stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kodin henki

| Kodin henki> Household Saints |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nancy Savoca
Käsikirjoittaja:   Nancy Savoca  Richard Guay 
Tuottaja:   Peter Newman  Richard Guay 
Säveltäjä:  Stephen Endelman
Kuvaaja:  Bobby Bukowski
Leikkaaja:  Elizabeth Kling
Pääosat:   Tracey Ullman  Vincent D'Onofrio  Lili Taylor  Judith Malina 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Fine Line Features  New Line Cinema 
Levittäjä:  Fine Line Features
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  124 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kodin henki (Household Saints) on Nancy Savocan ohjaama draamaelokuva vuodelta 1992.
Elokuva perustuu Francine Prosen romaaniin vuodelta 1981, jonka pohjalta ohjaaja laati elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Richard Guayn kanssa. Elokuvan päätuottajana oli ohjaaja Jonathan Demme, jonka ansiosta Savocan ohjaajaura oli päässyt alkuun.
Juoni

Elokuva seuraa italialaisperheiden naisten eri sukupolvia New Yorkissa. Alussa nuori tyttö (Tracey Ullman) varttuu kaupungissa toisen maailmansodan aikana, kasvaa äidiksi ja lopulta tarina seuraa hänen tyttärensä vaiheita. Valtaosin 1960-luvulle sijoittuvan elokuvan teemoja ovat katolilaisuus ja sen rituaalit, naisen asema, amerikanitalialainen ruokakulttuuri ja elokuvat. Savoca käsittelee teemoja pikkutarkoin ajankuvin.
Vastaanotto ja myöhempi arvostus

Savoca ja Guay olivat käsikirjoituksestaan Independent Spirit -ehdokkaina. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kodin hengen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Käännös suomeksi
Kate Hoey

| Kate Hoey |
| --- | --- |
 Kate Hoey vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1946 (ikä 78) Roughfort, Antrimin kreivikunta, Pohjois-Irlanti
Poliitikko
Puolue:  Työväenpuolue 
Asema:  kansanedustaja
Vaalipiiri:  Vauxhall
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Kate Hoey (s. 21. kesäkuuta 1946 Roughfort, Antrimin kreivikunta) on pohjoisirlantilainen Työväenpuoluetta edustava poliitikko. Hän on vuodesta 1989 alkaen ollut Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin alahuoneessa Vauxhallin vaalipiiristä valittuna edustajana. Hoey oli urheiluministerinä vuosina 1999–2001.
Kinabalunrotta

| Kinabalunrotta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravanleukaiset jyrsijät Sciurognathi
Heimo::  Muridae
Alaheimo::  Varsinaiset rotat ja hiiret Murinae
Suku::  Rotat Rattus
Laji::  baluensis
Kaksiosainen nimi
 Rattus baluensis  (Thomas, 1894) 
Katso myös
   Kinabalunrotta Wikispeciesissä   Kinabalunrotta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kinabalunrotta (Rattus baluensis) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva jyrsijälaji. Sitä esiintyy vain Malesiassa.
Aiheesta muualla

ITIS: Rattus baluensis (englanniksi)
Köli

Nykyaikaisen purjeveneen köli
Purjeveneen kiintoköli, johon on kiinnitetty myös peräsin
Purjeveneen nostoköli
Köli ohjaa purjeista johtuvat sivusuuntaiset voimat eteenpäin vieväksi voimaksi
Köli on veneessä tai laivassa aluksen pohjasta alaspäin jatkuva levynomainen rakenne. Sen tehtävä on rajoittaa purjehdittaessa sortoa eli aluksen ajautumista sivusuunnassa. Lisäksi köli pyrkii oikaisemaan veneen purjeista aiheutuvaa kallistumista. Moottorivoimalla kulkevat alukset eivät tarvitse pinta-alaköliä, kuten purjealukset.
Kiintoköli on pinta-alaltaan suurempi ja huomattavasti painavampi, se myös vähentää aluksen kallistumista alatuuleen. Nostoköliä käytetään purjejollissa ja monirunkoveneissä, tämän kevytrakenteisen puu-, metalli- tai muovilevystä valmistetun kölin vaikuttavaa pinta-alaa voidaan vähentää tai poistaa se nostamalla köli osittain tai kokonaan kölilaatikon sisään myötätuuleen purjehdittaessa. Pohjarakenteiden kitka pienenee ja aluksen nopeus kasvaa.
Laivan rakentaminen alkaa kölinlaskusta. Laivan köli on aluksen pitkittäisosista tärkein. Teräsrakenteisessa laivassa köli on keskilaivassa pituussuunnassa oleva vankka metallipalkki perästä keulaan, ja se tehdään metallilevyistä sekä rakennetta tukevista muotoraudoista. Kaaret ja pohjalevyt kiinnitetään köliin. Laivan keulassa ja perässä köli liitetään keula- ja perärankaan. Telakalla laivan koko paino on pääasiassa kölin päällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Köli Wikimedia Commonsissa
Kiekko-Oulu

| Kiekko-Oulu |
| --- | --- |
Perustettu:  1976
Kaupunki:   Oulu
Kotiareena:  Linnanmaan jäähalli
Värit:                
Puheenjohtaja:  Jyrki Vatjus-Anttila
Omistaja:  Kiekko-Oulu ry
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiekko-Oulu on oululainen jääkiekkoseura, joka keskittyy nykyään juniorijääkiekkoon. Kiekko-Oulu on Suomen Jääkiekkoliiton jäsenseura.
Kaudella 2018–2019 Kiekko-Oululla on joukkueet G-, F2-, F1- ja E2-ikäluokissa. Lisäksi Kiekko-Oululla on ryhmä Leijona-kiekkokoululaisia.
Historia

Kiekko-Oulu ry on perustettu vuonna 1976, nimellä Oulun Eka-Kiekko, millä nimellä se toimi 90-luvulle saakka. Kiekko-Oululla oli miesten edustusjoukkue vuosina 1991–2005. Kiekko-Oulun edustusjoukkue tippui vuonna 2005 Suomi-sarjasta II-divisioonaan ja Laser HT nousi samoista karsinnoista Suomi-sarjaan. Seurat yhdistyivät edustusjoukkueiden osalta ja syntynyt joukkue nimettiin Kiekko-Laseriksi.
Kiekko-Oulun naisten joukkue pelasi naisten I-divisioonassa kaudella 2011–2012 ja Mestiksessä kausilla 2012–2013 ja 2013–2014.
Aiheesta muualla

Eliteprospects.com: Kiekko-Oulun miesten edustusjoukkueen pelaajat ja tilastot 1991-2005
Eliteprospects.com: Kiekko-Oulun naisten edustusjoukkueen pelaajat ja tilastot 2011-2014
Kiekko-Oulun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kopsuo

Kopsuo on kylä Asikkalassa.
Kopsuon nykyinen asutus

Asutus Kopsuolla on vakituisen asutuksen ja mökkiasutuksen sekoitus. Mökkiasutusta alueella on runsaasti, kuitenkin ympärivuotisiakin asukkaita kylästä löytyy. Vanhoja taloja tai torppia lähialueilla on muun muassa Liuhtola, Uutela, Eloranta ja Vahteristo. Osa taloista on asumattomia.
Vakituinen asutus on aikanaan rakentunut pitkälti tien läheisyyteen. Nykyaikana suurin osa mökkiasutuksestakin on varsin hyvän kulkuyhteyden päässä Kopsuontien kunnostuksen jälkeen.
Luonto, maisemat ja nähtävyydet

Porttikalliolla on luola, joka löytyy Asikkalan Kopsuolta, Päijänteen rannalta Salonsaaren läheltä. Tarina kertoo, että luolassa on joskus asustellut ryöväreitä. Tämän jälkeen luola on ollut nähtävyytenä, kuitenkin myöhemmin tukittuna kivillä, minkä vuoksi luolan syvempiin osiin ei ole mahdollista päästä. Porttikallio löytyy Kopsuontien varresta. Porttikallion alapuolelle pääsee myös vesireittiä pitkin Vääksystä. Porttikallio jatkuu jyrkkänä myös veden alla, ja vettä onkin useita metrejä heti Porttikallion rannasta alkaen.
Vastapäätä Porttikalliota on Kinissaari, joka on luonnonsuojelulain nojalla rauhoitettu alue. Saarella on vanhaa puustoa, korkeita kallioita ja vanhoja lehtipuita. Kinissaaren luonto on pääosin vanhaa metsää. Saarella pesii muun muassa haukkoja ja kanalintuja huomattava määrä. Kinissaareen pääsee vain vesitse, ja saarella ei ole muutamien polkujen lisäksi minkäänlaisia kulkureittejä.
Kopsuon kalastusalueeseen osittain kuuluva vesialue on myös Taipaleenpohja, jonka on kerrottu olleen aikanaan läpimenoreitti Ruotsalaiseen. Taipaleenpohjan ja Taivatlammin kautta liikkuen on lyhyt matka eteenpäin Ruotsalaiselle ja aina Heinolaan asti vesitietä pitkin. Taipaleenpohjan lähelle laskee ainakin yksi erittäin kirkasvetinen puro, johon nousee kuoreita suuria määriä keväisin. Puronsuun lähellä olevan kallion, Riihikallion, alapuolella kasvaa muun muassa huhtakurjenpolvea.
Kopsuon kylän luonto ja maisemat ovat huomattavia erityisesti Päijänteen läheisyyden ja suurten korkeusvaihteluiden takia. Nykyisten hakkuiden aikaan maisemaa tosin pirstovat suurehkot aukot.
Historiaa

Kopsuon posti toimi 1900-luvun puolella monessa eri paikassa. Posti sijaitsi ainakin Liuhtolassa, jossa toimi aikaisemmin myös kestikievari (1800-luvulla). Liuhtolan tilalla oli joitakin torppia, ja muun muassa nykyisen Jokelantien varressa sijaitsee entinen Liuhtolan torppa. Torpan rakennuksia ei ole enää jäljellä, vaan paikalla on uudistalo. Liuhtolan tilan päärakennus sijaitsee aivan Kopsuon tien reunassa; talo on lähes tiessä kiinni. Liuhtolaan on matkaa Vääksyn puoleisesta Kopsuon tien risteyksestä hieman yli 11 kilometriä. 1900-luvun puolenvälin jälkeen ja vielä 1980-luvun loppupuolella postia haettiin myös Vahteristosta, joka on lähempänä Vääksyä. Tähän aikaan Liuhtola ei enää toiminut postina.
Kopsuon kylä on melko laaja ja rikkonainen alue, niinpä varsinaista kylän keskusta ei ole olemassa. Kopsuon tietä ajaessa kylien rajat eivät selvästi ole havaittavissa. Kopsuon kylä on aiemmin ollut huomattavasti tiheämmin asuttu kuin nykyaikana. Reijo Husar kertoo historiankirjassaan kylässä olleen arkistojen perusteella enimmillään jopa yli sata asuttua taloa. Eräänä yksityiskohtana historiasta mainittakoon kylällä ollut mylly, joka oli tunnettu jauhojen laadusta jopa pitäjän ulkopuolella.
Lisätietoja Kopsuon kylän ja yleisemminkin alueen historiasta löytyy myös Reijo Husarin kirjoittamista erinomaisista kirjoista Vesivehmaan seudun kylien historia 1 ja 2.
Naapurikylät

Lähikyliä Kopsuolle ovat ainakin Keltaniemi, Mustjärvi ja Vesivehmaa sekä Kalkkinen.
Asikkala
| --- | --- |
Kylät ja kyläkokonaisuudet*:  Anianpelto | Asikkalan kirkonkylä | Hillilä | Iso-Äiniö | Joenniemi | Kalkkinen | Keltaniemi |Kopsuo | Kurhila | Mustjärvi* | Myllykselä | Paakkola | Pulkkila | Pätiälä | Reivilä | Riihilahti | Salo | Salonsaari* | Särkijärvi | Urajärvi | Vehkoo | Vesivehmaa | Viitaila | Vähimaa | Vähä-Pulkkila' | Vähä-Äiniö | Vääksy*
Järvet:  Ruotsalainen | Päijänne | Vesijärvi
Luonnonsuojelualueet:  Asikkalan letot | Aurinkovuori | Evon alue | Kinissaari | Kutajärven alue | Mukkulammi | Päijänteen alue | Päijänteen kansallispuisto | Pitkäkallion metsä | Riihikallio-Pilkanmäki | Romioja | Tupsuvuori | Urajärvi | Valtionkärki | Vanhan kartanon idänverijuurialue | Vähä-Pulkkila | Vähäpää
Rakennukset ja rakennelmat:  Asikkalan kirjasto |  Asikkalan kirkko | Jenkkapirtti | Kalkkisten kanava | Lahti-Vesivehmaan lentokenttä | Päijät-Hämeen ilmailumuseo | Päijännetunneli | Vääksyn kanava
Kyrylo Karabyts

Kyrylo Karabyts 2015.
Kyrylo Ivanovytš Karabyts (ukr. Кирило Іванович Карабиць, ven. Кирилл Иванович Карабиц, Kirill Ivanovitš Karabits; 26. joulukuuta 1976 Kiova, Ukrainan SNT) on ukrainalainen orkesterinjohtaja ja musiikintutkija..
Ura

Karabyts aloitti lapsena pianonsoiton opiskelun ja kiinnostui orkesterin johtamisesta 13-vuotiaana. Hän opiskeli Kiovassa Lysenkon musiikkilukiossa.
Karabyts on tehnyt tutkimustyötä Berliner Singakademiessa ,ja hän on transkriptoinut kadonneeksi luullun Carl Philipp Emanuel Bachin Johannes-passion. Hänen tutkimustyönsä ansiosta löytyi myös Georg Philipp Telemannin ooppera  Pastorelle en musique. Hän johti orkesteria ensimmäisen kerran 19-vuotiaana aloittaessaan Budapestin festivaaliorkesterin apulaiskapellimestarina (1998–2000). Hän oli Orchestre Philharmonique de Radio Francen toisena kapellimestarina 2002–2005. Hän johti Bournemouthin sinfoniaorkesteria (BSO) ensin 2006, ja 2007 BSO nimitti hänet pääkapellimestariksi kaudeksi 2009–2010. Välivuosina hän toimi Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Sopimusta on jatkettiin vuodesta 2015 alkaen. Hän oli Deutsches Nationaltheater und Staatskapelle Weimarin pääkapellimestari 2016–2019. Hän on BSO:n pääkapellimestari kauden 2023–2024 loppuun ja sen jälkeen conductor laureate ja orkesterin Voices from the East -hankkeen taiteellinen johtaja.
Perhe

Karabytsin isä on säveltäjä Ivan Karabyts. Karabyts on naimisissa, ja hänellä on kaksi lasta.
Palkinnot

Royal Philharmonic Society (RPS) Music Awards 2013
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrylo Karabyts Wikimedia Commonsissa
Kirill Karbits Askonas Holt (englanniksi)
Kortejärvi (Renko)

| Kortejärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°54′30″N, 24°13′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  oja Myllyjärveen 
Järvinumero:  35.884.1.019
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  106,8 m  
Rantaviiva:  2,863 km  
Pinta-ala:  11,984 ha  
Saaria:  3 
 fiKortejärvi 
Kortejärvi  tai myös Yli-Kortejärvi   on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Rengon kylän lähellä sijaitseva järvi. Alueella on toinenkin Kortejärvi, jota kutsutaan Ali-Kortejärveksi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 12,0 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järven ympäristö sijaitsee Renkajärvestä Rengon kautta Tunturivuorelle ja siitä edelleen kaakkoon jatkuvaan harjujakson jäätikköjokimuodostumalla. Se on ilmeisesti syntynyt harjun sivulle jääneeseen painaumaan eli suppaan . Järven rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja rannat ovat pääasiassa harjujen rinteitä. Pohjoisrantaa kiertää harju ja eterantaa reunustaa mahdollinen sanduritasanne . Järvellä on kolme saarta, joista kaksi ovat rannassa ja yksi keskellä järveä. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,8 metriä mpy. Siihen ei laske ojia, mutta järvi on yhdistetty viereiseen samalla korkeudella olevaan Ali-Kortejärveen, joka laskee mahdollisesti Myllyjärveen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Kortejärvet on piirretty yhdistyneenä Myllyjärveen . Vuoden 1961 peruskartassa järviä kutsuttiin yhteisellä nimellä Kortejärvet, joiden vedenpintojen korkeusero oli 20 senttimetriä. Järvistä oli laskuoja Myllyjärveen. Vuoden 1979 kartassa järvien välistä ojaa oli levennetty niin, ettei Ali-Kortejärvellä ollut enää omaa vedenpinnan korkeutta.
Kyoto Animationin tuhopoltto

| Kyoto Animationin tuhopoltto |
| --- | --- |
 Kyoto Animationin studiorakennus palon jälkeen
Paikka:  Kioto, Japani  34°55′59.0″N, 135°47′34.6″E
Kohde:  Kyoto Animationin studio 1
Ajankohta:  18. heinäkuuta 2019
Iskutyyppi:  tuhopoltto
Kuolleita:  35
Haavoittuneita:  35 (tekijä mukaan lukien)
Epäilty/epäillyt:  Shinji Aoba
Kyoto Animationin tuhopoltto oli Japanin Kiotossa 18. heinäkuuta 2019 tapahtunut joukkosurma. 41-vuotias Shinji Aoba tunkeutui Kyoto Animation -animetuotantoyhtiön studioille noin kello 10.30, levitti bensiiniä rakennukseen, huusi ”kuolkaa!” ja sytytti aineen palamaan. Tekijän kerrotaan paenneen paikalta juoksemalla, mutta hän lyyhistyi pian maahan, jolloin poliisi otti hänet kiinni.
Palossa loukkaantui kymmeniä ihmisiä, joista 35 kuoli. Tekijä loukkaantui hyökkäyksessä itsekin, ja hänet toimitettiin sairaalahoitoon. Teon motiiviksi epäillään kostoa. Mielenterveysongelmista kärsinyt ja ennenkin rikoksesta tuomittu tekijä väitti studion plagioineen hänen töitään.
Tapaus on vakavin Japanissa tapahtunut joukkosurma toisen maailmansodan jälkeen.
Shinji Aoba tuomittiin kuolemaan tuhopolton johdosta. Tuomion mukaan syytetty ei kärsinyt mielenterveyden ongelmasta rikoksen aikaan.
Kongo (joki)

| Kongo |
| --- | --- |
 Kongo-jokea lähellä Kisangania
Alkulähde:  Itä-Afrikan hautavajoama
Laskupaikka:  Atlantti, Banana
Maat:  Angola, Burundi, Gabon, Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Kongon tasavalta, Ruanda, Sambia ja Tansania
Pituus:  4 700 km
Alkulähteen korkeus:  1 760 m
Virtaama:  41 000 m³/s
Valuma-alue:  3,46 miljoonaa km²
 Kongo- ja Lualabajokien kulku.
Kongo on suuri joki Keski-Afrikassa päiväntasaajan molemmin puolin. Kongo–Chambeshi on pituudeltaan 4 700 kilometriä, mikä tekee siitä Afrikan toiseksi pisimmän ja maailman yhdeksänneksi pisimmän joen. Virtaamaltaan Kongo on maailman toiseksi suurin joki. Kongolla on useita sivujokia, ja se muodostaa Afrikan laajimman navigoitavien vesiteiden verkoston.
Kongon valuma-alueen eli Kongon altaan pinta-ala on 3,46 miljoonaa neliökilometriä.
Vesimäärä

Kongon virtaama pysyy suhteellisen vakiona, sillä joki sijaitsee päiväntasaajalla, missä sademäärä on tasainen vuoden ympäri. Veden määrä riippuu sivujokien ja Tanganjikajärven tulvista sekä kuivumisista, jotka voivat tapahtua eri aikoihin. Brazzavillen ja Kinshasan kaupunkien kohdalla alajuoksulla virtaama saavuttaa päähuippunsa joulukuussa ja pienemmän toisen huipun toukokuussa. Minimi on heinäkuussa ja toinen pienempi minimi maalis-huhtikuussa.
Kongon tasangolla sataa noin 1 500 millimetriä vuodessa, mistä yli neljäsosa valuu Atlanttiin. Kongon virtaama on maailman toiseksi suurin: joensuulla 41 000 kuutiometriä sekunnissa, mikä on alle neljäsosa maailman suurimman joen Amazonin virtaamasta. Kongo on maailman syvin joki, syvimmältä kohdaltaan 230 metriä.
Joen kulku

Kongon jokijärjestelmä jaetaan kolmeen osaan: Ylä-Kongoon, Keski-Kongoon ja Ala-Kongoon. Varsinaisen Kongon suurimmat sivujoet ovat Ubangi, Sangha ja Kasai. Joessa on yli 4 000 saarta, joista yli 50 on vähintään 15 kilometriä pitkiä.
Kongon lähteet ovat Itä-Afrikan hautavajoaman ylängöillä ja vuorilla sekä Tanganjikajärvessä ja Mwerujärvessä. Kongon etäisin sivujoki on Chambeshi, joka saa alkunsa 700 kilometrin päässä Intian valtamerestä koillisessa Sambiassa Tanganjika- ja Njassajärvien välissä 1 760 metrin korkeudessa merenpinnasta. Vaikka Chambeshi onkin Kongon kaukaisin lähde, suurin määrä vettä siihen tulee Lualabasta, joka saa alkunsa Kongon demokraattisen tasavallan kaakkoisosissa lähellä Musofia. Ylä-Kongossa on paljon jokien yhtymäkohtia, järviä sekä koskia ja putouksia, mikä tekee navigoinnista hyvin vaikeaa.
Pohjoiseen virtaavan Lualaban jälkeen alkaa Kisanganin kaupungin kohdalta varsinainen Kongo tai Keski-Kongo. Kisanganista hieman ylävirtaan olevista Boyomaputouksesta (Stanleyn putous) lähtien joki virtaa koskista ja putouksista vapaana vastapäivään kaartaen 1 700 kilometriä. Tällä osuudella joki levenee vähitellen, siinä alkaa esiintyä saaria ja se tulee jokialangolle. Leveimmillään joki on 8–11 kilometriä ja paikoitellen jopa 13 kilometriä, tulva-aikana sitäkin enemmän.
Keski-Kongo päättyy kapeaan kohtaan nimeltä Chenal, joka on alle kilometristä puoleentoista kilometriin leveä. Tällä kohdalla joki syvenee ja sen virtaus nopeutuu. Chenalin jälkeen Kongo jakautuu kahdeksi haaraksi ja muodostaa järvimäisen Malebon altaan, jonka lakustrinen alue on kooltaan 24 × 27 kilometriä. Malebon altaan rannoilla sijaitsevien pääkaupunkien Brazzavillen ja Kinshasan jälkeen Kongon alajuoksulla on 32 kataraktia, jotka tekevät joesta mahdottoman purjehtia merisatama Matadin ja Malebon altaan välissä.
Joki laskeutuu 280 metriä Atlantin valtamereen Bananan kohdalla Kongon demokraattisen tasavallan alueella. Kongon jokisuulahti alkaa Matadin kohdalla ja muodostaa Angolan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajan. Lahti on aluksi kapeimmillaan puoli kilometriä leveä mutta levenee merta kohti ja haarautuu. Samalla uoma mataloituu yli 20 metristä paikoitellen alle kahdeksaan metriin, minkä vuoksi ruoppaus on välttämätöntä. Merellä uoma jatkuu vedenalaisena kanjonina, joka ulottuu 200 kilometrin päähän rannikolta.
Eliöstö

Kongojoen hallitsevia kalaheimoja ovat norsukalat (Mormyridae), kirjoahvenet (Cichlidae), tetrat (Characidae), linjatetrat (Distichodontidae) ja kaksi monnikalojen (Siluriformes) lahkoon kuuluvaa heimoa: ripsimonnit (Mochokidae) ja juovamonnit (Bagridae). Joessa elää matelijoita, kuten krokotiileja, kilpikonnia ja vesikäärmeitä. Nisäkkäistä siellä elävät virtahepo, kaksi saukkolajia ja manaatti. Vesilintuja esiintyy runsaasti. Lintulajeista esimerkiksi haikarat (Ardeidae) ja pelikaanit (Pelecanidae) ovat yleisiä.
Historia

Kongo muodostui noin 1,5–2 miljoonaa vuotta sitten.
Ensimmäinen eurooppalainen Kongolla oli portugalilainen merenkulkija Diogo Cão, joka löysi joen suun vuonna 1482. Joen alajuoksulla sijaitsevalla Malebon altaalla kävi todennäköisesti lähetyssaarnaajia 1600-luvulla. James Hingston Tuckeyn johtama retkikunta ei vuonna 1816 päässyt katarakteja pitemmälle joen alajuoksulta, ja joen lähteitä voitiin edelleen vain arvailla. Kongon lähteenä toimivat järvet ja lähdejoki Lualaba löydettiin 1800-luvun puolivälissä, ja ne varmisti Kongon lähteiksi tutkimusmatkailija Henry Morton Stanley matkaamalla vuosina 1876–1877 jokea alas Lualabalta joensuulle. Joen kartan valkoiset alueet saatiin täydennettyä vuonna 1890, kun sivujoki Ubangin yläjuoksu tutkittiin.
Eurooppalaiset antoivat joen nimeksi ensin Zaire, joka oli väännös paikallisesta jokea merkitsevästä sanasta. Jokea alettiin kutsua Kongoksi 1700-luvun alussa Kongon kuningaskunnan mukaan, joka sijaitsi joen alajuoksulla. Vuosina 1971–1997, kun Kongon demokraattisen tasavallan nimenä oli Zaire, maan hallitus nimesi joenkin Zaireksi. Muualla maailmassa jokea kutsuttiin edelleen Kongoksi.
Kongojoesta ovat saaneet nimensä Kongon demokraattinen tasavalta ja Kongon tasavalta.
Joki ja talouselämä

Lähes kaikki Kongon alueen kansat harjoittavat kalastusta. Nopeasti virtaaviin osiin ja koskiin rakennetaan patoja tai pystytetään seipäitä, joiden varaan viritetään kalanpyydyksiä. Soistuvissa matalikoissa ja tulvametsissä kalaa pyydystetään myös myrkkyjen avulla. Kotitarvekalastuksen ja savukalan myynnin ohelle on muodostunut yhä ammattimaisempaa kalastusta Kongon ja sen sivujokien matalikoilla.
Kongo on kulkukelpoisilta osiltaan alueen asukkaille myös tärkeä kulkuväylä, vaikkakin sillä kuljetettavan rahdin määrä on paljon pienempi kuin esimerkiksi Euroopan joissa. Suurin osa joen kautta kuljetetusta rahdista koostuu esimerkiksi maataloustuotteista, puusta ja mineraaleista. Jokiliikenteen määrä on jopa vähentynyt alueen maiden itsenäistyttyä vuonna 1960, sillä kuljetuskalusto on vanhentunutta, hallinto huonoa ja infrastruktuurin huolto heikkoa. Kongon ja sen sivujokien yli kulkee vain muutama silta. Kongolon silta Lualaban yli valmistui 1968, Matadin silta Kongon pääuoman yli vuonna 1983. Vuonna 2018 allekirjoitettiin vihdoin sopimus sillasta Kinshasan ja Brazzavillen välille, mutta rakennusaikataulua ei ole julkistettu.
Kongossa on arviolta kuudesosa koko maailman vesivoimapotentiaalista, mutta vain murto-osa siitä on hyödynnetty. Suurimmat padot ovat Inga 1 ja 2, jotka rakennettiin 1970- ja 1980-luvuilla. Ne tuottavat energiaa yhteensä noin 1 775 megawatin teholla. Kongoon on suunnitteilla Grand Ingan pato, joka tuottaisi energiaa yli 40 000 megawatin teholla. Se olisi valmistuessaan yksi maailman suurimmista vesivoimalaitoksista. Hanke on kuitenkin viivästynyt ja lisäksi sen epäillään rikkovan patohankkeiden kansainvälisiä sääntöjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kongojoki Wikimedia Commonsissa
Kongon allas rajattuna kartalla
Kongo Malukussa, Kinshasassa
Kim Källström

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. elokuuta 1982 (ikä 42) 
Syntymäpaikka:  Sandviken, Ruotsi
Pelipaikka: keskikenttä 
Pituus: 181 cm 
Paino: 79 kg
Lempinimi: Kongo-Kim
Junioriseurat
1989–1990 1990–1996: Sandvikens IF Partille IF
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2001 2002–2003 2003–2006 2006–2012 2012–2015 2014 2015– |  Häcken  Djurgården  Stade Rennais  Olympique Lyonnais  Spartak Moskova → Arsenal  Grasshopper | 69 (14) 48 (26) 83 (20) 204 (17) 58 (5) 3 (0) 33 (1) |
Maajoukkue
| 2000–2003 2001–2016 |  Ruotsi U-21  Ruotsi | 21 (5) 131 (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. kesäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. elokuuta 2018.
Kim Källström (s. 24. elokuuta 1982 Sandviken, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi seuratasolla kotimaansa lisäksi Ranskassa, Venäjällä, Englannissa ja Sveitsissä. Hän pelasi Ruotsin maajoukkueessa 131 ottelua ja teki niissä 16 maalia.