Spede Pasanen
Ura > 1970-luku

1960-luvun jälkipuoliskolta lähtien Spede Pasanen teki lähes vuosittain itse kirjoittamiaan komediaelokuvia oman tuotantoyhtiönsä alla; usein saman vuoden aikana ilmestyi 2–3 elokuvaa. Kameran edessä hän jättäytyi sivummalle ja nosti Uuno Turhapurojen päätähdeksi Vesa-Matti Loirin. Komiikkaa niissä edustivat ainoastaan miesnäyttelijät. Uunon vaimoa esittäneen Marjatta Raidan mukaan Pasasen näkemys oli, että naiset eivät saaneet olla hauskoja. Tämän vuoksi naishahmot olivat Pasasen elokuvissa joko kauniita koristeita tai äkäisiä pirttihirmuja.
Vuonna 1971 Spede Show -sarjassa esiintyneestä Loirin näyttelemästä Uuno Turhapurosta tuli nopeasti suosittu sketsihahmo. Pasanen kehitti hahmon ja Loiri maskeerauksen. Uunoa on sanottu Pasasen ja Loirin lehtolapseksi. Turhapuro esiintyi noin 20 sketsissä, kunnes Pasanen alkoi miettiä, olisiko aiheesta elokuvaksi asti. Hän alkoi työstää käsikirjoitusta ja sai houkuteltua Ere Kokkosen takaisin tiimiinsä. Kokkonen suostui lähinnä siksi, että elokuva kuvattiin monikameratekniikalla ja Loiri teki pääosan. Uuno Turhapuro kuvattiin kesällä 1973 ja sen menestys oli huikea: yli puoli miljoonaa katsojaa. Elokuvan juoni oli polveileva ja koostui lähinnä erilaisista sketseistä. Turhapuro-elokuvassa esiintyi ensimmäisen kerran Pasasen kehittämä ja näyttelemä Härski Hartikainen, josta tuli hänen maineikkain elokuvaroolinsa.
Pasanen lopetti kymmenvuotiaan tv-show’nsa vuonna 1974 riitaannuttuaan ohjelmajohtajan kanssa. Hän keskittyi siitä lähtien elokuvatuotantoon ja keksintöihinsä. Hän piti Loiria ammatilliselta kannalta korvaamattomana ja olisi halunnut tämän mukaan kaikkiin projekteihinsa, mutta Loirilla oli omat perhe- ja työkiireensä Turussa. Pasanen harkitsi välivuotta elokuvanteosta, mutta päättikin tehdä elokuvan uusilla tähdillä uudesta muoti-ilmiöstä, viuhahtamisesta. Viu-hah hah-taja ilmestyi 1974 pääosissa Spede Show’ssa esiintyneet koomikot Seppo Laine ja Jyrki Kovaleff. Turhapurolle ei ollut tarkoitus tehdä jatkoa, mutta suuren menestyksen vuoksi Pasanen jäi pohtimaan asiaa. Viu-hah hah-taja oli tuottanut kohtuullisesti, muttei ollut hänen mielestään sisällöllisesti täysosuma. Pasanen ymmärsi Turhapuron vetävän yleisöä, joten hän kirjoitti ja tuotti vuosina 1975–1978 joka vuosi uuden Turhapuro-elokuvan, ja ne menestyivät loistavasti. Kuvaukset tehtiin vauhdilla ja tuotantokustannukset pidettiin mahdollisimman alhaisina, mistä johtuen elokuvat olivat tekniseltä laadultaan kehnoja.
Viidennen Turhapuron jälkeen sarja laitettiin hyllylle, kun Pasasen ja Kokkosen välit kiristyivät uudelleen kulissien takana. Pasanen otti selvän pesäeron ja teki 1979 elokuvan Koeputkiaikuinen ja Simon enkelit ilman Kokkosta ohjaajana. Tässä hän palasi jälleen näyttelemään pääosan. Koeputkiaikuinen oli parodia ajankohtaisista ulkomaa-aiheista: ensimmäinen koeputkilapsi oli syntynyt 1978 ja televisiosarja Charlien enkelit oli samaan aikaan suuressa suosiossa. Samalla Pasanen luopui kokonaan mustavalkokuvasta ja ryhtyi tekemään pelkkiä värielokuvia. Koeputkiaikuinen sai lähes puoli miljoonaa katsojaa. Sen jatkoksi tehtiin samalla reseptillä Tup-akka-lakko, jonka innoittajana oli Pasasen jälleen epäonnistunut tupakkalakko.