stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lentopallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 1977
Sijoitusottelut > sijat 5-8

| 1>  kierros | 1>  kierros | 1>  kierros | 1>  kierros | 1>  kierros | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. lokakuuta | Kotka | Bulgaria | 0–3 | Romania | 11-15 | 2-15 | 5-15 |  |  |
| 1. lokakuuta | Kotka | Tšekkoslovakia | 3–0 | Länsi-Saksa | 15-6 | 15-4 | 15-2 |  |  |
| ottelu 7>  sijasta  | ottelu 7>  sijasta  | ottelu 7>  sijasta  | ottelu 7>  sijasta  | ottelu 7>  sijasta  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. lokakuuta | Kotka | Bulgaria | 3–0 | Länsi-Saksa | 15-6 | 15-10 | 15-6 |  |  |
| ottelu 5>  sijasta  | ottelu 5>  sijasta  | ottelu 5>  sijasta  | ottelu 5>  sijasta  | ottelu 5>  sijasta  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. lokakuuta | Kotka | Tšekkoslovakia | 3–0 | Romania | 15-3 | 15-3 | 15-10 |  |  |
Sijoitusottelut > sijat 1-4

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. lokakuuta | Tampere | Itä-Saksa | 3–0 | Unkari | 18-16 | 15-6 | 18-16 |  |  |
| 1. lokakuuta | Tampere | Neuvostoliitto | 3–0 | Puola | 15-3 | 15-1 | 15-7 |  |  |
| pronssiottelu  | pronssiottelu  | pronssiottelu  | pronssiottelu  | pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. lokakuuta | Tampere | Unkari | 3–2 | Puola | 16-14 | 10-15 | 15-9 | 5-15 | 15-9 |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2. lokakuuta | Tampere | Neuvostoliitto | 3–0 | Itä-Saksa | 15-12 | 15-1 | 15-3 |  |  |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Neuvostoliitto
2.:  Itä-Saksa
3.:  Unkari
4.:  Puola
5.:  Tšekkoslovakia
6.:  Romania
7.:  Bulgaria
8.:  Länsi-Saksa
9.:  Jugoslavia
10.:  Alankomaat
11.:  Italia
12.:  Suomi
J’accuse…!

Zolan kirje ”J’accuse…!” L’Aurore-sanomalehdessä.
J’Accuse…! ([ʒakyz], ranskaa, suom. ”Minä syytän”) oli kirjailija Émile Zolan kirjoittama avoin kirje, joka julkaistiin 13. tammikuuta 1898 ranskalaisessa L’Aurore-sanomalehdessä.
Kirje liittyi Dreyfusin tapaukseen, jossa kapteeni Alfred Dreyfusin väitettiin välittäneen saksalaisille sotasalaisuuksia. Zola syytti kirjeessään seitsemää korkea-arvoista upseeria ja kolmea käsialatutkijaa todisteiden keksimisestä Dreyfusia vastaan ja totuuden peittelystä. Mainitut upseerit olivat pääesikunnassa työskennellyt majuri Armand du Paty de Clam, joka oli kohdistanut epäilyt Dreyfusiin, entinen sotaministeri, kenraali Auguste Mercier, silloinen sotaministeri, kenraali Jean-Baptiste Billot, pääesikunnan päällikkö, kenraali Raoul Le Mouton de Boisdeffre, pääesikunnan apulaispäällikkö, kenraali Charles-Arthur Gonse sekä tapauksen tutkintaan osallistuneet kenraali Georges-Gabriel de Pellieux ja komentaja Ravary. Käsialatutkijat olivat Belhomme, Varinard ja Couard.
L’Aurore-lehden oli perustanut edellisenä vuonna tunnettu vasemmistopoliitikko Georges Clemenceau, joka Zolan tavoin halusi puhdistaa Dreyfusin maineen.
Kirjeen laajan suosion seurauksena lausahdus J’accuse on muodostunut suuttumuksen tai syytösten ilmaisuksi vallanpitäjiä tai väärinkäytöksiä tehneitä kohtaan, myös ranskalaisen kielialueen ulkopuolella.
Kirjeen sisältö

Zola väitti, että Dreyfusin saama tuomio perustui valheelliseen syytteeseen vakoilusta ja oli tämän lisäksi oikeuden vääristelyä. Hän osoittaa ensin, että koko tapauksen takana oli majuri du Paty de Clam. Zola toteaa: ”Hän oli se, joka keksi suunnitelman sanella bordereaun teksti Dreyfusille; hän oli se, joka sai idean tarkkailla häntä peileillä vuoratussa huoneessa. Ja hän oli se, jonka eversti Forzinetti näki kuljettavan suljettua lyhtyä, jonka hän aikoi avata syytetyn nukkuessa, toivoen, että äkillisen valonvälähdyksen herättämänä Dreyfus myöntäisi syyllisyytensä.”
Sen jälkeen Zola osoittaa, että jos tapauksen tutkimus olisi tehty kunnolla, todisteet osoittaisivat selvästi, että tapaukselle olennaiseksi muodostunut lappunen, lempinimeltään ”bordereau”, oli peräisin jalkaväen upseerilta, ei tykistöupseerilta, kuten Dreyfusilta.
Zola väittää Dreyfusin syyttömyyden käyvän ilmi tapauksen olosuhteista, todetessaan: ”Nämä, herra presidentti, ovat ne tosiseikat, jotka selittävät, miten tämä suoranainen oikeusmurha saattoi tapahtua; järjen puute, Dreyfusin taloudellinen tilanne, motiivin puute ja hänen jatkuvat syyttömyyden huutonsa yhdessä osoittavat, että hän on majuri du Paty de Clamin kiihkeän mielikuvituksen, tätä ympäröivien uskonnollisten piirien sekä aikaamme häpäisevän ’juutalaisjahdin’ uhri.”
Zola osoittaa, että eversti Ferdinand Walsin Esterhazy oli se, kenet tulisi oikeasti tuomita tästä rikoksesta. Esterhazyn syyllisyydestä oli todisteita, mutta häntä ei voitu julistaa syylliseksi julistamatta samalla koko esikuntaa syylliseksi, joten sotaministeriö peitti hänen syyllisyytensä.
Kirjeensä lopussa Zola syyttää kenraali Billot’ta siitä, että tällä oli hallussaan kiistämättömät todisteet Dreyfusin syyttömyydestä ja että tämä tarkoituksellisesti peitteli niitä. Zola syyttää sekä kenraali de Boisdeffrea että kenraali Gonsea uskonnollisesta ennakkoluulosta ja syrjinnästä kapteeni Dreyfusia kohtaan.
Zola syyttää kolmea käsiala-asiantuntijaa, Belhommea, Varinardia ja Couardia, valheellisien ja tarkoitusellisesti harhaanjohtavien raporttien laatimisesta, ”ellei lääkärintarkastus osoittaisi heidän kärsivän näkö- ja harkintakykyä” heikentävästä tilasta.
Viimeisen syytöksensä Zola jakaa ensimmäiselle sotatuomioistuimelle lain rikkomisesta heidän julistettuaan Dreyfusin syylliseksi salassa pidetyn asiakirjan perusteella, ja toiselle sotatuomioistuimelle tietoisesta rikoksesta, eversti Esterhazyn vapauttamisesta.
Lähde:
Aiheesta muualla

Ranskankielinen J’accuse-kirje Bibliothèque Universelle-palvelussa
Englanninkielinen J’accuse-kirje Wikisource-palvelussa vapaaehtoisten kääntämänä
Jakamattomista viivoista

Jakamattomista viivoista (m.kreik. Περὶ ἀτόμων γραμμῶν, Peri atomōn grammōn; lat. De lineis insecabilibus) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Antiikin aikana teos pantiin usein Theofrastoksen nimiin, mutta nykyisen tutkimuksen mukaan se ei voi olla hänenkään kirjoittamansa. Kirjoittaja on ehkä Straton tai joku tuntematon peripateetikko.
Teoksen tarkoituksena on todistaa oikeaksi oppi, jonka mukaan suureita voidaan jakaa loputtomiin. Alkukysymyksenä on, onko olemassa sellaisia viivoja (janoja), joita ei voi jakaa osiin. Tämän jälkeen käsitellään muun muassa viivan ideaa ja Zenonin näkemyksiä. Ainakin uudemmissa painoksissa piste- ja viivaesityksiä on havainnollistettu mukaan liitetyillä kuvilla. Teos on arvokas matematiikan historian tutkijalle.
Kirjallisuutta

Aristotle: On Indivisible Lines. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99338-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Jahotyn

| Jahotyn (Яготин) |
| --- | --- |
 Jahotynin rautatieasema.
 vaakuna
 Kiovan alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Jahotyn
 Koordinaatit: 50.275°N, 31.763°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Boryspilin piiri
Kaupungiksi:  1957
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  57,5 km²
Väkiluku (2021)  ():  19 270
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  07700–07702
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jahotyn (ukr. Яготин; ven. Яготин, Jagotin) on kaupunki ja entinen piirikeskus Ukrainan Kiovan alueen Boryspilin piirissä, rautateitse 101 kilometriä ja maanteitse noin 100 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta itään. Kaupungin eteläosan kautta kulkee rautatie (Jahotynin rautatieasema) ja eteläpuolitse eurooppatie E 40 (kansallisesti valtatie M03).
Vuonna 2017 kaupungissa arvioitiin asuvan 19 817 ja silloisessa Jahotynin piirissä 32 665 henkeä. Vuonna 2021 väkiluvuksi arvioitiin 19 270 (2001: 23 659 as.).
Heinäkuussa 2020 Ukrainan aluehallinnon piirijakoa uudistettiin; piirien lukumäärä supistui huomattavasti. Jahotyn ja aiempi Jahotynin piiri liitettiin osina laajempaan Boryspilin piiriin.
Jahotynin puistoa majoineen.
Patsaita puistossa.
Rantanäkymä Jahotynin puistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jahotyn Wikimedia Commonsissa
Jahotyniin ja sen piiriin keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (yagotin.com)
Jahotyniin keskittynyt sivusto (ukrainaksi) (yahotyn.info)
Jaguar R2

| Jaguar R2 |
| --- | --- |

Talli:   Jaguar
Suunnittelija(t):   Steve Nichols  John Russell
Kuljettajat:  18.  Eddie Irvine  19.  Luciano Burti  19.  Pedro de la Rosa
Teknisiä tietoja
Renkaat:  M Michelin
Polttoaine:  Petroscience
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  Ford Cosworth CR3,  72° V10
Voimansiirto:  Jaguarin 7-vaihteinen puoliautomaattinen pituussuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2001
Kilpailuja:  17
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  1
MM-pisteitä:  9
Jaguar R2 oli Steve Nicholsin ja John Russellin suunnittelema auto, jota Jaguar käytti kaudella 2001. Tallin kuljettajina olivat toista kauttaan tallissa ajanut Eddie Irvine ja Luciano Burti. Pedro de la Rosa tosin korvasi Burtin kauden viidennestä kilpailusta, Espanjan GP:stä lähtien.
Kausi oli tallille erittäin vaikea. Keskeytyksiä tuli enemmän kuin edellisellä kaudella, mutta sen vastapainoksi myös pistesijoja saavutettiin enemmän. Irvine saavutti autolla tallin ensimmäisen palkintosijan Monacon GP:stä. Sen lisäksi saavutti kaksi pistettä Yhdysvaltain GP:stä. De la Rosa puolestaan ajoi kahdesti pisteille; kuudenneksi Kanadan GP:ssä ja viidenneksi Italian GP:ssä.
Talli saavutti kaiken kaikkiaan yhdeksän MM-pistettä. Sijoitus valmistajien MM-sarjassa oli kahdeksas.
Formula 1 -tulokset

| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Jaguar | Cosworth V10 | M |  | AUS | MAL | BRA | SMR | ESP | AUT | MON | CAN | EUR | FRA | GBR | GER | HUN | BEL | ITA | USA | JPN | 9 | 8. |
| 2001 | Jaguar | Cosworth V10 | M |   Eddie Irvine | 11 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 7 | 3 | Kesk. | 7 | Kesk. | 9 | Kesk. | Kesk. | DNS | Kesk. | 5 | Kesk. | 9 | 8. |
| 2001 | Jaguar | Cosworth V10 | M |   Luciano Burti | 8 | 10 | Kesk. | 11 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 9 | 8. |
| 2001 | Jaguar | Cosworth V10 | M |   Pedro de la Rosa |  |  |  |  | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 6 | 8 | 14 | 12 | Kesk. | 11 | Kesk. | 5 | 12 | Kesk. | 9 | 8. |
Jaasit

Jaasit (unk. Jászok) olivat Unkarissa asunut iranilaista jaasin kieltä puhunut kansa. He ilmestyvät lähteisiin 1300-luvulla ja katosivat erillisenä ryhmänään 1500-luvulle mennessä sulautuen unkarilaisiin. Heidän nimensä on säilynyt heidän ennen asuttamillaan alueilla, kuten Jászságissa, joka nykyisin muodostaa Jász-Nagykun-Szolnokin läänin pohjoisosan.
Historia > Alkuperä ja aika ennen Unkaria

Jaasit olivat todennäköisesti sukua alaaneille ja nykyisille osseeteille. Unkarinkielinen nimitys Jász on johdettu slaavilaistaustaisesta sanasta Ās, jolla on viitattu osseetteihin. Heillä on saattanut olla myös yhteys ajanlaskun alussa olemassa olleeseen Kiinalaisissa lähteissä K'ang–chu ja Persialaisissa lähteissä Avesta−nimellä tunnettuun paimentolaisvaltakuntaan, joka alisti Kaukasuksen alaanit ensimmäisellä vuosisadalla. Ennen Unkariin siirtymistä iaseja mainitaan Bulgariassa ja Bysantissa, jossa heitä oli palkkasotureina. Unkarilaiset ottivat heitä vangeiksi sotaretkellään Vidiniin Bulgariassa ja Bysantin hallitsijan tiedetään asuttaneen heitä oman valtakuntansa alueelle Valakiasta ja Moldaviasta puolustamaan Bysantin rajoja.
Historia > Unkarissa

Ensimmäinen maininta iaseista unkarilaisista lähteissä on vuodelta 1318. Kyseessä on tosin vain maininta erään orjatytön klaanista, jonka nimen sanotaan olleen latinaksi jazonice. Ensimmäinen maininta suuremmasta määrästä iaseja Unkarissa on vuodelta 1323 olevasta lähteestä. Siinä eritellään 18:n Jazones–ryhmän edustajan nimet, jotka olivat todennäköisesti valittu jaasien keskiluokasta. Kyseessä oli anomus Unkarin kuningas Kaarle Robertille jaasien oikeudesta valita omat johtajansa, heidän sijoittamisestaan pois "Kevergen poikien ja muiden" määräysvallan alta ja palvella sotilaina suoraan kuninkaalle. Kuningas suostuikin vaatimuksiin. Kevergen ja tämän poikien identiteettiä ei tiedetä, mutta nimi on turkkilaistaustainen. Vuosikymmentä myöhemmin lähteisiin ilmaantuu ensimmäinen jaasien johtajan nimi, vuonna 1333–1334 mainittu Sandur tai latinaksi Sandrini capitanei Jazinorum. Nimi mainitaan lähteessä, jossa hänen palvelijansa valittaa erään kumaanin varastaneen Sandurin omaisuutta. Sama nimi mainitaan myös vuotta myöhemmin 1335, kun Sandurin mainitaan viipyneen kuninkaan luona. Näissä lähteissä ei ole tietoja jaasien asuinalueista, mutta joistakin muista lähteistä heidän tiedetään asuttaneen ainakin alueita lounaaseen Budasta Pilisin ja Esztergomin piirikuntien rajoilla. Jaasit Piliscsaban ympäristössä mainitaan Budan saaren nunnia vastaan nostetussa syytteessä, joka oli kuninkaan kuultavana vuonna 1325. Jaasit mainitaan myös Kestzökin kylän lähistöllä vuonna 1333 ja paikalle muodostui ainakin vuodesta 1414 eteenpäin olemassa ollut Jászfalun asutuskeskus. Muita mahdollisia Jaasien asutuksen alueita oli Komáromin, Nógrádin ja Barsin piirikuntien alueilla.
Historia > Jászság

Ensimmäinen maininta iaseista Jászságin alueella on vuodelta 1366. Lähteessä mainitaan myöhemmin Árokszállásina tunnetun kylän jaasit, jotka käyttivät paikallisia kukkuloita karjanhoitoalueena. Vuonna 1391 mainitaan myös kaksi muuta jaasien asutusta samalla alueella. 1400-luvulle tultaessa jaasiasutus Zagyva ja Tarnajokien varsilla muodosti yhtenäisen kokonaisuuden, josta myöhemmin muodostettiin oma hallinnollinen alueensa. Joidenkin tutkijoiden mukaan jaasiasutuksen lisääntyminen Jászságissa viittaa heidän tarkoitukselliseen siirtämiseensä alueelle. Joissakin 1300- ja 1400-lukujen lähteissä iaseista käytetään Raamatusta tuttua termiä filistealaiset. Nimitys liittyy ehkä jaasien pakanalliseen uskoon tai joihinkin sen elementteihin. jaasien sulautuminen unkarilaisiin oli muuttoliikkeiden ja kristinuskon leviämisen tulosta. Erot jaasien ja unkarilaisten asutuksen välillä olivat vielä nähtävissä 1500-luvun puolivälissä. Vuonna 1550 tuolloin Ottomaanien valtakuntaan kuuluneen Jászságin veroluettelosta löytyy jaasitaustaisia sukunimiä, kuten esimerkiksi Bagdasa, Bakszán, Grabán, Káskán ja Mehser.
Jászság 1700–luvun hallinnolliseen jakoon perustuvalla kartalla.
Jászságin tarkempi kartta.
Jakke

| Jakke |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Jaakko, Jaakob, Jaakoppi, Jakob, Jarmo, Jouko
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jakke on suomalainen miehen etunimi. Se on Jaakon, Jaakobin, Jaakopin, Jakobin, Jarmon ja Joukon puhuttelumuoto, jota nykyään käytetään myös itsenäisenä, virallisena etunimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on lokakuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 120–130 Jakke-nimistä miestä.
Jakke-nimi ei ole mukana almanakassa, mutta se esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisessa koirien nimipäiväkalenterissa. Siinä Jakkejen nimipäivä on 25. heinäkuuta.
Tunnettuja Jakkeja

Jari ”Jakke” Hallikainen (1965–2007), suomalainen punklaulaja ja sanoittaja
Jakke Holvas (s. 1968), suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja filosofian tutkija
Jakke Honka, oik. Jaakko Krumberg (1866–?), suomalainen kirjailija
Jakke Honkanen (s. 1960), suomalainen kartanlukija
Jakke Leivo, suomalainen basisti ja musiikkipedagogi
Jakke Valakivi (s. 1963), perulainen poliitikko
Jakke Viheriä (s. 1960), suomalainen talousrikollinen
Jahroma

| Jahroma Яхрома |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Piiri:  Dmitrov
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17 km²
Väkiluku (2010):  13 085
 – Väestötiheys:  770 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.yaxroma.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jahroma (ven. Я́хрома) on kaupunki Moskovan alueen Dmitrovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jahroma-joen ja Moskovan kanavan rannalla 55 kilometriä Moskovasta pohjoiseen. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Savjolovon välinen rautatie (Jahroman asema). Asukkaita on 13 000 henkeä.lähde?
Kaupunki on saanut alkunsa Jahroma-joen rannalle vuonna 1841 perustetun kutomon työläisasutuksesta. Joen nimi koostuu merjalaisista sanoista jähre 'järvi' ja maa 'maa'. Vuonna 1900 rakennetun rautatien ansiosta taajama alkoi kasvaa, ja siihen liitettiin useita lähikyliä. 1930-luvulla seudulle rakennettiin Moskovajoen ja Volgan välinen kanava. Vuonna 1940 Jahromasta tuli kaupunki. Toisen maailmansodan aikana marras-joulukuussa 1941 se oli saksalaisten miehittämänä.
Nykyään Jahromassa on linja-auto- ja tekstiilitehdas sekä Moskovan alueen suurin talviurheilukeskus. Nähtävyyksiä ovat vuosina 1892–1895 rakennettu Kolminaisuuden kirkko sekä Peremilovon kylän Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko vuodelta 1792.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jahroman kaupungin sivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Il leone di Tebe

| Il leone di Tebe |
| --- | --- |
 Elokuvan espanjalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Giorgio Ferroni
Käsikirjoittaja:  Remigio Del Grosso, Giorgio Ferroni, Andrea De Coligny, Jean Velter
Tuottaja:  Diego Alchimede, Giorgio Ferroni
Säveltäjä:  Francesco De Masi
Kuvaaja:  Angelo Lotti
Leikkaaja:  Antonietta Zita
Pukusuunnittelija:  Elio Micheli
Lavastaja:  Arrigo Equini
Pääosat:  Mark Forest, Yvonne Furneaux, Rosalba Neri
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Filmes, Sirius Film
Ensi-ilta:  28. kesäkuuta 1964 (Italia)
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  144 418 073 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Il leone di Tebe (italiankielinen nimi, suom. ”Theban leijona”; ransk. Hélène, reine de Troie, ”Helene, Troijan kuningatar”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan mytologia-aiheista peplumia edustavan filmin on ohjannut Giorgio Ferroni. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Mark Forest alias Lou Degni.
Juoni

Troijan sodan jälkeen Spartaan palaava Helene haaksirikkoutuu ja päätyy henkivartijansa Arionin kanssa Ylä-Egyptin pääkaupunkiin Thebaan. Faarao Ramses ihastuu Heleneen ja ”Herkuleen voimat omaava” Arion saa ”Theban leijonan” arvonimen voitettuaan painiottelussa voimamies Gaorin. Helene ja Arion rakastuvat toisiinsa. Ala-Egyptin faarao Amenoenofis uhkaa sodalla Ramsesta, joka saa surmansa neuvonantajansa Tumesin kädestä. Ramsesin morsian Nais auttaa murhasta syytetyn Arionin pakoon Helenen jäädessä Tutmesin vangiksi. Amenofisin joukkoja komentava Helenen puoliso Menelaos valtaa Theban, mutta menehtyy ahneutensa takia. Arion pelastaa kuolemaan tuomitun Helenen ja pari saa toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mark Forest  | … |  Arion   |
|  Yvonne Furneaux  | … |  Helene   |
|  Massimo Serato  | … |  Tutmes   |
|  Pierre Cressoy  | … |  Ramses   |
|  Nerio Bernardi  | … |  Xesostus   |
|  Rosalba Neri  | … |  Nais   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Amenofis   |
|  Nello Pazzafini  | … |  Gaor   |
Tuotanto

Euroscope-tekniikalla Eastmancolor-väreissä kuvattu Il leone di Tebe on tyylipuhdas peplum-elokuva, jonka ansioita ovat tavallista parempi käsikirjoitus, näyttävät lavasteet ja ammattitaitoinen näyttelijäkunta. Miinuspuolelle jäävät alussa hitaasti kehittyvä juoni, De Paolisin studiolla tehdyt ”ulkokuvaukset” ja arkistomateriaalin runsas käyttö. Mark Forestin rintalihakset esittävät yhtä elokuvan pääosista ja hänen sijaisnäyttelijänsa Giovanni Cianfriglia tekee joukon hienoja toimintakohtauksia. Forest esiintyi samana vuonna viidessä peplum-elokuvassa, joista tämä on selvästi paras.
DVD-julkaisut

Yhdysvaltalaisen Trimark Home Videon DVD-julkaisu on laadultaan välttävä TV-kopio. Alkuperäinen kuvasuhde löytyy espanjalaisen Impulson DVD:ltä, joka sisältää vain espanjankielisen ääniraidan.
Aiheesta muualla

Il leone di Tebe Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mikko Jakowleff

Mikko Jakowleff (12. toukokuuta 1899 – 26. huhtikuuta 1918) oli lappeenrantalainen ylioppilas ja Lappeenrannan kaupungin miliisipäällikkö Suomen sisällissodan aikana 1918.
Poliisilaitoksen kansliassa työskennellyt Jakowleff oli harvoja punaisten puolelle liittyneitä ylioppilaita. Vallanvaihdon jälkeen hänet vangittiin ja vietiin muiden mukana poliisikamarille. Vangittuja kuulusteltiin kaupunginkamreeri August Gestrinin johdolla. Läsnä oli myös Toivo Tapanainen. Kuulustelu keskeytyi jääkärikapteeni Väinö Strömbergin ja hotellinjohtaja Uno Sereniuksen tullessa paikalle. Nämä riistivät Jakowleffin pidätyssellistä. Humalassa ollut Strömberg ampui Jakowleffiä kuolettavasti selkään poliisikamarin pihalla.
Kun Jakowleffin ruumis luovutettiin omaisille, annettiin samalla määräys, että ruumista ei saa siunata kirkossa. Ortodoksiperheelle tämä oli erityisen raskasta. Samoihin aikoihin ammuttiin myös Mikko Jakowleffin kanssa seurustellut näyttelijä Maiju Saikko. Hänen murhalleen ei löytynyt muuta syytä kuin suhde Jakowleffiin.
Leofric (jaarli)

| Leofric |
| --- | --- |

Mercian jaarli
 1020-luvun lopulta vuoteen 1057  
Edeltäjä:  Eadric Streona
Seuraaja:  Ælfgar
Henkilötiedot
Leofric (k. 1057) oli Knuut Suuren nimittämä Mercian jaarli Eadric Streonan jälkeen. Leofricin vaimo oli kansantaruista tunnetuksi tullut Godiva.
Aika Knuut Suuren jälkeen

Knuut Suuren kuoltua 1035 Leofric kannatti Harald Jäniksenkäpälän valitsemista kuninkaaksi. Kun Wessexin jaarli Godwin kannatti kuninkaan toista poikaa, oli maa sisällissodan partaalla. Tilanne kuitenkin laukesi rauhanomaisesti ja valta jaettiin siten, että kuningatarleski Emma Normandialainen hallitsi eteläistä Englantia Tanskassa oleskelevan poikansa nimissä ja Harald Jäniksenkäpälä muuta osaa maata. Haraldin kuoltua 1040 kruunun sai Knuut Suuren ja Emman poika Hardeknut.
Leofric ja Edvard Tunnustajan valinta kuninkaaksi

Kun Hardeknut kuoli 1042 ja uuden kuninkaan valinta alkoi täytyi Edvardin, vaikka häntä kohtaan olikin hyvää tahtoa, kerätä tukijoita. Hänen puolellaan alusta asti olivat Wessexin jaarli Godwin sekä Devonin, Cornwallin ja Worcesterin piispa Lyfing. Myös Lontoon asukkaat tukivat Edvardia, joten hän näyttää olleen eteläisen Englannin ehdokas. Kun Wessex ja Lontoo olivat tehneet valintansa, Edvard kääntyi Mercian ja Northumbrian puoleen. Pohjoiset jaarlit Leofric ja Siward asettautuivat myös Edvardin kannalle tai eivät ainakaan vastustaneet hänen valintaansa, ja niin tie kuninkaaksi oli Edvardille auki.
Emman Normandialaisen karkotus

Vaikka kuninkaan äiti Emma Normandialainen oli vaikuttanut poikansa paluuseen maanpaosta takaisin Englantiin Hardeknutin hallituskaudella, Edvard ei voinut antaa äidilleen anteeksi tämän avioliittoa tanskalaisen valloittajan ja isänsä vallan tuhoajan Knuut Suuren kanssa. 16. marraskuuta 1043 Edvard ratsasti tärkeimpien jaarliensa Leofricin, Godwinin ja Siwardin kanssa Gloucesteristä Winchesteriin, missä riisti äidiltään maan ja kaiken irtaimen omaisuuden valtiopetoksesta. Kuningas ei antanut hovin tuomita Emmaa.