stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karelia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta
Aiheesta muualla

POKAn nettisivut
Suomen ammattikorkeakoulujen opiskelijakunnat
ASK (Arcada)
Copsa (Centria)
O'Diako (Diak)
Helga (Haaga-Helia)
HAMKO (HAMK)
HUMAKO (HUMAK)
JAMKO (JAMK)
Kaakko (XAMK)
Kamo (Kajaanin AMK)
POKA (Karelia)
KOE (LAB)
ROTKO (Lapin AMK)
Laureamko (Laurea)
METKA (Metropolia)
Novium (Novia)
OSAKO (OAMK)
Polamk opk (Polamk)
SAMMAKKO (SAMK)
Savotta (Savonia)
SAMO (SeAMK)
TAMKO (TAMK)
TUO (Turun AMK)
VAMOK (VAMK)
Skåhla (Ahvenanmaan AMK)

Joensuun Tiedepuiston rakennus.
Teoderik II (visigoottien kuningas)

| Teoderik II |
| --- | --- |
 
Visigoottien kuningas
Valtakausi:  453–466
Edeltäjä:  Thorismund
Seuraaja:  Eurik

Syntynyt:  426
Kuollut:  466
Suku:  Balt
Isä:  Teoderik I
Uskonto:  areiolaisuus
Teoderik II oli visigoottien kuningas vuosina 453–466. Hän nousi kuninkaaksi murhattuaan vanhemman veljensä Thorismundin. Teoderik suhtautui veljeään suopeammin Länsi-Roomaan. Teoderik  hyökkäsi sveebien kuningaskuntaan vuonna 456 ja ajoi sveebien kuningasta Rekhiariusta takaa Portugaliin, jossa tämä sai surmansa taistelussa. Visigootit myös valloittivat sveebien pääkaupungin Bragan.
Teoderik II:n nuorempi veli Eurik murhasi Teoderikin visigoottien pääkaupungissa Toulousessa vuonna 466 ja nousi valtaistuimelle.
Temperamaalaus

Antonio Pollaiuolon temperamaalaus puulle vuodelta 1475.
Mestari Francke: Takaa-ajo ja paimenen petos Barbara-alttarista. Temperamaalaus puulle, temperan ohella lehtikultaa. 1410, Kansallismuseo Helsinki.
Temperamaalaus on maalaus, jossa värien sideaineena on munankeltuainen tai kaseiini. Sana tempera tulee latinan sanasta temperare, joka tarkoittaa sekoittamista. Tempera on alun perin tarkoittanut kaikkia sideaineita, sittemmin nimenomaan munatemperaa.
Historia

Temperavärit kehitettiin luultavasti antiikin aikana, ja keskiajalla niistä tuli yleisemmin käytettyjä värejä. Renessanssimaalauksista esimerkiksi Sandro Botticellin maalaus Venus ja Mars National Galleryssä on maalattu lukuisilla päällekkäisillä temperakerroksilla. Temperaan ja etenkin rasvaiseen temperaan pohjautuneet öljyvärit syrjäyttivät temperan 1500-luvulla. Temperalla maalaaminen tuli kuitenkin uudestaan muotiin 1800-luvun lopulla. Myös 1990-luvulla ja 2000-luvulla munatempera on kokenut aika ajoin pieniä renessansseja.
Ominaisuudet

Temperaa on kahta päälaatua: kananmunaan perustuva ja kaseiiniin eli maidon juustoaineeseen perustuva tempera. Kaseiinitempera on näistä kahdesta tarttuvampi ja lujempi sidosaine, mutta sen käyttäminen tapahtuu vesihauteessa lämmitettynä. Jäähdyttyään kaseiinitempera kovettuu ja sen sanotaan tarttuvan niin lujasti, että sillä voidaan irrottaa vanhempia maalikerroksiaselvennä esimerkiksi rappauksesta.
Lisäksi tempera voi olla laihaa tai rasvaista. Laihassa temperassa on sideaineen ohella vain liima-ainetta (esimerkiksi munaa), rasvaisessa on mukana kuivuvaa öljyä. Rasvainen emulsio on liuos, johon tarvitaan vettä, öljyä ja liima-ainetta emulgaattoriksi. Emulsio voi sisältää myös öljyä, hartsiliuosta tai vahaa. Joskus siihen lisätään ranskalaista tärpättiä säilyvyyden vuoksi, tai hunajaa värin koostumuksen parantamiseksi. Kananmunan albumiini emulgoi öljyn samaan tapaan kuin majoneesia tehtäessä. Munatemperan sideaineeseen käytetään tavallisesti 1 osa munaa (keltuainen+valkuainenlähde?), 1 osa keitettyä pellavaöljyä (vernissa), 1 osa vettä. Osien lämpötilan on oltava sama. Ensin sekoitetaan muna ja vernissa, sitten lisätään vesi. Väriaineet (pigmentit) lisätään viimeiseksi.
Käyttö

Tempera soveltuu erityisesti kovalle pohjalle kuten puulle maalaamiseen. Temperamaalit soveltuvat taidemaalauksen lisäksi laajasti rakennuksien ja huonekalujen pinnoiksi.
Kuivuttuaan tempera-sidosaine muuttuu veteen tai öljyyn liukenemattomaksi. Temperaväri kuivuu nopeasti. Ilman vernissaa värit ovat himmeitä ja hennon pastellisävyisiä, mutta vernissa antaa väreille kiiltoa ja syvyyttä.
Temperavärejä käytetään tyypillisesti läpikuultavina kerroksina. Silloin voidaan ensin luoda sommittelu ja piirustus, seuraavaksi valot ja varjot ja vasta lopuksi lisätä kerros jossa on paikalliset värisävyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Temperamaalaus Wikimedia Commonsissa
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::  Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus  Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::  Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::  Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus  Impasto  Sumraus  Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::  Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::  Chiaroscuro  Sfumato  Trompe l’œil  Kollaasi  Ulkoilmamaalaus
Tokion Suomi-koulu

Tokion Suomi-koulu on täydentävää kielen ja kulttuurin opetusta antava vapaaehtoinen koulu Tokiossa. Se kuuluu maailmanlaajuiseen Suomi-koulujen verkostoon. Tokion Suomi-koulu on tarkoitettu 3-18 -vuotiaille Suomesta ja suomen kielestä kiinnostuneille oppilaille. Opetukseen osallistuminen on maksullista. Koulu saa osan rahoituksestaan Opetushallitukselta. Nykyään koulu toimii Tokyo International Schoolin tiloissa.
Aiheesta muualla

Suomi 100: Terveisiä Tokion Suomi-koulusta (Yle.fi)
Tokion Suomi-koulun toimintakertomus 2013-2014 (PDF)
Teleste

| Teleste Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: TLT1V
Markkina-arvo:   99,5milj. € (2021)
Perustettu:  1954
Toimitusjohtaja:  Esa Harju
Puheenjohtaja:  Timo Luukkainen
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Liikevaihto:   144,0 milj. € (2021)
Liikevoitto:   8,7 milj. € (2021)
Tilikauden tulos:   6,9 milj. € (2021)
Henkilöstö:  847 (keskim. 2021)
Kotisivu:  www.teleste.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Teleste Oyj on suomalainen vuonna 1954 perustettu kansainvälisesti toimiva teknologiakonserni, joka kehittää ja valmistaa tietoliikenneverkkojen tilaajaverkkotuotteita ja kokonaisvaltaisia informaatio- ja videovalvontaratkaisuja ja niihin liittyviä palveluita. Yhtiön asiakaskunta koostuu tietoliikenneoperaattoreista, junavalmistajista, joukkoliikenneoperaattoreista ja julkisen sektorin organisaatioista. Telesten kotipaikka on Turussa.
Vuonna 2021 Telesten liikevaihto oli noin 144 miljoonaa euroa ja konsernin palveluksessa oli keskimäärin noin 847 henkilöä yli 20 eri maassa. Telestellä on koko maailman kattava toimipisteverkosto ja sen liikevaihdosta yli 90 % kertyy ulkomailta. Yhtiön osakkeet on vuodesta 1999 noteerattu Helsingin pörssissä.
Telestellä on omaa tuotantoa Suomessa Kaarinassa ja Forssassa ja tuotekehitysyksiköt Suomessa, Puolassa, Saksassa ja Belgiassa.
Liiketoiminta

Telesten liiketoiminta jakaantuu kahteen liiketoimintayksikköön: Teleste Networks ja Videovalvonta- ja informaatioratkaisut.
Liiketoiminta > Teleste Networks

Teleste Networks- liiketoimintayksikkö keskittyy tietoliikenneverkkojen tilaajaverkkotuotteisiin ja sen merkittävin asiakaskunta koostuu tietoliikenneoperaattoreista. Networks-yksikön päämarkkina-alue on Eurooppa, mutta sillä on asiakasliiketoimintaa myös Pohjois-Amerikassa. Networks-yksikkö kehittää, suunnittelee ja valmistaa itse suuren osan tuotteistaan. Sen tuotekehitysyksiköt toimivat Suomessa ja Belgiassa ja oma tuotanto tapahtuu pääosin Suomessa. Tuotevalikoimaan kuuluu myös kolmansien osapuolien kehittämiä, Telesten omaa valmistusta täydentäviä tuotteita.
Networks-yksikkö tarjoaa myös palveluita tilaajaverkkojen suunnitteluun, rakentamiseen ja ylläpitoon. Asiakaskunta koostuu pääosin isoista eurooppalaisista kaapeliverkko-operaattoreista sekä uusista kuituverkko-operaattoreista. Palveluliiketoiminta keskittyy Englantiin, Sveitsiin, Suomeen ja Puolaan.
Liiketoiminta > Videovalvonta- ja informaatioratkaisut

Teleste Videovalvonta- ja informaatioratkaisut -liiketoimintayksikkö toimittaa kokonaisvaltaisia informaatio- ja videovalvontaratkaisuja joukkoliikenneoperaattoreille, junavalmistajille ja julkiselle sektorille. Tuoteportfolio kattaa laajamittaiset matkustajainformaatioratkaisut sekä videovalvonta- ja tilannekuvajärjestelmät. Merkittävin asiakaskunta koostuu junavalmistajista ja julkisen sektorin organisaatioista, kuten joukkoliikenneoperaattoreista ja viranomaisista. Yksikön päämarkkina-alue on Eurooppa, mutta sillä on toimintaa myös Pohjois-Amerikassa ja Lähi-idässä. Yksikkö kehittää, suunnittelee ja valmistaa itse suuren osan tuotteistaan. Sen tuotekehitysyksiköt toimivat Suomessa, Puolassa ja Saksassa ja oma tuotanto tapahtuu pääosin Suomessa. Tuoteportfolioon kuuluu myös kolmansien osapuolien kehittämiä tuotteita, jotka täydentävät Telesten tuotetarjontaa.
Videovalvonnan ja informaatioratkaisujen yksikkö tarjoaa myös ratkaisuiden suunnitteluun, käyttöönottoon, järjestelmäintegrointiin, uudistuksiin ja ylläpitoon liittyviä palveluita. Palveluiden asiakkaina on yksikön koko asiakaskunta.
Historia

Radiomekaanikko Olavi Ahonen perusti Telesten elättääkseen itsensä ULA-radioiden ja televisioiden yhteisantennien valmistuksella. Teleste laajensi toimintaansa 1960-luvulla keskusradiojärjestelmiin ja muihin julkisten tilojen äänentoistolaitteistoihin ja sairaaloiden potilaspuhelinjärjestelmiin. 1970-luvulla pääomasijoitusyhtiö Sponsorin omistuksessa Teleste suuntautui satelliittivastaanottoon, kaapelitelevisiojärjestelmiin ja koulujen kielistudioihin, joiden valmistajana siitä tuli maailman suurin hankittuaan omistukseensa kielistudioalan yrityksen Auditekin ja norjalaisen äänentoistolaitteiden valmistajan Tandbergin kielenopetusteknologian.
Vuonna 2001 Telesten kielistudiotoiminta eriytettiin omaksi yhtiökseen, joka on vuodesta 2003 toiminut nimellä Sanako. Nykyään Teleste on eräs maailman johtavista tilaajaverkkojen ja videovalvontasovellusten tuoteratkaisuja sekä niihin liittyviä palveluja tarjoavista yrityksistä.lähde?
Kirjallisuutta

Pentti Talvio, Leena Valonen, Anu Haveri ja Ilkka Ritakallio: Viisi vuosikymmentä kuvassa mukana. Telesten tarina antennirasiasta runkoverkkoon. Teleste 2004. ISBN 9789529173396.
Aiheesta muualla

Teleste
Aleksanteri Ahola-Valo
Henkilöhistoria > Perhetausta

Ahola-Valon isä oli nuohooja ja sanomalehtimies Pekka Ahola (1875–1919) ja äiti korsettiliikkeen pitäjä Ida Ahola o.s. Kultalahti (1869–1902). He tapasivat Pietarissa, jonne Pekka Ahola oli 16-vuotiaana tullut proomulla halki Laatokan työtä etsimään. Ida oli ottolapsena saksalaisessa lääkäriperheessä, jossa hän oli oppinut useita kieliä. Ida rakastui herkkään ”runoilijaan”, joka oli omaksunut tolstoilaisia ajatuksia. He avioituivat 1899.
Esikoispoika Aleksanteri syntyi vuonna 1900. He saivat Aleksanterin lisäksi myös toisen pojan Felixin vuonna 1902. Felixin synnyttyä Ida sairastui ja kuoli. Tämä oli pienen perheen katastrofi. Pekka Ahola joutui yksin huolehtimaan kahdesta pikkupojasta, jotka joutuivat jatkuvasti eri paikkoihin hoidettavaksi kun Pekka Ahola yritti hankkia pojille elantoa nuohoojana. Sukulaisten hoivissa ollessaan Ali-poika joutui kahdeksi viikoksi sairaalaan syyllistyttyään ruoalla leikkimiseen ja jouduttuaan tätinsä pahoinpitelemäksi kahden vuoden iässä. Siitä lähtien Ahola-Valo väitti muistavansa kaikki elämänsä tapahtumat. Varhaislapsuudessa koetut järkytykset kypsyttivät hänet ennen aikojaan.
Pekka Ahola seurusteli suomalaisten opettajien kanssa ja Aleksanteri Ahola-Valon vuonna 1983 kertoman mukaan kävi heidän kanssaan tapaamassa muun muassa Leo Tolstoita pieni Ali-poika mukanaan.
Henkilöhistoria > Verisunnuntai Pietarissa 1905

Ahola-Valo joutui kertomansa mukaan viisivuotiaana Pietarissa todistamaan veristä tapahtumaa. Talvipalatsille oli tulossa uskonnollinen kulkue, jonka johdossa vanhat uskonnolliset miehet kantoivat samettityynyllä anomusta tsaarille ja lauloivat uskonnollisia lauluja. Kun kulkue pääsi Talvipalatsin edustalle, se sai vastaansa tsaarin joukkojen ristitulen. Ali kertoo nähneensä, kuinka kulkueeseen kuuluneet tipahtivat kuolleina maahan, ja joutuneensa sairaalahoitoon järkytyksen takia. Ahola-Valon oman kuvauksen mukaan Verisunnuntai muutti hänen persoonallisuuttaan. Hänestä tuli vakava ”vanhus”, joka päätti tehdä kaikkensa, että aikuisten väkivaltainen hulluus loppuisi. Hänestä tuli mietiskelijä, jota kiusasivat sellaiset ilmiöt kuin taikausko ja siihen verrattavissa oleva epärationaalinen uskonnollisuus, lihansyönti, lapsiin kohdistuva vallankäyttö ja viinankäytöstä aiheutuva turmio.
Ahola-Valo kertoo päiväkirjassaan, että hän lähti Talvipalatsille nähdäkseen sinne kulkevan ristisaaton, josta oli luettu sanomalehdestä. Hän meni Nevskille ja sitten Amiraliteetille ja edelleen palatsin luo, missä näki mielenosoittajien ensimmäiset rivit. Äkkiä hän kuuli, miten alettiin ampua, lumi värjäytyi verellä, ja ihmiset huusivat ryntäillessään ympäriinsä. "Monet ryhtyivät palaamaan takaisin Nevan valtakadulle päin mutta kaatuivat, kun toiset laukaukset alkoivat. Aukion toisessa päässä myös ammuttiin. Sieltä kantautui kauhun valituksen huutoja. Pian koko aukio peittyi maassa makaavista ihmisistä."
Tammikuun verisunnuntain kulkuetta johti pappi Georgi Gapon, joka on antanut erilaisen todistuksen tapahtumista. Mielenosoituskulkue oli tosin matkalla Palatsiaukiolle, mutta ei koskaan päässyt sinne, koska kasakat olivat sitä vastassa jo Narvan riemukaarella, joka oli seitsemän kilometrin päässä Talvipalatsista. Ratsastavat kasakat yrittivät hajottaa kulkueen rynnäköimällä kaksi kertaa sen läpi. Kulkue kuitenkin jatkoi etenemistään. Gapon kertoo: "Me emme olleet kauempana kuin kolmenkymmenen metrin päässä sotilaista ja meitä erotti heistä vain Tarakanovskin kanavan silta, joka tässä merkitsee kaupungin rajaa, kun äkkiä, ilman varoitusta ja hetkenkään viivytystä kuultiin monien kiväärien yhteislaukauksen kuiva räsähdys."  Gaponin kertomuksen mukaan kulkue ei siten päässyt kuutta kilometriä lähemmäs Talvipalatsia ennen verilöylyä. Kulkue pysäytettiin Tarakanovskin kanavalla, mikä Gaponin mukaan tuolloin "merkitsi kaupungin rajaa".
Henkilöhistoria > Lapsuus Inkerissä

Tsaarin hallinto lähetti Pekka Aholan perheineen maansisäiseen karkotukseen Inkeriin keväällä 1907 täysin venäläiseen Viiritsan (ven. Vyiritsa) huvilayhdyskuntaan.
Ahola-Valon mukaan Viiritsassa valveutunut ja sivistynyt Pekka Ahola ohjasi lahjakkaana pitämänsä pojan Lydmila Kušminan yksityisopetukseen. Lydmila Kušminasta, josta Ali käytti päiväkirjoissaan lyhennysnimeä LyM, tuli Alille äidin korvike. Kušmina, joka oli miehensä menettänyt vallankumouksellinen intellektuelli ja lääkäri, ryhtyi huolehtimaan Alin kehityksestä.
Kevään lopulla Kušmina antoi Alille mustakantisen vihkon ja kehotti Alia pitämään päivittäin päiväkirjaa. Tämän päiväkirjan avulla voi seurata yksityiskohtaisesti Alin ja koko Viiritsan lapsiyhteisön kehitystä. Ali oli lasten johtaja, kun lapset ryhtyivät parantamaan maailmaa. Viiritsan tapahtumista kertovat päiväkirjat on julkaistu Koulupojan päiväkirjat -sarjana ja Kaija Juurikkala on tehnyt niiden pohjalta elokuvan Valo.
Henkilöhistoria > Ahola-Valon kertomukset vaiheistaan Venäjän vallankumouksen todistajana 1917

Ahola-Valo muutti pois kotoaan Viiritsasta 1916 ja aloitti itsellisen elämän Pietarissa. Hän on myöhemmin väittänyt joutuneensa silminnäkijänä todistamaan monia historian tapahtumia mutta että ei varsinaisesti osallistunut tapahtumiin, koska Venäjän vallankumouksen aika oli hänelle intohimoista Pietarin kirjastoissa opiskelun aikaa. Samanaikaisesti hän elätti itseään ja veljeään erilaisissa töissä nuohoojasta raitiovaununkuljettajaan ja konditoriamestariin. Oman kertomansa perusteella Ahola-Valo sattui olemaan paikalla melkein jokaisessa vuoden 1917 avaintapahtumassa Pietarissa. Kertomusten yksityiskohdat eivät kuitenkaan aina sovi yhteen historiallisen totuuden kanssa.
Ahola-Valo on kertonut, että helmikuussa 1917 hän oli eräänä aamuna lähtemässä nuohoamaan ja nähnyt, miten nälkäiset naiset lähtivät osoittamaan mieltään tsaarin Talvipalatsia kohti. Näin alkoi helmikuun vallankumous ja tsaari menetti valtansa.
Hän kertoi nähneensä myös, kuinka Rasputinin ruumis naarattiin Moika-kanavasta. Tarina ei kuitenkaan vastaa yleisintä versiota tapahtumien kulusta: Ruhtinas Jusupovin palatsi, jossa Rasputin tapettiin, oli kyllä Moikan varrella, mutta ruumis heitettiin Nevaan, mistä se myös myöhemmin nostettiin. Ahola-Valo on myös väittänyt osuneensa paikalle, kun Lenin puhui kansanjoukoille Kšesinskajan talon portailta kesällä 1917, ja kuulleensa läheisestä asunnosta, kuinka panssarikansiristeilijä Aurora ampui merkkilaukauksen Lokakuun vallankumoukselle.
Synnyinmaansa historian kannalta mielenkiintoisen episodin todistajaksi hän on kertonut joutuneensa vuoden 1917 viimeisenä päivänä, jolloin olisi ollut ystävänsä luona Smolnassa ja nähneensä sattumalta miten ”pyttypäiset” miehet kävivät tapaamassa Leniniä, joka hyvin koruttomasti ja nopeasti allekirjoitti jonkin asiakirjan Smolnan käytävällä. Vasta myöhemmin Suomessa Ahola-Valolle olisi selvinnyt, että Lenin tuolloin allekirjoitti Suomen itsenäisyyden tunnustamisen. Svinhufvudin mukaan suomalainen delegaatio kuitenkin odotteli itsenäisyyden tunnustamista merkitsevän asiakirjan saamista turkit päällä ja lakit käsissä ja sen toimitti heille allekirjoitettuna toimistopäällikkö Bontsh-Brujevitsh. Lenin saatiin paikalle kättelemään suomalaisia vasta myöhemmin.
Henkilöhistoria > Taiteilijana nuoressa Neuvostoliitossa

Koko 1920- luvun Ahola-Valo eli Neuvostoliitossa ilman minkäänlaista kosketusta Suomeen tai suomalaisiin. Hän oli varsin lähellä sitä laajaa modernismin liikettä, jota kutsutaan Venäjän ja Neuvostoliiton avantgardeksi. 1920-luvun alussa hän oli Vitebskissä Taideteollisessa koulussa Juri Penin oppilaana. Koulussa olivat opettajina myös Marc Chagall ja Kazimir Malevitš. Vitebskissä hän tapasi myös aviopuolisonsa Helenan, jonka setä kuului ortodoksisen kirkon ylimpään päättävään elimeen Pyhään Synodiin. Suomalaisen nuohoojanpojan ja puolalaisen, nuoruudessaan tsaari Nikolai II hovitanssiaisiin osallistuneen ylhäisönaisen avioliitto ei kuitenkaan ajan mittaan toiminut.
Taiteilijana Ahola-Valo sai tunnustusta siirryttyään Valko-Venäjälle Minskiin, missä hänen ateljeestaan tuli paikallisen taide-elämän keskus.
Henkilöhistoria > Ihmiskunnan kärsimysten historian paviljonki 1930

Lapsuudestaan lähtien Ahola-Valo teki erilaisia rakennussuunnitelmia. Vain yksi niistä toteutui: ”Ihmiskunnan kärsimysten historian paviljonki", joka oli Ahola-Valon elämän suurisuuntaisin työ. Paviljonki rakennettiin Minskiin vuonna 1930 ja oli länsimaista Punaista Ristiä vastaavan järjestön tilaustyö. Paviljongin rakentamisessa Ahola-Valo kertoo käyttäneensä silloin vielä muuten tuntematonta elementtitekniikkaa, ja rakennus valmistui nopeasti muutamassa kuukaudessa.
Paviljongin seinustaa kiersi neljä isoa freskoa, joita Ahola-Valon kanssa maalasivat Vitebskin taidekoulun oppilaat. Freskon esittivät ihmiskunnan kärsimysten historioita vuosisatojen takaa. Paviljongissa oli myös tietoja ajankohtaisesta ihmisoikeustilanteesta. Sen keskustassa vierailijat otti vastaan isokokoinen ”Aseistettu maailman tyranni”, jonka silmänä oleva valonheitin valaisi pitkälle paviljongin ulkopuolellekin. Paviljongin katolla oli näyttämö, jossa voitiin esittää myös balettia. Paviljonki oli Ahola-Valon ajatusten mukaan ”temppeli ihmiskunnan valistukseksi ja parannukseksi”.
Heti paviljongin valmistumisen jälkeen Ahola-Valo riitautui paikallisen kommunistisen puolueen komissaarin kanssa ja lähti vihoissaan Minskistä. Hän heitti omaisuuttaan kadulle ja poistui kaupungista. Tämä oli kuitenkin Ahola-Valon onni, sillä melkein heti tämän jälkeen Minskissä alkoivat Stalinin vainot, jotka Ahola-Valon mukaan tuhosivat silloisen Valko-Venäjän sivistyneistön lähes täysin.
Paviljongista ei ole enää mitään jäljellä. Ahola-Valo oletti, että se tuhoutui toisessa maailmansodassa, mutta ilmeisesti se tuhoutui jo aiemmin.selvennä
Henkilöhistoria > Pako Neuvostoliitosta

Minskistä Ahola-Valo muutti Moskovaan ja lopetti taiteellisen työskentelynsä.lähde?
Sosialistisen realismin tullessa viralliseksi ja ainoaksi hyväksytyksi suuntaukseksi taide oli muuttunut kaavamaiseksi, kontrolloiduksi ja ahdasmieliseksi. Taiteilijan piti työskennellä sosialistisen realismin metodin mukaisesti, mutta siitä Ahola-Valo kieltäytyi. Sen sijaan hän oli mukana arkkitehtuuriprojektissa, jonka tarkoituksena oli rakentaa Moskovan ympärille vihreä kaupunkirengas. Ahola-Valo kertoo, että tämäkin projekti keskeytyi, kun varat siirrettiin sotavarusteluihin.lähde?
Tämän jälkeen hän siirtyi Äitiyden ja lastensuojelun instituutin palvelukseen johtamaan sen vakioittamisosastoa. Laitoksen johtajan prof. Federin kanssa Ahola-Valo teki mielestään äärimmäisen arvokasta työtä uuden sukupolven kasvattamiseksi. Hän tutki lapsen kehitystä ja valmisti erilaisia huonekaluja nimenomaan lapsille. Näitä huonekaluja oli sitten tarkoitus Ahola-Valon mukaan tuottaa teollisena sarjatuotantona.lähde?
Suomalaisena Ahola-Valo tunsi elämänsä turvattomaksi Stalinin Neuvostoliitossa, sillä kaikki valtion laitoksissa työskentelevät ulkomaalaiset olivat tuolloin hengenvaarassa. Hän meni keskustelemaan asemastaan Valtion suunnittelukomitean puheenjohtaja Radekin luokse. Radek neuvoi Ahola-Valoa poistumaan maasta säilyttääkseen henkensä. Suomen kansalaisena Ahola-Valo onnistui pakenemaan Suomen lähetystön avulla. Suomen lähetystö myös huolehti siitä, että Ahola-Valo sai tuotua mukanaan muun muassa kirjoituksiaan ja taideteoksiaan.
Henkilöhistoria > Sota-aika Suomessa

Ahola-Valo aavisti vuosikymmenen lopulla sodan tulevan ja piilotti tärkeimmän omaisuutensa, muun muassa päiväkirjansa, Helsinkiin Ruskeasuolle maan alle maitotonkkiin. Oheen hän laittoi viestin:
»Nämä työt on tehty ihmisen edistymisen hyväksi. Jos satun kuolemaan toivon, järkeistetyt välineet ja teoriakirjoitukset käytetään Suomen kansan hyväksi. Nämä ovat piilotettuina, koska vääräänjohdettu hallitus ohjaa elämäämme eikä luova henki pääse vapaasti toteutumaan.»
Talvisodan puhjettua Ahola-Valo pidätettiin turvasäilöön ja siirrettiin Tammisaaren pakkotyölaitokseen. Häntä kuulusteltiin, mutta Ahola-Valo välttyi maanpetossyytteeltä. Hän kertoi vapautuneensa Tammisaaresta talvisodan päätyttyä nälkiintyneenä ja huonokuntoisena.lähde?
Jatkosodan aikana hän sai olla vapaana ja pääsi kaivertamaan presidentti Risto Rytin muotokuvaa. Presidentti Risto Ryti luki rintamaraportteja samalla kun oli presidentinlinnassa Ahola-Valon mallina. Muotokuvaa ei milloinkaan paljastettu, sillä rouva Gerda Rytin mielestä hänen miehensä ilme oli liian vakava. Palkkion työstään Ahola-Valo kertoo kuitenkin saaneensa. Teos on edelleen Ahola-Valon jäämistössä.lähde?
Ennen sotaa ja sodan jälkeenkin taide oli ainoa tapa, jolla Ahola-Valo sai yhteyden suomalaiseen yhteiskuntaan. Hän yritti luoda kontakteja suomalaisiin kulttuuripiireihin. Hänet mainitaan muun muassa Kiilan, Tulenkantajien sekä Kirjallisuuslehden yhteydessä. Ahola-Valo mainitaan myös kirjallisen Mäkelän piirin perustamisvaiheissa.