stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sencha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sencha Wikimedia Commonsissa
How Sencha is Processed (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ippodo-tea.co.jp)
How to Prepare Sencha  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ippodo-tea.co.jp)
Sencha (englanniksi) (teapedia.org)
Matthew Amster-Burton: Getting Tea Drunk in Japan's Sencha Paradise (englanniksi) (seriouseats.com)
Infoa sencha-teestä (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Uuden-Englannin konfederaatio

Uuden-Englannin konfederaatio (Uuden-Englannin yhdistyneet siirtokunnat, engl. New England Confederation) oli Massachusettsin, Plymouthin, Connecticutin ja New Havenin englantilaisten siirtokuntien muodostama lyhytikäinen sotilaallinen liittouma. Se perustiin 19. toukokuuta 1643, ja sen ensisijaisena tarkoituksena oli liittää puritaanisia siirtomaita yhteen intiaanien ja muiden siirtomaavaltojen mahdollisia hyökkäyksiä vastaan. Liitto perustettiin 1643 mohegaanien ja narragansettien välillä käydyn sodan seurauksena.
Liitto heikentyi vuonna 1654, kun Massachusetts oli kieltäytynyt liittymästä sotaan Uusia-Alankomaita vastaan ensimmäisen Englannin–Hollannin sodan aikana. Liitto vahvistui uudelleen kuningas Philipin sodan aikana vuosina 1675–1676. Englannin kuningas Kaarle II kumosi Massachusettsin perustamiskirjan vuonna 1684 siirtomaa-aikana esiintyneestä tottelemattomuudesta kauppa-, tariffi- ja navigointilakien suhteen. Tämä johti liiton hajoamiseen.
Semikarbatsidi

| Semikarbatsidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Aminourea
CAS-numero:  57-56-7
PubChem CID:  5196
SMILES:  C(=O)(N)NN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH5N3O
Moolimassa:  75,08 g/mol
Sulamispiste:  96 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Semikarbatsidi eli karbamyylihydratsiini (CH5N3O) on hydratsiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste ja urean johdannainen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Semikarbatsidi on kiinteänä väritöntä ainetta ja se liukenee hyvin veteen ja etanoliin. Vesiliuokset ovat heikosti emäksisiä.
Semikarbatsidia valmistetaan yleensä urean ja hydratsiinin välisellä reaktiolla. Mikäli ureaa on selvästi ylimäärin, muodostuu tuotteena hydratsodikarbonamidia. Muita tapoja valmistaa sitä ovat hydratsiinisulfaatin ja kaliumsyanaatin välinen reaktio tai nitrourean pelkistys.
Semikarbatsidi on nukleofiilinen yhdiste ja reagoi elektrofiilien, esimerkiksi aldehydien ja ketonien kanssa. Näin voidaan valmistaa semikarbatsoneja.. Yhdistettä voidaan käyttää myös TLC-levyjen visualisointiin. Se muodostaa α-ketokarboksyylihappojen kanssa UV-valossa fluoresoivan yhdisteen.
Myrkyllisyys

Semikarbatsidin on osoitettu aiheuttavan hiirille syöpäkasvaimia, mutta sen karsinogeenisuudesta ihmiselle ei ole varmuutta. Semikarbatsidia on havaittu eräissä lasipurkkeihin pakatuissa elintarvikkeissa ja se on mahdollisesti peräisin tiivisteestä, jonka valmistuksessa on käytetty atsodikarbonamidia.
Seitsenpistepirkko

| Seitsenpistepirkko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 {{{status}}} 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Leppäkertut Coccinellidae
Alaheimo::  Coccinellinae
Tribus::  Coccinellini
Suku::  Coccinella
Laji::  septempunctata
Kaksiosainen nimi
 Coccinella septempunctata  Linnaeus, 1758 
Alalajit
 Coccinella septempunctata brucki  Coccinella septempunctata septempunctata 
Katso myös
   Seitsenpistepirkko Wikispeciesissä   Seitsenpistepirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata) on 5,2–8 millimetriä pitkä leppäkerttulaji, jolla on punaisissa peitinsiivissään seitsemän mustaa täplää. Lajin toukka on tumma ja 7–8 millimetriä pitkä. Seitsenpistepirkko on peto ja se syö erityisesti kirvoja.
Seitsenpistepirkko on Suomen yleisin leppäkerttulaji ja Suomen kansallishyönteinen. Seitsenpistepirkkoja on levitetty alkuperäisen levinneisyysalueensa, Euroopan ja Aasian ulkopuolellekin, sillä sekä toukka että aikuinen hyönteinen syövät suuria määriä maanviljelylle haitallisia kirvoja.
Ulkonäkö ja koko

Aikuinen seitsenpistepirkko on 5,2–8 millimetriä pitkä. Sen peitinsiivet ovat punaiset, ja niissä on seitsemän mustaa täplää. Etuvartalo on musta, ja sen kulmissa on keltaiset läikät. Eteläisessä Aasiassa elävät seitsenpistepirkot ovat väritykseltään muualla eläviä tummempia, jopa lähes mustia. Erot peitinsiipien tummuudessa ovat sopeutumia erilaisiin lämpötiloihin ja kosteusoloihin.
Seitsenpistepirkon munat ovat värttinänmuotoisia ja noin millimetrin pituisia. Toukalla on kolme paria selvästi erottuvia jalkoja. Se on tumman värinen ja kasvaa 7–8 millimetriä pitkäksi.
Seitsenpistepirkon luontaisia saalistajia ovat: etelänkurkkuhämähäkki (Araniella opisthographa), Cheilomenes sexmaculata, pihaharsokorento (Chrysoperla carnea), japaninviiriäinen (Coturnix coturnix japonicus), Ischiodon scutellaris, Mesocyclops aspericornis, Mesocyclops darwini, sinitiainen (Parus caeruleus), pikkuvarpunen (Passer montanus), jokapaikannopsakki (Philodromus cespitum) ja harakka (Pica pica).
Levinneisyys

Seitsenpistepirkko on alkujaan peräisin Euroopasta ja Aasiasta, mutta sitä tavataan myös Lähi-idässä ja Pohjois-Amerikassa. Sitä on istutettu Yhdysvaltoihin 1950-luvulta alkaen torjumaan tuhohyönteisiä.
Elintavat ja ravinto

Seitsenpistepirkko on peto, joka syö ennen kaikkea kirvoja sekä aikuisena että toukkana.
Seitsenpistepirkot talvehtivat aikuisena tyypillisesti kuolleiden lehtien joukossa. Ne kokoontuvat talvehtimaan samoihin paikkoihin lajitoveriensa kanssa.
Keväällä ne lähtevät liikkeelle ja syövät kirvoja ennen munimista. Naaras munii alkukesän aikana 200–1000 munaa pieniin ryhmiin kasvin lehdille, tyypillisesti ympäristöön, jossa on paljon kirvoja. Toukka kasvaa millimetrin mittaisesta 7–8 millimetriä pitkäksi 10–30 päivän kuluessa. Sen kasvuvauhti riippuu kirvojen saatavuudesta. Toukka voi kulkea ravinnon perässä jopa 12 metriä. Kotelovaihe kestää 3–12 päivää.
Jos seitsenpistepirkkoa ahdistellaan, se erittää pahanhajuista nestettä, joka sisältää myrkkyjä. Myrkky koostuu pääasiallisesti alkaloideihin kuuluvista kokkinelliinista ja prekokkinelliinista. Näitä alkaloideja esiintyy kaikissa seitsenpistepirkon kudoksissa.
Alalajeja

Japanissa tavattavia seitsenpistepirkkoja on pidetty joskus omana lajinaan, Coccinella brucki, mutta myöhemmin se luokiteltiin molekyylibiologisten tutkimuksien perusteella alalajiksi Coccinella septempunctata brucki, jolloin nimialalaji saa nimekseen Coccinella septempunctata septempunctata. C. s. brucki -alalajilla  pilkut peitinsiivissä ovat muita populaatioita suuremmat, minkä arvellaan olevan paikallinen sopeutuma.
Käyttö

Seitsenpistepirkko on suosittu laji maataloudessa, jossa sitä käytetään biologiseen tuholaisten torjuntaan. Seitsenpistepirkot syövät kirvoja, jotka puolestaan saattavat tehdä suurta tuhoa pelloilla, sillä ne käyttävät ravinnokseen useiden kasvilajien niloja. Lisäksi kirvat levittävät kasveihin tauteja ja sieniä. Seitsenpistepirkkoja on käytetty muun muassa ympäri Yhdysvaltoja torjumaan kirvoja.
Seitsenpistepirkko on kuitenkin levitessään ajanut maanviljelysmaiden ulkopuolella monia muita leppäkerttulajeja ahtaalle. Vaikka seitsenpistepirkko onkin käyttökelpoinen hyönteinen biologiseen tuholaisten torjuntaan, sen leviäminen heikentää monin paikoin luonnollisen ekosysteemin tilaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata)
Ötökkätieto: Seitsenpistepirkko (Coccinella septempunctata)
ITIS: Coccinella septempunctata (englanniksi)
Database of Insect Pheromones and Semiochemicals (Pherobase): Semiochemicals of Coccinella septempunctata, the Seven-spotted ladybird (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Coccinella septempunctata (seven-spot ladybird) (englanniksi)
Plantwise: Seven-spot ladybird (Coccinella septempunctata)  (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bug Guide: Species Coccinella septempunctata - Seven-spotted Lady Beetle (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159543  Wikispecies: Coccinella septempunctata  ADW: Coccinella_septempunctata  ARKive: coccinella-septempunctata  BioLib: 10848  BOLD: 105900  BugGuide: 3543  EPPO: COCISE  Fauna Europaea: 230443  Fauna Europaea (new): 67339874-d215-488a-a58f-575726dd9432  GBIF: 4990191  iNaturalist: 51702  IRMNG: 11289111  ISC: 11733  ITIS: 114347  NatureServe: 2.110891  NBN: NBNSYS0000008324  NCBI: 41139  Paleobiology Database: 307675  Laji.fi: MX.194380 
Seitsenpistepirkon toukka.
Lajin munia lehdellä
Linda Sembrant

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Linda Birgitta Sembrant
Syntymäaika: 15. toukokuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Uppsala, Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 175 cm
Lempinimi: Sempman
Seura
Seura: Juventus
Junioriseurat
: SK Servia
: Upsala IF
: Bälingetrollen
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | Bälinge |  |  |
| 2006 | → Lincoln Ladies (laina) | 3 | (0) |
| 2008–2010 | AIK | 62 | (6) |
| 2011 | Kopparbergs/Göteborg FC | 22 | (3) |
| 2012–2014 | Tyresö | 30 | (4) |
| 2014–2019 | Montpellier | 100 | (9) |
| 2019– | Juventus | 44 | (5) |
Maajoukkue
| 2008– | Ruotsi | 132 | (17) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 8. heinäkuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. syyskuuta 2022.
| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Naisten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Naisten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ranska 2019 | Jalkapallo |  |
|  Pronssia | Australia & Uusi-Seelanti 2023 | Jalkapallo |  |
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio De Janeiro 2016 | Jalkapallo |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | Jalkapallo |  |
Linda Birgitta Sembrant (s. 15. toukokuuta 1987 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa italialaista Juventusta, johon hän siirtyi kesällä 2019 edustettuaan viisi kautta ranskalaista Montpellieriä. Hän on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 132 maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia; hän pelasi Ruotsin kaikki seitsemän ottelua alusta loppuun ja teki maalin alkulohko-ottelussa Thaimaata vastaan. EM-kilpailuissa 2022 Ruotsi ylsi välieriin, ja Sembrant pelasi kolme ottelua ja teki puolivälieräottelussa Belgiaa vastaan lisäajalla ottelun ainoan maalin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maajoukkue profiili 2008 SvFF (ruotsiksi)
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Svensson |
5 Seger |
6 Thunebro |
7 Larsson |
8 Schelin |
9 Landström |
10 Jakobsson |
11 Göransson |
12 K. Hammarström |
13 Nilsson |
14 Öqvist |
15 Sjögran |
16 Forsberg |
17 Dahlkvist |
18 Fischer |
19 Edlund |
20 M. Hammarström |
21 Lundgren |
Valmentaja Dennerby
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Lindahl |
2 Rohlin |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Thunebro |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Hjohlman |
12 Carlén |
13 Diaz Pettersson |
14 Ilestedt |
15 Sjögran |
16 Nilsson |
17 Seger |
18 Samuelsson |
19 Lund |
20 Appelqvist |
21 Söberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Kesäolympialaiset 2016
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Schough |
13 Rolfö |
14 Appelqvist |
15 Samuelsson |
16 Rubensson |
17 Seger |
18 Carlén |
19 Hammarlund |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Berglund |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Dahlkvist |
8 Schelin |
9 Asllani |
10 Spetsmark |
11 Blackstenius |
12 Carlén |
13 Johansson |
14 Folkesson |
15 Samuelsson |
16 Glas |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Hammarlund |
20 Larsson |
21 Lundberg |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Sundhage
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Fischer |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Roddar |
15 Björn |
16 Zigiotti Olme |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Anvegård |
20 Larsson |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2022
1 Lindahl |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Glas |
5 Nildén |
6 Eriksson |
7 Kullberg |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Mušović |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
Ruotsin joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Mušović |
2 Andersson |
3 Sembrant |
4 Lennartsson |
5 Sandberg |
6 Eriksson |
7 Janogy |
8 Hurtig |
9 Asllani |
10 Jakobsson |
11 Blackstenius |
12 Falk |
13 Ilestedt |
14 Björn |
15 Blomqvist |
16 Angeldal |
17 Seger |
18 Rolfö |
19 Rytting Kaneryd |
20 Bennison |
21 Enblom |
22 Schough |
23 Rubensson |
Valmentaja Gerhardsson
Edie Sedgwick

Näyttelijä Edie Sedgwickin nimikirjoitus
Edith Minturn ”Edie” Sedgwick (20. huhtikuuta 1943 Santa Barbara, Kalifornia – 16. marraskuuta 1971 Santa Barbara) oli yhdysvaltalainen underground-elokuvien näyttelijä, valokuvamalli ja perijätär, joka tunnettiin myös yhtenä pop-taiteilija Andy Warholin ”supertähdistä”.
Sedgwick syntyi varakkaaseen perheeseen ja muutti vuonna 1964 New Yorkiin. Siellä hän tapasi Andy Warholin, joka kohotti Sedgwickin ”supertähdekseen” Baby Jane Holzerin tilalle. Sedgwickiä kuvailtiin Warholin ”Marilyn Monroeksi”, ja hän esiintyi 1960-luvulla muun muassa Warholin elokuvissa Kitchen, Vinyl ja Poor Little Rich Girl, kunnes hän jätti vuonna 1966 Warholin ja hänen studionsa The Factoryn. Myöhemmin Sedgwick esiintyi elokuvassa Ciao!Manhattan, mutta ei ollut enää kuuluisa ilman Warholia. Sedgwick kärsi useista psyykkisistä sairauksista, ja oli Danny Fieldsin mukaan muun muassa harjaantunut kleptomaani. Lisäksi Sedgwick oli huumeriippuvainen, ja kuoli 28-vuotiaana barbituraattien yliannostukseen.
Sedgwick teki myös satunnaisia töitä valokuvamallina, ja häntä pidetään 1960-luvun muoti-ikonina. Muotilehti Vogue tituleerasi Sedgwickin vuonna 1965 ”youthquakeriksi” ja nimitti hänet ajan nuorisomuodin esikuvaksi.
Elämäkerta > Sukutausta

Edie Sedgwick kuului isänsä Francis Minturn Sedgwickin (1904–1967) puolelta massachusettsilaiseen rikkaaseen ja vanhaan Sedgwickien sukuun. Suku oli tullut Yhdysvaltoihin kenraalimajuri Robert Sedgwickin muutettua vuonna 1636 Englannista Charlestowniin, Massachusettsiin. Hänen jälkeläisensä, tuomari Theodore Sedgwick (1746–1813), oli näkyvä hahmo vallankumouksen jälkeisessä Yhdysvalloissa. Edie Sedgwick sai nimensä isotätinsä Edith Minturn Stokesin, joka on ikuistettu John Singer Sargentin kuuluisaan muotokuvaan Mr. and Mrs. I.N. Phelps-Stokes (1897), mukaan.
Francis Minturn Sedgwick oli kirjailija ja historioitsija Henry Dwight Sedgwickin poika. Hän valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1926, ja lähti sen jälkeen opiskelemaan Trinity Collegeen, Cambridgeen. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän aloitti Harvardin kauppakorkeakoulussa. Tämän jälkeen hän harjoitteli jonkin aikaa pankkitoimintaa eri puolella Eurooppaa, kunnes palasi New Yorkiin vuonna 1932 opiskellakseen kuvataidetta. Myöhemmin hän opiskeli viiden vuoden ajan kuvanveistoa Long Islandilla. Sedgwick loikin uransa taiteilijana, alkuperäisten suunnitelmien sijaan. Hän oli arvostettu kuvanveistäjä ja lisäksi kirjoitti kaksi julkaistua romaania, The Rim (1945) ja Power and Purity (1963). Joidenkin lähteiden mukaan Sedgwickin uranvaihdokseen tulevasta pankkiirista taiteilijaksi vaikutti hänen horjuva mielenterveytensä, joka aiheutti hänelle hermoromahduksia. Hän sairasti myös kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
Edien äiti Alice Delano de Forest (1908–1988) oli Henry Wheeler de Forestin, Southern Pacific Railroadin pääjohtajan tytär. Perhe oli Sedgwickien tapaan rikas, ja myös tunnettu New Yorkin seurapiireissä. Sedgwick ja Alice Delano de Forest menivät naimisiin vuonna 1929 ja saivat kuusi lasta ennen Edien syntymää (s. 1931, 1933, 1935, 1938, 1939 ja 1941). Aluksi Sedgwickit asuivat talvet Long Islandin Cold Spring Harborissa ja kesät Kalifornian Santa Barbarassa. Ennen Edien syntymää he kuitenkin muuttivat vakituisesti Santa Barbaraan, aluksi pienelle Goletan tilalle. Toisen maailmansodan aikana he ostivat 3 000 aarin kokoisen Corral de Quatin karjatilan. Edien jälkeen syntyi vielä perheen nuorin lapsi vuonna 1945.
Elämäkerta > 1943–1964: Lapsuus ja teini-ikä

Sedgwickit elivät lähes eristyksessä karjatilallaan, ja nuorimmat lapsista kävivät alakoulunsa siellä. Tilalla oli karjaa ja hevosia, ja lapset tottuivat jo pienestä lähtien ratsastamaan ja hoitamaan hevosia. 1950-luvun alussa tilalta löydettiin öljyä, ja Sedgwickit muuttivat 6 000 aarin kokoiselle Lagunan tilalle lähelle San Franciscoa. Edie Sedgwick kävi kalifornialaista Katharine Branson School -sisäoppilaitosta vuonna 1957. Pian hänellä todettiin kuitenkin syömishäiriö ja masennus, ja hän lopetti opiskelun joksikin aikaa. Vuonna 1958 Sedgwick jatkoi koulunkäyntiä St. Timothy’sin sisäoppilaitoksessa Marylandin osavaltiossa. Sedgwickillä oli kuitenkin ongelmia sairauksiensa takia, ja hän muutti joksikin aikaa asumaan perheensä kanssa Wieniin. Vuonna 1960 hän joutui psykiatriseen Silver Hill -sairaalaan, ja sitten Bloomingdalen psykiatriseen sairaalaan. Sedgwick ei koskaan valmistunut lukiosta.
Edie Sedgwick pääsi sairaalasta vuonna 1962, ja seuraavana vuonna hän lähti Cambridgeen opiskelemaan kuvanveistoa. Vuonna 1964 hänen isoveljensä teki itsemurhan. Myös hänen toinen veljensä oli sairaalahoidossa psyykkisten ongelmiensa takia. Edie Sedgwick lopetti opiskelunsa vuonna 1964 ja muutti New Yorkiin isoäitinsä asuntoon. Myöhemmin samana vuonna yksi hänen veljistään kuoli moottoripyöräonnettomuudessa. Veljien kuolema oli Sedgwickille kova isku.
Elämäkerta > 1965–1966: New York ja Andy Warhol

New Yorkissa Sedgwick aloitti vilkkaan seurapiirielämän ja yritti aloittaa uraa valokuvamallina. Hän alkoi panostaa enemmän ulkonäköönsä, seuraten ajan muotia ja treenaten vartaloaan. Hän myös muutti omaan asuntoon, palkkasi itselleen autonkuljettajan ja limusiinin ja aloitti näin perintönsä systemaattisen kuluttamisen.
Uudenvuodenaattona 1964 veli Robert Minturn Sedgwick kuoli rajussa moottoripyöräonnettomuudessa. Samana päivänä jouluksi Kaliforniaan palannut Edie Sedgwick ajoi vakavan autokolarin, jossa mursi polvensa. Lääkärit eivät uskoneet Sedgwickin enää kävelevän ilman ontumista. Tämä ei kuitenkaan estänyt hänen nopeatempoista elämäänsä vaan jatkoi seurapiirielämäänsä New Yorkissa kuten ennenkin.  Vuoden 1965 alussa hän tapasi juhlissa pop-taiteilija Andy Warholin. Sedgwick alkoi viettää aikaansa Warholin studiolla The Factoryssa, tehden pian ensimmäisen koekuvauksensa (Screen Test). Koekuvauksiin saattoi tulla kuka tahansa, ja Warhol joskus valitsi elokuviinsa ihmisiä niiden perusteella. Sedgwick saattoi olla jo tuolloin muutamien Warholin underground-elokuvien huomaamattomissa rooleissa, esimerkiksi elokuvassa Horse Sedgwick nähdään pikaisesti taustalla poistumassa The Factorysta. Ei kestänyt kauan kun Warhol teki Sedgwickistä uuden "supertähtensä" Baby Jane Holzerin tilalle. Sedgwickin ensimmäinen merkittävä rooli oli maaliskuun 1965 elokuvassa Vinyl. Warhol antoi tämän jälkeen Sedgwickille rooleja muissakin elokuvissa kuten Poor Little Rich Girl, Kitchen, Beauty No. 2 ja Restaurant. Sedgwick kohosi underground–tähdeksi ja alkoi saada paljon julkisuutta Warholin supertähtenä.  Warholin taidenäyttelyn avajaisissa Philadelphiassa suosio saavutti huippunsa, kun Warhol ja Sedgwick joutuivat suuren ihailijajoukon saartamaksi.  Sedgwickiä pidetään Warholin tunnetuimpana "supertähtenä".
Elokuussa 1965 yhdysvaltalainen Vogue-muotilehti teki Sedgwickistä artikkelin. Siinä Sedwickiä kuvattiin ajan nuorisokulttuurin ruumiillistumaksi, ja hänelle annettiin lempinimi youthquaker. Marraskuussa 1965 Sedgwickistä tehtiin artikkeli Life-aikakauslehteen. Sedgwick esitteli artikkelissa pukeutumistyyliään, johon kuuluivat olennaisena osana mustat leggingsit, minimekot sekä lyhyt ja vaalea hiustyyli, joka jäljitteli Warholin hiuksia. Sedgwick käytti myös suuria määriä kosmetiikkaa, ja oli aina vahvasti meikattu.
Sedgwick pyrki kehittämään uraansa näyttelijänä ja alkoi suunnitella siirtymistä Hollywoodiin. Muusikko Bob Dylan ja tämän manageri, Albert Grossman, keskustelivat Sedgwickin kanssa mahdollisuudesta kuvata elokuva yhdessä. Sedgwick joutui kuitenkin erimielisyyksiin, ja katkaisi välinsä sekä Dylaniin ja Grossmaniin että The Factoryyn ja Andy Warholiin vuonna 1966. Sedgwickin oltua kuukausia poissa The Factorysta Warhol ja René Ricard kuvasivat Sedgwickin kanssa elokuvan The Andy Warhol Story, jossa Ricard näytteli Warholia.
Elämäkerta > 1966–1971: Ciao!Manhattan ja viimeiset vuodet

Jätettyään The Factoryn ja uusien suunnitelmien epäonnistuttua Sedgwick kokeili jälleen valokuvamallin työtä, ja työskenteli hetken muotisuunnittelija Betsey Johnsonille. Sedgwick myös kuvasi muotiartikkelin Voguelle, mutta lehti päätti olla julkaisematta kuvia. Lokakuussa 1966 Sedgwickin asunto paloi tulipalossa, ja hän muutti asumaan Hotel Chelseaan, joka tunnettiin tuolloin taiteilijoiden ja boheemien asuinpaikkana. Samoihin aikoihin hän myös koe-esiintyi Norman Mailerin näytelmään Hirvipuisto, mutta ei saanut osaa.  Matkustettuaan viettämään joulua perheensä luokse Kaliforniaan Sedgwickin vanhemmat veivät hänet Santa Barbaran kunnansairaalan psykiatriselle osastolle, josta hän kuitenkin pääsi nopeasti ulos ja lensi takaisin New Yorkiin. Onnistuttuaan miltei sytyttämään uuden tulipalon Hotel Chelseassa nukahdettuaan palava savuke kädessään, Sedgwick muutti ystäviensä luokse asumaan.
Sedgwick alkoi muuttaa ulkonäköään erilaiseksi Warholin ajoista: hän kasvatti hiuksensa jälleen pitkiksi ja pysyi aidossa hiustenvärissään, ruskeassa. Hän myös hankki rintojensuurennuksen. Päämääränään Sedgwickillä oli luoda uraa näyttelijänä.
Elokuvantekijät David Weisman ja John Palmer kiinnittivät Sedgwickin pienen budjetin filminsä Ciao!Manhattan pääosaan vuonna 1967. Elokuvan kuvaukset kuitenkin viivästyivät niin taloudellisten kuin laillistenkin seikkojen sekä näyttelijöiden päihteidenkäytön takia. Samana vuonna Sedgwick myös kuvasi Bostonissa kohtauksia Alban Bergin oopperaan Lulu, jonka Boston Opera Company aikoi esittää. Kohtauksia oli tarkoitus käyttää kuvamateriaalina oopperan taustalla, ja muutamia niistä esitettiinkin.
Sedgwickin henkinen ja fyysinen terveys oli ollut jo jonkin aikaa horjuva, ja hänellä oli ollut jo vuosia vakava huumausaineriippuvuus. Sedgwick määrättiin psykiatriselle osastolle New Yorkin Gracie Square Hospitaliin, josta alkoi Sedgwickin kuolemaan asti kestänyt sairaalakierre. Vuonna 1968 Sedgwick palasi perheensä luokse Santa Barbaraan, jossa hänet pidätettiin seuraavana vuonna huumausainerikoksesta. Sedgwick siirrettiin Cottage Hospitalin psykiatriselle osastolle. Hän pääsi kuvaamaan Ciao!Manhattanin loppuun vuonna 1971, minkä jälkeen oli jälleen sairaalahoidossa.
Sedgwick meni naimisiin Kaliforniassa 24. heinäkuuta 1971 Michael Postin kanssa. Sedgwick oli tutustunut Postiin Cottage Hospitalissa ollessaan. Sedgwick ja Post asuivat yhdessä Santa Barbarassa.