stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokioinen
Maantiede

Jokioinen on osa Forssan seutukuntaa ja työssäkäyntialuetta ja luetaan perinteisesti myös osaksi Lounais-Hämettä yhdessä Forssan seutukunnan kuntien ja näihin pohjoisessa ja etelässä rajoittuvien Urjalan ja Someron kanssa.
Luonnonympäristöltään Jokioinen on vähäjärvistä viljelymaisemaa, jota hallitsevat laajat, pelloksi raivatut savikot ja paikoin näiden väliin jäävät kalliosydämiset moreeniselänteet. Noin puolet Jokioisten pinta-alasta on metsää ja puolet peltoa. Kunnan keskiosissa vaihtelua maisemaan tuo Humppilasta Tammelaan jatkuva harjujakso, johon Jokioisissa kuuluu Kirmunharju Rehtijärven rannalla.
Jokioisten keskeisin vesistö on kunnan ja sen keskustaajaman halki virtaava Loimijoki. Pienempiä vesiä ovat Loimijokeen pohjoisesta laskeva Jänhijoki ja siihen laskeva Rehtijärvi. Etelästä Loimijokeen laskee Tammelan Torronsuosta alkunsa saava Haapajoki, jonka valuma-alueella ei ole järviä. Pohjoisessa Jokioisten ja Forssan rajajokena virtaa Forssan Koijärvestä alkunsa saava Loimijoen sivujoki Kojonjoki, joka laskee Loimijokeen Alastarolla Loimaalla. Toinen Jokioisten järvistä on Kojonjokeen laskeva Kiipunjärvi Kiipun kylässä Jokioisten ja Humppilan rajalla.
Liikenne

Jokioisten kautta kulkevat valtatiet 2 ja 10, ja Jokioinen on kantatie 52:n toinen päätepiste. Jokioisten kautta on kulkenut myös vuonna 1899 liikenteelle avattu Jokioisten rautatie, Humppilan ja Forssan välinen kapearaiteinen rautatie. Henkilöliikenne radalla lopetettiin vuonna 1954 ja tavaraliikenne vuonna 1974, minkä jälkeen purettiin rataosat Humppilasta Minkiölle ja Jokioisilta Forssaan. Vuonna 1978 aloitettiin museojunaliikenne Jokioisten ja Minkiön välillä, ja myöhemmin on rakennettu uudelleen osuus Minkiöltä Humppilaan.
Liikenne > Etäisyyksiä Jokioisista

Forssa 7 km
Helsinki 110 km
Hämeenlinna 60 km
Loimaa 30 km
Pori 125 km
Salo 60 km
Somero 25 km
Tampere 90 km
Turku 80 km
Historia

Pysyvä asutus vakiintui Jokioisilla 1300-luvulla. Tämä väestö tuli todennäköisesti Loimijoen kautta Satakunnasta. Tiivis kyläasutus syntyi vasta 1500-luvulla sarkajaon myötä. Tyypillinen jokioislainen kylä oli rakennettu joenvarsisavikolle, peltojen viereen, hiukan ylävälle maalle.
Jokioisten historia liittyy kiinteästi Jokioisten kartanon historiaan. Jokioisten ensimmäinen läänitys tapahtui 11. elokuuta 1565, jolloin Erik XIV lahjoitti Klaus Hornille Jokioisten neljänneskunnan veroineen. Kartanon kasvaessa alueesta tuli lopulta pinta-alaltaan Suomen suurin läänitys, Jokilääni.
1700-luvun lopulla Jokioisten kartanoa hoiti Ernst Gustaf von Willebrand, joka myöhemmin myös lunasti kartanon itselleen. Hänen aikanaan kartano sai nykyisen päärakennuksensa ja hän myös aloitti Jokioisten teollistamisen perustamalla Jokioisiin verkatehtaan vuonna 1796. Vuonna 1804 hän perusti Jokioisiin kankirautapajan. Ruotsalainen tehtailija Axel Wilhelm Wahren vuokrasi verkatehtaan 1830-luvulla ja uudisti sen perin pohjin. Wahren ehti olla Jokioisilla kymmenkunta vuotta. Hän riitautui kartanon kanssa ja siirtyi Loimijokivartta yläjuoksulle päin, Forssaan.
Eri vaiheiden ja omistussuhteiden jälkeen Jokioisten kartano tuli vuonna 1907 Suomen rikkaimman miehen, Alfred Kordelinin omistukseen. Kordelin murhattiin Mommilassa marraskuussa 1917. Koska Kordelinilla ei ollut perillisiä, kartano siirtyi valtion omistukseen sisällissodan jälkeen elokuussa 1918, jolloin se oli edelleen yksi Suomen suurimmista tiloista, käsittäen yli 32 000 hehtaaria.
1920-luvun alussa kartanon siirryttyä valtion haltuun Jokioisilla toimitettiin mittava maareformi, jolla torpparit, lampuotit, mäkitupalaiset, sukuoikeus- ja verorälssitilat saivat maansa omistukseensa. Kauppakirjojen allekirjoitettiin Jokioisten kartanossa 3. tammikuuta 1921.
Jokioisten kartanon mailla sijainneessa torpassa syntyi Suomen huomattavimpiin naispoliitikoihin kuuluva Miina Sillanpää. Hänen syntymäkotinsa paikalla on muistokivi.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Jokioisten väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 5 025 | 5 025 |
| 1985 | 1985 |    | 5 369 | 5 369 |
| 1990 | 1990 |    | 5 573 | 5 573 |
| 1995 | 1995 |    | 5 675 | 5 675 |
| 2000 | 2000 |    | 5 677 | 5 677 |
| 2005 | 2005 |    | 5 754 | 5 754 |
| 2010 | 2010 |    | 5 720 | 5 720 |
| 2015 | 2015 |    | 5 425 | 5 425 |
| 2020 | 2020 |    | 5 139 | 5 139 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Jokioisissa oli 5 286 asukasta, joista 3 208 asui taajamissa, 2 050 haja-asutusalueilla ja 28:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Jokioisten taajama-aste on 61,0 %. Jokioisten taajamaväestö kuuluu vain yhteen taajamaan. Jokioisten keskustaajama ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Forssan keskustaajaman kanssa, josta tämän kunnan alueella asui vuoden 2017 lopussa 3 208 asukasta. Vuonna 2016 määritellyistä taajamista Vaulammi lakkasi olemasta taajama vuoden 2017 taajamarajauksessa.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Jokioisissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Jokioisten seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Jokioisten alueella toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinot

Jokioisten elinkeinorakenne jakautuu palveluihin (64,9 %), jalostukseen (23,3 %) ja maa- metsätalouteen (9,6 %).
Jokioisilla sijaitsee Tyrinselän tuulivoimapuiston neljä sähköntuotantonsa vuonna 2016 aloittanutta tuulivoimalaa.
Elinkeinot > Suurimmat työnantajat

Suurimmat työnantajat Jokioisten kunnan mukaan:
Luonnonvarakeskus (Luke): 318
Jokioisten kunta: 173 (vakinaiset)
Jokioisten Leipä Oy: 115
Boreal Kasvinjalostus Oy: 74
Jokioisten Maanrakennus Oy: 50
Pita Factory: 10
Kylät ja kulmakunnat

| --- | --- |
 Haapaniemi  Jokioinen  Jänhijoki  Kiipu  Latovainio  Minkiö :  Niemi  Pellilä  Rehtijärvi  Vaulammi 
Kulmakuntia Jokioisilla ovat Lammi, Minkiön asema, Murronkulma, Ojainen ja Saari.
Koulutus

Jokioisilla on Miinan koulu (ent. Keskustan ala-aste) ja Paanan koulu (entinen Jokioisten yläaste, aiemmin Jokioisten-Humppilan yläaste). Aiemmin kunnassa ovat toimineet Vaulammin, Kiipun, Kalakosken ja Kuuman koulut. Kalakosken entiselle koululle on suunniteltu aloitettavan vapaa-aikatoimen tapahtumia.
Jokioisilla toimii Jokiläänin kansalaisopisto, jonka omistaa Jokioisten kunta yhdessä Humppilan ja Ypäjän kanssa.
Nähtävää

Jokioisten kartano
Jokioisten kirkko, Suomen vanhimpiin kuuluva puukirkko vuodelta 1631
Jokioisten Museorautatie ja Kapearaidemuseo
Maatalouden esittelypuisto Elonkierto
Wendlan puutarha
Jokioisten kartanoiden tapulimakasiini kesällä 2006.
Museorautatie kulkee Jokioisista Humppilaan.
Jokioisten kartanon päärakennus
Ernst Gustaf von Willebrandin hauta kartanon puistossa.
Jokioisten kirkko
Tunnettuja Jokioisilla syntyneitä tai vaikuttaneita henkilöitä

Karl Fazer, kauppaneuvos, tehtailija
Mauno Jalanka, kauppaneuvos
Anneli Saaristo, laulaja, näyttelijä
Miina Sillanpää, kansanedustaja, ministeri
Axel Wilhelm Wahren, teollisuuspatruuna
Ernst Gustaf von Willebrand, kenraali, maaherra, kartanonomistaja
Jaakko Loukkola, suomalainen näyttelijä, muusikko ja ohjaaja.
Kulttuuri > Murre

Jokioisten alueella puhutun kielen perustana on etelähämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Jokioisten murre kuuluu Tammelan alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Jokioisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla siansivusta kääritty ja uunissa paistettu kylkirulla ja uuniperunat sekä ohrapuuro.
Virkistys

Jokioisten alueella sijaitsee useita retkeily- ja virkistyskohteita. Jokioisten alueen luontoreittejä ovat Jokioisten kartanopolku, Puistopolku ja Elonkierto.
Muuta

Minkiön kylässä toimii Emmaus-ryhmä.
Kirjallisuutta

Lounais-Hämeen Luonto 60.  (Jokioisten pitäjänumero)  Forssa:  Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys, 1977.  ISSN 0355-3728  Julkaisun verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jokioisten kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Jokioisten avainluvut
| n k Jokioinen |
| --- | --- |
Taajamat:  Jokioisten kirkonkylä (osa Forssan keskustaajamaa)  Vaulammi 
Rekisterikyliä:  Haapaniemi  Jokioinen  Jänhijoki  Kiipu  Lammi  Latovainio  Minkiö  Niemi  Ojainen  Pellilä  Rehtijärvi  Saari  Vaulammi 
Koulupiirejä:  Luodesuo 
Lounais-Häme
| n k Kanta-Hämeen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Forssa  Hattula  Hausjärvi  Humppila  Hämeenlinna  Janakkala  Jokioinen  Loppi  Riihimäki  Tammela  Ypäjä 
Entiset kunnat:  Hauho  Hämeenlinnan maalaiskunta  Kalvola  Koijärvi  Lammi  Renko  Tuulos  Tyrväntö (osa)  Vanaja 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Yksi Elintarvikeviraston rakennuksista Jokioisilla
Oidipuskompleksi

Oidipus ja sfinksi, Gustave Moreau (1864).
Oidipuskompleksi on Sigmund Freudin psykoanalyyttisen teorian mukaan lapsen psykoseksuaalinen kehitysvaihe, jossa tämä tuntee seksuaalista halua toista sukupuolta olevaan vanhempaansa. Oidipuskompleksi-termillä viitataan yleensä poikaan – sen vastine tyttöjen kohdalla on nimeltään Elektra-kompleksi.
Historia

Freud esitteli teoriansa vuonna 1899 teoksessaan Unien tulkinta. Nimen teorialleen hän antoi 11 vuotta myöhemmin kreikkalaisen Sofokleen tragedian mukaan, jossa vanhempiensa hylkäämä Oidipus aikuistuttuaan surmaa tietämättään biologisen isänsä ja nai äitinsä. Freudin mukaan kreikkalaisen tarun yhteys hänen omaan teoriaansa tulee siitä, että kuten Oidipuksenkin, myös lapsen vanhempiaan kohtaan tuntema seksuaalinen halu sekä viha ja kateus ovat tiedostamattomia.
Kompleksin synty ja ratkaisu

Freudin mukaan oidipuskompleksi kehittyy fallisen psykoseksuaalisen kehitysvaiheen aikana, kun lapsi on 3–5-vuotias. Tällöin poika alkaa tiedostamattaan himoita omaa äitiään. Pian hän kuitenkin huomaa, ettei pysty toteuttamaan halujaan. Kun hän lisäksi huomaa isänsä saavan äidiltä hellyyttä, hän tuntee mustasukkaisuutta ja pitää isäänsä kilpailijanaan äidin seksuaalisesta huomiosta.
Oidipuskompleksista kärsivä poika pyrkii ratkaisemaan ongelmansa sarjalla puolustusmekanismeja. Hän tukahduttaa tunteensa äitiään kohtaan ja korvaa isäänsä kohdistuvat tunteet samastumalla tähän ja nostamalla tämän roolimallikseen. Samalla poika kehittää itselleen yliminän eli persoonallisuuden omantunnon. Yliminä omaksuu vanhempien ja muiden auktoriteettien arvot, joilla lapsi pystyy torjumaan sopimattomat mielitekonsa. Freudin mukaan lapsen on onnistuttava ratkaisemaan konfliktinsa pystyäkseen siirtymään falliselta tasolta seuraavalle tasolle ja muodostamaan terveen aikuisen persoonallisuuden. Muussa tapauksessa hänelle tulee aikuisena ongelmia rakkaudessa ja kilpailussa – hän saattaa fiksoitua äitiinsä ja tuntea syyllisyyttä kilpailusta muiden miesten kanssa.
Kritiikki

Freudin oidipuskompleksihypoteesi on saanut osakseen perusteellisen tuomion. Empiirinen tutkimus on vahvistanut sen vastakohdan eli Westermarck-ilmiön, jonka mukaan ihmiset kehittävät voimakkaan seksuaalisen vastenmielisyyden henkilöihin, joiden kanssa he elävät tiiviisti varhaislapsuutensa.
Freud piti hypoteesiaan koko psykoanalyyttisen viitekehyksensä ytimenä. Se nojasi kuitenkin virheelliseen väitteeseen, että hän olisi sen avulla parantanut masentuneen ja pakkomielteisen "susimiehen" Sergei Pankejeffin. Freud ei edes yrittänyt todistaa teoriaansa tekemällä suoria havaintoja lapsista. Tapaustutkimuksissa hän palasi siihen vain kerran, pikku Hansin tapauksessa, joka oli tutkimusmetodiltaan erikoislaatuinen. Hans Eysenck totesi, että Freud katsoi vahvistaneensa teoriansa  vain yhden tapauksen nojalla kirjeitse, ilman että tapasi lasta (Hansia) muuten kuin kerran.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Eysenck, Hans J.: Decline and Fall of the Freudian Empire.  New Jersey:  Transaction Publishers, 2004 (1985).  ISBN 0-7658-0945-1  (englanniksi)
Freud, Sigmund: Unien tulkinta.  ((Die Traumdeutung, 1900.) Suomentanut Erkki Puranen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1968.
Freud, Sigmund: Seksuaaliteoria.  ((Drei Abhandlungen zur Sexualtheorie, 1905.) Suomentanut Erkki Puranen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1971.
Freud, Sigmund: Johdatus psykoanalyysiin.  ((Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse, 1915–1917. Neue Folge der Vorlesungen zur Einführung in die Psychoanalyse, 1933.) Suomentanut Erkki Puranen)  Jyväskylä:  Gummerus, 1964.
Tähkä, Veikko: Mielen rakentuminen ja psykoanalyyttinen hoitaminen. Helsinki: WSOY, 1997. ISBN 951-0-21974-6.
Kirjallisuutta > Muilla kielillä

Flieger, Jerry Aline: Is Oedipus Online? Siting Freud After Freud.  Cambridge, Massachusetts:  The MIT Press, 2005.  ISBN 0-262-56207-3  (englanniksi)
Hopkins, James: Emotion, Evolution and Conflict. Teoksessa Psychoanalytic Knowledge (toim. Man Cheung Chung & Colin Feltham), s. 132–156. Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2003. ISBN 0-333-97391-7. (englanniksi)
Jones, Ernest: Hamlet and Oedipus. London: Gollancz, 1949. (englanniksi)
Rudnytsky, Peter L.: Freud and Oedipus. New York: Columbia University Press, 1987. ISBN 0-231-06352-0. (englanniksi)
Simon, Bennett & Blass, Rachel B.: The Development and Vicissitudes of Freud’s Ideas on the Oedipus Complex. Teoksessa Neu, Jerome (toim.): The Cambridge Companion to Freud, s. 161–174. Cambridge: Cambridge University Press, 1991. ISBN 0-521-37424-3. (englanniksi)
Westermarck, Edvard: Freuds teori om Oedipuskomplexen i sociologisk belysning. Vetenskap och bildning 45. Stockholm: Bonnier, 1934. (ruotsiksi)
Jukka Junttila

Jukka Junttila (s. 6. syyskuuta 1959 Hattula) on tamperelaisen levy-yhtiön Hiljaiset Levyt perustaja.
Junttila toimi puuhamiehenä vuonna 1985 perustetussa Hiljaisessa Kulttuuriyhdistyksessä. Yhdistys julkaisi Hiljainen Kesä -pienlehteä, suomalaista sarjakuvaa (muun muassa Nalle Virolainen, Tapani Rytöhonka ja Kivi Larmola), kirjoja sekä muutaman kaitafilmillä kuvatun lyhytelokuvan. Hiljainen Kulttuuriyhdistys alkoi sittemmin julkaista levyjä, mitä toimintaa jatkamaan perustettiin levymerkki Hiljaiset Levyt. Junttila on lisäksi toimittanut Pienlevyluettelo-kirjoja ja Soundin Demoefekti-palstaa, lisäksi Junttila on kirjoittanut esittelytekstin / historiikin usean kymmennen yhtyeen levyyn kansivihkoon (kuten Absoluuttinen Nollapiste (yhtye), Kollaa kestää (yhtye), Pojat (yhtye), Ratsia (yhtye), Vaavi, Punkrock Jukebox -sarja, jne.).
Junttila on myös levyttänyt muutaman kappaleen Tampere No-stars -kokoonpanolla (”Osta levysi Oskulta” kokoelmalle Runeberginkatu 10 ja ”Jukka Junttila kustantaa meidän levyn” kokoelmalle Toinen käsittely – Kunnianosoitus Alivaltiosihteerille). Hän on myös laulanut kappaleen ”Adverts Blues” Alivaltiosihteerin albumille Yhteiskunta – rakenne ja toiminta. Junttila on ohjannut Alivaltiosihteerin musiikkivideon ”Nasta kaupunki” ja Punk Lurex OK:n musiikkivideon ”Arvojärjestys”.
Julkaisut

Jukka Junttila on kirjoittanut tietokirjat:
Suomalaisten pien- ja omakustannelevyjen luettelo (ISBN 9519604014) 1991
Pienlevyluettelo 1992 (ISBN 9519604049) 1992
Pienlevyluettelo (ISBN 9519604081, ISBN 9789519604084) 1998
Ensimmäinen kauteni Ilveksen kanssa (ISBN 978-951-96040-9-1) 2013
Merkillistä jalkapalloa (ISBN 9789522402424) 2014 – Yhdessä Jyrki Liikan kanssa
Ohjelmiston julkaisuelinkaari

Ohjelmiston julkaisuelinkaari tarkoittaa ohjelmistokehityksessä ohjelmiston eri valmiusasteessa olevien versioiden julkaisua tuotteen elinkaaren aikana. Elinkaaren tuloksena on vakaan version julkaisu, sekä mahdollisia päivityksiä tähän. Kun ohjelmistokehittäjä lopettaa ohjelmiston päivittämisen, jakelun ja muun tuen, koittaa ohjelmiston elinkaaren loppu (EOL eli end-of-life). Ohjelmiston käyttö saattaa kuitenkin edelleen jatkua. Tyypillisesti kullekin vakaalle ns. pääversiojulkaisulle on oma julkaisuelinkaari.
Usein alfa- ja beetaversiot ovat julkaisua edeltäviä testiversioita, joita jaetaan suljetulle käyttäjäryhmälle koekäyttöön. Alfavaiheessa oleva ohjelma on usein pelkkä runko valmiista sovelluksesta, kun taas beetavaiheessa ohjelma on jokseenkin lopullisen tuotteen näköinen. Joidenkin määritelmien mukaan (esimerkiksi Royce) alfaversiossa on noin 70 % lopullisen ohjelmistotuotteen toiminnallisuudesta, kun taas beetaversiossa on noin 95 %.
Julkaisuvaiheet

Esi-alfa (pre-alpha )
Ohjelmiston toiminnallisuutta vasta rakennetaan.
Alfa (alpha )
Ohjelmistoa aletaan testaamaan. Ohjelmistoa voidaan käyttää, mutta se on hyvin keskeneräinen.
Beeta (beta )
Ohjelmisto alkaa olla toiminnoiltaan valmis, mutta sisältää todennäköisesti merkittävästi bugeja.
Julkaisuehdokas tai julkaisukandidaatti (RC eli release candidate )
Ohjelmisto alkaa olla toiminnoiltaan valmis ja ilmeisiä bugeja ei pitäisi olla.
Julkaisu
Vakaa, varsinainen versio
Alfa- ja beetatestaus

Alfa- ja beetaversiot liittyvät läheisesti alfa- ja beetatestaukseen.
Avoimessa ohjelmistonkehityksessä jo alfa- ja beetaversiot, usein koko lähdekoodi, ovat periaatteessa kenen tahansa saatavilla.
Suljetussa ohjelmistonkehityksessä alfatestaus suoritetaan usein rajoitetussa joukossa, lähinnä ohjelmiston kehittäjän organisaatiossa. Beetatestaus suoritetaan sitten vaikkapa asiakkaan tiloissa. Beetatestauksessa kehittäjätiimiä suurempi ryhmä tavallisia käyttäjiä pyrkii paikallistamaan sovelluksesta siihen jääneet virheet sekä lapsukset, jotta siitä voidaan julkaista release candidate -versio laajempaa testausta varten.
Alfa- ja beetatestaus > Alfatestaus

Ohjelmistojen julkaisuselinkaaren alfatestaus on käytännössä seuraava vaihe integraatio- ja järjestelmätestauksen jälkeen, ja sen tavoitteena on arvioida, miten järjestelmä toimii kokonaisuutena. Alfatestausta voidaan kuvata sisäiseksi hyväksymistestaukseksi, jossa tavoitteena on yleensä lasilaatikkotestausta käyttäen varmistaa, että kehitetty järjestelmä on tarpeeksi vakaa ja toimiva ennen sen laajempaa testausta beetavaiheessa, jolloin suurempi testiryhmä ottaa sen käyttöön. Organisaation sisällä tapahtuva siirtyminen mustalaatikkotestaukseen tunnetaan nimellä alfajulkaisu.
Alfatestauksessa kaikki järjestelmän ominaisuudet ovat toteutettu, mutta esimerkiksi käyttöliittymän hienosäätö, järjestelmän sisäisen logiikan, kuten pelin sääntöjen tasapainotuksen, tai toimintojen virheetön suoritus kehitysympäristön ulkopuolella voi olla vielä kesken tai tarkastamatta. Tämä tarkoittaa, että Alfa-ohjelmisto voi sisältää vakavia virheitä, jotka voivat johtaa ohjelmiston kaatumiseen tai tietojen menetykseen. Yleisesti ottaen alfaohjelmiston ulkoinen saatavuus suljetun lähdekoodin ohjelmistolle on harvinaista verrattuna avoimen lähdekoodin ohjelmistoihin, joista on usein julkisesti saatavilla olevia alfaversioita. Alfavaihe päättyy yleensä jonkin ominaisuuden jäädyttämiseen, mikä tarkoittaa, ettei ohjelmistoon lisätä enää uusia ominaisuuksia ja tällöin ohjelmiston voidaan sanoa olevan ominaisuuksiltaan täydellinen (Feature-Complete).
Videopelit ovat esimerkkejä ohjelmistotyypistä, joka vaatii pitkäkestoista alfatestausta. Ohjelmiston testaaja pelaa jokaisen pelin tason useita kertoja ja suorittaa erilaisia odotettuja ja odottamattomia toimia testatakseen, miten sovellus reagoi. Ongelmia voi löytyä esimerkiksi pelihahmojen liikkumisessa, visuaalisissa efekteissä, tai pelin sattumanvaraisessa kaatumisessa. Näiden testaus ja korjaus on kriittisen tärkeää, ennen kuin peli voidaan siirtää laajempaan beetatestaukseen.
Alfa- ja beetatestaus > Julkinen beetatestaus

Julkisessa beetatestauksessa tietokonesovellus julkaistaan kaikkien saataville. Julkisen beetatestauksen hyviin puoliin lukeutuu huomattavasti isompi ryhmä testaajia, ja tämän myötä suurempi todennäköisyys ohjelmointivirheiden paljastumiselle. Haittapuoliin lukeutuu mahdollisuus teollisuusvakoiluun sekä testaajien määrään suhteutettuna pieni palauteprosentti.
Alfa- ja beetatestaus > Rajattu beetatestaus

Aivan kuten julkisessa beetatestauksessakin, myös rajatun beetatestauksen ryhmä otetaan testaajaryhmän tai yrityksen ulkopuolelta. Rajatussa testausryhmässä beetatestaajat pystytään profiloimaan tarkemmin, ja profiloinnin perusteella heidän antamaansa palautetta voidaan kohdistaa tietokonesovelluksen tiettyyn osa-alueeseen paremmin.
Rajatun beetatestauksen hyviin puoliin lukeutuu tarkemmat virhekuvaukset sekä pienempi riski teollisuusvakoilulle. Haittapuoliin taas rajatun testausryhmän pienuus sekä sen myötä määrällisesti vähäisempi palaute sovelluksen toimivuudesta.
Kirjallisuutta

Fine, Michael R.: Beta Testing for Better Software.  Wiley, 2002.  ISBN 0-471-25037-6  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Haikala, Ilkka: Ohjelmistotuotanto.  Helsinki:  Suomen atk-kustannus, 1998.  ISBN 951-762-696-7  (suomeksi)
Pressman, Roger S. & Ince, Darrel: Software Engineering, A Practitioners Approach, s. 663.  (3rd Ed. European Edition)  McGraw-Hill, 1994.  ISBN 0-07-707936-1  (englanniksi)
Junkers Ju 188

| Junkers Ju 188 |
| --- | --- |

Tyyppi:  pommikone
Valmistaja:  Junkers
Junkers Ju 188 Rächer on Saksassa suunniteltu ja tuotettu Junkersin valmistama keskiraskas pommikone. Se muistuttaa paljolti edeltäjäänsä Ju 88:aa, johon se myös perustui. Konetyyppiä käytettiin myös sekä edeltäjänsä tavoin yöhävittäjänä että lentotiedustelussa. Ju 188 oli jonkin verran Ju 88:aa (perusmallin muunnokset) nopeampi 544 km/h huippunopeudellaan.
Palveluskäyttö alkoi vuonna 1942, koska Junkers Ju 288:n kehitysohjelma viivästyi. Tyyppiä valmistettiin arviolta 1 100 konetta. Ju 188:sta kehiteltiin useita eri versioita, joista osa toimi yläkorkeuksissa.
Puolustusaseina olivat 20 millimetrin MG FF-konetykki ohjaamon etuampumossa, kaksi 13 millimetrin konekivääriä takana ylätorneissa (kaksi erillistä) ja 7,92 millimetrin kaksoiskonekivääri gondolissa keulan alla. Kone pystyi kuljettamaan 3 000 kilogramman pommikuorman, mikä riittänee tekemään konetyypistä keskiraskaan, muttei vielä strategista pommittajaa.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 4
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0544.&&&&00544 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&02480.&&&&002 480 km 1 500 kg pommilastissa
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010100.&&&&0010 100 m
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Junkers Ju 188 Wikimedia Commonsissa
Jooga

Joogaava nainen natarajasana-asennossa eli asanassa
Jooga on Intiassa tuhansien vuosien aikana syntynyt monimuotoinen menetelmä. Alun perin jooga on kokoelma Intian uskontojen pelastusopillisia ja maagisia menetelmiä. Nykymuotoinen jooga kehittyi 1800-luvulla fyysiseksi harjoitukseksi, se levisi Intiasta länsimaihin, ja nykyään sitä harjoitetaan myös vailla maagisuskonnollista merkitystä. Joogaan kuuluu nykyisin asentoharjoituksia ja meditaatiota, ja sen harjoittaminen on monille kehollista terapiaa ja rentoutumista. Intiassa joogaan suhtaudutaan tärkeänä kansanperinteenä, jonka merkitystä hindujen identiteettiin on viime aikoina alettu korostaa.
Etymologia

Sana yoga (sanskritiksi योग yoga), suomalaistetussa muodossaan jooga, on johdettu sanskritin verbijuuresta yuj (युज्). Sana tarkoittaa iestämistä, vaunujen eteen valjastamista, yhteen saattamista ja yhdistämistä. Miespuolista joogan harjoittajaa kutsutaan joogiksi ja naispuolista jooginiksi.