Vladimir Aleksandrovitš Romanov
Kolmen keisarin hallituskauden aika

Suuriruhtinas Vladimir oli tärkeissä sotilasviroissa kolmen keisarin hallituskauden aikana. Hän otti osaa taisteluun Venäjän ja Turkin sodassa 1877–1878 isänsä ja veljiensä Aleksandrin ja Sergein kanssa. Hän taisteli turkkilaisia joukkoja vastaan Venäjän armeijan XII joukko-osaston komentajana. Sotilasura kuitenkin kiinnosti häntä vähemmän kuin taide ja kirjallisuus. Vuonna 1880 hänen isänsä nimitti hänet Pietarin keisarillisen taideakatemian puheenjohtajaksi. Hänestä tuli myös Keisarillisen tiedeakatemian jäsen ja Rumjantsevin museon agentti. Suuriruhtinas Vladimir oli pääkaupungissa, kun hänen isänsä murhattiin ja Aleksanteri III seurasi häntä valtaistuimelle vuonna 1881. Vladimirin, joka toipui veljeään nopeammin, tuli ilmoittaa keisarin kuolemasta julkisuuteen. Vladimir peri isänsä henkilökohtaisen kirjaston, jonka suuriruhtinas lisäsi suureen kirjakokoelmaansa, joka oli järjestetty kolmeen kirjastoon Vladimirin palatsissa. Vuoden 1917 Venäjän vallankumouksen jälkeen kirjat myytiin hinnoiteltuina painon mukaan, ja ne ovat tällä hetkellä osa useassa amerikkalaisessa yliopistokokoelmassa.
Vaikka Aleksanteri III ei ollut läheinen Vladimirille ja heidän puolisoittensa välillä oli kilpailua, hän edisti veljensä uraa. Isänsä kuoleman jälkeisenä päivänä hän nimitti Vladimirin Pietarin sotilaskuvernööriksi, jota aiemmin hoiti heidän setänsä Nikolai Nikolajevitš. Vladimir palveli valtioneuvostossa ja johti virallista komissiota, joka valvoi Kristuksen ylösnousemuksen kirkon rakentamista, joka rakennettiin vuosina 1883–1907 keisari Aleksanteri II:n salamurhapaikalle.
Suuriruhtinas Vladimir oli innokas hyväntekijä. Lahjakkaana taidemaalarina hänestä tuli kuuluisa taiteiden suojelija. Hän suosi monia taiteilijoita ja keräsi arvokkaan kokoelman maalauksia ja vanhoja ikoneja. Myöhemmin hän kiinnostui baletista. Hän rahoitti Sergei Djagilevin Ballets russes balettiseurueen ensimmäisen kiertueen Ranskassa.
Keisari Aleksanteri III:lle syntyneet kolme poikaa asettivat Vladimirin ja Vladimirin omat kolme poikaa etäälle Venäjän valtaistuimen periytymisjärjestyksessä. Vladimir oli yllättäen lähellä keisariksi tulemista vuonna 1888, kun Aleksanteri III puolisoineen ja kaikkine lapsineen joutui juna-onnettomuuteen Borkissa (nyk. Ukraina). Vladimir ja hänen puolisonsa, jotka olivat tuolloin Pariisissa, eivät vaivautuneet palaamaan Venäjälle. Tämä ärsytti Aleksanteri III:tta, joka kommentoi, että jos hän olisi kuollut lastensa kanssa, Vladimir olisi rynnännyt takaisin Venäjälle tullakseen keisariksi. Aleksanteri III:n kuoltua vuonna 1894 levisi perusteettomia huhuja, että armeija aikoi julistaa suuriruhtinas Vladimirin keisariksi veljenpoikansa Nikolai II:n tilalle. Vladimir yritti vaikuttaa uuteen keisariin erityisesti Nikolai II:n hallituskauden alussa.
Vaikka suuriruhtinas oli poliittisten näkemyksiensä suhteen konservatiivinen, hän ei uskonut inhimillisiin hyveisiin. Hän oli itsekin jonkinlainen veijari, ja hän piti hauskojen nokkelien ihmisten seurasta heidän ideologiastaan tai taustastaan riippumatta. Venäläisen yhteiskunnan liberaaleimmat jäsenet kutsuttiin hänen palatsiinsa ylenpalttisiin juhliin. Hän pelotti usein ihmisiä karkeudellaan, töykeydellä ja kiivaalla luonteellaan. Vladimir Aleksandrovitš oli omistautunut perheenisä ja läheinen lapsilleen.