalue ja Niitynpään työläiskotimuseo sijaitsevat Jyväskylän virallisessa pienaluejaossa Wessmanninmäellä. Wessmanninmäen pienalueen rajan pohjoisessa muodostaa Vaajakoskentie.
Aiemmin Wessmanninmäen ajateltiin ulottuvan myös Vaajakoskentien pohjoispuolelle. Puhekielessä saatetaan näin tehdä yhä. Vaajakosken Valintatalo ja kirjasto sijaitsevat Vaajakoskentien pohjoispuolella, nykyisen virallisen aluejaon mukaan Savonmäen pienalueella.
Nimi Wessmanninmäki on peräisin kauppias ja tehtailija Fredrik Thure Wessmanista, joka oli menestyvä liikemies ja merkittävä paikallinen vaikuttaja Jyväskylässä. Hän piti kauppaa Vaajakoskella 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Savonmäentien ja Urheilutien risteyksessä sijainneessa talossa. Wessmann kirjoitti muistiin vaajakoskelaisilta kuulemiaan tarinoita, ja niitä julkaistiin lehdissä. Hän osallistui myös kunnallispolitiikkaan. Wessmann kuoli 1932.
Kuvia

Vaajakoskentien ja Vesmannintien kulmassa sijaitseva funkkistalo
Asuintalo Vaajakoskentien ja Haapatien kulmassa
Asuintalo Vesmannintiellä
Vaajakoskentiellä sijaitseva talo, jossa on liikehuoneistoja ja asuntoja
Pentti Rautaharju

| Pentti Rautaharju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. joulukuuta 1932 Tuusniemi
Kuollut: 7. elokuuta 2018 (85 vuotta) Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1959), Minnesotan yliopisto (Ph.D. 1963)
Instituutti:  Wake Forestin lääketieteellinen korkeakoulu, Yhdysvallat; Alberta Heart Foundation, Kanada
Palkinnot:  useita palkintoja ja tunnustuksia, mm. Kuopion (1978) ja Turun yliopiston kunniatohtori (2003)
Pentti Matti Rautaharju (23. joulukuuta 1932 Tuusniemi – 7. elokuuta 2018 Fort Lauderdale, Florida, Yhdysvallat) oli suomalais-yhdysvaltalainen lääkäri ja biofyysikko, joka toimi professorina ja tutkimusprofessorina Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Hän oli sydämen sähkökäyrän (EKG) epidemiologisen tutkimuksen kansainvälinen huippuasiantuntija.
Ura

Rautaharju kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta 1951. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa, ja valmistui sieltä lääketieteen kandidaatiksi 1955, ja edelleen lääkäriksi (LL 1959, toisen lähteen mukaan LT 1959). Tämän jälkeen hän opiskeli Minnesotan yliopistossa biofysiikkaa ja valmistui tohtoriksi (FT 1963).
Rautaharju toimi Työterveyslaitoksen fysiologisen osaston tutkijana 1956-1958 ja elektrokardiologian tutkijana Minnesotan yliopistossa 1958-1962. Hän työskenteli sitten Dalhousien yliopistossa (Halifax, Nova Scotia, Kanada) biofysiikan ja biotekniikan tutkimuslaboratorion johtajana (1963-1966), jonka jälkeen saman yliopiston yliopiston fysiologian ja biofysiikan professorina (1966–1990). Hän siirtyi sitten Alberta Heart Foundationin tutkimusprofessoriksi (1990–1994) Edmontoniin (Alberta, Kanada). Tämän jälkeen hän oli vuodesta 1994 Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinaan toimivan Wake Forestin lääketieteelliseen korkeakoulun kansanterveystieteen ja epidemiologian osaston tutkimusprofessori. Rautaharju toimi myös vierailevana professorina useissa yliopistoissa.
Professori Rautaharju laati urallaan yli 300 tieteellistä julkaisua joista eläkkeellä noin 70. Hän osallistui tieteellisellä urallaan moniin kansainvälisiin sydän- ja verisuonisairauksia koskeneisiin tutkimushankkeisiin sekä alan standardisoimistyöhön. Tutkimustyössään hän paneutui EKG-laitteistojen, tietojärjestelmien ja elintoimintojen säätelyn matemaattisten mallien kehittämiseen.
Yksityiselämä

Rautaharjulla oli elokuussa 2018 kuusi lasta ja 11 lastenlasta.
Rautaharju käänsi runoutta. Vuonna 2015 hän julkaisi kokoelman Eino Leinon runoja englanniksi nimellä Seventy Seven Sentiments. A Selection of Eino Leino`s poems.
Teokset

(valikoima)
Pentti M. Rautaharju: The Female Electrocardiogram.  Cham, Sveitsi:  Springer, 2015.  ISBN 978-3-319-15293-6 (online), ISBN 978-3-319-15292-9 (print)
Pentti M. Rautaharju & Farida Rautaharju: Investigative electrocardiography in epidemiological studies and clinical trials.  London:  Springer, 2007.  ISBN 978-1-84628-481-6  (online), ISBN 978-1-84628-465-6 (print, hardcover),  ISBN 978-1-4471-5962-9 (print, softcover)
Aiheesta muualla

Pentti M. Rautaharju (englanniksi) (researchgate.net)
Biographical Sketches - Pentti Rautaharju, MD, PhD. Born: 1932  (englanniksi) (umn.edu)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef
Teppo Rastio

| Teppo Rastio |
| --- | --- |
 Rastio 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1934 Naantali
Kuollut: 29. toukokuuta 2023 (89 vuotta) Rauma
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Eetu, Edi
Pelipaikka:  hyökkääjä / puolustaja
Maila:  left
Pituus:  183 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1950–1971
Seurat:  Ilves, Lukko
Teppo Edvard Rastio (ent. Rindell, 15. helmikuuta 1934 Naantali – 29. toukokuuta 2023 Rauma) oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-sarjassa aikana 1950–1971 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta sekä kaksi hopeaa ja pronssia. Rastio edusti pitkän ja menestyksekkään uransa Lukkoa sekä kahden kauden ajan Ilvestä. Rastio pelasi hyökkääjänä ja puolustajana. Maajoukkueessa Rastio esiintyi 105 kertaa ja pelasi myös seitsemästi MM-kisoissa sekä vuoden 1960 talviolympialaisissa. Lukko on jäädyttänyt Rastion pelinumeron #4.
Rastio pelasi myös jalkapalloa mestaruussarjassa sekä osallistui Suomen jalkapallomaajoukkueeseen vuonna 1958.
Jääkiekko

Teppo Rastio, lempinimiltään "Edi" tai "Eetu", oli ensimmäinen raumalainen huippupelaaja. Hän oli myös ensimmäinen maajoukkueen arvokisapelaaja, joka tuli joukkueeseen Helsingin, Tampereen tai Turun ulkopuolelta.
Rastio aloitti SM-uransa Lukon edustusjoukkueessa 16-vuotiaana kaudella 1950–1951. Ilveksessä hän pelasi kaudet 1956–1958 maajoukkueestakin tuttujen Raimo Kilpiön ja Jorma Salmen kentällisessä. Ilveksen vuodet olivat menestyksekkäät, sillä tuloksena oli molempina kausina Suomen mestaruus. Tämän jälkeen Rastio palasi Lukkoon vielä 13 kaudeksi. 1960-luvun alusta hän pelasi puolustajana. Vuonna 1963 voitettu kulta oli seuran ainoa vuoteen 2021 mennessä. Rastio pelasi kokonaisuudessaan 244 SM-ottelua tehopistein 112+107=219.
A-maajoukkueessa Rastio pelasi yhteensä 105 ottelua tehden 46 maalia. Mukaan mahtuvat myös seitsemät MM-kisat ja vuoden 1960 talviolympialaiset.
Rastio toimi myös Lukon joukkueenjohtajana. Hän sai seuran kultaisen ansiomerkin.
Tepon poika Jari Rastio pelasi Lukossa aikana 1975-1984.
Jalkapallo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. helmikuuta 1934 (ikä 91)
Syntymäpaikka: Naantali
Pelipaikka: välihyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1956 | Iirot | – | (1) |
| 1957–1958 | I-Kissat | 36 | (8) |
| 1960–1962 | Lukko | – | (6) |
Maajoukkue
|  | Suomi B | 1 | (–) |
| 1958 | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Rastio pelasi jalkapallon Mestaruussarjassa 36 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia vuosina 1957–1958 edustaen Ilves-Kissoja. Suomensarjassa Rastio edusti Iiroja kaudella 1956 ja Lukkoa vuosina 1961–1962.
Rastio pelasi yhden ottelun Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuonna 1958.
Työura

Ammatiltaan Teppo Rastio on rakennusmestari. Hän työskenteli Rauma-Repolan palveluksessa Suomessa, Kanadassa ja Neuvostoliitossa. Päätoimensa lisäksi Rastio toimi Turun ja Porin läänin sekä Länsi-Suomen läänin liikuntapaikkarakentamisen tarkastajana yli kolme vuosikymmentä ja jäi eläkkeelle 71-vuotiaana.
Saavutukset ja palkinnot jääkiekkoilijana

kolme Suomen mestaruutta (1957, 1958, 1963)
kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia
Suomen paras jääkiekkoilija (1957)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1957, 1959)
SM-sarjan herrasmiespelaaja (1956)
SM-sarjan syöttöpörssin voittaja (1958, 1963)
Lukko on jäädyttänyt Rastion pelinumeron 4
Lukon kultainen ansiomerkki
Suomen Jääkiekkoleijona #29
Galleria

Rauman Lukon juniorijoukkue 1949.
Rastio Ilveksen paidassa 1958.
Jorma Salmi, Raimo Kilpiö, Teppo Rastio. (1958).
Matti Keinonen, Pentti Rautalin, Teppo Rastio. (1960-luku).
Yrjö Hakala ja Teppo Rastio kättelevät ystävällisissä tunnelmissa ottelun jälkeen. (1963).
Suomi-Ruotsi -ottelu Tampereella vuonna 1959. Teppo Rastio kuljettamassa kiekkoa, maalissa Isto Virtanen, vasemmalla Erkki Koiso.
Jalkapalloilija Teppo Rastio.
Joe Wirkkunen, Teppo Rastio ja Matti Lampainen Squaw Valleyn talvikisoissa 1960.
Rastio Lukon paidassa vuonna 1960.