stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Macchi MC.202
Kehitys ja käyttö

Folgore lensi ensilentonsa 10. elokuuta 1940. Ensimmäiset sarjatuotantokoneet toimitettiin kesällä 1941, ja jo vuoden 1942 lopussa se oli Italian ilmavoimien yleisin hävittäjä. Konetta rakennettiin yhteensä noin 1 200 kappaletta vuosina 1941–1943. Macchi 202 oli aerodynaamisesti hyvin suunniteltu kone, ja se pärjäsi hyvin liittoutuneiden parhaille hävittäjille, kuten Supermarine Spitfirelle ja P-38 Lightningille. Lentäjät pitivät koneesta, koska sitä oli kevyt ja helppo ohjata. Koneen ainoita puutteita olivat jokseenkin heikko aseistus ja huono näkyvyys taaksepäin.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08500008,85 m
Kärkiväli: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10,58 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.04900003,49 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&016.082000016,82 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02491.&&&&002 491 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02930.&&&&002 930 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Alfa Romeo RA 1000 RC.41 turboahdettu nestejäähdytteinen käännetty V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0876.&&&&00876 kW (&&&&&&&&&&&01175.&&&&001 175 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0600.&&&&00600 km/h
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&011500.&&&&0011 500 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&018.010000018,1 m/s
Aseistus
Kaksi 12,7 mm Breda-Safat- konekivääriä rungossa, 360 patruunaa kuhunkin
Kaksi 7,7 mm Breda-Safat- konekivääriä siivissä, 500 patruunaa kuhunkin, ei aina asennettu
Lisäksi mahdollisuus kuljettaa siivissä kahta 50, 100 tai 160 kilogramman pommia tai kahta 100 litran lisäpolttoainesäiliötä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Macchi MC.202 Wikimedia Commonsissa
Macchi Mc.202 "Folgore" (englanniksi)
Folgoren ensimmäinen prototyyppi.
Macchi MC.202
Maapallon kasvihuonetila ja jääkausitila

Maapallon kasvihuonetila ja jääkausitila ovat ilmastohistorian käsitteitä, jotka liittyvät ajatukseen ja havaintoihin, että erittäin pikällä, satojen miljoonien vuosien aikaskaalalla Maapallon ilmasto on vuorotellut kahden luonteeltaan hyvin erilaisen perustilan ja ilmastojärjestelmän välillä.. Jääkausitilassa (engl. Icehouse Earth tai icehouse climate; icehouse='jäävarasto') napa-alueilla on jäätiköitä, joiden laajuus vaihtelee kuitenkin suuresti varsinaisten jääkausien ja niiden välisten lämpimämpien interglasiaalien vuorotellessa. Kasvihuonetilassa (Greenhouse Earth tai greenhouse climate) Maa taas on pysyvästi kokonaan jäätön tai lähes jäätön ja ilmasto on kauttaaltaan lämmin tai kuuma (koko maapallon keskilämpötila yli 20 °C), ja kasvihuonekaasujen kuten hiilidioksidin pitoisuudet ovat korkeita. Perustilojen välinen rajanveto ei kuitenkaan ole jyrkkä.
Maa on nykyisin jääkausitilassa, johon se siirtyi kenotsooisen maailmankauden puolivälissä noin 34 miljoonaa vuotta sitten. Etelämanner jäätyi tuolloin, ja ilmasto viileni vähitellen; pohjoisella pallonpuoliskolla varsinaisten jääkausien ja interglasiaalien vuorottelu alkoi vasta pleistoseenikaudella noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Tuo lyhyempijaksoinen jääkausivuorottelu tapahtuu noin 100 000 vuoden sykleissä (joiden sisällä on vielä tiheämpää stadiaalien ja interstadiaalien vuorottelua). Nykyisen holoseeni-interglasiaalin keskilämpö on noin 15 °C, ja varsinaisten jääkausien kylmimmissä vaiheissa se on ollut 9–10 °C.
Kaavakuvassa on aikajanalle merkitty sinisellä maapallon tunnetut suuret jääkausivaiheet jolloin vallitsi jääkausitila, niiden väliset jaksot edustavat kasvihuonetilaa.
Tätä edeltänyt toistaiseksi viimeinen kasvihuonetila kesti 50–70 miljoonaa vuotta, ja siihen sisältyi hirmuliskojen valtakausi liitukaudella ja sitä seurannut nisäkkäiden ajan aloittanut paleoseeni.  Sitä edeltäneet edelliset jääkausitilavaiheet Maan historiassa olivat n. 110–170 mvs (joskaan näyttöä napajäätiköistä ei ole), 260–330 mvs ja 420–460 mvs. sekä aiemmin 600–750 mvs.
Maapallo lämpimässä tilassa. Päiväntasaajan seuduilla kiertää koko maapallon ympäri lämmin merivirta. Sen vesi lämpiää jatkuvasti, mikä pumppaa lämpöä maapalloon.
Maan lämpötilaan vaikuttavat muun muassa merivirrat. Merivirtoihin taas vaikuttaa keskeisesti mantereiden sijainti ja siis mannerliikunnot, jotka tapahtuvat kymmenien ja satojen miljoonien vuosien aikaskaalalla. Samoin ilmastoon vaikuttavat kasvihuonekaasujen pitoisuudet, ja suuriin tulivuoren purkauksiin liittyvien valtavien hiilidioksidipäästöjen on arveltu säätelevän ilmastosysteemin siirtymiä jääkausi- ja kasvihuonetilan välillä. Myös vulkaaninen aktiivisuus liittyy mannerlaattojen törmäyksiin ja on näin yhteydessä mannerliikuntoihin.
Nykyisen kasvihuonepäästöjen lisääntymisen ja ihmisen näin aiheuttaman ilmastonlämpenemisen on spekuloitu äityvän niin suureksi, että se voi äärimmillään johtaa Maan siirtymiseen jääkausitilasta kasvihuonetilaan ja jääkausisyklien loppumista.lähde?
Vuoristojen vaikutus

Korkealle kohonnut vuoristo viilentää Maan lämpötilaa, koska sen huipulla oleva jää ja lumi heijastavat pois Auringon säteilyä.
Tropiikissa sijaitseva vuoristo rapautuu nopeasti kosteassa ja lämpimässä. Rapautuminen sitoo ilmakehän hiilidioksidia.  Kasvihuonekaasun häviäminen ilmakehästä viilentää Maata. Jos mannerliikunnot synnyttävät suuria vuoristoja lähelle päiväntasaajaa, tulee helpommin jääkausia.
Kasvillisuuden vaikutus

Jos maalle syntyy paljon yhteyttävää kasvillsuutta, se sitoo ilmakehästä pois hiilidioksidia. Tämä alentaa Maan lämpötilaa.  Kivihiilimetsien synty sitoi ilmakehästä paljon hiilidioksidia, ja loi edellytykset jääkaudelle.
Aiheesta muualla

Isabel Montañez and G.S. Soreghan (2006) Earth’s Fickle Climate: Lessons Learned From Deep-Time Ice Ages Geotimes March 2006.
Greenhouse Earth — the story of ancient climate change British Geological Survey.
Maapallo kylmässä tilassa, jossa jääkausia voi syntyä. Päiväntasaajan merivirta ei kierrä, kun mantereet katkovat sen silmukoiksi, jotka kierrättävät vettä kylmien ja lämpimien alueiden välillä. kaiken kukkuraksi toisen navan ympärillä kiertää kylmä merivirta, ja toisen navan lähellä on mannerta, missä mannerjäätikkö pääsee vapaasti etenemään.
Nykyisen maapallon merivirtoja kaavamaisesti esitettynä. Päiväntasaajaa liitukaudella kiertänyt yhtenäinen lämmin merivirta on pilkkoutunut mannerten takia silmukoiksi. Tämän takia Maa on jäähtynyt liitukauden ajoista.
Etelämanner on jäässä muun muassa sen takia, että sen ympärillä on laajalti merta, jossa kylmä merivirta pääsee pyörimään vapaasti mantereen ympäri. Tämä virta alkoi jäähdyttää maapalloa merkittävästi ainakin jo 35 miljoonaa vuotta sitten.
Korkealle nousseet vuoret, kuten Himalaja, alentavat maan lämpötilaa heijastamalla auringon säteilyä lumellaan pois. Niinpä vuorijonojen poimutusaikoina maa on viileämpi kuin muuten.
Maannos

Maannosprofiili.
Maannos on maaperän pintakerros, johon bioottiset ja abioottiset prosessit vaikuttavat. Maannos koostuu eri hiukkaskokoisista maalajeista ja eloperäisestä jätteestä ja on yleensä kerroksellinen. Maannokset ovat monesti varsinkin pintaosaltaan huokoisia ja niissä on sekä ilmaa että vettä. Eri maannokset eroavat huomattavasti muun muassa ravinteikkuudeltaan, kosteudeltaan ja lämpötilaltaan. Suomessa yleisin maannos on havumetsien melko niukkaravinteinen podsoli.
Muodostuminen

Maannoksen muodostuminen eli maannostuminen tapahtuu maanpinnan ylimmässä osassa. Maannostumisprosesseihin kuuluvat humuksen muodostuminen, rapautuminen, huuhtoutuminen ja rikastuminen. Näissä kaikissa on erilaisia kemiallisia, fysikaalisia ja biologisia tekijöitä. Lisäksi maannostumiseen vaikuttaa erilaisia aktiivisia ja passiivisia tekijöitä. Aktiivisia tekijöitä ovat ilmasto ja erilaiset organismit, kun passiivisia tekijöitä puolestaan ovat alkuperäinen materiaali, pinnanmuodot ja aika. Näiden tekijöiden monimutkaisen toiminnan seurauksena maannos saa kerrosrakenteen, jonka perusteella voidaan erotella eri maannostyypit.
Ihmisen toiminnallakin on erinäisiä vaikutuksia maannostumiseen; laidunnus, kaskeaminen, ojitus, auraus ja ympäristön happamoittaminen voivat kaikki vaikuttaa maannoksen muodostumiseen.
Kerroksellisuus

Maannokset ovat kerroksellisia, ja kerrokset ovat syntyneet rapautumisasteestaan erilaisista horisonteista. Maannos jaetaan yleensä A-, B- ja C-horisonttiin. A-horisontissa on humuskerros ja vaalea muuttunut kerros, B-horisontissa rikastumiskerros ja C-horisontissa muuttumaton pohjamaa.
Maannoksen pintaosa on ravinteikasta alueilla, joilla haihtuminen on sademäärää suurempaa, koska vesi ja ravinteet siirtyvät pintaan haihtuneen veden tilalle. Kosteilla alueilla sadevesi huuhtoo yleensä ravinteet syvemmälle maaperään, minkä seurauksena pintaosat jäävät vähäravinteisiksi.
Maannostyypit

Monissa maissa on omat maannosluokitusjärjestelmänsä, mutta niiden rinnalla on myös joitakin kansainvälisiä luokitusjärjestelmiä, kuten YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n luokitus ja WRB-järjestelmä. Maannosten luokittelussa käytetään usein FAO:n järjestelmää, mutta Yhdysvaltain maatalousministeriön luokittelu on myös suosittu.
Suomesta on yleensä tunnistettu neljä päämaannostyyppiä. Ne ovat podsoli, ruskomaannos, ruskopodsoli ja gleimaannos. Podsoli on yleinen kaikkialla havumetsävyöhykkeellä. Podsolin lisäksi eri ilmastovyöhykkeillä on omat yleiset maannostyyppinsä; sademetsien ja savannien maannos on latosoli, aavikoiden aavikkomaannos, välimerenilmaston terra rossa ja kostean lauhkean ilmaston ruskomaannos.
WRB-järjestelmässä on puolestaan 32 pääluokkaa, ja sen kehittämisessä on pyritty ottamaan huomioon se, että luokittelu pystyttäisiin tekemään jo kentällä morfologisten havaintojen perusteella.
FAO:n maannostyypit

| --- | --- |
 Acrisolit  Andosolit  Arenosolit  Cambisolit  Tshernotseemit  Ferralsolit  Fluvisolit  Gleysolit  Greytseemit  Gypsisolit  Histosolit  Kastanotseemit  Lithosolit :  Luvisolit  Nitosolit  Phaeotseemit  Planosolit  Podsolit  Podsoluvisolit  Rankerit  Regosols  Rendzina  Solonchakit  Solonetz  Vertisolit  Yermosolit
Kirjallisuutta

Ken Killham: Soil ecology.  Cambridge, New York, Melbourne:  Cambridge University Press 1994, 1994.  ISBN 0-521-43517-X  (englanniksi)
H. Don Scott: Soil Physics - Agricultural end Environmantal Applications.  Ames:  Iowa State University, 2000.  ISBN 0-8138-2087-1  (englanniksi)
A.F. Harrison, P. Ineson, O.W. Heal: Nutrient Cycling in Terrestrial Ecosystems - Field methods, Application and Interpretation.  London, New York:  Elsevier, 1990.  ISBN 1-85166-388-6  (englanniksi)
Markku Yli-Halla ym.: Suomalaisia maaprofiileja. Maatalouden tutkimuskeskuksen julkaisuja. Sarja A, 2000, nro 78, s. 104 sivua.  Jokioinen:  Maatalouden tutkimuskeskus. ISBN 951-729-575-8  Pysyvä linkki. (PDF) Viitattu 29.10.2016.
IUSS Working Group WRB: World Reference Base for Soil Resources, fourth edition. International Union of Soil Sciences, Vienna 2022. ISBN 979-8-9862451-1-9 (Verkossa) (englanniksi)
M. Switoniak et al.: Illustrated Handbook of WRB Soil Classification. Wroclaw 2022, ISBN 978-83-7717-386-2. (Verkossa) (englanniksi)
W. Zech, P. Schad, G. Hintermaier-Erhard: Soils of the World. Springer, Berlin 2022. ISBN 978-3-540-30460-9 (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maannos Wikimedia Commonsissa
McDonnell Douglas F-15 Eagle

| McDonnell Douglas F-15 Eagle |
| --- | --- |

Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  McDonnell Douglas Boeing
Ensilento:  27. heinäkuuta 1972
Esitelty:  9. tammikuuta 1976
McDonnell Douglas F-15 Eagle on yhdysvaltalainen McDonnell Douglasin (nykyisin Boeingin) valmistama neljännen sukupolvenlähde? suihkuhävittäjä, joka lensi ensilentonsa 27. heinäkuuta 1972 ja otettiin palvelukäyttöön 9. tammikuuta 1976. Konetyyppi on ollut palveluskäytössä Yhdysvaltain, Israelin, Japanin ja Saudi-Arabian ilmavoimissa.
Yleistietoa

F-15 Eagle on yksipaikkainen ja kaksimoottorinen suihkuhävittäjä. Se on suunniteltu ilmaherruuden saavuttamiseen ja sen ylläpitämiseen, minkä takia siitä on tehty lento-ominaisuuksiltaan mahdollisimman tehokas. Erittäin nopea ja ketterä F-15 Eagle on ollut Yhdysvaltain ilmavoimien ensisijainen ilmaherruushävittäjä jo kolmen vuosikymmenen ajan.
F-15 Eaglen tärkeimmät ominaisuudet ovat sen käsiteltävyys, kiihtyvyys, toimintasäde, aseet ja avioniikka. Konetyypin erinomainen käsiteltävyys ja kiihtyvyys on saavutettu suihkumoottoreiden korkealla teho-paino-suhteella ja alhaisella siipikuormituksella. Hävittäjän painon ja sen siipipinta-alan välisen suhteen muodostaman siipikuormituksen alhaisuus on tärkeä tekijä hallittavuudessa ja se yhdistettynä korkeaan teho-paino-suhteeseen mahdollistaa lentokoneen kääntymisen tiukasti menettämättä liikaa lentonopeutta. Suunnitteluajankohdalleen tyypillisesti hävittäjässä käytetään jälkipolttoa työntövoiman hetkelliseen lisäämiseen. F-15 Eagle oli myös ensimmäinen Yhdysvaltain ilmavoimien lentokone, jossa moottorien työntövoima ylitti lentoonlähtöpainon.
Konetyypin avioniikkajärjestelmään kuuluvat heijastusnäytön ja tutkan ohella myös inertiasuunnistuksen, UHF-kommunikoinnin, taktiseen suunnistuksen ja ILS-mittarilaskeutumisen mahdollistavat järjestelmät. F-15 Eaglessä on myös niin sanottu omatunnuslaite ja elektroninen omasuojalaitteisto. Koneen toimintasäteen mahdollistavat siipien alle asennetut suurikokoiset polttoainesäiliöt, jotka on suunniteltu kestämään useiden g-voimien kiihdytystä.
F-15 Eagle on varustettu kahdella Pratt & Whitney F100-PW-100 -mallin jälkipolttavalla ohivirtaussuihkumoottorilla, joiden ansiosta koneen huippunopeus on 2665 kilometriä tunnissa. F100 kuuluu Yhdysvaltain ilmavoimien voimakkaimpiin suihkumoottoreihin, ja se on F-15 Eaglen ohella käytössä myös F-14 Tomcatissa, F-16 Fighting Falconissa, F-22 Raptorissa ja F-35 Lightning II:ssa.lähde?
Yleistietoa > Asejärjestelmät

F-15 Eaglessä on automatisoitu asejärjestelmä, jota tukemaan on kehitetty Raytheonin valmistama AN/APG-63-tutka. Tutkasta on koneen uudempia malleja varten kehitetty paranneltuja versioita ja F-15E Strike Eaglessä käytetään uudempaa AN/APG-70-tutkaa. Kaikissa sääolosuhteissa toimintakykyiseksi suunniteltu APG-63 kykenee havaitsemaan enintään noin 110–160 kilometrin päässä liikkuvan kohteen. Tutka on myös suunniteltu siten, että taistelutilanteessa lentäjä pystyy samanaikaisesti tähtäämään useisiin viholliskohteisiin. Tutka on yhdistetty hävittäjän asejärjestelmän toimintoihin, joten lentäjä voi hyödyntää tutkaa avustamaan laukaisemiensa tutkahakeutuvien AIM-120 AMRAAM -ohjuksien osumista vihollisen lentokoneeseen.
F-15 Eaglen voidaan aseistaa AIM-7 Sparrow -tyypin keskikantaman ilmatorjuntaohjuksilla, vaikka niitä ollaan jo konetyypin ensisijaisessa aseistuksessa korvaamassa uudemmilla ja kehittyneemmillä AIM-120 ilmasta-ilmaan-ohjuksilla. Rungon alapuolen ohella ohjuksia voidaan aseistaa myös siipien alapuolelle, jossa on tilaa AIM-9 Sidewindereille ja AIM-120 AMRAAM:lle. Hävittäjä voi kantaa samanaikaisesti neljää AIM-7F/M Sparrow - ja  AIM-9 Sidewinder -ohjusta tai vaihtoehtoisesti kahdeksan AIM-120 AMRAAM -ohjusta.lähde?
Hävittäjän aseistukseen kuuluu ilmasta-ilmaan-ohjusten ohella myös oikeanpuoleisen siiven juurelle asennettu gatling-tyyppinen 20 millin M61A1 Vulcan -konetykki. F-15 Eaglen perusmallia ei ollut tarkoitettu pommitusoperaatiota varten, mutta hävittäjän C- ja E-mallit voidaan aseistaa erilaisilla täsmäpommeilla tai B61- ja B83-ydinpommeilla.lähde?
F-15 konetyyppissä voi olla runsaan 13 000 kg:n asekuorma.
Yleistietoa > Aseistus

| F-15A/B/C/D air-to-air | F-15E Air-to-ground | F-15E Air-to-air | Advanced F-15 |
| --- | --- | --- | --- |
| M-61A1 20mm konetykki | Täsmäaseet | M-61A1 20mm konetykki | 12 kpl ilmatorjunaohjukset (air-to-air) |
| 4x AIM-120 (AMRAAM) ohjukset 4x AIM-9 (Sidewinder) ohjukset | eri ohjuksia ja pommeja | 8 kpl keskipitkän ja lyhyen matkan ohjukset | 24 kpl ilmasta-maahan aseistus |
AIM-7 (Sparrow) ohjukset: 
Jokainen Yhdysvaltojen ilmavoimien hävittäjä on varustettu ilmasta maahan -tiedusteluun ja maalinosoitukseen tarkoitetulla sensorilla. Moderneja maalinosoituslaitteita ovat Lockheed Martinin Sniper ATP ja Northrop Grummanin LITENING Pod. Modernit maalinosoituslaitteet sisältävät laseretäisyysmittarin, laserosoituksen, laserpistehavainnon, inertiayksikön, päivä- ja lämpökameran sekä GPS-paikantimen. Lockheed Martinin AN/AAQ-33 Sniper ATP on tällä hetkellä laajimmin käyttöönotettu maalinosoituslaite, joka löytyy myös F-15 malleista  Maalinosoituslaite on ollut operatiivisessa käytössä ainakin Irak. issa (OIF, OEF) ja Afganistanissa. F-15E malli käyttää LITENING Podilla mallia
Yleistietoa > Versiot

F-15 Eaglestä on valmistettu useita eri versioita. Perusmalli on F-15A, jonka pohjalta on kehitetty kaksipaikkaiset koulutuskoneet F-15B ja F-15D sekä parannetulla avioniikalla varustettu F-15C. F-15C ja F-15D kykenivät kantamaan ensimmäisinä F-15 Eaglen malleina koneen sivuille liitettäviä ulkoisia polttoainesäiliöitä. Yksipaikkainen F-15J ja kaksipaikkainen F-15DJ ovat Mitsubishin Japanin ilmavoimille lisenssivalmistamia versioita. Yhdysvaltain laivastolle suunnitellun F-15N Sea Eaglen tarkoituksena oli korvata F-14 Tomcat -hävittäjät, mutta konetyyppi ei ikinä edennyt massatuotantoon. McDonnell Douglas on myös valmistanut häiveteknologiaa hyödyntävän F-15 Silent Eagle Strike Eaglen pohjalta. Sen ominaisuuksiin kuuluu irrotettavat aseruumat ja tutka-aaltoja imevä pinnoite. Sen oli tarkoitus kilpailla F-22 Raptorin ja F-35 Lightning II:en kanssa.lähde?
Vuonna 1981 Yhdysvaltain ilmavoimat tilasi McDonnell Douglasilta uuden rynnäkkökoneen, jonka tarkoituksena oli korvata vanhentunut F-111 Aardvark. Suunnittelutyön tuloksena syntyi vuonna 1986 ensilentonsa lentänyt ja vuonna 1988 palvelukäyttöön otettu F-15E Strike Eagle, jossa on yhdistetty hävittäjän ja rynnäkkökoneen ominaisuuksia. Kaksipaikkainen F-15E Strike Eagle on lento-ominaisuuksiltaan monipuolisempi ja kehittyneemmällä avioniikalla varustettu kuin tavallinen F-15 Eagle, mutta se on myös hankintakustannuksiltaan noin 40 prosenttia kalliimpi. Strike Eaglen pohjalta myös valmistettu myyntiversiot F-15I Israelin, F-15K Korean tasavallan, F-15S Saudi-Arabian ja F-15SG Singaporen ilmavoimille.lähde?
F-15I Ra'am (Salama) -ilmayliherruushävittäjä on Israelin ilmavoimien vaatimusten mukaisesti yhteistyössä Boeingin kanssa valmistettu erityistyyppinen F-15E Strike Eagle.lähde?
Persianlahden sodan jälkeen Israelissa oltiin edelleen huolestuneita Irakin sodanaikaisista Scud-ohjushyökkäyksistä Israeliin ja päätettiin parantaa ilmavoimien  pitkän matkan toimintakykyä. 1993 Israelissa laadittiin tiedustelu lentokonevalmistajille koskien kiinnostusta valmistaa Israelin tiedustelun mukainen hävittäjäkone. Lockheed Martin tarjosi F-16:a ja McDonnell-Douglas sekä F-15E:ä että F/A-18 Hornet:ia. 27. tammikuuta 1994 Israelin hallitus ilmoitti aikomuksistaan ostaa 21 Israelin vaatimusten mukaisesti varustettua F-15E:ä. Koneet nimettiin F-15I:ksi. 12. toukokuuta 1994 Yhdysvaltain hallitus valtuutti myymään 25 F-15:ä Israelille. Marraskuussa 1995 Israel osti loput neljä valtuutuksen mukaista F-15I-hävittäjää. Ensimmäinen Israelille toimitettava F-15I-hävittäjä suoritti ensilentonsa St.Louisissa Yhdysvalloissa Lambertin lentokentällä 12. lokakuuta 1997.lähde?
F-15I -hävittäjä eroaa yhdysvaltalaisesta F-15E:stä siinä, että se kykenee toimimaan sitä kauempana ja että siihen sisältyy israelilaisia laitetoimituksia. Ajatuksena on, että Israel olisi kyennyt vastaamaan paremmin sekä Irakin että Iranin uhkaan.lähde?
Niin F-15E kuin F-15I:kin kykenevät pudottamaan B83-ydinpommin, joka on 1,2 megatonnin maksimitehollaan Yhdysvaltain arsenaalin voimakkain.lähde?
Yleistietoa > Asiakkaat

Konetyyppiä on ostettu Yhdysvaltain lisäksi moneen maahan esim. Japani, Israel, Saudi Arabia, Etelä-Korea, Singapore, Qatar . Yhdysvaltain ilmavoimilla koneita on käytössä 249 kpl.
Historia > Suunnittelu

Yhdysvallat aloittivat uuden hävittäjän suunnittelun 1960-luvulla Vietnamin sodasta saatuja oppeja hyödyntäen, nimellä F-X. Vuonna 1970 Neuvostoliiton ilmavoimien palvelukäyttöön otettiin MiG-25 Foxbat, joka oli suunniteltu torjumaan Yhdysvaltain ilmavoimien strategisia yliäänipommikoneita. Yhdysvallat eivät kuitenkaan tätä tienneet vaan olettivat sen olivan erittäin ketterä hävittäjä sen ulkomuodosta päätellen ja koska se muistutti erehdyttävästi F-X suunnitelmia, Yhdysvallat pelkäsivät jääneen asekilvassa jälkeen. Tämä kiihdytti F-X projektia.  23. joulukuuta 1969 Yhdysvaltain ilmavoimat päätti, että uuden konetyypin suunnittelija olisi McDonnell Douglas, vaikka myös Fairchild Aircraft ja North American Aviation olivat lähettäneet omien suunnittelijoidensa ehdotuksia ilmavoimien uudesta ilmaherruushävittäjästä.lähde?
F-15 Eaglen suunnittelu aloitettiin virallisesti 1. tammikuuta 1970, ja ensimmäinen valmistunut kone ilmestyi ilmavoimien kokoonpanohallista 26. heinäkuuta 1972 ja lensi ensilentonsa heti seuraavana päivänä. Päätös massatuotannon käynnistämisestä allekirjoitettiin 1. maaliskuuta 1973. Ensimmäinen valmistunut F-15 Eagle -laivue siirrettiin Luken lentotukikohtaan Arizonan osavaltiossa, jossa se saavutti täyden toimintakykynsä syyskuussa 1975. Perusmalli F-15A:n jälkeen ilmavoimien palveluskäyttöön otettiin F-15B vuonna 1973, F-15C ja F-15D vuonna 1979 ja F-15E vuonna 1988.lähde?
1980-luvun edetessä F-15 Eaglen rinnalle suunniteltiin ja valmistettiin joukko muita kilpailevia ilmaherruushävittäjiä, kuten ranskalainen Dassault Mirage 2000 ja neuvostoliittolainen MiG-29 Fulcrum. Yhdysvallat itse valmistiGeneral Dynamics F-16 Fighting Falconin täydentämään huomattavasti hintavampaa F-15 Eagleä.lähde?
F-15 Eagle suunnittelun pääperiaate oli "not a pound for air to ground", viitaten siihen että sen tuli olla puhdas ilmaherruushävittäjä ja sillä ei tule olla kykyä hyökätä maakohteita vastaan sillä tämä voisi heikentää sen ilmataistelukykyä. Se oliki ensimmäinen tällä periaattella valmistettu hävittäjä Yhdysvalloissa sitten North American F-86 Sabren sillä tämän jälkeen hävittäjät olivat pääosin joko torjuntahävittäjiä tai monitoimihävittäjiä. Tästä huolimatta F-15 Eaglen pohjalta valmistettiin myöhemmin monitoimihävittäjä joka sai nimekseen F-15E Strike Eagle.