stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Askalon (antiikin kaupunki)
Historia > Myöhempi historia

Diocletianuksen aikana (hallitsi 284–305) kaupunki sai nimen Diokletianopolis. Eusebios kutsuu Askalonia koko Palestiinan maineikkaimmaksi kaupungiksi. 300-luvulla kaupunki oli piispanistuin, ja tämä asema säilyi sillä 600-luvulle saakka, jolloin arabit valtasivat sen. Vuosina 1100–1191 kaupunki toimi ristiretkeläisten tukikohtana. Sulttaani Saladin tuhosi Askalonin ja sen linnoitteet vuonna 1191, minkä sanotaan päättäneen kaupungin historian. Toisen tiedon mukaan sulttaani Baibars olisi tuhonnut kaupungin linnoitteet vuonna 1270, ja sen satama tukittiin heittämällä sinne kiviä, jotta ristiretkeläiset eivät voisi enää käyttää sitä.
Myöhemmin lähelle kehittyi arabiasutus nimeltä al-Majdal, joka on kehittynyt vuosien 1948–1949 Israelin itsenäisyyssodan jälkeen nykyiseksi, muinaisen kaupungin mukaan nimetyksi israelilaiseksi Askalonin kaupungiksi (Migdal Ashkelon).
Rakennukset ja löydökset

Askalonin kaupungin kooksi roomalaiskaudella on arvioitu noin 64 hehtaaria. Kaupunki oli ympäröity paksuilla muureilla, jotka oli varustettu torneilla ja jotka päättyivät sekä kaupungin pohjois- että eteläpuolella mereen. Muurien vanhinta osaa on kanaanilaisen ajan portti, joka on noin ajalta 2000 eaa. Muurien sisälle jäänyt alue laski mereen kuin puolikaarenmuotoinen teatterin katsomo.
Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella Askalonissa oli Apollonille, Atargatikselle ja Isikselle omistetut temppelit. Siellä palvottiin myös ainakin Heraklesta. Rakennuslöytöihin lukeutuu muun muassa synagogien, roomalaisen basilikan ja Santa Maria (Neitsyt Maria) Viridis -kirkon jäänteitä sekä lukuisia lähdekaivoja bysanttilaiselta kaudelta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Askalon Wikimedia Commonsissa
Askalonin kanaanilaisaikaista kaupunginmuuria ja -porttia.
Askalonin raunioita.
Askalonin keisari Antoninus Piuksen aikana (138–161) lyömä raha. Kuvituksessa keisarin seppelöity rintakuva sekä Atargatis- eli Derketo-jumalatar ja teksti ACKALWN, Askalōn.
Askalonin jäänteitä.
Bysanttilaisaikaisen kirkon rauniot.
Fushimin linna

Fushimin linna.
Fushimin linna (jap. 伏見城, Fushimi-jō), myös Momoyaman linna (jap. 桃山城, Momoyama-jō) tai Fushimi-Momoyaman linna, on linna Fushimin suuralueella Kiotossa, Japanissa. Nykyinen rakennus on vuonna 1964 valmistunut kopio alkuperäisestä Toyotomi Hideyoshin rakentamasta linnasta. Alun perin linnan rakennustyöt aloitettiin vuonna 1592, vuosi sen jälkeen, kun Hideyoshi oli jäänyt eläkkeelle sijaishallitsijan virasta.lähde? Linna valmistui vuonna 1594. Sitä oli rakentamassa 20 000–30 000 työläistä 20 Japanin provinssista.
Vaikka ulkoapäin rakennus vaikutti sotilaalliselta linnalta, se oli tarkoitettu Hideyoshin eläkepalatsiksi ja sisustettiinkin se mukaiseksi. Se on erityisen tunnettu teeseremoniahuoneestaan, jossa sekä seinät että välineet oli peitetty lehtikullalla.lähde? Linnan oli tarkoitus isännöidä Hideyoshin ja kiinalaisten diplomaattien välisiä rauhanneuvotteluita, joissa yritettiin päättää seitsenvuotinen sota Korean kanssa, mutta maanjäristys tuhosi linnan täydellisesti vain kaksi vuotta sen valmistumisen jälkeen.
Linna rakennettiin kuitenkin pian uudelleen, ja sen sai hallintaansa Torii Mototada, Tokugawa Ieyasun vasalli. Vuonna 1600 linna kukistui kuuluisassa piirityksessä, jota johti Ishida Mitsunari. Torii Mototada puolusti linnaa urhoollisesti yhdentoista päivän ajan, viivyttäen Ishidan joukkoja ja antaen herralleen aikaa koota oma armeijansa. Sillä oli ratkaiseva vaikutus Sekigaharan taisteluun, joka käytiin pian piirityksen jälkeen ja joka merkitsi Tokugawa Ieyasun lopullista voittoa kilpailijoistaan.
Vuonna 1623 linna hajotettiin ja monet sen huoneet ja rakennukset liitettiin muihin linnoihin ja temppeleihin ympäri Japania. Kiotolaisessa Yōgen-inin temppelissä on veritahrainen katto, joka oli ollut käytävän lattia Fushimin linnassa paikalla, jossa Torii Mototada oli tehnyt muiden linnan puolustajien kanssa Seppukun eli rituaalisen itsemurhan. Linnaa ei rakennettu uudelleen ennen kuin vuonna 1964, kun siitä tehtiin kopio pääosin betonista aivan alkuperäisen paikan lähelle. Uusi rakennus toimi Toyotomi Hideyoshin elämää esittelevänä museona, mutta se suljettiin yleisöltä vuonna 2003.
Käännös suomeksi
Fubuki-luokka

| Fubuki-luokka / 吹雪型駆逐艦 |
| --- | --- |
 Piirros luokan aluksesta.

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 780 t (alkuperäinen) 2 080 t (uudistettu)
Pituus:  115,3 m (vesiraja) 118,41 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,4 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  50 000 hv
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  219
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 127 mm/50 type 3 -tykkiä 9 × 610 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 13 mm type 93 -ilmatorjuntakonekivääriä
Fubuki-luokka (jap. 吹雪型駆逐艦, fubukigata kuchikukan) oli keisarillisen Japanin laivaston 24 aluksen muodostama hävittäjäluokka. Luokan alukset voidaan jakaa kolmeen alaluokkaan: varsinaiseen Fubuki-, Ayanami- ja Akatsuki-luokkiin.
Alukset > Fubuki-luokka

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Fubuki | Maizurun laivastoarsenaali | 19. kesäkuuta 1926 | 15. marraskuuta 1927 | 10. elokuuta 1928 | upotettu 11. lokakuuta 1942 |
| Shirayuki | Mitsubishi, Jokohama | 19. maaliskuuta 1927 | 20. maaliskuuta 1928 | 18. joulukuuta 1928 | upotettu 3. maaliskuuta 1943 |
| Hatsuyuki | Maizurun laivastoarsenaali | 12. huhtikuuta 1927 | 29. syyskuuta 1928 | 30. maaliskuuta 1929 | upotettu 17. heinäkuuta 1943 |
| Miyuki | Uraga Dock Company | 30. huhtikuuta 1927 | 26. kesäkuuta 1928 | 29. kesäkuuta 1929 | uponnut 29. kesäkuuta 1934 kolaroituaan Inazuman kanssa |
| Murakumo | Fujinagata | 25. huhtikuuta 1927 | 27. syyskuuta 1928 | 10. toukokuuta 1929 | upotettu 12. lokakuuta 1942 |
| Shinonome | Sasebon laivastoarsenaali | 12. elokuuta 1926 | 26. marraskuuta 1927 | 25. heinäkuuta 1928 | upotettu 17. joulukuuta 1941 |
| Usugumo | Ishikawajima | 21. lokakuuta 1926 | 26. joulukuuta 1927 | 26. heinäkuuta 1928 | upotettu 7. heinäkuuta 1944 |
| Shirakumo | Fujinagata | 27. lokakuuta 1926 | 27. joulukuuta 1927 | 28. heinäkuuta 1928 | upotettu 16. maaliskuuta 1944 |
| Isonami | Uraga Dock Company | 18. lokakuuta 1926 | 24. marraskuuta 1927 | 30. kesäkuuta 1928 | upotettu 9. huhtikuuta 1943 |
| Uranami | Sasebon laivastoarsenaali | 28. heinäkuuta 1927 | 29. marraskuuta 1928 | 30. kesäkuuta 1929 | upotettu 26. lokakuuta 1944 |
Alukset > Ayanami-luokka

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ayanami | Fujinagata | 20. tammikuuta 1928 | 5. lokakuuta 1929 | 30. huhtikuuta 1930 | miehisönsä upottama 15. marraskuuta 1942 |
| Shikinami | Maizurun laivastoarsenaali | 6. heinäkuuta 1928 | 22. kesäkuuta 1929 | 24. joulukuuta 1929 | upotettu 12. syyskuuta 1944 |
| Asagiri | Sasebon laivastoarsenaali | 12. joulukuuta 1928 | 18. marraskuuta 1929 | 30. kesäkuuta 1930 | upotettu 28. elokuuta 1942 |
| Yūgiri | Maizurun laivastoarsenaali | 1. huhtikuuta 1929 | 12. toukokuuta 1930 | 3. joulukuuta 1930 | upotettu 25. marraskuuta 1943 |
| Amagiri | Ishikawajima | 28. marraskuuta 1928 | 27. helmikuuta 1930 | 10. marraskuuta 1930 | upotettu 23. huhtikuuta 1944 |
| Sagiri | Uraga Dock Company | 28. maaliskuuta 1929 | 23. joulukuuta 1929 | 30. tammikuuta 1931 | upotettu 24. joulukuuta 1941 |
| Oboro | Sasebon laivastoarsenaali | 29. marraskuuta 1929 | 8. marraskuuta 1930 | 31. lokakuuta 1931 | upotettu 16. lokakuuta 1942 |
| Akebono | Sasebon laivastoarsenaali | 25. lokakuuta 1929 | 7. marraskuuta 1930 | 31. heinäkuuta 1931 | upotettu 13. marraskuuta 1944 |
| Sazanami | Maizurun laivastoarsenaali | 21. helmikuuta 1930 | 6. kesäkuuta 1931 | 19. toukokuuta 1932 | upotettu 14. tammikuuta 1944 |
| Ushio | Uraga Dock Company | 24. joulukuuta 1929 | 17. marraskuuta 1930 | 14. marraskuuta 1931 | antautunut liittoutuneille 15. syyskuuta 1945 romutettu 1948 |
Furfuryyliamiini

| Furfuryyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Furan-2-yylimetanamiini
CAS-numero:  617-89-0
PubChem CID:  3438
SMILES:  C1=COC(=C1)CN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H7NO
Moolimassa:  97,116 g/mol
Sulamispiste:  -70 °C
Kiehumispiste:  145–146 °C
Tiheys:  1,057 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee erittäin hyvin veteen
Furfuryyliamiini (C5H7NO) on amiineihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa furfuryyliamiini on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja liukenee lisäksi eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Furfuryyliamiini on useiden muiden amiinien tavoin heikko emäs, ja sen pKa-arvo on 9,15.
Furfuryyliamiinia valmistetaan furfuraalista ja ammoniakista pelkistävällä aminoinnilla. Ensimmäisessä vaiheessa muodostuu imiineihin kuuluva hydrofuramidi, joka pelkistetään vedyllä furfuryyliamiiniksi. Katalyyttinä käytetään Raney-nikkeliä tai kobolttia.
Furfuryyliamiinia käytetään rikkaruoho- ja hyönteismyrkkyjen, pyridiini- ja piperidiinijohdannaisten ja lääkeaineiden, esimerkiksi furosemidin, valmistamiseen. Muita käyttökohteita on korroosionestoaineena ja juotostinan lisäaineena.
Asikkalanselän alue

| Asikkalanselän alue  (2>  jakovaihe: 14.21) |
| --- | --- |
 Päijänteen vedenpintaa säätelevä Kalkkistenkosken pato.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
1. jakovaihe:  Suur-Päijänteen alue (14.2)
2. jakovaihe:  Asikkalanselän alue (14.21)
Vesistöjako:  Asikkalanselän lähialue (14.211), Urajärven valuma-alue (14.212)
Laskujoki:  Kymijoki
Laskupaikka:  Kalkkistenkoski, Asikkala
Mittaustietoja
Valuma-alue:  26 459,34 km²  
Järvisyys:  26,75 % 
Jakovaiheen alue:  5 473,69 km²  
Asikkalanselän alue (vesistöaluetunnus 14.21) on Kymijoen vesistön (14) Suur-Päijänteen alueella (14.2) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Vesistöalueen pääuoman vedet virtaavat alas Kalkkistenkoskea myöten Kymijokeen. Kymijoen yläjuoksu kuuluu Kymijoen alueen (14.1) Ruotsalaisen alueeseen (14.14).
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Asikkalanselkä on osa Päijännettä, mutta se muodostaa selkeästi erillisen järvialtaan. Päijänteen keskiosa, joka kuuluu Päijänteen alueeseen (14.22), yhdistyy Asikkalanselkään Pulkkilanharjussa olevien kolmen salmen, Käkisalmen, Karisalmen ja Pulkkilansalmen, välityksellä. Salmien kautta virtaa Kymijoen vesistön pohjoisosien vedet ja ne kääntyvät Kalkkistenkoskessa Kymijoen virraksi. Etelästä siihen laskee Vesijärven valuma-alueen (14.24) Vääksynjoki. Asikkalanselän alueen pinta-ala on 5 473,69 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 26,75 %. Kalkkistenkosken yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 26 459,34 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,87 %. Valuma-alueen koko on noin 40 kilometriä pitkä ja noin 30 kilometriä leveä. Se sijaitsee Kymijoen vesistön lounaiskulmassa sen reuna-alueella. Se kuuluu Suur-Päijänteen alueen eteläosaan ja sen kautta vedet laskevat Kymijoen alueeseen. Sen läntisen vedenjakajan takana sijaitsee Kokemäenjoen vesistö (35) ja eteläisen vedenjakajan takana sijaitsee Porvoonjoen vesistö (18). Hallinnollisesti se kuuluu Päijät-Hämeen Hollolaan, Lahteen ja Asikkalaan.
Yleistä > Pääuoman kulun määritys ja pituus

Kymijoen vesistön pääuoma noudattaa alajuoksulta lukien seuraavaa vesistöreittiä: Kymijoki on vesistöalueen laskujoki, joka kuuluu Kymijoen alueeseen (14.1). Siihen laskee Päijänne, joka sijaitsee Suur-Päijänteen alueella (14.2), ja Päijänteeseen laskee Vaajakoskella Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) vedet. Yläjuoksulla pääuoman eri vesistöt kuuluvat Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), jossa pääuoma alkaa Salamajärven lounaispuolella sijaitsevasta Hepolammesta. Päävesistöalueen pääuomaan kuuluu vain Asikkalaselkä.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Lihavoidun vesistöalueen kulkee vesistöalueen pääuoman reitti :
Asikkalanselän lähialue (14.211) → Ruotsalaisen alue (14.14)
Urajärven valuma-alue (14.212)
Vesistöalueen rakenne > Suomen päävesistö

Kymijoen vesistö on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Asikkalanselän alue, joka muodostaa alimman osan ensimmäisen jakovaiheen Suur-Päijänteen alueesta (14.2), on noin 14,7 % päävesistöalueesta.
Vesistöalueen rakenne > Pääuoman sivu-uomia

Päävesistöalueen pääuoma muodostuu täällä Päijännettä olevasta Asikkalanselästä. Alla on taulukoidussa muodossa lueteltu suurimpia Asikkalanselän alueeseen laskevia jokia ja ojia. Ne ovat taulukossa niin, pääuoman alajuoksulle laskevat uomat sijaitsevat taulukon alussa ja alempana ovat reitin yläjuoksun lasku-uomat. Merkittävimmät vesimäärät virtaa itse järven läpi. Järven sivuilta siihen tulee lisää vettä erityisesti Vääksynjoesta. Sarakkeessa ”Etäisyys mereen” luvut esittävät pääuoman kohtaa kilometreinä Kotkan rannikolta sillä edellytyksellä, että etäisyys mereen on Kalkkistenkoskelta 184 kilometriä . ”Joen pituus” tarkoittaa sivu-uoman pääuoman pituutta. Virtaamalla tarkoitetaan ilmoitettu keskivirtaamaa (MQ). Taulukon lähteet on esitetty taulukon alla, ja niitä on tarkennettu rivin oikeassa sarakkeessa tietokohtaisesti.
| nimi     | järven kohta   | etäisyys mereen (km) | pituus (km)   | virtaama (MQ) (m³/s) | valuma- alue (km²) | lähteet     |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Päijänteen laskujoki on 184 km pitkä Kymijoki, joka laskee Suomenlahteen
| Vääksynjoki | Asikkalanselkä | 196 | 32 |  | 514 | 3,3,6,3,1,2 |  |
| joki Keskisestä | Asikkalanselkä | 197 |  |  | 32 | 3,3,6,–,–,2 |  |
| Jokuenoja | Salonsalmi | 200 | 3 |  |  | 3,3,6,3,–,– |  |
Lähteet: 1 = tieto luettu joen omasta artikkelista, 2 = Ekholm, Matti: Suomen vesistöalueet , 3 = Karttapaikka-verkkopalvelu , 4 = Paikkatietoikkuna-verkkopalvelu , 5 = VALUE-verkkopalvelu , 6 =mittaamiseen käytetty Paikkatietoikkunaa ja Karttapaikkaa yhdessä
Huomioita

1 2  Kymijoen pääuoman määrittämistä on käsitelty Kymijoen vesistön artikkelissa kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
Furmanov

Furmanovin vaakuna.
Furmanov (ven. Фу́рманов) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Ivanovon ja Nerehtan välisen rautatien varrella (Furmanovin asema) 33 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Kaupunki on Furmanovin piirin keskus. Asukkaita on 37 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1918 useista tehdastaajamista ja 1620-luvulta lähtien tunnetusta Sereda-Upinon kylästä muodostettiin Seredan kaupunki. Vuonna 1941 se sai nimen Furmanov paikkakunnalla syntyneen kirjailija Dmitri Furmanovin mukaan. Kaupungissa on lähinnä tekstiiliteollisuutta.
Aiheesta muualla

Furmanovin piirin sivusto (venäjäksi)
Ivanovon alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Ivanovo

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
Francis Fukuyama

| Francis Fukuyama |
| --- | --- |
 Francis Fukuyama vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. lokakuuta 1952 (ikä 72) Chicago
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  filosofi, poliittinen taloustiede
Aiheesta muualla
fukuyama.stanford.edu
Yoshihiro Francis Fukuyama (s. 27. lokakuuta 1952 Chicago) on yhdysvaltalainen filosofi, poliittisen taloustieteen tutkija ja kirjailija. Hän toimii vanhempana tutkijana Stanfordin yliopiston Center on Democracy, Development and the Rule of Law:ssa.
Fukuyama tunnetaan parhaiten ajatuksestaan ”historian lopusta”, jonka hän esitti teoksessaan Historian loppu ja viimeinen ihminen (1992). Hänen mukaansa kaikki inhimillisen historian kannalta merkittävä on jo tehty ja ihmiskunnan historian kehitys ideologioiden välisenä taisteluna on suurelta osin päättynyt liberaalin demokratian voittoon. Hänen ajatuksiinsa vaikuttivat erityisesti kylmän sodan päättyminen ja Berliinin muurin kaatuminen vuonna 1989.
Vuonna 2011 ilmestyneessä teoksessaan The Origins of Political Order: From Pre-Human Times to the French Revolution (Profile, 2011) Fukuyama käsittelee ihmisen poliittista järjestäytymistä esihistoriallisilta ajoilta aina Ranskan vallankumoukseen saakka ja tutkii, miksi eri yhteisöt päätyvät demokraattisen tai autoritaarisen järjestelmään. Erityiskohteena hänellä on Kiina. Teos on aiheesta ensimmäinen osa, ja tekeillä olevassa toisessa osassa Fukuyama käsittelee kysymystä nykypäivään saakka.
Suomennetut teokset

Fukuyama, Francis: Historian loppu ja viimeinen ihminen.  ((The end of history and the last man, 1992.) Suomentanut Heikki Eskelinen)  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-17864-0
Fukuyama, Francis: Identiteetti. Arvostuksen vaatimus ja kaunan politiikka.  ((Identity: The Demand for Dignity and the Politics of Resentment, 2018.) Suomentanut Antti Immonen)  Jyväskylä:  Docendo, 2020.  ISBN 978-952-291-724-9
Aiheesta muualla

Francis Fukuyama, Johns Hopkinsin yliopisto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  IdRef
Fribourg

| Fribourg Freiburg |
| --- | --- |

 vaakuna

 Fribourg Freiburg
 Koordinaatit: 46°48′22″N, 7°9′45″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Fribourg
Hallintoalue (District):  Sarine
Perustettu:  1157
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,33 km²
Korkeus:  540–694 m
Väkiluku (31.12.2015):  38 489
 – Väestötiheys:  4 125 as./km²
 
 www.ville-fribourg.ch  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fribourg (saks. Freiburg tai Freiburg im Üechtland, ital. Friburgo, retoromaaniksi Friburg) on kaupunki läntisessä Sveitsissä. Se on Fribourgin kantonin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Sarinejoen varrella. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2015 lopussa oli 38 489. Kaupungin pinta-ala on 9,33 neliökilometriä.
Väestö

Vuonna 2000 kaupungin asukkaista 64 prosenttia puhui äidinkielenään ranskaa, 21 prosenttia saksaa, 4 prosenttia italiaa ja loput 11 prosenttia muita kieliä, kuten albaniaa, serbiaa, espanjaa ja portugalia. Samana vuonna 69 prosenttia asukkaista ilmoitti uskonnokseen katolilaisuuden ja 9 prosenttia protestanttisuuden. 14 prosenttia tunnusti jotakin muuta uskontoa ja 8 prosenttia ei kuulunut mihinkään uskontokuntaan.
Kaupunki on virallisesti kaksikielinen, sen virallisia kieliä ovat ranska ja saksa. Kaupunki sijaitsee ranskankielisen ja saksankielisen Sveitsin rajalla. Se perustettiin 1100-luvulla, ja tuolloin saksa oli kaupungin pääkieli. Saksa oli kaupungin ainoa virallinen kieli vuoteen 1800 saakka, jolloin rinnalle astui ranska.
Liikenne

Moottoritie A12 Veveystä Berniin kulkee Fribourgin kautta. SBB:n rautatiet Lausannesta Berniin kulkee kaupungin kautta. Lisäksi Fribourgista haarautuu rautatie Payerneen ja Murteniin.
Julkista liikennettä kaupungissa ja lähialueilla hoitaa pääosin Transports publics fribourgeois -yhtiö.
Koulutus

Kaupungissa toimii kaksikielinen Fribourgin yliopisto.
Urheilu

Fribourg-Gottéron-jääkiekkojoukkue pelaa maan ylimmällä sarjatasolla National League A:ssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fribourg Wikimedia Commonsissa
Kuvagalleria
| n k Fribourgin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. district, saks. Bezirk) ja kunnat (133 kpl, 1.1.2020–)
 Broye: Belmont-Broye •  Châtillon •  Chery • Cheyres-Châbles • Cugy • Delley-Portalban • Estavayer • Fétigny • Gletterens • Les Montets •  Lully • Ménières • Montagny • Nuvilly • Prévondavaux • Saint-Aubin • Sévaz • Surpierre • Vallon
 Glâne: Auboranges • Billens-Hennens •  Chapelle • Châtonnaye • Ecublens • Grangettes • Le Châtelard • Massonnens • Mézières • Montet • Romont • Rue • Siviriez • Torny • Ursy • Villaz • Villorsonnens • Vuisternens-devant-Romont
 Gruyère: Bas-Intyamon • Botterens  • Broc •  Bulle • Châtel-sur-Montsalvens • Corbières • Crésuz • Echarlens • Grandvillard • Gruyères •  Hauteville • Haut-Intyamon • Jaun • Roche • Le Pâquier • Marsens • Morlon • Pont-en-Ogoz • Pont-la-Ville • Riaz • Sâles • Sorens • Val-de-Charmey • Vaulruz • Vuadens
 Sarine: Arconciel • Autigny • Avry • Belfaux • Chénens • Corminboeuf • Cottens • Ependes • Ferpicloz • Fribourg • Gibloux • Givisiez • Granges-Paccot • Grolley • Hauterive • La Brillaz • La Sonnaz • Le Mouret • Marly • Matran • Neyruz • Pierrafortscha • Ponthaux • Prez • Senèdes • Treyvaux • Villars-sur-Glâne • Villarsel-sur-Marly
 See: Charmey • Courtepin • Cressier • Fräschels • Gempenach • Greng • Gurmels • Gurwolf • Kerzers • Kleinbösingen • Meyriez • Misery-Courtion • Mont-Vully • Murten • Muntelier • Ried bei Kerzers • Ulmiz
 Sense: Alterswil • Bösingen • Brünisried • Düdingen • Giffers • Heitenried • Plaffeien • Plasselb • Rechthalten • Schmitten • St. Antoni • St. Silvester • St. Ursen • Tafers • Tentlingen • Ueberstorf • Wünnewil-Flamatt
 Veveyse: Attalens • Bossonnens • Châtel-Saint-Denis • Granges • La Verrerie • Le Flon • Remaufens •  Saint-Martin • Semsales
Fylea

| Fylea> Φυλέα |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Aitolia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fylea (m.kreik. Φυλέα, lat. Phylea) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Fylean historiasta ei tiedetä mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi perustuu pelkästään siihen, että eräs piirtokirjoitus mainitsee Fylealla olleen 300-luvulla eaa. theorodokos Epidauroksesta tulleiden theoroi-lähettiläiden vastaannottamiseksi.
Fylkesvei 17

| Fylkesvei 17 |
| --- | --- |

Maa:  Norja
Tieluokka:  Fylkesvei
Pituus:  630 km
Fylkesvei 17 (lyhennettynä Fv17) on Bodøn ja Steinkjerin välillä kulkeva tie Norjassa. Tie on 630 kilometriä pitkä ja sen varrella on kuusi maantielauttaa.
Saltstraumenin ylittävä silta
Helgelandin silta Sandnessjøenista pohjoiseen
Storvikinlahti
Sjona-tunneli Ranassa
Käännös suomeksi
Fumaraasi

Malli Escherichia coli -bakteerin fumaraasin rakenteesta sitoutuneena omenahappoon
Fumaraasi eli fumaraattihydrataasi on entsyymi, joka katalysoi fumaarihapon reversiibeliä hydratoitumista omenahapoksi. Entsyymi on osa sitruunahappokiertoa ja sitä esiintyy kaikissa eliöissä. Fumaraasin EC-numero on EC 4.2.1.2.