stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vinasat
Vinasat-2

Vietnamin Viestintäministeriö tilasi syyskuussa 2009 Kiinalta Vinasat-2-tietoliikennesatelliitin täydentämään vastaavana ajankohtana 70% teholla toimivaa Vinasat-1-satelliittia, jonka kapasiteetti uskotaan pystyttävän nostamaan vuoden 2010 aikana 100%:iin ja satelliitin suunnitellun toiminta-ajan nousevan 9 vuoteen. Noin 350 miljoonan dollarin arvoiseksi arvioitu Vinasat-2 laukaistaan vuonna 2012.
Vietnam tilasi keväällä 2010 Vinasat-2:ksi kutsutun satelliitin Lockheed-Martinilta. Satelliitti laukaistaan vuonna 2012. . Se, onko tilaus Kiinasta peruuntunut, ei ole selvää. Käyttikö Vietnam kiinalaista tietoliikennesatelliittia "jäniksenä" helpottamaan tilausta Yhdysvalloista tai peräti pudottamaan sieltä ostattavan tuotteen hintaa? Arianespace laukaisee satelliitin vuonna 2012.  Yhdysvaltain US Export Import Bank-vientitakuuorganisaatio lainoittaa Vietnamin satelliittiostoa 125 miljoonalla dollarilla, joka päätös vaati kesäkuussa 2012 Yhdysvaltain presidentin eritysluvan, koska organisaatiolla on rajoituksia "marxistis-leninististen maiden" lainoittamiselle.
Aiheeseen liittyvää

Vietnamin avaruustekniikkaa
Voikkaan työväentalo

| Voikkaan työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Voikkaantie 2
Sijainti:  Voikkaa, Kouvola
Koordinaatit:  60°56′28″N, 26°37′07″E
Valmistumisvuosi:  1. talo: 1906 2. talo: 1960
Tuhoutui:  1. talo: 1957
Rakennuttaja:  Voikkaan Työväenyhdistys
Omistaja:  Voikkaan Työväenyhdistys
Runkorakenne:  betoni
Kerrosluku:  4
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voikkaan työväentalo 1960-1970-luvuilla
Voikkaan työväentalo vuonna 1934
Voikkaan työväentalo sijaitsee Kouvolan kaupungin Voikkaan kaupunginosassa.
Historia

Ensimmäinen työväentalo on rakennettu vuonna 1906, jolloin valmistui lukutupa. Taloa laajennettiin vuosina 1907–1908 ja vielä vuonna 1921. Tämä talo paloi vuonna 1957. Nykyisen talon rakentaminen aloitettiin vuonna 1959, ja se valmistui vuonna 1960. Talon on piirtänyt arkkitehti M.-L. Mikkonen. Valmistuttuaan talo oli täynnä puolue- ja ay-toimintaa.
Rakennus

Talo on rakennettu betonista urakalla. Talo on vuorattu tiilellä ja rapattu vaaleaksi. Katteena on pelti. Sisäkatto on betonia, sisäseinillä on akustiikkalevyt. Talossa on öljylämmitys, vesijohto, viemäri ja wc. Jatkuvalla remontoinnilla talo on pidetty kunnossa. Ikkunat ja putket on uusittu, ja talo on liitetty kaukolämpöverkkoon.
Talossa on erilaisia tiloja. Talossa on juhlasali, ravintola, keittiö ja eteistilat. Alakerrassa on liikehuoneistoja. On kokous- ja toimistotiloja, kuntosali ja kaksi asuinhuoneistoa. Suurimpana vuokralaisena on Suomen Metsästäjäliiton Kymen piirin Luonto- ja Eräkeskus isoine näyttelytiloineen ja kaksine ammuntasimulaattoreineen.
Toimintaa työväentalolla

Talossa järjestetään kokouksia, nuorisotoimintaa ja juhlia. Suuri osa talosta on vuokrattuna eri toimijoille.
Läntinen Litsa

Läntinen Litsa eli Läätsi (ven. За́падная Ли́ца, Zapadnaja Litsa) on entinen kuolansuomalainen kalastajakylä, joka sijaitsi noin 45 kilometriä nykyisestä Norjan ja Venäjän rajasta itään Litsavuonon pohjukassa, Litsajoen suulla.
Saamelaisten vakituinen poropolku yhdisti Läätsin kylän Uura- eli Orjalahden suomalaiskylään ja edelleen Aleksandrovskiin (nykyinen Poljarnyi) Kuolanvuonon länsirannalle.
Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 saksalaisten hyökkäys operaatio Platinakettu pysähtyi puolustajien kovan vastarinnan vuoksi Litsajoelle. Vanha kalastajakylä tuhoutui täysin taisteluissa. Asukkaat oli siirretty muualle Neuvostoliittoon jo Stalinin vainojen aikana.
Sodan jälkeen 1950-luvun lopulta alkaen Litsavuonon rannoille perustettiin Neuvostoliiton Pohjoisen laivaston ydinsukellusvenetukikohta Zapadnaja Litsa, joka käsittää neljä eri satamaa, ja vuonon itäpuolelle Zaozjorskin asutustaajama. Paikkakunnalta on maantieyhteys Kuolanvuonolle ja Petsamoon (67 km).
Marita Koch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marita Koch, 1980 |  Marita Koch, 1980 |  Marita Koch, 1980 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 4 × 400 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 200 metriä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 4 × 100 metriä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 4 × 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1983 | 100 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1985 | 200 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 400 metriä |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 4 × 400 metriä |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | 400 metriä |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | 4 × 400 metriä |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 400 metriä |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 4 × 400 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | San Sebastián 1977 | 400 metriä |  |
|  Kultaa | Budapest 1983 | 200 metriä |  |
|  Kultaa | Pireus 1985 | 200 metriä |  |
|  Kultaa | Madrid 1986 | 200 metriä |  |
|  Hopeaa | Wien 1979 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Grenoble 1981 | 50 metriä |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 |  200 metriä |  |
Marita Koch (nykyään Marita Meier-Koch, s. 18. helmikuuta 1957 Wismar, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen DDR:ää edustanut pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Koch voitti kultamitalin 400 metrillä ja hopeamitalin 4 × 400 metrin viestijuoksussa Moskovan olympialaisissa vuonna 1980. Koch voitti Euroopan mestaruuden 400 metrillä vuosina 1978, 1982 ja 1986.
Koch juoksi vuonna 1979 ensimmäisenä naisena 200 metriä alle 22 sekunnin juostuaan ajan 21,71. Viisi vuotta myöhemmin hän sivusi ME-aikaansa. Koch juoksi yleisurheilun pitkäikäisimpiin kuuluvan, yhä voimassa olevan 400 metrin maailmanennätyksen 47,60 maailmancupissa Canberrassa 5. lokakuuta 1985. Valmentaja Wolfgang Meier mittasi suojatilleen väliajat 10,9–11,5–11,7–13,5. Yleisurheiluhistorioitsija Roberto L. Quercetani onkin pitänyt juoksua yhtenä hienoimmista uroteoista naisten yleisurheilussa. Koch teki maailmanennätyksiä myös sisäradoilla 50 ja 60 metrin matkoilla. DDR:n viestijoukkueissa hän juoksi uudet maailmanennätykset 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1979, 1983 ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa vuosina 1980, 1982 ja 1984.
Sisäratojen MM-kisoissa 1985 Kochista tuli ensimmäinen urheilija, joka on saavuttanut kaikki eurooppalaiselle yleisurheilijalle mahdolliset henkilökohtaiset arvokisavoitot: olympiakullan, MM-kullan sisällä ja ulkona sekä EM-kullan sisällä ja ulkona.
Muiden itäsaksalaisten huippu-urheilijoiden tapaan myös Koch kuului DDR:n systemaattiseen dopingohjelmaan. Hän käytti saksalaisten dopingtutkijoiden mukaan vuosina 1981–1984 Oral-Turinabol-nimistä anabolista steroidia  530 milligrammasta 1460 milligrammaan vuodessa.
Koch lopetti urheilu-uransa vuonna 1987.
Läntinen Litsa (joki)

| Läntinen Litsa Западная Лица |
| --- | --- |

Laskupaikka:  Barentsinmeri, Muotkavuono, Litsanvuono
Maat:  Venäjä
Pituus:  107 km
Alkulähteen korkeus:  250 m
Valuma-alue:  1190 km²
Läntinen Litsa eli Läätsijoki eli Litsajoki (ven. За́падная Ли́ца, Zapadnaja Litsa) on 107 km:n pituinen Barentsinmereen laskeva joki Venäjän Murmanskin alueella, Petsamon ja Murmanskin välimailla. Joki laskee Litsanvuonoon, jonka rannoilla sijaitsee yksi Venäjän tärkeimmistä ydinsukellusvenesatamista, Zapadnaja Litsa.
Neuvostosotilaiden muistomerkki Läntisellä Litsajoella.
Toisessa maailmansodassa kesällä 1941 Saksan vuoristoarmeijan operaatio Platinaketun tarkoitus oli vallata lännestä edeten Murmanskin kaupunki. Saksalaisten eteneminen pysäytettiin kuitenkin Läntisen Litsan varteen. Siihen muodostui neuvostojoukkojen pitkäaikainen pääpuolustuslinja, jossa käytiin ankaria taisteluja. Sodan aikana se sai Neuvostoliitossa nimityksen Kuoleman laakso (Долина смерти, Dolina smerti), myöhemmin Kunnian laakso (Долина славы, Dolina slavy). Alueella on suuria sodanaikaisia joukkohautoja.
Voikkaan lakko 1904

Voikkaan lakko 1904 vaikutti merkittävällä tavalla Kymenlaaksossa Viipuria myöten työväenliikkeen järjestäytymiseen.
Syy

Voikkaan paperitehtaan työnjohtaja Schmitz oli käyttäytynyt epäkunnioittavasti tehtaan naistyöntekijöitä kohtaan, minkä vuoksi työntekijät poistivat hänet tehtaalta. Työntekijöiden mukaan salimestari Schmitz oli ahdistellut työntekijöitä sekä kuvaillut heille, mitä vastustelusta seuraa. Työntekijöiden mukaan Schmitz oli ollut pahimmillaan huhtikuun ja kesäkuun välillä, ja hänen toiminnastaan valitti 20 naistyöntekijää. Vaatimukseen Schmitzin erottamisesta tehtaanjohto vastasi, ettei se ole mahdollista, koska vuorineuvos Elving on matkoilla.
Lopulta tehtaan johto vastasi toimenpiteeseen erottamalla yli kymmenen miestyöntekijää ja noin kymmenen naistyöntekijää.
Työntekijä Alma Peltonen ja Schmitz erosivat Kymi-yhtiön palveluksesta.
Lakko

Voikkaan työnväenyhdistys järjesti ensimmäistä kertaa julkisen keskustelun 21. syyskuuta 1904 Schmitzin liittyen.
Erottamisten seurauksena koko tehdas meni lakkoon vaatien työsuhteiden palauttamista ja salimestari Schmitzin erottamista. Poliisit hajottivat lakkolaisten kokouksia ja vangitsivat työväenyhdistyksen puheenjohtajan, Frans Tilan, sekä yhdistyksen rahastonhoitajan. Tilalle langetettiin vankeustuomio sosialistisesta kiihotuksesta.
Syntyneessä keskustelussa suomettarelainen Viipurin yhdessä sitä radikaalimman Wiipurin Sanomien kanssa vastustivat lakkolaisten vaatimuksia, minkä vuoksi Viipurin työnväenyhdistyksen naiset lähtivät osoittamaan sanomalehdelle mieltä päätyen sen toimitukseen. Konttorihenkilökunnan avuksi tuli konttoriin toimittajia, jotka vaativat mielenosoittajia poistumaan uhaten poliisilla. Tuloksena monet vaihtoivat Wiipurin Sanomista Työmieheen.
Lakon syiden selvittelyyn osallistui Suomen ensimmäinen ammattien naistarkastaja Vera Hjelt, joka puolusti lähinnä Kymi-yhtiön näkökantoja, mitä lakkolaiset ja heidän eivät pitäneet hyvänä, koska hän naisena puolusti siveettömäksi epäiltyä. Aura Kiiskisen mukaan Hjelt olisi jopa kysynyt, että onko työläisnaisten siveellisyys niin korkea, että siitä kannattaa tehdä niin suurta kysymystä.
Aiheesta muualla

Voikan lakko (Internet Archivesta, tallennettu 11.10.2009
Luettelo toisessa maailmansodassa upotetuista suomalaislaivoista

Tämä on luettelo toisessa maailmansodassa upotetuista suomalaislaivoista. Sodan alettua sotivat osapuolet pyrkivät saartamaan toisensa taloudellisesti. Tämän seurauksena kauppalaivoja ajoi miinoihin ja niitä jopa upotettiin laivoin, lentokonein ja sukellusvenein.
Kauppalaivaston menettämät alukset > 1939

Nelimastoparkki Olivebank ajoi 8. syyskuuta Pohjanmerellä miinaan, joka upotti aluksen. Miehistö värjötteli 42 tuntia näkyviin jääneessä takilassa ennen pelastumistaan.
Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön Vega ja Suomen Poika joutuivat 16. syyskuuta 1939 Saksan laivaston sukellusveneen U-41 valtaamiksi sotakieltolastinsa vuoksi. Valtausmiehistöt veivät alukset satamaan, jossa niiden lasti purettiin.
Nordtrömin varustamon Martti-Ragnar (entinen Nordenstjern) lastinaan 3 302 tonnia selluloosaa joutui Saksan laivaston sukellusveneen U-4 upottamaksi. Alus oli lähtenyt Kemin satamasta (17. syyskuuta 1939) Ellesmere Portiin. Norjan Arendalin jälkeen 15 meripeninkulmaa lounaaseen 22. syyskuuta 1939 kello 23.15 sukellusvene pysäytti aluksen tarkastaakseen sen lastin ja määränpään. Merikapteeni John Söderblomille ilmoitettiin, että laiva upotetaan lastina olevan sotakieltotavaran vuoksi. Sukellusvene hinasi 24-jäsenisen miehistön pelastusvenettä, jonka jälkeen miehistö souti viisi ja puoli tuntia ennen kuin norjalainen kalastusalus hinasi pelastusveneet Arendaliin.
Baltic Lloydin S/S Walma joutui 23. syyskuuta 1939 Saksan laivaston sukellusveneen upottamaksi sotakieltolastin vuoksi.
Uusikaupunkilainen kuunari Baltic haaksirikkoutui Kattegatissa 2. lokakuuta 1939 saksalaisen miinakentän estäessä vapaan purjehduksen. Saksalainen alus pelasti kuunarin miehistön.
Rahtilaiva S/S Indra (2 026 brt) ajoi 6. lokakuuta 1939 miinaan Terschellingin luona Hollannin rannikolla, jolloin kolme henkilöä kuoli.
Rahtilaiva S/S Juno (1 241 brt) ajoi 30. lokakuuta 1939 miinaan Pohjanmerellä, jolloin 7 henkilöä kuoli.
Rahtilaiva S/S Elsie (1 410 brt) ajoi 12. marraskuuta 1939 karille Terschellingin luona Hollannin rannikolla majakoiden sammuttamisen takia ja vaurioitui niin pahoin että se oli hylättävä.
Moottorialus M/S Jäämeri (299 brt) poltettiin ja upotettiin suomalaisten toimesta 30. marraskuuta 1939 Liinahamarissa talvisodan alettua.
Höyrylaiva S/S Syväri (237 brt) katosi Petsamossa talvisodan alettua 30. marraskuuta 1939.
Rahtilaiva S/S Mercator (4 260 brt) ajoi miinaan tai joutui saksalaisen sukellusveneen U-21 upottamaksi Englannin itärannikolla, jolloin yksi henkilö kuoli.
S/S Wilpas, 775 tn, ajoi karille ja tuhoutui tykkitulessa Norrskärin eteläpuolella Merenkurkussa 29. joulukuuta 1939 venäläisen sukellusveneen Štš-311 ajettua sitä takaa. Laiva oli vehnälastissa matkalla Örnsköldsvikistä Vaasaan. Wilpaksen 18 hengen miehistö onnistui pelastautumaan.
Kauppalaivaston menettämät alukset > 1941

S/S Rainer, entinen S/S Wirma (3 940 dwt), 14. maaliskuuta 1941, Pohjanmeri, brittien lentopommi. Nordströmin varustamo.
Höyrylaiva S/S Daphne (1 939 brt) katosi 22 hengen miehistöineen Atlantilla matkallaan Pohjois-Amerikasta Liinahamariin. Laiva oli lähtenyt matkalle 19. maaliskuuta 1941.
Gustaf Thordenin varustamon rahtilaiva M/S Carolina Thordén (6 000 dwt) joka oli matkalla paperi- ja selluloosalastissa Liinahamarista Yhdysvaltoihin joutui 26. maaliskuuta 1941 Färsaariin kuuluvan Tórshavnin edustalla kahden saksalaisen lentokoneen pommittamaksi ja syttyi tuleen jääden hylyksi. Yksi matkustaja sai surmansa, mutta laivan miehistö ja 33 matkustajaa saatiin evakuoitua.
Gustaf Thordenin varustamon säiliölaiva M/T Josefina Thordén (9 830 dwt) syttyi tuleen 19. toukokuuta 1941 Färsaarten pohjoispuolella saksalaisen lentokoneen pommituksessa ollessaan matkalla bensiini- ja petroolilastissa Galvestonista, Texasista kohti Petsamon Liinahamaria. 15 miehistön jäsentä kuoli, englantilainen troolari pelasti 18 henkiinjäänyttä.
S/S Kastelholm (8 500 dwt), 3. kesäkuuta 1941, Pohjois-Atlantti, saksalaisten torpedointi, yksi miehistön jäsen kuoli. Nordströmin varustamo.
Maarianhaminalaisen Rederi Ab Fenixin rahtilaiva S/S Fenix (3 635 dwt) oli matkalla Baltimoresta Liinahamariin kun se joutui 9. kesäkuuta 1941 saksalaisen Heinkel 111-koneen pommittamaksi Färsaarten luoteispuolella. Laivan lastina olleet öljytynnyrit syttyivät tuleen ja laiva upposi. Saksalaiset tulittivat pelastusveneissä ollutta laivan miehistoä niin että laivan kapteeni sai surmansa ja ensimmäinen perämies loukkaantui pahoin. Englantilainen aseistettu troolari pelasti miehistön ja vei heidät Färsaarille.
Maarianhaminalaisen Rederi Ab Pluton rahtilaiva S/S Pluto (6 540 dwt) oli matkalla Buenos Airesista Liinahamariin vehnä- ja öljytynnyrilastissa kun se joutui 20. kesäkuuta 1941 englantilaisten takavarikoimaksi ja määrättiin menemään Reykjavikin satamaan. Pluto lähti 25. kesäkuuta Reykjavikista kohti Orkney-saarten Kirkwallia. Laiva joutui 28. kesäkuuta saksalaisen U-146 sukellusveneen torpedoimaksi Butt of Lewisin luoteispuolella. Kolme miehistöön kuulunutta sai surmansa, muut miehistöön kuuluneet sekä 10 hengen englantilaisen vartio-osaston joka oli laivan mukana pelasti englantilainen Northern Duke laiva.
Höyrylaiva S/S Hogland (4 360 brt) torpedoitiin 21. elokuuta 1941 Norjan länsirannikolla, jolloin 8 henkilöä kuoli.
Gustaf Thordenin varustamon rahtilaiva S/S Cisil (2 600 dwt) ajoi miinaan ja upposi 23. elokuuta 1941 Puolan rannikolla Kolbergin itäpuolella ollessaan matkalla rautamalmilastissa Oxelösundista Danzigiin. 20 hengen miehistöstä sai samaa väylää ajanut Thordenin varustamon S/S Björneborg pelastettua 10 henkilöä, 10 miehistön jäsentä hukkui.
Höyrylaiva S/S Tauri (2 517 brt) tuhoutui ilmapommituksessa 12. syyskuuta 1941 Norjan rannikolla Mosterhavnin edustalla.
Höyrylaiva S/S Margareta (3 103 brt) torpedoitiin 27. syyskuuta 1941 matkalla Gibraltarista Englantiin.
Kauppalaivaston menettämät alukset > 1942

Brittiläisten viranomaisten joulukuussa 1941 Trinidadissa takavarikoima turkulaisen Oy Pohjanmeren rahtilaiva S/S Rosenborg (valm. 1919, 1 450 dwt) joutui saksalaisen sukellusveneen U-504 upottamaksi 8. kesäkuuta 1942 ollessaan bauksiittilastissa matkalla Trinidadista Alabaman Mobileen. Laivan kapteeni ja 3 merimiestä saivat surmansa.
Gustaf Eriksonin varustamon rahtilaiva S/S Argo joutui 16. kesäkuuta Bogskärin lähellä venäläisen SC 317-sukellusveneen torpedoimaksi. Laivan 23 hengen miehistöstä pelastui 14.
S/S Pohjanlahti upposi 5. elokuuta venäläisen sukellusveneen S-7 tykkitulen seurauksena Uzavan majakan lähistöllä ollessaan perunalastissa matkalla Riiasta kohti Mäntyluotoa. Laivan 13 hengen miehistöstä lämmittäjä ja aluksen päällikkö merikapteeni Kaino Lainio joutuivat venäläisten sotavangeiksi. Lainio ei palannut vankeudesta.
Brittien Atlantilla elokuussa 1941 kaappaama maarianhaminalaisen Arthur Ekbomin rahtilaiva S/S Anneberg (valm. 1902, 4 190 dwt) joutui saksalaisen sukellusveneen U-379 torpedoimaksi 8. elokuuta 1942 Cape Farewellin kaakkoispuolella ollessaan selluloosalastissa matkalla SC94-saattuessa Sydneystä Ellesmere Portiin. Miehistö pelastettiin.
Höyrylaiva S/S Helen (1 850 brt) ajoi miinaan eteläisellä Itämerellä Rügenin edustalla 13. elokuuta 1942, jolloin 11 miehistön jäsentä kuoli.
Höyrylaiva S/S Else (1 360 brt) ajoi miinaan ja tuhoutui 24. elokuuta 1942 Isossa-Beltissä. Kolme miehistön jäsentä kuoli.
Höyrylaiva S/S Britannic (2 517 brt) ajoi miinaan ja tuhoutui 6. syyskuuta 1942 Kattegatissa. Yksi miehistön jäsen hukkui.
Höyrylaiva S/S Hera (1 379 brt) joutui venäläisen S-13-sukellusveneen torpedoimaksi keskiyöllä 11.-12. syyskuuta 1942 Pohjanlahdella Finngrundin lähellä.
Werner Hacklinin varustamon rahtilaiva S/S Jussi H joutui 12. syyskuuta Selkämerellä venäläisen S-13-sukellusveneen torpedoimaksi ollessaan kappaletavaralastissa matkalla Raumalta Königsbergiin. Laivan 23 hengen miehistöstä vain yksi selvisi hengissä.
Maarianhaminalaisen Rederi Ab Bonden rahtilaiva S/S Bonden, entinen S/S Enigheden joutui venäläisen sukellusveneen SHCH-309 torpedoimaksi 12. syyskuuta Ahvenanmaan vesillä. 672 bruttorekisteritonnin Bonden oli rakennettu 1891 Burmeister & Wainin telakalla Kööpenhaminassa.
Yhdysvaltalaisten viranomaisten joulukuussa 1941 New Yorkissa takavarikoima maarianhaminalaisen Arthur Anderssonin rahtilaiva S/S Asta (valm. 1900, 3 080 dwt), uudelta nimeltään S/S Nimba joutui saksalaisen sukellusveneen U-515 torpedoimaksi 13. syyskuuta 1942 ollessaan bauksiittilastissa matkalla Paramaribosta Trinidadiin. 23 merimiestä sai surmansa.
Werner Hacklinin varustamon rahtilaiva S/S Betty H joutui 26. lokakuuta Ahvenanmerellä venäläisen SC-307 (Treska) -sukellusveneen torpedoimaksi ollessaan rikkikiisulastissa matkalla Kotkasta Ruotsin Oskarshamniin. Laivan 23 hengen miehistöstä 12 selvisi hengissä.
Höyrylaiva S/S Agnes (2 983 brt) torpedoitiin Danzigin lahdella 1. marraskuuta 1942, jolloin neljä miehistön jäsentä hukkui.
Kauppalaivaston menettämät alukset > 1943

Yhdysvaltain viranomaisten joulukuussa 1941 takavarikoima Antti Wihurin rahtilaiva S/S Wipunen (valm. 1913, 6 600 dwt), uudelta nimeltään S/S Granville joutui saksalaisen sukellusveneen U-338 torpedoimaksi 17. maaliskuuta 1943 Atlantilla ollessaan matkalla Bostonista Islantiin. 11 merimiestä ja 2 Yhdysvaltain laivaston sotilasta kuoli.
John Nurminen Oy:n S/S Kaleva ajoi miinaan Ison Beltin salmessa Langelandin edustalla 10. huhtikuuta ollessaan kalkkilastissa matkalla Tanskan Aalborgista Turkuun. Laivan ensimmäinen konemestari kuoli, muut miehistön jäsenet pelastuivat Langelandiin.
Yhdysvaltain viranomaisten joulukuussa 1941 Philadelphiassa takavarikoima maarianhaminalaisen Arthur Anderssonin rahtilaiva S/S Atlas (valm. 1901, 1 650 dwt), uudelta nimeltään S/S Pompoon joutui saksalaisen sukellusveneen U-516 torpedoimaksi 12. marraskuuta 1943 Cartagenan pohjoispuolella ollessaan matkalla Cristobalista Barranguillaan. 23 merimiestä sai surmansa.
Höyrylaiva S/S Raimo-Ragnar (1 972 brt) ajoi karille ja upposi 23. joulukuuta 1943 Pellingin saaristossa.
Kauppalaivaston menettämät alukset > 1944

Höyrylaiva S/S Ruth (172 brt) tuhoutui Viron rannikolla 11. maaliskuuta 1944.
Höyrylaiva S/S Wirpi (1 226 brt) ajoi miinaan Elbe-joen suulla 19. maaliskuuta 1944.
S/S Jäämeri, entinen S/S Charterhague (4 300 dwt), 26. huhtikuuta 1944, magneettimiina, Itämeri, saattuessa, kaksi miehistön jäsentä kuoli. Nordströmin varustamo.
Knudsen & Lindfors Ab:n omistama S/S Esbjörn (3 000 dwt) joutui venäläisten lentokoneiden pommittamaksi 12. kesäkuuta 1944 poistuessaan viimeisenä suomalaislaivana Viipurin satamasta ja syttyi tuleen. Laivan kolmas konemestari sai tulituksessa surmansa. Rantaan ajautunut laiva hinattiin myöhemmin Helsinkiin.
Höyrylaiva S/S Orient (4 160 brt) tuhoutui ilmapommituksessa 21. heinäkuuta 1944 Elbe-joen suulla. Kaksi miehistön jäsentä kuoli.
Höyrylaiva S/S Ariel (2 198 brt) tuhoutui Stettinin pommituksessa 17. elokuuta 1944.
Höyrylaiva S/S Usko (1 876 brt) tuhoutui Stettinin pommituksessa 17. elokuuta 1944. Kaksi miehistön jäsentä sai surmansa.
Höyrylaiva S/S Leda (1 283 brt) tuhoutui Bremenin pommituksessa 19. elokuuta 1944.
Höyrylaiva S/S Voitto (167 brt) tuhoutui Viron rannikolla 4. syyskuuta 1944.
Saksan laivaston käytössä Norjan rannikkoliikenteessä ollut porilaisen P. Molander Oy:n rahtilaiva S/S Hilmer (rak. 1908, 250 dwt) takavarikoitiin syyskuussa 1944. Laiva sai pohjakosketuksen Arendalin lähellä ja jäi hylyksi.
S/S Brita, entinen S/S Maid of Corfu (4 300 dwt), 15. syyskuuta 1944, saksalaisten kaappaama, tuhoutui 1945. Nordströmin varustamo.
S/S Maininki, entinen S/S Jøkul ja S/S Nonni, 4. lokakuuta 1944, tuhoutui saksalaisten pommikoneiden hyökkäyksessä Tornion Röytän satamassa ammuslastin räjähdettyä. Laivan konemestari kuoli ja kaksi miehistön jäsentä haavoittui.
Jahti Alexandra (36 brt) sekä kaljaasit Leda (64 brt), Rauha (44 brt) ja Urho (39 brt) tuhoutuivat Viron rannikolla 5. lokakuuta 1944.
Kaljaasi Amanda (40 brt) tuhoutui Viron rannikolla 6. lokakuuta 1944.
Jahti Leo  (46 brt) tuhoutui Viron rannikolla 7. lokakuuta 1944.
Jahdit Svea (28 brt) ja Sovinto  (34 brt) tuhoutuivat Viron rannikolla 9. lokakuuta 1944.
Kaljaasi Dan  (47 brt) tuhoutui Viron rannikolla 12. lokakuuta 1944.
Kaljaasi Endla  (68 brt) tuhoutui Viron rannikolla 15. lokakuuta 1944.
Kaljaasi Sundsvall (52 brt) tuhoutui Viron rannikolla 19. lokakuuta 1944.
Kaljaasi Linnea (40 brt) tuhoutui Viron rannikolla 24. lokakuuta 1944.
Vuonna 1936 Turussa Crichton-Vulcanin telakalla rakennettu Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiön S/S Rigel, 2100 dwt, upposi 28. lokakuuta 1944 Obbnäsin kohdalla törmättyään saksalaisten laskemiin miinoihin. Laiva oli kappale- ja puutavaralastissa matkalla Mäntyluodosta Leningradiin. Lähistöllä ollut hinaaja Herkules pelasti laivan 23 hengen miehistön. S/S Rigel oli vaurioitunut pahoin jo talvisodan aikana 18. helmikuuta 1940 Mäntyluodon satamassa kun siihen osui kaksi lentopommia. Laiva korjattiin tämän jälkeen Ruotsissa.
Saksalaisten syyskuussa 1944 haltuunsa ottama Norjan rannikolla liikennöinyt S/S Tempo  (rak. 1906, 410 dwt) ajoi miinaan 26. joulukuuta 1944 eteläisellä Itämerellä ja upposi Swinemündessä.