stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SDRAM
SLDRAM

SLDRAM (engl. Synchronous Link DRAM) oli ehdotettu parannus SDRAM-muistiin, joka kilpaili Rambusin RDRAMin kanssa. SLDRAM käytti multipleksattua väylää tiedon siirtämiseen sen sijaan että pinnit olisi ennalta varattuja.
SLDRAM oli suorituskykyisempi kuin Rambusin RDRAM. SLDRAM:n kehitti 1990-luvulla SLDRAM Consortium (myöhemmin SLDRAM Inc ja Advanced Memory International), joka koostui noin 20 DRAM ja komponenttivalmistajan ryhmästä, joiden tavoitteena oli suunnitella suuren muistikapasiteetin omaava DRAM-piiri mahdollisimman halvalla. Avoimen standardin ansiosta SLDRAM oli halvempaa ja ei vaatinut lisenssimaksuja.
SLDRAM-piirin suunnittelussa hyödynnettiin osaksi vanhaa RAM-teknologiaa, joten sen tuomat uudistukset muistipiireihin eivät olleet aivan niin radikaaleja kuin RDRAM:n. SLDRAM pystyy operoimaan nopeammalla 200 MHz:n väylällä kuin perus-SDRAM. Kuten DDR-SDRAM, tämäkin muisti siirtää kahdesti kellojaksoa kohden. Spesifikaatio vaatii 64-bittistä väylää, joka toimii 200 MHz, 300 MHz tai 400 MHz kellotaajuudella ja tehollinen nopeus on 400 Mt/s, 600 Mt/s tai 800 Mt/s.
Merkittävä puute spesifikaatiosta oli yksittäisten tavujen kirjoituksen puute, koska muisti oli suunniteltu järjestelmiin, joissa on väli- ja ECC-muistia (virhekorjaavaa muistia), jotka kirjoittavat aina välimuistirivin moninkertaisena.
Verrattaessa RDRAM:iin SLDRAM:lla oli monia etuja. Kellotaajuuden ollessa pienempi kuin RDRAM:lla häiriöiden merkitys tuli pienemmäksi ja lisäksi sen viive saatiin pienemmäksi.
Pietari Hannikainen

Pietari (Petter) Hannikainen, sukunimi vuoteen 1852 Hanén (24. elokuuta 1813 Sääminki – 27. syyskuuta 1899 Parikkala) oli suomalainen kirjailija, lehtimies ja maanmittari.
Elämänvaiheet

Hannikaisen vanhemmat olivat Säämingin Kiilanmäen kylän talollinen, herastuomari Mikael Abrahamsson Hannikainen (k. 1850) ja hänen toinen puolisonsa Katarina Löppönen. Säveltäjä P. J. Hannikainen oli hänen veljenpoikansa. Hannikainen pääsi ylioppilaaksi 1833 ja opiskeli Helsingin yliopistossa. Hannikaisesta tuli maanmittausauskultantti 1835 ja hän sai varamaanmittarin arvonimen 1843. Hän toimi Viipurin läänissä varamaanmittarina vuodesta 1849 ja vakinaisena komissiomaanmittarina 1857–1866 sekä Uudenmaan läänissä vakinaisena komissiomaanmittarina 1866–1874 ja vanhempana komissiomaanmittarina 1874–1879. Hannikainen omisti myös maatilan Parikkalassa, jonne hän oli muuttanut vuonna 1851. Hänet on haudattu Parikkalan vanhalle eli Vierevin hautausmaalle.
Hannikainen oli naimisissa 1854–1862 Katarina Margareta Krankin (k. 1862) kanssa tämän toisessa avioliitossa sekä vuodesta 1864 Emilia Savanderin (k. 1910) kanssa. Pietari Hannikaisen lapsia olivat Hiittisten piirin nimismies August Edvard Hannikainen (1854–1939), metsähallituksen ylijohtaja Peter Woldemar Hannikainen (1858–1928), Kuopion lyseon rehtori Karl Onni Gerhard Hannikainen (1865–1930) ja Antrean piirilääkäri, lääkintöneuvos Tauno Robert Alarik Hannikainen (1868–1953).
Kirjallinen ura

Hannikainen toimitti Viipurissa ilmestynyttä Kanava-lehteä vuosina 1845–1847. Siinä käsiteltiin uskonnollisia ja valtiollisia (poliittisia) aiheita. Viranomaiset lakkauttivat lehden 1847. Hannikainen avusti myöhemminkin useita lehtiä, kuten Suometarta, jonka päätoimittajakin hän oli. Hannikainen toimitti myös vuoteen 1848 saakka Sanansaattaja Viipurista -lehteä.
Hänen näytelmänsä Silmänkääntäjä eli Jussi Oluvisen matka Hölmölään, ensimmäinen julkisesti esitetty suomenkielinen näytelmä, nähtiin ensin eräässä lappeenrantalaisessa yksityiskodissa vuonna 1846 ja sen jälkeen Kuopiossa 1847. Hannikainen oli kirjoittanut näytelmän jo 1830-luvun lopulla ollessaan maanmittarin apulaisena Ruokolahden Hölmölän kylässä. Silmänkääntäjää lainattiin eri lukemistoihin, mikä osaltaan teki teoksen tunnetuksi. Kaikkiaan Hannikainen julkaisi yhdeksän näytelmää, neljä jäi lisäksi julkaisematta.
Hannikainen kirjoitti myös runoja ja suomensi tunnettujen kirjailijoiden, kuten Holbergin, Shakespearen ja Cervantesin näytelmiä. Hänen suomennoksiinsa kuuluu myös asiaproosaa, lainopillisesta tietoudesta Venäjän historiaan. Hänen sepittämiään tai yleiskielen käyttöön ottamiaan sanoja ovat ajanmukainen, alkeiskoulu, huoltaja, julkisuus, kannattavaisuus, kansakoulu, katse, kirjanpito, kirjanpitäjä, käsityöläinen, liike, menekki, neuvosto, nimetä, näytellä, oppikoulu, osake, osinko, ostos, painattaa, pöytäkirja, sankaruus, sitoutua, taivuttaa (sanoja), taloudellinen, toimikunta, tukkukauppias, tulevaisuus, tuonti, valokuva, varatuomari, yhteiskunta, yhteisö (merkityksessä yleisö) ja äänne.
Muistamiset

Helsingin Pohjois-Haagassa on Pietari Hannikaisen tie.
Teokset

Silmänkääntäjä eli Jussi Oluvisen matka Hölmölään, ilveily, ensimmäinen julkisesti esitetty suomenkielinen näytelmä (esitetty 1847). E-kirja Gutenbergiltä.
Antonius Putronius, näytelmämukailu. E-kirja Gutenbergiltä.
Liukas-kielinen. Komedia viidessä näytöksessä. E-kirja Gutenbergiltä.
Pietar Patelin eli Sukkela asianajaja. Ilveilys kolmessa näytöksessä . E-kirja Gutenbergiltä.
Selima. Sadullinen komedia viidessä näytöksessä. E-kirja Gutenbergiltä.
Serkukset. Alkuperäinen jutelma Ulla-tätiltä, novelli (1848)
Karjala G.W. Wilén: Kuvaelmia Suomen maakunnista 3 (1864)
Savonmaa G.W. Wilén: Kuvaelmia Suomen maakunnista 2 (1864)
Talvikukkasia, eli pieniä kaunokirjallisia kappaleita, kokoelma (1865).
Pitäjään-kirjasto, opiksi ja huviksi Suomen pereille (1869)
Lapsuuden ystävät Huvinäytelmä (1873)
Neitsyt Siiri Näytelmä (1875)
Jutelmia läheltä ja kaukaa 1. (1882). E-kirja Gutenbergiltä.
Jutelmia läheltä ja kaukaa 2. (1884). E-kirja Gutenbergltä.
Suomennoksia

Robert Trapp: Asianajajia eli lainopillinen käsikirja Suomen kansalle. Viipuri 1847
Alfred Nicolas Rambaud: Venäjän historia, vanhimmista ajoista alkaen vuoteen 1877 ; muodostamalla suom. P. Hannikainen. Edlund, Helsinki 1880
Eugène Manuel: Työväen elämästä : yksinäytöksinen näytelmä ; mukaillut P. Hannikainen. Näytelmäkirjallisuutta 29. Telén, Kuopio 1899, 2. painos 1908
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Pietari Hannikainen on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Pietari Hannikasen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Matti Klinge (päätoim.): Suomen kansallisbiografia 3 (Forsblom - Hirn), s. 545–546.  Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 978-951-746-444-4  Teoksen verkkoversio. (kirjoittanut Silva Kiuru)
Jaana Juvonen: Parikkalan historia, s. 355–358.  Parikkala:  Parikkalan kunnan historiatoimikunta, 1996.  ISBN 952-90-7806-4
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle

| Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kanssa samantyyppinen Britannian kuninkaallisen laivaston Sea Harrier FRS.1s -hävittäjä lähestyy Yhdysvaltain laivaston lentotukialus USS Dwight D. Eisenhoweria.
Yhteenveto
Päivämäärä:  6. toukokuuta 1983
Onnettomuustyyppi:  pakkolasku
Tapahtumapaikka:  konttilaiva Alraigo Atlatilla Portugalin rannikon lähellä
Lähtöpaikka:  HMS Illustrious
Määränpää:  HMS Illustrious
Kuolleita:  0
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  1
Lentokone
Konetyyppi:  BAe Sea Harrier FRS.1
Lentoyhtiö:  Britannian kuninkaallinen laivasto
Rekisteritunnus:  ZA176
Matkustajia:  0
Miehistöä:  1
Sea Harrierin pakkolasku Alraigolle tapahtui 6. toukokuuta 1983, kun Britannian kuninkaallisen laivaston Sea Harrier -VTOL-hävittäjä laskeutui espanjalaisen konttilaivan konttipinon päälle Atlantilla. Hävittäjä osallistui Naton sotaharjoitukseen, mutta epäonnistui palaamaan sen kanssa harjoitelleen opettajakoneen luokse. Hävittäjän lentäjä yritti tämän jälkeen palata inertiasuunnistusjärjestelmän turvin lentotukialukselle, jolta oli noussut ilmaan. Inertiasuunnistusjärjestelmä oli vioittunut, ja lentäjä laskeutui polttoaineen vähetessä lähellä purjehtineelle konttialukselle. Laskeutumisessa ei tullut henkilövahinkoja tai merkittäviä materiaalivahinkoja.
Tapahtumien kulku

Ensimmäiseen Naton sotaharjoitukseensa osallistunut luutnantti Ian ”Soapy” Watson lähti harjoituslennolle Sea Harrier -koneella HMS Illustrioukselta lähellä Portugalin rannikkoa. Watsonin koneen lisäksi harjoituslennolle lähti toinen opettajakone, jonka johdolla Watsonin oli tarkoitus löytää ”sotaoloissa” operoiva ranskalainen lentotukialus, joka operoi radiohiljaisuudessa ja tutka sammutettuna.
Etsinnän jälkeen Watson palasi opettajakoneen kanssa sovittuun kohtaamispaikkaan. Opettajaa ei kuitenkaan näkynyt, ja Watson kääntyi inertiasuunnistusjärjestelmän avulla HMS Illustriouksen oletettuun suuntaan ja odotti sen ilmaantuvan tutkaan. Alus ei kuitenkaan tullut näkyviin, ja Watson päätti ottaa yhteyttä radiolla, jolla ei myöskään saanut vastausta. Koneen inertiasuunnistusjärjestelmä oli vioittunut, minkä seurauksena Watson ei onnistunut palaamaan lentotukialukselle, jolta oli lähtenyt.
Watson lensi koneellaan itään läheiselle laivaväylälle Sea Harrierin polttoaineen alkaessa loppua. Hän onnistui saamaan radioyhteyden laivaan 80 kilometrin päässä ja sai tämän näköyhteyteen 19 kilometrin päässä. Watson aikoi alkuun hypätä heittoistuimella Alraigo-nimisen aluksen läheisyyteen, mutta päätti yrittää pystysuoraa VTOL-laskeutumista aluksen rahtikonttipinon päälle. Alraigo kuljetti Kanariansaarilla sijaitsevan Roque de los Muchachosin observatorion teleskoopin aluslevyä, ja konttilaivan kannella olleet rahtikontit muodostivat lentäjien koulutuksessa käytetyn harjoituslaskeutumisalustan kokoisen tasaisen pinnan.
Watson laskeutui toisen lähestymisen päätteeksi aluksen konttipinon päälle, kun koneella oli enää polttoainetta muutamaksi minuutiksi. Laskeutumisen jälkeen hävittäjä alkoi liukua alas konttipinon päältä. Watson yritti pysäyttää liu’un vetämällä hävittäjän laskutelineet sisään. Hävittäjä jatkoi kuitenkin liukumista ja pysähtyi lopulta törmättyään kannelle pysäköityyn pakettiautoon.
Alraigo saapui Santa Cruz de Tenerifen satamaan neljää päivää myöhemmin lehdistön vastaanottamana. Watson joutui kahteen kertaan erilaisten tutkintakomiteoiden haastateltavaksi.
Seuraukset

Sea Harrier ZA176 nostettiin laivasta Santa Cruz de Tenerifen satamassa, ja vietiin takaisin Britanniaan BP:n British Tay -tankkerilla. Hävittäjän todettiin olevan korjattavissa, ja se palasi huollon jälkeen palvelukseen. Kone muunnettiin vielä yhdeksän vuotta onnettomuuden jälkeen FA2-versioksi, minkä jälkeen se palveli vielä vuoden 2003 syyskuulle. ZA176 on nykyisin Nottinghamshiren Newark Air Museumin kokoelmissa FA2-päivityksen jälkeisessä asussaan.
Onnettomuuden lopulliseksi syyksi todettiin Watsonin kokemattomuus, sillä hän oli suorittanut vasta 75 prosenttia koulutuksestaan ennen Naton sotaharjoitukseen osallistumista. Watson sai nuhtelut ja hänet siirrettiin toimistotehtäviin. Myöhemmin hän lensi vielä 2 000 tuntia Sea Harriereilla ja toiset 900 tuntia F/A-18 Horneteilla ennen eroamistaan tehtävistään vuonna 1996. Rahtilaivan miehistö ja omistaja saivat 570 000 puntaa korvauksia.
Verden Allen

| Verden Allen |
| --- | --- |
 Verden Allen soittamassa Mott the Hooplen reunion-konsertissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1944 (ikä 80) Crynant, Wales, Britannia
Muusikko
Tyylilajit:  rock 
Soittimet:  kosketinsoittimet
Yhtyeet:  Mott the Hoople, Verden Allen’s Soft Ground
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Terence ”Verden” Allen (s. 26. toukokuuta 1944 Crynant, Wales, Britannia) on brittiläinen kosketinsoittaja. Hän teki uransa ensimmäisen levytyksen Jimmy Cliffin kanssa vuonna 1967. Allen oli myös Mott the Hooplen perustajajäseniä ja soitti yhtyeen neljällä ensimmäisellä albumilla.
Mott the Hooplen jälkeen Allen solmi levytyssopimuksen Polydor Recordsin kanssa, joka julkaisi häneltä vuonna 1973 yhden soolosinglen. Myöhemmin hän perusti oman Spinit Records -levy-yhtiönsä, jonka kautta hän julkaisi lisää soolomateriaalia. 1990-luvun puolivälistä eteenpäin hänen levyjään julkaisi Angel Air Records.
Diskografia > Albumit

Long Time No See (1994)
For Each Other (1999)
20 Year Holiday (2002)
My Masochistic Side (2009)
Diskografia > Singlet

”Wine Ridden Talks” (1973)
”On the Rebound” (1978)
”Colleen” (1982)
”Sweet Sweet Girl” (1982)
”This Way Now” (1983)
”Come On Back” (1984)
”About Tomorrow” (1985)
Metropolitan Community Church

Ehtoollisen viettoa MCC:ssa.
Metropolitan Community Church (lyh. MCC) on Yhdysvaltain tunnetuin homokirkko ja maailman ensimmäinen seksuaali- ja sukupuolivähemmistöille suunnattu kirkollinen ryhmä. Kirkkokunnan toiminta alkoi Kaliforniassa vuonna 1968 ja varsinainen kirkkokunta perustettiin vuonna 1971. Kirkon perustaja on Troy Perry, joka oli aiemmin ollut helluntailainen pastori, mutta hänen uransa oli päättynyt 1960-luvun alussa homoseksuaalisuuden johdosta.
Kirkkokunnan toiminta on laajentunut eri puolille maailmaa. Kirkolla on noin 300 jäsenseurakuntaa 30 maassa. Kirkon maailmanlaajuinen jäsenmäärä on noin 40 000.
Oppi ja käytänteet

MCC-kirkko on toiminut samaa sukupuolta olevien avioliittojen tunnustamisen puolesta. Muut opit ovat kuitenkin enimmäkseen lähellä perinteistä kristinuskoa. MCC solmii vuosittain useita tuhansia samaa sukupuolta olevien avioliittoja, vaikka näiden seremonioiden oikeudellinen asema vaihtelee osavaltioittain.
Kirkko hyväksyy Apostolisen ja Nikean uskontunnustukset. Samanaikaisesti kirkolla on omaleimaisia opillisia painotuksia. MCC korostaa hyväksyvää, rakastavaa Jumalaa, joka hyväksyy ja vahvistaa kaikki ihmiset lapsikseen. Vastaavasti kirkko kuvaa Jeesuksen vallankumouksellisena hahmona, joka vastusti ihmiskuntaa jakavia tuhoisia uskomuksia ja käytäntöjä. MCC:n jäsenten keskuudessa on pitkään jatkuneita jännitteitä seksuaalisen ja uskonnolisen identiteetin välillä. MCC:n opit tukevat kirkon sisällä aktivistista suuntautumista, joka heijastuu vapautuksen teologian ja ekumenian vahvistamisessa.
Yksittäisten MCC-seurakuntien edellytetään noudattavan kristillistä uskontunnustusta, välttävän sukupuolittunutta kieltä sekä viettävän viikottain avointa ehtoollista. Näiden vaatimusten lisäksi yksittäiset seurakunnat määrittelevät omat opilliset tulkintansa ja jumalanpalvelutyylinsä.
Historia

MCC sai alkunsa vuonna 1968 Los Angelesissa seksuaalivähemmistöjen The Advocate-lehdessä julkaistusta ilmoituksesta, jossa ilmoitettin homoille suunnatusta jumalanpalvelusta. Ensimmäiseen Perryn kotona pidettyyn kokoukseen osallistui ainoastaan 12 ihmistä. Alkujaan Perry ei suunnitellut erillistä kirkkoa vaan erityistä lähetystä homoille ja lesboille. Myöhemmin hän piti kuitenkin alkuperäistä näkemystä naiivina.
Alkuperäisestä suunnitelmasta huolimatta kirkon osallistujamäärät kasvoivat ja kaksi vuotta myöhemmin viiden kaupungin kirkonjohtajat perustivat kirkkokunnan. Vuonna 1969 Troy Perry toimitti ensimmäisen julkisen samaa sukupuolta olevien avioliiton Yhdysvalloissa. Vuonna 1971 MCC perustetun kirkkokunnan toimintaan osallistui yli 1 000 jäsentä. Ensimmäisen toimintavuosikymmennen loppuun mennessä kirkkokunnan koko oli kasvanut maailmanlaajuisesti hieman yli sataan seurakuntaan. Perry toimi MCC:n moderaattorina aina vuoteen 2005 saakka. Eläkkeelle jäätyä Perryä seurasi moderaattorina pastori Nancy Wilson.
Organisaatio

MCC on itsehallinnollinen itsenäisten kirkkojen verkosto, joka on järjestäytynyt seitsemään piispan johtamaan alueelliseen ryhmään. Kukin kirkko valitsee oman ”moderaattoriksi” kutsutun pastorinsa valtakunnallisesta luettelosta, joka sisältää yhteisön hyväksymiä papepja. Valtakunnallista kirkkoa rahoitetaan paikallisseurakuntien maksamilla kymmenyksillä.
Kirkkokunnan hallinto kuuluu moderaattorin ja alueellisten johtajien muodostamalle neuvostolle, jotka vastaavat kirkon hengellisyydestä, tehtävästä ja todistuksesta sekä hallintoneuvostolle, joka vastaa oikeudellisista ja taloudellisista kysymyksistä. Piispan johtamalla alueyksiköllä on valtuudet hyväksyä erottaa yksittäisiä kirkkoja kirkkokunnasta. Seurakuntia voi johtaa pastori tai maallikko.
Kirkollinen asema

MCC:llä ei ole virallista asemaa National Council of Churches-järjestössä, mutta se on useiden osavaltioiden neuvostojen jäsen. Vuonna 1991 MCC sai tarkkailijajäsenen aseman Kirkkojen maailmanneuvostossa. Monet MCC:n jäsenkirkot ovat pyrkimyksessä suurempaan vaikutukseen hakeutuneet monitunnustuksellisiin järjestöihin. Merkittävin muutos oli, kun MCC:n suurin seurakunta, Dallasin Cathedral of Hope, erosi MCC:stä ja liittyi liberaaliin United Church of Christiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (englanniksi)
HMS Campbeltown (I42)

| HMS Campbeltown |
| --- | --- |
 HMS Campbeltown ja HMS Castleton

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  29. kesäkuuta 1918
Laskettu vesille:  2. tammikuuta 1919
Palveluskäyttöön:  9. syyskuuta 1940
Loppuvaihe:  tuhoutunut 28. maaliskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 260 t
Pituus:  95,81 m
Leveys:  9,30 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  30 000 hv
Nopeus:  35,5 solmua (66 km/h)
Miehistöä:  158
Aseistus
Aseistus:  4 x 4"/L50 tykkiä 1 x 3"/L23 ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Campbeltown (viirinumero I41) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Wickes-luokan hävittäjä USS Buchanan, joka luovutettiin Halifaxissa Kuninkaalliselle laivastolle Lend Lease -sopimuksen mukaisesti.
Valmistus

Yhdysvaltain laivasto tilasi hävittäjän No. 131 Bathista Mainesta Bath Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 29. kesäkuuta 1918. Alus laskettiin vesille 2. tammikuuta 1919 kumminaan Charles P. Wetherbeen puoliso ja otettiin 20. tammikuuta palvelukseen Bostonin laivastontelakalla ensimmäisenä päällikkönään Roy Pfaff, joka oli varsinaisen päällikön Howard H. J. Bensonin sijaisena 27. tammikuuta saakka.
HMS Campbeltown

Alus otettiin Kuninkaallisen laivaston palvelukseen 9. syyskuuta 1940 Halifaxissa nimellä HMS Campbeltown. Alus siirrettiin Newfoundlandin kautta Plymouthiin, jonne se saapui 26. syyskuuta. Se siirrettiin huolto- ja muutostöitä varten Devonportin telakalle 29. syyskuuta.
Campbeltown aloitti 1. marraskuuta koeajot, joiden päätyttyä se aloittaisi palveluksen Läntisen reitin alaisuudessa 17. hävittäjälaivueessa Liverpoolissa. Alus vaurioitui lievästi 2. marraskuuta, kun se kolaroi SS Risoyn kanssa. Se kykeni kuitenkin jatkamaan matkaansa palveluspaikkaansa. Törmäysvauriot korjattiin 7. marraskuuta Liverpoolissa, ja alus palasi telakalta laivueeseensa 24. marraskuuta.
Alus kärsi pahoja vaurioita 3. joulukuuta törmäyksessä SS Comuksen kanssa, ja niiden vuoksi se palautettiin telakalle. Korjausten aikana aluksen neljäs savuhormi lyhennettiin. Alus siirrettiin 28. maaliskuuta 1941 palvelukseen palatessaan Alankomaiden laivastolle, jolloin se liitettiin 7. saattajaryhmään saattueiden suojaksi.
Alus oli kesäkuun korjattavana telakalla, mistä se palasi  palvelukseen heinäkuussa. Alus suojasi laivueen mukana Atlantin saattueita, kunnes se syyskuussa päätettiin palauttaa Kuninkaallisen laivaston hallintaan. Alus siirrettiin koulutettavaksi, minkä jälkeen se palasi Saattajaryhmäänsä lokakuussa.
Alus suojasi lokakuusta alkaen saattueita kotimaan ja Länsi-Afrikan välillä, kunnes se siirrettiin joulukuussa Devonportiin korjattavaksi. Alus siirrettiin tammikuussa 1942 Devonportin telakalle, jossa ollessaan se määrättiin operaatio Sotavaunuihin. Alus poistettiin palveluskäytöstä ja sen muutostyöt operaatiota varten aloitettiin.
HMS Campbeltown > Operaatio Sotavaunut

Aluksen muutostyöt sisälsivät kolmannen ja neljännen savuhormin poiston ja kahden jäljelle jääneen lyhentämisen. Muutoksilla pyrittiin jäljittelemään Saksan laivaston Möwe-luokan torpedoveneiden ulkonäköä. Aluksen uppoumaa pienennettiin poistamalla kaikki varastot ja laitteet alukselta. Sen tykit poistettiin ja niiden tilalle keulakannelle asennettiin 12 naulan ilmatorjuntatykki ja yläkannelle 20 millimetrin Oerlikon-ilmatorjuntatykki. Aluksen komentosilta panssaroitiin, ja sen uumeniin asennettiin sytyttimin varustettuina 24 syvyyspommia.
Aluksella suoritettiin muutostöiden jälkeinen koeajo, minkä jälkeen alukselle nousi operaatioon valittuja kommandosotilaita ja vain tarvittava miehistö aluksen kuljettamiseksi kohteeseen sekä aseiden miehistöiksi.
Devonportista alus lähti 25. maaliskuuta Falmouthiin liittyäkseen moottoriveneisiin ja moottoritykkiveneisiin, jotka osallistuivat operaatioon. Seuraavana päivänä alus lähti Falmouthista ja hinasi moottoritorpedovene MTB74:ää, joka toimisi operaation komentoaluksena. Osaston suojana olivat HMS Atherstone ja HMS Tynedale.
Osaston saavuttua Saint-Nazaireen HMS Campbeltown törmäsi Normandie-telakan sulkuportteihin. Saksalaiset pioneerit yrittivät purkaa tuhopanoksen mutta epäonnistuivat tehtävässään. Alus räjähti kymmenen tuntia törmäyksen jälkeen tuhoten sulkuportit ja surmaten useita lähistöllä olleita saksalaisia sotilaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Campbeltown (I42) Wikimedia Commonsissa
Nicolas Alnoudji

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. joulukuuta 1979 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Garoua, Kamerun
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999 | Coton Sport | – | (–) |
| 2000 | Tonnerre Yaoundé | – | (–) |
| 2000–2002 | Çaykur Rizespor | 37 | (0) |
| 2002–2003 | Bastia | 12 | (0) |
| 2004 | Al Sailiya | – | (–) |
| 2004 | Coton Sport | – | (–) |
| 2004–2005 | RAEC Mons | 0 | (0) |
| 2005–2007 | Olhanense | 36 | (0) |
| 2007–2008 | Créteil-Lusitanos | 24 | (0) |
| 2008 | Pandurii Targu Jiu | 0 | (0) |
| 2009–2010 | Saint-Pierroise | – | (–) |
| 2010–2011 | Coton Sport | – | (–) |
| Yhteensä | Yhteensä | 109 | (0) |
Maajoukkue
| 2000–2002 | Kamerun | 17 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:  Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kamerun.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:  Kamerun> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 |  |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Mali 2002 |  |  |
Nicolas Alnoudji (s. 9. joulukuuta 1979 Garoua) on kamerunilainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Alnoudji pelasi pääsarjatasolla kamerunilaisissa Coton Sportissa ja Tonnerre Yaoundéssa, turkkilaisessa Çaykur Rizesporissa, ranskalaisessa Bastiassa, qatarilaisessa Al Sailiyassa, belgialaisessa RAEC Monsissa, romanialaisessa Pandurii Targu Jiussa ja Réunionin pääsarjan Saint-Pierroisessa.
Kamerunin maajoukkueessa Alnoudji pelasi 17 ottelua vuosina 2000–2002. Hän oli mukana Maanosaliittojen cupissa 2001, Kamerunin voittamissa Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2002 sekä vuoden 2002 MM-kilpailuissa, joissa hän ei päässyt lainkaan kentälle. Alnoudji oli lisäksi voittamassa olympiakultaa Sydnessä 2000.
Jens Allwood

Jens Allwood on kielitieteen professori Göteborgin yliopistossa. Hän tutkii lingvistiikkaa, semantiikkaa, puhuttua kieltä, kulttuurien välistä viestintää ja tietokonelingvistiikkaa.
Allwood tarkastelee ja tutkii kielen kautta, mitä on tietoisuus. Hän käyttää termiä kollektiivinen tietoisuus, koska uskoo että tietoisuus saattaa esiintyä kaikkialla.
Teoksia

Allwood, Jens & Andersson, Lars-Gunnar & Dahl, Östen: Logiikka ja kieli.  (suom. Paavo Siro engl. laitoksesta Logic in Linguistics)  Helsinki:  Gaudeamus, 1980.  ISBN 951-662-264-X
Aiheesta muualla

Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef