stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Snookerin yli 100 pisteen lyöntisarjat

Ammattilaisten snookerissa yli 100 pisteen lyöntisarjoista (engl. century, century break) kerätään ammattilaispiireissä tilastoa. Tämän suuruinen lyöntisarja on harrastelijapelaajille melko harvinainen ja tällaisen suorittajaa voidaan pitää jo todella hyvänä pelaajana.
Suuret lyöntisarjat ja niiden merkitys ovat pelin muuttuessa hyökkäävämmäksi  korostuneet viime aikoina. Ammattilaispelaajat hyökkäävät entistä herkemmin pitkänkin välimatkan päässä oleviin vaikeammin pussitettavissa oleviin punaisiin palloihin pöydän toisesta päästä. Tämä näkyy myös siinä, että 147 pisteen maksimibreikkejä alkoi 1990-luvulla ilmaantua yhä useammin ja useammin, ja 2000-luvulla on ammattilaisten kilpailutasolla tehty yli puolet näistä lyöntisarjoista .
Yksi selkeästi aggressiivisemman pelityylin edelläkävijöitä on ehdottomasti seitsenkertainen maailmanmestari Stephen Hendry , joka tunnetaan erittäin hyökkäävänä pelaajana pienenkin tilaisuuden tullen. Hendry on myös kaikkien aikojen toiseksi eniten ammattilaisturnaustasolla yli sadan pisteen breikkejä suorittanut pelaaja huikealla 775  . Hendryä nuorempi, ja myös erittäin hyökkäävä kuusinkertainen maailmanmestari Ronnie O'Sullivan, jota monet asiantuntijat pitävät kaikkien aikojen lahjakkaimpana pelaajana , on saavuttanut jo 1000 yli sadan pisteen ylittävää lyöntisarjaa, ja on tässä tilastossa ykkösenä. Yli 700 on yltänyt kolminkertainen maailmanmestari John Higgins, ja yli 350 1980-lukua hallinnut kuusinkertainen maailmanmestari Steve Davis.
Ammattilaiskiertueen turnauksissa maksetaan turnauksen suurimman lyöntisarjan suorittajalle ylimääräinen palkinto, jonka suuruus vaihtelee turnauskohtaisesti. Mikäli pelaaja suorittaa maksimibreikin saa hän suurimman lyöntisarjan palkkion lisäksi vielä bonus-palkkion. Maailmanmestaruusturnauksessa tästä saa huikean 147 000 punnan lisäpalkinnon. O'Sullivan on saavuttanut tämä palkinnon jo kolme kertaa.
Sinilupiini

| Sinilupiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Lupiinit Lupinus
Laji::  angustifolius
Kaksiosainen nimi
 Lupinus angustifolius  L. 
Katso myös
   Sinilupiini Wikispeciesissä   Sinilupiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinilupiini (Lupinus angustifolius) on yksivuotinen lupiineihin kuuluva ruoho. Lajia esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen lehdet jakaantuvat kapeisiin ja kaljupintaisiin sormilehdyköihin. Sinilupiinin kukkien teriö on vaaleansininen. Palot ovat keltaisia–mustia ja lyhytkarvaisia.
Käyttö

Maataloustuotantoon on tähän mennessä jalostettu kolme lajia rehulupiineiksi, sinilupiini, keltalupiini (Lupinus luteus) ja valkolupiini (Lupinus albus). Viljelty sinilupiini muistuttaa ravintoarvoiltaan soijaa. Valkuaisainepitoisuutensa vuoksi se onkin potentiaalinen rehukasvi märehtijöille ja käy jopa ihmisravinnoksi. Luonnonvaraiset lupiinit sisältävät ihmiselle ja eläimille myrkyllisiä alkaloideja.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sinilupiini (Lupinus angustifolius)
Luontoportti: Sinilupiini (Lupinus angustifolius)
Ville Ketomäki: Rehulupiinit viljelykasveina, Seinäjoen ammattikorkeakoulu, Maa- ja metsätalouden yksikkö, Maaseutuelinkeinojen koulutusohjelma, Kasvintuotanto, 2010 (pdf)
United States Department of Agriculture (USDA): Lupinus angustifolius (englanniksi)
Salla Viikka

Salla Viikka (s. 1975) on suomalainen näytelmäkirjailija, dramaturgi ja graafinen suunnittelija. Hän voitti 2015 Lea-palkinnon näytelmällä Aukko. Hänen näytelmiään on käännetty englannin, saksan, ruotsin ja tanskan kielille.
Sabsk

| Sabsk Сабск |
| --- | --- |
 lippu
 Sabsk
 Koordinaatit: 59°8′12″N, 29°0′23″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Volossovan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  496,36 km²
Väkiluku (2013):  1 800
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sabsk (ven. Сабск) on maalaiskunta Leningradin alueen Volossovan piirissä Venäjällä. Sen keskuskylä Bolšoi Sabsk sijaitsee Laukaanjoen rannalla 58 kilometriä Volossovasta lounaaseen. Kunnassa on 1 800 ja keskuskylässä 1 500 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus

Sabskin kunnan pinta-ala on 496,36 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Volossovan piirin Pessetan, Kurskin ja Suuren-Ruudan, koillisessa Isvaran, etelässä Lugan piirin Tolmatšovon ja Osminon, lounaassa Slantsyn piirin Staropoljen ja luoteessa Jaaman piirin Pustoperän kuntiin. Pinta-alasta 87,9 % on metsää, 9,1 % maatalousmaata ja 1,8 % asuinaluetta.
Kunta sijaitsee Inkerin ylängön etelärinteellä ja Laukaanjoen–Ortesjoen tasangolla. Se on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jossa esiintyy jokilaaksoja, soita, jääkauden muovaamia harjuja ja kukkuloita sekä varhaisempia karsti-ilmiöitä. Etelärajalla virtaa Laukaanjoki, johon laskevat Ruutainjoki, Lemusajoki, Lubenka, Saba ja Peleda. Hyötykaivannaisia ovat turve ja hiekka. Seudulle suunnitellaan Jaštšeran–Lemusan ja Ruutainjoen alajuoksun rauhoitusalueita.
Kuntaan kuuluu Krasnyi Majakin taajama ja 19 kylää: Bolšoi Sabsk, Gostjatino, Hotneža, Isori (ven. Izori), Jazvištše, Korjatša, Lemusa (Lemovža), Maksimovka, Malyi Sabsk, Miskinä (Myškino), Redeža, Retkinä (Redkino), Slepinä (Slepino), Staritsy, Tverdjat, Ustje, Vjazok, Volna ja Vossi (Izvoz). Asutus on keskittynyt Laukaanjoen ja sen sivujokien varrelle. Lounaisosassa sijaitsevassa Bolšoi Sabskissa asuu yli 80 % väestöstä. Muita hieman suurempia asutuksia ovat Volna ja Krasnyi Majak.
Historia

Sabsk sijaitsee historiallisen Inkerinmaan etelärajalla, mutta sen tunnettu asutus on ollut venäläistä. Seudun kylät mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500, jolloin ne kuuluivat Kaprion kihlakunnan Jastrebinon pogostaan.
1800-luvulta lähtien kunnan alue kuului Pietarin läänin Jaaman kihlakunnan Retkinän volostiin. Retkinässä oli Pietari I:n Tšerkasovin paronisuvulle lahjoittama suuri kartano. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin ankaria taisteluja.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan tärkein liikenneväylä on Bolšoi Sabskin kautta kulkeva Tolmatšovon ja eurooppatie E20:n välinen asfaltoitu maantie. Muita teitä ovat Hotnežan ja Sosnitsan sekä Vossin, Hotnežan ja Lemusan väliset asfaltoidut maantiet. Bolšoi Sabskista on yksi päivittäinen linja-autovuoro Volossovaan.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Tärkein yritys on Volnan karjatila. Lisäksi on muutamia yksityisviljelijöitä ja pieni sahalaitos.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, pieni poliklinikka ja kaksi kauppaa. Myymälöitä on myös eräissä muissa kylissä.
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan alueelta on löytynyt useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Muita kulttuuriperintökohteita ovat Retkinän kartanoalue ja kirkko, Hotnežan ja Volnan kirkot sekä toisen maailmansodan muistomerkit.
Kunnan matkailupotentiaali perustuu sen metsiin ja jokiin sekä historiallisiin nähtävyyksiin. Bolšoi Sabskissa toimii kotiseutumuseo. Matkailupalveluihin kuuluu kylän länsipuolella sijaitseva lomakylä.
Aiheesta muualla

Sabskin kunnan sivusto (venäjäksi)
Bolšoi Sabsk Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Srilankankottarainen

| Srilankankottarainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Sturnornis
Laji::  albofrontatus
Kaksiosainen nimi
 Sturnornis albofrontatus  (Layard, 1854) 
Katso myös
   Srilankankottarainen Wikispeciesissä   Srilankankottarainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Srilankankottarainen (Sturnornis albofrontatus), myös Sturnus albofrontatus, on Sri Lankan kotoperäinen varpuslintu. Se elää saaren lounaisosissa. Lajin holotyypin kuvaili Edgar Leopold Layard Ceylonista 1835.
Roy Turk

Roy Turk (20. syyskuuta 1892 New York, New York – 30. marraskuuta 1934 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän opiskeli City Collegessa ja palveli ensimmäisessä maailmansodassa Yhdysvaltain laivastossa. Sodan jälkeen hän alkoi kirjoittaa sanoituksia vaudeville-esiintyjille, kuten Rock & White, Nora Bayes ja Sophie Tucker. Hän toimi sitten vakituisena sanoittajana Tin Pan Alleyn kustantajille, ja myöhemmin hän siirtyi Hollywoodiin kirjoittamaan elokuvia varten.
Turk teki yhteistyötä muiden muassa Harry Akstin, George Meyerin, Charles Tobiasin, Arthur Johnstonin, Maceo Pinkardin ja J. Russel Robinsonin kanssa. Vuosina 1928–1933 hän teki erityisen läheistä yhteistyötä Fred E. Ahlertin kanssa; hänen luultavasti tunnetuin laulunsa, "Mean To Me", kirjoitettiin vuonna 1928 Fred Ahlertin musiikkiin, ja siitä on sittemmin tullut jazzstandardi, jonka on levyttänyt esimerkiksi Billie Holliday. Muihin Turkin lauluihin kuuluu esimerkiksi "Are You Lonesome Tonight?" (Lou Handmanin kanssa, 1927), josta tuli hitti Elvis Presleyn esittämänä.
Turk kuului American Society of Composers, Authors and Publishersiin, ja hänet otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Sinijuovavälskäri

| Sinijuovavälskäri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Välskärikalat Acanthuridae
Suku::  Ctenochaetus
Laji::  striatus
Kaksiosainen nimi
 Ctenochaetus striatus  (Quoy & Gaimard, 1825) 
Synonyymit
 Ctenochaetus argenteus 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinijuovavälskäri (Ctenochaetus striatus) on koralliriuttojen värikäs kala, jota pidetään joskus meriakvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Sinijuovavälskäri kasvaa noin 25 cm:n pituiseksi. Sen vartalossa on oliivinvihreällä pohjalla vaakasuuntaisia, aaltoilevia kapeita sinisiä juovia. Päässä on oransseja täpliä. Sillä on tötterömäinen suu, jossa on useissa riveissä harjasmaisia hampaita. Nuorena kalan väri on kullanruskea, ja tummenee vanhemmiten. Juovien ja pilkkujen suhde vaihtelee kalan alkuperän mukaan.
Alkuperä

Sinijuovavälskäri on kotoisin indopasifiselta merialueelta. Se elää yli 30 metrin syvyydessä sekä koralli- että kivipohjaisilla alueilla. Punaisellamerellä elää kanta, jotka poikkeavat muista keltaisten vatsapuolen eviensä osalta.
Käyttäytyminen

Sinijuovavälskärit voivat elää joko yksin tai suurissakin parvissa, usein yhdessä muiden lajien kanssa. Akvaariossa se saattaa olla aggressiivinen muita välskäreitä kohtaan.
Vesiolot ja ravinto

Sinijuovavälskäri syö kasvispitoista sekaruokaa. Se käyttää erityistä suutaan pehmeän levämassan nyhtämiseen ja imuroimiseen pohjalta ja kivenkoloista.
Aiheesta muualla

Meerwasser-lexicon (saksaksi) (hyviä kuvia)
Sinijärvi (Orivesi)

| Sinijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°34′10″N, 24°41′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  Sinisillanoja 
Järvinumero:  35.726.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,1 m  
Rantaviiva:  1,458 km  
Pinta-ala:  9,641 ha  
Valuma-alue:  4,16 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiSinijärvi 
Sinijärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Sinijärvenkulman lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9,6 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Tolkinvuoren koillispuolella maaston painanteessa, jonka vedet tunkeutuvat Sinisillanojaa myöten Tolkinvuoren juurella sijaitsevan kapean laakson kautta Eräjärveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat soistumassa. Pohjoiset rannat ovat peltomaata ja muuta metsämaata. Järven asutus on haja-asutusta yli kymmenen talon verran ja kauemmaksi rannasta on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Järvenpäästä Mulkoilan kautta kulkevalta kylätieltä.
Vedenaatu

Järven vedenlaatua ei ole tutkittu mittauksin. Järvi on kuitenkin kasvamassa umpeen, mikä johtunee maatalousvaltaisen haja-asutuksen päästöistä. Laskuojan alajuoksulle on rakennettu kolme laskeutusallasta, joiden läpi virtaa puolet ojan vedestä. Viljelijät hakevat altaista ravinteikasta lietettä maanparannusaineeksi. Eräjärven kunnostushankkeen yhteydessä Sinijärven ravinnekuormitusta suunnitellaan vähennettäväksi. Eräs keino olisi laskeutusaltainen laajennus.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Uiherlanjoen valuma-alueeseen (35.726) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy. Järveen on johdettu viisi metsäojaa. Järvenlaskuoja on Sinisillanoja, joka laskee Eräjärven Tounamaanlahteen. Laskuojalla pudotusta on 30,1 metriä. Ojan valuma-alueen pinta-ala on 4,45 neliökilometriä ja järven 4,2 km², josta peltomaata on 4,2 %.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli autio, vaikka sen rannoille oli raivattu niittyjä karjan rehun tuottamiseksi. Järven laskuojan yli kulki nykyinen tie, jossa oli laskuojassa silta. Paikkaa kutsutaan edelleen ”Sinisillaksi”. Järven pohjoisosat olivat tuolloin suota.
Vuoden 1957 peruskartassa kulmalla sijaitsi lähes 20 taloa, mutta niiden määrä on enää viisi. Talojen pelomaata sijaitsi jokaisessa ilmansuunnassa, mutta eteläiset pellot on nykyään metsitetty.
Sokeriannoona

| Sokeriannoona |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Magnoliales
Heimo::  Annoonakasvit Annonaceae
Alaheimo::  Annonoideae
Tribus::  Annoneae
Suku::  Annoonat Annona
Laji::  squamosa
Kaksiosainen nimi
 Annona squamosa  L. 
Katso myös
   Sokeriannoona Wikispeciesissä   Sokeriannoona Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sokeriannoona (Annona squamosa) on pienikokoinen trooppinen hedelmäpuu.
Puu kasvaa 3-6 metrin korkuiseksi. Lehvästö on avoin. Lehdet ovat asettuneet vuorotellen lyhyisiin, karvaisiin versoihin. Tuoksuvat kukat puhkeavat lähelle oksien kärkeä joko yksitellen, kaksittain tai neljän ryhmissä. Käpymäisessä hedelmässä on 20-38 siementä, joskus enemmänkin. Joissakin yksilöissä kasvaa siemenettömiä hedelmiä.
Sokeriannoonan alkuperää ei tunneta. Sitä kasvatetaan yleisesti Etelä-Amerikassa ja Meksikon eteläosissa, mutta ei niinkään Keski-Amerikassa. Se on levinnyt viljelyksistä luontoon Jamaikalla, Puerto Ricossa, Barbadoksella ja Australiassa.
Aiheesta muualla

Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Annona squamosa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Srilankanmaina

| Srilankanmaina |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kottaraiset Sturnidae
Suku::  Pyhämainat Gracula
Laji::  ptilogenys
Kaksiosainen nimi
 Gracula ptilogenys  (Blyth, 1846) 
Katso myös
   Srilankanmaina Wikispeciesissä   Srilankanmaina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Srilankanmaina (Gracula ptilogenys) on pyhämainojen sukuun kuuluva varpuslintu, joka on kotoperäinen Sri Lankassa. Se elää saaren lounaisosissa. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Ceylonista vuonna 1846.
Srilankanmetsäkerttunen

| Srilankanmetsäkerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Elaphrornis
Laji::  palliseri
Kaksiosainen nimi
 Elaphrornis palliseri  (Blyth, 1851) 
Katso myös
   Srilankanmetsäkerttunen Wikispeciesissä   Srilankanmetsäkerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Srilankanmetsäkerttunen (Elaphrornis palliseri, myös Bradypterus palliseri) on Sri Lankan kotoperäinen varpuslintu. Se on sukunsa ainoa laji, ja elää metsän tiheässä alikasvoksessa. Edward Blyth kuvaili lajin holotyypin Sri Lankasta vuonna 1851.
Salla – Selling the Silence

| Salla - Selling the Silence |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Juha Fiilin, 2011.
Ohjaaja:  Markku Tuurna
Käsikirjoittaja:  Tarja Kylmä Markku Tuurna
Tuottaja:  Markku Tuurna
Säveltäjä:  Kimmo Pohjonen
Kuvaaja:  Jarkko T. Laine Heikki Färm Markku Tuurna
Leikkaaja:  Kimmo Taavila
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmimaa
Ensi-ilta:  11. maaliskuuta, 2011
Kesto:  70 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salla - Selling the Silence on Markku Tuurnan ohjaama ja tuottama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011.
Elokuva käsittelee lappilaista yrittäjyyttä Sallassa, Pelkosenniemellä ja Kuusamossa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Elokuva oli parhaan dokumentin Jussi -palkintoehdokkaana vuonna 2012.
Solja Krapu-Kallio

Solja Krapu-Kallio esiintyy
Solja Krapu-Kallio (s. 1960 Konginkangas) on Kuopiossa asuva ruotsinsuomalainen kirjailija ja lavarunoilija.
Krapu-Kallio on kotoisin Keiteleeltä Pohjois-Savosta. 15-vuotiaana hän muutti Ruotsiin Uumajaan siskonsa kanssa. Hän on voittanut lavarunouden Ruotsin mestaruuden vuosina 1997 ja 1998 ja kirjoittanut useita lastenkirjoja. Vuonna 2002 hän sai Ruotsin lasten- ja nuortenkirjailijoiden Slangbellan-palkinnon lupaavimmalle lasten- ja nuortenkirjailijatulokkaalle. Sen hän sai kuvakirjasta Jag behöver lillbrorsan. Palkintoperusteena oli, että Solja Krapu kuvaa rytmisesti yhtenäisin muodoin ja leikillisellä keveydellä monimutkaista aihetta ihmisten keskinäisestä riippuvuudesta. Uumajassa hän on toiminut kuvaamataidonopettajana. Vuodesta 2009 alkaen hän on ollut päätoiminen kirjailija.
Solja Krapu-Kallio on pitkään osallistunut Sveriges Radion puheohjelmaan Tankar för dagen.
Solja Krapun molemmat vanhemmat harrastivat amatööriteatteria ja hänen Eino-isäänsä pidettiin loistavana tarinankertojana. Kaksikielisyyttään hän pitää etuna: Hän pystyy näkemään ruotsin kielen sekä sisältä että ulkoa päin, koska hän on oppinut sen vieraana kielenä. Ja hän hallitsee suomalaisen huumorin.
Saavutuksia

1997 – Lavarunouden Ruotsin mestari
1998 – Lavarunouden Ruotsin mestari
2001 – Taidepalkinto Guldäpplet.
2002 – Slangbellan-palkinto (Jag behöver lillbrorsan)
2009 – Ruotsinsuomalaisten tarinaniskennän Ruotsin-mestaruus
2009 – Kolmas palkinto tarinaniskennän Suomenmestaruuskisassa
2019 – Lavarunouden Suomen mestari
2023 – Ensimmäinen palkinto Lapinlahden Runotaika-kilpailussa
Teokset

Stenar och moln, runoja (Ristade Original, 1993)
Jag behöver lillbrorsan, lastenkirja (Alfabeta bokförlag AB, 2002) kuvat Anna-Clara Tidholm
Jag behöver busschauffören, runoja (Alfabeta bokförlag AB, 2003) Harri Rinteen suomennos "Minä tarvitsen bussikuskia"
Det ringer in! - en stor bok om alfabetet (Bonnier utbildning AB, 2004) kuvat Katarina Nygård Holgersson
Snöflingedag, lastenkirja (Bonnier Utbildning 2005)
Lille Ville, lastenkirja (Alfabeta bokförlag AB, 2005) kuvat Katarina Nygård Holgersson
Mogen för skrubben : romaani (Alfabeta bokförlag AB, 2005)
Det började så oskyldigt med diskbänken, runoja (Alfabeta bokförlag AB, 2006)
Om du behöver mig, pienoisromaani (Mix, 2014), osa sarjasta Efter stormen
Vad drömde du om? lastenkirja (Mirando, 2015), kuvat Sara Gimbergsson
Sanningen : en roman om förälskelse (Sinko Bok, 2016), Helena Öbergin kanssa
Jag skriver till er för en väninnas räkning : runoja (Ord & visor, 2016)
Du ska få gröt och en lillasyster, lastenkirja (Alfabeta, 2016), kuvat Anna Bengtsson
Jag skriver till er för en väninnas räkning, runoja (Ord&visor förlag 2016)
Westins bageri & kafé, romaani (Storytel Original 2016, Storytel Pocket 2017) käännetty suomeksi "Joulu Westinin leipomokahvilassa"
Westins bageri & kafé, osa 2, Andra bullar, romaani (Storytel Original 2017, Storytel Pocket 2018) käännetty suomeksi "Leipätyötä ja laskettelua"
Westins bageri & kafé, osa 3, Recept på lycka, romaani (Storytel Original 2018, Storytel Pocket 2019) käännetty suomeksi "Onnellisen elämän resepti"
Westins bageri & kafé, osa 4, Kaka söker maka, romaani (Storytel Original 2019, Storytel Pocket 2020) julkaistaan suomeksi 2024.
Kråkan, (Bokförlaget Opal 2019) kuvat Sara Gimbergsson
Morgondagens post till Vidhäll, romaani (Brombergs förlag 2020)
Sokerihiippo

| Sokerihiippo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Mycenaceae
Suku::  Vaivaishiipot Resinomycena
Laji::  saccharifera
Kaksiosainen nimi
 Resinomycena saccharifera  (Berk. & Broome) Redhead 1984 
Katso myös
   Sokerihiippo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokerihiippo (Resinomycena saccharifera, syn. Mycena saccharifera) on sienilaji, jonka itiöemät kasvavat muun muassa lahoavilla heinäkasveilla saroilla, suovilloilla ja vihvilöillä. On havaintoja, joiden mukaan sieni saattaisi kasvaa myös lahoavalla oksalla.
Lajin lakki on noin senttimetristä kolmeen, joskus viiteenkin senttimetriin kasvava, samaa luokka on jalan pituus. Jalan paksuus on yleensä reilun millimetrin. Sienen itiöemä on valkoinen, harvoin hieman kellertävä, heltat ovat harvassa. Suomessa lajia on pidetty puutteellisesti tunnettuna, mutta ainakin Helsingin yliopistolla on näyte. Pohjoismaissa laji tunnetaan suhteellisen hyvin.
Ruokasienenä ei lajia kannata harkita kuten ei muitakaan hiippoja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sokerihiippo (Resinomycena saccharifera)
Srilankankaija

| Srilankankaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijat Psittacula
Laji::  calthorpae
Kaksiosainen nimi
 Psittacula calthorpae  (Blyth, 1849) 
Katso myös
   Srilankankaija Wikispeciesissä   Srilankankaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Srilankankaija (Psittacula calthorpae), myös P. calthropae, on Sri Lankan kotoperäinen kaija. Sen holotyypin kuvaili Edward Blyth Ceylonista 1849.
Sinikala

| Sinikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Sinikalat Pomatomidae
Suku::  Pomatomus  Lacepède, 1802
Laji::  saltatrix
Kaksiosainen nimi
 Pomatomus saltatrix  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Sinikala Wikispeciesissä   Sinikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinikala (Pomatomus saltatrix) on suurikokoinen ja kaupallisesti merkittävä ahvenkala, joka elää subtrooppisilla merialueilla kaikkialla maailmassa. Se on heimonsa ja sukunsa ainoa laji.