stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imatran taidekoulu

Imatran taidekoulu (tunnettiin myös nimillä Imatran taideoppilaitos ja Imatran kuvataideoppilaitos) oli suomalainen ammattikorkeakoulutasoinen kuvataiteilijoita kouluttava oppilaitos.
Imatran taidekoulu jatkoi vuonna 1952 perustetun Imatran taideyhdistyksen piirustuskoulun seuraajana. Koulun erikoisuutena oli kansainvälinen yhteistyö Venäjän kanssa. Pietarin taideakatemian professorit toimivat anatomiapiirustuksen ja muotokuvamaalauksen opettajina sekä yhteistyötä oli myös venäläisten nykytaiteilijoiden kanssa.
Koulu toimi viimeksi Saimaan ammattikorkeakoulun kuvataiteen koulutusohjelmana. Sitä ennen se oli muun muassa Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun alaisuudessa. Koulutus Imatralla päättyi kun Saimaan ja Lahden ammattikorkeakoulut yhdistyivät LAB-ammattikorkeakouluksi 1.1.2020. Imatran taidekoulu toimi loppuaikoina Siitolan kartanossa
Imatran taidekoulussa opiskeli muun muassa Anni Rapinoja.
Imatran uimahalli

Imatran uimahalli ja urheilutalo
Imatran uimahalli on arkkitehti Einari Teräsvirran suunnittelema ja vuonna 1965 valmistunut uimahalli Imatralla. Rakennus sijaitsee Imatran Pässiniemen kaupunginosassa, Vuoksen rannalla.
Uimahalli on teräsbetonirunkoinen ja kaarikattoinen. Rakennuksen katemateriaalina on kuparipelti. Ulkoverhoilussa on materiaaleina käytetty kvartsihiekkatiiltä, maalattua betonia ja lasia, ja ulospäin rakennuksen julkisivua hallitsevat valkoinen ja tummanruskea väri. Uimahallin yhteyteen rakennettiin ulkoisesti sitä muistuttava urheilutalo, joka valmistui 1982.
Uimahalli-urheilutalo muodostaa osan Aatos Issakaisen ja Martti Hakalan 1961 valmistuneesta Mansikkalan keskustasuunnitelmasta.
Isaquias Queiroz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Isaquias Queiroz vuonna 2016  |  Isaquias Queiroz vuonna 2016  |  Isaquias Queiroz vuonna 2016  |  |
Maa:  Brasilia
Miesten ratamelonta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | C-2 1000 m |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | C-1 200 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Duisburg 2013 | C-1 500 m |  |
|  Kultaa | Moskova 2014 | C-1 500 m |  |
|  Kultaa | Milano 2015 | C-2 1000 m |  |
|  Kultaa | Montemar-o-Velho 2018 | C-1 500 m |  |
|  Kultaa | Montemar-o-Velho 2018 | C-2 500 m |  |
|  Kultaa | Szeged 2019 | C-1 500 m |  |
|  Pronssia | Duisburg 2013 | C-1 1000 m |  |
|  Pronssia | Moskova 2014 | C-2 200 m |  |
|  Pronssia | Milano 2015 | C-1 200 m |  |
|  Pronssia | Racice 2017 | C-1 1000 m |  |
|  Pronssia | Montemar-o-Velho 2018 | C-1 1000 m |  |
|  Pronssia | Szeged 2019 | C-2 1000 m |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | C-1 200 m |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Toronto 2015 | C-2 1000 m |  |
Isaquias Queiroz dos Santos (s. 3. tammikuuta 1994 Ubaitaba) on brasilialainen ratamelonnan olympiavoittaja ja maailmanmestari. 175 senttimetriä pitkä ja 85 kilogrammaa painava Queiroz kilpailee kanadalaiskanootilla. Hän edustaa Club Athletico Paulistanoa ja hänen valmentajanaan toimii Jesús Morlán.
Queiroz voitti olympiakultaa kanadalaisyksikön 1 000 metrillä vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa.Vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta Queiroz saavutti hopeaa kanadalaisyksiköiden 1 000 metriltä ja kanadalaiskaksikoiden 1 000 metriltä ja pronssia yksiköiden 200 metriltä. MM-kilpailuista hän on saavuttanut kuusi kultaa ja kuusi pronssia. Vuoden 2015 Pan-Amerikan kisoista Torontosta Queiroz saavutti kaksi kultaa ja yhden hopean.
Queirozille tapahtui lapsena paljon vakavia onnettomuuksia. Kolmivuotiaana hänen päälleen kaatui kiehuvaa vettä, tehden palovammoja suureen osaan hänen vartalostaan. Queiroz joutui tuolloin olemaan sairaalassa kuukauden. Viisivuotiaana hänet kidnapattiin ja tarjottiin adoptoitavaksi ennen kuin hänen äitinsä onnistui saamaan hänet takaisin. Kymmenvuotiaana Queiroz putosi puusta menettäen toisen munuaisensa yrittäessään saada käärmettä kiinni.
Vuonna 2015 hänet valittiin Brasilian vuoden urheilijaksi.
Ilon sekunnit

| Ilon sekunnit Harri Marstio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989
 Julkaistu: 1989
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Parlophone
Harri Marstion muut julkaisut
| Huoneestasi loistaa valo 1988 | Ilon sekunnit 1989 | Sametinpehmeä yö 1991 |
Ilon sekunnit on suomalaisen laulajan Harri Marstion viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1989.
Kappaleet

Tie – 4.03 (La Strada, säv. Nino Rota, san. Kullervo)
Julia – 3.18 (säv. Harri Marstio, san. Jukka Itkonen)
Surun sydän – 3.33 (säv. Harri Marstio, san. Jukka Itkonen, sov. Marstio ja Safka Pekkonen)
Matalassa majassa – 2.58 (säv. ja san. Pekka Ruuska)
Antikvariaatti – 3.39 (säv. Harri Marstio, san. Jukka Itkonen, sov. Marstio ja Safka Pekkonen)
Särkyneen toiveen katu – 3.51 (Boulevard of Broken Dreams, säv. Harry Warren, san. Sauvo Puhtila)
Laulu ystävälle – 4.16 (säv. Harri Marstio, san. Jukka Itkonen)
Tuulee ja sataa – 2.29 (säv. Harri Marstio, san. Jukka Itkonen, sov. Marstio ja Safka Pekkonen)
Uneton yö – 4.08 (säv. Seppo Alajoki, san. Jukka Itkonen, sov. Marstio ja Safka Pekkonen)
Tyhjä tarina – 3.12 (A Rum Tale, säv. Gary Brooker, Keith Reid, san. Jukka Itkonen)
Aiheesta muualla

Ilon sekunnit Marstion kotisivulla (Internet Archive)
Viktor Juštšenko

| Viktor Andrijovytš Juštšenko> Віктор Андрійович Ющенко |
| --- | --- |

Ukrainan 3. presidentti
 23. tammikuuta 2005 – 25. helmikuuta 2010  
Pääministeri:  Julija Tymošenko Juri Jeh’anurov Viktor Janukovytš Julija Tymošenko
Edeltäjä:  Leonid Kutšma
Seuraaja:  Viktor Janukovytš
Ukrainan pääministeri
 22. joulukuuta 1999 – 29. toukokuuta 2001  
Presidentti:  Leonid Kutšma
Edeltäjä:  Valeri Pustovoitenko
Seuraaja:  Anatoli Kinah’
Ukrainan kansallisen pankin puheenjohtaja
 tammikuu 1993 – 22. joulukuuta 1999  
Edeltäjä:  Vadym Hetman
Seuraaja:  Volodymyr Stelmah’
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. helmikuuta 1954 (ikä 70)  H'oruživka, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto (nykyään Ukraina)
Puoliso:  Svetlana Kolesnyk (eroon) Kateryna Juštšenko-Tšumatšenko
Tiedot
Puolue:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue (1980–1991) Meidän Ukrainamme-kansan itsepuolustusblokki (2001 ennen) Meidän Ukrainamme (2005 ennen)
Uskonto:  ortodoksi
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  kapteeni
Viktor Andrijovytš Juštšenko (ukr. Ві́ктор Андрі́йович Ю́щенко  kuuntele ääntämys (ohje), s. 23. helmikuuta 1954 H'oruživka) on entinen Ukrainan presidentti. Hän toimi Meidän Ukrainamme -ryhmän johtajana ja pää-oppositioehdokkaana loka-marraskuussa 2004 järjestetyissä presidentinvaaleissa. Ukrainan keskusvaalilautakunta julisti hänet vaalien voittajaksi 26. joulukuuta uudelleenjärjestetyn vaalien toisen kierroksen jälkeen, jossa Juštšenko sai 52 % ja Viktor Janukovytš 44 % äänistä. Aikaisemmin Juštšenko oli toiminut muun muassa Ukrainan pankin pääjohtajana vuosina 1993–1999 ja maan pääministerinä vuosina 1999–2001.
Nuoruus

Viktor Andrijovytš Juštšenko syntyi Horuživkan kylässä Sumyn alueella opettajan perheeseen. Hän opiskeli taloustieteitä Ternopolissa ja myöhemmin työskenteli tilintarkastajana Ivano-Frankivskin alueella. Vuosina 1975–1976 hän oli armeijan palveluksessa.
Vuonna 1976 Juštšenko valittiin Sumyn alueen edustajaksi Neuvostoliiton valtionpankkiin, jossa hän työskenteli vuoteen 1988 saakka. Myöhemmin hän sai johtavan viran maatalous- ja teollisuuspankissa Kiovassa, ja hän toimi pankin hallintoneuvoston ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuoteen 1993 saakka.
Ukrainan keskuspankissa

Vuonna 1993 ukrainanjuutalainen valtiomies ja merkittävä pankkiiri Vadym Hetman kutsui Juštšenkon töihin uudelleenmuodostettuun Ukrainan keskuspankkiin, ja Hetmanin erottua hän nousi pankin hallintoneuvoston puheenjohtajaksi ja 1997 pääjohtajaksi parlamentin päätöksellä.
Johtajana Juštšenkolla oli merkittävä vaikutus Ukrainan uuden rahayksikön hryvnian luomisessa ja uudenlaisen liikepankkijärjestelmän luomisessa. Hän myös onnistui vastustamaan maata uhannutta Venäjän talouskriisiä seurannutta hyperinflaatiota vuonna 1998.
Pääministerinä

Joulukuussa 1999 Juštšenko valittiin melko yllättäen uudeksi pääministeriksi, kun edeltäjä Valeri Pustovoitenko jäi yhden äänen päähän parlamentin hyväksynnästä. Juštšenko valittiin tehtävään äänin 296–12.
Juštšenkon pääministerikaudella Ukrainan talous koheni, vaikkakin kriitikot ovat todenneet sen johtuneen talouden yleisestä kehityksestä eikä Juštšenkon toimenpiteistä. Myöhemmin hänen hallituksensa (erityisesti silloinen varapääministeri Julija Tymošenko) ajautui erimielisyyksiin johtavien hiilikaivos- ja maakaasujohtajien kanssa. Tämä johti vuonna 2001 parlamentin, pääasiassa Juštšenkon talouspolitiikkaa vastustavien kommunistien ja maan oligarkkien kanssa läheisissä väleissä olevien keskustalaisten ryhmien, hallitukselle antamaan epäluottamuslauseeseen äänin 263–69.
Juštšenkon hallituksen kaatuminen oli pettymys monille ukrainalaisille. Häntä tukevaan vetoomukseen kerättiin neljä miljoonaa nimeä, ja Kiovassa pidettiin 10 000 hengen mielenosoitus.
Meidän Ukrainamme -ryhmän johtajana ja poliittinen muotokuva

Vuonna 2002 Juštšenko nousi Meidän Ukrainamme (fraktsija "Naša Ukrajina", фракція "Наша Україна) -nimisen poliittisen liiton johtajaksi. Saman vuoden parlamenttivaaleissa liitto saavutti lähes puolet paikoista, vaikkakaan he eivät saaneet enemmistöä eivätkä neuvottelut muiden oppositioryhmien kanssa tuottaneet tulosta. Juštšenkoa pidettiin laajalti presidentinvastaisen opposition johtohahmona.
Pääministerikautensa lopulla Juštšenkosta kehittyi karismaattinen poliittinen hahmo, ja hän nautti erityistä suosiota läntisen ja keskisen Ukrainan ukrainankielisen väestön keskuudessa. Vuosina 2001–2004 hänen suosionsa oli erinäisissä mittauksissa suurempi kuin istuvan presidentin Leonid Kutšman.
Poliittisilta näkemyksiltään Juštšenko on enemmän länsi- kuin Venäjä-mielinen, uudistusmielinen, mutta myös maltillinen kansallismielinen ukrainalainen. Hän kannattaa talouden yksityistämistä. Toisinaan hänen vastustajansa ja myös kannattajansa ovat kritisoineet häntä epäröinnistä päätöksenteossa ja epäonnistumisista asemansa hyödyntämisessä. Puolustajat pitävät näitä merkkeinä Juštšenkon omistautumisesta ryhmätyöhön, yksimielisyyteen ja neuvotteluihin. Häntä syytetään myös kyvyttömyydestä muodostaa yhtenäinen ja voimakas joukko, jossa ei olisi sisäpiirejä. Yksi Juštšenkon läheisimmistä poliittisista liittolaisista on Julija Tymošenko, joka Kutšman hallintokaudella tuomittiin, mutta myöhemmin vapautettiin petossyytteistä kaasuyhtiöiden yksityistämistä koskien hänen toimiessaan Juštšenkon hallituksen varapääministerinä.
Vuoden 2004 presidentinvaalit

yleisemmin itse vaaleista katso: Ukrainan presidentinvaalit 2004
Vuonna 2004 Kutšman presidenttikauden tullessa päätökseen, Juštšenko osallistui vaaleihin itsenäisenä ehdokkaana. Hänen päävastustajansa oli Kutšman ja Venäjän voimakkaasti tukema Viktor Janukovytš. Pääministerikaudesta lähtien Juštšenko oli uudistanut poliittisia näkemyksiään, joiden pääasiallinen teema oli länteen päin suuntautuminen, muun muassa Ukraina osana Euroopan yhdentymistä, liittyminen Naton jäseneksi ja korruption kitkeminen. Juštšenkon kannattajat olivat järjestäytyneet Meidän Ukrainamme -liiton johdolla Syla Narodu (”Kansan voima”) -nimiseksi poliittiseksi liittoumaksi.
Juštšenkon kampanjointi tapahtui hyvin pitkälle katutasossa äänestäjien keskuudessa, kun hallitus oli estänyt ehdokkaiden tasapuolisen kohtelun suurimmilla televisiokanavilla. Sen sijaan Janukovytš esiintyi tiuhaan tiedotusvälineissä ja muun muassa syytti Juštšenkoa natsiksi.
Vuoden 2004 presidentinvaalit > Dioksiinimyrkytys

Vaalikampanja Juštšenkon ja Janukovytšin välillä oli monin paikoin hyvin likainen, eikä iskuja vyön alle säästelty puolin eikä toisin. Syyskuun alussa Juštšenko sairastui vakavasti, ja hänet lennätettiin Wieniin Rudolfinerhaus-klinikalle tutkimuksiin. Ihomuutoksia sekä veri- ja kudosnäytteitä tutkittuaan Juštšenkoa hoitanut lääkäri Michael Zimpfer totesi sairauden aiheuttajaksi dioksiinimyrkytyksen, joka todennäköisesti oli aiheutettu suun kautta. Klinikan ylilääkäri Lothar Wicke kuitenkin kiisti teorian dioksiinimyrkytyksestä ja kertoi Juštšenkon avustajien yrittäneen väkivallalla uhkailemalla saada häntä dioksiiniteorian tueksi.
Juštšenko itse syytti myrkytyksestä Venäjän hallitusta. Juštšenkon mukaan "Kolme laboratoriota maailmassa valmistaa tämänkaltaista dioksiinia. On hyvin helppo selvittää sen alkuperä. Kaksi laboratoriota lähetti näytteen [valmistamastaan dioksiinista], mutta venäläinen laboratorio ei". Hän epäilee saaneensa myrkkyä aterialla ukrainalaisten korkeiden virkamiesten, muun muassa Ukrainan turvallisuuspalvelun johtajan Ihor Smeškon, kanssa. Monet asiantuntijat pitävät tätä kuitenkin epätodennäköisenä[lähde? ], sillä myrkytyksen oireet alkavat näkyä vasta noin 3–14 päivän kuluttua[lähde? ], kun tässä tapauksessa siihen olisi mennyt vain muutama tunti[lähde? ].
Myrkytyksen seurauksena Juštšenkon ulkonäkö muuttui, kun hänen kasvonsa turposivat ja muuttuivat rokonarpisiksi.
Vuoden 2004 presidentinvaalit > Vaalien kolme äänestyskierrosta

Presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella 31. lokakuuta 2004 Juštšenko sai 39,87 % ja Janukovytš 39,32 % äänistä. Kun kumpikaan ei saavuttanut yli puolia äänistä, järjestettiin heidän välillään vaalien toinen kierros 21. marraskuuta. Äänioikeutetuista 75 % käytti äänioikeuttaan.
Toisella kierroksella Janukovytš sai 49,46 % ja Juštšenko 46,61 % äänistä, mikä oli täysin ristiriitainen tulos verrattuna vaaleja edeltäneisiin ovensuukyselyihin. Tarkkailijat raportoivatkin monista väärinkäytöksistä ja vilpeistä Janukovytšin hyväksi. Juštšenko tukijoineen kieltäytyi tunnustamasta vaalitulosta. Tapahtumien seurauksena monissa kaupungeissa käynnistyivät yhteensä 13 päivää kestäneet suurmielenosoitukset, suurin Kiovassa Itsenäisyyden aukiolla, jotka saivat nimen ”oranssi vallankumous” Juštšenkon tukijoiden käyttämien oranssinväristen tunnushuivien mukaan. Pitkällisten protestointien jälkeen Ukrainan korkein oikeus päätti 3. joulukuuta julistaa vaalitulokset mitättömiksi ja järjestää toisen kierroksen uusinnan 26. joulukuuta. Juštšenko uhosi voittavansa vaalit kymmenen prosenttiyksikön erolla.
Vaalien toisen kierroksen uusinta ei myöskään täyttänyt täysin Etyjin tarkkailijoiden normeja, vaikka tarkkailijaryhmän päällikkö Bruce George pitikin vaaleja edellisiä demokraattisempina. Juštšenko voitti vaalit 54 prosentin ääniosuudella.
Yksityiselämä

Viktor Juštšenko on naimisissa amerikanukrainalaisen Kateryna Juštšenko-Tšumatšenkon kanssa. Hän on syntynyt Chicagossa ja ollut töissä monissa Yhdysvaltain valtiollisissa laitoksissa, kuten Valkoisessa talossa, valtiovarainministeriössä ja ulkoministeriössä. Kateryna sai Ukrainan kansalaisuuden 31. maaliskuuta 2005, hänellä on myös Yhdysvaltain kansalaisuus.
Pariskunnalla on neljä lasta. Viktor Juštšenko kuuluu Ukrainan ortodoksiseen kirkkoon.
Viktor Juštšenko harrastaa perinteistä ukrainalaista kulttuuria, kuten keramiikkaa ja arkeologiaa, vuorikiipeilyä ja mehiläistenhoitoa. Hän nauttii maalaamisesta ja antiikin sekä ukrainalaisten kansallispukujen keräilystä.
Kunnianosoituksia

Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2006)
Valkoisen ruusun ritarikunta (Suomi, 2006)
Valkoisen kotkan ritarikunta (Puola, 2005)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE Radiouutiset: Maailmanpolitiikan arkipäivää 9.1.2005 Ukrainan oranssi vallankumous (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Leonid Kutšma | Ukrainan presidentti 2005–2010 | Seuraaja: Viktor Janukovytš |
Ukrainan presidentit
Leonid Kravtšuk | Leonid Kutšma | Viktor Juštšenko | Viktor Janukovytš | Petro Porošenko | Volodymyr Zelenskyi
Irrfan Khan

| Irrfan Khan |
| --- | --- |
 Irrfan Khan vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sahabzade Irrfan Ali Khan
Syntynyt: 7. tammikuuta 1967 Jaipur, Rajasthan, Intia
Kuollut: 29. huhtikuuta 2020 (53 vuotta) Mumbai, Maharashtra, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Sutapa Sikdar  (vih. 1995; k. 2020)
Lapset:  2
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Irrfan
Aktiivisena:  1988–2020
Merkittävät roolit:  Simon Masrani Jurassic World
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Sahabzade Irrfan Ali Khan (7. tammikuuta 1967 Jaipur, Rajasthan – 29. huhtikuuta 2020 Mumbai, Maharashtra) tunnettiin nimellä Irrfan Khan tai pelkästään Irrfan, oli intialainen näyttelijä. Yli 30-vuotisella urallaan hän näytteli elokuvissa, televisiossa ja teatterissa.
Kotimaassaan Khan tunnettiin roolisuorituksistaan elokuvissa kuten The Warrior (2001), Haasil (2003), Maqbool (2003), Life in a… Metro (2007), Paan Singh Tomar (2012), The Lunchbox (2013) ja Hindi Medium (2017). Hän näytteli noin viidessäkymmenessä hindinkielisessä elokuvassa.
Hänen tunnettuihin englanninkielisiin töihinsä kuuluivat elokuvat The Namesake – kaima (2007), Slummien miljonääri (2008), New York, I Love You (2009), The Amazing Spider-Man (2012), Piin elämä (2012), Jurassic World (2015) ja Inferno (2016) sekä televisiosarja Terapiassa.
Intian valtio myönsi Khanille Padma Shri -palkinnon vuonna 2011. Hän voitti parhaan miespääosan National Film Awards -palkinnon elokuvasta Paan Singh Tomar vuonna 2013. Lisäksi hän voitti yhteensä kuusi Filmfare Awards palkintoa, mukaan lukien elämäntyöpalkinto.
Yksityiselämä

Irrfan Khan meni naimisiin käsikirjoittaja Sutapa Sikdarin kanssa 23. helmikuuta 1995. Heillä oli kaksi poikaa.
Vuonna 2018 Khanilla todettiin harvinainen neuroendokriininen kasvain.
Televisio

| Vuosi | Ohjelma | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | Chanakya | Senapati Bhadrashal |  |
| 1994 | Chandrakanta | Badrinath/Somnath |  |
| 1995 | Banegi Apni Baat | Kumar |  |
| 1997 | Just Mohabbat | Mr. Singh/Psycho Singh/Psycho Uncle |  |
| 1997 | Jai Hanuman | Maharishi Valmiki |  |
| 1994 | The Great Maratha | Najib-ud-daula/Gulam Kadir Khan |  |
| 1999 | Star Bestsellers | Ek Shaam Ke Mulaqaat |  |
| 2010 | Terapiassa | Sunil | Yhdysvaltalainen sarja |
| 2016 | Tokyo Trial | Radhabinod Pal | Japanilainen sarja |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Irrfan Khan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Irrfan Khan Elonetissä.
Irrfan Khan Allmoviessa (englanniksi)
Irrfan Khanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Albertina Saarela

Albertina Saarela, o.s. Kiteenoja (20. toukokuuta 1849 Seinäjoki – 15. maaliskuuta 1902 Helsingin pitäjä) oli suomalainen kauppias ja maito- ja karjatalousyrittäjä.
Albertina Saarelan vanhemmat olivat Jaakko Kiteenoja ja Hedvig Luopajärvi ja puoliso vuodesta 1869 Isak Valentin Saarela (k. 1910). Albertina Saarela tuli Ilmajoelta Helsinkiin 1867 ja teki siellä monenlaisia töitä. Toimittuaan Tuomarinkylän kartanossa karjapiikana hänestä tuli 1868 kartanon karjakko ja maidonajaja ja -myyjä.
Naimisiin mentyään Saarela vuokrasi puolisoineen Espoon Kilosta navetan ja kestikievarin. Maitoa Saarela myi ensin torilla, kunnes avasi  1885 Helsingin Mikonkadula oman myymälän, johon hän alkoi hankkia maitoa myytäväksi myös Helsingin ulkopuolelta. Alkuvuonna 1890 liiketoiminta laajeni Tampereelle. Samana vuonna maaliskuussa uutisoitiin Saarelan maitoliikkeen olleen Suomen suurin, päivittäin siellä myytiin tuhat kannua maitoa ja se työllisti kymmeniä henkilöitä. Saarela myös koulutti vuokranavettojensa henkilöitä ammattitaitoisiksi karjakoiksi. Vielä 1893 Saarelat vuokrasivat liiketoimintaansa varten Kumpulan kartanon ja Sofielundin tilan maanviljelyksineen ja rakennuksineen, mutta Albertina Saarelan kuoltua 1902 Isak Saarela luopui jo seuraavan vuoden marraskuussa maito- ja karjatuotteiden liiketoiminnasta meijereineen ja myymälöineen.
Aiheesta muualla

Albertina Saarela Biografiasampo.
Iskuri

Iskuri voi tarkoittaa seuraavia:
Iskuri, ampuma-aseen osa, joka sytyttää nallin
Iskurityöläinen, Neuvostoliiton iskuruusliikkeen aktiivi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Iskuri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Amaral

| Amaral |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  pop ja rock
Kotipaikka:  Zaragoza, Espanja
Laulukieli:  espanja
Jäsenet:  Juan Aguirre   Eva Amaral  
Levy-yhtiö:  EMI  
Aiheesta muualla
amaral.es
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amaral on espanjalainen Zaragozasta kotoisin oleva yhtye. Yhtyeen musiikki on pop-rockia, tosin se on saanut vaikutteita latinorytmeistä.
Jäsenet

Juan Aguirre – kitara
Eva Amaral – laulu
Julkaisut

Amaral (1998)
Una pequeña parte del mundo (2000)
Estrella de mar (2002)
Pájaros en la cabeza (2005)
Gato negro, dragón rojo (2008)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Amaralin virallinen sivusto (espanjaksi)
UnOfficial Website (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Issa Diop

Issa Diop heinäkuussa 2019.
Issa Laye Lucas Jean Diop (s. 9. tammikuuta 1997 Toulouse) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Fulhamia.
Diop aloitti liigauransa ranskalaisseura Toulousessa marraskuussa 2015. Kolmen kauden aikana hän pelasi Ligue 1:ssä yhteensä 85 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Diop siirtyi kesällä 2018 englantilaisseura West Ham Unitediin. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Valioliigassa 33 liigaottelua, joissa kaikissa täydet 90 minuuttia, ja teki maalin helmikuussa Fulhamia vastaan. Kaudella 2019–2020 hän pelasi 32 liigaottelua, joista 31 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin tammikuussa Evertonia sekä helmikuussa Brightonia ja Liverpoolia vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi helmikuun puoliväliin mennessä vain neljä liigaottelua mutta palasi sitten avauskokoonpanoon ja pelasi kauden aikana kaikkiaan 18 liigaottelua, joista 15 avauksessa. Hän teki maalin helmikuussa Sheffield Unitedia ja huhtikuussa Newcastle Unitedia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 12 valioliigaottelua ja seitsemän Eurooppa-liigan ottelua ja teki jälkimmäisissä maalin kotiottelussa Genkiä vastaan.
Diop siirtyi elokuussa 2022 myöskin Valioliigassa pelaavaan Fulhamiin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Valioliigassa 25 ottelua ja teki maalin lokakuussa kotiottelussa Bournemouthia vastaan.
Diop on pelannut Ranskan kaikissa juniorimaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2016 voittaneeseen joukkueeseen ja teki Ranskan neljästä maalista viimeisen loppuottelussa Italiaa vastaan. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2017 hän pelasi kolme ottelua.
Amara Traoré

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 25. syyskuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Saint-Louis, Senegal
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura:  Horoya AC
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1984 1985–1987 1988 1988–1990 1990–1992 1992–1996 1996–1997 1997–1998 1998 1998–2003 |  OTEC  ASC Linguère  Entente Tice  Bastia  Le Mans  Gueugnon  Metz  Châteauroux  Al-Wahda  Gueugnon |    54 (22) 40 (6) 137 (58) 24 (6) 18 (3)  113 (39) |
Maajoukkue
| 1987–2002 |  Senegal | 36 (14) |
Valmennusura
2005–2006 2007–2009 2009–2012 2013 2013–:  Senegal (apuv.)  ASC Linguère  Senegal  Kaloum Star  Horoya AC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Senegal.Miesten jalkapallo.AM-kilpailut  | Maa:   Senegal> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Mali 2002 | Jalkapallo |  |
Amara Traoré (s. 25. syyskuuta 1965 Saint-Louis) on senegalilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän on toiminut vuodesta 2013 lähtien guinealaisen Horoya AC:n päävalmentajana.