stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ossauskosken vesivoimalaitos

| Ossauskosken vesivoimalaitos |
| --- | --- |
 -
Valtio:  Suomi 
Sijainti:  Tervola 
Koordinaatit:  66°09′22″N, 25°07′34″E
Rakentaminen alkoi:  1961 
Valmistunut:  1965 
Pääurakoitsija:  Eino Manninen
Suunnittelija:  Imatran Voima Oy
Omistaja:  Kemijoki Oy
Operaattori:  Kemijoki Oy 
Pato
Tyyppi:  gravitaatiopato (betonia), maapato
Vesistö:  Kemijoen vesistö
Joki tai koski:  Kemijoki
Valuma-alue:  48 918 km²  
Keskivirtaama:  546 m³/s  
Korkeus:  18,7 m  
Pituus:  1 875 m  
Juoksutuskanavia:  5
Yläpuolinen patoallas
Nimi:  Kemijoki
Pituus:  16 km 
Leveys:  850 m 
Keskikorkeus:  42,1 m  mpy. 
:  (41,14–42,14 m mpy.)
Voimalaitos
Tyyppi:  jokivoimalaitos
Käyttötarkoitus:  vesivoima
Pudotuskorkeus:  15 m  
Rakennevirtaama:  1 080 m³/s  
Turbiinit:  3 × Kaplan (41,3 MW)
Kapasiteetti:  124 MW  
Vuosituotanto:  501 GWh 
 fiOssauskosken vesivoimalaitos 
Commons:  luokka
Ossauskosken voimalaitoksen säännöstelypato
Ossauskosken vesivoimalaitos on Kemijoessa Tervolan Peuralla ja Koivukylässä sijaitseva  vesivoimalaitos, joka on toimintansa perusteella jokivoimalaitos. Se sijaitsee Tervolan kirkonkylästä 17 kilometriä seututietä 926 pohjoiseen eli Rovaniemelle päin. Voimalaitoksen omistaa Kemijoki Oy.
Pato

Voimalaitos on rakennettu Pietinsaaren yläpuolen rantaan noin 16 kilometrin päähän Petäjäskosken voimalaitoksen alapuolelle. Saaren molemmille puolille on rakennettu pato. Vanhassa uomassa saaren itäpuolella on betoninen säännöstelypato, jossa on viisi tulva-aukkoa, ja sen molemmilla puolilla osuus maapatoa. Saaren länsipuolelle on rakennettu voimalaitoksen betonipato, jonka molemmilla puolilla on maapatoa. Patoaltaan länsirannat ovat alavaa maata ja sinne on rakennettu pitkä maapato suojelemaan asutusta. Maapatoa on yhteensä 1,875 kilometriä ja betonipatoa 160,6 metriä. Paton on korkeimmillaan 18,7 metriä korkea. Joen ylittävällä padolla kulkee maantie ja patoaltaan länsireunan maapatoa seuraa rautatie.
Voimalaitos

Voimalaitoksessa pyörii pystyakselinsa ympäri kolme Kaplan-turbiinia, jotka tuottavat sähköenergiaa parhaimmillaan yli 41 megawatin (MW) teholla. Vesi otetaan padon takaa ja se putoaa 15 metriä alaspäin vesiturbiineihin, josta vesi ohjataan alavirtaan päin 1,8 kilometriä pitkää ja 100 metriä leveää alakanavaa pitkin. Turbiinien juoksupyörät ovat halkaisijaltaan 6,45 metriä ja ne pyörivät 88,2 kierrosta minuutissa. Voimalan rakennusvirtaama on 1 080 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ja Kemijoen keskivirtaama on 546 m³/s. Tulvakaudella ylimääräinen vesi juokutetaan viiden portin läpi voimalaitoksen ohi. Voimalaitoksen kapasiteetti on maksimivirtaamalla 124 MW ja sen vuotuinen energiantuotanto on noin 501 gigawattituntia (GWh).
Kalanviljelylaitos

Voimalasta 120 metriä alajuoksulle päin sijaitsee kalankasvatuslaitos, jonka kasvatettuja poikasia istutetaan Kemijokeen. Laitos käyttää Kemijoen omaa vettä. Laitos on rakennettu 1982 ja sen omistaa Kemijoki Oy ja Pohjolan Voima Oy. Kemijoen voimaloihin ollaan suunnittelemassa kalateiden rakentamista ja tavoitteena on avata vaelluskaloille mereltä esteetön pääsy Ounasjokeen.
Historiaa

Voimalaitos rakennettiin vuosina 1961–1965, jolloin työmaalla työskenteli yhtä aikaa enimmillään 820 henkeä. Voimalaitosalueen läheisyyteen syntyi tämän takia Ossauskosken kylä. Voimalan suunnittelusta vastasi Imatran Voima Oy, arkkitehtina toimi Kai Blomstedt ja rakennustyömaan päällikkönä diplomi-insinööri Eino Manninen. Voimalan kolmen turbiinin kapasiteetti oli aluksi 93 MW, mutta vuosina 2007–2008 ne peruskorjattiin ja yhteiskapasiteetti kasvoi 124 megawattiin.
Kemijoen uittosääntö on lopetettu vuonna 2004 ja siitä tehdyt valitukset on kumottu vuonna 2014 Korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Uittoränni on sen vuoksi poistettu käytöstä.
Oulanka

| Oulanka Оланга, Olanga |
| --- | --- |
 Näkymä Kivakkatunturilta kohti Oulankajoen suuta.
 Oulanka
 Koordinaatit: 66°9′48″N, 30°38′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Kiestinki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulanka (paikallinen muoto Oulunka, myös Oulangansuu, Oulungansuu; ven. Оланга, Olanga) on entinen kylä ja volosti Karjalan tasavallan Louhen piirin Kiestingin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsi Pääjärveen laskevan Oulankajoen suussa 60 kilometriä Kiestingistä linnuntietä luoteeseen.
Pääjärven alkuperäinen saamelaisasutus karjalaistui 1700-luvun aikana. Seudun ensimmäiset kylät, Kuntikylä, Oulangansuu ja Sohjanansuu, syntyivät 1700-luvun alussa. 1800-luvulla muuttoliike jatkui pohjoiseen kohti Vienanmeren Kantalahtea.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa seudun kylät muodostivat Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen Oulangan volostin eli kunnan, joka jakautui Kuntikylän, Oulangan, Sohjanansuun ja Soukelon kyläkuntiin. Se rajoittui pohjoisessa Kantalahden, idässä Koudan ja Kiestingin sekä etelässä Pistojärven volosteihin ja lännessä Suomeen. Vuonna 1905 volostissa oli 18 kylää ja yli 1 700 asukasta. Oulangan kyläkuntaan kuuluivat kirkonkylän lisäksi Taavon (ven. Tavanga) ja Vartielammen (Vartalambino) kylät sekä Kormohonkylän (Karmanga), Kostovaaran (Koštovara) ja Ukonniemen (Tsipringa) uudiskylät, joissa oli yhteensä 424 asukasta. Oulangan kylässä oli 33 taloa, kirkko, koulu ja 198 asukasta.
Vuonna 1927 Oulangan volosti liitettiin Kiestingin piiriin. Se muodosti lähikylineen kyläneuvoston, johon kuuluivat myös Kankahaisen (ven. Borovskaja), Kormohonkylän, Kostovaaran, Taavon ja Vartielammen kylät. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 530 asukasta, joista yli 90 % oli karjalaisia ja loput etupäässä venäläisiä.
Oulangan kyläneuvosto liitettiin Niskan kyläneuvostoon vuonna 1959. Myöhemmin kylä jäi Kumajoen säännöstelyaltaan vedenpinnan alle.
Oulangan seutu on kuuluisa luonnonkauneudestaan. Sen nähtävyyksiä ovat Päänuorunen ja Kivakkatunturi sekä Oulankajoen mahtava Kivakkakoski. Entisen volostin kylistä ovat nykyään asuttuja vain Niska ja Murmanskin alueeseen kuuluva Koutajärvenpää. Alueella sijaitsee Paanajärven kansallispuisto.
Luettelo pikkuplaneetoista: 407 001–408 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
407001:stä ja päättyen 408000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Osvetnik

| Osvetnik |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de la Loire, Nantes
Laskettu vesille:  14. tammikuuta 1929
Palveluskäyttöön:  1929
Poistui palveluskäytöstä:  Italian Francesco Rismondo 1941-1943
Loppuvaihe:  saksalaisten upottama 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  640 t (pinnalla) 822 t (sukellus)
Pituus:  66,5 m
Leveys:  5,4 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 × MAN-dieselmoottoria 1 480 bhp (pinnalla) 2 × Nancy-sähkömoottoria 1 000 shp (sukellus)
Nopeus:  14,5 solmua (pinnalla) 9,2 solmua (sukellus)
Miehistöä:  43
Aseistus
Aseistus:  1 × 100 mm tykki 1 × 40 mm ilmatorjuntatykki 6 × 550 mm torpedoputkea
Osvetnik oli Jugoslavian kuninkaallisen laivaston Osvetnik-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de la Loirelta Nantesista Ranskasta. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1929 ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna.
Palvelus

Alus saapui Kotorinlahdelle sisaraluksensa Smelin kanssa 9. joulukuuta 1929. Vuonna 1932 Britannian laivastoasemamies raportoi muutamasta sotaharjoituksesta. Syyskuussa 1933 alus yhdessä brittiläisvalmisteisen Nebojšan kanssa partioivat Välimeren eteläosissa. Elokuussa 1935  alus vieraili Maltalla brittiläisvalmisteisen Hrabrin kanssa. Elokuussa 1936 alus vieraili Nebojšan kanssa Korfulla.
Saksan hyökätessä 16. huhtikuussa 1941 Jugoslaviaan alus  oli Kotorinlahdella yhdessä kolmen muun sukellusveneen kanssa. Alus ja Hrabri saivat 10. huhtikuuta käskyn hyökätä Italian hallussa olevan Zaran liikenteeseen, mutta operaatiota ei toteutettu. Italian XVII armeijakunnan joukot valtasivat 17. huhtikuuta Kotorin alueen ja samalla tukikohdassa olleet alukset.
Palvelus > R.Smg. Francesco Rismondo

Hyväkuntoinen alus otettiin sotasaaliiksi ja nimettiin N1:ksi. Alus siirrettiin Pulaan huollettavaksi ja modernisoitavaksi, jolloin muun muassa osa aluksen aseistuksesta vaihdettiin ja komentotornia muokattiin. Muutosten jälkeen aluksen uppouma oli pinnalla 676 ja sukelluksissa 835 tonnia.
Alus otettiin Regia Marinan palvelukseen Bajamonti-luokan aluksena R.Smg. Francesco Rismondona. Aluksen vakaus sukelluksissa, 35 sekunnin sukellusnopeus periskooppisyvyyteen, ikä ja matala sukellussyvyys tekivät siitä ainoastaan koulutuskäyttöön ja erilaisiin testeihin soveltuvan aluksen.
Pian Italian antauduttua syyskuussa 1943 saksalaiset valtasivat aluksen 14. syyskuuta Bonifaciossa Korsikan eteläkärjessä. Saksalaiset upottivat aluksen neljä päivää myöhemmin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yugoslav submarine Osvetnik
Käännös suomeksi
Oswald Worcesterläinen

Oswald Worcesterläinen (k. 992) oli Yorkin arkkipiispa vuodesta 971 kuolemaansa asti. Dunstan vihki hänet vuonna 961 Worcesterin piispaksi, jossa virassa hän pysyi myös arkkipiispaksi tultuaan. Useiden luostarien perustajana tunnetuksi tullut arkkipiispa kuoli vuonna 992 pestessään köyhien jalkoja ja pian tämän jälkeen hänen elämästään kirjoitettiin hagiografia ja hänet julistettiin pyhimykseksi.
Tausta

Oswald syntyi tanskalaiseen perheeseen ja häntä opetti hänen setänsä Oda Canterburylainen. Hän oli sukua myös Oscytelille. Pappisvihkimyksen jälkeen hänet nimitettiin Winchesterin tuomiorovastiksi, mistä Oda lähetti hän Fleuryn luostariin Ranskaan munkiksi. Palattuaan Englantiin hänestä tuli Worcesterin piispa vuonna 961. Fleuryssä tapaamansa Germanus Winchesterläisen hän kutsui Englantiin ja lähetti hänet opetuslasten kanssa munkeiksi Worcesterista Westbury-on-Trymiin. Koska maa kuului kirkolle, hän oli huolissaan miten hänen seuraajansa suhtautuisivat munkkeihin. Æthelwine tarjosi hänelle Ramseyn saarta, jonne hän perusti luostarin noin 971. Mahdollisesti hän perusti myös Eveshamin, Riponin ja Deerhurstin luostarit. Ramseylle hän lahjoitti loisteliaan Raamatun painoksen ja seinävaatteita.
Hänen tärkeimpänä saavutuksenaan pidetään Worcesterin katedraalin papiston vaihtamista munkkeihin. Myöhemmät sukupolvet muistivat hänet Ramseyn luostarin perustamisesta ja rapistuneen Winchcomben luostarin uudelleen perustamisesta. Worcesterissa hän järjesti kirkon maaomaisuuden kolmeen "Oswaldslaw"-nimiseen läänitykseen.
Arkkipiispana

Oswald vihittiin Yorkin arkkipiispaksi 971. Kuningas Edgarin seuraajaa valittaessa hänen sanotaan olleen Edvard Marttyyrin kannattaja, ehkä siitä syystä, että hän oli Ælfheren poliittinen vastustaja. Hän kutsui vuonna 985 Ramseyhyn luostariuudistuksen toteuttamisessa avustamaan Abbo Fleurylaisen, missä tämä toimi opettajana vuoteen 987.
Kuolema

Oswald kuoli uupumukseen 29. helmikuuta 992 ollessaan Worcesterissa pesemässä köyhien jalkoja, mikä kuului hänen tapoihinsa paaston aikana. Hänen hautajaisissaan ja haudalla kerrottiin tapahtuneen ihmeitä. Hänen muistopäivänsä on 28. helmikuuta. Hänen elämäkertansa kirjoitti Ramseyn luostarin munkki, joka saattoi olla Byrhtferth.
Kai Outa

Kai Uula Outa (22. syyskuuta 1930 Helsinki – 5. maaliskuuta 2002 Vihti) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja Suomen-mestari. Seuratasolla hän edusti Oulun Pyrintöä, Idrottsklubben-32:ta ja Helsingin Atleettiklubia.
Outa sijoittui Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 90 kilogramman sarjassa kymmenenneksi yhteistuloksella 365,0 kg. Vuoden 1954 MM-kilpailuissa hänen suorituksensa jäi kesken loukkaantumisen vuoksi.
Outa voitti Suomen-mestaruuden raskaassa sarjassa (yli 82,5 kg) vuonna 1951 sekä alle 90 kilogramman sarjassa vuonna 1954.
Outokummun vaakuna

Outokummun vaakuna
Outokummun vaakuna on Outokummun kaupungin tunnus. Vaakunan kuusikoro viittasi kunnan vaakunan vahvistamisen aikaiseen nimeen Kuusjärvi; myöhemmin korosta alettiin käyttää nimitystä havukoro. Kuparin merkki viittaa Outokummun kaivoksiin, jotka antoivat myöhemmin nimensä koko kauppalalle.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä on kuusikoroinen lakio, jonka alapuolella kuparinmerkki; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kuusjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. marraskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1953.
Oussouye

| Oussouye |
| --- | --- |
 Perinteiseen tyyliin rakennettu leirintäalue.
 Oussouye
 Koordinaatit: 12°29′14″N, 16°32′41″W 
Valtio:  Senegal
Alue:  Ziguinchorin alue
Departementti:  Oussouyen departementti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2016):  5 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oussouye on kunta ja samannimisen departementin keskus Ziguinchorin alueella Senegalissa. Se sijaitsee Casamancejoen alajuoksulla 40 kilometriä Ziguinchorista länteen. Kunnassa on 5 300 asukasta (vuonna 2016, arvio).
Oussouye on historiallisen Kassan kuningaskunnan keskus. Sen vuonna 2000 valittu hallitsija Sibilumbaï Diedhiou toimii uskonnollisena johtajana ja konfliktien ratkaisijana sekä osallistuu neuvontantajineen kunnan päätöksentekoon.
Asukkaista yli 95 prosenttia on dioloja. Lisäksi on fulbeja, mandinkoja, sererejä ja wolofeja. Perinteisen uskonnon rinnalla harjoitetaan kristinuskoa ja islamia.
Oussouye on paikallinen liikennekeskus, josta on yhteydet Ziguinchoriin, Cap Skirringiin, Mlompiin ja Elinkineen. Väestön elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, metsien hyödyntäminen, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Teollisuutta edustaa pienimuotoinen maataloustuotteiden jalostus.
Palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, lyseo ja lääkärin vastaanotto. Kunnassa on vesijohto-, sähkö- ja matkapuhelinverkot.
Oussouye on kiinnostava kulttuurimatkailukohde. Sen nähtävyyksiä ovat perinteiset juhlat ja seremoniat, käsityöperinne, hallitsijan hovi ja ympäröivä rehevä luonto. Kunnassa on majoitus- ja ravintolapalveluja. Lähistöllä sijaitsee eurooppalaisten suosima Cap Skirringin rantalomakohde.
Oulunkylän tekojäärata

| Oulunkylän tekojäärata |
| --- | --- |
 Rata syksyllä 2019
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Käskynhaltijantie 11, 00640 Helsinki
Koordinaatit:  60°14′04″N, 24°57′33″E
Avattu:  1977
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Kenttä:  Tekojää
Käyttäjät
 Jääpallo:   Botnia-69   Pikaluistelu:   Helsingin Luistinkiitäjät   Helsingin Työväen Luistelijat 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Oulunkylän tekojäärata on jääpallokenttä ja pikaluistelurata Oulunkylässä, Helsingissä. Tekojäärata valmistui syksyllä 1977, ja se oli Suomen ensimmäinen iso tekojäärata. Valmistumisestaan lähtien Oulunkylän tekojäärata on ollut keskeinen paikka Suomen jääpalloilulle ja pikaluistelulle. Oulunkylän tekojäärata on toiminut useasti jääpallon Suomen mestaruusloppuottelun pelipaikkana, muun muassa vuoden 2008 ensimmäisen jääpallon Suomen mestaruusfinaalin 100-vuotisjuhlafinaalissa. Jääpallon maailmanmestaruuskilpailuiden pelipaikkana ja finaaliareenana se oli vuosina 1983 ja 1991. Oulunkylän tekojäärataa käyttää kotikenttänään jääpalloseura Botnia-69. Helsingin Työväen Luistelijat ja Helsingin Luistinkiitäjät käyttävät jäärataa pikaluistelussa.
Oulunkylän tekojääradan pikaluisteluradan pituus on 400 metriä.  Tekojääradan itäisenpuoleisella sivustalla sijaitsee kattamaton seisomakatsomo. Tekojäärata on valaistu kentän yllä riippuvilla valaisimilla.
Oulun kihlakunnan kruununmakasiini

| Oulun kihlakunnan kruununmakasiini |
| --- | --- |
 Kruununmakasiini keväällä 2012.
Osoite:  Puusepänkatu 6
Sijainti:  Oulu, Myllytulli
Koordinaatit:  65°00′59″N, 025°29′10″E
Rakennustyyppi:  Kruununmakasiini
Valmistumisvuosi:  1847
Suunnittelija:  A.F. Granstedt
Käyttäjä:  Uki Arkkitehdit
Julkisivumateriaali:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oulun kihlakunnan kruununmakasiini on Oulun Myllytullin kaupunginosassa sijaitseva puurakenteinen kruununmakasiini, joka korjattiin ravintola-, näyttely- ja toimistotiloiksi 1990-luvun alkupuolella.
Oulun kihlakunnan kruununvouti Johan Gustaf Liljeqvist valmisteli viljamakasiinin rakentamista Iin, Limingan, Muhoksen ja Oulun kihlakuntien yhteiskäyttöön. Makasiinin rakennuspiirustukset teki yleisten rakennusten intendentinkonttorissa arkkitehti A.F. Granstedt vuonna 1841. Kuvernööri Robert Wilhelm Lagerborgin päätöksellä makasiini tuli kuitenkin vain Oulun, Kiimingin ja Ylikiimingin käyttöön.
Makasiini toimi 1900-luvun alkupuolelle asti laina- ja veroviljamakasiinina. Myöhemmin rakennuksessa on varastoitu puutavaravaraa ja jätepaperia sekä sota-aikana ruokaa. Oulun kaupunki sai rakennuksen haltuunsa vuonna 1984. Saman vuoden Myllytullin asemakaavamuutoksen yhteydessä sekä kihlakunnan makasiini että viereinen tiilinen kruununmakasiini suojeltiin.
Kaupunki myi kruununmakasiinin Oulun rakennusmestariyhdistykselle sadallatuhannella markalla vuonna 1990. Yhdistys peruskorjasi makasiinin vuosina 1991–1992 arkkitehti Kari Parkkisen suunnitelmien mukaan. Onnistuneesta käyttötarkoituksen muutoksesta yhdistykselle myönnettiin Oulun läänin rakennussuojelupalkinto, Viisikanta-palkinto, vuonna 1993.
Rakennuksessa on toiminut eri ravintoloita muun muassa Pub Kruunu ja hiiri. Uki Arkkitehdit on toiminut rakennuksessa vuodesta 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun kihlakunnan kruununmakasiini Wikimedia Commonsissa
Olavi Ouvinen

Olavi Johannes Ouvinen (10. joulukuuta 1926 Viipuri – 6. helmikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Ouvinen edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten kääpiösarjassa (alle 54 kg). Hän voitti tanskalaisen Erik Thastumin tuomariäänin 3–0 mutta hävisi irlantilaiselle Willie Lenihanille pistein 0–3.
Seuratasolla Ouvinen edusti Viipurin Tovereita, Helsingin Tarmoa ja Helsingin Nyrkkeilijöitä. Hän voitti Suomen mestaruuden kärpässarjassa vuosina 1945–1946  sekä kääpiösarjassa vuosina 1944 ja 1947–1949.
Ouvinen otteli amatöörinä 111 ottelua, joista hän voitti 101. Ammattilaisena käymistään kymmenestä ottelusta hän voitti viisi.
Otso

| Otso |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  11. lokakuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ohto
Vastineita eri kielissä:  ?
Nimen alkuperä:  Karhua tarkoittava sana
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otso on suomalainen miehen etunimi. Sana tarkoittaa karhua, ja on ilmeisesti alkuperäinen karhun nimitys siinä, missä karhu on yksi monista kiertoilmauksista.
Digi- ja väestötietoviraston Nimipalvelun mukaan nimi Otso on Suomessa 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 4181 miespuoliselle henkilölle.
Eläinaiheisuus tekee Otsosta suomalaiseksi etunimeksi poikkeuksellisen.
Tunnettuja Otsoja

Otso Appelqvist (s. 1940), teatteriohjaaja ja konsultti
Otso Höglund, kuvataiteilija
Otso Kantokorpi (1957–2018), taidekriitikko
Otso Karpakka (1914–2005), kuvataiteilija
Otso Kautto (s. 1962), teatterinjohtaja, ohjaaja, kirjailija
Otso Kivekäs (s. 1979), poliitikko ja kansalaisaktivisti
Otso Kukkonen (1928–2021), päätoimittaja ja professori
Otso Liimatta (s. 2004), jalkapalloilija
Otso Lähdeoja, säveltäjä, kitaristi ja digitaalisen taiteen tutkija
Otso Mäkelä (s. 1992), pesäpalloilija
Otso Ovaskainen (s. 1970), matemaatikko ja matemaattisen ekologian professori
Otso Pera, oik. Björn Perander (1914–2005), tarjoilija ja elokuvanäyttelijä
Otso Pietinen (1916–1993, teollisuus- ja mainosvalokuvaaja
Otso Rantakari (s. 1993), jääkiekkoilija
Otso Räisänen (s. 1994), freestylehiihtäjä
Otso Törmälä, lapsinäyttelijä
Otso Virtanen (s. 1994), jalkapallomaalivahti
Otso Wartiovaara (1908–1991), diplomaatti
Kuvitteellisia Otsoja

Otso, animaatiosarjassa Otso ja sopulit
Otso-herra, hahmo samannimisessä kirjasarjassa
Otso Karhu, tv-sarjassa Uusi päivä
Muita Otsoja

Jäänmurtaja Otso, jäänmurtaja
Outokvarkki

| outokvarkki |
| --- | --- |

Symboli:  s
Rakenne:  Alkeishiukkanen
Perhe:  Fermioni
Sukupolvi:  Toinen
Vuorovaikutus:  Painovoima Sähkömagneettinen Vahva vuorovaikutus Heikko vuorovaikutus
Antihiukkanen:  outo-antikvarkki
Löydetty teoreettisesti:  Murray Gell-Mann ja George Zweig (1964)
Löydetty:  SLAC (1968)
Sähkövaraus:  −⅓ e 
Värivaraus:  on
Spin:  ½
Outokvarkki (engl. strange-quark) eli s-kvarkki on alkeishiukkanen ja yksi kuudesta kvarkkityypistä. Vastaava antihiukkanen on outo-antikvarkki.
Kaikkien muiden kvarkkien tapaan outokvarkin spin on 1/2 ja baryoniluku 1/3. Omana piirteenään sen isospin I3 on 0 ja sähkövaraus –1/3e. Lisäksi outokvarkkiin kuuluu erikoinen kvanttiluku outous, jonka arvoksi on määritelty –1. Outokvarkki kuuluu samaan kvarkkiduplettiin lumokvarkin kanssa. Outokvarkin massa on kolmanneksi pienin kaikista kvarkeista (80–155 MeV).
Outokvarkki kuuluu yhdessä ylös- ja alaskvarkin kanssa kolmen alkuperäisen, vuonna 1964 ennustetun kvarkin ryhmään. Tämä kolmikko tarvittiin selittämään silloin tunnettujen hadronien rakenne. Outokvarkki esiintyy monien hadronien rakenneosana, mutta toisin kuin ylös- ja alas-kvarkin tapauksessa, mikään sen sisältävä hiukkanen ei ole stabiili. Se kuitenkin tarvittiin kantamaan outoutena tunnettua ominaisuutta, jonka Kazuhiko Nishijima ja Murray Gell-Mann kehittivät 1950-luvulla selittämään, miksi eräitä hiukkasia kuten kaoneja ja hyperoneja syntyy helposti, mutta niiden hajoaminen vie suhteellisen paljon aikaa.
Outokvarkin elinikä on 1,24 · 10-8 sekuntia ja se hajoaa ylöskvarkiksi sekä virtuaalisen W--bosonin kautta elektroniksi ja elektronin antineutriinoksi.
Outokvarkkeja sisältävän hiukkasen outous määritellään kaavalla S = -[(outokvarkkien lukumäärä) - (outo-antikvarkkien lukumäärä)].
Ošta

| Ošta Ошта |
| --- | --- |
 Ošta
 Koordinaatit: 60°51′4″N, 35°33′24″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Vologdan alue
Piiri:  Vytegran piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1455,49 km²
Väkiluku (2010):  1 700
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oštan kunta Vytegran piirin kartalla.
Ošta (ven. Ошта, vepsäksi Šušt) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Vologdan alueen Vytegran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Oštajoen varrella 60 kilometriä Vytegrasta länteen. Kylässä on 1 200 ja kunnassa 1 700 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja asutus

Oštan kunnan pinta-ala on 1 455,49 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Vytegran piirin Megran ja kaakossa Koštugin kuntiin, etelässä Vologdan alueen Babajevon piiriin, lännessä Leningradin alueeseen ja pohjoisessa Ääniseen. Pinta-alasta 82,1 prosenttia on metsää ja 16,8 prosenttia maatalousmaata.
Kunnan eteläosa kuuluu Vepsän ylänköön ja pohjoisosa Äänisen alankoon. Idässä sijaitsee 304 metrin korkeuteen kohoava Malgora. Joet kuuluvat etupäässä Ääniseen laskevien Oštan ja Vodlitsan valuma-alueisiin. Kunnan lounaiskulmassa Tukšajoki virtaa kohti Laatokkaa. Suurimmat järvet ovat Äänisen ohella Megorskoje, Šimozero ja Jandozero. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, hiekka, sora, rakennuskivi ja tulenkestävä savi. Kunnan alueella sijaitsee 85,53 neliökilometrin laajuinen Šimozeron rauhoitusalue. Suunnitteilla on Megran järvialueen rauhoitusalueen sekä Vologodskoje Poozerje -nimisen luonnonpuiston perustaminen.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu Gornyi Rutšein taajama sekä seitsemän kylää: Kardanga, Kedra, Kurvošski Pogost, Nižnjaja Vodlitsa, Rutšei, Simanovo ja Verhnjaja Vodlitsa. Suurimmat asutuskeskukset ovat Ošta, vajaan 300 asukkaan Gornyi Rutšei ja noin 150 asukkaan Nižnjaja Vodlitsa. Entisessä Žabinetsin kylässä on huvila-asutusta.