stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter V. Brett
Aiheesta muualla

Peter V. Brett Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Philippa Bowden

| Philippa Bowden |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1995 (ikä 29) Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  Kilpaurheilija
Uran tiedot
Lempinimi:  Phily
Laji:  Kestävyysjuoksu
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Naisten 10 km: 75. 
Ennätykset:  5 km: 15.44,54 (2022) 10 km: 32.33,10 (2018) Puolimaraton: 1.12.15 (2024) Maraton: 2.29.14 (2024)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Philippa ”Phily” Bowden (s. 29. maaliskuuta 1995) on brittiläinen kestävyysjuoksija, valmentaja ja tubettaja. Bowden on Britannian naiskilpajuoksijoiden rankingissa sijalla 29, maailmanlaajuistesti 10 kilometrin matkalla 75:s ja 5 kilometrin matkalla 115:s.
Bowden aloitti maratonuransa vuonna 2022 Sevillan maratonilla, jossa hän saavutti maaliviivan ajassa 2.29.16. Sevillan jälkeeen Bowden on kilpaillut lukuisissa maratoneissa ympäri maailmaa.
Bowden juoksi nopeimman maratoninsa 14. tammikuuta 2024 Houstonissa ajassa 2.29.14.
Paul John Marx

Mgr Marx
Paul John Marx (12. maaliskuuta 1935 Mutzig, Ranska – 19. kesäkuuta 2018) oli Papua-Uudella-Guinealla toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen Pyhän Sydämen lähetyssaarnaajien papiksi 29. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Kereman koadjuuttoripiispaksi 3. toukokuuta 1985. Piispaksi konsekroinnin suoritti 13. joulukuuta Peter Kurongku, jota avustivat Virgil Patrick Copas ja Benedict To Varpin.
Marxista tuli 6. joulukuuta 1988 Kereman piispa, ja hän toimi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle 13. maaliskuuta 2010.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Patreksfjörður

| Patreksfjörður |
| --- | --- |
 Patreksfjörður kesäkuussa 2008.
 Patreksfjörðurin sijainti.
 Koordinaatit: 65°35.8′N, 23°59.9′W 
Valtio:  Islanti
Alue:  Länsivuonot
Kunta:  Vesturbyggð
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku (2018)  (arvio):  677
Aikavyöhyke:  UTC+0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Patreksfjörður on pieni kalastajakylä Länsivuonojen alueella Islannissa. Vuoden 2018 arvion mukaan kylässä asui 677 asukasta. Kylä on nimetty Pyhän Patrickin mukaan. Pyhä Patrick oli uudisraivaaja Örlygur Hrappsonin hengellinen opas. Hrappson oli yksi alueen ensimmäisistä uudisraivaajista.
Kylässä on muun muassa geoterminen uima-allas, postitoimisto, apteekki, pankki, leirintäalue, kaksi vierastaloa, matkailutoimisto, ravintola, kahvila ja huoltoasema.
Patreksfjörðurin ystävyyskaupunkeja ovat Suomessa Naantali, Tanskassa Bogense, Norjassa Svelvik ja Ruotsissa Vadstena.
Aiheesta muualla

Patreksfjordur.is (Arkistoitu – Internet Archive) (islanniksi)
Philipp von Hessen

| Philipp von Hessen |
| --- | --- |
 Hessenin ja Brabantin maakreivi
 
Syntynyt:  6. marraskuuta 1896 Rumpenheimin linna, Offenbach, Saksan keisarikunta
Kuollut:  25. lokakuuta 1980 (83 vuotta) Rooma, Italia
Puoliso:  prinsessa Mafalda
Lapset:  Moritz Heinrich Otto Elisabeth
Suku:  Hessen
Isä:  Friedrich Karl
Äiti:  Margaret
Prinsessa Mafalda ja Philipp von Hessen heidän hääpäivänään 23. syyskuuta 1925.
Philipp von Hessen (6. marraskuuta 1896 – 25. lokakuuta 1980) oli Hessenin suvun päämies, Hessenin ja Brabantin maakreivi. Hän oli vuosina 1933–1943 Hessen-Nassaun provinssin maakuntajohtaja eli oberpräsident.
Philippin vanhemmat olivat Hessenin ja Brabantin maakreivi Friedrich Karl, joka valittiin Suomen kuninkaaksi vuonna 1918, ja prinsessa Margaret. Saksan viimeinen keisari Vilhelm II oli hänen enonsa. Philippin vaimo oli prinsessa Mafalda, Italian kuningas Viktor Emanuel III:n tytär. Heidän poikansa oli myöhemmin suvun päämieheksi tullut Moritz von Hessen.
Philipp von Hessen oli hyvissä väleissä Hermann Göringin kanssa ja myös Adolf Hitlerin suosiossa. Suosio kuitenkin kääntyi ja vuonna 1943 Philipp vangittiin. Mafalda kuoli Buchenwaldissa.
Philipp von Hesseniä on pidetty biseksuaalina.
Perforiini

Malli perforiinin rakenteesta
Perforiini on solun hajottamiseen osallistuva proteiini, jota tappaja-T-solut ja luonnolliset tappajasolut erittävät tuhotessaan kohdesolujaan.
Toimintamekanismi

Virusinfektoituneen tai pahanlaatuiseksi muuttuneen solun tunnistaessaan tappaja-T-solu vapauttaa eksosytoosilla perforiinia ja grantsyymeja kohdesolun pinnalle. Solunulkoisen nesteen korkean kalsiumpitoisuuden vaikutuksesta perforiini liittyy kohdesolun solukalvoon, polymerisoituu ja muodostaa solukalvon läpäiseviä kanavia. Kanavien avulla solun sisälle kulkeutuu solunulkoisesta nesteestä kalsiumioneja, jotka käynnistävät kohdesolussa solukalvon korjausmekanismin. Tähän korjausmekanismiin sisältyy solukalvon vaurioituneiden osien ottaminen solun sisälle endosytoosilla. Muodostuviin endosytoosirakkuloihin kulkeutuu myös solukalvon pinnalta tappaja-T-solun erittämiä perforiini- ja grantsyymiproteiineja. Grantsyymi vapautuu todennäköisesti perforiinin avustuksella endosytoosirakkuloista solulimaan, jossa se käynnistää kohdesolun apoptoitumisen.
Paul Johnson (jääkiekkoilija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 1960 |  |  |
Paul Herbert Johnson (18. toukokuuta 1935, 1936 tai 1937 West St. Paul, Minnesota – 17. heinäkuuta 2016) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja.
Yhdysvaltain miesten maajoukkueessa Johnson voitti olympia- ja MM-kultaa Squaw Valleyssa 1960 ja pelasi myös Innsbruckin talviolympialaisissa 1964 sekä vuosien 1958, 1959 ja 1961 MM-kilpailuissa.
Johnson kuoli 17. heinäkuuta 2016.
Pekka Lindgren

| Pekka Lindgren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1985 (ikä 39) Oulu
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Linkku, Peku
Pelipaikka:  hyökkääjä
Seura:  Koskelankylän Riento
Pelinumero:  16
Pituus:  174 cm
Paino:  74 kg
Pekka Lindgren (s. 13. heinäkuuta 1985) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Koskelankylän Riennossa hyökkääjänä. Aiempiin seuroihin lukeutuvat Oulun luistinseura, Loviisan Tor, SC Tuhina ja Merikoski SBT.
Aiheesta muualla

Lindgren OLS:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Peter Van Petegem

Peter Van Petegem vuonna 2009
Peter Van Petegem (s. 18. tammikuuta 1970 Opbrakel) on entinen belgialainen maantiepyöräilijä, kevään yhden päivän klassikkokilpailujen erikoismies. Kauteen 2007 uransa päättänyt Van Petegem on yksi yhdeksästä ajajasta, jotka ovat voittaneet Flanderin ympäriajon ja Pariisi-Roubaix´n samana vuonna (2003).
Peter Van Petegem vuonna 2005.
Saavutuksia

Maantieajon MM-kilpailu: 1998 (2.), 2003 (3.)
Flanderin ympäriajo: 1998 (5.), 1999 (1.), 2000 (8.), 2002 (3.), 2003 (1.), 2005 (3.), 2006 (4.)
Pariisi-Roubaix: 2000 (2.), 2003 (1.), 2004 (6.)
Milano–San Remo: 1998 (7.), 1999 (7.)
Liège-Bastogne-Liège: 2002 (7.)
Amstel Gold Race: 2001 (6.), 2002 (6.), 2004 (5.)
Gent-Wevelgem: 2000 (2.)
Grand Prix Scheldeprijs: 1994 (1.)
Trofeo Luis Puig: 1996 (1.)
Omloop Het Volk: 1997 (1.), 1998 (1.), 2002 (1.)
Grand Prix E-3 Harelbeke: 1999 (1.)
De Pannen kolmen päivän ajo: 1999 (1.), 2002 (1.)
Grand Prix d'Isbergues: 2000 (1.), 2001 (1.)
Kuurne-Bryssel-Kuurne: 2001 (1.)
Pariisi–Nizza-ajo: 2001 kokonaiskilpailun 3. sija + voitto 2. etapilla
Alankomaiden ympäriajo: 1998 (3.)
Maailmancup: 2000 (10.), 2002 (8.), 2003 (3.), 2004 (7.)
Pekka Luhtanen

Pekka Luhtanen (s. 1937) on suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan ekonomi. Hän sai vuonna 1989 vuorineuvoksen arvonimen. Hän oli Luhdan, sittemmin L-Fashion Group, toimitusjohtaja vuodesta 1972 ja myöhemmin hallituksen puheenjohtaja. Perheyrityksen perusti hänen isoisänsä Vihtori Luhtanen.
Teokset

Elämäni langat ja linjat. V. Luhtanen Oy, Luhta Oy, L-fashion group Oy vuosina 1958-1999 perheyhtiöstä sukuyhtymäksi, omakustanne 2004
Peter Velits

| Peter Velits |
| --- | --- |
 Peter Velits vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peter Velits
Syntynyt: 21. helmikuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Slovakia
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  63 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2004 2005–2006:  Dukla Trencin Konica-Minolta
Ammattilaisjoukkue(et)
2007 2008–2009 2010–2011 2012–2013 2014–2016:  Team Wiesenhof-Felt Team Milram Team HTC Omega Pharma-Quick Step BMC Racing Team
Suurimmat voitot
 Maantieajon alle 23-v. maailmanmestaruus 2007 Joukkueaika-ajon maailmanmestaruus 2012, 2013, 2014 Espanjan ympäriajo, etappi  Aika-ajon Slovakian-mestaruus 2012, 2013, 2014 
 Tiedot päivitetty: 1. helmikuuta 2017 
Peter Velits (s. 21. helmikuuta 1985 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialainen maantiepyöräilijä, joka kilpaili ammattilaisena 2007–2016 edustaen Team Wiesenhof-Feltiä, Team Milramia, Team HTC:tä, Omega Pharma-Quick Stepiä ja BMC Racing Teamia.
Velits voitti 1.HC-kategoriaan – eli toiseksi korkeimpaan ProTourin jälkeen – kuuluvan Grand Prix de Fourmies -kilpailun syyskuussa 2007 ennen Daniele Nardelloa. Myöhemmin samassa kuussa hän voitti maantieajon alle 23-vuotiaiden maailmanmestaruuden Stuttgartissa ennen Wesley Sulzbergeriä. Vuonna 2009 hän voitti 1.HC-luokkaan kuuluvan GP Kanton Aargau -kilpailun ennen Ben Hermansia.
Velits voitti Espanjan ympäriajossa 2010 Peñafielissä ajetun 46 kilometrin aika-ajoetapin 12 sekunnin erolla Denis Menšoviin. Ympäriajon kokonaiskilpailussa hän sijoittui alun perin kolmanneksi, mutta nousi toiseksi Ezequiel Mosqueran hylkäyksen vuoksi. Hän voitti joukkueaika-ajon maailmanmestaruuden Omega Pharma-Quick Stepin joukkueessa MM-kilpailuissa 2012 ja 2013 sekä BMC Racing Teamissa 2014 .
Myös Peter Velitsin kaksoisveli Martin on ammattipyöräilijä.
Saavutuksia

Lähde: Cycling Archives
Paul Johnson

Paul Johnson -nimisiä henkilöitä ovat:
Paul Johnson (s. 1928), englantilainen kirjailija ja toimittaja
Paul Johnson (1935–2016), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Paul Johnson, brittiläinen basisti, Saxon-yhtyeen entinen jäsen
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paul Johnson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mia Nicolai

| Mia Nicolai |
| --- | --- |
 Mia Nicolai vuonna 2023.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Michaja Nicolaï
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1996 (ikä 28) Amsterdam, Alankomaat
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mia Nicolai 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2018–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michaja Nicolaï (s. 7. maaliskuuta 1996 Amsterdam, Alankomaat), tunnettu ammattimaisemmin nimellä Mia Nicolai, on alankomaalainen laulaja. Hän edusti Alankomaita yhdessä Dion Cooperin kanssa vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa Liverpoolissa Isossa-Britanniassa kappaleellaan ”Burning Daylight”.
Varhaiselämä

Nicolai syntyi Amsterdamissa venäläiselle äidille ja alankomaalaiselle isälle. Kolmevuotiaana Nicolai kävi teatteri- ja balettitunneilla. Nicolain itsensä mukaan tämä herätti kiinnostuksen myös musiikkia kohtaan, mikä johti lopulta siihen, että Nicolai alkoi käydä myös piano- ja viulutunneilla.
Ura > 2018–2022: Ensimmäiset singlet

Vuonna 2018 Nicolai julkaisi debyyttisinglensä, joka oli cover-versio Glenn Millerin kappaleesta "At Last".
Vuonna 2020 Nicolai julkaisi singlet "Set Me Free" ja "Mutual Needs", joista jälkimmäinen esitettiin DJ Zane Lowen radio-ohjelmassa. Nicolain mukaan "Mutual Needs" -kappale oli kirjoitettu vuonna 2019. Haastattelussa ON Magazine -lehden kanssa, Nicolai sanoi kappaleen kertovan siitä, kuinka tärkeää on valita itsensä kaikkien muiden edelle.
16. huhtikuuta 2021 Nicolai julkaisi kappaleen nimeltä "People Pleaser". Haastattelussa amerikkalaiselle Flaunt-muotilehdelle, hän kertoi, että kappale perustui päättäväisyyteen olla oma itsensä. Myöhemmin samana vuonna Nicolai julkaisi viidennen kappaleensa nimeltä "Dream Go".
Ura > Eurovision laulukilpailu 2023

1. marraskuuta 2022 alankomaalainen yleisradioyhtiö AVROTROS ilmoitti, että Nicolai tulisi edustamaan Alankomaita vuoden 2023 Eurovision laulukilpailussa yhdessä Dion Cooperin kanssa. Nicolai tapasi Cooperin vuonna 2020, kun Alankomaiden euroviisuedustaja ja vuoden 2019 kilpailun voittaja Duncan Laurence ja tämän sulhanen Jordan Garfield yhdistivät parin duoksi.
Samana päivänä, kun ilmoitus annettiin, saksalaisesta musiikkitietokannasta GEMA:sta löydettiin kappale nimeltä "Chasing Highs", jonka on spekuloitu olevan heidän euroviisukappaleensa, vaikkakaan AVROTROS ei ole vahvistanut tätä.
Yksityiselämä

Nicolai asettui asumaan vuonna 2022 Los Angelesiin, asuttuaan aiemmin nuoruudessaan muun muassa Lontoossa, Melbournessa ja New Yorkissa. Yksi Nicolain musikaalisista esikuvista on brittiläinen laulaja David Bowie.
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi |
| --- | --- |
"At Last": 2018
"Set Me Free": 2020
"Mutual Needs": 2020
"People Pleaser": 2021
"Dream Go": 2021
"Loop": 2022
Käännös suomeksi
Passion, Grace and Fire

| Passion, Grace and Fire Al Di Meola, John McLaughlin ja Paco de Lucía |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : loka- marraskuu 1982
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1983
 Tuottaja(t): Al Di Meola, John McLaughlin ja Paco de Lucía
 Tyylilaji: flamenco-jazz
 Kesto: 31.49
 Levy-yhtiö: Philips
Al Di Meolan, John McLaughlinin ja Paco de Lucían muut julkaisut
| Friday Night in San Francisco 1981 | Passion, Grace and Fire 1983 | The Guitar Trio 1996 |
Passion, Grace and Fire on Al Di Meolan, John McLaughlinin ja Paco de Lucían toinen yhteinen levy. Toisin kuin edeltäjänsä Friday Night in San Francisco, se on äänitetty studiossa Lontoossa ja New Yorkissa. Levyllä McLaughlin soittaa Yamahan flamencokitaraa, de Lucía espanjalaista flamencokitaraa ja Di Meola Ovationin kuusikielistä teräskielistä kitaraa.
Kappaleet ja niiden säveltäjät

Aspan (John McLaughlin) (04:09)
Orient Blue Suite (Al Di Meola) (07:08)
Part I
Part II
Part III
Chiquito (Paco de Lucía) (04:46)
Sichia (Paco de Lucía) (03:50)
David (John McLaughlin) (06:30)
Passion, Grace And Fire (Al Di Meola) (05:26)
Aiheesta muualla

All about Jazz: Passion Grace & Fire
Passiokit

| Passiokit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Passiokasvit
Suku::  Passiokit Adenia  Forssk.
Katso myös
   Passiokit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Passiokit (Adenia) on passiokasvien suku, jossa on vähän yli sata lajia, tarkalleen 105. Niitä esiintyy vanhan maailman tropiikissa ja osin subtropiikissa. Kasvutavaltaan ne ovat tyypillisesti ruoho- tai puuvartisia kärhellisiä köynnöksiä.
Passiokkilajeja

pullopassiokki (Adenia firingalavensis)
sinipassiokki (Adenia glauca)
mukulapassiokki (Adenia globosa)
kilpipassiokki (Adenia olaboensis)
puikkopassiokki (Adenia pechuelli)
karapassiokki (Adenia subsessilifolia)
Sini- ja puikkopassiokkia voidaan kasvattaa huonekasveina.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Adenia
Suomen Lajitietokeskus: Passiokit – Adenia
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinto

Parhaan kuvauksen Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian vuosittain jakama palkinto edellisvuoden parhaiten kuvatulle elokuvalle. Palkinto on jaettu vuodesta 1928 alkaen. Vuosina 1939–1966 palkinto jaettiin erikseen mustavalko- ja värielokuville paitsi vuonna 1957, jolloin jaettiin vain yksi palkinto.
Voittajat ja ehdokkaat > 1930-luku

| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1928 | Charles Rosher ja Karl Struss | Auringonnousu |  George Barnes – Hehkuva rakkaus, Lankeemus ja Paholaisen tanssijatar |
| 1929 | Clyde DeVinna | Valkoisia varjoja Etelämerellä |  George Barnes – Tanssivat tyttäremme  Arthur Edeson – In Old Arizona  Ernest Palmer – 4 paholaista ja Kadun enkeli  John F. Seitz – Lady Hamiltonin lemmentarina |
| 1930 | Joseph T. Rucker ja Willard Van Der | Byrdin mukana Etelänavalle |  William H. Daniels – Anna Christie  Arthur Edeson – Länsirintamalta ei mitään uutta  Tony Gaudio ja Harry Perry – Hornan enkelit  Victor Milner – Prinssi-puoliso |
| 1931 | Floyd Crosby | Tabu – kiellettyä rakkautta |  Edward Cronjager – Cimarron  Lee Garmes – Marokko  Charles Lang – Oikeus rakastaa  Barney McGill – Svengali |
| 1932 | Lee Garmes | Shanghain pikajuna |  Ray June – Tohtori Arrowsmith  Karl Struss – Tri Jekyll & Mr. Hyde |
| 1933 | Charles Bryant Lang. Jr | Jäähyväiset aseille |  George J. Folsey – Vailla valtaa ja valtikkaa  Karl Struss – Ristin merkki |
| 1934 | Victor Milner | Kleopatra |  George J. Folsey – Operator 13  Charles Fosher – Rakastaja Florensista |
| 1935 | Hal Mohr | Kesäyön unelma |  Ray June – Barbaarirannikko  Victor Milner – Ristiretket  Gregg Toland – Les Misérables |
| 1936 | Tony Gaudio | Seikkailija – Anthony Adverse |  George Folsey – The General Died at Dawn  Victor Milner – Nykyaikainen Pompadour |
| 1937 | Karl Freund | Hyvä maa |  Gregg Toland – Varjojen kadut  Joseph Valentine – Wings over Honolulu |
| 1938 | Joseph Ruttenberg | Unohtumaton valssi |  Norbert Brodine – Ilo irti elämästä  Robert de Grasse – Hänen salainen vaimonsa  Ernest Haller – Jezebel  James Wong Howe – Casbahin vanki  Peverell Marley – Suez  Ernest Miller ja Harry Wild – Armeijan tyttö  Victor Milner – Merirosvojen kuningas  Leon Shamroy – Koko perhe hummaamassa  Joseph Valentine – Mad about Music  Joseph Walker – Komedia meistä ihmisistä |
Vuoden 1940 gaalasta alkaen alettiin jakaa palkinnot erikseen väri- ja mustavalkoelokuville
| Vuosi | Voittaja ja ehdokkaat (väri) | Voittaja ja ehdokkaat (mustavalko) |
| --- | --- | --- |
| 1939 | Ernest Haller ja Ray Rennahan   Tuulen viemää Osmond Borradaile ja Georges Perinal – Neljä sulkaa  Bert Glennon ja Ray Rennahan – Erämaan rummut  W. Howard Greene ja Sol Polito – Elisabeth ja Essex  Bernard Knowles ja William V. Skall – The Mikado  Hal Rosson – Ihmemaa Oz | Gregg Toland   Humiseva harju Joseph H. August – Gunga Din  Norbert Brodine – Hiiriä ja ihmisiä  George Folsey – Tropiikin nainen  Tony Gaudio – Vapaudensankari Juarez  Bert Glennon – Hyökkäys erämaassa  Arthur C. Miller – Kun sateet tulivat  Victor Milner – Operettikuningas  Gregg Toland – Intermezzo  Joseph Valentine – Ensi rakkaus  Joseph Walker – Vain enkeleillä on siivet |
Voittajat ja ehdokkaat > 1940-luku

| Vuosi | Voittaja ja ehdokkaat (väri) | Voittaja ja ehdokkaat (mustavalko) |
| --- | --- | --- |
| 1940 | George Perinal   Bagdadin varas  | George Barnes   Rebekka |
| 1941 | Ernest Palmer ja Ray Rennahan   Verta ja hiekkaa  | Arthur C. Miller   Vihreä oli laaksoni |
| 1942 | Leon Shamroy   Musta joutsen  | Joseph Ruttenberg   Rouva Miniver |
| 1943 | Hal Mohr ja W. Howard Greene   Suuren oopperan kummitus  | Arthur C. Miller   Bernadetten laulu  |
| 1944 | Leon Shamroy   Wilson  | Joseph LaShelle   Laura |
| 1945 | Leon Shamroy   Minun on kosto Allen M. Davey (postuumisti) ja Tony Gaudio – Suuri unelma | Harry Stradling   Dorian Grayn muotokuva |
| 1946 | Charles Rosher, Leonard Smith ja Arthur E. Arling   Elämän kevät  | Arthur C. Miller   Anna ja Siamin kuningas |
| 1947 | Jack Cardiff   Musta narsissi  | Guy Green   Suuret toiveet |
| 1948 | Joseph Valentine, William V. Skall ja Winton Hoch   Orleansin neitsyt  | William Daniels   Alaston kaupunki Joseph H. August (postuumisti) – Unelma Jennystä |
| 1949 | Winton Hoch   Keltainen nauha  | Paul C. Vogel   Taistelutanner |
Voittajat ja ehdokkaat > 1950-luku

| Vuosi | Voittaja ja ehdokkaat (väri) | Voittaja ja ehdokkaat (mustavalko) |
| --- | --- | --- |
| 1950 | Robert Surtees   Kuningas Salomonin kaivokset  | Robert Krasker   Kolmas mies |
| 1951 | Alfred Gilks ja John Alton   Pariisin lumoissa  | William C. Mellor   Paikka auringossa |
| 1952 | Winton Hoch ja Archie Stout   Vaitelias mies  | Robert Surtees   Särkyneiden haaveiden kaupunki |
| 1953 | Loyal Griggs   Etäisten laaksojen mies  | Burnett Guffey   Täältä ikuisuuteen |
| 1954 | Milton R. Krasner   Kolme kolikkoa lähteessä  | Boris Kaufman   Alaston satama |
| 1955 | Robert Burks   Varkaitten paratiisi  | James Wong Howe   Tatuoitu ruusu |
| 1956 | Lionel Lindon   Maailman ympäri 80 päivässä  | Joseph Ruttenberg   Kadun kuningas |
Vuoden 1958 gaalassa palkinnot yhdistettiin
| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1957 | Jack Hildyard | Kwai-joen silta |  |
Vuoden 1959 gaalasta alkaen palkinnot jaettiin jälleen erikseen väri- ja mustavalkoelokuville
| Vuosi | Voittaja ja ehdokkaat (väri) | Voittaja ja ehdokkaat (mustavalko) |
| --- | --- | --- |
| 1958 | Joseph Ruttenberg   Gigi  | Sam Leavitt   Kahle |
| 1959 | Robert Surtees   Ben-Hur  | William C. Mellor   Anne Frankin päiväkirja |
Voittajat ja ehdokkaat > 1960-luku

| Vuosi | Voittaja ja ehdokkaat (väri) | Voittaja ja ehdokkaat (mustavalko) |
| --- | --- | --- |
| 1960 | Russel Metty   Spartacus  | Freddie Francis   Poikia ja rakastajia |
| 1961 | Daniel L. Fapp   West Side Story | Eugen Schüfftan   Suurkaupungin hait  |
| 1962 | Freddie Young   Arabian Lawrence  | Jean Bourgoin ja Walter Wottitz   Atlantin valli murtuu |
| 1963 | Leon Shamroy   Kleopatra  | James Wong Howe   Hud – lännen kapinallinen |
| 1964 | Harry Stradling   My Fair Lady  | Walter Lassally   Kerro minulle, Zorbas |
| 1965 | Freddie Young   Tohtori Živago Loyal Griggs ja William C. Mellor (postuumisti) – Mies Nasaretista | Ernest Laszlo   Narrilaiva |
| 1966 | Ted Moore   Kunnian mies  | Haskell Wexler   Kuka pelkää Virginia Woolfia? |

Vuoden 1968 gaalassa palkinnot yhdistettiin
| Vuosi | Voittaja | Elokuva | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1967 | Burnett Guffey | Bonnie ja Clyde |  Conrad L. Hall – Kylmäverisesti  Richard H. Kline – Camelot  Robert Surtees – Tohtori Dolittle  Robert Surtees – Miehuuskoe |
| 1968 | Pasqualino De Santis | Romeo ja Julia |  Daniel L. Fapp – Jääasema Zebra  Ernest Laszlo – Star!  Oswald Morris – Oliver!  Harry Stradling – Funny Girl |
| 1969 | Conrad L. Hall | Butch ja Kid – auringonlaskun ratsastajat |  Daniel Fapp – Marooned – avaruuslento Ironman I  Arthur Ibbetson – Tuhannen päivän kuningatar  Charles B. Lang – Bob & Carol & Ted & Alice  Harry Stradling – Hello, Dolly! |