stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kythera (kaupunki)
Maantiede

Kytheran kaupunki sijaitsi samannimisellä saarella, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan etelärannikon ja sen itäisimmän niemenkärjen Malean niemen edustalla. Saari luettiin klassisella kaudella usein osaksi Lakoniaa, koska se oli Spartan vallassa ollutta aluetta. Thukydides tosin vaikuttaa lukeneen Lakoniaan vain mantereen puoleiset alueet.
Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyisin nimellä Palaiókastro tunnettu kukkula 10 stadioninmittaa eli noin 1,8 kilometriä sisämaahan saaren itärannikosta. Rannikolla sijaitsi kaupungin satama nimeltä Skandeia (Σκάνδεια), jonka jo Homeros ja myöhemmin sekä Thukydides että Pausanias mainitsevat. Se sijoitetaan nykyiseen Palaiópoliin, joskin aiemmin sitä on sijoitettu myös nykyiseen Avlémonasiin, jossa on suojaisa joskin pieni luonnonsatamalahti. Ksenofon mainitsee rannikolla paikan nimeltä Foinikus (Φοινικοῦς), mikä viittaa selvästi foinikialaisten aiempaan läsnäoloon saarella, ja saattaa olla sama paikka.
Thukydideen ja Pausaniaan kuvaukset saaren yläkaupungista ja satamista ovat kuitenkin keskenään ristiriitaisia. Thukydides mainitsee saarella kolme paikkaa: ne olivat Skandeia sekä kaksi Kytheran kaupunkia, joista toinen oli rannikolla ja toinen sisämaassa. Skandeiasta hän käyttää ilmaisua ”rannikon kaupunki, jota kutsutaan Skandeiaksi” (ἡ ἐπὶ θαλάσσῃ πόλις, Σκάνδεια καλουμένη, hē epi thalassē polis, Skandeia kalūmenē). Kaksi muuta olivat ”kytheralaisten rannikkokaupunki” (ἡ ἐπὶ θαλάσσῃ πόλις τῶν Κυθηρ́ων, hē epi thalassē polis tōn Kytherōn) ja ”yläkaupunki” (ἡ ἄνω πόλις, hē anō polis). Tämä on kuitenkin suorassa ristiriidassa Pausaniaan todistuksen kanssa, sillä hän kutsuu rannikkokaupunkia Skandeiaksi ja sisämaan kaupunkia Kytheraksi. Tälle ristiriidalle ei ole tyydyttävää selitystä.
Kytheran poliksen haltuun kuulunutta aluetta kutsuttiin nimellä Kythēria (Κυθηρία). Siihen kuului koko Kytheran saari, 262 neliökilometriä, eikä saarella ollut muita poliksia. Saaren suurin pituus pohjois-eteläsuunnassa on noin 30 kilometriä ja suurin leveys itä-länsisuunnassa noin 18 kilometriä. Saari on hyvin vuoristoinen ja siellä on vain vähän tasaisempaa viljelymaata. Sen vuoret ovat Peloponnesoksen vuorten jatkeita, ja muodostivat yhdessä Kreetan kanssa Aigeianmeren luoteis- ja etelärajan. Kytheran pohjoiskärki Platanistoksen niemi oli noin 40 stadionin päässä Peloponnesoksen etelärannikon Onugnathoksen niemestä (nyk. Elafónisoksen saari), josta matkaajat yleensä ylittivät meren Kytheralle. Plinius vanhempi sanoo Kytheran olleen viiden roomalaisen mailin päässä Malean niemestä, mutta hän tarkoittaa ilmeisesti Onugnathosta, koska saaren etäisyys Maleasta on paljon suurempi.
Kytheran sijainti oli keskeinen merenkulun kannalta: Se oli Aigeianmereltä ja Foinikiasta länteen päin purjehdittaessa saaristoisen alueen viimeinen saari, jonka jälkeen alkoi laaja avomeri, ja toisaalta se oli lännestä päin tultaessa ensimmäinen turvapaikka vaarallisen Tainaronin niemen kiertämisen jälkeen. Samalla saaren kautta kulki luonnollinen pohjois-eteläsuuntainen purjehdusreitti Kreikasta Kreetalle ja Pohjois-Afrikkaan. Saari tuotti erityisesti viiniä ja hunajaa.
Historia > Esihistoria ja mytologia

Kytheran saari on ollut asuttu neoliittisella kaudella viimeistään 5000-luvulla eaa. Asutus laajeni selvästi 3000-luvulla eaa. Kythera tuli osaksi minolaista kulttuuria 2000-luvulla eaa. ja mykeneläistä kulttuuria 1400-luvun eaa. lopulla. Nimi Kutira tunnetaan egyptiläisistä lähteistä Amenhotep III:n ajalta noin vuodelta 1400 eaa.
Myöhemmin noin 1100 eaa. lähtien foinikialaisilla oli Kytheralla asutus, joka toimi heidän purppurankalastuksensa keskuksena Lakonian rannikolla. Siksi saaren sanottiin saaneen nimensä Kytheroksesta, Foiniksin pojasta. Saaren toisiksi nimiksi mainitaan purppuraan viittaavat Porfyrusa ja Porfyris. Foinikialaiset saattoivat tuoda Kytheralle syyrialaisen Afrodite-jumalattaren kultin, joka levisi saarelta muualle Kreikkaan. Siksi kreikkalaisessa mytologiassa ainakin Hesiodoksella Kythera oli paikka, johon jumalatar ensimmmäisenä rantautui synnyttyään meren vaahdosta. Kreikkalaisilla ja latinalaisilla runoilijoilla Kythera esiintyy usein yhtenä Afroditen suosikkipaikoista, ja Kythereia on yksi hänen yleisimpiä epiteettejään. Homeroksen Iliaassa Kythera on kahden akhaijisoturin, Amfidamaan ja Lykofronin, kotipaikka.
Historia > Arkaaiselta roomalaiselle kaudelle

Peloponnesoksen doorilaisvalloituksen jälkeen Kythera, samoin kuin koko Lakonian itärannikko, kuuluivat Argokselle. Viimeistään 500-luvun eaa. puolivälissä saari tuli Spartan alaisuuteen. Tämän jälkeen kytheralaiset olivat osa Lakoniaa ja asemaltaan Spartan perioikkeja. Thukydides sanoo kytheralaisten olleen doorilaisia ja Spartan siirtokuntalaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kythērios (Κυθήριος).
Spartalaiset pitivät Kytheraa tärkeänä, koska se oli hyödyllinen Egyptiin ja Pohjois-Afrikkaan suuntautuneen kauppamerenkulun kannalta, ja sen hallinta suojasi Lakonian rannikkoa hyökkäyksiltä. Spartalaiset pitivät saarella varuskuntaa ja lähettivät sinne vuosittain virkamiehen nimeltä kytherodikēs (κυθηροδίκης). Spartalainen Khilon, joka luettiin Kreikan seitsemän viisaan joukkoon, piti Kytheran läheisyyttä niin vaarallisena, että toivoi sen uppoavan mereen. Spartan karkotettu kuningas Demaratos taas neuvoi Kserksestä valtaamaan saaren, jotta voisi sieltä hyökätä Lakoniaan.
400-luvun eaa. jälkipuolen peloponnesolaissodassa kytheralaiset toimivat osana Spartan joukkoja ja puolustivat Lakonian etelärannikkoa. Khilonin pelot toteutuivat, kun Nikiaan johtamat Ateenan ja sen liittolaisten joukot valloittivat Kytheran vuonna 424 eaa. Nikias purjehti Kytheralle 60 kolmisoudulla, jotka valtasivat ensin Skandeian ja sitten yläkaupungin. Saarelta ateenalaiset tekivät toistuvia hyökkäyksiä Lakonian rannikolle.
Ateeenalaiset liittivät Kytheran johtamaansa Deloksen meriliittoon ja laittoivat sen maksamaan neljän talentin suuruista veroa, mutta kaupunki ei esiinny liiton verotusluetteloissa. Vuoden 421 eaa. Nikiaan rauhassa sovittiin Kytheran palauttamisesta spartalaisille. Kytheralaiset osallistuivat kuitenkin ateenalaisten Sisilian sotaretkeen, joten kaupunki vaikuttaa olleen ateenalaisten hallussa ainakin vielä vuonna 413 eaa. 400-luvulla eaa. elänyt dithyrambirunoilija Filoksenos oli kotoisin Kytheralta.
Vuonna 393 eaa. Kythera tuli jälleen ateenalaisten haltuun, kun Farnabazos ja Konon valtasivat sen Knidoksen taistelun jälkeen. Sinne jätettiin ateenalainen varuskunta, jonka komentajana toimi Nikofemos. Kytheran valtiomuoto oli mukana Aristoteleen koulukunnan kokoelmassa 158 kaupungin valtiomuodot.
Vuonna 195 eaa. Kythera oli jälleen spartalaisten hallussa. Se esiintyy harvoin enää myöhemmän antiikin historiassa. Keisari Augustus antoi vuonna 21 eaa. saaren spartalaiselle Rooman kansalaisuuden saaneelle Eurykleelle eli Gaius Julius Eurycleelle yksityisomaisuudeksi kiitollisuudesta hänen avustaan Aktionin taistelussa. Keisari Hadrianus palautti 100-luvulla jaa. saaren spartalaisille. Kristinusko tuli Kytheralle viimeistään 300-luvulla. Sen tuloon saarelle liitetään siellä marttyyrikuoleman kärsinyt Elesa Kytheralainen.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Bysanttilaisella kaudella Kythera oli piispanistuin. 600-luvulla keisari antoi saaren paaville, joka puolestaan antoi sen Konstantinopolin patriarkalle. 900–1000-luvuilla saari oli Monemvasian alaisuudessa. Keskiajalla saaren pääkyläksi kehittyi Palaióchora. Saarelle rakennettiin paljon bysanttilaisia kirkkoja ja luostareita. Venetsialaiset saivat Kytheran haltuunsa vuonna 1207. Venetsialaisella kaudella saari tunnettiin nimellä Cerigo, ja sen keskukseksi tuli Chóra, joka on edelleen saaren pääkylä.
Kytheran arkeologisia tutkimuksia suorittivat ensimmäisinä Heinrich Schliemann ja Valérios Stáis vuonna 1887.
Rakennukset ja löydökset

Kytheran akropolis nykyisellä Palaiókastron kukkulalla oli linnoitettu muurein, jotka ajoitetaan arkaaiselle kaudelle. Kukkulalla sijaitsi Afrofite Uranialle omistettu temppeli, jonka Herodotos ja Pausanias mainitsevat. Pausanias kutsuu sitä koko Kreikan vanhimmaksi Afroditelle omistetuksi pyhäköksi. Sen kulttikuva oli puusta ja esitti jumalattaren aseistettuna.
Kukkulan huipulla sijaitsee nykyisin Pyhälle Georgiokselle (Ágios Geórgios) omistettu kirkko. Matalammalla siitä noin 600 metriä itään sijaitsee Pyhän Kosmaksen (Ágios Kosmás) kirkko. Pyhän Kosmaksen kirkon vanhin ydinosa ajoitetaan 500-luvulle, ja sen rakentamisessa on käytetty uudelleen kukkulan antiikin aikaisten rakennusten kiviä ja pylväänosia. Kirkon sisällä on neljä doorilaista pylvästä. Schliemannin mukaan kaksi niistä on alkuperäisellä paikallaan, jolloin kirkko olisi tehty suoraan jonkun temppelin paikalle. Pylväät on tehty yhdestä kivestä, mikä ajoittaa temppelin arkaaiselle kaudelle. Yksi kirkon kamanakivistä on tehty antiikin aikaisesta arkkitraavista. Kirkon itäpäässä on kaksi apsista, mikä voi viitata siihen, että se oli omistettu pyhille palkattaparantajille Kosmakselle ja Damianokselle yhdessä.
Afroditen temppelin tarkkaa paikkaa ei ole yrityksistä huolimatta pystytty osoittamaan varmuudella. Se sijoitetaan usein Pyhän Kosmaksen kirkon paikalle tai lähelle, joskus taas kirkkojen välisellä alueella olevalle tasanteelle. Toisaalta Pyhän Georgioksen kirkon länsipuoliselta tasanteelta on löydetty jollekin naispuoliselle jumaluudelle omistetun pyhäkön perustukset. Löytöjen perusteella se vaikuttaa olleen käytössä 700-luvulta eaa. hellenistiselle kaudelle saakka.
Kastrín läheltä saaren kaakkoisosasta on löydetty minolaisaikainen asutus, joka sai alkunsa EM I–II -kausilla. Sen loppuvaiheen keramiikka on mykeneläistä. Kastrákista taas on tehty varhaishelladisen kauden EH I–II löytöjä.
Saarelta tehtyjä esinelöytöjä on Kytheran arkeologisessa museossa.
Kytheran Palaiópolin rantaa, vasemmalla Avlémonasin kylä satamalahtineen. Alueella sijaitsi Kytheran poliksen satama Skandeia.
Venus Cythereia (eli Afrodite Kythereia). Jan Massysin maalaus vuodelta 1561. Taustalla kuvattuna Genovan kaupunki.
Kytheralta löydetty leijonapatsas. Kytheran arkeologinen museo.
Piirroksia Kytheralta tehdyistä antiikin aikaisista löydöksistä, Dimo ja Nicolo Stephanopoli, n. 1800.
Käpykilli

| Käpykilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Alalahko::  Aplocheiloidei
Heimo::  Vaanijat Aplocheilidae
Suku::  Pachypanchax
Laji::  playfairii
Kaksiosainen nimi
 Pachypanchax playfairii  (Günther, 1866) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Käpykilli (Pachypanchax playfairii), vanhalta suomenkieliseltä nimeltään käpykala, on pieni hammaskarppikala, jota pidetään joskus akvaariossa.
Koko ja ulkonäkö

Käpykilli voi kasvaa kymmensenttiseksi. Selkä on kullanruskea, vatsapuoli keltainen, kyljessä rivi punaisia pilkkuja. Lajin nimi tulee siitä, että koiras osaa pörhistää suomunsa käpymäisiksi.
Alkuperä

Käpykilli on endeeminen Seychellien laji.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Käpykilli kiusaa pienempiä kaloja ja voi syödä ne. Koiraat taistelevat joskus reviireistä keskenään. Se viihtyy parhaiten, kun akvaariossa on paljon kasveja ja tummasävyinen sisustus. Kututarkoituksiin pidetään yhdessä yhtä koirasta ja kahta naarasta, jotka poistetaan altaasta pian kutemisen jälkeen, sillä laji syö helposti oman mätinsä.
Vesiolot ja ravinto

Käpykilli syö lihapitoista sekaruokaa. Sopiva lämpötila on 23–25 °C.
Käspaikka

Käspaikka ostettu Äänislinnasta 1942,  Etelä-Karjalan museon kokoelmat.
Käspaikka on karjalainen kodintekstiili, pitkä ja kapea (noin 35 senttimetriä × 250 senttimetriä) pellavasta tehty pyyheliina. Se voi olla koristelematon tai koristeltu kansanuskomuksiin perustuvilla kuvioilla. Arkikäyttöön tarkoitetut käspaikat olivat vaatimattomammin koristeltuja kuin juhlakäspaikat. Venäläisperäiset käspaikat ovat usein karjalaisia käspaikkoja värikkäämpiä ja suurikuvioisempia. Käspaikkoja käytetään nykyään esimerkiksi ikonien koristeena ortodoksisissa kirkoissa ja kodeissa.
Tyypillisimpiä koristetyyppejä käspaikoissa olivat etupistokirjonta eli luotoksittain ompelu, ketjuvirkkaus, ristipistokirjonta sekä revinnäiskoristelu, jota karjalaiset nimittivät nyhennäisompeluksi. 1800-luvun lopulla kangaspuissa kuviointi, punapoiminta, alkoi syrjäyttää ompelukirjontakuviointia. Myös muita koristelumenetelmiä, ei kuitenkaan painokuviointia, on karjalaisissa käspaikoissa käytetty, ja eri kirjontatyylejä voitiin yhdistää samaan käspaikkaan.
Harvinaisimpia käspaikkojen kuviointimenetelmiä on ollut revinnäiskuviointia muistuttava pitsipoiminta, jota on kansankielessä nimitetty myös valkealla langalla poimimiseksi. Tekniikka oli vähällä joutua unohduksiin, mutta sen elvyttivät uudelleen 1940-luvulla Maija Stenij ja  Tyyne-Kerttu Virkki Aunuksessa.
Ortodoksisessa jumalanpalveluksessa on tapana, että piispa pesee kätensä esimerkiksi kahden ponomarin eli alttaripalvelijan avustamana. Toinen kaataa vettä kolmessa erässä kannusta lautaselle ja toinen pitelee lautasta piispan edessä pitäen hartioillaan valkoista liinaa. Lopuksi piispa pyyhkii kätensä liinaan.
Alkujaan käspaikka on ollut pyyhkimistä varten. Kuitenkin käspaikan kutojat innostuivat tekemään toinen toistaan kauniimpia käspaikkoja koristuksineen. Lopulta ne olivat niin kauniita, ettei niitä enää raaskittu pitää pelkkinä pyyhkeinä. Kauniit käspaikat saivat lopulta koristeellisen käyttötarkoituksen esimerkiksi ikonien yllä. Nykyään on tapana, ettei käspaikkaan saa kuka tahansa pyyhkiä käsiään.
Kirjallisuutta

Säppi, Leena & Oino, Lauri (toim.): Käspaikka: Muistiliina.  Helsinki:  Maahenki, 2010.  ISBN 978-952-5870-02-2
Luukkainen, Annikki & Heikkilä-Palo, Liisa: Käspaikat - pyhäiset pyyhkiet.  Heinävesi:  Valamon luostari, 1995.  ISBN 951-9468-65-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karjalainen käsityöperinne - käspaikat (Virkki käsityömuseo)
Karjalaisen käspaikan symboliikkaa - Ortodoksi.netin video
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2017

Vuoden 2017 miesten käsipallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Ranskassa 11.–29. tammikuuta. Kisapaikkakuntina olivat Pariisi, Albertville, Lille, Montpellier, Brest Rouen, Metz ja Nantes. Kilpailuihin osallistui 24 joukkuetta. Mestaruuden voitti Ranska, hopealle sijoittui Norja ja pronssia sai Slovenia. Kisojen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Ranskan Nikola Karabatić. Turnauksen paras maalintekijä oli Makedonian Kiril Lazarov.
Loppuottelu

Ranska – Norja 33–26
Pronssiottelu

Slovenia – Kroatia 31–30
Loppusijoitukset

| Sijoitus | Maa |
| --- | --- |
:  Ranska
:  Norja
:  Slovenia
4.:  Kroatia
5.:  Espanja
6.:  Ruotsi
7.:  Unkari
8.:  Qatar
9.:  Saksa
10.:  Tanska
11.:  Valko-Venäjä
12.:  Venäjä
13.:  Egypti
14.:  Islanti
15.:  Pohjois-Makedonia
16.:  Brasilia
17.:  Puola
18.:  Argentiina
19.:  Tunisia
20.:  Saudi-Arabia
21.:  Chile
22.:  Japani
23.:  Bahrain
24.:  Angola
Käännekohdassa

| Käännekohdassa> Intersection |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mark Rydell
Käsikirjoittaja:   David Rayfiel  Marshall Brickman 
Tuottaja:   Bud Yorkin  Mark Rydell 
Säveltäjä:  James Newton Howard
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Mark Warner
Pääosat:   Richard Gere  Sharon Stone  Lolita Davidovich  Martin Landau  David Selby 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käännekohdassa (engl. Intersection) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka on uusintaversio vuoden 1970 ranskalaisesta elokuvasta Sellaista on elämä. Elokuvan pääosia esittävät Richard Gere, Sharon Stone, Lolita Davidovich, Martin Landau ja Jennifer Morrison. Elokuvan on ohjannut Mark Rydell. Elokuva oli taloudellinen floppi ja voitti Razzie-palkinnon huonoimmasta naispääosasta.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kuvasi elokuvaa kauttaaltaan veteläksi, hyvin kuvatuksi keskinkertaisuudeksi. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Käännekohdassa Elonet.
Käännekohdassa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Käännekohdassa AllMoviessa. (englanniksi)
Käpylän Pallo

Käpylän Pallo (KäPa) on Helsingin Käpylässä toimiva jalkapalloseura. Se perustettiin vuonna 1956. KäPan miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa.
Käpylän Pallo organisoi ensimmäisenä suomalaisena jalkapalloseurana ”nappulaliigat”. Liigajoukkueet saivat nimensä Englannin liigan seuroilta ja muutama joukkue jopa sai pelipaidat liigajoukkueilta lahjaksi.
Nykypäivä

Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 Ykkösliigassa. Ykkösessä se pelasi historiansa ensimmäisen kerran kaudella 2008. Edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Brahenkentällä Helsingin Kalliossa.
Seuralla on juniorijoukkueita kaikissa ikäluokissa. Käpylän Pallo järjesti FC Hongan kanssa Helsinki Cupin vuodesta 1976 vuoteen 2011 saakka, jolloin KäPa luopui siitä ja tilalle tuli HJK. KäPa:n juniorien harjoitukset pidetään Käpylässä Sampsantien kentällä, Käpylän urheilupuiston nurmella ja Käpylän kuplahallin kentällä sekä Vallilanlaaksossa ja Oulunkylässä. Käpylän Pallo rakensi Käpylän liikuntapuistoon talvella 2006  kuplahallin junioreille.
KäPalla on oma valmennuslinjaus: Kaikki pelaa – omalla tasollaan. Nuoret pelaajat jaetaan seurassa pienempiin ryhmiin osaamisen ja kehittymisen mukaan. KäPa tunnetaan tätä nykyä erittäin laadukkaasta junioritoiminnasta ja on voittanut useina vuosina esim. Helsinki Cupin useassa ikäluokassa. Seura on myynyt pelaajia mm. Saksaan HSV:n (Anssi Suhonen, Juho Kilo ja Jesse Kilo) ja Eintracht Braunschweigin (Ville Räty) riveihin sekä tanskalaiseen Esbjerg fB:hen (Noah Nurmi).
Käpylän Pallon kasvateista miesten A-maajoukkueessa ovat pelanneet Simo Valakari, Leo Väisänen ja Onni Valakari.
KäPan B-juniorit ovat voittaneet jalkapallon Suomen mestaruuden kolmesti (2016, 2019 ja 2021). Kaudella 2020 seura voitti B-nuorten SM-hopeaa ja kaudelle 2022 pronssia.
Galleria

Aiemmin Käpylän Pallo pelasi kotiottelunsa Max Westerberg -areenalla Käpylässä.
Eero Heinäluoma seuraamassa KäPan kotiottelua.
KäPa vastaan TP-47 Torniosta. Kuva kaudelta 2008.
KäPa vastaan TP-47 Torniosta.
Kirjallisuutta

Puumalainen, Timo: Säilytä kosketus Palloon! Käpylän Pallo ry. 50 vuotta  1956–2006.  Kaivopuiston Kirjapaino Oy, 2006.  ISBN 952-5125-24-6
Aiheesta muualla

Seuran sivut
Seuran valmennuskeskuksen sivut
Seuran kuplahallin sivut[vanhentunut linkki]
| n k Ykkösliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024):  FF Jaro  Jippo  JäPS  KTP  KäPa  MP  PK-35  SalPa  SJK Akatemia  TPS
Kävelemisen taito

Teoksen kirjoittaja Henry David Thoreau.
Kävelemisen taito (engl. Walking) on Henry David Thoreaun essee kävelemisestä ja luonnosta. Se ilmestyi ensimmäisen kerran The American Monthlyn kesäkuun numerossa 1862. Esseessä ylistetään villiä ja vapaata luontoa. Aloituskappaleessa kirjoitetaan:
»Haluan lausua sanan Luonnon puolesta, täydellisen ja alkuperäisen vapauden puolesta vastakohtana kansalaisen vapaudelle ja sivistykselle. Haluan tarkastella ihmistä Luonnon asukkaana tai sen erottomattomana osana pikemmin kuin yhteiskunnan jäsenenä. Haluan esittää äärimmäisen kannanoton, jolloin voin lausua sen painokkaasti, sillä sivilisaation esitaistelijoita on kylliksi: kirkkoherra ja koululautakunta ja jokainen teistä pitää siitä huolen.»
Thoreau kirjoittaa luonnossa kävelemisen nautinnosta ja kertoo välttävänsä teitä ja kaupunkeja. Villin luonnon lisäksi kirjoittaja myös ylistää luonnonmukaista ihmistä. Thoreau esittää, että ihmisellä on aina ollut historiansa aikana halu vaeltaa nimenomaan idästä länteen.
Suomennos

Thoreau, Henry David: Kävelemisen taito.  (Suomentanut Markku Envall)  Helsinki:  Jack-in-the-Box, 1997.  ISBN 952-5019-04-7
Aiheesta muualla

Kävelemisen taito Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Käthy

Marsalkka Mannerheim ja Käthy Viipurissa 1939.
Käthy (1934 Löddeköpinge, Ruotsi – 24. helmikuuta 1953 Ypäjä) oli marsalkka Mannerheimin viimeinen ratsu. Käthyn nimi esiintyy kirjallisuudessa virheellisesti myös muodoissa Kate, Kathe, Kathy, Keit ja Käthe. Mannerheim äänsi hevosensa nimen Keet, mistä on ehkäpä ajateltu nimen kirjoitusasun olevan englantilaisittain Kate. Tämä virheellinen muoto esiintyy muun muassa kuvanveistäjä Anton Ravander-Rauaksen Käthystä valaman kipsipatsaan jalustassa.
Käthy syntyi Ruotsissa vuonna 1934. Sen isä oli Flyingen siittolan omistama trakehner-ori Kyffhäuser. Käthy oli näyttävä hevonen. Se oli 171 cm korkea tamma, väriltään rautias ja päässään sillä oli leveä läsi.
Mannerheimilla oli tarkat kriteerit ratsuilleen ja Andermann-hevosen tultua vanhaksi oli edessä uuden, sopivan hevosen etsiminen. Mannerheim halusi hevosen nimenomaan Ruotsista, jossa ratsukasvatuksessa oltiin huomattavasti Suomea edellä. Toiveena oli 5–6-vuotias, kookas, ruskea, tasaisesti asteleva, ohjaksille herkkä sekä liikennettä, sotaväkeä ja muuta vastaavaa pelkäämätön hevonen. Useiden ehdokkaiden ja neuvottelujen jälkeen siirtyi 5-vuotias Käthy Mannerheimin omistukseen. Tamma oli saanut Ruotsissa 4-vuotiaana hyvät arvostelut ja todistuksen mukaan tamman hinta oli 3000 kruunua. Edellinen omistaja piti hintaa lopullisena, koska hän ei aikonut myydä Käthyä. Mannerheim oli kuitenkin jo syksyllä 1939 Käthyn selässä Karjalankannaksella sotaharjoituksissa.
Marsalkka oli esittänyt toiveen, että hänen viimeinen ratsunsa Käthy osallistuisi hänen hautajaisiinsa. Viimeisillään tiineenä ollut Käthy kulki osan matkaa mukana hautajaissaattueessa 4. helmikuuta 1951 puettuna koko hevosen peittävään mustaan suruloimeen, joka oli tätä tilaisuutta varten lainattu Ruotsin hovista.
Viimeiset vuodet

Käthy vietti viimeiset elinvuotensa Ypäjällä puolustuslaitoksen tallissa. Käthy varsoi Ypäjällä kaksi varsaa. Nimettömäksi jäänyt, 7. helmikuuta 1951 syntynyt tammavarsa oriista Held kuoli alle kahden kuukauden ikäisenä. Toisen varsan isäksi valikoitui puolustusvoimien omistama Hala-Li. Tammavarsa syntyi 24. heinäkuuta 1952 ja sai nimekseen Soffi.
Käthy lopetettiin helmikuussa 1953 ylieläinlääkäri E. Estolan käskystä. Lopetuspäätöstä perusteltiin jalkojen rasittuneisuudella, molempien etujalkojen kehärengasdiagnoosilla sekä luutumalla vasemman etujalan polvessa. Lopetuspäätös tuli yllättäen, ja se oli sikäli erikoinen, että aikalaisten mukaan hevosen jalat eivät olleet kipeät. Tamman piti jatkaa jalostuskäytössä, ja marsalkan toiveena oli ollut, että hevonen saisi elää luonnolliseen loppuunsa saakka. Lopetukselle ei ollut mitään kiireellistä syytä, mutta siitä huolimatta hevonen käskettiin lopettaa välittömästi, helmikuun 24. päivän iltana. Varuskunnassa ylempää tullutta käskyä oli noudatettava, joten Käthy lopetettiin ampumalla ja haudattiin.