stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teemu Tainio
Ura > Pelaajaura

Tainio on Tornion Pallon kasvatti. Kaudeksi 1996 hän siirtyi Veikkausliigassa pelanneeseen Valkeakosken Hakaan. Tainio jatkoi seurassa Hakan pudottua Ykköseen kauden päätteeksi. Vuonna 1997 hän saavutti Hakan riveissä Ykkösen sekä Suomen Cupin voiton. Vuonna 1997 Tainio siirtyi Ranskaan Auxerren joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kahdeksan kautta ja nousi tuona aikana yhdeksi joukkueen avainpelaajista. Tainio saavutti Auxerren riveissä Ranskan cupin voiton kahdesti. Hän pääsi pelaamaan seuran riveissä myös Mestarien liigassa ja Uefa-cupissa. Kesällä 2005 Tainio otti urallaan askeleen eteenpäin ja siirtyi ilmaisella siirrolla Tottenhamin riveihin Englantiin. Hän nousi heti avauskaudellaan Tottenhamin vakiopelaajien joukkoon ja auttoi seuran Valioliigassa viidenneksi. Kaudella 2006–2007 Tainion kiusana olivat lukuisat loukkaantumiset, mutta hän kuului lähes poikkeuksetta Tottenhamin avauskokoonpanoon aina pelikuntoisena ollessaan. Vuonna 2008 helmikuussa Tainio voitti Englannin liigacupin Tottenhamin kanssa.
24. heinäkuuta 2008 Tainio siirtyi Roy Keanen valmentamaan Englannin Valioliigan Sunderlandiin. Kauppahintaa ei kerrottu julkisuuteen. Tainio teki Sunderlandin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Sunderlandissa Tainio pelasi numerolla 4. 12. joulukuuta 2008 englantilaislehti The Daily Telegraph listasi Tainion kanssa yhdessä Sunderlandiin siirtyneiden Steed Malbranquen, Pascal Chimbondan yhdeksi kauden kymmenestä huonoimmasta hankinnasta koko Valioliigassa. Tainio kärsi alkukaudesta loukkaantumisista Sunderlandissa. Vuonna 2010 Tainio siirtyi Alankomaiden Eredivisiessä pelanneeseen AFC Ajaxiin. Hän teki debyyttinsä11. syyskuuta 2010 pelattuaan viimeiset viisi minuuttia ottelussa Willem II:ta vastaan. Hän pelasi myös Mestarien liigaa oltuaan kentällä viimeiset 21 minuuttia alkulohkon ottelussa Real Madridia vastaan. Tehtyään vain viisi virallista esiintymistä Ajaxissa, Tainio hyväksyi tarjouksen MLS-liigassa pelaavalta New York Red Bullsilta. Tainio teki debyyttinsä seurassa 19. maaliskuuta 2011 Red Bullssin liiga-avauksessa Seattle Soundersia vastaan, antaen maalisyötön Juan Agudelon maaliin. Tammikuussa 2013 Tainio palasi Suomeen ja solmi sopimuksen Helsingin Jalkapalloklubin kanssa.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Suomen maajoukkueessa Tainio pelasi 5. helmikuuta 1998 Kyprosta vastaan. Ensimmäisen maalinsa A-maajoukkueessa hän teki 1. syyskuuta 2001 Albaniaa vastaan. Tainiota pidettiin yhtenä maajoukkueen tärkeimmistä pelaajista, vaikka loukkaantumiset rajoittivat hänen esiintymisiään myös maajoukkueessa.
Maaliskuussa 2011 Tainio ilmoitti lopettavansa maajoukkueuransa ja keskittyvänsä uraansa Yhdysvaltain MLS-liigassa. Tammikuussa 2013 hän ilmoitti peruneensa lopettamispäätöksensä palattuaan takaisin Suomeen. Ensimmäistä kertaa maajoukkuetauon jälkeen Tainio valittiin joukkueeseen Thaimaan King’s Cupiin 14. tammikuuta 2013 ja hän pelasi lopulta 12 A-maaottelussa maajoukkueeseen paluunsa jälkeen.
Helmikuussa 2015 Tainio ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Ura > Valmennusura

Lokakuussa 2017 Tainio teki vuoden sopimuksen Hakan kanssa. Hänestä tuli seuran apuvalmentaja. Tainio liittyi myös Juha Malisen valmentaman Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kakkosvalmentajaksi. Marraskuussa 2018 Tainiosta tuli Hakan päävalmentaja, hänen korvatessaan Hakan entisen päävalmentajan Keke Armstrongin.
Saavutukset

Suomen cupin voitto 1997, 2014
Ranskan cupin voitto 2003, 2005
Englannin liigacupin voitto 2008
Suomen mestaruus 2013, 2014
Vähä Tiilijärvi

| Vähä Tiilijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola
Koordinaatit:  60°59′32″N, 25°30′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (14.24)
Laskuoja:  oja Keski-Tiilijärveen 
Järvinumero:  14.244.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,2 m  
Pituus:  490 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  1,31 km  
Pinta-ala:  9,515 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Tiilijärvi 
Vähä Tiilijärvi  on Päijät-Hämeessä Hollolassa Salpakankaalla sijaitseva järvi. Järven ympäri kulkee polku ja suo-osuuksilla pitkospuut, minkä lähistössä on linnunpönttöjä, penkkejä sekä penkkiä ja pöytiä yhdessä. Vähä Tiilijärven rannat kuuluvat Hollolan kunnan vapaa-ajantoimen ulkolureitistön Järvien kierros - nimiselle 7,5 km pitkään opastein merkittyyn ulkoilureittiin.  Järvien kierros on osa UNESCOn Global Geoparkin Salpausselkä Geoparkia. Suomesta ohjelmaan on liittetty Rokua Geopark, Lauhanvuori-Hämeenkangas Geopark (2020-), Saimaa Geopark (2021-) ja Salpausselkä Geopark (2022-). Geopark-ohjelma alkoi 2015.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,5 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Se sijaitsee ensimmäisellä Salpausselällä Hollolan asuinaulueiden Tiilipuiston, Tiilijärven ja Tiilikankaan välissä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria ja sen syvin kohta on kahdeksan metriä syvä. 
Järven rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat hiekkaista kangasmaastoa. Sen itärannalla on viisi yksityistä vapaa-ajan asuntoa, joiden tonteilta ei ole järveen yleistä pääsyä.
Virallisen uimarannan lisäksi järven pohjoisrannalla on ainakin kaksi uimapaikkana käytettyä rannan kohtaa. Tiilijärven kaakkoisrannassa sijaitsee virallinen Euroopan unionin vaatimuksia vastaava uimaranta kahdella pitkällä ja korkealla veteen hyppäämisen mahdollistavalla puisella laiturilla, jonka etelärannalla on avantouimareita varten rakennettu sauna.lähde?
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Vesijärven valuma-alueella (14.24), jonka Kotojärven valuma-alueeseen (14.244) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,2 metriä mpy. Se on eteläisin kolmesta Hollolan Tiilijärvestä. Järvi sijaitsee hiekka-alueella eikä sinne johda jokia, vaan järvi saa vetensä pääasiassa sadevesistä ja pohjavedestä. Järven pohjoisrannasta laskee lyhyt oja Keski-Tiilijärveen.
Kirka keikalla

| Kirka keikalla Kirka |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 13. ja 14. helmikuuta 1969
 Studio : Scandia-studio, Helsinki
 Julkaistu: helmikuu 1969
 Formaatti: LP, MC, CD, digitaalinen, suoratoisto
 Tuottaja(t): Harry Orvomaa
 Tyylilaji: poprock, rock and roll, soul, R&B
 Kesto: 41.11
 Levy-yhtiö: Scandia
Listasijoitukset
 Mitä Suomi soittaa: 1.
Kirkan muut julkaisut
|   | Kirka keikalla 1969 | Saat kaiken 1971 |
Singlet albumilta Kirka keikalla
 ”Bama Lama Bama Loo” / ”I Can’t Stop Loving You” Julkaistu: 1969
Kirka keikalla on suomalaislaulaja Kirkan vuonna 1969 julkaistu esikoisalbumi ja samalla ensimmäinen Suomessa tehty livealbumi. Albumi äänitettiin Helsingin Kulttuuritalolla sijainneessa levy-yhtiö Scandian studiossa, jonne oli kutsuttu yleisöksi Kirkan ihailijakerhon jäseniä.
Kirka palasi albumilla musiikillisille juurilleen popiskelmää edustaneiden singlejen jälkeen. Levyllä on enimmäkseen englanniksi laulettua rock and rollia ja soulia, joista poikkeaa suomenkielinen hittisikermä. Kirkaa säestää hänen The Islanders -taustayhtyeensä, jota täydentää saksofonisti Paroni Paakkunainen. Joissain kappaleissa sitä avustavat vielä trumpetisti Jörgen Petersen ja lyömäsoittaja Christian Schwindt.
Kirka keikalla nousi kuukausittain ilmestyvän Mitä Suomi soittaa -listan kärkeen neljän kuukauden ajaksi. Albumi julkaistiin uudelleen vuonna 1985 nimellä Live ’68. Ensimmäinen CD-versio ilmestyi 2007. Albumilta julkaistiin single ”Bama Lama Bama Loo” / ”I Can’t Stop Loving You”, joka ei saavuttanut listasijoituksia.
Tausta

Kirka oli saavuttanut 1960-luvun lopulla menestystä kappaleillaan ”Hetki lyö”, ”Leijat” ja ”Ehkä suukon antaa saan” ja noussut yhdeksi Suomen suosituimmista miesartisteista. Levy-yhtiö Scandia-Musiikki ryhtyi sen myötä suunnittelemaan hänen ensimmäistä albumiaan. Scandiassa työskennelleen Harry Orvomaan ja Suosikki-lehden päätoimittaja Jyrki Hämäläisen ideoimana levystä päätettiin tehdä ensimmäinen Suomessa äänitetty livealbumi. Työstöön osallistuivat myös Jaakko Salo ja äänityksiä valvonut Esko Linnavalli.
Kirka keikalla oli kunnianhimoinen hanke etenkin siksi, että livealbumien maine oli 1960-luvun puolivälistä lähtien kärsinyt, koska niistä joillekin oli tapana lisätä keinotekoisesti yleisön ääntä. Aitojen liveäänitysten ongelmana oli puolestaan vaatimaton äänitys- ja nauhankäsittelytekniikka.
Äänitys

Kirka keikalla äänitettiin 13. helmikuuta 1969 Helsingin Kulttuuritalon kellarissa sijainneessa Scandian studiossa. Aiemmin elokuvateatterina toiminutta studiota kutsuttiin myös Alppistudioksi. Yleisöksi haluttiin varmasti Kirkan musiikin päälle ymmärtäviä, joten studioon kutsuttiin Kirkan fanikerhon jäsenet. Tilaisuuden järjestäjät joutuivat ongelmiin, kun paikalle saapui noin 800 klubilaista, eivätkä kaikki mahtuneet sisään. Yleisöä yritettiin vaihtaa settien välillä, mutta sisään päässeet eivät suostuneet poistumaan. Kirkan mukaan tilanne muodostui niin uhkaavaksi, että hetken aikaa harkittiin poliisin kutsumista paikalle.
Esiintymisen juonsi Kirkan ystäväpiiriin kuulunut Jyrki Hämäläinen, joka painotti yleisölle, että aidon tunnelman luomiseksi sen toivotaan pitävän ääntä oikeissa kohdissa eli pääasiassa kappaleiden välissä. Kirkan ja taustayhtye The Islandersin roudarit näyttivät yleisölle ohjeita pahvikylteistä, joissa luki isoilla kirjaimilla ”huutoa” ja ”hiljaa”.
Konsertti kesti noin kaksi tuntia. Islandersin kosketinsoittaja Seppo Hovi on muistellut, että yksi tai kaksi kappaletta esitettiin myös toisen kerran. Kirka ja muusikot palasivat studiolle vielä seuraavana päivänä tekemään paikkaus- ja täydennysäänityksiä.
Musiikki > Tyyli

Kirka keikalla -albumilla Kirka pääsi nykyaikaisten popiskelmien levyttämisen jälkeen laulamaan rock and rollia ja soulia  ja siten palaamaan musiikillisille juurilleen. Seppo Hovi on todennut, että ensimmäisellä albumillaan Kirka sai esittää sellaista musiikkia, mitä Scandia ei antanut hänen levyttää singleilleen. Albumilla on enimmäkseen Kirkan omia afroamerikkalaisen musiikin suosikkeja englanniksi laulettuina. Islandersin muusikoiden yleinen mielipide albumin valmistuttua oli, että se onnistui tallentamaan Kirkan ominaisuudet esiintyjänä.
Kirkaa säestää albumilla The Islanders, johon kuuluivat tuolloin Pekka Pöyry (saksofoni), Heimo Holopainen (bassokitara), Eero Lupari (kitara), Seppo Hovi (kosketinsoittimet) ja Kurt Mattson (rummut). Kokoonpanon täydentää saksofonisti Paroni Paakkunainen, ja joissain kappaleissa avustavat trumpetisti Jörgen Petersen ja lyömäsoittaja Christian Schwindt.
Musiikki > Kappalemateriaali

Ääninäytteet
Little Richardin tuotannosta peräisin oleva ”Bama Lama Bama Loo” oli nuoren Kirkan bravuuri.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Levylle kaiverrettiin mahdollisimman paljon materiaalia äänenlaadun kärsimättä, ja mukana on yhteensä 12 kappaletta. Ne ovat Kirkan ja Islandersin tyypillistä keikkaohjelmistoa, jota he olivat esittäneet ahkerasti kevään ja kesän 1968 aikana.
Levy alkaa Jyrki Hämäläisen juonnolla, jossa hän luettelee Kirkan hittikappaleita ja yhtye vastaa siihen lyhyellä soitolla. Aloitus on lainattu James Brownin albumilta Live at the Apollo. Varsinainen avauskappale ”Get Ready” on lainattu The Temptationsilta, ja se soitetaan nopealla tempolla. Sitä seuraa ”I’ll Go Crazy”, jossa Kirka venyttää ääntään. Ray Charlesin levyttämä ”Georgia on My Mind” on puolestaan rauhallinen viisiminuuttinen esitys, jonka soolo-osuudessa kuullaan jazz-vaikutteita. Alkujaan Sam & Daven levyttämän kappaleen ”Hold On, I’m Coming” Kirka omistaa esittelypuheessaan Tom Jonesille. ”It’s a Man’s Man’s Man’s World” on versio James Brownin kappaleesta, johon on lisätty huilu. Albumin avauspuolisko päättyy hittisikermään, jossa kuullaan kappaleet ”Hetki lyö”, ”Leijat”, ”Ehkä suukon antaa saan” ja ”Viimeiseen mieheen”.
Kääntöpuolen ensimmäinen kappale on Ray Charlesin tuotannosta poimittu ”I Can’t Stop Loving You”. Charlesin versio yhdistelee countrya ja soulia, mutta Kirkalle se sovitettiin rajummaksi. Suoraviivainen rock and roll ”Bama Lama Bama Loo” oli nuoren Kirkan keikkabravuuri, jota hän oli jo tuolloin esittänyt urallaan satoja kertoja. Kappale on alkujaan Little Richardin paluuhitti vuodelta 1963. ”Take a Heart” on brittiyhtye The Renegadesin tuotannosta löydetty laulu, joka on tunnelmaltaan uhkaava, epätoivoinen ja aneleva. ”Good Golly, Miss Molly” on sekin Little Richardin materiaalia, kun taas ”I’ll Never Fall in Love Again” on balladi, jota oli esitetty keikoilla viimeisen kahden vuoden ajan. Päätöskappaleena kuullaan yleisönhuudatuksia sisältävä Ray Charlesin ”What’d I Say”, joka kestää yli kuusi minuuttia.
Kansitaide

Albumin kannessa on Olavi Kaskisuon ottama valokuva Kirkasta. Kuva ei ole todellisuudessa peräisin konserttitilanteesta. Takakannessa on Jyrki Hämäläisen kirjoittama saateteksti.
»Tämä lp-levy ei ole mikään tavallinen long-play. Tämä on ainutlaatuinen ja ainutkertainen musiikillinen muisto hetkistä, jolloin Kirka lauloi melkein sielunsa ulos omalle yleisölleen konsertissa Kulttuuritalossa Scandian studiossa. Kirka Babitzin sellaisena kuin Te hänet haluatte: herkkänä, tunteikkaana, eläimellisenä ja räjähtävänä...» 
(Ote Jyrki Hämäläisen tekstistä takakannessa.)
Hämäläinen kirjoitti takakanteen esittelyn Islandersin muusikoista, mutta se korvattiin viime hetkellä Kirkan ”iltapalapaikaksi” mainostetun Hotelli Tornin espanjalaisen ravintolan ruokaresepteillä. Kirkan sijaan Tornissa ruokaili Harry Orvomaa, joka ilmaisten aterioiden vastikkeeksi keksi tarjota ravintolalle mainostilan. Intro-lehti kritisoi ratkaisua kesäkuun 1969 numeronsa levyarvostelussa kirjoittaen: ”Vähemmän kauniita kukkasia voisi antaa pussin suunnittelijalle”.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja painokset

Scandia julkaisi Kirka keikalla -albumin helmikuussa 1969. Seuraavassa kuussa se nousi suoraan Mitä Suomi soittaa -listan ykköseksi, ja se piti kuukausittain ilmestyvän listan kärkitilaa hallussaan yhtämittaisesti kesäkuuhun asti, jolloin sen ohitti Tom Jonesin levy This Is Tom Jones. Kymmenen myydyimmän albumin joukossa Kirka keikalla nähtiin vielä lokakuussa. Ilta-Sanomien listalla albumi nousi maaliskuun lopulla toiseksi, ja Stump-lehden lukijoiden suosikkilistalla se oli maaliskuussa kolmantena ja huhtikuussa ykkösenä. Suosikin listalla Kirka keikalla oli kärjessä heinäkuuhun asti, kunnes This Is Tom Jones ohitti sen.
Albumin ensimmäinen uusintapainos ilmestyi 1973 Scandian julkaisemana. Sama yhtiö julkaisi albumin vuonna 1985 eri kansikuvalla ja nimellä Live ’68. Se ilmestyi vinyylilevyn lisäksi nyt myös C-kasettina. Ensimmäisen CD-version julkaisi vuonna 2007 Warner Music Finland. Vuonna 2021 ilmestyi uusi vinyylipainos Lipposen levyn ja kasetin julkaisemana.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Kriitikot suhtautuivat albumiin sen ilmestyessä varauksellisesti. Sitä arvosteltiin puolitiehen jääneeksi, ja Kirkan sanottiin esiintyvän jäykän yhtyeen ja käskystä käsiään taputtavan yleisön edessä. Osa kriitikoista koki, ettei esitys ollut aito eikä spontaani, vaan levy-yhtiön ohjailema ja kaukana Kirkan normaalisti synnyttämästä aidosta hurmiosta. Etelä-Suomen Sanomien Timo Varhama ylisti Kirkaa maaliskuun 1969 lopun arviossaan, mutta hän kirjoitti myös, että ”harhauttavassa ulkokuoressa jää kiusaamaan se, että kaikki on liian täsmällistä”. Voimakkaampaa kritiikkiä jakoi Stump vuoden 1969 kolmosnumerossaan. Lehti nimitti albumin molempia sivuja puolivalmiiksi, ja se näki levyn ainoaksi valopilkuksi Kirkan, ”joka pyrkii lähemmäksi kuulijoitaan keikkaohjelmistostaan valituilla kappaleillaan”. Sen sijaan taustayhtye Islandersin soittoa kritisoitiin kaoottiseksi, ja eniten arvostelua kohtasivat basisti ja etenkin rumpali. Myös Jyrki Hämäläisen välikuulutuksia pidettiin ontuvina.
Esko Lehtosen teoksessa Suomalaisen rockin tietosanakirja (1983) sanotaan, että ”albumilla on melkoisen kovia piisejä” ja että sitä ”voidaan hyvällä syyllä pitää hänen parhaanaan (albumina) yhä vieläkin”. Musiikkitoimittaja Jake Nyman kirjoittaa teoksessaan Onnenpäivät 2 (1995), että Kirka keikalla -albumi on ”sisältönsä puolesta erittäin kunnianhimoinen ja poikkeuksellinen projekti aikana, jolloin suomalaiset hittilistat olivat täynnä mahtipontisia ja pateettisia iskelmiä”. Nymanin mielestä albumi on myös ajankohtaan nähden erittäin korkeatasoinen ja onnistunut.
Petri Lahti kuvaa Kirka – Hetki lyö -teoksessaan albumia merkkihetkeksi niin Kirkan uralla kuin koko suomalaisen kevyen musiikin historiassakin. Lahden mielestä levy on Kirkalta vakuuttava näyte siitä, mitä hän oli oppinut viisivuotisella urallaan rytmimusiikin esittämisestä. Lahti kehuu kappalevalintoja ja ”aidon hikistä tunnelmaa” mutta kritisoi aika ajoin liian nopeita tempoja ja puuroutuvaa äänimaailmaa. Hän nostaa kuitenkin esiin, että albumin kohdalla on ymmärrettävä Suomen silloinen kehittymättömyys nuorisomusiikin saralla, eikä Islanders-pohjaiselta taustayhtyeeltäkään voi vaatia samaa kuin esimerkiksi James Brownin muusikoilta. Lahti jakaa myös tunnustusta Scandian toimitusjohtajan Harry Orvomaan rohkeudelle projektia kohtaan.
Kirka itse arvosti ensialbumiaan:
»Se on aivan kärjessä... ei kyllä se on mun tärkein levyni. Se oli eka livelevy tässä maassa ja sen menestys poiki paljon keikkoja. Olin etuoikeutetussa asemassa kun sain tehdä juuri sellaisen levyn kuin halusin. Olenhan mä myöhemminkin joutunut toimimaan monta kertaa jonkinlaisena lumiaurana tai kärkenä kun soulia ja rock and rollia on yritetty viedä tanssilavoille tai ravintoloihin. Mutta tällä levyllä me onnistuttiin kenties kaikkein eniten rikkomaan kaikenlaisia ennakkoluuloja. Siksi se on mun tärkein levyni.» 
(Kirka vuonna 1995 julkaistussa Jake Nymanin kirjassa Onnenpäivät 2.)
Kappalelista

A-puoli
Get Ready – 2.33 (säv. ja san. Smokey Robinson)
I’ll Go Crazy – 3.01 (säv. ja san. James Brown)
Georgia on My Mind – 5.09 (säv. Hoagy Carmichael, san. Stuart Gorrell)
Hold On, I’m Coming – 2.33 (säv. Isaac Hayes, san. David Porter)
It’s a Man’s Man’s Man’s World – 2.03 (säv. James Brown, san. Nat Jones)
Sikermä – 5.06
Hetki lyö (”Beat the Clock”, säv. Richard Gottehrer, Jon Stroll, suom. san. Pertti Reponen)
Leijat (”Kites”, säv. Lee Pockriss, Hal Hackady, suom. san. Pertti Reponen)
Ehkä suukon antaa saan (”Happy Birthday Sweet Sixteen”, säv. Neil Sedaka, Howard Greenfield, suom. san. Pertti Reponen)
Viimeiseen mieheen (”Only One Woman”, säv. Barry, Robin & Maurice Gibb, suom. san. Pertti Reponen)
B-puoli
I Can’t Stop Loving You – 3.42 (säv. ja san. Don Gibson)
Bama Lama Bama Loo – 2.29 (säv. ja san. Richard Penniman)
Take a Heart – 1.59 (säv. ja san. Mike Dallon)
Good Golly, Miss Molly – 2.03 (säv. John Marascalco, san. Robert Blackwell)
I’ll Never Fall in Love Again – 3.59 (säv. Lonnie Donegan, san. Jimmy Currie)
What’d I Say – 6.28 (säv. ja san. Ray Charles)
Painokset

| Formaatti | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- |
| LP | Scandia SLP 528 | 1969 |
| LP | Scandia HSLP 132 | 1973 |
| LP (Live ’68) | Scandia SLP 921 | 1985 |
| MC (Live ’68) | Scandia SMK 921 | 1985 |
| CD | Warner 50-51442-0686-2-7 | 2007 |
| LP | Lipposen levy ja kasetti LIPPOLEVY137 | 2021 |
Tekijät > Muusikot

The Islanders
Kirka – laulu
Pekka Pöyry – saksofoni
Seppo Hovi – piano, urut
Eero Lupari – sähkökitara
Heimo Holopainen – bassokitara
Kurt Mattson – rummut
Seppo Paakkunainen – saksofoni
Vierailijat
Jörgen Petersen – trumpetti
Christian Schwindt – lyömäsoittimet
Tekijät > Muut

Harry Orvomaa – tuotanto
Esko Linnavalli – valvonta
Albumi nauhoitettiin Kulttuuritalolla sijainneessa Scandian studiossa.
Albumi julkaistiin vuonna 1985 uudelleen nimellä Live ’68.
Okakarara

| Okakarara Erari |
| --- | --- |
 Okakarara
 Koordinaatit: 20°35′27″S, 17°27′32″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Otjozondjupa
Hallinto:  
 – Pormestari:  Erenfriede Veundja Kamutuezu
Korkeus:  1079 m
Väkiluku (2023):  7 123
Aikavyöhyke:  UTC+1
Motto::  Risa ukute
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Okakarara on kaupunki Namibian Otjozondjupan alueella. Se sijaitsee noin 50 kilometriä kaakkoon Waterbergin kansallispuistosta. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 7 123 asukasta.
Okakarara koostuu Pamuesta, joka on entinen valkoisten asuinalue, sekä varsinaisesta Okakararasta, joka on entinen mustien asuinalue. Se on Okakararan vaalipiirin keskus; vaalipiiri käsittää myös lähialueitten asuinalueet.
Historia

Okakararan ensimmäisen talon rakensivat Salathiel Kambamba Kambazembi ja Reinard Tjerije vuonna 1923. Asuinalue kasvoi ajan mittaan, ja vuonna 1992 se julistettiin kaupungiksi. Okakararasta tuli hereroitten heimon keskuspaikka 1970-luvun aluessa.lähde?
Talous ja infrastruktuuri

Kaupungissa on yläkoulu, valtionsairaala, ammattikoulu ja teurastamo.
Vuodesta 2007 lähtien kaupungissa on järjestetty vuosittaiset messut, jotka ovat nelipäiväinen tapahtuma. Siihen osallistuu karjanjalostajia kaupungin ympäristöstä, jotka esittelevät eläimiään ja keskustelevat siitä, miten karjankasvatusta voisi parantaa. Kaupunkiin on perustettu messukeskus sekä pk-yritysten puisto.
Politiikka > Paikallisvaalit

Okakararaa hallinnoi kaupunginvaltuusto, jossa on seitsemän valtuutettua.
Okakarara kuului apartheid-aikana Hereromaan bantustaniin, ja asukkaat ovat edelleen lähinnä hereroita. Tästä syystä Okakarara on yksi harvoista Namibian kaupungeista, joissa SWAPO joutuu kohtaamaan vakavia kilpailijoita.
Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa SWAPO tuli vasta toiseksi, kun hereroitten dominoima National Unity Democratic Organisation (NUDO) voitti vaalit.
Vuoden 2015 paikallisvaalien jälkeen SWAPO ja Democratic Turnhalle Alliance (DTA) muodostivat hyvin epätavallisen liiton, jonka seurauksena SWAPOn Ehrnst Katjiku valittiin pormestariksi. NUDO kuitenkin voitti vaalit saaden 3 valtuustopaikkaa, kun SWAPO ja DTA kumpikin saivat kaksi valtuustopaikkaa. Tulokset olivat seuraavat:
| Okakararan paikallisvaalit 2015> Puolue | Okakararan paikallisvaalit 2015> Äänimäärä | Okakararan paikallisvaalit 2015> Ääniosuus | Okakararan paikallisvaalit 2015> Paikkoja | Okakararan paikallisvaalit 2015>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| National Unity Democratic Organisation of Namibia (NUDO) | 842 | 41,8% | 3 |  |
| SWAPO | 538 | 26,7% | 2 |  |
| DTA | 483 | 24,0% | 2 |  |
| Workers Revolutionary Party | 115 | 5,7% | 0 |  |

| SWANU of Namibia | 37 | 1,8% | 0 |  |
| Yhteensä | 2 015 | 100% | 7 |  |
Vuoden 2020 paikallisvaalien tulokset olivat seuraavat:
| Okakararan paikallisvaalit 2020> Puolue | Okakararan paikallisvaalit 2020> Äänimäärä | Okakararan paikallisvaalit 2020> Ääniosuus | Okakararan paikallisvaalit 2020> Paikkoja | Okakararan paikallisvaalit 2020>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| National Unity Democratic Organisation of Namibia (NUDO) | 643 | 32,6% | 2 |  |
| Popular Democratic Movement | 535 | 27,1% | 2 |  |
| SWAPO | 375 | 19,0% | 2 |  |
| Landless People's Movement | 365 | 18,5% | 1 |  |
| SWANU of Namibia | 29 | 1,5% | 0 |  |
| Independent Patriots for Change | 24 | 1,2% | 0 |  |
| Yhteensä | 1 971 | 100% | 7 |  |
Politiikka > Pormestarit

2010 – 2012 MZ Tjiho (DTA)
2013 – 2015 John Viakondo
2016 – 2018 Olga Tjiurutue (PDM)
2018 – Veundjua Kamutuezu
Politiikka > Ystävyyskaupungit

Okakararalla on ystävyyskaupunkisuhde seuraavien Namibian kaupunkien kanssa:
Grootfontein
Ongwediva
Otjiwarongo
Outapi
Outjo
Rehoboth
Tsumeb
Windhoek
Huomattavia kaupunkilaisia

Zedekia Ngavirue, diplomaatti
Ngarikutuke Tjiriange, Namibian entinen oikeusministeri
Käännös suomeksi