stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ishi

Ishi, viimeinen Yana-intiaaniheimon jäsen.
Ishi (n. 1860/1862 – 25. maaliskuuta 1916) oli viimeinen eristyksissä elänyt, kulttuurinsa säilyttänyt yana-intiaaniheimon jäsen.
Elämäkerta > Viimeiset vaiheet

Ishi ei halunnut asiaa kysyttäessä siirtyä intiaanireservaattiin, vaan halusi asua elämänsä loppuun kuin valkoinen mies. Ishi sairastui tuberkuloosiin vuonna 1915 ja hänen tilansa huononi kaiken aikaa. Hän pyysi päästä "kotiin" museoon kuolemaan. Ishi kuoli 15. maaliskuuta 1916 noin 54 vuoden iässä.
Fujiwo Ishimoto

| Fujiwo Ishimoto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1941 (ikä 83) Ehime, Japani
Ammatti:  Tekstiili- ja keramiikkataiteilija,
Taiteilija
Aktiivisena:  1960-
Kuuluisimpia töitä:  Marimekon suunnittelija
Palkinnot
 Nousevan auringon ritarikunta 2011 Pro Finlandia -mitali 2010 Kaj Franck -muotoilupalkinto 1994  Valtion taideteollisuuspalkinto 1991 
Fujiwo Ishimoto (jap. 石本藤雄, Ishimoto Fujio; s. 10. maaliskuuta 1941 Ehime, Japani) on japanilaissyntyinen tekstiili- ja keramiikkataiteilija, joka on asunut Suomessa vuodesta 1970. Ishimoto opiskeli graafikoksi Tokyo National University of Artissa 1960–1964. Nähtyään Maija Isolan Marimekko-kuoseja Tokiossa 1960-luvulla Ishimoto päätti matkustaa Suomeen tutustuakseen Marimekkoon ja suomalaiseen suunnitteluun.
Ishimoto toimi Décembren suunnittelijana 1970–1974 ja Marimekon suunnittelijana 1974–2006. Hän on suunnitellut Marimekolle yhteensä noin 400 painokangasmallia. Ishimoto on suunnitellut lisäksi keramiikkaa Arabialle vuodesta 1989 ja tehnyt puvustuksia ja lavastuksia. Fujiwo Ishimoton suunnittelutyössä yhdistyvät japanilaisuus ja suomalainen luonto. Rakkaus keramiikkaan on osittain peräisin taiteilijan lapsuudesta, sillä hänen lapsuudenkotinsa Ehimessä sijaitsee vanhassa keramiikkakylässä. Ishimoto on pitänyt näyttelyjä sekä Suomessa että Japanissa.
Palkinnot ja tunnustukset

Nousevan auringon ritarikunta 2011
Pro Finlandia -mitali  2010
Kaj Franck -muotoilupalkinto 1994
Valtion taideteollisuuspalkinto 1991
Suomi muotoilee -kunniamaininta 1983, 1989 ja 1993
Kirjallisuutta

Carla Enbom: Matkalla: Fujimo Ishimoto 25 vuotta tekstiili- ja keramiikkataiteilijana. Marimekko Oyj ja Amos Andersonin taidemuseo, Helsinki 2001. ISBN 9529531419
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  KulturNav
Takuboku Ishikawa

Takuboku Ishikawa
Takuboku Ishikawa (jap. 石川 啄木, Ishikawa Takuboku; 20. helmikuuta 1886 Hinoto, Iwate – 13. huhtikuuta 1912 Tokio) oli japanilainen runoilija, jonka tuotannosta erityisen merkittäviksi ovat nousseet hänen kirjoittamansa tankat. Hänen alkuperäinen nimensä oli Hajime Ishikawa (jap. 石川 一, Ishikawa Hajime).
Ishikawa julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Akogare vuonna 1905. Muutettuaan Tokioon vuonna 1908 hänen tyylinsä muuttui vähitellen naturalistisempaan ja poliittisempaan suuntaan. Tokiossa hän toimi Asahi Shimbunin oikolukijana ja toimittajana ja kirjoitti päiväkirjoja, joista Rōmaji nikki julkaistiin kokonaisuudessaan vuonna 1954. Päiväkirja oli kirjoitettu latinalaisilla aakkosilla (rōmaji), jotta hänen vaimonsa ei olisi ymmärtänyt niitä.
551 tankarunon kokoelman Ichiaku no suna Ishikawa sai päätökseen vuonna 1910. Hänen kirjoittamansa tankat olivat perinteisen muotoisia, mutta niissä käytetty kieli oli uudenlaista ja elävää. Ishikawa kuoli krooniseen sairauteen vain 26-vuotiaana; hän ehti ennen kuolemaansa julkaista vielä uudentyyppisiä runoja sisältäneen Yobuko no fue -kokoelman vuonna 1912. Kanashiki gangu -kokoelma julkaistiin postuumisti samana vuonna.
Suomennettuja runoja

julkaisussa: Sateen ääni sillalla: japanilaista runoutta , toim. Jaakko Anhava, Otava Helsinki 2007 ISBN 978-951-1-21576-9 Runot suomentanut Tuomas Anhava englannin-, saksan- ja ranskankielisten käännösten pohjalta. Joidenkin käännösten viimeistely Jaakko Anhava.
Eikö teidän siis edes tee mieli elää,
Yöt päivät huokaa kivihevosen korviin
julkaisussa: Runou s 1984; nro 1. Runot suomentanut Kai Nieminen
Kauhu kesäisessä kaupungissa
Älä nouse
Loputtoman väittelyn jälkeen 1–2, suomentanut Kai Nieminen, julkaisussa: Kulttuurivihkot 1975; nro 6
Nuoruus, suomentanut G. J. Ramstedt, teoksessa: Japanilaisia runoja. WSOY 1953 – 4. painos 1978 ISBN 951-0-07619-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takuboku Ishikawa Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Irrationalismi

Francisco de Goya:n 1799 teos El sueño de la razón produce monstruos (Järjen uni tuottaa hirviöitä) on tulkittu olevan kannanotto irrationalismiin.
Irrationalismi (< lat. irrationalis = epäjärjellinen)  tarkoittaa yleisesti filosofisia virtauksia, jotka pitävät 
objektiivisen maailman rationaalisen ymmärtämisen sijaan tahdon ja yksilöllisyyden harjoittamisen tärkeämpänä. Termi sellaisenaan ei koske tiettyä koulukuntaa, vaan se kuvaa yleistä suuntausta filosofian historian kulussa. Määritelmää sovelletaan yleensä erilaisiin eksistentialismin ja nietzschelaisiin virtauksiin (kuten elämänfilosofia), jotka reagoivat positivismin ja uuskantilaisen filosofian hegemoniaa vastaan ​​1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Irrationalistit ovat irrationalismin kannattajia.
Irrationalismilla ilmenee usein taiteessa, teologiassa ja politiikassa rationalististen käsitysten vastakohtana.
Yleiskatsaus

Irrationalismi varsinaisessa merkityksessä viittaa maailmankatsomuksiin, joille on ominaista erityisesti irrationaalisuuden hetki ja jotka myös jättävät rationaalisen ajattelun sivuun vaihtoehtoisten, korkeampien kognitiivisten toimintojen - usein tietyn muodon intuition - hyväksi. Nämä voivat sisältää näkemyksen, että tietyt asiat ovat rationaalisen ymmärryksen ulkopuolella, että täydellinen rationaalisuus on riittämätöntä tai jopa haitallista ihmiselämälle tai että ihmiset eivät ole vaistomaisesti rationaalisia ja edistyksellisiä. Tässä suhteessa termi on löytänyt tarkemman käytön tietyille filosofisille kannanoille.
Irrationalismin ydinajatuksena on vastustaa rationalismin filosofiaa. Koska termiä irrationalismi käytetään usein halventavana syytöksenä kritisoimaan muita näkemyksiä kohtuuttomina, epätieteellisinä ja siten virheellisinä, se on tieteellisenä kategoriana kiistanalainen, varsinkin yksittäistapauksissa. Muuten termiä käytetään kuitenkin usein epäspesifisesti ja - kuten sen vastine, rationalismi - hyvin erilaisissa merkityksissä.
Sen mukaan, millä alueella irrationalismin teesit ovat edustettuina, voidaan erottaa metafyysinen (ontologinen) ja tietoteoreettinen (epistemologinen) irrationalismin asema:
Metafyysinen irrationalismin mukaan todellisuus on jatkuvasti uutta luovaa kehitystä, Arthur Schopenhauerin mukaan tahtoa, Henri Bergsonin mukaan elämää.
Tietoteoreettisen irrationalismin mukaan todellisuus on paremmin tajuttavissa vaiston, eläytymisen tai intuition avulla eikä niinkään rationaalisen kaavoihin sidotun ajatuksen. Monet elämän keskeiset asiat ovat käsittämättömiä tai niitä ei voi järjellä hallita.
Rationaalisuuden hylkäämisellä ainoana merkityksellisen tiedon lähteenä on kauaskantoisia vaikutuksia tieteellisen metodologian arviointiin. Siksi irrationalistiset kannat kohdistuvat usein yksinomaan rationalistisia tieteellisiä ja sosiaalisia kehitys- ja edistysteorioita vastaan. Myös filosofian perinteitä arvioidaan erityisesti näiden lähtökohtien mukaan.
Irrationalismin alkuperä

Irrationalismilla on juurensa antiikin filosofiassa, ja sen peruselementit ovat läsnä kouluissa, kuten skeptikoissa, sofismissa ja uusplatonismissa.
Rationalismin filosofia, erityisesti klassinen rationalismi, nousi esiin valistuksen aikana, ja sitä edustivat René Descartesin, Gottfried Leibnizin, Baruch Spinozan ja Immanuel Kantin teokset ja tutkimukset. Kuitenkin jopa valistuksen aikana näiden ajattelijoiden käsitykset olivat kyseenalaistettuja.
Nykyaikaiset irrationalistiset kannat juontavat juurensa saksalaisesta idealismista ja 1700-luvun romantiikasta. Johann Georg Hamann, Friedrich Heinrich Jacobi ja Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling ovat aatteen edelläkävijöitä. Yhteinen tekijä heissä on älylliset näkemykset, jotka suosivat aatteita joita Immanuel Kant vastusti. György Lukács väittää että irrationalismin ensimmäinen aikakausi syntyi Schellingin ja Kierkegaardin myöten, ns. taistelussa saksalaisen idealismin omaksumaa dialektista edistyksen käsitettä vastaan.
Keskustelu 1900-luvun Irrationalismista

Toisen maailmansodan jälkeen irrationalismista keskusteltiin erityisesti sen poliittisiin kytköksiin Euroopan tärkeimpien totalitaaristen valtioiden perustamisideologioihin. Tämä koskee Neuvostoliittoa (kommunismi), Italian kuningaskuntaa (fasismi) ja erityisesti Natsi-Saksaa (natsismi).
Natsismi viittasi avoimesti Friedrich Nietzschen aatteisiin, tai pikemminkin hänen sisarensa Elisabeth Förster-Nietzschen vääristämään versioon, ja myös Oswald Spenglerin teokseen "Länsimaiden perikato". Viitaten saksalaisen vitalismin (eli elämänfilosofian) irrationalistisiin teorioihin, nämä teokset rakensivat kertomuksen siitä, että kaikki sivilisaatiot käyvät läpi luonnollisen kehityksen, kukinnan ja rappeutumisen kiertokulkua ja että Eurooppa, joka oli kapean materialismin ja urbaanin kaaoksen uhri, oli viimeisessä elämänvaiheessa - ns. maailman talvi. Eurooppa joutuisi raakojen politiikkojen ja tuhosotien uhriksi, ellei se onnistu puhdistautumaan ja palauttamaan henkisiä arvojaan ja alkuperäistä väkikantaa. Goethen, Wilhelm Diltheyn, Nietzschen (erityisesti hänen ikuisen paluun teoriansa) ja kreikkalaisen ajattelun vaikutuksesta Spengler näki historian jatkuvana rappeutumisprosessina, johon oli reagoitava vahvasti autoritaarisen valtion perustamisella.
György Lukács viittasi Oswald Spenglerin, Martin Heideggerin (eksistenttialismi) ja Ludwig Klagesin (sotien välisen elämänfilosofia) yhdistettyihin käsityksiin, joka antoi natseille keinot mytologisoida historiaa heidän tahtoonsa. Lukács totesi että; "Spenglerin myötä todellisen historian syrjäyttivät myytit; Heideggerin myötä se upposi epäaitouteen ja Klagesin myötä se esitettiin joukkona vertauksia ihmisen syntiinlankeemukseen, joka johtui järjen ja pahamaineisen älyn vallasta".
Käännös suomeksi
Ismael

| Ismael> יִשְׁמָעֵאל |
| --- | --- |
 James Tissotin vesiväri Ismaelista.
Henkilötiedot
Vanhemmat:   Abraham  Hagar 
Sukulaiset:  Iisak (velipuoli)
Hagar ja Ismael
Ismael oli Vanhassa testamentissa Abrahamin vanhin poika, jonka Abraham sai orjattarensa Hagarin kanssa. Abrahamin vaimo Saara ei pysty saamaan lasta ja hän antaa egyptiläisen orjattarensa Hagarin Abrahamille.
Vanhan testamentin mukaan enkeli käski Hagaria antamaan pojalleen nimen Ismael, joka tarkoittaa ’Jumala kuulee’ (1. Moos. 16:11). Hagarilla oli hätä, koska hän oli Saaraa paossa. Enkeli sanoi vielä: ”Poikasi on oleva kuin villiaasi, hänen kätensä on kaikkia vastaan, ja kaikkien käsi on häntä vastaan, aina hän on oleva vastakkain kaikkien veljiensä kanssa.” (1. Moos. 16:12.)
Myöhemmin Hagar ja Ismael karkotettiin kodistaan, kun Saara oli synnyttänyt pojan, Iisakin. Samalla kuitenkin ennustettiin, että myös Ismaelin jälkeläisistä kehittyy suuri kansa kuninkaineen. Raamatun kertomus luetteleekin 12 Ismaelin poikaa ja kertoo heidän olleen heimopäälliköitä. Arkeologit eivät ole löytäneet selviä todisteita tästä valtakunnasta.
Ismaelin jälkeläisinä pidetyt ismaelilaiset olivat pohjoisarabialainen beduiiniheimo, josta on muutamia mainintoja myös Vanhan testamentin myöhemmissä kohdissa.  Myöhempinä aikoina sekä juutalainen että islamilainen perinne ovat pitäneet Ismaelia muidenkin arabien kantaisänä. Sen takia Ismael on muslimeille erityisen tärkeä hahmo ja yksi islamin profeetoista. Ismaelia pidetään islamissa myös Muhammadin esi-isänä.
Muslimien käsityksen mukaan Jumalan käsky uhrata "ainokainen poikansa", jonka nimeä ei mainita Koraanissa, voi viitata vain Ismaeliin (arab. Ismail), eikä nuorempaan velipuoleen Iisakiin (arab. Ishaq) joka nimi mainitaan Raamatussa. Muslimien mielestä Iisakin maininta uhrauksen yhteydessä on juutalaisten lisäys, koska heidän taas katsotaan periytyvän Iisakista. Lisäksi muslimit katsovat väitteen siitä että Hagar (arab. Hajira) oli orja, olevan loukkaava ja hänen katsotaan olevan Abrahamin toinen vaimo, joka oli ollut jonkinlaisessa palvelijan asemassa.
Aiheesta muualla

Genealogy from Adam to the Twelve Tribes
Ishmael in Islam (Arkistoitu – Internet Archive)
The Jewish Encyclopedia: Ishmael
Ishmael in Bahai Faith
Irianinlurikki

| Irianinlurikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Melanesianlurikit Charmosyna
Laji::  josefinae
Kaksiosainen nimi
 Charmosyna josefinae  (Finsch, 1873) 
Katso myös
   Irianinlurikki Wikispeciesissä   Irianinlurikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Irianinlurikki (Charmosyna josefinae) on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Irianinlurikin pituus on noin 24 cm ja paino noin 68 g. Se on selvästi kookkaampi kuin useimmat muut melanesianlurikit. Sen höyhenpuvun päävärit ovat punainen ja vihreä. Pää, yläselkä, yläperä, mahapuoli sekä pääosa pyrstöstä ovat punaiset, siivet, selkä ja niska vihreät. Pitkähkön pyrstön kärki ja alapuoli ovat keltaiset. Nokka on oranssinpunainen, iiris keltainen ja koivet ruskeat. Naaras muistuttaa koirasta mutta sen alaselkä on vihreä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen.
Esiintyminen

Irianinlurikki elää Papua-Uuden-Guinean länsiosan vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia, nimialalaji josefinae sekä alalajit sepikiana ja cyclopum. Irianinlurikki on lemmikkinä harvinainen.
Elinympäristö

Irianinlurikit elävät pääasiassa vuoristometsissä 750–2 000 metrin korkeudella, paikoin myös alempana. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai hiljaisina pikku parvina. Ne lyöttäytyvät usein keijulurikkien seuraan.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneistä linnuista. Pesä on kolossa. Munia on tavallisesti kaksi. Haudonta-aika on noin 25 päivää ja pesäpoikasaika noin kaksi kuukautta.
Ravinto

Irianinlurikit syövät siitepölyä, kukkien nuppuja ja mettä sekä mahdollisesti pehmeitä hedelmiä.
Islannin lippu

Islannin lippu
Valtiolippu
Presidentin lippu
Islannin kansallislippu (isl. Íslenski fáninn) otettiin käyttöön vuonna 1915. Siinä yhdistyvät Islannin perinteiset värit, valkoinen ja sininen. 1900-luvun alkupuolella Islannille suunniteltiin lippua, jossa olisi ollut valkoinen risti sinisellä pohjalla, kuvaamassa merta ja jäätä. Myöhemmin valkoisen ristin keskelle lisättiin kapeampi punainen risti kuvaamaan tulivuoria.
Skandinaavinen risti muistuttaa siitä, että Islanti kuuluu Skandinavian kulttuuripiiriin. Lippu on kuin Norjan lippu käänteisenä: Norjan lipussa on punaisella pohjalla sininen risti valkoisin reunoin ja Islannin lipussa sinisellä pohjalla punainen risti valkoisin reunoin. Tämä symboloi Islannin väestön polveutumista norjalaissiirtolaisista. Valtiolippu, jota myös sotalaivasto käyttää ja joka on tyypillinen halkio- eli kielekelippu, noudattaa Pohjoismaiden mallia.
Lipun mitat ja värit

Islannin lipun korkeus on 18 ja pituus 25 mittayksikköä. Lippu jakautuu pystysuunnassa suhteessa 7:1:2:1:7 ja vaakasuunnassa lipputangon puolelta lähtien suhteessa 7:1:2:1:14. Ristin punaisen osan leveys on siis 2 mittayksikköä ja valkoisen reunan 1 mittayksikkö. Siniset kentät ovat seitsemän mittayksikön korkuiset. Lipputangon puoleisten sinisten kenttien leveys on seitsemän ja uloimpien kenttien vastaavasti 14 mittayksikköä.
Lipun viralliset SCOTDIC-järjestelmän (Standard Colour of Textile, — Dictionaire Internationale de la Couleur) mukaiset värit ovat:
Sininen: SCOTDIC nr. 693009.
Valkoinen: SCOTDIC nr. 95.
Punainen: SCOTDIC ICELAND FLAG RED.
Lisäksi Islanti on harkinnut esittävänsä lipulle myös Pantone-, CMYK- ja RGB-järjestelmien mukaiset väriarvot. Toistaiseksi nämä ehdotetut arvot ovat kuitenkin vielä epävirallisia:
Pantone:
Sininen: PMS 287
Punainen: PMS 1795
CMYK:
Sininen: CMYK 100-69-0-11.5
Punainen: CMYK 0-94-100-0
RGB-heksadesimaaliarvot:
Sininen: #00529B
Punainen: #EE3423
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islannin lippu Wikimedia Commonsissa
Euroopan liput
| --- | --- |
Valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Azerbaidžan  Armenia  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Islanti  Irlanti  Italia  Itävalta  Kroatia  Kreikka  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Yhdistynyt kuningaskunta Englanti  Skotlanti  Wales  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro 
Itsehallintoalueet:  Ahvenanmaa  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Jersey  Mansaari 
Tunnustamattomat valtiot:  Abhasia  Artsakh  Kosovo  Transnistria  Pohjois-Kypros 
Islannin lipun mittasuhteet.
David Irving

David Irving
Irving luentokiertueella Yhdysvalloissa vuonna 2005.
David John Cawdell Irving (s. 24. maaliskuuta 1938) on brittiläinen kirjailija ja holokaustin kieltäjä, joka on kirjoittanut erityisesti toisesta maailmansodasta. Hänen 1960- ja 1970-luvuilla julkaistut sotahistoriateokset saavuttivat huomattavaa suosiota, mutta 1980-luvun lopulta lähtien hän ajautui marginaaliin päädyttyään tukemaan holokaustin kieltävää materiaalia.
Sotahistorian kirjoittaja

Irvingin ensimmäinen kirja The Destruction of Dresden (1963) käsitteli Dresdenin pommituksia helmikuussa 1945. Keskustelu Saksan kaupunkien ja siviilien pommituksien oikeutuksesta oli jo herännyt, ja Irvingin kirjasta tuli kansainvälinen myyntimenestys. Kirjan esittämä lukema Dresdenin pommitusten uhrien määrästä, 100 000–250 000 oli huomattavasti suurempi kuin aikaisemmat, ja muodostui tiedeyhteisön totuudeksi. Kirjaa ja sen esittämiä lukuja siteerattiin laajalti myös muissa teoksissa. Luvut perustuivat kuitenkin vain yhden haastateltavan arvioon, jolla ei ollut tukevia dokumentteja. Nykyinen arvio Dresdenin kuolonuhrien määrästä on 25 000–40 000, mutta eräät pommituksista selvinneet kaupungin asukkaat ovat pitäneet lukuja liian pieninä.
Kirjallisten töiden tuotto vaikutti kaiken kaikkiaan niin lupaavalta, että Irving jättäytyi parin vuoden opiskelujen jälkeen vapaaksi kirjailijaksi. Hänen tuotantonsa alkupään teoksiin kuuluu V-2, Hitlerin unelma, hyvin brittiläinen näkökulma Saksan ohjuskeskuksen pommituksiin. Syvempi kiinnostus sotaa koskevaan saksalaiseen näkökulmaan sai alkunsa, kun Irving käänsi saksalaisen tiedustelu-upseeri Reinhard Gehlenin muistelmat 1970-luvun alussa. Sittemmin Irvingin kirjoittamat historiikit ovat koskeneet pelkästään natsi-Saksan johtavia hahmoja, esimerkiksi Erwin Rommelia, Rudolf Hessiä ja Hermann Göringiä. Vielä 1980-luvulla hän kirjoitti Adolf Hitlerin sairauskertomuksen, mutta kirjamyynnin hiipuessa hänen teoksensa tulivat kantaa ottavammiksi.
Irvingin kirjoista on suomeksi julkaistu V-2, Hitlerin unelma sekä sotamarsalkka Erwin Rommelin elämäkerta Rommel (Kirjayhtymä, 1979) ISBN 951-26-1717-X. Näissä kirjoissa Irvingin näkemykset holokaustista eivät vielä tulleet esiin.
Näkemykset ja kirjallisuus

Irving itse on kiistänyt olevansa holokaustin kieltäjä. Holokaustin tutkija Deborah Lipstadt kirjoitti teoksessaan Denying the Holocaust, että Irving on holokaustin kieltäjä, josta Irving haastoi Lipstadtin ja hänen kustantajansa Penguin Booksin oikeuteen kunnianloukkauksesta. Irving  hävisi julkisuutta saaneen oikeudenkäynnin, kun englantilainen tuomioistuin katsoi, että Irving on aktiivinen holokaustin kieltäjä, antisemiitti ja rasisti.
Itseoppineen Irvingin historiankerronnasta poikkeavat näkemykset toisesta maailmansodasta, Adolf Hitleristä ja holokaustista ovat tuoneet hänelle ikonin aseman uusnatsien ja muiden holokaustin kieltäjien keskuudessa.lähde? Häntä on puheidensa ja kirjojensa vuoksi estetty astumasta Saksan ja Itävallan maaperälle. Molemmissa valtioissa holokaustin kieltäminen julkisesti on rikos. Häntä on myös estetty menemästä Kanadaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin.
Irving on ilmaissut rasistisia ja antisemitistisiä näkemyksiä sekä julkisesti että yksityisesti. Irving on korostanut uskovansa salaliittoon, että juutalaiset hallitsevat maailmaa ja hän uskoo, että kuva holokaustista on rakennettu osana tätä salaliittoa.
Vuoden 2017 maaliskuussa uutisoitiin, että Cambridgen yliopiston kirjasto siirtää Irvingin teokset pois näkyvistä, koska eräs juutalainen opettaja oli tehnyt asiasta valituksen. Siirron jälkeen kirjoja pystyy lukemaan kirjastossa vain erityisestä pyynnöstä.
Pidätys ja vankilatuomio Itävallassa

Marraskuussa 2005 Itävallan poliisi pidätti Irvingin, ja helmikuussa 2006 hänet tuomittiin Itävallassa kolmeksi vuodeksi vankilaan holokaustin kieltämisestä. Irving vapautettiin 13 kuukautta kestäneen ehdottoman vankeuden jälkeen 20. joulukuuta 2006 ehdolliseen vankeuteen odottamaan ylemmän oikeusasteen käsittelyä.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta David Irving on Wikiaineistossa (englanniksi)
United States Holocaust Memorial Museum: Holocaust Denial and Distortion
David Irvingin verkkosivusto
David Irvingin The Trail of the Desert Fox: Rommel Revised -kirja voi ladata englanninkielisenä pdf-muodossa täältä
Holokaustin kieltämistä edustava Institute for Historical Review
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
David Irving (2003)
Ioni

Ioni on sähköisesti varautunut atomi tai molekyyli. Ionin sähkövarauksellisuus aiheutuu joko sen ylimäärästä elektroneja verrattuna atomin järjestysluvun mukaiseen elektronimäärään, jolloin kyseessä on negatiivisesti varautunut anioni, tai elektronivajauksesta, jolloin kyseessä on positiivisesti varautunut kationi. Varauksettomalla atomilla protonien ja elektronien lukumäärä on siis yhtä suuri. Koska anionit ja kationit ovat vastakkaisesti varautuneita, ne voivat vetää toisiaan puoleensa sähköstaattisten vetovoimien vuoksi ja muodostaa siten ioniyhdisteitä. Erimerkkisten ionien välisten voimakkaiden sähköisten vetovoimien seurauksena ioniyhdisteiden sulamis- ja kiehumispisteet ovat korkeita.
Sana ioni tulee kreikan kielen sanasta ion, joka tarkoittaa vaeltajaa. Etuliitteet kat- ja an- tulevat kreikan kielen sanoista “alas” ja “ylös”. Erimerkkiset varaukset kulkevat sähkökentällä eri suuntiin.