stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stadtpfarrkirche

Stadtpfarrkirche.
Stadtpfarrkirche on kirkko Grazissa, Itävallan toiseksi suurimmassa kaupungissa.
Kirkon historia alkaa vuodesta 1440, jolloin keisari Fredrik III rakennutti pienehkön kappelin Grazin entiseen juutalaiskaupunginosaan. Dominikaanit, joiden hallussa kappeli oli, muuttivat sen kolmilaivaiseksi goottilaista arkkitehtuuria edustavaksi kirkoksi. Dominikaanit joutuivat lähtemään kirkosta vuonna 1585, kun arkkiherttua Kaarle II muutti kirkon kunnalliseksi pitäjänkirkoksi.
1800-luvulla kirkon barokkiaikaiset alttarit korvattiin uusgoottilaisilla alttareilla. Barokkinen Johannes Nepomukin kappeli on kuitenkin säilynyt. Sen rakennutti alun perin Josef Hueber. Kirkon urut ovat puolestaan peräisin vuodelta 1970. Urut rakennutti vorarlbergiläinen yritys Rieger.
Kirkon torni valmistui vuoden 1780 tienoilla, ja sen suunnitteli arkkitehti Joseph Stengg.
Camp Al-Adala

Camp Al-Adalan pääportti
Camp Al-Adala, Camp Justice tai Camp Banzai on Yhdysvaltojen johtaman liittouman käyttämä sotilastukikohta Tigris-joen rannalla Khadimiyassa, Bagdadin koillisosassa Irakissa. Tukikohta luovutettiin myöhemmin irakilaisille, ja se on Irakin armeijan ja poliisivoimien yhteishallinnassa.
Yhdysvaltojen armeijan sotilaat nimesivät tukikohdan alun perin Camp Banzaiksi, mutta syyskuussa 2004 nimi muutettiin muotoon Camp Justice (Oikeuden leiri), koska haluttiin välttää irakilaisia provosoivia termejä osana maan rauhoittamispyrkimyksiä. Tukikohdassa on vankila, jossa arvioidaan olevan toistasataa vastarintaliikkeen tukemisesta epäiltyä vankia. Laitoksessa tapahtui useita ihmisuhreja vaatinut pakoyritys joulukuussa 2005.
Irakin entinen presidentti Saddam Hussein, hänen velipuolensa Barzan Ibrahim al-Tikriti ja vallankumousistuimen puheenjohtaja Awad Hamed al-Bandar teloitettiin hirttämällä Camp al-Adalassa joulukuussa 2006 ja tammikuussa 2007.
Brad Falchuk

| Brad Falchuk |
| --- | --- |
 Falchuk vuoden 2011 Comic-Conissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1971 
Ammatti:  Televisio-ohjaaja Televisiokäsikirjoittaja Televisiotuottaja
Puoliso:  Gwyneth Paltrow (2018-)
Brad Falchuk (syntynyt n. 1971 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Nuoruus

Falchuk kävi nuorena Beaver Country Day School -koulua, Massachusettsin Newtonissa. Hän kävi myöhemmin myös Yhdysvaltain elokuvainstituuttia ja valmistui Hobart and William Smith Colleges -koulusta.
Ura

Brad Falchuk tunnetaan parhaiten töistään televisiosarjoissa Muodon vuoksi, Glee ja American Horror Story. Falchukin ura alkoi käsikirjoittajana sarjoissa Tehtävä: Maa (2001–2002) ja Veritas: The Quest (2003), joiden jälkeen hän alkoi työstää sarjaa Muodon vuoksi vuonna 2003. Sarjan tultua päätökseen 6. tuotantokauden jälkeen, Falchuk ja kyseisen sarjan luoja Ryan Murphy päättivät keskittyä enemmän kevyempään aiheeseen, ja päätyivät luomaan uuden musikaalisarjan Glee yhdessä Ian Breannin kanssa vuonna 2009. Vuonna 2011 Murphy ja Falchuk loivat yhteistyössä uuden kauhu-/draamasarjan American Horror Story, joka sai ensiesityksensä 5. lokakuuta 2011.
Yksityiselämä

Falchuk kihlautui tammikuussa 2018 näyttelijä Gwyneth Paltrown kanssa, pari vihittiin saman vuoden syyskuussa.
Filmografia > Televisiosarjat

Tehtävä: Maa (2001–2002)
Meaning of Death (2001)
Veritas: The Quest (2003)
Muodon vuoksi (2003–2010)
Glee (2009–2015)
American Horror Story (2011–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Brad Falchuk Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Boris Savinkov

| Boris Viktorovitš Savinkov |
| --- | --- |

Venäjän väliaikaisen hallituksen komissaari ja varaministeri
 huhtikuu 1917 – marraskuu 1917  
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1879 Harkova
Kuollut: 7. toukokuuta 1925 (46 vuotta) Moskova
Ammatti:  vallankumouksellinen, kirjailija, poliittinen johtaja
Tiedot
Puolue:  Sosialistivallankumouksellinen puolue
Boris Viktorovitš Savinkov (ven. Бори́с Ви́кторович Са́винков, kirjallinen salanimi V. Ropšin, В. Ро́пшин; 31. tammikuuta (J: 19. tammikuuta) 1879 Harkova – 7. toukokuuta 1925 Moskova) oli venäläinen sosialistivallankumouksellinen, kirjailija, väliaikaisen hallituksen jäsen sekä yksi bolševikkien vastaisen taistelun ja valkoisten emigranttien johtajista.
Elämäkerta

Boris Savinkovin isä oli liberaalien näkemystensä takia erotettu varsovalainen tuomari. Äiti oli taidemaalari Nikolai Jarošenkon sisar ja toimi myöhemmin kirjailijana. Vanhin veli oli sosiaalidemokraatti, joka kuoli karkotettuna Jakutiassa.
Elämäkerta > Vallankumouksellisen toiminnan alku

Savinkov opiskeli Varsovassa lukiossa, jossa hän tutustui Ivan Kaljajeviin. Vuonna 1897 hän pääsi Pietarin yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Vuonna 1898 hän kuului sosiaalidemokraattisiin ryhmiin. Vuonna 1899 hänet pidätettiin, mutta päästettiin pian vapaaksi. Samana vuonna hänet erotettiin Pietarin yliopistosta opiskelijalevottomuuksiin osallistumisen takia. Vuosina 1899–1900 hän jatkoi opintojaan Berliinin ja Heidelbergin yliopistoissa. Vuonna 1901 Savinkov toimi marksilaisen Taisteluliitto työväenluokan vapauttamiseksi -järjestön propagandistina Pietarissa. Vuonna 1902 hänet pidätettiin ja karkotettiin Vologdaan.
Pidätyksensä ja karkotuksensa aikana Savinkov alkoi kirjoittaa runoja ja kertomuksia, joista ensimmäinen julkaistiin moskovalaisessa Kurjer-lehdessä vuonna 1903. Vologdassa hän tutustui Nikolai Berdjajeviin, Aleksei Remizoviin ja tanskalaiseen kirjailijaan Aage Madelungiin. Vaimonsa, kirjailija Gleb Uspenskin tyttären välityksellä hän oli yhteydessä narodnikkeihin. Karkotettuna hän tutustui myös entiseen narodnikkiin ja sosialistivallankumouksellisten johtajaan Jekaterina Breško-Breškovskajaan.
Elämäkerta > Terroristi ja kirjailija

Vuonna 1903 Savinkov pakeni Geneveen, jossa hän liittyi sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestöön. Sen johtajan Jevno Azefin sijaisena hän toteutti muun muassa sisäministeri Vjatšeslav von Plehwen ja suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitšin murhat sekä osallistui kenraalikuvernööri Fjodor Dubasovin, sisäministeri Pjotr Durnovon, amiraali Grigori Tšuhninin, ministerineuvoston puheenjohtajan Pjotr Stolypinin sekä keisari Nikolai II:n murhayritysten valmisteluun. Vuodesta 1904 lähtien hän toimi myös sosialistivallankumouksellisen puolueen keskuskomitean jäsenenä. Vuonna 1906 Savinkov pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan Sevastopolissa, mutta hän onnistui pakenemaan Romanian kautta Ranskaan. Azefin paljastuttua ilmiantajaksi Savinkov johti sosialistivallankumouksellisten taistelujärjestöä aina sen lakkauttamiseen saakka vuonna 1911.
Teoksessaan Vospominanija terrorista (”Terroristin muistelmia”, 1908–1909) Savinkov kertoo sosialistivallankumouksellisten terroritoiminnasta. Salanimellä V. Ropšin kirjoitettu pienoisromaani Kon blednyi (”Tuhkanharmaa hevonen”, 1909) sisältää uskonnollissävytteisiä pohdintoja terrorismin oikeutuksesta. Vuodesta 1911 lähtien Savinkov keskittyi kirjalliseen toimintaansa asuen Ranskassa ja Italiassa. Vuosina 1912–1913 ilmestynyt romaani To, tšego ne bylo (”Se mitä ei ollut”) kertoo vuosien 1905–1907 vallankumouksesta. Ensimmäisen maailmansodan aikana Savinkov työskenteli pietarilaisten lehtien kirjeenvaihtajana vaatien sotaponnisteluja häiritsevän vallankumouksellisen toiminnan keskeyttämistä.
Elämäkerta > Väliaikaisen hallituksen jäsen

Savinkov palasi Venäjälle helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuussa 1917. Aluksi hän toimi väliaikaisen hallituksen komissaarina VIII armeijakunnassa ja lounaisrintamalla. Kenraali Lavr Kornilovin kannattajana hän vaati sodankäynnin jatkamista. Kesäkuussa Savinkov nimitettiin Aleksandr Kerenskin varamieheksi ja sotaministeriön johtajaksi. Kornilovin kapinayrityksen aikana elokuussa 1917 hän toimi myös Pietarin sotakuvernöörinä ja sotilaspiirin komentajana. Kapinan kukistuttua hän erosi kaikista tehtävistään. Hallitusta puolustanut, mutta Kornilovin vaatimuksia periaatteessa kannattanut Savinkov erotettiin sosialistivallankumouksellisesta puolueesta lokakuussa 1917. Niin sanottuun esiparlamenttiin hänet valittiin Kubanin alueen edustajana.
Elämäkerta > Bolševikkien vastainen toiminta

Lokakuun vallankumouksen jälkeen Savinkov osallistui aktiivisesti bolševikkien vastaiseen taisteluun. Kerenskin ja Pjotr Krasnovin johtaman vastavallankumouksellisen kapinan epäonnistuttua Savinkov pakeni Donille, jossa hän oli muodostamassa kenraali Mihail Aleksejevin johtamaa vapaaehtoisarmeijaa. Helmikuussa 1918 hän perusti Moskovassa kaartinupseereista koostuneen Isänmaan ja vapauden puolustusliiton, jonka tavoitteena oli neuvostovallan kaataminen, sotilasdiktatuurin pystyttäminen ja Saksan-vastaisen sodankäynnin jatkaminen. Jaroslavlin kapinan kukistuttua Nikolai Avksentjevin johtama Ufan hallitus lähetti hänet sotilasasiamieheksi Ranskaan.
Lännessä Savinkovista tuli yksi venäläisten emigranttien johtajista. Hän toimi yhteistyössä Aleksandr Koltšakin ja Anton Denikinin kanssa, etsi tukea länsiliittoutuneilta sekä osallistui vapaaehtoisarmeijan järjestämiseen Puolan ja Neuvosto-Venäjän välisen sodan aikana vuonna 1920. Puolassa Savinkov toimi Venäjän poliittisen komitean johtajana ja julkaisi Za svobodu (”Vapauden puolesta”) -nimistä sanomalehteä. Vuosina 1921–1923 Savinkov johti Isänmaan ja vapauden puolustuksen kansanliiton Neuvosto-Venäjää vastaan suunnattua terroritoimintaa. Venäjän kansalaissodan aiheuttamaa pettymystä hän purki Pariisissa vuonna 1923 ilmestyneessä pienoisromaanissa Kon voronoi (”Musta hevonen”).
Elämäkerta > Vangitseminen ja kuolema

Elokuussa 1924 Savinkov matkusti Pariisista Varsovaan, ylitti salaa Neuvostoliiton rajan ja joutui pidätetyksi Minskissä. Erään version mukaan hän meni Feliks Dzeržinskin asettamaan OGPU:n ansaan, toisen mukaan hän halusi itse solmia sopimuksen bolševikkien kanssa. Neuvostoliiton korkeimman oikeuden sotakollegio tuomitsi Savinkovin ammuttavaksi, mutta hänen kaduttuaan ja tunnustettuaan neuvostovastaisen toiminnan toivottomuuden tuomio muutettiin kymmenen vuoden vankeudeksi.
Virallisen ilmoituksen mukaan Savinkov teki itsemurhan heittäytymällä ulos vankilan ikkunasta. Tapahtumasta on esitetty muitakin versioita. Myös monet muut Savinkovin toimintaan ja maailmankatsomukseen liittyvät seikat ovat jääneet hämäriksi. Neuvostoliittolaisen tulkinnan mukaan hänen luonteenomaisia piirteitään olivat ”seikkailunhalu, kyynisyys ja julmuus, jotka ovat näkyvissä myös hänen kirjallisessa tuotannossaan”.
Aleksandr Solženitsynin ja muiden uudempien tutkimusten mukaan OGPU:n upseerit tappoivat Savinkovin vankilassa. Semjon Ignatjevin mukaan Josif Stalin valitti niin sanotun lääkärien salaliiton aikaan, että MGB oli vankien kuulusteluissa liian inhimillinen huudahtaen: ”Haluatteko olla humanistisempia kuin Lenin, joka käski Dzeržinskin heittää Savinkovin ikkunasta ulos?” Savinkovin palatessa Venäjälle Lenin oli todellisuudessa ollut kuolleena jo useita kuukausia.
Kirjallisuutta

Spence, Richard B.: Boris Savinkov: Renegade on the Left.  East European Monographs, 1991.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Meier, Irina: Evil Men Have No Songs: The Terrorist and Literatuer Boris Savinkov, 1879-1925.  University of South Carolina, 2016.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Wedziagolski, Karol: Boris Savinkov: Portrait of a Terrorist.  The Kingston Press, 1988.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Boris Savinkoville omistettu sivusto (venäjäksi)
Savinkovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
Stadtmitten metroasema

Stadtmitte on asema Berliinin metron linjoilla U2 ja U6. Linjoilla on omat asemansa, joita yhdistää kävelytunneli. U2:n asema avattiin 1. lokakuuta 1908 nimellä Friedrichstraße. 30. tammikuuta 1923 U6:n asema avattiin nimellä Leipziger Straße (unten), ja U2:n asema nimettiin Leipziger Straßeksi. 15. syyskuuta 1924 asemat nimettiin uudelleen: U2:n Friedrichstadt (Mohrenstraße) ja U6:n Friedrichstadt (Leipziger Str.). 1. helmikuuta 1936 Friedrichstadt-osa nimestä vaihdettiin Stadtmitteksi. U6:n asema suljettiin 13. elokuuta 1961. Vuonna 1970 U2:n aseman nimi lyheni nykyiseen muotoon. U6:n asema avattiin jälleen 1. heinäkuuta 1990. Myös U6:n aseman nimeksi vaihtui Stadtmitte 5. lokakuuta 1992. Asema on esteetön.
Christa Denton

Christa Denton (s. 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli tunnettu 1980-luvulla, jolloin hänet nähtiin muun muassa elokuvassa Paholaisen portti (1987). Hän esittää siinä Glenin (Dorff) sisaren Alin roolin.
Aiheesta muualla

Christa Denton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Solution .45

| Solution > 45.Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2007–2024
Tyylilaji:  melodinen death metal, alternative metal, Progressiivinen metalli, power metal
Kotipaikka:   Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Christian Älvestam, laulu   Jani Stefanovic, kitara   Patrik Gardberg, kitara   Rolf Pilve, rummut  
Entiset jäsenet:  Mikko Härkin, koskettimet   Anders Edlund, basso   Tom Gardiner, kitara  
Levy-yhtiö:  AFM  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solution .45 oli metallimusiikkia esittävä ruotsalainen yhtye.
Historia

Vuoden 2007 loppupuolella Jani Stefanovic perusti Christian Älvestamin kanssa   yhtyeen Solution .45.  Stefanovic korosti, että huolimatta vuonna 2008 Scar Symmetrysta eronneen Älvestamin jäsenyydestä yhtyeessä, se ei ole Scar Symmetryn kopio ja että yhtyeellä on ollut kappaleita valmiina jo ennen Älvestamin liittymistä. Syksyllä 2008 Tomas Johansson tuotti yhtyeen julkaiseman kahdeksan kappaletta sisältäneen demon.
Syyskuussa 2009 Solution .45 siirtyi Panic Room Studiosiin äänittämään ensimmäistä studioalbumiaan For Aeons Pastia. Useimpiin albumin kappaleisiin sanoitukset kirjoitti Dark Tranquilityn laulaja Mikael Stanne. Levy saatiin viimeisteltyä joulukuussa 2009. Sen julkaisi Euroopassa AFM Records ja Japanissa Marquee/Avalon. Julkaisupäivä oli Euroopassa 9. huhtikuuta 2010 ja Pohjois-Amerikassa 11. toukokuuta 2010.
23. tammikuuta 2010 yhtye ilmoitti kosketinsoittaja Mikko Härkinin lähtevän yhtyeestä, mutta hänen kerrottiin soittavan vielä yhtyeen uudella albumilla. Lisäksi yhtye ilmoitti 29. toukokuuta 2010 Stefanovicin lähtevän siitä ja Patrik Gardbergin liittyvän hänen tilalleen.
25. elokuuta 2010 Solution .45 julkaisi musiikkivideon kappaleelle ”Gravitational Lensing”. ”Lethean Tearsin” video oli alun perin tarkoitus julkaista vuoden 2010 lopulla, mutta sen julkaisu peruttiin. Kappaleen videon tekemistä jatkettiin vuonna 2011 helmikuun alussa ja se julkaistiin 30. heinäkuuta 2011.
11. elokuuta 2011 ilmoitettiin Stefanovicin paluusta yhtyeeseen, jossa oli nyt kolme kitaristia. Myöhemmin yhtye ilmoitti basisti Anders Edlundin poistumisesta yhtyeestä.
Vuoden 2014 puolivälissä yhtye siirtyi äänittämään samanaikaisesti toista ja kolmatta studioalbumiaan. Heinäkuun yhdeksäntenä päivänä 2014 ilmoitettiin Tom Gardinerin jättäneen yhtyeen.
31. elokuuta 2015 Solution .45:n ilmoitti virallisella facebook -sivullaan uuden albuminsa julkaisupäiväksi  20. marraskuuta 2015. Albumille annettiin myöhemmin nimeksi Nightmares in the Waking State: Part I. Part I:n julkaisun jälkeen Nightmares in the Waking State: Part II julkaistiin elokuussa 2016.
Vuoden 2023 tammikuussa yhtye ilmoitti uudesta albumista, jonka se odotti valmistuvan vuoden 2024 alkuun mennessä. Toukokuussa 2024 yhtye kuitenkin ilmoitti lopettavansa motivaation puutteen vuoksi.
Jäsenet

Christian Älvestam – laulu
Jani Stefanovic – kitara
Patrik Gardberg – kitara
Rolf Pilve – rummut
Jäsenet > Entiset jäsenet

Mikko Härkin – kosketinsoittimet
Anders Edlund – basso
Tom Gardner – kitara
Diskografia > Studioalbumit

For Aeons Past (2010)
Nightmares in the Waking State: Part I (2015)
Nightmares in the Waking State: Part II (2016)
Diskografia > Singlet

”Clandestinity Now” (2009)
”Perfecting the Void” (2015)
”Winning Where Losing Is All” (2015)
Käännös suomeksi
Christa Helm

Christa Helm (oik. Sandra Lynn Wohlfeil, 11. marraskuuta 1949 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat – 12. helmikuuta 1977 West Hollywood, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän alkoi seurustella vuonna 1965 Gary Clementsin kanssa, ja heille syntyi yksi lapsi. Lyhyeksi jääneen uransa aikana Helm ehti näytellä elokuvissa Legacy of Satan (1974) ja Let’s Go for Broke (1974) sekä televisiosarjoissa Starsky ja Hutch ja Wonder Woman. Helmikuussa 1977 hän kuoli 27-vuotiaana selvittämättömäksi jääneen väkivaltarikoksen uhrina.
Aiheesta muualla

Christa Helm Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Charles Templon

Charles Templon vuonna 2018.
Charles Templon (s. 26. joulukuuta 1986) on ranskalainen näyttelijä. Templon on näytellyt TV-sarjassa Kesärakkaus, jossa hänen roolihahmonsa on Alex Nelka. Sarjaa on tehty vuosina 2007 ja 2008.
Ylioppilaaksi päästyä Templonin oli tarkoitus opiskella oikeustiedettä, mutta opinnot Pariisin yliopistossa Nanterressa tyssäsivät alkuunsa.
Aiheesta muualla

Charles Templon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Storviken

| Storviken |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lemland
Koordinaatit:  60°02′31″N, 20°06′05″E
Järvinumero:  94.110.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  8  m tai 1  m 
Rantaviiva:  1,44 km 
Pinta-ala:  0,09 km² 
 fiStorviks Träsk 
Storviken on järvi Lemlandissa Ahvenanmaan eteläosassa. Sen pinta-ala on 9,2 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 11 kilometriä kaakkoon.
Maantiede

Storvikenin pituus etelästä pohjoiseen on 400 metriä, leveys lännestä itään on 340 metriä. Saaria ei ole. Järvi sijaitsee Lemlandin pääsaaren länsirannalla, sen lounaispuolella sijaitsee Hamnfjärden, joka on Ahvenanmeren lahti. Lemlandiin kuuluu noin 800 neliökilometriä Ahvenanmerta. Storvikenin rannat ovat osin soistuneet, Storvikenin ja Hamnfjärdenin välisellä kannaksella on asutusta. Storvikeniin virtaa laskuoja pohjoisesta peltomaan halki ja idästä metsämaan halki. Storvikenin etelärannalta lähtee laskuoja Mörkö sundiin, joka on salmi Lemlandin pääsaaren ja Mörkön välissä sijaitseva salmi.
Storviken (94.110.1.011) kuuluu Ahvenanmaan lounaiseen saaristoalueeseen (94.11), joka on toisen jakovaiheen vesistö Pohjoisen Ahvenanmeren päävesistöalueella (94). Lounaiseen saaristoalueeseen kuuluu seitsemäntoista järveksi luokiteltua vakavettä, joista Kungsöfjärden, Byträsk ja Storviken ovat laajimmat.
Lemlandin alueella sijaitsee neljätoista järveä, joista Västerviken on laajin. Seuraavaksi laajimmat ovat Byträsk ja Storviken.
Sinisiipitavi

| Sinisiipitavi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Lapasorsat Spatula
Laji::  discos
Kaksiosainen nimi
 Spatula discors  (Linnaeus, 1766) 
Synonyymit
 Anas discors 
 Sinisiipitavin levinneisyyskartta, johon on merkitty oranssilla lajin pesimisalue, keltaisella muuttoalue, sinisellä talvehtimisalue ja violetilla alueet, jolla lajia tavataan ympäri vuoden.
Katso myös
   Sinisiipitavi Wikispeciesissä   Sinisiipitavi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinisiipitavi (Spatula discors) on pieni sorsalintu.
Ulkonäkö ja koko

Äänitetty Yhdysvalloissa.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Sinisiipitavilla on siniharmaa pää, jossa on silmän edessä valkea raita. Lajilla on vaaleanruskea vartalo, valkea läikkä pyrstön tyvessä ja musta pyrstö. Siipiläikkä on sininen. Lennossa sinisiipitavi räpyttää siipiään kiivaasti. Pituus on 35–41 cm, siipien kärkiväli 65 cm ja paino 260–410 g.
Levinneisyys

Sinisiipitavi pesii Pohjois-Amerikan pohjois- ja keskiosissa ja muuttaa Keski- ja Etelä-Amerikkaan aina Chileen ja Argentiinaan asti. Euroopassa sitä tavataan tarhakarkulaisena tai muuttoretkien harhailijoina.
Suomessa sinisiipitavi on äärimmäisen harvinainen harhailija. Ensimmäinen havainto tehtiin keväällä 1972 Siuntion Störsvikissä. Vuoteen 2019 mennessä lajista olitiin tehty 22 havaintoa.
Lisääntyminen

Sinisiipitavi munii 6–15 munaa, jotka painavat noin 30 grammaa.
Ravinto

Sinisiipitavi syö kasveja sekä jonkun verran vesihyönteisiä ja kotiloita.
Aiheesta muualla

Sinisiipitavi Lintukuva-verkkopalvelussa
Koiras lennossa
Kaksi koirasta ja naaras Richmondissa, Kanadassa.
Anas discors
Brad De Veluwe

| Brad De Veluwe |
| --- | --- |
Syntynyt:  21. huhtikuuta 2008 (ikä 16)
Sukupuoli:  Ori
Rotu:  Lämminverinen ravihevonen
Synnyinmaa:   Suomi
Isä:  Andover Hall
Emä:  Amazing Ride
Autoennätys:  09,7aly
Tasoitusennätys:  12,3kp
Voittosumma:  1 141 155 €
Päivitetty:  7.9.2015
Brad De Veluwe (s. 21. huhtikuuta 2008) on suomalainen lämminverinen ravihevonen.
Hevosen omistaja ja kasvattaja on Oy Lars Ingman Ab Sipoosta. Sitä on valmentanut ja ohjastanut helsinkiläinen Tuomas Korvenoja. Oria on pidetty yhtenä kaikkien aikojen lahjakkaimmista suomalaisista ravihevosista. Nimensä hevonen on saanut näyttelijä Brad Pittin sekä hevosen omistavan Ingmanin perheen Hollannissa sijaitsevan maatilan mukaan.
Kaksi- ja kolmivuotiskaudet

Uransa kaksivuotiaana aloittanut Brad De Veluwe nousi eurooppalaiselle huipulle kolmivuotiskaudellaan vuonna 2011. Se voitti suuria ikäluokkakilpailuja Suomen lisäksi Ruotsissa, Norjassa sekä Italiassa. Ori saavutti ykkössijat muun muassa Suomen tärkeimmässä kolmivuotiaiden ikäluokkakilpailussa Kriteriumissa sekä Ruotsissa ravatussa E3-finaalissa.
Arvokkaimman voittonsa Brad De Veluwe juoksi marraskuussa Milanossa, jolloin se voitti Euroopan suurimman kolmivuotiskilpailun Gran Premio Orsi Mangellin. Voittoaika 11,6aly oli uusi ikäluokan Suomen ennätys. Hevonen teki kauden aikana myös kolme muuta Suomen ennätystä eri matkoilla.
Suurkilpailuvoitot herättivät suurta kiinnostusta suomalaisessa mediassa. Valmentaja Tuomas Korvenoja sekä omistajan edustaja Anders Ingman vierailivat Milanon kilpailun jälkeen muun muassa MTV3:n Huomenta Suomi -ohjelmassa. TV2:n Sisu-urheiluohjelma puolestaan seurasi Brad De Veluwen ja Korvenojan valmistautumista Kriteriumiin. Suomen Hippoksen järjestämässä yleisöäänestyksessä Brad De Veluwe valittiin vuoden hevoseksi 2011.
Nelivuotiskausi

Talvehdittuaan Ruotsissa Brad De Veluwe aloitti nelivuotiskautensa voitokkaasti huhtikuussa 2012. Heinäkuun alussa ori voitti Halmstadissa Sprintermästaren-kilpailun uudella nelivuotiaiden tuhannen metrin ratojen maailmanennätysajalla 09,7a. Syyskuussa Brad De Veluwe saavutti toisen suuren ikäluokkakilpailun Derbyn ykkössijan Vermossa. Myöhemmin syyskuussa se voitti Gelsenkirchenissä UET Grand Prix -kilpailun toisena suomalaissyntyisenä hevosena Jexpress Dahlian jälkeen.
Viisivuotiskausi

Brad De Veluwe aloitti viisivuotiskautensa maaliskuun lopussa 2013 voittamalla Vermossa järjestetyn perinteisen Helsinki-ajon. Sen ohjastajana toimi poikkeuksellisesti Mika Forss, koska Tuomas Korvenoja oli loukannut kätensä laskettelurinteessä tapahtuneessa onnettomuudessa. Kausi jatkui Seinäjoen Prix d’Etain Royalin sekä Vermon Finlandia-ajon kakkossijoilla.
Finlandia-ajon myötä hevonen sai kutsun Elitloppetiin. Sen karsintalähdössä juostu kolmas sija takasi paikan samana päivänä juostuun finaaliin, jossa Brad de Veluwe oli neljäs. Loppukauden aikana se juoksi Suur-Hollola-ajossa ja Ruotsissa Hugo Åbergs Memorialissa ja Jubileumspokalenissa. Kausi päättyi Vincennesin radalla juostuun 5-vuotiaiden Euroopan mestaruuteen, jonka finaalissa ori sijoittui toiseksi.
Brad De Veluwe ei kilpaillut kesällä 2014 jalkavamman vuoksi. Syksyllä 2014 se muutti Ruotsiin Reijo Liljendahlin valmennukseen. Vamma uusiutui keväällä 2015.