stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrick Abada

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sindelfingen 1980 | seiväshyppy |  |
|  Pronssia | Budapest 1983 | seiväshyppy |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Meksiko City 1979 |  seiväshyppy |  |
Patrick Abada (s. 20. maaliskuuta 1954 Colombes, Hauts-de-Seine, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Abada sijoittui seiväshypyssä Rooman EM-kilpailuissa 1974 yhdeksänneksi tuloksella 510 cm. Kaksi vuotta myöhemmin Montréalin olympialaisissa hän ylsi uransa parhaimpaan ulkoratojen arvokisasaavutukseen sijoittuessaan neljänneksi tuloksella 545 cm. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli yhdeksäs tuloksella 530 cm. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 550 cm.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Abada saavutti kaksi pronssimitalia: Sindelfingenissä 1980 ja Budapestissa 1983, joissa molemmissa hän hyppäsi tuloksen 555 cm. Ensimmäisissä sisäratojen MM-kilpailuissa Pariisissa 1985 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 550 cm.
189-senttinen Abada voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuonna 1975 ja hallissa vuonna 1979. Kesäkuussa 1979 hän paransi Ranskan ennätyksen samassa kilpailussa Philippe Houvionin kanssa tulokseen 565 cm. Uransa parhaan tuloksen 570 cm hän hyppäsi vuonna 1983.
García

García tai Garcia on espanjalaisperäinen henkilönnimi, joka esiintyy sekä etu- että sukunimenä, usein myös kaksiosaisen sukunimen osana.
Tunnettuja García- tai Garcia-nimisiä:
Etunimenä > Pamplonan ja Navarran kuninkaita

Garcïa Íñiguez, hallitsi n. 851–882
Garcia Sanchez I, hallitsi 926–970
García Sánchez II, hallitsi 994–1004
García Sánchez III, hallitsi 1035–1054
García IV, hallitsi 1134–1150
Etunimenä > Leonin ja Galician kuninkaita

García I, hallitsi 910–914
García II (n. 1040–1090), Kastilian ja Leónin kruununperillinen
Etunimenä > Kastilian kreivejä

García Fernández, hallitsi 970–985
García Sánchez, hallitsi 1017–1029
Etunimenä > Muita

Garcia Hopkins (s. 1958), yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija
Sukunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Demetrio Garcia, Kersantti Garcia, Pueblo de Los Ángelesin armeijan sotilas ja Zorron harmiton arkkivihollinen.
Nimen muita merkityksiä

Abu Garcia, ruotsalainen virkistyskalastusvälinevalmistaja
Diego Garcia, atolli Intian valtamerellä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”García”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Susan Blackmore

Susan Blackmore (2014)
Susan Jane Blackmore (s. 29. heinäkuuta 1951) on brittiläinen toimittaja, luennoija, joka tunnetaan ehkä parhaiten meemejä käsittelevästä teoksestaan The Meme Machine (suom. Meemit – kulttuurigeenit).
Blackmore tutki 1970-luvulla parapsykologisia ilmiöitä, muun muassa ruumiistapoistumiskokemuksia vuosikausia saamatta niistä näyttöä. Blackmore on kuulunut Skeptical Inquirer -lehden toimittajiin vuodesta 1998.
Blackmore harjoittaa zeniä, mutta katsoo, että ei ole buddhalainen . Blackmore on ateisti ja evoluutioteorian kannattaja, joka on arvostellut terävästi uskontoa, jota hän pitää epätotena.
Tietoisuuden tutkimuksen oppikirja

Blackmoren viimeisin kirja Consciousness:  An Introduction (2004) on tietoisuuden tutkimusta käsittelevä oppikirja. Teoksessa Blackmore käsittelee mieli-ruumis-ongelmaa, mielen filosofiaa, jumalan olemassaoloa, kognitiivista neuropsykologiaa, kognitiotiedettä, tekoälyä, evoluutiota, älykästä suunnittelua, parapsykologiaa, muuntunutta tietoisuuden tilaa, fenomenologiaa, buddhalaisuutta ja mietiskelyä.
Kirjassa on myös profiileja sellaisista alan uranuurtajista kuin Daniel Dennett, John Searle, David Chalmers, Patricia Churchland, Francis Crick, Antonio Damasio, V. S. Ramachandran, John Carew Eccles, Rodney Brooks, Alan Turing, Francisco Varela, René Descartes, David Hume, William James ja Buddha.
Teoksia

The Meme Machine, 1999, Oxford University Press, reprint edition 2000, ISBN 0-19-286212-X, suom. Meemit – kulttuurigeenit.  (Suomentanut Osmo Saarinen)  Helsinki:  Art House, 2000.  ISBN 951-884-284-1
Consciousness: An Introduction, Oxford University Press, 2003, ISBN 0-19-515342-1 (hardcover), ISBN 0-19-515343-X (paperback)
Consciousness: A Very Short Introduction, Oxford University Press, 2005, ISBN 0-19-280585-1
Blackmore, Susan: Conversations on consciousness.  Oxford:  Oxford University Press, 2005.  ISBN 978-0-19-280622-2  (englanniksi)
Aiheesta muualla > Englanniksi

Susan Blackmore's website (englanniksi)
Interview with Susan Blackmore (englanniksi)
Aiheesta muualla > Suomeksi

Minuus vai meemit – kirja-arvostelu
Artikkeli Skepsis ry:n sivuilla teoksesta Teoksessa Selin, Risto: Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  ORCID 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Tuomas W. Hyrskymurto

Tuomas Hyrskymurto
Tuomas Wilho Hyrskymurto ent. Hellsten (14. syyskuuta 1881 Turku – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli suomalainen kommunistinen vallankumousmies, alun perin turkulainen kauppias.
Elämä

Hyrskymurto oli ollut vangittuna jo 1906 Hakaniemen mellakan yhteydessä sattuneiden tapausten vuoksi. Vuonna 1917 hän kuului Turun sos.dem. kunnallisjärjestön radikaalin siiven johtajiin ja oli perustamassa Turun punakaartia.
Suomen sisällissodassa Hyrskymurto oli punaisten pohjoisen rintaman järjestyskomissaarina ja Tampereen punakaartin esikunnan jäsenenä. Sodan alkuvaiheessa Hyrskymurron johtama Turun punakaartin 300-miehinen ratsuväkikomppania miehitti Toijalan tärkeän risteysaseman 26. tammikuuta 1918. Hänen väitetään myötävaikuttaneen 31. tammikuuta tapahtuneeseen Suinulan verilöylyyn kieltämällä punaisia ottamasta vankeja. Hän sai tapahtumista lisänimen Suinulan teurastaja. Hyrskymurto toimi Tampereella punaisten pohjoisrintaman esikunnassa järjestyskomissaarina.
Valkoisten saartorenkaan alkaessa kiristyä Hyrskymurto pakeni Tampereelta ja toimi Toijalassa punaisten armeijakuntaa komentaneen Eino Rahjan apulaisena tämän yrittäessä murtaa Tampereen saartoa etelästä käsin. Kuurilassa surmattiin todennäköisesti Tuomas Hyrskymurron käskystä 23 Mustialan maanviljelysopiston oppilasta 20. huhtikuuta. Sodan loppuvaiheessa Hyrskymurto pakeni Neuvosto-Venäjälle. Poistuessaan Suomesta Hyrskymurto jätti valtakunnanrajalle selvästi havaittavaan paikkaan huomattavan määrän Helsingin yliopistolle osoitettua suomalaista ja ulkomaista bolševikkikirjallisuutta. Tämä kirjaerä päätyikin yliopiston kirjastoon.
Neuvosto-Venäjällä Hyrskymurto työskenteli SKP:n keskuskomitean järjestäjänä. Hän sai surmansa Kuusisen klubin murhien yhteydessä 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Hyrskymurto on haudattu Pietarin Mars-kentälle ja hänen nimensä löytyy siellä olevasta Elokuun kommunardien hautakivestä.
Perhe

Hyrskymurron veli oli näytelmäkirjailija Yrjö Heimovaara.
Pasi Kokkonen

Pasi Kokkonen (s. 7. huhtikuuta 1977 Helsinki) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka edusti Imatran Pallo-Veikkoja.
Kokkosen kasvattajaseura oli Järvenpään Palo. Kokkonen aloitti pesäpallon 8-vuotiaana. Järvenpään Palon lisäksi hän on pelannut Järvenpään Pesiksessä, Kinnarin Pesiksessä, Joensuun Mailassa, Kiteen Pallossa, Hyvinkään Tahkossa sekä Kouvolan Pallonlyöjissä. Kokkonen voitti Superpesiksen etenijäkuninkuuden vuonna 2009. Kausi 2013 oli Kokkosen 12. kausi Superpesiksessä.
Kokkonen pelasi kopparina ja vaihtajana. Hän on pelannut Itä–Länsi-ottelussa seitsemän kertaa. Kokkonen on voittanut yhden SM-mitalin, hopeaa vuonna 2003, sekä junioreissa SM-hopeaa ja SM-pronssia Tahkon joukkueessa.
Nykyään Kokkonen toimii VK-Kustannus Oy:n toimitusjohtajana.
Kokkosella on vaimo ja kaksi lasta.lähde?
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 2003
7 Itä-Länsi-ottelua: 2006-2009, 2011-2013
Superpesiksen etenijäkuningas: 2009
Mikko Alanne

Mikko Alanne (s. 1972 Espoo) on suomalainen käsikirjoittaja. Alanne on käsikirjoittanut muun muassa Renny Harlinin ohjaaman Viiden päivän sodan (2011) ja Chilen kaivosonnettomuudesta kertovan The 33 -elokuvan (2015). Alanteen käsikirjoittama The Long Road Home -minisarja esitettiin 
National Geographic Channel -kanavalla vuonna 2017.
Alanne on opiskellut elokuvatuotantoa ASLA-Fulbright-stipendiaattina Ithaca Collegessa New Yorkin osavaltiossa
Aiheesta muualla

Mikko Alanne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Muut:  IdRef
Sidney Hook

Sidney Hook (20. joulukuuta 1902 – 12. heinäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen filosofi, intellektuelli ja pragmatisti. Hook oli 1920- ja 30-luvuilla marxilainen ja trotskilainen. Kylmän sodan aikana hän oli anti-kommunisti, mutta luki itsensä demokraattiseksi sosialistiksi.
Teoksia

The Metaphysics of Pragmatism (1927)
Towards the Understanding of Karl Marx: A Revolutionary Interpretation (1933)
The Meaning of Marx (edited collection, 1934)
From Hegel to Marx (1936)
John Dewey: An Intellectual Portrait (1939)
Reason, Social Myths, and Democracy (1940)
The Hero in History (1943)
Education for Modern Man (1946)
John Dewey: Philosopher of Science and Freedom (editor, 1950)
Heresy, Yes; Conspiracy, No (1953)
Marx and the Marxists: The Ambiguous Legacy (1955)
Common Sense and the Fifth Amendment (1957)
Political Power and Personal Freedom (1959)
The Quest for Being, and Other Studies in Naturalism and Humanism (1961)
The Paradoxes of Freedom (1963)
The Place of Religion in a Free Society (1968)
Academic Freedom and Academic Anarchy (1970)
Pragmatism and the Tragic Sense of Life (1974)
Marxism and Beyond (1983)
Out of Step  (1987)
Aiheesta muualla

Mattick, Paul: The Inevitability of Communism - Critique of Sidney Hook's Interpretation of Marx - Pamfletti Hookia vastaan (1936) (englanniksi)
Morrison, M.: Sidney Hook’s Attack on Trotskyism (1943) (englanniksi)
Sidorsky, David: Sidney Hook The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Talisse, Robert: Sidney Hook Reconsidered (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jordal Amfi

| Jordal Amfi |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Oslo,  Norja
Koordinaatit:  59°54′40″N, 10°47′2″E
Rakennustyöt aloitettu:  1951
Avattu:  1952
Remontoitu:  1971
Laajennettu:  1999
Omistaja:  Oslon kaupunki
Kenttä:  jää
Arkkitehti:  Rinnan & Tveten
Käyttäjät
 Vålerenga Ishockey 
Katsojakapasiteetti
 4 450 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Jordal Amfi on vuoden 1952 talviolympialaisiin valmistunut Oslossa Norjassa sijaitseva jäähalli. Siellä kilpailtiin silloin jääkiekossa ja taitoluistelussa. Se on toiminut myös jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen näyttämönä vuosina 1958, 1989 ja 1999.
Jääkiekkoareena Jordal Amfi vuoden 1952 olympialaisten aikaan.
Jordal Amfi oli alunperin ulkoareena, mutta vuonna 1971 siihen rakennettiin katto. Näin Jordal Amfista tuli Norjan kuudesjäähalli. Vuonna 1989 alueelle rakennettiin harjoitushalli, Jordal Ungdomshall, johon mahtuu 400 katsojaa.
Jordal Amfi toimi 1950-luvun alkupuolella kuuluisan norjalaisen taitoluistelijan Sonja Henien ammattilaisaikaisten näytösten areenana. Kuva vuodelta 1955.
Areena sai nykyaikaisen ilmeensä vuoden 1999 IIHF:n jääkiekon MM-kisoihin. Hallin katsojakapasiteetti on 4 450. Maan pääsarjassa GET-ligaenissa pelaava Vålerenga Ishockey pelaa kotiottelunsa Jordal Amfissa. Halli on kuudes Norjaan rakennettu jäähalli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jordal Amfi Wikimedia Commonsissa
GET-ligaenin areenat
Askerhallen
Hamar OL-Amfi
Jordal Amfi
Kristins Hall
Leangen Ishall
Lørenskogin jäähalli
Manglerudhallen
Stavangerin jäähalli
Sparta Amfi
Stjernehallen
Hamoud Ameur

Hamoud Ameur (s. 6. tammikuuta 1932 Mahelina, Algeria) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Ameur edusti Ranskaa Rooman 1960 olympialaisissa. Hän sijoittui 10 000 metrin juoksussa 22:nneksi ajalla 30.12,4 ja karsiutui 5 000 metrin juoksun alkuerissä ajalla 14.14,0. Maastojuoksun MM-kilpailuja edeltäneessä kansainvälisessä maastojuoksumestaruuskilpailussa hän sijoittui viidenneksi vuonna 1956 ja yhdeksänneksi vuonna 1963. Lisäksi hän oli 23:s vuonna 1958, 17:s vuonna 1959, 13:s vuonna 1960, 41:s vuonna 1961, 39:s vuonna 1967 ja 37:s vuonna 1970. Vuonna 1956 Ranska voitti joukkuekilpailun.
Ameur voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuosina 1958–1959. Hän paransi estejuoksussa Ranskan ennätystä neljä kertaa. Heinäkuussa 1959 hän juoksi ennätysajat 9.04,0 ja 9.02,4. Elokuussa 1959 hän alitti ensimmäisenä ranskalaisena estejuoksijana yhdeksän minuutin rajan ajallaan 8.57,2. Syyskuussa 1961 hän paransi ennätyksen aikaan 8.55,4. Ennätys säilyi hänen nimissään seuraavan vuoden heinäkuuhun, jolloin Guy Texereau otti sen nimiinsä.
Seuratasolla Ameur edusti ESBS Les Mureaux'ta. Hän on pituudeltaan 171-senttinen ja painoi huippu-urheiluvuosinaan 59 kiloa.
Jeesuksen kävely veden päällä

Kävely veden päällä, Ivan Aivazovskyn maalaus vuodelta 1888.
Jeesuksen kävely veden päällä on yksi Uudessa testamentissa mainituista Jeesuksen ihmeteoista. Kertomus esiintyy kolmesti Uuden testamentin evankeliumeissa – Matteuksella, Markuksella ja Johanneksella – Luukkaan jättäessä sen mainitsematta omassa evankeliumissaan.
Veden päällä kävely tapahtuu Jeesuksen ruokkimisihmeen jälkeen: Jeesus on käskenyt opetuslapsensa lähtemään Genesaretinjärven toiselle rannalle sillä aikaa, kun hän jää vuorelle rukoilemaan. Aamuyöllä Jeesus lähtee kävelemään veden päällä kohti opetuslapsia, jotka pelästyvät ja luulevat häntä aaveeksi. Hän nousee veneeseen, rauhoittelee opetuslapsia ja tyynnyttää järvellä nousseen myrskyn.
Maininnat evankeliumeissa > Matteuksen evankeliumi

Heti sen jälkeen Jeesus käski opetuslasten nousta veneeseen ja mennä vastarannalle edeltäkäsin, sillä aikaa kun hän lähettäisi väen pois. Kun ihmiset olivat lähteneet, hän nousi vuorelle rukoillakseen yksinäisyydessä. Illan tultua hän oli siellä yksin. Vene oli jo hyvän matkan päässä rannasta ja ponnisteli aallokossa vastatuuleen.
Neljännen yövartion aikaan Jeesus tuli opetuslapsia kohti kävellen vettä pitkin. Kun he näkivät hänen kävelevän järven aalloilla, he säikähtivät ja huusivat pelosta, sillä he luulivat näkevänsä aaveen. Mutta samassa Jeesus jo puhui heille: ”Pysykää rauhallisina, minä tässä olen. Älkää pelätkö.” Silloin Pietari sanoi hänelle: ”Herra, jos se olet sinä, niin käske minun tulla luoksesi vettä pitkin.” ”Tule!” sanoi Jeesus. Pietari astui veneestä ja käveli vettä pitkin Jeesuksen luo. Mutta huomatessaan, miten rajusti tuuli, hän pelästyi ja alkoi vajota. ”Herra, pelasta minut!” hän huusi. Jeesus ojensi heti kätensä, tarttui häneen ja sanoi: ”Vähäinenpä on uskosi! Miksi aloit epäillä?”
Kun he olivat nousseet veneeseen, tuuli tyyntyi. Ja kaikki, jotka veneessä olivat, polvistuivat hänen eteensä ja sanoivat: ”Sinä olet todella Jumalan Poika.”
(Matt. 14:22-23, vuoden 1992 käännöksen mukaan)
Maininnat evankeliumeissa > Markuksen evankeliumi

Heti sen jälkeen Jeesus käski opetuslasten nousta veneeseen ja mennä edeltäkäsin vastarannalle Betsaidaan sillä aikaa kun hän lähettäisi väen pois. Jätettyään hyvästit hän meni vuorelle rukoilemaan.
Illan tullessa vene oli keskellä järveä ja Jeesus yksin maissa. Hän näki, että opetuslapsilla oli täysi työ soutaa vastatuuleen. Neljännen yövartion vaiheilla hän tuli vettä pitkin kävellen heitä kohti ja aikoi mennä heidän ohitseen. Kun he näkivät hänen kävelevän vettä pitkin, he luulivat häntä aaveeksi ja rupesivat huutamaan. Kaikki he näkivät hänet ja säikähtivät. Mutta samassa Jeesus jo puhui heille: ”Pysykää rauhallisina, minä tässä olen. Älkää pelätkö.”
Hän nousi veneeseen heidän luokseen, ja tuuli tyyntyi. Opetuslapset olivat hämmästyksestä suunniltaan. Sekään, mitä leiville tapahtui, ei ollut avannut heidän silmiään. Niin paatuneet heidän sydämensä olivat.
(Mark. 6:45-52, vuoden 1992 käännöksen mukaan)
Maininnat evankeliumeissa > Johanneksen evankeliumi

Kun tuli ilta, opetuslapset menivät alas rantaan, nousivat veneeseen ja lähtivät kohti Kapernaumia, toiselle puolen järveä. Oli jo pimeä, eikä Jeesus vielä ollut palannut heidän luokseen. Tuuli puhalsi ankarasti, ja järvellä kävivät vaahtopäiset aallot. Kun he olivat soutaneet kahdenkymmenenviiden tai kolmenkymmenen stadionmitan verran, he näkivät Jeesuksen kävelevän järven aalloilla ja lähestyvän venettä. He pelästyivät. Mutta Jeesus sanoi: ”Minä tässä olen, älkää pelätkö.” He aikoivat ottaa hänet veneeseen, mutta samassa vene jo tuli siihen rantaan, jonne he olivat menossa.
(Joh. 6:16-21, vuoden 1992 käännöksen mukaan)
Jeesus ja veteen vajoava Pietari, Eero Järnefeltin alttaritaulu Taulumäen kirkossa
Cajanderin III hallitus

| Cajanderin III hallitus |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 22. valtioneuvosto
Toimikausi alkoi:  12. maaliskuuta 1937
Toimikausi päättyi:  1. joulukuuta 1939
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  A. K. Cajander
Hallituspuolueet:   Kansallinen Edistyspuolue  SDP  Maalaisliitto  RKP 
Historia
Edellinen:  Kallion IV hallitus
Seuraava:  Rytin I hallitus
Cajanderin III hallitus oli Suomen tasavallan 22. hallitus. Se oli enemmistöhallitus, jonka muodostivat Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, Maalaisliitto, Edistyspuolue, RKP ja kolme ammattiministeriä. Hallitus toimi 995 päivän ajan 12. maaliskuuta 1937 – 1. joulukuuta 1939. Erotessaan se oli Suomen siihenastisista hallituksista toiseksi pitkäikäisin Kivimäen hallituksen jälkeen.
SDP pääsi hallitukseen ensimmäistä kertaa sitten vuosina 1926–1927 toimineen Tannerin hallituksen jälkeen. Hallituksesta käytettiin yleisesti nimitystä punamultahallitus, joka sittemmin vakiintui tarkoittamaan muitakin sosialidemokraattien ja Maalaisliiton (myöhemmin Suomen Keskustan) yhdessä muodostamia hallituksia. Cajanderin hallitus, joka nojasi eduskunnassa vahvempaan enemmistöön kuin yksikään sen edeltäjistä, osoitti kansalaissodan synnyttämän kahtiajaon valkoiseen ja punaiseen Suomeen olevan murenemassa. Sen sijaan Isänmaallinen Kansanliike julisti Cajanderin hallituksen nimityksen "ovenavaukseksi bolševismille".
Hallitusmuodon mukaan ulkopolitiikan johto kuului tasavallan presidentille, mutta presidentti Kyösti Kallion rooli ulkopolitiikassa jäi passiiviseksi ja Suomen ulkoasioiden hoito siirtyi Cajanderin hallituksen aikana käytännössä pää- ja ulkoministereille.
Hallituksen muodostaminen

Ajatus vasemmiston ja keskustan yhteisestä hallituksesta oli noussut esille jo vuoden 1933 eduskuntavaalien jälkeen, mutta vasta mahdollisimman laajapohjaista hallitusta kannattaneen Kyösti Kallion valinta tasavallan presidentiksi oli mahdollistanut sen. Hallitusneuvottelujen vaikeimmaksi ongelmaksi nousi hallituksen kokoonpano, sillä SDP ei hyväksynyt hallitukseen Kokoomusta eikä Maalaisliitto Ruotsalaista Kansanpuoluetta hallitukseen. SDP ja Maalaisliitto eivät myös kumpikaan hyväksyneet toisen puolueen edustajaa pääministeriksi. Koska hallitukseen tulivat SDP:n ja Maalaisliiton vahvimmat miehet Väinö Tanner ja Juho Niukkanen, päädyttiin kompromissina antamaan pääministerin paikka Edistyspuolueeseen kuuluneelle professori Aimo Cajanderille. Hallituksen ministerinsalkut jakaantuivat kahta Edistyspuolueen edustajaa (Cajander ja ulkoministeri Rudolf Holsti) sekä yhtä ammattiministeriä (oikeusministeri Arvi Ahmavaara) lukuun ottamatta tasan SDP:n ja Maalaisliiton kesken.
Pientä puoluetta edustanutta pääministeri Aimo Cajanderia pidettiin aluksi vain hallituksen puheenjohtajana, jonka tehtävänä oli todeta, mitä suuret puolueet olivat päättäneet. Cajander ei itsekään pyrkinyt olemaan poliittinen linjanvetäjä, vaan enemmänkin hallinnon valvoja ja ohjaaja. Cajanderin roolia sovittelijana osoitti uutena työmuotona käyttöön otettu hallituksen iltakoulu. Pääministeri otti tavakseen kutsua ministerit keskiviikkoiltaisin virka-asuntoonsa keskustelemaan vapaamuotoisesti kulloinkin päätettäväksi tulevista asioista. Iltakoulussa alettiin pian käsitellä asiat niin valmiiksi, että seuraavassa valtioneuvoston virallisessa istunnossa tarvittiin enää vain päätöksen muodollinen vahvistus. Cajanderin seuraajien aikana iltakoulu siirtyi pidettäväksi valtioneuvoston juhlahuoneistoon.
Oikeusministeri Arvi Ahmavaara sai eron hallituksesta omasta pyynnöstään tammikuussa 1938 ja hänen tilalleen nimitettiin tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö A. E. Rautavaara. Kulkulaitosministeri Hannes Ryömä sai sairauden vuoksi pyytämänsä eron hallituksesta syyskuussa 1938 ja uudeksi kulkulaitosministeriksi tuli toinen kulkulaitosministeri Väinö Salovaara. Salovaaran paikalle toiseksi kulkulaitosministeriksi tuli Kulutusosuuskuntien keskusliiton neuvonta- ja asunto-osaston tarkastaja Pietari Salmenoja.
Toisen maailmansodan sytyttyä ja Suomen ulkomaankaupan katkettua perustettiin 20. syyskuuta 1939 uusi kansanhuoltoministeriö, joka sai laajat valtuudet säännellä ja ohjata talouselämää. Kansanhuoltoministeriksi tuli puolueisiin sitoutumaton Pohjoismaiden Yhdyspankin varapääjohtaja Rainer von Fieandt. Lokakuussa 1939 hallitusta täydennettiin kahdella Ruotsalaisen Kansanpuolueen ministerillä (oikeusministeri Johan Otto Söderhjelm ja salkuton ministeri Ernst von Born).
Kokoonpano

| Ministeri | Tehtävissä | Puolue |
| --- | --- | --- |
| Pääministeri Aimo Cajander |  12.3.1937–1.12.1939 |  Edistyspuolue |
| Ulkoasiainministeri Rudolf Holsti  Väinö Voionmaa (Vt.)   Eljas Erkko |  12.3.1937–16.11.1938  16.11.1938–1.12.1938  12.12.1938–1.12.1939 |  Edistyspuolue  SDP  Edistyspuolue |
| Oikeusministeri Arvi Ahmavaara  Albin Ewald Rautavaara  J.O. Söderhjelm |  18.3.1937–11.1.1938  11.1.1938–13.10.1939   13.10.1939–1.12.1939 |  amm.  amm.  RKP |
| Sisäasiainministeri Urho Kekkonen |  12.3.1937–1.12.1939 |  Maalaisliitto |
| Puolustusministeri Juho Niukkanen |  12.3.1937–1.12.1939 |  Maalaisliitto |
| Valtiovarainministeri Väinö Tanner |  12.3.1937–1.12.1939 |  SDP |
| Opetusministeri Uuno Hannula |  12.3.1937–1.12.1939 |  Maalaisliitto |
| Maatalousministeri Pekka Heikkinen |  12.3.1937–1.12.1939 |  Maalaisliitto |
| Apulaismaatalousministeri Juho Koivisto |  12.3.1937–1.12.1939 |  Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Hannes Ryömä  Väinö Salovaara |  12.3.1937–2.9.1938  2.9.1938–1.12.1939 |  SDP  SDP |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden apulaisministeri  Väinö Salovaara  Pietari Salmenoja |  12.3.1937–2.9.1938   20.9.1939–1.12.1939 |  SDP  SDP |
| Kauppa- ja teollisuusministeri Väinö Voionmaa |  12.3.1937–1.12.1938 |  SDP |
| Sosiaaliministeri Jaakko Keto  Karl-August Fagerholm |  12.3.1937–9.11.1937  9.11.1937–1.12.1939 |  SDP  SDP |
| Apulaissosiaaliministeri Oskari Reinikainen |  2.9.1938–1.7.1939 |  SDP |
| Kansanhuoltoministeri Rainer von Fieandt |  20.9.1939–1.12.1939 |  amm. |
| Salkuton ministeri Ernst von Born |  13.10.1939–1.12.1939 |  RKP |
Georges Audouy

Georges Maurice Audouy (18. toukokuuta 1926 Notre-Dame-de-Liesse, Aisne – 30. maaliskuuta 2005 Pariisi) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Audouy sijoittui Oslon EM-kilpailuissa 1946 korkeushypyssä kahdeksanneksi tuloksella 190 cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden samana vuonna. Ennätyksekseen 180-senttinen ja 72-kiloinen Audouy hyppäsi 194 cm vuonna 1949.