stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Åndalsnes

| Åndalsnes |
| --- | --- |

 fiÅndalsnes 
 62°34′01″N, 7°41′13″E 
Valtio:  Norja
Kunta:  Rauma
Kokonaispinta-ala:  2,24 km2
Väkiluku 2019:  2 416 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Åndalsnes on noin kolmentuhannen asukkaan kaupunki Norjassa, Rauman kunnassa Raumajoen suulla ja Romsdalsfjord-vuonon rannalla. Kaupunki on houkuttanut turisteja lohenkalastuksella ja huimilla vuoristomaisemilla jo 1800-luvulta asti.
Toisen maailmansodan aikana brittijoukot nousivat maihin Åndalsnesissä huhtikuussa 1940, valmistautuessaan hyökkäämään Trondheimiin saksalaisten miehitettyä Norjan.
Media

Paikallislehti Åndalsnes Avis ilmestyy kolmesti viikossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åndalsnes Wikimedia Commonsissa
Vimpelin Veto

| Vimpelin Veto |
| --- | --- |

Koko nimi:  Vimpelin Veto
Perustettu:  1934
Entiset nimet:  Vimpelin Veto   1934–
Kaupunki:  Vimpeli
Kenttä:  Saarikenttä
Miesten sarjataso:  Superpesis
Naisten sarjataso:  Suomensarja
Värit:           

Toiminnanjohtaja:  Jukka-Pekka Kujala
Puheenjohtaja:  Sam Leijonanmieli
Miesten pelinjohtaja:  Jussi Parvi
Omistaja:  Vimpelin Veto ry
Yhteistyöseurat:  Vähänkyrön Viesti Lappajärven Veikot Halsuan Toivo
Miesten SM-mitalit
Kultaa:  6 (1960, 1965, 2010, 2016, 2017, 2022)
Hopeaa:  11 (1959, 1961, 1962, 1966, 1975, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2023)  
Pronssia:  11 (1946, 1952, 1958, 1963, 1964, 1967, 1968, 2009, 2018, 2020, 2021)
Naisten SM-mitalit
Kultaa:  2 (1947, 1948)
Hopeaa:  1 (1949)
Pronssia:  2 (1952, 1953)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vimpelin Vedon vuoden 1965 Suomen Mestari -joukkue.
Veto kotiottelussaan Saarikentällä 2010.
Vedon joukkue voitetun pelin jälkeen.
Veto pitämässä aikalisää.
Vimpelin Veto ry on 27. toukokuuta 1934 perustettu vimpeliläinen urheiluseura. Perustamishetkellä seuran lajit olivat yleisurheilu, hiihto, paini ja jääpallo.
Nykyisin seuran lajivalikoimana on pesäpallo, koripallo ja elektroninen urheilu.
Vimpelin Vedon pesäpallojoukkueen kotikenttä on Saarikenttä.
Historia > Seuran perustaminen ja alkuvaiheet

Vimpelin Vedon perustamisesta kokoonnuttiin keskustelemaan toukokuussa 1934 Vimpelin kunnantalon eli Rankilan yläkertaan. Vimpeli oli toivottu paikkakunta uudelle urheiluseuralle SVUL:n Etelä-Pohjanmaan piirissä. Tuohon aikaan Vimpelissä toimi myös Vimpelin Nuorisoseuran ala-osastona urheiluseura Vimpelin Ponnistus ja Sääksjärven Nuorisoseura oli järjestänyt hiihtokilpailuja jo 1890-luvulta. Vimpelin suojeluskunta järjesti hiihto- ja ampumakilpailuja ja kesäisin moniotteluita.
Vimpelin Vedon perustamiskokouksen kutsui koolle Valde Latvala ja puhetta johti Väinö Rankila. Paikalla oli heidän lisäkseen noin 20 muuta osanottajaa. Seuran perustamispäivinä on mainittu sekä 18. toukokuuta että 27. toukokuuta 1934. Alkujaan seuran toimintaan kuuluivat yleisurheilu, hiihto, paini ja jääpallo. Vimpelin Vedon ensimmäisen johtokunnan muodostivat Valde Latvala pj. Väinö Rankila sihteeri, Erkki Ahola, Väinö Ahola, Eero Södervik ja Vilho Peltola. Seura on merkitty yhdistysrekisteriin vasta 15.3.1939.
Seuran alkuaikoina harjoituspaikkojen ja varojen puute aiheutti lahjakkaiden vimpeliläisten edustamisen naapuriseuroissa. Valde Latvalan jälkeen puheenjohtajaksi valittiin Aarne Linna. Vuoden 1939 johtokunta koostui jaostojen puheenjohtajista. Jaostoja olivat tuolloin yleisurheilujaosto, voimistelujaoston, hiihtojaosto, jääpallojaosto ja pesäpallojaosto. Vuoden 1939 vuosikokouksessa Veto päätti liittyä jäseneksi Urheiluliittoon, Hiihtoliittoon, Pesäpalloliittoon, Painiliittoon ja Poikaurheiluliittoon.
Historia > Seuran perustaminen ja alkuvaiheet > Seuran nimen valinta

Seuran nimestä järjestettiin äänestys. Vaihtoehtoina nimeksi olivat "Vimpelin Veto" ja "Vimpelin Vire". Valituksi tullutta Veto-nimeä ehdotti Antti Haveri. Mallisäännöt seuran toimintaan tilattiin Töysän Vedolta ja pidetään mahdollisena että myös nimeä on lainattu sieltä.
Historia > Seuran perustaminen ja alkuvaiheet > Pesäpallotoiminnan syntyminen suojeluskunnassa

Alkuvaiheessa seurassa keskityttiin voimisteluun ja yleisurheiluun. Pesäpallosarjoihin osallistuivat 1930-luvulta lähtien suojeluskunnan joukkueet. Suojeluskunta hoiti kilpailutoiminnasta koituneet kustannukset ja järjestö voittikin SM-hopeamitalit vuonna 1935. VSK pelasi pääsarjassa vuosina 1938 ja 1940.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Sodan päättyminen merkitsi Vedolle uutta alkua. Vedosta muodostui suojeluskunnan ja Lotta-järjestön lakkauttamisen jälkeen pitäjän urheiluelämän mekrittävin tekijä. Seura saavutti menestystä erityisesti pesäpallossa. Naisjoukkue saavutti Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1948 sekä hopeaa 1949. Miehet vakiinnuttivat paikkansa pääsarjassa 1950-luvulla.
1960-luvun vaihteessa Veto saavutti yksitoista peräkkäistä mitalia vuosina 1958-1968. Suomen mestaruutta seura juhli vuosina 1960 ja 1965. Menestysvuodet loivat pohjan Vimpeliläiselle pesäpallokulttuurille. Viimeiseksi mitaliksi näiltä pääsarjakausilta jäi vuoden 1975 SM-hopea ja kauden 1979 päätteeksi joukkue putosi toiseksi ylimmälle sarjatasolle silloiseen Suomensarjaan. Kausina 1980, 1982, 1985, 1986 ja 1989 Veto pelasi toiseksi ylimmällä sarjatasolla. Ykkössarjan-kaudella 1985 Veto oli jo vaarassa pudota Suomensarjaan jääden sarjassa neljänneksi viimeiseksi.  1990-luvulla Veto pääsi vuosina 1990-1992 puolivälieriin saakka sijoittuen parhammillaan runkosarjassa viidenneksi vuonna 1990. Vuosina 1993-1996 Veto joutui runkosarjan päätteeksi sarjakarsintoihin. Vuonna 1996 oli taloudellisista syistä suunnitelmissa Vedon edustusjoukkueen yhdistäminen Alajärven Ankkureiden kanssa.  Kauden 1997 päätteeksi Vimpelin Veto jäi runkosarjassa viimeiseksi ja putosi Ykköspesikseen. Vimpelin Veto nousi takaisin Superpesikseen kaudeksi 2004. Ensimmäinen mitali uudella vuosituhannella saavutettiin kaudella 2009 kun Veto voitti pronssiottelussa hallitsevan mestarin ja runkosarjan voittaneen Pattijoen Urheilijat. Kaudella 2010 Veto voitti Suomen mestaruuden. Kausina 2011-2015 Veto jäi hopealle hävittyään loppuottelusarjat Sotkamon Jymylle. Neljännen ja viidennen mestaruutensa Veto voitti vuosina 2016 ja 2017 voittamalla Sotkamon Jymyn.  Vimpelin Vedon ja Sotkamon Jymyn hallitessa Superpesistä 2010-luvulla alettiin joukkueiden välisiä otteluita pitämään pesäpallon "El Klassikkona".  Kaudella 2018 Vimpelin Veto voitti pronssia jättämällä Sotkamon Jymyn ensimmäistä kertaa mitaleitta 2000-luvulla. Seuraavalla kaudella Vimpelin Veto jäi neljänneksi hävittyään pronssiottelun Kouvolan Pallonlyöjille ja samalla katkesi vuonna 2009 alkanut mitaliputki. Kaudella 2022 Veto ei hävinnyt yhtään kotipeliä ja joukkue voitti kuudennen SM-kullan.
Vimpelin Vedon naisten edustusjoukkue pelasi naisten Superpesistä kausina 1998-2002.
Seuran kotikentät

Vimpelin Vedon kotikenttä sijaitsee Vimpelin kirkon kupeessa, Savonjoen ympäröimänä. Alun perin kentän paikalla sijaitsi kolme pientä saarta, jolla pelattiin pallopelejä jo 1900-luvun alkuvuosina. Varsinaisen urheilukentän paikalle rakensivat suojeluskuntalaiset 1940-luvulla. Vuosien saatossa kenttää on kunnostettu moneen otteeseen. 1990-luvulla Saarikentästä tuli yksi Suomen ensimmäisistä katetuista pesäpallostadioneista ja hiekkatekonurmista.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Kultaa | 1961, 1964, 1966, 1994, 2012 | 5 |  |
| A-pojat |  Hopeaa | 1975, 1977, 1981, 2011, 2013, 2014 | 6 |  |
| A-pojat |  Pronssia | 1949, 1951, 1953, 1976, 2019 | 5 |  |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1980 | 1 |  |
| B-pojat |  Hopeaa | 2011 | 1 |  |
| B-pojat |  Pronssia | 1973, 1974, 1993, 2009, 2016 | 5 |  |
C-pojat: 
| C-pojat |  Kultaa | 1992 | 1 |  |
| C-pojat |  Hopeaa | 1971, 1973, 1978, 2008, 2017 | 5 |  |
| C-pojat |  Pronssia | 1972 | 1 |  |
D-pojat: 
| D-pojat |  Kultaa | 1971, 2006, 2016 | 3 |  |
| D-pojat |  Hopeaa | 1976, 2015 | 2 |  |
| D-pojat |  Pronssia | 1990, 2008 | 2 |  |
E-pojat: 
| E-pojat |  Kultaa | 1975, 2014 | 3 |  |
| E-pojat |  Pronssia | 2004 | 2 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 42 |  |
Tunnukset > Logot

Veto-logo
Veto Vimpeli-logo
Seuran logo
Tunnukset > Musiikki

Vedon kotipeleissä joukkueen kentälle saapumis kappaleena soi saksalaisen Carl Teiken säveltämä Alte Kameraden ja otteluiden loputtua yleisön poistuessa stadionilta soitetaan F. J. Rickettsin säveltämään Colonel Bogey March kappaletta. Vedosta tehtyjä lauluja ovat ainakin Mika Sundqvistin ja Pipo Tammisen "Vimpelin Venla" -kappale ja Maritzan "Vimpelin kulta".
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningas: Paavo Mäkelä (1966)  Vesa Liikala (1985, 1994)  Sami Haapakoski (2010, 2011, 2012, 2013)  Mikko Kanala (2014, 2015, 2018)  Olli Heikkala (2023)  |  Lyöjäkuningas: Erkki Latvala (1946)  Markus Lakaniemi (1962)  Veikko Latvala (1963)  Mikko Peltola (1968)  Ari Uusitalo (1991)  Jere Dahlström (2009, 2012)  Janne Mäkelä (2011, 2013, 2021)  Jukka-Pekka Vainionpää (2022)  |  Kärkilyöntikuningas: Henri Puputti (2010, 2011, 2013)  Sami Haapakoski (2016, 2018)  Perttu Ruuska (2020)  Elmeri Anttila (2022)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden jokeri: Ari Uusitalo (1987)  Jere Dahlström (2009, 2010)  Janne Mäkelä (2011, 2021)  Jukka-Pekka Vainionpää (2022)  |  Vuoden lukkari: Markus Lakaniemi (1960)  Janne Heimonen (2017)  Teemu Kinnunen (2022)  |  Vuoden pesäpalloilija: Viljo Niemi (1954)  Markus Lakaniemi (1962)  Jaakko Nygård (1963)  Henri Puputti (2010, 2017)   Sami Haapakoski (2016)  Jukka-Pekka Vainionpää (2022)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden tulokas: Aki Orava (2006)  Mikko Kanala (2010)  |  Kultainen maila: Henri Puputti (2010, 2011)  Sami Haapakoski (2018)  Perttu Ruuska (2020)  Janne Mäkelä (2021)  Elmeri Anttila (2022)  |  Kultainen räpylä: Johanna Vikman (2000)  Sami Haapakoski (2011, 2012)  Severi Lassila (2021, 2022)  |
| --- | --- |
 Pudotuspelien arvokkain pelaaja: Sami Haapakoski (2010)  Janne Mäkelä (2016)  Mikko Kanala (2017)  Jukka-Pekka Vainionpää (2022) :  Vuoden pelinjohtaja: Risto Ojanperä (2010)  Sami-Petteri Kivimäki (2016, 2017)  Tomi Niskanen (2022)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Martti Mäkinen (1945, 1946)  Erkki Latvala (1947)  Toivo Ilola (1949, 1953, 1954, 1955, 1956)  Viljo Niemi (1950, 1951, 1952, 1954, 1955, 1957)  Voitto Mäkinen (1951)  Veikko Virtanen (1952, 1953)  Rauno Latvala (1953)  Paavo Mäkelä (1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965)  Markus Lakaniemi (1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967)  Jaakko Nygård (1959, 1960, 1961, 1962, 1963)  Eero Vilevaara (1959)  Kyösti Latvala (1963)  Veikko Latvala (1963)  Mikko Peltola (1964, 1965, 1966)  Tuomo Vihriälä (1966)  Kalevi Junnila (1967, 1969)  Hannu Södervik (1968)  Markku Järviaho (1970, 1975, 1976)  Kari Lakaniemi (1975, 1976, 1978)  Jarmo Korhonen (1984)  Kimmo Nelimarkka (1987)  Vesa Liikala (1999) :  Riku Lehto (1991)  Aki Orava (2006, 2007)  Jere Dahlström (2009,  2012)  Mikko Haukkala (2009, 2011, 2012)  Antti Kuusisto (2009, 2010, 2011, 2012, 2013)  Henri Puputti (2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018)  Sami Haapakoski (2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019)  Janne Mäkelä (2010, 2011, 2013)  Hannu Huuskonen (2011)  Tuomo Lönnmark (2011)  Mikko Kanala (2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019)  Teemu Isoketo (2014, 2015, 2016, 2021)  Severi Lassila (2015, 2016, 2017, 2019, 2021)  Matias Rinta-aho (2016, 2021, 2022)  Perttu Ruuska (2017, 2018, 2019, 2021)  Olli Heikkala (2018, 2019)  Janne Heimonen (2018, 2019)  Elmeri Anttila (2021, 2022)  Aleksi Lassila (2022)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Niina Harjula (1998)
Eveliina Lassila (1998)
Johanna Vikman (1999)
Sanna Lehtola (2000)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Martti Mäkinen (1946)
Toivo Ilola (1956)
Rauno Latvala (1956, 1962)
Viljo Niemi (1956, 1957)
Eero Vilevaara (1956)
Jaakko Nygård (1958, 1959, 1963, 1964, 1965)
Veikko Latvala (1959, 1961)
Markus Lakaniemi (1960, 1961, 1962, 1963, 1965, 1966, 1967)
Paavo Mäkelä (1960, 1963)
Kyösti Latvala (1964)
Olli Latvala (1966, 1969)
Kalevi Junnila (1968, 1969)
Markku Järviaho (1974, 1976)
Tapani Tuominiemi (1974, 1975)
Kari Lakaniemi (1976)
Hannu Södervik (1976)
Vesa Liikala (1987, 1988, 1990, 1991, 1992)
Jarmo Mäkinen (1988)
Ari Uusitalo (1992)
Sami Haapakoski (2011)
Henri Puputti (2011)
Antti Kuusisto (2011)
Mikko Kanala (2011)
Tilastot ja luettelot > Saavutukset

Vimpelin Vedon miesten pesäpallojoukkue on saavuttanut kultaa vuosina 1960, 1965, 2010, 2016, 2017 ja 2022. Hopealle se on sijoittunut vuosina 1959, 1961, 1962, 1966, 1975, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2023 sekä pronssille vuosina 1940, 1946, 1952, 1958, 1963, 1964, 1967, 1968, 2009, 2018, 2020 ja 2021. Suomen Cupin seura voitti kausilla 1980 ja 1981. Ensimmäisen Suomen mestaruutensa hallista Veto otti vuonna 2010. Vimpelin Vedolle vuoden 2010 Superpesis-mestaruuden ratkaissut Jere Dahlströmin lyönti Vimpelissä pelatussa finaalisarjan neljännessä ottelussa valittiin yleisöäänestyksessä Suomen urheilugaalan sykähdyttävimmäksi urheiluhetkeksi 2010.
Huomionarvoista miesten joukkueen saavutuksissa on se, että vuonna 1958 alkoi mitaliputki joka loppui vasta vuonna 1968. Tänä aikana Vimpelin Vedon miehet voittivat 11 peräkkäistä mitalia, joka on saavutus, minkä rikkoi vasta vuonna 2010 Sotkamon Jymyn joukkue. Vuonna 2010 Vimpelin Veto voitti finaaleissa Kouvolan Pallonlyöjät, ja toisessa loppuottelussa syntyi Saarikentällä pelattujen SM-sarjaotteluiden yleisöennätys 5 216 katsojaa.
Vimpelin Vedon naisten pesäpallojoukkue on saavuttanut kultaa vuosina 1947 ja 1948. Vuonna 1949 naisten joukkue sijoittui vielä hopealle, minkä jälkeen valtaosa joukkueen jäsenistä lopetti pelaajauransa.
Tilastot ja luettelot > Maratontaulukko

Vimpelin Vedon pisteet Superpesiksen/SM-sarjan Maratontaulukossa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | Kaudet | Ottelut | 3P | 2P | TP | 1P | OP | Juoksut | Pisteet |
| 2. | 63 | 1344 | 232 | 500 | 49 | 62 | 501 | 10181-8589 | 1807 |
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

| --- | --- |
 1961–1962 Jaakko Männikkö  1965 Rauno Latvala  1966–1968 Viljo Niemi  1969 Rauno Latvala  1970–1971 Viljo Niemi  1974–1975 Rauno Latvala  1976 Jorma Virtala  1977–1979 Mikko Peltola  1980 Rauno Latvala  1981 Markku Järviaho  1982–1984 Eero Latvala  1985 Kari Lakaniemi  1986 Eero Latvala  1987 Tuomo Vihriälä  1988 Lauri Pippola  1989–1991 Eero Latvala  1992–1993 Jarmo Mäkinen  1994 Markus Heikkilä :  1995 Timo Heimonen, Markku Järviaho  1996 Kalevi Luoma  1997 Ossi Jukkala  1999–2004 Jukka Liikala  2005 Kari Kleemola  2006 Jukka Liikala  2007–2008 Matti Iivarinen  2008 Risto Ojanperä  2009 Riku Lehto  2010 Risto Ojanperä  2011–2012 Miika Rantatorikka  2013 Risto Ojanperä  2013–2014 Jussi Järvinen  2015–2018 Sami-Petteri Kivimäki  2019–2020 Markku Hylkilä  2021–2023 Tomi Niskanen  2024 Petri Pulliainen  2024– Kari Kleemola
Tilastot ja luettelot > Kontiot (35v)

1972, SM-kultaa 

1975, SM-hopeaa 

1990, SM-hopeaa
Naisten Korisliiga-joukkue

Vedon naisten koripallojoukkue nousi kaudeksi 2014–2015 ensimmäistä kertaa seurahistoriassa Naisten Korisliigaan. Kaudella 2022–2023 se saavutti pronssia Naisten korisliigassa.
Kirjallisuutta

Leväniemi, Veikko: Vimpelin Veto 1934–1984.  Vimpeli:  Vimpelin Veto, 1984.
Uusitupa, Jari-Matti: Räiskyen rajaan Saarikentällä : Vimpelin Veto 1934-2004.  Vimpeli:  Vimpelin Veto, 2004.  ISBN 952-91-9403-X
Joka tuuleen kylvää

| Joka tuuleen kylvää> Inherit the Wind |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stanley Kramer
Käsikirjoittaja:   Jerome Lawrence (näytelmä)  Robert E. Lee (näytelmä)  Nedrick Young  Harold Jacob Smith 
Tuottaja:  Stanley Kramer
Säveltäjä:  Ernest Gold
Kuvaaja:  Ernest Laszlo
Leikkaaja:  Frederic Knudtson
Tuotantosuunnittelija:  Rudolph Sternad
Pääosat:   Spencer Tracy  Fredric March  Gene Kelly  Dick York  Donna Anderson  Harry Morgan 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   12. lokakuuta 1960  24. maaliskuuta 1961 
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Joka tuuleen kylvää (Inherit the Wind) on Stanley Kramerin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, joka kertoo Daytonin kuuluisasta evoluutioteorian vastaisesta ”apinaoikeudenkäynnistä” eli Scopesin oikeudenkäynnistä. Vuonna 1960 ensi-iltaan tuodun elokuvan pääosia näyttelevät Spencer Tracy, Gene Kelly ja Fredric March.
Elokuva pohjautuu Jerome Lawrencen ja Robert Edwin Leen kirjoittamaan näytelmään Inherit the Wind, joka taas pohjautuu tositapahtumiin vuodelta 1925. Näytelmä kertoo oikeudenkäynnistä, jossa oli syytettynä lukionopettaja John T. Scopes (1900–1970), joka ilmoitti osavaltionlain vastaisesti opettaneensa evoluutioteoriaa. Elokuvan piilotarkoituksena oli kuitenkin kommentoida valmistumistaan edeltäneen vuosikymmenen McCarthy-oikeudenkäyntejä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvasta on tehty samanniminen uusintaversio, David Greenen ohjaama televisioelokuva vuodelta 1988.
Aiheesta muualla

Joka tuuleen kylvää Internet Movie Databasessa (englanniksi)
George Fonder

| George Fonder> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952, 1954
Talli(t):  Sherman,  Kurtis Kraft,  Schroeder
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1952
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1954
George Fonder (22. kesäkuuta 1917 Elmhurst, Pennsylvania, Yhdysvallat – 14. kesäkuuta 1958 Hatfield, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1949, 1952 ja 1954. Vuoden 1952 kilpailussa hän oli 15:s. Fonder kuoli midget car -kilpailussa vuonna 1958.
Palatsin hiljaisuus

| Palatsin hiljaisuus> Samt el Qusur |
| --- | --- |
 Ranskankielinen elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Moufida Tlatli
Käsikirjoittaja:   Moufida Tlatli  Nouri Bouzid 
Tuottaja:   Eddine Attia  Ahmed Baha  Richard Magnien 
Säveltäjä:  Anouar Brahem
Kuvaaja:  Youssef Ben Youssef
Leikkaaja:   Camille Cotte  Karim Hammouda  Moufida Tlatli 
Pääosat:  Amel Hedhili
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tunisia  Ranska 
Tuotantoyhtiö:  Cinetelefilms
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  127 min
Alkuperäiskieli:  arabia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palatsin hiljaisuus (arab. صمت القصور‎, Samt al-quṣūr, ransk. Les Silences du palais) on tunisialaisen Moufida Tlatlin ohjaama elokuva vuodelta 1994. Se on hänen ensimmäinen pitkä ohjaustyönsä ja käsittelee aiheinaan itsenäistymistä ja vapaustaistelua länsimaiden arvostelun ohella, mitkä ovatkin olleet tyypillisiä teemoja kolonisaation jälkeisellä aikakaudella valmistetuissa pohjoisafrikkalaisissa elokuvissa. Palatsin hiljaisuudessa siirtomaavallan hajoaminen esitetään nuoren palvelijanaisen näkökulmasta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amel Hedhili  | … |  Khedija   |
|  Najia Ouerghi  | … |  Khalti Hadda   |
|  Hend Sabri  | … |  Alia nuorena   |
|  Fatima Ben Saïdane  | … |  Mroubia   |
|  Zahira Ben Ammar  | … |  Habiba   |
Palkintoja

Toronton kansainvälisen elokuvafestivaalin kriitikkopalkinto vuonna 1994,
Cannesin filmijuhlien Kultainen kamera 1994,
Sutherland Trophy -palkinto British Film Institutelta 1995,
Kultainen Tanit -palkinto Karthagon filmifestivaaleilla 1994.
Kultainen tulppaani Istanbulin kansainvälisillä filmijuhlilla vuonna 1995.
Aiheesta muualla

Palatsin hiljaisuus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nina Autio

Nina Autio on suomalainen missi. Hän oli vuonna 1991 Miss Suomen ensimmäinen perintöprinsessa. Hän oli myös vuoden 1991 Suomen Neito ja vuoden 1992 Miss Skandinavia. Hän on kotoisin Tampereelta. Klamydia-yhtye julkaisi hänestä laulun "Nina Autio" albumillaan Masturbaatio ilman käsiä (1993).
Malaysia Airlinesin lento 17

| Malaysia Airlinesin lento 17 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone elokuussa 2010.
Yhteenveto
Päivämäärä:  17. heinäkuuta 2014
Onnettomuustyyppi:  alasampuminen
Tapahtumapaikka:  Hrabove, Šah’tarskin piiri, Donetskin alue, Ukraina 48°8′17″N, 38°38′20″E
Lähtöpaikka:  Schipholin kansainvälinen lentoasema, Alankomaat
Määränpää:  Kuala Lumpurin kansainvälinen lentoasema, Malesia
Kuolleita:  298
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 777-200ER
Lentoyhtiö:  Malaysia Airlines
Rekisteritunnus:  9M-MRD
Matkustajia:  283
Miehistöä:  15
Malaysia Airlinesin lento 17 (MH17/MAS17) oli malesialaisen lentoyhtiö Malaysia Airlinesin reittilento Amsterdamista Kuala Lumpuriin. Se syöksyi Maahan Itä-Ukrainassa 17. heinäkuuta 2014. Kone oli tyyppiä Boeing 777-200ER. Putoamispaikka sijaitsi Itä-Ukrainan Torezista pohjoiseen, Donetskin alueen Šah’tarskin piirin Hraboven kylän lähellä. Ennen maahansyöksyä kone räjähti ilmassa tarkoituksellisesti ammuttuna. Kaikki koneessa olleet 283 matkustajaa ja 15 miehistön jäsentä kuolivat turmassa.
Kansainvälinen tutkimusryhmä on todennut, että malesialaiskoneen pudottanut Buk-ohjus kuului Venäjän asevoimille. Alankomaissa venäläinen Igor Girkin, joka toimi tapauksen aikaan Donetskin kansantasavallan puolustusministerinä, ja kaksi muuta henkilöä tuomittiin 2022 poissaolevina elinkautiseen vankeuteen.
Heti tapauksen jälkeen turman syistä käytiin väittelyjä, eikä alueella sotineet Ukrainan hallitus eikä Itä-Ukrainan separtistit tunnustaneet alasampumista. Pian alkoi kuitenkin tulla esille todisteita venäläisten ja separitistien osallisuudesta asiaan. Venäläiset pyrkivät laittamaan alasampumisen ukrainalaisten syyksi.
Koneen putoaminen > Lento ja sen reitti

MH17 oli Malaysia Airlinesin matkustajalento Amsterdamista Alankomaista Kuala Lumpuriin Malesiaan. Boeing 777-200ER -lentokone lähti Amsterdamissa sijaitsevalta Schipholin kansainväliseltä lentoasemalta kello 12.15 (UTC+2). Koneen oli määrä laskeutua Kuala Lumpurin kansainväliselle lentoasemalle 18. heinäkuuta kello 6.10 (UTC+8).
Lento kulki lentosuunnitelmansa mukaisesti Ukrainan yli. Kone lensi noin 10 000 metrissä, kun se ylitti Venäjän tukemien separatiestien hallussa ollutta Itä-Ukrainaa, jossa käytiin sotaa Ukrainan hallituksen ja separitistien välillä. Samalla tutka-aluella oli Malaysian Airlinesin lennon kanssa kolme muutakin ulkomaalaista matkustajalentokonetta.
Kello oli hieman vajaa 16.20 (UTC+3), kun henkilökunta otti rutiiniyhteyden sekä Ukrainan Dnipron että Venäjän Rostov-na-Donun lennonjohtajiin. Yhteys kuitenkin katkesi, mutta koneesta ei tullut hätämerkkiä. Kone katosi tutkilta noin kello 16.26.
Kone syöksyi maahan Hraboven kylässä, joka sijaitsee Torezista pohjoiseen. Turmakoneen matkustajista kuusi oli AIDS-tutkijoita matkalla 20. kansainväliseen AIDS-konferenssiin Australian Melbournessa.