stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokia C6-01

| Nokia C6-01 |
| --- | --- |
Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  syyskuu 2010
Käyttöverkot:  WCDMA (UMTS/HSDPA/HSUPA) 850/900/1 700/1 900/2 100 MHz, GSM/EDGE/GPRS/EGPRS 850/900/1800/1900 MHz
Mitat:  103,8 × 52,5 × 13,9 mm
Paino:  131 g
Näyttö:  3,2" kapasitiivinen AMOLED-kosketusnäyttö ClearBlack-tekniikalla
Näytön kuvatarkkuus:  640 × 360 pikseliä (nHD)
Värien lukumäärä:  16,7 miljoonaa
Suoritin:  680MHz ARM 11
Muisti:  sisäistä muistia 340 Mt, RAM-muistia 256 Mt, MicroSD-muistikorttipaikka (tuki maks. 32 Gt korteille)
Kamera:  8 megapikseliä (2 448 × 3 264) 2× zoomilla, kaksois-LED-salamalla, kasvojentunnistuksella, kiinteällä tarkennuksella ja 720p-videokuvauksella (25 kuvaa sekunnissa, 3× zoom)
Radio:  kyllä
Musiikkisoitin:  MP3/WMA/WAV/eAAC+/AMR/MIDI
Valmiusaika:  420 h
Puheaika:  12 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian Anna / Nokia Belle
Tiedonsiirto:  Bluetooth 3.0, WLAN IEEE 802.11 b/g/n, GPRS, EGPRS, EDGE luokka B, HSDPA Cat9 (maks. 10,2 Mbps), HSUPA Cat5 (maks. 2 Mbps)
Liitännät:  Micro-USB 2.0-liitäntä, 3,5 mm audioliitäntä, 2 mm latausliitäntä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia C6-01 on matkapuhelinvalmistaja Nokian 4. marraskuuta 2010 julkaisema älypuhelin, joka toimii Symbian^3 -käyttöjärjestelmällä. Puhelimessa on muun muassa kahdeksan megapikselin kamera hd-videokuvauksella ja 3,2 tuuman AMOLED-kosketusnäyttö.
Puhelimessa on uusi ClearBlack-näyttö, jonka ansiosta näytön kuva näkyy hyvin eri kulmista katsoen. Puhelimen valmistuksessa on käytetty kierrätettyä metallia.
Tietoja

Nokia Kartat 3.0
Nokia Kauppa
Laskin, kalenteri, tehtäväluettelo, ääninauhuri, muistio
GPS/A-GPS-paikannus
Nokia Mail-sähköposti
Nokia Messaging 3.0
Internetselain
VGA-tasoinen (640 × 480) videopuhelukamera puhelimen etupuolella
Broadcom BCM2727 GPU
Värivaihtoehdot: hopeanharmaa ja musta
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia C6-01 – Tuki
Oaklandin kansainvälinen lentoasema

San Francisco Bay Oaklandin kansainvälinen lentoasema (engl. San Francisco Bay Oakland International Airport) on yksi San Francisco Bay Arean kolmesta kansainvälisestä lentoasemasta. Se sijaitsee Oaklandin liikekeskustasta etelään lähellä San Franciscon lahtea. Lentokentän omistaa Oaklandin satama. Vuonna 2013 lentoasemaa käytti 9,7 miljoonaa matkustajaa. Rahtia kentän läpi kulki samana vuonna noin 504 019 tonnia.
Lentokenttä avattiin vuonna 1927. Siihen kuuluu nykyisin kaksi terminaalia. Lentokenttä työllistää nykyisin noin 14 000 ihmistä. Lentoaseman suurin työllistäjä on Southwest Airlines, joka työllistää noin 2 300 ihmistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentoaseman viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Oaklandin kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Olavsvernin tukikohta

Olavsvernin tukikohta oli Norjan laivastotukikohta Tromssan kunnassa. Se alistettiin 1. tammikuuta 2003 Bergenissä sijaitsevaan Haakonsvernin laivastoasemaan (HOS) ja on sittemmin lakkautettu ja on myynnissä.
Aiheesta muualla

Esittely (englanniksi)
Olavsvern underlegges Haakonsvern 2003 (norjaksi)
Olenos

Olenos (m.kreik. Ὤλενος, Ōlenos, lat. Olenus, Olenum) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Olenos, kaupunki Aitoliassa Kreikassa
Olenos, kaupunki Akhaiassa Kreikassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Olenos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
O. W. Kankaanranta

Oskar Wilho Kankaanranta (18. heinäkuuta 1886 Veteli – 6. tammikuuta 1930 Rauma) oli suomalainen päätoimittaja ja myöhemmin pankinjohtaja.
Kankaanranta pääsi ylioppilaaksi 1906 Kokkolan yhteiskoulusta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1916. Hän toimi aluksi lehtimiehenä ja oli Raumalla ilmestyvän Länsi-Suomi-lehden päätoimittajana 1911–1919 kunnes hänet erotettiin linjariitojen takia. Kankaanranta oli sen jälkeen Tampereen Osake-Pankin ja Maakuntain Pankin Rauman konttorin johtajana.
Kankaanranta kirjoitti paikallishistorioita ja harrasti myös sukututkimusta.
 Sukututkijana Kankaanranta teki Perhonjokilaakson kuntien talonpoikaissuvuista kortiston, jonka avulla näitä sukuja voitiin seurata 1600- ja jossain tapauksissa jopa 1500-luvulle saakka.
Oskar Wilho Kankaanranta oli naimisissa pankkiprokuristi Annikki Alina Ahovaaran (ent. Åkerlund) kanssa. Heidän poikansa oli vuorineuvos, oikeustieteen lisensiaatti ja asianajaja Kerppo Kankaanranta.
Teoksia

Yliwetelin kappelin historia. Eero Huima, Kokkola 1909
Talonpoikais-sukututkimus. Kotiseutu 1910
Suuntaviivoja Rauman kaupungin valtuuston toiminnasta 1876-1925. Rauman kaupunki, Rauma 1926
Yleiskatsaus Keski-Pohjanmaan vanhimpaan asutukseen. Tekijä, Kokkola 1928
Aiheesta muualla

Eräs elämäntehtävä, Suomen Kuvalehti, 19.05.1928, nro 21, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nushagakjoki

Nushagakjoki (engl. Nushagak River) on  Alaskan lounaisosassa virtaava, Beringinmereen laskeva joki. Se saa alkunsa Alaskavuoristosta, virtaa 450 kilometriä lounaaseen ja päättyy Bristolinlahden pohjoiseen Nushagak Bay -haaraan Dillinghamin kaupungin itäpuolella.
Joen varrella sijaitsevat Portage Creekin, Ekwokin, Koliganekin ja New Stuyahokin kylät sekä Dillinghamin kaupunki. Sen sivujoista ovat merenkulkukelpoisia Muchatna River, Nuyakuk River ja King Salmon River. Joen yläjuoksulla liikkumiseen käytetään yleisesti vesisuihkumoottoriveneitä. Joen latvavedet ovat suunnitellun Pebble Mine -suurkaivoshankkeen vaikutuspiirissä, jonka vahvimpiin vastustajiin joenvarren yhteisöt kuuluvat.
Tyynenmeren lohilajeista nousevat Nushagakjokeen ja siihen liittyviin vesistöihin kutemaan kuningaslohi, punalohi, hopealohi, koiralohi ja kyttyrälohi. Kalastus on tärkeä elinkeino Nushagakjoen alueella. Erityisen arvokas on vuosittainen kuningaslohen nousu kesäkuun puolestavälistä heinäkuun puoleenväliin. Muita joessa eläviä kaloja ovat kirjolohi, hauki, pohjanharjus, made, siiat ja nieriä.
Nick Út

Nick Út, käsissään kuuluisan valokuvansa kopio (2016)
Huỳnh Công "Nick" Út (29. maaliskuuta 1951 Long An) on vietnamilainen sota- ja celebrity-kuvaaja, jonka tunnetuin työ on Pulitzer- ja World Press Photo -palkittu valokuva Trang Bangin napalm-iskun runtelemasta tytöstä Phan Thị Kim Phúcista 8. kesäkuuta 1972. Uutistoimisto Associated Pressin (AP) julkaisemasta mustavalkoisesta valokuvasta tuli Vietnamin sodan tunnetuin symboli. Sodan viimeisinä päivinä huhtikuussa 1975 Nick Út evakuoitiin ilmateitse Filippiinien kautta pakolaisleirille Camp Pendletoniin Kaliforniaan. Hän työskentelee edelleen AP:n palveluksessa ja asuu Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Nick Út muistelee päivää, jolloin valokuva otettiin
Nick Zano

| Nick Zano |
| --- | --- |
 Nick Zano (2010)
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1978 (ikä 46) Nutley, New Jersey, Yhdysvallat
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Leah Renee Cudmore 
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nick Zano (s. 8. maaliskuuta 1978) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja. Hän on ehkä parhaiten tunnettu televisiosarjasta Sisko ja sen sisko (2003–2006), missä hän esiintyi Vincen roolissa 54 jaksossa.
Zano on toiminut juontajana MTV:llä Movie Housessa ja tositv-sarjassa Why Can't I Be You? Zano esiintyi viidessä jaksossa televisiosarjoissa Puumanainen (2009) ja Melrose Place (2010). Hän on vieraillut toistuvasti sarjoissa Tyhjätaskut (2011–) ja 90210 (2012–). Hän on esiintynyt myös elokuvissa kuten The Final Destination 3D. Hän on näytellyt vuodesta 2016 lähtien televisiosarjassa Legends of Tomorrow.
Aiheesta muualla

MTV:n elämäkerta - Nick Zano (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nuokkurikko

| Nuokkurikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  cernua
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga cernua  L. 
Katso myös
   Nuokkurikko Wikispeciesissä   Nuokkurikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuokkurikko (Saxifraga cernua) on arktisten alueiden valkokukkainen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen nuokkurikko kasvaa 10–20 cm korkeaksi. Varsi on pysty ja polvekas. Varren tyvessä ja lehtihangoissa on ruskeanpunaisia itusilmuja. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia, munuaismaisia ja sormihalkoisia. Ylimmät lehdet ovat puikeita, isohampaisia tai ehytlaitaisia. Kukkia on tavallisesti yksi. Kaksineuvoiset kukat ovat väriltään valkoisia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, heteitä on 10 kappaletta. Teriö on neljä kertaa verhiötä pitempi. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa nuokkurikko kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kaksiosainen kota, mutta siihen kehittyy harvoin siemeniä. Laji lisääntyykin pääasiassa itusilmujen avulla.
Levinneisyys

Nuokkurikon levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa lajia kasvaa Norjan, Ruotsin ja Suomen tunturi- ja vuoristoalueilla, Islannissa, Alpeilla, Karpaateilla, Skotlannissa, Huippuvuorilla sekä Pohjois-Venäjällä. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella läpi Pohjois-Siperian, mutta lajia tavataan myös Keski-Aasian ja Himalajan vuoristoissa. Pohjois-Amerikassa nuokkurikkoa tavataan Alaskassa, Yhdysvaltain kaakkoisosissa ja Pohjois-Kanadassa. Laji on levinnyt myös koko Grönlannin rannikolle. Suomessa nuokkurikkoa on tavattu itärajan tuntumassa Kuusamossa ja Sallassa, Utsjoella, Inarissa sekä Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla, jossa laji on runsaimmillaan.
Elinympäristö

Nuokkurikko kasvaa tuntureiden puron- ja joenvarsilla, valuvesipinnoilla ja pahtojen varjoisilla pengermillä. Laji on kalkinvaatija. Laji sietää hyvinkin arktisia kasvuolosuhteita esimerkiksi Grönlannissa ja Kanadassa.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Saxifraga cernua - nuokkurikko
Kasviatlas 2016: Nuokkurikon (Saxifraga cernua) levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Nuokkurikko (Saxifraga cernua)
ITIS: Saxifraga cernua (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Saxifraga cernua (englanniksi)
Flora of China: Saxifraga cernua (englanniksi)
Nuokkurikon lehti.
Nuokkurikon kukka ja varren itusilmuja.
Le Villi

Le Villi (Lumeneidot) on italialaisen oopperasäveltäjä Giacomo Puccinin ensimmäinen oopperateos. Sen ensiesitys oli vuonna 1884.
Oopperan syntyvaiheet

Milanon konservatoriossa opiskellut Giacomo Puccini sävelsi oopperansa alun perin Edoardo Sonzognon sävellyskilpailuun, jonka ilmoitus oli milanolaisessa teatterialan julkaisussa Il Tearto Illustratossa oli 1. huhtikuuta 1883. Pääpalkintona oli rahaa sekä teoksen esitys milanolaisessa teatterissa. Puccinin opettaja Amilcare Ponchielli kuului milanolaiseen taiteilijapiiriin scapigliaturaan, jota kautta hän tunsi libretisti Ferdinando Fontanan. Pitkien neuvottelujen ja tinkimisen jälkeen Fontana ilmoitti aiheeksi Les Willisin, johon Puccini sävelsi ensioopperansa.  Kun kilpailun tulokset julistettiin, Puccinia ei kuitenkaan edes mainittu. Hänen teoksensa oli todennäköisesti hylätty myöhästyneenä.
Puccini kuitenkin soitti otteita teoksestaan taiteilijapiirin illanvietossa keväällä 1884 ja teki kuulijoihin vaikutuksen. Arrigo Boito alkoi kerätä rahaa esityksen tuottamiseksi ja järjesti suhteillaan esityksen Teatro dal Vermeen. Tällä oli ratkaiseva merkitys Puccinin uralle.
Yksinäytöksinen ooppera Le Willis esitettiin 31. toukokuuta 1884 vain muutama viikko Sonzognon kilpailun voittajien teosten esityksestä. Sekä kriitikot että yleisö pitivät esityksestä. Intermezzo Noitasapatti piti uusia kolme kertaa.
Musiikkikustantaja Giulio Ricordi suostui painattamaan libretot ilmaiseksi ensi-iltaan. Hyvä vastaanotto sai Ricordin tekemään sopimuksen Puccinin kanssa. Sopimuksen mukaisesti Puccini laajensi Le Willis'in kaksinäytöksiseksi ja nimi italialaistettiin Le Villiksi. Fontana teki libreton myös Puccinin toiseen oopperaan Edgariin, joka sitten ensiesitettiin La Scalassa.
Laajennetun Le Villin ensiesitys oli Teatro Regiossa Torinossa 26. joulukuuta 1884.
Ooppera > Kesto

I näytös 25 min, II näytös 35 min, yhteensä tunti.
Ooppera > Tunnettuja kohtauksia

"Se come voi piccina io fossi" – Anna, I näytös
"Noitasapatti" –  toinen intermezzo
"Torna ai felici dì" – Roberto, II näytös
Ooppera > Hahmot

Roberto – tenori
Anna – sopraano
Guglielmo Wulf – baritoni, Annan isä
Kertoja – Puherooli
Ooppera > Juoni

Tapahtuu Mustassa metsässä Reinin alueella tarunomaisena aikana.
I NÄYTÖS
Näytös tapahtuu Gugliemo Wulfin talon edustalla olevalla metsäaukiolla. On kevät ja pöydille on katettu ruokaa ja juomaa. Vuoristolaiset juhlivat Annan ja Roberton kihlajaisia. Roberton vanhahko naispuolinen sukulainen on jättänyt jälkeensä omaisuuden ja Roberto on lähdössä Mainziin noutamaan perintöään. Vieraat tanssivat Ländlerin. Anna lähestyy kädessään kimppu lemmikkejä ja laittaa ne hellästi Roberton matkatavaroihin Se come voi piccina io fossi (Olisinpa niin pieni). Hän toivoo, että kukat nimensä (non ti scordar di me/forget-me-not) mukaisesti muistuttavat Robertoa Annasta.  Roberto palaa paikalle ja yrittää piristää Annaa. Anna kertoo nähneensä unen, jossa Roberto on hänet hylännyt. Roberto ja Anna vannovat ikuista uskollisuutta: duetto Tu dall’infanzia mia (Lapsuudesta asti). Kun lähdön hetki koittaa, kaikki yhtyvät turvallisen matkan rukoukseen Angiol di Dio (Herran enkeli).
II NÄYTÖS
Ennen varsinaista näytöstä on kaksi intermezzoa. Ensimmäistä intermezzoa L'abbandono (Hylkäys) edeltää runo joka kertoo, että ”seireeni” Mainzista on vietellyt Roberton säädyttömissä orgioissa ja Roberto on unohtanut Annan kokonaan. Kun intermezzo lähenee loppuaan, kulisseissa näkyy Annan hautajaissaattue.
Toinen intermezzo on La Tregenda (Noitasapatti). Sitäkin edeltää runo, jojssa kuvataan kuinka lumeneidot (villi eli petettyjen neitojen henget) lepäävät ja odottavat pettäjiään. Kun he tapaavat pettäjänsä, he tanssittavat miehen kuoliaaksi. Runo edelleen kertoo, että ”seireeni” on hylännyt Roberton ja hän on nyt matkalla takaisin kotiinsa. Intermezzo päättyy lumeneitojen balettiin, jossa he tanssivat läpi talvisen metsän.
Toisen näytöksen aloittaa Gugliemon suru, koska hänen tyttärensä kuolema on kostamatta Anima santa della figlia mia (Oi, tyttäreni siunattu sielu). Gugliemo astuu huoneeseen ja lumeneitojen pilkalliset äänet kuuluvat ulkoa. Roberto pyrkii sisään. Hän kärsii muistoistaan ja toivoo saavansa anteeksiannon Torna ai felici di (Tuskaiset ajatukseni palaavat). Yliluonnolliset äänet saavat hänet tuntemaan syyllisyyttä.
Annan henki ilmestyy Robertolle ja ilmoittaa kostavansa Annan kuoleman. Henki on kuuro Roberton anteeksipyynnöille. Henki kertoo pettyneestä odotuksesta ja ojentaa kätensä syleilläkseen Robertoa. Roberto ei ymmärrä, että myös Anna on muuttunut lumeneidoksi ja siksi lähestyy Annaa. Välittömästi heidät ympäröivät villisti pyörivät lumeneidot, jotka pakottavat Roberton tanssimaan. Lopulta väsynyt Roberto lyyhistyy maahan ja kuolee Annan jalkojen juureen. Lumeneidot laulavat ”Hoosianna”. Roberton ruumiin edessä Annan isä Gugliemo kiittää taivasta kostosta.
Esityshistoria > Ensi-iltojen miehitys

Le Willis 31.5.1884 Teatro dal Verme, Milano
Kapellimestari 	Arturo Panizza
Anna –   	Rosina Caponetti
Roberto –  	Antonio d'Andrare
Guglielmo Wulf –	Erminio Peltz
Laajennettu kaksiosainen Le Villi,  26.12.1884 Teatro Regio, Torino
Kapellimestari 	Giovanni Bolzoni
Anna –   	Elena Boronat
Roberto –  	Enrico Filippi-Bresciani
Guglielmo Wulf –	Agostino Gnaccarini
Esityshistoria > Ensiesitys Suomessa

M/S Silja Europa 8.5.2000
Roberto – Juuso Hemminki
Anna – Kirsi Tikka
Guglielmo Wulf – Peter Nordman
Kertoja/Giacomo Puccini – Juha Hostikka
Musiikin johto: Jani Sivén
Ohjaaja: Markku Arokanto
Orkesteri: Free Ensemble
Kuoro: Halikko Enseble
Esityspäivät: 8., 6., 7. ja 9. huhtikuuta 2000
Paikka: M/S Silja Europa
Le Villi on maailman ensimmäinen täysimittainen laivalla esitetty ooppera. Esitykset tapahtuivat välillä Maarianhamina–Turku.
Suomen maan kamaralla ensiesitys 27.5.2016
Giacomo Puccinin debyyttiooppera Le Villi (Lumeneidot) nähtiin toukokuussa 2016 tanssia ja visuaalisuutta yhdistävänä teoksena. Ohjaaja Ville Saukkosen vahva visio loi oopperasta kauniin mustavalkoisen toteutuksen kauhuromanttisine tunnelmineen. Puccinin tunnekylläisiä ja koskettavia melodioita loihti orkesterista esiin kapellimestari Jonas Rannila. Kyseessä oli teoksen ensiesitys Suomen maan kamaralla. Rooleissa Heikki Halinen (Roberto), Satu Strömberg (Anna) ja Markus Nieminen (Guglielmo). Kuorona toimi Hämäläis-Osakunnan Laulajat.
Aiheesta muualla

"Le Villi"libretto italiaksi
http://www.puccinilevilli.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Oikeuserehdys

Oikeuserehdys (lat. error juris) on jonkun henkilön virheellinen käsitys jonkin oikeussäännöksen sisällöstä. Oikeuserehdyksen tekee oikeustointa suorittava tai oikeustoimeen osallinen tahdonilmaisija, joka näin erehtyy omalta kannaltaan tärkeistä seikoista. Oikeuserehdyksen vastakohta on asiaerehdys eli tosiasiaerehdys (error facti). Oikeudellisissa yhteyksissä noudatetaan periaatetta error juris nocet eli lakia tuntematon henkilö saa syyttää vain itseään, sillä lain seuraamukset tulevat tietämättömyydestä huolimatta voimaan. Vaikka tekijä luulee tekoa sallituksi, tuomitaan siitä rangaistus, jos teko vastaa jonkun rikollisen teon tunnusmerkistöä.
Suomen oikeuskäytännössä oikeuserehdys on 1980-luvulta lähtien ollut anteeksiannon peruste, joka joissakin tapauksissa poistaa syyllisyyden. Tällaisia oikeustapauksia on ollut lähinnä rikosasioissa, jotka koskevat eri toimintojen luvanvaraisuutta, esimerkiksi moottoriajoneuvoliikenteen ammattimaista harjoittamista. Oikeuserehdykseen on sovellettu myös säännöksiä toimenpiteestä luopumisesta ja rangaistusta määrättäessä se on ollut lieventämisperusteena.
Olav Hindahl

| Olav Hindahl |
| --- | --- |
 Hindahl ministeriaikanaan.
Norjan työministeri
 Nygaardsvoldin hallitus 2. lokakuuta 1939 – 25. kesäkuuta 1945  
Edeltäjä:  Johan Nygaardsvold
Seuraaja:  Johan Strand Johansen
Norjan kauppaministeri
 Nygaardsvoldin hallitus 1. lokakuuta 1942 – 9. maaliskuuta 1945  
Edeltäjä:  Anders Frihagen
Seuraaja:  Sven Nielsen
Norjan LO:n puheenjohtaja
 1934–1939  
Edeltäjä:  Halvard Olsen
Seuraaja:  Konrad Nordahl
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1892 Stavanger, Norja
Kuollut: 14. kesäkuuta 1963 (70 vuotta) Oslo, Norja
Ammatti:  poliitikko, ammattiyhdistysjohtaja
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
 Nimikirjoitus
Olav Hindahl (17. lokakuuta 1892 Stavanger – 14. kesäkuuta 1963 Oslo) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan työministerinä 1939–1945 ja kauppaministerinä 1942–1945. Vuosina 1934–1939 hän oli Norjan LO:n puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olav Hindahl Wikimedia Commonsissa
Oikeusasiamies

Oikeusasiamies (ruotsiksi ja englanniksi ombudsman) on hallituksen tai parlamentin nimittämä taho, jonka tehtävänä on valvoa yleistä etua tutkimalla epäilyt valtion viranomaisten väärinkäytöksistä ja huonosta hallinnosta. Useissa maissa oikeusasiamiehellä on myös merkittävä rooli ihmisoikeuksien valvomisessa. Suomessa oikeusasiamiehestä käytetään nimitystä eduskunnan oikeusasiamies.
Olav Kjelbotn

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten hiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Norja> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lahti 1926 | 50 km |  |
Olav Kornelius Kjelbotn (aik. Kristoffersen, 5. lokakuuta 1898 Fosnes – 17. toukokuuta 1966 Namsos) oli norjalainen hiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvulla.
Kjelbotn voitti pronssia MM-kisoissa 1926 50 kilometrin matkalla. Sankt Moritzin olympialaisissa 1928 hän sijoittui neljänneksi samalla matkalla.
Aiheesta muualla

Olav Kjelbotn Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
O. V. Korhonen

| O>  V. Korhonen |
| --- | --- |
 O. V. Korhonen vuonna 1919.
Kansanedustaja
 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1877 Nilsiä
Kuollut: 6. syyskuuta 1931 (54 vuotta) Petäjävesi
Ammatti:  kansakoulunopettaja
Olli Wilhelm (Ville) Korhonen (12. toukokuuta 1877 Nilsiä – 6. syyskuuta 1931 Petäjävesi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919–1922.
Elämä

Korhosen vanhemmat olivat mylläri David Korhonen ja Eva Stina Hartikainen. Hän valmistui Sortavalan seminaarista 1902 ja työskenteli kansakoulunopettajana Nilsiän Palonurmessa. Korhonen irtisanottiin sisällissodan aikana huhtikuussa 1918, kun hänen katsottiin syyllistyneen kapinaan myötämielisellä suhtautumisellaan punaisiin.
Vuodesta 1920 lähtien Korhonen työskenteli opettajana Petäjävedellä Kintauksen kansakoulussa. Hän vaikutti Kintauksen työväenyhdistyksessä ja toimi kansanedustajana 1919–1922. Korhonen oli myös Petäjäveden kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Lisäksi hän toimi muun muassa paikallisen osuuskassan hoitajana ja kirjanpitäjänä sekä kuului Osuuskauppa Mäki-Matin hallitukseen.
Korhonen kuoli kotonaan sydänkohtaukseen syyskuussa 1931. Hänet on haudattu Petäjäveden hautausmaalle.
Perhe

O. V. Korhosen puoliso oli Matleena Väisänen, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1905. Pariskunnalla oli kaksi poikaa.
Lehtoruusukesammal

| Lehtoruusukesammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Hiirensammalet Bryaceae
Suku::  Ruusukesammalet Rhodobryum
Laji::  roseum
Kaksiosainen nimi
 Rhodobryum roseum  (Hedw.) Limpr. 
Katso myös
   Lehtoruusukesammal Wikispeciesissä   Lehtoruusukesammal Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lehtoruusukesammal eli ruusukesammal (Rhodobryum roseum) on ruusukesammalten sukuun ja hiirensammalten heimoon kuuluva lehtisammal. Sillä on vaakatasossa kasvava varsi, josta nousee 2–5 cm korkeita sivuversoja. Versojen latvassa on lehtiruusuke. Lehdet ovat keskisuonellisia ja kärjestä hampaisia. Lehdet ovat niin leveät, että kasvia voi erehtyä pitämään siemenkasvina eikä sammalena. Lehtoruusukesammalta tavataan lehdoissa ja lehtomaisissa kangasmetsissä. Lehtoruusukesammal on yleinen koko Suomessa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Lehtoruusukesammal – Rhodobryum roseum
Olohuone

Erkkerillisen olohuoneen pohjapiirustus.

Olohuone on asunnon huone, joka on tarkoitettu vapaa-ajan viettoon, esimerkiksi oleskeluun, rentoutumiseen ja oman perheen tai vieraiden kanssa seurusteluun.
Olohuoneen tyypilliseen kalustukseen kuuluu istuimia kuten tuolit, penkit ja sohvat sekä erilaisia pöytiä kuten kirjoituspöytä ja sohvapöytä. Kodin viihde-elektroniikkaa kuten televisio on tavallisesti sijoitettu olohuoneeseen. Myös kirjahylly kirjoineen ja koriste-esineineen on tavallinen olohuoneen kaluste.
Olohuoneen yhteydessä esimerkiksi omana nurkkauksenaan on usein myös ruokailutila ruokapöytineen ja tuoleineen. Se voi olla myös arkikäytössäselvennä, ellei keittiössä tai sen lähellä ole erillistä arkiruokailutilaa.
Historiallisesti nykyaikainen olohuone voi olla entisaikojen salin, ruokasalin, vierashuoneen, isännänhuoneen ja kirjaston yhdistelmä, jolla on päivittäistä käyttöä sekä arkena että juhlapäivinä.
Tupa on perinteinen nimitys suomalaisen maalaistalon nykyistä olohuonetta vastaavalle tilalle. Tupakeittiö on tästä periytynyt nimitys olohuoneen ja keittiön yhdistelmälle, sillä perinteisessä maalaistalossa ei ole keittiötä vaan ruoka on laitettu tuvassa. Tupakeittiö on 2000-luvulla tullut muotiin uudessa muodossa, olohuoneeseen avautuvana näyttävänä keittiönä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olohuone Wikimedia Commonsissa