stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koskikeskinen
Maantietoa

Koskikeskinen on 650 metriä pitkä, 500 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 14,0 hehtaaria. Se sijaitsee Jämsänjoen yläjuoksulla aivan Kankarisveden alapuolella. Kankarisvedestä alkaa lyhyt Jämsänjoen uoma, joka putoaa kahden rinnakkaisen kosken, Naiskosken ja Rekolankosken, kautta Koskikeskiseen. Rekolankosken voimalaitos toimii läntisessä uomassa ja Naiskoskea käytetään ohijuoksutukseen. Jämsänjoki jatkuu Koskikeskisen eteläpuolella noin 14 kilometriä laskien Päijänteeseen. Koskikeskisen pinta on 5,6 metriä Kankarisvettä alempana ja noin 13 metriä alapuolista Jämsänjokea ylempänä. Laskujokea ei aluksi näe, sillä jokiuoman päälle on rakennettu UPM-konserniin kuuluvan Jämsänkosken paperitehtaan teollisuusalue ja joki virtaa sen alla paineputkessa Patalankosken voimalaitoksen kautta eteenpäin. Joen vanha uoma on katettu teollisuusalueen alle tunneliksi ja sitä käytetään ohijuoksutuksessa. Nämä vesistöjärjestelyt vaikuttavat suuresti järven ekologiaan ja sen vesitilanteeseen. Koskikeskisellä on kartan mukaan kaksi saarta, jotka ovat pieniä luotoja.
Koskikeskisen koillisosan muodostaa noin kahden hehtaarin laajuinen Viikinlahti, joka oli aikoinaan teollisuusalueen tehdasradan eristämä. Nykyään entistä ratalinjausta hyödynnetään kevyenliikenteen väylänä ja lahden suun ylittää puinen kävelysilta. Itärantaan on rakennettu uimahalli Koskikara ja sen vieressä on Jukka Virtasen jalkapallokenttä. 1930-luvulla rakennettu Ilveslinna sijaitsee Patalankosken itärannalla . Koskikeskisen etelä- ja lounaisrantaa hallitsee Jämsänkosken teollisuusympäristö. Aivan Koskikeskisen etelärannalla sijaitsee tehdasyhtiön vanha klubirakennus ja punatiilinen paperimakasiini .
Koskikeskisen länsirannalla on Pässinmäki, jossa järjestetään taidenäyttelyitä. Pohjoisrannalla puolestaan sijaitsee Naiskosken ja Rekolankosken historiallinen teollisuusympäristö voimalaitoksineen  ja ravintolakäyttöön muutettuine vanhoine myllyineen. Järven länsipuolella on pieni asuinalue. Rekolankosken ylittää kantatien 56 silta. Patalankosken ylittää teollisuusalueen vanhin silta, joka on tarkoitettu paikalliseen käyttöön. Järven rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä. Jämsänkosken liikekeskusta sijaitsee Koskikeskisen kaakkoispuolella.
Vesistösuhteet

Koskikeskinen sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Kankarisveden–Pirttijärven alueeseen (14.512) järvi kuuluu. Koskikeskisen virtaa Jämsän reitti, jonka ylimmät vesistöt sijaitsevat Multialla ja Petäjävedellä. Jämsän reitin valuma-alueen pinta-ala on 1 471 neliökilometriä , josta Pirttijärvelle jää arviolta 1 338 neliökilometriä . Koskikeskisen kautta virtaa vettä keskimäärin 14,5 kuutiometriä sekunnissa, joten se on selkeästi läpivirtausjärvi. Sen vedenpinnan korkeus on 92,2 metriä merenpinnan yläpuolella ja se sijaitsee 13,9 metriä ylempänä kuin Päijänne, jonne Jämsänjoki laskee.
Historiaa

Patalankoski, Rekolankoski ja Naiskoski houkuttelivat väkeä keskiajalla perustamaan vesivoimalla toimivia vesimyllyjä. 1700-luvun lopulta alkaen alueelle syntyi sahaus-, sellunvalmistus- ja paperinvalmistustoimintaa. Vesivoiman mekaaninen voimantuotanto hyödynnettiin myöhemmin sähköntuotannossa.
Koskikeskisen vanha kirjoitusasu Koski-Keskinen on vielä käytössä vuonna 1949 julkaistussa Jämsän seudun taloudellisessa kartassa. Taloudellisen kartan mukaan teollisuusrata kulki Kankarisveden ja Patalankosken eteläpuolen väliä ylittäen Viikinlahden nykyisen kevyenliikenteen sillan kohdalta. Patalankosken ylittävä silta on tätä paljon vanhempi, mutta Nais- ja Rekolankosken ylittävä silta valmistui vuonna 1953. Nais- ja Patalankoskia on perattu joko uittoa tai ohijuoksutusta helpottamaan. Viimeinen perkaus tehtiin 1950-luvulla.
Vuoden 1963 peruskartassa ei teollisuusrataa enää ole, mutta kartassa erottuu radan kohdalla jokin silta tai laituri. Nykyisen jalkapallokentän paikalla oli yleisurheilukenttä ja rannassa uimala. Vuoden 1981 kartassa uimalan on korvannut uimahalli.
Aiheesta muualla

Kalapaikka: Koskikeskinen
(14.5)
Rekolankoski Juhan Knutsonin vuonna 1869 maalaamana.
Koúrika

| --- | --- |
Muut nimet:  Kouroúkia (Κουρούκια), Kourákia (Κουράκια)
Sijainti:  35°21′29″N, 26°50′28″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,045 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koúrika (kreik. Κούρικα, myös Kouroúkia, Κουρούκια, Kourákia, Κουράκια) on pienten Kreikan saarten ryhmä, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Kásoksen saaren länsirannikon edustalla. Saaret ovat on asumattomia (vuonna 2011). Hallinnollisesti Koúrikan saaret kuuluvat Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaret

Saariryhmän suurimmat saaret ovat:
| Nimi | Sijainti | Pinta-ala (km²) |
| --- | --- | --- |
| Megálo Kouroúkio (Μεγάλο Κουρούκιο) | 35°21′33″N, 26°50′20″E | 0,024 |
| Mikró Kouroúkio (Μικρό Κουρούκιο) | 35°21′20″N, 26°50′36″E | 0,019 |
|  ? | 35°21′25″N, 26°50′31″E | 0,002 |
Pál Kovács (miekkailija)

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | säilä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | säilä |  |
Pál Kovácsin hauta
Pál Kovács (17. heinäkuuta 1912 Debrecen – 8. heinäkuuta 1995 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Pál Kovács voitti kultaa viisissä olympiakisoissa, mitä parempaan on pystynyt vain hänen joukkuetoverinsa Aladár Gerevich. He molemmat kuuluivat Unkarin miehistöön, joka voitti säilämiekkailussa joukkuekultaa Berliinissä 1936, Lontoossa 1948, Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 – Gerevich aloitti kultamitalien keräämisen jo vuonna 1932. Henkilökohtaisen olympiavoiton Kovács saavutti Helsingissä 1952 saatuaan neljä vuotta aiemmin pronssia. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti 1937 ja 1953.
Saavutukset

Olympiakultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1952
Olympiakultaa säilän joukkuekilpailussa 1936, 1948, 1952, 1956 ja 1960
Olympiapronssia säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1948
MM-kultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1937 ja 1953
MM-kultaa säilän joukkuekilpailussa 1937, 1951, 1953, 1954, 1955, 1957 ja 1958
MM-hopeaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1951 ja 1954
EM-kultaa säilän joukkuekilpailussa 1933
Hannu Kottonen

Hannu Kottonen (s. 13. kesäkuuta 1957) on entinen suomalainen suunnistaja, joka oli vuosina 1979 ja 1981 tuomassa Suomelle MM-mitalia suunnistusviestissä. Hän on ammatiltaan yritysjohtaja.
Liedon Parmaa edustanut Kottonen valittiin MM-edustajaksi Tampereen kisoihin 1979. Hän sijoittui henkilökohtaisella matkalla 13:nneksi ja pääsi viestiin toiselle osuudelle. Ruotsi oli viestissä ylivoimainen, mutta Seppo Keskinarkaus, Kottonen, Risto Nuuros ja Ari Anjala saivat hopeaa 15,25 minuuttia voittajan takana. Thunin MM-kisoissa 1981 Kottonen osallistui vain viestiin ja suunnisti siinä ankkuriosuuden. Suomen joukkue sai pronssimitalin. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Kottonen ei enää ollut kilpailijana mukana, mutta hänen vaimonsa Annariitta Kottonen sai pronssia.lähde?
Kottosen uran huippuhetkiä oli vuoden 1982 Tiomila-viesti, jossa Liedon Parma voitti vasta toisena ei-ruotsalaisena joukkueena. Ensimmäisestä suomalaisvoitosta oli tuolloin kulunut 28 vuotta. Hannu Kottonen suunnisti ankkuriosuuden ja saapui maaliin 20 sekuntia ennen Ruotsin Almby IK:n suunnistajaa.lähde?
Suomenmestariksi Hannu Kottonen ylsi vuonna 1982. Hänen sisarensa Soile Kottonen voitti suomenmestaruuden melonnassa, ja isä Oiva Kottonen kilpaili myös suunnistajana ja melojana.lähde?
Työura

Kottonen on opiskellut Turun kauppakorkeakoulussa ja toimi HKScan Oyj:n toimitusjohtajana 2012–2016. Sitä ennen hän on toiminut muun muassa Metsä Tissuen toimitusjohtajana 2006–2011 ja Huhtamäki-konsernin talousjohtajana.
Saavutukset

MM-hopeaa viestissä 1979
MM-pronssia viestissä 1981
MM-kisoissa henkilökohtaisella matkalla 13:s 1979
SM-kultaa pitkällä matkalla 1982
Tiomila-viestin voitto 1982 (Liedon Parma)
Krakkaus (kemia)

Krakkaus on kemiallinen prosessi, jossa mutkikkaat orgaaniset yhdisteet pilkkoutuvat yksinkertaisemmiksi. Reaktio perustuu hiiliatomien välisten sidosten katkaisemiseen. Krakkauksen avulla voidaan muuttaa raakaöljyn raskaita hiilivetyjä kevyemmiksi ja hyödyllisemmiksi yhdisteiksi, joista voidaan valmistaa esimerkiksi bensiiniä tai lämmitysöljyä.
Lämpökrakkauksessa käytetään suuria lämpötiloja, joissa hiiliatomien väliset sidokset hajoavat vapaa radikaali -mekanismilla. Reaktioita voidaan säädellä esimerkiksi painetta muuttamalla. Lämpökrakkausta on käytetty 1910-luvulta lähtien.
Katalyyttisessä krakkauksessa reaktion syntymiseen käytetään jotakin katalyyttiä. Menetelmää käytettiin kaupallisesti ensi kerran 1930-luvulla. Siinä syntyvien tuotteiden oktaaniluku on korkeampi kuin lämpökrakkauksessa.
Myös muita krakkausmenetelmiä on kehitetty.
Koutokeinon hurmos
Kirjallisuutta

Bjørklund, Ivar: The anatomy of a millennarian movement – some organizational conditions for the Sami revolt in Guovdageaidnu in 1852. Acta borealia, 1992, 9. vsk, nro 2, s. 37–46.  (englanniksi)
Brox, Johan: Kautokeino-opprøret:Kautokeino 1852. Dag og Tid, 17.4.1997, nro 16.  Artikkelin verkkoversio. (norjaksi)
Her seer du den Øxe, med hvilken du skal aflives (Kautokeino-opprøret). Dag og Tid, 17.4.1997, nro 16.  Artikkelin verkkoversio. (norjaksi)
Lehtola, Veli-Pekka: 140 vuotta saamelaisten kuuluisimmasta kapinasta : Koutokeinon "hurmahenget" uskonkiihkoa vai kansannousu?. Kaleva, 8.11.1992, s. 20.  Oulu.
Tauno Kovanen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | yli 87 kg |  |
Tauno Into Kovanen (20. kesäkuuta 1917 Kuru – 9. helmikuuta 1986 Lahti) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Kovanen aloitti kilpailemisen vasta 30-vuotiaana ja oli jo 35-vuotias yltäessään olympiapronssille kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa (yli 87 kg) Helsingissä 1952.
Itä-Aureen Junkkareita ja Lahden Ahkeraa edustanut Kovanen oli siviiliammatiltaan poliisi ja voitti kahdesti poliisien Euroopan mestaruuden painissa.
Saavutuksia

olympiapronssia Helsinki 1952 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja yli 87 kg)
SM-hopeaa 1950 ja 1953 sekä pronssia 1951 ja 1952
Kpelle-kirjoitus

Kpelle-kirjoitus on Liberiassa ja Guineassa puhuttua mandelaista kpellen kieltä varten laadittu tavukirjoitus.
Liberialaisen Sanoyien kylän päällikkö Gbili loi kirjoitusjärjestelmän 1930-luvulla. Sitä käytettiin useiden vuosikymmenten ajan melko aktiivisesti yksityisessä kirjeenvaihdossa ja muistiinpanoissa. Nykyään kpelleä kirjoitetaan latinalaisella kirjaimistolla.
Kpelle-kirjoituksen erikoisuus on alkukonsonantiltaan vaihtuvien tavujen osoittaminen samalla merkillä. Tämän avulla merkkien määrä saatiin rajoitettua 90:een, mikä on noin puolet vähemmän kuin vastaavissa vain, menden ja loman kirjoitusjärjestelmissä.
Kirjoituksen suunta on vasemmalta oikealle. Eräiden tietojen mukaan siinä on saatettu merkitä myös tooneja. Numerot yhdestä kymmeneen on lisätty myöhemmin.
Aiheesta muualla

Omniglot: Kpelle (englanniksi)
Scriptsource: Kpelle (englanniksi)
Kožva (taajama)

Kožva (komiksi ja venäjäksi Ко́жва) on kaupunkimainen taajama Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Petšoraan laskevan Kožva-joen suussa 9 kilometriä Petšoran kaupungista lounaaseen. Taajaman kautta kulkee Kotlasin ja Vorkutan välinen rautatie. Asukkaita on 3 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on saanut alkunsa Gulag-vankien 1930–1940-lukujen vaihteessa rakentamasta Kožvan rautatieasemasta. Vuonna 1941 sen yhteyteen perustettiin ensimmäinen vankileiri ja vuonna 1943 siirtokuormauspaikka, jonka tärkein tehtävä oli toimittaa puutavaraa Vorkutan kaivoksille. Petšoran rannalle syntyi taajama, jonka nimenä oli aluksi Vorkutstroi ja myöhemmin Saratovka. Vuonna 1952 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja nimen Kožva.
Vankileirit lakkautettiin vuonna 1961 ja Kožvassa toiminut Petšoran metsätyökeskus siirtyi Neuvostoliiton metsäteollisuusministeriön alaisuuteen. Uittopuun kuormauksen ohella siellä valmistettiin lautatavaraa ja kaivospölkkyjä. Vuonna 1980 Kožvan taajamassa oli 6 600 asukasta. Metsätyökeskuksen alamäki alkoi 1990-luvun alussa ja vuonna 2002 se lopetti toimintansa.
Aiheesta muualla

Kožvan taajama Petšoran piirin sivustolla[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Jessy Kramer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jessy Kramer |  Jessy Kramer |  Jessy Kramer |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 2018 |  |  |
Jessy Kramer (s. 16. helmikuuta 1990 Zijdewind) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa 128 ottelua ja tehnyt niissä 95 maalia. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018.
Kramer on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa Frankfurter HC:ssä vuosina 2010–2012 ja HC Leipzigissa 2012–2013, Norjassa Vipers Kristiansandissa 2013–2016 sekä Ranskassa Toulon Saint Cyr Var Handballissa vuodesta 2016.
Koulukatu (Tampere)

Koulukatua vuonna 2011.
fi
Koulukatu on pohjois-eteläsuuntainen katu Tampereen keskustassa, Kaakinmaan kaupunginosassa. Se on 1890-luvulla kaavoitettu bulevardityyppinen puistokatu, jota reunustavat lehtipuut. Koulukatu alkaa Pyynikin kirkkopuistosta ja johtaa Eteläpuistoon, Pyhäjärven läheisyyteen. Sen poikkikatuja ovat Hallituskatu, Ristikatu, Satamakatu, Tiiliruukinkatu, Pyhäjärvenkatu, Kurilankatu ja Eteläpuisto.
Koulukadulla on useita arkkitehtuurin ja kaupungin historian kannalta merkittäviä kohteita, kuten tunnettujen suunnittelijoiden piirtämiä koulu- ja oppilaitosrakennuksia. Siellä sijaitsee myös perinteikäs Koulukadun kenttä, jossa otettiin vuonna 1956 käyttöön Suomen ensimmäinen tekojäärata.
Pirkanmaan maakuntakaavassa (2040) Tampereen Koulukatu on määritelty maakunnallisesti arvokkaaksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Rakennuksia

Sulkeissa on talon valmistumis- tai käyttöönottovuosi, ellei toisin mainita.
Koulukatu 1 / Hallituskatu 30 : Reaalilyseo (Jac. Ahrenbergin suunnittelema koulurakennus, 1890)
Koulukatu 2–4 / Hallituskatu 32: Yhteiskoulun lukio (E. A. Kranckin suunnittelema koulurakennus, 1901)
Koulukatu 8: Koulukadun päiväkoti (Heikki Tiitolan suunnittelema ent. sairaalarakennus, 1904)
Koulukatu 9 / Satamakatu 17: Satamakadun Trikoo (ent. tehdasrakennus, useita laajennuksia ja eri suunnittelijoita, vanhin osa 1906)
Koulukatu 11: Pyynikin panimon alue (useita rakennuksia ja suunnittelijoita, 1897–1963)
Koulukatu 14: Svenska samskolan (August Krookin suunnittelema koulurakennus, suunn. 1901–1902)
Koulukatu 16: Heikki Tiitolan suunnittelema asuinkerrostalo (suunn. 1906)
Koulukatu 18: Talouskoulu (Wivi Lönnin suunnittelema oppilaitosrakennus, 1905)
Koulukatu 19 / Pyhäjärvenkatu 7: Kulkutautisairaalan alue (useita rakennuksia ja suunnittelijoita, 1892–1953)
Koulukatu 21 / Eteläpuisto 4: De Gamlas Hem (Birger Federleyn suunnittelema ent. vanhainkoti, 1905)
Kuvia

Yhteiskoulun lukio.
Satamakadun Trikoo.
Pyynikin panimo.
Talouskoulu.
Koulukadun kenttä.
Krasnaja gazeta

Lehden etusivu vuonna 1926.
Krasnaja gazeta (ven. Красная газета, ”Punainen lehti”) oli Pietarissa ja Leningradissa vuosina 1918–1939 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin V. Volodarskin aloitteesta tammikuussa 1918. Se oli eri aikoina kommunistipuolueen keskus-, kuvernementti- ja kaupunkikomiteoiden sekä Pietarin ja Leningradin neuvostojen äänenkannattaja. Vuosina 1918–1919 ja 1922–1936 Krasnaja gazeta ilmestyi aamu- ja iltapäiväpainoksena. Päätoimittajina työskentelivät muun muassa Volodarski, Lev Sosnovski ja Roberts Bauze.
Krasnaja gazetalla oli useita liitteitä, ja samanniminen kustannusyhtiö julkaisi aikakauslehtiä ja kirjallisuutta. Lehti yhdistettiin Leningradskaja pravdaan maaliskuusssa 1939.
Kotkan meripäivät

Meripäiväaluetta Kantasatamassa heinäkuussa 2008.
Kotkan meripäivät on Kotkassa heinäkuun viimeisenä viikonloppuna järjestettävä yleisömäärältään (yli 200 000) Suomen toiseksi suurin festivaalitapahtuma. Meripäivät kuuluu Finland Festivals -tapahtumiin. Meripäivät on järjestetty vuodesta 1962 alkaen. Tapahtuma alkaa virallisesti torstaina kello 18.00 alkavalla avajaisparaatilla, joka kulkee Kotkansaarella Keskuskatua pitkin. Joitakin tapahtumia järjestetään jo aikaisemmin torstaina. Meripäivät päättyvät sunnuntaina.
Meripäivien tapahtumat sijoittuvat pääasiallisesti eri puolille Kotkansaarta. Tapahtuman ydinalueena on toiminut viime vuosina Kantasatama ja satamasta torille johtava Kauppakatu, jotka ovat toimineet markkina-alueena. Meripäivät ovat koko perheen tapahtuma ja lapsille järjestetäänkin samaan aikaan Lasten meripäivät Toivo Pekkasen koululla.
Historia

Meripäiviä edelsi urheiluseurojen järjestämä Kesäyön tempaus -tapahtuma, jonka ohjelmassa oli muun muassa tanssia ja ilotulitusta. Kotkan kaupunginjohtaja Martti Viitanen toivoi Kesäyön tempaukseen lisää merellistä ohjelmaa, jolloin Kotkan Nuorkauppakamarin puheenjohtaja Arvo Aatos Viljami Mäki (1926–2012) suunnitteli kesätapahtuman nimeltä Meripäivät. Ensimmäiset Meripäivät järjestettiin vuonna 1962. Tapahtuman aiheiksi suunniteltiin meri, merenkulku, satamatoiminta, laivastovierailut, urheilu, kulttuuri ja talousalan luentotilaisuudet. Nuorkauppakamarin osuus oli suuri "Mitä Kotka tuo ja vie -näyttely". Mäen mielestä näyttely tarvitsi myös oluenmyyntiä. Suomessa oluenmyynti näyttelyiden yhteydessä oli kuitenkin uusi asia ja oluenmyyntiä anottiin suoraan Alkon pääjohtaja K.-A. Fagerholmilta, joka oli ensin penseä ehdotukselle, mutta myöntyi siihen kuultuaan, että ravintolan pito annettaisiin Sotainvalidien Veljesliiton Kotkan osastolle.
Vuonna 2007 meripäivät olivat Suomen suurin festivaalitapahtuma 300 000 kävijällä; kävijämäärää kasvatti samaan aikaan Kotkassa vieraillut The Tall Ships' Races.
Koronapandemian vuoksi vuosien 2020 ja 2021 meripäivät peruttiin, samoin Lasten meripäivät.
Meripäiväviikonloppuna Kotkan ja Kouvolan radan välillä kulkee ylimääräisiä junavuoroja ja tavallista pitempiä junia.
Neuvoksetar ja neuvos

Meripäivien yhteydessä julkistetaan Kotkan kaupungin valitsemat Kotkan meripäivien neuvoksetar ja neuvos. Arvonimen saa merkittävästä panoksesta kotkalaisuuden hyväksi.
1982 Anna-Liisa Linkola ja A. V. Mäki
1983 Terttu Pylkkänen ja Pellervo Marttila
1984 Sirkka-Liisa Oksanen ja Osmo Leino
1985 Anna-Liisa Piipari ja Timo Tarkiainen
1986 Hilja Telaranta ja Reino Salonen
1987 Leena Engström ja Vihtori Ahven
1988 Tarja Karell ja P. E. Sutela
1989 Leena Koukkula ja Matti Piipari
1990 Jatta Moilanen ja Antero Palomäki
1991 Airi Viitanen ja Keijo Partanen
1992 Irmeli Mäkelä ja Heikki Kauppinen
1993 Leena-Riitta Salminen ja Keijo Yrjölä
1994 Tuulikki Kuorikoski ja Larry Pounds
1995 Marjot Siikasaari ja Kalervo Paananen
1996 Seija Lempiäinen ja Jorma Nykänen
1997 Seija Guttormsen ja Ragnar Backström
1998 Eila Nieminen ja Erkki Ojanen
1999 Raisa Soini ja Keijo Asplund
2000 Sylva Horttanainen ja Erkki Ranta
2001 Auli Nyman ja Heikki Laaksonen
2002 Marita Taavitsainen ja Juha Hirvi
2003 Mirja Tapiola ja Hannu Tapiola
2004 Jaana Saarinen ja Risto Tuominen
2005 Elma Salo ja Pentti Kujala
2006 Mia Holmberg ja Risto Piipari
2007 Leena-Kaisa Kivoja ja Mikko Partanen
2008 Pirkko Lempinen ja Seppo Raanti
2009 Kaisa Rönkä ja Juhani Saarinen
2010 Eine Hänninen ja Jouko Koivukoski
2011 Sirpa Ollikainen ja Hannu Vaakanainen
2012 Airi Koivukoski ja Kai Holmberg
2013 Eila Lailavuo ja Seppo Grönvall
2014 Sari Saukkonen ja Pentti Välipakka
2015 Helena Kempas ja Aaro Sutela
2016 Ilpo Palomäki ja Virve Hollo
2017 Riikka Luostarinen ja Sampo Halttunen
2018 Jouko Alila ja Helena Vanhanen
2019 Pekka Savolainen ja Ulla-Maija Sievinen
Aiheesta muualla

Kotkan meripäivien kotisivut
Lasten meripäivien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mäki, Arvo A. V.: Kotkan Meripäivien alkutaival.  Books on Demand, 2010.  ISBN 978-952-498-790-5
Reino Kosonen

Reino Kosonen (6. lokakuuta 1941 – 3. elokuuta 2022) oli suomalainen lentopallovalmentaja ja pelaaja. Hän valmensi urallaan muun muassa Suomen lentopallomaajoukkuetta sekä Pieksämäen NMKY:tä. Hän on kautta aikojen menestyksekkäin suomalaisvalmentaja.lähde?
Pieksämäen NMKY

Reino Kosonen tuli Pieksämäen NMKY:n peräsimeen kaudella 1973. Ennen sitä hänellä ei ollut lähes ollenkaan lentopallon valmentamisen kokemusta. Nousu SM-sarjaan ei vielä ensimmäisellä valmennuskaudella onnistunut, mutta toisella Namika nousi SM-sarjaan. Kesän joukkue harjoitteli ankarasti Kososen valmennusopein. Etenkin fyysinenpuoli oli joukkueen harjoituksissa pääasia, sillä Kosonen oli aktiiviaikoinaan ollut huippuhiihtäjä. Kosonen toimi Namikassa pelaaja-valmentajana alkuvuosina. Heti ensimmäisellä SM-sarjakaudella hän johdatti joukkueen suomenmestaruuteen, joka on edelleenkin historiallinen sillä mikään muu joukkue ei ole pystynyt sarjanousijana samanlaiseen. Kosonen johdatti Namikan lopulta peräti seitsemään peräkkäiseen SM-kultaan, sekä yhdeksään Suomen Cupin mestaruuteen. Lisäksi hän valmensi joukkueen peräti kolme kertaa Euroopan Cupin finaaleihin, joka on edelleenkin historiallinen saavutus suomalaiselta seurajoukkueelta. Reino Kosonen toimi lopulta Pieksämäen NMKY:n valmentajana 1973-1988 aikana.
Hän toimi myös lentopallomaajoukkueen päävalmentajana vuonna 1983. Hän valmensi joukkueen Euroopan mestaruuskilpailuissa seitsemännelle sijalle, joka oli vuoteen 2007 asti Suomen lentopallohistorian paras arvokisasijoitus.
Tarmo & Pateri

Pieksämäen NMKY:n jälkeen Kosonen johti Varkauden Tarmon heti mestaruuteen vuonna 1989 ja Suomen cupin hopeaan 1990. Kaudella 1999 hän johdatti Keski-Savon Paterin Suomen-mestaruuteen sekä Suomen cupin voittoon. Kaudella 1998, ja 2000 Kosonen valmensi Paterin pronssille SM-liigassa. Suomen cupin mestaruuteen hän vei Paterin myös 1997 sekä hopealle 1998 ja 2000, jolloin hän lopetti pitkän valmentajauransa.
Pieksämäki Volley

Kosonen ei pysynyt poissa kauan ennen kuin palasi Pieksämäki Volleyn neuvonantajaksi naisten lentopalloliigaan. Pian hän alkoi valmentaa joukkuetta, joka eteni Suomen-mestaruuteen 2003 ja cupin hopealle 2004. Tämän jälkeen Kosonen siirtyi valmentamaan lentopalloilijoita Pieksämäen ammattiopistoon (nyk. Etelä-Savon ammattiopisto).
Muuta

Kososen poika, Henrik Kosonen valmentaa nykyisin Keski-Savon Paterin joukkuetta. Isä ja poika voittivat yhdessä Suomen-mestaruuden kaudella 1999, ja monet muut mitalit Paterin kulta-aikoina.
Saavutukset

Suomen mestaruus miehet 1975, 1976, 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1989, 1999
Suomen mestaruus naiset 2004
SM-hopeaa miehet 1982, 1983, 1985, 1986, 1990. 1991
SM-pronssia miehet 1998, 2000
SM-pronssia naiset 2005
Suomen Cupin voitto miehet 1974, 1975, 1976, 1978, 1979, 1980, 1981, 1984, 1997, 1999
Suomen Cupin voitto naiset 2003
Suomen Cupin hopea 1983, 1985, 1990, 1998
Suomen Cupin hopea naiset 2004
3 kertaa Euroopan cupin finaaliturnauksessa