Konstantin Päts
Ura ennen Viron itsenäistymistä

Yliopistosta valmistumisen jälkeen Päts muutti Tallinnaan. Siellä hän toimi asianajajana Jaan Poskan asianajotoimistossa vuosina 1900–1901. Asianajajan ura ei kuitenkaan kiinnostanut Pätsiä ja hän perusti 1901 yhdessä muiden nuorien radikaalien kanssa Teataja-sanomalehden, jonka toimittajaksi ja julkaisijaksi Päts tuli. Lehti levitti maltillista sosialismia ja se sai kohtuullisen laajan levikin. Vilho Niitemaan mukaan Teataja vaikutti huomattavasti siihen, että Tallinna nousi kilpailemaan Tarton rinnalle virolaisuuden keskukseksi.
Virallisesti puolueet oli kielletty Virossa, mutta poliittisia ”puolueita” syntyi silti. Tallinnassa Teatajan ympärille järjestyivät sosialistit. Teatajan vuosinaan Pätsin katsotaan olleen maltillinen radikaali. Vuonna 1904 Päts valittiin Tallinnan apulaiskaupunginjohtajaksi. Tämä oli Teatajan ympärille ryhmittyneiden suurin poliittinen saavutus. Tallinnan venäläis-virolainen liitto mursi saksalaisten vallan ensimmäisenä Viron tärkeimpien kaupunkien hallituksissa. Kaupunginjohtajaksi valittiin venäläinen E. Hiatsintovil. Päts hoiti kaupunginjohtajan tehtäviä kuukausien ajan, kunnes Hiatsintovil saapui Pietarista Tallinnaan.
Venäjän vuoden 1905 vallankumous muuttui Virossa ja Liivinmaalla väkivaltaisiksi levottomuuksiksi, jotka Venäjän hallitus kukisti verisesti. Päts toimi Teatajan päätoimittajana 12. lokakuuta 1905 asti, jolloin lehti lakkautettiin. Samana syksynä kaupunginhallitus hajotettiin ja korvattiin uudella saksalaisista koostuvalla. Tallinnassa kenraalikuvernöörin valtuuksia käyttänyt kenraaliluutnantti Pavel Voronov määräsi Pätsin vangittavaksi ja kenttäoikeus langetti hänelle poissaolevana kuolemantuomion. Päts onnistui pakenemaan Saksan kautta Sveitsiin, jossa hän asettui Bernin lähellä olleeseen Weissenstein-Gutin kartanoon. Syksyllä 1906 hän siirtyi Suomeen ja asettui Vihtori Alavan omistamalle Mäkelän tilalle Helsingin maalaiskunnan (nyk. Vantaa) Hämeenkylään, missä hän vietti kaksi vuotta. Aikansa kuluksi Päts kirjoitti. Myös kuolemantuomion saanut Jaan Teemant asui Pätsin kanssa sekä Weissenstein-Gutissa että Mäkelän tilalla. Mäkelässä asui heidän kanssaan lisäksi kolmas virolainen pakolainen, toimittaja Jaan Sitska. Pätsillä oli väärennetty passi, jonka mukaan hänen nimensä oli Mikkor. Mäkelän tilan paikalla on nykyään 23. helmikuuta 1998 paljastettu Pätsin muistolaatta.
Huhtikuussa 1908 Päts siirtyi Karjalankannakselle Terijoen lähellä sijaitsevaan Ollilaan, missä hän asui virolaisen liikemiehen Madis Jaaksonin huvilassa. Päts toimi sieltä käsin uuden Pietarin virolaiselle yhteisölle tarkoitetun lehden Peterburgi Teatajan salaisena vastaavana toimittajana. Vähän ajan kuluttua viranomaiset lakkauttivat lehden, mutta sen korvasi uusi Pealinna Teataja. Yhteensä Päts oleskeli Suomessa kolmisen vuotta. Vuonna 1909 Pätsin kuolemantuomio peruttiin ja hän palasi Tallinnaan. Hänet kuitenkin asetettiin uudelleen syytteeseen ja hän sai helmikuussa 1910 vuoden vankeustuomion. Päts istui Krestyn vankilassa kesäkuusta 1910 maaliskuuhun 1911. Vankilassa hän sai reuman, joka vaivasi häntä koko loppuelämän ajan. Vankilasta vapautumisen jälkeen Päts virkistäytyi Pärnussä syksyyn 1911 asti. Vuosina 1911–1916 Päts toimi lehtimiehenä. Hän oli Tallinna Teatajan päätoimittaja ja osallistui myös politiikkaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana Päts kutsuttiin Venäjän armeijan palvelukseen helmikuussa 1916. Päts ei palvellut rintamalla, vaan toimi Pietari Suuren merilinnoituksen oikeusasiantuntijana.