stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lainsuojaton (vuoden 1943 elokuva)
Muut julkaisut

Lainsuojaton on ollut public domainissa vuodesta 1971 lähtien. Elokuvasta on julkaistu suuria määriä VHS- ja DVD-julkaisuja. Yhdysvalloissa julkaistiin elokuvasta ensimmäinen VHS-julkaisu vuonna 1997 ja DVD-versio vuonna 1998. Suomessa Finnkino julkaisi elokuvan DVD:nä 22. elokuuta 2008. Lainsuojattomasta on olemassa eripituisia versioita aina 95 minuutista aina 126 minuuttiin. Sensuroimaton versio on saatavilla myös DVD:nä.
Elokuvasta on saatavilla kaksi eri versiota, joihin on lisätty väri. Ensimmäisen väritetyn version julkaisi Hal Roach Studios vuonna 1988. Legend Films teki ja julkaisi toisen elokuvan värityksen DVD:nä 16. kesäkuuta 2009. DVD-julkaisu sisältää myös ensimmäisen väriversion ja restauroidun mustavalkoisen version.
Aiheesta muualla

Lainsuojaton Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lainsuojaton Elonet.
Lainsuojaton AllMoviessa. (englanniksi)
Lainsuojaton TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Lainsuojaton American Film Institute Catalogissa (englanniksi)
Lainsuojaton Rotten Tomatoes -sivustolla (englanniksi)
Lainsuojaton katsottavissa YouTubessa (public domain) (englanniksi)
Lainsuojaton ladattavissa ilmaiseksi Internet Archivessa (public domain) (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jane Russell
Thomas Mitchell, Jack Buetel ja Walter Huston
Jack Buetel ja Jane Russell
Kollega

Kollega (lat. collē'ga) tarkoittaa virkakumppania, mutta on aiemmin ollut myös yleisesti käytetty eräiden oppikoulunopettajien nimityksenä lehtorin arvoa alempana virkanimikkeenä. Se säilytettiin vielä vuoden 1872 koulujärjestyksessä (§ 8. 51, 68). Kolleganvirkoja oli lyseoissa, tyttökouluissa, valtion viisiluokkaisissa yhteiskouluissa sekä
muutamissa seminaareissa harjoitusaineissa. Myöhemmin nimityksen korvasi nuorempi lehtori.
Kollegineuvos

Kollegineuvos (ven. коллежский советник) oli keisarinajan Venäjällä ja myös Suomen suuriruhtinaskunnassa käytössä ollut kuudennen luokan virka-arvo, joka vastasi sotaväen everstin arvoa.
Kollegireistraattori

Kollegireistraattori (ven. коллежский регистратор) oli keisarinajan Venäjällä ja myös Suomen suuriruhtinaskunnassa käytössä ollut neljännentoista ja samalla alimman luokan virka-arvo rankijärjestelmässä.
Erinäisissä arvojärjestyksissä ja muissa yhteyksissä kirjoitusasuna on Suomessa ollut myös kollegiregistraattori ja kollegirekistraattori.
Lindsey Shaw

Lindsey Shaw vuonna 2020.
Lindsey Marie Shaw (s. 10. toukokuuta 1989 Lincoln, Nebraska) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Jennifer Moselyn roolista Nickelodeonin televisiosarjassa Ned's Declassified. Hän esiintyi myös tilannekomediassa Aliens in America. Shaw'lla on merkittävä sivurooli tv-sarjassa Valehtelevat viettelijät (Pretty Little Liars) Emilyn tyttöystävänä Paigena. Hän on myös näytellyt Lisa Somersia tv-elokuvassa Teen Spirit, Junea televisiosarjassa Lähiöunelmia.
Aiheesta muualla

Lindsey Shaw Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ludger Lohmann

Ludger Lohmann (s. 1954 Herne) on saksalainen urkuri.
Lohmann opiskeli Kölnin musiikkiyliopistossa, jossa hänen opettajinaan toimivat Marie-Claire Alain, Anton Heiller ja Wolfgang Stockmeier. Hän sai myös cembalonsoiton opetusta Hugo Rufilta. Lohmann voitti kansainvälisen ARD-musiikkikilpailun vuonna 1979 ja Grand Prix de Chartres'n vuonna 1982. Hän on kiertänyt esiintyvänä taiteilijana eri puolilla Eurooppaa ja Amerikan mannerta sekä Japania ja Koreaa. Vuonna 1983 Lohmann pääsi Stuttgartin musiikin ja esittävien taiteiden valtionyliopiston urkujensoiton professoriksi ja Stuttgartin tuomiokirkon urkuriksi.
Vuonna 1989 Lohmann pääsi vierailevaksi professoriksi Hartfordin yliopiston musiikkikouluun (Connecticut). Hän on myös työskennellyt vanhempana tutkijana Göteborgin yliopiston urkutaidekeskuksessa. Hän on istunut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa ja pitänyt kansainvälisiä mestarikursseja.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (saksaksi)
Ludhiana

| Ludhiana (ਲੁਧਿਆਣਾ) |
| --- | --- |
 Ludhiana
 Koordinaatit: 30.91°N, 75.85°E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Punjab
Piirikunta:  Ludhiana
Väkiluku (2001):  1 613 878
 – Metropolialue:  1 613 878
 
 ludhiana.nic.in 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ludhiana (pandžabiksi ਲੁਧਿਆਣਾ, Ludhiāṇā) on Punjabin osavaltion suurin kaupunki Intiassa. Kaupungissa asui vuonna 2011 noin 1,4 miljoonaa ihmistä.
Ludhiana sijaitsee Ludhianan piirikunnassa Sutlej-joen entisellä rannalla - joen nykyinen reitti kulkee 13 km päässä kaupungista.
Ludhiana sijaitsee keskeisesti Delhistä Amritsariin johtavan Grand Trunk Road -tien varrella ja liikenneyhteydet Intian pääkaupunkiin New Delhiin ovat hyvät ilma-, rauta- ja maanteitse. Kansainvälinen lentoasema on suunnitteilla.
Kaupunki on suuri teollisuuden ja opetuksen keskus Pohjois-Intiassa, ja on monien kulttuurien kohtaamispaikka.
WHO:n vuonna 2011 tekemän selvityksen mukaan Ludhiana oli Intian saastunein kaupunki. Hengitettäviä pienhiukkasia (PM10) oli 251 mikrogrammaa kuutiometrissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ludhiana Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Ludhiana Wikivoyagessa (englanniksi)
Kodiakinkarhu

| Kodiakinkarhu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Karhut Ursidae
Suku::  Karhut Ursus
Laji::  Karhu arctos
Alalaji::  middendorffi
Kolmiosainen nimi
 Ursus arctos middendorffi  Merriam, 1896 
 Kodiakinkarhu elää ainoastaan Kodiakinsaarella ja aivan sen tuntumassa olevilla Shuyak-, Afognak- ja Trinitysaarilla.
Katso myös
   Kodiakinkarhu Wikispeciesissä   Kodiakinkarhu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kodiakinkarhu (Ursus arctos middendorffi) on karhun eli ruskeakarhun suurikokoisin alalaji.
Kodiakinkarhu elää ainoastaan Kodiakinsaarella ja muutamalla pienemmällä lähisaarella eteläisessä Alaskassa. Suurimmat yksilöt voivat painaa 800 kilogrammaa, mutta yleisemmin uroksen paino on noin 400 kilogrammaa ja naaraat ovat kolmanneksen uroksia kevyempiä. Uroksen säkäkorkeus voi olla 150 senttimetriä, naaraan 120 senttimetriä. Pituus voi olla jopa kolme metriä kahdella jalalla seisten. Kodiakinkarhu muistuttaa ulkoisesti paljon Kamtšatkan ruskeakarhua (Ursus arctos beringianus), mutta sen turkki on vaaleampi.
Muiden ruskeakarhujen tapaan kodiakinkarhut ovat kaikkiruokaisia. Alkukesällä ne syövät lähinnä kasvisravintoa, kesällä ja syksyllä muun muassa kutemaan tulevaa lohta. Muiden ruskeakarhujen tapaan kodiakinkarhu nukkuu talviunta. Pennut, joita on kaksi tai kolme, syntyvät talvipesään tammi–helmikuussa. Kodiakinkarhu tulee sukukypsäksi viisivuotiaana ja lisääntyy sen jälkeen noin neljän vuoden välein. Elinikä on yleensä alle 20 vuotta, joskus 30.
Kodiakinkarhu on elänyt saarillaan eristyksissä muista karhuista noin 12 000 vuoden ajan. Kodiankinkarhuja on nykyisin noin 3 500. Kanta voi hyvin ja karhuja metsästetään vuosittain noin 180 yksilöä.
Liaoyangin taistelu

Liaoyangin taistelu oli Venäjän–Japanin sodan aikana 25. elokuuta – 3. syyskuuta 1904 käyty taistelu nykyisin Kiinassa sijaitsevan Liaoyangin kaupungin tuntumassa. Taistelu oli sodan ensimmäinen suuri yhteenotto ja sotilaiden määrässä myös omaan aikaansa nähden huomattavan suuri taistelu. Sotilaita siihen osallistui lähes 300 000. Taistelu päättyi venäläisten hallittuun vetäytymiseen ja japanilaisten voittoon. Japanilaiset olivat toisaalta kärsineet huomattavat tappiot ja venäläisten armeija selviytyi tuhoutumatta. Taistelusta ei muodostunut odotetun kaltaista sodan ratkaisutaistelua.
Tausta

Ylitettyään Jalujoen japanilaiset toivat pian neljä armeijaansa maihin Liaotungin niemimaalla. 3. armeija sai tehtäväkseen piirittää Port Arthur niemimaan kärjessä. Kolme muuta armeijaa kääntyivät ylipäällikkönä toimineen kenttämarsalkka Ōyama Iwaon alaisuudessa kohti Liaoyangin kaupunkia. He ottivat voitot venäläisistä Telissussa, Tashihchiaossa ja Hsimuchengissa, jolloin venäläisten komentaja kenraali Aleksei Kuropatkin tyytyi puolustamaan asemia Liaoyangin lähistöllä.
Liaoyang oli Venäjän–Japanin sodan aikana Mantšurian toiseksi suurin kaupunki Mukdenin jälkeen. Sen asukasluku oli 60 000 ja se oli venäläisten sotilaallinen pääkeskus Mantšurian eteläosassa. Sen läpi kulki tärkeä rautatie Mukdenin ja Liaotungin niemimaan Dalnyn sataman välillä.
Osapuolet > Joukot

Kenraali Aleksei Kuropatkinin alaisuudessa oli kaksi eurooppalaista ja kolme siperialaista armeijakuntaa, joihin kuului yhteensä 14 divisioonaa. Sotilaita oli 158 000. Heistä 128 000 oli jalkaväkeä ja 30 000 ratsuväkeä. Tykkejä venäläisillä oli 609. Venäläisjoukot oli ajettu kolmeen osaan etelässä, idässä ja reservissä. Eteläistä osaa komensi kenraaliluutnantti Nikolai Zarubaev ja siihen kuuluvaa ratsuväkeä kenraaliluutnantti Pavel Mištšenko. Idässä osaa komensi Aleksandr Bilderling. Reservi oli Kuropatkinin komennossa.
Japanilaisia komentaneen kenttämarsalkka Ōyama Iwaon alaisuudessa oli kolme armeijaa. 1. armeijaa komensi kenraali Kuroki Tamemoto, 2. armeijaa kenraali Oku Yasukata ja 4. armeijaa Nozu Michitsura. Yhteensä japanilaisilla oli kahdeksan divisioonaa ja 125 000 sotilasta. Heistä 115 000 oli jalkaväkeä ja 10 000 ratsuväekä. Tykkejä japanilaisilla oli 170.
Osapuolet > Strategia

Taistelun molemmat osapuolet luulivat olevansa lukumääräisesti alivoimaisia. Kuropatkin oli päätynyt tähän olettamukseen riittämättömän tiedustelun takia. Hän päättikin ottaa puolustusasemat. Päätöstä tuki paitsi uskomus omien joukkojen alivoimaisuudesta, mutta myös vallineet sääolosuhteet. Heinäkuussa alkaneen sadekauden sateet olivat saaneet läheiset Taitzu- ja Tangjoet tulvimaan ja maasto oli muuttunut mutaiseksi. Tämä hankaloitti joukkojen liikkumista ja teki puolustuksesta yleisesti ottaen hyökkäystä tehokkaampaan.
Iwao uskoi venäläisten tapaan omaan alivoimaisuuteensa. Tosin toisin kuin venäläisillä, Iwaolla oli hyvin tarkkaa ja oikeaa tietoa vihollisensa lukumäärästä. Iwao päätti venäläisistä poiketen ryhtyä hyökkäykseen. Tarkoituksena oli hyökätä alivoimaisillakin joukoilla, jotta venäläisillä ei olisi aikaa tuoda vielä entistä enemmän joukkoja paikalle. Hyökkäykseen oli ryhdyttävä myös, koska Port Arthurin piiritys ei ollut vieläkään ratkennut japanilaisten hyväksi. Kun 24. elokuuta saatiin tietää kenraali Nogi Maresuken hyökkäyksen kohti Port Arthuria epäonnistuneen, varmistui että tältä suunnalta ei vielä pitkään saataisi omia vahvistuksia. Iwao määräsi omat joukkonsa hyökkäämään kohti Liaoyangia seuraavana päivänä 25. elokuuta.
Japanilaisten tarkoituksena oli, että 2. armeija etenisi lännestä pitkin Liaoyangin läpi kulkevaa rautatietä, kun 1. armeija etenisi Motienin laakson kautta pitkin sieltä kulkevaa maantietä ja rautatietä sen itäpuolella. Lopulta se murtautuisi rautatielle Liaoyangin pohjoispuolella ja katkaisisi venäläisten yhteydet. 4. armeija suojaisi myöhemmin 2. armeijan oikeaa siipeä. Alueen maaston takia suuremmat koukkausliikkeet eivät olleet mahdollisia, vaan ainut vaihtoehto oli hyökätä suoraan venäläisiä päin.
Taistelu

Ensimmäiset yhteenotot käytiin Liaoyangin eteläpuolella 25. elokuuta. 1. armeija ylitti Tangjoen ja iski 3, siperialaisen armeijakunnan oikeaan sivustaan. Idässä venäläisjoukkoja komentanut Bilderling tyytyi olemaan juuri reagoimatta. Japanilaisten ensimmäinen yritys murtautua venäläisten läpi epäonnistui silti, lähinnä koska venäläisten tykistö osoittautui ylivoimaiseksi.
Yöllä 25.–26. elokuuta japanilaisen 1. armeijan 2. ja 12 divisioona iskivät 10. siperialaista armeijakuntaa vastaan Liaoyangin itäpuolella. Hungshalingissa ja Peikoussa käytiin ankaria taisteluja. Peikoun kukistuttua illalla 26. elokuuta Kuropatkin määräsi puolustajat vetäytymään. Vetäytyminen onnistui järjestäytyneesti ja joukot siirtyivät puolustusasemiin lähemmäs kaupunkia. Samaan aikaan Zarubaevin onnistui estää japanilaisten 2. ja 4. armeijan eteneminen. Osa japanilaisten 1. armeijan yksiköistä oli jäänyt eristyksiin. Kuropatkin ei kuitenkaan ymmärtänyt hyödyntää tilannetta, vaan määräsi 27. elokuuta kaikki joukot taaempiin puolustusasemiin. Kuropatkin odotti japanilaisten päähyökkäyksen kohdistuvan Liaoyangin puolustuksia vastaan, jolloin hän iskisi itse hyökkääjiä vastaan reservijoukoillaan. Ôyaman tarkoituksena ei kuitenkaan edes ollut vallata kaupunkia, vaan piirittää venäläiset ja tuhota näiden armeija. Samaan aikaan kun osa japanilaisista alkoi valmistella hyökkäystä venäläisten puolustuksia vastaan kaupungin eteläpuolella, Kurokin komentama 1. armeija murtautui Taizujoen läpi ja katkaisi rautatien kaupungin pohjoispuolella.
30. elokuuta japanilaiset aloittivat uuden hyökkäyksen rintaman koko pituudella. Taistelut tuona päivänä osoittautuivat ratkaiseviksi. Venäläiset puolustautuivat aluksi menestyksekkäästi ja aiheuttivat japanilaisille suuria tappioita. Kuropatkin empi kuitenkin edelleen oman vastahyökkäyksensä tekemistä. Hän oli edelleen epävarma vihollisensa armeijan koosta ja tyytyi kuluttamaan näidern voimavaroja puolustautumalla. Lopulta hän määräsi jälleen uuden vetäytymisen. Japanilaiset pääsivät nyt tykkeineen kantaman päähän Liaoyangin kaupungista. Tuhot kaupungissa ja etenkin sen rautatieasemalla saivat venäläiset viimein ryhtymään omaan vastahyökkäykseensä 2. syyskuuta. Heidän tarkoituksensa oli vallata japanilaisten käsissä ollut taistelukenttää hallitseva kukkula kaupungin itäpuolella. Venäläiset iskivät kukkulaa vastaan kerta toisensa jälkeen japanilaisten lyödessä heidät takaisin. Keskiyöllä Kuropatkin sai vielä väärän tiedon kukkulan valtauksesta. Hän sai oikeampaa tietoa hieman myöhemmin, mutta oli jo menettänyt aloitteensa.
Pettynyt ja uupunut Kuropatkin päätti hylätä Liaoyangin 3. syyskuuta. Hän määräsi 65 kilometrin pituisen vetäytymisen pohjoiseen kohti Mukdenin kaupunkia. Japanilaiset eivät heti tajunneet venäläisten vetäytyvän sakean sumun vuoksi. Japanilaiset eivät juuri ahdistelleet vetäytyviä venäläisiä ja he suorittivat vetäytymisensä hyvässä järjestyksessä, tosin taisteluista ja marssista uupuneina.
Seuraukset

Japanilaiset menettivät Liaoyangin taistelussa 5 537 sotilasta kaatuneina ja 18 063 haavoittuneina. Venäläisten tappiot olivat 3 611 kaatunutta ja 14 301 haavoittunutta. Molemmat osapuolet olivat odottaneet taistelusta Liaoyangissa muodostuvan jonkinlainen sodan ratkaisutaistelu, jollaista siitä ei kuitenkaan muodostunut.
Mukdeniin vetäytynyt Kuropatkin tiedotti Venäjän sotaministeriölle saavuttaneensa voiton taistelussa. Tuolloinen sotaministeri Viktor Saharov ei kuitenkaan niellyt Kuropatkinin väitettä, vaan totesi venäläisten kärsineen tappion. Japanissa taistelua pidettiin voittoa, mutta kärsityt suuret tappiot eivät antaneet syytä erityiselle juhlinnalle. Voittoa ei voitu pitää muutenkaan täydellisenä, kun venäläisten onnistui hallitusti vetäytyä ratkaisutaisteluksi tarkoitetusta yhteenotosta. Voitto kuitenkin korvasi osittain epäonnistuneet hyökkäysyritykset Port Arthuria vastaan. Tappioita korvattiin Japanista saaduilla vahvistuksilla, kun nyt oli käynyt selväksi, että Venäjä ei pystynyt uhkaamaan Japanin kotisaaria.
Liaoyangin taistelu oli joka tapauksessa Venäjän–Japanin sodan ensimmäinen suuri taistelu. Se oli myös yksi oman lähihistoriansa suuremmista taisteluista. Edellinen sitä suurempi taistelu oli käyty Sedanissa vuonna 1870. Venäjän–Japanin sodan seuraava suuri taistelu käytiin lokakuussa Šahe-joella.
Kenraali Kuroki Tamemoto taistelun aikana.
Kenraali Aleksei Kuropatkin palkitsemassa sotilasta.
Japanilaiset joukot ylittävät Taitzujokea.
Japanilainen näkemys kenraali Kuropatkinista taistelussa.
Valokuva taistelusta japanilaisessa postikortissa.
Kelenföld vasútállomásin metroasema

Kelenföld vasútállomás on Budapestin metron linjan 4 läntinen pääteasema Budan puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa. Asema on 16,4 metrin syvyydessä maan alla ja se on avattu 28. maaliskuuta 2014. Asema sijaitsee Kelenföldin rautatieaseman yhteydessä.
Kongon tasavallan sisällissota

Kongon tasavallan sisällissota käytiin vuosina 1997–1999 kahta presidenttiehdokasta kannattavien joukkojen välillä, ja laajeni kansainväliseksi selkkaukseksi, johon sekaantuivat ruandalaiset hutukapinalliset ja Angolan joukot.
Sosiaalidemokraattinen Pascal Lissouba toimi presidenttinä 1992–1997. Vuoden 1997 presidentinvaalien lähestyessä Lissouba lähetti joukkonsa riisumaan aseista kommunistisen edellisen presidentin, kenraali  Denis Sassou Nguesson yksityisen armeijan.  Tästä puhkesi taisteluita Lissouban ja Nguesson joukkojen väälille. Taisteluissa kuoli yli 10 000 ihmistä. Vielä useampia lähti maanpakoon, etenkin Gabonin puolelle.
Useita satoja angolalaisia sotilaita taisteli Nguesson puolella.
Denis Sassou Nguesso voitti sisällissodan angolalaisten avulla, ja toimii edelleen maansa presidenttinä.
Koco

Koco oli vuosina 1921-1926 valmistettu saksalainen automerkki.
Koco vuodelta 1922
Koco-autoja valmistettiin vain kolmea mallia, joiden huomattavin ero oli moottorissa: ensimmäisen moottori oli ilmajäähdytteinen ja toisen nestejäähdytteinen nelitahtinen kaksisylinterinen bokserimoottori, jonka iskutilavuus oli 1021 cm³. Sen suurin teho oli 9 kilowattia eli 12 hevosvoimaa. Omapaino oli 510 kiloa ja huippunopeus oli 40 km/t.
Kolmannessa Koco-mallissa oli nelisylinterinen rivimoottori, jonka iskutilavuus oli 1540 cm³.
Koco oli halpa ja yksinkertainen auto. Kori oli vanerirakenteinen avokori. Autoon mahtui kolme ihmistä, kuljettaja etuistuimelle ja kaksi takaistuimelle. Autossa ei ollut sähköjärjestelmää, joten se käynnistettiin magneetolla. Mittareita ei ollut.
Kaikkiaan Koco-autoja valmistettiin vain 800 kappaletta . Yksi Koco löytyi 1980-luvulla Suomen Kokemäeltä. Se entisöitiin ja merkittiin museoajoneuvorekisteriin 8.6.1990.
Aiheesta muualla

Kuvia Kocosta Commonsissa
Koch & Co - KoCo 4/12, Wolfsburg Citytour
Kolme puhdasta

Kolme puhdasta
Kolme puhdasta ovat taolaisen panteonin korkeimpia jumalia. Ne toimivat taolaisuuden kannalta samalla tavalla kuin kristinuskon pyhä kolminaisuus (Isä, Poika ja Pyhä Henki) tai buddhalaisuuden Trikaya (Dharmakaya, Samboghakaya ja Nirmanakaya). Ne edustavat kaikkia eläville olennoille luontaisen jumaluuden kolmea aspektia.
Keleti pályaudvar

Budapest-Keleti tai Budapest-Keleti pályaudvar (suom. Budapestin Itäinen rautatieasema) on Unkarin pääkaupungin Budapestin suurin rautatieasema. Se sijaitsee Józsefvárosissa Budapestin VIII osa-alueella. Rautatieasema on rakennettu vuosina 1881–1884 uusrenessanssityyliin arkkitehti Gyula Rochlitzin suunnitelmien pohjalta. Se restauroitiin vuonna 1998.
Rautatieasema toimii myös Budapestin metron M2-linjan ja M4-linjan metroasemana. Linjan 2 yhteys avattiin vuonna 1970 ja linjan 4 vuonna 2014.
Keleti pályaudvarin katettua laiturialuetta.
Vanhaa lipunmyyntihallia.
Kocktails with Khloé

| Kocktails with Khloé |
| --- | --- |

Kestoaika:  42 minuuttia
Pääosissa:  Khloé Kardashian
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   FYI  Liv
Esitetty:  20. tammikuuta 2016 – 20. huhtikuuta 2016
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  14
Tuotanto
Tuottaja(t):  Deondray Gossett Quincy LeNear Maria Notaras Adam Klein
Vastaava(t) tuottaja(t):  Khloé Kardashian Craig Piligian Derek W. Wan Gena McCarthy Toby Faulkner Lauren Wohl
Tuotantoyhtiö(t):  Pilgrim Studios
Aiheesta muualla
IMDb 
Kocktails with Khloé on yhdysvaltalainen keskusteluohjelma, jota isännöi Khloé Kardashian. Ohjelma alkoi yhdysvaltalaisella FYI-kanavalla 20. tammikuuta 2016. Suomessa ohjelman esittäminen alkoi Liv-kanavalla 23. toukokuuta 2016.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Kocktails with Khloé
Käännös suomeksi
Kolme poikaani

| Kolme poikaani> My Three Sons |
| --- | --- |
 MacMurray ja Livingston sarjan 1. tuotantokaudella
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  25 min
Pääosissa:  Fred MacMurray
Alkuperäiskieli:  englanti
Esitetty:  1960 – 1972
Tuotantokausia:  12
Jaksoja:  380
Tuotanto
Tuottaja(t):  Don Fedderson
Säveltäjä(t):  Frank De Vol
Tuotantoyhtiö(t):  Don Fedderson Productions (1960–1972) Gregg-Don, Inc. (1960–1965) MCA Television (1960–1965) CBS Productions (1965–1972)
Aiheesta muualla
IMDb 
Kolme poikaani (My Three Sons) on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota tuotettiin 12 tuotantokautta vuodesta 1960 vuoteen 1972. Sen pääosaa, leskeksi jäänyttä lentokoneinsinööriä ja kolmen pojan yksinhuoltajaisää Steven Douglasia esittää Fred MacMurray. Hänen alkuperäiset kolme poikaansa ovat college-opiskelija Mike (Tim Considine), high schoolia käyvä Robbie (Don Grady) ja kuopus Chip (Stanley Livingston).
Sarjan alussa William Frawleyn esittämä poikien äidinisä asui samassa taloudessa. Frawleyn terveyden heikennyttyä hänet korvasi isoisän veljeä esittänyt William Demarest. Syksyllä 1965 vanhin poika Mike kirjoitettiin ulos sarjasta ja naimisiin, mutta uudeksi kolmanneksi pojaksi tuli adoptiopoika Ernie. Häntä näytteli Chipin näyttelijän oikea veli Barry Livingston. Sarjan viimeisinä vuosina Steven Douglas menee uusiin naimisiin ja saa tämän myötä perheeseensä myös tyttären, Dorothyn.
Suomessa Kolme poikaani kuului Mainos-TV:n keskiviikko-ohjelmistoon ainakin vuosina 1967–1968.
Käännös suomeksi
Kelenföld

| Kelenföld |
| --- | --- |
 Kelenföldin kerrostaloaluetta.
Kaupunki:  Budapest
Suuralue:  XI osa-alue
Väkiluku:  53 332 (2001)
Kelenföld on Budapestin kaupunginosa sen XI osa-alueella. Siellä oli 53 332 asukasta vuonna 2001, jolloin se oli asukasluvultaan Budapestin viidenneksi suurin kaupunginosa.
Kelenföld laajeni vuosina 1967–1983, jolloin sinne rakennettiin uusia asuntoja vanhalle kaatopaikalle. Silloin rakennettiin yli 9 300 uutta kotia 99 hehtaarin alueelle. Kelenföldissä on rautatieasema, jolla on jonkin verran kaukoliikennettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kelenföld Wikimedia Commonsissa
Kesslerin syndrooma

Kesslerin syndrooma on tilanne, jossa avaruusromun määrä Maan matalilla kiertoradoilla on niin suuri, että kappaleet törmäilevät toisiinsa usein, aiheuttaen lisää pieniä romunkappaleita ja yhä enemmän törmäyksiä. Pahimmillaan tämä voisi johtaa siihen, että lähiavaruus muuttuisi kulkukelvottomaksi ja avaruustutkimus tai satelliittien käyttö muuttuisi mahdottomaksi pitkäksi aikaa. Matalilla kiertoradoilla olevien satelliittien radat (ratakorkeus alle 1 000 km) kuitenkin kutistuvat ja lopulta – vuosien tai kymmenien vuosien aikana – satelliitit ja niiden romu palavat ilmakehässä. Radan muutokseen vaikuttavat muun muassa kappaleen vastuspinta-alan ja sen massan suhde (kevyt, iso kappale herkin), aurinkotuuli ja ilmakehän kaikkien ylimpien kerrosten tiheys.
Kesslerin syndrooma on nimetty Donald J. Kesslerin mukaan.
Lohjan Kisa-Veikot

| Lohjan Kisa-Veikot |
| --- | --- |

Perustettu:  1992
Kaupunki:   Lohja, Suomi
Kotiareena:  Lohjan jäähalli   Kisakallion jäähalli
Sarjataso:  III-divisioona
Värit:                
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lohjan Kisa-Veikot (LoKV) on lohjalainen urheiluseura, jolla on ollut toimintaa jääkiekossa, pesäpallossa, taitoluistelussa ja yleisurheilussa.
Jääkiekko

Jääkiekkoa Kisa-Veikoissa on pelattu jo 1950-luvulla, ja oman yhdistyksen Lohjan Kisa-Veikot Jääkiekko ry:n alle siirryttiin vuonna 1992. Seuran naisten edustusjoukkue pelasi SM-sarjassa vuosina 2008–2012. Miesten edustuskiekkoilu oli Lohjan Jääankkojen vastuulla kaudelle 2010-2011 asti jonka jälkeen miesten ja naisten toiminnasta on vastannut Lohjan Kisa-Veikot Edustusjääkiekko ry. LoKV harjoittelee ja pelaa Lohjan ja Kisakallion jäähalleissa.
Jääkiekko > Kasvatit pääsarjatasolla

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Minja Drufva  Jaani Holopainen  Anna Julin  Anni Keisala  Nelli Laitinen  Vili Laitinen  |  Kai Lehtinen  Milla Lehtopelto  Minni Lehtopelto  Siru Lehtopelto  Mika Norja  Johanna Sandqvist  |  Jenna Silvonen  Henrik Tikkanen  Emma Toivanen  Maria Tulensalo  Aaro Vidgren  Laura Vilén  |
Pesäpallo

Pesäpallossa Kisa-Veikkojen naisten joukkue pelasi 1970-luvulla SM-sarjassa. Miesten joukkue pelasi parhaimmillaan ykkössarjassa ja oli 1980-luvulla lähellä SM-sarjaan nousua.