stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marco Streller

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1981 
Syntymäpaikka: Basel, Sveitsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 197 cm
Junioriseurat
1988–1997 1997–1998: FC Aesch FC Arlesheim
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2001 2001–2002 2002 2002–2003 2003–2004 2004–2006 2006 2006–2007 2007–2015 | FC Basel →Concordia Basel (laina) FC Basel →FC Thun (laina) FC Basel VfB Stuttgart →1. FC Köln (laina) VfB Stuttgart FC Basel | 1 (0) 30 (16) 3 (0) 16 (8) 16 (13) 28 (4) 14 (3) 27 (5) 213 (98) |
Maajoukkue
| 2003–2011 | Sveitsi | 37 (12) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. marraskuuta 2015.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. marraskuuta 2015.
Marco Streller (s. 18. kesäkuuta 1981 Basel, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi ammattilaisena vuosina 2000–2015. Hän edusti kotimaassaan FC Baselia sekä lainasopimuksilla Concordia Baselia ja FC Thunia. Saksassa hän pelasi VfB Stuttgartissa ja lainalla 1. FC Kölnissä.
Streller pelasi Sveitsin jalkapallomaajoukkuessa vuosina 2003–2011 yhteensä 37 maaottelua, joissa teki 12 maalia. Hänet valittiin vuoden 2004 EM-kisoihin, mutta loukkaantumisen takia kisat menivät hänen osaltaan pieleen. Saksan MM-kisoissa 2006 hän pelasi kolmessa ottelussa ja EM-kisoissa 2008 yhdessä ottelussa.
Saavutuksia

Lähde: Soccerway
Bundesliigan mestaruus: 2007
Sveitsin-mestaruus: 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015
Sveitsin cup: 2008, 2012
Lummelampi (Kannonkoski, Vihtaperä)

| Lummelampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kannonkoski
Koordinaatit:  62°57′50″N, 25°07′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskujoki:  suo-oja  
Järvinumero:  14.445.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  184,3 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  70 m  
Rantaviiva:  0,466 km  
Pinta-ala:  0,612 ha  
Tilavuus:  0.000005 km³ 
Keskisyvyys:  0,83 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLummelampi 
Lummelampi  on Keski-Suomessa Kannonkoskella  Vihtaperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 220 metriä pitkä, 70 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 5 100 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,8 metriä ja suurin syvyys on 0,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Viivajoen valuma-alueeseen (14.445) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,3 metriä mpy.
Marco Tuokko

| Marco Tuokko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Raisio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  90 kg
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2014
Seurat:  Kiekko-67 (I-div.) TPS (SM-liiga) MODO Hockey (Elitserien) Mora IK (Allsvenskan) TuTo Hockey (Mestis)
NHL-varaus:  219. varaus, 2000 Dallas Stars
Marco Tuokko (s. 27. maaliskuuta 1979 Raisio) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Tuokko oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä ja hänen mailakätisyytensä oli vasen. Hän pelasi urallaan yli 300 ottelua SM-liigassa ja 200 ottelua Elitserienissä.
Tuokko on Raision Nuorisokiekon kasvatti. Tuokko pelasi TPS:n riveissä kaudella 1995–1996 B-juniorina SM-sarjassa. Samalla kaudella Tuokko siirtyi I-divisioonassa pelaavan Kiekko-67:n riveihin. Seuraavalla kahdella kaudella Tuokko jatkoi TPS:ssä ja pelasi ensimmäiseksi A-nuorissa ja seuraavalla SM-sarjan B-nuorissa. Hän pelasi samalla kaudella taas Kiekko-67:n riveissä.
Vuosina 1998–2005 Tuokko pelasi TPS:ssä SM-liigaa voittaen kolme mestaruutta ja yhden hopean. Tuokko siirtyi kaudeksi 2005–2006 Elitserieniin pelaamaan seuraan Mora IK, jota valmensi Harri Rindell. Hän jatkoi seurassa vielä kaksi kautta. Yhdellä kaudella seura putosi korkeimmalta sarjatasolta Allsvenskaniin.
Kaudella 2008–2009 Tuokko jatkoi Elitserienissä, tällä kertaa MODO Hockeyn riveissä. Sopimus oli kaksivuotinen. Kahden MODO-kauden jälkeen Tuokko palasi vuoden sopimuksella Moraan kesällä 2010.
Tuokko pelasi ensimmäisen ottelunsa TUTO:n paidassa 15. tammikuuta 2014 tehoin 0+0.
Aiheesta muualla

Marco Tuokko Jatkoaika.comissa (Internet Archive)
Marco Tuokko The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Marco Tuokko Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Marrabenta

Marrabenta on Maputossa, Mosambikin pääkaupungissa kehittynyttä urbaania tanssimusiikkia. Siinä on vaikutteita mosambiklaisesta kansanmusiikista, portugalilaisesta kansanmusiikista ja länsimaisesta populaarimusiikista. Ensimmäisinä marrabenta-artisteina voidaan pitää muun muassa Fany Pfumoa ja vuonna 1939 uransa aloittanutta Dilon Djindjiä. Marrabenta tuli ulkomailla tunnetuksi 1980-luvulla muun muassa sellaisten yhtyeiden kuin Eyuphuron ja Orchestra Marrabenta Star de Moçambiquen ansiosta. Mabulu-yhtye on kehittänyt tyylilajin, jossa yhdistellään rap-musiikkia ja marrabentaa.
Tärkeitä marrabenta-artisteja ja -yhtyeitä

Baloi, Gito
Djindji, Dilon
Eyuphuro
Ghorwane
Grupo Radio Mocambique
Mabulu
Mahecuane, Francesco
Marcos, Antonio
Matavel, Lisboa
Mingas
Mula, Alberto
Ntimane, Mario
Nene
Orchestra Marrabenta Star de Moçambique
Pfumo, Fany
Sukuma, Stewart
Wazimbo
Daniel Joseph Mullins

Daniel Joseph Mullins (10. heinäkuuta 1929 Kilfinane, Irlanti – 1. marraskuuta 2019) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cardiffin arkkihiippakuntaan 12. huhtikuuta 1953 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Sidnacestren titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 1970. Piispaksi konsekroinnin suoritti 1. huhtikuuta John Aloysius Murphy, jota avustivat George Patrick Dwyer ja John Edward Petit.
12. helmikuuta 1987 Mullins sai nimityksen Menevian piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään hiippakunnan johdossa 12. kesäkuuta 2001.
Lyle & Scott

Lyle & Scott on skotlantilainen vaateyritys. Yrityksen perustivat William Lyle ja Walter Scott vuonna 1874 Skotlannin Hawickissa.
Lyle & Scottin vaatteet ovat olleet tunnettujen golfaajien, kuten Greg Normanin, Lee Westwoodin ja Sandy Lylen lisäksi muidenkin julkisuuden henkilöiden suosimia. Muun muassa Sean Connery, Bob Hope, Bing Crosby, Cristiano Ronaldo sekä Razorlight- ja Arctic Monkeys -yhtyeiden jäsenet ovat käyttäneet yrityksen tuotteita.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Lummukka (järvi)

| Lummukka Lummukkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°33′18″N, 26°30′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Tulouomat:  Roninjoki
Laskupuro:  puro Konneveteen 
Järvinumero:  14.719.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99 m  
Pituus:  2 km  
Leveys:  1,7 km  
Rantaviiva:  10,581 km  
Pinta-ala:  1,41733 km²  
Saaria:  12 
:  Sepänsaari, Ahosaari, Kaksoset, Kalliosaari
 fiLummukka 
Lummukka tai myös Lummukanjärvi on Keski-Suomessa Konnevedellä Lummukankylällä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,0 kilometriä pitkä, 1,7 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 142 hehtaaria eli 1,4 neliökilometriä. Järvi on jäänyt muutaman kalliovuoren taakse omaksi järveksi. Kelpeänvuori, joka kohoaa 205 metrin korkeuteen, sijaitsee järven itäpuolella, ja sen vieressä on 165 metrin korkeuteen kohoava Kallenvuori. Kummallakin vuorella on laaja kalliolaki. Muissa ilmansuunnissa on alavampaa. Järvellä on kartan mukaan 12 saarta. Suurin on Sepänsaari, ja sitten ovat Ahosaari ja Kaksoset keskenään lähes saman kokoiset. Tornionlahden suulla sijaitsee pieni Kalliosaari. Sen rantaviivan pituus on 10,6 kilometriä ja sen rannat ovat pääosin metsämaata. Rantapeltoja viljelee kolme maatilaa, mutta pysyvästi asuttuja tiloja on kuusi ja rannoilla noin 20 vapaa-ajan asuntoa. Järvelle tulee tie Konneveden suunnalta sekä etelästä Säkinmäen ja Sapelin suunnilta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Lummukan valuma-alueeseen (14.719) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,0 metriä mpy.
Historiaa

Vuosien 1944–1946 Rautalammin taloudellisessa kartassa sijaitsee järven rannoilla kolme Rautalammin Hanhitaipaleen kylään kuuluvaa maatilaa: Mustalahti, Koskela ja Lummukka, ja näiden lisäksi on kaksi pientilaa. Järven karttanimi on Lummukkajärvi. Tiet tulevat järvelle etelästä Säkinmäen suunnalta. Vuoden 1971 peruskartassa on erityisesti Koskelan ympärillä raivattu uutta peltomaata ja muutamia pientiloja on perustettu lisää. Nämä on karttaan nimetty Lummukankyläksi. Peltomaata raivataan lisää 1988 karttaan mennessä ja rannoille on ilmaantunut muutama vapaa-ajan asunto. Järvellä on vuoden 1973 kartassa kaksi lasku-uomaa. Itäpuolinen on rakennettu uittoa varten uittoruuheksi. Uittoruuhen merkintää ei ole enää vuoden 1998 kartan jälkeen. Tähän vesireittiin on vuoden 1988 karttaan lisätty Lummukkamyllyn nimi.
Daniel Johns

Daniel Johns
Daniel Paul Johns (s. 22. huhtikuuta 1979) on australialainen muusikko, joka tunnetaan Silverchair-yhtyeen laulaja-kitaristina.
Johns kasvoi Uuden Etelä-Walesin Newcastlessa ja perusti Silverchairin yhdessä Ben Gilliesin ja Chris Jouannoun kanssa. Yhtyeen ensimmäinen albumi oli Frogstomp vuonna 1995.
Johns on ilmoittanut kärsineensä anoreksiasta. Lisäksi hänellä on aiemmin ollut masennuksen oireita ja vainoharhoja.
Tällä hetkellä Johns toimii yhä Silverchairissa, joka on Frogstompin jälkeen julkaissut kolme uutta studioalbumia: Freak Show (1997), Neon Ballroom (1999) ja Diorama (2002). Young Modern julkaistiin vuonna 2007. Muusikko oli naimisissa Natalie Imbruglian kanssa.
Johnsilla on ollut myös muita projekteja kuten "The dissociatives", sekä akustista pop materiaalia työstävä vielä työnimellä kulkeva "Hathaway/Palmer".
Daniel Jones

Daniel Jones tai Danny Jones on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Daniel Webster Jones (1839–1918), yhdysvaltalainen poliitikko
Daniel Jones (1881–1967), brittiläinen foneetikko
Daniel Jones (s. 1973), australialainen muusikko ja musiikkituottaja, Savage Garden -yhtyeen jäsen
Danny Jones (s. 1986), brittiläinen laulaja ja kitaristi
Danny Jones (1986–2015), walesilainen rugby league -pelaaja
Daniel Jones (s. 1997), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Daniel Jones”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Margus

Margus on virolainen miehen etunimi. Se on muunnos nimestä Marcus.
Tunnettuja Marguksia

Margus Hunt, kiekonheittäjä, kuulantyöntäjä ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi linjamies.
Denis Fonvizin

Denis Fonvizin, Armand-Charles Caraffe 1784-1785
Denis Ivanovitš Fonvizin alunper. saks. von Vizin (ven. Дени́с Ива́нович Фонви́зин) (3. huhtikuuta [J: 14. huhtikuuta] 1744 tai 1745 Moskova Venäjän keisarikunta – 1. joulukuuta [J: 12. joulukuuta] 1792 Pietari Venäjän keisarikunta) oli arvostettu venäläinen satiirikko ja näytelmäkirjailija.
Fonvizin loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä. Hän oli 1700-luvun jälkipuolen merkittävin venäläinen näytelmäkirjailija. Hänen komedioitaan esitetään edelleen.
Suku ja koulutus

Fonvizinien esi-isä oli saksalainen paroni Peter von Wiesen, joka joutui vangiksi Liivimaan sodan aikana 1558-1583 Iivana Julman hallituskaudella, jäi Venäjälle ja pestautui armeijan palvelukseen.
Fonvizin syntyi aatelisperheeseen Moskovassa ja vietti siellä lapsuutensa. Hän oli vanhin kahdeksasta lapsesta. Hänen äitinsä Jekaterina Vasilijevna Dmitrijeva-Mamonova (s. 1718) kuului isänsä puolelta smolenskilaiseen Rurikin sukuhaaraan ja äitinsä puolelta Grušetski-sukuun.Hänen isänsä Ivan Andrejevitš Fonvizin (1705-1785) aloitti armeijan upseerina, palveli sitten laskentatoimikollegiossa ja hän sai valtioneuvoksen virka-arvon vuonna 1783.
Denis sai peruskoulutuksensa isänsä ohjauksessa, koska perheellä ei ollut varaa kotiopettajaan. Vuosina 1755-1760 hän opiskeli Moskovan yliopistoon vast'ikää perustetussa aatelispoikien lukiossa. Fonvizin opiskeli filosofiaa Moskovan yliopistossa vuodesta 1760-1762 lähtien. Hän opiskeli intensiivisesti ranskaa ja saksaa tietäessään, että ne olivat kaikkien suurien dramaturgien, filosofien sekä kirjailijoiden kieli Euroopassa. Opiskeluvuosinaan Fonvizin näki ensimmäistä kertaa ammattiteatteria, mikä teki hänen voimakkaan vaikutuksen. Hän teki käännöstöitä aikakauslehdille vuodesta 1761 lähtien.
Virkauransa hän suoritti ulkoministeriön palveluksessa kääntäjänä vuodesta 1762 alkaen, jonka kautta hän tutustui Pietarin ylimystöpiirien ja diplomaattikunnan huvituksiin ja salonkikulttuuriin. Fonvizin tutustui Katariina II:n palveluksessa toimineeseen Ivan Jelagiin ja oli tämän sihteerinä vuosina 1763-1769, kunnes erimielisyydet Jelaginin piiriin kuuluneen näytelmäkirjailija Vladimir Lukinin kanssa johtivat hänen eroonsa. Hän palveli ulkoasiainhallinnossa vapaamielisen ja poikkeuksellisen sivistyneen kreivi Nikita Paninin sihteerinä hoitaen ulkomaista kirjeenvaihtoa diplomaattien kanssa aina vuoteen 1783 asti, jolloin Fonvizin jäi eläkkeelle valtioneuvoksen arvolla ja 3 000 ruplan eläkkeellä. Tämän virkasuhteen suojeluksessa hän pystyi kirjoittamaan 1770-luvulla kriittisiä näytelmiä, ilman että joutui pidätetyksi.
Kirjallinen ura

Fonvizin sai 1764 valmiiksi psykologisen komedian Korionin, joka on venäläinen muunnelma Jean-Baptiste-Louis Gressetin Sidneystä (1745). Suoraan kääntämisen sijaan Fonvizinin metodi oli sijoittaa näytelmät venäläiseen yhteiskuntaan, johon yleisö saattoi samaistua. Vaikka Korion ei ollut Fonvizin alkuperäisteos vaan vapaa muunnelma Sidneystä, se oli hyvää harjoitusta imitoida ulkomaisia klassikoita ja samalla yhdistää venäläistä yhteiskuntaa osaksi kirjallisuuden traditiota.
Muita Fonvizin aikaisempia tuotoksia ovat muun muassa satiirinen runo 'Kirje palvelijoilleni Šumiloville, Vankalle ja Petruskalle' (ven. Послание к словам моей Шумилову, Ваньку и Петрушке; Poslanije k slugam moim Šumilovu, Vanku i Petruške) vuodelta 1788, jossa arvostellaan ortodoksikirkon papistoa; 'Kirje Yamshchikoville' ja 'Mielelleni'. Suosituin hänen varhaisimmista alkuperäisteoksistaan oli 'Kettusaarnaaja'. Fonvizin läpimurto oli ensimmäinen mestariteos Brigadir ('Prikaatinkenraali') joka valmistui vuonna 1769. Katariina II hyväksyi näytelmän ja kirjailijasta tuli suosittu vieras pietarilaisissa ylimystökodeissa. Vuonna 1783 valmistui komedia Nedorosl ('Alaikäinen'). Näistä varsinkin jälkimmäistä pidetään hänen merkittävimpänä teoksenaan. Näytelmä kiellettiin, koska siinä arvosteltiin tyranniaa ja maaorjuutta. Näytelmä julkaistiin Neuvostoliitossa vasta vuonna 1933.
Fonvizin meni naimisiin vuonna 1774 Pietarissa varakkaan kauppias Rogovikovin leskeksi jääneen tyttären Jekaterina Ivanovna Hlopovan (1746-1796) kanssa.
1780-luvulla hän kuului niihin liberaalin älymystön edustajiin, jotka arvostelivat kirjoituksissaan Katariina II:n toimia, vastustivat despotismia ja vaativat maaorjien inhimillistä kohtelua. He ryhmittyivät Jekaterina Daškovan perustaman Sobesednik ljubitel rossijskogo slova (ven. Собеседник любитель российского слова, "Venäläisen sanataiteen harrastajien käsikirja") -lehden ympärille.
Vuonna 1783 hänestä tuli Gavrila Deržavinin ohella Venäjän akatemian jäsen ja hän osallistui aktiivisesti akatemian kuusiosaisen Slovar Akademii Rossijskoi (ven. Словарь Академии Российской, 1789–1794) sanakirjan laatimistyöhön. Fonvizin oli halvaantunut elämänsä viimeiset viisi vuotta ja liikkui keppien varassa. Terveyssyistä Fonvizin ja hänen rikas vaimonsa viettivät usein pitkiä aikoja Ranskassa, Italiassa ja Saksassa Fonvizinin viimeisinä elinvuosina 1777-1778 sekä vuonna 1784 Wienissä ja Karlsbadissa. Hän osallistui aktiivisesti aatelisälymystön kirjallisuuselämään ja valmisteli koottujen teostensa julkaisua sekä omaelämäkertaansa. Hän kuoli Pietarissa 1. joulukuuta 1792. Kuolemaa edeltäneenä iltana seurue oli kokoontunut Gavrila Deržavinin kotiin lukemaan Fonvizin sittemmin kadonnutta viimeistä näytelmäkäsikirjoitusta. Hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin luostarin hautausmaalle Pietariin.
Saavutukset

Denis Fonvizin loi uuden suunnan satiirisille näytelmille 1700-luvun Venäjällä. Aiemmin Venäjällä toteutetut näytelmät olivat suurimmaksi osaksi kopioita ranskalaisten ja muiden maiden suurten näytelmäkirjailijoiden teoksista. Dialogit, ympäristö ja tyyli eivät vastanneet venäläistä yhteiskuntaa, ja siksi näytelmät tuntuivat teennäisiltä. Fonvizin muokkasi näytelmänsä klassisten periaatteiden mukaisesti, mutta käytti venäläistä miljöötä, henkilöhahmoja ja dialogia. Näytelmillä oli suuri vaikutus Venäjän yhteiskuntaan.
Aleksandr Puškin sanoi häntä "satiirin mestariksi". Fonvizin tavaramerkkejä olivat henkilökuvien terävyys ja dialogin nokkeluus. Fonvizin esikuvia olivat Denis Diderot, Pierre-Augustin de Beaumarchais sekä Antiokh Kantemirin satiirit. Hänen satiirinsa kohteena olivat maanomistajat ja erityisesti heidän sivistymättömyytensä ja despoottinen käytöksensä maaorjia ja omaa perhettään kohtaan.
Suomennettu tuotanto

Rovasti Vasilin nuhdesaarna, suom. Juhani Konkka. Teoksessa Venäläinen nauru, Tajo 1964.
Alaikäinen, suom. 1899.
Aiheesta muualla

Borozdin, A. K.: Fonvizin, Denis Ivanovitš Brockhausin ja Efronin Ensyklopedinen sanakirja: 86 osassa (82 osaa ja 4 lisäosaa). 1890-1907, Pietari. (venäjäksi)
Denis Ivanovich Fonvizin Encyclopædia Britannica. Viitattu 1.12.2018 (englanniksi).
Mari Lampinen (ampumahiihtäjä)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Hochfilzen 1998 | joukkuekilpailu |  |
Mari Lampinen (s. 11. syyskuuta 1971 Lahti) on kilpauransa lopettanut suomalainen ampumahiihtäjä.
Lampinen aloitti ampumahiihdon harrastamisen vuonna 1981 ja kilpaili kansainvälisellä tasolla vuosina 1992–1999. Hän osallistui kolme kertaa olympialaisiin ja kuudesti MM-kilpailuihin.
Lampinen kuului Albertvillen olympialaisissa 1992 Suomen viestijoukkueeseen, joka sijoittui viidenneksi. Lillehammerin olympialaisissa 1994 hän oli sprintissä (7,5 km) kuudestoista, Anterselvan MM-kisoissa 1995 samassa lajissa viidestoista ja normaalimatkalla (15 km) seitsemästoista sekä Ruhpoldingissa 1996 viestijoukkueen mukana kahdeksas.
Lampinen sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 sprinttikilpailussa kahdeksanneksi. Samana vuonna Hochfilzenissä käydyssä joukkuekilpailun (7,5 km) MM-kilpailussa hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen Katja Holannin, Tiina Mikkolan ja Sanna-Leena Perungan kanssa. Kultaa voitti Venäjä ennen Norjaa. Pokljukassa käydyssä takaa-ajon MM-kilpailussa Lampinen oli samana vuonna kahdeksastoista.
Lampinen sijoittui maailmancupin kokonaispisteissä yhdeksänneksi kaudella 1994–1995 ja viidenneksitoista kaudella 1992–1993. Osakilpailuissa hän oli parhaimmillaan kolmas sprinttikilpailuissa Oberhofissa kaudella 1994–1995 ja Östersundissa kaudella 1995–1996. Hän sijoittui maailmancupissa kaikkiaan 12 kertaa kymmenen parhaan joukkoon.
Colmar von der Goltz

Colmar von der Goltz
Wilhelm Leopold Colmar von der Goltz (tunnettu myös nimellä Goltz pašša; 12. elokuuta 1843 lähellä Labiauta, Itä-Preussi – 19. huhtikuuta 1916 Bagdad, Mesopotamia) oli saksalainen sotamarsalkka, joka palveli Ottomaanien valtakunnan armeijassa. Hän saavutti mainetta myös sotahistorioitsijana.
Ura

Colmar von der Goltz kuului von der Goltzin aatelissuvun vapaaherralliseen osaan. Hän aloitti sotilasuransa Preussin armeijassa vuonna 1861, osallistui Saksan–Ranskan sotaan ja palveli sen jälkeen esikuntaupseerina. Vuosina 1878–1883 hän toimi sotahistorian opettajana Berliinin sota-akatemiassa ja saavutti mainetta yhtenä Saksan johtavista sotateoreetikoista. Von der Goltz julkaisi useita sotahistoriaa – erityisesti Ranskan–Saksan sotaa – käsitelleitä teoksia. Tunnetuin hänen teoksistaan on 1883 ilmestynyt Das Volk in Waffen (”Kansa aseissa”). Kesäkuussa 1883 tuolloin majurin arvoinen von der Goltz lähetettiin Turkkiin, jossa hän sai tehtäväkseen sotilasasiantuntijana uudelleenjärjestää ja modernisoida Turkin armeijan. Työ kesti vuoteen 1896, ja siihen sisältyi muun muassa esikuntajärjestelmän ja sotilaskoulutuksen kehittäminen. Von der Goltz sai Turkin palveluksessa paššan arvon. Hänen on katsottu tehokkaalla uudistustyöllään vaikuttaneen siihen, että vuoden 1897 sodassa Kreikkaa vastaan Turkki oli ylivoimainen ennen kuin muut Euroopan suurvallat liittyivät tukemaan Kreikkaa sodan päättämiseksi.
Palattuaan Saksaan von der Goltz sai kenraaliluutnantin arvon ja nimityksen divisioonankomentajaksi, mistä hän siirtyi 1898 armeijan insinöörikunnan johtoon. Vuosina 1902–1907 hän johti kenraalinarvoisena Saksan ensimmäistä armeijakuntaa ja toimi sen jälkeen armeijan tarkastajana. Hänet vihittiin 1903 Königsbergin yliopiston filosofian kunniatohtoriksi. Von der Goltz oleskeli toisen kerran Turkissa 1909–1910 ja palasi sitten aiempaan sotilastarkastajan tehtäväänsä Saksassa. Vuonna 1911 hänet ylennettiin kenraalisotamarsalkaksi. Hän jäi 1913 pois aktiivipalveluksesta ja omistautui kaksi vuotta aiemmin perustetun nuorisojärjestö Jungdeutschlandin johtamiselle.
Ensimmäisen maailmansodan alettua von der Goltz nimitettiin elokuussa 1914 miehitetyn Belgian kenraalikuvernööriksi. Saman vuoden marraskuussa hänet lähetettiin jälleen Turkkiin, tällä kertaa sulttaani Mehmet V:n adjutantiksi. Maaliskuussa 1915 von der Goltzista tuli Turkin ensimmäisen armeijan eli Bosporin armeijan komentaja. Hän joutui kiistoihin kenraali Otto Liman von Sandersin sekä Turkin sotaministeri Enver paššan kanssa, eikä saanut tukea ehdotuksilleen suuresta hyökkäyksestä brittejä vastaan Egyptissä tai Intiassa. Lokakuussa 1915 hänet siirrettiin Mesopotamiaan sijoitetun kuudennen armeijan komentajaksi. Tässä ominaisuudessa von der Goltz johti menestyksekkäästi Turkin sodankäyntiä brittejä vastaan Mesopotamiassa. Hän pysäytti Charles Townshendin komentaman brittiläis-intialaisen armeijan Ktesifonissa 22. marraskuuta 1915 ja saartoi sen 8. joulukuuta Kutin linnakkeeseen. Kutin piiritys kesti 143 päivää, minä aikana von der Goltz löi takaisin myös brittien lähettämät suuret apujoukot. Townshend antautui 29. huhtikuuta. Von der Goltz ei ehtinyt näkemään tätä voittoa, sillä hän kuoli kymmenen päivää aiemmin. Virallisten tietojen mukaan kuolinsyynä oli pilkkukuume, mutta on myös väitetty vallankumouksellisten nuorturkkilaisten upseerien myrkyttäneen hänet.
Teoksia

Die operationen der II. armee (1873)
Die sieben tage von Le Mans (1874)
Die operationen der II. armee an der Loire (1875)
Léon Gambetta und seine armeen (1877)
Rossbach und Jena (1883)
Das volk in Waffen (1883)
Kriegführung (1895)
Der thessalische krieg und die türkische armee (1898)
Von Jena bis Preussisch-Eylau (1907)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Colmar von der Goltz Wikimedia Commonsissa
Suuren soturin tie. Köyhä saksalaispoika, josta tuli turkkilainen pasha ja sotamarsalkka, Hakkapeliitta, 03.10.1933, nro 40, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Discovery Peak

Discovery Peak voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Discovery Peak (Kalifornia), Yhdysvallat. (Nimi epävirallinen)
Discovery Peak (Washington), Yhdysvallat.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Discovery Peak”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.