Syyrian Kurdistan
Syyrian sisällissodassa

Kun Syyrian sisällissota alkoi vuonna 2011, kurdit suojelivat aluksi omia ydinalueitaan Syyrian koilliskulmassa. Kurdijoukot olivat mukana lyömässä alueita valloittanutta jihadistijärjestö Isisiä. Isisin vetäydyttyä kurdijoukot ovat hallinneet Koillis-Syyriassa aluetta, joka ulottuu kurdien asuinalueen ulkopuolelle. Syyrian Kurdistanin de facto itsehallinto syntyi heinäkuussa 2012, jolloin kurdien asuttamat maan pohjoisosat siirtyivät Syyrian hallituksen alaisuudesta YPG-joukkojen, Kurdien kansallisneuvoston KNC:n sekä Demokraattisen liittopuolueen PYD:n hallintaan.
Helmikuussa 2016 Venäjä antoi Rojavan avata Moskovassa ensimmäisen ulkomaisen lähetystönsä. Myöhemmin Rojava avasi lähetystöt Prahassa, Tukholmassa, Berliinissä, Pariisissa ja Haagissa. Lähentämällä suhteita kurdeihin Moskova antoi ymmärtää, että sen pyrkimykset ulottuvat pitemmälle Lähi-idässä kuin pelkästään Assadin tai Erdoğanin tukeminen. Pelaamalla kurdikortilla niin kauan kuin siitä oli hyötyä Moskova yritti vaikuttaa Turkin politiikkaan, kilpailla USA:n kanssa sekä heikentää Turkin suhteita länsimaihin.
Turkki oli tottunut siihen, että ulkomaat tukivat kurdeja: Turkin PKK:lla oli edustusto Moskovassa 1990-luvulla. Länsimaat tukivat kurdeja Irakissa ja Syyriassa taistelussa Isisiä vastaan, kun taas Turkki on tehnyt toistuvia sotaretkiä kurdialueille.
Länsi tuki Syyrian kurdeja aseellisesti, mutta poliittinen tuki ei yltänyt kovin pitkälle muuhun kuin Turkin varoittamiseen, ettei se hyökkäisi Syyrian kurdialueille. Tilanne muuttui ratkaisevasti lokakuun puolivälissä 2019, kun presidentti Donald Trump, sovittuaan Erdoğanin kanssa, määräsi kaikki noin 1000 Pohjois-Syyrian kurdialueella ollutta amerikkalaissotilasta poistumaan alueelta. Näin entiset liittolaiset jätettiin vihollisten armoille. Turkki oli aloittanut hyökkäyksensä 9.10.2019. Kyseessä ei kuitenkaan ollut täysimittainen sota johtuen ilmeisesti Erdoğanin ja Trumpin keskinäisistä sopimuksista, mutta Trumpin tylyt kommentit hyökkäyksestä (se ei ole meidän rajamme) ja kurdeista (kurdijoukot eivät ole enkeleitä) tekivät käytännössä tyhjiksi lännen muutaman vuoden yhteistyön Syyrian kurdien kanssa.
Venäjän ei ollut tarpeen aseistaa Syyrian kurdeja, sillä Yhdysvallat oli tehnyt sitä riittävästi. Vuodesta 2014 syyskuuhun 2018 Yhdysvallat kulutti 28,5 miljardia dollaria Isisin vastaiseen sotaan Syyriassa ja Irakissa. Vuosina 2017–2019 USA:n sotilasapu Syyrian kurdeille oli 1,4 miljardia dollaria. Jälkimmäisessä oli yksi tärkeä syy, miksi Turkki läksytti USA:ta "terroristien" tukemisesta mutta ei juurikaan moittinut Venäjää.
Kuukautta myöhemmin, Erdoğanin vieraillessa Valkoisessa talossa, senaattori Ted Cruz sanoi, että liittolaisten hylkääminen oli häpeällistä. Senaattori Lindsey Graham sanoi: "10 000 SDF:n taistelijaa, enimmäkseen kurdeja, kuoli tai loukkaantui taistelussa Isisiä vastaan, ja Amerikka ei unohda sitä eikä hylkää heitä".
Samaan aikaan Venäjä oli toiminut vikkelästi diplomatian alueella. 22.10.2019 tehdyn Sotšin sopimuksen mukaisesti 30 km syvä ja 440 km pitkä maakaistale Pohjois-Syyrian kurdien Turkin vastaiselta rajalta siirtyi Venäjän ja Syyrian hallituksen yhteisvalvontaan. Ratkaisu näytti olevan voitto Erdoğanille, Assadille ja Putinille ilman kovin suuria sotilaallisia operaatioita, mutta kurdien asema itsehallinnon kannalta heikkeni.
Elokuussa 2019 suurlähettiläs James F. Jeffrey sanoi, että kurdien johtaman SDF:n (Syrian Democratic Forces) vankileireillä oli noin 10 000 terroristitaistelijaa, USA:n hienoisella tuella. SDF:n ylläpitämällä al-Holin pakolaisleirillä oli lokakuussa 2019 noin 70 000 taisteluita paennutta.