stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seymouria

| Seymouria |
| --- | --- |
 Seymouria sanjuanensis
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Tetrapoda
Ylälahko::  Reptiliomorpha
Lahko::  †Seymouriamorpha
Heimo::  †Seymouriidae
Suku::  †Seymouria  Broili, 1904
Katso myös
   Seymouria Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seymouria oli permikaudella elänyt nelijalkainen, eräänlainen sammakkoeläin.
Permikauden kuiva ilmasto oli matelijoille edullisempi kuin sammakkoeläimille. Seymoria oli tästä poikkeus. Sillä oli monia matelijan piirteitä, kuten pitkät ja lihaksikkaat jalat sekä vettä pitävä iho. Se pystyi erittämään suonissa olevan ylimääräisen suolan sieraittensa avulla. Näiden lisäksi Seymouria pystyi elämään kuivalla maalla pitkiä jaksoja. Siksi se pystyi saalistamaan maalta hyönteisiä, pieniä matelijoita ja sammakkoeläimiä pitkienkin matkojen päästä. Seymouriauroksilla oli epätavallisen paksu kallo: kosiokamppailussa ne hakkasivat päitään vastakkain, kunnes toinen selviytyi voittajana. Parittelun jälkeen naaraat palasivat jokiin ja lampiin munimaan. Nuijapäät elivät ensin vedessä, kunnes ne olivat tarpeeksi isoja selvitäkseen kuivalla maalla. Seymourian elinympäristö oli puoliaavikkoa.
Ensimmäinen Seymourian fossiili löydettiin Seymourista, Teksasin osavaltiosta, ja se oli tutkijoille arvoitus. Ruumis viittasi matelijaan, mutta kallo sammakkoeläimeen. Nykyään katsotaan, että Seymouria kuuluu biologialtaan sammakkoeläimiin. Seymouria luetaan nykyään Seymouriamorpha-ryhmän sammakkoeläimiin, ja se kuuluu Proterogyrinuksen kanssa niin sanottuihin reptilomorfeihin, eli matelijat kehittyivät Seymourian kaltaisista esimuodoista. Ensimmäiset Seymourian kaltaiset sammakkoeläimet kehittyivät permikauden alussa noin 290 miljoonaa vuotta sitten, mutta myöhäisellä permikaudella ne olivat kuolleet sukupuuttoon.
Seututie 133

Seututie 133 on Karkkilasta Vihdin Vihtijärvelle johtava seututie. Tie on päällystetty, kaksikaistainen ja noin 35 kilometriä pitkä. Tie palvelee Karkkilan yhteyksiä Hyvinkäälle ja valtatie 4:lle.
Reitti

Karkkila (vt 2, st 126)
Ahmoo (st 134)
Haavisto
Vihti
Vihtijärvi (st 132)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 133 Wikimedia Commonsissa
Sfendale

| Sfendale> Σφενδάλη.Sijainti |
| --- | --- |
 Sfendale
Koordinaatit:  38°14′18″N, 23°47′25″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Malakása (?), Oropós, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  asutus
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sfendale (m.kreik. Σφενδάλη, lat. Sphendale) oli antiikin aikainen asutus Attikassa eli Ateenan kaupunkivaltion alueella Kreikassa. Se sijaitsi Boiotian vastaisella rajalla oletettavasti Dekeleian ja Tanagran välillä. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut nykyisen Malakásan seudulla, ja paikalla sijaitsee nykyinen, antiikin aikaisen kohteen mukaan nimetty Sfendálin kylä.
Herodotos mainitsee Sfendalen yhtenä paikoista, jonka kautta Mardonioksen johtamat persialaiset marssivat Megariista Dekeleian kautta Tanagraan. Sfendalea ei luettu ainakaan Attikan alkuperäisten, Kleistheneen uudistuksen mukaisten demosten joukkoon. Stefanos Byzantionlainen mainitsee sen kuitenkin Hippothontis-fylen demoksena, ja se esiintyy saman fylen demoksena myös eräässä myöhemmän roomalaisen kauden piirtokirjoituksessa. Sfendale kuului oletettavasti joko Dekeleian tai muun samalla seudulla sijainneen ja samaan trittykseen kuuluneen demoksen (Anakaia tai Oion Dekeleikon) alaisuuteen.
Sfendalessa sijaitsi kukkula nimeltä Hyakinthos.
Seututie 642

Seututie 642 on Äänekoskelta Suolahden kautta Laukaan Kuusan kylään johtava seututie. Tie alkaa nelostien Äänekosken pohjoisesta liittymästä, ja yhdistyy Kuusaassa seututiehen 637. Nelostie kulki 1950-luvulla Jyväskylän ja Äänekosken välillä seututeiden 637 ja 642 linjaa.
Tie on kokonaan päällystetty.
Reitti

Äänekoski–Suolahti–Kuusa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 642 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Äänekoskelta Laukaaseen
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Äänekoskentie (1+1)
|  |  |  | Akanniemen eritasoliittymä |       Jyväskyläntie Järvenpääntie | Jyväskylä;   alkaa Oulu Järvenpää |
|  |   |   | Römmi | Televankatu | Römmi |
|  |  |  | Mämmen eritasoliittymä | Hämeentie |  |
|  |   |  | Äänekosken kiertoliittymä |    Kotakennääntie Kauppakatu | Jyväskylä, Terveyskeskus Satama, Keskusta |
|  |  |   |  | Äänejärvi |  |
|  |   |   | Hiskinmäki |   Sarvelantie | Äänekoski as |
|  |   |   | Äänekosken as |   Kovalantie | Äänekoski as   |
|  |  |   |  | Keiteleen kanava, Paatelan sulku |  |
|  |   |   | Suolahti |   Äänekoskentie | Keskusta,  Satama;   kääntyy |
 :   Suolahdentie (1+1)
|  |  |  | Kaura-aho |   Suonenjoentie | Jyväskylä Suonenjoki |
|  |  |  |  Äänekosken ja Laukaan kunnanraja |  |  |
|  |   |  | Ajoksenoja | Haapasuontie Salmirannankuja |  Haapasuo   |
|  |   |   | Kuusa |   Äijäläntie   Suolahdentie | Konnevesi, Sumiainen, Äijälä;   päättyy Jyväskylä, Laukaa |
Sfettos

| Sfettos> Σφηττός.Sijainti |
| --- | --- |
 Sfettos
Koordinaatit:  37°55′2″N, 23°50′18″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  luoteeseen Koropísta, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Akamantis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Sfēttios (Σφήττιος)
Bulen jäseniä:  5
 :  7 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sfettos (m.kreik. Σφηττός, Sfēttos, lat. Sphettus) oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Sfettos sijaitsi Mesógeian tasangolla, oletettavasti nykyisen Koropín kaupungin luoteispuolella, josta on löydetty joitakin raunioita. Erään teorian mukaan lähistöllä sijaitsevan Spátan kaupungin nimi olisi peräisin Sfettoksen nimestä.
Perinteen mukaan Sfettos oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kaupungista (polis) tai kylästä (kōmē), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi. Myöhemmin se oli yksi Attikan demoksista. Kreikkalaisessa mytologiassa Sfettos sai nimensä samannimisestä Troizenin pojasta, joka perusti demoksen samoin kuin veljensä Anaflystos, jonka perustamana pidettiin Anaflystoksen demosta.
Sfettoksen demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin viisi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin seitsemän bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Sfēttios (Σφήττιος).
Sfettoksesta Ateenaan johtanut tie tunnettiin Sfettoksen tienä (Sfēttia hodos). Sfettoksessa tiedetään olleen teatteri.
Severobaikalsk

| Severobaikalsk (Hoito-Baigal) Северобайкальск Хойто-Байгал |
| --- | --- |
 Severobaikalskin rautatieasema
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Burjatia
Perustettu:  1970
Kaupungiksi:  1980
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  103 km²
Korkeus:  500 m
Väkiluku (2009):  25 400
 – Väestötiheys:  246,6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
 
 www.sevbk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Severobaikalsk (ven. Северобайка́льск) on kaupunki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Baikaljärven rannalla lähellä järven pohjoispäätä  Tuja-joen suulla, noin 440 km linnuntietä Ulan-Udesta pohjoiseen. Kaupungin läpi kulkee Baikalin–Amurin rautatie. Asukkaita on 25 400 henkeä (vuonna 2009). Kaupunki on Pohjois-Baikalin piirin ympäröimä, muttei kuulu hallinnollisesti piiriin.
Paikkakunta on syntynyt 1970-luvulla Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen yhteydessä. Vuonna 1980 siitä tuli kaupunki. Nykyään Severobaikalskissa toimii rautatieliikenne- ja puunhankintayrityksiä sekä kalatehdas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Severobaikalsk Wikimedia Commonsissa
Burjatian kaupungit
Pääkaupunki: Ulan-Ude (Ulaan-Ude)

Babuškin | Gusinoozjorsk | Kjahta | Severobaikalsk | Zakamensk
Barguzin • 
Bauntin Evenkia • 
Bitšura • 
Džida • 
Hori • 
Ivolga • 
Jeravna • 
Kabansk • 
Kižinga • 
Kjahta • 
Kurumkan • 
Muhoršibir • 
Muja • 
Oka • 
Pohjois-Baikal • 
Selenga • 
Severobaikalsk • 
Tarbagatai • 
Tunka • 
Ulan-Ude • 
Zaigrajevo • 
Zakamensk
Vaalimaanjoki

| Vaalimaanjoki Коскеланйоки, Koskelanjoki |
| --- | --- |
 Vaalimaanjokea Virolahdella Suomen rajavyöhykkeen rajalla.
Maat:  Venäjä, Suomi
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Maakunnat:  Etelä−Karjala, Kymenlaakso
Kunnat:  Virolahti, Miehikkälä, Luumäki
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vaalimaanjoen vesistö (10)
Pinta-ala:  244,96 km² 
Järvisyys:  3,07 % 
Pääuoman pituus:  55,8 
Pääuoman osuudet:  Vaalimaanjoki ←Nokanoja ←Alamyllynjoki ←Luotosenjärvi
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Nokkala, Luumäki, Suomi
 :  60°48′19″N, 27°21′53″E
Laskupaikka:  Kurovskajan lahti, Suomenlahti, Venäjä
 :  60°33′11″N, 27°51′13″E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  noin 45 m
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  45 m
Pituus:  45,4 km  
Kaltevuus:  1 m/km
Keskiylivirtaama:  22 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  3 m³/s (MQ) 
Muuta
Vaalimaanjoki eli Koskelanjoki (ven. Коскеланйоки) on Suomessa Etelä-Karjalan Luumäellä sekä Kymenlaakson Miehikkälässä ja Virolahdessa virtaava 45 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa lähes koko Vaalimaanjoen vesistön 56 kilometriä pitkän pääuoman. Joki laskee Suomenlahteen Venäjän Viipurin piirissä.
Joen kulku

Joki alkaa Nokanojan ja Ruostesuonojan yhtymäkohdassa Luumäen Nokkalan peltoaukealla. Nokanoja saa alkunsa viiden kilometrin päässä Luotosenjärvestä. Joki ylittää heti Miehikkälän kuntarajan ja virtaa aluksi yli viisi kilometriä suoraan etelää kohti. Alkuosuus tapahtuu Muurolan peltojen keskellä ja päättyy Haukkavuoren kalliojyrkänteen ja tekojärven välissä. Joen metsätaival tapahtuu syväksi kaivetussa kaivannossa, jonka vieren on rakennettu puolimatkassa tekolampia. Pekkolassa joki kohtaa pienen peltomaa-alueen, mutta jatkaa sitten mäkisessä metsämaastossa Takamaan metsien läpi etelä-kaakkoon päin. Viiden kilometrin päässä se saapuu Hauhiaan. Siellä joki levenee järvimäiseksi uomaksi, jota ympäröivät peltomaat. Hurttalassa joki tekee käännöksen ja laskee Piilonkoskessa Tyllinjärveen. Vesireitti jatkaa Taipaleenjärven, Välijärven ja Savanjärven kautta Savikkalaan. Vaalimaanjoen viimeinen osuus Suomessa tapahtuu virtaamalla leveän peltomaalaakson halki. Joen leveys vaihtelee matkalla ja joesta tulee parin kilometrin matkalla Virolahden ja Miehikkälän välinen kuntaraja. Joki alittaa Vaalimaalla ensin valtatien E18 ja sitten seututien 170. Sitten joki muodostaa parin kilometrin matkalla valtakunnan rajan. Rajalta on enää kilometrin verran Suomenlahteen. Venäjällä jokea kutsutaan Koskelanjoeksi .
Joen padot

Vaalimaanjoki on ollut kokonaan suljettu kahdella padolla: Reinikkalankosken järjestelypadolla ja Mattilan Myllykosken padolla. Reinikkalankoskeen on valmistunut kalatie, joka mahdollistaa vaelluskalojen nousun. Patoja pääuomassa on jäljellä kuusi kappaletta, mylly-, saha- tai vesivoimalaitoksia joessa on ollut yhdeksän. Myllyrakennuksia on jäljellä kolme. Mattilankosken mylly on edellä mainituista myllyistä tällä hetkellä ainoa yhä toimintakunnossa oleva vesilaitos alkuperäisine mylly- ja sahakoneistoineen. Mattilan­kosken säännöstely­pato on korvattu kiinteäharjaisella kalannousuaukolla varustetulla pohjapadolla mikä mahdollistaa vaelluskalojen nousun aina Savankoskelle saakka.
Luontoarvoja

Joen keskijuoksulla sijaitsee vesistöalueen suurin järvi Tyllinjärvi, joka kuuluu Natura 2000 alueisiin. Joki tarjoaa virkistysmahdollisuuksia, muun muassa melontaa ja muuta luontomatkailua.lähde?
Vaalimaanjoen vesistö

Vaalimaanjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 244,96 neliökilometriä, josta 238,56 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 6,4 neliökilometriä Venäjälle. Suomenpuolisen valuma-alueen järvisyys on 3,07 %. Vesistön valuma-alue on noin 40 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 10 kilometriä leveä. Valuma-alueen pohjoisosat ylettyvät Etelä-Karjalaan Luumäen puolelle, mutta muualla se pysyy Kymenlaaksossa. Valuma-alue kuuluu keskijuoksulla Miehikkälään ja alajuoksulla Virolahteen. Venäjän puoli kuuluu Viipurin piirin Tienhaaran kuntaan.
Huomioita

1 2 3  Pääuoman määritys ja sekä joen että pääuoman pituuden määritys on selostettu artikkelin Vaalimaanjoen vesistö kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
↑  Tieto on luettu venäjänkielisen wikipedian artikkelista ru:Коскеланйоки.
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Vaalimaanjoen vesistö[vanhentunut linkki], vesi.fi
Ikävalko, Joonas & al.: Mustajoen meritaimenen kotiuttamissuunnitelma, s. 16–18.  Turku:  Varsinais-Suomen ELY-keskus, 2020.  Raportteja 31/2020  ISBN 978-952-314-875-8  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.3.2023).
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: ru:Коскеланйоки
Käännös suomeksi
Vaalimaanjoen vesistö

| Vaalimaanjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 10) |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä, Suomi
Alue:  Leningradin alue
Maakunnat:  Etelä-Karjala, Kymenlaakso
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Vaalimaanjoen vesistö (10)
Vesistöjako:  Vaalimaanjoen alaosan alue (ven.) (10.001R), Vaalimaanjoen alaosan alue (10.001), Vaalimaanjoen keskiosan alue (10.002), Vaalimaanjoen yläosan va (10.003), Vuolteenojan valuma-alue (10.004), Hauhiansaaren valuma-alue (10.005)
Laskujoki:  Vaalimaanjoki
Pääuoman jatke:  ←Nokanoja ←Alamyllynjoki ←Luotosenjärvi
Laskupaikka:  Kurovskajan lahti, Suomenlahti
Koordinaatit:  60°33′11″N, 27°51′14″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  244,96 km²  
Järvisyys:  3,07 % 
Alueen pituus:  40 km  
Alueen leveys:  10 km  
Pääuoma:  55,8 km  
Keskiylivirtaama:  22 m³/s  
Keskivirtaama:  3 m³/s  
 fiJoki laskee Suomenlahteen lähelle Suomen rajaa. 
Vaalimaanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 10) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Vaalimaanjoki laskee Suomenlahteen. Vesistöalue jakautuu sekä Suomen että Venäjän puolelle .
Yleistä > Vesistön sijainti

Vaalimaanjoen vesistön valuma-alueen pinta-ala on 244,96 neliökilometriä, josta 238,56 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 6,4 neliökilometriä Venäjälle. Suomenpuolisen valuma-alueen järvisyys on 3,07 %. Vesistön valuma-alue on noin 40 kilometriä pitkä ja suurimmillaan 10 kilometriä leveä. Valuma-alueen pohjoisosat ylettyvät Etelä-Karjalaan Luumäen puolelle, mutta muualla se pysyy Kymenlaaksossa. Valuma-alue kuuluu keskijuoksulla Miehikkälään ja alajuoksulla Virolahteen. Venäjän puolella se sijaitsee Viipurin piirin Tienhaaran kunnassa.
Yleistä > Pääuoman kulun ja pituuden määritys

Vaalimaanjoen vesistöalueen leveys noin 10 kilometriä, minkä takia joen sivu-uomat ovat yleensä lyhyitä. Valuma-alueen pääuomana on sen alajuoksulla Vaalimaanjoki, joka muodostaa alajuoksulla kiistattomasti vesistön pääuoman. Vasta aivan yläjuoksulla, kun Nokkalassa tulee valita latvahaaroista se suurin uoma, joudutaan vertailemaan latvahaaroja toisiinsa. Idästä tuleva Ruosteensuonojan valuma-alueen pinta-ala on 10 neliökilometriä ja lännestä tuleva Nokanojan pinta-ala on 28 neliökilometriä. Vertalun perusteella pääuomaan otetaan mukaan Nokanoja ja sen yläjuoksulla Alamyllynoja, joka alkavat Luotosenjärvestä. Tässä yhteydessä ei tehdä käsitellä järveen laskevia ojia. Pääuoman pituudeksi saadaan Paikkatietoikkunan verkkopalveun tietoja yhdistelemällä 55,8 kilometriä. Vaalimaanjoen alkukohta sijaitsee kartta-aineiston perusteella Nokanojan ja Ruosteensuonoja yhtymäkohdassa. Vaalimaanjoen pituudeksi tulee näin 45,4 kilometriä. Ei ole tietoa, sisältävätkö pituustiedot Venäjän puolelle jäänyttä kilometrin mittaista osuutta .
Yleistä > Vesistöalueen jako

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Vaalimaanjoen alaosan alue (Venäjän puolella) (10.001R)
Vaalimaanjoen alaosan alue (10.001)
Vaalimaanjoen keskiosan alue (10.002)
Hauhiansaaren valuma-alue (10.005)
Vaalimaanjoen yläosan valuma-alue (10.003)
Vuolteenojan valuma-alue (10.004)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 80,2 %, maatalousalueita 12,2 %, kosteikkoja ja soita on 1,6 % ja rakennettuja alueita on 2,9 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 3,0 %.
Vesistöalueen jokia ja järviä

Vaalimaanjoen vesistöalueella sijaitsee 37 vähintään hehtaarin kokoista järveä tai lampea. Osittain Venäjällä sijaitsee Kiiskijärvi (31 ha), jonka laskuoja yhtyy Vaalimaanjokeen Suomen puolella. Vaalimaanjoki virtaa Savanjärven (31 ha), Välijärven (10 ha), Taipaleenjärven (22 ha) ja Tyllinjärven (255 ha) läpi. Sekä Olkalampi (24 ha) että Häkälänjärvi (38 ha) laskevat Tyllinjärveen. Miehikkälän pohjoispuolella sijaitseva Myllylampi (11 ha) laskee pääuomaan. Vaalimaanjoen keskijuoksulla on kaksi suurempaa järveä: Valkjärvi (38 ha) ja Nurmijärvi (12 ha). Pääuoman latvajärvi on Luotosenjärvi (100 ha). Muita suurehkoja järviä ovat esimerkiksi Metsäisenjärvi (34 ha) ja Murtosenjärvi (18 ha).
Alla on taulukko Vaalimaanjoen valuma-alueen koskista:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Koski | Pituus (m) | Putouskorkeus (m) |
| Kiiportainkoski | 30 |  |
| Koskelankoski | 60 |  |
| Nokankoski | 150 |  |
| Koivumäenkoski | 40 |  |
| Pääläisenkoski | 155 |  |
| Muurolan Myllykoski | 100 |  |
| Luusilankoski | 20 |  |
| Matarakydönkoski | 170 |  |
| Pekkolankoski | 40 |  |
| Tingankoski | 120 |  |
| Suntiankoski | 60 |  |
| Vuorikoski | 70 |  |
| Nurmikoski | 40 |  |
| Välikoski | 25 |  |
| Pien-Vuorikoski | 110 |  |
| Kalliokoski | 70 |  |
| Hauhiankoski | 40 | 4 |
| Pillonkoski | 100 |  |
| Taipaleenkoski | 160 |  |
| Savankoski | 80 | 3,1 |
| Kauppilankoski | 40 |  |
| Heikkilänkoski | 60 |  |
| Ahonkoski | 100 |  |
| Kotolankoski | 120 | 1,4 |
| Mattilankoski | 170 | 2,5 |
| Karpankoski | 40 | 1,6 |
| Vaalimaan Myllykoski | 60 | 2,25 |
| Reinikkalankoski | 70 | 2,6 |
| Sillanpäänkoski | 25 |  |
| Rytkönkoski | 120 | 1,5 |
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Vaalimaanjoen vesistö[vanhentunut linkki], vesi.fi
Ikävalko, Joonas & al.: Mustajoen meritaimenen kotiuttamissuunnitelma, s. 16–18.  Turku:  Varsinais-Suomen ELY-keskus, 2020.  Raportteja 31/2020  ISBN 978-952-314-875-8  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.3.2023).
Seututie 748

Seututie 748 on Pohjanmaan maakunnassa, kokonaisuudessaan Kruunupyyn kunnan alueella kulkeva seututie. Tie kulkee Kruunupyyn keskustaajamasta valtatie kahdeksalta Kokkola-Pietarsaaren lentoaseman ohitse eräiden Kruunupyyn kylien läpi Alavetelin kirkonkylään valtatielle 13. Tie kulkee pitkästi Kruunupyynjoen vartta. Tien pituus on 19 kilometriä.
Reitti

Kruunupyy
Kruunupyy (vt 8, E8)
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema
Bast
Alaveteli (vt 13)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 748 Wikimedia Commonsissa
Severomorsk-3

Lentotukikohta Severomorsk-3 Venäjän Murmanskin alueen kartalla. Tukikohta sijaitsee maanteitse noin 32 kilometriä Severomorskin keskustasta kaakkoon.
Severomorsk-3 -lentotukikohta (ven. аэродром Североморск-3, tai ven. военно-морская база Североморск-3; myös nimellä Malyavr; ICAO: ULMV) on Venäjän Murmanskin alueella, maanteitse noin 30 kilometriä Severomorskin keskustasta kaakkoon ja 40 Murmanskista itään sijaitseva Venäjän Pohjoisen laivaston (Pohjoisen sotilaspiirin) lentotukikohta. Lentotukikohdasta 1-3 kilometriä pohjoiseen sijaitsee noin 2 000 asukkaan taajama, jonka nimenä on myös Severomorsk-3.
Tukikohdassa toimii kaksi joukko-osastoa: 279. itsenäinen laivastohävittäjien lentorykmentti (279 OKIAP, yksikkö 26808) ja 100. itsenäinen laivastohävittäjien lentorykmentti (100 OKIAP, yksikkö 61287). Ensinmainitussa lentorykmentissä on kaksi laivueellista lentotukialuksesta (Admiral Kuznetsov) toimivaan kykeneviä Suhoi Su-33 -hävittäjiä, toisen lähteen mukaan koneista osa olisi mallia Suhoi Su-25UTG ja rykmentissä olisi myös helikoptereita (Kamov Ka-52K?). Jälkimmäisessä lentorykmentissä on kaksi laivuetta MiG-29KR/KUBR -hävittäjiä.
Lentotukialus Admiral Kuznetsovilta Severomors-3:een palannut Suhoi Su-33 -hävittäjä (2017).
MiG-29 laskeutumassa Severomorsk-3:lle (2017).
Kamov Ka-27 -helikoptereita (2017).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Severomorsk-3 Wikimedia Commonsissa
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
Sfýra

| --- | --- |
Muut nimet:  Sfýrna (Σφύρνα)
Sijainti:  36°15′52″N, 27°40′38″E, Chálki Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,061 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sfýra (kreik. Σφύρα) eli Sfýrna (Σφύρνα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Chálkin saaren koillispuolella länteen Alimián saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,061 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Sfýra kuuluu Chálkin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Seututie 750

Seututie 750 on Vetelistä Räyringin kylän kautta Vimpeliin kulkeva seututie. Tien pituus on 42 kilometriä. Tie on kaksikaistainen ja päällystetty.
Reitti

Veteli
Veteli (vt 13)
Räyrinki (st 751)
Patana
Vimpeli
Vinni (yt 7370)
Vimpeli (kt 68)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 750 Wikimedia Commonsissa
SG Dresden-Friedrichstadt

SG Dresden-Friedrichstadt oli dresdenläinen jalkapalloseura.
Historia

SG Dresden-Friedrichstadt perustettiin vuonna 1945. Sitä pidettiin Dresdner SC:n edeltäjänä. Seura sijoittui vuonna 1948 Dresdenin Bezirkin toisen lohkon toiseksi. Seuraavalla kaudella seura oli lohkon jaetulla ykköstilalla, mutta ei voittanut sarjaa suoraan, vaikka sen maaliero oli sarjan paras. Ratkaisuottelussa Dresden-Friedrichstadt voitti SG Dresden Striesenin. Seura voitti myös toisen lohkovoittajan, SG Dresden Micktenin ja pääsi näin karsintojen kautta DDR-Oberligan edeltäjänä tunnettuun Ostzonenmeisterschaftiin. Dresden-Friedrichstadt sai vastaansa Ostzonenmeisterschaftissa ZSG Union Hallen, häviten maalein 2–1. Kaudeksi 1949–1950 seura pääsi DDR-Oberligaan, jossa se sijoittui heti toiseksi ZSG Horch Zwickaun jälkeen. Kauden jälkeen seuran toiminta lopetettiin.