stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinräjähdyksen vaikutukset
Yhteenveto

Ilmassa räjäytettyjen ydinpommien vaikutuksia. Pommi saatetaan räjäyttää ilmassa vaikutusalan suurentamiseksi ja toisaalta radioaktiivisen laskeuman minimoimiseksi. Niin sanottu optimaalinen räjähdyskorkeus on se korkeus, jossa räjähdyksen tulipallo ei vielä kosketa maata, mutta on sitä mahdollisimman lähellä. Maanpintakeskipiste on tällöin paikka, jossa pommi räjähtää pään päällä. Maanpintakeskipistettä sanotaan monesti hyposentriksi.
| Vaikutus | Räjähdysvoima / räjähdyskorkeus> 1 kt / 200 m | Räjähdysvoima / räjähdyskorkeus> 20 kt / 540 m | Räjähdysvoima / räjähdyskorkeus> 1 Mt / 2.0 km | Räjähdysvoima / räjähdyskorkeus> 20 Mt / 5.4 km |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Painevaikutus, etäisyys maanpintakeskipisteestä  / km
| Kaikki rakennukset maan tasalle (20 psi or 140 kPa) | 0,2 | 0,6 | 2,4 | 6,4 |  |
| Useimmat tavalliset rakennukset tuhoutuvat (5 psi or 34 kPa) | 0,6 | 1,7 | 6,2 | 17 |  |
| Keskimääräinen vaurio, puutalot asuinkelvottomiksi(1 psi or 6,9 kPa) | 1,7 | 4,7 | 17 | 47 |  |
| Junat lentävät kiskoiltaan ja hajoavat, 62 kPa (62 kPa;   muut kuin 20 kt arvioitu kuutiojuurella) | ≈0,4 | 1,0 | ≈4 | ≈10 |  |
Lämpövaikutus, etäisyys maanpintakeskipisteestä / km
| Palavat aineet, puu jne syttivät tuleen, tappava | 0,5 | 2,0 | 10 | 30 |  |
| 3. asteen palovammat, iho palaa karrelle, tappava | 0,6 | 2,5 | 12 | 38 |  |
| 2. asteen palovammat, rakkoja | 0,8 | 3,2 | 15 | 44 |  |
| 1. asteen palovammat, iho punottaa | 1,1 | 4,2 | 19 | 53 |  |
Säteilyn vaikutus, viisto etäisyys räjähdyskeskipisteeseen1 SR / km
| Tappava2 neutroni- ja gammasäteily | 0,8 | 1,4 | 2,3 | 4,7 |  |
| Akuutti säteilysairaus2 | 1,2 | 1,8 | 2,9 | 5,4 |  |
Kirjallisuutta

Yhdistyneet kansakunnat. Pääsihteeri: Kokonaistutkimus ydinaseista: käännös YK:n pääsihteerin raportista A/35/392/12.9.1980.  Suomentanut Martti Miekkavaara. Sotatieteen laitos. Strategian toimisto, 1983.  ISBN 9789512502738
Christopher Chant, Ian Hogg: Suuri ydinsotatieto.  Eita, 1984.  ISBN 9519578161
Shilling, Charles W, Atomic energy encyclopedia in the life sciences : Editor and major contributor: Charles Wesley Shilling, with the assistance of Miriam Teed Shilling, Prepared under the auspices of the Division of Technical Information, U.S. Atomic Energy Commission
Raimo Väyrynen: Ydinaseet ja suurvaltapolitiikka.  Tammi, 1983.  ISBN 9789513050931
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ydinräjähdyksen fysiikka Wikimedia Commonsissa
Nukemap (englanniksi)
Nuclear Weapon Effects Calculator (englanniksi)
Nuclear Weapon Effects Calculator (englanniksi)
See the immense area destroyed by a nuclear firestorm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ground Zero II (englanniksi)
Nuclear Weapon Effects Calculator (englanniksi)
Strangelove Slide Rule Nuclear Bomb Effects Computer (englanniksi)
Effects of Nuclear Weapons and Nuclear War (englanniksi)
Hydesim, painevaikutus (englanniksi)
Explosion blast
Some considerations on the damage criteria and safety distances for industrial explosions – Internet Archive
5 PSI:n paine tuhoaa puukerrostalon Nevadassa vuonna 1953 tehdyssä ydinkokeessa.
1 kilotonnin räjähdyksen painekäyrät poikkileikkauskuvassa.
Säteilyannoksen vaikutus kuolleisuuteen. 5 Gy tappaa melko varmasti ilman hoitoa, 10 Gy hoidosta huolimatta.
Klikkaa kuva isommaksi.Laskeuman aiheuttama 30 vuorokauden annoskertymä kaavamaisesti 1 Mt ydinlataus, jossa 100 % fissiota räjähtää maanpinnassa. Tuulee lännestä navakasti 6,7 m/s. Yli 5 Sv säteilyannoksen kertymä yleensä tappaa suojattoman. Jo 1,5 Sv voi tappaa. Yli 0.35 Sv aiheuttaa säteilysairautta, yli 1 Sv syöpää. Yli 0,05 V (50 mSv) annoksen alueelta väestö pitäisi evakuoida.
Yhden megatonnin ilmaräjähdyksen vaikutukset kaavamaisesti. 1 PSI puutalot asuinkelvottomiksi, ihmiset säilyvät yleensä hengissä. 5 PSI puutalot tuhoutuvat, 50 % kuolee, monilla pahoja vammoja. 2. asteen palovamma saattaa olla tappava. Alkusäteily on tappava vain sillä alueella, missä muutkin tuhovaikutukset ovat tappavia.
Zalmoxis

Aleksandrovon kurgaanista löydetty seinämaalaus, joka saattaa esittää Zalmoxista.
Zalmoxis oli Traakian getalaisten ja daakialaisten ylijumala. Tiedot Zalmoxiksesta perustuvat lähinnä Herodotoksen kirjoituksiin. Antiikin kreikkalaiset tulkitsivat Zalmoxiksen uskonnon perustajaksi. Hän olisi ollut alun perin tavallinen ihminen, jota hänen kuolemansa jälkeen olisi ryhdytty palvomaan jumalana. Nykytutkimus pitää kuitenkin Zalmoxista maan jumalana, taivaan jumalana tai kuolleiden valtiaana. Erään myytin mukaan Zalmoxis otti ihmisen hahmon ja eli häntä palvovan kansan parissa. Sitten hän katosi kolmeksi vuodeksi ja häntä surtiin vainajana. Mutta neljäntenä vuonna Zalmoxis nousi alamaailmasta takaisin ihmisten pariin.
Ylijäämänainen

| Ylijäämänainen |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Roland af Hällström
Käsikirjoittaja:  Jussi Talvi
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Tapio Ilomäki
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Armas Laurinen
Lavastaja:  Ville Hänninen
Pääosat:  Asta Backman Tauno Palo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi
Ensi-ilta:  16. maaliskuuta 1951
Kesto:  77 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  9 859 397 vmk
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ylijäämänainen on Roland af Hällströmin ohjaama mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1951. Toisen maailmansodan erilleen repimät Laura ja Lennart tapaavat toisensa vuosia sodan päättymisen jälkeen. Seuraa kiihkeä intohimodraama ja moraalista pohdintaa naisen oikeudesta toimia yhteiskunnassa miesten lailla. Elokuvan yleisömenestys oli huono. Televisiossa Ylijäämänainen esitettiin ensi kerran 1964.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Asta Backman  | … |  Laura Kari, tavaratalon kassaneiti   |
|  Tauno Palo  | … |  Lennart Qvist   |
|  Kyllikki Forssell  | … |  Ella Qvist, o.s. Lähde   |
|  Harri Sinijärvi  | … |  Harri Suvanne, "paperinukke"   |
|  Saara Ranin  | … |  Alli Ikäheimo   |
|  Emma Väänänen  | … |  rouva Heino   |
|  Sven Relander  | … |  tavaratalon johtaja   |
|  Seppo Sariola  | … |  komisario Seppä   |
|  Sirkka Hirvonen  | … |  Anita, tavaratalon myyjätär   |
|  Uljas Kandolin  | … |  Ellan lääkäri  |
|  Aarne Laine  | … |  lääkäri sairaalassa   |
|  Assi Raine  | … |  pitkäkasvoinen myyjätär   |
|  Matti Karvonen  | … |  pianonsoittaja   |
|  Ema Vinermo  | … |  Revontulen portieeri   |
|  Maria Braithwaite  | … |  lihava nainen   |
|  Hilly Lindqvist  | … |  Kultalyhteen viinikassa   |
|  Annikki Niira  | … |  lihava naisasiakas   |
|  Leila Nieminen  | … |  myyjätär   |
Juoni

Nainen suunnittelee riistävänsä hengen itseltään, mutta hänet saadaan pelastetuksi sairaalaan, missä hänet nukutetaan leikkausta varten. Naisen historiaa aletaan avata takaumin. Hän työskentelee tavaratalon kassana, nimeltään hän on Laura Kari. Osastopäällikkö Harri Suvanne ahdistelee Lauraa seksuaalisväritteisillä ehdotuksillaan. Laura sattuu tapaamaan vanhan rakastettunsa Lennart Qvistin. Toinen maailmansota erotti heidät toisistaan, ja sittemmin Lennart avioitui Ellan kanssa. Mies on asunut kauan ulkomailla ja palannut Suomeen – ilman Ellaa. Hän tunnustaa Lauralle, että liitto Ellan kanssa oli virhe. Laura ei halua Lennartin rakastajattareksi, mutta viettää tämän kanssa kuitenkin yön hotellissa maaseudulla. Kotona Lennartia odottaa yllätys: Ella. Vaimo haluaa tietää, missä Lennart on yönsä viettänyt. Syttyy ilmiriita. Iltasella Laura puolestaan odottaa Lennartia vieraakseen, mutta paikalle saapuukin mustasukkainen Harri, joka alkaa kiristää Lauraa.
Laura haluaa Lennartin tekevän pikaisen ratkaisun avioliittonsa suhteen, mutta mies ei ole siihen valmis. Harri paljastaa Ellalle Lennartin ja Lauran suhteen. Lennartille Ella sanoo tekevänsä kaikkensa, jotta liitto pysyisi kasassa. Ella saa tietää odottavansa lasta, mutta lääkäri suosittelee hänelle aborttia, sillä hänen terveytensä on huono. Kun Ella vierailee Lauran luona utelemassa Lennartista, tämä kertoo ettei ole nähnyt miestä kuukausiin. Ella vetää pistoolin esille, Laura soittaa poliisille. Lennart huutaa oven takana, Ella ampuu Lauraa. Ella puhuu poliisille Laurana, joka on aikeissa tehdä itsemurhan. Ella ja Lennart kohtaavat portaikossa ja piiloutuvat. Takauma päättyy.
Lennart tulee sairaalaan ja kertoo Lauralle Ellan poistuneen Suomesta. Poliisille hän valehtelee itse ampuneensa Lauraa, joka taasen valehtelee ampuneensa itse itseään. Lennart ja Laura tapaavat jonkin ajan kuluttua. Lennart kertoo Ellan menehtyneen ennenaikaiseen synnytykseen. Hän kosii Lauraa, joka kuitenkin torjuu avioliiton ja hyvästelee Lennartin. Loppukohtauksessa Laura viettää joulua ystävänsä perheen parissa.
Arvostelut

Tamperelainen Aamulehti piti Ylijäämänaisen tematiikkaa kiinnostavana, mutta katsoi elokuvan sortuneen ohueen ihmiskuvaukseen ja tunteiluun. Ilta-Sanomien mielestä Talven kerronta oli "hillittyä ja hallittua", mutta elokuva jäi teennäiseksi. Talvi sai kriitikoilta palautetta tuvan täydeltä, sillä hän oli usein arvostellut arvostelijoita. Ohjaaja af Hällström sai laajalti kiitosta, kuten pääosan tulkitsija Backmankin. Ylijäämänaisen Laura oli Backmanin ensimmäinen merkittävä elokuvaosa. Forssell säväytti näyttelijäntyöllään Camera-lehden kriitikkoa. Uuden Suomen kriitikko sen sijaan piti sekä Forssellin että Palon roolisuorituksia ponnettomina.
2000-luvulla pidetään kritiikissä käsikirjoituksen erityisenä heikkoutena replikointia. Melodraamaksi luonnehditussa elokuvassa nähdään aikakauden ongelmaelokuvan kunnianhimoa, mutta todetaan kuitenkin osoittelevuuden vähentävän tehoa.
Huomioita

Ylijäämänainen kuvattiin 1. joulukuuta 1950 – 12. helmikuuta 1951. Ulkokuvat otettiin Helsingissä (Hotelli Torni, Linnunlaulu, Malmin lentoasema). Sisäkuvat otettiin Stockmannin tavaratalossa Helsingin Aleksanterinkadulla ja Malmin lentoasemalla.
Ylijäämänaisen tapahtumat ajoittuvat kerronta-aikaan. Lisäksi elokuvassa on lyhyt takauma toisen maailmansodan aikaan ja Lennartin häihin. Ylijäämänaisen taustalla on maailmansodan jälkeinen tilanne, jossa useat naiset olivat jääneet leskiksi ja heidän yhteiskunnallinen työtaakkansa oli kasvanut. Tuottaja Mäkelän mukaan useat miespuoliset kansalaiset ottivat tuolloin vapauksia, joihin heillä ei ollut mitään "moraalista oikeutusta".
Osastopäällikkö Suvanteen rooli oli räätälöity varta vasten Harri Sinijärvelle. Ylijäämänaisen musiikin johtoaiheena olivat muunnelmat venäläissävelmästä Mustat silmät.
Alain Robbe-Grillet

Alain Robbe-Grillet suomalaisen Mirja Bolgárin haastattelussa 1967.
Alain Robbe-Grillet (18. elokuuta 1922 Brest – 18. helmikuuta 2008 Caen) oli ranskalainen kirjailija, elokuvantekijä ja Ranskan akatemian jäsen. Häntä pidetään myös uuden romaanin (nouveau roman) keskeisenä teoreetikkona.lähde?
Alain Robbe-Grillet syntyi 18. elokuuta 1922 Brestissä ja kuoli 18. helmikuuta 2008 Caenissa. Hän oli koulutukseltaan agronomi. Hän työskenteli valtion tilastollisessa tutkimuslaitoksessa ja sen jälkeen trooppisten kasvien tutkijana. Vaikka mikään ei aluksi viitannut kirjailijan uraan, vaihtoi Robbe-Grillet kuitenkin alaa ja siirtyi Editions de Minuit -kustannusyhtiön palvelukseen. Hän toimi myös professorina New Yorkin ja Washingtonin yliopistoissa sekä Brysselin yliopiston kirjallisuussosiologian tutkimuskeskuksen johtajana. Hänet valittiin Ranskan Akatemiaan 25. maaliskuuta 2004.lähde?
Kirjallinen tuotanto

Un Régicide, 1949/1978
Les Gommes, 1953
Le Voyeur, 1955
La Jalousie, 1957
Dans le labyrinthe, 1959 (Labyrintissä, suom. Olli-Matti Ronimus & Pentti Holappa, Helsinki: Tammi 1964)
L'Année dernière à Marienbad, 1961
Instantanés, 1962
L'Immortelle, 1963
Pour un nouveau roman, 1963
La Maison de rendez-vous, 1965
Projet pour une révolution à New York, 1970
Glissements progressifs du plaisir, 1974
Topologie d’une cité fantôme, 1976
Souvenirs du Triangle d’Or, 1978
Djinn, 1981
Le Miroir qui revient, 1985
Angélique ou l’enchantement, 1987
Les Derniers jours de Corinthe, 1994
La Reprise, 2001
C'est Gradiva qui vous appelle, 2002
Un roman sentimental, 2007
Kirjallinen tuotanto > Suomennettu kirjallinen tuotanto

Labyrintissä (Dans le labyrinthe, 1959), suom. Olli-Matti Ronimus & Pentti Holappa, Helsinki: Tammi 1964
"Kohtaus", Julkaisussa: Nuori Voima 56 (1964) : 5-6, s. 8-9
"Djinn : punainen rako irrallisten katukivien välissä", Julkaisussa: Nuori Voimav 1997 : 3, s. 18-20
"Mallinukke" (Le mannequin) suom. Martti-Tapio Kuuskoski, Julkaisussa: Nuori Voima 1999 : 3, s. 52
"Ranta", suom. Martti-Tapio Kuuskoski, Julkaisussa: Nuori Voima 1999 : 3, s. 50-51
Elokuvatuotanto

Alain Robbe-Grillet ryhtyi elokuvantekijäksi noin 40-vuotiaana julkaistuaan neljä romaania. Hänen käsikirjoituksensa pohjalta tehty, Alain Resnais’n ohjaama Viime vuonna Marienbadissa oli 1960-luvun alun innovatiivisimpia ja myös kiistellyimpiä elokuvia. Robbe-Grillet’n omat ohjaustyöt jakaantuvat kahtia. Vuosina 1963–1968 hän teki kolme mustavalkoista elokuvaa, jotka vakiinnuttivat hänet myös elokuvantekijänä: Kuolematon (1963), Trans-Europ Express – pikajuna (1966) ja L'Homme qui ment (1968). 1970-luvun alkupuolella Robbe-Grillet teki kolme kokeilevaa värielokuvaa: Eden ja sen jälkeen, Nautinnon asteittaiset liukumat ja Leikkiä tulella. Niitä arvostellaan itsetarkoituksellisesta seksuaalisuudesta, joka ei juuri erota elokuvia niistä seksploitaatioelokuvista joita tekijä väitti parodioivansa. Monet ranskalaiselokuvan historioitsijat sivuuttavatkin Robbe-Grillet’n, samoin kuin toisen kirjailija-elokuvantekijän Marguerite Durasin, lähes kokonaan.
Elokuvatuotanto > Filmografia

L’Année dernière à Marienbad, 1961 (Viime vuonna Marienbadissa)
L’Immortelle, 1963 (Kuolematon)
Trans-Europ-Express, 1966 (Trans-Europ Express – pikajuna)
L’Homme qui ment, 1968
L’Eden et après, 1970 (Eden ja sen jälkeen)
Glissements progressifs du plaisir, 1973 (Nautinnon asteittaiset liukumat)
Le Jeu avec le feu, 1975 (Leikkiä tulella)
La Belle captive, 1983
Un bruit qui rend fou, 1995
Taxandria, 1995
C’est Gravida qui vous appelle, 2004
Kirjallisuutta

Kuuskoski, Martti-Tapio: ”Alain Robbe-Grillet – Ääniä ja kuvia jotka tekevät …hulluksi”, Filmihullu 3/1997.
Aiheesta muualla

Bibliographie, University of Ottawa (ranskaksi)
Alain Robbe-Grillet Allocine (ranskaksi)
Alain Robbe-Grillet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Yusuf

Joosef Egyptissä isänsä Jaakobin ja veljiensä kanssa.
Yusuf (arab. سورة يوسف‎‎, suom. Joosefin suura) on Koraanin 12. suura. Se sisältää 111 jaetta. Joosefin suura on Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin pisin yhtämittainen kertomus. Yleensä Koraanin tekstit ovat katkelmallisia ja aiheetkin vaihtuvat nopeasti. Vaikka lähes kaikki muut suurat koostuvat irrallisista osista, Joosefin suura on yhtenäinen kokonaisuus.
Sisältö

Suuran alku kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Alif. Laam. Raa. Nämä ovat selvän Kirjan säkeistöjä.
Olemme totisesti lähettänyt ylhäältä tämän arabialaisen Koraanin, jotta te voisitte ymmärtää.
Me aiomme kertoa sinulle erään kertomuksista parhaimpia ilmaisten sen sinulle tällä Koraanilla, sillä tätä ennen sinä kuuluit niiden joukkoon, jotka olivat tietämättömiä.
Kun Joosef lausui isälleen: »Oi isäni, olen totisesti nähnyt yksitoista kiertotähteä sekä auringon ja kuun; olen nähnyt niiden kumartuvan edessäni»,
niin tämä sanoi: »Oi poikani! Älä kerro näkyäsi veljillesi, muuten he ryhtyvät salahankkeisiin sinua vastaan. Saatana on totisesti ihmissuvun ilmeinen vihollinen.
Tällä tavoin on Herrasi valitseva sinut ja opettava sinulle näiden tapahtumien selityksen, ja Hän on täysin käsin siunaava sinut ja Jaakobin lapset, niin kuin Hän tätä ennen siunasi esi-isäsi Aabrahamin ja Iisakin. Totisesti, sinun Herrasi on tietävä, viisas.
Koko suura käsittelee Joosefin tarinaa. Useissa kohdissa se poikkeaa Raamatussa kerrotusta.'
Jakeet 102–111 ovat loppupäätelmiä, joissa puhutaan Jumalan merkeistä, puhutaan uskottomista sekä uskovien palkasta tuonpuoleisessa.
Kustaa Ylimäki

Kustaa Paavali Ylimäki (19. toukokuuta 1897 Alahärmä – 23. lokakuuta 1984 Alahärmä) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui heimosotiin Aunuksessa ja vielä vanhemmalla iällä talvi-, jatko-, ja Lapinsotiin rintamajoukoissa.
Perhetausta ja opinnot

Ylimäen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Ylimäki ja Maija Kaisa Kustaantytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Saima Amalia Loukasmäen kanssa. Ylimäki kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Ylimäki työskenteli maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Ylimäki siirrettiin pataljoonan rintamalta paluun 9. heinäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 10. tammikuuta 1918 edelleen pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet laskettiin siviililomalle, mutta hänen epäonnekseen hän joutui tällä lomamatkalla junaonnettomuuteen Osnabrückin kaupungin lähellä 16. tammikuuta 1918. Hän loukkaantui turmassa pahoin ja oli sen jälkeen hoidettavana Osnabrückin sairaalassa. Kyseisessä onnettomuudessa menehtyi useita hänen jääkäritovereitaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Ylimäki palasi takaisin Suomeen päästyään sairaalasta 28. elokuuta 1918. Hän ei täten kerinnyt osallistua Suomen sisällissotaan. Hän kumminkin astui Suomen armeijan palvelukseen 9. marraskuuta 1918 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Suomen valkoisen kaartin 1. konekiväärikomppaniaan. Valkoisesta kaartista hänet komennettiin 2. helmikuuta 1919 alkaen Panssarijuna 2:een Viipuriin.
Armeijasta hän erosi 16. helmikuuta 1919 vain, jotta voisi liittyä keväällä samana vuonna Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Hän toimi retkikunnalla joukkueenjohtajana I pataljoonan 1. komppaniassa ja otti osaa taisteluihin Vitelessä, Tuuloksessa, Aunuksenkaupungissa ja Alavoistella. Sotaretkeltä palattuaan hän astui 1. helmikuuta 1921 uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin Viipurin rykmentin I. konekiväärikomppaniaan. Armeijasta hän erosi sairauden takia 30. syyskuuta 1923 ja muutti seuraavana vuonna Kanadaan, missä hän oli siirtolaisena vuoteen 1932 saakka, jolloin hän palasi takaisin Suomeen ja työskenteli sen jälkeen maanviljelijänä Alahärmässä.
Talvi-, jatko- ja Lapinsota

Ylimäki osallistui talvisotaan joukkueenjohtajana 31. Pioneerikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Taipaleella. Välirauhan aikana hän toimi joukkueenjohtajana Pioneeri pataljoona 3:ssa ja myöhemmin Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirissä alisotilasohjaajana.
Jatkosodan puhjettua Ylimäki komennettiin joukkueenjohtajaksi Pioneeripataljoona 1:een. Vuonna 1942 hänet siirrettiin väliaikaiseksi komppanianpäälliköksi Pioneeripataljoona 13:sta. Vuonna 1943 hänet siirrettiin joukkueenjohtaja 15. Tienhoitokomppaniaan, josta hänet siirrettiin viimeisenä sotavuonna Pioneeripataljoona 1:een, jonka mukana hän osallistui myös Lapinsotaan. Hän osallistui taisteluihin Korpiselässä, Loimolassa, Pitkärannassa, Lunkulansaaressa, Tuulosjoella, Aunuksessa, Syvärillä, Latvassa, Äänislinnassa, Syvärinniskalla, Nuosjärvellä, Uomaalla, Kemissä ja Ylimuoniossa.
Sotien jälkeen Ylinen palveli Seinäjoen sotilaspiirin esikunnassa toimistoupseerina vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi maanviljelijäksi Härmän Perämäelle. Hän toimi Sisällissodan Huoltosäätiön Alahärmän osaston sihteerinä ja rahastonhoitajana.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Kersantti 9. marraskuuta 1918  Vääpeli 17. marraskuuta 1918  Reservin vänrikki 1940  Luutnantti 1942  Yliluutnantti 1957 |     |  Vapaudenristi tammenlehvien kera  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Aunuksen vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Jalmari Rinne

| Jalmari Rinne |
| --- | --- |
 Jalmari Rinne 1940-luvulla
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jalmari Ivar Rinne
Syntynyt: 13. marraskuuta 1893 Asikkala
Kuollut: 24. lokakuuta 1985 (91 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Anni Aitto (1923–1939) Ansa Ikonen (1939–1985)
Lapset:  Tommi Rinne Tiina Rinne Taneli Rinne Katriina Rinne Marjatta Rinne
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Jalmari Ivar Gröndahl
Aktiivisena:  1921–1962
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jalmari Ivar Rinne (13. marraskuuta 1893 Asikkala – 24. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja teatterineuvos.
Rinne loi pitkän uran sekä valkokankaalla että teatterissa. Hän valmistui näyttelijäksi Kansallisteatterin oppilaskoulusta ja oli kiinnitettynä muun muassa Kansan Näyttämölle, Tampereen ja Turun teatteriin sekä Suomen Kansallisteatteriin. Rinne esiintyi noin 70 suomalaisessa elokuvassa, joista tunnetuin on Siltalan pehtoori (1934). Rinne toimi Suomen Näyttelijäliiton pitkäaikaisena puheenjohtajana ja hoiti kymmeniä luottamustehtäviä. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948. Teatterineuvoksen arvon Rinne sai 1968.
Rinteen ensimmäinen vaimo oli Anni Aitto (1892–1976) ja toinen Ansa Ikonen (1913–1989), jotka olivat kumpikin näyttelijöitä. Hänen veljiään olivat näyttelijät Einar Rinne ja Joel Rinne. Myös hänen kaikki lapsensa, Tommi, Tiina, Taneli, Katriina ja Marjatta, ryhtyivät näyttelijöiksi.
Lapsuus ja nuoruus > Neljätoista sisarusta

Jalmari Rinne syntyi savusaunassa suuren sisarusparven jatkeeksi, ja moni hänen neljästätoista sisaruksestaan kuoli jo lapsena. Jalmari Ivar oli itse asiassa perheen toinen Jalmari; ensimmäinen oli kuollut ennen hänen syntymäänsä. Jalmari Rinteen vanhemmat Maria Sofia Karlsson ja Johan Oskar Gröndahl omistivat pienehkön Laurilan tilan Kalkkisten kylässä Asikkalassa. Molemmat olivat syntyjään Sysmästä ja he olivat avioituneet 1883. Johan Oskar oli ammatiltaan kauppias, joka kokeili onneaan eri puolilla Päijät-Hämettä. Hän oli myös innokas näyttelijä raittiusseurassa. Einarin, Jalmarin ja Joelin lisäksi sisarusparvesta näyttelijän ammatin valitsi Kalle, joka kuitenkin kuoli vähän yli kaksikymmenvuotiaana. Perheen kuopus Veikko-Mooses teki merkittävän uran voimistelunopettajana. Hän toimi myös urheiluvalmentajana Suomessa ja ulkomailla Pakistania myöten. Koulunkäyntinsä nuori Jalmari aloitti kiertokoululla, jota pidettiin vuorotellen eri taloissa. Hän ei kuitenkaan viihtynyt koulussa, ja kunnan palkkaama opettajakin oli hermoheikko ja väkivaltainen. Varsinaista kansakoulua Jali kävi neljä vuotta, mutta sekään ei häntä innostanut. Rippikoulun hän kävi Asikkalan kirkolla.