stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Yliopistokiinteistöt
Rakennushankkeita > Arvo 2

Lääke- ja terveystieteiden uudisrakennus Tampereen yliopiston Kaupin kampuksella on moderni oppimis- ja työskentely-ympäristö eri alojen ammattilaisille. Yhteiskäyttöisiin tiloihin sijoitetaan laboratorio-, opetus- ja toimistotiloja. Tilojen käyttäjiä ovat Tampereen yliopisto, Pirkanmaan sairaanhoitopiiri, Tampereen ammattikorkeakoulu sekä Tampereen teknillinen yliopisto. Rakennuksen pinta-ala noin 25,000 m2 ja sen on määrä valmistua vuonna 2016.
Rakennushankkeita > Oulun hammaslääketieteen uudisrakennus

Monikäyttäjäkohde Oulun yliopiston Kontinkankaan kampuksella on nykyaikainen hammaslääketieteen opetuksen, tutkimuksen ja suun terveydenhoidon keskittymä. Tilojen käyttäjiä ovat Oulun yliopiston hammaslääketieteen laitoksen lisäksi Oulun kaupungin suun terveydenhuolto ja Oulun ammattikorkeakoulun suuhygienistikoulutus. Rakennuksen pinta-ala on noin 10,000 m2 ja rakennuksen on määrä valmistua 2016-2017 vaihteessa.
Rakennushankkeita > Ruusupuisto

Vuonna 2015 valmistunut Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen uudisrakennus, johon sijoittuu myös Koulutuksen tutkimuslaitos ja avoin yliopisto Jyväskylän yliopiston Seminaarinmäellä. Rakennuksessa on opetus- ja tutkimustoimintaa ja se tuo koko tiedekunnan yhteisen katon alle mahdollistaen nykyaikaisen oppimisympäristön tilatehokkaan käytön. Rakennuksen koko on noin 8 800 kerrosneliömetriä.
Rakennushankkeita > Kampusareena

Kampusareena on vuonna 2015 valmistunut monikäyttäjäkohde Tampereen yliopiston Hervannan kampuksella. Kampusareena on  poikkitieteellinen kohtaamispaikka tutkijoille, opiskelijoille ja yrityksille. Käyttäjinä ovat Tampereen yliopisto ja yritykset. Rakennuksen pinta-ala on noin 13 500 m2.
Aiheesta muualla

Suomen Yliopistokiinteistöt Oy
| n k  Suomen valtio-omisteiset yhtiöt |
| --- | --- |
Erityistehtävät:  A-Kruunu  Alko  Business Finland  Cinia (77,5 %)  CSC – Tieteen tietotekniikan keskus (70,0 %)  DigiFinland (33,46 %)  FinnHEMS  Finnpilot Pilotage  Finnvera  FVR – Suomen rokotetutkimus (51,0 %)  Gasonia  Governia  Hansel (65,0 %)  HAUS kehittämiskeskus  Hevosopisto (25,0 %)  Ilmastorahasto  Itärata (51,0 %)  Kuntarahoitus (16,0 %)  Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic  Länsirata (51,0 %)  Maakuntien tilakeskus  Oppiva Invest  Solidium  STUK International  Suomen Erillisverkot  Suomen Ilmailuopisto (98 %)  Suomen Malmijalostus  Suomen Teollisuussijoitus  Suomi-rata (51,0 %)  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Teollisen yhteistyön rahasto (96,04 %)  Työkanava  Veikkaus  Yleisradio 
Strateginen intressi:  Arctia  Boreal Kasvinjalostus (65,0 %)  Finavia  Fingrid (36,9 %)  Gasgrid Finland  Gasum  Leijona Catering  Motiva  Neova (50,1 %)  Patria (50,1 %)  Posti Group  Suomen Lauttaliikenne  Suomen Siemenperunakeskus (22,0 %)  Suomen Viljava  Tapio  VR-Yhtymä 
Sijoitusintressi:  Edita Group  Finnair (55,8 %)  Fortum (51,26 %)  Kemijoki (50,1 %)  Neste (44,22 %)  SSAB (6,3 %)  Suomen Rahapaja 
Solidium:  Anora Group (19,4 %)  Elisa (10,0 %)  Konecranes (11,1 %)  Metso (14,9 %)  Nokia (5,8 %)  Nokian Renkaat (10,10 %)  Outokumpu (15,5 %)  Sampo (6,6 %)  Stora Enso (10,7 %)  Tieto-Evry (10,9 %)  Valmet (10,1 %) 
Päivitetty: 29. tammikuuta 2024
Kungfutselaisuus

Kungfutselainen pyhäkkö Nagasakissa Japanissa.
Kungfutselaisuus (儒學, Rúxué) on Kiinassa syntynyt moraalinen ja yhteiskunnallinen oppi, joka kehittyi kiinalaisen filosofin Kungfutsen (551–479 eaa.) opetuksista. Kungfutselaisuus pohjautuu Kiinassa kauan vallalla olleisiin instituutioihin ja pitkäaikaiseen kiinalaiseen käytäntöön, ja sen taustatekijöinä ovat muun muassa sukujärjestelmä ja siihen liittyvä esi-isien kultti.
Kungfutselaisuuden tärkeimmät hyveet ovat inhimillisyys, oikeudenmukaisuus, hyvät tavat, uskollisuus ja viisaus. Vastavuoroisuus kuten ylempien kunnioittaminen ja alempien suojelu on tärkeää. Kungfutselaisuuden perusperiaatteena on parantaa ja lisätä hyvinvointia yhteiskunnassa jalon käytöksen kautta, joka siirtyy ensin perheestä kaupunkiin, sitten yhteiskuntaan ja myöhemmin koko maailmaan. Tähän pyritään hyveellisellä elämällä.
Kungfutselaisuudella ei ole omaa jumalakäsitystä, mutta se on silti länsimaissa usein luokiteltu uskonnoksi. Kungfutselaisuuden keskeisimmät tekstit ovat Viisi klassikkoa ja Neljä kirjaa.
Historia > Kungfutse

Kungfutselaisuuden perusti Zhou-dynastian aikana elänyt poliittinen opettaja Kungfutse (551–479 eaa.). Kungfutsen elinaikana kevättä ja syksyä -kaudella Kiinassa oli useita toisiaan vastaan taistelevia kuningaskuntia. Ajan suuret muutokset saivat monet ajattelijat pohtimaan yhteiskunnallisia ongelmia. Ajanjaksoa kutsutaankin taistelevien valtioiden ja satojen filosofien aikakaudeksi.
Kungfutse oli tyytymätön aikansa moraaliin ja koetti elvyttää uudelleen arvomaailman, jonka hän uskoi olleen vallalla muinaisina kulta-aikoina. Kehitettyään oppinsa hän kiersi valtiosta valtioon etsien hallitsijaa, joka suhtautuisi siihen myönteisesti. Epäonnistuttuaan löytämään suopeaa ruhtinasta hän palasi kotiseudulleen Lu-valtioon ja omistautui opetustyöhön.
Kungfutselaisuus kehittyi vähitellen Kungfutsen opetusten pohjalta. Kiinassa kungfutselaisuutta ei ole nimetty Kungfutsen tai kenenkään muunkaan mukaan, vaan se tunnetaan ru-oppina eli kirjanoppineisuutena. Kungfutse ei myöskään koskaan perustanut omaa koulukuntaansa, vaikka hänellä olikin oppilaita. Kungfutselaisuudeksi oppia alettiin lännessä kutsua vasta 1800-luvulla.
Historia > Valtion viralliseksi opiksi

Kungfutsen jälkeen 300- ja 200-luvulla eaa. kungfutselaisuutta kehittivät filosofit Mengzi ja Xunzi. Tuohon aikaan kungfutselaisuus ei vielä ollut vallassa vaan kilpaili siitä useiden muiden koulukuntien kanssa. Kiinan ensimmäinen keisari Qin Shi Huangdi kannatti kungfutselaisuuden erään kilpailijan, lain koulukunnan eli legalismin oppeja ja vainosi kungfutselaisia ankarasti. Häntä seurannut Han-dynastia kuitenkin kohotti kungfutselaisuuden kaikkien muiden koulukuntien yläpuolelle ja antoi sille virallisen aseman Kiinan opetusjärjestelmän perustana.
Kungfutselaisuus koki tilapäisen laskukauden Han-dynastian romahduksesta 200-luvulla jaa. seuranneessa poliittisessa kaaoksessa. Sen kilpailijoiksi nousseet buddhalaisuus ja taolaisuus pystyivät antamaan ihmiselämälle hengellisen ulottuvuuden, mikä kungfutselaisuudesta puuttui.
Kungfutselaisuuden virallinen asema ei pääsääntöisesti johtanut muiden uskontojen tukahduttamiseen ja niiden edustajien vainoamiseen. Vuoden 845 jälkeen kungfutselaiset kuitenkin suostuttelivat Kiinan hallinnon vainoamaan buddhalaisia ja muiden ulkomaisten uskontojen edustajia.
Kungfutselaisuudessa syntyi 600-luvulta 1200-luvulle useita uudistusliikkeitä. Zhu Xin 1100-luvulla systematisoiman uuskungfutselaisuuden omaksui valtio opikseen, ja sen aseman oppi säilytti 1900-luvulle asti.
Historia > Aseman menetys

Kungfutselaisuus menetti asemansa valtion virallisena oppina keisarivallan kukistuttua Kiinassa 1912. Kiinan tasavallan alkuaikoina kungfutselaisuutta yritettiin sisällyttää perustuslakiin valtion virallisena ideologiana. Tätä protestoivat kuitenkin niin nuoret intellektuellit kuin kommunistitkin maan uudistamisen esteenä.
Vuonna 1949 perustettua Kiinan kansantasavaltaa hallinneet kommunistit hyökkäsivät aktiivisesti kungfutselaisia arvoja vastaan arvostellen samalla kungfutselaisuutta taantumukselliseksi voimaksi, joka esti yhteiskunnan kehityksen. Mao Zedongin valtakaudella kungfutselaisuus kiellettiin ja monia sitä harjoittavia temppeleitä suljettiin Kiinassa. Kungfutselaisuus sisälsi ajatuksia, joista Mao ei pitänyt. Maon kuoleman jälkeen kiinnostus alkoi jälleen kasvaa ja Maon valtakaudella suljettuja temppeleitä avattiin taas käyttöön.
1900-luvun lopulta alkaen valtaapitävä kommunistijohto alkoi jälleen suhtautua kungfutselaisuuteen suvaitsevasti, sillä se liittyy läheisesti kiinalaiseen perhejärjestelmään ja korostaa kurin ja järjestyksen merkitystä yhteiskunnassa. Kiinan koululaisille opetetaan kungfutselaisuuden klassikoista, joista on kuitenkin jätetty pois keisarillisia instituutioita käsitteleviä osia.
Nykyisin kungfutselaisuudella on noin 198 miljoonaa kannattajaa, joista 6–8 miljoonaa Kiinan ulkopuolella.
Jumalat ja henget

Kungfutselaisuutta ei pidetä uskontona, sillä siinä ei ole dogmaattisuutta eikä tuonpuoleisuutta käsitteleviä opinkappaleita tai jumaluuksia. Kungfutselaisuuteen liittyvät esi-isien palvonta ja usko Taivaaseen yli-inhimillisenä voimana ovat kungfutselaisuutta vanhempia kulttuurisia elementtejä.
Kiinassa palvottiin Kungfutsen aikana jumaluutena ”Taivasta” (天, tian). Se viime kädessä määräsi kaikkien maailmankaikkeuden elävien olentojen kohtalon, ja kaikki ihmisten instituutiot oli perustettu sen nimissä. Vallassa oleva hallitsija nautti aina ”Taivaan mandaattia” eli hallitsijan valtaoikeutta. Myös Kungfutse kunnioitti Taivasta eikä kieltänyt henkien olemassaoloa. Häntä kiinnosti kuitenkin lähinnä moraali ja ihmisyhteisö, ja hän halusi kääntää ihmisten huomion pois yliluonnollisista asioista.
Kungfutse kansanomaisti esi-isien palvonnan, jota häntä ennen harjoitettiin vain hovipiireissä. Hän katsoi, että sillä oli suuri merkitys perheen jatkuvuuden takaajana.
Jotkut alkoivat palvoa Kungfutsea itseäänkin jumalana ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja Kiinassa on useita Kungfutselle pyhitettyjä temppeleitä.
Keskeiset tekstit

Kungfutselaisuuden tärkeimmät kirjoitukset ovat Viisi klassikkoa (Laulujen kirja, Kirjoitusten kirja, Kevättä ja syksyä, Riitit ja Muutosten kirja) ja Neljä kirjaa (Keskustelut, Mengzi, Suuri oppi ja Tarkoituksen oppi). Näiden lisäksi kungfutselaisuuden kaanoniin kuuluvat Kuuliaisuuden kirja, Gongyangin kommentaarit, Guliangin kommentaarit ja sanakirja Erya.
Kungfutselaisuuden sijoittuminen valtioittain > Eniten kungfutselaisia suhteessa maan koko väestöön

Taiwan 33–80 %
Kiina 30 %
Hongkong 28 %
Macao 13,9 %
Singapore 8,5 %
Malesia 2,6 %
Etelä-Korea 0,2–1 %
Vietnam
Mauritius
Kirjallisuutta

Huotari, Tauno-Olavi & Seppälä, Pertti: Kiinan kulttuuri.  (5. tarkistettu painos (1. painos 1990))  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-15943-7
Kallio, Jyrki (suom. ja toim.): Avain kungfutselaisuuteen. Valittuja kirjoituksia kolmelta vuosituhannelta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2022.  ISBN 978-952-345-158-2
Kungfutse: Mestari Kongin keskustelut. Kungfutselaisuuden ydinolemus.  ((Lúnyǔ, noin 475–221 eaa.) Suomentanut ja selityksin varustanut sekä taustoittavat luvut kirjoittanut Jyrki Kallio)  Helsinki:  Gaudeamus, 2014.  ISBN 978-952-495-337-5
Smart, Ninian: Uskontojen maailma.  ((The World’s Religions, 1989/1998.) Suomentaneet Livia Hekanaho ym)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-18137-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Confucius. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Neo-Confucian Philosophy. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Kungfutselaisia tekstejä
| --- | --- |
Neljä kirjaa:  Suuri oppi  Tarkoituksen oppi  Keskustelut  Mengzi 
Viisi klassikkoa:  Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Riitit  Muutosten kirja  Kevättä ja syksyä -vuosikirjat 
Kolme kommentaaria:  Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan 
Kolmetoista klassikkoa:  Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Zhouli  Yili  Riitit  Muutosten kirja  Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan  Keskustelut  Erya  Xiaojing  Mengzi 
Muita:  Musiikin kirja  Kongzi Jiayu  Xunzi 
Kungfutsen patsas pyhäkössä Pekingissä.
Rituaalien kirja, yksi Viidestä klassikosta
Taivaan temppeli, 1420. Kungfutse ei koskaan puhunut jumaluudesta vaan viittasi aina vain ”Taivaaseen (Tian)”. Maailmaa ajatellaan ohjaavan persoonaton mutta tahtova Taivas. Taivaan temppelissä rukoiltiin jumalalta hyvää satovuotta. Temppeli oli myös valtakunnan pyhin paikka.
Rodeo (yhtye)

Rodeo on Anna Puun, Erin Anttilan ja Ida Paulin vuonna 2024 muodostama kokoonpano, jonka ensimmäinen single "Ensimmäinen rodeo" ilmestyi loppuvuodesta 2024. Yhtyeen musiikki perustuu monenlaisiin pop- ja kantrivaikutteisiin sekä moniääniseen stemmalauluun, debyytialbumi ilmestyy huhtikuussa 2025 Warner Music Finlandin kautta. Alkuperäinen idea kokoonpanosta oli syntynyt vuonna 2021 Anna Puun ja Erinin toimesta, Ida Paulin mukaan pyytäminen oli Anttilan ajatus.
Kokoonpanon ensiesiintyminen on tapahtunut Vain elämää-ohjelmassa 2023 ennen yhtyeen varsinaista julkituloa, ensimmäinen virallinen esiintyminen on kuitenkin nopeasti ennakkoon loppuunmyyty levynjulkistuskeikka Tavastialla 25. huhtikuuta 2025. Yhtyeen tarkoitus on toteuttaa projektiluonteisesti yhteinen levy ja palata sen jälkeen soolourilleen. Vastaavia yhteislevytyksiä ja niihin liittyviä kiertueita ovat tehneet muun muassa Yhdysvaltalaiset kantriartistit Emmylou Harris, Dolly Parton ja Linda Ronstadt.
Diskografia > Singlet

Ensimmäinen rodeo (2024)
Häkkilintu (2024)
Ttr1 51

Ttr1 51 Oulussa syyskuussa 2023.
Ttr1 51 Hyvinkäällä elokuussa 2012.
Ttr1 51 eli Emma on alun perin VR:n, nykyisin Sweco Finland Oy:n omistama radantarkastusvaunu. Vaunu on tyyppiä Plasser & Theurer EM-120. Se on otettu käyttöön heinäkuussa 2003 ja sen hankintahinta kohosi lähes neljään miljoonaan euroon. Vaunu korvasi entisen Emman roolissa olleen radantarkastusvaunun nimeltään Et 66. Sen tehtävänä on tuottaa reaaliajassa erilaista tietoa muun muassa kiskojen kunnosta, radan geometriasta sekä ajolangan asemasta ja asennosta. Tarvittaessa Ttr1 51 pystyy tekemään rataosuuksien tarkastuksia yhdessä Elliksi kutsutun mittausvaunun (A16) kanssa. Pendolino-junien käyttämät rataosuudet se käy läpi kuusi, muiden matkustajajunien käyttämät kolme ja muut rataosuudet kaksi kertaa vuodessa. Vaunu voi tehdä mittaustehtäviä korkeintaan 120 kilometrin tuntinopeudella.
Emma oli mukana Digirata-hankkeessa toteutetuissa kaupallisten mobiiliverkkojen mittauksissa. Mittausten tarkoituksena oli selvittää verkkojen soveltuvuus tulevan ETCS-kulunvalvonnan käyttöön. Mittaukset toteutettiin kevään ja kesän 2022 aikana. Ennen mittauksia Emma teipattiin vihreään Digirata-väritykseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ttr1 51 Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Sebastián Piñera

| Sebastián Piñera |
| --- | --- |
 Piñera vuonna 2023
Chilen 35. presidentti
 11. maaliskuuta 2010 – 11. maaliskuuta 2014  
Edeltäjä:  Michelle Bachelet
Seuraaja:  Michelle Bachelet
Chilen 37. presidentti
 11. maaliskuuta 2018 – 11. maaliskuuta 2022  
Edeltäjä:  Michelle Bachelet
Seuraaja:  Gabriel Boric
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. joulukuuta 1949 Santiago de Chile
Kuollut: 6. helmikuuta 2024 (74 vuotta) Rancojärvi, Chile
Kansalaisuus:  chileläinen
Puoliso:  Cecilia Morel
Lapset:  4
Tiedot
Puolue:  Renovación Nacional
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
sebastianpinera.cl
Miguel Juan Sebastián Piñera Echenique (1. joulukuuta 1949 – 6. helmikuuta 2024) oli chileläinen liikemies ja poliitikko, joka toimi Chilen presidenttinä vuosina 2010–2014 sekä 2018–2022. Maaliskuussa 2022 hänen seuraajakseen tuli Gabriel Boric.
Tausta ja yksityiselämä

Piñera syntyi Santiagossa vuonna 1949 José Piñera Carvallon (1917–1991) ja Magdalena Echenique Rozasin kolmanneksi lapseksi. Yhteensä perheessä oli lapsia seitsemän. Vuonna 1950 perhe muutti New Yorkiin, jossa Piñeran isä työskenteli Chilen YK:n suurlähettiläänä. Perheen palattua Chileen vuonna 1955 Piñera aloitti koulunkäynnin maineikkaassa Colegio del Verbo Divino -koulussa.
Vuonna 1971 Piñera valmistui insinööriksi Chilen paavillis-katolinen yliopistosta luokkansa parhaimpana. Piñera väitteli sittemmin taloustieteen tohtoriksi Harvardissa. Hän ansaitsi suuren osan omaisuudestaan 1970-luvun lopulla, kun luottokortit otettiin käyttöön Chilessä. Hän hankki myöhemmin omistukseensa Chilevisión-televisiokanavan sekä osuuden LAN Airlines -lentoyhtiöstä ja Colo-Colo-jalkapallojoukkueesta. Vuonna 2023 Forbes arvioi Piñeran omaisuudeksi 2,9 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Piñera oli naimisissa Cecilia Morelin kanssa vuonna 1973. Pari sai neljä lasta.
Piñeran setä, Bernardino Piñera, oli pappi ja kuollessaan 104-vuotiaana vuonna 2020 maailman vanhin roomalaiskatolinen piispa. Äitinsä puolesta Piñera oli myös kaukaista sukua Inkavaltakunnan hallitsija Huayna Capacille.
Poliittinen toiminta

Piñera toimi senaattorina vuosina 1990–1998 ja johti oikeistolaiseen Alianza por Chile -liittoumaan kuuluvaa Renovación Nacional -puoluetta vuosina 2001–2004.
Piñera pyrki Chilen presidentiksi vuosien 2005–2006 ja 2009–2010 vaaleissa, joista jälkimmäisessä hän sai enemmistön äänistä ja hänet valittiin presidentiksi.
Piñera astui virkaan 11. maaliskuuta 2010. Virkaanastujaisten aikaan Chilessä koettiin helmikuun maanjäristyksen jälkijäristyksiä. Piñera joutui heti valtakautensa alussa  kohtaamaan pari viikkoa aiemmin tapahtuneen maanjäristyksen jälleenrakentamisvaatimukset. Virkaanastujaisten jälkeen hän matkusti maanjäristyksestä kärsineeseen Constitucióniin. Hän allekirjoitti lakiesityksen, jonka tarkoituksena oli 40 000 peson arvoisen apukupongin jakaminen 4,2 miljoonalle köyhälle lapselle.
Piñera on monesti yhdistetty Augusto Pinochetin diktatuuriin muun muassa siksi, että hänen veljensä toimi Pinochetin ministerinä. Kansanäänestyksessä vuonna 1988 hän kuitenkin äänesti Pinochetin hallintoa vastaan. Hän oli maltillinen demokraatti, joka arvosteli Chilen autoritaarista oikeistoa.
Kesäkuusta 2011 lähtien opiskelijat osoittivat kuukausia mieltään vaatien ilmaista ja laadukasta koulutusta. Mielenosoitukset alkoivat 9. toukokuuta ympäristönsuojelijoiden mielenosoituksilla Patagoniaan rakennettavaksi hyväksyttyjä viittä patoa vastaan. Opiskelijoiden mielenosoitukset alkoivat 12. kesäkuuta. Karabineerien hajotettua opiskelijoiden mielenosoituksen CUT-ammattiliitto ryhtyi elokuussa kahden päivän tukiyleislakkoon.
Chilen perustuslaki estää saman henkilön toimimisen presidenttinä kaksi peräkkäistä kautta, joten Piñera ei voinut olla ehdolla vuonna 2013. Hänen seuraajakseen valittiin aiemminkin presidenttinä toiminut Michelle Bachelet, joka aloitti toisen virkakautensa maaliskuussa 2014.
Seuraavissa vaaleissa oli sitten taas Piñeran vuoro, ja voitettuaan joulukuun 2017 presidentinvaalit oli taas maaliskuusta 2018 lähtien Chilen presidentti. Maaliskuussa 2022 hänen seuraajakseen nousi Gabriel Boric.
Kuolema

Piñera kuoli helmikuussa 2024 helikopterionnettomuudessa Chilen eteläosissa. Kolme muuta helikopterissa ollutta pelastui.
Kunnianosoituksia

Chilen ansioritarikunta ketjulla (Chile, 2010, suurmestari)
Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi (Norja, 2019)
Isabella Katolilaisen ritarikunta ketjulla (Espanja, 2011)
Perun auringon ritarikunnan suurristi timantein (Peru, 2010)
Boyacá-ritarikunta ketjulla (Kolumbia, 2010)
Etelän Ristin ritarikunta ketjulla (Brasilia, 2010)
Manuel Amador Guerreron ritarikunta ketjulla (Panama, 2013)
Kansallinen ansioritarikunta ketjulla (Paraguay, 2021)
Asteekkikotkan ritarikunta ketjulla (Meksiko)
Galleria

Piñeron vaakuna, jossa Chilen ansioritarikunnan ketju.
Sebastián Piñera presidentinvaaliväittelyssä (National Press Association, Talca, Chile).
Piñero ja Donald Trump Valkoisessa talossa vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sebastián Piñera Wikimedia Commonsissa
| n k  Chilen presidentit |
| --- | --- | --- |
|  Blanco Encalada  Freire  Pinto Díaz  Prieto  Bulnes  Montt Torres  Pérez  Errázuriz Zañartu  Pinto Garmendia  Santa María  Balmaceda  Montt Álvarez  Errázuriz Echaurren  Riesco  Montt Montt  Barros Luco  Sanfuentes  Alessandri Palma  Figueroa  Ibáñez del Campo  Montero  Aguirre Cerda  Ríos  González Videla  Alessandri Rodríguez  Frei Montalva  Allende  Pinochet  Aylwin  Frei Ruiz-Tagle  Lagos  Bachelet  Piñera  Bachelet  Piñera  Boric  |  Blanco Encalada  Freire  Pinto Díaz  Prieto  Bulnes  Montt Torres  Pérez  Errázuriz Zañartu  Pinto Garmendia  Santa María  Balmaceda  Montt Álvarez  Errázuriz Echaurren  Riesco  Montt Montt  Barros Luco  Sanfuentes  Alessandri Palma  Figueroa  Ibáñez del Campo  Montero  Aguirre Cerda  Ríos  González Videla  Alessandri Rodríguez  Frei Montalva  Allende  Pinochet  Aylwin  Frei Ruiz-Tagle  Lagos  Bachelet  Piñera  Bachelet  Piñera  Boric  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Chile 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC  IdRef
Hannes Ryömä

| Hannes Ryömä |
| --- | --- |
 Hannes Ryömä 1920-luvun alussa.
Suomen valtiovarainministeri
 Tannerin hallitus 13.12.1926–17.12.1927  
Edeltäjä:  Kyösti Järvinen
Seuraaja:  Juho Niukkanen
Suomen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri
 Cajanderin III hallitus 12.3.1937–2.9.1938  
Edeltäjä:  Jalo Lahdensuo
Seuraaja:  Väinö Salovaara
Kansanedustaja
 1.4.1919–22.5.1939  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen 1919–1924   Uusimaa 1924–1927, 1930–1939   Turun pohjoinen 1927–1930
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1878 Karkku
Kuollut: 22. toukokuuta 1939 (61 vuotta) Helsinki
August Johannes (Aukusti Hannes) Ryömä (24. huhtikuuta 1878 Karkku – 22. toukokuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1939 sekä ministerinä 1926–1927 ja 1937–1938. Vuosina 1927–1939 Ryömä toimi myös Lääkintöhallituksen pääjohtajana.
Ryömä oli sotienvälisen ajan merkittävimpiä suomalaisia sosiaalidemokraatteja. Hänet tunnettiin maltillisena poliitikkona, joka edusti tannerilaista SDP:n oikeistosiipeä ja vastusti äärivasemmiston sekä kommunistien pyrkimyksiä. Ryömä lähti mukaan sosialidemokraattiseen liikkeeseen jo opiskeluaikoinaan, mutta ryhtyi aktiivipoliitikoksi vasta kun SDP:n toimintaa käynnistettiin uudelleen sisällissodan jälkeen 1918. Lääkintöhallituksen pääjohtajana toimiessaan hänellä oli merkittävä vaikutus Suomen terveydenhuoltoon erityisesti sairaalatoiminnan kehittäjänä ja uudistajana. Ryömää on kutsuttu jopa ”Suomen terveydenhuollon pääarkkitehdiksi”.
Hannes Ryömän poika oli kansanedustaja Mauri Ryömä, joka isästään poiketen oli radikaali äärivasemmistolainen.
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet

Hannes Ryömän vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Sakarias Ryömä ja Hanna Matilda Ollila. Karkun Rikaisten kylässä maanviljelijän perheeseen syntynyt Ryömä kävi kansakoulua kotipitäjässään, kunnes hänet 1891 lähetettiin oppikouluun Hämeenlinnaan. Ryömä kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan klassillisesta lyseosta 1899, jonka jälkeen hän opiskeli lääketiedettä Helsingin yliopistossa.
Opiskelijapolitiikassa Ryömä oli aluksi mukana suomettarelaisten riveissä. Keväällä 1905 hänet valittiin ylioppilaskunnan hallitukseen Suomalaisen Nuijan edustajana. Seuraavana syksynä Ryömä jätti suomalaisen puolueen ja lähti mukaan sosialidemokraattien toimintaan. Hän lukeutui niin sanottuihin marraskuun sosialisteihin, jotka liittyivät puolueeseen suurlakon vaikutuksesta. Lakon aikana Ryömä oli muiden ylioppilaiden tavoin toimistotehtävissä työväestön miehittämällä poliisilaitoksella, ja oli sen päätyttyä käynnistämässä Ylioppilaiden Sosialidemokraattisen Yhdistyksen julkista toimintaa. Lakon jälkeen Satakuntalaisen Osakunnan kokouksessa pitämässään puheessa Ryömä ennusti, ettei kielipuolueita enää tarvita, vaan tulevaisuudessa Suomen politiikassa vaikuttavat ainoastaan porvarit ja sosiaalidemokraatit. Hella Wuolijoen mukaan Ryömä sai sosialististen ylioppilaiden ohella vaikutteita ajatteluunsa myös kotimaakunnassaan Satakunnassa vaikuttaneelta Eetu Salinilta.
Suoritettuaan kandidaattitutkintonsa 1904 ja lisensiaattitutkintonsa vuonna 1909, Ryömä toimi yksityislääkärinä Tampereella vuoteen 1911, jonka jälkeen hän jatkoi praktiikkaansa Helsingissä. Ryömä oli myös Tilkan lepokodin ylilääkäri 1911–1913, Helsingin yliopiston hygieenisen laitoksen vt. assistentti 1912 ja Heinolan kylpylän ylilääkäri 1914–1917.