stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filosofia.fi

| Filosofia> fi |
| --- | --- |

Verkkosivusto:  filosofia.fi
Slogan:  Portti filosofiaan
Kaupallinen:  Ei
Tyyppi:  portaali
Kielet:  suomi, ruotsi
Omistaja:  Niin & näin,  Åbo Akademin filosofian oppiaine
Avattu:  2007
Nykyinen tila:  aktiivinen
Filosofia.fi on suomalainen filosofian internet-portaali. Sivusto toimii uutiskanavana, väylänä internetin filosofisiin aineistoihin, johdatuksena suomalaisen filosofian historiaan sekä digitaalisena arkistona. Portaalin palvelee sekä tutkijoita että filosofiasta kiinnostunutta yleisöä. Sivuston arkistoon digitoidaan tekstejä ja kirjoja suomalaisen filosofian historiasta. Sivuilla ylläpidetään myös filosofian tietosanakirjaa ja linkkihakemistoa. Sivusto avattiin vuonna 2007 ja sitä ylläpitää Niin & näin -lehti sekä Åbo Akademin filosofian oppiaine.
Sisältö

Sivuston arkisto sisältää muun muassa suomalaisia väitöskirjoja Turun Akatemian ajalta 1640–1828 yhteistyössä Åbo Akademin kirjaston kanssa. Digitoitaviin teoksiin sisältyy asiasanaluettelo ja tiivistelmä suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi. Väitöskirjoista suurin osa on latinankielisiä, ja kokoelman on toivottu kiinnostavan latinankielen tutkijoita ja harrastajia. Vanhoja Akatemian väitöskirjoja on myös tarkoitus kääntää suomeksi. Arkistoon on digitoitu muun muassa Finsk Tidskrift -lehden vanhoja artikkeleita sekä Rolf Lagerborgin ja Edvard Westermarckin arkistoaineistoja, kuten heidän Åbo Akademin kirjastossa säilytettävä kirjeenvaihtonsa. Arkistossa on myös muun muassa ensimmäiset suomenkieliset filosofian väitöskirjat 1800-luvulta sekä teoksia Thiodolf Reinilta, Wilhelm Bolinilta, J. J. F. Peranderilta ja Z. J. Clevelta. Suomalaisten filosofian väitöskirjojen luettelo sisältää väitöskirjat vuodesta 1828 nykyaikaan.
Sivuilta löytyy linkkikokoelma filosofian verkkosivuista eri kielillä. Filosofian klassikoiden sähköisten kirjojen linkkikokoelma on erityisen laaja. Suomalaiset asiantuntijat laativat sivulle uusista artikkeleista toimitettavan Logos-tietosanakirjan, joka esittelee filosofeja, teoksia, käsitteitä ja filosofisia aiheita. Portaalin ruotsinkielinen osio sisältää myös filosofisen sanakirjan, jonka ovat koonneet Martin Nybom ja Göran Torrkulla Åbo Akademista.
Tuottajat

Portaalihankkeen perustamisesta on ollut päävastuussa filosofinen Niin & näin -aikakauslehti, jota julkaisee tamperelainen Eurooppalaisen filosofian seura ry. Ruotsinkielisestä osiosta ja ruotsinkielisten sisältöjen hankkimisesta on vastannut portaalin toinen tuottaja, filosofian oppiaine Åbo Akademissa. Hankkeen suunnittelu käynnistyi vuonna 2004 ja Åbo Akademi liittyi yhteistyökumppaniksi vuonna 2006. Sivuston päätoimittaja on tutkija ja toimittaja Tuukka Tomperi Tampereen yliopistosta. Ruotsinkielisen puolen päätoimittaja on tutkija Yrsa Neuman.
Portaalin tuottamista ovat tukeneet Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Suomen Kulttuurirahasto ja opetusministeriön kulttuurin tietoyhteiskuntahanke sekä ruotsinkielisen osion tuottamista Stiftelsen för Åbo Akademi, Svenska kulturfonden ja Otto A. Malms donationsfond. Henkilökohtaisia työskentelyapurahoja ovat myöntäneet tiedonjulkistamisen neuvottelukunta ja Suomen tiedetoimittajien liitto.
Aiheesta muualla

Filosofia.fi
Grönholm, Jouko: Paperit leijailevat portaaliin  23.8.2011. Turun Sanomat. Viitattu 2.6.2024.
Fuel for the Fire (Naked Eyesin albumi)

| Fuel for the Fire Naked Eyes |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Arthur Baker, Tony Mansfield
 Tyylilaji: synthpop, uusi aalto
 Levy-yhtiö: Parlophone EMI America (Pohjois-Amerikka)
Listasijoitukset
  Billboard 200: 83.
Naked Eyesin muut julkaisut
| Burning Bridges 1983 | Fuel for the Fire 1984 | Fumbling with the Covers 2007 |
Fuel for the Fire on brittiläisen yhtyeen Naked Eyesin toinen studioalbumi, jonka Parlophone julkaisi vuonna 1984. Pohjois-Amerikassa albumin julkaisi EMI America Records.
Fuel for the Firen kappale ”(What) In the Name of Love”, jonka tuotti Arthur Baker, sijoittui Billboard Hot 100 -singlelistan 39. sijalle. Albumi puolestaan sijoittui Billboard 200 -albumilistan sijalle 83.
Kappaleet

(What) In the Name of Love – 4.24
New Hearts – 3.36
Sacrifice – 4.06
Eyes of a Child – 3.34
Once Is Enough – 4.08
No Flowers Please – 4.00
Answering Service – 3.42
Me I See in You – 3.33
Flying Solo – 4.30
Flag of Convenience – 4.07
Franz Schmidt

Franz Schmidt.
Franz Schmidt (22. joulukuuta 1874 Pressburg – 11. helmikuuta 1939 Perchtoldsdorf) oli itävaltalainen säveltäjä, sellisti, pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä sinfoniaa, muita orkesteriteoksia, kaksi oopperaa ja kamarimusiikkia. 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä häen musiikkiaan esitettiin paljon, mutta säveltäjä on jäänyt vähemmälle huomiolle oltuaan viimeisinä vuosinaan natsien suosiossa. Schmidt oli Wienissä oppinsa saanut katolilainen, joka sävelsi postromanttista musiikkia, eikä hänen musiikkiaan luokiteltu rappiotaiteeksi.
Schmidtin tunnetuimpia sävellyksiä ovat neljä sinfoniaa (1902–1934), löyhästi Victor Hugon romaaniin Pariisin Notre-Dame perustuva ooppera Notre Dame (1904) ja oratorio Das Buch mit sieben Siegeln (Seitsemän sinetin kirja, 1937) Johanneksen ilmestyksen pohjalta.
Elämä ja ura > Varhaiset vaiheet ja tyylin kehittyminen

Taustoiltaan unkarilais-saksalainen Schmidt muutti vuonna 1888 Wieniin, jossa opiskeli pianonsoittoa, vaikka päätti myöhemmin keskittyä säveltämiseen.
Schmidt soitti vuodesta 1896 selloa Wienin filharmonikoissa, mutta jätti tehtävänsä vuonna 1911 ja aloitti toisen sinfoniansa säveltämisen. Sinfonia kantaesitettiin joulukuussa 1913. Samoihin aikoihin Alban Bergin, Arnold Schönbergin, Anton Webernin sekä Alexander von Zemlinskyn musiikin konsertin keskeytti Wienissä yleisön raivo ja Igor Stravinskin Kevätuhrin kantaesitys nostatti mielenosoitukselliset reaktiot Pariisissa. Schmidtin musiikkia ei kuitenkaan otettu vastaan samalla tavalla. Hän sävelsi melodista musiikkia, ei omaksunut atonaalisuutta eikä ekspressionismia ja pysyi toisessa sinfoniassaan uskollisena Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin ja Anton Brucknerin perinnölle. Vaikutteita säveltäjä omaksui myös Richard Wagnerilta ja Gustav Mahlerilta. Schmidt käytti teoksissaan 1800-luvun sinfonista muotoa, kun ajankohtaisia olivat jo kaksitoistasäveljärjestelmä, uusasiallisuus ja jazz.
Wienin filharmonikoissa toimiessaan Schmidtin ja kapellimestari Mahlerin välinen suhde oli myrskyisä. Schmidt opetti nykyisessä Universität für Musik und darstellende Kunst Wienissä pianon- ja sellonsoittoa sekä kontrapunktia ja sävellystä. Hän eteni oppilaitoksen johtajaksi. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Israel Brandmann, Friedrich Wührer, Theodor Berger, Marcel Rubin ja Alfred Uhl. Schmidt sai korkea-arvoisia kunnianosoituksia, kuten Brucknerin tavoin Franz Joosefin mitalin ja Wienin yliopiston kunniatohtorin arvon.
Elämä ja ura > 1930-luku

Schmidtin neljäs sinfonia (1934) on sävelletty hänen kuolleen tyttärensä muistolle. Emma-tytär kuoli odottamattomasti synnyttämisen yhteydessä vuonna 1932. Schmidtin ensimmäinen vaimo oli psykiatrisessa sairaalassa jo vuonna 1919 ja kuoli natsihallinnon uhrina kolme vuotta säveltäjän kuoleman jälkeen. Toisen avioliiton Schmidt solmi nuoremman pianonsoiton opiskelijan kanssa.
Schmidt kärsi vaikeista terveysongelmista 1930-luvun alusta saakka. Hänen "Sieg Heil!" -huudahdukseen päättyvä kantaattinsa Deutsche Auferstehung oli natsihallinnon tilaama, mutta jäi keskeneräiseksi. Sen viimeistelyn sijaan Schmidt sävelsi kaksi yksikätisen juutalaisen pianisti Paul Wittgensteinin tilaamaa teosta: klarinettikvinteton A-duurissa (kesä 1938) ja toccatan d-mollissa (lokakuussa 1938). Deutsche Auferstehung on sävelletty Oskar Dietrichin sanoihin, eikä Schmidtille todennäköisesti jätetty valinnanvaraa tilauksen vastaanottamisen suhteen. Schmidtiltä kesken jääneen teoksen viimeisteli Robert Wagner, ja se kantaesitettiin huhtikuussa 1940; teokseen sisältyvää Fuga Solemnis -osiota säveltäjä kuvasi "Reichin voiman uudeksi heräämiseksi saneltujen rauhanehtojen tuoman nöyryytyksen jälkeen". Schmidt muistetaan kuitenkin pääasiassa Das Buch mit sieben Siegeln -oratoriosta (1935–1937). Tämän teoksen kantaesityksessä Schmidtin raportoitiin tehneen natsitervehdyksen, mikä suuresti vahingoitti hänen sodanjälkeistä mainettaan. Oratoriokin on omistettu säveltäjän tyttären muistolle. Tästä huolimatta natsiviranomaiset tulkitsivat kesäkuussa 1938 kantaesitetyn, Ilmestyskirjaan pohjautuvan työn uuden hallintonsa projektioksi.
Vuonna 1938 natsit nimesivät Schmidtin Itävallan alueen suurimmaksi silloin elossa olleeksi säveltäjäksi. Säveltäjä kuoli kuukausia Anschlussin jälkeen. Hänet on haudattu Zentralfriedhofiin.
Schmidtillä oli pansaksalaisia tuntemuksia, mutta hänen ei tiedetä ilmaisseen suoraan antisemitistisiä kantoja. Hänellä oli lukuisia juutalaisystäviä, kuten Hans Keller ja Oskar Adler, jotka pakenivat Anschlussin jälkeen Englantiin ja puolustivat edesmennyttä säveltäjää tämän jälkeenkin. Adler piti Schmidtin toimintaa natsihallinnon alaisuudessa poliittisen naiiviuden tuloksena. Kellerkään ei pitänyt Schmidtiä natsimielisenä vaan katsoi tämän tulleen natsien "omimaksi". Eräät musikologit ovat arvelleet, että Schmidtin musiikki olisi voinut tulla kuoleman jälkeen useammin esitetyksi, jos säveltäjällä olisi ollut paremmat välit kapellimestari Herbert von Karajaniin. Schmidt väitti Karajanille, ettei tällä olisi tulevaisuutta orkesterinjohdossa.
Hans Pfitzneriin samaistettu jokseenkin vanhoillinen ja modernismin hylännyt tyyli on tulkittu kansallismielisyyden ja jopa fasistisuuden merkiksi. Natsiaikojen toiminnan heikentämästä maineesta huolimatta Schmidtin musiikkia on pyritty nostamaan uudelleen esille, ja esimerkiksi vuonna 2015 Wienin filharmonikot esittivät hänen toisen sinfoniansa Lontoon Promsissa.
Fuego

Fuego, 1974
| --- | --- |
Tyyppi:  kerrostulivuori
Sijainti:  Guatemala
Vuoristo:  Sierra Madre
Korkeus merenpinnasta:  3 763 m
Purkautunut viimeksi:  2018–
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Fuego (esp. Tuli) on aktiivinen kerrostulivuori Guatemalan keskiosassa Sacatepéquezin, Escuintlan ja Chimaltenangon alueella, Antiguan kaupungin lähellä. Fuego on yksi aktiivisimmista ja vaikuttavimmista Keski-Amerikan tulivuorista. Sen purkaukset ovat voimallisia. Vuoden 1524 jälkeen purkauksia on ollut yli 60. Sen alarinteillä olevissa kylissä on siksi pysyvä hälytystila.
Fuego purkautui edellisen kerran 3. kesäkuuta 2018. Purkaukseen liittyi lahareita, pyroklastisia virtauksia ja tuhkan satamista. Se aiheutti ainakin 114 ihmisen kuoleman ja 300 ihmisen loukkaantumisen ja oli Fuegon rajuin purkaus 40 vuoteen.
Andesiittiset ja basalttiset laavat vallitsevat Fuegolla, ja nuoremmat laavapurkaukset ovat tyypillisesti mafisempia kuin vanhemmat. Fuegon korkeus on 3 763 metriä merenpinnasta. 1 300 metrin korkeuteen asti vuoren rinteet ovat kasvillisuuden peitossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Volcano discovery: Fuego
Michigan Tech volcano page: Fuego Volcano, Guatemala
Francisco Cavaller

| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
Francisco Cavaller Soteras (14. lokakuuta 1932 Barcelona – 5. syyskuuta 2011) oli espanjalainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa ja kuului siellä pronssia saaneeseen Espanjan miesten joukkueeseen. Nämä olivat hänen ainoat olympialaisensa.
Francisco Clavel Gil

Francisco Clavel Gil (s. 3. joulukuuta 1935) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Méxicon arkkihiippakuntaan Miguel Darío Miranda y Gómez 29. kesäkuuta 1959. Hänet nimitettiin Méxicon vihkipiispaksi ja Macomadeksen titulaaripiispaksi 27. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Norberto Rivera Carrera, jota avustivat Giuseppe Bertello ja Onésimo Cepeda Silva.
Clavel Gil jäi eläkkeelle 28. toukokuuta 2013.
Giambattista Diquattro

Giambattista Diquattro (s. 18. maaliskuuta 1954 Bologna) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti. Hänet vihki papiksi Ragusan hiippakuntaan 24. elokuuta 1981 Angelo Rizzo. Hänet nimitettiin Giru Monsin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Panamaan 2. huhtikuuta 2005. Piispaksi konsekroinnin suoritti 4. kesäkuuta Angelo Sodano, jota avustivat Paolo Romeo ja Paolo Urso.
21. marraskuuta 2008 Diquattro sai nimityksen nuntiukseksi Boliviaan.
Fire Emblem: The Sacred Stones

| Fire Emblem: The Sacred Stones |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Intelligent Systems
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo ja Nintendo eShop
Pelisarja:  Fire Emblem
Julkaistu:  JP 7. lokakuuta 2004 NA 23. toukokuuta 2005 EU 4. marraskuuta 2005
Lajityyppi:  taktinen roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, 2 pelaajan moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: All Ages  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Fire Emblem: The Sacred Stones on Intelligent Systemsin kehittämä ja Nintendon julkaisema taktinen roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2004 Game Boy Advancelle.
Peli on Fire Emblem -sarjan kahdeksas osa. Peli on sarjan toinen osa, joka julkaistiin Pohjois-Amerikassa ja Japanissa.
Tarina

Peli sijoittuu Magveliin, kuuden ruhtinaskunnan kotipaikkaan. Vanhan tarun mukaan demonikuninkaan johtama pimeyden armeija saatiin voitettua kuuden pyhän kiven avulla, minkä seurauksena taistelun päätyttyä yksi kivi annettiin kullekin ruhtinaskunnalle. Maat elivät pitkään rauhassa, kunnes Gradon imperiumi yllättäen hyökkää naapurinsa Renais'n kimppuun. Peli alkaa, kun Renais'n kuningas Fado lähettää tyttärensä Eirikan pois linnasta, joka on joutunut hyökkäyksen kohteeksi. Fado kuolee pian Eirikan lähdön jälkeen, minkä seurauksena tämä lähtee etsimään kadonnutta veljeään, Ephraimia. Pelin kahdeksan ensimmäistä tasoa muodostavat pelin tutoriaalin, minkä jälkeen peli jakautuu kahteen osaan, toisessa osassa Ephraim lähtee valtaamaan Gradon ruhtinaskuntaa ja toisessa Eirika lähtee varoittamaan Raustenin ruhtinaskuntaa syttyneestä sodasta. Molempien osioiden päätyttyä sisarusten tiet kohtaavat jälleen pelin finaaliosuutta varten.
Aiheesta muualla

Fire Emblem: The Sacred Stones MobyGamesissa (englanniksi)
Fairey Albacore

| Fairey Albacore |
| --- | --- |
 Fairey Albacore N4389, 827 NAS, HMS Victorious. Kone ammuttiin alas Kirkkoniemen hyökkäyksessä heinäkuussa 1941
Tyyppi:  torpedopommittaja
Valmistaja:  Fairey Aviation Company
Suunnittelija:  Marcel Lobelle
Ensilento:  12. joulukuuta 1938
Esitelty:  1940
Poistettu käytöstä:  1944
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Fleet Air Arm Royal Air Force Royal Canadian Air Force
Valmistusmäärä:  800 
Fairey Albacore oli Britannian Kuninkaallisen laivaston torpedopommittaja, jota Fleet Air Arm käytti toisessa maailmansodassa. Konetta valmistettiin Fairey Aviation Companyn Hayesin tehtaalla 1939–1943.
Konetyypin kehitys ja tuotanto

Fairey Albacoren suunniteltiin täyttämään 11. helmikuuta 1937 annettu spesifikaatio S.41/36, mutta se tosiasiassa täytti aikaisemman 8. syyskuuta 1936 M.7/36 annetut vaatimukset, jotka määrittivät uuden torpedopommittajan 58–183 solmun nopeusalueelle ja joka kykeni kuljettamaan 18 tuuman Mk XIIA-torpedon. Koneessa oli oltava kaksoisohjaimet, motorisoitu taka-ampumo sekä täydelliset tähystys- ja suunnistusmahdollisuudet sekä riittävä lämmitys ja äänieristys.
Tämä spesifikaation hylättiin käyttökelvottomana, mutta Fairey Aircraft Ltd toteutti sen siitä huolimatta. Prototyypin tuulitunnelitestaus tehtiin Faireyn Farnboroughin tehtaalla marraskuusta 1936 kesäkuuhun 1937. Fairey tarjosi uudemman spesifikaation täyttämiseksi sekä yksi- että kaksitasoista malliaan, mutta valintalautakunta vastusti yksitasoista sen rajoittuneemmalla palveluksella.
Valintalautakunnan valitsema malli oli tasasiipinen, yksirunkoinen kokometallirakenne, jossa oli kangasverhoillut siivet. Koneen ohjaamo oli täysin katettu ja laskuteline kiinteä sekä erillinen. Koneen hydraulisia siivekkeitä oli tarkoitus ensisijaisesti käyttää ilmajarruina syöksypommituksessa. Koneen alkuperäiseksi voimanlähteeksi tarjottiin 1065 hevosvoiman Bristol Taurus II neljätoistasylinteristä kaksirivistä tähtimoottoria, joka myöhemmin vaihdettiin 1130 hevosvoiman Taurus XII -moottoriin.
Lentokoneen aseistukseksi suunniteltiin kiinteää eteenpäin ampuvaa 7,7 mm:n Browning-konekivääriä vasempaan yläsiipeen ja yhtä tai kahta kaasutoimista 7,7 mm:n Vickers K -konekivääriä taka-ampumoon. Kone kykeni kuljettamaan 18 tuuman/45,7 cm:n 1600 paunan/720 kg:n torpedon tai neljä 500 paunan/225 kg:n tai kuusi 250 paunan/112,5 kg:n pommia ulkoisissa kannattimissa siipien alla.
Konetta käytettiin myös miinanlaskuun.
Konetta valmistettiin 800 kappaletta, johon lasketaan kaksi prototyyppiä. Valmistussarjat olivat L7074–L7173, N4152–N4425, T9131–T9260, X8940–X9290 ja BF584–BF777. Tuotanto viivästyi pääasiassa voimanlähteiden saantivaikeuksien vuoksi ja se päättyi lopullisesti 1943. Ainoa merkittävä muutos tuotannon aikana oli voimanlähteen muuttaminen Taurus II:sta Taurus XII:een.
Käyttö

Koneen ensilento suoritettiin 12. joulukuuta 1938 Great West aerodromella koneena L7074 (F.3274), jonka lentäjänä oli F H Dixon. Tämä ja toinen prototyyppi L7075 (F.3275), jonka ensilento oli huhtikuussa 1939 eivät kuuluneet varsinaiseen tilaukseen, mutta saatuun 100 koneen sopimukseen (L7074–L7173) ne kuitenkin sisällytettiin. Kaikissa valmistetuissa koneissa oli pyörälaskuteline, vaikka ensimmäiseen prototyyppiin asennettiinkin kellukkeet tutkittaessa mahdollisuuksia koneen käyttämiseen katapultilta.
Koneen tyyppitesteissä A & AEE loppukesästä 1940 koneen kolmas prototyyppi (L7076) ei menestynyt ja sen parhaaksi ominaisuudeksi havaittiin syöksypommitus.
Ensimmäinen laivaston ilmavoimien laivue perustettiin nimenomaan koneen käyttöönottamiseksi. 826 laivueelle luovutettiin 15. maaliskuuta 1940 12 Fairey Albacorea RNAS Fordissa Sussexissa. Kolme viikkoa saksalaisten hyökkäyksestä Alankomaihin laivueesta tuli ensimmäinen Albacorea taistelutoimissa käyttänyt, sen hyökättyä Zeebruggen edustalla olleiden E-veneiden kimppuun sekä viestiliikenneyhteyksiä vastaan Westendessä.
Marraskuussa 1943 Albacore laivueet kahta lukuun ottamatta olivat vaihtaneet kalustonsa. 820 laivue, joka oli viimeinen tukialuksella palvellut Albacore laivue, otti osaa Sisilian ja Salernon maihinnousuihin HMS Formidablelta. Toinen vasta heinäkuussa 1942 perustettu 841 laivue lensi Englannista maakentiltä RAF:n alaisuudessa.
Käyttäjät > Laivueet

826 NAS RNAS Ford, Sussex 15. maaliskuuta 1940
829 NAS RNAS Lee-on-Solent kesäkuu 1940
828 NAS RNAS Ford, Sussex syyskuu 1940
827 NAS RNAS Yeovilton lokakuu 1940
817 NAS RNAS Crail maaliskuu 1941
831 NAS RNAS Crail 1. huhtikuuta 1941
832 NAS RNAS Lee-on-Solent 1. huhtikuuta 1941
820 NAS RNAS Lee-on-Solent kesäkuu 1941
815 NAS elokuu 1941
818 NAS marraskuu 1941
822 NAS maaliskuu 1942
821 NAS maaliskuu 1942
823 NAS huhtikuu 1942
841 NAS heinäkuu 1942
Käyttäjät > Royal Air Force

119. laivue
Käyttäjät > Royal Canadian Air Force

415. laivue, Manston
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2–3 tehtävästä riippuen
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.014000012,14 m maakoneena, 12,96 m merikoneena
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&015.025000015,25 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.03200004,32 m maakoneena, 5,4 m merikoneena
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&057.090000057,9 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03292.&&&&003 292 kg
Suoritusarvot
Suurin nopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”torpedopommittajana”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”torpedopommittajana”torpedopommittajana 257 km/h 1 370 metrissä, tiedustelukäytössä 270 km/h 1 370 metrissä
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0186.&&&&00186 km/h 1 830 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01143.&&&&001 143 km 907 kg:n asekuormalla, 1497 km 730 kg:n asekuormalla
Nousuaika: 8 min 1 830 metriin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fairey Albacore Wikimedia Commonsissa
Frank Rosenthal

Frank Lawrence "Lefty" Rosenthal (12. kesäkuuta 1929 Chicago, Illinois – 13. lokakuuta 2008 Miami Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen kasinojohtaja ja urheiluvedonlyöjä. Hot dog -kioskin pitäjänä aloittanut Rosenthal johti 1970-luvulla neljää kasinoa Las Vegasissa (Stardust, Fremont, Hacienda ja Marina) ilman osavaltion lupaa. Vuonna 1976 Rosenthal sai oikeustaistelun jälkeen oikeuden johtaa kasinoita, kunnes vuonna 1988 Nevadan osavaltio pani hänet "mustalle listalleen". Tämä epäsi Rosenthalilta oikeuden vierailla nevadalaisilla kasinoilla tai johtaa niitä.
1970-luvulla Frank Rosenthal toimi television Frank Rosenthal Show'n isäntänä. Stardust Hotel & Casinolta lähetetyssä ohjelmassa vierailivat muun muassa Frank Sinatra, O.J. Simpson, Muhammed Ali, Tommy Lasorda, Billy Martin, Jim Brown, Dick Butkus, Siegfried & Roy ja Bob Hope.
Martin Scorsesen elokuvan Casino Robert de Niron esittämä päähenkilö Sam "Ace" Rothstein perustuu Rosenthalin elämään. Rosenthalin mafiakumppanin Anthony Spilotron hahmoa vastasi elokuvassa Joe Pescin esittämä Nicky Santoro.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Pokerisivut.com: Vegasin legenda Frank "Lefty" Rosenthal kuoli 79-vuotiaana (Arkistoitu – Internet Archive)
Haastattelu Miami Heraldissa (11.2.2008)