stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinan taide
Arkkitehtuuri

Kiinalainen arkkitehtuuri on säilynyt perusosiltaan yhdenmukaisena koko Kiinan perinteisen kulttuurin aikana. Samat tilankäsittelyn ja tekniikan piirteet esiintyvät yksityisistä asunnoista palatseihin ja temppeleihin. Puu on ollut Kiinassa perinteisesti tärkein rakennusmateriaali. Kiinalaisista rakennuksista tunnetuimpia ja omaleimaisimpia ovat kaarevat katot, pagodit, pihatalot ja 6000 kilometrin mittainen Kiinan muuri. Kiinalaisen arkkitehtuurin arvostetuin muoto on maan puutarha-arkkitehtuuri, jolla on ollut suuri vaikutus Euroopassakin.
Muut taiteet

Kiinalainen käsityö ja taideteollisuus ovat aina olleet arvostettuja, ja maan käsityöperinne elää yhä voimakkaana. Kiinassa on keksitty ja otettu ensimmäisenä käyttöön uusia materiaaleja ja työtapoja. Kiinalaisista taideteollisuuden keksinnöistä tunnetuin on posliini. Ensimmäiset lasitetut keramiikkaesineet valmistettiin Kiinassa noin 1700 eaa. Varhaisimmat posliinilöydöt ovat 600-luvun haudoista. Ming-ajalle tyypillistä oli sinivalkoinen posliini, jota pidetään yhtenä kiinalaisen keramiikan huippusaavutuksena. Ming-aikana Kiinaan perustettiin keisarilliset posliinitehtaat Jingdezheniin, joka on edelleenkin tärkeä posliinikeskus. Posliinin vienti ulkomaille tuli tärkeäksi etenkin 1700-luvun kuluessa.
Toinen Kiinassa syntynyt taideteollisuusperinne ovat lakkatyöt, jotka saavuttivat huippunsa Ming-kaudella. Lakkaa saadaan lakkapuun maitiaisnesteestä. Eriväristä lakkaa on levitetty usein puulle tai hamppukankaalle. Sitä on käytetty maalina, siihen on upotettu koristeita, tai sille on kaiverrettu kuvioita.
Jadeksi kutsutut kivilajit ovat olleet Kiinassa aina arvostettuja materiaaleja, ensin nefriitti ja myöhemmin jadeiitti. Jadesta on valmistettu etenkin pienoisveistoksia, koruja ja pienoisastioita. Jadea paljon myöhemmin käyttöön tullut pronssi syrjäytti lopulta jaden rituaalikäytössä, kun siitä tuli valmistuksensa vaativuuden johdosta vaurauden ja vallan symboli. Muinaisessa kiinalaisessa pronssivalumenetelmässä käytettiin kappalemuotteja: erillisiä savesta muotoiltuja ja leikattuja muotin osia.
Cloisonné on soluemali, jota Kiinassa on valmistettu mongolivallan ajoista lähtien. Cloisonné-esineet valettiin aluksi pronssista ja 1500-luvulta alkaen kuparista.
Kiinalaisia tyylisuuntia etenkin taidekäsityössä ja posliiniesineissä alettiin jäljitellä Euroopassa 1600-luvulta 1800-luvulle asti. Chinoiserie-tyyli levisi 1700-luvulla kaikkialle Eurooppaan, mutta muoti-ilmiö vaikutti etenkin Ranskassa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa. Chinoiserie vaikutti etenkin rokokootyylin syntymiseen, ja se oli lähtökohtana 1700-luvulla kehittyneelle romanttiselle puutarhatyylille, joka alkoi Englannissa.
Uudistuminen 1800-luvulta alkaen

Kiina alkoi saada vaikutteita lännestä vuonna 1842, kun Shanghai avattiin ulkomaalaisille. Taiteeseen ensimmäiset nykyaikaiset vaikutteet tulivat Japanissa vierailleiden taiteilijoiden kautta, sillä Japanissa oli jo alettu yhdistelemään paikallisia ja länsimaisia perinteitä sekä perustettu taideinstituutioita. 1900-luvun alussa Kiinassa syntyi ”Uusi kansallinen maalaustaide” -liike: siitä syntyi kantonilainen tyyli, jossa oli eurooppalais-japanilaisia piirteitä. Kiinan ensimmäinen länsimaistyyppinen taidekoulu avattiin Nanjingissa 1906 ja ensimmäinen taideakatemia Shanghaissa vuonna 1911. Akatemian myötä Kiinassa nähtiin ensimmäiset julkiset taidenäyttelyt 1913 ja elävästä alastonmallista piirtämistä luokkahuoneissa.
1920-luvulta alkaen kiinalaistaiteilijat suuntautuivat Japanin lisäksi myös Pariisin ja Saksan taidekeskuksiin. He toivat maahan eurooppalaisvaikutteita esimerkiksi impressionismista ja fauvismista sekä yhdistelivät eurooppalaista maalaustekniikkaa kiinalaiseen ilmaisuun. 1930-luvulla suurin osa Kiinan tärkeimmistä taiteilijoista kannatti jo modernismia, mutta myös perinteinen maisemamaalaus oli yhä joidenkin suosiossa.
Sosialismi toi Kiinan taiteeseen uusia taiteellisia vaatimuksia, joita toteutettiin aluksi puukaiverruspainamisella. Kommunistisen puolueen johtaja, puhemies Mao julisti vuonna 1942 taiteelle uudet tavoitteet: tyylit ja aiheet oli tehtävä kansanomaisemmiksi ja kommunistinen puolue oli näytettävä myönteisessä valossa. ”Taide taiteen vuoksi” tuomittiin porvarillisena, nykytaiteen kaupalliset markkinat lakkautettiin, ja puolue otti maan taide-elämän tiukasti hallintansa alle. Sosialistinen realismi tuli hallitsevaksi tyylisuunnaksi 1950-luvun aikana, öljyvärejä suosittiin niiden neuvostoliittolaisen yhteyden vuoksi, ja poliittiset julisteet korotettiin korkeimmaksi taiteeksi. Kulttuurivallankumouksen aikana 1966–1976 perinteiset taiteet kärsivät erityisen paljon.
Nykytaide

Kulttuurivallankumouksen jälkeen Kiinan sensuuri alkoi lieventyä. Kiinan nykytaiteen voidaan katsoa syntyneen vuonna 1978, kaksi vuotta Maon kuoleman jälkeen, kun lakiuudistukset mahdollistivat taiteen muutoksen ja maan taideakatemiat avattiin uudelleen.
Vuonna 1979 itsenäisten taiteilijoiden ryhmittymä nimeltä Tähdet herätti hämmennystä ja ihailua Kiinassa abstrakteilla teoksillaan ja alastontutkielmillaan. Eräs ryhmän perustajista kirjoitti: ”Jokainen taiteilija on tähti. Jopa suuret taiteilijat ovat tähtiä kosmisesta näkökulmasta. Kutsuimme ryhmäämme Tähdiksi painottaaksemme yksilöllisyyttämme. Se oli suunnattu kulttuurivallankumouksen tappavaa yhdenmukaisuutta vastaan.”
Taiteen varovainen optimismi koki takapakkia vuoden 1989 Tiananmenin aukion tapahtumien seurauksena: abstraktia taidetta ei enää suvaittu, ja moni nykytaiteilija meni maan alle, pakeni ulkomaille tai lopetti väliaikaisesti. Taiteeseen tuli vieraantuneisuuden, sarkasmin ja välinpitämättömyyden ilmaisua; tämän kyynisen realismin edustajia ovat muun muassa Fang Lijun ja Liu Wei. Kiinan traumaattista lähihistoriaa ovat käsitelleet pop-taiteilijat Wang Guangyi, Liu Dahong sekä Zhang Xiaogang, jotka kritisoivat yhteiskunnassa vallitsevia myyttejä ja uskomuksia: propagandajulisteita, Maon henkilökuvia ja vallankumouksellisia iskulauseita.
Kiinan tunnettuja nykytaiteilijoita ovat Gaon veljekset Zhen (s. 1956) ja Qiang (s. 1962). Veljekset käsittelevät monipuolisessa taiteessaan yhteiskunnallisia kysymyksiä ja vastustavat Kiinan autoritaarisuutta. Heidän puhemies Maoa esittäviä uskaliaita veistoksiaan ja muita teoksiaan ei Kiinassa kuitenkaan ole voitu esittää. Myös toisinajattelija Ai Weiwei on Kiinan ulkopuolella hyvin tunnettu taiteilija. Kiinassa on kuitenkin paljon sellaisiakin nykytaiteilijoita, joiden työ ei ole poliittista.
Graffititaide ilmaantui manner-Kiinaan 1990-luvun puolivälissä, ja Hongkongiin muutama vuosi aiemmin. Graffitit eivät ole Kiinassa laittomia. Kiinalaiset graffitit ovat yleisimmin piirroksia, ja tekijät itse suhtautuvat siihen taidemuotona.
Kiinan taidemarkkinoiden myynti on moninkertaistunut 2000-luvulla. Nykytaide on Kiinassa eliitin ja hyvin toimeentulevien harrastus, ja tavallinen kansa harrastaa ahkerasti kalligrafiaa ja perinteistä mustemaalausta sekä erilaisia kansantaiteita.
Luettelo taidemaalareista ja kalligrafeista

Joitain Kiinan historian tunnetuimpia ja merkittävimpiä taidemaalareita ja kalligrafeja:
Gu Kaizhi (noin 344 – noin 406), eteläkiinalainen hovimaalari, Kiinan ensimmäinen merkittävä taidemaalari
Yan Liben (k. 673), korkeavirkainen muotokuvamaalari; myös hänen veljensä Yan Lide oli maineikas
Wu Daozi (työskenteli 720–760), seinämaalari, voimakkaan viivatekniikan mestari
Li Sixun ja Li Zhaodao (700-luvulla), isä ja poika, monivärisen maisemamaalauksen kehittäjiä
Wang Wei (699–761), perinteisen tussimaalauksen kehittäjä, myös runoilija
Han Gan (noin 720–780), hevosmaalari
Guan Tong, Jing Hao, Li Cheng, Fan Kuan ja Guo Xi (900- ja 1000-luvulla), Pohjois-Kiinan klassisen vuoristomaisemamaalaustyylin luojia
Li Tang (noin 1049–1130), toi pohjoisen tyylisuunnan etelään
Ma Yuan (noin 1190–1224) ja Xia Gui (noin 1180–1230), vuorimaisemamaalareita, joiden teoksissa ihminen on taolaisen ajattelun mukaisesti vain pieni tekijä uhkean luonnon keskellä
Keisari Huizong (hallitsi 1101–1125), kukka- ja lintumaalari, kalligrafi, taiteensuosija
Mi Fu, Su Dongpo, Huan Tingjian (Song-kaudella 1127–1276), maisema- ja bambumaalareita, kalligrafeja; arvostivat spontaaniutta, sisäistä näkemystä ja valaistumista buddhalaisittain
Liang Kai (1200-luvun alkupuoli), Mu Qi ja Ying Yujian (1200-luvun puoliväli), spontaanin chan-tussimaalauksen mestareita, joka oli arvostettua etenkin Japanissa
Zhao Mengfu (1254–1322), Huang Gongwang (1269–1354) ja Wu Zhen (1280–1354), maalari-kalligrafeja
Ni Can (1301–1374) ja Wang Meng (noin 1309–1385), vuoristomaalareita ja tussimaalareita, litteraatti-maalauksen kehittäjiä
Shen Zhou (1427–1509), Wen Zhengming (1470–1554), Tang Yin (1470–1527) ja Qin Ying (noin 1494–1552), Wu-koulukunnan edustajia, jotka ilmasivat maalauksissaan erilaisia mielentilojaan ja tunnelmiaan
Xu Wei (1520–1593), kukkamaalari
Wu Bin (noin 1568–1626) maisemamaalari
Dong Qichang (1555–1636), puumaalari, abstraktien älyllisten maisemien maalari, klassisuuden suosija
Wang Shimin, Wang Jian (1598–1677), Wang Hui (1632–1717), Wang Yuanqi (1642–1715), Wu Xi (1632–1718) ja Yun Shouping (1633–1690), Qing-kauden ortodoksisen koulukunnan edustajia, vanhojen kausien maisemamaalauksen suosijoita
Zhu Da (1625–1705), Daoji (1641 – noin 1710) ja Gong Xian (1617–1689), individualistisen koulukunnan edustajia
Qi Baishi (1863–1957), kukka-, hyönteis- ja kotieläinmaalari
Huang Binhong (1864–1955), viimeinen merkittävä litteraatti-maalari
Xu Beihong (1895–1953), tussimaalari, Ranskassa opiskellut öljyvärimaalari
Li Keran (1950-luvulta lähtien), perinteinen maisemamaalari aikana, jolloin kulttuurivallankumous suosi propagandataidetta
Zhang Xiaogang (s. 1958), Wang Guangyi (s. 1956), Wang Youshen (s. 1964) ja Zhao Shaoruo (s. 1962), pop- ja käsitetaiteilijoita
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan taide Wikimedia Commonsissa
China Online Museum. (englanniksi)
Kajaste, Tapani: Musta tussi ja valkoinen paperi. Akvart-galleria 18.12.2014.
Miettinen, Jukka O.: Itä-Aasian maisemaperinne. Taideyliopisto.
Cohen, Andrew: Eternal Spring, Ma Desheng Art Asia Pacific.  3/4 2014. Hong Kong. Arkistoitu 8.10.2018. Viitattu 8.10.2018. (englanniksi)
Kiinalaisissa maisemamaalauksissa on usein mukana kalligrafiatekstiä ja punaisia tekijäsinettejä. Ni Zan, 1300-luku.
Haudasta löytynyt suojelijaveistos 700-luvulta.
Ming-dynastian aikaista posliinia, kuvituksena yleinen aihe lohikäärme.
Killarney

| Killarney Cill Airne Cill Airne |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Killarney
 52°03′32″N, 9°30′25″W 
Väestö
Väkiluku (2016):  14 504
 www.killarney.ie 
Killarneyn High Steet kesäkuussa 2021
Killarney ([kɪˈlɑːrni]; iiriksi Cill Airne, [ˌciːl̠ʲ ˈaːɾʲnʲə], ’rinteiden kirkko’) on kaupunki Kerryn kreivikunnassa Lounais-Irlannissa. Kaupunki sijaitsee Lough Leanen koillisrannalla, joka on osa Killarneyn kansallispuistoa. Kaupungissa sijaitsevat St Mary's Cathedral, Ross Castle, Muckross House ja Abbey, Lakes of Killarney, MacGillycuddy's Reeks, Purple Mountain, Mangerton Mountain, Paps Mountain, Dunloen aukko ja Torcin vesiputous.
Killarney voitti Best Kept Town -palkinnon vuonna 2007 ympäristöministeriön ja Northern Ireland Amenity Councilin yhdessä järjestämässä rajat ylittävässä kilpailussa. Vuonna 2011 Irish Business Against Litter valitsi sen Irlannin siisteimmäksi ja maan puhtaimmaksi kaupungiksi.
Historia

Killarney oli näkyvästi esillä Irlannin varhaisessa historiassa ja uskonnollisilla siirtokunnilla oli tärkeä osa sen historiaa. Sen ensimmäinen merkittävä historiallinen asutuspaikka oli Pyhän Finianin vuonna 640 perustama luostari läheiselle Innisfallen-saarelle, joka oli miehitettynä noin 850 vuotta.
Paikallisen kaupunkialueen Aghadoen on ajateltu alun perin olevan pakanallinen uskonnollinen paikka. Paikka on liitetty myös 400-luvun lähetyssaarnaaja pyhään Abbaniin, mutta 700-luvun ogam-kivet ovat ensimmäinen selkeä todiste Aghadoen käytöstä tärkeänä kohteena. Legendan mukaan pyhä Finian perusti luostarin Aghadoelle 500- tai 600-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen tieto luostarista on vuodelta 939, jolloin Aghadoe-luostaria kutsutaan ”vanhaksi luostariksi”.
Anglonormannien hyökkäyksen jälkeen vuonna 1169 normannit rakensivat Parkavonearin linnan Aghadoehun. Linna oli mahdollisesti tarkoitettu varhaisvaroituksen etuvartioasemaksi, koska siitä oli näkymät koko Killarneyn laaksoon ja järvien alueelle.
1400-luvun lopulla paikallinen hallitseva klaani O’Donoghues Mor (Ross) rakensi järven rannalle Rossin linnan. Linnan omistusoikeus vaihtui 1580-luvun Desmondin kapinoiden aikana Mac Carty Morille.
Donal McCarthy Mor perusti Muckross Abbeyn vuonna 1448 observantiinifransiskaanien fransiskaaniluostariksi. Oliwer Cromwellin joukot polttivat luostarin kenraali Ludlow’n johdolla vuonna 1654.
Killarney oli vahvasti mukana Irlannin itsenäisyyssodassa. Kaupungilla ja itse asiassa koko kreivikunnalla oli vahvat tasavaltalaiset siteet ja yhteenottoja brittiläisten joukkojen kanssa tapahtui säännöllisesti. Great Southern Hotel oli jonkin aikaa brittien hallussa sekä toimistona että kasarmina sekä viereisen rautatieaseman suojelemiseksi. Yksi merkittävä tapahtuma sodan aikana oli Headfordin väijytys, kun IRA hyökkäsi junaan muutaman kilometrin päässä kaupungista.
Erot entisten aseveljien välillä kehittyivät kuitenkin nopeasti aselevon ja sopimuksen jälkeen ja Killarney kärsi sisällissodan aikana lisääntyvistä julmuuksista. Päivä Ballyseedyn joukkomurhan jälkeen vapaavaltion joukot murhasivat viisi republikaanien vankia Killarneyssa.
Matkailuhistoria

Killarneyn matkailuhistoria ulottuu ainakin 1700-luvun puoliväliin, jolloin Thomas Browne, Kenmaren neljäs varakreivi, alkoi houkutella kaupunkiin vierailijoita ja uusia asukkaita. Kuningatar Victorian vierailu vuonna 1861 toi kaupungille kansainvälistä näkyvyyttä.
Killarney hyötyi suuresti rautatien valmistumisesta heinäkuussa 1853. Brittiläisen kauppahakemiston kustantaja Isaac Slater huomautti, että kaupungissa oli vuonna 1846 kolme hotellia, mutta vuonna 1854, vuosi rautatien tulon jälkeen, James Fraser nimesi jo seitsemän hotellia. Osana matkaa hän totesi, että Glenbeighissä ja Watervillessä oli hotelleja sekä "mukava majatalo", joka on nykyään The Butler Arms Hotel.
Kulkuyhteydet > Maantie

Killarneystä lähtevät tiet N22 (pohjoiseen Traleehin ja Castleislandiin ja itään Corkiin), N72 (länteen Killorgliniin) ja N71 (etelään Bantryyn).
Kulkuyhteydet > Rautatie

Killarneyn rautatieasemalta on suorat yhteydet Traleeniin, Corkiin ja Dubliniin.
Kulkuyhteydet > Linja-auto

Bus Éireann ajaa bussiliikennettä Traleehin, Corkiin, Kenmareen ja Skibbereeniin sekä Limerickin kautta Dubliniin.
Kulkuyhteydet > Lentäminen

Kerryn lentokenttä, joka sijaitsee 17 kilometrin päässä Killarneystä Farranforessa Traleen ja Killarneyn välissä, tarjoaa useita lentopalveluita. Farranforen rautatieasemalta on yhteys Killarneyn rautatieasemalle. Myös Corkin lentoasema 89 kilometrin päässä palvelee Kerryn aluetta.
Killarney ja musiikki

Vuonna 1900 säveltäjä Cyril Rootham sävelsi teoksen ”Four Impressions (Killarney)” (op. 8) sooloviululle ja pienelle orkesterille. Teosta ei koskaan julkaistu, mutta myöhemmin Rootham sovitti teoksen pianoforte-duetolle (op. 8 no. 2, julkaisematon) sekä viululle ja pianolle (op. 8 no.3, julkaistiin vuonna 1902 nimellä ”Impressions pour Violon et Piano”).
1900-luvun alussa, kun laulut ”Good Old Irelandista” olivat Englannissa muotia, monet kappaleet sisälsivät viittauksia Killarneyhin. Tällaisia kappaleita olivat muiden muassa My Father was Born In Killarney - Don't Run Down The Irish (1910), Too Ra Loo Ra Loo Ral (1914), For Killarney and you (1916), My little cottage home in sweet Killarney (1917) ja Oh my Lily of Killarney (1917).
There's Only the One Killarney on kappale, jonka on kirjoittanut irlantilainen lauluntekijä Dick Farrelly ja äänittänyt irlantilainen tenori Patrick O’Hagan. Killarney esiintyy myös elokuvassa How Can You Buy Killarney. Killarney mainitaan myös kirjoissa Christmas in Killarney ja Did Your Mother Come From Ireland? Derek Warfieldin kappale Some Say the Devil Is Dead sisältää säkeet Jotkut sanovat, että paholainen on kuollut ja haudattu Killarneyhin / Muut sanovat, että hän nousi uudelleen ja liittyi brittiarmeijaan. Kelttiläisen rock-yhtyeen Gaelic Storm -kuoron laulussa Raised on Black and Tans laulaja julistaa irlantilaista perintöään sanomalla, että äitini veljen siskon serkun tädin setä Barneyn isän veljellä oli serkku Killarneysta.
Van Morrison viittaa kaupunkiin Veedon Fleece -albuminsa kappaleen Fair Play alkusäkeissä: "Fair play to you / Killarney's lakes are so blue / And the architecture I'm taking in with my mind / So fine."
Luka Bloomin kappale Acoustic Motorbike kuvaa moottoripyöräilyä Kerryn vuoristossa ja sisältää lauseen "Finally, with my face to that bitter wind, I bounded into Killarney with skin raw like a sushi dinner"
Teollisuus

Thomas Browne perusti kaupunkiin pellavatehtaita 1740-luvulla osana pyrkimyksiään lisätä Killarneyn väestöä ja taloutta. Myöhempinä vuosina sukkahousut ja kenkien valmistus olivat kaupungin tärkeimpiä toimialoja.
Nykyaikaisempia työnantajia ovat Liebherr Cranes, joka on sijainnut Killarneyssa vuodesta 1958 ja jossa on yhdistetty tuotanto-, tutkimus- ja kehityslaitos, joka valmistaa konttinostureita. Yrityksen perustajan kunniaksi katu Killarneyssa nimettiin Dr. Hans Liebherr Roadiksi. Muita yrityksiä ovat Tricel (tunnetaan myös nimellä Killarney Plastics), joka perustettiin vuonna 1973. Tämä monikansallinen yritys työllistää maailmanlaajuisesti 450 henkilöä ja 155 henkilöä Killarneyssä. Suodatustuotteita valmistavalla Dollinger-SPX:llä on tuotantolaitokset paikallisessa IDA Industrial Estatessa. Irlantilaiset yritykset, kuten Torc Engineering ja National Organic Products, ovat perustaneet pieniä teollisuuslaitoksia Killarneyyn.
Muckross Potteryllä ja Muckross Weaversilla on pientä astiasto- ja villaliiketoimintaa, joka on suunnattu turistimarkkinoille. Kerry Woolen Mills on perheyritys, joka valmistaa hattuja, käsineitä, neulepuseroita, peittoja, huiveja ja muita tuotteita tiloissaan lähellä Beaufortia.
Turismi

Turismi on Killarneyn suurin toimiala. Dublinia lukuun ottamatta Killarneyssa on enemmän hotellipaikkoja kuin missään muussa irlantilaiskaupungissa. Vaikka turistiväestö on monipuolinen, monet matkailijat tulevat Yhdysvalloista, Irlannista, Isosta-Britanniasta, Saksasta ja muista Euroopan maista. Monet kaupungin kaupoista ovat turistikeskeisiä ja ympäri kaupunkia on monia lahjatavaraliikkeitä. Killarney tunnetaan paikallisten järvien ympäri liikennöivistä hevoskärryistä.
Kesäkuukaudet ovat kiireisintä turistiaikaa. Kesän aikana järjestettäviin tapahtumiin kuuluvat Ring of Kerry Charity Cycle, Killarney Regatta, 5 km SummerFest Fun Run ja Killarney Races.
Turismi > Konferenssit ja tapahtumat

INEC:n (Irlannin kansallinen tapahtumakeskus) Killarneyn kongressikeskuksen kapasiteetti on 2 500 henkilöä ja se on isännöinyt konferensseja ja tapahtumia vuodesta 2001 lähtien. Fianna Fáil, Sinn Féin ja työväenpuolue ovat pitäneet vuosittaiset konferenssinsa INEC:ssä, kuten myös monet ammattiliitot ja yhdistykset. Google, IBM, GSK ovat käyttäneet keskusta yritystapahtumiin. Paikka on isännöinyt myös urheilutapahtumia muiden muassa taekwondossa, snookerissa ja nyrkkeilyssä sekä kansallisten ja kansainvälisten artistien kuten Willie Nelsonin, Cliff Richardin, The Scriptin, Snow Patrolin, Bob Geldofin, Billy Connollyn, Kenny Rogersin ja José Carrerasin konsertteja.
Turismi > Yöelämä

Killarneyn yöpaikat ovat usein kiireisiä seitsemänä päivänä viikossa kesäkuukausina ja viikonloppuisin ympäri vuoden, jolloin kaupungin ja ympäröivän alueen väkiluku kasvaa merkittävästi.
Turismi > Autourheilu

Killarney oli 1980-luvun alkuun asti Circuit of Ireland -rallin kohde, joka ajettiin joka vuosi pääsiäisloman viikonloppuna. Kaupunki isännöi kansainvälistä järvien rallia joka vuosi toukokuun ensimmäisenä viikonloppuna.
Aiheesta muualla

Kaupungin virallinen sivusto
Killarneyn kansallispuisto
Britannica - Killarney
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: Killarney
Killarneyn katedraali
Killarneyn House Garden-puisto kesällä 2021.
Fitzgerald Stadium, jolla pelataan gaelilaista jalkapalloa
Käännös suomeksi
Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus

| Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus |
| --- | --- |

 sijainti 
Toimialueen maakunnat:  Varsinais-Suomi Satakunta (liik, infr, ymp. ja luonnonv.)
Päätoimipaikka:  Turku
Muut toimipaikat:  Pori (liik, infr, ymp. ja luonnonv.)
Ylijohtaja:  Olli Madekivi
Vuosibudjetti:  12,6 milj. € (2020)
Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus (ruots. Närings-, trafik- och miljöcentralen i Egentliga Finland) on yksi Suomen 15:stä ja samalla 9:stä kaikkien kolmen vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Sen toimialueeseen kuuluu Varsinais-Suomi sekä liikenne-, infrastruktuuri-, ympäristö- ja luonnonvara-asioiden osalta myös Satakunta. Päätoimipaikkana on Turku sekä lisäksi on toimipaikka Porissa (liikenne-, infrastruktuuri-, ympäristö- ja luonnonvara-asiat). Varsinais-Suomen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus aloitti toimintansa vuonna 2010.
Varsinais-Suomen ELY-keskus on nimetty erityisesti merialuetta koskevan EU:n yhteisen kalastuspolitiikan valtakunnalliseksi keskukseksi 1.1.2015 alkaen. 
Varsinais-Suomen ELY-keskuksen tehtävä on EU:n yhteisen ja kansallisen kalastuspolitiikan toimeenpano uudella laajemmalla alueella (rannikko Suomenlahdelta Pohjois-Pohjanmaalle asti sekä Saaristomeri, Selkämeri ja Merenkurkku).
Tehtävät

ELY-keskuksen tehtävät muodostuvat entisten Varsinais-Suomen TE-keskuksen, Tiehallinnon Turun tiepiirin ja Lounais-Suomen ympäristökeskuksen tehtävistä. Lisäksi Varsinais-Suomen ELY-keskuksessa hoidetaan entisen Merenkulkulaitoksen yhteysalusliikenteen tehtäviä:
yritysten neuvonta-, rahoitus- ja kehittämispalvelut
maaseutuyrittäjyys ja maaseudun elinvoimaisuus, kalatalous (rannikkokalatalousasiat neljän ELY-keskuksen osalta)
elinkeinoelämän ja innovaatioympäristön kehittäminen
työmarkkinoiden toiminta ja työllisyys
osaamisen kehittäminen
maahanmuuttajien kotouttaminen
teiden kunnossapito
tiehankkeet
liikenteen lupa-asiat
joukkoliikenne
saaristoliikenne
liikenneturvallisuus
ympäristönsuojelu
alueidenkäyttö, yhdyskuntarakenne ja rakentamisen ohjaus
kulttuuriympäristön hoito
luonnon monimuotoisuuden suojelu ja kestävä käyttö
vesivarojen käyttö ja hoito
ympäristötiedon tuottaminen ja -tietoisuuden edistäminen
Ylijohtajat

2010–2013: Pekka Sundman
2014–2018: Kimmo Puolitaival
2018–2020: Risto Timonen
2020– Olli Madekivi
Aiheesta muualla

Varsinais-Suomen ELY-keskuksen kotisivut
Vinzenz Guggenberger

Vinzenz Guggenberger
Vinzenz Guggenberger (21. maaliskuuta 1929 – 4. heinäkuuta 2012) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Regensburgin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1953 ja nimitettiin Regensburgin vihkipiispaksi sekä Abzirin titulaaripiispaksi 17. toukokuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Rudolf Graber, jota avustivat Josef Hiltl ja Karl Borromäus Flügel.
Guggenberger jäi eläkkeelle 22. maaliskuuta 2004.