stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Euroopan unioni
Taide ja kulttuuri

Euroopan parlamentti ja komissio loivat Euroopan kulttuuripääkaupunki -ohjelman, jossa valitaan vuosittain eurooppalainen kaupunki kulttuuripääkaupungiksi. EU:n muita kulttuurisia hankkeita ovat olleet esimerkiksi seitsenvuotiset kulttuuriohjelmat Kulttuuri 2000 (2000–2006) ja Kulttuuri 2007 (2007–2013) sekä Euroopan kulttuurikuukausi, erilaiset mediaohjelmat kuten Media I (1991–1995), Media II (1996–2000), Media Plus (2001–2006) ja vuosien 2007–2013 mediaohjelma sekä Euroopan nuoriso-orkesteri.
Euroopan unionin kirjallisuuspalkinto jaettiin ensi kertaa vuonna 2009. Palkinto on osa Luova Eurooppa -ohjelmaa, jolla pyritään tukemaan kirjankustannusalaa Euroopassa.
Kansalaisten oikeudet

Euroopan unionin kansalaisuus on kirjattu perustamissopimukseen. Sen mukaan ”unionin kansalainen on jokainen, jolla on jonkin jäsenvaltion kansalaisuus. Unionin kansalaisuus täydentää, mutta ei korvaa jäsenvaltion kansalaisuutta.” Maastrichtin sopimuksen mukaan Euroopan unionin kansalaisilla on oikeus matkustaa, työskennellä ja asua missä tahansa unionin alueella. Jokaisella on kansallisuuteen katsomatta oikeus äänestää ja olla ehdokkaana kunnallisissa sekä Euroopan parlamentin vaaleissa siinä EU-maassa, jossa asuu.
Vuoden 1999 Amsterdamin sopimus vahvisti perusoikeuksien käsitettä. Sen mukaan EU-maata vastaan voidaan ryhtyä toimiin, jos se ei kunnioita EU-kansalaisten perusoikeuksia. Sopimuksella laajennettiin syrjimättömyysperiaate koskemaan kansalaisuuden lisäksi sukupuolta, rotua, uskontoa, ikää ja sukupuolista suuntautumista. Euroopan oikeusmiehen virka on perustettu EU:n tuomiseksi lähemmäs kansalaisia. Lisäksi unionin kansalaisilla on oikeus tehdä vetoomus Euroopan parlamentille.
Unionin tunnukset

Euroopan hymni perustuu Beethovenin 9:een sinfoniaan (sävelletty 1823). Esittäjänä Yhdysvaltain laivaston orkesteri.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Euroopan unionin symboleja ovat sininen Euroopan lippu, jonka 12 kultaista tähteä kuvaavat yhtenäisyyttä ja harmoniaa, sekä Euroopan hymni, joka on peräisin Ludwig van Beethovenin yhdeksännestä sinfoniasta. Eurooppa-päivää vietetään 9. toukokuuta. EU:n tunnuslause on ”Moninaisuudessaan yhtenäinen”.
Jäsenmaista 20:llä on yhteinen valuutta euro.
Asenteet EU:ta kohtaan > Asenteet jäsenyyttä kohtaan

Vuonna 2019 suomalaisista 74 % piti EU-jäsenyyttä hyödyllisenä (kaikista EU:laisista 68 %) ja 70 % äänestäisi EU-jäsenyyden puolesta, 14 % vastaan.
Euroopan unionin kansalaisten mielipiteitä unionista mitataan vuosittaisella eurobarometri-kyselytutkimuksella, jonka julkaisee Euroopan parlamentti. Toukokuussa 2018 julkaistun kyselyn mukaan noin 60 prosenttia EU-kansalaisista pitää maansa jäsenyyttä unionissa hyvänä asiana, ja 67 prosenttia kokee, että heidän maansa hyötyy EU-jäsenyydestä.
Asenteet EU:ta kohtaan > EU-kriittisyys

Sussexin yliopiston EU tutkimuksen professorit Aleks Szczerbiak ja Paul Taggart jakavat euroskeptismin kahteen osaan kovan ja pehmeän linjan edustajiin. Kovan linjan edustajat vastustavat Euroopan unionia periaatteesta. He haluavat irrottaa oman maansa EU:n jäsenyydestä ja tavoittelevat koko EU:n lakkauttamista. Szcherbiak ja Taggart luokittelevat kyseiseen ryhmään kuuluviksi Euroopan parlamentin Vapaa ja demokraattinen Eurooppa ryhmän puolueet, jolla ei ole suomalaisjäseniä. Pehmeän linjan kriitikot kannattavat EU jäsenyyttä ja EU:n olemassaoloa, mutta vastustavat tiettyjä EU:n poliitikkoja ja liittovaltiokehitystä. Pehmeän linjan kriitikoihin kuuluvat parlamentin Pohjoismaiden vihreä vasemmisto -ryhmä, joiden jäsenenä on Vasemmistoliitto, sekä Euroopan konservatiivit ja reformistit -ryhmä, jonka suomalaisena jäsenenä on Perussuomalaiset.
EU:sta eroaminen

Euroopan unionista eroaminen on tullut mahdolliseksi Lissabonin sopimukseen vuonna 2010 lisätyn 50 artiklan myötä. Eroa hakeva jäsenvaltio ilmoittaa ensin eroaikomuksestaan Eurooppa-neuvostolle. Saatuaan Euroopan parlamentin hyväksynnän, unioni neuvottelee ja tekee Eurooppa-neuvoston antamien suuntaviivojen perusteella ja Euroopan unionin neuvoston toimesta kyseisen jäsenvaltion kanssa eroamiseen liittyvän sopimuksen. On myös mahdollista, että erosopimusta ei saada aikaan. Eron voimaantulon jälkeen asianomaiseen jäsenvaltioon ei enää sovelleta unionin perussopimuksia.
Yhdistynyt kuningaskunta on ainoa EU:n jäsenvaltio, joka on käynnistänyt eroprosessin. Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus aktivoi 29. maaliskuuta 2017 EU:n perussopimuksen 50 artiklan ja täten aloitti eroprosessin, koska kesäkuussa 2016 Britanniassa pidetyssä kansanäänestyksessä enemmistö äänestäjistä (52 prosenttia) oli äänestänyt EU-eron (Brexit) puolesta. Eroa lykättiin alkuperäisestä päivämäärästä. Euroopan parlamentti hyväksyi sopimuksen Britannian erosta ja seurauksena ero tuli voimaan tammikuun 2020 lopussa. Eroa seurasi vuoden loppuun asti kestänyt siirtymäaika.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Aherto, Suvi & Ekholm, Peter: Himoa liittoon! Keittiökeskusteluja Euroopan unionista.  Helsinki:  Eurooppanuoret, 2007.  ISBN 978-952-92-1771-7
Hägglund, Gustav: Euroopan puolustus.  Ajatus, 2004.
Hämäläinen, Unto: Lännettymisen lyhyt historia.  WSOY, 1998.
Liikanen, Erkki: Brysselin päiväkirjat 1990–1994.  Otava, 1995.
Lipponen, Paavo: Kohti Eurooppaa.  Helsinki:  Tammi, 2001.
Kuosma, Tapio: Uljas uusi Eurooppa. Euroopan unionin perustuslaki.  Espoo:  Livres Belles-Lettres, 2005.  ISBN 952-99178-7-2
Kuusela, Hanna & Bruun, Otto (toim.): Euroopasta ei mitään uutta? Kansalaiset Euroopan unionia etsimässä.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-107-4
Nieminen, Hannu & Karppinen, Kari & Mörä, Tuomo (toim.): Onko Eurooppa olemassa? Näkökulmia eurooppalaiseen julkisuuteen ja demokratiaan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-062-6
Pihkala, Erkki: Yhdentyvä Eurooppa. Euroopan unionin taloushistoria.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-951-746-974-6
Raunio, Tapio; Saari, Juho (toim.): Euroopan tulevaisuus.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-037-4
Rehn, Olli: Suomen eurooppalainen valinta ei ole suhdannepolitiikkaa.  WSOY, 2006.
Ruonala, Marko: EU-perusteos.  Helsinki:  Ulkoasiainministeriö, Eurooppatiedotus, 2008.  ISBN 978-951-724-639-2
Stubb, Alexander: Marginaalista ytimeen. Suomi Euroopan unionissa 1989–2003.  Helsinki:  Tammi, 2006.
Tiilikainen, Teija & Palosaari, Teemu (toim.): Integraation teoria.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-042-8
Toivanen, Erkki: Eurooppalaisuuden rajoilla.  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18930-1
Viinamäki, Olli-Pekka: Eurooppahallinto ja Suomi.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-952-495-012-1
Kirjallisuutta > Englanniksi

Wallace, William & Wallace, Helen: Policy-making in the Europen Union (useita laitoksia)
Wallace, William: The Dynamics of European Integration (1990)
Wallace, William: The Transformation of Western Europe (1990)
Rehn, Olli: Europe’s Next Frontiers (2006)
Nieminen, Ari: Towards a European Society? Integration and Regulation of Capitalism. Department of Sociology, Research Reports No. 245. Helsinki University Printing House, Helsinki 2005. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aho, Esko: Creating an Innovative Europe (2006)
Grabbe, Heather: The EU’s Transformative Power. Europeanization through Conditionality in Central and Eastern Europe (2006)
Grant, Charles: Europe’s blurred boundaries. Rethinking enlargement and neighbourhood policy (2006)
Leonard, Mark: Why Europe wull run the 21st Century (2005)
Kirjallisuutta > Ranskaksi

Schuman, Robert: Pour L’Europe (2005; ensimmäinen painos vuodelta 1963)
Gustav Suits

Gustav Suits
Gustav Suits (30. marraskuuta 1883 Võnnu, Viro – 23. elokuuta 1956 Tukholma, Ruotsi) oli virolainen runoilija ja vuosisadan alussa syntyneen Noor-Eesti eli Nuori Viro -kansallisuusliikkeen perustaja ja sen johtomiehiä.
Elämäkerta

Suits syntyi Võnnun kunnassa lähellä Tarttoa opettajaperheeseen. Hän valmistui vuonna 1904 Tarton kruununkymnaasista ja työskenteli Suomessa kotiopettajana kesäisin (1901–1904). Hän aloitti vuonna 1904 opinnot Tarton yliopistossa, mutta siirtyi vuonna 1905 Helsingin yliopistoon opiskelemaan eurooppalaista kirjallisuutta, suomen kieltä ja kansanrunoustiedettä. Hän kuului ensimmäisiin, jotka vaativat Virolle valtiollista itsenäisyyttä.
Suits oleskeli Suomessa maansa itsenäistymiseen asti ja suoritti Helsingin yliopistossa 1910 filosofian kandidaatin tutkinnon. Hän työskenteli Helsingin yliopiston kirjastossa vuosina 1913–1917 sekä opetti suomen kieltä Helsingin venäläisessä kymnaasissa. Vuonna 1914 hän oleskeli Pariisissa Helsingin yliopiston apurahan turvin.
Vuosina 1917–1919 Suits osallistui Viron politiikkaan ja toimi Viron sosialistisen vallankumouspuolueen keskuskomiteassa. Hän oli ensimmäisiä, joka ehdotti Suomen ja Viron valtioiden yhdentymistä. Myöhemmin tästä ajatuksesta innostui myös hänen ystävänsä Friedebert Tuglas.
Suits nimitettiin 1921 Tarton yliopiston kirjallisuudenhistorian professorin sijaiseksi. Hän toimi ylimääräisenä professorina vuodesta 1924 alkaen ja varsinaisena professorina vuodet 1931–1944. Suits loi maansa kirjallisuuteen uudenaikaisen lyriikan. Hänen esikoiskokoelmansa Elu tuli ilmestyi 1905, ja ennen pitkää hänestä tuli isänmaanrakkauden, vapauden ja vallankumouksen tulkki. Hänen muita runokokoelmiaan olivat muun muassa Tuulemaa (1913) ja Kõik on kokku unenägu (1922). Tuulemaassa näkyy Itämerenmaakuntien vuosien 1905–1906 kukistetun kumouksellisen toiminnan jälkeinen apeus ja pettymys. Suits julkaisi myös tieteellisiä tutkimuksia kansalliskirjallisuuden alalta (mm. Nuori Kreutzwald). Suitsin myöhäistuotantoa julkaistiin vuonna 1950 kokoelmassa Tuli ja tuul. Hän käänsi runoutta hollannista ja ruotsista viroksi.
Vuonna 1944 Suits pakeni neuvostomiehitystä perheineen Suomeen ja siirtyi samana vuonna Ruotsiin. Hän työskenteli Nobel-instituutin kirjastossa Tukholmassa. Vuonna 1953 hänet nimitettiin Viron pakolaishallituksen kulttuuriministeriksi, mutta hän ei ottanut tehtävää vastaan.
Perhe

Gustav Suitsun puoliso oli Aino Emilia o.s. Thauvón (9.11.1884–8.8.1969), Viitasaaren kirkkoherran Emil Thauvónin tytär. Heille syntyi kaksi tytärtä, Anna-Lisa (1914–1956) ja Helga (1924–1999). Helga Suits-Kangro julkaisi vanhempiensa kirjeenvaihdon vuosilta 1908–1916 kirjana Aino ja Gustavi lugu (1987).
Suomennetut teokset

Nuori Kreutzwald (Noor Kreutzwald), suom. Helvi Katajavuori, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1953
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Lähde:
Eestin runotar: virolaisen lyriikan antologia
Aino Kallas, Merentakaisia lauluja: valikoima runokäännöksiä ja katsaus virolaiseen laulurunouteen, Helsinki: Otava 1911
Purje: merirunoutta neljällä kielellä, Helsinki: Otava 1980 ISBN 951-1-05866-5
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki: WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Yhdeksän sarjaa lyriikkaa, toim. Aarne Salminen, Viljo Tervonen, Helsinki: Weilin + Göös 1969, useita painoksia (6. p. 1974)
Aamunkoissa: quasi una fantasia, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Elon tuli, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar, Tuhat laulujen vuotta (1957, 1974, 2004)
Elon tuli, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Epäelämää, suom. Matti Kuusi, julkaisussa: Kaltio: pohjoissuomalainen aikakauslehti 1985 ; nro 5
Eräälle lapselle, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Eräälle lapselle, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Inspiraatio (Inspiratsioon), suom. Aino Kallas, teoksessa: Eestin runotar ja Tuhat laulujen vuotta (1957) ja nimellä Inspiratsio teoksessa: Merentakaisia lauluja
Kaksinkertainen syksy, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Kevään aavistus, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Kirkonkello, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Kirous (Needmine), suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Laulu Eestistä (Laul Eestist), suom. Aino Kallas, teoksissa: Eestin runotar, Merentakaisia lauluja, Tuhat laulujen vuotta (1974, 2004) ja Yhdeksän sarjaa lyriikkaa
Loppu ja alku (Lõpp ja algus), suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Luxembourgin puistossa, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Meidänaikuinen satu, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Miks hiukeisin, miks paastoisin?, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Nebulosa, suom. teoksessa: Aino Kallas, Merentakaisia lauluja
Nosta lippu!, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Pakolaiset, suom. Matti Kuusi, julkaisussa: Kaltio: pohjoissuomalainen aikakauslehti 1985 ; nro 5
Ruusujen elegia, suom.Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Saareni (Oma saar), suom. Pirkko Huurto, teoksessa: Purje: merirunoutta neljällä kielellä
Saarenmaan rannalla, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Sappien saartama kuu (Sapine kuu), suom. Otto Manninen, teoksissa: Eestin runotar ja Tuhat laulujen vuotta ' (1957, 1974, 2004)
Sulkeutuneita sointuja, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Suosyväreillä, suom. Aino Kallas, teoksessa: Merentakaisia lauluja
Vanhat nuoret, suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
Yksi ainut laulu..., suom. Otto Manninen, teoksessa: Eestin runotar
No go -alue

No go -alue on alue, jolla huono maine väkivallan ja rikollisuuden vuoksi eivätkä ihmiset uskalla mennä sinne. Sillä voidaan tarkoittaa myös paikkaa, jota jokin ihmisryhmä pitää hallinnassaan ja estävät muiden pääsyn sinne. No go -alue voi olla kaupungin alue, jonne puolisotilaalliset joukot estävät pääsyn ja joihin poliisi, armeija tai muut vastaavat voivat tulla vain voimalla. No go -alue voi olla suljettu tietyiltä yksilöiltä, ryhmiltä tai muuten rajoitettu. Esimerkiksi Irlannin tasavaltalaisarmeijalla on ollut no go -alueita.
Suomi

Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan on mahdollista, että myös Suomeen kehittyy no go -alueita, joille poliisit eivät mene. Riski kasvaa hänen mielestään mikäli poliisin suorituskyky alenee entisestään.
Ruotsi

Poliisiylijohtaja Seppo Kolehmaisen mukaan Ruotsissa on 23 no go -aluetta.
Ruotsin sisäministeri Anders Ygeman on kiistänyt, että Ruotsissa olisi no go -alueita. Hänen mukaansa kyse on ”go go -alueista”, joissa poliisi käy enemmän.
Jussi Korhonen on kirjoittanut Seura-lehdelle ”Isän pikajuna” -blogissaan, että on ”sitkeästi leviävä tarina”, että Ruotsiin olisi maahanmuuton seurauksena syntynyt rikollisten hallitsemia alueita, jonne poliisi ei joko uskalla tai halua mennä. Hänen mukaansa no go -alueet ovat disinformaatiota ja kansainvälisesti muukalaisvastaisessa propagandassa käytetty esimerkki maahanmuuton seurauksista.
Tom Petri

Tom Petri
Thomas Evert “Tom” Petri (s. 28. toukokuuta 1940 Marinette, Wisconsin) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Wisconsinin osavaltiota Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 1979–2015.
Petri sai kandidaatin arvon Harvardin yliopistosta vuonna 1962 ja väitteli siellä oikeustieteen tohtoriksi vuonna 1965. Hän työskenteli juristina ja palveli vuosina 1966–1967 vapaaehtoisena Rauhanjoukoissa. Hän oli apulaisena Valkoisessa talossa vuosina 1969–1970. Petri oli Wisconsinin senaatin jäsen vuosina 1973–1979. Hän oli ehdokkaana Yhdysvaltain senaattiin vuonna 1974, mutta ei tullut valituksi. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensimmäisen kerran erikoisvaalilla, jolla täytettiin William A. Steigerin kuoleman myötä tyhjäksi jäänyt paikka. Petri istui edustajainhuoneessa vuoteen 2015 saakka eikä asettunut enää uudelleen ehdolle vuonna 2014.
Petri ilmoitti vuonna 2016, että ei äänestäisi Donald Trumpia, koska hänen mukaansa Trump piti pilkkanaan republikaanipuolueen arvoja ja periaatteita.
Jouni Suhonen

Jouni Tapio Suhonen (s. 12. syyskuuta 1956) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän on toiminut Jyväskylän yliopistossa teoreettisen fysiikan professorina vuodesta 1998. Professori Suhonen on maailman johtavia neutriinojen ja pimeän aineen ominaisuuksiin liittyvien erilaisten ydinfysiikan ilmiöiden asiantuntijoita.
Akateeminen ura

Jouni Suhonen opiskeli fysiikkaa Jyväskylän yliopistossa ja valmistui sieltä kandidaatiksi 1979, maisteriksi 1981 sekä lisensiaatiksi vuonna 1984. Tohtoriksi Suhonen väitteli Jyväskylän yliopistossa vuonna 1985. Hänen väitöskirjansa (Extended Phonon Projection Model for Nuclear Collective Motion) käsitteli fononien teoreettisia liikemalleja. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori Pertti Lipas.
Valmistumisen jälkeen Suhonen työskenteli Saksassa vuosina 1987–1988 professori Amand Fässlerin johdolla Tübingenin yliopiston teoreettisen fysiikan instituutissa. Sen ohella hän on toiminut erilaisissa tutkimus- ja opetustehtävissä Jyväskylän yliopistossa.
Suhonen nimitettiin elokuun alussa 1998 fysiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Professorina hänen erikoistumisalansa on teoreettinen fysiikka ja varsinkin ydinrakenteiden teoria. Hän on tehnyt teoreettisen fysiikan perustutkimusta ja myös opettanut sen kysymyksiä. Hän on johtanut vuodesta 1998 teoreettisen fysiikan tutkimukseen erikoistunutta tutkimusryhmää. Vuosina 2012–2017 Suhosen työryhmä toimi osana Suomen Akatemian nimeämää ydin- ja kiihdytinfysiikan huippututkimusyksikköä, jota johti professori Rauno Julin. Huippuyksikössä oli yhteensä neljä tutkimusryhmää, joista kaksi ryhmää tutki kokeellisesti ytimien perustilojen ja viritystilojen käyttäytymistä, ja yksi ryhmä kehitti ionisuihkuja ja etsi niille käytännön sovellutuksia materiaali- ja biofysiikan aloilta. Suhosen ryhmä teki yksikön muiden tutkimusryhmien saamien tulosten analysointia teoreettisten mallien pohjalta.
Professori Suhonen on ohjannut ainakin 13 väitöskirjaa.
Tutkimusura

Fyysikkona Suhonen on erikoistunut teoreettiseen fysiikkaan, ja varsinkin teoreettiseen ydinfysiikkaan. Hän tekee alan perustutkimusta. Suhosen erikoisalaa ovat erilaiset atomirakenteet. Hän on kehittänyt useita periaatteellisia ja realistisia malleja erilaisten atomien rakenteista, ja soveltanut niitä esimerkiksi ydinspektroskopiassa ja erilaisissa ytimien hajoamisreaktioissa. Suhonen on perehtynyt esimerkiksi myonikaappauksiin, kaksoisbetahajoamisiin sekä alfa- ja betahajoamisiin. Perinteisen ydinfysiikan lisäksi hän on tutustunut myös mekaniikan ja kvanttimekaniikan kysymyksiin.
Professori Suhonen on tutkimusryhmineen kehittänyt erilaisia atomiamalleja, joita voidaan soveltaa mittauksissa, joissa käytetään apuvälineinä atomiytimiä. Mittausten avulla voidaan tutkia esimerkiksi luonnon perusvuorovaikutuksia. Hiukkasfysiikan alalla tutkimuskohteena on esimerkiksi neutriinojen rakenne. Suhosen tutkimustyön tuloksia sovelletaan myös kosmologian alalla, jossa niiden avulla voidaan esimerkiksi mallintaa supernovien syntyprosessia tai tutkia niin kutsutun pimeän aineen ominaisuuksia.
Pimeän aineen ja neutriinojen rakenteen tutkimus vaatii erityisen tarkkoja mittausmenetelmiä, eikä mittausolosuhteissa saa olla häiriöitä, kuten avaruuden ja ympäristön taustasäteilyä. Siksi mittauksia suoritetaan maan alla (kaivoksissa ja tunneleissa). Jyväskylän yliopisto on suorittanut aiheeseen liittyvää käytännön tutkimusta Pyhäsalmen kaivoksessa Pyhäjärvellä. Kokeellisesta tutkimukseen on osallistunut Jyväskylän yliopistosta mm. professori Jukka Maalampi. Pyhäsalmen kaivoksessa on tehty erilaisia neutriinoihin liittyviä mittauksia. Mittaukset ovat osa yhteiseurooppelaista LAGUNA-tutkimushanketta, jossa tutkittiin neutriinojen rakennetta kokeellisesti.
Kevääseen 2017 mennessä professori Suhonen on julkaissut yli 250 vertaisarvioitua tieteellistä tutkimusartikkelia. Näistä useimmat ovat ilmestyneet fysiikan alan lehdissä ja julkaisuissa. Hän on sen ohella kirjoittanut neljä tieteellistä monografiaa.
Muita tieteellisiä toimia

Professori Suhosen asiantuntemusta on hyödynnetty useissa tieteellisissä tehtävissä. Hän oli hiukkas- ja ydinfysiikan kansallisen tohtorikoulun johtokunnan jäsen vuosina 1998–2007. Ulkomailla hän on ollut mm. Prahassa pitämässä kaksoisbetahajoamisen matriisielementteihin liittynyttä laskennallisen fysiikan työpajaa parittomina vuosina vuosivälillä 1997–2013. HÄn on osallistunut vierailevana luennoitsijana useisiin kansainvälisiin konferensseihin. Hän oli myös mukana organisoimassa neutriinojen ja pimeän aineen tutkimukseen liittynyttä kansainvälistä konferenssia (Neutrinos and Dark Matter in Nuclear Physics, suom. Neutriinot ja pimeä aine ydinfysiikassa), joka pidettiin Jyväskylässä kesäkuussa 2015.
Tunnustuksia

Luennoitsijana professori Suhonen on suosittu. Hän on saanut Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen opiskelijoiden äänestyksessä vuoden luennoitsijan tunnustuspalkinnon useita kertoja.
Suhosen kirjoittamia teoksia

Professori Suhonen on myös kirjoittanut oppimateriaalia fysiikan alalle. Hän julkaisi vuonna 2007 ydinfysiikan teoriaa käsittelevän perusteoksen (From Nucleons to Nucleus: Concepts of Microscopic Nuclear Theory, suom. Nukleoneista ytimiin: mikroskooppisen atomiteorian periaatteet), joka käsittelee erilaisia atomirakenteita sekä atomiytimen rakenneosia.
From Nucleons to Nucleus: Concepts of Microscopic Nuclear Theory. Heidelberg: Springer-Verlag, 2007. ISBN 978-3-540-48859-0.
Aiheesta muualla

Professori Suhosen tieteellisiä julkaisuja ResearchGate.net-palvelussa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Andreas Almgren

| Andreas Almgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1995 (ikä 29) Ruotsi
Yleisurheilija
Laji:  keskimatkojen juoksu
Seura:  Tureberg FK
Ennätykset:   800 m: 1.45,59 (2015)  1 500 m: 3.32,00 (2023)  5 000 m: 12.50,94 (2024)  10 000 m: 26.52,87 (2024)  Puolimaraton: 59.23 (2024) 
Andreas Almgren (s. 12. kesäkuuta 1995) on ruotsalainen keskimatkojen ja kestävyysmatkojen juoksija. Hän voitti pronssia 800 metrillä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2014.
Saavutukset

Almgrenin ensimmäinen Ruotsin mestaruus tuli 4 × 800 metrin viestistä vuonna 2012. Henkilökohtaisilla matkoilla Almgren on 800 metrillä voittanut Ruotsin mestaruuden vuosina 2014 ja 2015 ja hopeaa vuonna 2017. 1 500 metrin Ruotsin mestari hän on vuosilta 2017 ja 2023 sekä matkan hopeamitalisti vuodelta 2020. 5 000 metrillä Almgren voitti Ruotsin mestaruuden vuosina 2021 ja 2022. Hallista hän on Ruotsin mestari 3 000 metrin matkalta vuosina 2020 ja 2022. 800 metriltä hän on saavuttanut hallista hopeaa 2018 ja pronssia 2013. Hän on menestynyt myös maastojuoksussa ja on Ruotsin mestari 3,6 km matkalta vuonna 2021.
Almgren sijoittui neljänneksi 800 metrillä Prahan EM-hallikilpailuissa 2015 ja 5 000 metrillä Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Hän on kilpaillut aikuisten sarjoissa 800 metrin juoksussa EM-kisoissa (10. 2014) ja MM-kisoissa (28. 2015). MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä. Vuoden 2014 nuorten alle 20-vuotiaiden 800 metrin MM-pronssin Almgren juoksi Ruotsin alle 20-vuotiaiden ennätysajalla 1.45,65.
Vuonna 2024 Almgren juoksi tammikuussa 10 kilometrin tiejuoksussa Ruotsin ennätyksen 27.20, helmikuussa puolimaratonin Ruotsin ennätyksen 59.23, maaliskuussa 10 000 metrin Ruotsin ennätyksen 26.52,87, joka paransi Jonny Danielsonin lähes 35 vuotta vanhaa Ruotsin ennätystä yli minuutilla, toukokuussa 5 000 metrin Ruotsin ennätyksen 12.59,82 ja pari viikkoa myöhemmin 12.50,94 sekä kesäkuussa 3 000 metrin Ruotsin ennätyksen 7.34,28. Tammikuussa 2025 hän juoksi Valenciassa 10 kilometrin tiejuoksun Euroopan ennätyksen 26.53.
Ennätykset

800 metriä: 1.45,59 (25. kesäkuuta 2015, alle 23-vuotiaiden Ruotsin ennätys), sisällä 1.46,56 (19. helmikuuta 2015)
1 500 metriä: 3.32,00 (15. kesäkuuta 2023, Ruotsin ennätys)
3 000 metriä: 7.34,28 (2. kesäkuuta 2024, Ruotsin ennätys), sisällä 7.34,31 (17. helmikuuta 2022, Ruotsin ennätys)
5 000 metriä: 12.50,94 (30. toukokuuta 2024, Ruotsin ennätys)
10 000 metriä: 26.52,87 (16. maaliskuuta 2024, Ruotsin ennätys)
10 km tiejuoksu: 26.53 (12. tammikuuta 2025, Euroopan ennätys)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andreas Almgren Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒