stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aniliini

| Aniliini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  fenyyliamiini
CAS-numero:  62-53-3
PubChem CID:  6115
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H7N
Moolimassa:  93,1 g/mol
Sulamispiste:  −6 °C
Kiehumispiste:  184 °C
Tiheys:  1,02 g/cm3
Liukoisuus veteen:  35 g/l (20 °C)
Aniliini (sanskritiksi नील, nila, ’sininen’, 'indigo') on yksinkertainen aromaattinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C6H7N ja rakennekaava C6H5NH2. Aniliinia käytetään 4,4'-metyleenidianiliinin, polyuretaanin, tekokuitujen, väriaineiden ja lääkkeiden valmistuksessa sekä vulkanoinnin kiihdytinaineena kumituotteiden valmistuksessa. Yhdisteestä käytetään myös nimiä bentseeniamiini, aminobentseeni ja fenyyliamiini.
Aniliini on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön öljymäinen neste, jolla on tunnusomainen haju. Aniliini muuttuu ruskeaksi ilman tai valon vaikutuksesta. Sen moolimassa on 93,1 g/mol, sulamispiste −6 °C, kiehumispiste 184 °C, tiheys 1,02 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa 3,4 g/100 ml, taitekerroin 1,586 nD20, leimahduspiste 70 °C c.c., itsesyttymislämpötila 615 °C ja CAS-numero 62-53-3.
Otto Unverdorben havaitsi ensimmäisen kerran aniliinin vuonna 1826 indigon uuttamisen yhteydessä. Friedlib Runge huomasi, että aniliinia esiintyy myös kivihiilitervassa. Kivihiiliterva oli ollut ei-toivottu sivutuote valokaasun valmistuksessa, mutta nyt sitä voitaisiin hyödyntää tekstiiliteollisuudessa. Tärkeän askeleen otti August von Hofmann yhdeksän vuotta myöhemmin onnistuessaan erottamaan aniliinia kivihiilestä.
Anilismi on aniliinin aiheuttama myrkytystila.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukes, Kemikaalien EU-riskinarviointi ja –vähennys: Aniliini (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
PubChem: Aniline (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Aniline (englanniksi)
DrugBank: Aniline (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Aniline (englanniksi)
ChemBlink: Aniline (englanniksi)
Andromeda (mytologia)

Paul Gustave Dorén maalaus Andromedasta kahlittuna kallioon.
Andromeda (m.kreik. Ἀνδρομέδα) on kreikkalaisessa mytologiassa Aithiopian kuninkaan Kefeuksen ja Kassiopeian tytär. Kassiopeia kehui olevansa nereidejä kauniimpi. Tämän vuoksi merenjumala Poseidon suuttui ja lähetti meripeto Ketoksen hävittämään maata. Ainoa keino saada Ketos lopettamaan oli uhrata meripedolle kuningas Kefeuksen oma tytär. Kuningas kahlitsi tämän alastomana kiveen meripedolle uhriksi. Väliin tuli Perseus, joka surmasi hirviön ja otti Andromedan vaimokseen.
Taru Andromedasta ja Perseuksesta > Kamppailu merihirviön kanssa

Perseus, joka surmattuaan Medusan lensi tarun mukaan kaukaisiin maihin, saapui lopulta aithiopialaisten maahan, jonka kuningas Kefeus oli. Hänen kuningattarensa Kassiopeia, joka oli ylpeä kauneudestaan, oli uskaltanut verrata itseään merinymfeihin, mikä herätti heidän suuttumuksensa siinä määrin, että he lähettivät kauhean merihirviön tuhoamaan rannikkoa. Rauhoitellakseen jumaluuksia oraakkeli käski Kefeusta tarjoamaan tyttärensä Andromedan hirviölle. Kun Perseus katsoi alas korkeauksista, hän näki tuon neidon kahlittuneena kallioon ja odottamassa merihirviön lähestymistä. Hän oli niin kalpea ja liikkumaton, että ilman hänen vuotavia kyyneleitään ja tuulessa liikkuvia hiuksiaan hän olisi käynyt marmoripatsaasta. Perseus oli niin hämmästynyt näkemästä, että hän melkein unohti heiluttaa siipiään. Kun Perseus leijui Andromedan päällä, hän sanoi: ”Oi neito, et ansaitse noita kahleita, vaan mieluummin sellaiset, jotka sitovat rakkaat yhteen. Kerro minulle, pyydän sinua, mikä sinun nimesi ja maasi nimi ja miksi olet näin sidottu.” Aluksi neito vaikeni vaatimattomuudesta ja, jos olisi voinut, olisi kätkenyt kasvonsa käsillään, mutta kun Perseus toisti kysymyksensä, koska hän pelkäsi tullevansa muuten syylliseksi johonkin virheeseen, hän paljasti nimensä ja maansa ja äitinsä ylpeyden kauneudesta. Ennen kuin hän oli lopettanut puhumisen, vedestä kuului ääni, ja merihirviö ilmestyi, pää nostettuna pinnan yläpuolelle. Neidon isä ja äiti, jotka olivat nyt saapuneet paikalle, eivät voineet suojella Andromedaa, vaan vain vuodattaa valituksia. Sitten Perseus puhui: ”Aika riittää kyyneleille, tämä hetki on kaikki mitä meillä on pelastukseen. Arvoni Zeuksen poikana ja maineeni Medusan tappajana saattaisi tehdä minut hyväksytyksi kosijaksi, mutta yritän voittaa hänet palveluksilla, jos jumalat vain ovat armollisia. Jos urhoollisuuteni pelastaa hänet, vaadin, että hän on palkintoni.”
Silloin hirviö oli taitavan lentäjän heittämän kiven ulottuvilla. Kuten kotka, niin nuorukainen syöksyi alas auringon suunnasta kohti hirviötä ja työnsi miekkansa sen olkapäähän. Haavan ärsyyntymänä hirviö nousi ilmaan ja syöksyi sitten syvyyyksiin. Kuin villisika, jota ympäröi haukkuva koiralauma, se kääntyi nopeasti puolelta toiselle, kun taas nuorukainen vältti sen hyökkäyksiä siipiensä avulla. Missä tahansa hän löysikään kulkureitin suomujen välistä miekkalleen, hän teki uuden haavan. Sankarin siivet olivat jo kastuneet, eikä hän uskaltanut enää luottaa niihin. Laskeutuessaan kalliolle, joka nousi aaltojen yläpuolelle, ja pitäen kiinni ulkonevasta palasta, hän antoi hänelle kuoliniskun. Rannalle kokoontuneet ihmiset hurrasivat niin, että kukkulat kaikuvat ääntä. Ilosta liikuttuneet vanhemmat syleilivät tulevaa vävyään ja kutsuivat häntä vapauttajakseen ja pelastajakseen.
Taru Andromedasta ja Perseuksesta > Kilpakosijoiden taisto

Iloiset vanhemmat palasivat Perseuksen ja Andromedan kanssa palatsiin, jossa heille järjestettiin juhla-ateria. Kaikki oli suurta iloa ja juhlaa. Mutta yhtäkkiä kuului sotaisaa melua, ja neidon kihlattu Fineus kannattajineen tunkeutui sisään vaatien Andromedaa omakseen. Kefeus moitti turhaan: ”Sinun olisi pitänyt vaatia hänet, kun hän makasi sidottuna kallioon hirviön uhriksi. Jumalten tuomio, joka määräsi hänet sellaiseen kohtaloon, hajotti kaikki enitset sitoutumiset, kuten kuolemankin olisi tehnyt.” Fineus ei vastannut, vaan heitti keihään Perseusta kohti, mutta se meni ohi. Perseus olisi heittänyt omansa, mutta pelkurimainen hyökkääjä juoksi ja pakeni alttarin taakse piiloon. Hänen tekonsa oli merkki siitä, että hänen ryhmänsä hyökkäsi nyt Kefeuksen vieraita kohti. He puolustivat itseään ja siitä seurasi suuri tappelu. Vanha kuningas vetäytyi sivummalle ja kutsui jumalia todistamaan, ettei hän ollut syyllinen tähän hänen vieraanvaraisuuteensa kohdistuvaan raivoon.
Perseus ja hänen ystävänsä pitivät jonkin aikaa puoliaan vaikka olivatkin altavastaajia, mutta hyökkääjien määrä oli heille liian suuri ja tuho näytti väistämättömältä, kun Perseukseen iski äkillinen ajatus: ”Saan viholliseni puolustamaan minua.” Sitten hän huudahti kovalla äänellä: ”Jos minulla on täällä joku ystävä, kääntäköön katseensa heti pois!” ja silloin nosti hän Medusan pään korkealle. ”Älä yritä pelotella meitä jonglööritempuillasi”, sanoi Theskelos ja kohotti keihään heittääkseen sen, mutta muuttui samassa kiveksi keihäs kohotettuna. Ampyks oli syöksemässä miekkansa maassa makaavan vihollisen ruumiiseen, kun hänen kätensä äkkiä jäykistyi, eikä hän voinut työntää sitä eteenpäin eikä taakse. Toinen, keskellä kovaäänistä haastelua, jähmettyi suu auki, mutta ääntä ei kuulunut. Yksi Perseuksen ystävistä, Akonteus, huomasi myös Medusan ja jäykistyi kuten muutkin.
Fineus näki nämä hyökkäyksensä kauhistuttavat seuraukset ja hämmentyi. Hän huusi ääneen ystävilleen, mutta ei saanut vastausta, hän kosketti heitä ja huomasi heidän olevan kiveä. Niin hän kaatui polvilleen ja ojensi kätensä Perseukselle, mutta käänsi päänsä poispäin, ja anoi armoa. ”Ota kaikki”, sanoi hän, ”anna minulle kuitenkin henkeni.” ”Alhainen pelkuri”, sanoi Perseus, ”sen minä kuitenkin annan sinulle, että mikään ase ei saa koskettaa sinua. Lisäksi sinua säilytetään talossani näiden tapahtumien muistona.” Näin sanoen hän piti Medusan päätä sillä puolella, jonne Fineus katsoi, ja samaan muotoon, jossa hän oli polvistuneena, kädet ojennettuina ja kasvot käännettyinä, hänestä tuli liikkumaton kivipatsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andromeda Wikimedia Commonsissa
Andros (antiikin kaupunki)

| Andros> Ἄνδρος |
| --- | --- |
 Antiikin Androksen arkeologista aluetta Palaiópolissa.
Sijainti
 Andros
Koordinaatit:  37°49′7″N, 24°49′56″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Palaiópoli, Ándros, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Aiheesta muualla
  Andros Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Andros (m.kreik. Ἄνδρος) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Androksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Palaiópolin kylän alueella saaren länsirannikolla.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Andros sai nimensä joko näkijä Androksesta, Eurymakhoksen tai Anioksen pojasta, tai Rhadamanthyksen sotapäälliköstä Andreuksesta, jolle kuningas antoi saaren. Geometrisella kaudella saarelta tunnetaan asuinpaikka Zagorássa.
Androksen kaupunki oli alun perin joonialaisten siirtokunta. 700-luvulla eaa. se oli riippuvainen Eretriasta. Kaupunki kukoisti poliksena erityisesti 600- ja 500-luvuilla eaa., ja se perusti omia siirtokuntia, kuten Akanthoksen ja Stageiran Khalkidikellä noin vuonna 654 eaa.
Persialaissodissa androslaiset joutuivat antautumaan persialaisille vuonna 490 eaa. ja antamaan laivastonsa Kserkseen käyttöön vuonna 480 eaa. Themistokles yritti vallata kaupungin, mutta tämä epäonnistui. Sodan jälkeen kaupunki liittyi Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Vuosina 450–440 eaa. kaupunki oli Ateenan alainen klerukhia. Vuosina 378–377 eaa. kaupunki kuului toiseen Ateenan liittoon.
300-luvun eaa. loppupuolella Andros tuli Makedonian vallan alle. Vuonna 200 eaa. sen valtasivat Pergamonin ja Rooman joukot, ja se ryöstettiin. Roomalaiset antoivat saaren Attalokselle.
Antiikin aikana koko Androksen saari oli pyhitetty Dionysokselle, ja se tunnettiin muun muassa viinistään.
Kaupungin alueella on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1956.
Rakennukset ja löydökset

Androksen kaupunki sijaitsi Androksen saaren länsirannikon keskivaiheilla. Kaupungissa oli akropolis eli yläkaupunki, jonka muureja ja yhden portin jäänteet ovat säilyneet. Kaupungissa tiedetään olleen Dionysokselle, Apollonille, Hestialle ja Athenelle omistetut temppelit sekä Zeuksen lähde. Kaupungissa tiedetään olleen myös teatteri.
Kaupungin agoralta on löydetty 200- tai 100-luvulla eaa. rakennetun stoan eli pylväshallin rauniot. Suuri osa agorasta on nykyisin meren peittämänä. Kaupungin satamana toimi Gaurion (myös Gaureleon) nykyisen Gávrion kylän paikalla, noin 12 kilometriä pohjoisempana, mutta myös kaupungin kohdalla olevan sataman rakennelmista on säilynyt joitakin mereen uponneita jäänteitä. Ágios Pétroksen kylässä on hellenistisellä kaudella rakennetun tornin jäänteet. Marmoria louhittiin saaren pohjoisosasta.
Kaupungin alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Palaiópolin arkeologisessa museossa ja Ándroksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Androksen kaupunki Wikimedia Commonsissa
Piirtokirjoitus, 100-luku eaa. Palaiópolin arkeologinen museo.
Satamarakennelmien jäänteitä.
HMS Angler (1897)

| HMS Angler |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  21. joulukuuta 1896
Laskettu vesille:  2. helmikuuta 1897
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1898
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t (standardi) 350 t (kuormattu)
Pituus:  64,01 m
Leveys:  5,94 m
Syväys:  2,13 m
Koneteho:  5 700 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Angler oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Angler-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 23. tammikuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1895-1896 laivasto-ohjelmaa ja  sen köli laskettiin 21. joulukuuta 1896 telakkanumerolla 313. Alus laskettiin vesille 2. helmikuuta 1897 ja se valmistui heinäkuussa 1898.
Palvelus

HMS Angler palveli 1903-1913 Välimerellä, jonka jälkeen se palveli Britteinsaarilla. Alus myytiin 20. toukokuuta 1920 romutettavaksi Wardille Milford Haveniin.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2012

Yhdysvaltain presidentinvaalit 2012 olivat Yhdysvaltain 57. presidentinvaalit. Tiistaina 6. marraskuuta 2012 järjestetyssä vaalissa valittiin valitsijamiehet, jotka puolestaan valitsivat seuraavan presidentin ja varapresidentin 17. joulukuuta 2012. Valitsijamiesten lukumäärä jakautuu osavaltioiden väestömäärän mukaan. Istuva presidentti Barack Obama sai taakseen 6. marraskuuta pidetyissä vaaleissa enemmistön valitsijamiehistä, ja sitä myöten hänet valittiin presidentiksi 17. joulukuuta pidetyssä valitsijamieskokouksessa. Obama sai äänistä 51,0 % ja hänen vastaehdokkaansa republikaani Mitt Romney 47,2 %.
Samaan aikaan pidettiin senaatin vaalit, joissa äänestettiin 33 paikasta, ja valittiin 113. Yhdysvaltain edustajainhuone. Lisäksi valittiin 11 kuvernööriä ja äänestettiin osavaltioiden tason lainsäädäntöelinten kokoonpanoista.
Muutokset valitsijamiesten määrässä

Yhdysvaltain vuoden 2010 väestönlaskenta muutti valitsijamiesten määrää joissakin osavaltioissa ja määritti niiden määrän vuosien 2012, 2016 ja 2020 vaaleissa. Kartassa on esitetty sinisellä osavaltiot, joissa valitsijamiesten määrä lisääntyi ja oranssilla osavaltiot, joiden valitsijamiesmäärä vähentyi. Harmaissa osavaltioissa ei ole tapahtunut muutosta.
Laskennan mukaan demokraatit menettivät kuusi paikkaa edellisissä presidentinvaaleissa Al Goren, John Kerryn ja Barack Obaman voittamissa osavaltioissa, kun taas republikaanit saivat kuusi paikkaa osavaltioissa, joissa heidän edelliset presidenttiehdokkaansa George W. Bush ja John McCain voittivat. Tämä tarkoittaa demokraateille 242 valitsijamiespaikkaa ja republikaaneille 181 paikkaa. Loput 115 valitsijamiestä eivät muuttuneet.
Perinteisesti kaikissa osavaltioissa on ollut käytössä enemmistövaali, jossa vaalin voittanut saa kaikki osavaltion valitsijamiehet. Vuoden 2012 presidentinvaalien esivaaleissa osassa osavaltioita siirryttiin suhteelliseen vaalitapaan.
Ehdokkaat > Demokraattien ehdokas

Istuva presidentti, demokraattisen puolueen Barack Obama, ilmoitti pyrkivänsä demokraattien ehdokkaaksi toiselle ja viimeiselle virkakaudelleen. Hän aloitti vaalikampanjansa huhtikuussa 2011. Istuvana presidenttinä Obamalla ei ollut vakavasti otettavia haastajia ja hänet ja varapresidentti Joe Biden valittiin yksimielisesti demokraattien ehdokkaiksi puoluekokouksessa 5. syyskuuta.
PresidenttiehdokasPresidentti
Barack Obama
Varapresidenttiehdokas Varapresidentti Joseph "Joe" R. Biden
Ehdokkaat > Republikaanien ehdokas

Republikaanien esivaalien voittajaksi selviytyi Massachusettsin entinen kuvernööri Mitt Romney, joka käytännössä varmisti ehdokkuutensa voitettuaan 29. toukokuuta Texasin esivaalin, mikä takasi hänelle enemmistön valintaan vaadittavista puoluekokousedustajista. Romney nimitettiin virallisesti republikaanisen puolueen ehdokkaaksi puoluekokouksessa 30. elokuuta. Hänen varapresidenttiehdokkaansa oli kongressiedustaja Paul Ryan.
PresidenttiehdokasMassachusettsin entinen kuvernööri Mitt Romney
Varapresidenttiehdokas Wisconsinin edustaja Yhdysvaltain Edustajainhuoneessa Paul Ryan
Myös seuraavat ehdokkaat kelpuutettiin osallistumaan vaaliväittelyihin:
Tim Pawlenty (luopui kampanjastaan 14. elokuuta 2011)
Thaddeus McCotter (luopui kampanjastaan 22. syyskuuta 2011)
Herman Cain (luopui kampanjastaan 3. joulukuuta 2011)
Michele Bachmann (luopui kampanjastaan 4. tammikuuta 2012)
Gary Johnson (siirtyi tavoittelemaan libertaaripuolueen ehdokkuutta)
Jon Huntsman, Jr. (luopui kampanjastaan 15. tammikuuta 2012)
Rick Perry (luopui kampanjastaan 19. tammikuuta 2012)
Rick Santorum (luopui kampanjasta 10. huhtikuuta 2012.
Newt Gingrich (vetäytyi ehdokkuudesta 2. toukokuuta 2012)
Ron Paul
Ehdokkaat > Republikaanien ehdokas > Republikaanien esivaali

Jo vuonna 2008 esivaaliehdokkaana ollut Mitt Romney keräsi mielipidemittauksissa vahvoja kannatuslukuja pitkin vuotta 2011. Loppukesästä hänen kilpailijakseen nousi Michele Bachmann, jonka kannatus kuitenkin lähti laskuun Rick Perryn ilmoittauduttua ehdokkaaksi elokuussa. Perry johti gallupeja parin kuukauden ajan, mutta kehnot esiintymiset televisioväittelyissä heikensivät hänen suosiotaan ja konservatiivien kannatus alkoi siirtyä liikemies Herman Cainille.  Cainin kampanja koki kuitenkin pahan kolauksen, kun kolme naista syytti häntä seksuaalisesta häirinnästä. Kun marraskuun lopulla ilmeni vielä, että Cainillä oli ollut vaalikampanjan alkuun saakka kestänyt avioliiton ulkopuolinen suhde, hän päätti luopua ehdokkuudesta.
Cainin vetäydyttyä republikaanien konservatiivisiiven ykkösnimeksi nousi Rick Santorum, joka voitti ensimmäisenä pidetyssä Iowan esivaalissa Romneyn äärimmäisen niukalla marginaalilla. Toisessa esivaalissa New Hampshiressä Romney otti selvän voiton, kun taas sitä seuraavan Etelä-Carolinan vaalin voittajaksi selviytyi Newt Gingrich.  Tuossa vaiheessa kisassa oli mukana enää neljä aktiivisesti kampanjoivaa ehdokasta, sillä Bachmann, Huntsman ja Perry olivat yksi toisensa jälkeen luovuttaneet heikon menestyksensä vuoksi.
Romney vankisti jälleen asemiaan ottamalla voiton runsasväkisessä Floridassa ja muutamaa päivää myöhemmin Nevadassa, mutta tilanne tasoittui jälleen Santorumin vietyä nimiinsä Coloradon, Minnesotan ja Missourin esivaalit.
Maaliskuun aikana Romneyn asema alkoi kuitenkin vähitellen vahvistua. Niin sanottuna supertiistaina 6. maaliskuuta hän voitti kuusi osavaltiota kymmenestä; Santorum voitti kolme ja Gingrich ainoastaan kotiosavaltionsa Georgian. Gingrichin ja Santorumin kampanjat alkoivat lisäksi kärsiä rahapulasta. Huhtikuun alussa Romney vei voiton Wisconsinin ja Marylandin esivaaleissa, ja 10. huhtikuuta Rick Santorum ilmoitti lopettavansa kampanjoinnin. Gingrich pysytteli mukana vielä muutaman viikon, mutta luopui hänkin kisasta 2. toukokuuta. Ron Paul pysyi virallisesti mukana aina elokuun lopussa pidettyyn puoluekokoukseen saakka, mutta ei onnistunut voittamaan yhtäkään jäljellä olleista esivaaleista.
Ehdokkaat > Sitoutumattomat ja kolmansien puolueiden ehdokkaat

Kahden pääpuolueen lisäksi libertaaripuolueen Gary Johnson ja vihreiden Jill Stein olivat ehdolla riittävän monessa osavaltiossa, että heillä oli teoreettinen mahdollisuus saada taakseen valitsijamiesten enemmistö ja voittaa vaalit.
Tulos

Presidentti Barack Obama voitti vaalit saaden äänistä 51,0 %, samalla kun vastaehdokas, republikaani Mitt Romney sai äänistä 47,2 %. Obaman ja Romneyn äänten ero oli noin 5 miljoonaa ääntä. Obama sai 65 899 660 ääntä ja Romney 60 932 152 ääntä. Ääntenlaskennan kuluessa Obama oli jäljessä äänimäärässä mutta kuitenkin saamassa enemmän valitsijamiehiä, sillä käytössä on enemmistövaalitapa osavaltioittain, ja enemmistön ääniä saanut valitsijamies saa osavaltion kaikki äänet. Lopulta kuitenkin Obaman saama äänimäärä kääntyi suuremmaksi kuin Romneyn. Vain 3,8 prosenttiyksikön erosta huolimatta Obama sai 332 valitsijamiestä ja Mitt Romney vain 206. Floridan tulos selvisi vasta usean päivän kuluttua, mutta sillä ei enää ollut merkitystä, koska Obama sai tarvittavat valitsijamiehet taakseen muutenkin. Mitt Romney tunnusti tappionsa.
Obama voitti seuraavissa osavaltioissa: Illinois, Oregon, Kalifornia, Havaiji, Washington, Minnesota, New Mexico, Maine, New York, Delaware, Connecticut, Maryland, Massachusetts, New Jersey, Rhode Island, Vermont, Florida ja Washington (DC). Romney voitti seuraavissa osavaltioissa: Utah, Montana, Alaska, Arizona, Missouri, Idaho, Texas, Louisiana, Kansas, Pohjois-Dakota, Etelä-Dakota, Nebraska, Wyoming, Alabama, Mississippi, Oklahoma, Tennessee, Arkansas, Länsi-Virginia, Etelä-Carolina, Georgia, Indiana ja Kentucky.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luettelo kaikista ehdokkuusilmoituksen tehneistä Federal Election Commission
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2012
| --- | --- |
Demokraattien ehdokkaat (Esivaalit):   Valitut Barack Obama (presidentti) Joe Biden (varapresidentti) Muut Bob Ely Keith Russell Judd Warren Mosler Darcy Richardson Jim Rogers Vermin Supreme Randall Terry John Wolfe 
Republikaanien ehdokkaat (Esivaalit):   Valitut Mitt Romney (presidentti) Paul Ryan (varapresidentti) Muut Michele Bachmann Herman Cain Jack Fellure Newt Gingrich Stewart Greenleaf John Huntsman Gary Johnson Fred Karger Andy Martin Thaddeus McCotter Jimmy McMillan Roy Moore Ron Paul Tim Pawlenty Rick Perry Buddy Roemer Rick Santorum 
Valitsijamiesten määrä ja muutokset
Annikeris

Annikeris (m.kreik. Ἀννίκερις, 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyreneläiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hänen ajoituksestaan ei ole täyttä varmuutta, mutta koska hänen kerrotaan olleen Paraibateksen oppilas, vaikuttaa siltä, että hän oli jotakuinkin Aleksanteri Suuren aikalainen.
Annikeris oli Aristippoksen seuraaja. Hän kielsi, että nautinto olisi ihmiselämän yleinen päämäärä. Sen sijaan hän katsoi, että jokaisella teolla oli erityinen päämäärä, nimittäin siitä tosiasiallisesti seuraava nautinto. Toisekseen hän katsoi, että nautinto ei ole pelkästään kivun vastakohta, koska kuolema lopettaa kaikki kivut, mutta sitä ei silti voida pitää nautintona. On kuitenkin olemassa absoluuttinen nautinto, joka liittyy tiettyyn hyveisiin, kuten isänmaan, vanhempien ja ystävien rakastamiseen. Näissä suhteissa ihminen kokee nautintoa, vaikka se voi johtaa kivuliaisiin tai jopa kuolettaviin seurauksiin. Ystävyys ei ole pelkästään tarpeidemme tyydytyttämiseksi, vaan se on itsessään nautinnon lähde.
Annikeris katsoi myös, päinvastoin kuin suurin osa kyreneläisestä koulusta, että viisaus tai harkitsevaisuus eivät yksinään riitä virheiden välttämiseksi. Viisas on se, joka on saavuttanut viisaan toiminnan tavan; inhimillinen viisaus on altis hairahduksille hetkellä minä hyvänsä.
Diogenes Laertios kirjoitti, että Annikeris lunasti Platonin vapaaksi Dionysiokselta, Syrakusan tyrannilta, kahdenkymmenen minan hinnalla. Jos Annikeris kuitenkin ajoitetaan 300-luvun eaa. jälkimmäiselle puoliskolle, kyseessä on saattanut olla toinen Annikeris, joka Klaudios Ailianoksen mukaan oli menestynyt kilpavaunujen ajaja.
Anglofilia

Skotlantilainen arkkitehti Robert Lorimer suunnitteli nykyisen Svenska Klubbenin rakennuksen, mikä sijaitsee Helsingin Kruununhaassa.
Anglofiili Carl Wilhelm Rosenlew rakennutti Hämeenlinnassa sijaitsevan Vanajanlinnan englantilaishenkiseksi metsästysmajaksi.
Anglofilia tarkoittaa brittiläisen kulttuurin ihailua. Anglofiili on Englannin tai englantilaisuuden ystävä. Anglomania tarkoittaa kiihkeää englannin ja englantilaisuuden ihailua.
Sanaa anglofiili mainitaan käyttäneen ensimmäisenä Charles Dickens vuonna 1864 All the Year Round -lehdessä, missä hän kuvasi vuodesta 1829 alkaen julkaistua ranskalaista lehteä Revue des Deux Mondes ”edistyneeksi ja jossain määrin ’anglofiiliseksi’”
Historiankirjoituksessa anglofilialla kuvataan valistuksen ajan ilmiötä Manner-Euroopassa, kun valistusajattelijat käyttivät brittiläistä yhteiskuntaa mallina omissa yhteiskuntafilosofioissaan tarkoituksenaan omien maittensa yksinvaltaisten järjestelmien muuttaminen. Englannin parlamentti on kokoontunut mainiosta vallankumouksesta 1689 alkaen säännöllisesti ja sillä on siitä alkaen ollut ylivalta moniin kuninkaan päätöksiin Bill of Rights -säädöksen mukaan. Tunnettuja englantilaista valtiojärjestelmää ihailevia valitusfilosofeja olivat Voltaire ja Montesquieu.