stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islam ja naiset
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Rituaalit ja tabut

Uskonnollisia velvollisuuksia suorittaessaan henkilön tulisi olla rituaalisesti puhdas. Tämän johdosta naiset eivät rukoile, paastoa tai käy moskeijassa kuukautisten tai lapsivuodeajan aikana. Naisen tulisi pestä koko vartalo aina yhdynnän, kuukautisten tai synnytyksen jälkeen. Muutoin riittää pieni puhdistautuminen.
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Tyttöjen ympärileikkaus > Lakikoulukuntien kanta

Islamin suuret šaria-lakikoulukunnat pitävät naisten ympärileikkausta islamin vaatimusten mukaisena, mutta sitä koskevat ohjeet islamin pyhissä kirjoituksissa ovat niukkoja. Uskonoppineiden enemmistö katsoo silti, että käytäntö  on Muhammedin esikuvan mukaista.
Šaria jakaa kaikki teot viiteen ryhmään: 1) pakollisiin, 2) suositeltaviin, 3) neutraaleihin, 4) loukkaaviin ja 5) kiellettyihin. Viisi suurta Islamin lakikoulukuntaa eli sunnalaiset shafi'i, malaki, hanbali ja hanafi sekä šiialainen jafari eroavat osittain toisistaan sen suhteen, mihin luokkaan ne sijoittavat tyttöjen ympärileikkauksen. Koulukunnista malaki, hanbali, jafari ja hanafi pitävät ympärileikkausta suositeltavana, hanafit tosin hyväksyvät myös kannan, että sen on pelkästään luvallista eli islamin kannalta neutraalia. Hanafi on islamin suurin lakikoulukunta, jota seurataan muun muassa Turkissa ja Keski-Aasiassa. Suositeltava tarkoittaa, että ympärileikkaus tuo ansioita Paratiisiin pääsemiseksi, vaikka sen laiminlyönnistä ei rangaista. Shafi'lainen koulukunta (mm. Somalia ja Etiopia) pitää tyttöjen ympärileikkausta pakollisena, mikä tarkoittaa, että laiminlyönnistä seuraa rangaistus viimeistään tuonpuoleisessa. Kyse on leikkauksesta, johon kuuluu klitoriksen poistaminen (arab. bazr). Šariakäsikirjassa Reliance of the Traveller tosin esiintyy tieto, että koulukunta vaatisi vain klitoriksen hupun (arab. bizr) poistamista, mutta orientalisti Anne-Sofie Roaldin mukaan se on käännösvirhe. Yksikään koulukunta ei pidä tyttöjen ympärileikkausta islamia loukkaavana tai kiellettynä.
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Tyttöjen ympärileikkaus > Yleisyys

Tyttojen ympärileikkaus on yleistä muslimivaltioissa. Sitä esiintyy Afrikan maista muun muassa Somaliassa (98 %), Guineassa (96 %), Egyptissä (91 %), Sudanissa (88 %), Eritreassa (89 %), Malissa (89 %) ja Etiopiassa (74%). Tyttöjen ympärileikkausta esiintyy myös Afrikan ulkopuolella useimmissa muslimimaissa, kuten Oman 90 %, Jemen 23 % ja Irakin Kurdistan 8 %. Sitä esiintyy myös Saudi-Arabiassa, Bahrainissa, Qatarissa, Syyriassa, Afganistanissa, Pakistanissa, Kuwaitissa ja Palestiinassa.
Aasiassa tyttöjen ympärileikkausta esiintyy lähinnä niissä maissa, joissa on muslimienemmistö. Indonesiassa sitä on esiintynyt 1600-luvulta asti, ja sen yleisyys on joillakin alueilla yli 90 %. Indonesiassa tehdyn kyselyn mukaan kaikki naiset pitivät sitä islamilaisena käytäntönä ja uskonnollisena velvollisuutena, ja sen kieltävät naiset eivät olleet  monien mielestä muslimeita. Malesiassa yleisyys oli 2010–2012  noin 90 %, ja 82 % musliminaisista piti leikkausta uskonnollisena velvollisuutena. Intiassa ympärileikkausta harjoittaa maahan 1500-luvulla Jemenistä tullut šiialainen Dwoodi Bohra -suuntaus. Sen kahden miljoonan väestössä noin 75–80% tytöistä on leikattu.
Afrikassa ympärileikkausta esiintyy myös sellaisten heimojen keskuudessa, jotka eivät ole muslimeja. Nämä heimot elävät muslimiväestöjen läheisyydessä, kuten Egyptin koptit tai Etiopian somalit.. Tapa on siirtynyt muslimien mukana Eurooppaan. Ruotsissa on havaittu, että 47 % Iranista, Irakista ja Kurdistanista tulleista tytöistä on leikattuja.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan naisten ympärileikkausta ei esiinny Aasiassa tai Lähi-idässä vaan lähinnä mustan Afrikan, Sudanin ja Egyptin muslimien parissa, sekä saman alueen muiden uskontojen piirissä. Hämeen-Anttilan mukaan on silti mahdollista, että tapaa esiintyy rajoitetusti islaminuskoisilla Aasian puoleisilla alueilla ja Pohjois-Afrikassa. Ympärileikkausta vastustavan Sahiya-järjestön aktivisti Mariya Taher toteaa, että jos  ympärileikkausta yleensä esiintyy islamilaisissa yhteisöissä, kyse on hyvin pienestä vähemmistöstä.
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Kunniaväkivalta

Toinen myös islamiin yhdistetty tapa on niin sanottu kunniaväkivalta, johon voivat kuulua myös kunniamurhat. Tavallisimmin niillä tarkoitetaan epäsiveellisyydestä epäillyn naisen murhaamista perhepiirissä. Tavan katsotaan heimokulttuureissa puhdistavan miehen ja suvun kunnian. Sosiaaliantropologi Philip Carl Salzman katsoo kunniaväkivallan kuuluvan klaanikulttuuriin. Paimentolaiselämässä valtiovalta on kaukana ja sosiaalisten normien noudattamista valvoivat sen takia perheet ja suvut itse. Perheenjäsenen syyllistyminen normien rikkomiseen katsottiin koko perheen tai suvun häpeäksi. Perhettä tai sukua painostettiin siten puuttumaan asiaan.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan kunniamurha on heimoperinnettä ja islamin kannalta yksiselitteisesti rikos, sillä islamin laki kieltää murhaamisen ylipäänsä ja erityisen jyrkästi toisen muslimin murhaamisen. On siis yhteensattumien tulosta, että kunniamurhia esiintyy muslimien keskuudessa. Vaikka islam kieltää murhaamisen, se ei toisaalta kiellä ihmisen surmaamista, jos siihen on lallinen syy. Joissakin tapauksissa, kuten kostona, surmatyö voi olla jopa pakollinen. Velvoite sisältyy hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen periaatteeseen (Koraani 3:104), joka on yhteinen koko islamille. Se tarkoittaa jokamiehen oikeutta puuttua toisten tekemisiin, jos šarian sääntöjä rikotaan. Michael Cookin mukaan periaate velvoittaa lähinnä aikuisia tai aikuisuuden kynnyksellä olevia vapaita muslimimiehiä, mutta periaatteessa jokaista muslimia. Orientalisti Patricia Crone on todennut, että ”islamilainen laki velvoittaa noudattajiaan puuttumaan tilanteeseen, jos he näkivät muiden uskovien olevan mukana syntisessä toiminnassa ja suostuttelemaan tai jopa pakottamaan heidät lopettamaan.” Ayaan Hirsi Ali katsoo, että juuri tämä on perustelu perheissä harjoitettavalle kunniaväkivallalle.
Michael Cook on julkaissut periaatteesta laajan tutkimuksen (Forbidding the Wrong in Islam). Periaate esiintyy Koraanissa ja hadith-kirjallisuudessa, mutta vasta al-Ghazali antoi sille 1000-luvulla klassisen muotoilun. Hän esitti väliintulolle kahdeksan askelmaa. Ensimmäinen on rikkomuksen luotettava todistaminen, viides aste on jo käsiksi käyminen esimerkiksi rikkomalla luvattomat musiikki-instrumentit, seitsemäs aste on lyöminen ja potkiminen, ja kahdeksas aste aseiden käyttö, mikä saattoi merkitä synnintekijän tappamista.
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Pukeutuminen

Islamin šaria-lainsäädäntö edellyttää hyvin peittävää pukeutumista naisilta. Shafi'i -koulukunnan mukaan naisten ja tyttöjen tulee peittää kodin ulkopuolella koko kehonsa mukaan lukien kasvot ja kädet. Hanafi-koulukunnan mukaan kädet ja kasvot voivat olla kodin ulkopuolella näkyvissä. Aina kun toisen henkilön kehonosan katsominen on laitonta, laitonta on myös koskeminen. Mies ei voi kätellä ketään naista vaimoaan ja aviokelvottomia sukulaisiaan lukuun ottamatta, ja tämä koskee kaikki lakikoulukuntia, myös hanafia.
Uskonoppineiden enemmistö, poikkeuksena jotkut hanafit, katsoo, että nainen ei saa poistua kotoa peittämättä kasvojaan olipa mahdollisuus kiusaukseen tai ei. Jos kiusauksen vaara on olemassa, kaikki uskonoppineet ovat yksimielisiä siitä, että kasvojen peittäminen on pakollista. Jos nainen pelkää herättävänsä houkutusta tai tulevansa houkutelluksi, hänen velvollisuutensa on peittää hunnulla kätensä ja kasvonsa. 1000-luvulla elänyt suufi ja shafi'i -imaami al-Ghazali katsoikin, että huivin käyttö on Jumalan rangaistus naisille siitä, että Eeva teki syntiä syödessään Paratiisissa kielletyn hedelmän.
Naisen on myös laitonta näyttää mitään osaa kehostaan murrosikäiselle pojalle tai toiselle naiselle, joka ei ole muslimi. Tämän takia Suomessa on musliminaisille ollut joissakin uimahalleissa omia uintivuoroja.
Vaikka šarian ohjeet ovat melko yhdenmukaiset ja koulukuntien välillä on vain vähän eroja, musliminaisten pukeutuminen vaihtelee käytännössä paljon. Vähiten peittävä erikoisvaate on hiukset ja kaulan kätkevä hijab, joka on Koraanin ja sunnan mukaisesti pakollinen. Maallistuneet muslimit, kuten monet Balkanin maiden muslimit ja Suomen tataarit ovat kuitenkin luopuneet jopa sen käytöstä. Jos myös kasvot peitetään, kyseessä on niqab. Pitkää huntua nimitetään jilbabiksi, ja sitä käytetään yhdessä niqabin kanssa. Kaikkein peittävin asu on burka, jota käytetään muun muassa Afganistanissa.
Toiset musliminaiset käyttävät peittävää vaatetusta uskonnollisista syistä, ja toiset tekevät sen pakosta. Vuonna 2013 tehdyn tutkimuksen mukaan noin puolet muslimeista Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Etelä Aasiassa (53–56 %) katsoi, että nainen saa itse päättää, käyttääkö huivia. Vähäisintä vapaaehtoisuuden kannatus oli Saharan eteläpuolisessa Afrikassa (40 %) ja suurinta Balkanin muslimiväestöissä (88 %).
Keskiajan šariakirjallisuuden elävä tulkinta > Perhe

Šarialaki sisältää runsaasti perhettä koskevia ohjeita. Muslimin ei ole pakollista puolustaa omaisuuttaan, mutta perheen naisten puolustaminen hyökkääjää vastaan on pakollista. Jos uskoo, ettei hyökkääjää voi muuten hillitä, hänet on šarian mukaan luvallista tappaa ilman, että siitä seuraisi rankaisua uskonnossa. Ystävälliset ja huolehtivat välit sukuun ovat islaminuskossa tärkeitä, ja niiden rikkominen on synti. Tässä vedotaan sekä Koraaniin (47:22) että Profeetan sunnaan.  Muhammedin kerrotaan sanoneen: ”Se, joka vahingoittaa perhesiteitään, ei astu Paratiisiin”.
Kun mies on huolehtinut omista välittömistä tarpeistaan, hänen on seuraavaksi huolehdittava taloudellisesti vaimostaan, sitten isästään, isoisästään ja niin edelleen, äidistään ja äidinäideistään, lapsistaan ja heidän lapsistaan, kaikista näistä niissä tapauksissa, joissa nämä eivät muuten tule toimeen köyhyyden tai kyvyttömyyden takia. Lapsi on velvollinen tukemaan isänsä vaimoa, jos isä ei siihen pysty. Jos avuntarvitsijoita on paljon, avun antamisen järjestys on: mies itse, hänen vaimonsa, miehen äiti, miehen isä, nuori poika (tai tytär) ja viimeksi aikuiset lapset.
Islamilaisen lain mukaan naisella voi olla omaa omaisuutta, ja omaisuuttaan hän hallitsee itsenäisesti.
Avioliitto

Muslimien avioliitot ovat yleensä järjestettyjä.  Musliminainen voi avioitua ainoastaan muslimimiehen kanssa.   Naisen suostumus avioliittoon tarvitaan, jos  hän on neitsyt. Muussa tapauksessa häntä on ainakin kuultava. Naisen on saatava suostumus avioliittoon holhoojaltaan (wali), joka on hänen isänsä, veljensä tai muu miespuolinen täysivaltainen muslimisukulainen. Jumalan lähettilään kerrotaan sanoneen: ”Ei ole avioliittoa ilman walia”.
Avioliitto > Tutustuminen

Avioliittoa harkitsevien tapaaminen toteutuu muiden läsnä ollessa. Profeetta on kehottanut seuralaisiaan katsomaan naista ennen avioitumispäätöksen tekemistä. Katse voi olla toistuva, eikä siihen tarvita naisen holhoojan lupaa. Näissä tutustumismuodoissa on kuitenkin oltava tarkkana siitä, etteivät ne riistäydy käsistä ja muutu  romanttisiksi.  On suositeltavaa, että morsian on neitsyt ja lisääntymiskykyinen. Nykyisin tehdään myös gynekologisia leikkauksia ”neitsyyden palauttamiseksi”. Tärkein hyvän morsiamen ominaisuus on kuitenkin uskonnollisuus.
Avioliitto > Avioliittosopimus ja häät

Avioliiton muodollinen solmiminen vaatii, että luetaan vihkikaava todistajien läsnäollessa ja mieluiten arabiaksi. Morsiamen holhooja lausuu morsiamen puolesta: "Minä nain sinut". Tähän sulhanen vastaa: "Minä nain hänet". Tilaisuudessa täytyy olla vähintään kaksi todistajaa, joiden tulee olla miespuolisia, oikeamielisiä muslimeja, joilla on hyvä näkö ja kuulo ja jotka ymmärtävät vihkikaavassa puhuttua kieltä.
Hääjuhlan järjestäminen on suositeltavaa. Al-Bukahrin ja Muslimin hadithien mukaan profeetta sanoi: ”Pidä hääjuhlat vaikka tarjoamalla yksi lammas”. Hääjuhla ei oikeuta miehiä ja naisia seurustelemaan keskenään tai kuuntelemaan kielletyksi luokiteltavaa musiikkia tai tanssimaan. Suositeltavaa onkin, että miesten ja naisten juhlat järjestetään erikseen.
Avioliitto > Islamilaisen avioliiton monimuotoisuus

Šiialaisuus tuntee väliaikaisen avioliitoliiton (mut'a) (نكاح المتعة eli "nautintoavioliitto"). Se on voimassa etukäteen sovitun ajan, esimerkiksi yhden tunnin. Imaamin johdolla solmittavaan mut'a-avioliittoon kuuluu, että naiselle tai tytölle annetaan sovitun suuruinen lahja, jonka hän saa pitää. Arvostelijoiden mielestä mut‘a-avioliitot ovat keino kiertää islamin avioliittolainsäädäntöä ja todellisuudessa prostituutiota. Sunnit eivät sitä hyväksy.
Islam hyväksyy lapsiavioliitot, ja myös Muhammed avioitui 6-vuotiaan tytön kanssa. Lapsiavioliitot ovat yleisiä joissakin muslimimaissa, missä jopa yli puolet tytöistä voidaan naittaa ennen 18 vuoden ikää. Isällä tai isänpuoleisella sukulaisella on oikeus naittaa edustamansa lapsi tai mielipuoli. Aikuisena lapsi ei voi tällaista avioliittoa purkaa.
Useimmissa muslimimaissa kirjattu alhaisin sallittu naimisiinmenoikä vaihtelee 16 ja 21 vuoden välillä. Avioliiton solmimisikä on noussut islamilaisissa maissa. Syitä tähän ovat asuntopula, elintason nousu, sulhasten perheiden morsiusrahat sekä kouluttautuminen. Egyptissä on nykyisin yleistynyt niin kutsuttu nikah urfi ( نكاح العرفي‎) eli "tapaan" perustuva liitto. Se on epävirallinen liitto ilman maallisen lain hyväksyntää, mutta siihen vaaditaan kaksi todistajaa. Nämä epäviralliset liitot ovat suosittuja kaupungeissa muun muassa taloudellisista syistä.
Islam hyväksyy miesten moniavioisuuden, jossa miehellä saa olla enintään neljä vaimoa. Melkein kaikissa islamilaisissa maissa moniavioisuutta on rajoitettu maallisella lainsäädännöllä. Se on kielletty Tunisiassa ja Turkissa ja tehty käytännössä mahdottomaksi Marokossa. Moniavioisuus on käymässä harvinaisemmaksi.
Avioliitto > Aviolliset oikeudet > Kuuliaisuus

IQRA-islamyhdistyksen avioliitto-oppaan mukaan aviollisen elämän säännöt ovat islamissa ”selkeät ja sopusoinnussa oikeamielisen ihmisluonnon kanssa”. Šarian nojalla on pakollista, että mies ja vaimo kohtelevat toisiaan hyvin; miehen tulee kohdella vaimoaan ystävällisesti, ja vaimon tulee palvella miestään ja kohdella häntä hyvin. Mies on naisen johtaja. Vaimon tulee totella miestään kaikessa, mikä on islamin lakien mukaan sallittua.
Ulkoinen kaunistautuminen kuuluu vain miehelle. Vaimon tulee osoittaa kiitollisuutta miehelleen velvollisuuksien täyttämisestä. Jos vaimo kokee, että hänen oikeutensa ovat puutteellisia, hänen tulee kääntyä ensisijaisesti itseensä ja miettiä, ovatko omat velvollisuudet suoritettu ihanteellisesti ja missä kohtaa niitä voisi vielä parantaa. Lasten kasvatus ja kodinhoito ovat vaimon vastuulla.
Islamilaisissa maissa noin 90 % muslimeista katsoi, että vaimon tulee totella miestään. Balkanilla ja Itä-Euroopassa luku oli alempi, vain 43 %.
Avioliitto > Aviolliset oikeudet > Elatusvelvollisuus

Aviomiesten on pakollista elättää vaimojaan sillä ehdolla, että nämä ovat miehensä saatavilla eivätkä kapinoi. Elatusvelvollisuus perustuu siihen, että naisen tulee olla miehensä saatavilla. Helsinki Islam Keskuksen sovittelijan mukaan "Miehen kuuluu maksaa ruoka, lääkkeet, vaatteet, kaikki mitä perhe tarvitsee. Naisen kuuluu huolehtia miehen omaisuudesta." Šarialaki sisältää luettelon naiselle kuuluvasta elatuksesta. Naisella on oikeus myötäjäisiin (mahr), jotka aviomies antaa avioliittosopimuksen tekohetkellä tai kun avioliitto on pantu täytäntöön. Miehellä ei ole oikeutta ottaa myötäjäisiä tai muutakaan naiselle antamaansa häneltä pois.
Avioliitto > Aviolliset oikeudet > Naisen liikkumisoikeus

Vaimolla ei ole oikeutta poistua asunnosta ilman miehen lupaa. Nainen ei saa poistua kaupungista ilman miehensä tai miespuolisen sukulaisen seuraa ellei matka ole pakollinen, kuten pyhiinvaellus. Vaimo ei saa ottaa vastaan vieraita kotiin ilman miehen lupaa. Nykyisin muslimien tavat ovat käytännön elämässä alkaneet muuttua, ja naisten töissä käynti kodin ulkopuolella on yleistynyt.
Avioliitto > Aviolliset oikeudet > Sukupuolisuhteet

Islam hyväksyy ainoastaan avioliitossa tapahtuvan seksin, joka tapahtuu miehen ja naisen tai tytön välillä. Sen sijaan homoseksuaaliset, esiaviolliset ja avioliiton ulkopuoliset suhteet ovat kiellettyjä. Kiellettyä on myös masturbaatio. Naisen on pakollista suostua seksiin, kun mies pyytää edellyttäen, että myötäjäiset on maksettu. Imaami al-Ghazalin mukaan miehen on oltava sukupuoliyhteydessä vaimonsa kanssa joka neljäs yö ottaen huomioon, että miehellä voi olla neljä vaimoa. Useammat tai vähemmät kerrat ovat myös mahdollisia, kunhan vaimo pidetään tyytyväisenä. Kotitöiden, töiden tai lapsen aiheuttama väsymys ei ole riittävä tekosyy puolison seksuaalisten tarpeiden laiminlyömiseen. Miehen tulee jakaa aikansa tasaisesti vaimojensa välillä lukuun ottamatta häiden jälkeistä viikkoa. Ehkäisymenetelmänä on lupa käyttää keskeytettyä yhdyntää, vaikka se ei ole suositeltavaa. Mies voi vaatia, että nainen ajelee häpykarvansa eikä ole likainen.
Miehen on kohdeltava vaimojaan tasapuolisesti mitä tulee miehen kanssa vietettyyn aikaan ja elatukseen. Jos uusi vaimo on neitsyt, tulee miehen olla hänen kanssaan seitsemän vuorokautta häistä. Jos vaimo ei ole neitsyt aika on kolme vuorokautta. Jos miehellä on useita vaimoja, hänellä ei ole velvollisuutta viettää öitään jokaisen kanssa järjestyksessä. Jos hän kuitenkin viettää yön yhden kanssa, hänen on vedettävä arpaa siitä, kuka on seuraava. Vähimmäisaika yhdelle vuorolle on yksi yö ja yksi päivä ja enimmäisaika kolme päivää. Viettäessään yön vaimon kanssa miehen ei ole pakko olla tämän kanssa sukupuoliyhteydessä, vaikka se onkin suositeltavaa. Jos mies haluaa matkustaa vaimon kanssa, hänen on vedettävä arpaa kenen kanssa.
Avioliitto > Aviorikos

Aviorikoksen osalta šaria määrää naimisissa olevalle muslimille kivityskuoleman, mikä on ollut ainakin sunnalaisten pääkoulukuntien yksimielinen näkemys. Naimisissa olevan avionrikkojan tappajaa ei rangaista. Jos avionrikkoja on lapsi, joka ei ole vielä tullut puberteettiin, rangaistuksena on sata ruoskaniskua. Koraanin ohjeiden mukaan vaimo tulee teljetä taloonsa, kunnes kuolema hänet korjaa (4:15) tai avionrikkojalle tulee antaa sata ruoskaniskua (24:2). Myös naisorjaa on rikoksesta ruoskittava. Ruoskimisesta Koraani toteaa: "älkää antako säälin estää teitä [täyttämästä Allahin lakia]".
Näitä šariaan sisältyviä rangaistuksia ei muslimimaissa nykyään normaalisti seurata lainsäädännössä. Sen sijaan niiden muslimien keskuudessa, jotka kannattavat šarian käyttöönottoa, myös kivitystuomio on suosittua. PEW-tutkimuslaitoksen kyselyn mukaan sitä kannatti näistä henkilöistä Albaniassa 25 %, Turkissa 29 % ja Pakistanissa 89 %. Šiialaisuudessa kivitystuomio ei sisälly šarialakiin.
Avioliitto > Avioero

Islamissa avioeroa pyritään viimeiseen saakka välttämään. Sinänsä sallituista teoista avioero on se, "jota Jumala eniten inhoaa". Miehelle eron ottaminen on kuitenkin helppoa, riittää, että mies lausuu yksinkertaisesti, että ottaa eron. Nainen voi erota miehestään vain tämän luvalla. Jumalan profeetta sanoi: ”Nainen, joka pyytää mieheltään avioeroa ilman pakottavaa syytä, ei tule tuntemaan Paratiisin tuoksua.” Koraanin ohjeen mukaan miehen tulee ensin varoittaa vaimoa, sitten välttää häntä vuoteessa ja viimeisenä keinona lyödä häntä.   Jos naimisissa oleva nainen kääntyy islamiin, eikä mies ole muslimi, sukupuolielämän tulee lakata välittömästi, ja naisen on haettava eroa.
Avioerot ovat yleistyneet myös muslimimaissa.  Muslimien mielipiteet naisten oikeudesta hakea avioeroa vaihtelevat maantieteellisesti.Vähiten naisten oikeutta eroa kannatettiin Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa (32 %), yleisintä se oli Balkanilla (86 %).
Avioliitto > Ehkäisy

Muslimioppineet suhtautuvat ehkäisyyn yleensä sallivasti, sillä jo profeetta Muhammadin kerrotaan hyväksyneen raskauden ehkäisyn. Tietyin ehdoin myös abortti on sallittu. Sosiaalisin syin se on sallittu Turkissa, Tunisiassa ja Bahrainissa. Muissa maissa abortti on sallittu ainoastaan mikäli äidin terveys on vaarassa.
Šariamääräyksen mukaan lasta tulee imettää kaksi vuotta, ja asia vahvistetaan myös Koraanissa (2:223). Aviottomat lapset ovat perinteisesti olleet häpeäksi.
Avioliitto > Yhteiskunnallinen elämä

Naisten yhteiskunnallisessa asemassa on ollut vaihtelua laajan islamilaisen maailman eri osissa. Rajoittuneinta se on ollut arabimaissa, kun taas turkkilaisten heimojen keskuudessa tai mongolien dynastioissa yläluokan naiset ovat voineet toimia taidemesenaatteina.
Avioliitto > Yhteiskunnallinen elämä > Yhteiskunnallinen vaikuttaminen

Sahih al-Bukhari sisältää hadithin, jonka mukaan profeetta Muhammed oli todennut: "Sellainen kansakunta ei koskaan menesty, joka panee naisen hallitsijakseen". Muslimiveljeskuntaa lähellä oleva Jamal Badawi toteaa, että naiset eivät suuremman tunneperäisyytensä takia sovi johtajiksi. Jotkut uskonoppineet ovat sitä mieltä, että islam sallii poikkeustapauksessa  myös naisen johtajuuden, mutta poikkeuksiin ei kuulu perjantairukouksen johtaminen tai armeijan komentaminen. Muslimienemmistöisissä maissa on silti ollut myös naisjohtajia. Ensimmäinen nainen islamilaisen maan johdossa oli Pakistanin pääministeri Benazir Bhutto (1953–2007). Hänet murhattiin islamilaisessa itsemurhaiskussa. 2000-luvulla Bangladeshin pääministerinä oli  Begum Khaleda Zia. Hän on saanut vankilatuomion korruptiosta.
Uskonnollisiin tehtäviin naisia ei juuri valita. Naispuolisia imaameja on silti ainakin lännessä, sillä imaamin asema perustuu siihen, että henkilö kokoaa ympärilleen uskovien joukon, joka hyväksyy hänet paimenekseen. Esimerkiksi Tanskassa vaikuttaa suomalaistaustainen naisimaami. Nainen ei kuitenkaan saa johtaa miestä rukouksessa eli toimia imaamina, jos paikalla on mies. Nainen voi pätevöityä uskonnolliseksi tuomariksi (qadi), mutta hän ei voi toimia sellaisena.
Avioliitto > Yhteiskunnallinen elämä > Koulutus

Tyttöjen koulunkäynti on maailmassa nykyisin yhtä yleistä kuin poikien, poikkeuksena eräät islamilaiset maat. Naisten koulutusta rajoittavat islamissa šarian määräykset: naisen paikka on kotona, mistä hän saa poistua asioille vain miehensä luvalla.
Joidenkin lähteiden mukaan koulutuksessa ja tieteessä islam oli tasa-arvoinen jo varhain. Kerrotaan, että eurooppalaiset miehet ovat käyneet opiskelemassa matematiikkaa oppineen musliminaisen Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamassa Al-Karaouinen yliopistossa. Islamin varhaishistorian tutkija Ian D. Morris katsoo, että tarina on keksitty. Hän arvelee, että ajatus naisen perustamasta "maailman vanhimmasta yliopistosta" on tullut suosituksi ideologisista syistä. Tarinaa yhdistää muslimien tuntema ahdistus kasvatuksesta ja naisten oikeuksista sekä toive siitä, että islamilaisella sivilisaatiolla olisi länsimaita suurenmoisempi historia. Kertomus korostaa kunnianhimoisesti sukupuolten yhdenvertaisuuden, suvaitsevaisuuden ja sivistyksen arvoa, mutta ei vastaa tosiseikkoja. Islamin saavutuksia esittelevä "1001 Inventions" -näyttely on tuonut esille keskiajan naispuolisia muslimitieteilijöitä. Jotkut esimerkeistä, kuten Mariam al-Asturlabi, ovat vahvaa liioittelua.