stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sayyid
Arvonimen aitous

Islamilaisia 600-luvulle ulottuvia sukuselvityksiä voi pitää myös keksittyinä, sillä perimätietoa Muhammedista alettiin kirjata muistiin vasta yli sata vuotta Muhammedin ilmoitetun kuoleman jälkeen. On myös epätodennäköistä, että valtavalla joukolla muslimeita Persiasta, Turkista, Afrikasta, Pakistanista ja Intiasta olisi Mekan Quraiš -heimoon ulottuvia sukusiteitä. Kyse olikin siitä, että korkeissa valta-asemissa olevat suvut julistautuivat Muhammedin sukulaisiksi lisätäkseen arvovaltaansa. Tällaisia väitteitä oli toisaalta mahdoton todistaa vääriksi.
Ursus – sankareista suurin

| Ursus – sankareista suurin> Ursus nella terra di fuoco |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Giorgio C. Simonelli
Käsikirjoittaja:  Marcello Ciorciolini
Tuottaja:  Giuseppe Fatigati
Säveltäjä:  Carlo Savina
Kuvaaja:  Luciano Trasatti
Leikkaaja:  Franco Fraticelli
Lavastaja:  Giuseppe Ranieri
Pääosat:  Ed Fury, Luciana Gilli, Claudia Mori
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Cine Italia Film
Ensi-ilta:  31. lokakuuta 1963 (Italia) 4. joulukuuta 1964 (Suomi)
Kesto:  91 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  288 000 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ursus – sankareista suurin (ital. Ursus nella terra di fuoco, ”Ursus tulen maassa”) on vuonna 1963 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Giorgio C. Simonelli. Sen sankaria Ursusta esittää yhdysvaltalainen Ed Fury.
Juoni

Kuningas Lotar tavoittelee Ursuksen puolustamaa naapurimaata neuvonantajansa Amilcaren ja veljentyttärensä Milan johdattelemana. He syyttävät Ursusta prinsessa Dianan kaappaamisesta ja lähettävät miehensä tappamaan sankarin. Maanjäristys hautaa Ursuksen ja Diana katoaa. Amilcare murhaa Lotarin ja nousee Milan kanssa valtaistuimelle. Kruunajaisten juhlistamiseksi järjestetään turnajaiset, joihin Ursus saapuu voittaen vallananastajan käskyläiset. Amilcare kaappaa Dianan ja vangitsee Ursuksen, mutta kansa nousee kapinaan ja vapauttaa sankarin. Mila ja Amilcare saavat ansionsa mukaan, ja Diana nousee valtaistuimelle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ed Fury  | … |  Ursus   |
|  Luciana Gilli  | … |  Diana   |
|  Claudia Mori  | … |  Mila   |
|  Nando Tamberlani  | … |  Lotar   |
|  Adriano Micantoni  | … |  Amilcare   |
|  Mireille Granelli  | … |     |
|  Pietro Ceccarelli  | … |  Lero   |
|  Giuseppe Addobbati  | … |  virkamies   |
|  Diego Pozzetto  | … |     |
|  Claudia Giannotti  | … |     |
|  Tom Felleghi  | … |     |
|  Nello Pazzafini  | … |     |
Tuotanto

Elokuva on kuvattu Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Elioksen studiolla Roomassa. Ulkokuvissa nähdään Grotte Di Salonen luolat, Monte Gelaton vesiputoukset, Tolfan laakso ja Tor Caldaran maisemat sekä muualta lainattuja otoksia tulivuorenpurkauksista. Kertoman mukaan suuren osan elokuvasta on ohjannut apuohjaajana toiminut Nick Nostro.
Ursus – sankareista suurin on Ed Furyn kolmas Ursus-seikkailu ja viimeinen peplum-elokuva. Sen lapsellista ja epäjohdonmukaista juonta sekä vaatimattomia näyttelijäsuorituksia, ohjausta ja erikoistehosteita kompensoivat elokuvan synkkä ilmapiiri, groteski lavastus, Carlo Savinan musiikki ja sankarin lähes yli-inhimilliset voimainkoetukset. Henkilöhahmona Ursus ei juurikaan poikkea Herkuleen ja Macisten kaltaisista peplum-sankareista.
Aiheesta muualla

Ursus – sankareista suurin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ursus – sankareista suurin Elonet.
Savusauna

Savusaunoja Vantaan Kuusijärvellä.
Perinteinen suomalainen rantasaunamaisema. Savusaunassa ei ole savupiippua, vaan savu leviää aluksi löylyhuoneeseen ja poistuu räppänän kautta.
Savusauna on puulämmitteinen perinteinen saunatyyppi, jossa ei ole lainkaan savupiippua, vaan palokaasut leviävät suoraan löylyhuoneeseen.
Maakunnalliset saunatyypit

Karjalassa savusaunaa kutsutaan mustaksi saunaksi, koska saunan sisäpinnat ovat savusta johtuen tummat ja nokiset. Vanhastaan kaikki saunat kuten asumuksetkin ovat olleet vailla savupiippua ja niiden käyttötarkoitukset ja nimetkin lomittuneet. Karjalassa saunaa on kutsuttu kylyksi, mutta toisin paikoin Kaakkois-Suomessa ja Etelä-Pohjanmaalla pirtiksi. Suurimmillaan savusaunojen määrä oli Suomessa kuitenkin vasta 1900-luvun vaihteessa. Vuolle-Apiala jakaa savusaunat maakunnallisiin tyyppeihin seuraavasti: Tunturi-Lappi, Pohjois-Suomi, Pohjois-Pohjanmaan turpas- eli turvesaunat, Pohjanmaa, Keski-Suomen orsisaunat, Savo-Karjala, ns. savolaiskiila Etelä-Pohjanmaalla, juurakkolaudesaunat Keski-Suomessa, Päijät-Häme, Häme, Varsinais-Suomi, Uusimaa, Ahvenanmaa sekä savusaunat Suomen ulkopuolella.
Saunatilat

Hämäläis-satakuntalainen savusauna on tyypillinen ns. monikäyttösauna, jossa on kylpemisen lisäksi hoidettu monia muita askareita. Rakennuksena se on korkea, jopa kolmimetrinen, lauteille mennään tikapuita tai jyrkkiä portaita myöten, ne ovat orsien varaan ripustettujen juurakoiden päällä. Pohjoisempana Keski-Suomessa Keiteleen ympäristössä kehittyi erityinen yksi- tai kaksiorsinen juurakkolaudesauna, sekin jopa 36 neliön suuruinen ja yli kolme metriä korkea. Savo-Karjalan savusaunat ovat samantyyppisiä, erityispiirteenä että kiuas ja laude ovat samalla seinällä ja että saunaan liittyy usein erillinen kota vedenlämmitystä varten. Lauteet ovat pystypuu- eli patsaslauteita tai hirsilavon päälle rakennettuja. Kooltaan savokarjalaiset saunat ovat pienempiä kuin läntiset, esimerkiksi 9 neliön suuruisia ja vain pari metriä korkeita. Myös Itä-Karjalassa savusaunat ovat olleet samantyyppisiä, melko yksinkertaisia rakennuksia. Etelä-Pohjanmaalla sen sijaan savusaunat ovat korkeita, lauteet peräseinällä sivuseinien läpi menevien orsien varassa ja kiukaan suukin joskus asennettuna kohti peräseinää. Oven lähellä on voinut olla erillisiä fällyorsia, sisäkatto on mukaillut ulkokaton muotoa.  Varsinais-Suomen savusaunatkin ovat perinteisiä orsisaunoja, Pohjois-Suomen savusaunat lähes poikkeuksetta peräseinälaudesaunoja.
Erikoisia savusaunoja

Oulun eteläpuolen turpassaunat ovat poikkeava erikoisuus Pohjois-Suomen savusaunojen joukossa.  Myös Ruijan kveeneillä on ollut turpeesta tai ajopuusta tehtyjä savusaunoja. Värmlannin suomalaisalue oli toinen Suomesta alkunsa saanut mutta paikallisia vaikutteita käyttänyt saunarakennusalue. Delawaressa Värmlannin suomalaisia paljon sisältänyt ruotsalaissiirtokunta rakensi savusaunan vuonna 1654 paikalliselle kuvernöörille. Yhden erikoisen savusaunatyypin muodostavat vuosien 1939 ja 1944 välisenä aikana rakennetut ns. sotasaunat, joista melkoinen osa oli maahan kaivettuja korsusaunoja.
Lämmitys

Savusaunan kiuas on tulipesän ympärille ja päälle ladottu kivinen kupu, jonka läpi savukaasut nousevat vapaasti saunatilaan ja samalla kiuaskivet kuumenevat. Kiuas on kertalämmitteinen, eli kiuasta ei voida lämmittää kylpemisen aikana. Lämmitysvaiheen aikana savu poistuu välikatossa eli laessa olevan lakeistorven, lakeisen, tai seinässä olevan luukun eli räppänän kautta, joskus raollaan olevasta ovesta.
Vuolle-Apialan lämmitysohjeet savusaunalle ovat seuraavat:
Älä lämmitä saunaa liikaa, ettei se syty palamaan.
Älä pyydä kokematonta henkilöä lämmittäjäksi tai vaihda lämmittäjää kesken kaiken.
Poista lauteilta esineet, jotka voivat nokeentua.
Avaa räppänä tai lakeinen.
Älä täytä pesää kokonaan, vaan lado väljästi ja kuivaa puuta. Älä käytä kipinöivää kuusta tai hitaasti palavaa haapaa.
Sytytä puut päältä, jätä tulipesän luukku (jos on) raolleen ja saunan ovi noin 10 senttiä raolleen.
Lisää puita vasta kun ensimmäinen pesällinen on palanut aivan loppuun.
Polta kaksi tai kolme pesällistä. Käytä viimeisessä pesällisessä mielellään leppää.
Kivien kiukaan sisällä on oltava lämmitettäessä ainakin osin punahehkuisia.
Jos liekit lyövät kivien läpi lämmityksen aikana, kaada hätätilassa hieman vettä tulipesään. Muista korjata kiuas ennen seuraavaa lämmitystä.
Kun puut ovat palaneet, pöyhi hiillos ettei sinne jää savuavia kekäleitä.
Sulje räppänä ja lakeinen ja ovi ja anna saunan siintyä 1–3 tuntia saunan koosta ym. riippuen.
Siintymisen jälkeen avaa ovi ja räppänä tai lakeinen, siivoa ja pesaise lauteet, heitä häkälöyly kiukaalle saunan ilman raikastamiseksi, sulje räppäna tai lakeinen ja ovi.
Kylvettäessä avaa räppänää, jos sauna tuntuu liian kuumalta.
Kylpemisen jälkeen avaa räppänä ja sulje ovi, jotta sauna kuivuu.
Kylpeminen

Kun kivet ovat riittävän kuumat ja pesä on sammunut heitetään häkälöylyt, jonka jälkeen sauna on valmis kylpijöille. Häkälöylyissä suurin osa kivien pintaan tarttuneesta noesta ja pienhiukkasista irtoaa ilmaan ennen kuin saunojia on löylyilmaa hengittämässä.
Kertalämmitteisyys edellyttää, että kiukaassa on enemmän lämpöä varaavia kiuaskiviä kuin jatkuvalämmitteisessä saunassa, koska lisälämmitystä ei voida tehdä kylpemisen aikana. Pieni neljän hengen savusauna lämpenee yleensä muutamassa tunnissa ja vaatii puolisen tuntia aikaa siintymiseen eli hiilloksen sammumiseen ja savun tuulettumiseen. Tuulettumista edistää, jos kekäleet vedetään kiukaan etuosaan palamisen loppuvaiheessa. Tällöin hiilet palavat nopeasti loppuun eikä ole riskiä hiilimonoksidin muodostumisesta ja häkämyrkytyksen vaarasta.
Koska savusaunassa kuumat palokaasut nousevat kivitilan läpi vapaasti löylytilaan, on niillä vaara leimahtaa palamaan kivitilan yläpuolella olevassa kuumentuneessa hapekkaammassa ilmassa. Kiukaan päällä leimahtaneet liekit tarttuvat helposti varsinkin uuden saunan seiniin ja puhkeaa tulipalo. Hyvin vanhoissa saunoissa syttymisvaara lisääntyi seinien tilkitsemiseen käytetyistä riiveistä. Palokaasujen leimahtamista voidaan estää korkealla ja suurella löylytilalla ja ennen kaikkea rauhallisella, pienellä liekillä lämmittämisellä. Myös räppänän ja lakeisen suurempi koko ja oikeanlainen muotoilu pienentävät leimahdusriskiä. Koska kuumin savu tulee räppänän yläosasta, ei räppänä saa olla yläosastaan ahdas.
Savusaunaa arvostetaan saunomisen perinteisenä muotona, muun muassa suuren kertalämmitteisen kivimäärän aikaansaamien pehmeiden löylyjen vuoksi. Savusaunan löylytilan ominaistuoksu on myös koettu mieluisaksi.
Aiheesta muualla

Hanna Myllys: Savusauna – se ainoa oikea? MTV3 Matkailu 26.5.2010.
Sauna
| --- | --- |
Saunakylpy eri kulttuureissa:   Suomalainen sauna  Banja  Turkkilainen sauna  Hikimaja  Temascal  Laconicum  Sentō 
Kiuas:   Savusaunan kiuas  Aitokiuas  IKI-kiuas  Läpivirtauskiuas 
Saunominen:   Löyly  Vasta  Lauteet  Istuinalunen  Avantouinti 
Saunarakennus:   Historialliset saunatyypit  Savusauna  Rantasauna  Talosauna  Huoneistosauna  Kylpyhuonesauna  Metsäsauna  Autosauna 
Saunakulttuuri:   Yleinen sauna  Homosauna  Täisauna  Kelluva sauna  Saunomisen maailmanmestaruuskilpailut  Uunissa saunominen 
Suomalainen sauna
Sauna kansanperinteessä:   Juhannussauna  Joulusauna  Morsiussauna  Saunatonttu 
Sauna kulttuurissa ja taiteessa:   Suomen Saunaseura  Tamminiemen saunaseura  Sauna – puhtaasti suomalainen  Saunassa  Miesten vuoro 
Savusaunan kiuas
Jakob Scheuring

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Saksa> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1938 | 4 × 400 m |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1938 | 200 m |  |
Jakob Scheuring (29. lokakuuta 1912 Odenheim, Bruchsal – 8. joulukuuta 2001 Odenheim, Bruchsal) oli saksalainen juoksija, jonka päämatka oli 200 metrin juoksu. Hänen uransa ajoittui 1930-luvun lopulle ja päättyi toisen maailmansodan aikaan.
Scheuring nousi kansalliseen tietoisuuteen vuonna 1934 saavuttaessaan menestystä kotiseutunsa Badenin alueen mestaruuskisoissa. Viimeiset rauhan kesät 1938 ja 1939 olivat Scheuringin menestysvuosia. Schuring saavutti Pariisin EM-kisoissa mestaruuden 4 x 100 metrin viestijoukkueessa yhdessä Manfred Kerschin, Gerd Hornbergerin ja Karl Neckermannin kanssa ajalla 40,9 ennen Lennart Strandbergin ankkuroimaa Ruotsia. Lisäksi hän saavutti EM-hopeaa 200 metrillä Hollannin Martinus Osendarpin voittaessa. Samana vuonna hän voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 200 metrillä ja sai vielä vuosina 1939 ja 1942 Saksan mestaruudet samalla matkalla. Scheuringista tuli tähän aikaan myös vakiojäsen Saksan pikaviestijoukkueessa. Pariisin EM-kisojen pikaviestimestaruuden jälkeen heinäkuussa 1939 nelikko Erich Borchmeyer, Hornberger, Walter Hartig ja Scheuring teki 4 x 100 metrillä uuden Euroopan ennätyksen 40,1. Samoihin aikoihin Scheuring oli mukana Saksan 4 x 400 metrin joukkueessa  Hölling, Scheuring, Helmut Hamann ja Rudolf Harbig, joka paransi Euroopan ennätyksen aikaan 3.10,4.
Maailmansodan sytyttyä syksyllä 1939 urheilutoimintaa jatkettiin vielä parin vuoden ajan. Syyskuussa 1940 käydyssä kolmimaaottelussa Suomi-Ruotsi-Saksa Helsingissä Scheuring oli mukana Saksan joukkueessa. Kaikkiaan maaotteluja Scheuringille kertyi 17. Scheuring edusti vuoteen 1941 kotiseutunsa seuraa SV Ottenauta, mutta siirtyi sen jälkeen Stuttgart Kickers -seuraan. Maailmansodan kääntyessä Saksalle tappiolliseksi urheilukilpailut lopetettiin syksyllä 1942, ja vuonna 1945 päättyneen sodan jälkeen Scheuring jatkoi uraansa kansallisella tasolla. Hän saavutti vielä vuonna 1947 alueellisen Etelä-Badenin mestaruuden 100 ja 200 metrillä.
Uransa jälkeen Scheuring toimi vielä vuosina 1946–1952 kansallisena pikajuoksuvalmentajana. Hän oli ammatiltaan parturi ja hänellä oli uransa jälkeen oma parturiliike syntymäseudullaan Odenheimissa. Scheuringin kunniaksi on Ottenaussa nimetty hänen kunniaksen urheiluhalli ja urheilukenttä.
Mauritz Schick

Mauritz Schick (9. heinäkuuta 1922 Helsinki – 24. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Schick edusti urallaan helsinkiläistä Arsenalia, Makkabia ja vuosina 1943–1951 Kiffeniä. Kaikkiaan hän pelasi kahdeksan kauden aikana 91 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Schick pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1947–1948 yhteensä seitsemän maaottelua.
Uskomus

Legenda tuhosta nousevasta Phoenixista on usko ylösnousemukseen, joka on niin painettu länsimaiseen sivilisaatioon, että se on siirtänyt symbolisen ja kirjallisen tason.
Uskomus on yleiskielessä uskoon, luuloon pohjautuva käsitys, erityisesti käsitys jostakin yliluonnollisesta. Tietoteoriassa, joka tutkii ihmisten tietoa ja sen pätevyyttä, uskomuksella tarkoitetaan mielentilaa, joissa yksilö on vakuuttunut jonkin väittämän totuudesta. Uskomus voi olla tietoteorian näkökulmasta joko tosi tai epätosi. Oikeutusteoriat ovat tietoteoreettisia oppeja, jotka pyrkivät selittämään väittämien tai uskomusten oikeutusta.
Uskomuksen määritelmä

Kuten totuuden, tiedon ja viisauden kohdalla, uskomukselle ei ole täsmällistä määritelmää, josta oltaisiin samaa mieltä. Uskomusten voidaan nähdä sijoittuvan ihmisen persoonallisuudessa joko kognitiiviseen (tiedolliseen) osa-alueeseen, jolloin ne liittyvät läheisesti tietoon, tai affektiiviseen (tunnepitoiseen, mielialaan liittyvään) osa-alueeseen, jolloin ne liittyvät enemmän asenteisiin.
Erkki Pehkosen mukaan uskomuksen voidaan katsoa viittaavan vakaisiin, subjektiivisiin käsityksiin ja tietoihin, mukaan lukien tunteet, joita ei voida perustella objektiivisesti. Uskomukseen oikeuttavat syyt yksilö määrittää ja valikoi usein tiedostamattaan. Syitä voivat olla esimerkiksi yleisesti tiedetyt tosiasiat ja niistä tehdyt johtopäätökset. Uskomuksissa on näin vahva tunnepitoinen osatekijä. Käsitys viittaa korkeamman tason uskomukseen, joka on yksilön itsensä tiedostama ja pohjautuu yksilön suorittamaan tietoiseen ja tiedostetusti perusteltuun päättelyyn. Näin ne ovat uskomuksia kognitiivisempia. Kuva jostakin asiasta on Pehkosen mukaan käsityksen affektiivisempi ja spontaanimpi muunnelma.
Ihmisen uskomusten kokonaisuus muodostaa hänen todellisuuskäsityksensä.
Uskomusten oikeutus

Platonin esittämän perinteisen tiedon määritelmän mukaan tieto on hyvin perusteltu tosi uskomus. Oikeutusteoriat ovat tietoteoreettisia oppeja, jotka pyrkivät selittämään väittämien tai uskomusten perustelua ja oikeutusta. Oikeutuksella tarkoitetaan syitä, joiden vuoksi henkilö omaa uskomukset tai syitä uskomuksen totuudelle. Uskomusten oikeusteorioita ovat koherentismi, fundamentalismi, reliabilismi ja foundherentismi.
Koherentismi on tietoteoreettinen näkemys, jonka mukaan uskomus voi olla tosi, vasta kun se sopii yhteen henkilön muiden uskomusten kanssa.
Fundamentalismin mukaan on olemassa perususkomuksia tai perusoletuksia, jotka ovat oikeutettuja sellaisinaan.  Perususkomukset oikeuttavat kaikki muut uskomukset.
Reliabilismin mukaan uskomukset oikeuttaa todeksi tiedon tuottavan prosessin luotettavuus.
Foundheretismin mukaan uskomukset ovat oikeutettuja, kun niille on löydettävissä positiivisia syitä ja ne ovat yhteensopivia aikaisempien uskomusten kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Chignell, Andrew: The Ethics of Belief The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Grym, Pauliina: Analyysi: Ihminen voi uskoa vaikka kasvislampaisiin tai litteään Maahan, mutta yhteiskunnan ohjenuoraksi siitä ei ole. Yle uutiset 4.4.2023.
Hartikainen, Erkki (toim.): Usko, uskomus, vakaumus (Arkistoitu – Internet Archive). Peruskoulun elämänkatsomustieto 5.
Huber, Franz: Formal Representations of Belief The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Uskonpuhdistus Ruotsissa

Raamatun ruotsinkielinen käännös vuodelta 1541.
Uskonpuhdistus eli reformaatio lähti liikkeelle saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta Martti Lutherin toiminnan seurauksena 1500-luvun alussa. Ruotsin luterilaisuuden vakiinnutti vuonna 1593 pidetty Uppsalan kokous.
Uskonpuhdistuksen yhteydessä kirkon taloudellista asemaa heikennettiin. Tämä ja Ruotsin irrottautuminen Kalmarin unionista johti Ruotsin kulttuurilliseen eristymiseen muusta Euroopasta. Uskonpuhdistuksen periaatteiden mukaisesti Ruotsissa alettiin tehdä kansankielistä kirjallisuutta. Molemmille valtakunnan kielille, ruotsiksi ja suureksi osaksi suomeksi, tehtiin raamatunkäännökset. Muutakin kirjallisuutta julkaistiin sekä ruotsiksi että suomeksi.
Tausta ja uskonpuhdistuksen alkuajat

Kustaa Vaasa oli johtanut kansallista kapinaa Tanskan Kristian II:sta vastaan. Kustaa nousi valtaan vuonna 1521 ja hänet valittiin kuninkaaksi vuonna 1523. Kuningas Kustaan tavoitteena oli itsenäinen Ruotsi ja vahva kruunu. Tämän saavuttamiseksi kirkon valtio valtiossa -asema oli tuhottava ja sen omaisuus oli takavarikoitava kruunulle. Kuninkaan tärkein neuvonantaja kirkkopolitiikan suhteen oli Strängnäsin arkkidiakoni Laurentius Andreæ, joka suunnitteli kirkon kansallistamisen. Andreæn mukaan kirkko oli uskovien yhteisö, joten sen omaisuus kuului kansalle, ja kuningas hallinnoi tätä omaisuutta. Ylin auktoriteetti oli Raamattu eikä kukaan ihminen.
Arkkipiispa Gustav Trolle oli pysynyt uskollisena Kristianille ja paennut maasta. Koska paavi tuki Trollea, hänen sijalleen ei aluksi voitu nimittää uutta arkkipiispaa. Kustaa Vaasa kuitenkin nimitti piispanvirkoihin hänelle uskollisia miehiä. Vuonna 1524 yhteys paaviin katkesi, kun Kustaa vaati saada pitää annaatit itsellään. Luterilaisuuden innokkain vastustaja oli Linköpingin piispa Hans Brask, joka vuonna 1522 uhkasi ekskommunikaatiolla niitä, jotka lukivat tai ostivat Lutherin kirjoituksia. Tukholmassa luterilaisuus levisi lukuisten saksalaisten kauppiaiden välityksellä. Tukholman ulkopuolella uskonpuhdistus ei ollut Ruotsissa suosittu liike, vaan se johdettiin ylhäältä.
Uskonpuhdistus Suomessa

Ilmeisesti Suomen ensimmäinen uskonpuhdistuksen julistaja oli Petrus Särkilahti. Varsinaisesti uskonpuhdistuksen laittoi käyntiin Wittenbergin yliopistosta valmistunut pappispolvi, joka oli lähtenyt opiskelemaan 1530-luvulla. Tähän pappissukupolveen kuuluivat muun muassa Suomen uskonpuhdistuksen keskeisimmät hahmot Mikael Agricola ja Paavali Juusten. Uskonpuhdistuksen keskeisimpiä periaatteita oli kristinuskon opettaminen kansan kielellä ja näin Mikael Agricola loi kirjoitetun suomen kielen – Agricolaa kutsutaan suomen kirjakielen isäksi. Kansankielisen jumalanpalveluksen käyttöönotosta on Suomessa vain Paavali Juustenin muistitietoa.
Gillis Schey

Gillis Schey
Gillis Schey (5. syyskuuta 1644 Amsterdam – 15. kesäkuuta 1703 Amsterdam) oli hollantilainen amiraali.
Schey syntyi amsterdamilaisen merimiehen perheeseen 1644. Tulikasteensa laivastossa hän sai 1665 Englantia vastaan käydyssä Lowestoftin taistelussa, joka päättyi Hollannin tappioon. Elokuussa 1673 Scheyn komentama 56-tykkinen Tijdverdrijf oli mukana voitokkaassa Texelin taistelussa ranskalais-englantilaista osastoa vastaan. Tammikuussa 1676 hän osallistui Ranskan–Hollannin sodan Strombolin taisteluun Ranskaa vastaan, jossa hänen komentamansa 50-tykkinen Essen upposi. Taistelu päättyi ratkaisemattomana, ja osapuolet kärsivät verrattain pieniä tappioita. Schey sai komentoonsa 70 tykin linjalaiva Spiegelin, jonka hän johti huhtikuussa jälleen tasapuoliseen Agostan taisteluun ja kesäkuussa Palermon taisteluun, joka päättyi ranskalaisten voittoon.
Schey toimi myös Amsterdamin amiraliteetin laivaston tarkastajana (vlootvoogden). Hän kuoli 1703, ja hänen hautansa sijaitsee Amsterdamin Oude Kerk-kirkossa.
Merihistorioitsija Prud'homme van Reinen laatimalla listalla 1600-luvun hollantilaisista merisankareista Gilles Schey on sijalla 21.
Sazanami (1899)

| Sazanami / 漣 |
| --- | --- |
 Sazanami

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Poplar
Kölinlasku:  1. kesäkuuta 1897
Laskettu vesille:  8. elokuuta 1899
Palveluskäyttöön:  28. elokuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1913
Loppuvaihe:  myyty 1914
Tekniset tiedot
Uppouma:  420 t (kuormattu)
Pituus:  68,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,2 m
Syväys:  1,57 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  55
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykki 5 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18″ torpedoputkea
Sazanami (jap. 漣) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu Ikazuchi-luokan torpedovenehävittäjä, joka poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1913.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1897. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta 1899 ja valmistui kolmisen viikkoa myöhemmin 28. elokuuta.
Palvelus

Alus partioi sisaralustensa kanssa boksarikapinan aikana Kiinan rannikolla suojaten japanilaisjoukkojen maihinnousua. Se osallistui myös Venäjän–Japanin sotaan.
Sazanami luokiteltiin 28. elokuuta 1912 kolmannen luokan hävittäjäksi, ja se poistettiin taistelutehtävistä. Alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1913 Ikazuchin tuhouduttua, ja se myytiin 23. elokuuta 1914 nimellä SS Sazanamimaru.
Uskonnoton kasvatus

Ranskalaisia koululaisia Louvressa. Ranskan julkisissa kouluissa ei ole uskonnonopetusta, koska kirkko ja valtio ovat erillään.
Uskonnoton kasvatus viittaa sekulaariin tai ateistiseen kasvatukseen.