Vähimmäisvarantojärjestelmä
Luotonlaajennus ja rahakerroin

Mekanismia, jolla uutta rahaa luodaan talouteen liikepankkien antolainauksen kautta, kutsutaan luotonlaajennukseksi. Se tarkoittaa sitä, että keskuspankin liikkeelle laskema ns. vahva raha tai keskuspankkiraha kertautuu talouden kierrossa, koska pankit pitävät vain osan niille tulevista talletuksista (ottolainauksesta) säilössä. Loppuosa talletuksista voidaan lainata sopiville lainanottajille (antolainaus).
Talletusten kertautuminen on ilmiö, jossa talletuksia lainataan ulos, jonka jälkeen kyseinen raha päätyy uudelleen talletukseksi johonkin pankkiin. Tämä lisää kyseisen pankin talletuksia, joista osa voidaan lainata uudelleen ulos.
Lähtötilanteessa Pankki A saa keskuspankilta 100 € talletuksen. Pankit noudattavat tässä esimerkissä 20 %:n vähimmäisvarantovaatimusta (pankkien hallussa oleva keskuspankkiraha). Pankki A jättää 20 € reserveihinsä ja lainaa 80 €. Tässä vaiheessa rahan tarjonta on 180 €, koska markkinoilla on alkuperäisestä 100 € talletuksesta vastaava talletustodistus sekä 80 € myönnetty laina.
Tässä vaiheessa Pankki A:lla on 20 € keskuspankkirahaa kirjanpidossaan. Lainansaajalla on 80 € keskuspankkirahaa, mutta hän pian käyttää koko 80 € pääoman. Maksun vastaanottaja tallettaa koko 80 € summan Pankki B:hen. Pankki B:llä on nyt 80 € talletus. Pankki B siirtää reserveihinsä 20 % talletuksesta eli 16 € ja lainaa jäljelle jäävät 64 €, mikä nostaa rahan tarjontaa 64 €. Nyt markkinoilla on 100 € talletustodistus, 80 € talletustodistus ja 64 € antolaina. Prosessin jatkuessa rahan tarjonnan määrä kasvaa. Jos sopivia lainanottajia riittää, prosessin lopussa 20 %:n vähimmäisvarantovaatimuksella alkuperäistalletus 100 € (20 %) kertautuu pankkijärjestelmässä siten, että uutta rahaa syntyy uusien lainojen muodossa yhteensä 400 € (80 %). Tämä kirjanpidon avulla tyhjästä luotu lainaraha palaa aikanaan takaisin pankkiin lainan takaisinmaksun muodossa ja häviää kierrosta. Lainan mahdollisten korkojen maksu tapahtuu omasta tai muiden ottamasta lainarahasta.
| Pankki | Talletus | Antolainaus | Varanto |
| --- | --- | --- | --- |
| A | 100,00 | 80,00 | 20,00 |
| B | 80,00 | 64,00 | 16,00 |
| C | 64,00 | 51,20 | 12,80 |
| D | 51,20 | 40,96 | 10,24 |
| E | 40,96 | 32,77 | 8,19 |
| F | 32,77 | 26,21 | 6,55 |
| G | 26,21 | 20,97 | 5,24 |
| H | 20,97 | 16,78 | 4,19 |
| I | 16,78 | 13,42 | 3,36 |
| J | 13,42 | 10,74 | 2,68 |
| K | 10,74 |   |   |
|   |   |   | Varanto yhteensä: |
|   |   |   | 89,26 |
|   | Talletukset yhteensä: | Antolainaus yhteensä: | Varanto yhteensä + Viimeisin talletus: |
|   | 457,05 | 357,05 | 100,00 |

Vaikka uutta rahaa ei luotu alkuperäisen 100 € talletuksen lisäksi, rahan tarjonta kasvaa lainoituksen kautta. Vähimmäisvarantovaatimus säätelee sitä, kuinka paljon pankit voivat tätä mekanismia hyödyntää. Jos vaatimus olisi 10 %, ne voisivat tuottaa uutta rahaa kymmenkertaisen määrän. Tätä kutsutaan rahakertoimeksi. Jos taas vaatimus olisi 5 %, rahakerroin olisi 20. Jos 2 %, alkuperäinen rahamäärä kertautuisi 50-kertaiseksi. Todellisuudessa luku voi olla niinkin alhainen kuin 0,5 % eli silloin rahakerroin on 200.
Yksittäisen pankin tapauksessa talletus on vastattavaa ja antolainaus sekä reservit eli varannot vastaavaa. Talletukset ovat aina yhtä suuret kuin varantojen ja annettujen lainojen summa. Nämä muodostavat pankin taseen perustan.