Jan Baptist van Helmont
Työ

Van Helmont oli tietyllä tapaa edeltäjänsä Paracelsuksen kaltainen, alkemisti ja mystikko. Hänen työnsä auttoi alkemiaa kehittymään modernimman kemian suuntaan. Vaikka hän uskoi magiaan ja alkemiaan ja väitti onnistuneensa transmutaatiossa, hänen ideansa olivat huomattavasti kehittyneempiä ja selkeämpiä kuin Paracelsuksen. Van Helmontin näkemyksen mukaan maailma koostuu kahdesta elementistä, vedestä ja ilmasta. Näistä kahdesta peruselementistä neste muodosti aineen ja antoi sille massan, kun taas ilmalla ei ollut ominaisuutta muuntua aineeksi. Tähän hän päätyi kokeellaan pajun kasvamisesta. Hän punnitsi maata, laittoi sen suureen savesta tehtyyn astiaan ja kasteli sen. Sen jälkeen hän istutti punnitsemansa pajuntaimen astiaan. Viiden vuoden ajan Van Helmont kasteli pensasta ainoastaan tislatulla vedellä. Kun viisi vuotta oli kulunut, Van Helmont kaivoi pajun irti ja punnitsi sen uudelleen. Hän punnitsi myös maan, jossa paju oli kasvanut. Pajun massa oli lisääntynyt enemmän kuin maan massa oli vähentynyt, ja tästä Van Helmont päätteli pajun koostuvan vedestä. Todellisuudessa massan lisäys kuitenkin johtui suurelta osin hiilestä, jota kasvi sai ilman hiilidioksidista, mutta sitä Helmont ei tiennyt, vaikka hän itse ensimmäisenä tutkikin myös tämän kaasun ominaisuuksia.
Van Helmont tutki puun polttoa suljetuissa astioissa ja huomasi, että astiaan oli kerääntynyt kaasua, joka oli erilaista kuin ympäröivä ilma. Hän antoi ”villeiksi hengiksi” (”spiritus sylvestris”) kutsumalleen aineelle nimen gas, josta on peräisin myös suomen sana kaasu. Tämän aineen massa oli yhtä suuri kuin puun massan häviö polttamisen aikana. Van Helmont huomasi myös, että viinien valmistuksessa viinirypäleiden käyttämisestä syntyi samaa kaasua kuin poltettaessa puuta ja kivihiiltä. Tälle kaasulle hän antoi nimen gas sylvestre ("metsä­kaasu"), mutta nykyään se tunnetaan nimellä hiilidioksidi.
Muita Helmontin tutkimia kaasuja olivat punainen kaasu (typpioksidi, jota syntyi aqua fortiksen (typpi­hapon reagoidessa hopean kanssa, sekä palava kaasu gas pinque, jota syntyi kuivaa orgaanista ainetta tislattaessa ja joka ilmeisesti oli vedyn, metaanin ja hiilimonoksidin seos.
Van Helmont oli ensimmäisiä, jotka käyttivät kemiallisissa tutkimuksissa kvantitatiivisia menetelmiä. Hän käytti tutkimuksissaan apuna heiluria ajan mittaamiseen, vaakaa punnitsemiseen ja lämpömittaria. Van Helmont kirjasi tutkimustuloksensa järjestelmällisesti muistiin ja oli erityisen tarkka kokeiden toistettavuuden suhteen. Tutkimuksillaan hän muun muassa osoitti aineen häviämättömyyden kemiallisissa reaktioissa. Kaasujen lisäksi van Helmont tutki happojen ja metallien reaktioita ja huomasi, että happoon liuenneen metallin voi myös palauttaa.
Vaikka Van Helmont oli valmistunut lääkäriksi, hän toimi siinä työssä vain lyhyen aikaa. Hän ei halunnut omien sanojensa mukaan hyötyä muiden kärsimyksestä. Myöhemminkin hän kuitenkin hoiti ihmisiä, mutta ilmaiseksi. Hän suositteli myös monien kivennäisaineiden käyttöä tautien parantamiseen.
Van Helmont tutki myös ihmisen biologiaa ja erityisesti ruuansulatusta. Hän arveli, että hapoilla on siinä osuus. Hän arveli, että ruuansulatus on samantainen tapahtuma kuin käyminen. Hän yritti myös selvittää virtsakivien koostumuksen ja miten ne muodostuvat elimistöön.. Hän ei saanut suoritettua ruuansulatusta koskevia tutkimuksiaan loppuun, vaan niitä jatkoi hänen oppilaansa Franciscus Sylvius.