stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Foinikialaiset
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Foinikialaiset Wikimedia Commonsissa
Phoenicians, Greeks, and Carthaginians Eric Solsten, ed. Portugal: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1993.
The Phoenicians Thomas Collelo, ed. Lebanon: A Country Study. Washington: GPO for the Library of Congress, 1987.
Väinö Forsberg

Väinö Ilmari Forsberg
Väinö Ilmari Forsberg (19. tammikuuta 1895 Turku – 2. lokakuuta 1966) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat kauppias Kristian Forsberg ja Anna Söderholm. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Edith Alice Nyströmin kanssa.
Opinnot

Hän kävi viisi luokkaa Turun suomalaista reaalilyseota ja suoritti seitsemännen luokan yksityisesti Käkisalmen yhteiskoulussa vuonna 1924. Suojeluskuntain päällystökoulussa järjestetyille taktiikan soveltamiskursseille hän osallistui vuonna 1927, Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1929 ja suojeluskuntain komentajakurssin vuonna 1931. Forsberg oli ammatiltaan konttoristi.
Jääkärikausi

Forsberg liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 3. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 3. komppaniaan, Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen, asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa sekä Aa-joen talvitaisteluissa, josta hänet siirrettiin 1. konekiväärikomppaniaan 1. marraskuuta 1917.
Suomen sisällissota

Forsberg astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin konekiväärikomppaniaan, missä joukko-osastossa otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella sekä sotatoimiin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalan taistelussa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Forsberg palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta myöhemmin muodostettiin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2 ja edelleen Savon jääkärirykmentti. Hän toimi joukkueenjohtajana 2. konekiväärikomppaniassa, komppanianpäällikön tehtävät hän vastaanotti 2. helmikuuta 1920. Hänet nimitettiin päälliköksi vuonna 1927 muodostettuun Savon prikaatiin 2. pataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen 24. toukokuuta 1928 ja sijoitettiin Viipurin suojeluskuntapiirin 15. alueen päälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. syyskuuta 1933 Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi, Suojeluskuntain päällystökouluun hänet nimitettiin opettajaksi l. kesäkuuta 1934 ja Yleisesikunnan sotilastarkastajaksi hänet nimitettiin 18. kesäkuuta 1937.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Forsberg osallistui toimisto- ja osastopäällikkönä Kotijoukkojen esikunnassa. Jatkosotaan hän osallistui aluksi samoissa tehtävissä kuin talvisodassa ja myöhemmin hänet komennettiin päälliköksi Jalkaväen koulutuskeskus 1:een, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1942 saakka, jonka jälkeen hänet siirrettiin toimistopäälliköksi Kotijoukkojen esikuntaan, josta hänet siirrettiin maaliskuussa vuonna 1943 Jalkaväkirykmentti 48:n  (JR 48) komentajan apulaiseksi ja myöhemmin hänet nimitettiin rykmentin komentajaksi. Vuonna 1944 hänet siirrettiin Suojeluskunnan päällystökouluun johtajaksi, missä tehtävässä hän toimi aina Suojeluskuntajärjestön lakkauttamiseen saakka. Jatkosodassa hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Forsberg toimi Kainuun sotilaspiirin komentajana vuoteen 1945 saakka, jolloin hänet komennettiin Tuusulan sotilaspiirin komentajaksi (nimi myöhemmin Pohjois-Uudenmaan sotilaspiiri). Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1955. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Luottamustoimet

Käkisalmen ampumaseuran puheenjohtajana Forsberg toimi vuonna 1927. Suojeluskuntajärjestön kunnialautakunnan jäsenenä hän toimi vuonna 1939, Etelä-Hämeen sotilasläänin esikunnan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana hän toimi vuonna 1947. Suojeluskuntain historiateoksen julkaisutoimikunnan sihteerinä hän toimi osien 1 ja 2 aikana.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 10. huhtikuuta 1918  vääpeli 7. toukokuuta 1918  Vänrikki 31. heinäkuuta 1919  Luutnantti 6. joulukuuta 1920  Kapteeni 16. toukokuuta 1924  Majuri 1. maaliskuuta 1929  Everstiluutnantti 16. toukokuuta 1938  Eversti 31. elokuuta 1943 |      |  Vapaudenristi 1. lk  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan 1. lk. ritarimerkki  Suojeluskuntajärjestön rautainen ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Ruotsin Maanpuolustusyhdistysten keskusliiton kultainen ansiomerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Kinky Friedman

Kinky Friedman.
Richard S. "Kinky" Friedman (31. lokakuuta 1944 Chicago – 27. kesäkuuta 2024 Medina, Texas) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kirjailija ja poliitikko. Hän oli vuonna 2006 sitoutumaton ehdokas Teksasin kuvernööriksi ja sai 12,6 % äänistä. Hän aikoi olla ehdolla myös vuoden 2010 kuvernöörinvaaleissa, mutta jätti kampanjansa kesken pyrkiäkseen maatalouskomissaariksi.
Friedman syntyi juutalaiseen perheeseen. Hän oli lapsuudestaan saakka kiinnostunut musiikista ja shakista.
Friedman perusti 1970-luuvn alussa satiirisen country-yhtyeen Kinky Friedman and The Texas Jewboys. Friedman provosoi musiikillaan, ja yhtyeen kappale ”Get Your Biscuits in the Oven and Your Buns in the Bed” pilkkasi feminismiä. Friedman sai National Organization for Womenilta ”Vuoden sovinistisika” -tittelin.
Friedmanin tunnetuin albumi on vuonna 1973 julkaistu debyytti Sold American. Hänen tunnetuimpiin lauluihinsa kuuluu cover Chinga Chavinin ”Asshole from El Pasosta”. Hän esiintyi myös yhdessä Bob Dylanin kanssa ja vieraili lokakuussa 1976 Saturday Night Live -show’ssa.
Friedman julkaisi useita albumeita, jotka saivat kulttimainetta. Niiden myynti oli kuitenkin heikkoa, ja Friedman siirtyi kirjailijaksi. Hän kirjoitti useita salapoliisiromaaneja ja sijoitti kirjoihin usein itsensä. Dekkarien pääosassa on New Yorkin Vandam Streetillä asuva Kinky Friedman, sivuhenkilöinä on useita Friedmanin todellisia ystäviä.lähde? Hänen teoksiaan olivat muun muassa Elvis, Jeesus ja Coca-Cola ja Vyötiäisiä ja vanhoja pitsejä. Friedmanista tuli vuonna 2001 myös Texas Monthly -lehden kolumnisti. Hän kirjoitti Texanist-kolumnissaan mustaa huumoria sekä slapstickiä paatoksellla. Friedmanilla oli myös oma sikarituoteperheensä.
Friedman pyrki kahdesti Texasin kuvernööriksi. Hänen vuoden 2006 värikäs kampanjansa sai laajaa huomiota, mutta hän jäi silti vaaleissa neljänneksi.
Suomennetut teokset

Elvis, Jeesus ja Coca-Cola, suomentanut Väinö Antero. Helsinki: Loki-Kirjat, 1996 ISBN 952-9646-85-2
Vyötiäisiä ja vanhoja pitsejä (Armadillos & old lace), suomentanut Jari Niittylä. Helsinki: Jalava, 1996 ISBN 951-887-082-9
Herra varjele John Waynea, suomentanut Jari Niittylä. Helsinki: Loki-Kirjat, 2001 ISBN 952-9646-29-1
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Frontteatern

Frontteatern oli yksi kuudesta  jatkosodan aikaisesta niin sanotusta sotateatterista ja lajinsa ainoa  ruotsinkielinen laitos. Teatteri avattiin juhannusaattona 1943 Šemenskin kylässä Syvärinjoen eteläpuolella, aluksi Aunuksen Teatterin alaosastona, josta se itsenäistyi maaliskuussa 1944. Frontteatern oli pitkälti kahden teatteriammattilaisen, Bjarne Commondtin ja Einar Englundin luomus. Aunuksen Teatterin johtajan Rafael Steniuksen avulla he saivat JR 61:n komentajan, everstiluutnantti Alpo K. Marttisen innostumaan teatteriajatuksesta. Avajaisnäytäntönä oli huvinäytelmä En smula kärlek. Teatteri vieraili muun muassa Petroskoissa, Aunuksessa ja Karhumäessä. Kun JR 61 siirrettiin reservilepoon, myös Frontteatern siirtyi sen mukana Koskenalan seudulle. Frontteaternin viimeinen näytös annettiin jatkosodan viimeisinä päivinä, 29. elokuuta 1944.
Lähde

Eteläpää, Heikki: "Jees Teatteria!" – sanoi vääpeli Ryhmy, 2002 Heikki Eteläpää ja Edita Publishing Oy, ISBN 951-37-3550-8
Freestyle (yhtye)

| Freestyle> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1980–1983
Tyylilaji:  elektroninen musiikki, pop-musiikki
Kotipaikka:  Ruotsi
Jäsenet:  Tommy Ekman   Christer Sandelin   Gigi Hamilton   Joakim Hagleitner   Anders Uddberg   Diane Corinne Söderholm  
Levy-yhtiö:  Sound of Scandinavia   Warner Music Sweden  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Freestyle oli lyhytikäinen ruotsalainen yhtye 1980-luvun alussa. Yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon kuului Tommy Ekman, Christer Sandelin, Gigi Hamilton, Joakim Hagleitner, Anders Uddberg ja Kayo. Kayo lähti yhtyeestä ennen sen läpimurtoa ja hänet korvasi Diane Corinne Söderholm. Yhtyeen kuuluisimpia hittejä ovat karaokepiireissäkin tunnetuksi tullut "Vill ha dej" sekä "Fantasi", "Ögon som glittrar" ja "Rider omkring". "Vill ha dej" (kirjoitetaan myös muodossa "Vill ha dig") oli Ruotsin singlelistan kärjessä viisi perättäistä viikkoa ja sen versioi vuonna 1998 myös toinen ruotsalainen artisti, Drömhus. Freestyle hajosi vuonna 1983, ja Tommy Ekman, Christer Sandelin ja Gigi Hamilton perustivat yhtyeen Style.
Vuonna 2009 Freestylen albumi Fantasi (1981) pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Diskografia > Albumit

Fantasi (1981) #1
Modiga Agenter (1982) #13
10 (1990) #47
Diskografia > Kokoelmat

Guldkorn-Den Kompletta Samlingen (1998) #2
Golden Hits/2CD (1998)
Diskografia > Singlet

Take Me Home (1980)
Running Away (1980)
Vill Ha Dej/I Want You (1980) #1
Fantasi (1981) #13
Rider Omkring (1981)
Nära Dej (1981)
Bubblar (1981)
Är Det Värt... (1981)
One More Ride/Fantasy (1981)
Ögon Som Glittrar (1982) #3
Att Leka Med Känslor (1982)
Modiga Agenter/Vill Du Ha En Del Av Min Sommar (1982) #13
Mission Impossible/Hard To Handle (1982)
Fingers In Motion (1983)
Musiken Gör Mig Vild/Nattens Dockor (1983)
Fantasi/10 (1991)
C&N Medley '98/DJ Promotion (1998)
Fantasi '98 (1998) #37
Ögon Som Glittrar '98 (1998)
FV103 Spartan

Kuvan FV103 Spartan-vaunu YK:n IFOR-operaatiossa.
FV103 Spartan on brittiläinen panssarivaunu, joka on FV101 Scorpionin muunnelma ja otettiin Britannian armeijan käyttöön vuonna 1978. Vaunun valmistaja on Alvis Vickers-yhtiö. FV103 Spartan on omamassaltaan (8 172 kg) keskiluokan panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo. Miehistön määrä oli 3+4 henkeä. Aseistuksena FV103 Spartanissa on 1x 7,62 mm konekivääri sekä 1x Milan-panssarintorjuntaohjuksen ampumalaite.
Vaunulla saatettiin kuljettaa pioneerien rynnäkköhyökkäysryhmiä sekä Stinger -ilmatorjuntaohjusryhmiä toimintakohteeseensa. Vaunuun voidaan nostaa kelluntasuojat, jotka tekevät siitä uintikykyisen. Vuoden 1995 päättyessä oli FV103 Spartan- miehistönkuljetusvaunuja valmistettu 960 vaunuyksilöä.
The Freethinker

The Freethinker on brittiläinen sekulaarihumanistinen aikakauslehti, jonka perusti G. W. Foote vuonna 1881. Se on maailman vanhin edelleen ilmestyvä niin sanottua vapaa-ajattelua kannattava julkaisu. Lehden päätoimittaja on vuodesta 1998 ollut Barry Duke.
Lehden linja on aina ollut ateistinen ja uskonnonvastainen. Vaikka lehti on ollut suurimman osan historiastaan läheisessä yhteydessä National Secular Societyyn (NSS:n puheenjohtajat ja pääsihteerit ovat usein toimineet Freethinkerin päätoimittajina), lehti on itsenäinen eikä ole koskaan ollut NSS:n julkaisema.
Osaksi The Freethinker -lehdessä joulunumerossa 1882 julkaistujen uskonnonvastaisten pilapiirrosten vuoksi Foote tuomittiin jumalanpilkasta vuoden vankeuteen ja pakkotyöhön.
Päätoimittajat

The Freethinker -lehden päätoimittajat vuodesta 1881 alkaen:
G. W. Foote, 1881–1915 (Footen vankeuden aikana vuonna 1883 lehteä toimitti Edward Aveling)
Chapman Cohen, 1915–1951
F. A. Ridley, 1951–1954
Komitea, johon kuuluivat F. A. Hornibrook, Bayard Simmons ja G. H. Taylor 1954–1957?
Colin McCall tuli Simmonsin tilalle 1957 ja päätoimittajaksi 1965
David Tribe, 1966–1966
Kit Mouat, 1966–1967
David Collis, 1967
Karl Hyde, marraskuu 1967 – elokuu 1968
David Reynolds, 1968–1970
William McIlroy, 1970–1971
Nigel Sinnott, 1972–1973
Christopher Morey, 1973–1974
William McIlroy, 1975–1976
Jim Herrick, 1977–1981
William McIlroy, 1981–1993
Peter Brearey, 1993–1998
Barry Duke, 1998–
Kirjallisuutta

Herrick, Jim (1982). Vision and Realism: A Hundred Years of The Freethinker. London: GW Foote & Co. ISBN 0-9508243-0-5
Marsh, Joss (1998). Word crimes: blasphemy, culture, and literature in nineteenth-century England. University of Chicago Press. ISBN 0-226-50691-6
Aiheesta muualla

The Freethinker -lehden kotisivut
FV105 Sultan

YK:n IFOR-joukkojen käytössä ollut Alvis FV105 Sultan.
FV105 Sultan on brittiläinen panssarivaunu, jota on käytetty komentovaununa. Sen panssarointi on alumiininen. FV105 kuuluu kokonaiseen Alvis Vickersin tekemään vaunuperheeseen, jonka ensimmäinen malli oli FV101 Scorpion. Vaunutyypissä on niin kutsuttu NBC-suojaus joukkotuhoaseita vastaan. Vaunun aseistuksena toimii 1x 7,62 mm konekivääri.
Radiotila, työskentelytila sekä karttapöytä sijaitsevat miehitykseltään kolmihenkisen vaunun takaosassa. Varsinkin luukut suljettuina (NBC-tilassa), oli ahdas vaunutila jokseenkin hankalalta tuntuva työtila taistelua johtaville upseereille. Matkapahoinvointi oli tällaisessa työskentelytilassa hyvin yleinen vaiva.
Fred (piirtäjä)

| Fred |
| --- | --- |
 Fred (1973)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Frédéric Othon Théodore Aristidès
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1931
Kuollut: 2. huhtikuuta 2013 (82 vuotta)
Frédéric Othon Théodore Aristidès, taiteilijanimeltä Fred, (5. maaliskuuta 1931 – 2. huhtikuuta 2013) oli ranskalainen sarjakuvapiirtäjä, jonka tunnetuin sarjakuvahahmo on Filemon.
Pariisissa syntynyt Aristidès oli kreikkalaisten siirtolaisten lapsi. Hän aloitti uransa parikymppisenä ja sai ensimmäisen sarjakuvansa julkaistuksi 1954 Zéro-sarjakuvalehdessä, ja jo seuraavana vuonna hänen piirtämiään sarjakuvia julkaistiin monissa ulkomaisissa lehdissä. Vuonna 1960 hän perusti Georges Bernierin ja François Cavannan kanssa pilalehden Hara-Kiri. Hän oli lehden taiteellinen johtaja ja vastasi 60 ensimmäisestä kannesta. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksia muille piirtäjille, kuten Jean-Claude Mézières'lle, Lorolle, Georges Pichard'lle, Hubucille, Mic Delinx'lle ja Alexisille.
Frediltä on suomennettu neljä sarjakuva-albumia, joista yhdestä on tehty kaksi suomennosta. Otava on julkaissut niistä kolme 1970-luvulla, WSOY kaksi 1990-luvun alussa.
Filemon

Fredin tunnetuin sarjakuva Philémon syntyi 1965. Se oli 15 sivun mittainen tarina, jonka hän teki Spiroulle, joka kuitenkin hylkäsi sen. René Goscinny pyysi saada julkaista sen Pilotessa, ja Fred lupasi sillä ehdolla, että saisi itse tehdä piirrokset. Goscinny suostui, ja Filemonin ensimmäinen seikkailu Le mystère de la clairière des trois hiboux ilmestyi sarjakuvana Pilotessa.
Helmikuussa 2013 ilmestyi uusi albumi Le train où vont les choses. Se oli ensimmäinen Filemon pitkään aikaan, sillä viimeiseksi tarkoitettu Le diable du peintre, ilmestyi 1987. Vuonna 2011 ilmestyi juhlajulkaisu retrospektiivi Fred, L'Histoire d'un conteur éclectique.
Aristidès asui Puiseux-le-Hauberger'ssa mutta siirtyi terveyden heikennyttyä hoitokotiin.
Palkinnot ja tunnustukset

Aristidès sai uransa aikana useita palkintoja.
Grand prix de la ville d'Angoulême, 1980
Suomennetut albumit

Filemon ja A:n haaksirikkoinen; suom. Jorma Kapari. Otava, 1974
Filemon ja riippuva linna; suom. Jukka Kemppinen. Otava, 1975
Filemon ja villi piano; suom. Jorma Kapari. Otava, 1975
Kolmen pöllön aukean arvoitus; suom. Jukka Heiskanen. WSOY, 1992.
A:n haaksirikkoinen; suom. Jukka Heiskanen. WSOY, 1993.
Filemon – Epäuskoisen retki (Alkuteos Philémon – Le voyage de l’incrédule, suom. Jukka Heiskanen) Story House Egmont, 2022. ISBN 9789523344495
Aiheesta muualla

Fredin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Adrian Frutiger

Adrian Frutigerin suunnittelemia kirjaintyyppejä.
Adrian Frutiger (24. toukokuuta 1928 Unterseen, Bernin kantoni – 10. syyskuuta 2015 Bremgarten, Aargau) oli sveitsiläinen kirjainmuotoilija. Hän opiskeli taideteollisuusoppilaitoksessa Zürichissä, mutta asui ja työskenteli pitkään Pariisissa. Frutiger toimi kirjainsuunnittelijana Deberny & Peignot -kirjasinvalimossa, jossa hän suunnitteli muun muassa tunnetun Univers-kirjaintyypin. Hänen uransa aikana kirjainsuunnittelussa ja painotekniikassa tapahtui monia teknisiä mullistuksia. Frutiger oli sekä teknisesti että taiteellisesti lahjakas, ja hän olikin yksi aikansa monipuolisimmista kirjainmuotoilijoista. Deberny & Peignotilla hän tutustui Lumitypeen, yhteen ensimmäisistä valolatomakoneista. Frutigerista tuli valoladonnassa käytettävien kirjainlajien suunnittelun uranuurtaja, ja hänen myötävaikutuksellaan kirjasinvalimon vanhat metallikirjasintyypit muunnettiin valoladontaan sopiviksi. Frutiger suunnitteli myös aivan uusia kirjaintyyppejä valolatomakoneille. Frutigerin Univers julkaistiin sekä valoladontaversiona että metallikirjakkeina, ja kirjaintyypistä tuli nopeasti erittäin suosittu. Univers otettiin käyttöön muun muassa Pariisin Orlyn lentokentän opasteissa sekä Münchenin olympialaisten viestintämateriaaleissa. Vuonna 1968 Frutiger kehitti OCR-B-standardin, joka on käytössä optisissa lukijoissa. Frutiger työskenteli Deberny & Peignotin lisäksi suunnittelijana myös Linotypelle. Frutigerille kirjainten luettavuus oli suunnittelussa aina etusijalla.
Vuonna 1992 Frutiger muutti vaimonsa Simonen kanssa takaisin synnyinmaahansa Sveitsiin, Bremgarteniin. Hän kuoli siellä vuonna 2015.
Adrian Frutigerin suunnittelemia kirjaintyyppejä

Avenir
Egyptienne F
Frutiger
Frutiger Capitalis
Herculanum
Linotype Didot
Meridien
OCR-B Regular
Ondine
Rusticana
Serifa
Univers
Univers Next
Vectora
Zurich
Frombork

| Frombork saks>  Frauenburg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Frombork
 Koordinaatit: 54°21′N, 19°41′E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Warmia-Masuria
Piirikunta:  Braniewo
Perustettu:  1200-luvulla
Kaupunkioikeudet:  1310
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7.59 km²
Väkiluku (2014):  2 467
 – Väestötiheys:  325 as./km²
 
 http://www.frombork.pl/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Frombork (saks. Frauenberg) on noin 2 500 asukkaan kaupunki Pohjois-Puolassa Veikselinhaffin rannalla. Kaupunki sijaitsee Braniewon piirikunnassa, Warmia-Masurian voivodikunnassa.
Tähtitieteilijä Nikolaus Kopernikus eli kaupungissa 1500-luvun alussa, ja sai siellä valmiiksi
kuuluisan heliosentrisen teorian, jonka hän myöhemmin julkaisi teoksessaan De revolutionibus orbium coelestium. Kaupungissa sijaitsee nykyään Kopernikuksen museo, jossa on näytteillä muun muassa Kopernikuksen käyttämiä tutkimusvälineitä. Arkeologit löysivät vuonna 2005 Nikolai Kopernikuksen haudan kaupungissa sijaitsevasta goottilaisesta tuomiokirkosta. Löytö varmistettiin todeksi DNA-testillä vuonna 2008. Monet kaupungin vanhat asuinrakennukset ovat merkittäviä nähtävyyksiä. Kaupungissa järjestetään vuosittain elokuussa kansainväliset urkumusiikkifestivaalit.
Ystävyyskaupungit

Sucha Beskidzka, Puola
Kazlų_Rūda, Liettua
Mjadzel, Valko-Venäjä
Svetlyi, Venäjä
Szypliszki, Puola
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frombork Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset verkkosivut (puolaksi), (englanniksi), (saksaksi)
Filippiinien historia

n
k
Filippiinien saariryhmän aluetta ovat alun perin asuttaneet australo-melanesialaiset kansanryhmät, jotka saapuivat alueelle Aasian mantereelta maasiltaa pitkin. Noin 5 000–2 000 vuotta sitten alueelle muutti malaijeja ja alkuperäisasukkaat muuttivat heidän tieltään saarten sisäosiin. Filippiinien saariston malaijit kävivät kauppaa Malaijien saariston ja Intian suunnasta tulleiden muslimikauppiaiden kanssa, mikä vauhditti islamin leviämistä. Suurin osa nykyisen Filippiinien alueen asukkaista kääntyi islamin uskoon 1200-luvulla.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Filippiineille saapui tutkimusmatkailija Fernão de Magalhãesin johtama espanjalainen retkikunta vuonna 1521. Magalhães ja osa hänen retkikuntansa miehistöstä saivat surmansa taistelussa Mactanin saarella, mutta osa retkikunnasta selvisi takaisin Espanjaan. Espanjan kuningas Filip II lähetti Filippiineille toisen retkikunnan, joka valloitti saaret Espanjan alaisuuteen vuonna 1565. Maa nimettiin kuningas Filip II:n mukaan Filippiineiksi.
Espanjan siirtomaavalta Filippiineillä kesti 333 vuotta. Espanjalaiset tekivät Manilasta Filippiinien pääkaupungin, ja Manilasta kehittyi espanjalaisille tärkeä Kaakkois-Aasian kaupan keskus. Filippiineillä sallittiin maanomistus vain espanjalaisille tilallisille ja paikallisväestö joutui usein pakkotyöhön, mikä kasvatti siirtomaavallan vastustusta.
Filippiinien kansallismieliseen katipunan-liikkeeseen kuuluneet järjestivät kansannousun Emilio Aguinaldon johdolla vuonna 1896. Espanjalaiset kukistivat kansannousun, mutta kaksi vuotta myöhemmin Yhdysvallat sai Filippiinit haltuunsa Espanjan ja Yhdysvaltain välisessä sodassa. Sodan päätyttyä Yhdysvallat ja Espanja tekivät rauhansopimuksen, jonka mukaan Yhdysvallat osti Filippiinit Espanjalta 20 miljoonan dollarin korvausta vastaan.
Yhdysvallat tuki Filippiinien kansallismielisiä kapinassa Espanjaa vastaan, mutta tuki loppui kun maa siirtyi Yhdysvaltain hallintaan. Aguinaldo julisti Filippiinit itsenäiseksi, mutta se ei sopinut Yhdysvalloille, vaan Filippiineistä tehtiin Yhdysvaltain siirtomaa. Filippiiniläiset kansallismieliset vastustivat siirtomaahallintoa ja tilanne kärjistyi sissisodaksi Yhdysvaltain miehitystä vastaan.
Filippiinejä alettiin valmistella itsenäisyyttä varten 1930-luvulla, jolloin maalle myönnettiin autonomia. Japani valtasi Filippiinit toisen maailmansodan aikana, ja maahan nimitettiin japanilaismyönteinen nukkehallitus. Sodan jälkeen maa palasi Yhdysvaltain hallintaan ja Filippiinit itsenäistyi vuonna 1946.
Ferdinand Marcos nousi maan presidentiksi vuonna 1965 ja hän johti maata diktatuurin suuntaan. Hänen diktatuuriaan vastustettiin yhä laajemmin ja oppositiojohtaja Benigno Aquinon salamurhan jälkeen hänet syrjäytettiin vallankaappauksella vuonna 1986.
Esihistoria

Filippiinien saariston ensimmäiset asukkaat olivat aetoja, joiden epäillään saapuneen alueelle Aasian mantereelta noin 25 000 vuotta sitten. Aetat olivat negriittejä, joiden saapuessa saaristosta oli maayhteys nykyisen Kiinan ja Malesian alueelle. Viimeisimmän jääkauden jälkeen maayhteys saarille katkesi, ja sen jälkeen ihmiset ovat saapuneet meritietä pitkin nykyisen Kiinan ja Indonesian alueilta. Ensimmäiset asukkaat järjestäytyivät barangay-nimisiksi kyliksi, joita johti datu. Kyläyhteisöissä eli noin 30–100 hengen yhteisö, jotka muodostuivat suvuista. Usein eri barangay-yhteisöt nahistelivat keskenään ja yhteistyö kylien välillä oli harvinaista.
Noin vuonna 200 eaa. alueelle saapuivat malaijit. He harjoittivat saaristossa maanviljelystä ja he hallitsivat metallien työstämisen ja kankaiden kudonnan. Malaijien painostuksesta aetat väistyivät vähitellen heidän tieltään syrjäisemmille vuoristoalueille.