stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Fripp
King Crimsonin 1980-luku

1981 King Crimson kokoontui uudelleen. Frippin lisäksi entisistä jäsenistä oli mukana rumpali Bill Bruford, kun taas uusia olivat amerikkalaiset Adrian Belew ja Tony Levin. Joukko esiintyi ensin nimellä "Discipline", mutta Fripp huomasi että yhtyeen jäsenet pitivät "King Crimsonia" parempana vaihtoehtona. Kolmen julkaistun levyn jälkeen kokoonpano hajosi vuonna 1984 ja The League of Gentlemen pian sen jälkeen.
Samaan aikaan Fripp teki kaksi levyä vanhan ystävänsä, The Policen Andy Summersin kanssa. Fripp ja Summers soittivat I Advance Masked -levyllä kaikki instrumentit. Bewitched oli enemmän Summersin projekti. Hän tuotti kyseisen levyn ja teki sillä yhteistyötä muidenkin kuin Frippin kanssa.
Guitar Craft

American Society for Continuous Eduction (ACSE) Länsi-Virginiasta tarjosi Frippille opettajan paikkaa vuonna 1984. Hän oli ollut tekemisissä ACSE:n kanssa vuodesta 1978, istui sen hallituksessa ja oli pitkään harkinnut kitaransoiton opettamista. Yksi hänen Guitar Craft -kurssinsa tuotoksista oli performanssiyhtye The League of Crafty Guitarists, joka on julkaissut useita levyjä. Vuonna 1986 Fripp julkaisi ensimmäisen yhdessä vaimonsa Toyah Willcoxin kanssa tekemästään kahdesta levystä.
Soundscapes

Fripp palasi äänittämään soolona vuonna 1994 käyttäen päivitettyä versiota Frippertronicsin tekniikasta, jossa hän käytti nyt nauhojen sijasta digitaalista tekniikkaa. Fripp julkaisi useita "Soundscapes"-levyjä kuten 1999, Radiophonics, A Blessing of Tears, That Which Passes, November Suite ja The Gates of Paradise. Kokoelma Pie Jesu sisältää materiaalia A Blessing of Tearsistä ja The Gates of Paradisesta.
Vuonna 1993 julkaistiin ensimmäinen Frippin ja Japan-yhtyeen entisen laulajan sekä soolouraa luoneen David Sylvianin yhteislevy The First Day. Fripp oli myös ehdottanut Sylvianille King Crimson -jäsenyyttä, mistä tämä oli kieltäytynyt.
King Crimsonin myöhemmät vaiheet

Myöhään 1994 Fripp kokosi jälleen King Crimsonin yhteen. Uusi kokoonpano koostui 1980-luvun jäsenistä sekä basisti Trey Gunnista ja rumpali Pat Mastelottosta. Kokoonpanoa kutsutaan "tuplatrioksi", sillä siinä oli kaksi kitaristia, kaksi basistia ja kaksi rumpalia. Tämä kokoonpano julkaisi vuonna 1995 studioalbumin THRAK sekä improvisatorisen livelevyn THRaKaTTaK. Vuosikymmenen lopussa King Crimson "fraktalisoitui" moneksi "projeKctiksi", joissa kaikissa soitti hieman eri kokoonpano tuplatrion jäsenistöstä. Crimson-historioitsija Sid Smith pitää 1999 julkaistua Bill Rieflinin, Frippin ja Gunnin levyä The Repercussions of Angelic Behavior musiikillisesti "crimsonilaisena" ja projeKcteihin läheisesti liittyvänä.
Vuonna 2000 King Crimson julkaisi 12. studioalbuminsa The ConstruKction of Light. Sillä soittavat Fripp, Belew, Gunn ja Mastelotto. Sama kokoonpano levytti myös toisen albumin, The Power to Believe (2003).
Diskografia

1968 The Cheerful Insanity of Giles, Giles, and Fripp
1973 No Pussyfooting (Brian Enon kanssa)
1975 Evening Star (Brian Enon kanssa)
1979 Exposure
1981 God Save the Queen/Under Heavy Manners
1981 The League of Gentlemen (League of Gentlemen)
1981 Let the Power Fall: An Album of Frippertronics
1982 I Advance Masked (Andy Summersin kanssa)
1984 Bewitched (Andy Summersin kanssa)
1985 Network
1985 God Save the King (League of Gentlemen)
1986 The League of Crafty Guitarists Live
1986 The Lady or the Tiger (Toyah Willcoxin kanssa)
1993 The First Day (David Sylvianin kanssa)
1993 Kings
1994 The Bridge Between (California Guitar Trio)
1994 1999 Soundscapes: Live in Argentina
1994 Damage (David Sylvianin kanssa)
1995 Intergalactic Boogie Express: Live in Europe...
1995 A Blessing of Tears: 1995 Soundscapes, Vol. 2 (live)
1995 Radiophonics: 1995 Soundscapes, Vol. 1 (live)
1996 That Which Passes: 1995 Soundscapes, Vol. 3 (live)
1996  Thrang Thrang Gozinbulx (live, League of Gentlemen)
1997 November Suite: 1996 Soundscapes - Live at Green Park Station
1997 Pie Jesu
1998 The Gates of Paradise
1998 Lightness: Music for the Marble Palace
1999 The Repercussions of Angelic Behavior (Bill Rieflinin and Trey Gunnin kanssa)
2002 Pawn Shop Prize (Uncle Porky Can't Get No Tallerin kanssa)
2004 The Equatorial Stars (Brian Enon kanssa)
Kirjallisuutta

Eric Tamm: Robert Fripp: From King Crimson to Guitar Craft, Faber and Faber, 1990.
Kierikkala

| Kierikkala |
| --- | --- |
 Näkymä Kierikkalasta kuninkaantien varrelta.
Kaupunki:  Kotka
Kaupunginosa nro:  43
Väkiluku:  445 (31.12.2012)
Postinumero(t):  48720
Kierikkala (aiemmin ruots. Gerikkala) on Kotkan kaupunginosa Kolkansaaren pohjoisosassa Kymijoen Korkeakoskenhaaran varrella. Kaupunginosa on omakotitaloaluetta, joka rajoittuu lännessä Kotkan rataan, pohjoisessa ja idässä Korkeakoskenhaaraan ja etelässä Äijönvuoren alueeseen. Kierikkalassa toimii Karhulan VPK.
Kierikkala sijaitsee Suomen parhaisiin lohijokiin kuuluvan Kymijoen varrella ja on tunnettu kalastusmatkailukohde.
Historia

Kuninkaantien varrella Korkeakosken länsipuolella sijaitseva Kierikkala oli Kymin pitäjän merkittäviä kyliä, jonne oli kerääntynyt monia käsityöläisammattilaisia. Kierikkalan kylää kutsuttiin jopa kaupungiksi. 1940-luvulla Kierikkalan ja Kalliokosken kaupunginosien välissä olevalle Äijönvuorelle rakennettiin IVAKin (ilmavalvonta-aluekeskus) luolat osaksi Kymijoki-linjaa. Kierikkala kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuosina 1951–1976.
Kierikkalan historiasta on julkaistu vuonna 2021 Korkeakoski Kierikkala – kyläkirja.
Palvelut

Kierikkalassa on vuosien saatossa toimineet kauppa, apteekki, majatalo, baari, kioski, antiikkikauppa.
Kuninkaantien majatalo
Kuninkaantien majatalo
Kierikkalan Koskipirtti
Kierikkalassa Kuninkaantien majatalon yhteydessä toiminut baari.
Kierikkalan kioski
Kierikkalassa Kymintien varrella toiminut kioski. Kioski lakkautettiin jo vuosia sitten.
Kierikkalan apteekki
Karhulan kauppalaan perustettiin kolmas apteekki maaliskuussa 1952. Apteekki oli pitkään viralliselta nimeltään Karhulan III Kierikkalan apteekki. Aluksi apteekki sijaitsi vanhassa puutalossa Kierikkalan kylässä. Puutalosta apteekki muutti rapattuun kivitaloon Kymintielle osuuskauppa Ympyrän tiloihin. Näissä tiloissa apteekki toimi vuoteen 1985 asti, jolloin apteekki muutti Tampsantiellä sijaitsevaan kiinteistöön.
Vuonna 1977 Kotkan, Karhulan ja Kymin kuntaliitoksen myötä apteekin nimeksi tuli Kotkan VII Kierikkalan apteekki.
Apteekki muutti Kierikkalasta Sutelaan Prisman kiinteistöön 25.11.2002.
Tarkkuuskivääri

G22-mallissa näkyvät tarkkuuskiväärin yleisimmät ulkoiset ominaisuudet: pulttilukko, etutukijalat, pitkä piippu, suuritehoinen kiikaritähtäin sekä lyhyt perä ampumamukavuuden maksimoimiseksi.
Tarkkuuskivääri on pitkien matkojen tarkkuusammuntaan tarkoitettu kiväärimalli. Niitä käyttävät muun muassa armeijat ja poliisin terrorisminvastaiset yksiköt. Tarkkuuskiväärin käyttäjää kutsutaan tarkka-ampujaksi (engl. sniper).
Tarkkuuskivääri on suunniteltu tuelta käytettäväksi, yleisimpänä ammuntatukena ovat etutukijalat eli bipodi.
Tähtäinjärjestelmät

Tarkkuuskiväärin tähtäimenä käytetään useimmin kiikaritähtäintä, jolla saavutetaan jopa 40-kertainen suurennus kohteesta. Valovoimaisia kiikareita käytetään parantamaan osumatarkkuutta hämärässä. Tarkkuuden parannus perustuu maalialueen kuvan suurentamiseen tähtäimen kiikarissa ja kiikarin optiseen valovoimaan, joka perustuu etulinssin kokoon, sen ihmissilmää suurempaan valoa keräävään alaan.
Tarkkuuskiväärissä käytetään enenevässä määrin myös muita tähtäinratkaisuja, kuten punapistetähtäintä, valonvahvistimia ja lämpötähtäimiä
Toimintaperiaatteet

Useimmat tarkkuuskiväärit ovat joko pulttilukkoisia tai itselataavia. Molemmissa toimintaperiaatteissa on sekä etuja että haittoja – ja viime kädessä käytetty ampumatarvike vaikuttaa esimerkiksi ampumaetäisyyteen ja -tarkkuuteen.
Pulttilukkoisen tarkkuuskiväärin yleisimmät edut:
Huokeammat valmistus- ja ylläpitokustannukset kuin kaasumäntämalleissa
Tarkkuus ja luotettavuus: vähän liikkuvia osia
Käsikäyttöinen hylsyn poisto: hylsyt voidaan kerätä talteen tai poistaa silloin kun halutaan, esimerkiksi huomaamattoman toiminnan takaamiseksi
Lippaattoman aseen käyttöergonomia on hyvä, aseen tukeminen helppoa, eikä asetta tarvitse siirtää liiemmälti pois tähtäyslinjalta lataamisen aikana
Massat pienemmät käytettyjen osien vähyyden ansiosta
Itselataavan tarkkuuskiväärin edut:
Monikäyttöisyys sekä tarkkuuskiväärinä että avoimella taistelukentällä
Tulinopeudesta ja lipaskapasiteetista on apua, jos on tarve toimia väliaikaisesti tulitukitehtävässä
Ensimmäisen ja toisen korjaavan laukauksen välinen aika on lyhyt, kun ei tarvitse tehdä erillistä latausliikettä
Yhteensopivien (vara)osien hyvä saatavuus, kun joukko-osastolla tai ryhmällä on käytössä vastaavia rynnäkkö- tai itselataavia kivääreitä
Patruunat ja kaliiperit

Tarkkuuskiväärien ampumatarvikkeena käytetyt patruunat vaihtelevat pääasiassa käyttötarkoituksen, aseen kaliiperin, ja valmistusmaan mukaan. Useimmiten tarkkuuskiväärien patruunat ovat erikoisvalmisteisia, nimenomaan pitkille ampumaetäisyyksille tarkoitettuja. Sekä hylsyjen että luotien rakenteiden tulee olla mahdollisimman hyvälaatuisia, sillä ampumaetäisyyden kasvaessa hajonta kasvaa ja läpäisyteho pienenee. Tärkeimmät ampumatarvikkeiden valintakriteerit ovat:
Kantama
Ballistiset ominaisuudet: lentorata, lähtönopeus, tarkkuus ja läpäisyteho
Käyttötarkoitus: henkilö- vai materiaalimaalit
Käyttötarkoitus: sotilas- vai viranomaiskäyttö
Kustannukset
Sotilaskäytössä ampumatarvikkeihin liittyvä logistiikka määrää ensisijaisesti patruunoiden tyypin. On tavallista, että tarkka-ampujille taisteluvälinehuollon toimittamat patruunat ovat samoja kuin armeijan muiden yksiköiden yleisesti käyttämät kaliiperit. Sotilaskäytössä ampumatarvikkeet ovat myös jatkuvasti käytännön testauksessa ja ampuma-aseasiantuntijoiden jatkuvan analysoinnin kohteena. Siten viranomaiskäyttöön patruunat valitaan usein sotilaskäyttöön liittyvien kokemusten perusteella.
Patruunat ja kaliiperit > Pehmeät henkilömaalit

Ennen 7,62 × 51 mm NATO -patruunan kehittämistä 1950-luvulla normaalit sotilaskäytössä olleet kaliiperit olivat .30-06 Springfield (Yhdysvallat), .303 British (Yhdistynyt kuningaskunta) ja 7,92 × 57 mm (Saksa). Näistä kaliipereista .30-06 Springfield oli pitkäikäisin ja vielä 1970-luvulla Vietnamin sodassa Yhdysvaltain merijalkaväen palveluskäytössä, vaikka 7,62 × 51 mm NATO oli tarkka-ampujien jo yleisesti käyttämä kaliiperi.
Nykyään länsimaissa ja erityisesti Nato-maissa 7,62 × 51 mm NATO on sekä viranomais- että sotilaskäytössä yleisin henkilömaaleja vastaan käytetty tarkka-ammuntakaliiperi.
Trendi on vastaavanlainen muuallakin maailmassa: esimerkiksi Venäjällä on käytössä toinen 7,62 mm kaliiperi, 7,62 × 54 mm R, joka vastaa teholtaan 7,62 × 51 mm NATOa. Patruunatyyppi on yli satavuotias – se kehitettiin jo vuonna 1891 ja sitä käyttivät venäläisistä tarkkuuskivääreistä Mosin-Nagant 1960-luvulle saakka sekä Dragunov vielä nykyäänkin.
Koska viranomaiskäytössä patruunoiden valintaa eivät rajoita logistiset ongelmat, muutama siviilikäyttöön valmistettu ampumatarvike on saavuttanut suosiota 1990-luvulla ominaisuuksiensa ansiosta. Erityisesti .300 Winchester Magnum (viereisessä kuvassa toinen vas.) ja .338 Lapua tarjoavat käyttäjälleen paremmat ballistiset ominaisuudet ja pidemmät ampumaetäisyydet kuin 7,62 × 51 mm NATO. Vaikka kumpikin mainituista kaliipereista häviävät tehossa isoille 12,7 mm patruunoille, sekä .300 Winchesterin että .338 Lapuan teho–paino-suhde on tehnyt niistä viranomais- ja siviilikäytössä suositumpia kuin 7,62 × 51 mm NATO.
Patruunat ja kaliiperit > Materiaalimaalit

Joissakin tarkka-ammuntatehtävissä on tarkoitus vahingoittaa tai tuhota kaukaa vihollisen materiaalia, kuten ajoneuvoja, rakennuksia, rakenteita tai jopa ohjuksia tai pommeja. Tällöin käytössä on useimmiten jokin 12,7 mm kaliiperin ampumatarvikkeista, kuten .50 BMG, Raufoss Mk211, 12,7 × 107 mm tai jopa 14,5 × 114 mm sekä 20 mm. Sotilaskäytössä näiden ampumatarvikkeiden ulkoiset mitat ja paino ovat niin suuria, että ne on käytännöllisempää jakaa yhdessä liikkuvalle tarkka-ampujataistelijaparille.
Tarkkuuskivääreitä

AWM
Barrett M82
Barrett M95
Dragunov
M1C Garand
M1D Garand
MC-1 / USMC M1952
M21
M24 SWS
Sako M23 (TKIV 23)
Sako TRG (TKIV 2000, M10)
Kohde Schmidt & Bender 3-12 × 50 kiikaritähtäimen läpi nähtynä
Sotilas poistaa hylsyn ja lataa uuden patruunan pulttilukkoiseen M40-tarkkuuskivääriin
Kaasumäntätoiminen itselataava M14-mallista kehitetty M21-tarkkuuskivääri.
Vertailussa eri patruunoiden koko: kuvassa 12,7 mm .50 BMG (äärimmäisenä vas.) ja Nato-maiden rynnäkkökivääreille tarkoitettu 5,56 × 45 mm NATO (toinen oik.)
Barrett M82 on suurikaliiperinen tarkkuuskivääri, jota voidaan käyttää henkilömaaleja, mutta erityisesti materiaalimaaleja vastaan.
ASLA-Fulbright-stipendi
Kirjastoapurahat

Vuosina 1950–1967 Asla-varoja osoitettiin myös suomalaisille tieteellisille kirjastoille yhdysvaltalaisten julkaisujen ja välineiden hankintoja varten. Vuosina 1950–1965 niiden yhteissumma oli noin 1,4 miljoonaa Yhdysvaltojen dollaria.
Kritiikkiä

Asla-Fulbright-ohjelmaa on kritisoitu suomalaisen akateemisen elämän ja koko kulttuurin yksipuolistamisesta angloamerikkalaiseen suuntaan. Sotia edeltäneistä laajoista yhteyksistä Keski-Euroopan maiden yliopistoihin siirryttiin painottamaan jatko-opintoja yhdysvaltalaisissa yliopistoissa, mikä on kriitikoiden mukaan edesauttanut muun muassa englannin kielen ylikorostumiseen suomalaisessa tieteessä ja jokapäiväisessä elämässä. Olli Rehn karrikoi asiaa Politiikka-lehdessä vuonna 1996: ”Paasikiven–Kekkosen linjan, ASLA- ja Fullbright-stipendien, Walt Disneyn, Archie Bunkerin ja Hill Street Bluesin ansiosta meidän olisi kulttuurisesti ollut paljon helpompi liittyä Amerikan Yhdysvaltain 51. osavaltioksi kuin Euroopan unionin jäseneksi.”
Asla-stipendit ovat saaneet kritiikkiä myös suunnittelun ja koordinoinnin puutteesta ja liian lyhyestä, korkeintaan yhden lukuvuoden kestostaan. Suomessa jo alan loppututkinnon suorittanut jatko-opiskelija ei välttämättä hyödy yhteiskunnalle kalliista USA:n vuodestaan, joka saattaa sisältää monia päällekkäisyyksiä ja epäjatkuvuuksia Suomessa jo tehtyjen opintojen kanssa.
Kirjallisuutta

Eriksson, Jerker A.: Opin valtateillä : ASLA- ja Fulbright-ohjelmat suomalais-amerikkalaisen kulttuurivaihdon edistäjinä.  Helsinki:  Suomalais-amerikkalainen stipenditoimikunta, 1966.
Honkamäkilä, Hanna: ”Reorienting Finnish higher education to the West. Promoting American Studies -related humanities courses by Fulbright exchange grantees at the University of Oulu in 1961–1965”, Faravid. Historian ja arkeologian tutkimuksen aikakauskirja. Erikoisnumero  48/2019 Trans-Atlantic Impacts - Transatlanttinen vaikutus, s. 89–.  Pohjois-Suomen Historiallinen Yhdistys, 2019.  Teoksen verkkoversio Viitattu 18.6.2022. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ASLA-Fulbright-stipendi Wikimedia Commonsissa
Fulbright Centerin suomenkielinen sivusto.
Boston College

| Boston College |
| --- | --- |
  

 lat. Collegium Bostoniense 
Motto:  Ever to Excel
Perustettu:  1863
Tyyppi:  yksityinen
Säätiön varat:  1,9 mrd. dollaria
Henkilökunta:  1 368
Opiskelijoita:  9 088
Jatko-opiskelijoita:  4 818
Sijainti:  Chestnut Hill, MA   Yhdysvallat
Osoite:  bc.edu
Boston College on yksityinen yliopisto Chestnut Hillissä, Massachusettsin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1863, ja vuonna 2011 siellä opiskeli lähes 15  000 opiskelijaa.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Boston College sai vuonna 2014 sijaluvun 401–500.
NCAA:n alaisessa yliopistourheilussa yliopistoa edustavat Boston College Eaglesin nimellä kulkevat joukkueet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boston College Wikimedia Commonsissa
DePaulin yliopisto

| DePaulin yliopisto> DePaul University |
| --- | --- |

Motto:  Viam sapientiae monstrabo tibi (Näytän viisauden tien)
Perustettu:  1898
Tyyppi:  Yksityinen
Säätiön varat:  284 miljoonaa dollaria
Henkilökunta:  919
Opiskelijoita:  15 994
Sijainti:  Chicago, Illinois  Yhdysvallat
Sivusto:  www.depaul.edu
Yliopistolla on toimitiloja myös Chicagon keskustassa.
DePaulin yliopisto (engl. DePaul University) on yksityinen tutkimusyliopisto Chicagossa, Illinoisissa. Yliopistossa on kaiken kaikkiaan yli 25 000 opiskelijaa ja se on nimetty Vincent de Paulin mukaan.
Yliopiston urheilujoukkueet tunnetaan nimellä Blue Demons ja koulu kilpailee Big East Conferencessa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta DePaulin yliopisto Wikimedia Commonsissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Muut:  IdRef
Eskola (Kotka)

| Eskola |
| --- | --- |
 Eskolan palvelukeskus
Kaupunki:  Kotka
Kaupunginosa nro:  45
Väkiluku:  1 211 (31.12.2012)
Osa-alueet:  Alahovi
Postinumero(t):  48600
Eskola (aiemmin ruots. Eskilsberg) on Kotkan kaupunginosa entisen Kymin kunnan ja Karhulan kauppalan keskustan Helilän pohjoispuolella. Pohjoisessa kaupunginosa rajoittuu Korkeakoskeen, lännessä Kymijoen Korkeakoskenhaaraan ja idässä Ristinkallioon. Eskola kuului Kymin kuntaan vuoteen 1950 saakka ja Karhulan kauppalaan vuoteen 1976 saakka. Asukkaista suurin osa (721) asuu Alahovin kerrostalo- ja rivitaloalueella, joka on rakennettu pääosin 1970-luvulla. Muilta osin Eskola on maaseutumaista, vanhaa omakotitaloaluetta. Alahovin ja muun Eskolan alueella on yhteensä 1 211 asukasta.
Palvelut ja vapaa-aika

Eskolassa toimii päiväkoti sekä toinen Kotkan kunnallisista vanhusten laitoshoitopaikoista, Eskolan palvelukeskus. Alahovin alueella sijainneet lähikauppa ja kioski on lopetettu. Lähimmät vastaavat palvelut ovat saatavissa Karhulasta noin 1,5 kilometrin matkan päästä. Eskolan länsireunalla sijaitsevalla Kymijoen Korkeakoskenhaaralla on mahdollisuus kalastukseen soutu-uistelemalla.
Liikenneyhteydet

Eskolan länsiosasta Karhulantien pysäkeiltä on päivittäiset paikallisliikenneyhteydet Kotkansaarelle ja Karhulaan, sekä arkipäivisin myös Laajakoskelle. Itäosasta Hurukselantien pysäkeiltä on arkisin paikallisliikenneyhteydet Karhulaan sekä kaukoliikenteen bussiyhteydet Hurukselan kautta Kouvolan Inkeroisiin. Suomen ainoa yksityinen rautatie, Karhulan–Sunilan rautatie, kulkee Eskolan halki.
Denis Diderot

| Denis Diderot |
| --- | --- |
 Louis-Michel van Loo: Denis Diderot (1767).
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1713 Langres
Kuollut: 31. heinäkuuta 1784 (70 vuotta) Pariisi
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Ensyklopedistit, materialismi ja Lumières (käännä suomeksi)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.denis-diderot.com
Denis Diderot (5. lokakuuta 1713 Langres – 31. heinäkuuta 1784 Pariisi) oli ranskalainen valistuksen ajan filosofi, taidearvostelija ja kirjailija, joka on tunnettu erityisesti toimittamastaan tietosanakirjasta, vuosina 1751–1772 ilmestyneestä teoksesta Encyclopédie.
Elämä > Nuoruus

Diderot syntyi Langresissa, Champagnessa, ja hän herätti jo lapsuudessaan huomiota sivistyneisyytensä ansiosta. Hän kävi jesuiittakoulua, mutta 15-vuotiaana hän muutti pois kotiseudultaan päästäkseen irti sen konservatiivisuudesta. Diderot omaksui tällöin ateistisen näkemyksen ja säilytti sen elämänsä loppuun, vaikka kaikista hänen teoksistaan sitä ei juuri havaitse. Kun Diderot’ta syytettiin ateistiksi, hän totesi, että häntä ei yksinkertaisesti kiinnostanut jumalan olemassaolo. Voltairelle kirjoittamassaan vastauksessa hän totesi: ”On tärkeää, ettei sekoita myrkkykatkoa persiljaan; mutta ei lainkaan uskooko vai ei Jumalaan.”
Diderot saavutti vuonna 1732 Pariisissa maisterin arvon ja jatkoi senkin jälkeen perehtymistä eri asioihin lukemalla, kuuntelemalla luentoja ja keskustelemalla älymystön kanssa. Elantonsa hän hankki tilapäistöillä, kuten lehtikirjoituksilla, yksityisopetuksella ja käännöksillä.
Teokset

Essai sur le mérite et la vertu, kirjoittanut Shaftesbury Diderot’n ranskalaisesta käännöksestä (1745)
Pensées philosophiques, essee (1746)
La promenade du sceptique (1747)
Les bijoux indiscrets, romaani (1748)
Lettre sur les aveugles à l'usage de ceux qui voient (1749)
Encyclopédie, (1751–1772)
Lettre sur les sourds et muets (1751)
Pensées sur l'interprétation de la nature, esee (1751)
Le fils naturel (1757)
Entretien sur le fils naturel (1757)
Salons, taidekritiikkiä (1759–1781)
La Religieuse, romaani (1760)
Le neveu de Rameau, dialogi (1761 ?, suom. Rameaun veljenpoika)
Lettre sur le commerce des livres (1763)
Mystification ou l’histoire des portraits (1768)
Entretien entre D’Alembert et Diderot (1769)
Le rêve de D’Alembert, dialogi (1769)
Suite de l’entretien entre D'Alembert et Diderot (1769)
Paradoxe sur le comédien (1769?, suom. Näyttelijän paradoksi, 1987)
Apologie de l’abbé Galiani (1770)
Principes philosophiques sur la matière et le mouvement, essee (1770)
Entretien d’un père avec ses enfants (1771)
Jacques le fataliste et son maître, romaani (1771–1778, suom. Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä, 1992)
Supplément au voyage de Bougainville (1772)
Histoire philosophique et politique des deux Indes, yhdessä Raynalin (1772–1781) kanssa
Voyage en Hollande (1773)
Eléments de physiologie (1773–1774)
Réfutation d'Helvétius (1774)
Observations sur le Nakaz (1774)
Essai sur les règnes de Claude et de Néron (1778)
Lettre apologétique de l'abbé Raynal à Monsieur Grimm (1781)
Aux insurgents d'Amériquev (1782)
Salons
Lainauksia

»Kerran käki ja satakieli riitelivät laulunsa lahjasta. Edellinen kehui lauluaan yksinkertaiseksi ja sääntöjenmukaiseksi. Jälkimmäinen sanoi käestä, ettei se uskaltanut laulaa muuta kuin mitä se oli oppinut äidiltään: 'Minä en tiedä mistään opettajasta, minä pidän sääntöjä pilkkanani (je me joue des regles). Minua ihaillaan varsinkin sen vuoksi, että niitä rikon. Minun onnellisia hairahduksiani ei voi verratakaan käen ikävään menetelmällisyyteen'. Aasi, jota pyydettiin ratkaisemaan riitaa, sanoi: 'Voi olla, että laulunne on hyvin kaunis, mutta minä en sitä ymmärrä; se tuntuu minusta omituiselta, sekavalta ja katkonaiselta. Mahdollisesti olette oppineempi kuin käki, mutta tämä kilpailijanne on menetelmällisempi, ja minä kannatan menetelmää.» 
(Denis Diderot)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Rameaun veljenpoika.  (Le neuveu de Rameau, 1761.) Suomentanut ja johdannon kirjoittanut Kauko Kare. 3. painos (1. painos 1970)  Hämeenlinna:  Karisto, 1994.  ISBN 951-23-3400-3
Jaakko fatalisti ja hänen isäntänsä.  (Jacques le fataliste et son maître, 1771–1778.) Suomentanut Jukka Mannerkorpi. 2. painos (1. painos 1992)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32804-0
Tämä ei ole tarina.  (Suomentanut Jan Blomstedt)  Helsinki:  Ntamo, 2015.  ISBN 978-952-215-577-1
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Ikonen, Teemu: Imitaation rajoilla: Täydentävä kirjoitus Denis Diderot’n tuotannossa.  (Väitöskirja: Yleinen kirjallisuustiede, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  T. Ikonen, 2000.  ISBN 952-91-1854-6