stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arvo Lehto (teollisuusneuvos)
Henkilöhistoria

Lehdon vanhemmat olivat autonkuljettaja, puuseppä Frans Lorentz Lehto ja Fanni Mäkilä ja puoliso vuodesta 1948 Aino Marjatta Örmä. Lehto tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1940, saattaen jatkosodan jälkeen 1949 päätökseen opintonsa Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Myöhemmin hän teki opintomatkoja muun muassa Yhdysvaltoihin ja Japaniin. Lehto aloitti työuransa Hämeen-Uudenmaan meijeriliiton juustokonsulenttina 1949–1952 ja siirtyi sitten Valion palvelukseen.
Lehto oli ensin Valion meijerin isännöitsijä Tampereella, vuodesta 1954 Valion juusto-osaston konsulentti ja prokuristi ja vuodesta 1960 juusto-osaston johtaja ja Valion johtokunnan varajäsen. Eläkkeelle Valiolta Lehto jäi 1983. Hän oli alan kehittäjänä mukana erittäin monissa juustoalan järjestöissä ja yhteisöissä. Lehdon aloitteesta perustettiin vuonna 1961 Juustoseura, jonka johtokunnassa hän toimi alusta asti. Hän oli vuodesta 1963 Suomen Juustonvalmistajain yhdistyksen johtokunnan puheenjohtaja yhteensä kaksikymmentä vuotta ja kirjoitti yhdistyksen historiikin. Juustonvalmistajain Säätiön hallituksen jäsen hän oli 1963–1990. Vuonna 1979 Lehto sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Sotilasarvoltaan Lehto oli reservin yliluutnantti.
Julkaisuja

Maitotuotteet: terveen ravitsemuksen perusta, 1966, Arvo Lehto, ym. (toim.)
Piirteitä yhdistyksen toiminnasta vv. 1910–1985 ja Juustolakilpailun tulokset vv. 1972–1984, 1985
Valiojuustot: merkkituotevalikoiman syntyhistoriaa, 1988
Österhankmon vapaaseurakunta

| Österhankmon vapaaseurakunta> Österhankmo fria församling |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Perustettu:  1947
Liitetty:  1971
Liitettiin:  Koivulahden Elim-seurakunta
Pääkirkko:  Österhankmo, Mustasaari
Infobox OKNimi-testi OK: 
Österhankmon vapaaseurakunta (ruots. Österhankmo fria församling) oli vuosina 1947–1971 Koivulahden Österhankmossa toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 20 henkilön toimesta ja sen tausta oli Koivulahden hengellisessä herätyksessä ja Elim-seurakunnassa.
Seurakunnan saarnaajana toimi muutaman vuoden ajan Arne Nyman ja tämän jälkeen seurakunta palasi takaisin Elim-seurakunnan yhteyteen. Österhankmon rukoushuone vihittiin kylän entisen koulun saliin vuonna 1971. Seurakunnat yhdistyivät vuonna 1971.
Yksikköpallo

Yksikköpallon säde on 1.
Geometriassa yksikköpallo on koordinaatistossa oleva pallo, jonka keskipiste on origo ja säde 1. Avaruuden  \mathbb {R} ^{n} yksikköpallo on joukko
\left\{(x_{1},x_{2},\cdots ,x_{n})\in \mathbb {R} ^{n}:\sum _{i=1}^{n}x_{i}^{2}=1\right\}.
Kun  n=2, yksikköpalloa kutsutaan useimmiten yksikköympyräksi. Yleisessä metrisessä avaruudessa  (X,d) yksikköpallo on joukko  \{x\in (X,d):d(x,0)=1\}.
Yksikköoperaatio

Yksikköoperaatiot ovat kemianteollisuuden operaatioita, joissa ei tapahdu kemiallista reaktiota, mutta joissa voi tapahtua fysikaalinen reaktio, kuten faasinmuutos. Kaikissa samantyyppisissä yksikköoperaatioissa voidaan käyttää samoja fysikaalisia yhtälöitä ja kaavoja, ja niitä voidaan soveltaa eri aineille.
Anders Paulsson

Anders Paulsson (s. 14. lokakuuta 1961) on ruotsalainen sopraanosaksofonisti.
Carnegie Hallin ensikonsertin jälkeen 1992 on Anders Paulsson esiintynyt sadoissa solistikonserteissa ainakin 22 maassa.
47 säveltäjää eri puolita maailmaa on omistanut teoksia Anders Paulssonille, joka on onnistunut luomaan saksofonistille harvinaista uraa myös taidemusiikin puolella.
Diskografia

Satyricon 2009 Phono Suecia
Paulsson & Canning play Gershwin 2008 Itunes
Nils Lindberg - Mythological Portraits 2007 Swedish Society Discofil
Anders Paulsson Live! 2006 ITunes
Hymn to Life 2004 Caprice Records
A Date with a soprano saxophone 2001 Caprice Records
21 st century Swedish composers 1999 Intim Musik
Danjugan Sanctuary 1998 Sittel Records
Midsummer Night’s Mass 1997 Warner Atrium
Transcendencies 1996 Society of Composers
Musica Sacra 1995 Opus 3 Records
Spirituals 1994 BIS Records
Lindberg - Mitchell - Paulsson 1992 LCM Records
Anders Paulsson in Concert 1991 LCM Records
In a Sentimental Mood - a tribute to Duke Ellington 1988 LCM Records
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (ruotsiksi)
Östergrundet

Östergrundet
| --- | --- |
Sijainti:  60°6′24.00″N, 24°46′17.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,007 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Östergrundet on saari Espoossa Pienen Lehtisaaren itäpuolella. Virallisessa kaupunginosajaossa Östergrundet kuuluu Suvisaaristoon ja se sijaitsee Suvisaariston pääsaarista parisen kilometriä itään.
Östergrundetin pinta-ala on noin 0,7 hehtaaria. Saaren itä–länsisuuntainen pituus on noin 120 metriä. Saari on enimmäkseen matalaa kallioluotoa, puustoa on jonkin verran. Se on tunnettu ammoin myös nimellä Österklippan, mutta Östergrundet on todennäköisesti alkuperäisempi nimi.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Foreca.fi: Sää Östergrundet, Espoo
Östergrundet, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Yrjö Sallakoski

| Yrjö Sallakoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. elokuuta 1901 Tampere
Kuollut: 17. tammikuuta 1990 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Kustaa Yrjö Wilhelm Sallakoski (ent. Stenberg; 27. elokuuta 1901 Tampere – 17. tammikuuta 1990) oli tamperelainen taidemaalari, joka toimi myös sanomalehtien piirtäjänä ja kuvittajana. Hänen erikoisalaansa olivat maisemamaalaukset.
Sallakosken vanhemmat olivat puuseppä Kustaa Sallakoski ja Emma Sallakoski omaa sukua Vuorinen. Yrjö Sallakoski kävi kansakoulun ja opiskeli Tampereen työväenopistossa. Taideopetusta hän sai 1919–1920 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja Sergei Wlasoffin yksityisopetuksessa.
Sallakosken töitä oli ensi kertaa esillä taidenäyttelyssä 1921, jolloin Tampereella järjestettiin suomalaisten taiteilijoiden yhteisnäyttely. Kaiken kaikkiaan hän osallistui kotimaassaan yhteisnäyttelyihin Tampereella 1921 ja 1973, Porissa 1924, Raumalla 1924, Viipurissa 1938 ja Helsingissä 1972. Oman yksityisnäyttelyn hän piti Helsingissä 1926, Tampereella 1926 ja 1935 sekä Jyväskylässä 1968. Sallakoski oli Tampereen Taiteilijaseuran ja Jyväskylän taiteilijaseuran jäsen.
Aiheesta muualla

Yrjö Sallakoski taiteilijamatrikkelissa
Suomalaisen kuvataiteen bibliografia
Yrjö Saarnio (näyttelijä)

Yrjö David Saarnio, sukunimi vuoteen 1903 Huttunen (18. syyskuuta 1890 Helsinki – 16. huhtikuuta 1933 Hämeenlinna) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hän käytti myös nimiä Jori Sarno ja Jori Saarnio.
Yrjö Saarnio kävi Helsingissä kansakoulun ja suomalaista reaalilyseota. Hän tuli vuonna 1905 Helsingin Työväenteatterin avustajaksi. Hän oli sittemmin näyttelijänä Kansan Näyttämöllä, Viipurin Näyttämöllä, Tampereen Teatterissa ja jonkin aikaa myös Suomalaisessa Oopperassa. Lahden Teatterin johtajana Saarnio oli 1929–1930. Saksassa Saarnio oli neljä vuotta eri elokuvastudioiden palveluksessa ja samoin Ranskassa kaksi vuotta. Hän suoritti ensimmäisen maailmansodan ensi vuotena Moskovassa filmiopinnoita valtion apurahalla, ja oli myöskin näyttelijänä Moskovan parhaissa filmistudioissa. Konsertteja Yrjö Saarnio piti Suomen ohella Unkarissa, Saksassa, Amerikassa ja Eestissä, jossa hän oli vuoden ajan kiinnitettynä Estonia-oopperan vakinaiseksi jäseneksi.
Yrjö Saarnio oli näyttelijä Kaarlo Saarnion nuorempi veli. Saarnion elokuvaura oli poikkeuksellinen; 1910-luvulla Saarnio esiintyi ranskalaisen Marcel L'Herbierin ohjaamassa elokuva Résurrection (1923) ja saksalaisen Fred Sauerin elokuvassa Jugend (1922), mutta vain yhdessä kotimaisessa elokuvassa.
Kuitenkin Saarnio oli pääasiassa teatterinäyttelijä. Saarnio esitti eversti Krasnoffia Yhdysvalloissa oppinsa saaneen, suomalaisen seikkailijan Carl von Haartmanin ohjaamassa elokuvassa "Kajastus" (1930). Saarnio kuului muun muassa Koiton näyttämön sekä Kansan Näyttämön henkilökuntaan. Hän toimi Kotkan Työväen Teatterin apulaisjohtajana 1920-luvulla.[lähde? ]
Yrjö Saarnio oli naimisissa Dagmar Parmaksen kanssa vuosina 1916–1933. Heidän poikansa oli näyttelijä Yrjö-Kalevi (Jori) Saarnio. Yrjö Saarnio kuoli 49-vuotiaana pääsiäisenä 1933 Ahveniston keuhkotautiparantolassa.
Aiheesta muualla

Jori Sarno Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Suomalaisen filminäyttelijän kokemuksia. Yrjö Saarnion taiteilijajuhlan johdosta, Suomen Kuvalehti, 07.10.1922, nro 40, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yrjö Saarnio kertoo elokuvatyöstään, Elokuva : kotimaisen elokuvatoiminnan äänenkannattaja, 24.04.1930, nro 8-9, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ann-Marie MacDonald

Ann-Marie MacDonald vuonna 2015
Ann-Marie MacDonald (s. 29. lokakuuta 1958) on kanadalainen kirjailija ja näyttelijä. Hän on julkaissut kahden romaaninsa ohella muun muassa näytelmiä.
MacDonald syntyi Baden-Badenissa, Länsi-Saksassa. Hän on esiintynyt näyttelijänä elokuvissa I've Heard the Mermaids Singing (1987) sekä Better Than Chocolate (1999) ja vieraillut esimerkiksi televisiosarjassa L-koodi.
MacDonald on saavuttanut suuren menestyksen kummallakin hallitsemallaan alalla. Hän on voittanut näyttelijänä Geminin (1990) sekä kirjailijana esimerkiksi Commonwealth Writers' Prizen ja Governor General's Awardin.
Romaanit

Fall on Your Knees (1996; suom. Armon yö)
The Way the Crow Flies (2003; suom. Linnuntietä, Keltainen kirjasto)
Aiheesta muualla

Ann-Marie MacDonald Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yūsuke Minato

| Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Japani.Yhdistetty.MM-kilpailut  | Maa:   Japani> Yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Liberec 2009 | joukkuekilpailu |  |
Yūsuke Minato (jap. 湊祐介, s. 15. maaliskuuta 1985) on japanilainen yhdistetyn hiihtäjä.
Minato voitti yhdistetyn joukkuekilpailussa kultaa Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Samoissa kisoissa hän sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kuudenneksi, suurmäen vastaavassa kilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähtökilpailussa 15:nneksi.
Minato kilpaili aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Sapporon MM-kilpailuissa 2007 ja sijoittui normaalikilpailussa 40:nneksi. Vuoden 2007 universiadeissa hän voitti sprintissä kultaa, normaalikilpailussa hopeaa ja joukkuekilpailussa pronssia. Nuorten MM-kilpailussa hän sijoittui joukkuekilpailussa parhaimmillaan kuudenneksi vuonna 2002 sekä henkilökohtaisessa normaalikilpailussa kymmenenneksi vuonna 2003.
Maailmancupin osakilpailuissa Minato on parhaimmillaan sijoittunut 11:nneksi kerran kausilla 2009–2010 ja 2011–2012.
Yūsaku Maezawa

| Yūsaku Maezawa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1975 (ikä 48–49)
Yūsaku Maezawa (jap. 前澤 友作, Maezawa Yūsaku, s. 1975) on japanilainen yrittäjä, miljardööri ja taideharrastaja.
Maezawa perusti Start Todayn vuonna 1998. Vuonna 2004 lanseerattiin muodin verkkokauppa Zozo, josta on tullut Japanin suosituin verkkovaatekauppa. Maezawa on kerryttänyt noin kolmen miljardin dollarin omaisuuden ja on Japanin 18. rikkain henkilö.
Maezawa julkaisi 17. syyskuuta 2018 DearMoon-hankkeen, johon osana kuuluu SpaceX:n suorittama Kuun ympärilento. Hankkeen rahoittamisen lisäksi Maezawan on tarkoitus osallistua lennolle. Maezawa on maksanut lennosta ennakkomaksua, joka SpaceX:n Elon Muskin mukaan on ei-triviaali määrä tarvittavan laitteiston kehittämisen rahoituksen kannalta. Kuun ympärilento oli määrä lentää vuonna 2023.
AlterBeast

| AlterBeast> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2010–
Tyylilaji:  tekninen death metal
Kotipaikka:   Sacramento, Kalifornia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Monte Barnard, laulu   Andrew Lamb, kitara   Rusty Cornell, kitara   Michael Zamora, bassokitara   Gabe Seeber, rummut  
Levy-yhtiö:  Unique Leader Records, 2013–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
AlterBeast on yhdysvaltalainen teknisen death metalin yhtye. Se perustettiin Sacramentossa, Kaliforniassa vuonna 2010. Vuosina 2010–2013 yhtye toimi nimellä Gary Busey Amber Alert.
Syyskuussa 2013 AlterBeast solmi levytyssopimuksen Unique Leader Recordsin kanssa. Yhtyeen esikoisalbumi, Immortal, julkaistiin maaliskuussa 2014.
Jäsenet

Michael Zamora – bassokitara (2013–)
Gabe Seeber – rummut (2013–)
Andrew Lamb – kitara (2013–)
Rusty Cornell – kitara (2013–)
Monte Barnard – laulu (2014–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Cam Rogers – laulu (2013–2014)
Diskografia

2011 Winter Demo (demo)
Immortal (2014)
Feast (2018)
Aiheesta muualla

AlterBeast Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Österhaningen kirkko

| Österhaningen kirkko Österhaninge kyrka |
| --- | --- |

Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Tukholman hiippakunta
Seurakunta:  Österhaningen seurakunta
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Österhaningen kirkko (ruots. Österhaninge kyrka) on Ruotsissa Haningen kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Nykyinen kivikirkko on osittain peräisin 1320-luvulta ja Saksalaisen ritarikunnan uskotaan rakennuttaneen sen. Aikaisemmin paikalla oli luultavasti lähde ja puukirkko. Kirkon vino torni on rakennettu vuonna 1587. Kirjailija Fredrika Bremer on haudattu kirkon hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Österhaningen kirkko Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Österhaninge kyrka
Käännös suomeksi
Östergötland-luokka

| Östergötland-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 150 t (standardi) 2 600 t (kuormattu)
Pituus:  112 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,2 m
Syväys:  3,7 m
Koneteho:  2-akselinen turbiinimoottori 47 000 hv
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  244
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 120 mm tykkiä 6 × 533 mm torpedoputkea 1 × M/51-sukellusveneentorjuntaheitin
Ilmatorjunta:  1 × neliohjuksinen Rb07 laukaisualusta 6 × Bofors 40 mm/L60 M/48
Östergötland-luokka oli Ruotsin laivaston neljän 1950-luvun lopulla valmistuneen hävittäjän muodostama alusluokka. Ne olivat hieman pienempiä kuin edeltäneet Halland-luokan alukset.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Östergötland | Götaverken | 1. syyskuuta 1955 | 8. toukokuuta 1956 | 1958 | poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1982, romutettu Espanjassa |
| HMS Södermanland | Eriksbergs Mekaniska Verkstads, Göteborg | 1. kesäkuuta 1955 | 28. toukokuuta 1956 | 27. kesäkuuta 1958 | poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1982 romutettu Espanjassa |
| HMS Gästrikland | Götaverken | 1. lokakuuta 1955 | 6. kesäkuuta 1956 | 14. tammikuuta 1959 | poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1982 ja romutettu Britteinsaarilla |
| HMS Hälsingland | Eriksberg | 1. lokakuuta 1955 | 14. tammikuuta 1957 | 17. kesäkuuta 1959 | poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1982 ja romutettu Karlskronassa |
Alla Nazimova

Alla Nazimova vuonna 1922
Alla Nazimova (ven. Алла Назимова), oik. Mariam Edez Adelaida Leventon (Мириам Эдес Аделаида Левентон; 22. toukokuuta 1879 – 13. heinäkuuta 1945) oli venäläinen/yhdysvaltalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan usein pelkkänä Nazimovana sekä Alia Nasimoffina.
Varhaiset vaiheet

Nazimova oli yksi Yakov Leventonin ja Sonya Horowitzin kolmesta lapsesta. Perhe oli juutalainen ja asui Jaltassa, Krimissä, josta tuli sittemmin osa Venäjän keisarikuntaa (yhdistyi Ukrainaan vuonna 1954). Hän varttui dysfunktionaalisessa perheessä ja häntä kiikutettiin sisäoppilaitoksesta, kasvattikodeista ja sukulaisten luota toiseen hänen vanhempiensa erottua. Hänen emotionaalinen ahdinkonsa sai hänet kapinoimaan auktoriteetteja vastaan saadakseen huomiota. Varhaiskypsänä lapsena hän aloitti viulun soittamisen seitsemän vuoden iässä. Teini-ikäisenä hän alkoi osoittaa mielenkiintoa teatteria kohtaan ja otti näyttelemisen oppitunteja Moskovassa sijaitsevassa Näytelmäakatemiassa ennen liittymistään Stanislavskyn Moskovan taiteelliseen teatteriin nimellä "Alla Nazimova", myöhemmin pelkkänä "Nazimovana". Hänen taiteilijanimensä alkuosa oli peräisin hänen keskimmäisestä nimestään Adelaida ja sukunimensä Nazimova Nadezhdasta (Joka on venäläisen romaanin nimeltä Children of the Streets sankaritar), jota hän ihannoi. Hän avioitui näyttelijäkumppaninsa Sergei Golovinin kanssa vuonna 1899; avioliitto oli olemassa "vain nimellisesti", eivätkä he koskaan virallisesti eronneet.
Ura

Nazimovan teatteriura kehittyi varhain ja vuodesta 1903 lähtien oli Moskovan ja Pietarin keskeisimpiä tähtiä. Hän matkusti Eurooppaan, mukaan lukien Lontooseen ja Berliiniin poikaystävänsä Pavel Orlenevin, mahtipontisen näyttelijän ja tuottajan kanssa. Vuonna 1905 he muuttivat New York Cityyn ja perustivat venäjänkielisen teatterin Lower East Sideen. Hanke oli menestyksetön ja Orlenev palasi Venäjälle Nazimovan jäädessä Yhdysvaltoihin.
Hän teki sopimuksen yhdysvaltalaisen tuottajan Henry Millerin kanssa ja debytoi Broadwayn teatterissa kohoten vuonna 1906 kriittiseen ja suureen suosioon. Hänestä tuli nopeasti hyvin suosittu (teatteri nimettiin hänen mukaansa) ja jäi Broadwayn päätähdeksi useiden vuosien ajaksi, esiintyen useimmiten Henrik Ibsenin ja Anton Tšehovin näytelmissä.
Nazimova debytoi mykässä elokuvassa vuonna 1916 hänen vuonna 1915 esitetyn 35-minuuttisen näytelmänsä War Brides johdosta. Tämä kiinnitti elokuvatuottaja Lewis J. Selznickin huomion häneen. Muutamien seuraavien vuosien aikana hänestä tuli menestyselokuvien päätähti, ja niiden ansiosta hän ansaitsi melkoisen summan rahaa. Vuonna 1917 hän ansaitsi 30 000 dollaria yhtä elokuvaa kohden, sekä 1000 dollaria päiväbonusta jokaisesta elokuvaamiseen käytetystä päivästä. Hän sai myös sopimuksen mukaisesti 13 000 dollaria viikossa. Tuohon aikaan Mary Pickford sai sopimuksensa mukaisesti 3000 dollaria viikossa.
Vuonna 1918, 39 vuoden iässä, Nazimova tunsi luottavansa omiin kykyihinsä siinä määrin että hän alkoi myös tuottaa ja käsikirjoittaa elokuvia, joissa hän esiintyi. Hänen elokuvissaan on sovituksia muiden muassa sellaisten merkittävien kirjailijoiden kuin Oscar Wilden ja Ibsenin töistä, hän kehitti omia elokuvaustekniikoitaan, joita pidettiin aikanaan uskaliaina. Hänen projektinsa, mukaan lukien A Doll's House (1922) pohjautuen Ibsenin näytelmään Nukkekoti sekä Salomé (1923) pohjautuen Wilden tekstiin, kohtasivat laajaa suosiota ja lohkaisivat hänelle suuren määrän rahaa.
Vuonna 1925 hänellä ei enää ollut rahaa elokuvien investoimiseen, ja taloudelliset tukijat lopettivat tuen antamisen. Harvat valinnanvaransa hylättyään hän jätti elokuvateollisuuden ja palasi esiintymään Broadwaylla 1940-luvun alkuun saakka, jolloin hän esiintyi muutamissa elokuvissa pääasiassa rahantarpeensa tyydyttämiseksi. Kaksi hänen parastaan tuon aikakauden rooliaan olivat Robert Taylorin äiti elokuvassa Escape (1940) sekä Tywor Powerin äiti elokuvassa Hiekkaa ja verta (1941).
Yksityiselämä

Hänen yksityinen elämäntapansa synnytti laajalle levinneitä huhuja kummallisista ja irstaiksi väitetyistä juhlista hänen asuntokompleksissaan Sunset Boulevardilla Allan puutarhana tunnetussa rakennuksessa, joka oli rakennettu vuonna 1919 ja josta 1927 tuli nimellä Allahin puutarha tunnettu huoneistohotellikompleksi. Vuosia myöhemmin hän jatkoi asumista yhdessä sikäläisistä villoista. Homoseksuaalisuudestaan huolimatta hän eli avioliitossa Charles Bryantin (1879–1948), newyorkilaisen näyttelijän kanssa vuodesta 1912 vuoteen 1925.
Vuosien 1917 ja 1922 välillä Nazimovalla oli huomattava voima ja vaikutusvalta Hollywoodissa. Kaikkien kuvausten mukaan hän oli erityisen suopea nuoria näyttelijättäriä kohtaan, joissa hän näki piileviä kykyjä ja hänellä oli ainakin muutamiin heistä romanttinen suhde. Hän auttoi molempien Rudolph Valentinon vaimojen, Jean Ackerin ja Natacha Rambovan elokuvaurat alkuun. Nazimovalla oli romanttinen suhde Ackerin kanssa. Hän oli hyvin vaikuttunut Rambovan kyvyistä Art directorina, ja Rambova suunnitteli innovatiivisia kulisseja Nazimovan tuottamiin elokuviin Kamelianainen ja Salomé. Tavattuaan nuoren Patsy Ruth Millerin Hollywoodin juhlissa Nazimova auttoi hänen uransa alkuun. Nazimova oli lyhytaikaisessa suhteessa näyttelijä June Marlowen kanssa, jonka hän myöhemmin esitteli ohjaaja/tuottaja Lloyd Hamiltonille. Hän myös auttoi nuoren näyttelijättären Tallulah Bankheadin uran alkuun lyhyen suhteen jälkeen. Erotessaan vuonna 1920 Charlie Chaplin mainitsi hänen olevan vaimonsa Mildred Harrisin rakastajatar. Hän seurusteli lyhyen aikaa tunnetun näyttelijän Maude Adamsin kanssa. Nazimova eli Glesca Marshallin kanssa vuodesta 1929 kuolemaansa 1945 saakka. Gavin Lambertin, joka kirjoitti Nazimovan elämäkerran vuonna 1997 mukaan hänellä oli suhde Mercedes de Acostaan, jolla puolestaan oli suhde Isadora Duncaniin, Marlene Dietrichiin ja Greta Garboon. Acosta kirjoitti suhteestaan Nazimovaan omaelämäkerrassaan Here Lies the Heart (1960).
Näyttelijätär Edith Lucketin ja hänen miehensä Dr. Loyal Davisin ystävänä Nazimovasta tuli tulevan Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin puolison Nancy Davis Reaganin kummitäti, joka oli Lucketin tytär hänen edellisestä avioliitostaan vuodelta 1921. Hän oli yhdysvaltalaisen elokuvatuottajan Val Lewtonin täti.
Rintasyövästä selviytynyt Nazimova kuoli sepelvaltimotukokseen 66 vuoden iässä 13. heinäkuuta 1945, Good Samaritan Hospitalissa Los Angelesissa, Kaliforniassa ja haudattiin Glendalen Forest Lawn Memorial Parkiin, Kaliforniaan.
Hänen elokuvateollisuuteen jättämänsä jäljet on tunnustettu tähdellä Hollywood Walk of Famessa.
Perintö

Nazimovaa on esitetty kolmessa elokuvassa. Kaksi ensimmäistä olivat Rudolph Valentinon elämäkerrallisia elokuvia, vuoden 1975 The Legend of Valentino, jossa häntä näytteli Alicia Bond, sekä vuoden 1977 Valentino, missä häntä näytteli Leslie Caron. Tuorein oli vuoden 2004 Return to Babylon, elokuva Hollywoodin mykän elokuvan aikakaudesta, jossa häntä näytteli Laura Hanning.
Nazimovan kasvonpiirteitä oli myös käytetty ehostustaiteilija Kevyn Aucoinin vuonna 2004 ilmestyneessä kirjassa Face Forward, jossa hän teki näyttelijätär Isabella Rossellinista hänen näköisensä, etenkin eräässä valokuvassa poseeratessaan.
Filmografia

| Vuosi | Nimi | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1915 | '  | Joan |  |
| 1918 | Revelation | Joline |  |
| 1918 | Toys of Fate | Zorah/Hagah |  |
| 1918 | A Woman of France |  |  |
| 1918 | Eye for Eye | Hassouna | Myös tuottaja ja sivuohjaaja |
| 1919 | Out of the Fog | Faith & Eve |  |
| 1919 | The Red Lantern | Mahlee & Blanche Sackville |  |
| 1919 | The Brat | The Brat | Myös tuottaja ja käsikirjoittaja |
| 1920 | Stronger Than Death | Sigrid Fersen | Myös tuottaja |
| 1920 | The Heart of a Child | Sally Snape | Myös tuottaja |
| 1920 | Madame Peacock | Jane Gloring/Gloria Cromwell | Myös tuottaja ja käsikirjoittaja (elokuvasovituksessa) |
| 1920 | Miljoonien paljous | Princess Triloff | Myös käsikirjoittaja ja leikkaaja |
| 1921 | Kamelianainen | Marguerite Gautier/Manon Lescaut in Daydream |  |
| 1922 | A Doll's House | Nora Helmer | Myös tuottaja ja käsikirjoittaja |
| 1923 | Salomé | Salomé | Myös tuottaja |
| 1924 | Katujen Madonna | Mary Carlson/Mary Ainsleigh |  |
| 1925 | The Redeeming Sin | Joan |  |
| 1925 | My Son | Ana Silva |  |
| 1940 | Escape | Emmy Ritter |  |
| 1941 | Verta ja hiekkaa | Señora Augustias Gallardo |  |
| 1944 | Jäähyväiset menneisyydelle | Zofya Orvid |  |
| 1944 | The Bridge of San Luis Rey | Doña Maria - The Marquesa |  |
| 1944 | Since You Went Away | Zofia Koslowska |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alla Nazimova Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Allahin puutarhan historiaa valokuvin (Arkistoitu – Internet Archive)
Carnal Abandonin kadonnut puutarha
Nazimova 1922 Henrik Ibsenin näytelmään pohjautuvassa elokuvassa A Doll's House.
Alla Nazimova
War Brides (1916)
Revelation (1918)
The Red Lantern (1919)
Yrjö Saari (pääjohtaja)

Yrjö Aarno Saari (8. syyskuuta 1889 Kurikka – 29. maaliskuuta 1950) oli suomalainen liikemies, joka toimi Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin pääjohtajana vuosina 1939–1950.