stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Šimanovsk

Šimanovsk (ven. Шимано́вск) on kaupunki ja kaupunkipiiri Amurin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Bolšaja Pjora -joen yläjuoksulla 251 kilometriä alueen pääkaupungista Blagoveštšenskistä pohjoiseen. Sen kautta kulkee Siperian rata. Kaupunki on myös ympäröivän, maaseudusta koostuvan Šimanovskin piirin keskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 19 815 henkeä ja Šimanovskin piirissä 5 856 henkeä.
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1910 perustetusta rautatieasemasta. Se on saanut nimensä vuonna 1918 ammutusta vallankumouksellisesta Vladimir Šimanovskista. Vuonna 1950 Šimanovskista tuli kaupunki. Myöhemmin siitä muodostui yksi Baikalin–Amurin rautatien rakentamisen keskuksista. Nykyään kaupungissa on rautatieliikennettä palvelevia yrityksiä sekä koneenrakennus- ja metsäteollisuutta.
Aiheesta muualla

Šimanovskin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Silminnäkijä (vuoden 1970 elokuva)

| Silminnäkijä> Eyewitness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Hough
Käsikirjoittaja:  Ronald Harwood
Perustuu:  Mark Hebden romaaniin Eyewitness
Tuottaja:  Paul Maslansky
Säveltäjä:  David Whitaker
Kuvaaja:  David Holmes
Leikkaaja:  Geoffrey Foot
Pääosat:   Mark Lester  Lionel Jeffries  Susan George  Tony Bonner  Jeremy Kemp 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:   ITC Films  Associated British Picture Company 
Ensi-ilta:  1970
Kesto:  92 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silminnäkijä (Eyewitness, videolevitysnimenä Suomessa Vaarallinen todistaja) on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut John Houghin ohjaama englantilainen jännityselokuva.
Juoni

12-vuotias Ziggy on vierailulla eversti-isoisänsä luona Maltalla. Pojalla on taipumus liioitteluun ja vilkkaaseen mielikuvitukseen. Hän joutuu sattumalta presidentin murhan silminnäkijäksi, mutta kukaan ei usko häntä ennen kuin huomaavat pojan joutuneen ajojahdin kohteeksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Mark Lester   | … |   Ziggy     |
|   Lionel Jeffries   | … |   isoisä    |
|   Susan George   | … |   Pippa     |
|   Jeremy Kemp   | … |   tarkastaja Galleria     |
|   Peter Vaughan   | … |   Paul Grazzini     |
|   Tony Bonner   | … |   Tom Jones     |
|   Betty Marsden   | … |   Madame Robiac     |
|   Peter Bowles   | … |   Victor Grazzini     |
|   Joseph Furst   | … |   paikallispoliisi    |
Vastaanotto

Video-oppaassa  vuodelta 1995 elokuvaa luonnehditaan lapsille sopivaksi toimeliaaksi takaa-ajojännäriksi, joka oli kuitenkin Suomessa lapsilta kielletty K-16-merkinnällä. Elokuva sai kaksi tähteä viidestä.
Auvo Simonen

| Auvo Simonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Auvo Akti Uolevi Simonen
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1931 Enonkoski
Kuollut: 15. joulukuuta 2000 (69 vuotta)
Uran tiedot
Seura:  Enonkosken urheilijat, Savonlinnan hiihtoseura
Laji:  maastohiihto
Auvo Akti Uolevi Simonen (27. huhtikuuta 1931 Enonkoski – 15. joulukuuta 2000) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti Suomea Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa 1958 ja sijoittui 30 kilometrin kilpailussa seitsemänneksi. Hänen edelleen sijoittui neljä muuta suomalaista. Matkan varrella hänen housunsa putosivat nilkkoihin kuminauhan tai housunnapin petettyä. Hän osallistui Lahdessa myös 50 kilometrille mutta keskeytti 40 kilometrin jälkeen.
Simonen edusti Enonkosken Urheilijoita ja Savonlinnan Hiihtoseuraa. Hän saavutti SM-kilpailuissa pronssia 50 kilometrillä vuonna 1958. Hän sijoittui Ounasvaaran kisoissa 15 kilometrillä toiseksi vuonna 1956, Holmenkollenilla 15 kilometrillä neljänneksi vuonna 1958 ja Salpausselällä seitsemänneksi 50 kilometrillä vuonna 1959. Vuonna 1960 Simonen tuli SM-kisojen 50 kilometrillä neljänneksi, 30 kilometrillä viidenneksi ja Bodenin 30 kilometrillä toiseksi. Puijolla hän sijoittui kahdesti kolmanneksi.
Simonen toimi SVUL:n Suur-Savon piirin itälohkon valmentajana. Enonkosken kunnan urheilulautakunnassa Simonen oli vuodesta 1964 ja Karvilan Kivekkäiden puheenjohtajana vuodesta 1967 alkaen.
Simonen oli ammatiltaan metsätyönjohtaja ja hänen kotikuntansa oli Enonkoski. Enonkosken Urheilijat ovat järjestäneet jo useina vuosina Enonkoskella Simosen muistoksi Auvo Simosen muistohiihdot.
Oropos

| Oropos> Ὠρωπός |
| --- | --- |
 Oropoksen Amfiaraionin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Oropos
Koordinaatit:  38°19′10″N, 23°47′24″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Skála Oropoú, Oropós, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Boiotia / Attika
Aiheesta muualla
  Oropos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oropos (m.kreik. Ὠρωπός, Ōrōpos, lat. Oropus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Boiotian ja Attikan rajaseudulla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Oropóksen kunnan alueella.
Maantiede

Oropoksen kaupunkikeskus sijaitsi Eteläisen Euboianlahden rannalla nykyisen Skála Oropoún kylän paikalla. Vuodesta 402 eaa. alkaen kaupunki sijaitsi jonkin aikaa sisämaassa oletettavasti nykyisen Oropóksen kylän tienoilla. Oropoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Oropia (Ὠρωπία, Ōrōpia). Sen alueen kooksi on arvioitu noin 110 neliökilometriä. Alue oli rannikkotasankoa, jonka läpi Asopos-joki virtaa ennen laskemistaan mereen. Alueen erottivat sen länsipuolisesta Tanagran tasangosta kukkulat, jotka ovat Diakrian vuorien jatke.
Oropoksen yhtenä satamana toimi Delfinion, joka sijaitsi nykyisessä Kamarákissa noin kuusi kilometriä Oropoksen kaupungista itään. Strabon kutsui sitä Oropoksen ”Pyhäksi satamaksi”. Kauempana idässä samalla rannikolla sijaitsi Rhamnus, ja Oropoksesta länteen Delion. Euboian puolella vastapäätä Oroposta sijaitsi Eretrian kaupunki.
Oropos sijaitsi Boiotian ja Attikan rajaseudulla. Se oli maantieteellisesti enemmän Boiotiaa, mutta sen sijainti oli strateginen ja tärkeä Ateenalle, sillä sen kautta kulki tärkeä yhteys Euboialta mantereelle ja edelleen Dekeleian kautta Ateenaan. Tämä oli yhdessä vaiheessa Ateenan tärkein elintarvikehuollon reitti.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungissa

Kaupungilla oli akropolis eli linnavuori ja yläkaupunki, joka on ollut ympäröity muurein. Niistä on säilynyt joitakin osia. Nykyisestä Skála Oropoústa on löydetty hellenistisen ja roomalaisen kauden Oropoksen jäänteitä, mukaan lukien rakennusten osia sekä satamarakennelmien jäänteitä. Nykyisestä Oropóksesta on löydetty joidenkin rakennusten jäänteitä sekä muun muassa hautakiviä. Rannalta on löydetty varhaiskristillisen basilikakirkon rauniot. Skála Oropoún länsipuolelta on löydetty geometrisen kauden aikainen asuinpaikka, jota on arveltu Homeroksen ajan Graiaksi. Lähistön kukkuloilta on löydetty esihistoriallisen kauden kohteita sekä mykeneläisaikaisia hautoja. Seudun vanhoissa kirkoissa on käytetty uudelleen antiikin aikaisia hautamuistomerkkejä ja muita kiviä, joissa on piirtokirjoituksia.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungin ulkopuolella

Amfiaraion
Amfiaraokselle omistetty pyhäkkö sijaitsi kaupungin ulkopuolella, Pausaniaan mukaan 12 stadioninmitan päässä. Se on löydetty noin kuusi kilometriä Skála Oropoústa kaakkoon. Pyhäkkö sijaitsi vuorten välisessä metsäisessä solassa, jossa virtasi vesi. Pyhäkköaluetta pidettiin paikkana, jossa olevasta lähteestä Amfiaraos oli noussut takaisin maan pinnalle. Amfiaraionin kultti oli alun perin ktooninen oraakkeli. 400-luvulla eaa. se uudistettiin lääkinnälliseksi kultiksi, joka muistutti monien paikkojen Asklepios-kulttia. Pyhiinvaeltajat tulivat alueelle nukkuakseen siellä, ja toivoivat näkevänsä parantamista edistäviä enneunia.
Pyhäkköalueella oli rakennuksia virran kummallakin puolella. Säilyneet rakennukset ovat pääosin peräisin 400- ja 300-luvuilta eaa. Alueella oli Amfiaraoksen temppeli ja alttari sekä suuri niin kutsuttu Amfiaraionin stoa, joka oli rakennettu noin vuonna 350 eaa. Temppelin ja stoan välissä oli pitkä tasanne, jolla oli pyhäkölle hellenistisellä kaudella lahjoitettuja votiivipatsaita. Rinteessä stoan takana sijaitsi Amfiaraionin teatteri, jonka proskenion on säilynyt poikkeuksellisen hyvin. Alueella oli myös majoitustiloja papistolle ja pyhiinvaeltajille sekä miesten ja naisten kylpytiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oropos Wikimedia Commonsissa
Amfiaraoksen kunniaksi järjestyissä kisoissa vaunuajoissa saadun voiton kunniaksi tehty votiivireliefi Oropoksesta, 300-luku eaa. Pergamon-museo.
Joonialainen kapiteeli Oropoksesta. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Amfiaraionin stoan rauniot.
Simmias

Simmias (m.kreik. Σιμμίας, 400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli Kebeen ystävä ja tämän lailla kotoisin Thebasta. Häntä opetti pythagoralainen Filolaos. Simmiaasta ei tiedetä paljoakaan. Hän esiintyy Platonin dialogissa Faidon. Diogenes Laertios kertoo, että hän kirjoitti useita dialogeja.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Simmiaan elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Simmiaan elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Antiikin filosofia  Sokrates ja sokraatikot
Sokrates
Aiskhines
Aleksamenos Teoslainen
Aristippos
Eukleides
Faidon
Glaukon
Kebes
Kriton
Ksenofon
Menedemos
Simmias
Simon
Stilpon
Šimozero (kylä)

Šimozero (ven. Шимозеро, vepsäksi Šimgär'v, joskus suomeksi Simjärvi) on kyläyhteisö samannimisen Šimozeron rannalla Vytegran piirissä Vologdan alueella Venäjällä. Šimozero on ollut yksi tärkeimmistä vepsäläiskylistä, joka sijaitsi itäisellä Vepsänmaallaselvennä Oštasta etelään. Šimozerossa asui noin 5 000 asukasta, mutta he joutuivat muuttamaan kotiseudultaan Oštaan ja Ojattijoen varsien vepsäläiskyliin, kun Šimozero julistettiin perspektiivittömäksi kyläksi. Tästä syystä kylissä suljettiin koulut, sairaalat ja postitoimistot. Myöskään teiden kunnostamiseen ei annettu varoja. Kylän viimeiset asukkaat joutuivat poistumaan 1950-luvun loppuun mennessä.
Nykyisin kylän asemasta ei ole tarkkaa tietoa.
Silvanoksen opetukset

| Silvanoksen opetukset |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka, kopti
Genre:  teologia
Julkaistu:  n. 250–300
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Silvanoksen opetukset on gnostilainen apokryfinen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi VII, kirja 4). Kirjoitus sisältää nimensä mukaisesti muuten tuntemattoman gnostilaisen opettajan Silvanoksen opetuksia. Se ajoitetaan noin vuosiin 250–300.
Kirjoituksen jakeista mielenkiintoisimpia ovat 99.13, jonka mukaan Kristuksella on yksi hypostaasi (olemus, salattu hengellinen todellisuus), sekä 102.3, jonka mukaan Kristus on käsittämätön suhteessa tähän hypostaasiin. Termi hypostaasi otettiin myöhemmin Nikean kirkolliskokouksessa käyttöön kolminaisuusopin määritelmässä.
Kirjoitus on alun perin kirjoitettu kreikaksi. Nag Hammadin kirjastosta tunnetaan sen koptinkielinen käännös.
Kirjallisuutta

The Teachings of Silvanus. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 4. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Teachings of Silvanus. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 379–395.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

The Teachings of Silvanus. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
The Teachings of Silvanus. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Oskillaattori

Oskillaattori on laite, joka tuottaa sähköisen signaalin tietyllä taajuudella. Oskillaattori on tärkeä piiri muun muassa radiojärjestelmän osissa ja digitaalitekniikkaa sisältävissä laitteissa. Radiotekniikassa paikallisoskillaattoriaselvennä käytetään taajuussekoittimessa siirtämään signaali halutulle radio- tai välitaajuudelle. Tietokoneessa kello-oskillaattori voi värähdellä usean gigahertsin taajuudella, mikä määrää suorittimen kellotaajuuden.
Oskillaattorin lähtösignaalin aaltomuoto on tavallisimmin sini- tai kanttiaaltoa. Elektroniset oskillaattorit luokitellaan sinimuotoista vaihtojännitettä muodostaviin lineaarisiin ja muita aaltomuotoja tuottaviin epälineaarisiin oskillaattoreihin. Joistakin epälineaarisista oskillaattoreista käytetään myös nimitystä relaksaatio-oskillaattorit. Yhteistä kaikille oskillaattorityypeille on, että värähtelyehto on voimassa, eli nollasta poikkeavalla värähtelytaajuudella kytkentä on positiivisesti takaisinkytketty ja tällä samalla taajuudella kytkennän vahvistuskerroin on yksi tai suurempi.
Mikäli tarvitaan sellaista signaalia, jota oskillaattori ei voi suoraan tuottaa, sen lähtöön voidaan kytkeä esimerkiksi vahvistin, vaimennin, integraattori, derivaattori, kompressori, komparaattori tai useita yhdessä halutunlaisen aaltomuodon ja amplitudin tuottamiseksi.
LC-oskillaattorit

Perinteisessä, radiolaitteissa käytettävässä värähtelypiirissä energian edestakainen siirtyminen kelan magneetti­kentän ja kondensaattorin sähkö­kentän välillä aiheuttaa värähtelyn. Tämän sinimuotoisen värähtelyn taajuus riippuu kelan induktanssista L ja kondensaattorin kapasitanssista C. Koska värähtelypiiristä poistuu energiaa lämpöhäviöinä sekä sähkö­magneettisina aaltoina, oskillaattori tarvitsee ulkoisen energianlähteen, joka syöttää piiriin lisää energiaa värähtelyn tahdissa. LC-oskillaattorin kulmataajuus  \omega _{0} on sama kuin LC-piirin resonantti kulmataajuus.
\omega _{0}={1 \over {\sqrt {LC}}}
Vastaavasti resonanssitaajuus f saadaan seuraavasti:
f={1 \over 2\pi {\sqrt {LC}}}
LC-piiriin perustuvia oskillaattoreja ovat esimerkiksi Clapp, Colpitts ja Hartley-oskillaattorit.
Vaiheensiirto-oskillaattori

Vaiheensiirto-oskillaattorissa positiivinen takaisinkytkentä tuotetaan lähdöstä vahvistimen negatiiviseen tuloon kytketyillä kolmella RC-ylipäästösuotimella, joista kukin siirtää vaihetta 60°. Vahvistimen invertoiva tulo aiheuttaa lisäksi 180° vaihesiirron, joten kokonaisuudessaan tulon ja lähdön välinen vaihe-ero on 0° (eli 360°), mikä vastaa positiivista takaisinkytkentää.
Vaihesiirto-oskillaattori voidaan toteuttaa hieman monimutkaisemmin myös neljällä ylipäästösuotimella, jolloin oskillaattorin vaihekohina ja taajuusstabiilius parantuvat.
RC-aikavakio-oskillaattorit

Oskillaattori voidaan rakentaa myös takaisinkytkemällä komparaattori RC-aikavakion kautta. Kun kondensaattori latautuu vastuksen kautta tiettyyn jännitteeseen, komparaattori vaihtaa tilaansa ja kondensaattori alkaa purkautua. Kun kondensaattorin jännite alittaa komparaattorin vertailuarvon, lähtö vaihtaa jälleen tilaansa. Kytkennästä saadaan ulos kanttiaaltoa tai kondensaattorin lataus- ja purkauskäyrän mukaista säröytynyttä kolmioaaltoa, joten kytkentä kuuluu epälineaarisiin oskillaattoreihin.
UJT-oskillaattori lukeutuu myös epälineaarisiin oskillaattoreihin. Siinä RC-aikavakion määräämällä nopeudella kasvava kondensaattorin jännite liipaisee tiettyyn arvoon noustuaan unistorin eli UJT-transistorin johtavaksi, jolloin kondensaattorin varaus purkautuu, transistori lakkaa johtamasta ja varautuminen alkaa uudelleen. selvennä UJT-oskillaattorin toisesta lähdöstä saadaan negatiivinen ja toisesta positiivinen jännitepulssi tietyn ajan välein. Tällä pulssilla voidaan ohjata esimerkiksi tyristoria.
Kideoskillaattorit

Digitaalielektroniikassa käytetään usein kideoskillaattoreita, joiden taajuus pysyy oikeana tyypillisesti muutaman miljoonasosan tarkkuudella. Kideoskillaattorin keskeinen komponentti on pietsosähköinen kide, joka on yleensä kvartsia. Kytkennässä kide värähtelee mekaanisesti jollain ominaisvärähtelytaajuudellaan ja toimii resonanssipiirin tavoin. Suuren induktanssin ja pienen sisäisen resistanssin vuoksi kideoskillaattorin hyvyysluku on suuri ja siten toimintataajuus erittäin vakaa. Vakautta voidaan edelleen parantaa pitämällä kiteen lämpötilaa vakiona.
Simpeleen vaakuna

Simpeleen vaakuna (1955–1972)
Simpeleen vaakuna on saanut aiheensa kunnan kehityksestä. Siinä yhdistyvät maatalouspitäjän tunnuksina käytetyt apilat, kun taas hammasratas viittaa kunnan teollistumiseen. Vaakunan värit (punainen ja hopea) kertovat Simpeleen sijainnista Karjalan historiallisessa maakunnassa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä yläreunaltaan sakarakoroinen kaarihirsi, saatteena kolme apilaa, kaksi kaarihirren ylä- ja yksi alapuolella; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 25. toukokuuta 1955. Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973 Simpeleen yhdistyttyä Rautjärven kanssa.
Noëmi Simonetto de Portela

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Noëmi Simonetto de Portela |  Noëmi Simonetto de Portela |  Noëmi Simonetto de Portela |  |
Maa:   Argentiina
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | pituushyppy |  |
Noëmi Simonetto de Portela (1. helmikuuta 1926 – 20. helmikuuta 2011) oli argentiinalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti. Hän voitti maanosansa mestaruuksia myös 100 metrin juoksussa.
Simonetto de Portela saavutti pituushypyssä olympiahopeaa Lontoossa 1948 tuloksella 560 cm. Hän hävisi Unkarin Olga Gyarmatille 9,5 senttimetriä.
Simonetto de Portela voitti Etelä-Amerikan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1943 (527 cm), 1945 (544 cm) ja 1947 (540 cm). Lisäksi hän voitti Etelä-Amerikan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1943 ja 1947 (molemmilla kerroilla aika 12,4 s).
Simmons–Smith-reaktio

Simmons–Smith-reaktio laboratoriomittakaavassa
Simmons–Smith-reaktio on dihalometaanin, tyypillisimmin dijodimetaanin, ja sinkin muodostaman karbenoidikompleksin reaktio alkeenien kanssa. Reaktiossa tuotteena on syklopropyyliryhmä ja Simmons–Smith-reaktio on yksi käytetyimpiä tapoja syntetisoida syklopropaaniryhmän sisältäviä yhdisteitä. Reaktio on nimetty sen ensimmäistä kertaa raportoineiden Howard Ensign Simmonsin ja Ronald D. Smithin mukaan. Tyypiltään reaktio on keletrooppinen.
Mekanismi

Simmons–Smith-reaktiossa ensimmäisessä vaiheessa muodostuu dihalogeenimetaanin ja sinkin välinen karbenoidikompleksi. Dihalometaanina käytetään yleisesti joko dijodimetaania, dibromimetaania tai jodikloorimetaania. Puhtaan sinkkimetallin sijasta reaktioissa käytetään tyypillisesti joko reaktiivisempaa sinkin ja kuparin metalliseosta tai dietyylisinkkiä. Sinkkikarbenoidikompleksi reagoi karbeenien tavoin ja muodostaa rengasrakenteisen siirtymätilan alkeenin kanssa. Siirtymätila hajoaa yhtäaikaisprosessina siten, että metyleeniryhmä siirtyy karbonoidikompleksilta alkeenille muodostaen syklopropyylirakenteen..
Simmons–Smith-reaktio on stereospesifinen niin kutsuttu syn-additio eli molemmat uudet sidokset syklopropyyliryhmässä sijaitsevat molekyylitason samalla puolella. Simmons–Smith-reaktio on hyödyllinen reaktio myös asymmetrisessä synteesissä, sillä reaktion regioselektiivisyyttä on helppo hallita. Esimerkiksi kiraalisten allyylisten alkoholien reagoidessa Simmons–Smith-reaktiolla on tuotteessa muodostuva syklopropyyliryhmä samalla puolen molekyylitasoa kuin hydroksyyliryhmä. Tämä johtuu siitä, että hydroksyyliryhmä kelatoituu sinkkikarbenoidireagenssin kanssa.
Silvo

| Silvo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  31. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  30. heinäkuuta, 24. syyskuuta
Muunnelmia:  Silvi, Silivi, Sylvester
Vastineita eri kielissä:  Silvu
Nimen alkuperä:  Sylvester
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silvo on suomalainen miehen etunimi.
Silvo on muunnos latinalaisperäisestä nimestä Sylvester, joka tarkoittaa 'metsäläistä', 'metsässä asuvaa'.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien rinnakkaismuotonsa Sylvesterin rinnalla. Sylvesterin ja Silvon nimipäivä on 31. joulukuuta.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Silvo-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 250–260 henkilöä, joista alle 20 on naisia.
Tunnettuja Silvoja

Silvo Ahtiainen (1935–1996), suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Silvo Lahtela (s. 1959), saksalainen kirjailija
Silvo Plut (1968–2007), slovenialainen sarjamurhaaja
Silvo Sokka (1930–2010), suomalainen huijari, "rakettilentäjä"
Tunnettuja Silvoja > Silvo sukunimenä

Silvo on tai on ollut myös seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Erkki Silvo (1934–2014), eversti
Olavi Silvo (1919–1999), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Olavi Silvo (1922–1981), nuortenkirjailija
Satu Silvo (s. 1962), näyttelijä
Topi Silvo (1875–1961), kauppias, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Shinsengumi

Shinsengumin lippu
Shinsengumi (jap. 新選組 tai 新撰組, "juuri valitut joukot") oli japanilainen erikoispoliisijoukko 1860-luvulla myöhäisen Tokugawa-šogunaatin aikaan. Se oli ensimmäinen samuraijoukko, joka hyväksyi jäseniä myös samurailuokan ulkopuolelta.
Shinsengumin synty > Historiallinen tausta

Japanin avautuminen ulkopuoliselle maailmalle 1860-luvulla aiheutti rauhattomuutta maassa. Monet japanilaiset olisivat halunneet pitää maan suljettuna, ja Tokugawa-šogunaatin päätös lopettaa Japanin sulkeutumisen kausi kasvatti huomattavasti shōgunia kohtaan tunnettua tyytymättömyyttä. Maa jakautui kahteen liikkeeseen. Toisen puolen muodosti hallitus  alaisineen, jotka Matthew Perryn vaatimuksien painostamina kannattivat kaikokua eli rajojen avaamista. Toisella puolella seisoi aluksi lähinnä Chōshūn samuraista koostuva joukko, joka koki Perryn vaatimuksiin myöntymisen nöyryyttävänä ja jotka vaativat ulkomaalaisten tai barbaarien, jollaisina heitä pidettiin, ajamista ulos Japanista. Jōi, eli "karkottakaa barbaarit", oli myös keisarin suosima kanta. 1858 ryhmittymien välinen jännite ylitti sietokynnyksensä, kun shōgun allekirjoitti kauppasopimuksen ilman keisarin hyväksyntää. Shōgunia vastaan nousseet rōninit ryhtyivät surmaamaan sekä šogunaatin edustajia että ei-japanilaisia Japanissa oleilevia henkilöitä, jolloin syntyi tarve turvallisuutta ylläpitäville joukoille.