stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jack Mattsson

Jack Christer Randolph Mattsson (12. joulukuuta 1954 Jomala, Ahvenanmaa – 11. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja.
Mattsson sai kirkkomuusikon koulutuksen, jonka hän aloitti Sibelius-Akatemiassa vuonna 1974. Hän sai diplomin myös huilistina ja otti pääsoittimekseen huilun. Urkujensoitossa hänen opettajansa oli Folke Forsman. Hänelle opetti kontrapunktia, harmoniaa ja yksityisesti sävellystä Einar Englund, jonka hän myöhemmin nimesi rohkaisevaksi taustavaikuttajaksi kehityksessään kohti edustamaansa melodista tyyliä. Englundin kuoltua vuonna 1999 Mattsson sävelsi pianotrion In memoriam Einar Englund.
Musiikillisiin ihanteisiinsa ja identiteettiinsä vaikuttaneina vanhempina säveltäjinä hän piti Claude Debussya ja Maurice Ravelia. Hän ei omaksunut avantgardistisia eikä kokeellisia tekniikoita.
Mattsson toimi urallaan muun muassa vapaana taiteilijana sekä Svenska Teaternin kapellimestarina ja sovittajana. Hänen teoksiaan ovat Åländskt requiem ja näyttämöteos Katrina. Näistä requiem on viisiosainen, noin 40-minuuttinen Valdemar Nymanin ruotsinkieliseen tekstiin sävelletty Ålands sång- och musikförbundin tilaustyö vuodelta 1990. Myös Ahvenanmaalla vuonna 1997 kantaesitetty Katrina on Lars Huldénin kanssa tehdyn yhteistyön tulos.
Mattsson sai palkintoja muiden muassa Svenska Kulturfondenilta ja Ålands kulturstiftelselta sekä vuonna 1997 Ålands självstyrelses Jubileumsmedaljin. Hän asui yli 30 vuotta Helsingissä mutta palasi syyskuussa 2007 Ahvenanmaalle ja työskenteli siellä kanttorina. Saman vuoden marraskuussa hän sai sairauskohtauksen ja kuoli Meilahden sairaalassa. Patrik Vidjeskog sävelsi Mattssonin muistoksi requiemin, joka kantaesitettiin lokakuussa 2009 Mustasaaren kirkossa.
Porvoon tuomiokirkossa järjestettiin helmikuussa 2011 Mattssonin muistokonsertti, jossa Folke Forsman esitti urkuteoksen Thoughts ja Eric-Olof Söderström johti sarjan Vi vandrande själar kuorolle ja orkesterille. Jälkimmäinen teos oli Lars Huldénin viimeistelemään tekstiin suomenruotsalaisten hengellisten kansanlaulujen pohjalta sävelletty tilaustyö vuoden 1995 Lohtajan kirkkomusiikkijuhlille.
Joe Strummer: The Future Is Unwritten

| Joe Strummer: The Future Is Unwritten |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Julien Temple
Tuottaja:  Anna Campeau Alan Moloney Amanda Temple Orlagh Collins Stephan Mallmann Susan Mullen
Säveltäjä:  Ian Neil Steve Isles Amanda Street
Kuvaaja:  Ben Cole
Leikkaaja:  Mark Reynolds Tobias Zaldua
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Irlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Vertigo Films
Levittäjä:  Netflix Hulu
Ensi-ilta:  2007
Kesto:  127 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joe Strummer: The Future Is Unwritten on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut Julien Templen ohjaama dokumenttielokuva The Clash -yhtyeen laulusolistista Joe Strummerista. Ensi-iltanäytös pidettiin Sundancen elokuvajuhlassa tammikuussa 2007, ja elokuva palkittiin vuoden parhaana brittiläisenä dokumenttina British Independent Film Awards -kilpailussa.
Esiintyjiä

| --- | --- |
 Brigitte Bardot (arkistomateriaalissa)  Flea (Michael Balzary)  Bono  Steve Buscemi  Terry Chimes  John Cooper Clarke  John Cusack  Peter Cushing (arkistomateriaalissa)  Johnny Depp  Matt Dillon  Tymon Dogg (arkistomateriaalissa)  Bobby Gillespie  Alasdair Gillies :  Iain Gillies  Topper Headon  Damien Hirst  Mick Jagger (arkistomateriaalissa)  Jim Jarmusch  Mick Jones  Steve Jones  Anthony Kiedis  Don Letts  Keith Levene  Bernard Rhodes  Martin Scorsese  Joe Strummer
Aiheesta muualla

Joe Strummer: The Future Is Unwritten Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Joe Strummer: The Future Is Unwritten Episodi.  5.10.2007. Viitattu 1.4.2021.
Suopanki, Atso: Joe Strummer: The Future is Unwritten MTV3 Uutiset.  3.11.2007. Viitattu 1.4.2021.
Rose, Steve: Joe Strummer: The Future Is Unwritten The Guardian.  18.5.2007. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
The Future Is Unwritten Top Documentary Films. Viitattu 1.4.2021. (englanniksi)
Jim Jarmusch

| Jim Jarmusch |
| --- | --- |
 Jim Jarmusch vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1953 
Ohjaaja
Aktiivisena:  1979–
Tunnetuimmat ohjaukset:  Muukalaisten paratiisi (1984) Down by Law (1986) Night on Earth (1991) Broken Flowers (2005)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Jim Jarmusch (s. 22. tammikuuta 1953 Akron, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka tunnettuja elokuvia ovat Muukalaisten paratiisi (1984), Down by Law (1986), Night on Earth (1991) ja Broken Flowers (2005).
Tausta

Jarmuschilla on irlantilaisia, saksalaisia ja tšekkiläisiä sukujuuria. Hänen vanhempansa olivat keskiluokkaisia ja isä työskenteli autonrengastehtaalla. Jarmusch lähti 17-vuotiaana New Yorkiin.
Hän haaveili nuorena runoilijan urasta ja opiskeli yliopistossa pääaineenaan englannin kieli. Valmistuttuaan Jarmusch lähti Ranskaan, jossa hänestä tuli Pariisin elokuva-arkistossa harras elokuvan ystävä. Yhdysvaltoihin palattuaan hän alkoi opiskella elokuvaa ja pääsi Nicholas Rayn assistentiksi. Jarmuschin ensimmäinen työ elokuvissa oli Wim Wendersin ja Rayn elokuvassa Salama veden yllä (Lightning Over Water, 1980).
Tuotanto

Vuonna 1982 Jarmusch teki ensimmäisen oman elokuvansa Loputon loma (engl. Permanent Vacation, 1980) vain 15 000 dollarin budjetilla. Filmi on visuaalisesti vaikuttava ja underground-henkinen. Sen päähenkilö on New Yorkissa harhaileva nuorukainen, joka suunnittelee lähtöä Eurooppaan. Kaksi seuraavaa elokuvaansa Jarmusch teki mustavalkoisina. Toista elokuvaansa Muukalaisten paratiisi (engl. Stranger Than Paradise, 1984) varten hän löysi saksalaisen tuottajan Otto Grokenbergerin, joka antoi elokuvan tekemiseen vapaat kädet. Elokuvasta tuli Jarmuschin läpimurto, ja hän sai sillä Cannesin elokuvajuhlien parhaan esikoiselokuvan palkinnon. Elokuva on tragikoominen kuvaus sellaisesta elämäntilanteesta, jossa amerikkalainen unelma ei toteudu. Samalla Jarmusch analysoi vieraantuneisuutta.
Jarmuschin ensimmäiset elokuvat olivat halpoja, riippumattomia tuotantoja ja hyvin omaperäisiä. Omaperäisyys säilyi, vaikka hän myöhemmin sai suurempia rahoituksia ja muita resursseja. Elokuvien päähenkilöt ovat sivullisia oman tiensä kulkijoita. Näyttelijöinä hän käyttää usein muusikkotuttaviaan.
Jarmuschin ansiona pidetään amerikkalaisen riippumattoman elokuvaliikkeen käynnistämistä Stranger than Paradise -filmillä. Vuonna 2005 kriitikko Lynn Hirschberg julisti, että Stranger than Paradise muutti pysyvästi ajatuksen, että indie-elokuva olisi taloudellisesti mahdoton.
Myöhempien elokuviensa ansiosta Jarmusch vakiinnutti asemansa yhtenä sukupolvensa merkittävimmistä ja vaikutusvaltaisimmista riippumattomista elokuvantekijöistä. Filmien yhteisenä teemana on ihmisten vaikeus ymmärtää toisiaan, kielten suuri hajaannus, ihmiskunnan Baabelin hajaannus. Hänen tavaramerkkejään ovat katkelmallinen kerronta, minimalistinen tyyli ja ulkokohtaisen dramatiikan puuttuminen. Jarmusch pyrkii olemaan eurooppalaisen ja yhdysvaltalaisen elokuvaperinteen keskitiellä.
Jarmuschin pitkäaikainen työtoveri 1980-luvulta asti on ohjaaja Sara Driver.
Jarmusch on myös elokuvanäyttelijä ja -tuottaja. Hän on näytellyt yli kymmenessä filmissä, kuten kahdessa Mika Kaurismäen elokuvassa  (Helsinki Napoli All Night Long ja Tigrero – elokuva joka ei valmistunut) ja yhdessä Aki Kaurismäen elokuvassa (Leningrad Cowboys Go America).
Filmografia

Loputon loma (engl. Permanent Vacation, 1982), fiktio, 1 t. 11 min.
Muukalaisten paratiisi (engl. Stranger Than Paradise, 1984), fiktio, 1 t. 29 min.
Down by Law (1986), fiktio, 1 t. 48 min.
Kahvia ja tupakkaa (engl. Coffee and Cigarettes, 1986), fiktio, 6 min.
Mystery Train (1989), fiktio, 1 t. 51 min.
Coffee and Cigarettes II (1989), fiktio, 8 min.
Night on Earth (1991), fiktio, 2 t. 8 min.
Coffee and Cigarettes III (1993), fiktio, 12 min.
Dead Man (1995), fiktio, 2 t.
Year of the Horse (1997), dokumentti, 1 t. 46 min.
Ghost Dog – samuraiden tapaan (engl. Ghost Dog: The Way of the Samurai, 1999), fiktio, 1 t. 56 min.
Int. Trailer Night, osio elokuvaan Ten Minutes Older: The Trumpet (2002)
Kahvia ja tupakkaa (engl. Coffee and Cigarettes, 2003), fiktio, 1 t. 33 min.
Broken Flowers (2005), fiktio, 1 t. 47 min.
The Limits of Control, (2009), fiktio, 1 t. 56 min.
Only Lovers Left Alive, (2013) fiktio, 2 t. 2min.
Paterson, (2016) fiktio, 1 t. 58 min.
Gimme Danger (2016) dokumentti,
The Dead Don't Die (2019) fiktio
Palkinnot ohjauksista

1980: Josef von Sternberg -palkinto, Internationales Filmfestival Mannheim-Heidelberg
1984: Kultainen leopardi, Locarnon elokuvajuhlat, Stranger than Paradise
1984: Camera d'Or (paras esikoisohjaus) Cannesin elokuvajuhlat, Stranger than Paradise
1987: Film Independent Spirit Awards – paras ohjaus Down by Law
1988: Bodilprisen (Tanska) – paras amerikkalainen ohjaus Down by Law
1988: Robert Festivals, Kööpenhamina – paras ulkomainen ohjaus Down by Law
1989: Paras taide-elokuva, Cannesin elokuvajuhlat, Mystery Train
1990: Film Independent Spirit Awards – paras käsikirjoitus, Mystery Train
1990: Film Independent Spirit Awards – paras ohjaus, Mystery Train
1993: Kultainen palmu, Cannesin elokuvajuhlat, paras lyhytfilmi – Coffee and Cigarettes 3
1996: Five Continents -palkinto, Dead Man
1997: Film Independent Spirit Awards – paras käsikirjoitus Dead Man
1997: Howard Hawks -palkinto tarinankerronnasta
2005: Cannesin elokuvajuhlat – Prix du Jury, Broken Flowers
2011: Ranskan Arts et Lettres -mitali
2017: International Film Festival Rotterdam – MovieZone-palkinto, Paterson
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jim Jarmusch Wikimedia Commonsissa
Jim Jarmusch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jim Jarmusch Elonetissä.
Jack Lousma

| Jack Robert Lousma |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. helmikuuta 1936 (ikä 88) Grand Rapids, Michigan
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  insinööri
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  eversti, USMC
Aika avaruudessa:  67 pv. 11 h 13 min.
Lennot

:  Skylab 3
 
:  STS-3
 
Jack Robert Lousma (s. 29. helmikuuta 1936) on yhdysvaltalainen astronautti. Hän syntyi Grand Rapidsissä, Michiganissa.
Lousma työskenteli NASAssa vuosina 1966–1983. Hänet muistetaan parhaiten Skylab 3:sta ja STS-3:sta. Hänen oli mahdollisesti tarkoitus kuulua Apollo 20:n miehistöön, mutta lento ei koskaan toteutunut.
Lousma oli vuoden 1984 republikaaninen liittovaltion senaattoriehdokas Michiganista, mutta hävisi vaalit demokraattien istuneelle senaattorille Carl Levinille.
Jani Nieminen (kirjailija)

| Jani Nieminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1973 (ikä 50) Uusikaupunki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jani Nieminen (s. 20. lokakuuta 1973 Uusikaupunki) on suomalainen kirjailija. Häneltä on julkaistu neljä runokokoelmaa.
Elämä ja ura

Nieminen vietti nuoruutensa Alavudella Etelä-Pohjanmaalla. Nykyisin hän asuu Helsingissä ja on ammatiltaan erikoiskirjastonhoitaja.
Niemisen esikoisrunoteos Kylässä ilmestyi vuonna 2009. Toinen runokokoelma, eroa käsittelevä Kodittomille koirille ilmestyi vuonna 2011. Teos Meren poika, joen poika ilmestyi vuonna 2014 ja Bigini vuonna 2016. Nieminen on kirjoittanut myös näytelmät Aina tässä talossa (2003) ja Pushkinin Morsian (2005) .
Nieminen on naimisissa kirjailija ja käsikirjoittaja Juuli Niemen kanssa.
Teokset

Kylässä.  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0261-6.
Kodittomille koirille.  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0574-7.
Meren poika, joen poika.  Helsinki:  Like, 2014.  ISBN 978-952-01-0574-7.
Bigini.  Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1461-9.
Komero.  Helsinki:  Like, 2019.  ISBN 978-952-01-1895-2.
Vauvaskainen!.  (Kuvitus: Tuomas Kärkkäinen)  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3814-2.
Aijähaara.  Helsinki:  Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-5899-7.
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomien arvio Kylässä-teoksesta
Waarala, Hannu: Jani Nieminen - Kodittomille koirille. Keskisuomalainen.  13.5.2011. Arkistoitu 26.1.2015.
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1977

| Jalkapallon naisten SM-sarjan kausi 1977 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  8
Mestari:  Into
Pudonneet joukkueet:  Ponnistus, KPT
Alempi sarjataso:  Naisten perussarja 1977
  ← 1976 :  1978 → 
Jalkapallon naisten SM-sarjakausi 1977 oli jalkapallon naisten SM-sarjan neljäs kausi ja seitsemäs kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin. Mestaruuden voitti Kemin Into, jolle saavutus oli toinen naisten Suomen mestaruus. Ponnistus ja KPT putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1977. SM-sarjaan nousivat IF-FK, JyP, MyPa ja PK-37.
Sarjajärjestelmä

Naisten SM-sarja 1977 pelattiin kahdessa neljän joukkueen alkulohkossa, joiden kaksi parasta selvisivät Lahdessa pelattuun lopputurnaukseen. Alkulohkojen viimeiseksi jääneet putosivat Naisten perussarjaan kaudeksi 1978.
Kauteen lähdettäessä sarjanousijoita olivat Helsingin Ponnistus ja Lahden Sampo.
Sarjataulukot > 1. lohko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | TPS | 6 | 4 | 2 | 0 | 20 | 2 | +18 | 10  |
| 2 | HJK | 6 | 4 | 1 | 1 | 18 | 3 | +15 | 9  |
| 3 | City-Pallo | 6 | 2 | 1 | 3 | 5 | 14 | −9 | 5  |
| 4 | Ponnistus | 6 | 0 | 0 | 6 | 1 | 25 | −24 | 0  |
Sarjataulukot > 2. lohko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Into | 6 | 4 | 1 | 1 | 11 | 4 | +7 | 9  |
| 2 | Sampo | 6 | 3 | 1 | 2 | 9 | 7 | +2 | 7  |
| 3 | MP | 6 | 2 | 1 | 3 | 8 | 13 | −5 | 5  |
| 4 | KPT | 6 | 1 | 1 | 4 | 9 | 13 | −4 | 3  |
Sarjataulukot > Lopputurnaus

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Into | 3 | 2 | 1 | 0 | 4 | 2 | +2 | 5  |
| 2 | TPS | 3 | 1 | 1 | 1 | 4 | 3 | +1 | 3  |
| 3 | HJK | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 2 | −1 | 2  |
| 4 | Sampo | 3 | 0 | 2 | 1 | 1 | 3 | −2 | 2  |
Suomen mestarit

Innon pelaajat: Kirsti Aarni, Leila Frondelius, Pirkko Hirvonen, Tuula Ilmavirta, Paula Järvinen, Päivi Kalasniemi, Arja Ketola, Salme Kinnunen, Ulla Lehtosaari, Irmeli Leskinen, Marja-Leena Luomanperä, Sirkka Malm, Soile Malm, Merja Pietiläinen, Kirsti Tervaniemi, Saara Tuisku. Valmentaja: Lauri Viitanen.
Hömötiaiset

| Hömötiaiset |
| --- | --- |
 Hömötiainen (Poecile montanus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaiset Paridae
Suku::  Hömötiaiset Poecile  Kaup, 1829
Katso myös
   Hömötiaiset Wikispeciesissä   Hömötiaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hömötiaiset (Poecile) on tiaisten heimoon kuuluva suku. Useimmissa luokitteluissa sitä pidettiin aiemmin tiaisten (Parus) alasukuna, mutta nykyisin se luetaan useimmiten omaksi suvukseen.
Sukuun kuuluvat seuraavat lajit:
Valkokulmatiainen (Poecile superciliosus)
Balkanintiainen (Poecile lugubris)
Bambutiainen (Poecile davidi)
Viitatiainen (Poecile palustris)
Kaspiantiainen (Poecile hyrcanus)
Kiinanviitatiainen (Poecile hypermelaenus)
Hömötiainen (Poecile montanus)
Sichuanintiainen (Poecile weigoldicus)
Tammitiainen (Poecile carolinensis)
Amerikanhömötiainen (Poecile atricapillus)
Vuoritiainen (Poecile gambeli)
Meksikontiainen (Poecile sclateri)
Lapintiainen (Poecile cinctus)
Kanadantiainen (Poecile hudsonicus)
Kastanjatiainen (Poecile rufescens)
Ilpo Kallio

| Ilpo Kallio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. helmikuuta 1937 Pori
Kuollut: 22. toukokuuta 2021 (84 vuotta) Pori
Ammatti:  muusikko
Muut tiedot
Tyyli:  jazz, iskelmä
Ilpo Allani Kallio (6. helmikuuta 1937 Pori – 22. toukokuuta 2021 Pori) oli suomalainen rumpali, joka on yksi Suomen kaikkien aikojen eniten levyttäneistä muusikoista. Hän esiintyi studiomuusikkona lähes 5 000 levytyksessä. Kallio soitti muun muassa Laila Kinnusen, Olavi Virran, Tapio Rautavaaran, Irwinin, Dannyn, Katri Helenan, Hectorin, Paula Koivuniemen sekä Vesa-Matti Loirin levyillä.
Kallio aloitti uransa 1950-luvun puolivälissä kotikaupungissaan Porissa. Hän oli muun muassa Eino Grönin ensimmäisen orkesterin rumpali. Lisäksi Kallio kuului Rauno Lehtisen vuonna 1962 perustamaan The Vostok All Starsin ydinryhmään, joka oli dixieland-tyyppinen instrumentaalimusiikkia levyttänyt studiokokoonpano. Ensimmäisen levytyksensä Kallio teki vuonna 1959, jolloin hän soitti Olli Hämeen jazzorkesterissa. Gramexin tilastojen mukaan Kallio oli vuonna 2007 Suomen neljänneksi eniten levyttänyt muusikko. Vuoden 2017 tilastossa hän oli viides 4 734 levytyksellään.
Kallio vaikutti vuosikymmenten ajan Helsingissä, josta hän palasi Poriin vuonna 1988. Myöhempinä vuosinaan Kallio oli Porin jazzelämän keskeisiä vaikuttajia. Kallio oli perustamassa The Jazz Society of Pori -yhdistystä, jonka taiteellisena johtajana hän myös toimi. Lisäksi hänellä oli oma yhtye Ilpo Kallio Swingtet. Kallio työskenteli myös opettajana Palmgren-konservatoriossa.
Kallio menehtyi lyhyen sairauden jälkeen 84-vuotiaana. Hänet on haudattu Käppärän hautausmaalle Poriin.
Aiheesta muualla

Ilpo Kallion muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2011

| 2011 AFC Asian Cup> كأس آسيا ٢٠١١ |
| --- | --- |

Joukkueet:  16
 :  24 karsijasta
Isäntämaa:   Qatar
Ajankohta:  7.–29. tammikuuta 2011
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Japani
–  Hopeaa:   Australia
–  Pronssia:   Etelä-Korea
Ottelut:  32
Maalit:  90 (2,81 ottelua kohti)
Maalintekijä:   Koo Ja-Cheol (5 maalia)
Paras pelaaja:   Keisuke Honda
Jalkapallon Aasian-mestaruuskilpailut 2011 pelattiin 7.–29. tammikuuta 2011. Turnaus oli järjestyksessään 15. Aasian-mestaruuskilpailut. Isäntämaana toimi Qatar. Mestaruuden voitti Japani, joka kukisti loppuottelussa Australian 1–0. Kolmanneksi sijoittui Etelä-Korea. Turnauksen paras pelaaja oli japanilainen Keisuke Honda ja paras maalintekijä eteläkorealainen Koo Ja-Cheol viidellä maalillaan.
Hakuprosessi

Kilpailuja haki neljä maata: Australia, Qatar, Intia ja Iran. Näistä Australia hylättiin, koska kilpailut oli tarkoitus järjestää Itä-, Keski- tai Etelä-Aasiassa. Qatar valittiin 28. heinäkuuta 2007 kilpailujen isäntämaaksi. Intia ja Iran vetäytyivät hakuprosessista ennen äänestystä. Intia veti hakemuksensa takaisin, koska maalla ei ollut resursseja rakentaa tarvittavaa infrastruktuuria. Iran taas ei lähettänyt tarpeeksi ajoissa tarvittavia dokumentteja.
Järjestelyt

Ennen kilpailuja Qatar paranteli stadioneitaan, harjoittelukenttiään sekä hotellejaan. Kisajärjestäjät tarvitsivat yli 1 000 vapaaehtoista työntekijää.
Järjestelyt > Stadionit

Kilpailuissa käytettiin viittä eri stadionia, joista neljä sijaitsi Dohassa ja yksi Al Rayyanissa. Stadioneista suurin on Khalifa International Stadium, jolla pelattiin loppuottelu ja järjestettiin alkuseremoniat.
| Doha | Al Rayyan | Doha | Doha | Doha |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Khalifa International Stadium | Ahmed bin Ali Stadium | Al-Gharafa Stadium | Qatar SC Stadium | Jassim Bin Hamad Stadium |
| Kapasiteetti: 50 000 | Kapasiteetti: 25 000 | Kapasiteetti: 25 000 | Kapasiteetti: 20 000 | Kapasiteetti: 17 000 |
Karsinnat

Edellisten Aasian-mestaruuskilpailujen kolme parasta maata, kisaisäntä ja AFC Challenge Cupin vuosien 2008 ja 2010 voittajat pääsivät suoraan kilpailuihin. Yhteensä 27 maajoukkuetta haki kisoihin, mutta Turkmenistan, Myanmar ja Pohjois-Korea vetäytyivät karsinnoista. Pohjois-Korea kuitenkin pääsi turnaukseen voitettuaan Challenge Cupin 2010. Varsinaisiin turnauskierroksiin osallistui lopulta 20 joukkuetta.
Karsinnat > Karsinnoista selvinneet joukkueet

Ennen kilpailuja FIFA-rankingissa parhaiten sijoitettu maa oli Australia, mutta kilpailujen voittaja Japani nousi sen ohi kilpailujen jälkeen. Etelä-Korea ja Iran osallistuivat 12. kerran Aasian mestaruuskilpailuihin.
| Joukkue | Karsintatapa | AO | Rank>  (e) | Rank>  (j) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Qatar | Isäntämaa | 7 | 114 | 90 |
|  Irak | Vuoden 2007 AM-kisojen voittaja | 6 | 101 | 88 |
|  Saudi-Arabia | Vuoden 2007 AM-kisojen toinen | 7 | 81 | 82 |
|  Etelä-Korea | Vuoden 2007 AM-kisojen kolmas | 11 | 40 | 32 |
|  Intia | AFC Challenge Cup 2008 -voittaja | 2 | 142 | 145 |
|  Pohjois-Korea | AFC Challenge Cup 2010 -voittaja | 2 | 108 | 109 |
|  Arabiemiirikunnat | Lohko C:n voittaja | 7 | 105 | 111 |
|  Australia | Lohko B:n voittaja | 1 | 26 | 21 |
|  Bahrain | Lohko A:n toinen | 3 | 93 | 93 |
|  Iran | Lohko E:n voittaja | 11 | 66 | 44 |
|  Japani | Lohko A:n voittaja | 6 | 29 | 17 |
|  Jordania | Lohko E:n toinen | 1 | 104 | 84 |
|  Kiina | Lohko D:n toinen | 9 | 87 | 75 |
|  Kuwait | Lohko B:n toinen | 8 | 102 | 101 |
|  Syyria | Lohko D:n voittaja | 4 | 107 | 105 |
|  Uzbekistan | Lohko C:n toinen | 4 | 109 | 77 |

AO = Aikaisemmat osallistumiset
Ranking (e) on joukkueen ranking ennen kisoja (15. joulukuuta 2010)
Ranking (j) on joukkueen ranking kisojen jälkeen (2. helmikuuta 2011)
Lohkoarvonta

Kilpailuihin päässeet 16 joukkuetta jaettiin neljään arvontakoriin. Koriin yksi sijoitettiin vuoden 2007 Aasian-mestaruuskilpailujen kolme parasta joukkuetta sekä isäntämaa Qatar. Muut korit täytettiin FIFA-rankingin perusteella (toiseen koriin neljä parhaiten sijoitettua joukkuetta, koriin kolme seuraavat neljä jne.). Arvonta suoritettiin Dohassa Aspire Domella 23. huhtikuuta 2010. Jokaisesta korista valittiin yksi joukkue jokaiseen lohkoon.
| Kori 1 | Kori 2 | Kori 3 | Kori 4 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Qatar    Irak    Saudi-Arabia    Etelä-Korea |  Japani    Australia    Iran    Uzbekistan |  Kiina    Arabiemiirikunnat    Bahrain    Jordania |  Syyria    Kuwait    Intia    Pohjois-Korea |
Tuomarit

Kilpailuihin valittiin 12 tuomarikolmikkoa sekä neljä varatuomaria:
Ottelut

Kellonajat Qatarin aikaa (UTC+3).
Ottelut > Alkulohkot > Sijoitusten määräytyminen alkulohkoissa

Sijoitukset alkulohkoissa määräytyivät seuraavassa järjestyksessä:
Lohko-ottelujen pisteet
Joukkueiden keskinäisen ottelun maaliero
Kaikkien ottelujen maaliero
Tehdyt maalit kaikissa otteluissa
Rangaistuspotkukilpailu, jos tasapisteissä olevat joukkueet pelaavat meneillään olevassa ottelussa
Vähemmän maaleja tehtynä, kun niihin huomioidaan varoitukset ja ulosajot
Virallinen arvonta
Ottelut > Alkulohkot > Lohko A

Kilpailut alkoivat isäntämaa Qatarin tappiolla Uzbekistania vastaan. Ennen ottelua Dohan Khalifa International Stadiumilla järjestettiin avajaisseremonia. Kiina aloitti kilpailut 2–0-voitolla Kuwaitista. Uzbekistan lähes varmisti jatkopaikkansa toisella kierroksella, kun se voitti Kuwaitin ja isäntämaa Qatar voitti Kiinan 2–0. Qatarin molemmat maalit teki Yusef Ali. Viimeisellä kierroksella Qatar varmisti jatkopaikkansa helpolla voitolla Kuwaitista Kiinan ja Uzbekistanin pelattua tasan 2–2.
A-lohkon ottelut
Ottelut > Alkulohkot > Lohko B

Lohko B alkoi Japanin ja Jordanian kohtaamisella. Japani oli yksi kilpailujen voittajasuosikeista, mutta Jordania johti avausottelua lisäajalle asti. Maya Yoshida kuitenkin tasoitti ottelun, kun lisäaikaa oli pelattu kaksi minuuttia. Syyria voitti avausottelussaan edellisissä kilpailuissa toiseksi sijoittuneen Saudi-Arabian 2–1. Toisella kierroksella Japani voitti Syyrian 2–1 ja Jordania Saudi-Arabian 1–0, joten Saudi-Arabia putosi jatkosta. Viimeisellä kierroksella Japani voitti Saudi-Arabian 5–0 ja Jordania varmisti jatkopaikkansa 2–1-voitollaan Syyriasta. Japanin Shinji Okazaki teki hattutempun Saudi-Arabiaa vastaan.
B-lohkon ottelut