stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kriūkai

| Kriūkai |
| --- | --- |
 Kriūkaita.
 vaakuna
 Kriūkai
 Koordinaatit: 55°03′50″N, 23°23′49″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Marijampolė
Kunnallispiiri:  Šakiain kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  371 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kriūkai on kauppala Lounais-Liettuassa, Marijampolėn läänissä, Šakiain kunnallispiirissä lähellä Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 371 asukasta.
Günter Deckert

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Günter Deckert Holmenkollenilla 1972. |  Günter Deckert Holmenkollenilla 1972. |  Günter Deckert Holmenkollenilla 1972. |  |
Maa:  Itä-Saksa
Yhdistetty
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Falun 1974 | Henkilökohtainen kilpailu |  |
Günter Deckert (14. syyskuuta 1950 Ehrenfriedersdorf, Saksi-Anhalt, Saksan demokraattinen tasavalta –24. marraskuuta 2005 Jahnsbach, Thum, Saksi-Anhalt, Saksa) oli saksalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti DDR:ää. Hänen seuransa oli SC Dynamo Klingenthal.
Deckert voitti nuorten maailmanmestaruuden Gosau Am Dachsteinissa vuonna 1970. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui yhdeksänneksi. Hän saavutti hopeaa Falunin MM-kilpailuissa 1974. Innsbruckin olympialaisissa 1976 hän oli kolmastoista.
Aktiiviuransa jälkeen Deckert työskenteli maastohiihtovalmentajana.
Orne (departementti)

Orne on Ranskan departementti numero 61, joka sijaitsee Ala-Normandian  hallinnollisella alueella. Nimensä se on saanut alueen halki virtaavan Ornejoen mukaan.
Historia

Ornen departementti perustettiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä tehdyn aluehallintouudistuksen myötä 4. maaliskuuta 1790, jolloin pantiin täytäntöön jo 22. joulukuuta 1789 tehty laki. Alue käsitti suurimman osan Ludvig XIII:n aikana vuonna 1636 perustettua Alençonin hallinnollista aluetta (Généralité d'Alençon).
Historia > Ornen alue antiikin aikana

Keltit asettuivat asumaan nykyisen Ornen departementin alueelle noin vuonna 500 eaa. He jakoivat alueen korostaen topografisia ja vesistöllisiä olosuhteita. Ennen roomalaisten tuloa alueelle aluetta hallitsi kolme kelttien ryhmää: aulerci-diablintesit (Perchen alueella), essuit (Essayn, heidän hallituskaupunkinsa ympäristössä) sekä sagiit (myöhemmässä Séesin hiippakunnassa).
Ensimmäisenä roomalaisten valtaa Galliassa vastaan nousivat aulercit. He hyökkäsivät Julius Caesarin legaattia Titurius Sabinusta vastaan. Aulercien johtajana toimi Viridovix, ja alueen asukkaat esittivät hyvin keskeistä roolia, kun yleinen roomalaisvastainen kansanousu tapahtui Galliassa Vercingetorixin johdolla. toinen kelttikansa essuit teki kuitenkin välittömästi liiton roomalaisten valloittajien kanssa, jolloin he saivat  mahdollisuuden päästä merkittäviin asemiin roomalaisten valloittajien aikana.
Saksit valtasivat nykyisen departementin alueen vuoden 286 jälkeen ja asettuivat kanaalin rannikkoalueelle. Suurten kansainvaellusten aika alkoi ja Rooman keisarikunta mureni.
Historia > Ornen alue ja keskiaika

Koko 300-luvun ajan barbaarit hyökkäilivät alueella ja vähensivät alkuperäisten asukkaiden alueita. Alkuperäiset asukkaat vastasivat hyökkäyksiin muodostamalla konfederaation Amorican eli nykyisen Bretagnen asukkaiden kanssa. Kun alueen asukkaat olivat torjuneet frankkien kuninkaan Klodvigin ensimmäisen hyökkäyksen vuonna 497, he tämän jälkeen kuitenkin alistuivat frankkien hallintoon. Alençon ja Séesin hiippakunta tulivat näin osaksi frankkien kuningaskuntaa. Tästä alkoi rauhallinen aikakausi, jolloin Esmesin, Séesin ja Alençonin kaupungit lisäsivät valtakunnallista merkitystään.
Noin 900-luvun alkupuolella maahantunkeutumisten aalto uusiutui. Normannit hävittelivät kaupunkeja ja maaseutua. Vuonna 911 alue, joka oli osa Neustrian kuningaskuntaa, luovutettiin normannien haltuun. Mutta rauha ei suinkaan palanut Alençonin alueelle. Alueen luovutti vuonna 943 Normandian herttua Rikhard I Bellémen herrojen eli Talvasin suvun hallintaan. Perheen sisäiset taistelut repivät aluetta.
Historian sivu kääntyi jälleen vuonna 1204. Ranskan kuningas Filip Auguste valloitti Alençonin alueen ja liitti siis myös Alençonin ja Prechen kreivikunnan valtakunnan alueeseen. Tämän jälkeen alueet olivat joko kuninkaan pojan tai veljen apanage-läänityksenä aina Ranskan vallankumoukseen saakka.
Satavuotisen sodan aikana Alençonin ja Perchen kreivikunnat vaihtoivat hallitsijaa tiuhaan. Vuonna 1449 Alençonin kreivi Jean II onnistui saamaan koko alueen hallintaansa englantilaisilta, jotka olivat valloittaneet alueen vuosina 1417–1419.
Historia > Ornen alue uudella ajalla

Protestanttinen reformi vaikutti syvällisesti myös Ormen alueella. Alueelle syntyi useita reformoituja yhteisöjä vuosien 1550 ja 1560 välisenä aikana. Uskonsotien aikakaudella Alençonin herttuakunnasta tuli siten taistelujen näyttämö. Tällöin katolisen ryhmittymän päämies Mayennen herttua sekä Navarran kuningas Henrik, tulevan Ranskan kuningas Henrik IV, ottivat yhteen useiden kaupunkien hallinnasta taisteltaessa.
Vuonna 159 Henrik IV otti haltuunsa Alençonin ja myi sen jälkeen vuonna 1605 koko herttuakunnan Württembergin herttualle Fredrik I:lle. Henrik IV:n puoliso Maria de' Medici osti kuitenkin herttuakunnan itselleen vuonna 1613.
Kardinaali Richelieu uudisti täysin vuonna 1636 Ranskan kuningaskunnan aluehallinnon. Alençonin herttuakunta lakkautettiin ja korvattiin yleishallinnolla, joka oli osa Normandian aluehallintoa, kuten olivat myös Rouenin ja Caenin kaupungitkin.
Historia > Nykyinen Orne

Vallankumouksen tuulet puhalsivat myös nykyisen Ornen alueella, ja eritoten huhtikuussa 1789 Perchen alueella oli vallankumouksellisia kapinoita. Vuonna 1790 perustettu Ornen departementti oli tapahtumien maakunnallisi keskuksia. Siellä ottivat yhteen erityisesti federalistisen ja vallankumouksen vastustajien ajatukset ja aktivistien toiminnat.
1800-luvulla Orne teollistui, kuten yleensä Ranskan pohjoisosa ja luoteisrannikko. Alueen ensimmäinen teollisesti tekstiilejä valmistava tuotantolaitos valmistui Ferté-Machén kaupunkiin vuonna 1862. Metalliteollisuus kehittyi voimakkaasti Ouchen kaupungin ympäristössä. Voimakkaan kasvun vertauskuva on Bohinin neulatehdas lähellä Aiglen kaupunkia. Samaan aikakauteen sijoittuu myös ensimmäisten rautateiden rakentaminen Ornen alueelle. Vuonna 1867 avattiin linja Flers-Argentan-L'Aigle-Pariisi.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Ornen departementista mobilisoitiin rintamalle 20 000 miestä. Alue oli brittisotilaiden taustatukialue, ja sinne sijoitettiin myös pohjoisten maakuntien evakoita, jotka olivat lähteneet pakoon saksalaisia sotilaita.
Ornen departementtia koettelivat myös toisen maailmansodan tapahtumat. Kesäkuusta 1940 saksalaiset valtasivat Alençonin. Mutta nopeasti onnistuttiin muodostamaan vastarintaliike, ja se aloitti toimintansa jo keväällä 1941 luomalla tehokkaan tiedusteluverkoston. Järjestelmä muotoutui vähitellen, ja kesäkuussa 1944 siihen osallistui noin 3 500 jäsentä.
Kenraali Leclercin osasto vapautti Alençon saksalaisten vallasta 12. elokuuta 1944. Sodan aikana paljon kärsinyt alue kuitenkin toipui nopeasti. Toipumisessa sen etuina olivat maantieteellinen sijainti ja ennen kaikkea voimakas väestönkasvu, jotka toimivat kasvutekijöinä seuraavien 30 vuoden aikana.
Maantiede ja ilmasto

Orenen departementti on osa Basse-Normandien aluetta. Se rajoittuu Euren, Eure-et-Loiren, Sarthen, Mayennen, Manchen sekä Calvadosin departementteihin. Orne on myös ainoa Normandian departementeista, jolla ei ole merirajaa.
Departementin ilmasto muodostuu eräänlaisesta Bretagnen valtamerellisen ilmaston ja Pariisin altaan mantereisen ilmaston sekoituksesta. Sen ansiosta siellä on erinomaiset edellytykset maanviljelylle, ja suosittua on varsinkin kurkunkasvatus. Ilmasto on melkoi lauhkea mereisen vaikutuksen vuoksi, mutta myös sen kohtalaisesta etäisyydestä. alueen ylänköseuduilla sateisuus on kuitenkin kohtalaisen runsasta, ja sen syynä on juuri merellinen ilmastoelementti, ja sen myötä kesät ovat myös sisämaan maakuntien ilmastoa viileämpiä.
Asujaimisto

Vuoden 1999 tilastojen mukaan departementissa oli 292 411 asukasta, joka oli mainittuna vuonna 0,49 prosenttia koko Ranskan väestöstä. Saman tilaston mukaan väestö oli 20,56 prosenttia Basse-Normandien alueen väestöstä, se on vähäväestöisin alueen departementeista. Vuodesta 1990 lähtien departementin väestö on jatkuvasti vähentynyt. Maaseuduksi luettavissa kunnissa asui väestöstä 55,09 prosenttia, ja maaseutuväestö sijoittui yhteensä 474 kuntayksikköön. Kaupunkiväestö puolestaan asui 31 kunnassa, jotka muodostivat 14 urbaania keskittymää.
Kulttuuri

Kirkollisessa kulttuurissa Ornen departementti muodostaa Séesin hiippakunnan, ja sen väestöstä suurin ja merkittävin osa kuuluu katolisen tunnustuksen piiriin.
Ruokakulttuurille ovat ominaista juustot ja muut perinteiset maataloustuotteet. Camembert-juusto on saanut nimensä Ornen departementissa sijaitsevan kylän mukaan, ja kansantarinan mukaan kyseinen juusto on kehitetty juuri siellä. Poiré on päärynöistä tehty siiderin tapainen alkoholijuoma, jonka tuotanto on alueelle tyypillista, kuten myös siiderin ja calvadosin tuotanto.
Alueen historiallisista monumenteista kannattaa mainita Séesin tuomiokirkko, Pin kansallinen hevossiittola, Ô de Mortréen linna, La chapelle-Montligeonissa sijaitseva Norte-Dame de Monteligeonin basilika sekä Saint-Christophe-le-Jajolet'n, Domfront'n, Couternen ja Carrougesin linnat.
Hallinto

Ornen departementin hallintorakenne muodostuu seuraavasti:
Alueella on kolme arrondissementtia eli valtionhallinnon aluetta:
Alençon, jossa sijaitsee varsinainen prefektuuri eli maaherran virastoa vastaava hallinto,
Argentan, jossa sijaitsee aliprefektuuri.
Mortagne au Perche, jossa sijaitsee toinen aliprefektuuri.
Alueella on 40 kantonia, jotka ovat pääsääntäisesti käytössä valtakunnallisina vaalipiireinä (enemmistövaalit),
Alueella on kaikkiaan 506 kuntaa, joiden yhteispinta-ala on 6 103 neliökilometriä,
Alue kuuluu alueen kouluasioista päättävän Caenin akatemian alaisuuteen.
Orne muodostaa Calvadosin ja Manchen kanssa Ala-Normandian alueen.
Aiheesta muualla

Préfecture (Arkistoitu – Internet Archive)
Conseil général/Aluenouvosto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ornen matkailu
Orne ja Normandia valokuvina
Ornen departementin kartta
Paasikiven I hallitus

| Paasikiven senaatti |
| --- | --- |
  Suomen tasavallan 2. hallitus
 
Toimikausi alkoi:  27. toukokuuta 1918
Toimikausi päättyi:  27. marraskuuta 1918
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Juho Kusti Paasikivi
Ministerien lukumäärä:  10
Hallituksen jättäneitä ministereitä (kuollut/eronnut/erotettu):  5
Ministerien lukumäärä yhteensä:  15
Hallituspuolueet:   Vanhasuomalaiset  Nuorsuomalaiset  RKP  Maalaisliitto 
Hallituksen asema:  porvarihallitus
Historia
Edellinen:  Svinhufvudin senaatti
Seuraava:  Ingmanin I hallitus
Paasikiven senaatti eli Paasikiven I hallitus oli Suomen tasavallan toinen senaatti eli hallitus. Se toimi 27. toukokuuta 1918 – 27. marraskuuta 1918 eli 185 päivää. Nimitys senaatti korvattiin hallitusta tarkoittavalla nimityksellä valtioneuvosto vasta seuraavan hallituksen aikana.
Valtionhoitaja P. E. Svinhufvud ja senaatin johtoon tullut Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja J. K. Paasikivi olivat kumpikin näkyviä monarkian kannattajia, ja molemmat halusivat entisen hallituksen ministerien jatkavan ja sen ohjelman pysyvän voimassa. Paasikiven hallituksella oli eduskunnan koko porvarillisen osan tuki, vaikka Maalaisliitto ja Nuorsuomalaisen puolueen K. J. Ståhlbergia kannattanut siipi vastustivat monarkiaa ajanutta linjaa. Maalaisliitto ei ottanut osaa hallituksen muodostamiseen ja sen edustajat Kyösti Kallio ja E. Y. Pehkonen jäivät hallitukseen omalla vastuullaan.
Hallituksen aloittaessa toimintansa siihen kuului kuusi nuorsuomalaista, viisi Suomalaisen puolueen edustajaa, kaksi maalaisliittolaista ja yksi ruotsalaisen kansanpuolueen edustaja. Lisäksi hallituksessa oli yksi ammattiministeri. Kaksi Suomalaisen puolueen edustajaa ja RKP:n Frey erosivat hallituksesta 29. kesäkuuta 1918. Maalaisliittolaiset erosivat elokuussa johtuen Paasikiven senaatin aktiivisuudesta kuninkaan valitsemiseksi.
Hallitusohjelma

J. K. Paasikivi ilmoitti hallituksensa tärkeimmäksi tavoitteeksi hallitusmuotokysymyksen ratkaisemisen. Paasikivi uhkasi eduskuntaa omalla erollaan ja ilmeisesti myös koko senaatin erolla, mikäli monarkiaa ei hyväksyttäisi. Muiksi tehtäviksi hän ilmoitti muiden muassa ulkopolitiikan kehittämisen, Itä-Karjalan kysymyksen ratkaisun, maan sisäisen järjestyksen palauttamisen, sotalaitoksen organisoinnin, elintarviketilanteen parantamisen, kapinavahinkojen selvittämisen ja edeltäneen Svinhufvudin hallituksen aloittaman sisäisen uudistusohjelman toteuttamisen.
Kokoonpano

| Salkku | Senaattori | Senaattori | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Senaatin varapuheenjohtaja (talousosaston kanslian päällikkö) |   | Juho Kusti Paasikivi | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Suomalainen |
| Ulkoasiaintoimituskunnan päällikkö |   | Otto Stenroth | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Oikeustoimikunnan päällikkö |   | Onni Eugen Aleksander Talas | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Sisäasiaintoimituskunnan päällikkö |   | Arthur Castrén | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Sisäasiaintoimituskunnan apulaispäällikkö |   | Alexander Frey | 27. toukokuuta 1918 | 29. kesäkuuta 1918 | Ruotsalainen kansanpuolue |
| Sota-asiaintoimituskunnan päällikkö |   | Wilhelm Alexander Thesleff | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Sitoutumaton |
| Valtiovaraintoimituskunnan päällikkö |   | Juhani Arajärvi | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Suomalainen |
| Kirkollis- ja opetustoimituskunnan päällikkö |   | Emil Nestor Setälä | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Maataloustoimituskunnan päällikkö |   | Kyösti Kallio | 27. toukokuuta 1918 | 17. elokuuta 1918 | Maalaisliitto |
| Maataloustoimituskunnan apulaispäällikkö |   | Eero Yrjö Pehkonen | 27. toukokuuta 1918 | 17. elokuuta 1918 | Maalaisliitto |
| Kulkulaitosten ja yleisten töiden toimituskunnan päällikkö |   | Jalmar Castrén | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Kauppa- ja teollisuustoimituskunnan päällikkö |   | Heikki Gabriel Renvall | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Nuorsuomalainen |
| Sosialitoimituskunnan päällikkö |   | Oskari Wilho Louhivuori | 27. toukokuuta 1918 | 29. kesäkuuta 1918 | Suomalainen |
| Elintarvetoimituskunnan päällikkö |   | Hjalmar Gabriel Paloheimo | 27. toukokuuta 1918 | 27. marraskuuta 1918 | Suomalainen |
| Salkuton senaattori |   | Samuli Sario | 27. toukokuuta 1918 | 29. kesäkuuta 1918 | Suomalainen |
1 2  Maalaisliiton senaattorit toimivat hallituksessa ilman puolueen parlamentaarista kannatusta.
Hallituksen puoluejakauma

| Puolue | Puolue | 27> 5.1918 | 27> 11.1918 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Nuorsuomalainen | 6 | 6 |
|  | Suomalainen | 5 | 3 |
|  | Maalaisliitto | 2 | – |
|  | ammattiministeri | 1 | 1 |
|  | Ruotsalainen kansanpuolue | 1 | – |
Lähde:
Monarkiahankkeen
keskeiset puuhamiehet, senaatin puheenjohtaja J. K. Paasikivi ja valtionhoitaja P. E. Svinhufvud.
Judrėnai

| Judrėnai |
| --- | --- |

 vaakuna
 Judrėnai
 Koordinaatit: 55°35′10″N, 21°48′11″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Klaipėda
Kunnallispiiri:  Klaipėdan kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  531
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Judrėnai on kauppala Länsi-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Klaipėdan kunnallispiirissä, lähellä Itämeren rannikkoa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 531 asukasta.
Susanna Paasonen

| Susanna Paasonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 49–50) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  mediatutkimuksen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto (FT 2002)
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  Mediatutkimus
Palkinnot:  Jutikkala-palkinto (2011)
Aiheesta muualla
susannapaasonen.org
Susanna Paasonen (s. 1975 Helsinki) on suomalainen tutkija ja Turun yliopiston mediatutkimuksen professori.
Elämä ja ura

Paasonen valmistui maisteriksi Turun yliopistosta 1997 elokuva- ja televisiotutkimuksesta. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2002. Hänen väitöskirjansa käsitteli internetin popularisointia ja sukupuolta. Paasonen nimitettiin mediatutkimuksen professoriksi Turun yliopistoon 1. elokuuta 2011 alkaen. Hän on työskennellyt myös Helsingin, Jyväskylän ja Tampereen yliopistoissa. MIT Press julkaisi lokakuussa 2011 Paasosen monografian Carnal Resonance: Affect and Online Pornography.
Paasonen alkoi tutkia nettipornoa 2000-luvun alussa. Tuolloin hän alkoi omaan sähköpostiinsa lähetetyn roskapostin perusteella selvittää minkälaista valtavirran nettiporno on. Sittemmin hän on julkaissut lukuisia pornografiaa käsitteleviä tekstejä sekä johtanut Siinä oli hämähäkki väärinpäin -pornomuistietoprojektia Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kansanrunousarkistoon.
2000-luvulla Paasonen onkin tullut tunnetuksi erityisesti pornotutkijana, vaikka hänen tutkimuksensa on keskittynyt laajemmin sosiaaliseen mediaan ja affektitutkimukseen. Hän on esiintynyt asiantuntijana esimerkiksi Riku Rantalan ja Tuomas Milonoffin juontaman Docventures-televisio-ohjelman pornoa käsitelleessä jaksossa, minkä lisäksi häntä on haastateltu useisiin pornoa ja seksuaalisuutta käsitteleviin juttuihin.
Suomalainen Tiedeakatemia myönsi Paasoselle akateemikko Eino Jutikkalan mukaan nimetyn ensimmäistä kertaa jaetun Jutikkala-palkinnon 14. marraskuuta 2011. Palkinnon suuruus oli 15 000 euroa. Vuonna 2020 Paasoselle myönnettiin yhdessä Kylie Jarrettin ja Ben Lightin kanssa Association of Internet Researchers -yhdistyksen vuosittainen Nancy Baym -kirjapalkinto MITP:n julkaisemasta teoksesta NSFW: Sex, Humor, and Risk in Social Media (2019).
Julkaisuja

Koivunen, Anu; Paasonen, Susanna & Pajala, Mari (toim.): Populaarin lumo: mediat ja arki.  (Turun yliopiston taiteiden tutkimuksen laitoksen julkaisuja, sarja A, n:o 46)  Turku:  Turun yliopisto, mediatutkimus, 2000.  ISBN 951-29-1793-9
Figures of fantasy: women, cyberdiscourse and the popular Internet.  Turku:  Turun yliopisto, 2002.  ISBN 951-29-2134-0
Consalvo, Mia & Paasonen, Susanna: Women and everyday uses of the internet: agency & identity.  New York:  Peter Lang, 2002.  ISBN 9780820461410
Nikunen, Kaarina; Paasonen, Susanna & Saarenmaa, Laura: Jokapäiväinen pornomme: media, seksuaalisuus ja populaarikulttuuri.  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-161-5
Paasonen, Susanna; Nikunen, Kaarina & Saarenmaa, Laura (toim.): Pornification: Sex and Sexuality in Media Culture.  Oxford; New York:  Berg, 2007.  ISBN 978-1-84520-703-8
Liljeström, Marianne & Paasonen, Susanna (toim.): Working with affect in feminist readings: disturbing differences.  London:  Routledge, 2010.  ISBN 9780415481397
Dahlgren, Susanne; Kivistö, Sari & Paasonen, Susanna (toim.): Skandaali!: suomalaisen taiteen ja politiikan mediakohut.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-44-0
Paasonen, Susanna: Carnal resonance: affect and online pornography.  Cambridge:  MIT Press, 2011.  ISBN 978-0-262-01631-5
Paasonen, Susanna: Pornosta.  Turku:  Eetos, 2015.  ISBN 978-952-67966-7-3
Hillis, Ken; Paasonen, Susanna & Petit, Michael (toim.): Networked affect.  Cambridge:  MIT Press, 2015.  ISBN 978-0-262-02864-6
Paasonen, Susanna (2018). Many Splendored Things: Thinking Sex and Play. London: Goldsmiths Press. ISBN 9781906897826.
Paasonen, Susanna, Jarrett, Kylie, Light, Ben: NSFW: Sex, humor, and risk in social media.  Cambridge, Massachusetts:  MIT Press, 2019.  ISBN 9780262043052
Paasonen, Susanna, Attwood, Feona, McKee, Alan, Mercer, John, Smith, Clarissa: Objectification: On the difference between sex and sexism.  Lontoo:  Routledge, 2020.  ISBN 9780367199111
Sundén, Jenny, Paasonen, Susanna: Who's laughing now? Feminist tactics in social media.  Cambridge, Massachusetts:  MIT Press, 2020.  ISBN 9780262044721
Paasonen, Susanna. Dependent, Distracted, Bored: Affective Formations in Networked Media. Cambridge, Massachusetts: MIT Press, 2021. ISBN 9780262045674.
Neves, Joshua, Chia, Aleena, Paasonen, Susanna & Sundaram, Ravi: Technopharmacology. Minneapolis: Minnesota, 2022. ISBN 1452968039.
Aiheesta muualla

Susanna Paasosen verkkosivut
Susanna Paasonen Turun yliopiston verkkosivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Josvainiai

| Josvainiai |
| --- | --- |

 vaakuna
 Josvainiai
 Koordinaatit: 55°14′49″N, 23°49′59″E 
Valtio:  Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunnallispiiri:  Kėdainiain kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 545
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Josvainiai on kauppala keskisessä Liettuassa, Kėdainiain kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä Šušvė-joen rannalla. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 545 asukasta. Josvainiain etäisyys Kėdainiaista on noin 10 km lounaaseen päin.
Philibert Tsiranana

| Philibert Tsiranana |
| --- | --- |
 Philibert Tsiranana vuonna 1962.
Madagaskarin 1. presidentti
 1. toukokuuta 1959–11. lokakuuta 1972  
Seuraaja:  Gabriel Ramanantsoa
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. lokakuuta 1912 Ambarikorano, Madagaskar
Kuollut: 16. huhtikuuta 1978 (65 vuotta) Antananarivo, Madagaskar
Puoliso:  Justine Tsiranana
Tiedot
Puolue:  PSD
Philibert Tsiranana (12. lokakuuta 1912 – 16. huhtikuuta 1978) oli madagaskarilainen poliitikko ja maansa ensimmäinen presidentti.
Tsiranana syntyi Mahajangan maakunnassa Madagaskarin pohjoisella rannikolla. Hän oli etniseltä taustaltaan tsimihety. Tsiranana opiskeli Ranskassa ja toimi Tananarivem teknisen koulun opettajana.  Hän  nousi Madagaskarin parlamentin alahuoneeseen. Tsiranana sai vuonna 1956 yhden Madagaskarin kolmesta paikasta Ranskan kansalliskokouksessa.
Tsiranana oli mukana perustamassa maltillista sosiaalidemokraattipuoluetta, joka kannatti Madagaskarin itsehallinnollisuutta. Hänestä tuli maansa pääministeri vuonna 1958.
Madagaskar itsenäistyi vuonna 1960, jolloin Tsiranana nousi sen ensimmäiseksi presidentiksi.
Tsiranana erosi vuonna 1972 ja luovutti vallan kenraali Gabriel Ramanantsoalle.
Tsirananan poika Philippe oli ehdolla Madagaskarin presidentinvaalissa 2006.
Ismene

Ismene (oik.) ja Tydeus kuvattuna korinttilaisessa amforassa.
Ismene (m.kreik. Ἰσμήνη) oli kreikkalaisessa mytologiassa Oidipuksen ja tämän äidin ja puolison Iokasten tytär sekä Antigoneen sisar. Hän esiintyy useissa Sofokleen näytelmissä, ennen kaikkea tragedioissa Oidipus Kolonoksessa ja Antigone.
Oidipus jätti Theban kuninkaankruunun kahdelle pojalleen, Eteokleelle ja Polyneikeelle, jotka suostuivat vuorottelemaan hallitsijoina. Ensimmäisen vuoden jälkeen Eteokles kieltäytyi kuitenkin luovuttamasta kruunua Polyneikeelle, ja tämä hyökkäsi Thebaan sotaretkellä, joka tunnetaan nimellä seitsemän Thebaa vastaan. Molemmat veljekset kuolivat taistelussa.
Kuningas Kreon nousi valtaistuimelle ja kielsi ketään hautaamasta Polyneikesta. Polyneikeen sisar Antigone uhmasi kuitenkin käskyä, ja Kreon määräsi tämän haudattavaksi elävältä. Silloin Antigoneen sisar Ismene ilmoitti auttaneensa Antigonea ja vaati itselleen samaa kohtaloa. Jumalat puuttuivat kuitenkin peliin eivätkä hyväksyneet Kreonin päätöstä. Kreon kumosi käskynsä ja hautasi itse Polyneikeen.
Krakės

| Krakės |
| --- | --- |
 Kauppalan keskustaa
 vaakuna
 Krakės
 Koordinaatit: 55°24′30″N, 23°43′30″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Kaunas
Kunnallispiiri:  Kėdainiain kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  991
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krakės on kauppala keskisessä Liettuassa, Kėdainiain kunnallispiirissa, Kaunasin läänissä Šušvėjoen rannalla. Vuonna 2001 kauppalassa asui 991 asukasta.
Kuvia

Kauppalan keskustaa.
Kauppalan keskustaa.