Bakkhantit (Euripides)
Tulkintoja

Bakkhantteja on pidetty yhtenä Euripideen parhaista tragedioista ja usein myös yhtenä suurimmista kreikkalaisista tragedioista. Erääksi näytelmän teemaksi voidaan nähdä kysymys, missä määrin irrationaalisuudelle on sijaa järjestäytyneessä yhteiskunnassa. Samalla näytelmän on tulkittu muun muassa kommentoivan sitä, että Kreikkaan alkoi sen kirjoitusaikana tulla yhä enemmän uusia vaikutteita itämaisista uskonnoista.
Huomiota on kiinnitetty siihen, että joissakin kohdin näytelmän traagisuuteen kietoutuu koomisia juonteita. Ehkä selvin esimerkki tästä on kohtaus, jossa Dionysoksesta innostuneet Teiresias ja Kadmos ovat vaivalloisesti etenemässä Kithaironin vuorelle toinen toistaan rohkaisten. Näiden kahden dionyysisiin vetimiin sonnustautuneen vanhuksen keskinäinen sanailu, jossa rampa taluttaa sokeaa, tuo sellaista groteskia huumoria näyttämölle, jota Euripideen edeltäjillä Aiskhyloksella ja Sofokleella ei esiinny. Myös Pentheuksen naiseksi pukeutumiseen Dionysos-nuorukaisen auliilla avustuksella sekoittuu sekä koominen rajojen rikkominen että traaginen valmistautuminen omaan väkivaltaiseen kuolemaan. Jos tätä Dionysoksen ja Pentheuksen kohtausta lähestytään homoseksuaalista tulkinta-avainta käyttäen, kuten joskus on tehty, näytelmän tulkinta ainakin tältä osin muuttuu aidosti moniääniseksi: toiset näkevät siinä drag show’n, toiset taas homoeroottisen ihastumisen.
Vaikka Bakkhantit-näytelmässä onkin koomisia aineksia, sen tapahtumat ovat myös hyvin julmia ja katsojan oikeudentuntoa koettelevia. Pentheuksen kohtalossa jonkinlainen paha saa palkkansa, mutta tämä oikeudenmukaisuus on jotenkin vääristynyttä. Dionysoshan tässä perää oikeutta ja loukattua kunniaansa. Hän myös saa hyvityksen. Jokaisen katsojan ratkaistavaksi jää, oliko rangaistus kohdallaan ja ketä pitää säälitellä, jos ketään. Pentheusta on verrattu suojaamattomaan sähkölankaan koskeneeksi nuorukaiseksi, joka tietämättömyyttään ja liiallista itsevarmuuttaan uhmasi luonnonlain tapaista voimaa, jota hän ei ymmärtänyt ottaa huomioon. Rangaistus ei tule pahoista teoista vaan pikemminkin tietynlaisesta hybriksestä.
Näytelmää on myös tulkittu allegorisesti pitäen lähtökohtana Bakkhanttien alkua: Dionysos on tullut istuttamaan mysteerinsä Thebaan. Niinpä on esitetty, että näytelmän monet yksityiskohdat kuvaisivat itse asiassa Dionysoksen mysteerien initiaatiomenoja. Näin ollen Euripideen näytelmä olisi eräänlainen pyhä kertomus (hieros logos), jonka tarkoituksena olisi paljastaa näitä mysteereitä niin pitkälle kuin mahdollista. Monet ovat kuitenkin sitä mieltä, että näytelmässä ei suinkaan paljasteta mysteereitä, vaan vastaukset löytyvät, jos ovat löytyäkseen, Euripideen suhteesta omaan yleisöönsä. Mitä hän halusi opettaa ihmisille? Ehkä hän halusi palata kreikkalaiseen alkudraamaan ja yhdistää riitin ja myytin. Tällöin näytelmässä on vähemmän Euripideen omaa ainesta kuin on kuviteltu. Tai ehkä Euripides halusi vain tuottaa jotain sellaista, mitä hän tiesi katsojien odottavankin Dionysosta käsittelevältä näytelmältä. Viinin keksijää ja levittäjää Dionysosta ei voi ajatella ilman hillittömiä bakkhanttinaisia, ja silloin yhtä ja toista voi päästä tapahtumaan. Joka tapauksessa näytelmä omalta osaltaan vahvistaa kuvaa Dionysoksen moniselitteisyydestä.