stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangosjärvi (järvi)

| Kangosjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Muonio
Koordinaatit:  67°50′00″N, 23°40′30″E
Laskujoki:  Kangosjoki (d) 
Järvinumero:  67.482.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  218,3 m 
Rantaviiva:  22,04 km 
Pinta-ala:  5,41 km² 
Tilavuus:  0,0198 km³ 
Keskisyvyys:  3,6 m 
Suurin syvyys:  11,2 m 
 fiKangosjärvi 
Kangosjärvi on ylänköjärvi Muonion kuntakeskuksen eteläpuolella Lapin maakunnan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 5,4 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemeltä on 171 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede

Kangosjärven pituus kaakosta luoteeseen on 5,5 kilometriä. Järvi kapenee huomattavasti Kenttäniemestä luoteeseen, eteläosassa Ankkuriniemi jakaa järveä. Kangosjärven keskiosan selkävedellä sijaitsee kolme saarta, joista Peltosaari ja Haapasaari ovat yli hehtaarin laajuisia ja Kuusisaari alle hehtaarin laajuinen. Noin kahdeksan hehtaaria järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä, noin 80 hehtaaria on puolestaan korkeintaan metrin syvä. Syvimmät kohdat sijaitsevat järven luoteisosassa.
Kangosjärven kaakkoisrannalle virtaa laskujoki idästä. Kangosjärven luusua sijaitsee järven pohjoiskolkassa, josta alkaa Kangosjoki, joka virtaa useiden koskien kautta noin neljä kilometriä luoteeseen, jossa se yhtyy Muonionjokeen.
Kangosjärven etelärannalla sijaitsee Kangosjärven kylä, ja myös järven luoteisrannalla on jonkin verran asutusta. Järven länsipuolella kohoaa Pitkänvedonvaara, jonka laki on noin 330 metriä merenpinnan yläpuolella. Pitkänvedonvaaran länsipuolella sijaitsee Kangosselkä ja Kangosvaara.
Kangosjärvi on kalaisa (ahven, hauki, made, muikku, siika, särki).
Kangosjärven vesitilavuus on 19 765 000 kuutiometriä.
Kangosjärvi (67.482.1.001) kuuluu Kangosjärven alueeseen (67.482), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Tornionjoen vesistössä (67). Toinen jakovaihe on Kangosjoen valuma-alue (67.48) ja ensimmäinen jakovaihe Kangosjärven–Muonion alue (67.4). Kangosjärvi on laajin Kangosjärven alueen viidestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Kangosjärvi on neljänneksi laajin Muonion 226:sta vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Sitä seuraava Liepimäjärvi on pinta-alaltaan lähes samansuuruinen, mutta tilavuudeltaan huomattavasti pienempi.
Kauko Tulonen

Kauko Tapio Tulonen  (13. kesäkuuta 1914 Sulkava – 3. toukokuuta 2012 Rauma) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Tulosen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Kalle Armas Tulonen ja puhtaaksikirjoittaja Hilda Sofia Kinnunen ja puoliso vuodesta 1940 sairaanhoitaja Sirkka Mirjami Ellonen. Tulonen tuli ylioppilaaksi Pieksämäen yhteiskoulusta 1934 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta  1938, metsätaloudellisen virkatutkinnon hän suoritti 1939. Tulonen oli harjoittelija Metsätieteellisessä tutkimuslaitoksessa, Metsähallituksen Sotkamon hoitoalueella 1938–1939, Kärkkäinen & Putkonen Oy:n palveluksessa Iisalmella 1939, Rauma Oy:n apulaismetsänhoitaja Tampereella 1938–1942, Rautatiehallituksen puutavaratoimiston Tampereen piirin apulaismetsänhoitaja 1940–1942 ja piirimetsänhoitaja 1942–1945 ja Rauma-Raahe Oy:n, vuodesta 1952 Rauma-Repola -osakeyhtiö, Tampereen piirin piirimetsänhoitaja 1945–1956 ja ylimetsänhoitaja Raumalla 1956–1979. Tampereen liikennepiirin puutavarankuljetuspäällikkönä Tulonen toimi 1943–1944. Hänellä oli myös useita luottamustehtäviä, mukaan lukien Rauman Lukon jääkiekkojaoston puheenjohtajuus 1957–1959 ja seuran hallituksen jäsenyys vuodesta 1957 sekä puheenjohtajuus 1960–1967. Metsäneuvoksen arvonimen Tulonen sai 1976.
Aiheesta muualla

Tuomas Möttönen: Kauko Tulonen Biografiasampo.
Kyröskosken taistelu

Valkoisia Kyröskosken paperitehtaan luona Viljakkalaan menevällä tiellä.
Kyröskosken taistelu oli 23.–24. maaliskuuta 1918 Hämeenkyrön Kyröskoskella käyty Suomen sisällissodan taistelu. Valkoiset hyökkäsivät kylään Ikaalisten suunnasta pakottaen punaiset perääntymään lopulta aina Tampereelle saakka. Taistelu oli osa valkoisten viikkoa aikaisemmin käynnistämää suurhyökkäystä, johon liittyivät myös paikkakunnalla hieman aikaisemmin käydyt Mannanmäen–Järvenkylän taistelut. Valkoisten puolelta niihin osallistui eversti Ernst Linderin komentama Satakunnan ryhmä. Punaisten joukkoja komensi Pispalasta kotoisin ollut viilari Anton Leinonen, joka toimi punaisten Tampereella sijainneen keskisen rintaman esikunnan alaisuudessa.
Taustaa

Hämeenkyrön kirkonkylän pohjoispuolella sijaitseva Kyröskoski oli vilkas teollisuustaajama, jossa toimi vuonna 1870 perustettu Hammarén & Co Oy:n paperitehdas. Sodan alettua rintamalinja muodostui helmikuun alussa Ikaalisten ja Hämeenkyrön väliin, niin että myös Kyrösjärven itäpuolella sijaitseva Viljakkala oli heidän hallussaan. Punaisten rintamaesikunta toimi Hämeenkyrön kirkonkylässä, josta käsin he yrittivät helmi–maaliskuun aikana toistuvasti vallata Ikaalisten kauppalaa. Punaisten hyökkäysvaiheen jälkeen valkoiset käynnistivät 15. maaliskuuta suurhyökkäyksensä Tampereen valtaamiseksi. Ikaalisten suunnalla tarkoituksena oli edetä Kyröskosken ja Hämeenkyrön kautta Siuroon katkaisemaan Porin rata, ja näin sulkea Tampereen saartorengas myös kaupungin länsipuolelta.
Valkoisten aloitettua etenemisensä punaiset vetäytyvät 16. maaliskuuta viitisen kilometriä Ikaalisten eteläpuolella sijaitsevasta Sikurin kylästä Osaran kautta Kyröskoskelle, jonne he perustivat pääpuolustuslinjansa. Punaisten vahvuus oli tuolloin 1 100–1 500 miestä, joista 800–900 oli Kyröskoskelta, Hämeenkyröstä ja Viljakkalasta. Lisäksi seudulla oli Varsinais-Suomen ja Uudenmaan punakaartilaisia sekä 80 Tampereelta lähetettyä venäläistä, jotka toimivat tykki- ja konekiväärimiehinä. Joukoista huomattava osa oli Tampereen puolustukseen liittyvissä huolto- ja kuljetustehtävissä.
Valkoiset yrittivät hyökätä Kyröskoskelle kahdesti 17.-18. maaliskuuta, jolloin taisteluja käytiin Kostulan Mannanmäellä ja Järvenkylässä. Punaiset torjuivat molemmat hyökkäykset, jonka jälkeen seudulla käytiin neljän päivän ajan asemasotaa osapuolten tulittaessa tykistöllään toistensa asemia. Rintamalla nähtiin myös lentopommitus, kun Eino Rahjan Naistenlahden jäältä operoinut kone kävi 19. maaliskuuta pudottamassa muutaman pommin valkoisten asemiin. Rahja pudotti ainakin kaksi pommia Ikaalisten kirkonkylään ja yhden Kostulaan, mutta ne eivät aiheuttaneet vahinkoa.
Taistelujen jälkeen

Kyröskoskelta vetäytyneistä punakaartilaisista helsinkiläiset jatkoivat pääosin takaisin kotiseudulleen, muiden suunnatessa joko Punkalaitumelle tai Tampereelle osallistuakseen kaupungin puolustukseen. Pispalan kautta tulleet joukot saapuivat Tampereelle yöllä 25. maaliskuuta. Samana päivänä käytiin Siuron Linnavuoressa Kyröskoskelta lähteneen valkoisten hiihto-osaston ja perääntyvien punakaartilaisten välinen kahakka, jossa ilmeisesti yksi valkoinen ja neljä punaista kaatui. Punaisten poistuttua valkoiset miehittivät Siuron ja Nokian ilman taisteluja 26.–27. maaliskuuta.
Kaikki Hämeenkyrön punakaartilaiset eivät paenneet, vaan osa luopui aseistaan ja palasi kotiin. Valkoisten saavuttua alkoivat joukkoteloitukset, joiden aikana ammuttiin ainakin 72 punaista tai sellaiseksi epäiltyä, mutta todellinen määrä voi olla myös paljon suurempi. Osa vangituista lähetettiin jalkaisin 200 kilometrin päähän Vaasan vankileirille. Teloituksia tehtiin muun muassa Hämeenkyrön hautausmaalla, valkoisten esikuntana toimineen Raipalan talon pihapiirissä sekä Pohjankankaalla, jossa ammuttiin ainakin kahdeksan punaista. Teloituksia johtaneista upseereista tunnetaan ainakin jääkärivääpeli Ville Kakko. ”Kraakka-Virtaseksi” kutsuttu teloittaja puolestaan kehui itse ampuneensa 37 ihmistä. Yksi teloituksista kuvataan kotonaan Hämeenkyrössä koko sisällissodan ajan viettäneen Frans Emil Sillanpään teoksessa Hurskas kurjuus.
Kirjallisuutta

Tamminen, Juuse: Ikaalisten rintamalla : muistelmia vuodelta 1918.  Pori:  Satakunnan Kirjateollisuus, 1929.
Tuokkolan riihen luona teloitettuja punaisia.
Katerína Batzelí

Katerína Batzelí.
Katerína Batzelí (kreik. Κατερίνα Μπατζελή; s. 25. toukokuuta 1958) on kreikkalainen Panhelleenisen sosialistiliikkeen poliitikko. Hän oli Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2004–2009 sosiaalidemokraattisessa ryhmässä.
Aiheesta muualla

Kotisivut (kreikaksi)
Katerína Batzelí Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Lohjan seurakunta

| Lohjan seurakunta Lojo församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Lohjan Pyhän Laurin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Espoon hiippakunta
Rovastikunta:  Lohjan rovastikunta
Pääkirkko:  Lohjan Pyhän Laurin kirkko
Perustettu:  1323
Jäsenmäärä:  29 595 (heinäkuu 2024)
– Jäsenlehti:  Lohkare
Kirkkoherra:  Juhani Korte
Lohjan seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lohjan seurakuntatoimisto Laurinkadulla.
Lohjan seurakunta (ruots. Lojo församling) on Espoon hiippakuntaan kuuluva evankelis-luterilainen seurakunta Uudellamaalla. Seurakunta toiminta-alue on Lohjan kaupunki.
Vuoden 2024 heinäkuussa seurakuntaan kuului 29 595 jäsentä, mikä vastasi noin 64,6 prosenttia kaupungin väestöstä. Jäsenmäärä on ollut viime vuodet laskussa: vuoden 2010 lopussa jäseniä oli 37 545 ja vuoden 2020 lopussa 31 700. Jäsenistä noin 1 400 on ruotsinkielisiä.
Seurakunnan pääkirkko on keskiaikainen Lohjan Pyhän Laurin kirkko.
Lohjan seurakunnan kirkkoherrana on ollut vuodesta 2012 lähtien Juhani Korte, pitkäaikaisen kirkkoherran Kaiku Mäenpään jäätyä eläkkeelle.
Lohjan seurakunnan logon on suunnitellut Tapio Soivio vuonna 1985.
Seurakunta on suomenkielinen, mutta se järjestää aktiivisesti myös ruotsinkielistä toimintaa. Lohjan seurakunnan seurakuntalehti Lohkare jaetaan koteihin 4 kertaa vuodessa.
Historia

Lohjan seurakunta on muodostanut Sammatin seurakunnan kanssa seurakuntayhtymän vuosina 2009–2013. Vuoden 2013 kuntaliitoksen jälkeen Sammatin seurakunta yhdistyi Lohjan seurakuntaan ja siitä tuli alueseurakunta. Muita alueseurakuntia ovat ennen liitosta itsenäiset Karjalohjan, Nummen ja Pusulan seurakunnat.
Lohjan seurakunta täytti 700 vuotta vuonna 2023. Aika lasketaan vuodesta 1323, jolloin seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä.
Kirkkoherrat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lohjan seurakunnan kirkkoherroina:
Kirkkoherrat > Lohjan katolinen seurakunta

1323: Ingvaldus
1377: Juhana Frunnenpoika
1382: Peder Provest
1405: Olavi
1430: Herman Jaakonpoika
1432–1433: Jaakko Pietarinpoika Rödh
1447–1451: Matthias Laurinpoika
1456: Jönis Suupaltti
1485: Jaakko Valdemarinpoika Garp / Arvidus Jacobi
1488–1493: Petrus Benedicti
Kirkkoherrat > Lohjan luterilainen seurakunta

| --- | --- |
 1538: Antti  1549–1559: Thomas Gregoriuksenpoika  1562–1564: Juhana Martinpoika  1565–1579: Petrus Nikolai Härkä  1579–1594: Thomas Olavinpoika  1596–1616: Thomas Simonis  1617–1624: Isaacus Petri Melartopaeus  1624: Klaus  1624–1636: Matthias Laurentii  1638–1670: Sveno Torchilli  1670–1675: Johannes Svenonius Forsenius  1677–1695: Gabriel Laurentii Tammelinus  1695–1705: Johannes Forsenius  1705–1713: Abraham Danielis Juslenius  1716–1719: Johan Sennenberg  1720–1745: Gregorius Arctopolitanus :  1745–1759: Abraham Roering  1761–1784: Thomas Pacchalenius  1785–1814: Anders Collin  1815–1832: Alexander Lauraeus  1834–1839: Karl Henrik Forsman  1842–1856: Karl Gustaf von Pfaler  1859–1886: Gustaf Fredrik Helsingius  1888–1901: Anders Adrian Candolin  1902–1913: Adolf Neovius  1913–1933: Emil Alarik Candolin  1935–1950: Einar Fredrik Napoleon Candolin  1950–1958: Akseli Kajanti  1958–1975: Kari Porra  1976–1983: Vilho Haveri  1983–2011: Kaiku Mäenpää  2012– Juhani Korte
Seurakunnan kirkot

Lohjan Pyhän Laurin kirkko
Virkkalan kirkko
Karjalohjan kirkko
Sammatin kirkko
Nummen kirkko
Pusulan kirkko
Kärkölän kirkko
Lohjan Pyhän Laurin kirkko.
Alueseurakunnat

Karjalohjan alueseurakunta (liitetty 2013)
Nummen alueseurakunta (liitetty 2013)
Pusulan alueseurakunta (liitetty 2013)
Sammatin alueseurakunta (liitetty 2013)
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
Kavanoz Ahmed pašša

| Sührablı Kavanoz Nişancı Ahmet pašša> Suurvisiiri |
| --- | --- |
 1703  
Edeltäjä:  Rami Mehmed pašša
Seuraaja:  Damat Hasan pašša
Henkilötiedot
Syntynyt: Trabzon
Kuollut: 1705 Lepanto
Arvonimi: suurvisiiri
Tiedot
Uskonto:  islam
Sührablı Kavanoz Nişancı Ahmet pašša (Trabzon – 1705 Lepanto) oli Osmanien valtakunnan suurvisiiri 22. elokuuta 1703 – 17. marraskuuta 1704 sulttaani Ahmed III:n valtakauden aikana.[lähde? ]
Kavanoz Ahmed oli taustaltaan venäläinen. Hän oli lyhyt ja tukeva ja sai siksi lisänimen Kavanoz, joka tarkoittaa purkkia.[lähde? ]
Hän yleni sulttaani Mustafa II:n aikana visiiriksi hän toimi Sidonin kuvernöörinä. 1703 hän oli Istanbulissa, jossa nousi suuri kapina, jonka yhteydessä Mustafa suistettiin valtaistuimeltaan. Kapinalliset nimittivät Kavanoz Ahmedin suurvisiiriksi. Hän toimi tehtävässä vain 88 päivää, ja sen jälkeen hänen tilalleen tuli Damat Hasan pašša.[lähde? ]
Osmanihallinnolle tyypilliseen tapaan entinen suurvisiiri karkotettiin Istanbulista. Kavanoz Ahmed pašša siirrettiin Lepantoon, jonka visiiriksi hänet nimitettiin. Hän kuoli tässä tehtävässä vuonna 1705.[lähde? ]
Karhula (kaupunginosa)

| Karhula |
| --- | --- |
 Karhulan Hovi eli Karhulan kartano.
Kaupunki:  Kotka
Kaupunginosa nro:  31
Postinumero(t):  48600
Karhula on Kotkan kaupunginosa entisen Karhulan kauppalan keskustassa. Se muodostaa yhdessä Helilän kaupunginosan kanssa merkittävän keskuksen Kotkassa.
Karhulalla voidaan puhekielessä tarkoittaa koko entisen kauppalan aluetta, mutta nykyinen kaupunginosa käsittää vain pienen alueen entisestä kauppalasta. Entisistä kauppalanosista siihen kuuluvat pääosin Helilä, joka oli Karhulan kauppalan aikoina kauppalan keskustan nimi ja Karhulanniemi.
Karhulan kaupunginosan alue asemakaavassa eroaa Kotkan kaupungin tilastoalueiden rajoista, eikä sen vuoksi tarkkaa asukaslukua voi ilmoittaa. Karhula kuuluu Helilän ja Rauhalan kaupunginosien kanssa samaan tilastoalueeseen, jonka yhteinen asukasluku on 5 304 (31.12.2012).
Rakennuksia ja rakennelmia

Merkittävimpiä rakennuksia kaupunginosan alueella ovat Karhulan Hovi (Karhulan kartano) (Ricardo Björnberg 1887–1892) sekä jugendia edustava Karhula Oy:n pääkonttori (1902, laajennus 1920).
Moottoritien eteläpuolella sijaitsevat muun muassa tori, linja-autoasema ja Karhulan teollisuusympäristö, joka kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Suomessa. Pohjoispuolella sijaitsevat Karhulan uimahalli, Karhulan keskuskenttä (yleisurheilukenttä) ja Karhulan kirjasto.
Liikenneyhteydet

Valtatie 7 kulkee moottoritienä kanjonissa Karhulan läpi. Karhulan linja-autoasemalta kulkee suoria kaukoliikenteen vuoroja Helsinkiin, Lappeenrantaan, Savonlinnaan, Joensuuhun, Mikkeliin ja Jyväskylään. Lahteen ajetaan pikavuoroja sekä Loviisan että Kouvolan kautta. Karhulassa pysähtyy Helsingin ja Haminan välisiä pikavuoroja, jotka eivät poikkea Kotkan keskustaan. Karhulan linja-autoasema on myös paikallisen ja alueellisen bussiliikenteen keskus. Aseman rakennus purettiin vuonna 2020 sen huonon kunnon vuoksi, mutta bussiliikenne jatkuu yhä.
Kotkan sataman ja Kouvolan väliset taajamajunat pysähtyvät Kyminlinnan ja Kymin seisakkeilla, jotka ovat Karhulan lähimmät rautatieasemat. Etäisyyttä Karhulasta Kyminlinnan ja Kymin seisakkeille on noin kolme kilometriä. Kyminlinnan seisakkeelle on Karhulasta paikallisbussilla suora yhteys. Kymin seisakkeelle on lähimmältä, Korkeakosken linja-autopysäkiltä vajaan kilometrin kävelymatka.
Karhula Oy:n pääkonttori.
Karl Eusebius

| Karl Eusebius |
| --- | --- |
 
Liechtensteinin ruhtinas
Valtakausi:  12. helmikuuta 1627 – 5. huhtikuuta 1684
Edeltäjä:  Kaarle I
Seuraaja:  Hans Adam I

Syntynyt:  11. huhtikuuta 1611
Kuollut:  5. huhtikuuta 1684 (72 vuotta)
Puoliso:  Johanna Beatrix
Lapset:  Eleonora Maria   Anna Maria   Maria Theresia   Johanna Beatrix   Franz Dominik  Karl Joseph   Franz Eusebius Cecilia
Suku:  Liechtenstein
Isä:  Kaarle I
Äiti:  Anna Maria
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Karl Eusebius (11. huhtikuuta 1611 – 5. huhtikuuta 1684) oli Liechtensteinin ruhtinas vuodesta 1627 kuolemaansa saakka. Hän peri kruunun isältään Kaarle I:ltä tämän kuoltua.
Hän meni naimisiin kreivitär Johanna Beatrix von Dietrichstein-Nikolsburgin (n. 1625 – 26. maaliskuuta 1676) kanssa vuonna 1644. He saivat yhdeksän lasta:
Prinsessa Eleonora Maria (1647 – 7. elokuuta 1704)
Prinsessa Anna Maria (1648–1654)
Prinsessa Maria Theresia (1649–1716)
Prinsessa Johanna Beatrix (1650–1672)
Prinssi Franz Dominik (k. 1652)
Prinssi Karl Joseph (k. 1653)
Prinssi Franz Eusebius (1654–1655)
Prinsessa Cecilia (k. 1655)
Prinssi Johann Adam Andreas (peri kruunun, 1662–1712)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Eusebius Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarle I |  Liechtensteinin ruhtinas 1627–1684 | Seuraaja: Hans Adam I |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Karl Eusebius, Prince of Liechtenstein
Käännös suomeksi
Karhulammi (Petäjävesi)

| Karhulammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Petäjävesi
Koordinaatit:  62°09′53″N, 25°07′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Iso Rautaveden alue (14.52)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.527.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  163,2 m  
Pituus:  170 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,452 km  
Pinta-ala:  1,181 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKarhulammi 
Karhulammi  on Keski-Suomessa Petäjävedellä Tilasnaperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 170 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Iso Rautaveden alueella (14.52), jonka Pirttijoen valuma-alueeseen (14.527) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 163,2 metriä mpy.
Kastanjalakkipenkoja

| Kastanjalakkipenkoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Parvipenkojat Pomatostomidae
Suku::  Parvipenkojat Pomatostomus
Laji::  ruficeps
Kaksiosainen nimi
 Pomatostomus ruficeps  (Hartlaub, 1852) 
Katso myös
   Kastanjalakkipenkoja Wikispeciesissä   Kastanjalakkipenkoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kastanjalakkipenkoja (Pomatostomus ruficeps) eli aiemmalta nimeltään kastanjalakkitimali on Kaakkois-Australian sisämaassa kuivissa metsissä elävä parvipenkojiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kastanjalakkipenkojat ovat noin 19–23 cm pitkiä. Yläpuolelta lintu on pääosin tumman ruskea. Päälaki on lajilla kastanjanruskea. Linnun vatsa, pyrstön kärki, silmäkulmajuovat ja kaksi siipijuovaa ovat valkeat. Kastanjalakkipenkojan nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva.
Elinympäristö ja ravinto

Kastanjalakkipenkoja elää kuivissa ja puolikuivissa metsissä sekä pensaikkomailla. Ravintonaan se käyttää pääasiassa hyönteisiä, hämähäkkejä sekä pieniä sammakkoeläimiä, mutta toisinaan myös hedelmiä sekä siemeniä.
Elintavat ja lisääntyminen

Kastanjalakkipenkojat muodostavat suurikokoisia sosiaalisia yhteisöjä. Yleensä kahdesta neljään naarasta munii ja hautoo. Naarailla on apunaan jopa 15 muuta niiden lajitoveria.
Karhulammi (Hattula)

| Karhulammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hattula
Koordinaatit:  60°52′52″N, 24°05′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Tuiskulammiin 
Järvinumero:  35.889.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  134,1 m  
Rantaviiva:  0,438 km  
Pinta-ala:  1,061 ha  
 fiKarhulammi 
Karhulammi  tai myös Karhulampi  on Kanta-Hämeessä Hattulassa Myllykylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Pahasuon pohjoispuolella. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lampi on autio eikä sinne tule tietä, mutta Teuron ja Nummenkylän välinen maantie ohittaa sen alle 200 metrin päässä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja sen laskuoja lähtee lammesta etelään Pahasuolle. Pahasuon johto-oja laskee Tuiskulammiin.
Kanger Ghatin kansallispuisto

Tirathgarhin vesiputous
| --- | --- |
Sijainti:  Intia
Lähin kaupunki:  Jagdalpur
Pinta-ala:  200 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1982
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kanger Ghatin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Intiassa Chhattisgarhin osavaltiossa. Se sijaitsee 27 km kaakkoon Jagdalpurista. Puisto on kuutisen kilometriä leveä, 33 km pitkä ja seurailee Kangerin jokilaaksoa. Laaksossa kasvaa Intian niemimaan viimeisiä koskemattomia ikimetsiä. Tyypillisiä lajeja ovat sal- eli intianmerantipuut, tiikki ja bambut. Niiden joukossa kulkee tiikereitä, leopardeja, kääpiökauriita, sambar- ja aksishirviä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanger Ghatin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Intian kansallispuistot
Andamaanit ja Nikobaarit: Campbell Bay
Galathea
Mahatma Gandhi
Mt. Harriet Island
Middle Button Island
North Button Island
Rani Jhansi
Saddle Peak
South Button Island Andhra Pradesh: Kasu Brahmananda Reddy
Mahavir Harina Vanasthali
Mrugavani
Sri Venkateswara Arunachal Pradesh: Mouling
Namdapha Assam: Dibru-Saikhowa
Kaziranga
Manas
Nameri
Orang Bihar: Valmiki Chhattisgarh: Indravati
Kanger Ghati Goa: Mollem  Gujarat: Blackbuck
Gir
Marine
Vansda Haryana: Kalesar
Sultanpur Himachal Pradesh: Great Himalayan
Pin Valley Jammu & Kashmir: Dachigam
Hemis
Kishtwar
Salim Ali Jharkhand: Betla Karnataka: Anshi
Bandipur
Bannerghatta
Kudremukh
Nagarhole Kerala: Eravikulam
Mathikettan Shola
Periyar
Silent Valley
Wayanad Madhya Pradesh: Bandhavgarh
Fossil
Kanha
Madhav
Panna
Pench
Sanjay
Satpura
Van Vihar Maharastra: Chandoli
Gugamal
Navegaon
Pench
Sanjay Gandhi
Tadoba Manipur: Keibul Lamjao
Sirohi Meghalaya: Balphakram
Nokrek Mizoram: Murlen
Phawngpui Nagaland: Intanki Odisha: Bhitarkanika
Simlipal Rajasthan: Darrah
Desert
Keoladeo
Ranthambhore
Sariska Sikkim: Khangchendzonga Tamil Nadu: Guindy
Gulf of Mannar
Indira Gandhi
Mudumalai
Mukurthi Uttar Pradesh: Nawabganj
Dudhwa Uttarakhand: Corbett
Gangotri
Govind
Nanda Devi
Rajaji
Valley of Flowers Länsi-Bengali: Buxa
Gorumara
Neora Valley
Singalila
Sundarbans
Suojelualueet
Kansallispuistot
Intian suojelualueet
Lontoon maraton

Lontoon maratonin 2006 voittaja Felix Limo (vasemmalla) ja vuosien 2005, 2007 & 2008 voittaja Martin Lel (oikealla).
Lontoon maraton on Lontoossa vuodesta 1981 lähtien järjestetty maratonjuoksukilpailu. Kilpailu järjestetään vuosittain huhtikuussa ja se kuuluu World Marathon Majors -sarjaan. Vuosina 2020–2022 kilpailu järjestettiin koronaviruspandemian vuoksi poikkeuksellisesti lokakuussa.
Lontoon maratonin yhteydessä kerätään merkittävä summa hyväntekeväisyyteen. Kilpailujärjestäjien mukaan maraton on maailman suurin vuosittainen rahankeräystapahtuma. Vuonna 2006 maratonin yhteydessä kerättiin 41,5 miljoonaa puntaa.