stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 1970 lentokonekaappaukset Jordaniaan
Kaapatut lennot > Pan Am 93

| Pan Amin lento 92 |
| --- | --- |

Yhteenveto
Päivämäärä:  6. syyskuuta 1970
Onnettomuustyyppi:  lentokonekaappaus
Tapahtumapaikka:  Skotlannin ilmatila
Lähtöpaikka:   Brysselin lentoasema, Bryssel, Belgia
Välilaskupaikka:   Schipholin kansainvälinen lentoasema, Amsterdam, Alankomaat
Määränpää:   John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema, New York City, Yhdysvallat
Kuolleita:  0
Loukkaantuneita:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 747
Lentoyhtiö:   Pan Am
Matkustajia:  136
Miehistöä:  17
Pan Amin lento 93, Boeing 747 nimeltään Clipper Fortune, oli matkalla Brysselistä Amsterdamin kautta New Yorkiin. Lennolla oli 153 matkustajaa ja 17 henkilökunnan jäsentä, kun se kaapattiin Skotlannin ilmatilassa. Terroristien piti kaapata toinen El Alin lento, mutta kuultuaan, mitä tapahtui Khaledille ja Arguellolle, he päättivät kaapata jonkun muun lennon.
Lentokone laskeutui Beirutiin, jossa mukaan tuli lisää terroristeja ja lentokoneen käytäville pantiin räjähteitä. Koneen päätyessä Kairoon, siihen otettiin polttoainetäydennys. Kone yritti laskeutua Zarqaan, mutta todettiin liian suureksi, jolloin ryhmä päätti palata Kairoon, jossa PFLP vapautti matkustajat ja räjäytti koneen.
Clipper Fortune oli kaikkein lyhytikäisin Pan Amin 747-laivaston koneista. Se oli luovutettu Boeingin tehtaalta Pan Amille vain neljä kuukautta ennen kuin se räjäytettiin.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ranska | 25 | 0 | 25 |
|  Länsi-Saksa | 10 | 0 | 10 |
|  Belgia | 25 | 0 | 25 |
|  Alankomaat | 35 | 3 | 38 |
|  Yhdysvallat | 20 | 14 | 37 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | 2 | 0 | 2 |
| Yhteensä | 136 | 17 | 153 |
Kaapatut lennot > British Overseas Airways Corporation 775

| British Overseas Airways Corporationin lento 776 |
| --- | --- |

Yhteenveto
Päivämäärä:  9. syyskuuta 1970
Onnettomuustyyppi:  lentokonekaappaus
Tapahtumapaikka:  Persianlahti
Lähtöpaikka:   Chhatrapati Shivajin kansainvälinen lentoasema, Bombay, Intia
Välilaskupaikka:   Manaman lentoasema, Manama, Bahrain  Beirutin kansainvälinen lentoasema, Beirut, Libanon
Määränpää:   Heathrow'n lentoasema, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuolleita:  0
Loukkaantuneita:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Vickers VC10
Lentoyhtiö:   British Overseas Airways Corporation
Matkustajia:  105
Miehistöä:  9
British Overseas Airways Corporationin lento 775 Bombaystä Bahrainiin ja Beirutin kautta Lontooseen kaapattiin 9. syyskuuta. Lento kaapattiin Bahrainin välilaskun jälkeen. Lentokone lennätettiin Zerqaan. Kaappaus tehtiin koska Leila Khaled oli pidätettynä Britanniassa.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Albania | 5 | 0 | 5 |
|  Länsi-Saksa | 5 | 0 | 5 |
|  Ranska | 5 | 0 | 5 |
|  Yhdysvallat | 21 | 0 | 21 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | 25 | 0 | 34 |
| Yhteensä | 105 | 9 | 114 |
Ammanissa suurin osa matkustajista vapautettiin, ja he pääsivät jatkamaan matkaansa Kyproksen kautta. Loput matkustajista, joista suurin osa oli Yhdysvaltojen, Israelin, Britannian, Sveitsin ja Länsi-Saksan kansalaisia, vietiin Intercontinental Hoteliin Ammaniin ja muihin salaisiin paikkoihin kaupungissa.
Kaappaustilanteen eteneminen Jordaniassa

Kaikki 300 panttivankia ja kolme lentokonetta olivat Zarqassa. Kahden lentokoneen matkustajat olivat olleet Zarqassa kaksi päivää. Sissit pitivät tiedotustilaisuuden, jossa he selittivät kaappauksen syyt ja kertoivat vaatimuksensa. Panttivangit olivat ulkona. PLO:n edustaja kertoi, että PFLP:n terroristien vaatimus on, että Israelin olisi vapautettava kaikki poliittiset palestiinalaisvangit. Vähän sen jälkeen panttivangit vietiin linja-autoilla hotelliin Ammaniin. 12. syyskuuta terroristit räjäyttivät kaikki kolme lentokonetta.
Lentokoneiden räjäytysten jälkeen PFLP järjesti lehdistötilaisuuden Ammanissa ilmoittaen vapauttavansa suurimman osan panttivangeista, mikäli Britannia, Länsi-Saksa ja Sveitsi vapauttaisivat seitsemän arabiterroristia. Lisäksi Leila Khaled olisi luovutettava PFLP:lle. Myös kaksi algerialaista, jotka olivat Tel Avivissa vankilassa, ja kymmenen libanonilaista sotilasta olisi vapautettava Israelin vankiloista.
Myös Israelin miehittämässä Etelä-Libanonissa olevat arabitaistelijat olisi vapautettava, mutta heidän määräänsä ei kerrottu. Britit, sveitsiläiset ja länsisaksalaiset vapautettaisiin heti, kun kaksi ensimmäistä vaatimusta olisi täytetty. Britannian pääministeri Edward Heath päätti neuvotella terroristien kanssa Khaledin vapauttamisesta panttivankeja vastaan.
Terroristit kertoivat haluavansa korostaa kaappauksella, etteivät hyväksy Israelin, Jordanian ja Egyptin rauhantunnusteluja. Terroristit eivät myöskään hyväksyneet aselepoa. Kaappaukset olivat kosto myös Yhdysvalloille, Britannialle, Sveitsille ja Länsi-Saksalle niiden avoimesta tuelle Israelille.
Kun Jordanian armeija oli panttivankien lähellä sijaitsevassa Intercontinental-hotellissa Ammanissa, terroristit päättivät vapauttaa panttivangit ja vaihtaa ne Leila Khalediin ja kolmeen PFLP terroristiin. Loput panttivangit vapautettiin 28. syyskuuta ja lennätettiin Kyprokselle ja sieltä edelleen Roomaan, jossa Richard Nixon tapasi heidät ennen kuin he palasivat kotimaihinsa.
Kaappaustilanteen eteneminen Jordaniassa > Husseinin ja Arafatin reaktio

PLO ja Jordanian kuningas Hussein tuomitsivat kaappaukset. Hussein kertoi, että PFLP meni liian pitkälle, ja PLO:n johtaja Jasser Arafat erotti PFLP:n PLO:sta. PFLP:n perustajan George Habashin ja Jasser Arafatin välit kiristyivät.
Jordaniassa tilanne oli muuttumassa veriseksi. Yhteenotot Jordanian armeijan ja sissien välillä lisääntyivät hälyttävästi. Ammanissa pelättiin, että Habash aikoisi syrjäyttää Arafatin. PLFP:stä oli eronnut jyrkempi siipi, Palestiinan vapautuksen demokraattinen rintama (DFLP), jota johti Najef Hawathmeh. Najefin sissit eivät tunnustaneet Habashia johtajakseen.
Kun taistelut Ammanissa alkoivat 16. syyskuuta, Habashin ja Najefin löytymisestä luvattiin 50 000 dinaarin palkkio.
Kaappaustilanteen eteneminen Jordaniassa > Avoin sisällissota Jordaniassa

Palestiinalaisjärjestöjen ja Jordanian hallituksen välille syttyi 16. syyskuuta avoin sisällissota. Kuningas Hussein julisti poikkeustilan.
Ulkovaltojen reaktiot

Yhdysvalloissa presidentti Richard Nixon neuvotteli 8. syyskuuta ja käski puolustusministeri Melvin Lairdin antamaan määräyksen pommittaa PFLP:n leiriä Jordaniassa. Laird kieltäytyi, koska se vain yllyttäisi verilöylyyn. 82. maahanlaskudivisioona valmisteltiin kuitenkin ja Yhdysvaltojen 6. laivasto Välimerellä lähetettiin Turkissa olevaan sotilastukikohtaan tulevaa hyökkäystä varten. Jordanian sisällissota uhkasi jo naapurimaita, kuten Syyriaa ja Irakia. Pelättiin, että Syyria tulisi palestiinalaisten tueksi, ja jos näin tapahtuisi, Israel hyökkäisi ilmateitse ja pommittaisi Syyrian joukkoja. Kun syyrialaisia panssarivaunuja tuli rajan yli, Israelin ilmavoimien hävittäjät lensivät alueen yli.
Vaikutukset lentokenttäturvallisuuteen

Kriisin takia Yhdysvalloissa ja Euroopassa alettiin toteuttaa koordinoituja muutoksia lentoasematurvallisuuden kehittämiseksi ja tulevien kaappausten vähentämiseksi. 1970-luvun lopulla Kansainvälinen siviili‑ilmailujärjestön (ICAO) toimesta laukkujen ja ihmisten läpivalaisutekniikkaa kehitettiin. 1970-luvulla lentoturvallisuus oli hyvin vieras asia Euroopassa ja Lähi-idässä ja Yhdysvalloissa. Laukut läpivalaistiin, mutta matkustajia ei, ja läpivalaisimet eivät olleet kovin luotettavia. Lentoasemille määrättiin aseistautuneita vartijoita, jotka vartioivat kiitotietä ja lentokoneiden lastausta. Uudet ihmisten läpivalaisulaitteet otettiin käyttöön. Yhdysvalloista Lähi-itään meneviin lentokoneihin määrättiin aseistautuneet vartijat.
Dokumentti

Dawson Fieldin kaappauksista kuvattiin vuonna 2006 tunnin mittainen dokumentti PBS:n ohjelmaan American Experience. Ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran 26. helmikuuta 2006.
Édouard Ménétries

Édouard Ménétries
Édouard Ménétries (2. lokakuuta 1802 Pariisi – 10. huhtikuuta 1861 Pietari) oli ranskalainen eläintieteilijä erikoisalanaan entomologia.
Ménétries opiskeli Pariisissa kuuluisien Pierre André Latreillen (1762–1833), entomologian isäksi sanotun, ja Georges Cuvierin (1769–1832) johdolla. Heidän suosituksestaan hän pääsi osalliseksi venäläisen akateemikon G.I. Langsdorffin johtamalle matkalle Brasiliaan 1821–1825, missä hän sai perehtyi maastotyöskentelyyn ja kirjoitti useita artikkeleita tutkimustuloksista. Palattuaan matkalta hän sai kutsun Pietariin eläintieteellisen kokoelman kuraattoriksi. Hän saapui Pietariin 1826, ja sai asunnon sekä 2500 ruplan vuosipalkan.
Vuonna 1929 Ménétries osallistui Kaukasukselle tehtyyn tutkimusmatkaan. Matkan järjestäjänä oli kenraali Emmanuel, joka oli Kaukasian rintaman armeijan komentaja. Retkikunta tutki vuoristoa ja yritti kiivetä Elbrusille, siinä kuitenkaan täysin onnistumatta. Matkaajat kävivät Kaspianmeren rannikolla Persian rajoilla saakka. Takaisin Pietarissa he olivat joulukuussa 1830.
Pietarissa Ménétries järjesti eläintieteellisen kokoelman, joka ennen häntä oli järjestetty täysin epätieteellisin perustein. Kun Tiedeakatemian eläinmuseo virallisesti avattiin 1832, nimitettiin Ménétries sen entomologian osaston kuraattoriksi, jota virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Ménétries itse tutki etenkin Coleoptera ja Lepidoptera lahkoja.
Ménétriesin työstään saama palkka oli kovin vähäinen, minkä takia hän joutui lisäansioita saadakseen tekemään opettajan työtä muun muassa Smolny Instituutissa, joka oli aristokraatin tytärten opinahjo.
Vuosina 1842–1845 ja 1853–1857 hän osallistui tutkimusmatkoille Kaliforniaan, Alaskaan ja Siperiaan.
1850-luvulla eläinmuseon kokoelmat joutuivat sekasortoon, koska useat keräilijät V.I. Mochulskyn johdolla lainasivat sieltä näytteitä, ja ottivat niistä parhaat omiin kokoelmiinsa. Ménétriesin kuoltua A.F. Moravits joutui tekemään suuren työn saattaakseen kokoelman entiselleen. Hän toimitti kokoelman Moskovan yliopiston eläinmuseoon.
Ménétries kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa isokiurun.
WrestleMania IV

WrestleMania IV oli neljäs vuosittainen WrestleMania showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä tuotti World Wrestling Federation. Se järjestettiin 27. maaliskuuta, 1988 Trump Plazalla Atlantic Cityssä, New Jerseyssä.
Tapahtumassa pidettiin 16 ottelua, enemmän kuin missään muussa WrestleManiasa.
Taustaa

Pääfeudi, mikä johti WrestleManiaan oli Hulk Hoganin ja André the Giantin välillä. Tammikuussa 1987, Hogan sai palkinnon olemisesta kolme vuotta WWF mestari, kun Hoganin paras kaveri, André ansaitsi pienemmän palkinnon olemisesta viisitoista vuotta voittamaton. Hogan onnitteli Andréa ja piti lyhyen juhlapuheen hänestä, mutta ennen kuin Hogan ehti lopettaa André lähti areenalta. Helmikuussa, André ilmoitti, hänen uudeksi manageriksi Bobby Heenanin, joka oli Hoganin pitkäaikainen vihollinen. Hogan pyysi Andréa jättämään Heenanin, mutta hän hylkäsi tämän. André ilmoitti, että haastaisi Hoganin WWF -mestaruudesta WrestleManiassa. Hän varasti Hoganin Hulkamania paidan ja repi Hulkin kulta ketjun, mikä käännytti Andrén heeliksi. WrestleMania III:ssä, Hulk Hogan voitti Andrén ja säilytti mestaruuden. Matsin aikana, Hogan rikkoi ennätyksen iskemällä scoop slamin 245-kiloiselle ranskalaiselle. Ensimmäisessä Survivor Seriesissä, marraskuussa, André, One Man Gang, King Kong Bundy, Butch Reed ja Rick Rude voittivat Hoganin, Paul Orndorffin, Don Muracon, Ken Pateran ja Bam Bam Bigelowin Survivor Series matsissa. Ensimmäisessä Royal Rumblessa, tammikuussa 1988, Hoganilla ja Andrélla oli virallinen sopimus tilaisuus WWF -mestaruus uusintaottelulle. Heidän uusintaottelu järjestettiin ensimmäisessä The Main Eventissä, helmikuussa, missä André voitti WWF -mestaruuden, kun Ted DiBiase oli lahjonut Dave Hebnerin laskemaan Andrélle voiton. Andrésta teki lyhiyimmän mestaruuskauden pitämällä mestaruutta vain 45 sekuntia, kun hän myi titteli DiBiasella suurta rahasummaa vastaan. WWF:n presidentti Jack Tunney, kuitenkin hyllytti mestaruuden ja määräsi pidettävän 14 miehen turnauksen mestaruudesta WrestleManiassa.
Ottelut ja tulokset

| # | Tulokset | Stipulaatiot | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bad News Brown voitti 19 muuta osallistujaa eliminoiden Bret Hartin viimeisenä. | 20 miehen battle royal | 10:40 |
| 2 | Ted DiBiase (Virgilin ja André the Giantin kanssa) voitti Jim Dugganin. | Turnajaisen ensimmäinen erä matsi | 04:54 |
| 3 | Don Muraco (Billy Grahamin kanssa) voitti Dino Bravon (Frenchy Martinin kanssa) diskauksella | Turnauksen ensimmäinen erä matsi | 04:53 |
| 4 | Greg Valentine (Jimmy Hartin kanssa) voitti Ricky Steamboatin. | Turnauksen ensimmäinen erä matsi | 09:12 |
| 5 | Randy Savage (Miss Elizabethin kanssa) voitti Butch Reedin (Slickin kanssa). | Turnauksen ensimmäinen erä matsi | 05:07 |
| 6 | One Man Gang (Slickin kanssa) voitti Bam Bam Bigelowin (Oliver Humperdinkin kanssa) ulos-laskulla | Turnauksen ensimmäinen erä matsi | 02:56 |
| 7 | Rick Rude (Bobby Heenanin kanssa) ja Jake Roberts paini tasapeliin, kun aikaraja loppui. | Turnauksen ensimmäinen erä matsi | 15:00 |
| 8 | The Ultimate Warrior voitti Herculesin (Bobby Heenanin kanssa). | Standardi ottelu | 04:29 |
| 9 | Hulk Hogan ja André the Giant (Ted DiBiasen ja Virgilin kanssa) painivat tupla diskaukseen | Turnaus neljäsosa finaali matsi | 05:22 |
| 10 | Ted DiBiase voitti Don Muracon (Billy Grahamin kanssa). | Turnaus neljäsosa finaali matsi | 05:44 |
| 11 | Randy Savage (Miss Elizabethin kanssa) voitti Greg Valentinen (Jimmy Hartin kanssa). | Turnaus neljäsosa finaali matsi | 06:06 |
| 12 | Brutus Beefcake voitti The Honky Tonk Manin (c) (Jimmy Hartin ja Peggy Sueen kanssa) diskauksella. | Standardi ottelu WWF Intercontinental -mestaruudesta | 06:30 |
| 13 | The Islanders (Haku ja Tama) ja Bobby Heenan voittivat The British Bulldogit (Davey Boy Smith ja The Dynamite Kid) ja Koko B. Ware. | Kuuden miehen tag team matsi | 07:30 |
| 14 | Randy Savage (Miss Elizabethin kanssa) voitti One Man Gangin (Slickin kanssa) diskauksella. | Turnaus semi-finaali matsi | 04:05 |
| 15 | Demolition (Ax ja Smash) (Mr. Fujiin kanssa) voitti Strike Forcen (c) (Rick Martel ja Tito Santana). | Tag team matsi WWF Tag Team -mestaruudesta | 12:33 |
| 16 | Randy Savage (Miss Elizabethin ja Hulk Hoganin kanssa) voitti Ted DiBiasen (André the Giantin kanssa). | Turnauksen finaali matsi hyllytetystä WWF -mestaruudesta | 09:27 |
WrestleMania kronologia

Edellinen: WrestleMania III
Seuraava: WrestleMania V
Tapahtuma kronologia

Edellinen: Survivor Series (1987)
Seuraava: SummerSlam (1988)
Michael Stich
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > 1 voitto

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | Wimbledon |  Boris Becker | 6–4, 7–6, 6–4 |
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > 2 finaalitappiota

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1994 | Yhdysvaltain avoimet |  Andre Agassi | 6–1, 7–6, 7–5 |
| 1996 | Ranskan avoimet |  Jevgeni Kafelnikov | 7–6, 7–5, 7–6 |
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Michael Stich - Boris Becker 1991
Merikaapeli

Poikkileikkaus tietoliikennettä välittävästä merikaapelista. 1. Polyetyleeniä; 2. Mylar-nauhaa; 3. Säikeisiä teräsvaijereita; 4. Alumiininen vesieriste; 5. Polykarbonaattia; 6. Kupari- tai alumiiniputki; 7. Öljyhyytelöä; 8. Optisia kuituja.
Merikaapelit ovat merenpohjaan laskettuja kaapeleita, jolla välitetään tietoliikennettä tai sähköenergiaa. 
Vaativien olosuhteiden takia ne tulee rakentaa äärimmäisen vahvoiksi, ja pitkät välimatkat aiheuttavat myös teknisiä haasteita.
Tietoliikenne

Ensimmäiset merenalaiset tietoliikennekaapelit välittivät lennätinliikennettä. Sen jälkeiset kaapelit ovat välittäneet ensin puhelin- ja sittemmin dataliikennettä. Kaikki modernit kaapelit on tehty valokuidusta, ja ne välittävät sekä puhelin- että Internet-liikennettä.
Tietoliikenne > Historia

Samuel Morse julkisti ja kokeili lyhyttä vedenalaista sähkötysjohtoa satama-altaassa vuonna 1842. Ensimmäiset tietoliikennekaapelit oli tehty kuparisäikeistä, ja niitä ympäröi vuonna 1847 kehitetty guttaperkka-niminen eristemateriaali. Menetelmää kokeiltiin ensimmäiseksi vuonna 1852, jolloin Englannin kanaaliin laskettiin Isoa-Britanniaa ja Ranskaa yhdistävä merikaapeli.
Vuonna 1855 alkoi hanke, jossa laskettiin ensimmäinen Atlantin alittava kaapeli. Tämä kaapeli ei kuitenkaan toiminut kauan ensimmäisten sähkeiden välittämisen jälkeen. Laskemiseen liittyi merkittävästi vaikeuksia, ja kaapeli rikkoutui huonon eristämisen takia kuukauden päästä sen käyttöönotosta. Tämän jälkeen merikaapeleita laskettiin muutamaan otteeseen, mutta nekin epäonnistuivat. Vuoden 1866 S/S Great Easternista laskettu kaapeli oli menestyksekkäämpi, ja se sai julkisuutta, kun edellisenä vuonna laskettu kaapeli onnistuttiin korjaamaan. Kaapeliyhteys on siitä lähtien ollut yhtäjaksoista. Vuonna 1870 vedettiin merenalainen kaapeli Englannista Intiaan Bombayhin. Tyynenmeren alle laskettiin pitkiä kaapeleita 1902–1903 esimerkiksi Yhdysvalloista Guamiin.
Muovieristimien keksiminen mahdollisti merikaapeleiden tekemisen puheluja varten. Tällöin tarvittiin signaalin vahvistimia. Nämä saivat käyttöjännitteensä kaapeliin sisältyvästä virransyöttöjohdosta.
1950-luvulla asennettiin koaksiaalipareista tehtyjä merikaapeleita, jotka mahdollistivat suuren määrän analogisia puhelukanavia. Vuodesta 1988 lähtien on käytetty valokuitukaapeleita, joissa voidaan siirtää digitaalisesti ääntä, tietoa, televisiokuvaa jne. Niiden siirtonopeudet ulottuvat 60 Tb/s:een asti, joka vastaa noin 940 miljoonaa puhelinkanavaa nopeudella 64 kb/s.
Merikaapelit ovat suurilla välimatkoilla ainoa kunnollinen vaihtoehto satelliittiyhteyksille, jotka kattavat vain osan tiedonsiirtotarpeesta. Niiden etu suuriin tietoliikennesatelliitteihin verrattuna on pienempi vikaantumistodennäköisyys. Toinen etu on signaalin selvästi nopeampi kulkemisaika.
Sähkö

Sähköenergian välittämiseen on laskettu merenalaisia kaapeleita, mutta ne eivät ole kovinkaan pitkiä. Niissä käytetään suuria jännitteitä ja tasavirtaa (HVDC). Esimerkkejä merenalaisista sähkökaapeleista ovat Ahvenanmaan, Ruotsin, Suomen ja Viron väliset kaapelit. Tasavirtaa pidetään parhaana suurten sähkövirtamäärien siirtämiseen, koska tasavirtakaapelit vaativat vähemmän loistehoa kuin merenalaiset vaihtovirtakaapelit. Sen lisäksi kolmivaiheinen vaihtovirta vaatii kolme johdinta, kun taas tasavirralle riittää yksi tai kaksi.
Vaihtovirtakaapeleiden pituutta rajoittaa aktiivisten johtimien ja ympäröivän maan (tai veden) välinen kapasitanssi. Tietyn kaapelipituuden jälkeen kaapelin kuluttama loisteho vie johtimen koko jännitteensiirtokapasiteetin, jolloin käyttökelpoisen virran siirtäminen tulee mahdottomaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Merikaapeli Wikimedia Commonsissa
Kartta merenalaisista tietoliikennekaapeleista (englanniksi)
Merikaapeleiden historiaa, 1850–2006 (englanniksi)
Atlantin kaapelin ja vedenalaisen sähkötyksen historiaa (englanniksi)
Artikkeli merikaapeleiden laskemisesta vuodelta 1939 (englanniksi)
Maapallon hermosäikeet, Hakkapeliitta, 18.01.1938, nro 3, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Atlantin alittanut kaapeli vuodelta 1858
Michael Vartan

| Michael Vartan |
| --- | --- |
 David Arquette vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1968 (ikä 55) Boulogne-Billancourt, Hauts-de-Seine, Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lauren Skaar (2011–2014)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1988–
Merkittävät roolit:  Alias
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Michael Vartan (s. 27. marraskuuta 1968) on ranskalais-amerikkalainen televisio- ja elokuvanäyttelijä.
Nuoruus

Vartan syntyi Boulogne-Billancourt'ssa, Hauts-de-Seinen maakunnassa Ranskassa ainoaksi lapseksi. Hänen vanhempansa ovat Eddie (muusikko) ja Doris Vartan (taiteilija). Michaelin isä on bulgarialainen, unkarilaista ja armenialaista syntyperää. Hänen äitinsä on amerikanjuutalainen, puolalaista syntyperää. Michaelin vanhemmat erosivat hänen ollessa 5-vuotias. Vartan muutti tämän jälkeen Yhdysvaltoihin äitinsä kanssa. Mutta hetken asuttuaan Amerikassa Michael muutti takaisin Ranskaan isänsä luokse maaseudulle, ja eli siellä aina 18-vuotiaaksi asti yksinkertaisessa ympäristössä. 18-vuotiaana Michael kertoi haluavansa taiteilijaksi ja muutti Los Angelesiin äitinsä luokse, koska ei halunnut jäädä asepalvelukseen Ranskaan. Michael meni näyttelijäkouluun Los Angelesissa, kuultuaan koe-esiintymistensä jälkeen, että hänellä on potentiaalisia lahjoja näyttelijäksi. Nykyään Michael kokee itsensä amerikkalaiseksi.
Ura

Monien pienten roolien jälkeen Vartan näytteli elokuvissa kuten Pakko olla in (1998), One Hour Photo (2002) ja Anoppi on pahin (2005). Vartanin kenties tunnetuin rooli on Michael Vaughn yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Alias (2001–2006), jossa hän esiintyy yhteensä 95 jaksossa. Vartan on myös vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Frendit ja Ally McBeal. Vartan on saanut yhteensä viisi ehdokkuutta muun muassa Teen Choice Awardeissa ja MTV Movie Awardseissa sarjasta Alias ja elokuvasta Pakko olla in. Draamasarjassa Naistenmiehet Vartan esittää James Walkeria.
Vartan torjui roolin kauhuelokuvassa Scream 3 (2000), koska halusi ohjata uraansa eri suuntaan.[lähde? ]
Yksityiselämä

Vartan kihlasi tyttöystävänsä Lauren Skaarin alkuvuodesta 2010. Pari meni naimisiin, mutta erosivat vuonna 2014.
Vartan soittaa vapaa-ajallaan kitaraa ja maalaa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Michael Vartan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Michael Vartan Elonetissä.
Max Euwe

| Max Euwe |
| --- | --- |
 Max Euwe (1956)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Machgielis Euwe
Syntynyt: 20. toukokuuta 1901
Kuollut: 26. marraskuuta 1981 (80 vuotta)
Kansalaisuus:   hollantilainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Maailmanmestari:  1935–1937
Aiheesta muualla
www.maxeuwe.nl
Machgielis (Max) Euwe (20. toukokuuta 1901 – 26. marraskuuta 1981) oli hollantilainen shakinpelaaja, matemaatikko, kirjailija ja shakin viides maailmanmestari. Hän oli myös Maailman shakkiliitto FIDEn presidentti 1970–1978.
Nuoruus

Max Euwe syntyi Watergraafsmeerin kaupungissa Amsterdamin lähellä. Hän oppi shakin äidiltään nelivuotiaana, muttei täysin omistautunut pelille lapsena ja pysyi amatöörinä useita vuosia. 1921 hän voitti Hollannin mestaruuden ensimmäistä kertaa. Hän voitti sen ennätykselliset 12 kertaa vuosina 1921–1955.
Opiskelu

Matematiikan opiskeluista Amsterdamin yliopistossa Euwe valmistui 1923 ja saavutti tohtorin tutkinnon 1926. Hänen pääasiallinen ammattinsa oli opettaminen ja sen vuoksi hän löysi aikaa ainoastaan pelatakseen pienissä turnauksissa lomien aikana. 1928 hän voitti toisen ja viimeisen maailman amatöörien mestaruuden, joka pelattiin Haagissa, ja saavutti hyviä turnaustuloksia 1930-luvulla. Hän voitti Hastingsissa 1930–1931, oli toinen Bernissä 1932 ja Zürichissa 1934 ja tänä aikana pelasi otteluita José Raúl Capablancaa, Salomon Flohria ja Rudolf Spielmannia vastaan.
MM-tasolle

Vuonna 1935 Aleksandr Alehin valitsi Euwen vastustajakseen MM-otteluun. Euwe voitti ottelun voittaen yhdeksän peliä, häviten kahdeksan ja 13 päättyi tasan. Hänestä tuli näin viides maailmanmestari. Euwen voitto oli yllätys ja sen on väitetty johtuneen Alehinin alkoholismista. Salo Flohr, joka avusti Euwea ottelun aikana, oli kuitenkin sitä mieltä, että Alehinin liian suuri itseluottamus ennen ottelua oli suurempi syy. Maailmanmestarit Vasili Smyslov, Boris Spasski, Anatoli Karpov ja Garri Kasparov analysoivat myöhemmin ottelun pelejä ja tulivat siihen tulokseen, että Euwen pelaamisen taso oli maailmanmestaruuden arvoinen.
Euwe hävisi uusintaottelun kaksi vuotta myöhemmin. Toisen maailmansodan jälkeen hän saavutti parhaan turnaustuloksensa Groningenissä, jossa hän oli toinen. Alehinin kuoltua hän suoriutui huonosti maailmanmestaruusturnauksessa 1948 eikä enää pärjännyt turnauksissa entiseen tapaansa.