stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rostiophus
Rostiofi Suomen kronikassa

Kronikan mukaan Rostiofin kohotti arvoasemaan viisaus ja mainekkaat teot, joissa hän oli ylivoimainen muihin verrattuna. Hän oli myös hyvin älykäs, eikä maailmassa arveltu olevan mitään arvoitusta, johon hän ei olisi keksinyt ratkaisua. Hänen erikoisalaansa oli ennustaminen ja jälkikäteen hänen ennustuksensa osoittautuivat oikeiksi. Hän oli hyvin ystävällinen ja osoitti lempeyttä ennustaessaan ihmisten kohtaloita. Hänelle myönnettiinkin ylin käskyvalta ja vieläpä hänen katsottiin ansaitsevan jumalallisia kunnianosoituksia. Kaikki noudattivat hänen määräyksiään kuuliaisesti ja hartaan kunnioittavasti.
Rostiofi hallitsi pitkään alamaisiaan ilman apulaisia. Kuninkaan toimeliaisuus riitti kaikkiin hallitustehtäviin, joten toisten apua ei tarvittu. Hänen nimensä maine kantautui naapurikansojenkin keskuuteen. Rostiofin kunniaksi tehtiin lauluja eli runoja sekä hänelle tuotiin lahjoja, jotka hän otti vastaan uhreina. Rostiof hallitsi pitkään ja hänen muistonsa säilyi useiden vuosisatojen ajan. Rostiofin haudan sanotaan olevan loistelias, paikalle kasattiin kiviä, joista rakennettiin suunnaton kumpu.
Rostiofia palvottiin Pohjolassa ennen Aasiasta tullutta Odinia, joka asetuttuaan Uppsalaan sai Rostiofille kuuluneet jumalalliset kunnianosoitukset.
Messeniuksen Kajaanin linnan vankilassa vuosina 1616-1636 kirjoitettu teos kuvasi Ruotsin historiaa ja sen mytologisia kuninkaita.
Rotestilaulu

| ”Rotestilaulu” Simo Salminen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : 20. huhtikuuta 1966 
 Julkaistu: 1966
 Formaatti: single
 Tyylilaji: huumorimusiikki
 Kesto: 01.48
 Levy-yhtiö: Scandia
Ääninäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Rotestilaulu on Simo Salmisen esittämä humoristinen musiikkikappale, joka levytettiin huhtikuussa 1966. Kappaleen sävellyksen ja sanoitukset ovat tehneet Salminen ja Spede Pasanen, ja sovituksen Esko Linnavalli. Rotestilaulu oli Salmisen levylaulajan uran ensimmäisiä kappaleita, joka osoittautui suurmenestykseksi ja oli kyseisen kesän isoimpia myyntimenestyksiä, pysytellen levymyyntilistan kärkipaikoilla useita viikkoja.
Kappaleen synty

Tarina kertoo, että Rotestilaulu syntyi samana vuonna ilmestyneen Millipilleri-elokuvan kuvausten jälkeen, Pasasen silloisessa kotitalossa Lauttasaaressa. Kyseisenä päivänä Pasanen ja Salminen olivat saunoneet ja viettäneet aikaa saunaosaston uima-altaalla ja ajan myötä siirtyneet olohuoneeseen, jossa he jatkoivat keskustelua. Pasanen oli laittanut television päälle, jossa sillä hetkellä oli soinut Yleisradion ohjelma, jossa esitettiin protestilauluja. Erityisen negatiivisen vaikutuksen Pasaseen ja Salmiseen teki Vesa-Matti Loirin lauluesitys kyseisessä ohjelmassa, ja reaktiona siihen Salminen sai idean "Rotestilaulusta", joka parodioi protestilauluja. Pasanen kirjoitti muistiin Salmisen keksimän sanoituksen, johon hän itse teki myös muutamia lisäyksiä. Kappaleen sanoitus syntyi 10 minuutissa. Simo Salminen esitti kappaleen ensimmäisen kerran samana iltana vaimolleen Marittalle sekä Speden vaimolle Pirjolle, jotka olivat istuneet iltaa keskenään talon yläkerrassa.
Renato Rossini

Renato Rossini alias Howard Ross elokuvassa 5 bambole per la luna d'agosto (1970).
Renato Rossini (s. 10. tammikuuta 1941 Rooma) on italialainen elokuvanäyttelijä.
Rossini aloitti elokuvauransa 1960-luvun alun peplum-elokuvissa. Myöhemmin hän näytteli sivuosia lukuisissa seikkailu-, giallo- ja rikoselokuvissa käyttäen usein taiteilijanimiä Howard Ross tai Red Ross. Rossinin elokuvista ehkä merkittävin on Flavio Mogherinin ohjaama La ragazza dal pigiama giallo (1977). Hän on esiintynyt myös fotonoveloissa ja televisiosarjoissa.
Elokuvia

Ercole l’invincibile, 1964
Anthar l’invincibile, 1964
Il trionfo di Ercole, 1964
Ercole, Sansone, Maciste e Ursus gli invincibili, 1964
Spartan gladiaattorit, 1964
Kindar, l'invulnerabile, 1965
Le calde notti di Poppea, 1969
Viiltäjä, 1982
Aiheesta muualla

Elonet: Howard Ross
Internet Movie Database: Howard Ross (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef
Giacomo Rossi Stuart

Giacomo Rossi Stuart vuonna 1974.
Giacomo Rossi Stuart (25. elokuuta 1925 Todi, Perugian maakunta – 20. lokakuuta 1994 Rooma) oli italialainen elokuvanäyttelijä.
Urheilua harrastanut Rossi Stuart opiskeli näyttelemistä New Yorkin Actors Studiossa ja teki elokuvadebyyttinsä Giuseppe Maria Scotesen elokuvassa Il mantello rosso vuonna 1955. 1960- ja 1970-luvuilla hän esitti pääosia italialaisissa viihde-elokuvissa, joiden tyylilajit vaihtelevat spagettiwesterneistä gialloon ja vakoilujännäreistä kauhuelokuviin ja tieteisfiktioon.
Giacomo Rossi Stuart on näyttelijä Kim Rossi Stuartin isä. Hänet tunnetaan myös taiteilijanimellä Jack Stewart.
Elokuvia

La leggenda di Enea, 1962
Zorro ja kolme muskettisoturia, 1963
L’ultimo uomo della terra, 1964
Sandok, il Maciste della giungla, 1964
La vendetta di Spartacus, 1964
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giacomo Rossi Stuart Wikimedia Commonsissa
Giacomo Rossi Stuart Elonetissä.
Giacomo Rossi Stuart Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Toukokuun vallankaappaus 1926

Toukokuun vallankaappaus (puol. Przewrót majowy / zamach majowy) oli Puolassa vuonna 1926 tapahtunut vallankaappaus, jossa Józef Piłsudski syrjäytti Puolan pääministeri Wincenty Witosin johtaman laillisen hallituksen. Vallankaappaus nosti valtaan niin sanotun Sanacja-liikkeen. Piłsudskille tarjottiin kaappauksen jälkeen presidentin virkaa, mutta hän kieltäytyi. Hän oli kuitenkin kuolemaansa saakka Puolan vaikutusvaltaisimpia poliitikkoja. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan (1919-1921) ohella Toukokuun vallankaappaus on nähty toisena merkittävänä Puolan toisen tasavallan historian käännekohtana.
Tausta

Puolan hallitus oli epäonnistunut itsenäistymisen jälkeen erityisesti maanjakouudistuksessa, jolla ei ollut toivottuja tuloksia. Saksan ja Unkarin tavoin maa oli myös kärsinyt hyperinflaatiosta, ja Puolan markan arvo oli laskenut suhteessa Yhdysvaltain dollariin niin, että kun vaihtokurssi oli 1:9 vuonna 1918, se oli 1:15 miljoonaa vuonna 1923. Inflaatiota saatiin taitettua vasta uudistuksilla vuonna 1924. Puolassa otettiin käyttöön uusi rahayksikkö zloty, mutta valtion budjettia ei saatu tasapainotettua vuoteen 1926 mennessä. Tästä syystä Puolaan ei saatu ulkomaalaisia sijoituksia alkeellisen infrastruktuurin ja teollisuuden kehittämiseksi. Ehkä tärkein vallankaappaukseen johtanut seikka oli kuitenkin armeijan vastustus siviilien puuttumisesta sen asioihin. Piłsudskin motiiveista on kiistelty. Piłsudski oli aiemmin tukenut hallitusta. Hän oli kuitenkin huolestunut korruptiosta  ja siitä, että poliitikot sotkeutuivat armeijan asioihin ja rohkaisivat Puolan vihollisia Saksaa ja Neuvostoliittoa. Hän myös näki itsensä kohtalon valitsemana miehenä, jonka tehtävänä oli pelastaa Puola vaikeuksilta. Erityisesti hän halusi estää Wincenty Witosia muodostamasta uutta keskusta-oikeistolaista hallitusta, jonka oli koettu yrittäneen sekaantua liiaksi armeijan asioihin aiemmin. Witos oli muodostamassa uutta hallitusta 10. toukokuuta pääministeri Aleksander Skrzyńskin hallituksen kaaduttua. 11. toukokuuta Piłsudskin tukijat järjestivät Witosin vastaisia mielenosoituksia Varsovassa.
Vallankaappaus

Aamulla 12. toukokuuta 1926 pari kapinoivaa armeijan rykmenttiä kokoontui Piłsudskin talon eteen Sulejówekissä. Piłsudski lähti johtamaan joukkoja ja tapasi presidentti Stanisław Wojciechowskin Veikselin yli johtavalla Poniatowskin sillalla. Presidentti vaati Piłsudskia perääntymään, mutta tämä kieltäytyi. Iltapäivällä Piłsudskille ja hallitukselle uskollisten joukkojen välillä syttyi yhteenottoja. Hallitus oli jo ennen Poniatowskin kohtaamista julistanut poikkeustilan ja perustanut puolustuspäämajan johtajinaan Tadeusz Rozwadowski ja Wladysław Anders. Piłsudskia tuki lähinnä vasemmisto, myös kommunistit, jotka pelkäsivät nationalistien tekevän vastaavan kaappauksen. Hallituksen puolella oli puolestaan suurin osa armeijasta ja kansasta.
Ensimmäisenä päivänä Piłsudskin tukijat ottivat haltuunsa Varsovan Nowowiejskakadulla sijainneen sotaministeriön ja valtion viestintäjärjestelmät. Hallituksen joukot onnistuivat kuitenkin pitämään Pola Mokotowskien lentokentän hallussaan. Piłsudskia tukeneet rautatietyöläiset menivät lakkoon ja estivät hallitusta tuomasta Varsovaan itselleen uskollisia joukkoja. Taistelut jatkuivat 13. toukokuuta molempien osapuolien ottaessa ja menettäessä alueita toisilleen. Seuraavana päivänä Piłsudskin joukot ottivat haltuunsa Pola Mokotowskien, sosialistinen puolue julisti yleislakon ja hallitus joutui lähtemään tukikohdastaan Belwederistä. Illalla päätettiin presidentin ja hallituksen eroamisesta. Yöllä sejmin puhemies otti hoitaakseen valtionpäämiehen tehtävät ja osapuolten välille solmittiin aselepo. Varsovassa taisteluihin osallistui noin 6 000 hallitukselle ja 12 000 Piłsudskille uskollista sotilasta. Taisteluissa kuoli 379 henkilöä ja 920 haavoittui. Kuolleista 164 oli siviilejä. 15. toukokuuta muodostettiin uusi hallitus Kazimierz Bartelin johdolla ja Piłsudskista tuli sotilasasioiden ministeri.
Seuraukset

Toukokuun vallankaappauksen jälkeen valtaan nousi Sanacja-liike, joka ei kuitenkaan ollut tavoitteiltaan tai toiminnaltaan puhtaasti fasistinen tai diktatorinen. Parlamentti, poliittiset puolueet ja oppositio jatkoivat toimintaansa vallankaappauksen jälkeen. Kansalliskokous valitsi Piłsudskin presidentiksi 31. toukokuuta, mutta tämän kieltäydyttyä presidentiksi nousi Ignacy Moscicki. Piłsudski jäi taka-alalle mutta ohjaili hallintoa kulisseista. Kun hän epäonnistui, oppositiota alettiin vainota avoimemmin. Sanacjan hallinto oli edeltäjänsä tavoin hyvin kyvytön, ja se joutui nopeasti kiistoihin nationalististen ja ukrainalaisten liikkeiden kanssa. Presidentin valtaoikeuksia ruvettiin lisäämään parlamentin kustannuksella, mikä huipentui uuteen perustuslakiin vuoden 1935 elokuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toukokuun vallankaappaus 1926 Wikimedia Commonsissa
Piłsudskin joukkojen panssarivaunu Varsovassa.
Piłsudski ja Kazimierz Bartelin johtama uusi hallitus kaappauksen jälkeen.
Seppo Rounaja

Seppo Rounaja (15. lokakuuta 1943 – 30. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jääpalloilija, liikemies ja poliitikko.
Rounaja pelasi Suomen jääpallomaajoukkueessa 62 maaottelua, joissa hän teki 35 maalia. Hän oli vuoden 1967 MM-kilpailujen maalikuningas tehtyään neljä maalia, ja hänet valittiin kisojen tähdistöjoukkueen vasemmaksi laitahyökkääjäksi. Seuratasolla ”Ropi” Rounaja edusti Oulun Luistinseuraa ja voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1970, 1975 ja 1976.
Seppo Rounaja kuului sukuun, joka omisti perinteisen oululaisen Pohjalaisen Kirjakaupan aina 1990-luvulle asti. Hän oli mukana yrityksen toiminnassa aina sen myyntiin asti.lähde?
Rounaja on urheilu-uransa jälkeen toiminut Oulun kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen puheenjohtajana.
Samori Touré

| Samori Touré |
| --- | --- |
 
Mandinkan valtakunnan hallitsija
Valtakausi:  1878–1898

Syntynyt:  noin 1830 Guinea
Kuollut:  1900 Gabon
Suku:  Djulat
Uskonto:  sunnalaisuus
Samori Touré (tunnettu myös nimillä Samori, Samori Turé, Samory Touré, noin 1830 – 1900) oli Mandinkan valtakunnan perustaja. Hän valtasi ja hallitsi suuria alueita Nigerjoen yläjuoksulla, kunnes Ranska valloitti alueen siirtomaakseen. Touré kuoli lopulta karkotettuna nykyiseen Gaboniin.
Elämäkerta > Varhainen elämä

Samori Touré syntyi djulaperheeseen nykyisen Guinean sisäosissa vuoden 1830 paikkeilla. Hänen sukunsa olivat aikanaan olleet muslimikauppiaita, jotka olivat ajan saatossa siirtyneet viljelemään maata. Tourén perhe harjoitti paikallista perinteistä uskoa ja noihin aikoihin muslimit pyrkivät alistamaan valtaansa alueen perinteisiä uskoja harjoittaneet kansat. Tähän liittyen muslimitaustaiset sisésoturit valtasivat Tourén kotikylän 1800-luvun alkupuoliskolla ja ottivat tämän äidin vangiksi. Touré liittyi tämän jälkeen siséjoukkoihin ja osoittautui pian kyvykkääksi sotilaaksi. Vuonna 1861 hän lähti siséjoukoista ottaen haltuunsa perinteistä uskoa harjoittaneiden kamarojen johtajuuden. Hän kääntyi siséjä vastaan vallaten pienestä armeijastaan huolimatta Dyon- ja Milojokien alueet.
Elämäkerta > Mandinkan valtakunta

Vuonna 1873 Touré perusti sittemmin Mandinkan valtakuntana tunnetulle valtakunnalleen uuden pääkaupungin nimeltä Bisandugu, nykyisessä Guineassa. Valtakunta jaettiin kantoneihin, joiden johdossa toimivat Tourén sukulaiset tai ystävät. Vuosien 1875–1879 välillä hän levitti valtakuntaansa Nigerjoen yläjuoksulla aina Siguirista Kouroussaan. 1880-luvun alussa hän valtasi myös Kankanin muslimikaupungin nujertaen näin vanhat vihollisensa sisét. Hänen valtakunnastaan tuli näin Länsi-Afrikan kolmanneksi suurin heti Toucouleurin kuningaskunnan ja Sokoton kalifaattin jälkeen. Molemmat näistä valtioista olivat syntyneet islamilaisen jihadin lopputuloksena. Tourén valtakunta oli näitä maallistuneempi, mutta Touré valitsi lopulta islamin valtakuntansa uskoksi yhdistääkseen useista eri etnisistä taustoista koostuvat alamaisensa. Hän otti lopulta myös imaamia vastaavan tittelin almami ja alkoi käännyttää alamaisiaan vuodesta 1884 eteenpäin.
Elämäkerta > Kukistuminen

Touré pyrki laajentamaan valtakuntaansa edelleen vanhoja kauppareittejä pitkin, mutta nyt Ranska alkoi levittää siirtomaavaltaansa alueella. Touré kykeni ensin pitämään ranskalaiset loitolla sopimusten ja pienien yhteenottojen avulla. Hän kävi myös kauppaa brittien kanssa saaden näiltä aseita Freetownista brittien siirtomaa Sierra Leonesta. Vuonna 1882 Ranska aloitti kuitenkin suuren sotilasoperaation Mandinkan valtakunnan valloittamiseksi. Touré käytti heitä vastaan poltetun maan taktiikkaa, mutta joutui vuoteen 1894 mennessä vetäytymään nykyisestä Ghanasta ja Norsunluurannikosta valloittamilleen alueille. Vuonna 1898 Ranska oli valloittanut koko valtakunnan alueen ja Touré jäi lopulta vangiksi hänen paettuaan nykyisen Liberian alueelle. Ranskalaiset karkottivat hänet Gaboniin Atlantin valtameren rannikolle, jossa Touré kuoli vuonna 1900.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samori Touré Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
"Pääkalloja Samoryn vanhalla leirillä", valokuva brittien siirtomaa-arkistosta.
Samori Tourén patsas Bamakossa, Malissa.
Keena Rothhammer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Keena Rothhammer |  Keena Rothhammer |  Keena Rothhammer |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 800 metrin vapaauinti |  |
|  Pronssia | München 1972 | 200 metrin vapaauinti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 1973 | 200 metrin vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Belgrad 1973 | 400 metrin vapaauinti |  |
Keena Rothhammer (26. helmikuuta 1957) on entinen yhdysvaltalainen vapaauimari ja olympiavoittaja.
Rothhammer voitti 15-vuotiaana Münchenin 1972 olympialaisissa kultaa 800 metrin vapaauinnissa maailmanennätysajalla 8.53,68 sekä pronssia 200 metrin vapaauinnissa ajalla 2.04,92. Belgradin MM-kilpailuissa 1973 hän voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa sekä hopeaa 400 metrin vapaauinnissa.
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Keena Rothhammer (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten 800 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Naisten 200 metrin vapaauinnin pitkien ratojen maailmanmestarit
Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä

| Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä – Kertomus isonvihan ajoilta> Fru Catharina Boije och hennes döttrar.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Fredrika Runeberg
Kieli:  ruotsi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  1858
Suomennos
Suomentaja:  Arvo Lempiranta (Liljestrand)
Julkaistu:  1881
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rouva Katarina Boije ja hänen tyttärensä on Fredrika Runebergin kirjoittama historiallinen romaani. Sen ruotsinkielinen alkuteos Fru Catharina Boije och hennes döttrar ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1858 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana. Teoksen ensimmäinen suomennos julkaistiin vuonna 1881. Sata vuotta myöhemmin WSOY julkaisi uuden, Tyyni Tuulion tekemän suomennoksen.
Fredrika Runeberg oli kirjoittanut jo aiemmin lyhyitä tarinoita, joita julkaistiin Litteraturblandissa nimimerkillä -a -g. Myös Fru Catharina Boije julkaistiin tämän nimimerkin takaa. Teoksen alaotsikkona on Kertomus isonvihan ajoilta, mutta kyseessä on kuitenkin romaani. Ilmestyessään se oli ensimmäinen suomalainen historiallinen romaani.
Romaanin henkilöhahmot eivät ole historiallisia, paitsi sivuhahmoina esiintyvät hallitsijat kuten Pietari Suuri ja Kaarle XII. Tapahtumat sijoittuvat ajallisesti isonvihan loppuvuosiin.
Rotko

Rotko Montanassa.
Rotko on jyrkkäseinäinen syvä maapinnan halkeama.
Kirjallisuutta

Kesäläinen, Tuomo & Kejonen, Aimo: Suomen rotkot.  Helsinki:  Salakirjat, 2014.  ISBN 978-952-5774-62-7
HMS Rota

| HMS Rota |
| --- | --- |
 HMS Rota

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bergsundin telakka
Laskettu vesille:  3. heinäkuuta 1878
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1878
Poistui palveluskäytöstä:  24. helmikuuta 1928
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t
Pituus:  53,64 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,05 m
Syväys:  2,82 m
Koneteho:  2 x 2-sylinteristä Woolfs-kompound-höyrykonetta 780 ihp
Nopeus:  13,4 solmua
Miehistöä:  71
Aseistus
Aseistus:  1 x Armstrongin 27,4 cm M/69 -tykki 1 x 12,2 cm M/73 -tykki 2 x kymmenpiippuista 12 mm ksp M/75 -konekivääriä
HMS Rota oli Ruotsin laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu 1. luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Bergsundin telakalta ja se laskettiin vesille 3. heinäkuuta 1878. Alus otettiin palveluksen vielä saman vuoden lopulla 23. lokakuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1928.
Rosvotetrat

| Rosvotetrat |
| --- | --- |
 Rosvotetra (Erythrinus erythrinus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Rosvotetrat Erythrinidae  Richardson, 1856
Suvut
 Erythrinus  Hoplerythrinus  Hoplias 
Katso myös
   Rosvotetrat Wikispeciesissä   Rosvotetrat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rosvotetrat (Erythrinidae) on tetrakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Amerikasta.
Lajit ja anatomia

Rosvotetrojen heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 14 lajia. Ruumiinmuodoltaan heimon kalat ovat pitkänomaisia ja sukkulamaisia. Suurimmat lajit jättirosvotetra (Hoplias macrophthalmus) ja H. lacerdae voivat saavuttaa 1 m:n pituuden. Tyypillisiä piirteitä ovat lyhyehköt selkä- ja peräevät, pyöreähkö pyrstöevä, rasvaevän puuttuminen, suurikokoiset suomut ja suuri silmän taakse ulottuva kita, jossa on lukuisia hampaita. Monet rosvotetralajit pystyvät sietämään alhaisiakin veden happipitoisuuksia ja rosvotetralla (Erythrinus erythrinus) ja Hoplerythrinus unitaeniatus- lajit voivat erikoistuneen uimarakkonsa rakenteen vuoksi ottaa happea myös ilmasta.
Levinneisyys ja elintavat

Rosvotetralajeja tavataan alueelta, joka ulottuu Costa Ricasta Argentiinan pohjoisosiin. Heimon lajeja tavataan järvistä, joista ja tulvametsistä. Rosvotetrat ovat petokaloja, jotka saalistavat ravinnokseen muita kaloja. Suuret heimon lajit, kuten jättirosvotetra ovat tärkeitä ja arvostettuja ruokakaloja niiden esiintymisalueella.
Willie Toweel

| Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Afrikka> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 51 kg |  |
William ”Willie” Michael Toweel (6. huhtikuuta 1934 Benoni – 25. joulukuuta 2017 Johannesburg) oli eteläafrikkalainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Toweel voitti 51 kilogramman painoluokassa olympiapronssia Helsingissä 1952 hävittyään välierässään Yhdysvaltain Nate Brooksille. Toweel tuli nyrkkeilijäperheestä, ja yksi hänen veljistään voitti ammattilaisnyrkkeilyn maailmanmestaruuden. Toweel kuoli kotonaan Johannesburgissa 83-vuotiaana 25. joulukuuta 2017.
Rosvotangara

| Rosvotangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Tiheikkötangarat Sphenopsis
Laji::  melanotis
Kaksiosainen nimi
 Sphenopsis melanotis  (P. L. Sclater, 1855) 
Synonyymit
 Hemispingus melanotis 
Alalajit
 S. m. berlepschi  S. m. castaneicollis  S. m. melanotis 
Katso myös
   Rosvotangara Wikispeciesissä   Rosvotangara Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Rosvotangara (Sphenopsis melanotis) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Rosvotangara voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Rosvotangaran päälaki on väriltään harmaa ja silmien ympärillä on musta "naamio". Päässä on useimmiten heikosti erottuva lyhyt valkoinen silmäkulmajuova. Linnun selkä on oliivinvihreä tai ruekat ja siivet ja pyrstö ovat ruskeat. Rosvotangaran rinta ja vatsa ovat punertavan ruskeat ja vatsa on rintaa vaaleampi. Lajin väritys vaihtelee huomattavastikin alalajeittain.
Levinneisyys ja elinympäristö

Rosvotangaraa tavataan Venezuelasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat ja erityisesti tiheiköt. Se liikkuu useimmiten yksin, pareittain tai pienissä ryhmissä ja voi liittyä sekaparviin. Rosvotangaran ravintoa ovat hyönteiset.
Harold Rosson

| Harold Rosson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Harold G. Rosson
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1895 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 6. syyskuuta 1988 (93 vuotta) Palm Beach, Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaaja
Puoliso:  Yvonne Crellin (?–?) Jean Harlow (1933–1935)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Hal Rosson
Aktiivisena:  1915–1966
Palkinnot
 Oscar-kunniapalkinto (1937) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Harold G. "Hal" Rosson eli Harold Rosson, A.S.C. (6. huhtikuuta 1895 New York City, New York – 6. syyskuuta 1988 Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen viidesti Oscar-ehdokkaana ollut elokuvaaja. Hän aloitti Vitagraph Studiosilla näyttelijänä 1908 ja siirtyi kuvaajaksi 1915. Paramountille Rosson siirtyi 1920 ja sieltä vuonna 1930 Metro-Goldwyn-Mayerille, jonka palveluksessa hän oli 23 vuoden ajan. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Howard Hawksin vuonna 1966 ohjaama El Dorado. Rosson sai vuonna 1936 Oscar-erikoispalkinnon Allahin puutarhan värikuvauksesta.
Osittainen filmografia

Saigonin kaunotar (Red Dust, 1932)
Tarzan – viidakon valtias (Tarzan, the Ape Man, 1932)
Miesten metsästäjä (Hold Your Man, 1933)
Bombshell (1933)
Allahin puutarha (The Garden of Allah, 1936)
Ihmemaa Oz (The Wizard of Oz, 1939)
Ilo irti (On the Town, 1949)
Miehen voitto (The Stratton Story, 1949)
Asfalttiviidakko (The Asphalt Jungle, 1950)
Kunnian kentällä (The Red Badge of Courage, 1951)
Laulavat sadepisarat (Singin’ in the Rain, 1952)
El Dorado (1966)