stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirka
Elämäkerta > Soolouran ensivaiheet (1967–1974) > Menestyksen vakiintuminen

Kirkan 1970-luvun alun menestyskappaleita olivat ”Venus” ja ”Kulman kundit” sekä yhdessä Sammy-veljen kanssa levytetyt Simon & Garfunkel -käännökset ”Mrs. Robinson” ja ”Lilja, ruusu ja kirsikkapuu”. Muita tuon ajan hittejä olivat ”Silta yli synkän virran” sekä suurimpana ”Mamy Blue”, joka nousi vuonna 1971 listakakkoseksi. Saman vuoden keväällä ilmestyi Kirkan ensimmäinen varsinainen studioalbumi Saat kaiken, joka oli sekoitus edellisvuoden singlejä ja uutta materiaalia. Kirkaa harmitti kappaleiden levyttäminen suomalaisella, vanhanaikaisella tyylillä. Saat kaiken herättikin keskustelun Kirkan levyillään esittämästä kappalemateriaalista.
Kirkan omat kesäshow’t jatkuivat 1970-luvun alussa. Vuoden 1971 Kesäleikkiä kritisoitiin voimakkaasti niin sanoma- kuin nuortenlehdissäkin. Sitä pidettiin liian vaikeaselkoisena, raskaana ja sanomallisena, eikä Kirkan katsottu päässeen esittämään suurinta vahvuuttaan yleisöä hurmaavana laulajana.
Juhannuksena 1971 Kirka lähti yhdessä Lasse Mårtensonin ja Esko Linnavallin kanssa kiertueelle pienlentokoneella. Kesken matkan kone joutui ukkosmyrskyyn, ja sen moottori sammui. Lentokone onnistui kuitenkin tekemään pakkolaskun järveen. Konetta vastaan ehti joukko ilmavoimien sotilaita ja palokunta. Artistit selvisivät tilanteesta ja pääsivät jatkamaan matkaansa poliisikyydillä konserttipaikalle Punkalaitumelle, minne he saapuivat kuitenkin reilusti myöhässä.
Vuoden 1972 tammikuussa Kirka osallistui ensimmäisen kerran Suomen euroviisukarsintoihin. Erik Lindströmin säveltämä ja Saukin sanoittama ”Kaikkea on” sijoittui kolmanneksi. Samana vuonna ilmestyi Kirkan kunnianhimoisempi albumi Nykyaikaa, jossa Kirka yritti ensimmäisen kerran kaventaa eroa esiintymistensä ja levyjensä erilaisen materiaalin välillä. Edellisen albumin studiomuusikkojen sijaan sillä soittaa rockmuusikkoja esimerkiksi Tasavallan Presidentistä ja Pepe & Paradisesta. Albumilla on käännöskappaleita, kuten ”Kanelipuun alla” (Neil Youngin ”Cinnamon Girl”) ja ”Maggie May” (Rod Stewart) sekä kokonaan uusia lauluja, joita sävelsivät Frank Robson, Jukka Tolonen ja Rauli Badding Somerjoki. Osa kriitikoista kehui levyä, kun taas fanit vierastivat sitä. Vuoden 1972 singleistä ainoana listalle nousi vain hetkeksi ”Pikku veli”. Aiempaa vaisummasta levymyynnistä huolimatta Kirka voitti Suosikin Grand Prix -äänestyksen vuoden suosituimmasta kotimaisesta laulajasta.
Kirka sai vuonna 1973 pienen tauon jälkeen ison hitin kappaleella ”Varrella virran”, joka on mukana albumilla Rautaa ja kettinkiä. Sillä on pääasiassa käännöskappaleita esimerkiksi Sladelta, Alice Cooperilta ja Neil Youngilta. Vuoteen 1973 myös päättyi Kirkan kuusi vuotta kestänyt jakso levy-yhtiö Scandialla.
Euroviisukarsinnassa 1974 Kirka oli mukana Rauno Lehtisen tekemällä kappaleella ”Energia”, joka käsitteli edellisvuoden energiakriisiä. Etukäteisarviossa sitä pidettiin jopa oman esikarsintansa suosikkina. ”Energia” kuitenkin putosi finaalista Helsingin alueraadin annettua sille heikot pisteet.
Elämäkerta > Muutosten vuodet ja suosion hiipuminen (1974–1980) > Siirtyminen Finndiscille

Kirkan levytyssopimus EMI:n kanssa oli päättynyt Lauantaiyö-albumiin. Hän levytti seuraavaksi Finndiscille, joka julkaisi vuonna 1977 albumin Kaksi puolta. Levy sisältää paljon käännösmateriaalia, ja alkuperäisiä esittäjiä ovat esimerkiksi Eagles, 10cc, Procol Harum ja Steve Miller Band. Musiikillisesti se edustaa kevyttä rockia ja esittelee nimensä mukaisesti niin vauhdikkaampaa kuin pehmeämpääkin Kirkaa. Taustakuorona toimii Kaseva-yhtye. Huolellisesta työstöstä huolimatta tämäkään albumi ei menestynyt, eikä sillä ollut selvää myyntihittiä. Myöskään kesän esiintymisiinsä Kirka ei vetänyt yleisöä läheskään entiseen tapaan. Hän osallistui 1977 myös Puolan Sopotissa järjestettyyn Intervision laulukilpailuun edellisvuoden euroviisukarsinnasta tutulla ”Neidonryöstöllä”, mutta ei yltänyt kärkisijoille. Kirkan ja taustayhtye Islandersin pitkäaikainen yhteistyö päättyi samoihin aikoihin.
Vuonna 1978 Kirka kiersi ja levytti sisarensa Anna Babitzinin kanssa, ja heiltä julkaistiin albumi Anna & Kirka. Duo saavutti menestystä kappaleella ”Sinut haluan vain”, joka oli käännös John Travoltan ja Olivia Newton-Johnin levytyksestä ”You’re the One That I Want”. ”Cindy”-duetto ylsi sekin listoille. Kirka ja Anna keikkailivat yhdessä koko 1970-luvun lopun, ja yhteistyö jatkui myös vuoden 1979 euroviisukarsinnassa, jossa heidän yhdessä Muskan kanssa kolmistaan esittämä ”Aikuiset anteeksi antaa” sijoittui neljänneksi.
Kirka teki 1970- ja 80-lukujen vaihteessa yhteisiä kesäkiertueita Vicky Rostin kanssa. Niistä ensimmäinen oli kesällä 1979 järjestetty sketsipitoinen Drive in Happy Days Bar, joka perustui yhdysvaltalaiseen Onnen päivät -televisiosarjaan ja oli rakennettu sen tunnusmusiikin ympärille. Sitä seurasi kesällä 1980 Sirkus Jamboree, mutta kiertueet eivät keränneet takavuosien kaltaisia suuria yleisömääriä. Kirka laski jääneensä näistä kahdesta kiertueesta velkaa 160 000 markkaa.
Kirka oli vuonna 1980 jälleen mukana Suomen euroviisukarsinnassa, kun hän esitti lauluyhtye Silhuettien kanssa Antti Hyvärisen säveltämän ja Juice Leskisen sanoittaman kappaleen ”Karthago”. Se nostettiin kilpailun ennakkosuosikiksi mutta hävisi Vesa-Matti Loirin ”Huilumiehelle”.
Elämäkerta > Flamingo-vuodet (1986–1994) > Rock-albumeilla paluu juurille

Kirka siirtyi 1980-luvun puolivälissä Kassu Halosen, Kisu Jernströmin ja Vexi Salmen johtamaan Flamingo-levy-yhtiöön. Se julkaisi häneltä ensimmäisenä singlen, jonka molemmilla kappaleilla hän oli mukana vuoden 1986 euroviisukarsinnassa. Edu Kettusen kirjoittama ”Uusiin taivaisiin” ylsi toiseksi ja jäi vain pisteen päähän Kari Kuivalaisen ”Päivä kahden ihmisen” -tulkinnasta.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Se lyhyt kausi, joka R.O.C.K.-älppäristä alkoi, oli Kirkalle itselleen hänen uransa rakkainta aikaa. – – Hän pääsi palaamaan takaisin juurilleen, kunnon rytinään. | ” |
– Kassu Halonen
Kirka oli asettanut Flamingolle siirtymisensä ehdoksi sen, että hän saisi levyttää vähintään yhden englanninkielisen rocklevyn. Levy-yhtiön johtoporras oli kaavaillut Kirkalle toisenlaista musiikkia ja piti tyylinvaihdosta kaupallisena riskinä, mutta suostui lopulta vaatimukseen. Samalla täyttyi Kirkan pitkäaikainen unelma saada tehdä suomalaisin voimin kansainvälisen tason jämäkkää rockia.
Vuonna 1986 julkaistu hard rock -albumi R.O.C.K. myi kultaa. Kettusen, Halosen ja Jernströmin työstämien kappaleiden lisäksi sillä on kaksi coveria, ”Born to Be Wild” ja ”School’s Out”. Albumi elvytti Kirkan uran, mutta etenkin nuoret kriitikot suhtautuivat siihen yleisöä varauksellisemmin. Muutamaa kuukautta ennen itse albumia ilmestynyttä ”Born to Be Wild” -singleä myytiin hyvin ja se voitti Levyraadin. Uuden musiikin myötä Kirka myös muutti ulkoista imagoaan hevarin suuntaan. Hänen olemuksensa muuttui itsevarmemmaksi, siistit hiukset heavyrokkarin kampaukseen ja vaatteet mustaan nahkaan. Uusi musiikki toi Kirkalle uutta nuorempaa yleisöä, mutta samalla hän menetti aiempia ihailijoitaan.
Innostus Kirkan raskaan rockin tyyliä kohtaan oli vuonna 1987 alkanut selvästi laskea, mutta hänen annettiin vielä levyttää toinen tyylilajia edustava albumi, joka sai nimekseen The Spell. Kokonaan Halosen ja Jernströmin sävellyksiä sisältävä levy oli musiikillisesti edeltäjäänsäkin rankempi, ja vaikutteita oli otettu aikakauden tukkaheviyhtyeiltä. The Spell putosi listalta nopeasti pois, eivätkä sen kappaleet keränneet voimasoittoa radiossa. Kirkan keikat alkoivat vähentyä, osittain siksi, että kahden viimeisen albumin kaltaista äänekästä musiikkia oli haastavaa soittaa ravintoloissa.
Kirka ei kirjoittanut itse laulujaan, joten hänen pääasialliset tulonsa muodostuivat levymyynnin sijaan esiintymispalkkioista. Keikkojen väheneminen heikensi siten merkittävästi hänen taloustilannettaan. Hän koki myös hyvin raskaana sen, että hän oli kaikkien CBS:llä kokemiensa ongelmien jälkeen päässyt esittämään hänelle rakasta musiikkia menettääkseen sen jälleen. Töiden ja rahan puuttumisen lisäksi huolia aiheutti kariutumassa ollut avioliitto. Kaikkeen kyllästyneenä Kirka harkitsi laulajanuransa lopettamista. Alkuvuodesta 1988 Kirka joutui hakemaan apua sosiaalitoimistosta, kun hänelle oli määrätty puolentoista miljoonan markan jäännösvero.
Elämäkerta > Uusi levytyssopimus (1995–2006) > BMG-levyt ja Mestarit

Flamingon jälkeen Kirka kävi neuvotteluja muutaman levy-yhtiön kanssa, ja uuden levytyssopimuksen hän solmi vuonna 1995 kansainvälisen BMG:n kanssa. Ensimmäinen julkaisu BMG:lle oli maailmanmestaruuden voittaneen Suomen jääkiekkomaajoukkueen kanssa levytetty kappale ”Den glider in”. Singleä myytiin yli 7 000 kappaletta ja osa tuotoista ohjattiin jääkiekkojuniorien hyväksi. Seuraavana vuonna ilmestyi albumi Tie huomiseen, jolla Kirka halusi eroon iskelmäimagostaan, ja uusien nuorten säveltäjien ansiosta hän sai musiikkiiin kaipaamaansa raikkautta ja erilaisuutta. Levy esittelikin Kirkan uuden, konemusiikkipohjaisen soundin. Tie huomiseen myi tuoreeltaan kultaa, ja vuonna 2000 ylittyi platinaraja. Myös keikoilleen hän veti edelleen paljon yleisöä, vaikka hänen ohjelmistonsa oli jo pitkään pysynyt täysin samana. ”Toukokuu”-kappaleella Kirka osallistui viimeistä kertaa Suomen euroviisukarsintoihin ja sijoittui kolmanneksi. Hän oli mukana karsinnoissa vuosien 1972–1996 aikana yhteensä 22 kappaleella, useammin kuin kukaan muu.
Kirka vietti vuonna 1997 uransa 30-vuotisjuhlaa ja kiersi Suomea 56 konsertin verran. Samana vuonna julkaistiin Kirkan koko uran kattava kokoelma Hetki lyö, joka myi platinaa. Levyllä oli mukana Kirkan lähes 25 vuotta aikaisemmin kuolleen Sammy-veljen alun perin levyttämä kappale ”Daa-da daa-da”, jonka hän tekniikan avulla esitti yhdessä Sammyn kanssa. Siitä tuli kokoelman suurin menestys. Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo, jossa jälleen uutta tekniikkaa hyödyntämällä Kirka esiintyi Sammyn kanssa alun perin yksin Sammysta 1970-luvulla kuvatulla videolla.
Kirka, Pepe Willberg, Pave Maijanen ja Hector järjestivät lokakuussa 1998 Helsingin Hartwall Areenalla Mestarit-nimellä yhteiskonsertin, joka äänitettiin ja televisioitiin. Mestarit-konsertti oli hyvin suosittu, ja sitä seurasi loppuunmyytyjen esiintymisten kiertue. Hartwall Areenan konsertissa äänitetty livealbumi Mestarit Areenalla myi triplaplatinaa ja oli Suomessa vuoden 1999 myydyin kotimainen albumi. Vuoden 1999 alussa järjestettiin vielä toinen lähes loppuunmyyty Mestarit-kiertue, joka huipentui elokuussa täydelle Helsingin olympiastadionille. Lisäksi 2000-luvun alkuvuosina Kirkan oli tarkoitus olla mukana Pojat-nimisellä kiertueella Dannyn ja Markku Aron kanssa, mutta hän jättäytyi siitä pois ennen sen käynnistymistä.
Kirka julkaisi kesäkuussa 1999 omasta aloitteestaan singlen ”Liian monta”. Levyn myyntitulot lahjoitettiin lyhentämättöminä SPR:n katastrofirahastoon Kosovon pakolaisten auttamiseksi.
Elämäkerta > Uusi levytyssopimus (1995–2006) > Viimeiset julkaisut

Kirka täytti 50 vuotta 22. syyskuuta 2000. Vuosipäivänään hän perusti nimeään kantavan Kirill Babitzin -säätiön, jonka tarkoituksena oli kehittää ja tukea lasten musiikkikoulutusta ja -harrastusta. Kirkan elinaikana se toimitti päiväkoteihin äänentoistolaitteita ja musiikkivälineitä. Juhlapäivänä ilmestyi myös Kirkan 25:s studioalbumi Suuri hetki. Kassu Halosen ja Juha Björnisen tuottamaa juhlalevyä työstettiin lähes vuoden verran, ja siitä tavoiteltiin Kirkan uran kruunua. Albumille toi näkyvyyttä myös mittava konserttikiertue. Kirkan levyt eivät kuitenkaan enää myyneet suurimman suosion aikojen tapaan. Suuri hetki nousi listalla kymmenenneksi eikä yltänyt kultalevyyn.
Sinut siinä nään -niminen albumi ilmestyi syksyllä 2002. Musiikkitoimittajat valitsivat sen kuukauden albumiksi, ja se oli seuraavan vuoden Emma-gaalassa ehdolla vuoden iskelmäalbumiksi. Vuonna 2002 Kirka oli myös mukana huumeiden vastaisessa työssä osallistumalla Katkolla tulevaisuus -hankkeeseen. Samalla julkisuudessa käsiteltiin Kirkan pojan huumeongelmaa. Huomiota saivat myös Kirkan ja hänen aviottoman tyttärensä riidat elatusmaksuista. Kielteinen uutisointi ei kuitenkaan heikentänyt Kirkan keikkasuosiota.
Kirkan viimeinen studioalbumi Elämääni eksynyt julkaistiin 2005. Kirka itsekään ei odottanut levystä suurta menestystä, eikä se yltänyt listalla sijaa 26 korkeammalle. Albumi jouduttiin lisäksi vetämään pois myynnistä kappaleeseen ”Muistoja, muistoja vain” (alun perin ”Wonderful Life”) liittyvien julkaisuoikeusriitojen vuoksi.
Kirka esiintyi vuonna 2006 Taiskan kanssa Kahden hullun matka -nimisellä yhteiskiertueella.
Elämäkerta > Kuolema (2007)

Kirkan viimeiseksi julkiseksi konsertiksi jäi esiintyminen Helsingissä ravintola Luxissa torstaina 25. tammikuuta 2007. Hän kuoli kotonaan Helsingissä 31. tammikuuta 2007 kello 1.30 aortan repeämään. Kuolemaansa edeltävinä kuukausina Kirka oli tuntenut itsensä hyvin väsyneeksi ja sairaaksi ja kärsinyt joulukuussa rotaviruksesta. Hän oli käynyt lääkärissä tarkistuttamassa kuntoaan, viimeisen kerran viisi päivää ennen kuolemaansa, mutta hän ei kuitenkaan joutunut sairaalahoitoon. Kirkan sisar Muska on sanonut, että ennen Kirkan kuolemaa tämän rintakehä oli ollut epätavallisen turvonnut. Myös laulaja Kari Tapio muisteli Kirkan olleen väsynyt ja valitelleen turvotusta.
Kirka haudattiin 2. helmikuuta Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle Babitzinien sukuhautaan, johon oli haudattu myös hänen Leo-isänsä sekä veljet Sammy ja Leo. Siunauksen toimitti Kirkan ystävä Mitro Repo. Muistopalvelus järjestettiin 10. maaliskuuta Uspenskin katedraalissa. Kaikki eivät mahtuneet sisälle, joten kirkon ulkopuolelle tuotiin kaiuttimia, joista jumalanpalvelusta pystyi seuraamaan.
Kirkan oli tarkoitus osallistua keväällä 2007 Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan, mutta hän kuoli juuri ennen kuvausten alkamista. Viimeisenä elinpäivänään hän joutui jättämään harjoitukset väliin huonovointisuuden vuoksi. Viimeisinä aikoinaan hän oli myös suunnitellut hevilevyä tunnettujen suomalaisten rock- ja metallimuusikoiden kanssa ja oli ehtinyt pyytää työparikseen Stratovariuksen Timo Tolkin. Tolkin ehdotuksesta he ryhtyivät kuitenkin suunnittelemaan Elämäni-nimistä albumia, joka olisi nimensä mukaisesti käsitellyt Kirkan elämää.
Warner Music Finland julkaisi Kirkan kuoleman jälkeen maaliskuussa 2007 muistokokoelman Kaikki parhaat 1967–2007 sekä vuosien 1969–1978 albumit ensimmäistä kertaa CD-levyinä. Kokoelma myi kultaa.
Kirkan muistokonsertti järjestettiin 14. helmikuuta 2008 Hartwall Areenalla. Se kuvattiin ja esitettiin myöhemmin televisiossa, ja sen tuotto ohjattiin Kirill Babitzin -säätiölle. Kirkan leski Paula Nummela kuvaili konserttia alkusysäykseksi Kirill Babitzinin Musiikkikoulun perustamiseksi Kruununhakaan. Tavoite ei kuitenkaan toteutunut. Vielä 2010 Helsingin Savoy-teatterissa järjestettiin säätiön ystävänpäiväkonsertti. Vuoden 2012 jälkeen säätiöllä ei enää ollut toimintaa, ja lisäksi Patentti- ja rekisterihallitus löysi sen kirjanpidosta säätiölain vastaisia toimenpiteitä. Helsingin käräjäoikeus lakkautti säätiön vuonna 2018.
Taiteilijakuva > Musiikki

Kirka esitti urallaan hyvin erilaista musiikkia, ja hänen musiikillinen suuntansa oli käymistilassa lähes jatkuvasti. Hän aloitti uransa laulamalla rautalankamusiikkia ja sen ohella rajua rock and rollia, mistä hän siirtyi beatmusiikkiin. Siitä hän jatkoi souliin sekä otti tuntumaa psykedeliaan ja jazzvaikutteisiin. Kirka esitti myös funkia, diskoa, heviä ja etenkin iskelmää. Uransa loppuvaiheessa hän levytti myös konepohjaista musiikkia.
Kirkan omaa musiikkimakua edustivat raskas rock ja soul. Häntä vaivasi pitkään keikka- ja levymateriaalien välinen risririita: keikoillaan Kirka esitti rockia, soulia ja rhythm and bluesia, mutta levyillään hän oli suomalaiseen materiaaliin siirryttyään poppari, iskelmälaulaja ja viihdetaiteilija. Tämän hän teki levy-yhtiöiden ohjaamana miellyttääkseen suomalaista makua. Kirka hankkiutui 1970-luvulla eroon levypomojen käskytysvallasta levyttääkseen itselleen mieluisampaa musiikkia. Hänen musiikkinsa muuttui kuitenkin 1980-luvun alkupuoliskolla kaupallisten päämäärien vuoksi entistä iskelmällisemmäksi, jolloin suurimmat rockin ihailijat syyttivät häntä sielunsa myyneeksi luopioksi. Myöhemmin 1980-luvulla hän levytti kaksi hard rock -albumia, mutta ongelmana olivat taloushuolet.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Itse olen hyväksynyt alan edellyttämät realiteetit – jos aikoo itsensä ja perheensä elättää, ei kannata hakata päätä seinään. On tehtävä sellaista musaa, joka löytää yleisönsä, mutta silti ei tarvitse sieluaan myydä, keikoilla voi esittää sitä musiikkia, jota itse rakastaa. Se ei ole laskelmointia, vaan tosiasioiden silmiin katsomista ja hyväksymistä. | ” |
– Kirka
Kirka levytti 1988 menestyskappaleensa ”Surun pyyhit silmistäni”, joka helpotti Kirkan talousongelmia, mutta hän halusi edelleen laulaa rockia eikä iskelmää. Samalla ”crossover-iskelmän” reseptillä Kirka levytti useita muitakin suurille ikäluokille suunnattuja albumeja. Näiden Flamingo-kauden iskelmälevyjen (1988–1994) tyypillisiä teemoja olivat tunteet, kaipuu, yöksi viereen jääminen ja yhteiset haaveet. Kappaleet sanoittaneen Vexi Salmen mukaan niillä tavoiteltiin rakkauselämässään pettyneitä keski-ikäisiä naisia. Varman päälle otettiin myös BMG:n julkaisemilla Kirkan viimeisillä albumeilla Suuri hetki (2000), Sinut siinä nään (2002) ja Elämääni eksynyt (2005). Niillä oli pääasiassa radioystävällistä kevyttä iskelmää, ja laulujen teemat olivat silloinkin keski-ikäisille suunnattuja.
Kirka itse kuvaili musiikkiaan melodiseksi rock-iskelmäksi ja sanoi olevansa rocklaulaja, joka esittää poppia ja iskelmää. Toimittaja Jukka Lindforsin mukaan Kirkan uran voi kiteyttää kolmen kappaleeseen. ”Hetki lyö” oli hänen läpimurtonsa, ”Born to Be Wild” hänen rock-tavaramerkkinsä ja ”Surun pyyhit silmistäni” aloitti hänen urallaan uuden nousun.
Kirka ei paria poikkeusta lukuun ottamatta säveltänyt tai sanoittanut kappaleitaan, vaan hän oli ennen kaikkea tulkitsija. Ainoat kappaleet, joita hän oli mukana säveltämässä, ovat ”Luokseni jää”, ”Tunteet meitä pyörittää” sekä The Creatures -aikojen  ”Baby, I Need You”.
Henkilökuva > Persoona

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Kirka oli arka, ujo ja liian kiltti. Hän oli kumminkin tähtien suojatti. Hänelle kävi kuitenkin jostain kumman syystä niin kuin käy monelle muullekin kuninkaalliselle artistille, että musta enkeli vei päivänsankarin. | ” |
– Remu Aaltonen, Kirkan yhtyekaveri 1960-luvulta
Kirkan tunteneet ovat kutsuneet häntä kiltiksi ja kohteliaaksi. Esimerkiksi Pave Maijanen sanoi Kirkan olleen ikuinen veijari sekä mahdollisesti sydämellisin ihminen, jonka hän on koskaan tavannut. Kiltteyden vuoksi Kirka toisaalta allekirjoitti huonoja sopimuksia eikä ajanut omia etujaan.
Kirka vältteli jo lapsena ristiriitoja ja pyrki sovittelemaan myös muiden erimielisyyksiä. 
Levy-yhtiö CBS:n toimintaa hän kritisoi myöhemmin voimakkain sanoin, mutta yhtiön suomalaisesta tuotannosta 1980-luvulla vastanneen Hans Raution mukaan välit Kirkaan olivat aina hyvät. Hänen lähtönsä yhtiöstä tulikin CBS:lle täytenä yllätyksenä. Suomen Kuvalehdessä julkaistiin elokuussa 1990 Kirkan talousahdinkoa käsittelevä artikkeli Taiteilijan helvetti, jossa hän jakoi voimakasta kritiikkiä useaan suuntaan. Toiminta oli Kirkalle niin poikkeuksellista, että siitä puhuttiin pitkään.
Kirkan toinen vaimo Paula Nummela on kuvannut Kirkaa vaikeasti lähestyttäväksi ihmiseksi, jolla oli vaikeuksia paljastaa todellista, vakavampaa itseään, jonka hän piilotti iloisen roolinsa alle. Nummelan mukaan ulkokuorensa alla Kirkalla oli sielunelämä, johon tutustuminen vei häneltä kaksikymmentä vuotta. Kirkan sisar Muska on sanonut, että Kirka teki liikaakin töitä eikä suostunut hänen ehdotuksiinsa keikkatauoista. Myös Kassu Halonen on nostanut esiin Kirkan ahkeruuden ja että tämä ei pystynyt olemaan kahta viikkoa pidempään pois keikoilta. Kirka oli jo lapsena vilkas, mutta isoveljeään Sammya tasaisempi, ja hänellä oli tapana vetäytyä omiin oloihinsa pohdiskelemaan.
Lasse Norreksen mukaan Kirka oli vaatimaton ja jopa ujo. Hän auttoi muita, mutta ajoi itsensä välillä loppuun. Kuitenkaan hän ei antanut koskaan periksi. Norres huomasi, että Kirka käyttäytyi iloisesti myös silloin, kun hänen uransa oli alamaissa ja taloutensa kriisissä. Toisaalta Norres on sanonut, että Kirka oli huolissaan läheisistään ja joskus hänen epäitsekkyytensä kuormitti häntä liikaa.
Kirka on sanonut, ettei hänellä koskaan ollut roolia tai imagoa, koska hän koki alusta lähtien, ettei kykene kaksoisroolien vetäjäksi tai valehtelijaksi. Hänen mukaansa Kirill Babitzin ja Kirka olivat täsmälleen sama henkilö. Myöskään nimi Kirka ei ollut taiteilijanimi – joka jakaisi persoonan yksityiseen ja julkiseen – vaan lempinimi, jota läheisetkin olivat käyttäneet hänestä lapsuudesta saakka.
Henkilökuva > Arvot ja harrastukset

Ortodoksinen kirkko oli Kirkalle tärkeä asia, josta hän sai turvaa vaikeuksien hetkillä. Kirka oli käynyt kirkossa lapsesta asti vanhempiensa kanssa. Danny on sanonut, että isoveli Sammy Babitzinin kuolema auto-onnettomuudessa vuonna 1973 oli Kirkalle kova isku, mutta siihen nähden hän hallitsi itsensä hyvin. Danny uskoo, että Kirkan uskonnollinen tausta vaikutti asiaan. Myös Kirka itse kertoi lehdistölle ortodoksiseen seurakuntaan liittyvistä muistoistaan. Hyvin avoimesti hän puhui luottotoimittajilleen muistakin yksityisasioistaan, kuten rakkauselämästään ja aviottomasta tyttärestään. Sen sijaan venäläisiä sukujuuriaan hän ei juurikaan tuonut esille ja vastaili aiheeseen liittyviin kysymyksiin lehdissä monesti hyvin lyhyesti. Creatures- ja Mosaic-aikojen yhtyekaveri Vladimir ”Nikke” Nikamo on sanonut, ettei hän yrityksistään huolimatta onnistunut kertaakaan käymään Kirkan kanssa kunnollista keskustelua venäjäksi, vaikka se oli heidän yhteinen äidinkielensä.
Kirka tunnettiin innokkaana lenkkeilyn harrastajana, ja hän teki pitkiä 10–20-kilometrin mittaisia lenkkejä. Hän innostui lenkkeilystä 1990-luvun alussa. Kirka nähtiin usein juoksemassa kotikulmillaan Helsingin Kruununhaassa, minkä vuoksi hän sai lempinimen ”Liisankadun Vireeni”. Hän juoksi kesäkuussa 2004 Tukholman maratonin aikaan 4.43.42. Kuntoiluharrastuksen ohessa hän lopetti jo lapsena aloittamansa tupakoinnin.
Pukeutuminen merkitsi Kirkalle paljon, ja uran alussa hänen kaikki palkkiorahansa kuluivat uusiin vaatteisiin. Vuonna 1969 Nuorten Muotineuvosto valitsi Kirkan Suomen parhaiten pukeutuvaksi nuoreksi. Seuraavana vuonna hän oli Miesten Muotineuvoston kymmenen parhaan pukeutuvan miehen listalla. Usein ennen konsertteja Kirkalla oli tapana rauhoittua ja keskittyä silittämällä paitojaan.
Suosio ja tunnustukset > Kuuntelijakunta

Kirka oli Suomen suosituimpia rock- ja iskelmälaulajia. Hänen menestyksessään oli kuitenkin kausittaisia vaihteluita, ja esimerkiksi 1980-luvun alussa hän oli pudonnut hetkeksi suuresta tähdestä riviartistiksi. Aivan uransa alussa häntä kuuntelivat pääasiassa teinitytöt, mutta hänen ihailijakuntansa laajeni nopeasti. 1990-luvulle tultaessa yleisö oli keski-ikäistynyt Kirkan mukana.
Suosio ja tunnustukset > Levymyynti

Raila Kinnunen kirjoittaa Enimmäkseen Kirkasta -kirjassaan (1999) Kirkan levyjen kokonaismyynnin ylittäneen miljoonan kappaleen rajan, tuolloin ainoana miessolistina Suomessa. Petri Lahden mukaan tarkkaa lukua on mahdotonta saada selville, mutta arvioidensa perusteella hänkin toteaa Kirkan yltäneen miljoonamyyntiin. Pelkästään vähintään kultalevyrajan ylittäneitä Kirkan äänitteitä on Musiikkituottajien tilastojen perusteella myyty yli 754 000 kappaletta.
Kirkan kaupallisesti menestynein levy on Surun pyyhit silmistäni, jota on myyty yli 214 000 kappaletta, ja joka on Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi myydyin kotimainen albumi. Kirkan seuraavaksi myydyimmät pitkäsoitot ovat yli 100 000 kappaletta myyneet Anna käsi (1989) ja Ota lähellesi (1990). Ensin mainittua on myyty tuplaplatinalevyn verran, ja jälkimmäisestä on myönnetty platinalevy, kuten myös albumeista Tie huomiseen (1996) ja Hetki lyö: 1967–1997 (1997). Kultaa ovat myyneet Hengaillaan (1984), R.O.C.K. (1986), Parhaat, uudet versiot (1990), Kasvot peilissä (1991), Pyydä vain (1992), Kirka (1994), 40 unohtumatonta laulua (2007) ja Kaikki parhaat 1967–2007 (2007).