stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Waldemarsudde
Historia

Keskiajalla Djurgårdenin saaren nimi oli Valmundsön, joka myöhemmin ruotsinnettiin muotoon "Valdemarsön", joks vuorostaan antoi myöhemmin aiheen nimelle "Waldemarsudde" (vanhoissa kartoissa myös "Waldemars Udden"). Valmundsön omisti vuonna 1352 Claran luostari, ja 1440-luvulla se tuli kuninkaalliseksi metsästysalueeksi, mutta itse niemi kuului kuninkaalliseen eläintarhaan, ja sitä käytettiin myös laivanrakennukseen.
Jo 1730-luvulla niemellä oli öljynpuristamo, ja samoihin aikoihin tuli käyttöön nimi "Valdemarsudde" (joka myöhemmin on alettu kirjoittaa W:llä). Vuonna 1737 alue luovutettiin komissaario Alströmille, joka vuorostaan luovutti sen konsortille, jolla oli öljynpuristamoon oikeuttava erioikeus. Sen valvojana toimi englantilainen Maister, joka lopulta yksin omisti koko alueen ja öljymyllyn. Maisterin kuoleman jälkeen alue myytiin tukkukauppias Carl Magnus Frisille, jonka mukaan on saanut nimensä myös lähellä sijaitseva puisto, Frisens park.
Frisin aikana Waldemarsuddesta tuli teollisuus­alue. Hän rakennutti kalliolle kaksi tuulimyllyä, toisen pellavaöljyn ja väriaineiden tuotantoa, toisen lautojen sahaamista varten. Sahamylly purettiin vuonna 1849, mutta Waldemarsudden öljymylly on edelleen paikoillaan. Puistoon, jossa on Carl von Linnén patsas, Fris rakennutti alueelle myös Gamla huset - tai Gula huset -nimisen kesä­asuntonsa. Vuonna 1839 tehtaat osti Kalixista kotoisin ollut tukku­kauppias Johan Bergman Olson, joka oli myös puu­tavaran vientiyrittäjä. Hän jatkoi öljyn­puristamon toimintaa ja käytti Waldemars­uddea myös lastaus­paikkana ja lautatarhana. Hanen purje­laivansa ankkuroitiin usein Uddenin edustalle.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde

Prinssi Eugen oli mieltynyt paikkaan ja tuli Waldemars­uddeen jo nuorena, jolloin hän asui läheisessä Rosendalin linnasa. Nykyisen Waldemars­udden historia alkaa vuodesta 1892, jolloin prinssi Eugen, Oskar II:n poika vuokrasi pääty­huoneen Gamla husetista. Siellä hän halusi maalata ja "nähdä joitakin kauniita päiviä kullan­­kimalteisessa ilta­valaistuksessa". Hän ei kuitenkin jäänytkään sinne vain muutamaksi päiväksi, ja seitsemän vuotta myöhemmin hän osti koko kiinteistön sen jälkeen, kun hänet oli vapautettu velvollisuudesta jatkaa alueen silloista liike­toimintaa eli lautakauppaa.
Prissi päätti varsin pian rakennuttaa Waldemars­udden alueelle pysyvän asunnon, Slottetin, ja arkkitehdiksi hän valitsi Ferdinand Bobergin. Hän muutti entisen teollisuus­alueen maisema­puistoksi ja täytti puiston ja asuntonsa pääasiassa ruotsalaisten taiteilijoiden teoksilla.
Prinssi Eugen kuoli vuonna 1947, ja hänet poltto­haudattiin Ruotsin ensimmäisenä kuninkaallisena henkilönä. Hänen uurnansa haudattiin rannalle Gamla husetin taakse. Prinssi testamenttasi koko omaisuutensa taidekokoelmineen Ruotsin valtiolle, joka luovutti sen Tukholman kaupungille. Vuonna 1995 Waldemarsudde siirtyi jälleen valtiolle. Museo muodostaa oman yksikkönsä Nationalmuseum med Prins Eugens Waldemarsudde -nimisessä valtion laitoksessa.
Waldemarsudde on kansallinen rakennusmuistomerkki.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde > Gamla huset

Gamla huset (suom. Vanha talo), joka tunnetaan myös nimellä Gula huset (suom. Keltainen talo), kuuluu alkuperäiseen 1700-luvun rakennuskantaan. Talon vanhin osa on paritupa, jonka todennäköisesti rakensi Alström, Waldemarsudden omistaja vuodesta 1737 lähtien. Seuraava omistaja, Carl Magnus Fris, rakensi sen uudestaan 1780-luvulla, ja 1800-luvun puolivälissä Johan Bergman Olson rakennutti sinne lisärakennuksia. Ennen kuin Slottet valmistui, prinssi Eugen käytti Gamla husetia kesäasuntonaan. Vuonna 1965 rakennuksessa avattiin museo, joka esittelee prinssin elämäntyötä ja Waldemarsudden vanhempaa historiaa. Vuonna 1998 vietettiin Waldemarsudden julkisen museon 50-vuotisjuhlaa, jonka edellä rakennus peruskorjattiin ja seinille palautettiin niiden alkuperäiset värit.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde > Slottet

Päärakennuksen, joka Eugenin aikana tunnettiin nimellä Slottet (suom. Linna), suunnitteli arkkitehti Ferdinand Boberg, ja se valmistui vuonna 1905. Waldemarsudde oli ensimmäinen Bobergin suunnittelema yksityispalatsi, jota pian seurasi Ernest Thielin Thielska galleriet Blockhusuddenilla. Talossa on mansardikatto, joka antaa rakennukselle tietynlaisen raskaan vaikutelman. Pohjoispuolella sillä on linnamainen, jotenkin sulkeutunut julkisivu. Sisäänkäynnin luona on Carl Millesin mustasta graniitista tekemä veistos Kotkat (ruots. Örnar), joka pystytettiin paikalle vuonna 1910. Pohjoisen julkisivun ainoa koriste on Närken vaakuna, sillä prinssi Eugenilla oli Närken herttuan arvonimi. Rakennuksen eteläsivu poikkeaa täysin pohjoissivusta. Siltä puolelta se näyttää enemmänkin palatsimaiselta patriisihuvilalta suurine ikkunoineen. Terassin oven yläpuolella on aurinkokello, jonka kivestä veistetyssä yläosassa lukee: "Sole, sole gaudio" (suom. Aurinko, aurinko iloni).
Slottetin pohjakerroksessa on seurusteluhuone, kirjasto ja työhuoneita, jotka on sijoitettu ja muotoiltu Eugenin toivomusten mukaan. Huoneet on Eugenin testamentin mukaisesti suurelta osin säilytetty prinssin aikaisessa asussaan. Alakerran huoneisiin kuuluu myös suuri salonki, joka on terassin kohdalla eteläpuolella. Prinssi itse kutsui tätä huonetta "arkihuoneeksi", mikä tuolloin oli uusi käsite. Sen kalustukseen kuuluu muun muassa Carl Malmstenin suunnittelemia empiretyylisiä tuoleja. Oven kamanan maalasi Geor Pauli. Seinällä on Ernst Josephsonin maalaus Näkki vuodelta 1884. Sen sijoitus oli luultavasti päätetty jo ennen kuin huone suunniteltiin. Salongin vierellä on terassihuone, jota nykyisin sanotaan kukkahuoneeksi, sekä ruokasali, josta avautuu näkymä merelle. Talon itäosassa on keittiö ja yksityisasuntoja. Keittiö tarkoitettiin mallikeittiöksi, tilavaksi kaakeloituine seinineen. Siellä on myös suuri haloilla lämmitettävä liesi ja sivulla pieni sähköhella. Keittiö kuuluu 1970-luvulla tehtyjen muutostöiden jälkeen talon ravintolalle.
Yksityishuoneet ovat porrasaskelman verran ylempänä, ja siellä oli myös hovimarsalkan ja adjutantin huoneet sekä vierashuone. Tässä kerroksessa oli myös prinssillä ateljeensa, josta oli korkeat ikkunat pohjoiseen. Ateljeessa on muun muassa al secco -esityöt Kalmarin oppilaitoksen seinämaalauksiin vuodelta 1933 sekä Tukholman kaupungintalon Prinssin galleriaan. Kaksi ylintä kerrosta ovat nykyään näyttelytiloina.
Lokakuussa 2001 valmistui rakennuksen peruskorjaus, jossa muun muassa kaikki tekniikka nykyaikaistettiin, ja rakennukseen asennettiin uusi valaistusjärjestelmä, uudet paloportaat ja hissi liikuntarajoitteisia varten.
Slottet, aurinkokello kaiverruksineen.
Slottet, salonki.
Galleria, eteläinen julkisivu.
Galleria, sisäänkäynti.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde > Galleria

Vuonna 1913 prinssi Eugen rakennutti erillisen gallerian saadakseen tilaa jatkuvasti kasvavalle taidemuseolleen. Sen hän suunnitteli läheisessä yhteistyössä Bobergin kanssa. Häntä avusti myös professori Alfred Lichtwark, taidehistorioitsija ja Hampurin taidehallin johtaja. Boberg suunnitteli gallerian saksalaiseen jugendtyyliin. Jotta galleriaan saataisiin takka ja hyvä valaistus, siihen rakennettiin neliosainen kattolyhty. Gallerian teknisiin nykyaikaisuuksiin kuului ilmanvaihtojärjestelmä ja moottoroidut, valolta suojaavat kaihtimet. Linnan ja gallerian välille rakennettiin maanalainen yhdyskäytävä.
Ferdinand Boberg sai piirustukset valmiiksi vuonna 1912, ja galleria rakennettiin seuraavana vuonna. Vuonna 1945 gallerian itäsivulle rakennettiin kaksi salia prinssi Eugenin omien piirustusten mukaan. Tällöin rakennuksen alkuperäinen symmetria rikkoutui.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde > Puisto

Prinssi Eugen oli hyvin kiinnostunut kasveista ja puutarhoista, ja hänen yksityisessä kirjastossaan oli monia teoksia aiheesta. "Taiteen jälkeen ovat kukat suurin iloni", kirjoitti prinssi Eugen eräässä kirjeessään vuodelta 1901. Prinssi Eugen etsi matkoillaan aina puistoja ja puutarhoja. Erityisesti hän ihaili Alhambran puutarhoja. Kun hän hankki kiinteistön, siellä oli jo laitureita sekä pengerrettyjä kukkaistutuksia ja hedelmäpuutarha. Ensimmäisinä vuosina sinne istutettiin suuri määrä puita, muun muassa poppeleita riviin rannalle niin, että ne muistuttivat eteläeurooppalaisia sypressejä. Waldemarsuddeen muotoiltiin penkereitä vaihtelevine ulkorakennuksineen, kävelyteineen, istumapaikkoineen ja näkymineen. Puutarhaan sijoitettiin etupäässä ruotsalaisten kuvanveistäjien teoksia. Prinssi Eugen sijoitutti sinne myös jäljennöksiä vanhemmista teoksista, kuten Samothraken Niken, joka on terassilla salongin edessä, sekä Auguste Rodinin Ajattelijan, joka istuu terassin muurin edessä katsoen veteen ja ajatellen. Puutarhassa on myös kasvihuoneita ja orangeria.
Puistossa on kaksi paksua tammea: "Prinssi Eugenin tammi", jota pidetään Djurgårdenin suurimpana elossa olevana tammena, sekä "Trädgårdseken", vanha tammi gallerian sisäänkäynnin luonna. "Trädgårdseken", jonka runkoa ympäröi istuinpenkki, on prinssi Eugenin vuonna 1902 istuttama. Tästä tammesta on kuitenkin jäljellä vain kuollut kanto.
Prinssi Eugenin Waldemarsudde > Muita rakennuksia

Kiinteistön alueella on useita kulttuuri­historiallisesti arvokkaita rakennuksia, jotka kuuluvat Waldemars­udden rakennus­muisto­merkkiin.
Ektorpet (suom. Tammitupa), joka rakennettiin luultavasti 1800-luvun vaihteen aikoihin ja joka on vanha kalastajan mökki. Ennen sitä ympäröivät nyttemmin puretut talousrakennukset. Prinssi Eugenin aikana sitä käytettiin yksityisasuntona. Prinssin kuoleman jälkeen se rakennettiin uudestaan, ja se toimii kesäisin kahvilana.
Veräjätupa rakennettiin vuonna 1905 Bobergin piirustusten mukaan portinvartijan asunnoksi. Talossa on puinen runko ja panelointi.
Kvarngården (suom. Myllypiha) on rapattu puuhuvila, joka rakennettiin alun perin 1700-luvulla. Tukkukauppias Alexander Bergsten rakennutti sen vuonna 1901 uudestaan prinssi Eugenin toimeksiannosta korvaukseksi Bergstenin asuintalosta, joka purettiin uuden päärakennuksen tieltä. Uudisrakennuksen piirsi Hjalmar Engström.
Personalvillan (suom. Henkilökunnan huvila, tunnetaan myös Puutarhamestarin asuntoina) rakennettiin vuonna 1902, ja myös sen suunnitteli Boberg. Huvila on kaksikerroksinen, ja sillä on puinen runko ja kivinen perusmuuri. Sen julkisivu on päällystetty kalkkilaastilla. Taloa ympäröi keittiökasvitarha kasvilavoineen ja kasvihuoneineen.
Rundtemplet (suom. Pyörötemppeli) on kaikutemppeli vuodelta 1904, ja Gustav Lindgrenin mukaan sen suunnitteli prinssi itse. Kahdeksankulmainen temppeli on sijoitettu kalliolle lähelle rantaa.
Waldemarsudden öljymylly rakennettiin 1780-luvulla tukkukauppias Carl Magnus Frisin aloitteesta, joka oli ostanut Waldemarsudden vuonna 1782. Se on nykyisin teollisuushistoriallinen harvinaisuus ja todennäköisesti koko maailmassa parhaiten säilynyt 1700-luvun öljymylly.
Waldemarsudde nykyään

Nykyään prinssin koko asunto ja hänen suuri taidekokoelmansa, jossa on myös Eugenin omia teoksia, on yleisölle avoinna. Kokoelmassa on muun muassa Karl Nordströmin, Nils Kreugerin, Gunnar G:son Wennerbergin, Oscar Björckin, Ernst Josephsonin, Richard Berghin, Anders Zornin, Carl Fredrik Hillin, Ivan Aguélin, Isaac Grünewaldin, Gösta Adrian-Nilssonin ja Eugène Janssonin teoksia. Puutarhassa on Auguste Rodinin, Per Hasselbergin, Carl Millesin, Carl Eldhin, Christian Erikssonin, Herman Norrmanin, Liss Erikssonin ja muutamien muiden veistoksia.
Waldemarsudden ohi johtaa Prins Eugens väg -niminen tie, jolta alueelle johtavalla portilla on vihreäksi maalattu veräjätupa, alun perin vahtimestarin, nykyisin Waldemarsudden oppaan asunto. Hieman pidemmällä puistossa on edelleen Ektorpet, 1700-luvulla rakennettu kalastajan mökki, joka nykyään toimii kesäkahvilana. Galleriassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, joissa on teoksia Waldemarsudden omista kokoelmista, sekä tilapäisiä näyttelyjä. Myös Slottet on avoinna yleisölle. Gallerian myymälästä voi ostaa prinssi Eugenin vuonna 1915 muotoileman Waldemarsudden ruukun.
Kuvia > Rakennukset

Päärakennus Slottet
Galleriarakennus ja nykyisin kuollut tammi Trädgårdseken
Gamla huset eli Gula huset
Suuri kasvihuone ja öljymylly
Kuvia > Puiston veistoksia (valikoima)

Auguste Rodin, Ajattelija.
Samothraken Nike, pronssikopio.
Liss Eriksson, Paret, 1974.
Carl Milles, Lilla Tritonen, 1916.
Kuvia > Maalauksia (valikoima)

Anders Zorn, Prinssi Eugén, 1910.
Anders Zorn, Kuningatar Sofia, 1909.
Oscar Björck, Oskar II, 1896.
Ernst Josephson, Näkki, 1884.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Waldemarsudden viralliset verkkosivut
Historisk skogsexport Digitoituja kirjeitä ja muita dokumentteja, peräisin Johan Bergman Olsonilta, hänen yritykseltään ja perheeltään
Stockholmskällan, sisältää myös tietoa Waldemarsuddesta. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tukholman seudun taidemuseot
Fotografiska
Hallwylin museo
Itä-Aasian museo
Liljevalchin taidehalli
Millesgården
Moderna museet
Ruotsin arkkitehtuurimuseo
Ruotsin kansallismuseo
Waldemarsudde
Waldemarsudde 1890-luvulla.
Waldemars Udden, 1836.
Prinssi Eugenin nimikirjain "E" portin pylväässä.
Prinssi Eugen ateljeessaan
Föreningen Konstnärernas vännerin vuosikokous "terassihuoneessa" vuonna 1944.
Taidenäyttely puistossa kesällä 2007:
Ulla Kraitz, Punaiset omenat vuonna 2007 Waldemarsudden näyttelyssä.
Veräjätupa.
Strutsi

| Strutsi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Strutsilinnut Struthioniformes
Heimo::  Strutsit Struthionidae
Suku::  Strutsit Struthio
Laji::  camelus
Kaksiosainen nimi
 Struthio camelus  Linnaeus, 1758 
 Strutsin levinneisyysalue kartalla merkitty oranssilla.
Alalajit
 Arabianstrutsi (Struthio camelus syriacus) †  Eteläafrikanstrutsi (Struthio camelus australis)  Masaistrutsi (Struthio camelus massaicus)  Pohjoisafrikanstrutsi (Struthio camelus camelus) 
Katso myös
   Strutsi Wikispeciesissä   Strutsi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Strutsi (Struthio camelus) on suurin nykyisin elävä lintu, joka kasvaa jopa 2,8 metriä korkeaksi. Sillä on pitkät jalat ja kaula. Se on lentokyvytön, mutta voi juosta 65 km/h. Se elää villinä Afrikassa, mutta sitä tarhataan kaikkialla maailmassa, Suomessakin, munien, lihan ja höyhenten takia.
Vanhassa suomen kirjakielessä strutsista on käytetty nimityksiä nälkä- ja kamelikurki. Sanan strutsi katsotaan olevan ruotsin, alasaksan ja latinan kautta peräisin kreikan sanasta strouthíōn, jonka arvellaan olevan taustaltaan onomatopoeettinen.
Alalajit ja risteymät

Arabianstrutsi (S. camelus syriacus) †
Eteläafrikanstrutsi (S. camelus australis): mustakaulainen, Afrikan eteläosissa.
Masaistrutsi (S. camelus massaicus): sinikaulainen, Afrikan itäosissa.
Pohjoisafrikanstrutsi (S. camelus camelus): punakaulainen, Afrikan pohjoisosissa.
Villeistä alalajeista on jalostettu edelleen risteyttämällä uusia rotuja, esimerkiksi:
Texas-strutsi, joka on Yhdysvalloissa kehitetty risteytys pohjoisafrikanstrutsista ja masaistrutsista. Se on nopeakasvuinen ja tuottaa 30 % enemmän lihaa kuin alalajit yleensä.
Oudtshoorn-strutsi, joka on risteytetty pohjoisafrikan- ja eteläafrikanstrutsista. Sillä on tyypillisesti kiharaiset, tuuheat höyhenet.
Ulkonäkö ja koko

Strutsi on suurin nykyisin elävä lintu. Vastakuoriutunut poikanen painaa n. 800–900 grammaa. Teuraskypsyyden se saavuttaa noin 11–12 kuukauden ikäisenä, jolloin sen paino on noin 100 kilogrammaa, mistä hyödynnettävän lihan osuus on noin 40–45 kilogrammaa. Aikuinen strutsi painaa 90–170 kilogrammaa. Uros on naarasta kookkaampi, täysikasvuinen strutsi on noin 2,1–2,8 metrin pituinen.
Vaikka strutsi onkin lintu, se ei kykene lentämään: ruumiinpainoon verrattuna strutsilla on aivan liian pienet siivet, ja sillä on aivan liian pieni rintalihas, rintalihaksen tulisi olla 500 mm:n paksuinen, jotta se pystyisi nostamaan koko painonsa ylös. Höyhenien rakenne ei myöskään sovi lentämiseen: niistä puuttuvat lentävien lintujen höyhenissä esiintyvät väkäset, jotka pitävät höyhenen untuvat yhdessä ja saavat aikaan höyhenen sileän pinnan.
Strutsilta puuttuu linnuille tyypillinen rasvarauhanen, jonka öljymäisellä eritteellä ne hoitavat höyhenpukuaan.
Strutsi pakenee juoksemalla: se voi juosta jopa 70 km/h ja ylläpitää tätä vauhtia jopa puoli tuntia. Se voi ottaa jopa neljän metrin pituisia askelia juostessaan. Strutsi on nopein kaksijalkainen eläin maapallolla. Lisäksi strutsi puolustautuu potkimalla: se potkaisee eteenpäin ja potku voi tappaa aikuisen ihmisen. Lisäksi sillä on varpaissaan terävät kynnet.
Täysikasvuiset urokset ovat väriltään mustavalkoisia. Naaraat sekä nuoret koiraat ruskeanharmaita. Koiraan höyhenpuku on muun lintumaailman tyyliin koreampi kuin naaraan: kiiltävän musta ja siipiä sekä pyrstöä koristaa pitkät valkeat koristesulat. Jalat ja pää ovat sekä naaraalla että uroksella höyhenettömät.
Kaula on erittäin taipuva, noin metrin pituinen, josta noin 30 senttimetriä on höyhenien ja loppuosa untuvan peitossa. Päässä on isot silmät ja tuuheat silmäripset. Strutsi on erittäin kauko- ja laajakatseinen. Sanotaan, että se voi nähdä 2–3 senttimetrin suuruisen esineen jopa 1,6 kilometrin päästä. Strutsin aivot ovat pienemmät kuin sen silmät, aivot painavat n. 30–40 grammaa.
Strutsilla on pitkät, sorkkamaiset ja vahvat jalat. Voimakkaat jalkalihakset alkavat kantapäästä, noin 60 senttimetriä maasta. Polvi sijaitsee noin metrin korkeudella maasta. Jalassa on vain kaksi varvasta, minkä takia strutsi poikkeaa muista Ratites-sukuun kuuluvista linnuista, joilla on vähintään kolme varvasta. Pidemmässä varpaassa on kestävä, terävä kynsi, jota strutsi käyttää muun muassa taistelutilanteessa ja pesänkaivussa. Kynsi on kovimpia eläinkunnasta löytyviä materiaaleja.
Strutsilla on erinomainen sairauksien vastustuskyky, ja se voi elää 50–80-vuotiaaksi. Suomen olosuhteissa arvellaan strutsien olevan tuotantokykyisiä 20–30 vuotta.
Käyttäytyminen

Vahvin strutsista kulkeva myyttinen tarina on linnun taipumus haudata pelottavissa tilanteissa päänsä hiekkaan. Tämä juontaa juurensa linnun tavasta kaivella hiekasta ruokaa, sillä todellisuudessa strutsi ei hautaa päätään hiekkaan. Pelästyessään strutsi useimmiten juoksee karkuun tai puolustautuu potkimalla, ei hautaamalla päätään maahan. Tarhatut strutsit ovat varsin uteliaita ja linnuille ominaiseen tapaan nokkivat kiinnostavia kohteita.
Luonnossa strutsit elävät 5–50 yksilön parvissa ja liikkuvat usein nisäkäslaumojen, kuten seeprojen tai antilooppien seurassa. Parvi on löyhä sidoksiltaan, ja strutsit siirtyvät vaivattomasti ryhmästä toiseen sen mukaan, missä ryhmässä ne viihtyvät parhaiten.
Ravinto

Strutsin luonnollista ravintoa ovat ruoho, lehdet, siemenet ja pähkinät, mutta toisinaan ne saattavat myös syödä pieniä matelijoita, sammakkoeläimiä ja nisäkkäitä.lähde? Tarhoissa strutseille syötetään esimerkiksi sinimailasta ja siipikarjarehua. Kanojen tapaan strutseille on myös annettava soraa ruuansulatuksen edistämiseksi.
Strutsi Suomessa

Strutsi on hyvin sopeutumiskykyinen eläin: Sen luonnollisella asuinalueella Afrikan savanneilla lämpötila saattaa vuorokauden aikana vaihdella +40 celsiusasteesta jopa alle nollan. Hyvä sopeutumiskyky mahdollistaa kasvattamisen ympäri maailmaa. Villinä strutsia tavataan Afrikassa, mutta sitä tarhataan menestyksellisesti noin 50 maassa Alaskasta päiväntasaajalle.
Suomessa strutseja tarhataan lihan ja munien vuoksi. Ensimmäiset strutsit tuotiin Suomeen 1990-luvun puolivälissä, ja nyt niitä on jo 500–600 ympäri maata, joskin kasvatus ja myynti on keskittynyt Etelä-Suomeen. Vuonna 2010 Suomessa oli 23 strutsitarhaa, joissa kussakin oli keskimäärin alle kymmenen lintua. Strutsien olot muistuttavat hyvää lattiakanalaa tai väljää broilerikanalaa. Suurimpana erona on, että strutsien tulee päästä pihalle, joten niille on oltava tarpeeksi suuri ulkotarha, jossa on kylmän ja sateen varalle hyvä, lämmin suoja. Strutsit ruokitaan useimmiten ulkotarhaan.
Lisääntyminen tapahtuu hautomoissa. Suomen leveysasteilla strutsi ei yleensä pysty lisääntymään luonnollisella tavalla eli itse hautomalla. Heinäkuussa 2010 oli niin kuuma, että normaali lisääntyminen onnistui Rajamäellä ensimmäistä kertaa pohjoismaissa.
Hyödyntäminen

Teurastusikäinen strutsi painaa noin 100 kilogrammaa ja siitä saadaan 40 kilogrammaa syötävää.
Strutsin lihaa myydään Suomessa vuosittain vain muutamia tuhansia kiloja: tästä suurin osa pakasteena, tuoretta on saatavilla pääasiassa ennen suuria juhlapyhiä. Strutsin liha on yhtä tummaa kuin hirven liha. Se on karkeasyisempää kuin naudanliha. Raakana se tuoksuu maksalta. Liha on lähes rasvatonta ja kolesteroliakin on vain vähän. Vain nahattomassa broilerin ja kalkkunan rintalihassa on vähemmän rasvaa. Tuoretta strutsin lihaa täytyy raakakypsyttää joitakin viikkoja. Lihan maussa on ripaus riistan makua, joidenkin mielestä liha maistuu hieman ankalta, vasikalta tai kalkkunalta.
Strutsin sulat ovat myös haluttua tavaraa: niitä käytetään muun muassa koriste-esineissä, pölyhuiskussa, perhoissa ja sambatanssijoiden koristeellisissa asuissa. Täysikasvuiselta strutsilta voidaan kerran vuodessa ottaa noin 40–50 plyymisulkaa, jotka kasvavat takaisin 8–10 kuukaudessa.
Strutsinmuna painaa noin 1,3–1,5 kg ja vastaa noin 20–25 kananmunaa. Emolintu munii vuodessa 40–70 munaa. Sisällön voi käyttää kananmunan tapaan ja kuorista saa koriste-esineitä.
Strutsin nahasta tehdään designtuotteita kuten rahapusseja, käsilaukkuja ja kenkiä. Täysikasvuisesta strutsista saa nahkaa noin 1,25 m².
Strutsin rasvasta voidaan valmistaa kosmetiikkaa, öljyä ja saippuaa ja strutsin uloste on kanankakan veroista lannoitetta, joten strutsista voidaan hyödyntää lähes kaikki luita lukuun ottamatta.
Strutsikoiras ja kaksi naarasta Etoshan kansallispuistossa.
Strutsinmunan kuori on niin vahva, että se kestää jopa keskimääräisen aikuisen miehen painon.
Nurmijärven Uudellakylällä sijaitseva Ketolan strutsitila.
Seppo Wikström

Seppo Wikström (s. 16. kesäkuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1965–1972.
Wikström edusti SM-sarjaurallaan Turun Tovereita kausina 1965–1966 ja 1971–1972 sekä Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 60 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 8 + 7 = 15 ja jäähymääränsä 47 minuuttia.
Axel Wikström

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Axel Wikström |  Axel Wikström |  Axel Wikström |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1932 | 18 km |  |
|  Hopeaa | Garmisch-Partenkirchen 1936 | 50 km |  |
Axel Wikström (29. syyskuuta 1907 – 16. kesäkuuta 1976) oli ruotsalainen maastohiihdon olympiamitalisti. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, joista kumpikin on hopeisia. Lake Placidissa 1932 hän sai mitalin 18 kilometrin kilpailussa ja Garmisch-Partenkirchenissa 1936 50 kilometrin matkalta.
Axel Wikströmistä tuli ensimmäinen ulkomaalainen Salpausselän kisojen 50 kilometrin voittaja maaliskussa 1935 kukistaessaan lähes yhdeksällä minuutilla Suomen Frans Heikkisen.
Max Weber

| Max Weber |
| --- | --- |
 Weber vuonna 1918.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1864 Erfurt, Saksi, Preussi
Kuollut: 14. kesäkuuta 1920 (56 vuotta) München, Baijeri, Saksa
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Humboldt-yliopisto   Göttingenin yliopisto   Heidelbergin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Levin Goldschmidt, August Meitzen ja Rudolf von Gneist
Oppilaat:  Alfred Schütz ja Harold Garfinkel
Tutkimusalue:  oikeustiede, taloustiede, sosiologia
Tunnetut työt:  Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki (1904)
 Nimikirjoitus
Maximilian Carl Emil Weber  (21. huhtikuuta 1864 Erfurt – 14. kesäkuuta 1920 München) oli saksalainen oikeustieteilijä, taloustieteilijä ja sosiologi. Häntä pidetään yhtenä julkishallinnon teorian ja nykyaikaisen sosiologian perustajista. Hänen pääteoksensa käsittelevät uskonnon sosiologiaa, politiikkaa ja hallitusvaltaa.