stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuhkahuuhkaja

| Tuhkahuuhkaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Huuhkajat Bubo
Laji::  cinerascens
Kaksiosainen nimi
 Bubo cinerascens  Guérin-Méneville, 1843 
Katso myös
   Tuhkahuuhkaja Wikispeciesissä   Tuhkahuuhkaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuhkahuuhkaja (Bubo cinerascens) on melko suuri afrikkalainen pöllöihin kuuluva lintu.
Tuhkahuuhkaja on läheistä sukua täplähuuhkajalle (Bubo africanus), jonka pohjoisena alalajina, B. africanus cinerascens, sitä toisinaan pidetään.
Sitä on tavattu Saharan eteläpuolisen Afrikan pohjoisosissa Mauritaniasta ja Liberiasta itään Sudaniin ja Somaliaan. Sen asuinalueita ovat kivikkoiset aavikot ja avoimet savannit sekä myös alavat metsät Somaliassa.
Lajin koko on noin 43 senttimetriä ja se painaa 500 grammaa. Täplähuuhkajan tavoin tuhkahuuhkajalla on täplikäs ruskea, keltaisenruskean ja valkoisen kirjava yläpuoli ja ohutjuovainen alapuoli, ja siitä saa harmaanruskean vaikutelman. Se eroaa täplähuuhkajasta siten, että sillä on tummanruskeat (ei keltaiset) silmät, ja naama on ruskea ja kummankin silmän ympäri kiertää tumma ruskea kehä. Sillä on myös morfologisia eroja, kuten että se on kevyempi, joskin suunnilleen saman pituinen, ja sen jalat ovat lyhyemmät. Siellä missä niiden elinalueet ovat päällekkäiset täplähuuhkaja ja tuhkahuuhkaja eivät tiettävästi risteydy.
Aiheesta muualla

Videoita Lynxeds.com
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Greyish Eagle-owl
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q200411  Wikispecies: Bubo cinerascens  ADW: Bubo_cinerascens  Avibase: 0018A99BB5322E8D  BirdLife: 61741660  BOW: graeao1  CoL: NKSL  eBird: graeao1  EoL: 1036390  GBIF: 5959117  iNaturalist: 144593  IRMNG: 11277766  ITIS: 686685  IUCN: 61741660  NCBI: 748876  Open Tree of Life: 1035384  Species+: 8588  Xeno-canto: Bubo-cinerascens 
Käännös suomeksi
Raimo Tuli

Raimo Tuli (30. marraskuuta 1941 Tampere – 9. maaliskuuta 2013 Luvia) oli suomalainen jääkiekkoilija ja jalkapalloilija.
Hän edusti jääkiekon SM-sarjassa Rosenlewin Urheilijoita vuosina 1964–1967. Tuli pelasi yhteensä 60 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 10+15=25 ja jäähymääränsä 27 minuuttia. Hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1967.
Jalkapallossa Tuli pelasi Porin Ässien joukkueessa Mestaruussarjaa vuosina 1968–1969. Alemmilla sarjatasoilla hän edusti Ässien lisäksi Tampereen Kisatovereita, RU-38:aa ja Porin Palloseuraa.
Tšalna

| Tšalna Чална |
| --- | --- |
 Tšalna
 Koordinaatit: 61°53′5″N, 34°4′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  883,4 km²
Väkiluku (2012):  3 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšalnan kunta Prääsän piirin kartalla.
Tšalna (ven. Чална́) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Prääsän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee samannimisen joen varrella 23 kilometriä Petroskoista maanteitse luoteeseen. Taajamassa on 2 400 ja kunnassa 3 200 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Tšalnan kunnan pinta-ala on 883,4 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Prääsän piirin Matroosan ja Prääsän ja lännessä Essoilan kuntiin sekä pohjoisessa Kontupohjan ja idässä Äänisenrannan piireihin. Pinta-alasta 92,9 % on metsää ja 4,7 % vesistöjä.
Kunnan alueella virtaavat Suojoki, Tšalna, Takajoki (ven. Zadnjaja) ja Kutismonjoki (Kutižma). Järviä ovat Ylä-Paatjärvi (Verhneje Padozero), Ala-Paatjärvi, Tervalampi, Tsoptsomanjärvi (Tšoptšem), Nimijärvi (Nimozero) ja Liptsakanjärvi (Liptšagskoje). Hyötykaivannaisiin kuuluvat rakennuskivi ja sora. Luonnonsuojelualueita ovat Uutjärvi (Urozero) ja Kutisman lähellä sijaitseva Tšuunoisuo.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Viitanan, Ala-Viitanan (ven. Nižnije Vidany) ja Paadjärven kylät, Kutisman (Kutižma) ja Villavaaran (Villagora) asutukset sekä Kutisman, Paadjärven ja Villavaaran rautatieasemat. Toiseksi suurin asutuskeskus on yli 300 asukkaan Viitana. Kesäaikaan väestö kolminkertaistuu lomanviettäjien ansiosta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 13 % suomalaisia, 8 % karjalaisia, 5 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
Historia

Tšalnan taajama on perustettu vuonna 1949 Suojun ja Viitanan metsäteollisuuspiirin työläisasutukseksi. Sen asukkaista suuri osa oli inkerinsuomalaisia. Vuodesta 1950 lähtien Tšalnalla oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut

Tšalnan kautta kulkee Petroskoin ja Suojärven välinen rautatie ja maantie. Rautatiellä on Tšalnan asema sekä Tšalna-Onežskajan, Paadjärven, Villavaaran ja Kutisman pysäkit. Taajaman lähellä sijaitsee Petroskoin lentoasema.
Seudun pääelinkeino on puunhankinta. Tšalnassa toimii metsäteollisuusyritys Šujales. Palveluihin kuuluvat keskikoulu, musiikkikoulu, metsäoppilaitos, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja sairaala. Taajamassa on luterilainen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu

Paadjärvien rannoilta on löydetty useita kivikautisia asuinpaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Lukinin talo ja aitta entisessä Markelitsan kylässä. Tšalnassa on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikka ja Paadjärvellä saksalaisten sotavankien hautausmaa.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu sen luontoon, vesistöihin ja kulttuuriperintöön. Ala-Viitanan kylässä järjestetään helluntaisin suomalais-ugrilainen kulttuurijuhla Suguvastavundu.
Aiheesta muualla

Tšalnan kunta Prääsän piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tšalna Karjalan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tšalnan keskikoulun sivusto (venäjäksi)
Mick Tucker

| Mick Tucker |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1947 Lontoo, Englanti
Kuollut: 14. helmikuuta 2002 (54 vuotta) Welwyn Garden City, Hertfordshire, Englanti
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  hard rock glam rock purukumipop
Soittimet:  rummut, lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Wainwright's Gentlemen, Sweet, Ole I 'Dole
Aiheesta muualla
thesweetweb.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Michael Thomas "Mick" Tucker (17. heinäkuuta 1947 Lontoo, Englanti, Britannia – 14. helmikuuta 2002 Welwyn Garden City, Hertfordshire, Englanti, Britannia) oli brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten Sweet-yhtyeen rumpalina, jona hän toimi aina perustamisvuodesta 1968 1990-luvun alkupuolelle asti.
Musiikkiuran alku

Tucker aloitti soittamisen teini-iässä ja kuului pariin kokoonpanoon, joista ensimmäinen oli nimettömäksi jäänyt koulupoikayhtye, joka esitti The Shadowsin instrumentaalista rautalankamusiikkia. Yhtyeeseen kuului myös tuleva alkuperäinen Sweet-kitaristi Frank Torpey. Jälkimmäiseen yhtyeeseen, Bluesology, Tuckerin pyysi sen pianisti Reginald Dwight, joka myöhemmin nousi kuuluisuuteen nimellä Elton John. Bluesologyn solisti taas oli Long John Baldry, ja yhtye pääsi jopa julkaisemaan muutamia singlejä, tosin jatkuvista kokoonpanomuutoksista johtuen ei ole varmuutta, soittaako tuolloin taiteilijanimeä Mick Inkpen käyttänyt Tucker niissä. Tuckerin seuraava yhtye oli The Beatles -tyyppistä pop rockia esittänyt Fortune Tellers, joka pääsi soittamaan muutamalle keikalle, mutta ei yltänyt levytyssopimukseen asti.
Koska Fortune Tellers ei päässyt levyttämään, siirtyi hän Wainwright's Gentlemen-yhtyeeseen, johon myös tuleva Sweet-laulaja Brian Connolly liittyi tulevan Deep Purple-solistin Ian Gillanin tilalle. Myöskään Wainwright's Gentlemen ei kuitenkaan onnistunut saamaan äänitteitä julkaistuksi, vaikka Tuckerin mukaan muutama kappale nauhoitettiinkin. Levytyssopimus jäi uupumaan. Lopulta Tucker erotettiin yhtyeestä, koska hän ei sen managerin mielestä sopinut yhtyeen vanhakantaiseen tyyliin. Samalla Brian Connolly lähti yhtyeestä osoittaakseen lojaalisuutta ystävälleen.
Sweet

Vuonna 1968 Tucker ja Connolly perustivat purukumipoppia esittäneen Sweetshop -yhtyeen basisti Steve Priestin ja kitaristi Frank Torpeyn kanssa. Pian nimi muutettiin Sweetiksi ja kun vuonna 1971 Andy Scott tuli kitaristiksi oli kuuluisa kokoonpano valmis. Sweet nousi suureen suosioon vuosien 1971 ja 1972 aikana purkkahittien ansiosta. Sweet siirtyi kuitenkin pian tyylillisesti glam rockiin ja lopulta hard rockiin. Mick Tucker nousi arvostetuksi rumpaliksi ja hänen rumpusoolonsa olivat konserttien kohokohtia tehosteineen. Tucker oli mukana yhtyeessä aina sen hajoamiseen eli vuoteen 1982 asti. Vuonna 1985 Tucker ja Scott kokosivat Sweetin uudelleen ja Tucker oli mukana aina 1990-luvun alkupuolelle asti.
Tuckerilla todettiin leukemia vuodenvaihteessa 1996–97 ja hän kuoli sairauteen vuonna 2002 Welwyn Garden Cityssä, Hertfordshiressä. Vaikka viimeisinä hetkinä alkoikin näkyä jo merkkejä paremmasta, 9. helmikuuta 2002, Brian Connollyn kuoleman viisivuotispäivänä, huonovointinen Tucker otettiin sisään sairaalaan, ja hän kuoli 14. helmikuuta. Hautajaispuheessaan hänen entinen yhtyekaverinsa Andy Scott kehui Tuckerin olleen 1970-luvun paras brittirumpali, jonka kanssa oli suuri kunnia soittaa samassa yhtyeessä. Myös entinen Sweet-basisti Steve Priest oli mukana hautajaisissa. Tucker oli naimisissa ja hänellä oli tytär.
Tucker oli nuoruudessaan käynyt kokin opintoja, ja erityisesti Sweetin alkuaikoina hän usein myös valmisti kiertueilla yhtyeen ruoan.
Tukivoima

Kuvassa FN on pintaa vastaan kohtisuora tukivoima.
Tukivoima eli normaalivoima on voima, jolla kuvataan kiinteiden kappaleiden välistä mekaanista vuorovaikutusta. Tukivoima on suuntautunut kohtisuorasti kontaktipinnan suhteen ja se estää kappaleita työntymästä toistensa sisään. Esimerkiksi pöydällä olevaan kirjaan vaikuttaa pääasiallisesti kaksi voimaa: painovoima sekä pöydän kirjaan kohdistama tukivoima. Nämä voimat kumoavat toisensa niin että kirja pysyy paikallaan.
Amontonsin ensimmäisen lain mukaan kappaleeseen vaikuttavan kitkan suuruus on suoraan verrannollinen siihen vaikuttavaan tukivoimaan. Suhdeluku tunnetaan nimellä kitkakerroin. Kitka ja tukivoima vaikuttavat kuitenkin eri suuntiin: tukivoima on aina pintaa vastaan kohtisuora, kun taas kitka vaikuttaa pinnan suuntaisesti pinnan suuntaista liikettä vastustaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tukivoima Wikimedia Commonsissa
Tulikettu

Tulikettu eli tulirepo tai tulikko on pohjoisen ja itäisen Suomen kansanperinteen myyttinen kettu, jonka häntä säihkyy tulta.
Tulikettu elää tarinoiden mukaan kaukana metsien kätköissä tai pohjoisessa, ja vain harvan kerrotaan sitä nähneen. Tulikettu on päivisin musta, mutta yöllä se säihkyy tulta. Kun tuliketun nahkaa sivellään oikealla tavalla, se säihkyy outoa valoa. Tuliketun nahkaa onkin käytetty tarinoiden mukaan öisin ruutikellarien valaisemiseen vaarallisen avotulen sijasta. Tuliketun nahkaa on myös pidetty suunnattoman arvokkaana. Metsästäjät haaveilevat tuliketusta, sillä sen pyydystämisen on sanottu tekevän pyydystäjästään rikkaan koko loppuiäkseen.
Tulikettu on antanut nimensä revontulille. Lapissa on kerrottu tuliketun synnyttävän revontulet hännällään, joka iskee ja sinkoilee kipinöitä koskettaessaan matalalla olevia puunoksia tai pensaita ketun juostessa.
Tsoledronihappo

| --- | --- |


Tsoledronihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(1-hydroksi-2-imidatsol-1-yyli-1-fosfonoetyyli)fosfonihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 118072-93-8
ATC-koodi: M05BA08
PubChem CID: 68740
DrugBank: DB00399
Kemialliset tiedot
Kaava: C5H10N2O7P2 
Moolimassa: 272,09
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 22 %
Metabolia: Ei metaboloidu
Puoliintumisaika: 146 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Injektio
Tsoledronihappo eli tsoledronaatti (C5H10N2O7P2) on kolmannen sukupolven bisfosfonaattilääke, jota käytetään osteoporoosin ja Pagetin taudin hoitoon ja eräiden syöpäsairauksien yhteydessä luustomuutoksien ehkäisemiseksi.
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Tsoledronihappo, kuten muutkin aminoryhmän sisältävät bisfosfonaattilääkkeet, sitoutuvat luun hydroksiapatiittiin ja estävät luun resorptiota. Tsoledronihappo inhiboi luuta hajottavien osteoklastien toimintaa ja aiheuttaa niiden apoptoosin eli solukuoleman. Lääkeainetta käytetään injektiona osteoporoosin hoidossa, Pagetin taudin hoidossa, sekä estämässä eräiden syöpäsairauksien, kuten rintasyövän ja myelooman leviämistä luustoon. Tsoledronihappo saattaa myös ehkäistä rintasyövän uusiutumista. Tsoledronihappo on hyvin pitkävaikutteinen lääkeaine, jota annetaan osteoporoosiin injektiona kerran vuodessa ja syöpähoidon yhteydessä neljän viikon välein.
Haittavaikutukset

Tsoledronihapon tyypillisimpiä haittavaikutuksia ovat päänsärky, kuume ja flunssankaltaiset oireet. Lisäksi tsoledronihappo voi aiheuttaa anemiaa. Muiden bisfosfonaattilääkkeiden tavoin tsoledronihappo voi aiheuttaa leukaluun nekroosin eli kuolion. Tsoledronihappo aiheuttaa osteonekroosin yleisemmin kuin esimerkiksi pamidronihappo.
Osteoporoosin bisfosfonaattihoidon kiistanalaisuus

Vuonna 2015 British Medical Journalissa julkaistu professori Teppo Järvisen johtaman kansainvälisen ryhmän tekemä katsaustutkimus toi tulokseksi, että lääkehoidosta, jossa yleisimmin käytetään jotakin bisfosfonaattia, ei ole luuston haurastumista poteville hyötyä. Päin vastoin, sivuvaikutuksien aiheuttamat haitat voivat olla hyvin hankalia: pahoinvointia, vatsakipuja ja närästystä.
Tuhotyö
Törkeä tuhotyö

Törkeä tuhotyö on rikoslain 34 luvun 3§ määritelty tuhotyön tai liikennetuhotyön törkeä tekomuoto. Siinä tuhotyö, liikennetuhotyö tai sen yritys tapahtuu
»
aiheuttaen suurelle ihmismäärälle vakavaa hengen tai terveyden vaaraa,
aiheuttaen jollekin yhteiskunnan tärkeälle toiminnolle uhkaavan vahingon pitkäaikaisuuden tai laaja-alaisuuden vuoksi taikka muusta syystä erityisen vakavaa vaaraa taikka
sodan tai muiden poikkeusolojen aikana
ja rikos on myös kokonaisuutena arvostellen törkeä»
Törkeästä tuhotyöstä tuomitaan vankeutta vähintään kaksi ja enintään kymmenen vuotta. Yritys rangaistaan kuten teko.
Lain esitöiden mukaan suurelle ihmismäärälle ei tässäkään asiayhteydessä voida antaa mitään täsmällistä alarajaa. Korkeimman oikeuden päätöksen KKO 2003:53 mukaan vaaran piiriin vaaditaan kuitenkin useita kymmeniä ihmisiä. Erityisesti kannattaa huomata, ettei tässä pykälässä lainkaan mainita taloudellista vahinkoa. Siten omaisuuteen kohdistuva vahinko tai sen vaara ei voi koskaan olla törkeä tuhotyö.. Pykälässä tarkoitettuja yhteiskunnan tärkeitä toimintoja ovat esimerkiksi vesijohto- ja sähköverkot.
Kolmannessa kohdassa mainitut poikkeusolot kattavat Suomea tai lähialuetta koskevan sotatilan lisäksi vaikeudet energian, polttoaineiden tai muiden hyödykkeiden maahantuonnissa, viranomaistoimia vaativan suuronnettomuden, tai vastaavan muun kansainvälisen häiriön, joka vaarantaa väestön toimeentuloa tai valtion talouden perusteita.
Tuire

| Tuire |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  25. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  10. syyskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Duiri
Nimen alkuperä:  Tuiretuinen Kalevalassa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuire on suomalainen naisen etunimi. Nimeä on arveltu lyhentymäksi Kalevalan 35. runossa mainitusta Tuiretuisesta. Vuoden 2019 loppuun menneessä nimi oli Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu hieman yli 2 200 henkilölle, joita yli puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä.
Tuiren nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.
Tunnettuja Tuire-nimisiä

Tuire Kaimio (s. 1973), eläinnäyttelijöiden kouluttaja
Tuire Kauttio (s. 1977), koripalloilija
Tuire Malmstedt (s. 1974), kirjailija, kieltenopettaja ja kääntäjä
Tuire Orri (1918–2007), näyttelijä ja laulaja
Tuire Salenius (s. 1950), näyttelijä
Tuire Santamäki-Vuori (s. 1952), kauppatieteiden tohtori, ammattiyhdistysjohtaja
Kuvitteellisia Tuireja

Tuire (True), animaatiosarjassa Tuire ja Sateenkaarimaa
TRS-80

| TRS-80 |
| --- | --- |
 TRS-80 Model I
Valmistaja:  Tandy Corporation
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  1977
Suoritin:  Zilog Z80
TRS-80 ("Tandy/Radio Shack, Z-80 microprocessor") nimitystä käytettiin useasta mikrotietokone-mallisarjasta, joita valmisti Tandy Corporation ja joita se myi Radio Shack -kauppaketjussaan.
Alkuperäinen vuonna 1977 julkaistu TRS-80 (joka tunnettiin myöhemmin Model I:nä) oli yksi ensimmäisistä sarjavalmisteisista henkilökohtaisista tietokoneista. TRS-80 saavutti suosiota harrastelijoiden, kotikäyttäjien ja pienyritysten joukossa. TRS-80 oli yksi tietokonepelien pelaamiseen soveltuvasta "vuoden 1977 kolmikosta".
Tandyn asema perustui suuresti Tandyn omistaman yli 3000 kaupan Radio Shack -ketjun kykyyn tavoittaa asiakkaat.
Merkittäviä ominaisuuksia alkuperäisessä TRS-80:ssä oli kunnollisen kokoinen QWERTY-näppäimistö ja prosessori samassa yksikössä, erillinen virtalähde, pieni koko, näytön sisältyminen laitteeseen, liukulukuja käsittelevä BASIC-ohjelmointikieli sekä 600 dollarin lähtöhinta (noin 2230$ vuoden 2011 rahassa). Ennakkotilaajat saivat koneen 500 dollarilla maksamalla 50 dollarin etumaksun, joka palautettiin toimituksen yhteydessä.
Suurempi takaisku Tandylle TRS-80:stä oli sen aiheuttama radiotaajuushäiriö ympäröiville elektronisille laitteille, mikä johti määräysten kiristymiseen ja myöhemmin Model I:n korvaamiseen Model III:llä.
 TRS-80 Model III julkaistiin 80-luvun puolivälissä ja sen seuraaja oli Model 4.
TRS-80-nimeä käytettiin alkuperäisen Model I:n ja sen seuraajien lisäksi myös muista Tandyn tietokoneista tuotemerkkinä, vaikka nämä olivat teknisesti alkuperäiseen liittymättömiä kuten TRS-80 Model II ja TRS-80 Color Computer.
TRS-80 Pocket Computer (myös nimellä Tandy Pocket Computer) oli sarja taskutietokoneita, jotka olivat mallista riippuen Sharpin tai Casion valmistamia.
TRS-80 Model 100 Portable Computer oli Intel 80C85-prosessoria käyttävä kannettava tietokone, joka julkaistiin vuonna 1983.
Historia

1970-luvun alussa "kotitietokoneet" olivat pääasiassa harrastajille suunnattuja rakennussarjoja. Kuluttajille myytäviä ohjelmia oli vain pieni määrä ja suurin osa käyttäjistä kirjoitti omat ohjelmansa.
Tandyn Radio Shack -osastolla havaittiin harrastajien ostokset komponenteille ja työkaluille.
TRS-80 Model I julkaistiin elokuussa 1977 valmiiksi koottuna. Tietokone sijoitettiin kilpailijoita vasten jättämällä tietyt ominaisuudet valinnaisiksi päivityksiksi: näitä olivat lisämuisti, numeronäppäimistö ja pienet merkit.
Tietokone aiheutti häiriötä muulle elektroniikalle, jonka johdosta FCC vaati muutoksia ja Model III julkaistiin tämän seurauksena.
Radio Shackilla oli kuitenkin etulyöntiasema valmiissa jakeluverkossa omissa myymälöissään ja muutamia vuosia myöhemmin aloittaneet kaupallisten ohjelmistojen tekijät alkoivat suosia TRS-80:tä.
Tietokone oli suunnattu enemmän "vakavaan" koti- ja yrityskäyttöön. Radio Shack ei ollut varma miten markkinoida tietokonetta teknisten näkökohtien ohella. Radio Shack ei hahmottanut pelien suosiota, mutta laitteiston alhainen kustannus ja vähäiset rajoitteet markkinoille pääsyyn tekivät siitä lähtöalustan aloittaville pelisuunnittelijoille ja julkaisijoille.
Tietokoneen suosio kuitenkin laski muutamassa vuodessa kehittyneempien kilpailijoiden tullessa markkinoille.
TRS-80 BASIC

TRS-80 tietokoneen BASIC-ohjelmointikielen käskykantaa: PEEK POKE LIST VAL MID$ LEFT$ RIGHT$ CHR$ ASC LEN STR$ POS FRE DIM READ NEXT INPUT PRINT REM/ELSE DATA RETURN GOTO GOSUB RUN CONT END STOP RESTORE FOR NEW ATN TAN SIN COS RND EXP SQR INT SGN ABS LOG PUT GET TO CLS SET CMD SAVE DEF LET IF GOSUB
REM TAB ELSE FN USING EOF USR TIME$ INKEY$ ON THEN OPEN NOT STEP CLOSE LOAD "-" "*" "/" AND READ CALL SOUND SPC "=" OR XOR MOD "\"
Tekniset tiedot

TRS-80-koneessa oli Zilog Z80 -mikroprosessori. Grafiikkaominaisuudet olivat rajattu 128x48 -pikselin musta-valkonäyttöön. Tietokoneessa ei ollut ääniominaisuuksia.
Tietokoneessa oli 64-sarakkeen tekstimuoto ja mahdollisuus yhdistää grafiikkaa ja tekstiä.
Ohjelmistot

Vuonna 1979 TRS-80:llä oli mikrotietokonemarkkinoiden suurin ohjelmatarjonta.lähde?
Pelit

Eräitä merkittäviä alustalle tehtyjä pelejä:
Temple of Apshai (1979)
Zork (1980)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta TRS-80 Wikimedia Commonsissa
Tulinakkelit

| Tulinakkelit |
| --- | --- |
 Australiannakkeli (Daphoenositta chrysoptera)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tulinakkelit  Neosittidae
Suku::  Tulinakkelit  Daphoenositta  De Vis, 1897
Katso myös
   Tulinakkelit Wikispeciesissä   Tulinakkelit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulinakkelit eli aiemmalta nimeltään viirunakkelit (Daphoenositta) on suku pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina ainoastaan Australaasiasta. Tulinakkelit näyttävät puukiipijöiltä, mutta niillä on lyhyempi pyrstö. Ne eivät ole muuttolintuja, eivätkä muuta kuin lyhyitä matkoja ruoan perässä. Tulinakkelit ovat pieniä metsässä eläviä lintuja, joilla on terävä alaspäin kaartuva nokka, jolla se pystyy kaivamaan hyönteisiä puun kuoren alta. Pesä on kuppimainen ja puussa tai pensaassa.
Tulinakkeleihin kuuluu yksi suku ja kolme lajia.
Lajit

Australiannakkeli Daphoenositta chrysoptera
Papuannakkeli Daphoenositta papuensis
Tulinakkeli Daphoenositta miranda
Tubuliini

Malli tubuliinin rakenteesta sitoutuneena vinblastiiniin.
Tubuliini on pallomainen proteiini, joka on osa eukaryoottisolujen tukirankaa. Tubuliini polymeroituu mikrotubuluksiksi, joilla on useita tärkeitä tehtäviä muun muassa solunjakautumisessa.
Rakenne ja tehtävä

Tubuliinit ovat pallomaisia polymeerejä, joista tunnetaan kolmea muotoa α-, β- ja γ-tubuliinit. Kunkin alayksikön molekyylimassa on 50–60 kDa. Näistä tubuliinien muodoista α- ja β-tubuliinit muodostavat αβ-dimeerin, joka sitoutuu GTP-molekyyliin. Nämä dimeerit polymeroituvat ontoksi putkimaiseksi rakenteeksi, jota kutsutaan mikrotubulukseksi. γ-Tubuliini toimii mikrotubuluksien keskuksena. Tubuliinit sitoutuvat GTP-molekyyleihin ja kykenevät hydrolysoimaan sen GDP-molekyyleiksi. Hydrolyysin seurauksena myös tubuliinin konformaatio muuttuu ja näin mikrotubulukset kykenevät venymään ja kutistumaan. Mikrotubuluksillä on tärkeä rooli muun muassa mitoosissa ja aineiden kuljetuksessa solujen sisällä, koska aineenkuljetukseen osallistuvat kinesiinit liikkuvat tubuliiniyksiköitä pitkin.
Tubuliini lääkkeiden ja maatalouskemikaalien kohteena

Eräät syöpien hoidossa käytetyt lääkeaineet kuten paklitakseli ja muut taksaanit sekä vinka-alkaloidit ja estramustiini sitoutuvat tubuliiniin ja estävät syöpäsolujen jakautumista. Vinka-alkaloidit estävät mikrotubuluksien muodostumista, kun taas taksaanit estävät niitä purkautumasta. Mikrotubuluksien purkautumista tarvitaan solujen erilaistumisessa. Nämä aineet sitoutuvat β-tubuliiniin.
Tubuliinin β-muotoon sitoutuvat myös monet bentsimidatsolifungisidit esimerkiksi tiabendatsoli, fuberidatsoli, karbendatsiimi, benomyyli ja tiofanaatti-metyyli. Nämä fungisidit estävät sienisolujen jakautumista häiritsemällä mitoosia ja meioosia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tubuliini Wikimedia Commonsissa
Tubuliinien polymeroituminen mikrotubuluksiksi