stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyreneläisten aarrekammio (Olympia)

| Kyreneläisten aarrekammio> Θησαυρὸς τῶν Κυρηναίων (Aarrekammio VI) |
| --- | --- |
 Kyreneläisten aarrekammion rauniot.
Sijainti:  Olympian arkeologinen alue, Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka, Kreikka
Koordinaatit:  37°38′21″N, 21°37′52″E
Rakennustyyppi:  aarrekammio
Valmistumisvuosi:  n. 550–525 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyreneläisten aarrekammio (m.kreik. Θησαυρὸς τῶν Κυρηναίων, Thēsauros tōn Kyrēnaiōn), tutkimuksessa myös Aarrekammio VI, oli antiikin aikainen aarrekammio Olympiassa Kreikassa. Se on saanut nimensä siitä, että sen arvellaan olleen Kyrenen kaupungin rakennuttama, mutta tunnistus ei ole täysin varma. Aarrekammion rauniot sijaitsevat Archaía Olympían kunnassa Olympian arkeologisella alueella, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Kyreneläisten aarrekammio rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 550–525 eaa. Se oli yksi Olympian lukuisista aarrekammioista, jotka oli rakennettu riviin pyhäkköalueen pohjoislaidalle Kronios-vuoren etelärinteeseen, Nymfaionin ja Stadionin välille. Kyreneläisten aarrekammio oli näistä kuudes tai seitsemäs lännestä päin laskettuna. Usein se sijoitetaan kuudenneksi, ja sen itäpuolella olevaa seitsemättä aarrekammiota kutsutaan Tuntemattomaksi aarrekammioksi. On kuitenkin mahdollista, että seitsemäs aarrekammio olisikin ollut Kyreneläisten aarrekammio, jolloin Tuntemattoman aarrekammion nimi jäisi kuudennelle rakennukselle. Näiden kahden aarrekammion länsipuolella sijaitsi Sybarislaisten aarrekammio ja itäpuolella rakennelma, jota kutsutaan Aarrekammioksi VIII, mutta joka on tulkittu myös Gaian tai Rhean alttariksi pikemmin kuin aarrekammioksi.
Aarrekammio oli pienen anta-temppelin näköinen rakennus, jonka pronaoksessa anta-seinien välissä oli kaksi pylvästä (distylos in antis), ja joka edusti doorilaista tyyliä. Rakennuksen leveys oli noin 6,0 metriä ja pituus noin 9,5 metriä. Julkisivu oli etelään päin.
Kyreneläiset pystyttivät myös toisen Kyreneläisten aarrekammiona tunnetun rakennuksen Delfoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyreneläisten aarrekammio Wikimedia Commonsissa
Kymmenen prosentin myytti

Kymmenen prosentin myytiksi kutsutaan väitettä, jonka mukaan ihmiset käyttävät vain kymmenen prosenttia aivokapasiteetistaan. Väitteen alkuperää ei ole tiedossa, mutta se levisi laajempaan tietoisuuteen vuonna 1936 Dale Carnegien elämäntaito-oppaasta Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa. Myytillä ei kuitenkaan ole todellisuusperää, ja esimerkiksi nykyaikaiset aivokuvaukset ovat osoittaneet, että aivot toimivat jatkuvasti kokonaisvaltaisesti.
Myytti on tunnettu erityisesti itseapukirjallisuudessa ja parapsykologiassa, sillä kumpaakin alaa kiehtovat ihmismielen mahdollisesti käyttämättömät voimat. Myyttiä ovat pitäneet yllä monet elokuvat ja televisiosarjat, joissa käyttämätön aivokapasiteetti voi antaa monia erikoisia voimia.
Alkuperä

Kymmenen prosentin myytin alkuperästä ei ole tietoa, mutta siihen viitattiin jo vuoden 1929 itsensäkehittämiskurssin mainoksessa. Väitettä teki vuonna 1936 tunnetuksi toimittaja Lowell Thomas, joka kirjoitti myytistä Dale Carnegien myyntimenestykseksi nousseen elämäntaito-oppaan Miten saan ystäviä, menestystä, vaikutusvaltaa esipuheessa. Thomas oli viitannut siinä virheellisesti William Jamesiin. James oli merkittävä 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun psykologi, joka kirjoitti paljon siitä, miten ihmiset yleensä saavuttivat vain osan potentiaalistaan. James ei kuitenkaan puhunut tarkoista prosenteista eikä aivojen käytöstä.
Kymmenen prosentin myytti on liitetty myös Albert Einsteiniin, jonka on väitetty viitanneen nerokkuutensa johtuvan paremmasta aivojen käytöstä. Albert Einstein -arkiston edustajan mukaan ei ole tiedossa, että Einstein olisi näin joskus väittänyt.
Tieteellinen näkökulma

Tieteellisestä näkökulmasta myytti on perätön. Aivot käyttävät noin 20 prosenttia elimistön tuottamasta energiasta, joten evoluution näkökulmasta olisi epäedullista luoda elintä, joka käyttäisi niin paljon resursseja mutta olisi niin vajaateholla käytössä.
Aivojen PET-kuvat ovat selvästi myyttiä vastaan, sillä aivot toimivat jatkuvasti kokonaisvaltaisesti. Lähes jokainen aivojen alue on aktiivinen jopa niinkin rutiininomaisissa tehtävissä kuin puhuminen, kävely ja musiikin kuuntelu. Aktivoitumattomat alueet viittaavat yleensä johonkin sairauteen tai vaurioon, kuten Alzheimerin tautiin tai aivoinfarktiin.
Aivovaurio ei välttämättä vaikuttaisi mitenkään, jos normaalistikin vain kymmenen prosenttia aivoista olisi käytössä. Aivoissa ei ole kuitenkaan yhtään aluetta, jonka vauriosta ei olisi jonkinlaisia seurauksia. Lisäksi aivot osaavat käyttää tehokkaasti hyödykseen myös käyttämättömät alueet. Raajan menetyksen jälkeen osa hermokudoksesta menettää merkityksensä, mutta melko nopeasti sitä reunustavat alueet ottavat vapaana olevan kudoksen käyttöönsä.
Myytti elämäntaito-oppaissa, parapsykologiassa ja populaarikulttuurissa

Tieteellisestä todisteista huolimatta kymmenen prosentin myytti on jäänyt elämään. Kymmenen prosentin myyttiin uskotaan vielä 2000-luvulla suhteellisen laajasti. Opettajien keskuudessa vuonna 2012 tehdyssä tutkimuksessa Britanniassa 48 prosenttia ja Alankomaissa 46 prosenttia uskoi myyttiin. The Michael J. Fox Foundationin vuonna 2013 tekemän tutkimuksen mukaan 65 prosenttia yhdysvaltalaisista piti myyttiä totena.
Kymmenen prosentin myyttiä ovat käyttäneet erityisesti self help -konsultit ja parapsykologit. Monille ajatus käyttämättömästä aivokapasiteetista on innostava, koska sen kautta voi nähdä potentiaalia esimerkiksi uusien taitojen oppimiseen.
Parapsykologit ovat kiinnittäneet myyttiin huomiota samasta syystä kuin myös elämäntaitovalmentajat. He uskovat, että käyttämätön aivokapasiteetti on mahdollinen voima erilaisten psi-kykyjen taustalla ja apuna. Niin sanottu Human Potential Movement -otti myytin käyttöön 1960-luvulla. Liikkeen mukaan monet erilaiset taidot, kuten lusikoiden taivuttaminen tai psyykiset kyvyt, lepäävät ihmisaivoissa käyttämättöminä.
Kymmenen prosentin myytti on suosittu populaarikulttuurissa. Esimerkiksi elokuvat Avaruuden sankari (1986) ja Matkalla taivaaseen (1991) väittävät, että ihmiset käyttävät vain pienen osan aivoistansa. Elokuvassa Rajaton päähenkilö saa pillereitä, joiden avulla tämä saa käyttöönsä koko aivokapasiteettinsa. Luc Bessonin elokuvassa Lucy Scarlett Johanssonin esittämä päähenkilö saa lääkettä, jolla hän pääsee käsiksi aivojen koko voimaan. Hän oppii samantien kiinaa, pystyy voittamaan pahikset ja heittämään autoja mielensä avulla. Televisiosarjassa Heroes kymmenen prosentin myytillä selitetään se, miksi joillakin ihmisillä on erikoistaitoja.
La Garçonne - kaksoiselämää

| La Garçonne - kaksoiselämää> La Garçonne |
| --- | --- |
Tyyli:  poliisisarja
Kestoaika:  52 min
Pääosissa:  Laura Smet Grégory Fitoussi Tom Hygreck Clément Aubert
Alkuperämaa:   Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:   France 2  Yle Teema
Julkaistu:  2020
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Ikäraja:  
Aiheesta muualla
IMDb 
La Garçonne - kaksoiselämää (alkuperäinen ranskankielinen nimi pelkkä La Garçonne) on ranskalainen kuusiosainen minipoliisisarja, joka sijoittuu ensimmäisen maailmansodan jälkeiseen Pariisiin. Sarjan on luonut Dominique Lancelot, ja pääosissa ovat muun muassa Laura Smet, Grégory Fitoussi ja Tom Hygreck. Sarja ilmestyi syksyllä 2020 France 2 -kanavalla. Keväällä 2021 se oli Yle Teeman ohjelmistossa.
Sarja on samanniminen kuin eräs Victor Margueritten romaani, mutta ei liity mitenkään siihen.
Juoni

Päähenkilö Louise Kerlac (Laura Smet) joutuu sattumalta todistamaan murhaa, ja joutuu epäillyksi. Hän naamioituu mieheksi ja pestautuu kaksoisveljensä Antoinen (Tom Hygreck) identiteetillä poliisivoimiin, kun tämä saa kutsun rikosyksikköön, mutta haluaa keskittyä taiteen tekemiseen. Alun perin Louisen tarkoituksena on puhdistaa oma maineensa, mutta poliisissa hän päätyy nopeasti mukaan sarjamurhaajan jahtiin.
Vastaanotto

Ranskassa Télé 7 Jours kiitteli sarjan olevan "hyvin kirjoitettu" ja kehui, että aikakauden tunnelma oli saatu luotua hyvin. Suomessa Helsingin Sanomien kriitikko Leena Virtanen kuvaili sarjan olevan "koomisen kesy siihen nähden, miten 1920-lukua muuten on tapana kuvata", vaikkakin hänen mukaansa "juoni sinänsä on ihan sujuva".
Larressingle

Larressinglen vanhaa linnoitusta.
Larressingle [laʁesɛ̃glə] on Ranskan kunta Occitanien alueella Gersin departementin pohjoisosassa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 215. Se kuuluu Armagnac-Ténarèzen kantoniin Condomin arrondissementissa.
Larressingle kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France, johon Gersin departementista kuuluu kolme muutakin kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Larressingle Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Larressingle
Käännös suomeksi
Kotlasski tselljulozno-bumažnyi kombinat

Piipustoa
Kotlasski tselljulozno-bumažnyi kombinat (ven. ОАО «Котласский целлюлозно-бумажный комбинат») eli Kotlasin sellu- ja paperiyhtymä on Luoteis-Venäjällä Arkangelin alueella Korjažmassa sijaitseva metsäteollisuuskeskus. Se kuuluu nykyään Gruppa Ilim -konserniin ja sitä kutsutaan konsernissa Korjažman haaraosastoksi (Filial v Korjažme). Tehtaalla on noin 3300 työntekijää.
Yhtiön kaupalliset suhteet järjestyvät konsernin kautta, mutta konserni ei ole järjestäytynyt länsimaiseen tapaan tuoteryhmittäin, kuten jo esimerkiksi Syktyvkarin paperitehdas, joka kuuluu eteläafrikkalaiselle Mondille.
1990-luvun loppuvuosina tehtaan omistuksesta kilpailivat Ilim Palp (nykyinen Gruppa Ilim) ja Oleg Deripaska
Selluloosantuotanto

Tehtaalla on kaksi viskoosiselluloosantuotantolinjaa ja yksi sulfaattiselluloosantuotantolinja, jossa on selluloosankuivatuskoneena Rauma-Repolan seitsemän metriä leveä selluloosankuivauskone.
Säkkipaperintuotanto

Tehtaalla on kaksi neuvostoliittolaista vanhaa kapeaa säkkipaperikonetta (säkkipaperikoneet 1 ja 2).
Kartongintuotanto

Tehtaalla on kaksi viiden metrin levyistä kartonkikonetta, joista kartonkikone 3 tuottaa aallotuskartonkia ja kartonkikone 4 kraftlineria. Kartonkikone 4:ssä on viimeisenä puristimena isotelapuristin.
Hienopaperintuotanto

Paperikone 5 ja paperikone 6 ovat viisi metriä leveitä, kapeita Voithin hienopaperikoneita, jollainen Neuvostoliiton aikana asennettiin myös Viipurin paperitehtaalle 1988.
Kotlasin selluloosa- ja paperiyhtymä on yksi monipuolisimmin eri paperi- ja kartonkilaatuja tuottava tehdaskokonaisuus Venäjän federaatiossa. Tämä monipuolisuus perustuu neuvostoaikaisiin investointeihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Filial v Korjažme (Arkistoitu – Internet Archive) Tehtaasta Gruppa Ilim -konsernin sivulla (venäjäksi)
Russia Today 6/2003: Miten vallattiin Kotlasin selluloosa- ja paperiyhtymä (venäjäksi)
Michael Bunluen Mansap

Michael Bunluen Mansap (2. huhtikuuta 1929 – 2. joulukuuta 2010) oli katolisen kirkon thaimaalainen piispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1951 ja sitten piispaksi 12. elokuuta 1976; hänet oli 21. toukokuuta 1976 nimitetty Ubon Ratchathanin hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 25. maaliskuuta 2006. Hän kuoli 81-vuotiaana joulukuussa 2010.
Michelle Li

| Michelle Li |
| --- | --- |
 Li vuonna 2017
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1991 (ikä 32) Hongkong, Kiina
Kansalaisuus:   Kanada
Sulkapalloilija
Pituus:  172 cm
Paino:  66 kg
Kätisyys:  oikeakätisyys
Michelle Li (kiin. 李文珊, s. 3. marraskuuta 1991 Hongkong, Kiina) on kanadalainen sulkapalloilija.
Li on voittanut urallaan useita Pan-Amerikan -mestaruuksia. BWF World Tourilla Li on voittanut Macaon avoimen turnauksen vuosina 2018 ja 2019. BWF Grand Prix'n hän voitti kolmasti Kanadan avoimessa turnauksessa. BWF:n haastajaturnauksissa hän on ollut voitokas useita kertoja.
Li on kilpaillut olympialaisissa kahdesti. Lontoon olympialaisissa hän kilpaili sekä kaksin- että nelinpelissä. Kaksinpelissä hän kohtasi alkulohkovaiheessa vain kiinalaisen Wang Yihanin, jolle hävisi erin 2–0 eikä päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui parinsa Alex Brucen kanssa. He voittivat alkulohkossaan kaksi ottelua kolmesta. Puolivälierissä he voittivat australialaiset Leanne Choon ja Renuga Veeranin. Välieräottelussa japanilaispari Mizuki Fujii-Reika Kakiiwa oli parempi erin 2–1 ja pronssiottelussa venäläiset Valeria Sorokina ja Nina Vislova olivat parempia erin 2–0. Rion olympialaisissa 2016 Li otteli vain kaksinpelissä. Hän voitti alkulohkossaan unkarilaisen Laura Sárosin, mutta hävisi intialaiselle P. V. Sindhulle, joten hän ei päässyt jatkopeleihin.
Huhtikuussa 2021 Li oli BWF:n naisten kaksinpelirankingin 11., mutta hän on ollut parhaimmillaan kahdeksas.
Kyläntaustanjärvet

| Kyläntaustanjärvet |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Loppi
Koordinaatit:  60°46′59″N, 24°06′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskuoja:  Kyläntaustanoja 
Järvinumero:  35.887.1.035 ja 35.887.1.036 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,2 m  ja120,3 m 
Rantaviiva:  0,65 km  ja0,39 km 
Pinta-ala:  2,15 ha  ja0,96 ha 
 fiKyläntaustanjärvet 
Kyläntaustanjärvet  ovat Kanta-Hämeessä Lopella Vojakkalan kylän lähellä sijaitsevat kaksi vierekkäistä järveä. Järvet ja alue niiden ympäristöstä on rauhoitettu.
Maantietoa

Ne sijaitsevat Räyskälän ympäristössä Pernunnummen koillispuolella Kalattomannummen ja Kyläntaustanmaan välissä, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto . Pienemmän järven, jota sijaitsee toisesta 100 metriä luoteeseen, pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 160 metriä pitkä ja 80 metriä leveä. Suuremman järven pinta-ala on 2,2 ha ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvet on yhdistetty kaivetulla ojalla. Järvien vedenpinnakorkeudet eroavat 10 senttimetriä. Järvien rantaviivan pituudet ovat vastavasti 400 metriä ja 650 metriä. Rannat ovat suota ja järvet ovat autiot.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Pienemmän järven vedenpinnan korkeus on 120,3 metriä mpy. ja suuremman 120,2 metriä mpy. Suuremman järven itäpäästä alkaa sen laskuoja Kylätaustanoja, joka laskee 1,6 kilometrin päässä Kaartjärveen.
Luontoarvoja

Järvet ja niiden lähiympäristö on rauhoitettu Natura 2000-ohjelman luonnonsuojelulueeksi (FI0327007). Järvien rantahetteikkö on sammalkasvustoa, johon purkautuvat erilaiset lähteet. Alueen erikoisuus on isonuijasammal, joka esiintyy rantasuolla. Muita erityisiä lajeja ovat hoikkavilla, lettokilpisammal, pikkukihokki, punakuirisammal, suopunakämmekkä ja suovalkku
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvillä oli nykyiset ojat luontaisina olemassa. Järvet olivat asumattomia myös tuolloin.
Kuolemanpalvelus

| Kuolemanpalvelus Sotajumala |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009–2010
 Julkaistu: 26. toukokuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Sotajumala
 Tyylilaji: death metal, tekninen death metal
 Kesto: 53.58
 Levy-yhtiö: Cobra Records
Listasijoitukset
  6.
Sotajumalan muut julkaisut
| Teloitus 2007 | Kuolemanpalvelus 2010 | Raunioissa 2015 |
Kuolemanpalvelus on Sotajumalan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 26. toukokuuta 2010. Se debytoi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan sijalla 6. Levyllä on aiempia albumeita enemmän kitarasooloja ja monimutkaisempia osioita.[lähde? ]
Kappaleet

Syvyydessä – 5.40
Paratiisin kutsu – 4.12
Kuolleet, toinen jae – 4.57
Sokeus – 4.57
Sinun virtesi – 6.31
Toinen tuleminen – 5.32
Luut sinusta muistuttaen – 7.10
Kuolemanpalvelus – 15.00
Kokoonpano

Mynni Luukkainen – murinalaulu
Kosti Orbinski – kitara
Pete Lapio – kitara
Tomi Otsala – bassokitara, taustalaulu
Timo Häkkinen – rummut
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net: 8+/10
Kaaoszine.fi: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Kuolemanpalvelus Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kuolemanpalvelus Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sotajumala
| --- | --- |
Studioalbumit:   Death Metal Finland  Teloitus  Kuolemanpalvelus  Raunioissa 
EP:t:  Panssarikolonna
Split-albumit:   Sotajumala/Torture Killer  Sotajumala/Deathchain 
Demot:  Sotajumala
Singlet:  Kuolinjulistus
Videografia:  Slaughter at Lutakko
Michael Buffer

Michael Buffer vuonna 2007
Michael Buffer (s. 2. marraskuuta 1944 Philadelphia, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen kehäkuuluttaja. Hänet tunnetaan erityisesti  vuonna 1984 lanseeraamastaan lauseesta, jonka hän lausuu suureen ääneen ja viimeistä sanaa venyttäen jokaisen kuuluttamansa nyrkkeilytapahtuman pääottelun alkajaisiksi: "Let’s get ready to rumble!” (vapaasti käännettynä ”Rähinä alkakoon!”). Hän rekisteröi lauseen tavaramerkiksi vuonna 1992 ja on sen jälkeen vuoden 2019 loppuun mennessä tienannut sillä yli 350 miljoonaa euroa lisensioimalla iskulausettaan muun muassa mainoksiin, tietokonepeleihin ja popkappaleisiin.
Buffer aloitti kehäkuuluttajan uransa vuonna 1982 toimittuaan sitä ennen autokauppiaana. Hän on kuuluttanut useimmat merkittävimmistä nyrkkeilyn maailmanmestaruusotteluista 1980-luvulta alkaen, ja kuuluttaa nyrkkeilyn lisäksi showpainiotteluita. Buffer voi tienata yhdestä kuulutuksestaan jopa miljoona dollaria. Hän on esiintynyt roolissa tai itsenään useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa, kuten Rocky Balboa, Taistelija, Simpsonit, South Park, Entourage ja Kauniit ja rohkeat.
Buffer selvisi kurkkusyövästä vuonna 2008. Hänen velipuolensa on Ultimate Fighting Championship -kuuluttaja Bruce Buffer ja isoisänsä Johnny Buff, joka voitti nyrkkeilyn kärpässarjan maailmanmestaruuden 1920-luvulla.
Kuolemanlaakso

Kuolemanlaakso satelliittikuvassa
Kuolemanlaakso (engl. Death Valley) on kuiva aavikkolaakso Sierra Nevadan vuoristosta kaakkoon Yhdysvalloissa. Kaliforniassa Nevadan lähellä sijaitseva alue on Yhdysvaltain kuivin, kuumin ja matalin. Sen matalin kohta Badwater on samalla Pohjois-Amerikan alin piste, 86 metriä merenpinnan alapuolella.  Pitkänomainen, 225 kilometriä pitkä laakso on Amargosa- ja Panamintvuoriston välissä. Kuolemanlaakso on tyypillinen Mojaven autiomaan vuorten keskellä oleva kuiva aavikkolaakso.
Kuolemanlaakson alueelta louhittiin booraksia vuosina 1883–1889.
Sijainti ja geologia

Kuolemanlaakso on pääosin kaakkoisessa Kaliforniassa Inyon piirikunnassa sijaitseva painauma. Laakso on noin 225 kilometriä pitkä ja 8–24 kilometriä leveä. Sitä reunustaa lännestä Panamintvuoristo ja idästä Amargosavuoristoon kuuluvat Black-, Funeral- ja Grapevinevuoret.
Kuolemanlaakso kuuluu geologisesti Great Basinin lounaisosaan, jossa on myös muita samanlaisia laaksoja. Kuolemanlaaksosta tekee poikkeuksellisen sen syvyys, ja 1 425 neliökilometriä siitä on merenpinnan alapuolella. Badwaterissa on Pohjois-Amerikan matalin kohta. Se on 86 metriä merenpinnan alapuolella.
Kuolemanlaakson geologinen historia on varsin monimutkainen, mutta pohjimmiltaan laakso on hautavajoama. Se alkoi muodostua noin 30 miljoonaa vuotta sitten, kun laaja siirroslohko alkoi pudota ja sitä reunustavat lohkot kohota muodostaen vuoristoja. Kuolemanlaakson historiassa on kuitenkin monenlaisia siirrostoimintaa ja myös vulkaanista aktiivisuutta. Laakson pohjalle on kerääntynyt myös vuoristoilta valunutta sedimenttiä, ja laakson keskellä kallioperää peittää jopa yli 2,7 kilometriä paksu sedimenttikerros.
Kuolemanlaaksoon virtaa joitakin jokia, vaikkakin suurin on osa laakson vedestä on suolalammissa ja -soissa. Amargosajoki virtaa laakson eteläosaan itäisiltä aavikkoalueilta, mutta suurin osa sen virtauksesta on maanpinnan alla. Pohjoisen haaran Salt Creek virtaa myös osittain maanpinnalla. Kuolemanlaaksossa on kuitenkin ollut aikoinaan enemmänkin vettä. Wisconsin-jääkausivaiheessa noin 50 000 vuotta sitten Lake Manly -järvi peitti sen peräti 180 metriä syvän vesimassan alle. Laaksossa oli matala järvi myös noin 2 000 – 5 000 vuotta sitten. Sen haihtumisesta on muodostunut nykyinen suolatasanko.
Ilmasto

Kuolemanlaakso on aavikkoa, koska vuoret eivät päästä Tyyneltämereltä tulevia sateisia myrskyjä sinne. Kuolemanlaaksossa kasvaa aavikkopensaita. Amargosa- ja Furnace Creek -joet virtaavat laaksoon, mutta katoavat hiekkaan. Vaikka Kuolemanlaakso on kuiva, sateiden aikana se tulvii. Syyskuun 2004 tulva tappoi kaksi ihmistä. Kuolemanlaaksossa asui aiemmin timbisha-intiaaneja. Kuolemanlaakso on tunnettu kuivuudestaan, mutta kuivempiakin paikkoja maapallolla on, esimerkiksi Atacaman aavikko Chilessä.
Alueella sataa keskimäärin 48,3 mm vuodessa, eniten tammi-maaliskuussa, vähiten kesällä ja erityisesti kesäkuussa. Kuumin kuukausi heinäkuu on yleensä vähäsateinen, silloin sataa vain 2,72 mm. Heinäkuussa on iltapäivällä tavallisesti 47–49 °C. Vuosi 1913 oli poikkeuksellinen alueen vuonna 1911 perustetun sääaseman historiassa. Kuolemanlaaksossa (Furnace Creek Ranch, aiemmin Greenland Ranch) mitattiin 10. heinäkuuta 1913 maapallon korkein lämpötila, 56,7 °C. Samana vuonna saavutettiin myös sen ajan sade-ennätys, 114 mm, ja tammikuussa kylmyysennätys –9 °C. Joinakin vuosina ei sääasemalla ole satanut lainkaan. Vuonna 1999 lämpötila pysyi 40 päivää 49 °C yläpuolella, ja ennätys rikottiin.
Vuonna 2001 lämpötila pysyi 154 päivää 38 °C:ssa tai sen yläpuolella, mikä oli ennätys. Vuosina 1997–1998 satoi kesä-heinäkuussa noin 153 mm, mikä oli ennätys. Keskimäärin kylmintä on joulu-tammikuussa, kuuminta heinäkuussa ja vielä elokuussakin.
Ilmasto > Lämpötiloja

Keskimääräiset arvot 1911–2005:
Tammikuun keskilämpötila on 11 °C.
Heinäkuun keskilämpötila 39 °C.
Tammikuun alin yölämpötila on 4 °C.
Tammikuun ylin päivälämpötila 31 °C.
Heinäkuun alin yölämpötila on 31 °C.
Heinäkuun ylin päivälämpötila 46 °C.
Ennätykset (suurimmat koskaan mitatut):
Alin tammikuun lämpöennätys on -9 °C.
Ylin tammikuun lämpöennätys 32 °C.
Alin heinäkuun lämpöennätys 11 °C.
Ylin heinäkuun lämpöennätys 57 °C.