stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik II (keisari)
Viimeiset vuodet: takaiskuja ja menestyksiä

Keisarin viraltapanon jälkeen Henrik Raspe valittiin Saksassa kuninkaaksi vuonna 1246. Vastakuningas kuoli kuitenkin jo seuraavana vuonna. Tämän jälkeen oppositio valitsi kuninkaaksi Vilhelm Hollantilaisen. Valinta merkitsi samalla Reinin alajuoksun ruhtinaiden siirtymistä Hohenstaufenien vastustajien leiriin. Toisaalta Baijerin Otto II antoi tyttärensä Elisabetin puolisoksi Fredrikin toiseksi vanhimmalle pojalle Konrad IV:lle, ja hänestä tuli siten keisarisuvun mahtavin tukija Saksassa.
Italiassa Fredrik jatkoi jälleen sotaretkiä kapinoivia kaupunkeja vastaan käyden samanaikaisesti neuvotteluja paavin kanssa. Oli ilmeistä, että keisaria ei voinut kukistaa sotilaallisesti. Keskitetty Sisilian hallintokoneisto tuotti keisarille tasaisesti tuloja ja kaupungit olivat keskenään kiistoissa jakautuen keisarin kannattajiin ja vastustajiin. Tässä tilanteessa keisarin vastustajat yrittivät vuonna 1246 attentaattia, joka kuitenkin epäonnistui. Tämän jälkeen useita keisarin luottomiehiä teloitettiin. Avioton poika, Sisilian hallitsija Enzio puolestaan joutui toukokuussa 1249 bolognalaisten vangiksi.
Kun kaikki näytti viittaavan keisarin tappioon, muuttui tilanne jälleen alkuvuodesta 1250. Saksassa Konrad IV jatkoi sotaretkeä vastakuningas Vilhelm Hollantilaista vastaan. Useat pohjoisitalialaiset kaupungit siirtyivät puolestaan keisarin puolelle. Paavi joutui ahdinkoon ja tarjosi Ranskan Ludvig IX:n ehdotuksesta keisarille neuvotteluja.
Fredrik kuitenkin kuoli 53-vuotiaana joulukuussa 1250 Castel Fiorentinossa Apuliassa. Kuolinvuoteellaan hän avioitui rakastajattarensa Bianca Lancian kanssa tehdäkseen heidän yhteisestä pojastaan, Sisilian kuningas Manfredista legitiimin eli laillisen vallanperijän. Fredrikin porfyyrikivestä tehty sarkofagi sijaitsee nykyään Palermon tuomiokirkossa, jonne myös hänen vanhempansa Henrik VI ja Constanza sekä isoisä, normannikuningas Roger II on haudattu.
Skeptikko

Valtionpäämiehen ja sotilaan roolin ohella Fredrik II:lla oli tutkijan ja skeptikon mieli: hän ei uskonut asioihin, joita ei voinut järjellä selittää. Koska hän suhtautui uskon­toihin kriittisesti, hänen vastustajansa väittivät hänen kirjoittaneen kirjan nimeltä De tribus impostoribus (suom. Kolme petkuttajaa), jotka olisivat olleet Mooses, Jeesus ja Muhammed. Tällaista kirjaa ei ollut olemassa, mutta sen kirjoittamisesta syytettiin myöhemmin useita muitakin kirkon vastustajia.
Haukkametsästäjä

Fredrik II:n skeptisyyteen liittyy hänen intohimonsa haukkametsästykseen, josta aiheesta hän 1240-luvulla kirjoitti aviottomalle pojalleen Manfredille omistetun teoksen De arte venandi cum avibus. Teos on kirjoitettu latinaksi ja perustuu pitkälti Fredrikin itsensä tekemiin havaintoihin ja niiden selityksiin. Se oli paljon aikaansa edellä, ja vasta satoja vuosia myöhemmin lintutieteilijät pystyivät esittämään vastaavia tosiasioita lintujen elämästä. Fredrik hankki tunturihaukkoja aina Lyypekistä ja Grönlannista asti, ja hänen palveluksessaan oli viitisenkymmentä haukkametsästäjää eli falkoneeria.
Kirjallisuutta

Wolfgang Stürner, Friedrich II. (I–II). Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1992, 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Otto IV | Pyhän saksalais-roomalaisen valtakunnan hallitsija  1220–1250 | Seuraaja: Konrad IV |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef 
Fredrik II:n syntymä Jesissä vuonna 1194
Fredrikin äiti Constanza I antaa poikansa Spoleton herttuattaren,  Konrad von Urslingenin puolison huomaan, Liber ad honorem Augusti, Peter di Eboli 1194-1197). Bern, Burgerbibliothek, Codex 120. II, fol. 138r.
Fredrik II, Capua
Fredrik II kuvattuna augustaali kultarahaan, paino 5.30 g, lyöty Messinassa vuoden 1231 jälkeen
Fredrik II (vas.) tapaa sulttaani Al-Kamil Muhammad al-Malikin, Nuova Cronica, n. 1348
Fredrik II kuvattuna Ilmestyskirjan lohikäärmeen seitsemäntenä ja suurimpana päänä. Hänet on kuvattu Herodeksen, Neron ja Saladinin kanssa hirviön päinä. Lohikäärmeen häntä kiertyy fransiskaani munkkien ryhmän ympärille. Giovanni Villani, Chronica, 1300-luku, Rooma, Biblioteca Apostolica Vaticana, Codex Lat. 3822, fol. 5r.
Ensimmäisen puolison, Aragonian prinsessa, Unkarin kuningatar, Sisilian kuningatar ja sijaishallitsija Constanzen kruunun, joka päässä hänet oli haudattu
Fredrik II:n ja Jerusalemin kuningatar Jolanda II:n häät 1225 (rajattu) Giovanni Villani, Nuova Cronica, 1300-luku Rooma, Biblioteca Apostolica Vaticana, Codex Chigi LVIII 296, fol. 74r.
Fredrikin ja Englannin prinsessa Isabellan häät 1235
Fredrik II:n porfyyrikivinen sarkofagi Palermon tuomiokirkossa
Fredrik II ja kotka, kuvitusta De arte venandi cum avibus -teoksen toisella sivulla, Biblioteca Vaticana, Pal. lat 1071
Kuvitusta teokseen De arte venandi cum avibus (f. 16r)
John Wayne Gacy

| John Wayne Gacy |
| --- | --- |
 Gacy joulukuussa 1978.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1942 Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 10. toukokuuta 1994 (52 vuotta) Stateville Correctional Center, Crest Hill, Illinois, Yhdysvallat (teloitettu)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Puoliso:   Marlynn Myers (vih. 1964; ero 1969)  Carole Hoff (vih. 1972; ero 1976) 
Lapset:  Michael ja Christine Gacy
Muut tiedot
Muut nimet:  Tappajaklovni, Pogo the Clown
Rikokset:  1 sodomia, 33 murhaa, 1 pakottaminen seksuaaliseen tekoon, 1 lapsen kaltoinkohtelu
Uhrit:  33+
Vangittu:  21. joulukuuta 1978
Rangaistus:  kuolema (13. maaliskuuta 1980)
John Wayne Gacy (17. maaliskuuta 1942 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 10. toukokuuta 1994 Crest Hill, Illinois, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hänet tuomittiin vuosina 1972–1978 tekemistään 33 pojan ja nuoren miehen raiskauksesta ja murhasta. Gacya kutsuttiin "tappajaklovniksi", koska hän toimi usein viihdyttäjänä ja pukeutui ja naamioitui Pogo-nimiseksi klovniksi.
Lapsuus ja nuoruus

Gacy syntyi ja varttui Chicagossa Illinoisin osavaltiossa. Hän oli perheen kolmesta lapsesta keskimmäinen ja ainoa poika. Gacyn lapsuus oli vaikea. Perheystävä hyväksikäytti Gacya lukuisia kertoja hänen ollessaan 9-vuotias, mutta hän ei uskaltanut kertoa isälleen, koska pelkäsi isänsä syyttävän siitä Johnia itseään.
Gacy kärsi myös väkivaltaisen, vihamielisen ja alkoholisoituneen isänsä käytöksestä. John Stanley Gacy Sr. (20. kesäkuuta 1900 – 25. joulukuuta 1969) vaati lapsiltaan täydellistä käytöstä. Rangaistuksena hän hakkasi heitä paksulla nahkavyöllä, mutta erityisesti John Jr. piti pintansa eikä koskaan itkenyt, mikä teki isän usein entistä vihaisemmaksi.
Erityisen vaativasti isä suhtautui ainoaan poikaansa, joka ei täyttänyt isän asettamia vaatimuksia, vaan oli täydellinen pettymys. Isä piti kalastuksesta ja metsästyksestä ja yritti opettaa taitoja pojalleen, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut. Sen sijaan John reunusti taloa kukkapenkillä ja teki leivonnaisia sisartensa ja äitinsä kanssa, johon tällä oli hyvin läheiset välit.
Lapsuus ja nuoruus > Aivovamma

Gacy jäi jälkeen myös koulunkäynnissä sairastellessaan usein nuorena alkaneen oudon pyörtyilyn vuoksi. Syy löytyi kuitenkin vasta vuosien päästä: Gacylla oli eräiden muiden sarjamurhaajien (Albert Fish, Henry Lee Lucas, Arthur Shawcross, Andrei Tšikatilo) tavoin päähän kohdistunut vamma. Pojan ollessa 11-vuotias hän sai keinusta otsaansa iskun, joka aiheutti aivoihin verenpurkauman ja hyytymän. Oireilu alkoi vasta Gacyn ollessa 16-vuotias. Sen jälkeen verihyytymä löydettiin, ja hänelle määrättiin hyytymiä liuottava lääkitys.
Lapsuus ja nuoruus > Opiskeluaika

Sairastelun takia Gacy ei voinut suorittaa paikallista high schoolia loppuun, ja lopulta hän jätti perheensä, aggressiivisen isänsä ja muutti länteen. Rahojen loputtua Las Vegasissa hän työskenteli hetken saadakseen rahat matkaan takaisin Chicagoon. Hän ei palannut high schooliin, mutta suoritti kaupallisen tutkinnon Northwestern Collegessa.
Ensimmäinen avioliitto ja työ

Gacy alkoi jälleen ansaita kenkäkauppiaana pian valmistumisensa jälkeen, ja vuonna 1964 hän sai siirron Springfieldiin Illinoisiin. Syyskuussa 1964 Gacy meni naimisiin Marlynn Myersin kanssa.
Vuonna 1964 Gacy muutti Iowaan, ja hänen appensa palkkasi hänet johtamaan vaimon perheen omistamaa Kentucky Fried Chicken -ravintolaa. Gacy rakasti työtään ja halusi työskennellä johtajana. Hän vaati työntekijöitä kutsumaan häntä everstiksi.
Hyväksikäyttötuomio

Perheidylli ei kestänyt kauan. Toukokuussa 1968 Gacy houkutteli nuoren pojan kotiinsa, ja katsellessaan tämän kanssa pornofilmiä hän harrasti pojan kanssa suuseksiä. Gacy yritti maksaa pojan hiljaiseksi, mutta lopulta poika murtui ja kertoi asiasta vanhemmilleen. Gacy tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen, mutta kiisti syyllistyneensä minkäänlaiseen rikokseen tai olleensa pojan kanssa missään tekemisissä. Hän vaati päästä valheenpaljastustestiin ja pääsi, mutta ei läpäissyt testiä vaan joutui vankilaan. Tutkijat vitsailivat, että Gacy puhui totta vain, kun häneltä kysyttiin hänen nimeään. Tapahtuman johdosta Gacyn vaimo otti avioeron, eikä Gacy enää koskaan tavannut tätä eikä kahta lastaan.
Murhat

Vuonna 1971 Gacy pääsi ehdonalaiseen vapauteen ja palasi Chicagoon, jossa hän työskenteli rakennusalalla. Seuraavan vuoden tammikuussa Gacy murhasi ensimmäisen uhrinsa, Timothy McCoyn. Vuonna 1975 hän osti Norwood Parkista talon, jossa hän asui leskeksi jääneen äitinsä kanssa. Gacy perusti oman yrityksen, jolle hän antoi nimen P.D.M. (lyhenne sanoista painting, decorating and maintenance) ja meni naimisiin naisen kanssa, jonka oli tuntenut high schoolista asti. Vaimo muutti kahden lapsensa kanssa asumaan Gacyn luokse, ja äiti muutti pois. Gacystä tuli tunnettu paikallinen liikemies. Avioliitto hajosi, ja vaimo otti eron vuoden 1976 puolivälissä. Eron jälkeen Gacy kävi päivisin töissä, mutta teki murhat öisin.
Kukaan ei epäillyt mitään ennen vuoden 1978 loppua. Tällöin poliisi tutki viimeksi Gacyn seurassa nähdyn teini-ikäisen Robert Piestin katoamista. Etsivä Joseph Kozenczak tutki talon ja löysi joukon raskauttavia todisteita, jotka yhdistivät Gacyn muihin katoamisiin. Joulukuussa 1978 Gacy meni poliisin luo ja tunnusti. Hän tunnusti yhteensä 33 murhaa ja näytti 28 ruumiin sijainnin – hän oli haudannut ne oman talonsa alle. Loput viisi hän sanoi heittäneensä Des Plaines -jokeen. Suurin osa uhreista oli Gacyn mukaan nuoria miespuolisia prostituoituja. Gacy kertoi olevansa bi-, eikä homoseksuaali. Osa uhreista oli teinipoikia, jotka Gacy oli ottanut yhtiöönsä töihin. Ruumiita löytyi joulukuusta 1978 aina huhtikuuhun 1979 asti, jolloin viimeisen uhrin ruumis löydettiin Illinoisjoesta.
Oikeudenkäynti ja teloitus

Gacyn oikeudenkäynti alkoi 6. helmikuuta 1980 Chicagossa. Hän vetosi mielisairaudesta johtuvaan syyntakeettomuuteen, mutta vetoomusta ei hyväksytty. 
Gacy oli aiemmin diagnosoitu psykopaatiksi. 13. maaliskuuta hänet todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan.
Toukokuun 9. päivänä 1994 Gacy siirrettiin Menardin vankilasta Crest Hillin vankilaan teloitettavaksi. Samana iltapäivänä hän sai lounastaa perheensä kanssa vankilan suljetulla sisäpihalla. Viimeisellä ateriallaan Gacy söi KFC:n kanaa, friteerattuja katkarapuja, ranskalaisia, tuoreita mansikoita ja sokeritonta Coca Colaa. Myöhemmin iltapäivällä hänen sallittiin rukoilla katolisen papin kanssa ennen siirtoa teloituskammioon.
Teloituksen ympärille syntyi medianäytelmä, ja vankilan ympärille kerääntyi suuria väkijoukkoja: joidenkin lähteiden mukaan jopa tuhatkunta henkeä. Kauppiaat myivät T-paitoja ja muuta Gacy-aiheista rihkamaa. Myynnissä oli esimerkiksi paitoja, joissa oli klovnin kuva ja teksti: "No tears for the clown!" Karkeasti suomennettuna: "ei kyyneleitä klovnille". Kun ilmoitus Gacyn kuolemasta tuli, väkijoukko puhkesi hurraahuutoihin.
Gacy ei ilmeisesti osoittanut katumusta. Hän totesi ennen teloitustaan, ettei hänen tappamisensa toisi ketään takaisin. Viimeisiksi sanoiksi jäivät "Kiss my ass".
Teloituksen aikana myrkkyruiskeessa käytetyt aineet kovettuivat annostelun aikana tuntemattomasta syystä injektioneulassa, jolla myrkky annosteltiin. Neula jouduttiin vaihtamaan, ja tällä kertaa myrkky saatiin annosteltua oikein. Anestesiologit syyttivät vankilan kokemattomia lääkintäteknikkoja ensimmäisen injektion epäonnistumisesta. He myös sanoivat, että jos teloituksessa olisi käytetty normaaleja ja toimiviksi todettuja metodeja, tällaista ei olisi tapahtunut. Teloituksen epäonnistumisesta kiertää myös sitkeä huhu, jonka mukaan teko olisi ollut tahallinen siksi, että "Gacya vihattiin yleisesti niin paljon", vaikka lähteiden mukaan kyse oli lähinnä tuntemattomasta syystä.
Gacyn oikeudenkäynnin syyttäjä William Kunkle oli sanonut: "Gacy selvisi itse kuolemastaan paljon helpommin kuin yksikään hänen uhreistaan."
Teloituksen jälkeisenä yönä Gacylle tehtiin ruumiinavaus oikeuspsykiatri Helen Morrisonin johdolla. Gacyn aivot poistettiin, ja Morrison tutki ne pyrkien etsimään fyysisiä poikkeavuuksia, jotka olisivat voineet antaa viitteitä Gacyn persoonallisuudesta. Aivoista ei kuitenkaan löytynyt mitään normaalista poikkeavaa. Gacyn aivot ovat tällä hetkellä Morrisonin omistuksessa.
Morrison oli haastatellut Gacya useasti tämän eläessä. Hän oli myös haastatellut useita kymmeniä muita sarjamurhaajia tavoitteenaan tutkia ja pyrkiä ymmärtämään sarjamurhaajien psyykeä.
Uhrit

Lista Gacyn tunnistetuista uhreista ja surmien ajankohdista.
3. tammikuuta: Timothy McCoy (16-vuotias)
21. heinäkuuta: John Butkovich (17-vuotias)
6. huhtikuuta: Darrell Sampson (18-vuotias)
14. toukokuuta: Randall Reffett (15-vuotias)
14. toukokuuta: Samuel Stapleton (14-vuotias)
3. kesäkuuta: Michael Bonnin (17-vuotias)
13. kesäkuuta: William Caroll (16-vuotias)
5. elokuuta: James Haakenson (16-vuotias)
6. elokuuta: Rick Johnston (17-vuotias)
24. lokakuuta: Kenneth Parker (16-vuotias)
24. lokakuuta: Michael Marino (14-vuotias)
26. lokakuuta: William Bundy (19-vuotias)
1. Joulukuuta: Francis Wayne Alexander (21-vuotias)
12. joulukuuta: Gregory Godzik (17-vuotias)
20. tammikuuta: John Szyc (19-vuotias)
15. maaliskuuta: Jon Prestidge (20-vuotias)
5. heinäkuuta: Matthew Bowman (19-vuotias)
15. syyskuuta: Robert Gilroy (18-vuotias)
25. syyskuuta: John Mowery (19-vuotias)
17. lokakuuta: Russell Nelson (21-vuotias)
10. marraskuuta: Robert Winch (16-vuotias)
18. marraskuuta: Tommy Boling (20-vuotias)
9. joulukuuta: David Talsma (19-vuotias)
1978
16. helmikuuta: William Kindred (19-vuotias)
20. kesäkuussa: Timothy O'Dourke (20-vuotias)
4. marraskuuta: Frank Landingin (19-vuotias)
24. marraskuuta: James Mazzara (21-vuotias)
11. joulukuuta: Robert Piest (15-vuotias)
Yhdeksästä tunnistamattomaksi jääneestä uhrista ensimmäinen tunnistettiin toukokuussa 1986 Timothy McCoyksi Nebraskasta. McCoy on Gacyn ensimmäinen tiedetty uhri. Lokakuussa 2011 tutkijat saivat ottaa DNA-näytteet tunnistamattomista uhreista. Kuukautta myöhemmin pystyttiin yhdistämään tulokset 19-vuotiaaseen William Bundyyn ja vuonna 2017 uhrien joukosta pystyttiin löytämään 16-vuotiaana kadonnut James Haakenson. Vuonna 2021 tutkijat onnistuivat tunnistamaan yhden uhrin lisää, 20-vuotias Francis Wayne Alexander jonka uskotaan olleen Gacyn viides uhri. Vielä viiden uhrin henkilöllisyys on tunnistamatta.
Kirjallisuutta

Linedecker, Clifford L.: The Man Who Killed Boys. 1980. ISBN 0-312-95228-7 (englanniksi)
Elokuvat

Gacysta on tehty televisioelokuva To Catch A Killer, joka esitettiin vuonna 1992. Täysipitkä elokuva Gacy, jonka pääosassa näyttelee Mark Holton, sai ensi-iltansa vuonna 2003. Vuonna 2010 valmistui Ford Austinin kauhukomedia Dahmer vs. Gacy, jossa käytetään Jeffrey Dahmerin ja John Wayne Gacyn hahmoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Wayne Gacy Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  ULAN 
Muut:  Europeana  IdRef
Futurismi

Umberto Boccioni, Kaupunki kohoaa, 1910.
Futurismi on 1900-luvun alussa Italiassa toiminut taidesuuntaus ja liike kuvataiteessa ja kirjallisuudessa. Se halveksi kaikkea vanhaa ja perinteistä ja ihannoi kaikkea modernia, esimerkiksi koneita, tekniikkaa, vauhtia ja sotaa.
Futuristit harjoittivat kaikkia taiteen keinoja mukaan lukien maalaus, kuvanveisto, keramiikka, graafinen muotoilu, teollinen muotoilu, sisustus, kaupunkisuunnittelu, teatteri, elokuva, muoti, vaatteet, kirjallisuus, musiikki, arkkitehtuuri ja jopa ruoanlaitto.
Futuristiselle runoudelle oli ominaista rikotut lauserakenteet, yllättävät kielikuvat ja välimerkittömyys. Futuristiset maalaukset ja veistokset ilmaisevat liikettä sekä luonnon ja ihmisen tekemien muotojen dynamiikkaa.
Venäjällä

Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Futuristien taiteellinen sanoma levisi myös Venäjälle ja Neuvostoliittoon kubofuturismina, jossa sitä käytti vallankumousaatteen hyväksi muun muassa Vladimir Majakovski ennen kuin sosialistinen realismi korvasi muut taidesuuntaukset. Venäjällä tehtiin vuonna 1913 ensimmäinen futuristinen ooppera Voitto auringosta.lähde?
Tunnettuja futuristeja

lähde?
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Giacomo Balla, italialainen taidemaalari  Umberto Boccioni, italialainen taidemaalari ja kuvanveistäjä  Anton Giulio Bragaglia, italialainen  Davyd Burljuk, venäläinen taidemaalari  Vladimir Burljuk, venäläinen kirjankuvittaja  Mario Carli italialainen runoilija  Carlo Carrà, italialainen taidemaalari  Ambrogio Casati, italialainen taidemaalari  Primo Conti, italialainen taiteilija  Tullio Crali italialainen taiteilija  Luigi De Giudici, italialainen taidemaalari  Mihail Gnesin, venäläinen säveltäjä  Aleksandr Goedicke, venäläinen säveltäjä  Natalja Gontšarova, venäläinen taidemaalari  Fortunato Depero, italialainen taidemaalari  Nikolai Diulgheroff, bulgarialainen taidemaalari, muotoilija ja arkkitehti  |  Gerardo Dottori, italialainen taidemaalari, runoilija ja taidekriitikko  Robert Falk, venäläinen taidemaalari  Fillià, italialainen taiteilija  Vasili Kamenski, venäläinen runoilija  Piotr Kontsalovski, venäläinen taidemaalari  Aleksei Krutšonyh, venäläinen runoilija  Mihail Larionov, venäläinen taidemaalari  Aristarh Lentulov, venäläinen taidemaalari  Filippo Tommaso Marinetti, italialainen runoilija, näytelmäkirjailija, kirjailija, journalisti ja teoreetikko  Mihail Matjušin, Venäläinen taidemaalari ja säveltäjä  Vladimir Majakovski, venäläinen runoilija ja muotoilija  Angiolo Mazzoni, italialainen arkkitehti  Aleksandr Mosolov, venäläinen säveltäjä  Aleksandr Osmerkin, venäläinen taidemaalari, graafikko ja lavastaja  Aldo Palazzeschi, italialainen kirjailija  Giovanni Papini, italialainen kirjailija  |  Ljubov Popova, venäläinen taidemaalari  Luigi Russolo, italialainen taidemaalari, muusikko ja instrumentintekijä  Valentine de Saint-Point, ranskalainen esiintyjä, teoreetikko, kirjailija  Antonio Sant'Elia, italialainen arkkitehti  Jules Schmalzigaug, belgialainen taidemaalari  Gino Severini, italialainen taidemaalari  Igor Severjanin, venäläinen runoilija  Mario Sironi, italialainen taidemaalari  Ardengo Soffici, italialainen taidemaalari ja kirjailija  |
Teoksia > Maalauksia ja tilateoksia

Umberto Boccioni, Kaupunki nousee, 1911.
Umberto Boccioni, Kadun melu, 1911.
Umberto Boccioni, Pullon kehitys tilassa, 1913.
Natalia Goncharova, Polkupyöräilijä. 1913.
Ljubov Popova, Kubistinen kaupunkimaisema, 1914.
Joseph Stella, Brooklyn Bridge, 1917-1918.
Aeropittura oli maailmansotien välisen "toisen futurismin" merkittävin tyyli. Aeroritratto di Mussolini aviatore, Alfredo Ambrosi, 1930.
Teoksia > Arkkitehtuuria

Antonio Sant'Elia, Perspektiivipiirustus La Citta Nuovasta, 1914.
Antonio Sant'Elia, Perspektiivipiirustus La Citta Nuovasta, 1914.
Antonio Sant'Elia, Perspektiivipiirustus La Citta Nuovasta, 1914.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Futurismi Wikimedia Commonsissa
Futurismi (Arkistoitu – Internet Archive), Sibelius-Akatemian koulutuskeskus
Venäjän taideliikkeet
Abramtsevo
Agitaatioposliini
Akmeismi
Futurismi
Konstruktivismi
Mir Iskusstva
Parsuna
Sosialistinen realismi
Suprematismi
Vaeltajat
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Venäläinen formalismi
Venäläinen symbolismi
Zaum
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Abstraktin taiteen suuntauksia
Voimakkaasti pelkistäviä →     Ekspressionismi ● Kubismi ● Futurismi ● Suprematismi ● Konstruktivismi ● Neoplastisismi ● Konkretismi ● Abstrakti ekspressionismi ● Informalismi ● Minimalismi ● Op-taide ● Kineettinen taide    ← Täysin abstrakteja
Italialaisia futuristeja Pariisissa vuonna 1912: Luigi Russolo, Carlo Carrà, Filippo Tommaso Marinetti, Umberto Boccioni ja Gino Severini.
Umberto Boccionin pronssiveistos Jatkuvuuden ainutkertaisia muotoja tilassa, 1913.