stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapaus-verrokkitutkimus
Historia > 1950-luvulta nykypäivään

Dollin ja Hillin tutkimukset ovat yksi merkkipaalu tapaus-verrokkitutkimuksen käytössä epidemiologiassa. Tätä tutkimusmallia käytetään vielä nykyäänkin epidemiologisessa tutkimuksessa. 1950-luvun puolesta välistä 1970-luvun puoleen väliin mennessä tapaus-verrokkitutkimusten määrä kasvoi seitsenkertaiseksi. Dollin ja Hillin tutkimusta seurasi monta onnistunutta tapaus-verrokkitutkimusta mm. AB0-veriryhmien yhteydestä mahasyöpään, ensimmäisen raskauden ajankohdan yhteydestä rintasyöpään sekä maksasyövän ja hepatiitti B:n yhteydestä. 1980-luvulla havaittiin toksisen shokkioireyhtymän (TSS) ja tamponin käyttämisen välinen yhteys ja 2000-luvun taitteessa tapaus-verrokkitutkimuksella on pyritty tunnistamaan Alzheimerin taudin riskitekijöitä.
Koehenkilöiden valinta > Tapausten valinta

Tärkeää on määritellä huolellisesti tutkimuksen kohteena oleva sairaus tai ominaisuus. Tapaukset saadaan yleensä kerättyä väestörekisterien, erilaisten järjestöjen, sairaaloiden tai klinikoiden kautta. Väestörekisteristä saatu tieto on tarkkaa ja kattavaa, mutta käytännön rajoituksena on tapausten tunnistamisen hitaus ja otantaharha, joka johtuu kuolleiden poisjättämisestä. Sairaalan kautta tapaukset saadaan nopeasti ja henkilöiden suostuminen tutkimukseen on todennäköistä, mutta perusjoukon määrittäminen saattaa olla hankalaa. Tapausten poissulkemiseen voidaan käyttää kriteereitä, mutta näitä kriteerejä pitää käyttää tasapuolisesti sekä koe- että kontrolliryhmän jäsenten poissulkemiseen. Kriteerien tarkoituksena on rajoittaa perusjoukkoa. Koehenkilöitä voidaan poissulkea esimerkiksi hankalasti saavutettavan asuinpaikan tai vieraskielisyyden perusteella.
Koehenkilöiden valinta > Verrokkien valinta

Kontrolliryhmän henkilöiden valintaan on kolme perusperiaatetta: ”Study-Base”-periaate, sekoittavien tekijöiden hallitsemisperiaate (engl. deconfounding principle) sekä verrattavissa olevan tarkkuuden periaate (engl. comparable accuracy principle). ”Study-Base”-periaatteen mukaan kontrolliryhmän jäsenet tulee valita satunnaisesti perusjoukosta samaan aikaan kuin tapaukset on valittu. Mikäli kontrolliryhmän henkilöt valitaan jälkikäteen, päivämäärät, joista kontrolliryhmän jäsen valitaan, tulee valita satunnaisesti. Tämä periaatteen mukaan koeryhmän ja kontrolliryhmän henkilöiden poissulkemiseen täytyy käyttää samoja kriteereitä. Sekoittavien tekijöiden hallitsemisperiaatteen mukaan kontrollihenkilöiden ositetulla otannalla voidaan parantaa sekoittavien tekijöiden hallintaan tarkoitettuja analyysejä. Verrattavissa olevan tarkkuuden periaate puolestaan sanoo, että kontrolliryhmän henkilöt tulee valita siten, että mittausvirheet ja kovariaatit ovat verrattavissa tapausten mittausvirheisiin. Tämän periaatteen perustaksi on ehdotettu esimerkiksi, että kuolleille tapauksille valitaan kuolleet verrokit.
Verrokit kerätään esimerkiksi survey-otannan avulla, valitsemalla verrokit tapausten naapureiden ja ystävien joukosta tai sairaaloiden kautta. Yleensä tapauksia ja verrokkeja valitaan sama määrä, jotta tilastollinen testaus olisi optimaalista. Kontrolliryhmiä voi olla yksi tai useita: aiemmin käytäntönä on käyttää useita kontrolliryhmiä, mutta nykyään ollaan enenevissä määrin menossa kohti yhden kontrolliryhmän käyttämistä. Monen kontrolliryhmän käytön etuna on pidetty, että se tarjoaa validimman pohjan yleistämiselle. Tätä on perusteltu esimerkiksi sillä, että tulokset ovat pitävämpiä silloin, kun koeryhmä eroaa monesta eri kontrolliryhmästä verrattuna siihen, että koeryhmä eroaisi vain yhdestä kontrolliryhmästä. Yhden kontrolliryhmän käyttöä kannattavat puolestaan sanovat, että yleensä on olemassa yksi ”paras” kontrolliryhmä, jolloin monen kontrolliryhmän käyttäminen on vain resurssien hukkaamista.
Analyysi

Tapaus-verrokkitutkimuksissa pystytään laskemaan ristitulosuhde OR (engl.Odds Ratio), joka kuvaa altistukseen liittyvän riskin suuruutta. Kuvataan aineistoa ristiintaulukolla, jossa on havaitut frekvenssit tapauksista ja verrokeista tutkittavan altistuksen tai ominaisuuden suhteen:
|  | Altistus | Ei-altistusta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapaukset | a | b | a+b |
| Verrokit | c | d | c+d |
| Yhteensä | a+c | b+d |  |
Ristitulosuhde lasketaan tällöin kaavalla:
Analyysi > Esimerkki

Halutaan tutkia keuhkosyövän ja tupakoinnin välistä yhteyttä. Tutkimukseen valitaan 500 keuhkosyöpään sairastunutta (tapaukset) ja vastaavasti 500 verrokkia. Keuhkosyöpään sairastuneista 330 tupakoi ja 170 ei tupakoinut, kun taas verrokkiryhmässä 110 henkilöä tupakoi ja 390 henkilöä ei tupakoinut. Näistä tiedoista saadaan seuraavanlainen taulukko:
|  | Tupakoi | Ei tupakoi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapaukset | 330 | 170 | 500 |
| Verrokit | 110 | 390 | 500 |
| Yhteensä | 440 | 560 | 1000 |
Lasketaan nyt ristitulosuhde:
Etuja

Tapaus-verrokkitutkimukset ovat halpoja ja nopeita toteuttaa, koska sairaus tai ominaisuus on jo valmiiksi olemassa eikä tarvitse tuhlata niin paljon aikaa tai rahaa tutkimuksen järjestämiseen kuin kokeellisessa tutkimuksessa tai kohorttitutkimuksessa. Tapauksia on myös helposti saatavilla riittävät määrät ja lisäksi aineisto on helppo kerätä. Tapaus-verrokkitutkimuksessa on mahdollista tutkia samanaikaisesti monia riskitekijöitä ja niistä voidaan saada alustavia tuloksia myöhempiä tutkimuksia varten. Niillä on myös mahdollista tutkia sellaisia aiheita, joita ei olisi eettistä tutkia kokeellisella tutkimuksella. Esimerkiksi haluttaessa tutkia jonkin vamman vaikutusta työkykyyn ei olisi eettistä tehdä kokeellista tutkimusta, koska koehenkilöille jouduttaisiin aiheuttamaan (mahdollisesti pysyvää) haittaa tutkimustulosten saamiseksi. Tapaus-verrokkitutkimuksella on myös mahdollista tutkia hyvin harvinaisia sairauksia.
Kritiikkiä

Havainnoivat tutkimukset ovat herkkiä sekoittaville tekijöille, otantaharhalle, mittausvirheille ja puuttuvalle tiedolle. Otantaharha johtuu siitä, että otanta ei ole tapahtunut satunnaisesti. Usein esimerkiksi verrokkiryhmä joudutaan keräämään monesta eri lähteestä kuin tapaukset, jolloin verrokkiryhmä saattaa olla ”liian hyvä” tai ”liian huono”. Tästä seuraa, että ryhmät eivät ole vertailukelpoisia vaan riippuvuudet saattavat olla liian heikkoja tai liian vahvoja. Usein myös sellaiset henkilöt, joilla on sekä tutkimuksen kohteena oleva sairaus tai ominaisuus ja siihen liittyvä riskitekijä, saattavat tulla herkemmin valituksi tutkimukseen verrattuna henkilöihin, joilla on vain toinen näistä (joko riskitekijä tai sairaus).
Mittausvirheitä ilmenee esimerkiksi retrospektiivisyyden vuoksi. Koska tietojen keruu tehdään usein takautuvasti ja haastattelemalla, tietojen luotettavuus ei välttämättä ole paras mahdollinen. Koehenkilöllä ei ole välttämättä kunnollisia muistikuvia aiemmista altistuksista tai altistuneet koeryhmän jäsenet saattavat muistaa asioita eri tavalla (esimerkiksi taudin aiheuttamien muutosten vuoksi) kuin altistumattomat kontrolliryhmän jäsenet. Myös haastattelijat saattavat tallentaa tai kysyä tietoja eri lailla, jos he tietävät, ketkä koehenkilöistä ovat koeryhmää ja ketkä kontrolliryhmää (esimerkiksi olemalla huolellisempia koeryhmän henkilöiden kanssa).
Kirjallisuutta

Stolley, Paul & Schlesselman, James: Case-control studies: design, conduct, analysis.  Oxford Oxfordshire:  Oxford University Press, 1982.  ISBN 978-0-19-502933-8  (englanniksi)
Aiheesta muualla

What is a case-control study? (Arkistoitu – Internet Archive), ehib.org (englanniksi)
O. Meirik: Cohort and case-control studies, Reproductive Health (englanniksi)
Mary (nimi)

| Mary |
| --- | --- |

Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  May
Vastineita eri kielissä:  Maria, Marie
Nimen alkuperä:  heprealainen Miryam
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mary on englanninkielinen, myös pohjoismaissa käytetty naisen etunimi, joka perustuu heprealais-aramealaiseen Maria (Miryam)-nimeen.
Suomessa nimi Mary on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2232 naiselle sekä alle 15 miehelle . Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Maryn nimipäivä on 2. heinäkuuta. Nimen suomenkielisiä vastineita ovat muun muassa Maria, Maaria, Mari ja Meeri, joilla on suomenkielisessä kalenterissa sama nimipäivä.
Tunnettuja Mary-nimisiä > Kuninkaallisia

Mary, (Mary Elizabeth Donaldson), Tanskan kuningatar, kuningas Frederik X:n puoliso
Mary, Ison-Britannian kuningatar, kuningas Yrjö V:n puoliso
Mary Grey, Englannin kuningas Henrik VII:n tytär, Henrik VIII:n sisar
Mary Seymour, englantilainen prinsessa, Henrik VII:n lesken Katariina Parrin tytär
Mary Victoria Hamilton, Monacon ruhtinas Albert I:n ensimmäinen puoliso
Prinsessa Mary, Princess Royal, Ison-Britannian kuningas Yrjö V:n ja kuningatar Maryn tytär
Kuvitteellisia Maryja

Mary, päähenkilö eteläkorealaisessa tv-sarjassa Marry Me, Mary!
Mary Corleone, Francis Ford Coppolan elokuvassa Kummisetä III
Mary Hartman, päähenkilö tv-sarjassa Mary Hartman, Mary Hartman
Mary Jane, Megadethin samannimisessä kappaleessa mainittu tyttö
Mary Jane Watson, Hämähäkkimiehen ihastuksen kohde Marvelin sarjakuvissa
Mary Spuckler, tv-sarjassa Simpsonit
Mary Alice Young (Angela Forrest), tv-sarjassa Täydelliset naiset
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary (nimi) Wikimedia Commonsissa
NHL 2000

| NHL 2000 |
| --- | --- |
 Pohjoisamerikkalainen kansikuva.
Kehittäjä:  EA Canada   Tiertex Design Studios (GBC)
Julkaisija:  EA Sports
Pelisarja:  NHL
Julkaistu:  Windows NA 31. elokuuta 1999EU 1999 PlayStationNA 30. syyskuuta 1999EU 1999
Lajityyppi:  urheilupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E  
Alusta:  Game Boy Color, PlayStation, Windows
Jakelumuoto:  CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
NHL 2000 on EA Sportsin julkaisema ja EA Canadan kehittämä urheilupeli. Peli julkaistiin Windowsille 31. elokuuta 1999. Pelin eurooppalaisessa kansikuvassa esiintyi Markus Näslund. Pelissä on myös kaikki sen ajan 28 NHL-joukkuetta.
Sotkamon vaakuna

Sotkamon vaakuna
Sotkamon vaakuna on Sotkamon kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän keskustassa sijaitsevaan vesistöjen ympäröimään Vuokattiin.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä sininen, yläreunaltaan kaarikoroinen hirsi.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Sotkamon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 2. tammikuuta 1962. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 9. kesäkuuta samana vuonna.
Ennen nykyisen vaakunan käyttöönottoa Sotkamon pitäjällä oli historian aikana käytössään kaksi sinettiä. Vanhemmassa 1680-luvun sinetissä on kuvattuna kahden linnun ympäröimä kukka. Sinetit linnut ovat voineet viitata Sotkamo-nimen mahdolliseen alkuperään sotka-sanassa. Uudemmassa 1830-luvulta peräisin olevassa sinetissä sen sijaan on seppelein koristeltu pyöreä kilpi, jossa on esitettynä kuusisakarainen tähti.
Sotkamon pitäjän vanhat sinetit
Ferdinand Meldahl

Ferdinand Meldahl
Meldahlin suunnittelema Charlottenlundin linna.
Ferdinand Meldahl (16. maaliskuuta 1827 – 3. helmikuuta 1908) oli tanskalainen arkkitehti. Hän kouluttautui Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa. Vuosina 1873–1890 Meldahl toimi myös akatemian johtajana. Vuonna 1892 hänelle myönnettiin kamariherran (kammerherre) arvonimi.lähde?
Meldahl oli Tanskan kuninkaallisen taideakatemian professori vuodesta 1864. Hän rakensi Kööpenhaminan sokeaininstituutin 1857–1858 ja merikoulun 1865, Frederician raatihuoneen 1859, Reykjavikin valtiopäivä- ja vakuutusyhtiön talon. Hän rakensi ja uudisti useita Tanskan ja Skånen herraskartanolta, useimmat Tanskan kuninkaallisista linnoista ja huomattavia julkisia rakennuksia, muun muassa Pörssin. Hänen tärkein työnsä oli Frederiksborgin linna, joka valmistui 1895. Hän viimeisteli Marmorikirkon 1874–1894. Taidehistoriallisesti Meldahl on Tanskan kansallisen arkkitehtuurin uranuurtajia.
Julkaisut

Denkmäler der Renaissance in Dänemark (1888)
Frederikskirken i Köbenhavn (1897)
Venedig (1903)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand Meldahl Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ADK  KulturNav  Musée d'Orsay  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Kiuruveden Iskelmäviikko

| Kiuruveden Iskelmäviikko |
| --- | --- |
Ajankohta:  heinäkuun puolivälissä
Alkaa:  maanantai
Loppuu:  torstai
Ensimmäisen kerran:  1999
Järjestäjä:  Wallen Hovi Oy
Kotisivut
Klaus Thomasson ja Sari Tamminen juontavat Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtuman. Kuvassa juontajat kesällä 2019
Kiuruveden Iskelmäviikko on vuosittainen Kiuruvedellä heinäkuussa järjestettävä iskelmämusiikin tapahtuma, joka keskittyy perinteisen iskelmän ja tanssimusiikin esiintyjiin. Vuosittain tapahtumassa vierailee useita artisteja ja yhtyeitä. Iskelmäviikon aikaan Kiuruvedellä järjestetään myös oheistoimintaa, kuten IskelmäMestari-laulukilpailu ja tanssikursseja sekä pienempiä oheistapahtumia ympäri kaupunkia.
Viikon konserteissa oli yhteensä 65 000 kävijää vuonna 2023, mikä on yli 15 000 kävijää enemmän kuin aiempi ennätys. Tapahtuma on erittäin suosittu karavaanareiden keskuudessa.
Historia

Tapahtumaa tuotti vuoteen 2021 asti Kiuruveden Iskelmä Oy, joka toimi vuoteen 2010 asti nimellä Vihreät Niityt Oy. Nykyään tapahtuman tuottaa Wallen Hovi Oy, joka omistaa Kiuruvedellä myös Hotelli Peltohovin ja Hotelli Sinisen Helmen. Tapahtuman historia on monivaiheinen ja tapahtuma on vakiinnuttanut nimensä Iskelmäviikoksi. Tapahtuman historia juontaa juurensa vuoteen 1999, jolloin tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran nimellä Vihreät Niityt. Organisaatiomuutosten ja avainhenkilöiden vaihduttua 2007 tapahtumaa modernisoitiin ja uutta nimeä alettiin etsimään. Vuonna 2008 tapahtuma toimi nimellä Iskelmän Juhlaa 10 vuotta, jonka jälkeen nimeksi vaihtui Iskelmä Niityt. Tapahtuma joutui kuitenkin muuttamaan nimeään vielä kertaalleen tavaramerkkivarauksen myötä ja nimeksi vakiintui Kiuruveden Iskelmäviikko.
Tapahtuman järjestämisalue on vaihtanut paikkaansa muutaman kerran; Kiuruveden satamasta torin kautta Nivan kentälle. Nivan kentällä tapahtuma on järjestetty jo useita vuosia.
Laulukilpailu

IskelmäMestarit & SenioriMestarit laulukilpailut toteutetaan edelleen vuosittain heinäkuussa Kiuruvedellä. Kahtena viimeisimpänä vuotena 2023 sekä 2024 IskelmäMestarit Finaalin karsinta ja Finaali on televisioitu.
Laulukilpailu on hakenut muotoaan monivivahteisen historiansa aikana. Vuosina 1999-2007 Kiuruvedellä järjestettiin Toivo Kärki -laulukilpailu, 2008-2012 laulukilpailu kantoi nimeä Suomi Iskelmän SM ja vuosina 2013-2015 laulukilpailu kantoi nimeä Iskelmäviikko -laulukilpailu.
Vuonna 2016 laulukilpailun nimeksi vakiintui IskelmäMestarit -laulukilpailu. Vuodesta 2017 alkaen tapahtumassa on järjestetty myös toinen laulukilpailu, SenioriMestarit. Kyseiseen kilpailuun voivat osallistua yli 50-vuotiaat laulajat.
Molempia laulukilpailuja säestää Pekka Juntusen Iskelmäorkesteri.
IskelmäMestarit ja SenioriMestarit -laulukilpailun karsintoja järjestetään ympäri Suomea keväisin. Molemmat laulukilpailut huipentuvat Iskelmäviikolla käytävään finaaliin. Viime vuosina laulukilpailut on kuultu myös Radio Sandelsissa.
Laulukilpailu > IskelmäMestarit laulukilpailu

Ailamari Vehviläinen Markus Kokkonen 2008
Laura Lindell Aki Mäki 2009
Anne Härkönen Heikki Koskelo 2010
Sanna Toivanen Timo Turunen 2011
Anna Markkanen Ville Pyykönen 2012
Sari Kankkonen Jani-Markus Korhonen 2013
Miia Lehtio Mika Mäkkeli 2014
Sari Hänninen Markku Uhlbäck 2015
Hanna Hirvonen Jarno Kokko 2016
Satu Suhonen Keijo Hietikko 2017
Sini Ikävalko Jari Selander 2018
Maria Pihlajamaa Tommi Kostekivi 2019
Jonna Puhakka & Kyösti Lindeman 2022
Katariina Keinänen & Jere Toivonen 2023
Johanna Tuominen & Joonas Berg 2024
Laulukilpailu > SenioriMestarit laulukilpailu

Aila Pekkanen ja Antti Naukkarinen 2017
Eija Kettunen ja Ari Tamminen 2018
Anna-Kaisa Korpinen ja Raimo Kukkonen 2019
Sari Loisa ja Jarmo Ojala 2022
Leila Marttila ja Pete Nikulainen 2023
Arja Ruha ja Heikki Rahko 2024
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiuruveden Iskelmäviikko Wikimedia Commonsissa
www.iskelmaviikko.fi
Laulukilpailut ovat olleet aina osa tapahtumaa. Kuvassa IskelmäMestarit 2019 voittajien julkistaminen.
Yleisöä IskelmäAreenalla
Renault Billancourt -moottori

Ventoux-moottori museossa.
Billancourt-moottori oli Renaultin toisen maailmansodan aikana suunnittelema moottori. Moottorin suunnitteli insinööri Fernand Picard insinööri. Se oli suunniteltu asennettavaksi täysin uuteen pieneen henkilöautomalliin Renault 4CV:hen. Myöhemmin Billancourt-moottoriperheen eri kehitysversiot löysivät tiensä uudempien mallien voimanlähteeksi, perheautoista urheiluautoihin ja myös pakettiauto Estafetteen. Moottori oli eri kehitysversioina tuotannossa 1947–84, ollen Renaultin pitkäikäisimpiä moottoreita. Se saavutti maineen luotettavana ja taloudellisena voimanlähteenä. Renault korvasi tämän moottorin Renault Cléon-moottorilla, jota valmistettiin 1962–2004. Moottorin tehokkainta versiota kutsutaan Ventoux -moottoriksi.
Versiot ja ominaisuudet

Billancourt-moottori on nelisylinterinen, nestejäähdytteinen OHV-rivimoottori. Lohko on valurautaa, sylinterikansi alumiinia. Renault valmisti moottoria vuosina 1947–1984 iskutilavuuksilla 603 cc, 748 cc, 782 cc ja 845 cc. Iskutilavuuden muutos saatiin aikaan porausta suurentamalla, kaikkien versioiden iskunpituus on 80 mm.
Moottorit on numeroitu pääversion kominumeroisella tunnuksella ja sen lisäosalla, joka tarkentaa variantin.
662-1

poraus: 55 mm, 760 cc, kaasutin yksikurkkuinen Solex, puristussuhde 6,75:1, teho 17 hv / 3500 rpm, vääntö 46 Nm / 1500 rpm
Renault 4CV standard, Luxe ja Commercial, 1946–51
662-1L 	
muuten sama kuin 662-1, mutta puristussuhde 7,25:1, teho 21 hv / 4200 rpm, vääntö 47 Nm / 2100 rpm
Renault 4CV Grand Luxe, 1950
662-2 ja 680

poraus 54,5 mm, 747 cc, kaasutin yksikurkkuinen Solex, puristussuhde 6,75:1, teho 18 hv / 4000 rpm, vääntö 46 Nm / 1600 rpm
Renault 4CV, standard, deluxe-Decápotable ja Commercial, 1950–52
Renault 4CV Affaire, 1952–61
Renault 4CV Service, 1953–54
Renault 4CV Sport, 1958–60, ( puristussuhde 7,7:1, teho 26 hv )
662-2L
muuten sama kuin 662-2, mutta puristussuhde 7,25:1, teho 21 hv / 4200 rpm, vääntö 47 Nm / 2100 rpm
Renault 4CV Grand Luxe, 1950–60
Renault 4CV Sport, 1952–58
Renault 4CV Decápotable, 1952–57
680-01
muuten sama kuin 662-2, mutta puristussuhde 8,5:1, teho	24 hv / 4500 rpm, vääntö 48 Nm / 2500 rpm
Renault 4, 1961–67
Renault 4L, 1961–63
Renault 4 Fourgonnette, 1961–67
662-2
kaasutin 2-kurkkuinen Solex
Renault 4CV R1063, 1952–54, ( puristussuhde 8,4:1, teho 35 hv / 5500 rpm )
Alpine A106, 1955–63, ( puristussuhde 9:1, teho 43 hv / 6200 rpm )
839

poraus 55,8 mm, 782 cc, kaasutin yksikurkkuinen Solex puristussuhde 8,5:1, teho 27 hv / 4700 rpm, vääntö 51 Nm / 2500 rpm
Renault 4 ja 4L, 1967–75
Renault 4TL, 1975–80
Renault 4 Fourgonnette, 1967–75
Renault 5L, 1972–76, ( teho 36 hv / 5200 rpm, vääntö 52 Nm / 3000 rpm )
670 ja 800

poraus 58 mm, 845 cc,
670-01 , kaasutin yksikurkkuinen Solex, puristussuhde 7,25:1, teho 30 hv / 4250 rpm, vääntö 66 Nm / 2000 rpm
Renault Dauphine, 1956–63
Renault Ondine, 1961–62
Alfa Romeo Dauphine, 1960–64
670-03, muuten sama kuin 670-01 mutta teho 32 hv / 5000 rpm
Renault Estafette 600/500 R2130-31, 1959–62
Renault Ondine, 1961–62
Renault Dauphine, 1963–67
670-05, kaasutin yksikurkkuinen Solex, puristussuhde ja suoritusarvot vaihtelevat
Renault Dauphine Gordini, 1957–59, puristussuhde 7,8:1, teho 37 hv / 5000 rpm, vääntö 62,8 Nm / 3500 rpm
Renault Dauphine Gordini, 1959–63, puristussuhde 7,8:1, teho 40 hv / 5000 rpm, vääntö 63 Nm / 3500 rpm
Renault Ondine Gordini, 1961–62 puristussuhde 7,8:1, teho 40 hv / 5000 rpm, vääntö 63 Nm / 3500 rpm
Renault Floride, 1959–62, puristussuhde 8:1, teho 40 hv / 5000 rpm, vääntö 63 NM / 3500 rpm
Renault Dauphine Gordini, 1965–67, puristussuhde 9:1, teho 40 hv / 5000 rpm, vääntö 68 Nm / 3300 rpm
Ventoux 1093: 1961–63, kaasutin kaksikurkkuinen Solex, puristussuhde 9,2:1, teho 49 hv / 5600 rpm, vääntö 66 Nm / 4700 rpm
Renault Dauphine R1093
800-01, kaasutin yksikurkkuinen Zenith, puristussuhde 8:1, teho 30 hv / 4700 rpm, vääntö 68 Nm / 2300 rpm
Renault 4L, 1964–70
Renault 4 Export, 1964–71
800-01 / B1b: kaasutin yksikurkkuinen Zenith, puristussuhde 8:1, teho 34 hv / 5000 rpm, vääntö 58 Nm / 2500 rpm
Renault 4 L / TL, 1970–83
Renault 6 L, 1968–78
Renault 5 L, 1977–84, ( 37 hv / 5500 rpm, 57 Nm / 2500 rpm )
690-01, poraus 49 mm, 603 cc, yksikurkkuinen kaasutin, puristussuhde 8,5:1, teho 23 hv / 4800 rpm, vääntö 42 Nm
Renault 3, 1961–62
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kuuraketti

| Kuuraketti> Moonraker |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lewis Gilbert
Käsikirjoittaja:  Christopher Wood
Perustuu:  Ian Flemingin romaaniin Kuuraketti, mutta hyvin löyhästi
Tuottaja:  Albert R. Broccoli
Säveltäjä:  John Barry
Kuvaaja:  Jean Tournier
Leikkaaja:  John Glen
Tuotantosuunnittelija:  Ken Adam
Erikoistehosteet:  John Evans Peter Lamont Derek Meddings Paul Wilson
Pääosat:  Roger Moore Michael Lonsdale Lois Chiles
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  EON Productions Ltd. United Artists
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  26. kesäkuuta 1979 Britannia 17. elokuuta 1979 Suomi
Kesto:  121 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  34 000 000 $
Tuotto:  210 308 099 $
Katsojat:  382 431 (Suomessa)
Edeltäjä:  007 rakastettuni
Seuraaja:  Erittäin salainen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuuraketti (Moonraker) on Lewis Gilbertin ohjaama yhdestoista James Bond -elokuva vuodelta 1979. Elokuvassa James Bondia näyttelee neljättä kertaa Roger Moore. Kuuraketin tunnuskappaleen esittää Shirley Bassey. Elokuva pohjautuu hyvin löyhästi Ian Flemingin romaaniin Kuuraketti.
Alun perin yhdentenätoista Bond-elokuvana piti olla Erittäin salaisen, mutta EON-tuotantoyhtiö halusi tehdä vastauksen ensimmäiseen Tähtien sota -elokuvaan ja teki Kuuraketin.lähde? Elokuva oli vuoden 1979 tuottoisin elokuvalähde?. Elokuva oli ehdolla vuoden 1979 Oscar-palkinnon saajaksi parhaista erikoistehosteista.
Tunnusmelodian laulanut Shirley Bassey on esittänyt myös 007 ja Kultasormi sekä Timantit ovat ikuisia -elokuvien tunnusmusiikit.