stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vantaankosken rata
Historia > Voimalaitoksen pistoraide

Alkuaikoina radalla kuljetettiin matkustajien lisäksi raskasta polttoöljyä Nesteen Kilpilahden jalostamolta Martinlaakson voimalaitokselle lyhyttä sivurataa pitkin, joka erkani Martinlaakson aseman pohjoispuolella, kaartuen Martinkyläntien tasoristeyksen yli tien viereen ja jatkuen edelleen voimalaitoksen säiliöiden eteen. Voimalaitoksen raide valmistui elokuussa 1976 ja säännöllinen tavaraliikenne alkoi tammikuussa 1977. Vuonna 1982 voimalaitos siirtyi kivihiilen käyttöön, jolloin öljy jäi toissijaiseksi polttoaineeksi ja tavaraliikenne radalla loppui. 1990-luvulla voimalaitokselle johtava raide vaihteineen purettiin kokonaan.
Historia > Vantaankosken asema

2. syyskuuta 1991 otettiin käyttöön Vantaankosken asema, josta tuli samalla M-junien uusi pääteasema. Rata oli kuitenkin jo ennen Vantaankosken aseman rakentamista ulottunut Martinkyläntien sillan eteläpuolelle, jossa sijaitsi lyhyt matkustajalaituri. Kyseistä laituria ei kuitenkaan käytetty normaalissa matkustajaliikenteessä muun muassa sähköistyksen puuttumisen vuoksi.
Historia > 2000-luku

Vantaankosken radalle tehtiin vuosina 2012–2013 mittava perusparannus, jossa muun muassa uusittiin radan päällysrakenne sekä korjattiin useita siltoja. Lisäksi vuosina 2010–2015 peruskorjattiin radan Vantaan puolella sijaitsevat Myyrmäen, Louhelan, Martinlaakson ja Vantaankosken asemat ennen Kehäradan valmistumista.
Lokakuussa 2013 liikenne radalla muuttui oikeanpuoleisesta vasemmanpuoleiseksi.
Kalusto

Martinlaakson radan matkustajaliikennettä liikennöitiin 2000-luvulle asti yksinomaan Sm1- ja Sm2-sähkömoottorijunilla. Lisäksi Martinlaakson voimalaitoksen tavaraliikenteessä käytettiin Dv12- ja Dv15-dieselvetureita. Syksyllä 2002 osa M-junan vuoroista alettiin ajaa matalalattiaisilla Sm4-junilla. Marraskuussa 2009 aloitettiin liikenne Sm5-junayksiköillä, jotka korvasivat aiemmat kalustotyypit kokonaan syksyyn 2013 mennessä. Vanhempaa kalustoa kuitenkin käytettiin satunnaisesti poikkeustilanteissa kevääseen 2015 asti.
Kesällä 2015 valmistuneen Kehäradan käyttöönoton jälkeen rataosan kaikki kaupallisen matkustajaliikenteen vuorot on ajettu Sm5-kalustolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vantaankosken rata Wikimedia Commonsissa
Jussi Iltanen: Radan varrella: Suomen rautatieliikennepaikat (2. painos), s. 46–47. Helsinki: Karttakeskus, 2010. ISBN 978-951-593-214-3.
Perrhaibia

Perrhaibia ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
Perrhaibia (m.kreik. Πεῤῥαιβία tai Περαιβία, Peraibia, lat. Perrhaebia) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se oli osa Histiaiotiin tetrarkiaa.
Maantiede

Perrhaibia käsitti Histiaiotiin ja koko Thessalian pohjoisimman osan Makedonian rajalla. Thessalialaiset hallitsivat yleensä Perrhaibiaa, mutta perrhaibialaisia pidettiin kuitenkin erillisenä kansana thessalialaisista. Perrhaibiasta ei koskaan tullut yhtä Thessalian hallintoalueista Histiaiotiin ja muiden tetrarkioiden tavoin. Perrhaibian lounaispuolella sijaitsi varsinainen Histiaiotis ja kaakkoispuolella Pelasgiotis.
Maantiede > Polikset

Perrhaibian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Azoros
Dolikhe
Ereikinion
Falanna
Gonnos
Khyretiai
Malloia
Mondaia
Mylai
Oloosson
Pythion
Kaupungeista Azoros, Dolikhe ja Pythion muodostivat Perrhaibian Tripoliin eli kolmen kaupungin liiton.
Historia

Perrhaibiaa asutti sille nimen antanut perrhaibien tai perrhaibialaisten (Πεῤῥαιβοί, Perrhaiboi tai Περαιβοί, Peraiboi) heimo. Perrhaibeja pidettiin erillisinä varsinaisista thessalialaisista, ja nämä olivat todennäköisesti seudun varhaisempia asukkaita ennen thessalialaisten siirtymistä alueelle Thesprotiasta Epeiroksesta. Perrhaibit kuuluivat amfiktyoniliittoon, jossa heillä oli yksi ääni.
Perrhaibit asuttivat mahdollisesti alun perin koko Histiaiotiin aluetta. Perrhaibien sanottiin aiemmin asuttaneen myös Peneios-joen eteläpuolista aluetta Boibeis-järvelle saakka, mutta sieltä heidät olivat perinteen mukaan ajaneet pois lapiitit. Thesprotiasta saapuneiden thessalialaisten vallattua Thessalian perrhaibit siirtyivät alueen vuoristoisempaan pohjoisosaan. Perrhaibeja pidettiin sotaisina. Homeroksen mukaan heimo otti osaa Troijan sotaan, ja heitä pidettiin aitoina helleeneinä.
Persialaissotien aikana 400-luvun eaa. alkupuolella perrhaibialaiset liittyivät persialaisiin. 300-luvulla eaa. Ferain tyranni Iason liitti Perrhaibian omaan alueeseensa. Myöhemmin perrhaibialaiset olivat myös yksi Filippos II:n luoman Korintin liiton jäsenistä.
Hallinnollisen agoran temppeli

| Hallinnollisen agoran temppeli |
| --- | --- |
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′11″N, 27°20′38″E
Rakennustyyppi:  temppeli
Valmistumisvuosi:  n. 50–25 eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hallinnollisen agoran temppeli (aiemmin usein ”Isiksen temppeli”) on tutkimuksessa käytetty nimitys eräästä antiikin aikaisesta temppelistä Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen kohdejumaluutta ei tunneta. Temppelin rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Temppeli rakennettiin varhaisella roomalaisella kaudella noin vuonna 50–25 eaa. Se on aiemmin tulkittu Marcus Antoniuksen ja Kleopatran rakennuttamaksi Isikselle ja Dionysokselle omistetuksi temppeliksi, ja siksi se esiintyy usein ”Isiksen temppelin” nimellä. Myöhemmin se olisi omistettu keisari Augustukselle. Nykyisin temppeliä on ehdotettu sen sijaan Divus Juliuksen eli jumalaksi kohotetun Julius Caesarin ja Dea Roman eli Rooman kaupungin henkilöitymän temppeliksi niin kutsutun Rhodoslaisen peristyylin sijaan.
Temppeli sijaitsi Efesoksen Hallinnollisen agoran eli Valtion agoran länsiosan keskellä. Se oli peripteraalitemppeli, jonka pitkillä sivuilla oli kymmenen ja lyhyillä sivuilla kuusi pylvästä. Se oli rakennettu podiumille, jonka koko oli noin 28 × 15 metriä.
Temppeli purettiin kokonaan myöhemmän antiikin aikana, ja sen kivet käytettiin muihin rakennuksiin.
Arcus Neroniani

| Arcus Neroniani |
| --- | --- |
 Arcus Neroniania Palatiumin itärinteessä.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′14″N, 12°29′22″E
Rakennustyyppi:  akvedukti
Pituus:  n. 2 km (alun perin)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Arcus Neroniani (myös Arcus Caelimontani, Aqua Neroniana) oli antiikin aikainen akvedukti Rooman kaupungissa Italiassa. Se oli Aqua Claudian haarauma ja toi vettä alun perin Caelius-kukkulalle ja myöhemmin myös Palatium-kukkulalle.
Historia

Arcus Neronianin rakennutti keisari Nero, josta se sai nimensä. Domitianuksen arvellaan jatkaneen akveduktia, ja myös Septimius Severus paransi sitä. Akvedukti mainitaan usein jälkiklassisella ajalla, jolloin nimi Forma Claudiana esiintyy selvästi siihen viittaavana. Paavi Hadrianus I korjautti akveduktin.
Rakennelma

Arcus Neroniani erkaantui Aqua Claudiasta vasemmalle Porta Praenestinalta (nyk. Porta Maggiore). Se kuljetti osan Aqua Claudian vedestä Caeliuksen yli Palatiumille, Aventinukselle ja Transtiberimin alueelle.
Alkuperäinen Neron aikainen akvedukti kulki Spes vetukselta Claudiuksen temppelille Caeliukselle, ja sen pituus oli noin kaksi kilometriä. Suurimmalta osaltaan sen epäsäännöllinen linja on säilynyt. Kaarien jänneväli on 7,75 metriä, ja pilarit ovat 2,30 metriä pitkät ja 2,10 metriä paksut, suurimman korkeuden ollessa 16 metriä. Tiilimuuraus on hienoa työtä, ja kaarissa nähdään ensimmäistä kertaa niin kutsutut luurankotiilirakenteet. Kohdissa, joissa akvedukti ylitti katuja, kaaret olivat leveämpiä ja näyttävämpiä. Näihin lukeutuvat Basilidiksen kaari ja Dolabellan ja Silanuksen kaari.
Akvedukti haarautui lähellä nykyistä Santo Stefano Rotondo al Celio -kirkkoa, ja yksi osuus kulki Aventinusta kohti päättyen lähelle Santa Priscan kirkkoa. Santo Stefano Rotondo al Celion lähellä sijaitseva San Nicolas de Formis -kirkko sai lisänimensä akveduksista, samoin kuin San Thomas de Formis -kirkko Dolabellan ja Silanuksen kaaren lähellä.
Caeliuksen ja Palatinuksen välisen laakson ylitti vesijohto, joka saattoi olla Domitianuksen rakentama, ja siinä oli kaksi kerrosta kaaria. Septimius Severus vahvisti Neron aikaisia kaaria ja myös mainitun laakson yli kulkevat kaaret.
On esitetty, että Arcus Neronianista olisi ollut myös haara, joka kulki Fornix Augustin kautta ja ylitti Tiberin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arcus Neroniani Wikimedia Commonsissa
Dolabellan ja Silanuksen kaari on yksi monumentaali­kaarista, joiden avulla Arcus Neroniani ylitti katuja.
Arcus Neronianin (punaisella) sijainti antiikin Roomassa.
360-luku eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 400-luku eaa. · 300-luku eaa. · 200-luku eaa.
Vuosikymmenet: 400-luku eaa. · 390-luku eaa. · 380-luku eaa. · 370-luku eaa. · 360-luku eaa. · 350-luku eaa. · 340-luku eaa. · 330-luku eaa. · 320-luku eaa. · 310-luku eaa. · 300-luku eaa. · 290-luku eaa.
Vuodet: 400 eaa. · 399 eaa. · 398 eaa. · 397 eaa. · 396 eaa. · 395 eaa. · 394 eaa. · 393 eaa. · 392 eaa. · 391 eaa. · 390 eaa. · 389 eaa. · 388 eaa. · 387 eaa. · 386 eaa. · 385 eaa. · 384 eaa. · 383 eaa. · 382 eaa. · 381 eaa. · 380 eaa. · 379 eaa. · 378 eaa. · 377 eaa. · 376 eaa. · 375 eaa. · 374 eaa. · 373 eaa. · 372 eaa. · 371 eaa. · 370 eaa. · 369 eaa. · 368 eaa. · 367 eaa. · 366 eaa. · 365 eaa. · 364 eaa. · 363 eaa. · 362 eaa. · 361 eaa. · 360 eaa. · 359 eaa. · 358 eaa. · 357 eaa. · 356 eaa. · 355 eaa. · 354 eaa. · 353 eaa. · 352 eaa. · 351 eaa. · 350 eaa. · 349 eaa. · 348 eaa. · 347 eaa. · 346 eaa. · 345 eaa. · 344 eaa. · 343 eaa. · 342 eaa. · 341 eaa. · 340 eaa. · 339 eaa. · 338 eaa. · 337 eaa. · 336 eaa. · 335 eaa. · 334 eaa. · 333 eaa. · 332 eaa. · 331 eaa. · 330 eaa. · 329 eaa. · 328 eaa. · 327 eaa. · 326 eaa. · 325 eaa. · 324 eaa. · 323 eaa. · 322 eaa. · 321 eaa. · 320 eaa. · 319 eaa. · 318 eaa. · 317 eaa. · 316 eaa. · 315 eaa. · 314 eaa. · 313 eaa. · 312 eaa. · 311 eaa. · 310 eaa. · 309 eaa. · 308 eaa. · 307 eaa. · 306 eaa. · 305 eaa. · 304 eaa. · 303 eaa. · 302 eaa. · 301 eaa. · 300 eaa. · 299 eaa.
Tapahtui vuosikymmenen aikana

369 eaa. Aleksanterista tuli thessalialaisen Ferain despootti.
369 eaa. Makedonia hyökkäsi Thessaliaan, mutta thebalaiset karkottivat heidät sieltä.
368 eaa. Makedonian kuningas murhattiin. Hänen seuraajakseen tuli hänen nuori veljensä Perdikkas III. Hallitsijaksi tuli Aloroksen Ptolemaios.
367 eaa. Marcus Furius Camillus kukisti gallialaiset ja rakennutti Concordian temppelin.
367 eaa. Dionysios II:sta tuli Syrakusan hallitsija Dionysios I:n kuoleman jälkeen.
367 eaa. Aristoteles aloitti opiskelun Platonin Akatemiassa.
366 eaa. Persialaiset satraapit kapinoivat Artakserkses II:a vastaan.
366 eaa. Platon saapui Syrakusaan.
365 eaa. Makedonian kuningas Perdikkas III syrjäytti hallitsija Ptolemaioksen.
364 eaa. Kynoskefalain taistelu, Pelopidas kukisti thessalialaiset.
362 eaa. Mantineian taistelu, Epameinondas kukisti spartalaiset
Tärkeitä henkilöitä

Aleksanteri, Ferain tyranni
Marcus Furius Camillus, roomalainen sotilas ja valtiomies, kunnioitettiin arvonimellä "Rooman toinen perustaja"
Epameinondas, thebalainen sotilas
Pelopidas, thebalainen sotilas
Perdikkas III, Makedonian kuningas
Platon, filosofi
Kirjallisuusvuosi 2022

Kirjallisuusvuosi 2022 käsittelee vuoden 2022 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kirjailija Salman Rushdie haavoittui 12. elokuuta, kun äärishiialainen Hadi Matar hyökkäsi hänen kimppuunsa New Yorkin Chautauquassa puukottaen tätä eri puolille kehoa.
Venäjän duuma hyväksyi marraskuussa tiukennuksen niin sanottuun homopropagandalakiin. Kun vuoden 2013 laki kielsi lähinnä alaikäisiin suuntautuvan vaikuttamisen, niin uuden lain mukaan ”homopropagandaa” ei saa julkaista kenellekään.  Lakia alettiin valvoa tiukasti. Venäjän kirjakaupat ja kirjastot joutuivat poistamaan valikoimastaan monia teoksia. Myös TV-sarjojen ja pelien sisältöön puututtiin.
Julkaisuja

Ilari Aalto & al. – Valo askeleillani: Pyhiinvaelluksella Suomessa
Colleen Hoover – It Starts with Us (suom. Se alkaa meistä, 2023)
Juha Hurme – Tiu tau tilhi
Olli Jalonen – Stalker-vuodet
Jantso Jokelin & Touko Hujanen – Joutoretki – Road trip kätkettyyn Suomeen
Maria Jyrkäs, Mr. Lordi – Lordiary
Mikko Karjalainen & Toni Mononen – Mannerheimin sotataito
Kerran olin taivaan suolajärvi – liiviläisen runouden antologia
Riitta Konttinen – Tarinankertoja : Anni Swanin elämä
Teemu Leinonen & Mikko Mäkelä – Hyvän oppimisen tilat
Laura Lindstedt & Sinikka Vuola – 101 tapaa tappaa aviomies
Reijo Mäki – Hotel California
Ida Rauma – Hävitys: Tapauskertomus
John Scalzi – The Kaiju Preservation Society
Ville-Juhani Sutinen – Vaivan arvoista
Jarkko Tontti – Vedeera ja polttavan auringon maa
Jarkko Tontti – Tarkoituksista ja keinoista (esseekokoelma)
Mari Tossavainen – Ella – Helene Schjerfbeck
Noora Vallinkoski – Koneen pelko
Myydyimmät kirjat

| Tekijä | Teos | Myyntimäärä |
| --- | --- | --- |
| Carl-Johan Forssén Ehrlin | Kani joka tahtoi nukahtaa | 110 800 |
| Satu Rämö | Hildur | 78 700 |
| Delia Owens | Suon villi laulu | 60 300 |
| Juhana Salakari | Vitsipitsa – täytteenä Ella ja Helmi | 59 500 |
| Paula Noronen & Minna Kivelä | Täysin hulluja satuja | 57 500 |
| Juhana Salakari | Vitsipitsa – täytteenä Niko ja Santtu | 57 300 |
| Carl-Johan Forssén Ehrlin | Traktori joka tahtoi nukahtaa | 56 700 |
| Useita tekijöitä | Ryhmä Hau – hyvää yötä, pentupoppoo | 52 800 |
| Enni Mustonen | Tekijä | 52 100 |
| Carl-Johan Forssén Ehrlin | Norsu joka tahtoi nukahtaa | 50 400 |
| Janne ”Nacci” Tranberg | Dead End | 45 700 |
| Lucinda Riley | Italialainen tyttö | 41 100 |
| Lars Kepler | Hämähäkki | 40 500 |
| Mika Ilmén | Immu – Pokevuodet | 40 200 |
| Paula Noronen & Minna Kivelä | Hulluja satuja | 39 900 |
| Aki Linnanahde | Vilhunen | 39 800 |
| Sinikka Nopola & Tiina Nopola | Risto Räppääjä ja lapsenvahti | 39 500 |
| Useita tekijöitä | Ryhmä Hau – 5 minuutin iltasadut | 39 400 |
| Mikko Kuustonen | Omaelämäkerta | 38 200 |
| Jeff Kinney | Neropatin päiväkirja: Pyhä jysäys | 37 300 |
Palkintoja

Iida Rauma – Hävitys: Tapauskertomus
Brigitte Giraud
Arkady Martine – A Desolation Called Peace
Annie Ernaux
Zimbabwen yliopisto

| Zimbabwe yliopisto> University of Zimbabwe |
| --- | --- |
  
Motto:  Educating to Change Lives
Perustettu:  1955
Rehtori:  varakansleri, prof. Paul Mapfumo
Opiskelijoita:  17 718 (alempaa korkeakoulututkintoa)
Jatko-opiskelijoita:  2 681 (ylempää tai jatkotutkintoa opiskelevat)
Sijainti:  Harare,  Zimbabwe
Osoite:  P.O. Box MP167, Mt Pleasant, Harare
Kampus:  Mt Pleasant, Harare
Sivusto:  https://www.uz.ac.zw/
Zimbabwen yliopisto (engl. University of Zimbabwe, lyh. UZ; aiemmin: University College of Rhodesia and Nyasaland, University of Rhodesia) on julkinen yliopisto, joka toimii Zimbabwen pääkaupungissa Hararessa.
Yliopisto on perustettu vuonna 1955 nimellä University College of Rhodesia and Nyasaland. Se kuului Lontoon yliopiston alaisuuteen. Myöhemmin nimenä oli Rhodesian yliopisto (University of Rhodesia). Nykyinen nimi on vuodelta 1980.
Opiskelijoista 17 718 tähtää alempaan korkeakoulututkintoon ja 2 681 ylempään tai jatkotutkintoon. Yliopiston akateeminen lukuvuosi kestää maaliskuusta marraskuulle (lukukaudet maalis-kesäkuu ja elo-marraskuu). Opetuskielenä on englanti.
Yliopistovertailuista esimerkiksi THE (Times Higher Education) ja EduRank luokittelivat Zimbabwen yliopiston Zimbabwen korkeatasoisimmaksi yliopistoksi. THE-rankingin maailmanlistalla yliopisto ei kuitenkaan yltänyt parhaan 1500:n joukkoon (sija 1500+).
Vuonna 2014 nousi kohu, kun Zimbabwen presidentin - joka asemansa puolesta on maan kaikkien yliopistojen kansleri - puolisolle Grace Mugabelle myönnettiin runsas kaksi kuukautta yliopistoon kirjottautumisensa jälkeen sosiologian tohtorin arvo. Tutkinnosta tuli akateemisen vilpin symboli koko maahan. Yliopistoa on kritisoitu (2018)  esimerkiksi presidentti Emmerson Mnangagwalle myönnetyn oikeustieteen kunniatohtorin oikeutuksesta ja hänen lähipiirinsä (valtapuolue ZANU-PF:n) suosimisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zimbabwen yliopisto Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 2  3  4  Australia  Alankomaat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Jasmin Kähärä

Jasmin Kähärä (s. 4. toukokuuta 2000 Mikkeli) on suomalainen maastohiihtäjä. Hän edustaa Vuokatti Ski Teamia. Hän on kuulunut Suomen maajoukkueeseen kaudesta 2020–2021 lähtien.
Hän on edustanut Suomea nuorten arvokilpailuissa. Alle 20-vuotiaiden sarjassa hän sijoittui parhaimmillaan sprintissä kuudenneksi 2020 ja alle 23-vuotiaiden sarjassa hän voitti sprintin maailmanmestaruuden vuonna 2023 Kanadan Whistlerissä.
Kähärä hiihti naisten maailmancupissa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai vuoden 2021 lopulla ollen Lillehammerin vapaan sprintissä 30:s, Davosissa 23:s ja Dresdenissä viikkoa ennen joulua 10:s.. Parhaimmillaan hän on sijoittunut neljänneksi perinteisen hiihtotavan sprintissä Val di Fiemmessä tammikuussa 2025.
Pekingin olympialaisissa 2022 Kähärä sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 26:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli perinteisen sprintissä 19:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 14:nneksi. Trondheimin yhdistelmäkilpailussa Kähärän sijoitus oli 27:s ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 30:s.
Kähärä voitti viestin Suomen-mestaruuden 2024. Hän on saavuttanut SM-hopeaa vapaan hiihtotavan sprintissä 2024 ja SM-pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä 2023.
Jasmin Kähärän pikkusisko Jessica Kähärä kilpailee yleisurheilussa. Sisarusten äiti Catharina Svenlin valittiin 1980-luvulla kolmena vuonna Suomen parhaaksi naislentopalloilijaksi.
Lauri Santamäki

Lauri Santamäki Dunderbergin konepajan 100-vuotisjuhlissa vuonna 1951
Lauri Santamäki (30. elokuuta 1907 Tampere – 3. toukokuuta 1991 Tampere) oli suomalainen kansakoulunopettaja, kunnallisneuvos ja Tampereen kunnallispolitiikkaa sotien jälkeen hallinneen aseveliakselin toinen johtohenkilö kaupunginjohtaja Erkki Lindforsin ohella.
Elämä ja ura

Kokoomusta edustanut Santamäki toimi Tampereen kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista vuonna 1930 ja toimi kansakoulunopettajana Ruskossa vuosina 1930–1931 ja Kemissä vuosina 1931–1933 sekä Tampereen kaupungin kansakouluissa vuodesta 1933.
Santamäki oli opiskeluaikanaan mukana seminaarissa toimineessa Karjala-seurassa, jonka muita tunnettuja jäseniä olivat Lauri Pihkala ja tuleva Teknillisen Korkeakoulun professori Ohto Oksala. Ryhmä julkaisi vuonna 1930 opetuksen tulevaisuutta Suomessa käsitelleen manifestin Suur-Suomen koulu, jossa vastutettiin kaksikielisyyttä, internationalismia ja pasifismia. Julkaisuun kirjoittamassaan kansakoulun historianopetusta käsittelevässä laajassa ja sävyltään vahvasti aitosuomalaisessa artikkelissa Santamäki vähätteli Ruotsin vaikutusta Suomen historiaan. Hän esitti, että Suomen heimot muodostuivat vasta tulevan Suomen alueella eivätkä siirtyneet sinne valmiina yhteisöinä, jolloin kulttuuri muodostui täysin suomalaiseksi. Santamäen mielestä suomalaiset joutuivat kauppamatkoillaan Keski-Euroopassa kosketuksiin kristinuskon kanssa ja ristiretket Suomeen olivat ruotsalaisten luoma myytti.
1950-luvulla Santamäki oli keskeisesti vaikuttamassa Yhteiskunnallisen korkeakoulun siirtymiseen Helsingistä Tampereelle. Hän teki myös aloitteen Suomen koulumuseon perustamiseksi ja vastasi pääosin itse museon toteutuksesta. Museo avattiin Tammelan koulun kellarikerroksessa vuonna 1960.
Santamäki keksi Näsinneulan nimen.
Teoksia

Auroin, miekoin, miettehin : Kansakoulun historian oppikirja ; kirj. Lauri Santamäki, Ilmari Heikinheimo ; piirrokset Aarne Nopsanen. WSOY 1963, 3. painos 1966, 5. painos 1972
Elettiinpä ennenkin : Kansakoulun historian esivalmistuskurssi. WSOY 1968
Pirkanmaan lukemisto : tietokirja ja lukemisto Pirkanmaan kouluihin ja koteihin. Pirkanmaan maakuntaliiton julkaisuja 23. Tampere 1970, näköispainos Pirkanmaan liitto, Tampere 2007
Demokratian kahdet kasvot. Aamulehti, Tampere 1974
Koulu ajan vaihteluissa : Suomen koulumuseon opas. Tampereen kaupungin museolautakunnan julkaisuja 3. Tampere 1974
Pirkanmaa ; kuvat Jussi Jäppinen ; teksti Martti Helin, Sakari Keravuori, Lauri Santamäki ; ruotsinkiel. käännös Aino Ahonen, englanninkiel. ja saksankiel. käännös Ilkka Rekiaro, venäjänkiel. käännös Natalija Turunen. Gummerus 1983
Näin syntyi Särkänniemi. Särkänniemi Oy, Tampere 1988
Toimitustöitä

Tampereen teatterin aikamerkkejä 1904-1979 ; julkaisutoimikunta Lauri Santamäki (puh.joht.) ym. Tampereen teatteri, Tampere 1979
Eino Jutikkala : Tampereen historia 3, Vuodesta 1905 vuoteen 1945 ; historiatoimikunta Lauri Santamäki ym. Tampereen kaupunki, Tampere 1979
Viljo Rasila : Tampereen historia 2, 1840-luvulta vuoteen 1905 ; historiatoimikunta Lauri Santamäki ym. Tampereen kaupunki, Tampere 1984
Kyösti Kiuasmaa : Tieteen päivistä kesäyliopistoon : Tampereen korkeakouluyhdistys 1955-1985 ; julk. Tampereen korkeakouluyhdistys ; historiatoimikunta Lauri Santamäki ym. ; kansi ja piirrokset Martti Helin. Tampereen yliopisto, Tampere 1985
Viljo Rasila : Tampereen historia 4, Vuodesta 1944 vuoteen 1990 ; historiatoimikunta Lauri Santamäki ym. Tampereen kaupunki, Tampere 1992
Aiheesta muualla

Kunnallisneuvos Lauri Santamäki, Studio Oulasvirta valokuva vuodelta 1964, Museokeskus Vapriikki (Finna)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Emma Juslin

Emma Juslin (s. 1985 Porvoo) on suomenruotsalainen kirjailija. Hän on työskennellyt muun muassa toimittajana Borgåbladetissa.
Teokset

På barrikader av glas (Söderströms 2006)
Frida och Frida (Söderströms 2007), suom. Frida ja Frida (Teos 2008)
Ensamma tillsammans (Söderströms 2009), suom. Yksin yhdessä (Teos 2009)
Palkinnot

FST:n kirjallisuuspalkinto 2007 (teoksesta Frida och Frida)
Aiheesta muualla

Emma Juslin Teoksen sivuilla[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
↑  "Jag skriver på småtimmarna" Borgåbladet. 4.10.2016. Viitattu 5.3.2025. (ruotsiksi)
↑  ”Att flytta till Estland var mitt livs bästa beslut | nytid.fi nytid.fi. 13.10.2017. Viitattu 5.3.2025. (ruotsiksi)