stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gustaf Adolf Taube
Suomennoksia

Pehr Johan Harald Thorsten Örtenblad : Ajattele luojaasi nuoruudessasi : saarnoja lapsille ja nuorisolle ; suom. Aatto Taube. Länkelä, Jyväskylä 1898
Henrik Müller : Hengellisiä virvoitushetkiä : hartaus- ja pöytäpuheita 1-2 ; suom. A. Taube. Suomen lähetysseura, Oulu 1905
Speden Spelit

| Speden Spelit> Spede Special |
| --- | --- |
 Speden Spelien logo vuosina 1992–2002
Tyyli:  kilpailu
Kestoaika:  50 min
Luoja(t):  Spede Pasanen
Pääosissa:  Spede Pasanen (1988–2001)   Saija Hakola (2001–2002)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:   Kolmoskanava  MTV3
Esitetty:  3. helmikuuta 1988 –  27. joulukuuta 2002
Jaksoja:  ? + 685 (1992–2002)
Tunnuskappale:  Bill Haley - Rock Around the Clock (1988–1994) Spede Show'n Bluff Brothers -sketsin musiikkiesitys (1995–2001)
Aiheesta muualla
IMDb 
Speden Spelit oli vuosina 1988–2002 Kolmoskanavalla ja MTV3:lla esitetty kilpailuohjelma. Kolmoskanavalle ohjelmat tuotti Spede-Yhtiöt ja MTV3:lle Spede-Tuotanto Oy. Ohjelma siirtyi MTV3:lle vuonna 1993 kanavauudistuksen myötä. Speden Spelit kuului pitkään katsotuimpiin televisio-ohjelmiin.
Ohjelman lähtökohtana oli, että Spede Pasanen oli kyllästynyt omien sketsien kirjoittamiseen. Hän lopetti Spede Show’nsa ja antoi Vesa-Matti Loirille mahdollisuuden jatkaa sketsien tekoa, jolloin syntyi uusi sarja Vesku Show. Tämän jälkeen Spede keskittyi omaan pelisarjaansa.
Ohjelman nimi vaihtui kolme kertaa ennen kuin se vakiintui lopulliseen muotoonsa. Aluksi se oli Spede Special (1988–1989), seuraavaksi Spedestroika (1989–1990) ja sitten Speden sallitut leikit (1990–1992). Marraskuussa 1992 ohjelma uudistui, kun mukaan tuli Veikkauksen rahapeli. Samalla nimi vaihtui muotoon Speden Spelit. Uusi nimi tuotti aluksi hankaluuksia, sillä eteläpohjalaisen Spelit-kansanmusiikkifestivaalin järjestäjät painostivat Spedeä vaihtamaan ohjelman nimeä. Nimi jäi kuitenkin pysyväksi. Vuosina 1988–1992 oli käytössä kesätauot, mutta kun Veikkaus tuli mukaan, ohjelma oli MTV3:n ohjelmistossa ympäri vuoden.
Juontajat

Ohjelmat juonsi lähes aina Pertti "Spede" Pasanen. Satunnaisesti Speden juontajasijaisina toimivat mm. Simo Salminen, Arja Koriseva sekä Linda Lampenius. Avustajina eli ”spelityttöinä” toimivat Nora Löfving, Saija Hakola, Alexandra Ounaskari, Annika Metsäketo, Nina Nortamo, Alexandra Lowe ja Speden tytär Pirre Pasanen. Spede Pasasen kuoltua 7. syyskuuta 2001 juontajaksi siirtyi 12. syyskuuta 2001 alkaen Saija Hakola, joka toimi ohjelman juontajana kunnes MTV3 lopetti ohjelman vuoden 2002 lopussa. Viimeinen Pasasen itsensä juontama jakso nähtiin televisiossa 6. syyskuuta 2001, päivää ennen hänen kuolemaansa.
Viimeinen Speden Spelit esitettiin 27. joulukuuta 2002. Viimeisiä Pasasen juontamia jaksoja ei ehditty esittää ennen Pasasen kuolemaa. Ne hyllytettiin ja korvattiin Hakolan juontamilla jaksoilla.
Elokuussa 2001 Onnenpyörä-visailuohjelman päätyttyä Pasanen oli tarjonnut tämän juontajalle Janne Porkalle juontajan paikkaa Speden Speleihin, mutta kanavalta sanottiin, ettei Porkka voi hypätä Onnenpyörästä toiseen ohjelmaan. Olisi ollut pakko pitää taukoa.
Esitysajat

Spede Specialia esitettiin keskiviikkoisin klo 18.30–19.30. Lehtitiedoissa Spede Specialin esittelyteksti oli "Spede kilpailuttaa tunnettuja vieraitaan koko palkintorahan edestä ja järjestää temmellyksen lomassa muutakin naurettavaa näyttelemällä kumppaneineen ennennäkemättömissä sketseissä.". Sketseissä oli muun muassa naisen logikkaa.
Spedestroikaa esitettiin lauantaisin klo 18.00–19.00. Lehtitiedoissa sitä kuvailtiin "Liennytysohjelmaksi".
Speden sallitut leikit esitettiin edeltäjänsä tavoin lauantaisin klo 18.00–19.00. Syyskuusta 1992 lähtien esitysajaksi vaihtui torstai klo 20.00–21.00. Ohjelman nimi parodioitiin ohjelmasta Kielletyt leikit.
Speden Spelien esitysaika oli vuosina 1992–1998 torstai klo 20.00–21.00. Vuosina 1999–2001 ohjelmaa esitettiin kahtena päivänä viikossa, helmikuuhun 2000 asti torstaisin ja perjantaisin sekä maaliskuusta 2000 alkaen keskiviikkoisin ja torstaisin klo 18.00–18.30. Tammikuusta maaliskuuhun 1999 Speden Spelit, maanantaisin esitetty lyhytikäinen Sana mania sekä tiistaisin ja keskiviikkoisin Kymppitonni esitettiin yläotsikolla "PeliSuomi". Viimeisenä vuotena 2002 Speden Spelit palasi takaisin kerran viikossa esitettäväksi tunnin mittaiseksi ohjelmaksi perjantaille klo 18.00–19.00.
Ohjelman kilpailut

Speden Speleissä neljä julkisuudesta enemmän tai vähemmän tunnettua vierasta kilpaili keskenään studiossa erilaisissa peleissä ja leikeissä. Niitä kutsuttiin ohjelmassa nimellä spelit.
Vakionumeroita olivat muun muassa hyppynarulla hyppiminen pareittain ja yksittäin, keilojen kaataminen potkupallolla, silmät kiinni yhdellä jalalla seisominen, tarkkuusammunta, hulavanteen pyörittäminen kaulan ympärillä, pingispallon piteleminen ilmassa hiustenkuivaimella, nauharenkaan läpi pujottautuminen yksin ja pareittain, juoksumatolla juokseminen, ajan arvioiminen sekuntikellolla sekä erilaiset kilpailut pelikorteilla, esimerkiksi kortin värin arvaaminen. Keksijänä tunnettu Spede Pasanen myös kehitteli ohjelmaa varten omalaatuisia kilpailulaitteita, kuten jalalla poljettavan autoratapelin. Mukana oli myös nopeustesteri, jossa kilpailijan tuli painella neljää valonappia koneen määräämässä järjestyksessä kiihtyvällä nopeudella. Laitteesta tuli niin suosittu, että niitä ilmestyi 1990-luvulla huoltoasemien baareihin pajatsojen ja hedelmäpelien joukkoon.
Lajin voittajalle oli luvassa 1 000 markkaa ja viimeiseksi jääneelle 1 000 markkaa miinusta. Jos useampi henkilö jakoi viimeisen sijan, henkilöt saivat 500 tai 300 markkaa miinusta. Ohjelman juoneen kuului myös, että Spede haastoi voittaneen kilpailijan tietyissä lajeissa, kuten naruhypyssä ja nopeustesterissä, ja saattoi menettää malttinsa hävittyään. Haasteita oli olemassa 2 000, 3 000 ja 4 000 ja joskus 5 000 markan arvoisia, joissa ensin mainitussa voittaja sai pitää 1 000 markan voittonsa myös jos hävisi haasteen. 3 000 markan haasteessa häviöllä jäi nollille ja 4 000 markan haasteessa tuhat markkaa miinukselle ja 5 000 markan haasteessa 2 000 markkaa miinukselle. Pikapelissä, jossa kilpailijoiden nostamista korteista punaiset voittivat mustat, ei ollut haasteita eikä jaettu miinuksiakaan.
Speden Spelien viimeisenä vuonna taas (euroihin siirtymisen takia) haasteet olivat joko 400, 500 tai 600 euron arvoisia. Häviöllä 400 euron haasteessa voitti 200 euroa, 500 euron haasteessa jäi nollille ja 600 euron haasteessa jäi 200 euroa miinukselle.
Todellisuudessa kilpailijat eivät saaneet voittamiaan rahasummia eivätkä joutuneet maksamaan miinukselle jäädessään, vaan jokainen sai esiintymispalkkion. Kilpailun voittaja sai muita suuremman palkkion.lähde?
Rahapeli

Speden Speleissä oli mahdollista veikata voittavan kilpailijan numeroa Veikkauksen rahapelissä ja näin voittaa itsekin ohjelman avulla. Kilpailijoiden numerot tosin arvottiin vasta lähetyksessä. Spelien numerot arponeet "pallotytöt" olivat mukana lähetyksissä vuoden 1999 loppuun asti. Oli myös toinen rahapeli, jossa oli mahdollista veikata jokaisen Spelin numeroa. Ohjelman lopussa kerrottiin Spelien oikeat numerot. Lisäksi ohjelmassa arvottiin joka viikko siihen lähetettyjen veikkauskuponkien avulla kaksi katsojaa, jotka pääsivät studioon kilpailemaan rahapalkinnosta ohjelman lopussa järjestetyssä korttipelissä. Jotta kuponki olisi kelvollinen lähetettäväksi ohjelmaan, siinä tuli olla kolme tv-tunnusta (tai Speden Spelien viimeisenä vuonna vaihtoehtoisesti kolme euron symbolia). Pelissä oli seitsemän numeroita 1–7 vastaavaa rahasummaa (joista 7 oli erityinen, joka viikko kasvava Casino-potti, ja 1–6 tavallisia summia, 1 suurin ja 6 pienin). Pelaajien valitsemien korttien numeroiden mukaiset rahasummat pudotettiin pois (ässä oli 1). Lopulta pelin voittaja sai jäljelle jääneen summansa sellaisenaan, ja häviäjä puolet omastaan. Tasapelin sattuessa kumpikin sai kyseisestä rahasummasta puolet.
Peliä pelattiin vuosien 1992–2002 aikana yhteensä 133,6 miljoonalla eurolla. Pelaajat saivat voittoja yli 52 miljoonan euron edestä. Veikkauksen edunsaajia tuettiin pelin tuoton avulla vuosien saatossa yhteensä noin 46 miljoonalla eurolla.
Aiheesta muualla

Spede Special Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Speden sallitut leikit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Pertti Melasniemi |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990) 
TV-elokuvat ja -sarjat (ohjaus):  Koivuharju (1976-1978)  Rauhanranta 12 (1978-1981)  HIFK-TPS (1979)  Hämähäkki (1982)  Koettakaa Vedellä, Vastasi Palopäällikkö (1983)  Hymyhuulet (1987)  Käärmeenlumoojat (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Spedestroika (1989-1990)  Hyvät herrat (1990-1996)  Herrat nauraa (1999) 
Pääjuontajana toimi Spede Pasanen
Spedestroika Kolmoskanavan ohjelmalistalla vuodelta 1990.
Nopeustesteri tuli ohjelman kautta monelle tutuksi laitteeksi
Suzuki PV

Monissa PV:issä näkyy omistajien oma kädenjälki, ja vain harva mopo on enää alkuperäisessä kunnossa ja vakio.
Suzuki PV50 on pienikokoinen mopo eli "tossumopo".
Historiaa

Vuonna 1979 Japanissa sarjatuotantoon tuli Suzuki EPO (PV50). Suomen malliin verrattuna oli EPO:ssa paljon enemmän varustuksia: Akku, vilkut, virtalukko, tavarateline edessä ja takana, tuoreöljyvoitelu ja viisi vaihdetta.
Suomeen Suzuki PV 50 mopoa alkoi tuoda maahan Bensow Oy vuonna 1981. Moposta jätettiin 60 kilogramman painorajoituksen takia pois akku, vilkut, tavaratelineet, ja tuorevoitelujärjestelmä. Silloisen mopoille kuuluvan nopeusrajoituksen 40 km/h (nykyään 45 km/h) takia jätettiin pois myös viides vaihde. Valurautaisen läppäsylinterin tilalla oli läpätön alumiininen sylinteri ja sylinterinkansi oli Suomen mallissa tehollisesti heikompi. 14 mm kaasuttimen tilalla oli 12 mm kaasutin ja ilmanputsariin oli lisätty kuristin.
Vuosimallit

Vuoden 1981 PV:ssä oli kärjellinen sytytys, joka vaihtui kärjettömään CDI-sytytykseen vuonna 1983. Vielä 1989 mopo oli pysynyt värejä lukuun ottamatta samana. Vuoden 1990 malliin tuli uudenmallinen, neliskulmainen etulamppu joka jollain tasolla onkin PV:n tunnusmerkki ja sähköinen äänimerkki. Jännitteensäädin uudistui 3-lattaliittimiseksi 1 johtoisen sijaan. Vuonna 1994 kun mopojen painorajoitus poistui, PV uudistui enemmän: Vanhan, läpättömän sylinterin tilalle tuli läppäsylinteri, kaasuttimeksi vaihdettiin isompi Mikunin 14-millinen, vanhan 12-millisen tilalle ja mopo sai viimeinkin tuoreöljyvoitelujärjestelmän.
Myös jännitteensäätimen paikka vaihtui takalokasuojaan. Vuonna 1998 Suzukille ominainen neliskulmainen etulamppu sai väistyä uuden pyöreän tieltä, samoin takalamppu uudistui. Samaan aikaan mopoon vaihtui 12V jännitteensäädin ja polttimot. Tämän seurauksena valot kirkastuivat huomattavasti. Mopo uudistui vielä kerran vuonna 2000, jolloin PV sai akun, virtalukon, käynnistyksenestojärjestelmän, seisontatuen katkaisimen ja vapaavalon mittaristoon. Vuoden 2000 malli jäi viimeiseksi, kun EU-direktiivin myötä lakia uudistettiin niin etteivät PV:n jarrut vastanneet enää vaadittuja.
Tekniset tiedot

Suzuki PV50 vuosimallit 81–93
Moottorityyppi: 2-tahtinen
Iskutilavuus: 49,9 cm³
Sylinterin halkaisija: 41 mm
Iskun pituus: 37,8 mm
Puristussuhde: 6,2:1
Suurin teho: 1,5 hp
Kaasutin: Mikuni VM12SH
Pääsuutin: 57,5
Polttoainesekoitus 3 %
Polttoainesäiliö: 3,5 litraa
Kytkin: Märkä monilevykytkin
Vaihteisto: 4-vaihteinen (paikka viidennelle vaihteelle) 1-N-2-3-4-(5)
Toisioveto: Ketju
Välityssuhde: 11,2 (eturatas 13, takaratas 35)
Sytytysjärjestelmä: (81–82 kärjet) (83– Kärjetön CDI)
Sytytystulppa: NGK, BP-6ES
Sytytystulpan kärkiväli: 0,7
Sähköjärjestelmän jännite: 6 V
Renkaat Eturengas: koko 3,50*8, paine: 1,7 bar. Takarengas: koko: 3,50*8, paine: 1,9 bar.
Suzuki PV50 vuosimallit 94–00
Moottorin tyyppi: 2-tahti
Iskutilavuus: 49,9 cm³
Sylinterin halkaisija: 41 mm
Iskun pituus: 37,8 mm
Puristussuhde: 7,0:1
Suurin teho: 2,0 hp
Kaasutin: Mikuni VM14SH
Pääsuutin: 72,5
Voitelu: Tuoreöljyvoitelujärjestelmä
Polttoainesäiliö: 3,5 litraa
Kytkin: Monilevyinen märkäkytkin
Vaihteisto: 4-vaihteinen (paikka viidennelle vaihteelle) 1-N-2-3-4-(5)
Toisioveto: Ketju
Välityssuhde: 10,4 (eturatas 14, takaratas 35)
Sytytysjärjestelmä: Kärjetön CDI
Sytytystulppa: NGK, BP-6HS
Sytytystulpan kärkiväli: 0,7
Sähköjärjestelmän jännite: 6 V (98–00 12V)
Renkaat: Eturengas: koko 3,50*8, paine: 1,7 bar. Takarengas: koko: 3,50*8, paine: 1,9 bar.
Aiheesta muualla

Suzuki PV kuvia - Tuhansia kuvia sisältävä kotimainen Suzuki PV arkistokuva-arkisto
PV-Foorumi - Suzuki PV-aiheinen keskustelupalsta.
Suzuki PV vuosimallia 1990.
Letizia (Espanjan kuningatar)

| Letizia |
| --- | --- |
 Letizia vuonna 2022.
Espanjan kuningatar
Valtakausi:  19. kesäkuuta 2014 –
Edeltäjä:  Sofía

Syntynyt:  15. syyskuuta 1972 (ikä 52) Oviedo, Espanja
Puoliso:  Alfonso Guerrero Pérez (1998-1999) Felipe VI (2004–)
Lapset:  Leonor (s. 2005) Sofía (s. 2007)
Suku:  Bourbon (avioliiton kautta)
Isä:  Jesús Ortiz Álvarez
Äiti:  Paloma Rocasolano
Uskonto:  Katolinen kirkko
Nimikirjoitus:  
Kuningatar Letizia (syntymänimeltään Letizia Ortiz Rocasolano, s. 15. syyskuuta 1972 Oviedo) on Espanjan kuninkaan Felipe VI:n puoliso ja täten Espanjan kuningatar.
Tausta

Letizia Ortiz Rocasolano syntyi Jesús Ortiz Álvarezin ja Paloma Rocasolanon vanhimpana lapsena. Hänellä on kaksi nuorempaa sisarta, Erika ja Thelma. Ortiz Rocasolano nousi julkisuuteen toimimalla Televisión Españolan uutistoimittajana. Hän avioitui ensimmäisen kerran Alonso Guerrero y Pérezin kanssa 7. elokuuta 1998. Avioliitto päättyi kuitenkin eroon jo vuonna 1999.
Avioituminen kuningasperheeseen

Felipe ja Letizia Ortiz Rocasolano ilmoittivat kihlauksestaan 1. marraskuuta 2003. He avioituivat 22. toukokuuta 2004. Koska Ortiz Rocasolanon ensimmäinen avioliitto solmittiin siviiliseremoniassa, katolinen kirkko suostui vihkimään Felipen ja Ortiz Rocasolanon.
Letizialla ja Felipellä on kaksi tytärtä, Leonor (s. 31. lokakuuta 2005) ja Sofía (s. 29. huhtikuuta 2007).
Miehensä Felipen noustua Espanjan kuninkaaksi Letiziasta tuli Espanjan historian ensimmäinen aateliton nainen, joka nousi maan kuningattareksi.
Kunnianosoituksia

Kaarle III:n ritarikunnan suurristi (Espanja, 2004)
Kuningatar Maria Luisan ritarikunnan suurristi (Espanja, de facto suurmestari)
Alankomaiden kruunun ritarikunnan suurristi (Alankomaat, 2014)
Italian tasavallan ansioritarikunnan suurristi (Italia, 2021)
Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska, 2023)
Nassaun perheen kultaisen leijonan ritarikunnan ritari (Alankomaat, 2024)
Chilen ansioritarikunnan suurristi (Chile, 2011)
Boyacá-ritarikunnan erikoissuurristi (Kolumbia, 2015)
Marianmaan ristin ritarikunnan 1. luokka (Viro, 2007)
Kristuksen sotilaallinen ritarikunnan suurristi (Portugali, 2006)
Vapauden ritarikunnan suurristi (Portugali, 2018)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Letizia Wikimedia Commonsissa
Letizia Espanjan kuningasperheen sivustolla (espanjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki
Ulvila

| Ulvila Ulvsby |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°25′45″N, 021°52′30″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Porin seutukunta
Kuntanumero:  886
Hallinnollinen keskus:  Vanhakylä
Perustettu:  1365
– kaupungiksi:  2000
Kuntaliitokset:  Kullaa (2005)
Kokonaispinta-ala:  422,51 km² 235:nneksi suurin 2022 
– maa:  400,82 km²
– sisävesi:  21,69 km²
Väkiluku:  12 378 83:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  30,88 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,5 %
– 15–64-v.:  56,7 %
– yli 64-v.:  26,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,9 %
– ruotsinkielisiä:  0,3 %
– muut:  2,8 %
Kunnallisvero:  9,4 % 70:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  8,1 % (2018) 
Kunnanjohtaja:  Mikko Löfbacka
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • SDP   • Kok.   • Kesk.   • PS   • Vas.   • KD:   8 7 5 4 2 1
www.ulvila.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ulvila (ruots. Ulvsby) on Satakunnan maakunnassa sijaitseva kaupunki. Ulvila sijaitsee Kokemäenjoen varrella, Porin naapurissa. Sen naapurikuntia ovat Porin lisäksi Harjavalta, Kokemäki, Nakkila ja Sastamala. Ulvilaan liitetyn Kullaan lisäksi entisiä naapurikuntia ovat Poriin liitetyt Porin maalaiskunta, Noormarkku ja Lavia sekä Sastamalaan liitetty Kiikoinen. Kaupungin keskusta koostuu kahdesta eri puolilla Kokemäenjokea sijaitsevasta taajamasta, Friitalasta ja Vanhastakylästä. Ulvilassa asuu 12 378 ihmistä, ja sen pinta-ala on 422,51 km², josta 21,69 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 30,88 asukasta/km².
Ulvilan kaupungin historia on pitkä: se perustettiin vuonna 1365, joten se on yksi Suomen kuudesta keskiaikaisesta kaupungista ja Suomen kolmantena perustettu kaupunki Turun ja Porvoon jälkeen.
1550-luvulla Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa halusi kauppapoliittisista syistä keskittää kaupan Suomessa kolmeen kaupunkiin; Turkuun, Viipuriin ja Helsinkiin. Vuonna 1550 Ulvilan  kaupunkioikeudet lakkautettiin ja   Ulvilan kaupungin porvarit määrättiin muuttamaan Helsinkiin. Ulvilan silloinen satama oli maankohoamisen vuoksi muuttunut laivoille kulkukelvottomaksi. Vuonna 1558 Juhana Herttua päätti että  kaupunki siirretään noin seitsemän kilometriä jokisuulle päin, ja paikalle perustettiin Porin kaupunki. 442 vuotta myöhemmin, vuodesta 2000 lähtien Ulvilan kunta on taas käyttänyt itsestään nimitystä kaupunki. Nykyisen muotonsa Ulvilan kaupunki sai, kun Kullaan kunta liitettiin siihen vuonna 2005. Ulvilan kaupunginvaltuusto päätti 15. ja 29. joulukuuta 2008 kuntaliitoksesta Nakkilan, Harjavallan ja Kokemäen kanssa. Liitoksen (hankenimeltään Nauhakaupunki) piti tulla voimaan vuoden 2011 alussa. Vuoden 2009 alusta aloittanut uusi valtuusto päätti kuitenkin 2. maaliskuuta 2009 purkaa liitossopimuksen.
Ulvilassa ilmestyy paikallislehti Ulvilan Seutu, jonka levikki on 3 243.
Maantiede

Ulvila sijaitsee Kokemäenjoen alajuoksulla joen molemmin puolin levittäytyvällä savitasangolla, entisellä suistomaalla. Lounaassa Ulvilan alue käsittää suurimman osan kuivatetusta Lattomerestä ja pohjoisessä Harjunpäänjoen ympäristön. Vanhankylän kohdalla Kokemäenjoki jakaantuu kahteen haaraan, joista vuolaampi Vanha- eli Pikkujoki virtaa itäistä ja leveämpi Isojoki läntistä uomaa. Haarat sulkevat sisäänsä noin kolme kilometriä pitkän Saaren, jonka maaperä on lähes yksinomaan hiekkaa. Kokemäenjoen vuosisatojen ajan mukanaan tuoman lietteen ansiosta Ulvilan alue soveltuu erityisen hyvin maanviljelyyn, ja pellot kattavat kaupungin alueesta varsin huomattavan osan (ennen Kullaan kuntaliitosta lähes kolmannes kaupungin maa-alasta). Vaikka meri on maankohoamisen myötä siirtynyt yli peninkulman päähän, Ulvilan muinaisesta sijainnista meren rannalla muistuttavat paikannimet Lattomeri, Suosmeri ja Sunniemi. Vanha rantaviiva on näkyvissä Haistilan entisen rautatieaseman kohdalla Kokemäenjoen pohjoispuolella olevan harjun rinteellä.
Kullaan kuntaliitoksen myötä Ulvilan alue laajeni huomattavasti sisämaahan päin. Muusta Ulvilasta poiketen suurin osa Kullaan alueesta on metsien peitossa, ja vallitsevana maalajina on moreeni. Kullaalla sijaitsevat myös Ulvilan ainoat järvet, joista suurin on Joutsijärvi. Pääosa Kullaan alueesta kuuluu Harjunpäänjoen valuma-alueeseen, mutta itäisimmän osan pikkujärvet ja lammet laskevat Rukajokea myöten Kokemäen Sääksjärveen. Pääosa viljellystä alueesta sijoittuu Kokemäen puolelta tulevaa harjujaksoa seuraten Levanpellosta Koskin kautta Palusjärvelle kulkevalle kapeahkolle kaistaleelle. Kullaan sijainnista vedenjakaja-alueella, maaperän heikosta vedenläpäisykyvystä ja maaston vähäisistä korkeuseroista johtuu, että suuri osa metsämaista on soistuneita.
Historia > Esihistoria > Mannerjää vetäytyy

Mannerjää vetäytyi Ulvilan alueelta noin 7600–7500 eaa. Asumiskelpoinen ei Ulvila vielä ollut, sillä alueen peitti noin 200 metriä syvä meri. Ulvilan ylävimmät reunaosat alkoivat kohota meren pinnan yläpuolelle noin 2000 eaa.
Historia > Esihistoria > Kivikausi

Ulvilan asutut osat ovat enimmäkseen melko matalaa, tasaista Kokemäenjokilaaksoa, joten maankohoaminen on vaikuttanut alueeseen voimakkaasti. Kivikaudelta on merkkejä Kiukaisten kulttuuriin kuuluneesta metsästäjä- ja hylkeenpyytäjäasutuksesta. Maanviljely alueella alkoi pronssikaudella, jolloin viljavat tasangot otettiin viljelyskäyttöön. Jälkeensä nämä asukkaat jättivät röykkiöhautoja. Asutus oli tähän aikaan ilmeisesti kiinteää, koostuen yksittäistaloista.
Historia > Esihistoria > Rautakausi ja autioituminen

Rautakauden alku toi mahdollisesti mukanaan väestön taantumisen. Ajanlaskumme ensimmäisten vuosisatojen jälkeen Ulvilan ja Nakkilan alueelta ei enää tunneta kalmistolöytöjä, joten on mahdollista, että väestö hävisi ja alue muuttui erämaaksi noin vuosituhannen ajaksi.
Samaan aikaan Ulvilan alueella ollut merenlahti jatkoi maatumistaan ja Kokemäenjoki toi nykyisten Friitalan ja Vanhankylän alueille savimaata, joka oli ilmeisesti liian sitkasta muokattavaksi aikakauden tekniikalla. Lähin tunnettu asutus sijaitsi Kokemäellä ylempänä Kokemäkijokilaaksossa.
Historia > Keskiaika

Rautakauden vaihtuessa historialliseksi ajaksi maanviljelytaidot kehittyivät ja asutus levisi Kokemäen suunnasta Ulvilan suuntaan. Ensimmäisenä syntyi Haistilan kylä noin 1200-luvulla. Myös Kokemäellä on Haistila-niminen kylä, joten väki saattoi olla kotoisin sieltä. Vaikka uudisasutus sitkeämmille saviseuduille tuli rauta-auran myötä mahdolliseksi, oli Kokemäenjoen suiston asutus osin vierasperäistä. Visbyn ja muiden kaupunkien hansakauppiaat tarvitsivat sataman ja tukikohdan, jollaisen harvaan asuttu Ulvilan seutu tarjosi.
Suistossa ei 1100-luvulla luultavasti ollut maataloja, mutta 1200-luvulla tilanne saattoi jo muuttua. Asiakirjoja 1200-luvulta ei ole jäljellä, mutta jo 1300-luvun asiakirjat kertovat vilkkaasta toimeliaisuudesta. Uudet asukkaat ja kokemäkiset ratkoivat lukuisia kiistojaan käräjillä, kun nautintaoikeuksista, kalastamojen hallinnasta ja kylien rajoista käytiin uusjakoa. Myös Ruotsin kuningas otti kantaa kiistoihin ja päätti uusista käytänteistä kokemäkeläisten tappioksi. Hiljalleen kokemäkeläisten vaikutusvalta ja hallinta suiston ja sen yläpuolisilla alueilla siirtyi uudisasukkaille näiden elämisen edellytyksiä vahvistamaan.
Ulvila nimettiin kauppalaksi mahdollisesti 1330-luvulla. Kaupunki pormestareineen se ei vielä ollut, sillä Ulvila oli vielä voudin alaisuudessa. Varsinaiset kaupunkioikeudet Ulvilalle myönsi Ruotsin kuningas Albrekt Mecklenburgilainen vasta 7. helmikuuta 1365. Vuonna 1347 Ulvila sai lisäksi oikeuden käydä kauppaa Kokemäen markkinoilla. Kaupungilla ei kuitenkaan ollut tapulioikeuksia eikä se siksi päässyt kehittymään. Kaupunkilaiset saivat käydä kauppaa vain Tukholman ja Turun kanssa eivätkä sisämaan talonpojat ja metsästäjät asioineet yksinomaan Ulvilan porvareiden kanssa.
Kaukaisimpia kyliä lukuun ottamatta useimmissa Ulvilan kylissä asuttiin 1400-luvulle mennessä. Kauempana olevat kylät oli perustettu viimeistään 1500-luvulle tultaessa.
Ulvilan kirkon eli Pyhän Olavin kirkon rakentamisen alkuvaiheita ei tiedetä kovin tarkasti. Nykyään kirkko on Ulvilan ainoa säilynyt keskiaikainen rakennus, mutta on epäselvää, rakennettiinko nykyinen kirkko jo 1300-luvulla. Dendrokronologinen tutkimus ajoittaa nykyisen kirkon 1480-luvulle. Toisaalta kirkon perustusten vierestä löydettiin vuonna 2005 rahakätkö, jonka kolikot ovat 1360–1380-luvuilta.lähde?
Perimätiedon mukaan Ulvilassa sijaitsi 1200–1300-luvuilla Liikistön tai Liikkisten kirkon lisäksi myös toinen kirkko. Tämä kirkko oli ylempänä joella, nykyään Nakkilaan kuuluvassa Anolan Kirkkosaaressa. Siitä ei ole jäljellä näkyviä jäännöksiä. Nimi Ulvila tuli nimen Liikkinen tilalle, kun kirkon suojeluspyhimykseksi tuli pyhä Olavi. Vähitellen vanha nimi unohtui.