stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perussuomalaiset
Vaalihistoria > Kuntavaalit

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/− |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 21 999 | 0,93 % | 138 |  138 |
| 2000 | 14 712 | 0,66 % | 109 |  29 |
| 2004 | 21 417 | 0,90 % | 106 |  3 |
| 2008 | 137 497 | 5,39 % | 443 |  337 |
| 2012 | 307 797 | 12,34 % | 1 195 |  752 |
| 2017 | 227 297 | 8,8 % | 770 |  425 |
| 2021 | 354 236 | 14,5 % | 1 351 |  581 |
Vaalihistoria > Presidentinvaalit

| Vaalit | Ehdokas | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Ilkka Hakalehto | 1k 31 405 | 1k 1,03 % |
| 2006 | Timo Soini | 1k 103 368 | 1k 3,43 % |
| 2012 | Timo Soini | 1k 287 571 | 1k 9,40 % |
| 2018 | Laura Huhtasaari | 1k 207 337 | 1k 6,93 % |
| 2024 | Jussi Halla-aho | 1k 615 802 | 1k 19,0 % |
Vaalihistoria > Aluevaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022 | 155 | 206 638 | 11,1 % |
Merkittäviä poliitikkoja

Perustettaessa yhdistyksen puheenjohtajaksi nimettiin Kari Bärlund, sihteeriksi Urpo Leppänen sekä varapuheenjohtajiksi Raimo Vistbacka ja Timo Soini, kaikki vanhoja SMP:n johtomiehiä.
Raimo Vistbacka 1995–1997
Timo Soini 1997–2017
Jussi Halla-aho 2017–2021
Riikka Purra 2021–
Timo Soini 1995–1997
Rolf Sormo 1997–1999
Hannu Purho 1999–2007
Ossi Sandvik 2007–2013
Riikka Slunga-Poutsalo 2013–2019
Simo Grönroos 2019–2021
Arto Luukkanen 2021–2023
Harri Vuorenpää 2023–
Raimo Vistbacka 1997–2005
Vesa-Matti Saarakkala 2005–2007
Pentti Oinonen 2007–2011
Hanna Mäntylä 2011–2013
Jussi Niinistö 2013–2017
Laura Huhtasaari 2017–2019
Riikka Purra 2019–2021
Leena Meri 2021–
Paula Juka 1997–2003
Harri Lindell 2003–2005
Auli Kangasmäki 2005–2011
Juho Eerola 2011–2013
Hanna Mäntylä 2013–2017
Teuvo Hakkarainen 2017
Arja Juvonen 2019–2021
Mauri Peltokangas 2021–
Vaili-Kaarina Jämsä 2003–2005
Ahti Moilanen 2005–2007
Pirkko Mattila 2007–2009
Vesa-Matti Saarakkala 2009–2011
Reijo Ojennus 2011–2013
Juho Eerola 2013–2015
Sebastian Tynkkynen 2015–2016
Juho Eerola 2017–2021
Sebastian Tynkkynen 2021–
Maria Lohela 2015–2017→ uv.
Jussi Halla-aho 2023–
Merkittäviä poliitikkoja > Kansanedustajat ja europarlamentaarikot

Juho Eerola (2011–)
Ritva ”Kike” Elomaa (2011–2017→uv.→2017–)
Jussi Halla-aho (2011–2014, 2019–)
Arja Juvonen (2011–2017→EkrJu.→2017–)
Ville Vähämäki (2011–)
Laura Huhtasaari (2015–2019, 2023–)
Leena Meri (2015–)
Jani Mäkelä (2015–)
Jari Ronkainen (2015–)
Sami Savio (2015–)
Ville Tavio (2015–)
Sanna Antikainen (2019–)
Petri Huru (2019–)
Vilhelm Junnila (2019–)
Kaisa Juuso (2019–)
Ari Koponen (2019–)
Jari Koskela (2019–)
Kristian Sheikki Laakso (2019–)
Mikko Lundén (2019–)
Juha Mäenpää (2019–)
Veijo Niemi (2019–)
Mauri Peltokangas (2019–)
Sakari Puisto (2019–)
Riikka Purra (2019–)
Lulu Ranne (2019–)
Mari Rantanen (2019–)
Minna Reijonen (2019–)
Jenna Simula (2019–)
Wille Rydman (kok→EkrW.R.→2023–)
Miko Bergbom (2023–)
Kaisa Garedew (2023–)
Tomi Immonen (2023–)
Antti Kangas (2023–)
Teemu Keskisarja (2023–)
Rami Lehtinen (2023–)
Mira Nieminen (2023–)
Jorma Piisinen (2023–)
Mikko Polvinen (2023–)
Anne Rintamäki (2023–)
Onni Rostila (2023–)
Sara Seppänen (2023–)
Pia Sillanpää (2023–)
Jaana Strandman (2023–)
Joakim Vigelius (2023–)
Merja Rasinkangas (2024–)
Pekka Aittakumpu (kesk→2024–)
Raimo Vistbacka (SMP→1995–2011)
Tony Halme (2003–2007)
Timo Soini (2003–2009, 2011–2017→uv.)
Pentti Oinonen (2007–2017→uv.)
Pirkko Ruohonen-Lerner (2007–2015)
Pertti ”Veltto” Virtanen (2007–2015)
Pietari Jääskeläinen (2009–2015)
Markku Uusipaavalniemi (Kesk.→2010–2011)
Teuvo Hakkarainen (2011–2019)
Lauri Heikkilä (2011–2015)
Reijo Hongisto (2011–2017→uv.)
James Hirvisaari (2011–2013→Muutos 2011)
Olli Immonen (2011–2023)
Ari Jalonen (2011–2017→uv.)
Anssi Joutsenlahti (2011–2015)
Johanna Jurva (2011–2015)
Pentti Kettunen (2011–2015)
Kimmo Kivelä (2011–2017→uv.)
Osmo Kokko (2011–2015)
Laila Koskela (2011–2014→Kesk.)
Jari Lindström (2011–2017→uv.)
Maria Lohela (2011–2017→uv.)
Anne Louhelainen (2011–2017→uv.)
Pirkko Mattila (2011–2017→uv.)
Lea Mäkipää (2011–2017→uv.)
Hanna Mäntylä (2011–2017→uv.)
Martti Mölsä (2011–2017→uv.)
Mika Niikko (2011–2023)
Jussi Niinistö (2011–2017→uv.)
Tom Packalén (2011–2023)
Vesa-Matti Saarakkala (2011–2017→uv.)
Ismo Soukola (2011–2015)
Maria Tolppanen (2011–2016→SDP)
Reijo Tossavainen (2011–2015)
Kaj Turunen (2011–2017→uv.)
Kauko Tuupainen (2011–2015)
Juha Väätäinen (2011–2015)
Mika Raatikainen (2014–2019)
Simon Elo (2015–2017→uv.)
Tiina Elovaara (2015–2017→uv.)
Toimi Kankaanniemi (2015–2023)
Kari Kulmala (2015–2017→uv.)
Rami Lehto (2015–2023)
Veera Ruoho (2015–2017→EkrRu.→kok)
Sampo Terho (2015–2017→uv.)
Jouni Kotiaho (2019–2023)
Jukka Mäkynen (2019–2023)
Riikka Slunga-Poutsalo (2019–2023)
Ano Turtiainen (2019–2020→EkrTu.)
Sebastian Tynkkynen (2019–2024)
Veikko Vallin (2019–2023)
Jussi Wihonen (2019–2023)
Timo Vornanen (2023–2024→EkrTV)
Sebastian Tynkkynen (2024–)
Timo Soini (2009–2011)
Sampo Terho (2011–2015)
Jussi Halla-aho (2014–2019)
Pirkko Ruohonen-Lerner (2015–2019, 2023–2024)
Teuvo Hakkarainen (2019–2024)
Laura Huhtasaari (2019–2023)
Merkittäviä poliitikkoja > Muita merkittäviä jäseniä

Matti Putkonen, vaalityöntekijä ja puoluetoimiston ”työmies”
Matias Turkkila, Perussuomalainen-lehden ja Suomen Uutisten päätoimittaja
Marko Hamilo, Suomen Perusta -ajatuspajan entinen toiminnanjohtaja
Matti Virén, Suomen Perusta -ajatuspajan hallituksen puheenjohtaja
Arvostelu

25. toukokuuta 2011, uuden eduskunnan aloitettua työnsä, perussuomalaisten eduskuntaryhmä antoi rasismin, syrjinnän ja väkivallan vastaisen julkilausuman, koska eri pääkirjoituksissa ja poliittisissa puheenvuoroissa oli heiltä sellaista vaadittu muun muassa erään ulkomaalaistaustaisen linja-autonkuljettajan pahoinpitelykohun jälkeen. Julkilausumassa tuomittiin kaikki syrjintä ja suosiminen etnisestä, uskonnollisesta tai kielellisestä taustasta riippumatta, sekä kaikki väkivalta riippumatta tekijän motiivista tai siitä, kuuluvatko uhrit enemmistöön vai vähemmistöön. Julkilausuma sai osakseen runsaasti kritiikkiä  ”vähemmistöjen tarpeiden unohtamisesta”  ja siitä että lausumassa torjuttiin "positiivinen syrjintä".
Kesäkuussa 2012 korkein oikeus katsoi Jussi Halla-ahon syyllistyneen uskonrauhan rikkomiseen ja kiihottamiseen kansanryhmää vastaan ja kovensi hänen hovioikeudessa saamansa 40 päiväsakon tuomion 60 päiväsakoksi. Tuomio koski Halla-ahon vuonna 2008 julkaisemaa blogikirjoitusta, jossa hän oli yhdistänyt islamin pedofiliaan. Vuonna 2008 Halla-aholla ei vielä ollut asemaa puolueessa. Kun Halla-aho tuomion jälkeen luonnehti KKO:n päätöstä ”muutaman yksittäisen ihmisen mielipiteeksi”, hän joutui eroamaan eduskunnan hallintovaliokunnan puheenjohtajan paikalta lausunnosta nousseen kohun vuoksi.
Historiantutkija ja vihreiden jäsen Oula Silvennoinen katsoi, että Halla-ahon puheenjohtajuuden seurauksena Perussuomalaisista on tullut fasistinen puolue. Jussi Halla-ahon mukaan yleisessä kielenkäytössä fasismilla tarkoitetaan autoritäärisiä järjestelmiä ja ajattelutapoja ja väkivaltakoneistoihin nojaavia järjestelmiä eivätkä Perussuomalaiset kannata mitään näistä. Halla-ahon mukaan fasistiselle ajattelulle ei ole puolueessa tilaa.
Kirjallisuutta

Marttinen, Jussi. Mikä perussuomalaisia vaivaa? Vastapaino 2021. ISBN 9789517688963.
Nurmi, Lauri: Perussuomalaisten hajoamisen historia.  Helsinki:  Into, 2017.  ISBN 978-952-264-878-5
Puhakka, Sirpa: Perin suomalainen jytky.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-178-6
Sharma, Leena: Ne: kohtaamisia perus-Suomessa.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-27197-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perussuomalaiset Wikimedia Commonsissa
Perussuomalaisten verkkosivusto
Perussuomalaisten ohjelmat (Pohtiva)
Kuka tiesi ja mitä? Näin Jussi Niinistö apureineen hajotti perussuomalaiset ja juoni loikan takaisin hallitukseen (Sara Rigatelli, yle.fi, 8.7.2017)
Yle Elävä arkisto: Perussuomalaiset – pienpuolueesta hallitusneuvotteluihin
Suomalaiset puolueet: Perussuomalaiset (Yle Areena 2011)
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Aittakumpu (2024–)3  Antikainen  Bergbom  Eerola  Elomaa  Garedew  Halla-aho  Huhtasaari  Huru  Immonen  Junnila  Juuso  Juvonen  Kangas  Keskisarja  Koponen  Koskela  Laakso  Lehtinen  Lundén  Meri  Mäenpää  Mäkelä  Niemi  Nieminen  Peltokangas  Piisinen  Polvinen  Puisto  Purra  Ranne  Rantanen  Rasinkangas (2024–)2  Reijonen  Rintamäki  Ronkainen  Rostila  Rydman  Savio  Seppänen  Sillanpää  Simula  Strandman  Tavio  Tynkkynen (2023–2024)2  Vigelius  Vornanen (2023–2024)1  Vähämäki 
 1  Timo Vornanen erotettiin ryhmästä toukokuussa 2024.  2  Sebastian Tynkkynen siirtyi Euroopan parlamenttiin heinäkuussa 2024, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Merja Rasinkangas.  3 Pekka Aittakumpu erosi keskustasta ja liittyi perussuomalaisten eduskuntaryhmään lokakuussa 2024. 
Perussuomalaiset Hakaniemen torilla Helsingissä elokuussa 2010.
Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Antraseeni

| Antraseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  120-12-7
PubChem CID:  8418
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H10
Moolimassa:  178,23 g/mol
Sulamispiste:  218 °C
Kiehumispiste:  342 °C
Tiheys:  1,25 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ei liukene
Antraseeni tai antrasiini (C14H10) on polyaromaattinen hiilivety, jota tuotetaan kivihiilitervasta. Se sisältää kolme bentseenirengasta. Sitä käytetään punaisen väriaineen tuottamiseen, hyönteismyrkkyihin, puunsuoja-aineisiin ja pinnoitemateriaaleihin. Antraseeni on fenantreenin isomeeri. Antraseeni on kolme bentseenirengasta sisältävä aseeni eli se kuuluu lineaarisesti toisiinsa kytkeytyneiden bentseenirenkaiden aineryhmään. Se on myös fluoresoiva yhdiste. Antraseeni polymerisoituu auringonvalossa diantraseeniksi ja hapettuu verrattain helposti antrakinoniksi. Se liukenee vähäisessä määrin etanoliin, eetteriin, bentseeniin ja trikloorimetaaniin, mutta ei veteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Antraseenin kansainvälinen kemikaalikortti
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Anthracene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Anthracene (englanniksi)
ChemBlink: Anthracene (englanniksi)
Zuzana Čaputová

| Zuzana Čaputová |
| --- | --- |
 Zuzana Čaputová vuonna 2023.
Slovakian 5. presidentti
 15. kesäkuuta 2019 – 15. kesäkuuta 2024  
Pääministeri:  Peter Pellegrini Igor Matovič Eduard Heger Ľudovít Ódor
Edeltäjä:  Andrej Kiska
Seuraaja:  Peter Pellegrini
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1973 (ikä 51)  Bratislava, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   slovakialainen
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Ivan Čaputa (2018 asti) Juraj Rizman
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Progressiivinen Slovakia
Tutkinnot:  Comenius-yliopisto
Kunnianosoitukset:  Goldman-ympäristöpalkinto
 Nimikirjoitus
Zuzana Čaputová ([ˈzuzana ˈtʃaputɔʋaː]; s. 21. kesäkuuta 1973 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen asianajaja ja poliitikko. Hänet valittiin vuoden 2019 vaaleissa Slovakian presidentiksi. Hän toimi presidenttinä vuosina 2019–2024.
Čaputová on toiminut aktiivisesti asianajajana kansalaisjärjestöissä, ja hän oli keskeinen hahmo Pezinokiin laittomasti myönnetyn kaatopaikkaluvan kumoamisessa. Hän keräsi Via Iurisin kautta kansalaisliikkeen, jonka ansiosta Slovakian korkein oikeus kumosi vuonna 2013 kaatopaikan ympäristöluvan. Čaputová palkittiin työstään Goldman-ympäristöpalkinnolla.
Ura > Nuoruus ja opiskelu

Zuzana Čaputová syntyi Bratislavassa vuonna 1973. Hän opiskeli oikeustiedettä Comenius-yliopistossa ja valmistui sieltä vuonna 1996. Opiskeluaikanaan hän työskenteli Pezinokin kaupunginhallinnossa apulaisasianajajana. Valmistumisensa jälkeen Čaputovásta tuli hallinnon asianajaja.
Ura > Kansalaisjärjestöissä

Čaputová aloitti heinäkuussa 1998 kansalaisjärjestö EQ Klubin SAMO-ohjelman projektijohtajana ja vuonna 2001 kansalaisjärjestö Via Iurisin asianajajana. Via Iurisin kautta Čaputová osallistui taisteluun uutta Pezinokiin suunniteltua kaatopaikkaa vastaan. Kaatopaikkaa suunniteltiin vanhan viereen aivan Pezinokin keskustaan. Pezinokiin oli perustettu 1960-luvulla kaatopaikka 150 metrin päähän asuinalueesta. Vaikka vuonna 2002 kaatopaikkojen rakentaminen oli kielletty kaupunkialueille, rikas rakennuttaja oli saanut paikallisviranomaisilta luvan Pezinokin uudelle kaatopaikalle.
Čaputová oli käytännössä 14 vuoden ajan mukana vastustamassa Pezinokin kaatopaikkaa. Aktiivisimmillaan taistelu oli vuosina 2007 ja 2008. Jälkimmäisenä vuonna Via Iuris järjesti useita mielenosoituksia. Čaputová onnistui saamaan ruohonjuuritason kampanjaan mukaan taiteilijoita, paikallisia yrityksiä, viinintuottajia, opiskelijoita, uskonnollisia johtajia ja muita kansalaisia. Čaputová keräsi muiden aktivistien kanssa 8 000 allekirjoitusta Euroopan parlamenttiin lähetettyyn vetoomukseen. Kampanjan lopputuloksena Slovakian korkein oikeus päätti vuonna 2013, että uusi kaatopaikka on laiton ja epäsi siltä rakennusluvan. Lisäksi se määräsi vanhankin kaatopaikan suljettavaksi. Čaputová sai vuonna 2016 työstään Goldman-ympäristöpalkinnon.
Ura > Politiikkaan

Čaputová erosi syyskuussa 2017 Via Iurisista. Hän jatkoi asianajajana ja ilmoitti keskittyvänsä ympäristökysymyksiin. Hän liittyi uuteen Progressiivinen Slovakia -puolueeseen. Čaputová ilmoitti toukokuussa 2018 kilpailevansa vuoden 2019 presidentinvaaleissa itsenäisenä ehdokkaana, mihin hänen piti kerätä 15 000 allekirjoitusta.
Čaputová voitti selvästi maaliskuussa 2019 pidetyn vaalin ensimmäisen kierroksen. Hän sai yli 40 prosenttia äänistä, kun toiseksi sijoittunut EU-komissaari Maroš Šefčovič sai alle 19 prosenttia äänistä. Liberaalit ovat Čaputován takana, sillä liberaalipresidentti Andrej Kiska ei hae jatkokaudelle ja toinen liberaaliehdokas Robert Mistrík vetäytyi kisasta. Čaputová sai 58,40 prosenttia äänistä ja tuli siten valituksi ensimmäisenä naisena Slovakian presidentiksi.
Čaputová ilmoitti ettei hän hae jatkokaudelle vuoden 2024 vaaleissa.
Yksityiselämä

Čaputoválla on kaksi tytärtä. Hän oli naimisissa Ivan Čaputan kanssa vuoteen 2018 saakka, kunnes pari erosi. Erosta huolimatta pari on säilyttänyt ystävälliset suhteet. Vuonna 2020 uutisoitiin, että presidentillä on uusi miesystävä Juraj Rizman, joka on aiemmin toiminut hänen neuvonantajaan.
Johtuen Čaputován myönteisistä näkemyksistä seksuaalivähemmistöjä kohtaan poliittiset vastustajat ovat kyseenalaistaneet Čaputován uskonnollisen vakaumuksen. Hän on kuitenkin todennut olevansa uskossa ja katsonut, ettei kristinusko sulje pois hänen liberaaleja arvojaan.
Kunnianosoituksia > Slovakialaiset

Valkoisen kaksoisristin ritarikunta
Ľudovít Štúran ritarikunta
Pribinan risti
Milan Rastislav Štefánikin risti
Andrej Hlinkan ritarikunta
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Vapahtajan ritarikunta (Kreikka, 2022)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat, 2023)
Kunnianosoituksia > Muuta

Forbes nosti Čaputován 100 vaikuitusvaltaisimman naisen listalle sijalle 83 vuonna 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zuzana Čaputová Wikimedia Commonsissa
Slovakian presidentit
Jozef Tiso (1939–1945)
Vladimír Mečiar (vt.) | Michal Kováč  (1993–1998) | Vladimír Mečiar/Ivan Gašparovič (vt) | Mikuláš Dzurinda/Jozef Migaš (vt.) | Rudolf Schuster (1999–2004) | Ivan Gašparovič (2004–2014) | Andrej Kiska (2014–2019) | Zuzana Čaputová (2019–2024) | Peter Pellegrini (2024–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola
Pulsar (yhtye)

Pulsar
Pulsar oli ranskalainen progressiivinen rockyhtye, joka oli suosionsa huipulla 1970-luvulla. Yhtyeessä vaikuttivat Victor Bosch (lyömäsoittimet), Gilbert Gandil (kitara, laulu), Roland Richard (huilu, jouset), Jacques Roman (koskettimet, mellotron), Philippe Roman (basso, laulu) ja Carmel Williams (laulu).
Pulsarilla oli pitkään maine Ranskan Pink Floydina, johtuen siitä, että alkuvaiheessa uraansa yhtye esitti Pink Floyd -covereita. Tässä vaiheessa yhtye käytti itsestään nimeä Free Sound. Vuonna 1971 yhtye vaihtoi nimensä Pulsariksi. 
Samaan aikaan yhtye alkoi esittää myös omia sävellyksiään. Pulsarin konsertit olivat menestyksekkäitä. Pulsar esiintyi myös yhteiskonserteissa aikansa tunnetuimpien ranskalaisten progeyhtyeiden, kuten Angen kanssa. Vuonna 1974 yhtyeeseen liittyi mukaan huilisti Roland Richard. Richardin myötä Pulsarin äänimaailma alkoi muuntua kohti lopullista muotoaan.
Pulsarilla oli kuitenkin vaikeuksia saada levytyssopimusta Ranskassa. Lopulta vuonna 1974 yhtye pääsi levyttämään englantilaiselle Kingdom Records -levy-yhtiölle. Apuna kontaktin luomisessa oli Caravan-yhtyeen maineikas David Sinclair. Lopputuloksena oli vuonna 1975 julkaistu debyyttialbumi Pollen, joka julkaistiin pian myös Ranskassa. Levy oli valtaosin ranskankielinen ja koostui Pulsarin vanhoista sävellyksistä. Esimerkiksi ”Pulsar”-kappaleen ensimmäinen versio oli nauhoitettu ranskalaiselle kokoelmalevylle jo vuonna 1972.
Kokoonpano > Alkuperäinen kokoonpano (1970-1974)

Jacques Roman – syntetisaattori, koskettimet, mellotron
Victor Bosch – rummut, lyömäsoittimet
Gilbert Gandil – kitara, laulu
Roland Richard – piano, huilu
Philippe Roman – basso, laulu
Kokoonpano > (1975–1980)

Jacques Roman – syntetisaattori, koskettimet, mellotron
Victor Bosch – rummut, lyömäsoittimet
Gilbert Gandil – kitara, laulu
Roland Richard – piano, huilu
Michel Masson – basso
Kokoonpano > (1981-)

Jacques Roman – syntetisaattori, koskettimet, mellotron
Victor Bosch – rummut, lyömäsoittimet
Gilbert Gandil – kitara, laulu
Roland Richard – piano, huilu
Louis Paralis – basso
Diskografia > Studioalbumit

Pollen (1975)
The Strands of the Future (1976)
Halloween (1977)
Bienvenue au Conseil d'Administration (1981)
Görlitz (1989)
Memory Ashes (2007)
Kirsi

| Kirsi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  24. heinäkuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Kristiina, Kirsti tai kirsimarja, kirsikka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirsi on suomalainen naisen etunimi, joka esiintyy myös melko harvinaisena sukunimenä. Kirsin nimipäivää vietetään 24. heinäkuuta. Nimi otettiin suomenkieliseen nimipäiväkalenteriin vuonna 1973. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Kirsi on annettu noin 23 040 henkilölle, joista yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä.
Nimen alkuperä

Nimenä Kirsi voi juontua monelta suunnalta. Se on yleinen lyhentymä Kristiinasta ja sitä voidaan käyttää myös samasta kannasta juontuvan Kirstin lempinimenä. Toisaalta nimi assosioituu vahvasti kirsikkaan eli "kirsimarjaan", joten Kirsi voi olla myös Kirsikka-nimen lyhentymä. Nimipäiväkalenterissa Kirsiä, Kirstiä ja Kristiinaa juhlistetaan samana päivänä.
Varsinkin länsi- ja kaakkoismurteissa kirsi merkitsee routaa eli jäätynyttä maan pintaa. Joillakin läntisillä alueilla kirsi merkitsee keväistä kovaa hankea, jonka päällä voi kävellä. Idässä kirreksi kutsutaan myös suojalunta.
Erisnimenä nimi taipuu Kirsi–Kirsin–Kirsiä–Kirsit–Kirsien–Kirsejä,
mutta yleisnimenä kirsi–kirren–kirttä–kirret–kirsien–kirsiä.
Sukunimenä Kirsin perustana on laihialainen 1700-luvun alussa perustettu Kirsin talo. Sen nimeämisen taustalla on epäilty olevan kirsimarja (ruots. kirsebär) tai ruotusotaväen keskuudesta tunnettu lisänimi Girs.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirsi Wikimedia Commonsissa
Allisiini

| Allisiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-prop-2-enyylisulfinyylisulfanyyliprop-1-eeni
CAS-numero:  539-86-6
PubChem CID:  65036
SMILES:  C=CCS(=O)SCC=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H10OS2
Moolimassa:  162,28 g/mol
Sulamispiste:  < 25 °C
Kiehumispiste:  ?
Tiheys:  1,112 g/cm3
Liukoisuus veteen:  ?
Allisiini (diallyylitiosulfinaatti) on antibioottinen yhdiste, jota esiintyy muun muassa valkosipulissa ja keltasipulissa. Valkosipuli sisältää alliinia (C6H11NO3S), jota siinä on noin prosentin verran. Kun valkosipuli leikataan tai murskataan, alkaa alliini allinaasi-entsyymin vaikutuksesta muuttua allisiiniksi. Allisiinilla puolestaan on kyky estää bakteereiden, hiivojen, sienten kasvua ja myös virusten lisääntymistä. Joidenkin tutkimusten mukaan sen on todettu estävän myös kasvainten kasvua estäessään kasvaimen mitoosin.
Tislatusta valkosipuliöljystä valmistetuissa tuotteissa ei ole allisiinia. Allisiini säilyy murskatussa valkosipulissa vajaan vuorokauden, jonka jälkeen se alkaa hajota muiksi rikkiyhdisteiksi kuten diallyylidisulfidiksi (C6H10S2). Myös kuumentaminen hävittää allisiinin.
Allisiinin kemiallinen kaava on C6H10OS2 ja CAS-numero 539-86-6.
Aiheesta muualla

PubChem: Allicin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Allicin (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Allicin (englanniksi)
DrugBank: Allicin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Allicin (englanniksi)
ChemBlink: Allicin (englanniksi)
Antimicrobial properties of allicin from garlic (englanniksi)
Phytochemicals: Allicin (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Allicin (englanniksi)
Neymar
Tausta

Neymar da Silva Santos Júnior syntyi 5. helmikuuta 1992 Mogi das Cruzesissa Brasiliassa. Hän oli äitinsä Nadine Gonçalvesin ja isänsä jalkapalloilija Neymar da Silva Santos Seniorin ensimmäinen lapsi. Neymarin isä pelasi urallaan useissa brasilialaisseuroissa, mutta hänen peliuransa jäi melko vaatimattomaksi. Uransa viimeiset vuodet 1989–1996 hän edusti paikallisseura Uniao futebol Clubea. Perheen toinen lapsi Rafela syntyi vuonna 1996.
Neymaria kutsuttiin perheen sisällä ”Juninhoksi”. Perhe oli köyhä ja asui keskiluokkaisella asuinalueella kolmen kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Neymar sai monien muiden brasilialaisnuorten tavoin ensikosketuksen pelaamiseen katupalloilulla ja aloitti nuoruudessaan futsalin.
Nuoruusura

Neymar pelasi futsalia seitsemänvuotiaasta 12-vuotiaaksi ja aloitti jalkapallon vasta myöhemmin. Hän liittyi vuonna 1999 Portuguesa Santistan nuorisojoukkueeseen. Santos huomasi Neymarin kyvyt, ja sopimus solmittiin toukokuussa 2004. Neymarin ensimmäinen palkka oli 450 Brasilian realia kuukaudessa, ja sopimus oli viiden vuoden pituinen. Neymar pelasi alle neljätoistavuotiaana 15-vuotiaiden liigassa, vaikka seuran juniorijoukkueiden koordinaattori olikin huolissaan Neymarin painosta. Hänen kuntonsa koheni kuitenkin seuratoiminnassa.
Neymar matkusti Espanjaan maaliskuussa 2006 keskustelemaan mahdollisesta siirrosta Real Madridiin, jossa pelasi jalkapallon menestyneimpiä pelaajia, kuten Zinédine Zidane, David Beckham ja Ronaldo. Ensimmäinen koetapaaminen oli joukkueenjohdon mielestä onnistunut ja Neymarin terveystarkastukset olivat päteviä. Hän pelasi harjoitusotteluissa hyvin ja teki runsaasti maaleja. Viisivuotinen sopimus laadittiin, mutta sitä ei kuitenkaan allekirjoitettu. Tarkkaa syytä ei tiedetä, mutta Neymarin isän mukaan syy oli pojan kaipuu Brasiliaan. Hän solmi myöhemmin uuden sopimuksen Santosin kanssa, mikä nosti Neymarin palkan noin kymmeneentuhanteen realiin sekä antoi allekirjoituspalkkiona miljoona realia (noin 400 000 €). Suuren rahasumman vuoksi perhe muutti lähemmäs joukkuetta.
»Jalkapallo lähti Neymar Juniorilta sisältäpäin. Kuusivuotiaana hänellä oli jo oma pelityyli. Hän oli nopea ja itsevarma, hän teki luovia asioita pallon kanssa ja pystyi luomaan tilanteita tyhjästä. Hän oli intohimoinen pallollinen pelaaja, laukoi hyvin eikä pelännyt haastaa muita pelaajia. Hän oli erilainen kuin muut. Hän olisi erottunut selvästi joukosta vaikka 200 samanikäisen pojan ryhmästä.»
Neymar pelasi vuoden 2008 alussa vajaan kuudentoista ikäisenä Brasilian suurimmassa junioriturnauksessa La Copinhassa. Hänet oli valittu Santosin kokoonpanoon viime hetkellä. Joukkue selvisi 16 parhaan joukkoon, mutta putosi ottelussa Cruzeriota vastaan. Neymarin siirrosta ammattilaisjoukkueeseen alettiin keskustella välittömästi ottelun jälkeen.