stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasili Karatajev

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1962 (ikä 62)
Syntymäpaikka: Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1979–1982 | FŠM Moskova | 55 | (2) |
| 1982–1989 | Dynamo Moskova | 166 | (14) |
| 1991–1993 | RoPS | 93 | (19) |
| 1994 | HJK | 16 | (6) |
| 1995 | TPV | 14 | (1) |
| 1995 | IFK Mariehamn | 7 | (4) |
| 1996 | Munaiši Aktau | 9 | (0) |
| 1997 | RoPS | 25 | (0) |
| 1998 | JJK | 21 | (3) |
| 1999 | TP-47 | 16 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 422 | (51) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Vasili Ivanovitš Karatajev (ven. Василий Иванович Каратаев, s. 20. maaliskuuta 1962 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jalkapalloilija.
Hän esiintyi ensimmäisen kerran Neuvostoliiton kakkosliigassa vuonna 1981 FŠM Moskovan joukkueessa. Sen jälkeen aina vuoteen 1989 Karatajev edusti Moskovan Dynamoa, joka saavutti vuonna 1984 Neuvostoliiton Cup-mestaruuden ja vuonna 1986 sijoittui Neuvostoliiton sarjassa toiseksi. Karatajev pelasi myös Moskovan Dynamon Euro-cup - pelejä kaikkiaan kahdeksan tehden kaksi maalia ja neljä UEFA Cup-peliä tehden niissä yhden maalin.
Vasili Karatajev esiintyi suomalaisessa jalkapalloilussa käytännössä koko 1990-luvun. Siirtyessään vuonna 1991 Rovaniemen Palloseuran pelaajaksi hänet valittiin seuraavan kautena 1992 kauden saavutustensa perusteella vuoden IS-tähtipelaajaksi eli kauden parhaaksi.
Hänen identtinen kaksoisveljensä Mihail Karatajev oli myös jalkapalloilija.
Uuden-Seelannin kansalaisuus

Uuden Seelannin passi, jota maan kansalaiset voivat hakea
Uuden-Seelannin kansalaisuus on laillinen suhde Uuden-Seelannin ja yksittäisen henkilön välillä. Nykyään perustapauksissa kansalaisuus myönnetään ius sanguinis -periaatteella.
Kansalaisuuden saaminen syntymällä

Vuoteen 2006 asti kaikki Uuden-Seelannin maaperällä syntyneet saivat maan kansalaisuuden. Tämän jälkeen kansalaisuuden saamiseen syntymän perusteella on vaadittu, että henkilön vanhemmista vähintään toinen on Uuden-Seelannin kansalainen tai vähintään yhdellä vanhemmista on pysyvä oleskelulupa. Ulkomailla syntyneet uusiseelantilaiset, joiden vanhemmista vähintään toisella on kansalaisuus, voivat saada kansalaisuuden hakemuksella.
Uuden-Seelannin maaperäksi lasketaan Uuden-Seelannin lisäksi myös Niue, Cookinsaaret ja Tokelau. Näiden alueiden kansalaiset ovat myös Uuden-Seelannin kansalaisia.
Kansalaisuuden saaminen hakemuksella

Uuden-Seelannin kansalaisuuden voi saada hakemuksella, mikäli hakija
on asunut laillisesti Uudessa-Seelannissa vähintään 5 vuotta ja aikoo asua maassa edelleen,
pystyy ylläpitämään normaalia keskustelua englanniksi, ja
on nuhteeton
Samoan kansalaiset voivat saada Uuden-Seelannin kansalaisuuden, mikäli heillä on pysyvä oleskelulupa Uudessa-Seelannissa taikka Australian kansalaisuus tai pysyvä oleskelulupa Australiassa.
Kansalaisuushakemus maksaa 470,20 Uuden-Seelannin dollaria (16-vuotiailla ja sitä vanhemmilla) tai 235,10 dollaria (15-vuotiailla ja sitä nuoremmilla). Hakemuksen käsittely kestää viranomaisten mukaan 3–14 kuukautta, minkä jälkeen hyväksytyt hakijat voivat osallistua naturalisaatioseremoniaan, jonka jälkeen he ovat virallisesti Uuden-Seelannin kansalaisia.
Vaatimukset ovat täsmälleen samat myös sellaisille hakijoille, jotka ovat naimisissa Uuden-Seelannin kansalaisen kanssa.
Kaksoiskansalaisuus

Uusi-Seelanti sallii kaksoiskansalaisuuden sellaisissa tapauksissa, joissa henkilön toinen kotimaa sallii kaksoiskansalaisuuden. Mikäli henkilö saa Uuden-Seelannin kansalaisuuden hakemuksella, hänen täytyy ilmoittaa maan viranomaisille kaikki aikaisemmat kansalaisuutensa etukäteen.
Uuden-Seelannin kansalaiset ovat myös Kansainyhteisön kansalaisia, mikä oikeuttaa uusiseelantilaiset muun muassa äänestämään ja toimimaan julkisissa viroissa Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Uskolliset ruskeat silmät

| Uskolliset ruskeat silmät |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Margarita Särkkä E. Soikkeli Reino Palmroth
Säveltäjä:  Tauno Pylkkänen
Kuvaaja:  Osmo Harkimo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1947
Kesto:  15 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uskolliset ruskeat silmät on Toivo Särkän ohjaama suomalainen dokumentti- ja lyhytelokuva vuodelta 1947.
Elokuvan aiheena on kenneltoiminta. Siinä seurataan saksanpaimenkoirien kasvatusta ja koulutusta.
Palkinnot

Toivo Särkkä voitti elokuvasta parhaan lyhytelokuvan Jussi -palkinnon vuoden 1948 Jussi-gaalassa.
Valkeatlammit (Tammela)

| Valkeatlammit |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela, Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°52′34″N, 23°59′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  ei ole 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  noin 127 m 
 fiValkeatlammit 
Valkeatlammit ovat Kanta-Hämeessä Tammelassa ja Hämeenlinnassa sijaitsevia lampia, jotka kuuluvat Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Lammet sijaitsevat Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevan Teuronjoen valuma-alueella.
Maantiede

Valkeatlammit sijaitsevat Myllyharjun kupeessa sen eteläpuolella. Lammista ei ole laskuojaa viereiseen Alaseen eikä niihin laske tulo-ojia. Pohjoisempi lampi sijaitsee 128,7 metriä merenpinnan yläpuolella ja eteläisempi 126,8 metriä. Lampien vesi on peräisin harjun pohjavesistä ja sadannasta. Ylimääräinen vesi suotuu maakerrosten läpi alempiin järviin. Vedenpinnan korkeusvaihtelut ovat soistuttaneet lampien rannat ja niitä ympäröikin suo. Lampien rannat ovat jääneet rakentamatta. Lähin tie kulkee Myllyharjun päällä. Tammelan ja Hämeenlinnan välinen raja ylittää pohjoisimman lammen.
Uskomattomat ympäristörikokset

Uskomattomat ympäristörikokset on NTRNZ median tuottama ympäristörikoksista kertova dokumenttisarja. Sarjan ovat käsikirjoittaneet Teemu Hostikka ja Heidi Holmavuo. Sarjassa rikosten taustoja valaisevat useat huippuasiantuntijat mm. Keskusrikospoliisista ja Suomen ympäristökeskuksesta. Sarja sai ensi-iltansa MTV-kanavalla ja Katsomo-palvelussa elokuussa 2023.
Sarja oli vuonna 2023 ehdolla Kultainen Venla -palkinnon saajaksi kategorioissa "Asiaohjelma- ja dokumenttisarja" ja "Käsikirjoittaja – viihde, reality ja events".
Aiheesta muualla

Uskomattomat ympäristörikokset Internet Movie Databasessa (englanniksi)
MTvuutiset.fi: Uskomattomat ympäristörikokset -sarjalle Vuoden ympäristöavaus -palkinto – sai myös kaksi Kultainen Venla -ehdokkuutta
Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luettelot

Ooppera on osa esittäviä taiteita, ja Unesco on listannut perinteisen kiinalaisen kun-oopperan aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Aineettoman kulttuuriperinnön luettelot koostuvat kolmesta Unescon ylläpitämästä aineettoman kulttuuri­perinnön kansainvälisestä luettelosta. Unescon suojelusopimuksen mukaan aineettomaan kulttuuriperintöön kuuluu viisi osa-aluetta: suulliset perinteet ja ilmaisutavat, esittävät taiteet, yhteiskunnalliset käytännöt, rituaalit ja juhlatapahtumat, luontoa ja maailmankaikkeutta koskevat käsitykset ja käytännöt sekä perinteinen käsityötaito. Luetteloista löytyvät muun muassa flamenco ja katalonialaiset ihmistornit, Välimeren ruokavalio, kiinalainen Peking-ooppera, akupunktio ja moksibustio sekä ranskalainen gastronomia.
Luettelot

Unescon yleissopimukseen liittyy kaksi kansainvälistä luetteloa ja yksi rekisteri: ihmiskunnan aineettoman kulttuuri­perinnön luettelo, kiireellistä suojelua vaativan aineettoman kulttuuriperinnön luettelo ja rekisteri, johon kirjataan ohjelmia, hankkeita ja toimia aineettoman kulttuuriperinnön suojelemiseksi:
Tämän lisäksi sopimusvaltioiden tulee luetteloida aineetonta kulttuuriperintöä kansallisella tasolla.
Kansainvälisiin luetteloihin pääsemisestä päättää vuosittain kokoontuva aineettoman kulttuuriperinnön hallitusten välinen suojelukomitea, jossa on edustajat 24 eri maasta. Komitean toimikausi on neljä vuotta ja puolet sen jäsenistöstä uusiutuu kahden vuoden välein. Komiteaan kuuluvat maat valitaan joka toinen vuosi kokoontuvassa yleiskokouksessa.
Historia

Vuonna 1982 Méxicon konferenssissa käytettiin ensimmäisiä kertoja termiä aineeton kulttuuriperintö. Konferenssin tarkoituksena oli arvioida tietoja ja kokemusta, joita oli kertynyt vuoden 1970 Venetsian konferenssin jälkeen. Unescon vuonna 1972 perustama menestyksekäs maailmanperintöluettelo oli siirtänyt suurimman huomion kulttuurisuojelussa rakennuksiin ja rakennelmiin sekä luontokohteisiin. Méxicon konferenssissa kulttuurin määritelmä kirjoitettiin uudelleen, ja määritelmää laajennettiin käsittämään myös jokapäiväinen elämä, kuten arvojärjestelmät, perinteet ja uskomukset. Konferenssi pyysi Unescoa tutkimaan aineettoman kulttuuriperinnön ja erityisesti suullisen perinnön suojelua.
Unescon yleiskokous teki vuonna 1989 suosituksen perinnekulttuurin ja kansanperinteen suojelemisesta. Vaikka suosituksella ei ollut pitkäkestoisia seuraamuksia, se kasvatti tietoisuutta aineettoman kulttuuriperinnön suojelusta. Monien aineetonta kulttuuria koskevien päätösten ja konferenssien jälkeen Unescon yleiskokous hyväksyi vuonna 1997 julistuksen Ihmiskunnan suullisen ja aineettoman perinnön mestariteoksista. Vuosina 2001, 2003 ja 2005 mestariteosten luetteloon hyväksyttiin yhteensä 90 kohdetta. Vuoden 2005 kohteet jäivät uusiksi lisäyksiksi, sillä Unesco oli jo vuonna 2003 hyväksynyt sopimuksen, jonka tarkoituksena oli luoda uusi aineettoman kulttuuriperinnön luettelo. Sopimus astui voimaan huhtikuussa 2006 kolme kuukautta sen jälkeen, kun 30. valtio oli ratifioinut sen.
Uuteen aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon valittiin vuonna 2008 kaikki 90 kohdetta, jotka oli nimetty aiemmin ihmiskunnan mestariteoksiksi. Ensimmäiset uudet kohteet luetteloon hyväksyttiin seuraavana vuonna, kun aineettoman kulttuuriperinnön komitea listasi sinne 76 kohdetta.
Suomalaiset kohteet

Vuonna 2020 suomalainen saunaperinne lisättiin aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon ensimmäisenä suomalaisena kohteena, ja vuonna 2021 listaan lisättiin sekä kaustislainen viulunsoitto että pohjoismainen limisaumaveneperinne. Käsityönä valmistettuun lasiin liittyvä tieto, tekniikat ja taito liitettiin luetteloon Suomen, Ranskan, Saksan, Espanjan, Tšekin ja Unkarin yhteisestä hakemuksesta  joulukuussa 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta aineettoman kulttuuriperinnön luettelo Wikimedia Commonsissa
Unescon sivut aineettomalla kulttuuriperinnölle (englanniksi)
Vasili Kaptjuh

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Valko-Venäjä> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Göteborg 1995 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | kiekonheitto |  |
Vasili Borisovitš Kaptjuh (ven. Василий Борисович Каптюх) eli Vasil Barysavitš Kaptsjuh’ (valkoven. Васiль Барысавiч Капцюх) (s. 27. kesäkuuta 1967 Maladzetšna, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolainen ja valkovenäläinen kiekonheittäjä.
Kaptjuh voitti pronssia 1985 nuorten EM-kisoissa sekä seuraavana vuonna Ateenan nuorten MM-kisoissa tuloksella 58,22. Hän sijoittui Splitin EM-kisoissa 1990 neljänneksi. Tokion MM-kisoissa 1991 hän selviytyi loppukilpailuun, mutta joutui jäämään siitä pois loukkaantumisen takia. Stuttgartin MM-kisoissa 1993 hän oli seitsemäs tuloksella 61,64 ja kaksi vuotta myöhemmin Göteborgin MM-kisoissa hän voitti MM-pronssia 65,88 kantaneella heitollaan. Kauden lopussa hän heitti GP-finaalissa neljänneksi tuloksella 66,30. Seuraavana vuonna hän voitti Atlantan olympialaisissa olympiapronssia. Vuonna 1997 hän sijoittui Ateenan MM-kisoissa yhdenneksitoista ja GP-finaalissa seitsemänneksi.
Kaptjuh heitti Sydneyn olympialaisissa 2000 neljänneksi tuloksella 67,59. Seuraavana vuonna hän oli Edmontonin MM-kisoissa kuudes ja GP-finaalissa kahdeksas. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän voitti MM-pronssia. Kauden lopussa IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli kolmas. Vuonna 2004 hän sijoittui Ateenan olympialaisissa neljänneksi ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän karsiutui.
Ennätykset

Kiekonheitto: 67,59 (2000)
Zachris Palm

Zachris Palm (1641 – 1691) oli Ruotsista kotoisin ollut alun perin saksalaiseen sukuun kuulunut urkuri. Kun 1649 perustettu Raahen kaupunki sai ensimmäisen kirkkonsa 1650-luvulla kaupungin perustamiseen vaikuttanut kreivi Pietari Brahe lahjoitti kirkkoon urkupositiivin ja lähetti Zachris Palmin urkuriksi kaupunkiin. Vuonna 1678 Palm teki Suomen ensimmäisen painetun ja säveltäjän nimellä varustetun sävellyksen Een Liten Fröghde-Sång (Ilo-laulu) niin sanotun Hollannin sodan päättymisen kunniaksi.
Palm toimi Raahessa myös lukkarina, kellojenasettajana ja vuosina 1676–1684 raatimiehenä. Hänellä oli kaupunginmusikantin privilegio eli hän sai yksinoikeuden pitää musiikkiesityksiä Raahessa. Hän kävi esiintymässä poikiensa kanssa myös Raahen ulkopuolella muun muassa Oulussa.
Vuonna 1678 Palm sävelsi nelisäkeistöisen teoksen Een Liten Fröghde-Sång (Ilo-laulu) Ruotsin tanskalaisista Rügenin saarella tammikuussa 1678 saaman voiton kunniaksi. Teosta esitettiin Raahen kirkossa 4. maaliskuuta 1678. Ilo-laulu oli Suomen ensimmäinen painettu ja säveltäjän nimellä varustettu sävellys.
Viimeisinä vuosinaan mielenterveys-, alkoholi- ja perheongelmista kärsinyt Palm laiminlöi raatimiehen ja kellonasettajan tehtäviään. Esiinnyttyään sopimattomasti Raahen kirkossa hän joutui kaupungin raadin eteen joulukuussa 1690 ja pyysi tällöin päästä hoitoon Kruunupyyn sairashuoneelle. Hän pääsi sairashuoneelle maaliskuussa 1691 ja kuoli siellä pari kuukautta myöhemmin.
Zachris Palmin poika Daniel Palm peri Raahen urkurin viran isänsä jälkeen. Hän toimi myös kaupungin raatimiehenä 1705 ja hän kuoli pakomatkalla isovihan aikana. Toinen poika Isak Palm (s. 1678) oli tullikirjurina Raahessa. Hän kuoli 1718 Norjan tuntureilla Kaarle XII:n Norjan sotaretken aikana.
Aiheesta muualla

Zachris Palm - Een Liten Fröghde-Sång (1678), Opus X ensemble, sopraano Tuuli Lindeberg, (Youtube)
Vasili Kalinnikov

Vasili Kalinnikov
Vasili Sergejevitš Kalinnikov (ven. Василий Сергеевич Калинников; 13. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1866 Voiny, Orjolin kuvernementti – 11. tammikuuta 1901 (J: 29. joulukuuta 1900) Jalta) oli venäläinen säveltäjä.
Poliisin pojaksi syntynyt Kalinnikov opiskeli orjolilaisessa seminaarissa, jonka kuoron johtajaksi hän nousi neljäntoista vuoden iässä. Hän lähti myöhemmin Moskovaan.
Kalinnikov hankki elantonsa soittamalla fagottia, patarumpua ja viulua teatteriorkesterissa. Hän sairasti tuberkuloosia ja siirtyi sairautensa vuoksi Krimin lämpimämpiin ilmasto-olosuhteisiin. Hän eli loppuelämänsä Jaltassa ja kuoli siellä hieman ennen 35-vuotispäiväänsä.
Kalinnikovin musiikkituotantoon kuuluu esimerkiksi kaksi sinfoniaa.
Aiheesta muualla

Vasili Kalinnikov International Music Score Library Project (englanniksi)
Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

Yleisurheilun alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut ovat Euroopan yleisurheiluliiton järjestämät yleisurheilukilpailut. Kilpailuihin osallistuvat kilpailijat saavat olla korkeintaan 19-vuotiaita kilpailuvuoden 31. joulukuuta. Ensimmäiset alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1970 ja toiset kolme vuotta myöhemmin. Toisen kerran jälkeen niitä on järjestetty kahden vuoden välein.
Kilpailupaikat

1970: Pariisi
1973: Duisburg
1975: Ateena
1977: Donetsk
1979: Bydgoszcz
1981: Utrecht
1983: Schwechat
1985: Cottbus
1987: Birmingham
1989: Varaždin
1991: Thessaloniki
1993: San Sebastián
1995: Nyíregyháza
1997: Ljubljana
1999: Riika
2001: Grosseto
2003: Tampere
2005: Kaunas
2007: Hengelo
2009: Novi Sad
2011: Tallinna
2013: Rieti
2015: Eskilstuna
2017: Grosseto
2019: Borås
2021: Tallinna
2023: Jerusalem
2025: Tampere
Vasili Juhnin

Vasili Vasiljevitš Juhnin (ven. Васи́лий Васи́льевич Юхни́н; 12. tammikuuta 1907 – 23. marraskuuta 1960) oli komilainen kirjailija.
Juhnin syntyi nykyisen Komin tasavallan Priluzjen piirin Zanuljen kylässä. Nuorena hän työskenteli kyyti- ja uittomiehenä. Vuonna 1937 Juhnin valmistui Komin pedagogisen instituutin kielen ja kirjallisuuden tiedekunnasta, minkä jälkeen hän työskenteli kominkielisen Vörledźyś-lehden toimittajana Syktyvkarissa. Vuosina 1938–1948 hän toimi Komin kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Juhninin ensimmäiset kertomukset ilmestyivät 1930-luvun alussa. Vuonna 1938 Udarnik-kirjallisuuslehdessä julkaistiin hänen kirjoittamansa ensimmäinen kominkielinen romaani Alöi ĺenta (”Punainen nauha”), joka kertoo komitalonpoikien elämästä 1900-luvun alussa. Erillisenä kirjana se ilmestyi vuonna 1941. Juhninin toinen romaani Tundrasa bijas (”Tundran valot”) julkaistiin vuonna 1950. Sen aiheena ovat Vorkutan hiiliesiintymien hyödyntämisen alkuvaiheet neuvostoaikana. Juhnin on kirjoittanut myös lastenkirjoja.
Aiheesta muualla

Vasili Juhninin lyhyt elämäkerta ja katkelmia Alöi ĺenta -romaanista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (komiksi)
USS Randolph (CV-15)

| USS Randolph |
| --- | --- |
 USS Randolph
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding and Drydock Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  10. toukokuuta 1943
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  9. lokakuuta 1944 1. heinäkuuta 1953
Poistui palveluskäytöstä:  25. helmikuuta 1948 13. helmikuuta 1969
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 100 t (standardi) 36 380 t (kuormattu)
Pituus:  271 m (kokonaispituus)
Leveys:  28 m (vesiraja) 45 m (kokonaisleveys)
Syväys:  8,71 m
Koneteho:  150 000 hv (110 MW)
Nopeus:  33 solmua (61 km/h)
Miehistöä:  3 448
Aseistus
Aseistus:  12 × 5"/L38 DP -tykkiä 32 × Bofors 40 mm/L56 -ilmatorjuntatykkiä neliputkisina asennuksina 46 × Oerlikon 20 mm/L78 -ilmatorjuntatykkiä 91 × lentokonetta
USS Randolph (runkonumero CV-15) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus. Alus oli palveluskäytössä vuosina 1944–1948 ja 1953–1969, jona aikana se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Kuuban ohjuskriisiin.
Valmistus

Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 10. toukokuuta 1942. Alus laskettiin vesille 28. kesäkuuta 1944 kumminaan Guy M. Gilletten puoliso ja otettiin palvelukseen 9. lokakuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään Felix Baker.
Palvelus

Yhdysvaltain puolustusministeriö ilmoitti 7. elokuuta 1968 säästösyistä poistavansa aluksen palveluksesta 49 muun aluksen kanssa. Alus siirrettiin reserviin ja se ankkuroitiin 13. helmikuuta 1969 Philadelphiaan. Alus poistettiin alusluettelosta 1. kesäkuuta 1973.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Randolph (CV-15) Wikimedia Commonsissa
Essex-luokan lentotukialukset
Ylihärsilä

Ylihärsilä on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Erkki Ylihärsilä (s. 1932), metsänhoitaja ja opettaja, metsätalouden asiantuntija ja johtaja
Heimo Ylihärsilä (1913–1968), Lapuan kunnan- ja kauppalanjohtaja
Inka Hannula (ent. Ylihärsilä, s. 1981), kuvataiteilija, kulttuurituottaja ja kuvataideohjaaja
Risto Ylihärsilä (s. 1976), laulaja-lauluntekijä
Sami Ylihärsilä (s. 1975), keski- ja kestävyysmatkojen juoksija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Uistinvita

| Uistinvita |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vitakasvit Potamogetonaceae
Suku::  Lapavidat Potamogeton
Laji::  natans
Kaksiosainen nimi
 Potamogeton natans  L. 
Katso myös
   Uistinvita Wikispeciesissä   Uistinvita Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uistinvita (Potamogeton natans) on vesikasvi, jonka soikeat lehdet ja tähkämäinen kukinto nousevat veden pinnalle.
Ulkonäkö ja koko

Uistinvidan verso voi olla kaksi metriä pitkä. Sen soikeat, silposuoniset lehdet kelluvat veden pinnalla. Heinä-elokuussa nousee tähkämäinen vihreä kukinto vedenpinnan yläpuolelle. Uistinvidan juurakko on mehevä, ja kasvi lisääntyy helposti suvuttomasti katkenneista juurenpalasista.
Levinneisyys

Uistinvitaa tavataan koko Euroopassa Pohjois-Lappia ja Etelä-Espanjaa lukuun ottamatta.
Elinympäristö

Uistinvita viihtyy rehevissä vesissä.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Uistinvita (Potamogeton natans)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Uistinvita (Potamogeton natans)
Valokki – Nettikasvio: Uistinvita (Potamogeton natans)
Luopioisten kasvisto: Uistinvita (Potamogeton natans)
Suomen Luonto: Mistä vesikasvit ilmestyivät?
Uistinvidan lehti on soikea ja kelluu veden pinnalla.
Uukuniemi (kirkonkylä)

| Uukuniemen kirkonkylä |
| --- | --- |
 Uukuniemen kirkonkylä
 Koordinaatit: 61.7868°N, 30.0070°E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Karjala
Kunta:  Parikkala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kirkonkylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uukuniemen kirkonkylä on kylä Parikkalan kunnan Uukuniemen pitäjässä Etelä-Karjalan maakunnassa. Kirkonkylä sijaitsee Pyhäjärven eteläosasta pohjoiseen kuroutuvalla Uukuniemen niemellä, linnuntietä noin kaksi kilometriä Suomen ja Venäjän valtakunnanrajasta länteen.  Kirkonkylän länsipuolella on Pyhälampi.
Uukuniemen kirkko on vuonna 1793 valmistunut puinen ristikirkko.
Uukuniemen kirkonkylästä on maanteitse 83 kilometriä Savonlinnaan, 109 km Imatralle ja 127 km Joensuuhun (etäisyydet vuodelta 1985; tieyhteydet voivat sittemmin olla lyhentyneet).
Kirkonkylä oli Parikkalaan vuoden 2005 alussa liitetyn Uukuniemen kunnan aiempi hallintokeskus ja kirkonkylä. Kylällä on vanha kirkko (Uukuniemen puukirkko, 1793; korjattu nykymuotoon 1853; kellotapuli 1853), sankarihautausmaa ja vanha hautausmaa, ortodoksinen Pyhän perheen tsasouna (Akkakallion tsasouna; 2016/2017).
Kylän luoteispuolella Uukuniemen länsikyljestä Pyhäjärvelle työntyy parin kilometrin mittainen Papinniemenharju. Papinniemen puolivälissä on aiemmin sijainnut ortodoksinen kylä, jonka olemassaoloa on pyritty selvittämään muun muassa arkeologisilla kaivauksilla. Hieman pidemmällä Papinniemellä toimii lomakylä Papinniemi.
Aiempi peruskoulun alakoulu on lopettanut toimintansa; lähin alakoulu ja esikoulu on Saaren koulu, joka sijaitsee Akonpohjassa.
Aiheesta muualla

Uukuniemen sivusto
Uukuniemi-seura ry (karjalanliitto.fi)
Papinniemi Camping
Ulugh Beg

Ulugh Beg 1400-luvun maaluksessa.
Ulugh Beg (alkujaan Mīrzā Muhammad Tāraghay bin Shāhrukh, 1394–1449) oli aasialainen oppinut ja hallitsija. Hän oli Timur Lenkin pojanpoika, jonka aikana Timuridien dynastian valtakunnan kulttuuri kehittyi huippuunsa.
Ulugh Beg sai Samarkandin isältään Šahrokhilta, joka oli valloittanut kaupungin. Ulugh Beg kehitti siitä islamilaisen kulttuurin keskuksen. Hän rakennutti valtavan tähtitieteellisen observatorion, kirjoitti runoja, tutki historiaa ja opiskeli Koraania. Hän korjasi useita virheitä tähtitieteilijä Klaudios Ptolemaioksen laskelmista.
Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1447 Ulugh Beg nousi hallitsijaksi, mutta hävisi valtataistelun sukulaisilleen ja surmattiin vuonna 1449.