stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alireza Firouzja
Turnaus- ja ottelumenestys

2016
Iranin mestaruus
2017
Aasian alle 20-vuotiaitten mestaruus: 2. sija (1. Mosadeghpour)
2018
Malesian avoin mestaruus: 2. sija (1. Wang)
Alle 16-vuotiaitten joukkue-MM: 1. pöydän paras (8/9)
2019
Iranin mestaruus: voitto (9/11)
Joukkue-MM: 4. pöydän paras (7/8)
Fischer Randomin EM: voitto
Reykjavik Open: 2. sija (1. Lupulescu)
Ottelu Perun ykköspelaajaa Jorge Coria vastaan: voitto 4,5–1,5.
Nopean shakin MM: 2. sija (1. Carlsen)
2020
Tata Steel Masters, Wijk aan Zee: 9. sija
Prahan shakkifestivaalit: 2. sija (1. Gujrathi)
Norway Chess, Stavanger: 2. sija (1. Carlsen)
2021
Tata Steel Masters, Wijk aan Zee: 4. sija
Pikashakin MM, Varsova: 3. sija
Norway Chess, Stavanger: 2. sija (1. Carlsen)
FIDE Grand Swiss, Riika: voitto (8/11)
Euroopan joukkuemestaruus, Čatež ob Savi, Slovenia: 1. pöydän paras (8/9)
2022
FIDE:n ehdokasturnaus, Madrid: 6. sija
GCT Sinquefield Cup, Saint Louis: 2. sija (1. Nepomnjaštši)
2023
GCT Superbet Chess Classic, Bukarest: 2. sija (1. Caruana)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FIDE-kortti: Alireza Firouzja (englanniksi)
Alireza Firouzja ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo

| Stockmannin tavaratalo Helsingin keskusta |
| --- | --- |
 Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo kuvattuna Mannerheimintieltä kesällä 2013.
Osoite:  Aleksanterinkatu 52 00100 Helsinki
Sijainti:  Kluuvi
Koordinaatit:  60°10′06″N, 024°56′32″E
Rakennustyyppi:  Tavaratalo
Valmistumisvuosi:  1930
Suunnittelija:  Sigurd Frosterus
Rakennuttaja:  Stockmann Oyj
Urakoitsija:  Oy Constructor Ab
Omistaja:  Keva
Haltija:  Stockmann Oyj
Käyttäjä:  Stockmann Oyj
Runkorakenne:  teräsbetoni
Julkisivumateriaali:  poltettu tiili 
Korkeus:  39 metriä
Kerrosluku:  12 (joista 3 maan alla)
Kerrosala:  50 167 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stockmannin Helsingin keskustan tavaratalo on kulttuurihistoriallisesti arvokas liikerakennus ja tavaratalo Helsingin keskustassa. Se sijaitsee Kluuvin kaupunginosassa, Mannerheimintien, Aleksanterinkadun, Keskuskadun ja Pohjoisesplanadin rajaamalla alueella. Se on Pohjoismaiden suurin ja Euroopan viidenneksi suurin tavaratalo. Samalla se on myös koko Stockmann-konsernin arvokkain, näkyvin ja tuottavin yksikkö.
Stockmann myi Helsingin keskustan tavaratalon kiinteistön Kevalle maaliskuussa 2022, mutta toimii siinä edelleen vuokralaisena.
Rakennus on toteutettu yleisessä suunnittelukilpailussa toisen palkinnon saaneen Sigurd Frosterusin ehdotuksen pohjalta. Rakentaminen aloitettiin basaarirakennuksella, ja varsinainen tavaratalo valmistui ensin  1920-luvun puolivälissä nelikerroksena. Lopulliseen kahdeksan maanpäällistä kerrosta käsittävään korkeuteen se valmistui 1930.
Stockmannin tavarataloa on uudistettu, korotettu ja laajennettu eri vaiheissa. Uusin muutos valmistui vuonna 2010. Tavaratalossa on kaksitoista kerrosta, joista kolme sijaitsee maanpinnan alapuolella. Näiden lisäksi tavaratalosta on yhteys kolmeen maanalaiseen pysäköintilaitoksen kerrokseen.
Stockmannin tavaratalo sijaitsee Helsingin ydinkeskustan vilkkaimpien katujen risteyksessä, osoitteessa Aleksanterinkatu 52. Tavaratalossa käy vuodessa noin 17 miljoonaa asiakasta ja vuosimyyntiä kertyy yhteensä noin 350 miljoonaa euroa (luvut vuodelta 2002).
Tavarataloa on laajennettu vuoden 1930 jälkeen useaan otteeseen, ja vuoden 2010 laajennuksen jälkeen sen myymäläpinta-ala on noin 50 000 m². Se on pinta-alaltaan Pohjoismaiden suurin ja Euroopan viidenneksi suurin tavaratalo. Euroopan suurimmat tavaratalot ovat Harrods (90 000 m²) Lontoossa ja Kaufhaus des Westens (60 000 m²) Berliinissä. Maailman suurimmat tavaratalot ovat Shinsegae Centum City (293 905 m²) Etelä-Koreassa ja Macy's (198 500 m²) New Yorkissa.
Historia > Aikaisemmat vaiheet

Stockmannin tavaratalo sai alkunsa vuonna 1858, jolloin Adolf Törngren päätti perustaa Helsinkiin Nuutajärven lasitehtaan tuotteita myyvän liikkeen. Se perustettiin Pohjoiselle Esplanaadikadulle Lampan taloon. Myymälänhoitajaksi nimitettiin kauppias G. F. Stockmann. Myymälässä myytiin lasi- ja taloustavaroita sekä rautatavaroita ja puuvillakankaita.
G. F. Stockmann sai 18. huhtikuuta 1860 Suomen kansalaisoikeuden ja vähän myöhemmin porvari- ja kauppiasarvon. Vuonna 1862 Törngren tarjoutui myymään Helsingin liikkeen Stockmannille. Hän antoi Stockmannille lainaksi tarvittavan noin 10 000 ruplan pääoman. Myymälän nimeksi tuli tämän jälkeen G. F. Stockmann. Jatkossa sitä kehitettiin ja laajennettiin, ja se saavutti pian pääkaupunkilaisten suosion.
Marraskuussa 1880 myymälä muutti Senaatintorin varrelle, Unionin- ja Aleksanterinkadun kulmaan niin sanottuun Kiseleffin taloon. Aluksi myymälätiloja oli vain ensimmäisessä kerroksessa ja kolmas kerros oli konttorina ja varastona. Liikkeessä työskenteli kaksitoista työntekijää, kahdeksan rauta-, lasi-, posliini- ja kangasosastolla sekä neljä konttorissa. Vuosisadan vaihteessa liike laajeni varsinaiseksi monipuoliseksi tavarataloksi.
Vuonna 1919 Stockmannista tuli osakeyhtiö. Muutoksen yhteydessä yritys hankki neljä suurta ja tunnettua helsinkiläisliikettä, Pohjoismaisen Taloustarpeiden kaupan, Pohjoismaiden Villatavarainkaupan, Albion Lamppumakasiinin ja Huonekaluvarasto O.Y. Rydman & C:o -yrityksen. Yrityksen entiset omistajat siirtyivät tavaratalon johtoon. Yritysostojen seurauksena liiketoiminta oli hajautunut useaan osoitteeseen, mikä teki ajankohtaiseksi suuren keskitetyn liikekompleksin rakentamisen.
Historia > Tavaratalon rakentaminen > Tontin ostaminen

Stockmannin vuonna 1862 perustama kauppahuone oli laajentunut monitoimikaupaksi. Sillä oli toimipisteitä ja liikkeitä eri puolilla Helsinkiä. Veljekset Karl ja Frans Stockmann ymmärsivät, että Senaatin- ja Kauppatorin seutu oli kehittymässä yhä enemmän virastokortteleiksi, kun taas kaupungin liikekeskus oli siirtymässä länteen päin.
1910-luvun alkupuolella Stockmann alkoi järjestelmällisesti ostaa itselleen Gasellin korttelin tiloja (nro 95). Stockmann osti kesäkuussa 1911 kaikki A/B City -yhtiön osakkeet 1 400 000 markalla. Yritys omisti 2 270 neliömetrin kulmatontin nro 25 Aleksanterinkadun ja silloisen itäisen Henrikinkadun (nykyisen Mannerheimintien) risteyksessä. Tontilla sijaitsi kaksikerroksinen kulmatalo, jossa olivat muun muassa Yliopiston Apteekki ja Herman Lindellin piirustustarvikekauppa sekä Aleksanterinkadun puolella matala basaarirakennus.
Stockmann osti kesällä 1915 edellisen talon vieressä Mannerheimintien varrella sijaitsevan tontin nro 1 yhteensä 835 000 markalla. Tontin pinta-ala oli 1 980 neliömetriä, ja sillä sijaitsi 1866 valmistunut kolmikerroksinen, asuinkäyttöön tarkoitettu kivitalo.
Historia > Tavaratalon rakentaminen > Väliaikainen myymälä

Epävarmojen suhdanteiden takia Stockmann päätti rakentaa tavaratalon vaiheittain aloittaen Keskuskadulta. Pohjoisen Esplanaadikadun ja Keskuskadun kulmaan pystytettiin 1921 matala kaksikerroksinen ja tiilirakenteinen basaarirakennus. Keskuskadun alle rakennettiin noin 10 000 kuutiometrin varastotilat. Frosteruksen piirtämä rakennus oli tarkoitettu tilapäisratkaisuksi, mutta se säilyi paikallaan monta vuosikymmentä. Rakenteista tehtiin niin vahvat, että rakennus olisi ollut myöhemmin mahdollista laajentaa kuusikerroksiseksi. Helmikuussa 1922 rakennukseen muuttivat Stockmannin urheiluosasto ja Albion Lamppumakasiini.
Historia > Tavaratalon rakentaminen > Ensimmäinen vaihe

Varsinaisen tavaratalon ensimmäinen osa päätettiin rakentaa Keskuskadun ja Aleksanterinkadun kulmaan. Aluksi talosta aiottiin rakentaa vain pienempi, kolmikerroksinen osa. Asiaa harkittiin kuitenkin uudelleen ja päädyttiin laajempaan, nelikerroksiseen rakennukseen. Keskuskadun puoleinen julkisivu olisi 57 metriä ja Aleksanterinkadun puoleinen julkisivu 21 metriä leveä.
Rakennustyöt käynnistyivät keväällä 1925. Sekä tavaratalon että Keskuskadun pääurakoitsija oli Oy Constructor Ab. Rakennuksen tilavuus oli noin 25 000 kuutiometriä ja lattiapinta-ala noin 4 800 neliömetriä. Julkisivussa käytettiin tiiliä, jotka valettiin Santamäen tiilitehtaalla. Kivijalka valmistettiin Hyvinkäältä tuodusta mustasta graniitista. Sementti ostettiin Paraisilta ja Lohjalta. Rakennuksen puusepäntyöt teki Keravan Puuteollisuus Oy.
Tavaratalon ensimmäinen vaihe, ns. ”City-rakennus” valmistui huhtikuussa 1926. Neljän maanpäällisen kerroksen lisäksi siihen rakennettiin osittain Keskuskadun alle noin 2 000 neliömetrin kellari. Rakennuksessa ei ollut vielä tässä vaiheessa ollenkaan hissejä.
Rakennuksen alimpaan kerrokseen muutti taloustarvikeosasto. Ylimmässä kerroksessa myytiin urheiluasusteita, matkatarvikkeita, nahkatavaroita, mattoja, verhoja ja huonekaluja, rautasänkyjä ja lastenvaunuja. Myös viereisessä, väliaikaiseksi tarkoitetussa basaarirakennuksessa neljä vuotta toiminut Albion Lamppumakasiini muutti uusiin tiloihin, ja sen tilalle tuli Stockmannin auto-osasto. Stockmannin omat osastot eivät täyttäneet läheskään koko tavarataloa, ja niinpä huomattavat määrät lattiapinta-alaa annettiin vuokralle.
Historia > Tavaratalon rakentaminen > Toinen vaihe

Vuonna 1923 hyväksyttyihin piirustuksiin tehtiin ennen rakennustöiden alkamista monia olennaisia muutoksia. Muun muassa Aleksanterinkadun puolelle oli alun perin suunniteltu kaksi sisäänkäyntiä, mutta lopullisissa suunnitelmissa ne oli yhdistetty yhdeksi pääsisäänkäynniksi.
Tavaratalon toisen osan rakentamista lykättiin muutamilla vuosilla, sillä yrityksen johto oli päättänyt odottaa suotuisampia rakennussuhdanteita ja halvempaa rahaa. Lopulta tammikuussa 1928 yritys otti 30 miljoonan markan obligaatiolainan tavaratalon jatkamista varten. Tämän jälkeen yrityksen toimitusjohtaja, tavaratalon arkkitehti sekä rakennusasiantuntijaksi otettu insinööri matkustivat noin kolmeenkymmeneen eri tavarataloon ympäri Eurooppaa. Näin haluttiin saada vaikutteita ja ideoita tulevaa tavarataloa varten. Tavoitteena oli se, ettei kuitenkaan orjallisesti jäljitelty esikuvia ja että tulevassa tavaratalossa näkyisivät toiminimen historialliset perinteet.
Kesällä 1928 Mannerheimintien ja Aleksanterinkadun kulmasta purettiin vanhat kerrostalot, joiden tilalle alettiin rakentaa tavaratalon laajennusosaa. Argoksen talo sekä aivan ensimmäiseksi rakennettu kaksikerroksinen basaarirakennus päätettiin säästää myöhempää laajennusta varten.
Kolme vuotta aikaisemmin valmistunut nelikerroksinen tavaratalon osa rakennettiin kahdeksankerroksiseksi; julkisivusta voi edelleen havaita, kuinka tiilien värisävy muuttuu hieman tummemmaksi neljännen ja viidennen kerroksen välillä. Tavaratalon neljä ensimmäistä kerrosta oli tarkoitus varata itse myyntiä varten, ja kaksi ylimmäistä kerrosta oli tarkoitus vuokrata yrittäjille, jotka täydentäisivät tavarataloa. Seitsemänteen ja kahdeksanteen kerrokseen sijoitettaisiin Stockmannin työhuoneet ja varastot sekä konttori, henkilökunnan ruokailuhuone ja suuri ravintola. Liikkeen oman lattiapinta-alan laskettiin lisääntyvän 15 912 neliömetristä 27 000 neliömetriin. Urakkasopimuksen summa oli vähän yli 40 miljoonaa markkaa.
Leuto talvi edesauttoi tavaratalon rakennustöitä, ja 29. marraskuuta 1929 vietettiin harjannostajaisia. Huhtikuussa 1930 rakennuksen runko oli valmiina. Tavaratalon katolle rakennettiin hopeanhohtoinen savupiippu, joka myöhemmin ympäröitiin lasisella mainospylväällä. Kesästä alkaen eri osastot yksi toisensa jälkeen muuttivat Senaatintorilta uusiin liiketiloihin. Utelias yleisö toivotettiin silloin tällöin tervetulleeksi sisälle katsomaan sisustustöiden edistymistä.
Historia > Sota-aika > Talvisota

Marraskuun viimeisenä 1939 alkoi talvisota. Viranomaiset kehottivat tukkukauppoja rajoittamaan myyntiään, minkä oli tarkoitus helpottaa myöhemmin mahdollisesti välttämättömäksi käyvän säännöstelyn toimeenpanoa. Ensimmäisiin vapailta markkinoilta kadonneisiin tarvikkeisiin kuului bensiini, joten myyntimiesten oli jätettävä autonsa talliin.
Kutsuja ”ylimääräisiin kertausharjoituksiin” alkoi tulla kirjeluukuista. Ensimmäisellä kierroksella Stockmannilta joutui mukaan viitisenkymmentä toimihenkilöä, joiden oli pitkäksi aikaa, useiden jopa ikuisesti, jätettävä myynti- tai kirjoituspöytänsä ja varastohuoneensa. Parissa viikossa komennukselle joutuvien henkilökuntaan kuuluvien lukumäärä kasvoi kaksinkertaiseksi. Yrityksen paketti- ja kuorma-autot täytyi luovuttaa puolustusvoimien käyttöön. Lisäksi pakkotilattiin suuria tavaraeriä kuten vaatteita, ruokailuvälineitä sekä hammasharjoja. Kenkäosaston röntgenkone, jolla asiakkaat olivat voineet tarkastella jalkansa asentoa uusissa kengissä, takavarikoitiin myös. Sotasensuuri ryhtyi käyttämään sitä postipakettien läpivalaisuun.
Viranomaiset neuvoivat liimaamaan tavaratalon suuriin näyteikkunoihin ristiin rastiin kulkevia paperisuikaleita suojaamaan niitä särkymiseltä. Tavaratalo oli varautunut melko hyvin tuleviin hälytysmahdollisuuksiin. Valikoimaan oli otettu muun muassa jo vuonna 1931 kaasunaamareita, vaikka niiden menekki oli ollut surkea. Tavaratalon laajoista kellaritiloista varattiin osa väestönsuojiksi, ja ne olivat Helsingin ensimmäiset varsinaiset väestönsuojat. Kaikkialla liikehuoneistossa ja portaikoissa oli kilpiä, jotka osoittivat tien väestönsuojaan. Tavaratalon kolme ylintä kerrosta tyhjennettiin kaiken varalta.
Sodan aikana suunnilleen puolet tavaratalon osastoista keskeytti toimintansa. Pommit tuhosivat ihmisten koteja, eikä kukaan enää ostanut huonekaluja, mattoja, uutimia tai muuta sisustukseen kuuluvaa. Myös lelujen ja ylellisyystarvikkeiden myynti romahti. Sen sijaan asiakkaat ostivat paljon valkeita kaapuja, jotka suojasivat omistajaansa aukeassa maastossa.
Ensimmäisten pommitusten jälkeen tavaratalon näyteikkunat kätkettiin vankan puisen sirpalesuojuksen taakse, johon myöhemmin tehtiin pieniä aukkoja. Mainoksien ja ilmoitusten määrää supistettiin huomattavasti. Henkilökunnan johto oli huomannut, että parasta mainontaa olivat tavaratalon varotoimet ihmisten turvallisuuden hyväksi. Väestönsuojaa suurennettiin, minkä jälkeen siellä oli tilat yhteensä 3 000 henkilölle. Lisäksi valopihan yläpuolelle rakennettiin lisäkatto ja sen alla olevan varaston katto tuettiin. Talvisodan lähes kahdeksankymmenen ilmahälytyksen aikana lasketaan noin 100 000 henkilön hakeutuneen Stockmannin väestönsuojaan. Tavaratalo oli ennen sotaa ollut auki iltakuuteen asti, mutta sodan aikana se suljettiin jo klo 15, jotta asiakkaat ja henkilökunta ehtisivät kotiin ennen pimeän tuloa, jolloin pommitusten vaara oli suurin.
Vuodenvaihteessa komennukselle joutuneen henkilökunnan lukumäärä nousi noin 170:een, joista 9 oli lottia. Tilinpäätös vuodelta 1939 sisälsi uuden puolustusvalmius-tilin, joka oli olemassa toisen maailmansodan ajan.
Historia > Sota-aika > Helsingin suurpommitukset

Jatkosodan loppupuolella helmikuussa 1944 Neuvostoliitto toteutti Helsingin suurpommitukset. Pommeja pudotettiin kolmen yön aikana yhteensä 16 490 kappaletta.
Vaikka Stockmannin tavaratalorakennus on keskeisellä paikalla Helsingissä, se kärsi pommituksissa ensimmäisen kerran vasta 26. helmikuuta 1944, jolloin yli 600 viholliskonetta hyökkäsi Helsinkiin. Tuolloin rakennukseen sekä sen edustalle Kolmen sepän aukion ja Mannerheimintien puolelle osui yhteensä neljä pommia. Katolle osuneen pommin aiheuttama paineaalto pudotti alas tavaratalon valopihan lasikaton, ja suuria kuparilevyjä sinkoutui aina Ylioppilastalon pihalle asti. Räjähdys rikkoi laudoituksin suojatut suuret näyteikkunat samoin kuin kaikki muut tavaratalon ikkunaruudut. Myös sadat lasiset myyntipöydät, hyllyköt, kaapit ja peilit menivät sirpaleiksi, ja suuri määrä tavaratalon myyntiartikkeleista sinkoutui ympäriinsä. Pomminsirut olivat puhkaisseet reikiä sprinkler-järjestelmään, joka alkoi syöttää vettä kaaoksen keskelle. Myös puiset kalusteet vaurioituvat pahoin. Särkyneet ikkunat ja katossa oleva suuri aukko päästivät pakkasen sisään, minkä seurauksena rakennuksen vesi- ja lämpöjohdot jäätyivät.
Tavaratalo jouduttiin sulkemaan viikon ajaksi raivaustöiden vuoksi, ja ulko-oviin kiinnitetyissä ilmoituksissa luki: ”Suljettu lasinsirpaleitten raivauksen vuoksi”. Stockmannin omalta Keravan puusepäntehtaalta saapui miehiä kiinnittämään vanerilevyjä tyhjinä ammottaviin satoihin ikkuna-aukkoihin ja peittämään myös tuhoutuneen valopihan lasikaton valtavan aukon. Kun tavaratalo avattiin raivaustöiden jäljiltä, koko talo oli hämärä ja kolea kuin kellari. Valopiha ja näyteikkunat oli tukittu, eikä tavarataloon päässyt luonnonvaloa. Tämän lisäksi sodan aikana jouduttiin säästämään sähköä. Lämmityslaitteita ei ollut ehditty korjata, minkä vuoksi myyjillä oli yllään päällysvaatteet sekä rinnassaan ruusuke, joiden väriyhdistelmä oli tavaratalon vihreä-valkoinen.
Pommituksen jälkeen tehtiin laaja arviointi, jossa laskettiin tuhojen aiheuttamia kustannuksia. Yhtiö oli laskenut vahinkojen olevan yhteensä noin 7,3 miljoonaa markkaa, mutta myöhemmin kustannusten todettiin olevan yli 10 miljoonaa markkaa. Toisessa maailmansodassa kaatui yhteensä 21 tavaratalon henkilökunnan miespuolista jäsentä. Heidän muistokseen paljastettiin kahdeksannen kerroksen hissihallissa muistotaulu, johon oli kaiverrettu jokaisen henkilökuntaan kuuluneen kaatuneen miehen nimi.
Historia > Kirjatalon rakentaminen

Uuden tavaratalon rakentamisaikaan Stockmann oli jo jonkin aikaa harkinnut kirjojen ottamista myyntiohjelmaan, ja tammikuussa 1930 se osti Akateemisen kirjakaupan sen kolmelta omistajalta 8 miljoonalla markalla. Yrityskaupassa sovittiin, että kirjakauppa jatkaa jo tunnetuksi tulleella nimellään. Akateeminen kirjakauppa sijaitsi osoitteessa Aleksanterinkatu 7, kunnes se muiden osastojen tapaan muutti Stockmannin tavarataloon, jossa sen myymälä sijoittui kahteen eri kerrokseen.
Kirjojen myynnin kasvaessa päätettiin 1960-luvulla rakentaa kirjakaupalle oma rakennus Keskuskadun toiselle puolelle. Paikalla sijaitsi tuolloin Valter Jungin suunnittelema elokuvateatteri Kino-Palatsi, joka purettiin vuonna 1965, ja sen tilalle rakennettiin Alvar Aallon suunnittelema Kirjatalo. Akateeminen kirjakauppa muutti Kirjataloon, josta tuli sen lippulaivamyymälä. Nykyään se on yksi Euroopan suurimmista kirjamyymälöistä.
Historia > Wulffin kulma

Tavaratalon alkuperäisissä suunnitelmissa arkkitehti Sigurd Frosterus oli piirtänyt tavaratalon koko Stockmannin omistaman tontin kokoiseksi. Kun 1920-luvulla tavaratalo päätettiin rakentaa osissa, tontin eteläpääty säästettiin myöhempää laajentamista varten. Tavarataloa päätettiin laajentaa suunnitelluille alueille 1980-luvun alussa. Frosteruksen alkuperäisten suunnitelmien mukaan tontille oli suunniteltu jatkettavan tavaratalon julkisivua yhtenäisenä aikaisemmin rakennetun tiiliseinän ja suurien ikkunoiden kanssa. Tämän lisäksi rakennuksen eteläpäätyyn oli suunniteltu 17–20-kerroksinen suippokärkinen tornitalo. Nämä suunnitelmat eivät kuitenkaan koskaan toteutuneet. Tämän lisäksi arkkitehti Alvar Aalto esitteli vuosina 1955 ja 1969 omat suunnitelmat laajennusosaa varten.
Korttelin eteläpäässä Mannerheimintien ja Pohjoisesplanadin risteyksessä sijaitsi vuonna 1897 rakennettu Argoksen talo, joka siinä vuoteen 1965 saakka toimineen Wulffin paperikaupan mukaan tunnettiin myös Wulffin kulmana. Sen vieressä Keskuskadun puolella oli Stockmannin ensimmäiseksi rakennuttama kaksikerroksinen basaarirakennus. Argoksen talon valmistuessa tiilirakenteinen uusrenessanssirakennus oli kaksiulotteisine julkisivuineen ja koristeettomine ikkunanpielineen hyvin moderni. Stockmann oli aikonut purkaa molemmat rakennukset uuden tavaratalon tieltä, mutta Argoksen talon hävittäminen ei muodostunutkaan lopulta itsestäänselvyydeksi, vaikka Stockmannilla oli lupa sen purkamiseen. Yritys sai 1970-luvun lopussa sanomalehdissä ja kulttuuripiireissä paljon negatiivista huomiota talon purkamissuunnitelmista, ja myöhemmin Stockmann alkoi varovaisesti hyväksyä ajatusta Wulffin kulman säästämisestä.
Tavaratalon laajennuksesta Esplanadin puoleiselle osalle järjestettiin kaksivaiheinen arkkitehtuurikilpailu 1983–1984. Sen ohjeissa ei suoraan sanottu, pitikö Argoksen talo säilyttää, mutta kaupunkikuvan merkitystä korostettiin. Kilpailun voitti arkkitehtikolmikko Kristian Gullichsen, Erkki Kairamo ja Timo Vormala. Voittaneessa ehdotuksessa oli säilytetty Argoksen talon katujulkisivu. Talo purettiin 1987, lukuun ottamatta rakennuksen julkisivua, joka pidettiin pystyssä metallituilla rakennustöiden ajan. Uuden talon päälle rakennettiin vanhan mallin mukainen katto ja torni. Rakennus valmistui kilpailuehdotuksen pohjalta 1989.
Argoksen talon vieressä Keskuskadun kulmassa sijainnut kaksikerroksinen basaarirakennus oli purettu jo aikaisemmin, ja sen tilalle rakennettiin uusi lisärakennus. Tämän rakennuksen lasitiilijulkisivu jatkaa Frosteruksen tiilijulkisivun rytmiä ja linjoja. Gullichsenin, Kairamon ja Vormalan arkkitehtitoimisto jakoi työnsä yleensä siten, että Gullichsen vastasi pääasiassa yksin julkisten rakennusten suunnittelusta. Stockmannin laajennusosan suunnitteluun osallistuivat kuitenkin poikkeuksellisesti kaikki kolme arkkitehtia.
Arkkitehtuuri

Arkkitehtonisesti tavaratalo on suuri synteesi. Koko tavaratalorakennelma lisärakennuksineen edustaa noin viidenkymmenen vuoden välein suoritettua otantaa arkkitehtuurin historiasta. Kukin rakennus edustaa omaa aikaansa. Argoksen julkisivu edustaa 1800-luvun lopun ranskalaista linnatyyliä, päärakennus 1920-luvun klassismia ja uusin lisärakennus modernin tradition mukaista läpikuultavaa valoarkkitehtuuria, joka sisältää aikamme suosimaa kontekstualismia ja moniselitteisyyttä.
Päärakennus on 1920-luvun huomattavampia rakennuksia, ja sitä pidetään arkkitehti Sigurd Frosteruksen päätyönä. Sen arkkitehtuurissa myötäiltiin silloisten suurkaupunkien rakennusihanteita, ja siinä korostuu monumentaalinen rakenteellisuus. Saksan kautta Chicagosta levinnyt liiketalo- ja tavaratalotyyppi osui ajan hermoon.
Tavaratalon rakenteisiin on otettu vaikutteita Berliinissä sijainneesta Warenhaus Wertheim -tavaratalosta. Niitä yhdistivät julkisivujen goottilainen kapeiden ja korkeiden julkisivujen rivistö ja sen yllä kohoava jyrkkä katto. Näissä palatsiarkkitehtuuri yhdistyi moderniin konstruktioon. Julkisivujen voimakas pystysuora jako suuntasi huomion kantaviin rakennelmiin, mikä korosti rakennuksen korkeusvaikutelmaa. Wertheimin tavarataloa ei kuitenkaan ole syytä pitää Stockmannin välittömänä esikuvana, vaan pikemminkin on kyse rakennustyypistä.
Frosterus tavoitteli pohjaratkaisua, joka teki mahdolliseksi voimakkaan kiertokulun talossa. Korttelin epäsäännöllinen muoto, venytetty viisikulmio, oli ensi näkemältä ongelmallinen. Frosterus käytti muotoa lähtökohtanaan ja onnistui luomaan selvän ja selkeän pohjaratkaisun. Aleksanterinkadun puoleisesta pääsisäänkäynnistä kulki suorakulmainen pääväylä valopihan läpi kohti hissiryhmää ja kierreportaita, jotka muodostivat talon pystysuuntaisen liikenteen keskuksen. Tänne johtivat myös kahdesta muusta sisäänkäynnistä tulevat reitit.