stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Kapanen
Ura > Pelaajana

Pääsarjauransa Hannu Kapanen  aloitti Helsingissä. Kaudella 1970–1971 hän pelasi HJK:ssa 20 SM-sarjaottelua, joissa hän teki viisi maalia ja syötti neljä. Kaudella 1971–1972 hän pelasi Karhu-Kissoissa 23 SM-sarjaottelua, joissa hän teki 12 maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Kaudella 1972–1973 hän kokosi HJK:ssa 33 SM-sarjaottelussaan tehopisteet 17 + 11 = 28. Kaudella 1973–1974 Kapasen seura oli Karhu-Kissat, ja 35 SM-sarjaottelussa hän teki kymmenen maalia ja sai 14 syöttöpistettä. Jäähyminuutteja hänelle määrättiin kauden aikana 86, millä hän oli kauden jäähytilaston ykkönen. Jäähyistä vain kahdeksan oli kaksiminuuttisia, mutta sen lisäksi hän sai seitsemän kymmenen minuutin käytösrangaistusta.
Vuonna 1974 Kapanen siirtyi Jokereihin, jossa hän pelasi kolme kautta. Lähimpänä SM-mitalia Jokerit oli tuolloin kaudella 1974–1975, jolloin se sijoittui neljänneksi yhden pisteen verran Tampereen Ilvekselle hävinneenä. Kapasen tehopisteet olivat 15 + 18 = 33, ja jäähyminuutteja kertyi 50. SM-liigakaudella 1975–1976 Kapanen keräsi uransa parhaat tehopisteet 29 + 24 = 53, millä hän oli koko liigan pistepörssissä viides. Kaudella 1976–1977 hän teki liigan runkosarjassa 16 maalia ja antoi 17 maalisyöttöjä, ja jäähyjäkin kertyi taas runsaasti, 70 minuuttia.
Kapanen jatkoi uraansa Helsingin IFK:ssa vuonna 1977. Kaudella 1977–1978 hänen tehopisteensä olivat 15 + 31 = 46. Jäähyllä hän istui 64 minuuttia, millä hän oli jäähytilaston ykkönen. Kaudella 1978–1979 hän teki runkosarjassa kymmenen maalia ja sai 20 syöttöpistettä. HIFK sijoittui runkosarjassa neljänneksi, mikä jäi joukkueen lopulliseksi sijoitukseksi, kun se hävisi pronssiotteluissa Turun Palloseuralle otteluvoitoin 1–2. Pudotuspeleissä Kapanen teki yhden maalin ja syötti kolme.  Kapasen pääsarjaura päättyi HIFK:n Suomen-mestaruusjuhliin vuonna 1980. Hän oli tuon kauden runkosarjassa joukkueensa toiseksi paras ja koko liigan kymmenenneksi paras pistemies 17 maalilla ja 34 maalisyötöllä 34 ottelussa. Plus-miinus-tilastossa hän oli koko liigan ykkönen yhdessä TPS:n Reijo Leppäsen kanssa +43 pisteellä. Jäähyjä Kapaselle kertyi vain yhdeksän minuuttia. Pudotuspeleissä Kapanen teki kolme maalia, joista yhden ensimmäisessä ja kaksi kolmannessa välierässä Oulun Kärppiä vastaan, ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Kapanen pelasi uransa lopulla vielä viisi kautta JoKP:ssa ykkösdivisioonaa. Yhteensä Kapanen pelasi SM-sarjassa ja -liigassa 320 runkosarja- ja 11 pudotuspeliottelua. Pisteitä hänelle kertyi runkosarjassa 146 + 184 = 330 ja pudotuspeleissä 4 + 5 = 9.
Maajoukkueessa Kapanen pelasi 47 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia ja sai 15 syöttöpistettä. Hän edusti Suomea kerran olympialaisissa ja kerran maailmanmestaruuskilpailuissa, molemmissa vuonna 1976. Väärin perustein hylätty Kapasen tekemä maali olisi hyväksyttynä tuonut Suomen ensimmäisen olympiamitalin, eli pronssia, vuonna 1976.
Ura > Valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Kapanen on toiminut useita vuosia valmentajana. Hän on ollut SM-liigassa KalPan (1993–1994), HIFK:n (1994–1996), HPK:n (1996–1997), Jokerien (2.3.1998–20.2.1999) ja Bluesin (4.10.2001– kauden 2003 loppuun) vastuuvalmentajana. Vuonna 1997 hänet palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla SM-liigan parhaana valmentajan johdatettuaan HPK:n pronssille. Kapanen on ainoa valmentaja, joka on valmentanut kaikkia kolmea pääkaupunkiseudun pääsarjaseuraa: Bluesia, HIFK:ta ja Jokereita.lähde?
Kapasen suurin saavutus valmentajana on Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen maailmanmestaruus vuodelta 1998.
Poliittinen toiminta

Vuonna 1999 Kapanen pyrki eduskuntaan nuorsuomalaisten ehdokkaana.
Yksityiselämä

Hannu Kapasen pojat Kimmo ja Sami Kapanen sekä näiden pojat Oliver Kapanen sekä Kasperi Kapanen ja Konsta Kapanen ovat myös jääkiekkoilijoita. Myös Hannu Kapasen veli Jari pelasi pääsarjatasolla ja nuorisomaajoukkueiden arvokisoissa jääkiekkoa.
Vuoden 2023 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa Kanadassa tehtiin jääkiekkohistoriaa, kun Konsta Kapasesta tuli Hannu Kapanen ja hänen jälkeläisensä mukaan lukien kuudes leijonapaidassa pelaava Kapasen suvun mies ja viides arvokisoissa pelannut Kapasen suvun mies.
Suvun vanhin, Hannu Kapanen, on pelannut poikien Euroopan-mestaruuskisat ja A-maajoukkueessa maailmanmestaruuskisat, olympiakisat että Kanada-cupin.
Hannun poika ja Konstan isä, Sami Kapanen pelasi kaikki mahdolliset nuorten arvokisat ja saavutti A-maajoukkueessa muun muassa maailmanmestaruuden ja kaksi olympiapronssia. Samin poika, Pittsburgh Penguinsin NHL-pelaaja Kasperi Kapanen ratkaisi vuonna 2016 Suomelle alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden ja pelasi miesten maailmanmestaruuskisat vuonna 2018. Samin veli, Kimmo Kapanen pelasi maajoukkueessa maalivahtina kolme ottelua. Hänen poikansa Oliver, eli Konstan serkku pelasi myös vuoden 2023 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoissa Kanadassa.
Lähin vertailukohta on Kanadasta kotoisin oleva Sutterin kiekkoperhe, josta kuusi poikaa pelasi NHL:ssä, ja osa seuraavastakin sukupolvesta. Kaikkiaan Suttereista on maajoukkueessa kuitenkin pelannut ensimmäisestä sukupolvesta vain kolme poikaa eli Brian, Brent ja Ron ja jälkikasvusta yksi eli Brandon Sutter.
Saavutukset ja palkinnot

1 Suomen-mestaruus pelaajana (HIFK 1980)
SM-liigan vuoden valmentaja (1997)
Jääkiekon alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruus valmentajana (1998)
Jokipojat on jäädyttänyt Kapasen pelinumeron 9
Suomen Jääkiekkoleijona #159
Pelaajatilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968-1969 | Suomensarja | JoKP | 9 | 7 | 1 | 8 | 10 |
| 1969-1970 | Suomensarja | Karhu-kissat | 11 | 11 | 6 | 17 | 10 |
| 1970-1971 | SM-sarja | HJK | 20 | 5 | 4 | 9 | 8 |
| 1971-1972 | SM-sarja | Karhu-kissat | 23 | 12 | 11 | 23 | 18 |
| 1972‑1973 | SM-sarja | HJK | 33 | 17 | 11 | 28 | 32 |
| 1973‑1974 | SM-sarja | Karhu-kissat | 35 | 10 | 14 | 24 | 86 |
| 1974‑1975 | SM-sarja | Jokerit | 36 | 15 | 18 | 33 | 50 |
| 1975-1976 | SM-liiga | Jokerit | 36 | 29 | 24 | 53 | 30 |
| 1976-1977 | SM-liiga | Jokerit | 34 | 16 | 17 | 33 | 70 |
| 1977-1978 | SM-liiga | HIFK | 35 | 15 | 31 | 46 | 64 |
| 1978-1979 | SM-liiga | HIFK | 34 | 10 | 20 | 30 | 51 |
| 1979-1980 | SM-liiga | HIFK | 34 | 17 | 34 | 51 | 9 |
| 1980-1981 | I-divisioona | JoKP | 31 | 13 | 20 | 33 | 53 |
| 1981-1982 | I-divisioona | JoKP | 36 | 30 | 27 | 57 | 22 |
| 1982‑1983 | I-divisioona | JoKP | 33 | 22 | 34 | 56 | 36 |
| 1983‑1984 | I-divisioona | JoKP | 31 | 12 | 26 | 38 | 30 |
| 1984‑1985 | I-divisioona | JoKP | 27 | 3 | 12 | 15 | 10 |
| Yhteensä | SM-sarja/liiga |  | 320 | 146 | 184 | 330 | 418 |
|  | Suomensarja |  | 20 | 18 | 7 | 25 | 20 |
|  | I-divisioona |  | 158 | 80 | 119 | 199 | 151 |
Se (minisarja)

| Se> It |
| --- | --- |
 Suomalainen VHS-kansikuva.
Ohjaaja:  Tommy Lee Wallace
Käsikirjoittaja:  Lawrence D. Cohen Tommy Lee Wallace
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin Se
Tuottaja:  Mark Basino Allen S. Epstein Jim Green
Säveltäjä:  Richard Bellis
Leikkaaja:  Robert F. Shugrue
Pääosat:  Harry Anderson Dennis Christopher Richard Masur Annette O'Toole Tim Reid John Ritter Richard Thomas Tim Curry
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat    Kanada
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Television
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  192 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Se (It) on vuonna 1990 tehty minisarja. Se perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen teokseen. Minisarjan on ohjannut Tommy Lee Wallace. Se esitettiin kahdessa osassa, 18. marraskuuta ja 20. marraskuuta 1990 ABC-televisiokanavalla.
Elokuva on hyvin tunnettu teos erityisesti elokuvan pahiksen, Pennywise-klovnin takia, jota elokuvassa tulkitsee näyttelijä Tim Curry. Pennywise antoi uuden käsitteen koulrofobialle eli klovnikammolle, sillä monen 90-luvulla elokuvan nähneistä väitetään saaneen traumoja kyseisestä hahmosta ja moni onkin sanonut Pennywisen olevan yksi pelottavimmista elokuvissa esiintyvistä fiktiivisistä hahmoista.
Juoni

Elokuva kertoo joukosta nuoria joille ilmestyy Pennywise-niminen demoni, usein ulkomuotonaan klovni. Pennywise toteuttaa nuorten pahimmat pelot. Lähes toivonsa menettäneet 7 nuorta tekevät suunnitelman tämän ilkeän klovnin tuhoamiseksi ja päättävät toimia tehdäkseen lopun Sen ilkeistä teoista.
30 vuotta myöhemmin ainut seitsikosta Derryyn jäänyt huomaa yhteyksiä katoamisien ja kuolemien välillä ja on siten varma että Se on palannut. Hän päättää muistuttaa muita seitsikon jäseniä 30 vuoden takaisesta sopimuksesta, jonka he antoivat mikäli Se palaisi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Harry Anderson  | … |  Richard Tozier   |
|  Dennis Christopher  | … |  Eddie Kaspbrak   |
|  Richard Masur  | … |  Stanley Uris   |
|  Annette O'Toole  | … |  Beverly Marsh   |
|  Tim Reid  | … |  Michael Hanlon   |
|  John Ritter  | … |  Ben Hanscom   |
|  Richard Thomas  | … |  Bill Denbrough   |
|  Tim Curry  | … |  Pennywise/Se   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano valittaa pitkän minisarjan latistuvan loppua kohti ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Vuoden 2017 ja 2019 elokuvasovitusten, Se ja Se: Toinen luku elokuvien ohjaaja Andrés Muschietti on ilmaissut Variety-lehden haastattelussa, ettei arvosta lainkaan vuoden 1990 minisarjaa ja määrittelee sitä muutenkin "vesitetyksi Stephen Kingiksi", joka ei palvele kirjaaselvennä riittävän hyvin.
Aavan meren tällä puolen

| Aavan meren tällä puolen> Kid Svensk |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nanna Huolman
Käsikirjoittaja:  Nanna Huolman
Tuottaja:  Helen Ahlsson   Jarkko Hentula
Säveltäjä:  Jukka Rintamäki
Kuvaaja:  Rauno Ronkainen
Leikkaaja:  Malin Lindström
Pääosat:  Mia Saarinen Milka Ahlroth Jim Rautiainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi   Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Tre Vänner
Ensi-ilta:  9. maaliskuuta 2007
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aavan meren tällä puolen on vuonna 2007 valmistunut Nanna Huolmanin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kesään 1984.
Elokuvan kuvaus aloitettiin Suomessa vuonna 2006. Suomessa elokuvaa on kuvattu lähinnä Pohjois-Karjalassa, Tohmajärvellä ja Kiteellä. Puolet elokuvasta on kuvattu Ruotsin Uddevallassa ja Trollhättanissa. Elokuvan ensi-ilta oli 9. maaliskuuta 2007.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mia Saarinen  | … |  Kid   |
|  Milka Ahlroth  | … |  Ester   |
|  Jim Rautiainen  | … |  Jamppe   |
|  Mari Rantasila  | … |  Sirkka   |
|  Timo Tuominen  | … |  Markku   |
Aiheesta muualla

Aavan meren tällä puolen Koulukino.  2007 / päiv. heinäkuussa 2012. Viitattu 19.2.2021.
Rosenqvist, Juha: Aavan meren tällä puolen Film-O-Holic.com.  9.3.2007. Viitattu 19.2.2021.
Heiskanen, Outi: Aavan meren tällä puolen MTV3 Uutiset.  8.3.2007. Viitattu 19.2.2021.
Ptolemaioksen lause

Syklinen nelikulmio, jolle pätee Ptolemaioksen ensimmäinen- ja toinen lause.
Yleinen nelikulmio, joka ei ole syklinen. Tälle pätee Ptolemaioksen epäyhtälö.
Ptolemaioksen lauseet ovat geometriassa nelikulmioihin liittyviä tuloksia. Kuuluisimpia Klaudios Ptolemaioksen nimiin kirjattuja tuloksia ovat syklisiin nelikulmioihin liittyvä yhtälö ja yleisiin nelikulmioihin liittyvä epäyhtälö. Näiden avulla hän muun muassa johti eräitä trigonometrian summakaavoja.
Ptolemaioksen lause

Ptolemaios todisti konveksille sykliselle nelikulmiolle seuraavan lauseen (kuvan merkinnöillä):
eli vastaisten sivujen tulojen summa on sama kuin lävistäjien tulo (todistus ).
Ptolemaioksen lause > Pythagoraan lause

Jos nelikulmio on (syklinen) suorakulmio, ovat vastaiset sivut yhtäpitkät. Nimeämällä kärjen A mukaan AB = CD ja AC = BD ja toteamalla lävistäjien olevan yhtäpitkät AD = BC, saadaan
eli
Tämä on Pythagoraan lause suorakulmaiselle kolmiolle, jota mainitut sivut merkitsevät.
Ptolemaioksen toinen lause

Ptolemaios huomasi toisenkin ominaisuuden. Syklisen nelikulmion lävistäjät ovat verrannollisia lävistäjän päätepisteistä lähtevien sivujen tulojen summaan. Esimerkiksi lävistäjän AC päätepisteestä A lähtee sivut AB ja AD ja päätepisteestä C lähtee sivut CB ja CD. Verrannollisuus on esitettävissä
Lävistäjien suhde on siten (todistus )
Ptolemaioksen epäyhtälö

Ensimmäisen lauseen mukaan nelikulmion ABCD sivujen ja lävistäjien pituuksille voidaan esittää
Epäyhtälö on voimassa kaikille nelikulmioille, mutta yhtäsuuruus on voimassa vain syklisille nelikulmioille.
Ptolemaioksen epäyhtälö > Ptolemaioksen epäyhtälön todistus

Tarkastellaan nelikulmiota ABCD. Konstruoidaan nyt piste E siten, että kolmiot ACD ja AEB ovat yhdenmuotoiset( \angle ABE=\angle CDA ja  \angle BEA=\angle CAD). Tällöin  {\frac {AE}{AC}}={\frac {AB}{AD}}={\frac {BE}{DC}},
joten
 BE={\frac {AB\cdot DC}{AD}}.
Koska myös  \angle EAC=\angle BAD, on
 {\frac {AD}{AC}}={\frac {AB}{AE}}, sillä kolmiot  EAC ja  BAD ovat yhteneviä. Siten  EC={\frac {AC\cdot DB}{AD}}.
Siten  ABCD on jännenelikulmio, joten  \angle ABE+\angle CBA=\angle ADC+\angle CBA=180^{\circ }.
Siten pisteet  C,B ja  E ovat samalla suoralla, joten
 EC=EB+BC.
Nyt saadaan siis  {\frac {AC\cdot DB}{AD}}={\frac {AB\cdot DC}{AD}}+BC.
Kertomalla yhtälö puolittain  AD:llä saadaan  AC\cdot DB=AB\cdot DC+BC\cdot AD.
Oletetaan sitten, että  ABCD ei ole jännenelikulmio. Tällöin  \angle ABE+\angle CBA=\angle ADC+\angle CBA\neq 180^{\circ },
joten pisteet  E,  B ja  C muodostavat kolmion. Siten kolmioepäyhtälön nojalla on voimassa  EC<EB+BC. Edelleen saadaan aiemmin johdetusta identiteetistä  {\frac {AC\cdot DB}{AD}}<{\frac {AB\cdot DC}{AD}}+BC.
Siis  AC\cdot DB<AB\cdot DC+BC\cdot AD.
Nämä yhdessä antavat Ptolemaioksen ensimmäisen lauseen:
 AC\cdot DB\leq AB\cdot DC+BC\cdot AD, missä yhtäsuuruus esiintyy vain jos  ABCD on jännenelikulmio.
Appaloosa (elokuva)

| Appaloosa |
| --- | --- |
 Appaloosan elokuvajuliste
Ohjaaja:  Ed Harris
Käsikirjoittaja:  Ed Harris Robert Knott
Perustuu:  Robert B. Parkerin romaaniin Appaloosa
Tuottaja:  Ed Harris Robert Knott
Säveltäjä:  Jeff Beal
Kuvaaja:  Dean Semler
Leikkaaja:  Kathryn Himoff
Pääosat:  Viggo Mortensen Ed Harris Renée Zellweger Jeremy Irons Lance Henriksen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  New Line Cinema
Levittäjä:  New Line Cinema Netflix
Ensi-ilta:  2008
Kesto:  115 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 USD
Tuotto:  27 665 851 USD
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Appaloosa on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuva perustuu Robert B. Parkerin samannimiseen romaaniin, ja sen on ohjannut elokuvassa päärooliakin näyttelevä Ed Harris, joka on myös Robert Knottin kanssa käsikirjoittanut elokuvan. Elokuvan pääosissa ovat Harrisin lisäksi Viggo Mortensen, Renée Zellweger ja Jeremy Irons.
Juoni

Pienen Appaloosan kaupungin lähimailla asuva rikollinen Randall Bragg (Jeremy Irons) tappaa seriffin ja apulaisseriffin, jotka olivat tulleet pidättämään Braggin kahta apuria. Kaupungin asukkaat päättävät palkata sheriffi Virgil Colen (Ed Harris) ja hänen apulaisensa Everett Hitchin (Viggo Mortensen) suojelemaan kaupunkia Braggiltä ja hänen apureiltaan. Koko kaupungin päätäntävalta annetaan Colen ja Hitchin käsiin. He tekevät selväksi, että jokainen lakia rikkova Braggin apuri joutuu pidätetyksi tai ammutuksi. Kun Cole hoitelee välejään Braggin kanssa, kaupunkiin saapuu Allie French (Renée Zellweger), jonka kanssa Cole aloittaa suhteen.
Myöhemmin yksi Braggin miehistä saapuu kaupunkiin ja kertoo Colelle ja Hitchille todistavansa, että Bragg tappoi seriffin. Oikeudenkäynnissä Bragg todetaan syylliseksi ja tuomitaan kuolemaan. Kun Bragg on matkalla teloitettavaksi, hänet pelastavat Ring ja Mackie Shelton (Lance Henriksen ja Adam Nelson), jotka ottavat myös Allien vangikseen. Cole ja Hitch löytävät Braggin, Allien, Ringin ja Mackien, ja lyhyen intiaanien kanssa käydyn taistelun jälkeen Bragg viedään lähimmän kaupungin seriffin luokse. Seriffi sattuu kuitenkin olemaan Ringin ja Mackien serkku Russel. He päästävät Braggin vapaaksi ja haastavat Colen ja Hitchin taisteluun. Cole ja Hitch haavoittuvat taistelussa, mutta onnistuvat tappamaan haastajat, vaikka Bragg onnistuukin pakenemaan. Cole, Hitch ja Allie palaavat takaisin Appaloosaan.
Jonkin ajan kuluttua presidentti Chester A. Arthur armahtaa Braggin, joka palaa takaisin Appaloosaan. Hän ostaa kaupungista hotellin ja mielistelee kaupungin asukkaita. Cole ja Hitch epäilevät Braggin tulojen olevan laittomia. Hitch saa myös selville, että Braggillä on suhde Allien kanssa. Koska Hitch ei pysty pidättämään Braggiä, hän haastaa Braggin kaksintaisteluun, jossa Hitch tappaa hänet. Hitch lähtee kaupungista toivoen, että Cole ja Allie voisivat elää onnellisena yhdessä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Viggo Mortensen  | … |  Everett Hitch   |
|  Ed Harris  | … |  Virgil Cole   |
|  Renée Zellweger  | … |  Allie French   |
|  Jeremy Irons  | … |  Randall Bragg   |
|  Lance Henriksen  | … |  Ring Shelton   |
|  Adam Nelson  | … |  Mackie Shelton   |
|  Timothy Spall  | … |  Phil Olson   |
|  Ariadna Gil  | … |  Katie   |
|  James Gammon  | … |  Earl May   |
|  Tom Bower  | … |  Abner Raines   |
|  Rex Linn  | … |  seriffi Clyde Stringer   |
|  Gabriel Marantz  | … |  Joe Whittfield   |
|  Corby Griesenbeck  | … |  Charlie Tewksbury   |
|  Michael Huguenor  | … |  Renard   |
Aiheesta muualla

Aleksi Salonen: Appaloosa (4/5)  08.05.2009. Filmgoer. Arkistoitu 30.5.2009. Viitattu 8.12.2009.
Antti Elomaa

Antti Viljo Elomaa (8. lokakuuta 1929 Lahti – 16. maaliskuuta 2015 Äänekoski) oli suomalainen urheilija, joka tunnetaan kuuluisana pesäpalloilijana, mutta joka myös saavutti menestystä useissa muissa urheilulajeissa. Antti Elomaa syntyi urheilijaperheeseen, sillä muun muassa hänen isänsä Viljo Elomaa oli lahjakas yleisurheilija ja kuuluisa ampuja.
Pesäpallolegenda

Elomaan legendaarisuutta on luonnehdittu seuraavasti: Historialliset kahdeksan Suomen mestaruutta Kirissä ja Lahdessa, yhdeksän Itä–Länsi-edustusta, valinta vuoden pesäpalloilijaksi vuonna 1958 ja päälle vielä viisi ikämiesmestaruutta. Tällaisiin saavutuksiin ei ole yltänyt kuin pesäpallolegenda Antti Elomaa.
Antti Elomaa on Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäimpiä pesäpalloilijoita. Hän aloitti uransa 1944, pelasi junioreissa 1947 jo mitaleille ja pääsi Lahden Mailaveikkojen (LMV) SM-sarjamiehistöön 1948, jolloin tuli hopeaa. Sitten oli vuorossa neljän peräkkäisen Suomen mestaruuden kausi (1949–1952). LMV palasi tuolloin 1949 takaisin mestaruuskantaan kuuluisalla yhdeksiköllä, jota pidetään yhä yhtenä kansallispelimme kaikkien aikojen joukkueena. Tämä yhdeksikkö piti pilkkanaan myös vastustajiansa otteluissa mestarit vastaan muu Suomi. Elomaa saavutti lisäksi 1953 hopeaa LMV:n joukkueessa. 1950-luvun lehtiartikkeleissa todetaankin Antti Elomaan olevan maan paras polttaja ja polttajan olevan pesäpallokenttien napamies.
1950-luvun lopulla, Jyväskylän Kirin kultakaudella, Antti Elomaa oli omalta osaltaan vaikuttamassa seuran menestykseen ja kolmeen peräkkäiseen SM-kultaan vuosina 1956–1958. Muutaman välivuoden jälkeen hän vielä palasi Kiriin, jossa saavutti mestaruuden joukkueen kapteenina ensimmäisessä kaksinkertaisessa SM-sarjassa (1964), ja samalla kahdeksannen henkilökohtaisen SM:nsa.
Pesäpallolegenda > Otteita Jyväskylän Kirin historiikistä

Antti Elomaa oli määrätietoinen, tinkimätön ja tehokas pelaaja ja Kirin taktikko, joka pyrki voittoon henkeen ja vereen asti.
Vuoden 1964 mestaruudesta: Suurin ja ratkaisevin merkitys lienee kuitenkin ollut Antti Elomaalla, joka tuli usean vuoden tauon jälkeen takaisin Kiriin pelaajaksi ja pelinjohtajaksi. Hän oli niitä harvoja pesäpalloilijoita, jotka pystyivät samanaikaisesti sekä pelaamaan että johtamaan peliä tehokkaasti. Näihin aikoihin oli jo aivan yleisenä käytäntönä, että joukkueiden peliä johti ulkopuolinen pelinjohtaja. Kiri jatkoi siis 1950-luvun menestyskauden perintöä ja peliä johti joukkueeseen kuuluva pelaaja. Elomaata pidettiin yhtenä maan parhaista taktikoista ja pelinjohtajista. Hänen perusoppinsa oli, että kun joukkue tekee vähemmän virheitä kuin vastustajansa, se menestyy. Taktiikka oli vaihtelevaa ja yllätyksellistä, ja ratkaisut olivat usein vastasiirtoja vastustajan tekemille ratkaisuille. Elomaa oli nuoremmille pelaajille myös ehdoton auktoriteetti, jota kunnioitettiin ja jonka panos joukkuehengen luomisessa oli keskeinen. Joukkueen yhtenäisyys ja hyvä yhteishenki vaikuttivat ratkaisevasti Kirin menestykseen.
Pesäpallolegenda > Otteita lehtiartikkeleista

“Urheilu on leikkiä, mutta kun urheillaan, niin urheillaan sitten vakavissaan. Sellainen on Antti Elomaa, Kirin henkinen selkäranka, mies jota joukkuetoverit kuuntelevat ja johon he luottavat. “ (1958)
“Suurin ansio Kirin mestaruudesta lankeaa varmasti Antti Elomaalle, Kirin pelipäällikölle ja nuorta yhdeksikköä mestarillisesti johtaneelle pesäpallokenttien suuruudelle”. (1964)
Itä–Länsi-otteluissa hän oli pelaajana yhdeksän kertaa (1949,1951–1955, 1957, 1958, 1960) ja idän pelinjohtajana 1964 (myös 1960 PPL:n tilastoissa idän pelinjohtaja) sekä PPL:n liittojoukkueessa otteluissa TUL:a vastaan kolmesti. Antti Elomaa oli aktiivikaudellaan kiistatta maan parhaita polttajia, jonka haamukiinniotort jäivät aikakauden pesäpalloyleisön mieleen. Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi hänet valittiin 1958.
Muuta ansiolistaa ovat neljä akateemista Itä–Länsi-ottelua, Puolustusvoimain mestaruus 1950, yliopiston mestaruus 1954, toinen sija Suurkisojen pesäpallo-cupissa 1966, viisi ikämiesten SM-kultaa 1965–1968, 1973 (Kiri) ja kaksi hopeaa. Mestaruussarjakausia hänelle kertyi kaikkiaan neljätoista. Elomaa kuului polttajan pelipaikalla myös vuoden 1952 Helsingin olympialaisten näytösottelun pelaajistoon, jolloin tehtiin myös edelleen voimassa oleva pesäpallon yleisöennätys, katsojia 19 309. Vuoden 1964 lehtiartikkeleissa hänestä käytettiin jo nimeä “pesäpallon grand old man”.
Pesäpallon SM-mitaleita Antti Elomaalle kertyi yhteensä 17: miehissä kahdeksan kultaa ja kaksi hopeaa ja ikämiehissä viisi kultaa ja kaksi hopeaa. Antti Elomaa nimettiin 5.8.2023 pesäpallon kunniagalleriaan.
Järjestötoimintaa, valmennusta ja palkitsemisia

Urheilujärjestöissä Antti Elomaa toimi monenlaisissa tehtävissä. Hän oli keilailun ja pesäpallon luennoitsijana, eri seurojen valmentajana, pelinjohtajana ja johtokuntien jäsenenä. Hänelle myönnettiin keilailuliiton pronssinen ansiomerkki n:o 30 ja Suomen Urheilun hopeinen ansiomitali. Jyväskylän Kirin kultainen ansiomerkki hänelle myönnettiin 1970, SVUL:n Keski-Suomen piirin hopeinen ansiomerkki 1969 ja Laukaan Urheilijoiden viiri n:o 1 vuonna 1960.
Saavutukset > Pelaajana

8 SM-kultaa: 1949, 1950, 1951, 1952, 1956, 1957, 1958, 1964
2 SM-hopeaa: 1948, 1953
9 Itä-Länsi-ottelua: 1949, 1951-1955, 1957, 1958, 1960
Vuoden pesäpalloilija: 1958
Saavutukset > Pelinjohtajana

1 SM-kulta: 1964
Yksityiselämä

Työelämässä Antti Elomaa toimi voimistelunopettajana ja rehtorina. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1989 Suolahden yläasteen rehtorin virasta. Sotilasarvoltaan Elomaa oli reservin yliluutnantti. Uransa aikana hän edusti useita seuroja: Lahden Urheilijat, Lahden Ampujat, Lahden Mailaveikot, Tampereen Ilves, Jyväskylän Kiri, Laukaan Urheilijat, Iin Urheilijat, Suolahden Urheilijat ja Keilailuseura Erkat.
Antti Elomaan puoliso oli menestyksekäs urheilija Päivikki Elomaa (o.s. Valve). Heidän jälkeläisistään lapsenlapsi Siiri Elomaa on pelannut pesäpalloa ykköspesistasolla ja on lisäksi poikkeuksellisen lupaava keihäänheittäjä; Suomen kaikkien aikojen tilastossa hän on toisena N17-sarjan naisten keihäällä (tulos 54,47 m).