stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rosslynin kappeli
Arkkitehtuuri > Oppipojan ja mestarin pylväs

Rakennuksen ehkä tunnetuin yksityiskohta on oppipojan pylväs, joka kohoaa kirkon kaakkoiskulmassa Neitsyt Marian kappelin ja kirkkosalin välissä. Pylväs on veistetty hiekkakivestä kirkon alkuaikoina (1446–1484) käyttäen pelkkää talttaa ja nuijaa. Sen jalusta on koristeltu kahdeksalla lohikäärmeellä ja kapiteeli erilaisilla kasviaiheilla. Pylvään vartta ympäröivät yksityiskohtaiset köynnökset, jotka ulottuvat kierteisesti jalustasta kapiteeliin. Rakennuksen vastakkaisella laidalla on toinen koristepylväs, mestarin pylväs, joka on koristeltu oppipojan pylvästä kaavamaisemmin pystysuorilla köynnöksillä. Niiden väliin jää kolmas pylväs, jota kutsutaan joskus kisällin pylvääksi.
Oppipojan pylvääseen liittyy tarina, jota on kerrottu ainakin 1600-luvulta lähtien. Sen mukaan kappelin rakentamisesta vastannut kivenhakkaajamestari päätti veistää kauniin pylvään, joka oli koristeltu lehvin ja köynnöksin. Pylvään valmistuttua hän ei ollut kuitenkaan lopputulokseen tyytyväinen ja sai William Sinclairilta luvan lähteä ulkomaille hakemaan innoitusta Euroopan tunnetuimmista kirkoista. Mestari viipyi matkalla vuosia, mutta sillä aikaa yksi hänen oppipojistaan veisti toisen pylvään, josta tuli kauniimpi kuin mestarin pylväästä. Kun mestari lopulta palasi matkalta ja näki oppipojan taidonnäytteen, hän joutui kateuden valtaan ja tappoi alaisensa iskemällä tätä puunuijalla päähän. Tarinalla ei todennäköisesti ole mitään todellisuuspohjaa, ja vastaavanlaisia tarinoita on liitetty myös muihin keskiaikaisiin kirkkoihin Euroopassa.
Oppipojan pylvään sisältämää symboliikkaa ei ole pystytty täysin tulkitsemaan. Erään teorian mukaan pylväs esittää elämän puuta, joka on ollut yleinen aihe eri kulttuurien mytologioissa. Kristillisessä ja juutalaisessa mytologiassa elämän puu oli ikuisen elämän lähde keskellä Eedenin puutarhaa. Skandinaavit tunsivat puolestaan myytin Yggdrasil-maailmanpuusta, jonka juuria nakersi Nidhöggr-lohikäärme. Oppipojan pylvään jalustaan kuvattujen lohikäärmeiden onkin arveltu viittaavan tähän myyttiin, sillä William Sinclairin tiedetään olleen hyvin ylpeä skandinaavisista juuristaan.
Arkkitehtuuri > Kiviveistokset

Rosslynin kappelin ulko- ja sisätilojen kivipinnat on koristeltu sadoin taidokkain veistoksin. Monet niistä esittävät raamatun henkilöitä ja kertomuksia, esimerkiksi Jeesuksen syntymää ja ristiinnaulitsemista, tai tarkastelevat sellaisia klassisia kirkkotaiteen teemoja kuin kuolemantanssi ja seitsemän kuolemansyntiä ja kristillistä hyvettä.
Hengellisten aiheiden lisäksi veistokset käsittelevät maallisia aiheita. Esimerkiksi pohjoisen sisäänkäynnin vieressä on veistos maatalon emännästä, joka pelastaa hanhea ketun hampaista. Muutamien veistosten on arveltu esittävän Sinclairin suvun jäseniä, kuten kappelin rakentanutta William Sinclairia tai hänen esi-isäänsä, joka saattoi kuningatar Margaretin Unkarista Skotlantiin vuonna 1070.
Myös luontoaiheet ovat yleisiä varsinkin eteläisessä sivulaivassa, johon on kuvattu sekä koto- että vierasperäisiä kasvilajeja, muun muassa lehtikaalin, saniaisen ja tammen lehtiä. Eksoottisempia lajeja edustavat lääkeaaloe, kolmilehti ja maissi. Alkuperältään pohjoisamerikkalainen maissi on herättänyt hämmästystä, koska Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan vasta kappelin rakentamisen jälkeen. Onkin spekuloitu, että William Sinclairin isoisä olisi voinut ehkä käydä uudella mantereella jo ennen Kolumbusta.
Kappelista löytyy yli sata niin sanottua vihreää miestä, lehvien ympäröimää miehen kasvoa, jonka suusta voi versoa köynnöksiä. Vihreä mies oli alkujaan pakanallinen symboli, joka oli suosittu koristeaihe keskiaikaisissa kirkkorakennuksissa. Suusta versovat köynnökset symboloivat luonnon kasvuvoimaa ja hedelmällisyyttä ja ihmisen luontoyhteyttä.
Eteläisessä sivulaivassa on yhteen kamanaan kaiverrettu lombardialaisilla aakkosilla lainaus Kreikkalaisesta Esran kirjasta:
Arkkitehtuuri > Neitsyt Marian kappeli

Kirkon itäpäädyssä on Neitsyt Marialle pyhitetty sivukappeli (Lady chapel), joka on koko rakennuksen levyinen mutta vain 2,3 metriä pitkä. Se jakaantuu neljään traveeseen, joissa on ruodeholvi ja kaksiosaisia, ruusustolla koristettuja suippokaari-ikkunoita. Ruoteet yhtyvät holvin keskipisteessä, josta roikkuu alaspäin koristeellinen lakikivi. Yksi lakikivistä esittää Jeesuksen syntymää ja siihen on kuvattu Jeesus-lapsi, Maria, Joosef, kolme itämaan tietäjää, kolme paimenta ja Betlehemin tähti.
Sivukappelin erottaa muusta kirkkosalista ja alttarista poikkikäytävä, jota oppipojan, kisällin ja mestarin pylväät reunustavat. Pylväiden yläosaan on kaiverrettu enkeleitä laulamassa ja soittamassa muun muassa luuttua, viulua, psalttaria ja säkkipilliä. Enkeleiden on väitetty olevan asennoissa, jotka viittaavat vapaamuurareiden riitteihin. Tätä väitettä on perusteltu myös sillä, että Sinclairin klaanin päämiehet olivat 1630-luvulta alkaen jonkin aikaa Skotlannin vapaamuurareiden suurmestareita.
Arkkitehtuuri > Sakaristo

Kerrosta alempana sijaitseva sakaristo (tai krypta) on kirkon vanhin osa. Sakaristoon pääsee pitkin jyrkkiä portaita, jotka sijaitsevat kirkkosalin kaakkoiskulmassa oppipojan pylvään vieressä. Se on viisitraveinen ja holvattu ruotein koristelluilla tynnyriholveilla. Pohjois- ja eteläseinissä on pyöreäkaariset ovet sekä syvennyksiä.
Kappelin 40 vuotta kestäneiden rakennustöiden aikana sakaristoa käytettiin verstaana, mistä muistona huoneen seinissä on säilynyt jälkiä vanhoista rakennuspiirustuksista. Kattoon ja alttarin etupuolelle on kaiverrettu nirharisti, Sinclairien sukuvaakuna. Huoneen itäpäädyssä on suippokaari-ikkuna, johon asennettiin vuonna 1954 Patrick Pollenin lasimaalaus. Se esittää Kristuksen ylösnousemusta vuorella.
Kuva kappelista John Slezerin teoksessa Theatrum Scotiae, 1693.
Kappelin pohjapiirros:
Pohjoinen sisäänkäynti
Eteläinen sisäänkäynti
Kuori
Pohjoinen sivulaiva
Eteläinen sivulaiva
Neitsyt Marian kappeli
Alttari
Mestarin pylväs
Oppipojan pylväs
Sakaristo
Baptisterio
Pohjoinen poikkilaiva
Eteläinen poikkilaiva
Näkymä kirkkosaliin kohti alttaria, taustalla Neitsyt Marian kappelin lasimaalauksia.
Oppipojan pylväs, valokuva n. 1865.
Vihreä mies Neitsyt Marian kappelissa.
Neitsyt Marian kappelin koristeellisia ruodeholveja, valokuva 1800-luvun loppupuolelta.
Sakariston lasimaalaus on vuodelta 1954.
Hanna Lajunen

Hanna Lajunen (FM) on suomalainen elokuvalevittäjä.
Lajusella on maisterin tutkinto niin käsikirjoittamisesta kuin yleisestä kirjallisuustieteestä. Hän perusti Cinemance-elokuvalevitysyhtiön 2013. Yhtiö on levittänyt suomalaisiin elokuvateattereihin yli 70 pitkää elokuvaa painottuen art house -elokuviin.
Aurora Studios osti Cinemansen 2021. Cinemansesta tuli Aurora Studiosin tytäryhtiö. Lajunen jatkoi Cinemansen toimitusjohtajan ja hänestä tuli samalla Aurora Studios Oy:n levitysjohtaja ja johtoryhmän jäsen.
Lajunen on Europa Distribution -yhdistyksen hallituksen jäsen. Lajunen voitti 12-vuotiaana mäkihypyn tyttöjen Suomen mestaruuden.
Aiheesta muualla

Cinemanse Oy, verkkosivusto
Cinemanse Oy Elonet.
Sarlat-la-Canéda

| Sarlat-la-Canéda |
| --- | --- |

 vaakuna
 Sarlat-la-Canéda
 Koordinaatit: 44°53′34″N, 1°12′55″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Dordogne
Arrondissementti:  Sarlat-la-Canéda
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  47,1 km²
Väkiluku (2014):  9 127 
 – Väestötiheys:  193 as./km²
Kunnan numero:  24520
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sarlat-la-Canéda on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se on entisen Périgord noir -provinssin pääkaupunki.
Sarlat-la-Canéda on historiallinen kaupunki, jonka vanha keskusta kapeine kujineen on yhtenäinen ja hyvin säilynyt. Rakennukset ja lukuisat muistomerkit ovat peräisin pääasiassa keskiajalta 1200-luvulta aina renessanssin alkuun 1500-luvulle saakka. Suuri kunnia kaupungin säilymiselle on kulttuuriministeri André Malraux’lla. Hän vieraili kaupungissa ja huomasi että useaa sen arvokasta rakennusta ja monumenttia uhkasi purkaminen. Hän laati vuonna 1964 lain jolla kaupunki suojeltiin.
Nähtävyyksiä

Kaupungissa sanotaan olevan tiheimmin historiallisia muistomerkkejä maailmassa. Tunnetuin rakennus on La Boétien talo, jossa kirjailija Étienne de La Boétie syntyi vuonna 1530. Talo on hänen isänsä rakentama vuonna 1525.
La Boétien syntymäkoti
Place de la Liberté
Tunnettuja kuntalaisia

Étienne de La Boétie (1530-1563), kirjailija ja filosofi
François Fournier-Sarlovèze (1772–1827), Ranskan imperiumin kenraali
Henry Sanfourche (1775-1841), Ranskan imperiumin eversti.
Jean Nouvel, arkkitehti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sarlat-la-Canéda Wikimedia Commonsissa
Gustaf Fredrik Östberg

| Gustaf Fredrik Östberg |
| --- | --- |

Valtiopäiväedustaja
 Ensimmäinen kamari 1897–1916 Toinen kamari 1885–1896  
Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja
 1904–1905  
Edeltäjä:  ensimmäinen
Seuraaja:  Axel Svedelius
 1908–1912  
Edeltäjä:  Hugo Tamm
Seuraaja:  Arvid Lindman
Henkilötiedot
Syntynyt: 1847
Kuollut: 1924
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Gustaf Fredrik Östberg (1847–1924) oli ruotsalainen poliitikko, joka toimi maltillisen kokoomuksen (tuolloiselta nimeltään Allmänna valmansförbundet) ensimmäisenä puheenjohtajana 1904–1905 sekä myöhemmin 1908–1912.
Östberg istui valtiopäivien toisessa kamarissa 1885–1896 ja ensimmäisessä 1897–1916. Lisäksi hän oli Tukholman maakäräjien jäsen 1878–1895 sekä Tukholman kaupunginvaltuutettu 1899–1912.
Östberg oli konservatiivi, joka kannatti protektionismia. Ensimmäisinä vuosinaan valtiopäivillä hän kuului löyhiin yhteenliittymiin kuten maamiespuolueeseen (Lantmannapartiet) ja protektionistiseen puolueeseen. Hän kuitenkin ymmärsi, että konservatiivien täytyy järjestäytyä vahvemmin, ja hänen aloitteestaan perustettiin Allmänna valmansförbundet, nykyinen maltillinen kokoomus.
Poliittisten tehtäviensä ohella hän toimi myös elinkeinoelämässä ollen Ruotsin työnantajien keskusjärjestön SAF:n puheenjohtaja 1902–1907.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf Fredrik Östberg Wikimedia Commonsissa
Gustav Vilbaste

Gustav Vilbaste, vuoteen 1935 saakka Gustav Vilberg, (3. syyskuuta 1885 – 21. helmikuuta 1967 Tallinna) oli virolainen kasvitieteilijä, kirjailija ja luonnonsuojelija.
Vilbaste toimi muun muassa opettajana ja osallistui Viron vapaussotaan. Hän toimi Tarton yliopiston kasvitieteenlaitoksen assistenttina 1920–1923. Hän kirjoitti ensimmäiset vironkieliset kasvioppaat ja toimi aktiivisesti Viron luonnonsuojeluliitossa. Hänen poikiaan ovat biologi Juhan Vilbaste ja Henn Vilbaste, joka perusti Kablin lintuaseman 1969.
Aiheesta muualla

Kalev Tiirmaan sukua (englanniksi)
Hanna Kunnas

| Hanna Kunnas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1869 Kuopio
Kuollut: 14. maaliskuuta 1948
Ammatti:  näyttelijä
Hanna Kunnas (2. syyskuuta 1869 Kuopio – 14. maaliskuuta 1948) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Kunnaksen vanhemmat olivat K. G. Blomqvist ja Johanna Hoffrén. Hän aloitti näyttelijän uransa August Aspegrenin Kansan Teatterissa ja siirtyi Suomalaiseen Teatteriin syksyllä 1891. Vietettyään muutamia vuosia Pohjois-Amerikassa Kunnas palasi Suomeen ja liittyi Tampereen Työväen Teatteriin.
Kunnas näytteli muun muassa Johannan roolin Minna Canthin Työmiehen vaimossa ja Riikan roolin Canthin  tragediassa Anna Liisa. Kunnaksella oli roolitehtäviä myös klassisissa näytelmissä Elinan surma, Kuinka äkäpussi kesytetään ja Nummisuutarit. Molièren komediassa Lääkäri vastoin tahtoaan Kunnas näytteli Lucinden osan.
Kunnas antoi lausuntailtoja ympäri Suomen. Hän esitti pääasiallisesti Ivan Krylovin satuja.
HMS Curacoa

HMS Curacoa on ollut neljän Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Curacoa (1809), Apollo-luokan 36-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Curacoa (1854), siipiratasfregatti
HMS Curacoa (1878), potkurikorvetti
HMS Curacoa (D41), C-luokan risteilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Curacoa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gustav Vigeland

Gustav Vigeland (1929).
Oslon Vigelandin puiston monoliittitasanne.
Vigelandin kuva Norwegianin Boeing 737:n pyrstössä.
Gustav Vigeland (11. huhtikuuta 1869 Mandal – 12. maaliskuuta 1943 Oslo) oli norjalainen kuvanveistäjä.
Vigeland syntyi puuseppämestarin poikana Mandalissa, pienessä rannikkokaupungissa Etelä-Norjan rannikolla. Perhe oli uskonnoltaan pietistinen. Nuorena hän oppi lukemaan ja vuolemaan puuta paikallisessa koulussa. Vuosina 1884–1885 Vigeland oli puusepän oppipoikana Kristianiassa (nykyinen Oslo). Isän kuolema pakotti Vigelandin palaamaan kotiin auttamaan perhettään. Vuonna 1888 hän kuitenkin palasi Kristianiaan. Siellä hänestä tuli kuvanveistäjien Brynjulf Bergslienin ja ja Mathias Skeibrokin oppipoika. Vuonna 1889 Vigeland debytoi näyttelyssä teoksella Hagar ja Ismael. Seuraavina vuosina hän työskenteli ja vietti aikaa muun muassa Kööpenhaminassa, Pariisissa, Berliinissä ja Firenzessä.
Ensimmäisen oman näyttelynsä Vigeland piti vuonna 1894. Vastaanotto oli ristiriitainen, mutta kriitikot arvostivat Vigelandia. Oma tuotanto ei kuitenkaan elättänyt taiteilijaa, joten vuonna 1897 hän aloitti Nidarosin tuomiokirkon restauraatiotyöt Trondheimissa. Vuosina 1900–1910 Vigeland teki useita muotokuvaveistoksia, jotka nostivat hänet suureen suosioon Norjassa. Hän ihaili yksinkertaisuutta, mutta hänen työnsä olivat tähän aikaan koristeellisempaa tyyliä. Vuonna 1916 hän alkoi veistää graniittipatsaita, joihin hän sai tavoittelemaansa yksinkertaisuuden, mutta pystyi sisällyttämään niihin kasvonpiirteiden lisäksi psykologisen näkemyksen. Vigelandin omaksuma tyyli osui ajan hermoon, sillä uusklassismin ja norjalaista kuvanveistoa hallinneen Bertel Thorvaldsenin ihailu oli väistymässä.
Vigelandin tyyli ulottuu varhaisvuosien uusklassismista ensin jugendiin ja lopuksi plastiseen monumenttitaiteeseen. Vigelandin töissä tärkeitä teemoja olivat kuolema sekä  naisen ja miehen suhde.
Vuonna 1921 Vigeland teki Oslon kaupungin kanssa sopimuksen, jossa kaupunki lupautui rakentamaan taiteilijalle ateljeen ja asunnon. Samalla Vigeland lupautui luovuttamaan kaupungille kaikki siihenastiset työnsä ja tulevien veistostensa luonnokset. Ateljee museoitiin Vigelandin kuoleman jälkeen. Vigeland on näkyvästi esillä Oslossa sijaitsevassa Vigelandin puistossa, joka perustettiin vuonna 1924.
Gustav Vigelandin veli taidemaalari Emanuel Vigeland (1875–1948) tuli tunnetuksi erityisesti lasimaalausten tekijänä.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Vigelandin kuvan yhden Boeing 737-800 -koneensa pyrstöön. Aiemmin Vigelandin kuva on ollut myös toisen, sittemmin käytöstä poistetun 737-800:n pyrstössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Vigeland Wikimedia Commonsissa
Redd for misbruk av Gustav Vigelands kunst (norjaksi)
Gustav Vigeland Europeanassa
Gustav Wiklund

| Gustav Wiklund |
| --- | --- |
 Gustav Wiklund perheineen vuonna 1969.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gustav Adolf Fingal Wiklund
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1934 Helsinki, Suomi
Kuollut: 27. elokuuta 2019 (85 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  näyttelijä, taidemaalari
Puoliso:  May-Britt Wiklund (o.s. Nordberg)
Lapset:  Kim Wiklund (s. 1967)   Nina Wiklund-Kuuranne (s. 1969)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Gustav Adolf Fingal Wiklund (26. kesäkuuta 1934 Helsinki – 27. elokuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja taidemaalari.
Wiklund vietti sotalapsena Ruotsissa yksitoista vuotta. Hän opiskeli Svenska Teaternin oppilaskoulussa 1956–1958, ja hänen ensimmäinen pääroolinsa näyttämöllä oli Truffaldino Carlo Goldonin näytelmässä Kahden herran palvelija Åbo Svenska Teaternissa vuonna 1958, Ralf Långbackan esikoisohjauksessa. Esiinnyttyään kaksi vuotta Turussa Wiklund siirtyi Helsinkiin, aluksi Lilla Teaterniin (1960–1979) ja sitten Svenska Teaterniin (1979–1990). Hänen näyttämörooleistaan voidaan mainita Malvolio (Loppiaisaatto), nimiosa Tšehovin Vanja-enossa, kapteeni Edgar (Kuolemantanssi), kirjanpainaja Gert (Mestari Olavi). Tuotannossa Jorden runt på 80 dagar (1970) hänellä oli kymmenkunta roolia.
Wiklund tunnetaan myös taidemaalarina. Hän opiskeli Unto Pusan ja Sam Vannin johdolla Vapaassa taidekoulussa Helsingissä vuosina 1954–1956.
Wiklund oli naimisissa May-Britt Wiklundin (o.s. Nordberg) kanssa. Heillä on kaksi lasta, Kim Wiklund (s. 1967) ja Nina Wiklund-Kuuranne (s. 1969).
Aiheesta muualla

Gustav Wiklund Myspacessa (englanniksi)
Gustav Wiklundin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Halosenniemi (Haukipudas)

Vanhojen saharakennusten jäänteitä Pensasleton saarella.
Halosenniemi on kylä Martinniemen kaupunginosassa Haukiputaalla Oulussa. Se sijaitsee Perämereen työntyvässä niemessä lähellä Iin kunnanrajaa sekä valtatien 4 ja seututien 847 liittymää, noin yhdeksän kilometriä kuntakeskuksen, Kiiminkijoen ja Halosenlahden pohjoispuolella.
Halosenniemessä toiminut Halosenniemen saha oli 1930–1950-luvuilla merkittävä työllistäjä. Sen tuotteita vietiin ulos meritse Halosenlahdella olleen lastauspaikan, Halosenlahden redin, kautta.
Kylä oli sahan toiminta-aikana vilkas, siellä oli kauppoja ja posti. Kylän lapset kävivät Parkumäen koulua. Tanssi- ja kokouspaikka oli nimeltään Havula.
Museovirasto on määritellyt Halosenniemnen sahaydyskunnan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Halina Aszkiełowicz-Wojno

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Halina Aszkiełowicz-Wojno. |  Halina Aszkiełowicz-Wojno. |  Halina Aszkiełowicz-Wojno. |  |
Maa:   Puola
Naisten lentopallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | lentopallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Istanbul 1967 | lentopallo |  |
|  Pronssia | Milano 1971 | lentopallo |  |
Halina Aszkiełowicz-Wojno (4. helmikuuta 1947 Słupsk – 22. kesäkuuta 2018) oli puolalainen lentopalloilija. Hän pelasi Puolan naisten lentopallomaajoukkueessa 1965–1973 ja voitti pronssimitalin Meksikon olympialaisissa 1968, hopeaa vuoden 1967 EM-kisoista ja pronssia vuoden 1971 EM-kisoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halina Aszkiełowicz-Wojno Wikimedia Commonsissa
Sei Muroya

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sei Muroya
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Kumatori, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: FC Tokyo
Pelinumero: 2
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2016– | FC Tokyo | 68 (1) |
Maajoukkue
| 2017– | Japani | 9 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Sei Muroya (jap. 室屋 成; s. 5. huhtikuuta 1994 Kumatori) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Muroya kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2016, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella. Hän debytoi Japanin A-maajoukkueessa joulukuussa 2017. Hän saavutti AM-hopeaa vuonna 2019. Hän on pelannut yhdeksän maaottelua.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2016
1 Kushibiki |
2 Muroya |
3 Endō |
4 Fujiharu |
5 Ueda |
6 Shiotani |
7 Harakawa |
8 Ōshima |
9 Yajima |
10 Nakajima |
11 Suzuki |
12 Nakamura |
13 Kōroki |
14 Ideguchi |
15 Kamekawa |
16 Asano |
17 Iwanami |
18 Minamino |
Valmentaja Teguramori
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
Hanna Krall

Hanna Krall vuonna 2011.
Hanna Krall (s. 20. toukokuuta 1935 Varsova) on puolalainen kirjailija ja toimittaja.
Krall selvisi äitinsä kanssa sukunsa ainoina toisen maailmansodan juutalaisvainoista piilottelemalla puolalaisperheissä. Sodan jälkeen hänen äitinsä tarvitsi kauan lääketieteellistä hoitoa ja Krall joutui orpokotiin. Krall opiskeli journalistiikkaa ja valmistui Varsovan yliopistosta vuonna 1955. Hän työskenteli useita vuosia toimittajana puolalaisissa sanomalehdissä. Krall asui kirjeenvaihtajana Neuvostoliitossa 1966–1969.
Krallin teosten keskisiä teemoja ovat identiteetti ja muisti. Krall on kirjoittanut erityisesti juutalaisten kohtaloista sekä saksalais-puolalaista suhteista. Krallin tunnetuin teos Kilpajuoksu Isä Jumalan kanssa (1977) perustuu Varsovan gheton kapinajohtajan, Marek Edelmanin, tarinaan.
Krall on saanut useita palkintoja. Vuonna 1985 hän sai Solidaarisuuden maanalaisen palkinnon 1985 ja hänelle myönnettiin Leipzigin kirjamessuilla kirjallisuuspalkinnon eurooppalaisen yhteisymmärryksen edistämisestä vuonna 2000. Krallin teoksia on käännetty useille kielille, ja hän on saanut tunnustusta erityisesti Saksassa ja Ruotsissa.
Suomennetut teokset

Kilpajuoksu Isä Jumalan kanssa.  (Zdążyć przed Panem Bogiem, 1977)  Suomentanut Liisa Ryömä (ruotsista). Helsinki:  Kansankulttuuri, 1983.  ISBN 951-615-332-1.
Herttakuninkaan matkat.  (Król kier znów na wylocie, 2006)  Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0035-3.
Aavesärkyä ja muita tosia tarinoita.  (Taniec na cudzym weselu, 1993)  Suomentanut Tapani Kärkkäinen. Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0375-0.
Aiheesta muualla

Tietoa Hanna Krallista suomentaja Tapani Kärkkäisen verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Hakaniemen Sokos

| Hakaniemen Sokos |
| --- | --- |

Sijainti:  Siltasaari, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°10′41″N 24°56′57″E﻿ / ﻿60.1781°N 24.9492°E﻿ / 60.1781; 24.9492
Rakennustyyppi:  Rakennus
Käyttö:  Ostoskeskus
Suunnittelija:  Onni Tarjanne
Valmistumisvuosi:  1909 ja 1914
 fiHakaniemen Sokos 
Hakaniemen Sokos oli Helsingin Hakaniemessä, Hakaniemen torin laidalla sijainnut tavaratalo. Tavaratalo avasi ovensa uuden merkin alla 6. toukokuuta 2004. Tavaratalon toiminta päättyi vuoden 2013 lopussa ja paikalla toimii nykyisin S-marketin lisäksi Sokos-ketjun kosmetiikkamyymälä Emotion.
Historiaa

Sokoksen rakennuksessa toimi alun perin Elannon rohdoskauppa, leipä- ja maitokauppa, sekatavarakauppa, makkara- ja leikkelekauppa, kenkäkauppa, vaatekauppa ja kaksi ravintolaa. Näin oli saanut alkunsa Elannon tavaratalo. Vuonna 1913 valmistuneessa talossa toimi muun muassa Elannon kahvila. Elanto osti talon vuonna 1920 kolmella miljoonalla markalla. 1980-luvun alussa rakennettiin viereiselle tontille laajennus tavaratalolle. Tuolloin tavarataloa kutsuttiin muiden Elannon keskustatavaratalojen tavoin nimellä Elanto-Centrum. Elannon luottokriisin jälkimainingeissa vuosina 1996–2004 paikalla oli Elannon hypermarketketjun Maxin tavaratalo.
Tavaratalo muuttui Sokokseksi vuonna 2004. Helsingin Osuuskauppa HOK:in ja Elannon yhdistyessä liikekonseptit tulivat Helsingin Osuuskaupalta, joten talossa toimineen Maxin käyttötavaraosastot muuttuivat Sokos-tavarataloksi ja elintarvikeosasto S-marketiksi. Talon perinteikäs tavaratalomaisuus haluttiin säilyttää, joten sitä ei muutettu Prismaksi kuten muut pääkaupunkiseudun Maxit.
Sokos toimi tiloissa vuoden 2013 loppuun. Tavaratalon ensimmäinen kerros säilyi kuitenkin myymälätoiminnassa, kun kosmetiikkaosasto muuttui Emotion-ketjun kosmetiikkamyymäläksi. Ensimmäisessä kerroksessa jatkoivat toimintaansa myös S-market ja Coffee Bar -kahvila.
Aiheesta muualla

Hakaniemen Sokos (Internet Archivessa, tallennettu 18.3.2013)