stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anne Heimo
Aiheesta muualla

Anne Heimo: Folklore ja muistaminen vernakulaarina toimintana – Heimon professoriluento 24.5.2021
Chiloé

Chiloé
| --- | --- |
Sijainti:  10 kuntaa Chiloé Los Lagos Chile
Saariryhmä:  Chiloén saaristo
Merialue:  Tyynimeri
Korkein kohta:  Cerro Redondo, 866 m
Pinta-ala:  8 394 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  154 775
Suurin kaupunki:  Ancud
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Chiloé on Chilelle kuuluva saari Tyynellämerellä.
Maantiede

Chiloé on osa Chiloén maakuntaa, johon Chiloén saaren lisäksi kuuluu sen rannikolla sijaitsevia pienempiä saaria sekä osa manner-Chileä.
Saaren pinta-ala on 8 394 neliökilometriä.  Se on Chilen toiseksi suurin  ja koko Etelä-Amerikan viidenneksi suurin saari. Chiloén erottaa mantereesta Chacaonsalmi. Chiloésta etelään sijaitsevat Chonossaaret. Saaren pääkaupunki on Castro, joka sijaitsee saaren itäosassa. Saaren suurin kaupunki on kuitenkin Ancud. Lisäksi saarella on useita pienempiä kaupunkeja ja kyliä, kuten Quellón, Dalcahue ja Chonchi.
Saarten kasvillisuus on rehevää ja ilmastoon kostea ja tuulinen. Maisemalle ovat tyypillisiä aaltoilevat kukkulat ja tiheät metsät. Saarella on kaksi kansallispuistoa: Chiloén kansallispuisto ja Tantaucon kansallispuisto.
Saarella elää äärimmäisen uhanalainen darwininkettu.
Historia

Saaren alkuperäisiä asukkaita olivat chonot ja huillichet. Espanjalaiset valtasivat sen vuonna 1567.
Charles Darwin vieraili saarella vuonna 1834.
Vuonna 2012 saarelle avattiin lentokenttä.
Kulttuuri

Chiloén rannoilla on paalujen päällä seisovia puutaloja, jotka olivat aikoinaan kalastajien tyypillisiä rakennuksia muuallakin Chilessä.
Puusta tehdyt Chiloén kirkot ovat Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chiloé Wikimedia Commonsissa
Antoine Duhamel

Antoine Duhamel vuonna 2008.
Antoine Duhamel (30. heinäkuuta 1925 – 11. syyskuuta 2014) oli ranskalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikinopettaja. Hän syntyi Valmondoisissa ja opiskeli musiikkia Pariisin yliopistossa. Hän aloitti elokuvasäveltäjän uransa vuonna 1960. Hän sai vuonna 2002 Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisen karhun musiikistaan Bertrand Tavernierin elokuvaan Laissez-passer.
Duhamel sävelsi musiikit myös esimerkiksi useisiin Jean-Luc Godardin elokuviin, kuten Pierrot le fou – hullu Pierrot ja Viikonloppu.
Aiheesta muualla

Antoine Duhamel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Antoine Duhamel Elonetissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Antoine Duhamel
Käännös suomeksi
Anja Rupel

| Anja Rupel |
| --- | --- |
 Anja Rupel vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1966 (ikä 58)
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, radioselostaja ja toimittaja
Aiheesta muualla
IMDb
Anja Rupel (s. 19. maaliskuuta 1966) on slovenialainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, radioselostaja ja toimittaja. Parhaiten hänet tunnetaan laulajanurastaan.
Rupel harrasti musiikkia jo lapsena, ja opetteli soittamaan ainakin huilua. 1980-luvun alkupuolella hän alkoi esiintyä pop-yhtye Videosexin laulajana. Yhtye nousi silloisessa Jugoslaviassa huomattavaan suosioon ja teki viisi levyä. Näistä viimeinen, vuonna 1997 julkaistu tupla-CD Arhiv, oli kokoelma yhtyeen aiempaa tuotantoa sisältäen kuitenkin myös ennen julkaisemattomia lauluja.
Vuosina 1982–1992 Rupel lauloi myös Germania-yhtyeessä, joka oli Laibachin sivuprojekti. Kymmenessä vuodessa Germania julkaisi vain muutamia lauluja Laibachin levyillä ja kaseteilla, eikä koskaan tehnyt omaa pitkäsoittoa. Vuonna 1988 julkaistusta Across the Universe -singlestä – joka julkaistiin Laibachin nimellä – tehtiin kuitenkin näyttävä musiikkivideo. Videon myötä Anja Rupelista tuli ensimmäinen sloveeni, joka on koskaan nähty Music Televisionin esittämissä musiikkivideoissa. Across the Universe on lainakappale, jonka teki alun perin The Beatles.
1994 Rupel julkaisi ensimmäisen soololevynsä Odpri oči (suom. Avaa silmäsi). Sittemmin hän on laulanut useita muitakin omia levyjä.
Musiikin lisäksi Anja Rupel on ollut aktiivinen myös näyttelemisen saralla. Hän on esiintynyt mm. vuonna 1987 valmistuneessa elokuvassa Hudodelci (suom. Rikolliset).
Rupel on naimisissa muusikko Aleš Klinarin kanssa. 11. lokakuuta 2002 Rupelille syntyi tytär Luna.
Diskografia > Videosexin kanssa

Videosex 84, 1983
Lacrimae Christi, 1985
Svet je zopet mlad (mini-LP), 1987
Ljubi in Sovrazi, 1992
Arhiv, 1997
Diskografia > Sooloartistina

Odpri oči, 1994,
Življenje je kot igra, 1996
Moje sanje
Ne ustavi me nihče
Kolekcija, 2002
Vse, 2004
Aiheesta muualla

Anja Rupelin profiili Facebook-sivustolla
Anja Rupelin laulujen sanoituksia[vanhentunut linkki]
An San

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  An San vuonna 2022. |  An San vuonna 2022. |  An San vuonna 2022. |  |
Maa:   Etelä-Korea
Naisten jousiammunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | yksilökilpailu |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | joukkue |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | sekajoukkue |  |
An San (kor. 안산; s. 27. helmikuuta 2001) on eteläkorealainen jousiampuja ja kolminkertainen olympiavoittaja.
An kilpaili ensimmäisen kerran Jousiammunnan maailmancupissa vuonna 2019. Berliinin osakilpailuissa hän voitti sekä naisten yksilökilpailun että sekajoukkueiden kilpailun. Maailmancupin yhteispisteissä hän oli kuudes. Saman vuoden aikana An osallistui Aasian-mestaruuskilpailuihin, joissa hän sijoittui yksilökilpailussa kuudenneksi.
An ampui huhtikuussa 2021 itselleen olympiaedustuspaikan Etelä-Korean kansallisissa karsintakilpailuissa. Tokion olympialaisten naisten rankingkierroksella An ampui uuden olympiaennätyksen, 680 pistettä. Ennätys ylitti seitsemällä pisteellä ukrainalaisen Lina Herasymenkon tekemän tuloksen, jonka hän oli tehnyt Atlantassa 1996. Sekajoukkueiden kilpailuun An osallistui Kim Je-deokin kanssa. Sekajoukkueet olivat ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten ohjelmassa. Eteläkorealainen pari voitti loppuottelussa alankomaalaiset Gabriela Schloesserin ja Steve Wijlerin 5–3. Anin toinen kulta tuli joukkuekilpailusta, jossa Etelä-Korea voitti loppuottelussa Venäjän olympiakomitean joukkueen 6–0. Anin kanssa Etelä-Korean joukkueessa ampuivat Jang Min-hee ja Kang Chae-young. An voitti kolmannen kultansa yksilökilpailusta, kun hän voitti loppuottelussa venäläisen Jelena Osipovan 6–5. An oli ensimmäinen eteläkorealainen, joka sai kolme olympiakultaa yksistä kesäkisoista.
Antti Komonen

Antti Komonen (2. marraskuuta 1880 Käkisalmi – 27. tammikuuta 1946 Seinäjoki) oli suomalainen rehtori, historian opettaja, toimittaja ja kansanrunouden kerääjä.
Komosen vanhemmat olivat talollinen Pekka Komonen ja Sofia Komonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1901 Viipurin reaalilyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa opettajakandidaattitutkinnon 1912. Opiskeluaikoinaan Komonen vaikutti Ylioppilaiden Sosialidemokraattisessa Yhdistyksessä ja toimi Vaasassa ilmestyneen sosialidemokraattisen Vapaan Sanan päätoimittajana 1907–1908. Vuonna 1908 hän siirtyi Helsinkiin Oma Maa -lehden toimitussihteeriksi. Käkisalmella asuessaan Komonen oli Käkisalmen yhteiskoulun rehtorina, opettajana Käkisalmen yhteislyseossa ja kansalaisopiston johtajana. Hän oli Käkisalmen Sanomat -lehden pitkäaikainen avustaja ja oli 1932–1933 myös lehden toimituksen jäsenenä. Komosella oli myös maatila Tenkalahdessa Käkisalmen lähellä.
Antti Komonen kuoli Seinäjoen lääninsairaalassa 65-vuotiaana tammikuussa 1946.
Julkaisuja

Vaasan työväenyhdistyksen 25-vuotis historiikki : vuosilta 1883–1908, Vaasa, Vaasan Työväenyhdistys 1908.
Kaakon kulmalta : Karjalan kannaksen liiton julkaisu 1 ; toim. A. V. Komulainen, Antti Komonen. Karjalan kannaksen liitto 1926
Herrojen valta Itä-Suomessa. Käkisalmi 1926
Käkisalmi ja Konevitsa. Finlandia-vuosikirja 1927
Karjala vapaussodassa I-II ; kirj. Simo Eronen ja Antti Komonen, julkaisija Karjalan sotahistorian toimikunta. Otava 1930
Käkisalmen vanha linna. Käkisalmen kotiseututoimikunta, Käkisalmi 1931
Käkisalmen yhteiskoulu 1892-1932. Käkisalmi 1932
Karjalan kannas. Piirteitä sen vaiheista. Karjalan kannaksen liitto, Käkisalmi 1939
Suomennoksia

Heinrich von Roos : Napoleonin mukana Venäjällä. Gummerus 1912
Austraalia ja Uusi Seelanti : maa, kansa ja talous ; Robert Schachnerin kirjasta mukaellen suomensi A. K. Gummerus 1912
Aiheesta muualla

Rehtori Antti Komonen, lähikuva marraskuussa 1942, Sotamuseo (Finna)
Rehtori Komonen entisen talonsa raunioiden ääressä marraskuussa 1942, Sotamuseo (Finna)
Kymmenvuotisen taipaleen takaa, Kirj. Antti Komonen, Käkisalmen Sanomat, 14.01.1928, nro 5, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pikapiirtoja itä-kannakselaisista suvuista ja sukunimistä. Kirj. Antti Komonen, Käkisalmen Sanomat, 14.07.1928, nro 79, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Antti Komonen : Laatokka, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.07.1932, nro 27, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Antti Komonen : Venäläinen siirtola suomalaisen Kannaksen keskellä, Käkisalmen Sanomat, 11.09.1937, nro 100, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maisteri Antti Komonen : 20 vuotta sitten lyötiin Raudussa ryssät ja maanpetturit, Käkisalmen Sanomat, 02.04.1938, nro 37, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Nuukuutta", huumorintajun puutetta ja epäilyä Laihialla. Kun maisteri Antti Komonen pidätettiin ryssän vakoojana. Vaikutelmia ja tunnelmia Pohjanmaalta, Käkisalmen Sanomat, 10.02.1940, nro 9, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Anne Halkivaha

Anne Johanna Halkivaha (s. 9. helmikuuta 1986 Oripää) on suomalainen kävelijä. Hän edustaa Turun Weikkoja ja häntä valmentaa Reima Salonen. Aikaisemmin hän on edustanut Oripään Vesaa ja valmentajana oli hänen isänsä Erkki Halkivaha.
Halkivaha saavutti alle 23-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa pronssia 10 000 metrin kävelyssä 2006 sekä hopeaa 10 kilometrin kävelyssä 2007 ja 2008. Aikuisten PM-kilpailuissa hän sai hopeaa 10 000 metrin kävelyssä 2009 ja 2010. Lontoon vuoden 2012 olympialaisten 20 kilometrin kävelyssä hänen sijoituksensa oli 54:s. Huhtikuussa 2013 Halkivaha voitti 20 kilometrin kävelyssä avoimen Saksan mestaruuden. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 47:nneksi.
Halkivaha voitti 10 kilometrin kävelyn Suomen-mestaruuden Kajaanissa 2010 ja Vaasassa 2013. SM-hopeaa hän sai samalla matkalla 2009, 2011, 2012 ja 2014 sekä pronssia 2006. 20 kilometrin kävelyn Suomen-mestaruuden hän voitti 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014 sekä 3 × 3 000 metrin kävelyviestin SM-kultaa 2008, 2009 ja 2010. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 3 000 metrin kävelyssä 2011, 2012, 2013 ja 2014. Lisäksi hän on sijoittunut kolmanneksi 2008, 2009 ja 2010.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.55,06 | Lapua | 8. heinäkuuta 2009 |
| 5 000 m kävely | 22.49,96 | Tukholma | 7. syyskuuta 2013 |
| 10 000 m kävely | 49.40,11 | Tuusula | 4. syyskuuta 2010 |
| 5 km kävely | 26.34 | Raisio | 10. syyskuuta 2003 |
| 10 km kävely | 45.49 | Tuusula | 21. huhtikuuta 2013 |
| 20 km kävely | 1.35.17 | Naumburg | 28. huhtikuuta 2013 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m kävely | 13.00,33 | Jyväskylä | 16. helmikuuta 2013 |
Command & Conquer: Generals

| Command & Conquer: Generals |
| --- | --- |

Kehittäjä:  EA Pacific (Windows) Aspyr Media (OS X)
Julkaisija:  EA Games (Windows) Aspyr Media (OS X)
Jakelija:  Steam
Suunnittelija:  Dustin Browder
Säveltäjä:  Bill Brown Mikael Sandgren
Pelisarja:  Command & Conquer
Pelimoottori:  SAGE
Julkaistu:  WindowsNA 10. helmikuuta 2003EU 14. helmikuuta 2003 OS XNA 12. maaliskuuta 2015
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 16 
Alusta:  Microsoft Windows, OS X
Jakelumuoto:  CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Command & Conquer: Generals on EA Pacificin kehittämä ja EA Gamesin julkaisema Command & Conquer -pelisarjaan kuuluva reaaliaikainen strategiapeli. Peli julkaistiin vuonna 2003 Microsoft Windowsille ja vuonna 2015 myös OS X:lle. Peli eroaa edeltäjistään siten, ettei sitä tehnyt aikaisemmat Command & Conquer -pelit kehittänyt ja julkaissut Westwood Studios. Ennen pelin julkaisua EA Games oli ostanut ja sittemmin sulkenut Westwoodin.
Peli on ensimmäinen kolmiulotteinen Command & Conquer -strategiapeli ja käyttää SAGE-pelimoottoria, jota EA Los Angeles myöhemmin käytti esimerkiksi strategiapelissään The Lord of the Rings: The Battle for Middle-earth. Myös Westwood Studiosin julkaisema Command & Conquer: Renegade on kolmiulotteinen, mutta se ei ole reaaliaikastrategia vaan ammuntapeli.
Peliä laajentava lisäosa Command & Conquer: Generals Zero Hour julkaistiin 22. syyskuuta 2003.
Pelaaminen > Osapuolet

Pelissä on kolme toisistaan suuresti eroavaa osapuolta: kapitalistinen Yhdysvallat, kommunistinen Kiina ja kuvitteellinen terroristijärjestö GLA eli Global Liberation Army. Jokaisella osapuolella on omat vahvuutensa. Yhdysvallat luottaa kehittyneeseen teknologiaan, hyvin koulutettuihin sotilaisiinsa ja voimakkaisiin ilmavoimiinsa. Kiina käyttää valtavia sotajoukkoja, raskaasti varustettuja panssarivaunuja ja ydinaseita. Global Liberation Army käyttää kemiallisia aseita, pommi-iskuja ja sissisotaa.
Yhdysvaltain strategia on selkeä. Tarkoituksena on tuhota vastustajan puolustus voimakkailla hävittäjillä ja lopuksi hävittää vastustajan tukikohta nopeilla, mutta tehottomilla (esimerkiksi Humveella) ajoneuvoilla.
Kiinan strategia on hyökätä melko hitailla (mutta voimakkailla) panssarivaunurykelmillä. Kiinan hävittäjät ovat heikot, joten niitä kannattaa käyttää enemmänkin puolustamiseen. Hävittäjät ovat MiG-lentokoneita. Kiinalta löytyy pelin voimakkain panssarivaunu ”Overlord”, joka on hidas mutta voimakas. Overlordia pystyy parantelemaan voimakkailla aseuudistuksilla, kuten konekiväärillä, propagandatornilla ja bunkkerilla.
GLA:n puolustus on heikko. GLA:n omat puolustukset ovat heikkoja lukuun ottamatta Stinger sitea. Siksi kannattaa puolustaa tukikohtaa erilaisilla panssarivaunuilla ja RPG-troopereilla (PST-Miehiä), ja palatseilla, jotka saa miehitettyä jalkaväellä.
Juoni

Siinä missä Tiberium-jatkumo ja Red Alert -jatkumo ovat täysin kuvitteellisia, Generals-jatkumo ei eroa todellisuudesta niin suuressa määrin. Command & Conquer: Generals sijoittuu lähitulevaisuuteen, 2020-luvulle, jolloin maailmassa on kaksi supervaltaa, Yhdysvallat ja Kiina. Supervallat ovat liittolaisia ja joutuvat jatkuvasti Global Liberation Army -terroristijärjestön hyökkäysten kohteeksi. Pelin jokaisella osapuolella on oma kampanja, jossa on seitsemän tehtävää. Mikäli pelaaja haluaa ymmärtää pelin tarinan, hänen on pelattava ensimmäiseksi Kiinan, sitten Global Liberation Armyn ja viimeiseksi Yhdysvaltain kampanja.
Pelin tarinassa Global Liberation Army iskee Pekingiin ja tuhoaa suurimman osan kaupungista ydinpommilla, minkä seurauksena Kiina julistaa sodan Global Liberation Armya vastaan ja ydinaseiden avulla murskaa täydellisesti aasialaiset GLA-joukot. Kiinalaisten aiheuttamista tappioista pahoin kärsinyt Global Liberation Army aloittaa yllätyshyökkäysten sarjan yhdysvaltalaisia ja kiinalaisia joukkoja vastaan, ja lopulta GLA-joukot valtaavat Baikonurin kosmodromin ja laukaisevat sieltä biologisilla aseilla varustetun raketin tuntemattomaan aasialaiseen kaupunkiin tuhoisin seurauksin. Pian tämän jälkeen Yhdysvallat saapuu Lähi-itään ja kukistaa sitä miehittävät GLA-joukot, mutta saa vastaan terroristien kanssa liittoutuneen kiinalaisen kenraalin. Loppuratkaisussa yhdysvaltalaisen joukot iskevät Global Liberation Armyn päämajaan ja tuhoavat sen täydellisesti.
Musiikki

Pelin jokaisella osapuolella on erilaiset musiikkikappaleet. Yhdysvaltain kappaleet koostuvat Bill Brownin eeppisestä ja militarisesta musiikista. Kiinan kappaleisiin kuuluu itämaista musiikkia ja Kiinan kansallislauluna tunnetun Vapaaehtoisten marssin. Global Liberation Armyn teemamusiikki on yhdistelmä arabialaista musiikkia ja heavy metalia.
Vastaanotto

Command & Conquer: Generals sai kriitikoilta huippuarvosanoja ja osoittautui myyntimenestykseksi, mutta peli on myös saanut osakseen kritiikkiä.
Joidenkin pelaajien mielestä Yhdysvallat on muita osapuolia voimakkaampi, vaikka EA Games onkin yrittänyt tehdä kaikista osapuolista mahdollisimman tasapuolisia. Monien mielestä Yhdysvalloilla pelaaminen vaatii vähän varsinaisia pelitaitoja. Yhdysvaltain nopea rahankeräys, kehittyneet lentokoneet ja laser-aseet ovat johtaneet siihen, että moninpelissä yhdysvaltalaisilla pelaava koetaan aloittelijaksi tai jopa pelitaidottomaksi. Tosin muutamat pelaajat ovat todenneet, että Yhdysvallat ovat myös riippuvaisia sähköntuotannosta ja vaatii paljon rahavaroja puolustuslaitteiden ylläpitämiseen. GLA:n puolustuksiin ei tarvitse todellakaan paljon rahaa, mutta puolustuksista yleensä vyörytäänkin yli. Kiinan puolustukset ovat tehokkaita, mutta bunkkerit hajoavat helposti pahan paikan tullen.
Monet pelisarjan fanit ovat kritisoineet Generalsia siitä, että se eroaa suuresti edeltäjistään. Pelin välivideot on toteutettu pelin omalla grafiikkamoottorilla, eivätkä oikeilla näyttelijöillä, kuten aikaisemmissa Command & Conquer -peleissä. Peli ei myöskään sisällä viittauksia muihin sarjan peleihin. Fanipiireissä peli tunnetaan pilkkanimellä ”Age of Generals”, joka on viittaus Age of Empires -peleihin.
Command & Conquer: Generals on kielletty Kiinassa, koska kiinalaisten ensimmäisen tehtävän aloittavassa välivideossa Global Liberation Army hyökkää Pekingiin ja tuhoaa suurimman osan kaupungista ydinpommilla. Kohtauksen pelättiin muistuttavan kiinalaisia vuoden 1989 Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksista.
Aiheesta muualla

Command & Conquer: Generals MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen kotisivusto (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Command & Conquer -pelit:   Tiberian Dawn The Covert Operations  Gold  Tiberian Sun Firestorm  Renegade  3: Tiberium Wars Kane's Wrath  4: Tiberian Twilight  Tiberium Alliances 
Red Alert -pelit:   Red Alert Counterstrike  Aftermath  Red Alert 2 Yuri's Revenge  Red Alert 3 Uprising  Red Alert (iOS) 
Generals -pelit:   Generals (Zero Hour)  Command & Conquer (2013) 
Muuta:   Command & Conquer -pelisarjan ryhmäkunnat  Command & Conquer Remastered Collection  Kane  Renegade X  Tiberium 
Kiinalaisia tankkeja tuhoamassa GLA:n tukikohtaa
Ilmaisku MiGeillä
An Tòb

An Tòbin satama.
An Tòb eli An t-Òb (engl. Leverburgh) on kylä Hebridien saariryhmään kuuluvalla Na Hearadh'llä. Kylästä on lauttayhteys Beàrnaraigh na Hearadh'n saarelle. Vuonna 2001 kylän asukkaista 75% oli gaelinkielisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta An Tòb Wikimedia Commonsissa
An sich

An sich (sinänsä) on saksankielinen ilmaus, joka tarkoittaa jonkin asian tai ilmiön tarkastelua itsessään, omana itsenään. Sen merkitys on sama kuin latinankielisen ilmauksen per se.
Ilmaus on peräisin filosofi Immanuel Kantilta, joka halusi erottaa noumenonin eli kohteen itsessään (”olion sinänsä”, das Ding an sich) siitä, miten se ilmenee havaitsijalleen (fenomenon). Ilmausta käytetään yleensä filosofisessa ammattikielessä rajoittamaan tulkintaa kohteeseensa ja rajaamaan kohteen ulkopuolinen tarkastelun ulkopuolelle.
Aiheesta muualla

Kannisto, Toni: Kant: Olio sinänsä Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Arghunidit

| Arghunidit > 1400-luvun loppupuolisko–1556 |
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Kandahar (vuoteen 1522) Bukkur (1522–1526)
Edeltäjä(t):  Timuridit
Seuraaja(t):  Tarkhan-dynastia
Arghunidit olivat oman sukuhistoriansa mukaan mongoleista polveutuva hallitsijasuku nykyisen Etelä-Afganistanin ja Länsi-Pakistanin alueella 1400-luvun loppupuoliskolta 1500-alkupuoliskolle. Kapinoineen timuridien alaisen Kandaharin kuvernöörin perustama dynastia valtasi ensin huomattavan alueen, mutta menetti niitä myöhemmin timuridihallitsija Baburille ja Persian safavideille.
Arghunidit siirsivät ulkoisten uhkien takia valtakeskuksensa Sindhiin, jota he hallitsivat valloitusretkensä jälkeen vuodesta 1520 vuoteen 1556. Arghunidien päähaaran sammuttua Sindhiä hallitsi vielä jonkin aikaa arghunideista polveutuva Tarkhan-dynastia, joka kaatui mogulihallitsija Akbarin sotaretkellä vuonna 1591.
Historia > Alkuperä

Arghunidien oman sukuhistorian mukaan he polveutuivat mongolihallitsija Hülegüsta, joskin jotkin tutkijat ovat pitäneet tarinaa virheellisenä. Varsinaisen dynastian perustajana voidaan pitää Khorasanin timuridien alaista Kandaharin kuvernööriä Dhu 'l-Nun Beg Arghunia. Hänet oli nimittänyt asemaansa 1400-luvulla Heratin timuridisulttaani Husayn Baykara. Arghun alkoi kuitenkin pian käyttäytyä keskusvallasta riipputtomasti ja laajseni alueitaan esimerkiksi Balochistanin pohjoisosiin. Hänen jälkeläisensä jatkoivat Timuridivaltakunnan raunioiden pilkkomista. Loupulta he hallitsivat suurta osaa nykyisestä Etelä-Afganistanista ja Länsi-Pakistanista. Huomattavan uhan muodostivat kuitenkin Muhammad Šaibanin uzbekit, jotka tekivät sotaretkiä Khorasaniin. Arghunidihallitsija Šah Beg Arghunin oli tunnustettava uzbekkien yliherruus säilyttääkseen asemansa Kandaharissa. Toisaalta uzbekit tarjosivat tukea arghunideille Baburia vastaan. Šaibani kuitenkin kuoli Mervin taistelussa vuonna 1510 ja arghunidit menettivät voimakkaan liittolaisensa uzbekkien ajautuessa sisäisiin kamppailuihin.
Historia > Sindhiläinen dynastia

Vaikka uzbekkien uhka väistyi, muodostui uusia uhkia muualla. Ferghanan timuridihallitsija Babur valloitti Kabulin Arghunideilta vuonna 1504 ja teki siitä tukikohtansa tulevilla valloituksillaan. Toinen uhka oli Persian safavidihallitsija Isma'il I, joka oli vallannut Heratin. Šah Begin pääkaupunki Kandahar oli näin uhattu useilta eri suunnilta ja sen menettämisestä tuli todennäköistä. Šah Beg päättikin lopulta siirtää valtakeskuksensa Sindhiin, jonka hän valloitti sotaretkellä vuonna 1520. Vuonna 1522 hän teki Induksella sijaitsevasta Bukkurin saaresta pääkaupunkinsa. Entinen pääkaupunki Kandahar menetettiin odotetusti Baburille, mutta vasta pitkän piirityksen jälkeen vuonna 1522. Šah Beg kuoli vuonna 1524 ja häntä seurasi hänen poikansa Šah Husayn Arghun. Šah Beg liittoutui Baburin kanssa ja määräsi perjantairukoukset eli khutban luettavan Baburin nimeen. Šah Beg valtasi Multanin ilmeisesti yhteisymmärryksessä Baburin kanssa vuonna 1528, mutta hänen asettamansa kuvernööri karkotettiin nopeasti. Multanin hallitsijat liittyivät myöhemmin Baburin alaisuuteen.
Vuonna 1540 Šah Husaynin luokse saapui Baburin jälkeläinen Humayun, joka kärsittyään tappion Sur-dynastian Šer Šah Surille Pohjois-Intian hallinnasta eli nyt paossa. Šah Husayn kieltäytyi auttamasta Humayunia, koska hän ei halunnut suututtaa Šer Šahia. Humayun yritti tämän jälkeen vallatta Bukkurin, epäonnistuen kuitenkin sen piirityksessä. Lopulta hänen annettiin kuitenkin kulkea kohti Kandaharia arghundien häiritsemättä. Šah Husayn onnistui myöhemmällä valtakaudellaan suututtamaan valtakunnan ylimystön, joka valitutti uudeksi hallitsijaksi Muhammad Issa Tarkhanin, arhgunidien klaanin vanhemman haaran jäsenen. Šah Husayn kuoli lapsettomana, mikä päätti arghunidien dynastian tarinan.
Tarkhan-dunastia

Arghunideista polveutuva Tarkhan-dynastia hallitsi varsinaisten arghunidien linjan sammuttua vielä vuodesta 1556 vuoteen 1591. Muhammad Issan pääkaupunki sijaitsi Thattassa, mutta hän joutui luopumaan Bukkurista ja Sindhin pohjoisosista kilpailijalleen Mahmud Gokaldašille. Mogulihallitsija Akbar valloitti Gokaldašin Sindhin pohjoisosat vuonna 1573. Vuonna 1591 hän jatkoi valloituksiaan kohti etelää, jota hallitsi Issan jälkeläinen Džani Beg. Džani Beg kärsi tappion ja koko Sindh oli nyt mogulien vallan alaisuudessa. Džani Beg kuoli juoppohulluuteen vuonna 1599.
Tarkhan-dynastian kautinen kolikko.