stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Männyntaimia
Maalaus

Japonististen vaikutteiden ohella maalauksen on sanottu näyttävän mitä art nouveau on maalaustaiteessa. Pehmeä lumi männyntaimien peittona luo valkoisin vivahtein runollista tunnelmaa. Maalauksessa korostuu taimien hauraus ja hentous, sekä runsaat lumimättäät, pyöreän pehmeät pallukat niiden oksilla.
Halosella oli laaja maisematuotanto ja hänet tunnettiin etenkin suomalaisen talven kuvaajana. Männyntaimia-maalaus poikkeaa hieman Halosen maalauslinjasta, koska yleensä hän maalasi monenikäisiä puita samaan teokseen.
Aiheesta muualla

Lumisia männyntaimia Ateneumin kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Neloset (kuntaryhmä)

Neloset
Neloset on kuntaryhmä pääkaupunkiseudun liepeillä. Kuntaryhmän tarkoitus on kehittää yhteistyötä Helsingin alueen kuntien kesken. Kuntaryhmään kuuluvat Kirkkonummi, Vihti, Hyvinkää ja Sipoo. Neloset katsovat kuntiensa olevan tarpeeksi suuria vastaamaan palveluiden tuottamisesta itsenäisinä kuntina.
Nelostie

Nelostie voi tarkoittaa seuraavia:
Nelostie eli Suomen Valtatie 4
Nelostie eli Viron Valtatie 4
Nelostie eli Päätie 4 Ahvenanmaalla
Nelostie, Pasi Kauniston vuonna 1971 levyttämä kappale.
Nelostie, suomalainen dokumentaarinen vuonna 1965 valmistunut televisiosarja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nelostie”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nancy Zhou

Nancy Zhou (s. 1993 Texas) on yhdysvaltalainen viulisti.
Zhou syntyi kiinalaisille maahanmuuttajavanhemmille. Hän aloitti viulunsoiton isänsä Long Zhoun johdolla 4-vuotiaana ja piti ensimmäisen soolokonserttinsa 5-vuotiaana. Hän kävi Keystone-koulua San Antoniossa ja pääsi opiskelemaan New England Conservatory of Musiciin Miriam Friedin johdolla. Kuningatar Elisabetin musiikkikapellissa häntä opetti Augustin Dumay. Zhou tunsi mielenkiintoa myös kirjallisuutta kohtaan ja sai Harvard Collegesta Bachelor of Arts -arvon. Mestarikursseilla Zhoun opettajiin ovat kuuluneet Nadja Salerno-Sonnenberg, Peter Oundjian, Pinchas Zukerman, Glenn Dicterow ja Kōichirō Harada. Vuodesta 2009 alkaen Zhou pääsi Anne-Sophie Mutterin säätiön stipendin turvin pitämään lukuisia resitaaleja Eurooppaan.
Orkesteridebyyttinsä Zhou teki 13-vuotiaana San Antonion sinfoniaorkesterin kanssa. Sittemmin hän on soittanut muiden muassa Tukholman kuninkaallisen filharmonisen orkesterin, Radion sinfoniaorkesterin, Pietarin filharmonikkojen, Shanghain sinfoniaorkesterin, Kiinan kansallisen sinfoniaorkesterin ja San Diego Symphonyn kanssa. Zhou on esiintynyt sellaisten kapellimestarien kuin Jaap van Zwedenin, Sakari Oramon, Hannu Linnun, Kim Eun-sunin, Peter Oundjianin, Christoph Poppenin, Jean-Jacques Kantorowin, Gilbert Vargan, Michael Sternin, Darrell Angin, Jurjen Hempelin, Muhai Tangin, Sebastian Lang-Lessingin ja Ken-David Masurin johdolla. Zhou on tehnyt esiintymisiä monilla festivaaleilla; vuonna 2017 hänet kutsuttiin vierailevana taiteilijana ja henkilökunnan jäsenenä Encore Chamber Music -festivaaliin.
Vuonna 2009 Zhou voitti kansainvälisen Johansen-kilpailun ja Kiinan kansainvälisen viulukilpailun. Joulukuussa 2010 hän eteni Sibelius-viulukilpailun finalistiksi ja sai samalla erikoispalkinnon Kaija Saariahon Tocar-teoksen parhaasta esityksestä. Lisäksi Zhou pääsi semifinalistiksi kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa 2011 ja kansainvälisessä Wieniawski-viulukilpailussa 2006. Vuonna 2018 hän voitti Shanghain Isaac Stern -viulukilpailun.
Zhou on antanut viulunsoiton opetusta ja pitänyt mestarikursseja esimerkiksi säännöllisenä vierailijana Taiwanilla. Keväällä 2020 hän perusti yksityisen onlinestudion maailmanlaajuista opetuksen tarjoamista varten.
Mäntyhuppukuoriainen

| Mäntyhuppukuoriainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Bostrichiformia
Yläheimo::  Jumimaiset Bostrichoidea
Heimo::  Huppukuoriaiset Bostrichidae
Suku::  Stephanopachys
Laji::  substriatus
Kaksiosainen nimi
 Stephanopachys substriatus  (Paykull, 1800) 
Katso myös
   Mäntyhuppukuoriainen Wikispeciesissä   Mäntyhuppukuoriainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntyhuppukuoriainen (Stephanopachys substriatus) on Suomessa rauhoitettu kovakuoriaislaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin toisessa liitteessä mainittuihin eläinlajeihin ja Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Aikuinen mäntyhuppukuoriainen muistuttaa paljon läheistä sukua olevaa havuhuppukuoriaista (Stephanopachys linearis) eikä lajien toukkia ole ulkoisten tuntomerkkien perusteella edes mahdollista erottaa toisistaan. Se on tummanruskea, 4–7 mm pitkä, muodoltaan pitkänomainen kovakuoriainen ja väriltään kokonaan tummanruskea. Sekä keskiruumis, että peitinsiivet ovat pinnaltaan hyvin epätasaiset ja himmeät.
Levinneisyys

Mäntyhuppukuoriaista tavataan Pohjoismaissa ja Baltiassa sekä idässä Venäjän poikki Siperiaan. Lisäksi sitä tavataan Keski-Euroopan vuoristoalueilla ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa lajin nykyinen levinneisyys kattaa Pohjois-Karjalan, Kainuun, Kuusamon ja Lapin, jolla alueella se vaikuttaa elinvoimaiselta. Aikaisemmin kuoriaista on tavattu maan eteläosia myöten, mutta etelästä se on kadonnut jo ennen 1900-luvun alkua. Nykyisiä esiintymispaikkoja ovat ainakin Patvinsuon kansallispuisto, Oulangan kansallispuisto ja Hammastunturin erämaa.
Elinympäristö ja elintavat

Elinympäristöltään ja -tavoiltaan mäntyhuppukuoriainen muistuttaa hyvin paljon havuhuppukuoriaista ja joskus lajeja tavataan sekaisin jopa samasta puusta. Se elää metsäpalon vahingoittamissa puissa kaarnan alla ja yksilöitä on tavattu vain harvoin paloalueiden ulkopuolella. Palon vaurioittama puu voi toimia kuoriaisten lisääntymispaikkana jopa kymmenen vuoden ajan. Sekä toukkia että aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden, mutta siirtyminen uusille elinalueille tapahtuu pääasiassa kesä-heinäkuussa.
Lajin suojeleminen vaatii tuoreen palaneen metsän jatkuvaa saatavuutta ja se hyötyy metsien kulotuksesta. Mäntyhuppukuoriainen näyttää olevan havuhuppukuoriaista hitaampi siirtymään uusille elinalueille.
Aiheesta muualla

kuva
jotopäätökset suojelutasosta Suomessa
Stephanopachys substriatus (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Bergwald-Bohrkäfer[vanhentunut linkki] (saksaksi)
BugGuide.net (englanniksi)
Andrea de Cesaris

| Andrea de Cesaris |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1980–1994
Talli(t):  Alfa Romeo, McLaren, Ligier, Minardi, Brabham, Rial, Scuderia Italia, Jordan, Tyrrell, Sauber
Kilpailuja:  214 (208 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  5
Paalupaikkoja:  1
Nopeimpia kierroksia:  1
MM-pisteitä:  59
Ensimmäinen kilpailu:  Kanadan Grand Prix 1980
Viimeinen kilpailu:  Euroopan Grand Prix 1994
Andrea de Cesaris Yhdysvaltain GP:ssä vuonna 1984
Andrea de Cesaris (31. toukokuuta 1959 Rooma, Italia – 5. lokakuuta 2014 Rooma, Italia) oli italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän jäi historiaan ajettuaan urallaan kaikkien aikojen viidenneksi eniten GP-kisoja (208), keskeytettyään urallaan ennätykselliset 135 kisaa sekä ajamalla eniten kisoja kautta aikojen voittamatta itse kilpailua. Uransa alussa hän sai onnettomuusherkkänä kuljettajana lempinimen de Crasheris.
Vuonna 2014 de Cesaris kuoli moottoripyöräilyonnettomuudessa Roomassa.
F1-uran alku

De Cesaris ajoi debyytissään vuoden 1980 Kanadan GP:ssä lähes kilpailukyvyttömällä Alfa Romeolla kahdeksanteen ruutuun. Ensimmäinen kisa päättyi moottorin hajottua jo kahdeksannella kierroksella. Seuraavassa kilpailussa, USA:n GP:ssä de Cesaris lähti ruudusta 10 ja kisa päättyi jo kolmannella kierroksella. Heikosta menestyksestä huolimatta nuori italialainen pääsi seuraavaksi kaudeksi vuonna 1974 valmistajien maailmanmestaruuden voittaneeseen McLaren-talliin. McLarenille pääsyä helpottivat de Cesariksen yhteydet Marlboroon, McLarenin pääsponsoriin.
1980-luku

De Cesariksen yhden kauden kestänyt ura McLarenilla oli katastrofi. Italialainen avasi pistetilinsä kauden neljännessä kilpailussa ajettuaan kuudenneksi, mutta se jäi myös kauden ainoaksi pisteeksi, tallikaveri John Watsonin 27 pistettä vastaan. Osittain de Cesariksen huonon pistesaaliin takia McLaren jäi tallien MM-pisteissä vasta kuudenneksi. Saatuaan potkut tallista, de Cesaris palasi Alfa Romeolle. Paluuvuosi 1982 oli parempi. De Cesaris ajoi uransa ensimmäisen (ja ainoan) paalupaikan Länsi-Yhdysvaltain GP:ssä ja ensimmäisen palkintopallisijansa Monacon GP:ssä samana vuonna, mutta siitä huolimatta pisteitä kertyi vain viisi kappaletta. Seuraava kausi 1983 oli vielä parempi kuin edellinen: de Cesaris ajoi uransa ainoan kilpailun nopeimman kierroksen Belgian GP:ssä ja oli kilpailun toinen Etelä-Afrikassa ja Saksassa sekä keräsi kaikkiaan 15 pistettä, jotka riittivät sarjan kymmenenteen tilaan.
Kaudelle 1984 de Cesaris siirtyi Ligierille, jolla oli käytössään kunnolliset Renault'n moottorit. Ligierillä menestystä ei kuitenkaan tullut kovin paljoa, sillä pisteitä kumpanakin vuonna kertyi vain yhteensä kuusi kappaletta.
Kaudella 1986 de Cesaris ajoi Minardilla jääden täysin ilman pisteitä, mikä oli helppo arvata Minardin edellisen kauden menestyksen perusteella. De Cesaris lähti Minardilta kaudeksi 1987 Brabhamille, jolla hän ajoi uransa neljännen palkintokorokepaikan Belgiassa, jossa hän oli kolmas. Kisasta hankitut neljä pistettä jäivät kauden ainoiksi ja tuloksen takia hän joutui lähtemään tallista.
1988 de Cesaris istui Rial-tallin auton ratissa ja metsästi kolme pistettä. Kausina 1989-1990 hän ajoi Scuderia Italian Dallara-autoa, jolla hän saavutti uransa viimeisen palkintokorokesijan.
1990-luku ja viimeiset vuodet Formula ykkösissä

Kaudella 1991 de Cesaris ajoi Jordania, tuloksena yhdeksän pistettä. Seuraavalla kaudella Jordan vaihtui Tyrrelliin, jossa hän saavutti ensimmäisellä kaudellaan kahdeksan MM-pistettä. Seuraavalla kaudella ei pisteitä herunut tallin kamppaillessa Yamahan moottoreiden kanssa. Viimeisen vuotensa 1994 de Cesaris ajoi jälleen Jordanilla, tuuraten alkukaudella Eddie Irvinea, joka oli saanut parin kilpailun kiellon avauskisassa Brasiliassa aiheuttamastaan 4 auton kolarista. Karl Wendlingerin loukkaannuttua Monacon GP:n harjoituksissa tuli de Cesaris korvaamaan häntä Sauberille, saavuttaen pari pistettä. Loppukaudesta 1994 de Cesaris sai luovuttaa paikkansa Sauberilla Benettonilta lähteneelle JJ Lehdolle.
Saavutukset F1:ssä

208 GP:tä vuosina 1980–94 (Alfa Romeo, McLaren, Ligier, Rial, Dallara, Minardi, Jordan, Tyrrel, Sauber ja Brabham)
5 kertaa palkintokorokkeella (1 kerta 3. 1982, 2 kertaa 2. 1983, 1 kerta 3. 1987, 1 kerta 3. 1989)
1 paalupaikka (Länsi-USA 1982)
1 nopein kierros (Belgia 1983)
59 MM-pistettä
135 (tai 149) keskeytystä (lajin kaikkien aikojen ennätys)
22 peräkkäistä keskeytystä (ennätys)
Ennätykset

Eniten GP-viikonloppuja ilman voittoja: 214
Eniten GP-startteja ilman voittoa: 208
Eniten keskeytyksiä urallaan
Eniten peräkkäisiä keskeytyksiä: 22
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrea de Cesaris Wikimedia Commonsissa
Naveed Alam

| Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Pakistan.Miesten maahockey.MM-kilpailut  | Maa:   Pakistan> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Australia 1994 |  |  |
Naveed Alam (urduksi ‏نوید عالم‎, Navīd Ālam; 16. syyskuuta 1973 – 13. heinäkuuta 2021 Lahore) oli pakistanilainen maahockeypelaaja ja -valmentaja.
Alam voitti Pakistanin miesten maajoukkueessa maailmanmestaruuden Australiassa 1994 ja samana vuonna Aasian kisoista pronssia. Atlantan kesäolympialaisissa 1996 Alam kuului kuudenneksi sijoittuneen Pakistanin kokoonpanoon. Hän toimi myöhemmin maahockeyvalmentajana: Pakistanin maajoukkue oli hänen johdollaan Pekingin kesäolympialaisissa 2008 kahdeksas. Hän valmensi myös Kiinassa ja Bangladeshissa. Alam kuoli leukemiaan Lahoressa 13. heinäkuuta 2021 47 vuoden iässä.
Aiheesta muualla

Naveed Alam Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Männynrousku

| Männynrousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycotina
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  musteus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius musteus  Fr. 
Katso myös
   Männynrousku Wikispeciesissä   Männynrousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Männynrousku (Lactarius musteus) on rouskujen sukuun kuuluva sienilaji. Se on erinomainen ruokasieni.
Ulkonäkö

Lakki on kupera ja väriltään vaalea tai harmaanruskea. Sen reunassa on valkoista nukkaa. Kermanvärisiä helttoja on tiheässä. Jalan yläosassa on vaaleanpunainen vyö.
Elinympäristö

Männynrouskua esiintyy kuivissa kangasmetsissä, erityisesti jäkälätyyppisillä kankailla sekä rämeillä.
Napavahakas

| Napavahakas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Gloioxanthomyces
Laji::  vitellinus
Kaksiosainen nimi
 Gloioxanthomyces vitellinus  (Fr.) Lodge, Vizzini, Ercole & Boertm. 
Synonyymit
 Hygrocybe vitellina 
Katso myös
   Napavahakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Napavahakas (Gloioxanthomyces vitellinus, syn. Hygrocybe vitellina) on kupera tai laakealakkinen kirkkaankeltainen vahakaslaji. Sen jalka on lakin värinen. Heltat ovat kirkkaankeltaiset. Malto on keltaista eikä laji ole ruokasieni. Sieni kasvaa niityillä. IUCN on luokitellut lajin erittäin uhanalaiseksi. Napavahakas ei ole suomalainen laji.
Monacon perustuslaki

Monacon perustuslaki (ransk. Constitution monégasque de 1962) on Monacon ruhtinaskunnan ylin laki. Se hyväksyttiin ensimmäisen kerran vuonna 1911 ja uudistettiin 17. joulukuuta 1962. Perustuslaki hahmottelee kolme hallinnon haaraa, mukaan lukien useat hallintovirastot ja neuvostot, jotka jakavat neuvoa-antavan ja lainsäädäntövallan ruhtinaan kanssa. Perustuslaissa määritellään myös Monacon valtaistuimen perintölinja; tätä kohtaa muutettiin 2. huhtikuuta 2002. Monacon perustuslaki on maailman lyhyin perustuslaki 3 814:llä sanallaan.
Toimeenpaneva haara

Ruhtinas säilyttää korkeimman toimeenpanovallan, mutta ruhtinaskunnan hallituksen päämies on valtioministeri, joka johtaa kuusijäsenistä hallitusneuvostoa, neuvoo prinssiä ja vastaa lakien täytäntöönpanosta. Ruhtinaskunnan paikallisia asioita (eli Monaco-Villen, La Condaminen, Monte Carlon ja Fontvieillen neljän kaupunginosan hallintoa) johtaa kunnallinen neuvosto, joka koostuu viidestätoista vaaleilla valitusta jäsenestä ja jota johtaa pormestari.
Lainsäädäntöala

Vuoden 1962 perustuslain mukaan ruhtinas jakaa valtansa ruhtinaskunnan lainsäädäntöelimen yksikamarisen kansallisneuvoston kanssa. Vaikka se on ruhtinaasta riippumaton ja saattaa toimia vastoin hänen tahtoaan, ruhtinaan allekirjoitus vaaditaan vahvistamaan kaikki sen päättämät lait.
Oikeuslaitos

Tuomiovalta on annettu ruhtinaalle, joka delegoi oikeudenkäynnit eri tuomioistuimille, jotka jakavat oikeutta hänen nimissään. Tuomareiden riippumattomuus on taattu perustuslaissa. Monacon korkein oikeus koostuu viidestä pääjäsenestä ja kahdesta apulaistuomarista, jotka ruhtinas nimeää kansallisneuvoston ja muiden hallituksen elinten ehdotusten perusteella. Korkein oikeus on korkein muutoksenhakutuomioistuin ja tulkitsee tarvittaessa myös perustuslakia. Monacon oikeusjärjestelmä, joka liittyy läheisesti Ranskan oikeusjärjestelmään, on muotoiltu Napoleonin koodin mukaan.
Aiheesta muualla

Constitution de la Principauté (ranskaksi)
Constitution of the Principality (englanniksi)
Naëmi Päiviö

Hilma Naëmi (Naimi) Päiviö (Päiwiö) o.s. Kyander  (9. elokuuta 1879 Mäntyharju – 4. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja opettaja.
Henkilöhistoria

Päiviön vanhemmat olivat kunnallisneuvos Axel Kyander ja Hilma Charlotte von Pfaler. Hän oli naimisissa vuodesta 1903 pappi, kansanopiston johtaja ja päätoimittaja Juho Päiwiön (1869–1949) kanssa. Kuurojen "puhe- ja silminkuulon" ja puhetekniikan opettajan tutkinnon Päiviö suoritti Jenassa 1931 ja toimi mainitusta vuodesta kuurojen "puhekuulon" opettajana Helsingissä. Varsinais-Suomen kansanopiston opettajana Paimiossa hän oli työskennellyt 1900–1918 ja 1925-1930. Päiviö julkaisi useita näytelmiä, saksankielisen suomen kielen oppikirjan sekä suomensi K. Brauckmannin kirjan Kuulovikainen suullisen keskustelun seuraajana.
Teokset

Lausunto-opas. Kansanvalistusseura, Helsinki 1909, 2. painos 1912, 3. painos 1917
Lausuntorunoja ; kokoili Naëmi Päiviö.  Kansanvalistusseura, Helsinki 1909, 2. lis. painos 1912, 3. painos 1916
Finnisch Practisches Lehr- und Lesebuch, Otava, 1923
Karl Brauckmann: Kuulovikainen suullisen keskustelun seuraajana, 1933, (suom. Naëmi Päiviö)
Valoa kohti: kaksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä n:o 112. Karisto 1910, 2. painos 1921
Norra Djurgården

Rakennuksia Valhallavägen-kadulla Norra Djurgårdenissa.
Norra Djurgården on vuonna 1926 muodostettu yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee kaupungin keskustassa, ja kuuluu Östermalmin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosa on maa-alaltaan 6,3 neliökilometrin suuruinen, ja sen asukasluku on noin 6 500.
Norra Djurgården on entistä kuninkaallista metsästysseutua. Nykyisin siellä sijaitsee muun muassa Tukholman yliopisto sekä Tukholman olympiastadion.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tukholman kaupunginosat
Nikolai Laine

Nikolai Laine (Gippijev) (27. toukokuuta 1920 Repola – 18. helmikuuta 1984) oli Neuvostoliitossa asunut suomeksi ja venäjäksi kirjoittanut vienankarjalainen kirjailija.
Laine alkoi kirjoittaa runoja jo kouluaikana, ja niitä julkaistiin pioneerien Kipinä-lehdessä ja nuorisoliiton Nuori kaarti -lehdessä. Laineen ensimmäinen karjalankielinen runokokoelma Huondes (Huominen) ilmestyi 1939 hänen opiskellessaan Petroskoin kasvatusopillisen korkeakoulun kielen ja kirjallisuuden osastolla. Toisen maailmansodan aikana Laine toimi sotakirjeenvaihtajana ja kirjoitti rintamalehtiin.
Sodan jälkeen Laine oli Punalippu-lehden toimittajana ja varapäätoimittajana. Laine toimi vuosina 1978–1984 Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtajana. Hän suomensi myös muun muassa ukrainalaisen Taras Ševtšenkon ja venäläisen Nikolai Nekrasovin runoja sekä käänsi Kalevalan venäjäksi.
Teokset

Huondes, 1939
Lieksan lauluja, 1958
Me kommunistit, 1962
Rakotulilla, 1965
Punaiset pihlajantertut, 1967
Neljä vuosikymmentä, 1977
Karjalan kertojat, toimittajana, 1979
Tuulinen ilta, 1981
Hyökyaallon harjalla, 2006
Nestetuikelaskenta

Nestetuikelaskenta on radioaktiivisen aktiivisuuden mittausmenetelmä, jossa radioaktiivinen näyte sekoitetaan nestetuikeaineen kanssa ja lasketaan tuikeaineesta lähtevät fotonit. Nestetuikelaskentaa käytetään yleisimmin beeta- ja alfa-aktiivisten aineiden määrittämiseen (esimerkiksi 3H ja 14C), mutta sitä voidaan käyttää myös pienenergisten gammasäteilijöiden ja röntgensäteilijöiden havainnointiin. Nestetuikelaskentaa käytetään erityisesti hyväksi biokemiassa ja sairaaloissa, mutta myös ympäristönäytteitä analysoitaessa.  Nestetuikeilmiö perustuu ionisoivan säteilyn aiheuttamien viritystilojen purkautumiseen tietyssä orgaanisissa yhdisteissä, esimerkiksi antraseenissa (C14H10). Viritystilan purkautuessa muodostuu fotoneita, joka mitataan valomonistinputkella. Huolellinen näytteen valmistus on nestetuikelaskennassakin tärkeää. Näyte saatetaan usein liuosmuotoon, jolloin energian siirtyminen näytteestä tuikeaineelle on tehokkainta, mutta myös kiinteitä näytteitä voidaan mitata.
Orgaanisilla tuikeaineilla on kaksi pääkomponenttia: orgaaninen aromaattinen liuotin (esim tolueeni) ja tuikeaine. Liuottimen tehtävä on liuottaa näyte ja tuikeaineet sekä siirtää energia tehokkaasti alfa- tai beetahiukkaselta tuikeaineelle. Tuikeaineseokset (fluor t. solute) koostuvat tavallisesti kahdesta eri tuikeaineesta. Primäärinen tuikeaine vapauttaa viritysenergian valona. Emittoituvan valon aallonpituus ei kuitenkaan ole aina optimaalinen havaittavaksi valomonistinputkissa. Siksi tarvitaan vielä sekundäärinen tuikeaine, joka muuttaa valotuikahdusten aallonpituuden oikealle alueelle ja emittoi fotonit valomonistinputkelle. Yleisesti käytetty primäärinen tuikeaine on 2,5-difenyylioksatsoli (PPO), jonka emissiomaksimi on 380 nm, ja sekundaarinen 1,4-bis-2-(5-fenyylioksatsolyyli)bentseeni (POPOP), jonka emissiomaksimi on 420 nm.
Nainen Pariisissa

| Nainen Pariisissa> A Woman of Paris |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles Chaplin
Käsikirjoittaja:  Charles Chaplin
Tuottaja:  Charles Chaplin
Säveltäjä:  Charles Chaplin
Kuvaaja:  Roland Totheroh
Leikkaaja:  Monta Bell
Pääosat:  Edna Purviance   Carl Miller   Adolphe Menjou
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   26. syyskuuta 1923    10. tammikuuta 1925
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nainen Pariisissa (suomeksi myös Nainen Pariisista, A Woman of Paris) on vuonna 1923 valmistunut yhdysvaltalainen mykkäelokuva, jonka ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti Charles Chaplin. Chaplinin uskotaan saaneen ideansa elokuvaan viiden miljonäärin kanssa naimisissa olleen Peggy Hopkins Joycen elämäntarinasta.
Elokuva eroaa monilta osin Chaplinin muista töistä. Huomattavin ero on, ettei hän itse esiinny pääosassa perinteisessä kulkurin roolissaan. Chaplin tosin vilahtaa elokuvassa kantajan roolissa, mutta hänen nimeään ei mainita alkutesteissä. Toinen merkittävä ero on, että elokuva on vakava draama eikä se sisällä komediallisia piirteitä.
Yksi syy, miksi Chaplin halusi tehdä Nainen Pariisissa -elokuvan, oli saada Edna Purviancen ura uuteen nousuun ilman Chaplinin esittämää kulkuria rinnallaan. Yrityksestä huolimatta Purviance ei saavuttanut entisenlaista suosiota. Sen sijaan Adolphe Menjoulle elokuva osoittautui läpimurroksi.