stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitos
Laitoksen historiaa > Alkuvaiheet ja laajentuminen

Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitos toimi aluksi biologian laitoksen nimellä. Laitoksen suunnittelu aloitettiin 1960-luvulla. Suunnittelutyöryhmän johtaja oli Helsingin yliopiston eläintieteen professori Ernst Palmén ja sihteerinä toimi sittemmin laitoksen ensimmäisenä kanslistina toiminut Anni Savolainen. Työryhmä hahmotteli oppiaineiksi solubiologian, ekologian ja luonnonhoidon sekä hydrobiologian. Sivuaineeksi kaavailtiin biokemiaa.
Biologian laitos perustettiin vuonna 1970. Se aloitti toimintansa Jyväskylän keskustassa, Vapaudenkadun varrella sijainneessa rakennuksessa. Lisätiloja vuokrattiin Hämeenkadun varrelta. Hydrobiologian osasto toimi erillään muusta laitoksesta Kuokkalan kartanossa. Alussa laitoksella oli vain yksi vakituinen professuuri (solubiologiassa), jota hoiti virkaa tekevänä FT Juhani Kohonen Turun yliopistosta. Hänen apunaan toimi assistentti. Laitokselle perustettiin muillekin tieteenaloille uusia virkoja. Kasvitieteen lehtoriksi nimitettiin Lauri Olavi Ervi. Hydrobiologiaan perustettiin assistentin virka, jota alkoi hoitaa Jukka Särkkä. Luonnonhoidon ja ekologian assistentiksi nimitettiin FL Risto Palokangas.
1970-luvun puolivälissä biologian laitoksen toiminta oli vakiintunut. Laitoksella työskenteli kolme vakinaista professoria: Mikko Raatikainen, Pauli Bagge sekä pääasiallisen elämäntyönsä lääkärinä tehnyt Antti Arstila. Vuonna 1979 laitos muutti Fredriksonin hattutehtaan entiseen kiinteistöön, Harjukadun ja Yliopistonkadun kulmaan. Sinne muutti myös siihen asti erillään toiminut hydrobiologian osasto.
1980-luvulla laitoksen toiminta laajeni. Laitoksen tutkimustoimintaa varten perustettiin 1983 Konneveden tutkimusasema. Aseman ensimmäiseksi johtajaksi valittiin dosentti Jussi Viitala. Biologian laitoksen henkilöstömäärä saavutti vuonna 1986 50 henkilön rajan. Sen lisäksi siellä työskenteli 15 osa-aikaista virastotyöntekijää. Laitoksen alkuperäisten alojen lisäksi opetusohjelmaan kuului nyt mm. kalabiologia. Sen opetuksesta vastasi mm. kalabiologian apulaisprofessorina 1983 aloittanut Tapani Valtonen.
Laitoksen historiaa > Bio- ja ympäristötieteiden laitokseksi

1990-luvulla laitoksella aloitettiin soveltavien luonnontieteiden koulutus ja tutkimus. Hanke alkoi jo edellisellä vuosikymmenellä, kun laitokselle nimitettiin osa-aikaiseen professuuriin molekyylibiologian alalle Markku Kulomaa. Sittemmin professuuri muuttui kokoaikaiseksi (1994) ja vakinaiseksi vuonna 1998. Vuonna 1995 perustettiin ympäristötieteen ja -teknologian professuuri, johon valittiin Aimo Oikari. Samalla laitos sai nykyisen nimensä eli se muuttui bio- ja ympäristötieteiden laitokseksi. Toiminnan painotusta muutettiin ja laitos alkoi keskittää toimintaansa niin sanottuihin vahvuusalueisiin. Henkilöstön määrä oli vuosikymmenessä kolminkertaistunut 1990-luvun puoliväliin mennessä noin 160 henkilöön ja opiskelijamäärä kasvanut. Vanhat tilat kävivät ahtaiksi. Siksi laitos muutti uusiin tiloihin (Ambiotica) Ylistönrinteelle vuonna 1999. Vuonna 2000 laitoksella aloitti toimintansa Suomen Akatemian nimittämä evoluutioekologian huippututkimusyksikkö (2000–2005).
2000-luvulla laitoksella alkoi nanotieteellinen koulutus ja tutkimus. Nanotieteiden aloista laitoksella on edustettuna solu- ja molekyylibiologia. Se on sittemmin ollut myös eräs laitoksen tutkimuksellisista painopistealueista. Alkuvaiheessa tutkimusta johti professori Kulomaa molekyylibiologian alalla. Solubiologian professorina toimi Jyrki Heino, mutta hän palasi takaisin Turkuun. Nanotieteisiin perustettiin piakkoin uusi professuuri, jota alkoi hoitaa Janne Ihalainen. Vuonna 2004 valmistui Jyväskylän yliopiston nanotiedekeskus, josta solu- ja molekyylibiologian tutkimus sai käyttöön uusia tiloja.
Jussi (palkinto)

| Jussi |
| --- | --- |
 Aleksi Bardy, Dome Karukoski ja Pekko Pesonen Jussi-gaalassa 2011.
Palkitaan:  Elokuvia ja näiden tekijöitä
Palkinnon antaja:  Filmiaura
Maa:   Suomi
Ensimmäinen palkinto:  16. marraskuuta 1944
Virallinen internet-sivu
Jussi on suomalainen vuonna 1944 perustettu elokuva-alan palkinto. Jusseja jaetaan vuosittain parhaille suomalaisen elokuvan tekijöille. Palkinnoista päättää elokuva-alan ammattilaisten yhdistys Filmiaura. Voittajille jaettava kipsinen Jussi-patsas on Ben Renvallin suunnittelema, ja se esittää hajareisin seisovaa pohjalaismiestä. Jussi-palkinto on yksi Euroopan vanhimmista elokuvapalkinnoista.
Jussien arvostus on vaihdellut sen historian aikana. Se oli tavoitelluin palkinto suomalaisen elokuvan kulta-aikana 1940- ja 1950-luvuilla, mutta menetti hohtonsa 1960- ja 1970-luvuilla. Jussit saivat vähitellen uudelleen arvostusta 1980-luvulla alkaneen säännöllisen televisioinnin sekä 1990-luvulle ajoittuneen suomalaisen elokuvan uuden nousun myötä. Tällä hetkellä Filmiaura palkitsee pitkiä suomalaisia elokuvia 15 eri kategoriassa.
Filmiaura palkitsi vuoteen 2022 asti erikseen vuoden parhaan mies- ja naispääosan esittäjät, mutta luopui vuonna 2023 palkintojen nais-mies-jaottelusta.
Vuoden 2025 Jussi-patsaat jaetaan Helsingissä 21. maaliskuuta 2025.
Historia > Elokuvajournalistien perustama

Vuonna 1944 Helsingin aikakaus- ja päivälehtien elokuvatoimittajat perustivat Tapio Vilpposen aloitteesta yhteisen yhdistyksen. Sen nimeksi tuli Elokuvajournalistit ja perustamispäiväksi 16. syyskuuta 1944. Vilpposen aloitteesta yhdistys alkoi suunnitella vuosittaisen elokuvapalkinnon jakamista yhdysvaltalaisen Oscar-palkinnon tapaan. Palkinnon nimeksi ehdotettiin aluksi Aino-patsasta. Lopulta se sai nimensä kahdesti filmatisoidun Pohjalaisia-näytelmän miespäähenkilön Harrin Jussin mukaan. Kipsistä valmistetun 28,5 senttiä korkean Jussi-patsaan suunnitteli kuvanveistäjä Ben Renvall. Ensimmäiset patsaat jaettiin Helsingin ravintola Adlonissa 16. marraskuuta 1944.
Jussi-palkinto on tiettävästi Euroopan vanhin kansallinen elokuva-alan palkinto. Eurooppalaista kansallisista elokuvapalkinnoista tunnetuimpien joukossa ovat brittiläiset Bafta- (1947), ruotsalaiset Guldbagge- (1964) ja ranskalaiset César-palkinnot (1975). Jussi-palkinnon perustajiin kuulunut Annikki Arni muisteli myöhemmässä kirjoituksessaan, että palkinnon esikuvana oli yhdysvaltalaisen Oscar-palkinnon lisäksi ranskalainen Victoire.
Alkuvuosina Jussi-patsaat jaettiin voittajalta toiselle kiertäviksi, mutta vuodesta 1950 lähtien ne jaettiin henkilökohtaisiksi palkinnoiksi. Jussit jaettiin yleensä parhaasta ohjauksesta, käsikirjoituksesta, nais- ja miespää- sekä -sivuosista, kuvauksesta, lavastuksesta ja lyhytelokuvasta. Lisäksi vuodesta 1950 lähtien jaettiin Jussit musiikista ja edelleen vuodesta 1955 lähtien tuotannosta. Joinakin vuosina saatettiin jakaa ylimääräisiä Jusseja. Lisäksi alkuaikoina jaettiin vuosittain kunniakirjat 10–12 parhaalle ulkomaalaiselle Suomessa nähdylle elokuvalle sekä valittiin paras ulkomaalainen ohjaaja sekä mies- ja naisnäyttelijä. Suomalaisen ohjaaja-käsikirjoittaja Harry Lewingin aloitteesta yhdistys nimesi vuosina 1957–1960 joka kuukausi ensi-iltaohjelmistosta niin sanotun kuukauden elokuvan.
Jussien jakotilaisuudet olivat näyttäviä juhlatapahtumia, joihin saavuttiin parhaissa puvuissa. Juhlat järjestettiin lähes aina hienostoravintolassa tai -salissa Helsingissä, mutta historian varteen mahtui poikkeuksia. Vuonna 1951 juhlat järjestettiin Aulangolla, jonne matkattiin erikoisjunalla Helsingistä Hämeenlinnaan. Sama paikka sai isännöidä myös toiset Jussi-juhlat vuonna 1981, silloin elokuva-alan kevätkokouksen yhteydessä. Vaatimattomia jakotilaisuuksia vietettiin vuosina 1949 ja 1957, jolloin Jussit jaettiin kahvikonserttien kera. Vuonna 1959 tilaisuus järjestettiin Lallukan taiteilijakodissa.
Historia > Hajoaminen ja uusi yhdistys

Elokuvajournalistien yhdistys alkoi riitaantua sisäisesti 1950-luvun lopulta lähtien. Syynä olivat uuden ja vanhan sukupolven väliset ristiriidat elokuvajournalismin tehtävästä. Riidat johtivat yhdistyksen lamaantumiseen vuonna 1961. Vanhempi sukupolvi kärsi äänestyksessä tappion ja irtisanoutui yhdistyksen toiminnasta. Uusi hallitus kokoontui viimeisen kerran viikon kuluttua riitaisan äänestykseen jälkeen. Lopulta yhdistys päätti toimintansa kevättalvella 1962. Näin Jussi-patsaiden jakoon tuli puolentoista vuoden tauko.
Seuraavana syksynä Elokuvajournalisteista irtisanoutunut vanhempi sukupolvi päätti perustaa oman yhdistyksen. Uusi Filmiaura-yhdistys perustettiin toimittaja Paula Talaskiven aloitteesta ja sen perustajajäseneksi tuli 21 henkilöä. Yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtaja toimi Ahti Sonninen ja sihteerinä Glory Leppänen. Filmiauran jäsenpohjasta tuli Elokuvajournalisteja laajempi, sillä sen jäsenistö koostui elokuvatoimittajien lisäksi muista kotimaisia elokuvia lähellä olevista toimintapiireistä. Seuraavana vuonna yhdistys ilmoitti ottavansa vastuulleen vuosittaisten Jussi-patsaiden jaon. Ensimmäinen jakotilaisuus järjestettiin yhteistyössä Tesvision kanssa 18. toukokuuta 1963. Samalla Jussien jakosääntöjä laajennettiin siten, että ehdokkaiksi otettiin mukaan myös televisiotyöt. Vuonna 1966 uusiksi kategorioiksi tulivat parhaan televisio- ja kaitaelokuvan Jussit. Lisäksi Filmiaura jakoi runsaasti koti- ja ulkomaisia kunniakirjoja. Vuodesta 1991 lähtien on jälleen keskitytty vain kotimaisiin pitkiin elokuvateattereissa esitettäviin elokuviin.
Historia > Arvostus hiipuu

Suhtautuminen Jussi-palkintoihin on vaihdellut sen historian aikana. Alkuvuosina patsaat olivat kiihkeän kilvan ja arvostuksen kohde. Ne olivat Suomen ainoat elokuvapalkinnot, ja siten Jusseilla oli eräänlainen puolivirallinen leima. Vuosien kuluessa Suomeen syntyi runsaasti erilaisia elokuvapalkintoja, joista osa oli jopa rahallisia. Samaan aikaan television saapuminen suomalaiskoteihin romahdutti elokuvien katsojamäärät. Elokuvien laadun ja katsojamäärien laskiessa myös Jussien arvostus laski. 1960-luvulla lopulla palkintoa jopa halveksittiin niin, etteivät jotkut sen saajat vaivautuneet edes vastaanottamaan voittoaan – joillekin tähän saattoi olla syynä rahapalkinnon puute. Yksittäisissä julkisissa kirjoituksissa palkintotuomareiden ratkaisuja syytettiin jopa lahjotuiksi.
Ensimmäisen vuoden 1963 televisioinnin jälkeen kului useita vuosia ennen kuin Jussit palasivat televisiokatsojien eteen. Palkintojen jaon jatkot televisioitiin suositussa Jatkoaika-keskusteluohjelmassa vuonna 1969 Yleisradion TV1-kanavalla. Kului kuitenkin yli kymmenen vuotta ennen kuin lähes säännölliset lähetykset alkoivat vuodesta 1983 lähtien. Jussien arvostus oli alhaisimmillaan 1960- ja 1970-luvun radikalismin aallon aikana. 1970-luvulla taisteltiin elokuvan taloudellisen tuen puolesta, ja palkinnot olivat silloin sivuseikkoja. Vielä 1980-luvulla Jussien palkitsemistilaisuudet saattoivat olla vaatimattomia ja osanottajien pukeutuminen jopa arkista. Lehdet haikailevat aina 1990-luvun alkuun asti alkuaikojen Jussi-gaalojen juhlavuutta ja glamouria. Vaikeina aikoina Jussien jakamista suoritettiin sitkeästi pienessäkin piirissä, ja se alkoi saada jälleen osakseen arvostusta.
Historia > Jussien uusi nousu

Suomalaisen elokuvan uusi nousu alkoi, kun uusi sukupolvi alkoi tuottaa katsojia kiinnostavia tarinoita. Markku Pölösen keskelle lama-Suomea vuonna 1993 ensi-illan saanut Onnen maa keräsi suuren yleisön mielenkiinnon. Sitä ei kuitenkaan valittu alun perin edes ehdokaslistalle seuraavan vuoden Jussi-juhlaan, mutta elokuvaneuvos Kari Uusitalon vaatimuksesta se pääsi äänestykseen ja sai lopulta neljä palkintoa. Suomalainen elokuva heilui vielä 1990-luvulla kansainvälisistä voitoista täyteen lamaannukseen, kunnes vuonna 1999 koitti renessanssi. Tällöin kotimaiset elokuvat keräsivät yhteensä yli miljoonan katsojaa ja vuosittainen trendi on jatkunutkin lähes katkeamatta siitä lähtien. Vuonna 2010 suomalaiset elokuvat rikkoivat jo kahden miljoonan katsojan rajan.
Jussi-juhlien televisioinnit ovat keränneet suomalaisen elokuvan nousun myötä vuosittain noin puoli miljoona televisiokatsojaa. Nykyiset 14 palkintokategoriaa vakiintuivat vuonna 2002. Tämän jälkeen ainoa muutos on ollut uudelleen aloitettu betoni-Jussien jakaminen vuodesta 2008 lähtien. Vuonna 2003 päätettiin, että Klaus Härön elokuva Näkymätön Elina ei ole suomalainen vaan ruotsalainen elokuva. Filmiaura päätyi tulokseen pisteyttämällä elokuvan sen tekijöiden perusteella niin sanotulla talenttipisteytyksellä. Vuonna 2008 elokuvatuottajat uhkasivat boikotoida Jussi-juhlaa, mikäli dokumenttielokuvien kategoria olisi jätetty pois. Ehdokkuuskriteerit täyttäviä dokumenttielokuvia oli valmistunut vain kaksi, mutta Filmiaura pyörsi päätöksensä ja piti dokumentit mukana.
Vuoden 2020 Jussi-gaalaa jouduttiin siirtämään koronaviruspandemian takia maaliskuulta myöhempään ajankohtaan.
Historia > Palkinnonjakopaikat

Jussi-patsaita on jaettu yli 30 eri paikassa. Jakopaikkana on ollut ravintola 30 kertaa, elokuvateatteri 10 kertaa, Suomen elokuvasäätiön auditorio 4 kertaa, Yleisradion/Tesvisionin studiot 4 kertaa, teatteri 3 kertaa sekä joku muu paikka 15 kertaa (2013). Ravintoloista palkinto on jaettu useimmiten Vanhassa Maestrossa/Studio 51:ssä 7 kertaa sekä ravintola Fenniassa 4 kertaa. Vuonna 1962 valittiin palkitut, mutta ei järjestetty jakotilaisuutta. Muita jakopaikkoja ovat olleet muun muassa Finlandia-talo, Valkoinen sali, Kallion virastotalo ja Taivallahden kansakoulu. Vuonna 1996 sekä vuodesta 2009 eteenpäin palkinnot on jaettu Helsingin Kaapelitehtaan Merikaapelihallissa.
Valintamenetelmä

Jussi-voittajien valinta tapahtuu kahdessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa 16-henkinen asiantuntijaraati valitsee kuhunkin kategoriaan kolme ehdokasta. Esiraati on vuosittain vaihtuva, ja siihen kuuluvat elokuva-alan tekijäjärjestöjen valitsemat jäsenet sekä Filmiauran hallitus. Toisessa vaiheessa kaikki Filmiauran jäsenet, noin 500 henkilöä, voivat osallistua Jussi-voittajien valintaan suljetussa kirjeäänestyksessä. Äänestys on salainen.
Vuonna 2023 parhaan miespääosan, parhaan naispääosan, parhaan miessivuosan sekä parhaan naissivuosan Jusseista luovuttiin ja ne korvattiin parhaan pääosan, parhaan sivuosan, parhaan näyttelijätulokkaan sekä valkokankaan valopilkun Jussi-palkinnoilla.
Valintamenetelmä > Nykyiset palkintokategoriat

Nykyisin Jussi-palkinnot jaetaan 16 eri kategoriassa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Paras elokuva (1987–)  Paras ohjaus (1944–)  Paras pääosa (2023–)  Paras sivuosa (2023–)  Paras näyttelijätulokas (2023–)  Valkokankaan valopilkku (2023–)  |  Paras käsikirjoitus (1945–)  Paras kuvaus (1944–)  Paras maskeeraussuunnittelu (1992, 2013–)  Paras elokuvamusiikki (1950–)  Paras leikkaus (1964–)  Paras äänisuunnittelu (1994–)  |  Paras lavastus (1944–)  Paras pukusuunnittelu (1992–)  Paras dokumentti (1985, 2002–)  Paras lyhytelokuva (1946–1958, 1966–1980, 2018–) Paras vapaa-aiheinen lyhytelokuva (1963–1964)  Paras tilauslyhytelokuva (1963–1964)  |
Lisäksi jaetaan yleisöäänestyksen perusteella kunniakirja. Viime vuosina Filmiaura on saattanut jakaa myös betonista valmistetun Jussi-patsaan elämäntyöstä eli niin sanotun betoni-Jussin.
Valintamenetelmä > Entiset palkintokategoriat

Seuraavista kategorioissa on jaettu Jussi-palkintoja aikaisemmin, usein vain muutamana vuonna. Joillakin kategorioilla on ollut eri nimi eri vuosina:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Paras naispääosa (1944–2022)  Paras miespääosa (1944–2022)  Paras naissivuosa (1944–1965, 1981–2022)  Paras miessivuosa (1944–1965, 1981–2022)  Paras tuottaja (1955–1998)  Filmillisin toteutus (1963)  Paras mustavalkoinen kuvaus (1963)  Paras värikuvaus (1963)  Vuoden lupaavin esikoistyö (1964) Paras esikoiselokuva (1984)  |  Paras kaitaelokuva (1966)  Paras televisioelokuva (1966–1980)  Paras tilauselokuva (1969)  Paras lastenelokuva (1974, 1983)  Paras työryhmä (1976–1981)  Paras televisiosarja (1976)  |  Paras äänitys (1980–1991)  Paras alkuperäisaihe (1986)  Paras dramatisointi (1986)  Paras visuaalinen suunnittelu (1987)  Paras järjestäjä (1990)  Paras debytantti (1994, 1997)  Tulevaisuus-Jussi (1995)  |
Lisäksi on jaettu erikois-Jusseja, veteraani-Jusseja, kunniakirjoja ja ulkomaalaisten elokuvien Jusseja.
Tilastot

Jussi-palkinnot on jaettu vuoteen 2013 mennessä kaikkiaan  67 kertaa. Väliin ovat jäänet vuodet 1960, 1961 ja 1965. Elokuvajournalistit suorittivat jaon 17 kertaa ja Filmiaura puolestaan  tähän mennessä 50 kertaa (2013). Runsaimmin Jussi-patsaita jaettiin vuonna 2013 (16 kappaletta) sekä vuosina 2008 ja 2010–2012 (15 kappaletta), jolloin jaettiin 14–15 tavallisen Jussin lisäksi yksi betoni-Jussi elämäntyöstä. Seuraavaksi eniten patsaita jaettiin vuosina 1963, 1966, 1992, 2002–2007 sekä 2009 (14 kappaletta). Vastaavasti niukimmin patsaita jaettiin vuosina 1958 ja 1968 (4 kappaletta).
Kotimaisia palkintoja on jaettu 675 kappaletta (2013) ja ulkomaalaisia 21 kappaletta. Lisäksi suomalaisia kunniakirjoja on myönnetty 250 kappaletta sekä lisäksi 21 kunniakirjaa ulkomaalaiselle henkilölle ja 585 ulkomaiselle Suomeen tuodulle elokuvalle. Vuonna 1992 Filmiaura päätti, ettei se jaa seuraavasta vuodesta lähtien enää kunniakirjoja vaan palkitsee ainoastaan pitkiä suomalaisia elokuvia.
Tilastot > Ulkomaille jaetut patsaat ja kunniakirjat

Kotimaisten elokuvien lisäksi Jussi-patsaita ja kunniakirjoja jaettiin myös ulkomaisille elokuville ja henkilöille. Ensimmäisen ulkomaisille jaetut Jussit olivat vuodelta 1955 ja ne oli patinoitu hieman eri väriseksi kuin kotimaiset. Palkinnon saivat itävaltalais-sveitsiläinen Maria Schell elokuvasta Viimeinen silta ja ranskalainen Gérard Philipe elokuvista Monsieur Ripois – naisten hurmuri ja Punaista ja mustaa. Schellin patsas oli saapunut perille säpäleinä, mutta vastaavasti Philipen patsas luovutettiin cocktail-tilaisuudessa Pariisissa. Jussin luovuttaneen Annikki Arnin mukaan Philipe arvosti huomionosoitusta. Samaten Arni kertoi nähneensä Jussi-kunniakirjoja elokuvastudioiden tai -toimistojen seinillä, kuten Pinewood Studiosilla ja Unifrancella.
Myöhemmin Jussi-patsaan saivat muuan muassa Charles Chaplin (1974), Marlon Brando (1973), James Dean (1956) sekä neuvostoliittolainen Sergei Jutkevitš (1970) elokuvasta Lenin Puolassa. Jussi-patsaiden lähettämisestä Suomesta ja niiden päätymisestä vastaanottajalleen asti ei ole tietoa. Viimeinen Jussi-patsas lähetettiin ulkomaille elokuvasta Amadeus vuonna 1985. Elokuvajournalistit kutsui vuosien varrella Suomeen ulkomaisia tähtiä, kuten itävaltalaisen Greta Kellerin, englantilaiset Belinda Leen, Ian Carmichaelin ja Michael Redgraven sekä ruotsalaisen elokuvaohjaajan Ingmar Bergmanin.
Kirjallisuutta

Rämö, Matti & Vanha-Majamaa, Anton: Sitkeä Jussi: 80 vuotta elokuvaa, kriisejä ja tähtiloistoa. Docendo, 2024. ISBN 978-952-382-700-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lista palkinnoista Archive.orgissa
Jussi Awards (IMDb.com) (englanniksi)
Finlandia-katsaus 53 – alkaa 1.05 min filmin alusta: Jussi-palkintojen jako 1944
Ylen Elävä arkisto: Jussit jaettiin viidettä kertaa, Uutisfilmi vuodelta 1948
Filmiauran jäsenet marraskuussa 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Jussi-palkinto |
| --- | --- |
Nykyiset palkinnot:  Elokuva  Ohjaus  Pääosa  Sivuosa  Näyttelijätulokas  Valkokankaan valopilkku  Dokumentti  Kuvaus  Käsikirjoitus  Lavastus  Leikkaus  Maskeeraussuunnittelu  Musiikki  Pukusuunnittelu  Äänisuunnittelu  Lyhytelokuva  Elämäntyö 
Entiset palkinnot:  Miespääosa (1944–2022)  Naispääosa (1944–2022)  Miessivuosa (1944–1965, 1981–2022)  Naissivuosa (1944–1965, 1981–2022)  Ulkomainen (1948–1992)  Tuottaja (1955–1998)  Filmillisin toteutus (1963)  Mustavalkoinen kuvaus (1963)  Värikuvaus (1963)  Lupaavin esikoistyö (1964)  Kaitaelokuva (1966)  Televisioelokuva (1966–1980)  Tilauselokuva (1969)  Lastenelokuva (1974, 1983)  Työryhmä (1976–1981)  Televisiosarja (1976)  Äänitys (1980-1991)  Esikoiselokuva (1984)  Alkuperäisaihe (1986)  Dramatisointi (1986)  Visuaalinen suunnittelu (1987)  Järjestäjä (1990)  Debytantti (1990, 1997) 
Gaalat:  1944  1945  1946  1947  1948  1949  1950  1951  1952  1953  1954  1955  1956  1957  1958  1959  1962  1963  1964  1966  1967  1968  1969  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024  2025 
Lehti-ilmoitus ensimmäiseen Jussi-gaalaan.
Kuvanveistäjä Ben Renvall ja Jussi-patsaan malli.
Ansa Ikonen saa parhaan naispääosan Jussin ensimmäisessä gaalassa 1944.
Jussi-palkinnon voittajat ravintola Vaakunassa vuonna 1964.
Ravintola Adlonin yleisö seuraa ensimmäistä Jussi-gaalaa 1944.
Kaharlyk

| Kaharlyk (Кагарли́к) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kiovan alue Ukrainassa, alla kaupungin sijainti alueella
 Kaharlyk
 Koordinaatit: 49.86518°N, 30.82408°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Piiri:  Obuh’ivin piiri
Kaupunkioikeudet:  1971
Väkiluku (2011):  13 682
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  09200–09205
Suuntanumero(t):  +380 4573
 
 www.kagarlyk-rda.gov.ua 
 Kaharlykin piirin sivut (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaharlyk (ukr. Кагарли́к) on pieni kaupunki ja Kaharlykin piirin kuntakeskus Ukrainan Kiovan alueella, 69 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta etelään. Kaharlyk sijaitsee noin 20 kilometriä Dneprin lounaispuolella; Kaharlykin piiri rajoittuu koillisessa Dnepriin.
Urheilustadion Kaharlykissä.
Kaharlykin rautatieasema.
Vuoden 2011 alussa kaupungissa arvioitiin asuvan 13 682 ja koko piirissä 34 545 henkeä.
Kaharlykin piirin alueelta on löydetty kulttuurin jäänteitä jo ajalta 100-400 jaa. Ensimmäinen historiallinen maininta paikasta on vuodelta 1142. Kaupunkioikeudet Kaharlykin taajama sai syyskuussa 1971.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaharlyk Wikimedia Commonsissa
Kuntakeskuksen perustiedot Ukrainan parlamentin eli Verh'ovna Radan sivustolta (ukrainaksi) (rada.gov.ua)
Tietoa piiristä Kiovan alueen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (kyiv-obl.gov.ua)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi) (vlasenko.net)
Kaupunkiin ja piiriin keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (kagarlyk.com.ua)
Jääkiekon SM-liigakausi 1979–1980

| Jääkiekon SM-liigakausi 1979–1980 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Runkosarjan voittaja:  TPS
Mestari:  HIFK
Toinen sija:  Ässät
Kolmas sija:  Kärpät
Pudonneet joukkueet:  KooVee
Pistepörssin voittaja:  Matti Hagman, HIFK
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1978-1979 :  1980-1981 → 
Jääkiekon SM-liigan kausi 1979-1980 oli järjestykseltään SM-liigan viides kausi. Sarjassa pelattiin kymmenen joukkueen nelinkertainen runkosarja, jonka jälkeen pelattiin neljän parhaan pudotuspelit. Kaksi viimeistä joutuivat SM-liigakarsintaan kahden I-divisioonan parhaan joukkueen kanssa. Mestaruuden voitti HIFK, hopeaa sai Ässät ja pronssia Kärpät, jolle se oli ensimmäinen mitali SM-liigassa. Runkosarjan voitti TPS.
Liigasta putosi KooVee.
Runkosarja

| SM-liiga | O | V | T | H | TM | PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| TPS | 36 | 26 | 4 | 6 | 209 | 122 | 56 |
| HIFK | 36 | 24 | 5 | 7 | 238 | 144 | 53 |
| Kärpät | 36 | 18 | 6 | 12 | 193 | 154 | 42 |
| Ässät | 36 | 18 | 5 | 13 | 189 | 167 | 41 |
| Tappara | 36 | 15 | 6 | 15 | 170 | 169 | 36 |
| Lukko | 36 | 15 | 4 | 17 | 184 | 190 | 34 |
| Kiekkoreipas | 36 | 14 | 4 | 18 | 151 | 153 | 32 |
| Ilves | 36 | 11 | 8 | 17 | 151 | 189 | 30 |
| Jokerit | 36 | 11 | 4 | 21 | 151 | 199 | 26 |
| KooVee | 36 | 4 | 2 | 30 | 153 | 302 | 10 |
Neljä parasta välieriin, kaksi heikointa SM-liigakarsintaan.