stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paimentyttö
Maalaus

Paimentyttö-maalauksessa näkyy tuohon aikaan suomalaisten septemiläisten parissa muodiksi tullut muodon ja sommittelun vapautuminen. Yrjö Ollila olikin Septem-taiteilijaryhmän keskushahmoja. Väri- ja valomaalauksen edelläkävijänä hän käytti tässä maalauksessa hehkuvia sateenkaaren värejä. Sekä paimentyttö että häntä ympäröivä luonto on maalattu vahvoin värein, suurpiirteisesti väriä käyttäen.
Sinänsä Paimentyttö liittyy paimenelämää kuvaavien maalausten antiikista juontuvaan perinteeseen 1910-luvun tapaan.
Aiheesta muualla

Paimentyttö, 1915 Suomen Kansallisgalleria.
Sofia (Ruotsin prinsessa)

| Prinsessa Sofia |
| --- | --- |
 Värmlannin herttuatar
 
Syntynyt:  Sofia Kristina Hellqvist 6. joulukuuta 1984 (ikä 40) Danderyd, Ruotsi
Puoliso:  Prinssi Carl Philip (vih. 2015)
Lapset:  Prinssi Alexander Prinssi Gabriel Prinssi Julian Prinsessa Ines
Suku:  Bernadotte (avioliiton kautta)
Isä:  Erik Oscar Hellqvist
Äiti:  Marie Britt Rotman
Prinsessa Sofia, Värmlannin herttuatar (alun perin Sofia Kristina Hellqvist, s. 6. joulukuuta 1984 Danderyd, Ruotsi) on Ruotsin prinssi Carl Philipin puoliso. Avioliiton myötä Sofia Hellqvististä tuli prinsessa Sofia ja Värmlannin herttuatar.
Hellqvist tuli tunnetuksi Ruotsissa glamourmallina sekä kilpailijana tosi-tv -sarjassa Paratiisihotelli vuonna 2005. Hellqvist oli ammatiltaan joogaopettaja, joksi hän opiskeli New Yorkissa Paratiisihotellin jälkeen.
Hellqvist on seurustellut prinssi Carl Philipin kanssa vuodesta 2010 lähtien. Heidän suhteensa alkua voi kuvata vaikeaksi, koska kuningasparin oli ensin vaikea hyväksyä Sofiaa kuninkaalliseen perheeseen hänen taustastaan johtuen. He kuitenkin muuttivat yhteen vuonna 2011 ja kihlautuivat 27. kesäkuuta 2014.
Avioliitto

Sofia ja Carl Philip avioituivat 13. kesäkuuta 2015 Tukholmassa, heidät vihittiin Tukholman kuninkaanlinnan kirkossa.
Prinsessa Sofian hääpuvun suunnitteli ruotsalainen muotisuunnittelija Ida Sjöstedt, puvussa on kolmea eri valkoisen sävyä. Leninki on silkkikreppiä, jonka päällä on italialaista silkkiorganzaa, olkaimettoman leningin yläosa ja pitkät hihat ovat pitsiä. Leningissä ja laahuksessa on couture-pitsistä tehtyjä käsin leikattuja ja ommeltuja applikaatioita. Huntu on morsiustylliä ja kirjailtu seitinohuella puuvillapitsillä. Prinsessa Sofian diadeemi on lahja kuninkaalta ja kuningattarelta. Prinssi Carl Philip oli pukeutunut tummansiniseen laivaston juhlaunivormuun, jonka malli on vuodelta 1878.
Avioliitto > Lapset

Prinssiparin esikoinen, Alexander Erik Hubertus Bertil, syntyi 19. huhtikuuta 2016 klo 18.25 Danderydin sairaalassa. Toinen lapsi, Gabriel Carl Walther, syntyi 31. elokuuta 2017 klo 11.24 samassa sairaalassa kuin isoveljensä prinssi Alexander.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sofia (Ruotsin prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Prinsessa Sofia Ruotsin kuningashuoneen www-sivulla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Yle 
Vastavihitty prinssipari.
Sofian vaakuna.
Niittykumpu

| Niittykumpu> Ängskulla |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Niittykumpu korostettuna.  Espoon kaupunginosat
Kaupunki:  Espoo
Suuralue:  Suur-Tapiola
Kaupunginosa nro:  15
Pinta-ala:  2,1 km² 
Väkiluku:  8 934 (31.12.2023)
Väestötiheys:  4 254 as./km²
Postinumero(t):  02200
Lähialueet:  Haukilahti, Henttaa, Mankkaa, Matinkylä, Olari, Pohjois-Tapiola, Tapiola, Westend
Niittykumpu (ruots. Ängskulla) on Espoon kaupunginosa, joka kuuluu Suur-Tapiolan suuralueeseen. Osin entisen Gräsan kartanon itäpuolisilla mailla sijaitseva kaupunginosa alkoi kehittyä muun Etelä-Espoon tapaan 1930-luvulla Jorvaksentien (nykyinen Länsiväylä) valmistumisen myötä. Niittykummun ensimmäinen merkittävä rakennusvaihe ajoittui 1960- ja 1970-luvuille, jolloin alueelle rakennettiin muuttoliikkeen ja Espoon nopean kasvun myötä runsaasti uusia rivitaloja. Rakentamistahti hiipui 1990-luvun laman aikana. Rakentamistahti elpyi jälleen 2000-luvulle tultaessa ja kiihtyi edelleen Länsimetron rakentamisen myötä.
Niittykummussa toimii Etelä-Espoon vanhin alakoulu Niittykummun koulu. Merituulentien ympäristössä sijaitsevaa autokaupan keskittymää on kutsuttu ”Espoon autokaduksi”, joskin liikkeet ovat alkaneet vähitellen siirtymään muualle Länsimetron täydennysrakentamisen myötä.
Niittykummussa asui noin 8 900 henkilöä vuodenvaihteessa 2023–2024, ja sen väestötiheys oli noin 4 250 asukasta neliökilometriä kohden. Niittykumpua palvelee Helsingin seudun liikenteen runkolinjoihin kuuluva Länsimetro, jonka Niittykummun metroasema sijaitsee kaupunginosan eteläosassa sijaitsevan metrokeskuksen ja kauppakeskus Niityn yhteydessä.
Nimi

Niittykummun ruotsinkielinen nimi Ängskulla on saanut nimensä 1800-kuvulla Gräsan kartanoon kuuluneen torpan mukaan, joka itsenäistyi pientilaksi vuonna 1926. 1960-luvulla alueelle rakennettua asuinaluetta alettiin kutsua Niittykummuksi. Nmipari Niittykumpu – Ängskulla tuli viralliseksi kaupunginosan nimeksi vuonna 1976.
Maantiede

Niittykumpu rajautuu pohjoisessa Mankkaaseen, idässä Tapiolaan ja Pohjois-Tapiolaan, etelässä Haukilahteen ja Westendiin ja lännessä Olariin. Kaupunginosan länsirajalla virtaa Gräsanoja.
Merituulentie jakaa pohjoiseteläsuunnassa kaupunginosan eri asemakaava-alueet: tien eteläpuolella sijaitsevat Niittykummun keskus, Niittykallio ja Niittymaa, jotka ovat pääasiassa kerrostalo- ja toimitilavaltaista aluetta. Tien pohjoispuolella sijaitsee Tontunmäen pientalovaltainen asuinalue, jonka itäreunalla sijaitsee Koivu-Mankkaan kaava-alueeseen kuuluva matala kaksikerroksisten kerrostalojen alue. Orionin laaja teollisuusalue sijoittuu myös Koivu-Mankkaan kaava-alueelle. Olarinluoman teollisuusalue kuuluu Espoon kaupunginosajaossa Olarin kaupunginosaan, vaikka sijoittuukin tilastollisessa osa-aluejaossa Niittykummun pienalueelle.
Historia > Ensimmäiset asukkaat ja Gräsan kartano

Gräsan keskiaikainen kylä sijaitsi Gräsanojan molemmin puolin nykyisen Olarin kirkonmäen ympäristössä Olarinluoman alueella. Kylän muodostivat vuonna 1540 kaksi taloa ja rälssi, joka oli perustettu edellisellä vuosisadalla vuosien 1450–1460 välillä. Vanha tonttimaa ja Gräsan kartanon rakennukset sijaitsivat tuolloin vielä liikennöintikelpoisen Gräsanojan itäpuolisella kukkulalla, Olarin kirkon nykyisellä paikalla.
Gräsan kartano oli aikanaan yksi Espoon alueen merkittävimmistä kartanoista, ja se oli alueen niin sanottu ”vanha rälssi”. Kartano tunnettiin alkuun Haldensbölenä sitä 1400-luvulla hallinnoineen Halden-nimisen miehen mukaan. Sen lisäksi se on tunnettu myös Olarsbyn ratsutilana. Olarsbyn talot oli tosin 1600-luvun alkuun mennessä liitetty Gräsan säteriin. Gräsaa hallinnoi liki koko sen historian Hammarstierna-suku. Rälssi peruutettiin vuonna 1683 ja tilasta muodostettiin ratsutila. Gräsan omistaja vaihtui useita kertoja 1700-luvun loppupuolelta alkaen. Espoon maanomistajat perustivat tiloilleen 1700-luvulla useita uusia torppia, joiden perustamista tuettiin verohelpotuksin. Intoa lisäsi myös vuosisadan alulla käytyjen sotien luoma työvoimapula. Kartanon suurikokoinen päärakennus rakennettiin 1800-luvulla ja korjattiin kokonaisuudessaan 1900-luvun alussa. Kartanolla oli laaja piha, johon liittyi talouspihojen lisäksi laaja puutarha, jossa kasvoi vuoden 1936 tietojen mukaan 45 eri hedelmäpuuta.
Niittykummun kaupunginosaan kuuluva Tontunmäen (ruots. Tomtekulla) asuinalue on kehittynyt ajan saatossa sen länsipuolella sijainneille Gräsan kartanon itäpuolisille maille. Osoite ainakin nykyisen Tontunmäen eteläosan taloihin oli vielä 1960-luvulla Matinkylä, Gräsa, Itäpää. Gräsan Länsipää sijaitsi oletettavasti nykyisen Olarin alueella.
Historia > Maiden palstoitus ja 1900-luvun alkupuolen rakentaminen

Helsingin väestön nopea kasvu ja Rantaradan rakentaminen saivat myös Espoon alueen väestön kasvuun 1900-luvun alkupuolella. Kasvu suuntautui kuitenkin pääasiassa uuden rautatieyhteyden läheisyyteen, sillä Etelä-Espoon liikenneyhteydet Helsinkiin olivat edelleen heikot. Helsinkiin kuljettiin Niittykummun alueelta joko junalla tai bussilla, mutta liikenteen solmukohdista sivussa olevalta alueelta piti kulkea ensin kyläteitä pitkin joko Kauniaisissa sijainneelle rautatieasemalle tai Turuntien Kilon risteyksessä sijainneelle bussipysäkille, mistä matkaa jatkettiin Helsinkiin.
Gräsagårdin kylä kasvoi myös väkimäärältään: vuoden 1865 henkikirjan mukaan asukkaita oli 61, kun vuonna 1920 ympärivuotisten asukkaiden määrä oli noussut jo 145:een. Kylä muodostui kartanosta ja sen torpista, sekä lähinnä saaristossa sijainneista kartanon maista lohkotuista palstatiloista. Gräsasta alettiin erottelemaan erillisiä huvilapalstoja 1870-luvulla, ja näitä oli jaettu vuoteen 1917 mennessä yhteensä 28. Kartano siirtyi vuonna 1911 Finska Agrarbolagetin omistukseen, ja kuusi vuotta myöhemmin perustettiin Gräsa Gårds Aktiebolag -osakeyhtiö, joka alkoi palstoittaa kartanon maita 1920-luvulla. Tilan maat oli jaettu vuonna 1924 yhteensä 22 palstaan, ja sen eteläosasta oli lohkottu esimerkiksi Haukilahden alue, joka jaettiin alkuun 14 palstaan.
Historia > Valtaväylien rakentuminen

Autoliikenteen kasvaessa 1920-luvulla aloitettiin eteläisen tieyhteyden suunnittelua Helsingistä länteen. Helsingin kaupunki osti Lauttasaaren 1930-luvulla ja sen myötä tie päätettiin rakentaa Lauttasaaresta Jorvakseen. Niittykummun etelärajalla kulkeva Jorvaksentie, eli nykyinen Länsiväylä, avattiin liikenteelle vuonna 1937. Palstoitustoiminta kiihtyi edelleen 1930-luvulla, kun alueen liikenneyhteydet paranivat merkittävästi Jorvaksentien (nykyinen Länsiväylä) valmistuttua. Uudet tieyhteydet kytkivät Etelä-Espoon paremmin Helsingin keskustaan ja mahdollistivat näin sen kehittymisen.
Porkkalan palauttamisen myötä, vuonna 1956, tiestä tuli tärkeä yhteys läntiselle Uudellemaalle. Tien rakentaminen moottoritieksi aloitettiin vuonna 1961 ja tie valmistui Espoonlahdelle vuonna 1969. Tien nimeksi vakiintui tällöin Länsiväylä. Niittykummun länsirajan muodostava Kilonväylä eli Kehä II rakentui vuonna 2000. Kehä II halkoo Smedsby–Hemtans–Dåvitsbyn kulttuurimaisemaa.
Historia > 1960–1980-lukujen rakennusvaihe

1960-luvulla Espoon kauppala tehosti maanhankintaa ja osti muun muassa Gräsan kartanon alueet sekä laajoja alueita Etelä-Espoosta. Kaavoitus eteni Etelä-Espoossa nopeasti 1970-luvulla. Rakentaminen tapahtui jossain määrin rakentamattomille tonteille, mutta sen tieltä hävitettiin myös vanhaa huvila-aluetta.
Niittykummun alueen rakentaminen lisääntyi voimakkaasti muun Espoon tapaan sodan jälkeisinä vuosikymmeninä. Ensimmäinen merkittävä rakennusvaihe ajoittui 1960- ja 1970-luvuille, jolloin alueelle rakennettiin muuttoliikkeen ja Espoon nopean kasvun myötä runsaasti uusia rivitaloja. Nykyisen metrokeskuksen lähellä sijaitsevien, arkkitehti Osmo Lapon piirtämän kerrostalon esikuvana oli ranskalaisen Le Corbusierin 1960-luvun alulla piirtämät rakennukset.
Tieyhteyksien parantamisen myötä Etelä-Espoon alueiden maantieteellinen yhtenäisyys lisääntyi 1960-luvun kuluessa. Niittykummun Tontunmäessä oli edelleen 2010-luvun tilanteessa jäljellä muutamia yksittäisiä vanhoja rakennuksia ja puutarhoja, osa toista maailmansotaa edeltävältä ajalta, osa 1950- ja 1960-luvuilta. 1960-luvulla alueella toimi kaksi erillistä ruokakauppaa.
Historia > 1990- ja 2000-luvut

Rakentaminen hiipui voimakkaasti 1990-luvun laman aikana, mutta on elpynyt 2000-luvun alusta lähtien uusien asuntojen tuotannon kolminkertaistuessa lamavuosien lukuihin nähden. Vuonna 1993 kuitenkin avattiin kauppakeskus Niittytori. Kauppakeskuksessa toimi mm. K-Supermarket, kiinalainen ravintola, Alko ja muita liikkeitä. Kauppakeskus purettiin vuonna 2017, jo n. 24 vuotta avajaistensa jälkeen. Kauppakeskuksen paikalla on nykyään asuinkerrostaloja.
Historia > Länsimetro ja uusi rakentamiskausi

Niittykummun metroaseman louhintatyöt käynnistyivät marraskuussa 2011. Metron täydennysrakentaminen käynnistyi seuraavan vuoden syksyllä, kun Skanska aloitti Liberti-asuinkorttelin rakentamisen Merituulentien ja Länsiväylän välisellä Niittymaan alueella. Niittykummun oli tarkoitus olla metron rakentamisen alkaessa pelkkä asemavaraus, mutta se päätettiin lokakuussa 2013 toteuttaa täysimittaisena asemana ensimmäisessä rakennusvaiheessa, sillä rakentamisen lykkääminen olisi voinut nostaa aseman kustannukset jopa kaksinkertaisiksi.
Metrokeskuksen rakentaminen alkoi maaliskuussa 2014, ja se avattiin yleisölle kolme vuotta myöhemmin kesäkuussa 2017. Metrokeskuksen yhteydessä sijaitsevat kauppakeskus Niitty ja asuinkerrostalot Niittyhuippu ja Niittytori, joista ensimmäinen 24-kerroksinen ja toinen 12-kerroksinen. 90-metrinen Niittyhuippu oli valmistuessaan Suomen korkeimpien asuinkerrostalojen joukossa ja Espoon korkein asuinkerrostalo. Vanha kauppakeskus Niittytori purettiin loppukesästä 2017, ja sen paikalle rakennettiin uusi kerrostalokortteli. Niittykummun metroaikakauden ensimmäisen rakennusvaiheen hankkeisiin kuuluneet metrokeskuksen välitön ympäristö, Liberti-kortteli ja Haukilahdenkadun varren kerrostalot valmistuivat 2020-luvun vaihteessa, jolloin alueella olivat seuraavana alkamassa Niittykallion ja Merituulentien varren täydennysrakentamishankkeet. Suunnitteluvaiheeseen oli edennyt entisen Outokummun toimistoalueen täydennysrakentaminen. Jälkimmäisten myötä Olarin kirkon edessä oleva huoltoasema puretaan ja sen paikalle rakennetaan kivetty Gräsanaukio, jonka alle rakennetaan pysäköintilaitos metron liityntäliikenteelle ja kirkolle. Myös autoliikkeet Länsi-Auto, Toyota Espoo ja Delta siirtyvät uusien asuintalojen tieltä muualle. Kaupunginosan asukasluvun on arvioitu kaksinkertaistuvan vuoteen 2025 mennessä.
Palvelut

Niittykummussa on kaupungin ylläpitämä Niittykummun koulu, joka on Etelä-Espoon vanhin alakoulu.
Niittykummussa toimii ja on toiminut runsaasti autoliikkeitä, ja näiden keskittymää Merituulentien varressa on kutsuttu jopa ”Espoon autokaduksi”. Alueelta löytyy nykyään muun muassa autoliike J. RInta-Jouppi, sekä alueella toimineita liikkeitä ovat Länsi-Auto ja Delta-Auto . Länsi-Auto on siirtynyt jo uusiin tiloihin Suomenojan kupeeseen ja Delta-Auto siirtynee lähivuosina, mikäli asemakaavaprosessit etenevät sen mukaisesti. Niittykummussa sijaitsevassa kauppakeskus Niityssä toimii muun muassa valintamyymälöitä, erikoisliikkeitä ja muutama ravintola. Monet kauppakeskus Niityn liiketiloista ovat nykyään tyhjillään. Niityssä oli alkuvuosina mm. Espresso House ja R-kioski, mutta kävijämäärien vuoksi ne sulkivat toimipisteensä Niityssä. Myös valtakunnallinen pienvarastoyritys Cityvarasto on avannut toimipisteen Niittykumpuun.
Väestö

Niittykummun 5 412 henkilön väestöstä suurin osa on työikäisiä 25–54-vuotiaita. Kaupunginosan väestö on kasvanut vuodesta 1975, joskin kasvu on ollut nopeampaa 2000-vuosikymmenen puolivälistä. Vieraskielisten osuus Niittykummun asukkaista oli tammikuussa 2015 6,6–11,9 prosenttia, joka on vähemmän kuin Espoossa keskimäärin (13,3 %).
| 0–5 | 6–15 | 16–24 | 25–34 | 35–44 | 45–54 | 55–64 | 65–74 | 75–84 | 85+ | Kaikki |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 327 | 491 | 582 | 1207 | 771 | 633 | 496 | 541 | 284 | 80 | 5 412 |
Väestö > Väkiluvun kehitys

| Niittykummun väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 2 891 | 2 891 |
| 1980 | 1980 |    | 3 046 | 3 046 |
| 1985 | 1985 |    | 2 967 | 2 967 |
| 1990 | 1990 |    | 3 162 | 3 162 |
| 1995 | 1995 |    | 3 270 | 3 270 |
| 2000 | 2000 |    | 3 225 | 3 225 |
| 2005 | 2005 |    | 3 291 | 3 291 |
| 2010 | 2010 |    | 3 838 | 3 838 |
| 2015 | 2015 |    | 4 411 | 4 411 |
| 2020 | 2020 |    | 6 549 | 6 549 |
Lähde: Helsingin seudun avoimet tilastotietokannat.
Väestö > Työllisyys, palkkataso ja koulutus

Vuoden 2015 lopussa Niittykummussa asui 2 156 työllistä henkilöä. Alueen väestön suurimpia työllistäjiä olivat julkinen hallinto ja maanpuolustus; pakollinen sosiaalivakuutus; koulutus; terveys- ja sosiaalipalvelut (560 henkilöä), ammatillinen, tieteellinen ja tekninen toiminta; hallinto- ja tukipalvelutoiminta (464 henkilöä), tukku- ja vähittäiskauppa; kuljetus ja varastointi; majoitus- ja ravitsemistoiminta (363 henkilöä), informaatio ja viestintä (217 henkilöä) sekä teollisuus (157 henkilöä).
Ylen tulokoneen mukaan Niittykummun alueen yli 18-vuotiaasta väestön korkein suorittama tutkinto oli 28 prosentilla ammattikoulu tai lukio, 26 prosentilla ylempi korkeakoulututkinto, 16 prosentilla peruskoulu, 16 prosentilla alempi korkeakoulututkinto ja 12 prosentilla alin korkea-aste. Tutkijoita oli kolme prosenttia väestöstä. Vuonna 2016 alueen veronalaisista tuloista laskettu väestön keskitulo oli 42 057 euroa, mikä oli noin kuusi prosenttia korkeampi koko Espoon lukuun nähden. Taloussanomien vuoden 2012 tilastojen pohjalta kokoamassa vertailussa Niittykummun postinumeroalue (02200 Espoo) oli 34. vaurain alue koko Suomessa.
Väestö > Äänestäminen

Kansallinen kokoomus on ollut Niittykummun suurin puolue vuosina 2007–2019 järjestetyissä eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleissa, ja se on saanut noin 38–51 prosenttia alueen äänistä. Toiseksi suurin puolue on ollut Vihreä liitto (14–28 %), sijojen 3–5 mennessä eri vaaleissa vaihtelevasti Ruotsalaiselle kansanpuolueelle, Perussuomalaisille ja SDP:lle. Presidentinvaaleissa 2006 ja 2012 ensimmäisellä ja toisella kierroksella eniten ääniä sai Sauli Niinistö. Niinistö oli myös suosituin ehdokas vuoden 2018 presidentinvaalissa yli 65 prosentin kannatuksella.
Liikenne

Niittykumpu sijaitsee HSL:n joukkoliikenneverkon runkolinjoihin kuuluvan Länsimetron varrella. Kaupunginosassa sijaitsee Niittykummun metroasema ja sen länsirajan tuntumassa, Tapiolan kaupunginosan puolella Urheilupuiston asema.
Kaupunginosaa palvelevat pääliikenneväylät ovat sen läpi kulkeva itä-länsi suuntainen Merituulentie, kaupunginosan eteläpuolella oleva Haukilahteen kuuluva Länsiväylä, sekä länsipuolella oleva Olariin kuuluva Kehä II.
Kuvia

Olarin kirkko sijaitsee Niittykummussa
Niittykummun koulu
Niittykummun metroaseman työmaa vuonna 2015.
Haukilahdenkatu vuonna 2019.
Julkaisuja

Lammi, Esa; Mäkinen, Jussi & Hagner-Wahlsten, Nina: Olarinluoman ja Tontunmaen luontoselvitys.  Ympäristösuunnittelu Enviro Oy, 11.12.2013.  Julkaisun verkkoversio Espoon aineistopankissa (PDF) Viitattu 8.12.2018.
Niittykummun keskus, asemakaavan muutos: Luontoselvitys 2011.  Luontotieto Keiron Oy, 29.11.2011.  Julkaisun verkkoversio Espoon aineistopankissa (PDF) Viitattu 8.12.2018.
Niemi, Pia: Ristiriitojen hallinnan mahdollisuudet maankäytön suunnittelussa: Tapaus Espoon Niittykumpu.  Espoo:  Aalto-yliopiston insinööritieteiden korkeakoulu, 10.4.2017.  Julkaisun verkkoversio (PDF) Viitattu 9.12.2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niittykumpu Wikimedia Commonsissa
Uusi Niittykumpu blogi
Niittykumpu kasvaa ja uudistuu -esite 14.4.2015
Tontunmäki-seuran kotisivut
| n k Espoo |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Pohjois-Espoo |  Bodom  Kalajärvi  Lahnus  Lakisto  Luukki  Niipperi  Perusmäki  Röylä  Vanhakartano  Velskola  |  |
| Suur-Espoonlahti |  Espoonlahti  Kaitaa  Latokaski  Nöykkiö  Saunalahti  Soukka  Suvisaaristo  |  |
| Suur-Kauklahti |  Espoonkartano  Kauklahti  Kurttila  Vanttila  |  |
| Suur-Leppävaara |  Karakallio  Kilo  Laaksolahti  Leppävaara  Lintuvaara  Lippajärvi  Sepänkylä  Viherlaakso  |  |
| Suur-Matinkylä |  Henttaa  Matinkylä  Olari  |  |
| Suur-Tapiola |  Haukilahti  Laajalahti  Mankkaa  Niittykumpu  Otaniemi  Pohjois-Tapiola  Tapiola  Westend  |  |
| Vanha-Espoo |  Espoon keskus  Gumböle  Högnäs  Järvenperä  Karhusuo  Karvasmäki  Kaupunginkallio  Kolmperä  Kuurinniitty  Muurala  Nupuri  Kunnarla  Nuuksio  Siikajärvi  Vanha-Nuuksio  Ämmässuo  |  |
Niittykummun metrokeskus helmikuussa 2018.
Auringonlasku Merituulentiellä helmikuussa 2023.
Delta-auton toimipiste Niittykummussa maaliskuussa 2017.
Niittykummun väestön kehitys.
Eri puolueiden kannatusosuudet vuosien 2007–2019 kunnallis-, eduskunta- ja europarlamenttivaaleissa.
Niittykummun metroasema maaliskuussa 2019.
Patmos (täsmennyssivu)

Patmos voi viitata seuraaviin:
Pátmos, saari Dodekanesian saariryhmässä Kreikassa
Pátmos, kunta Etelä-Egean saarten alueella Kreikassa
Patmos, antiikin aikainen kaupunki samannimisellä saarella
Patmos Lähetyssäätiö, lähetysjärjestö.
Radio Patmos, suomalainen kristillinen radiokanava
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Patmos”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Laajeneva Maa

Kuvasarja hypoteettisen laajenemisen aiheuttamasta mannerten erkanemisesta.
Laajeneva Maa on hypoteesi, jonka mukaan mannerliikunnot selittyvät maapallon säteen kasvamisella aikojen kuluessa. Sen mukaan laajenemisen puolesta puhuvat kaikkien mannerten sopiminen kiinni toisiinsa nykyistä pienemmän kokoisella maapallolla sekä valtamerten keskiselänteet, joiden kaikkien kohdalla syntyy uutta merenpohjaa. Hypoteesilla on yhä puolestapuhujansa, mutta 1960-luvun lopulta lähtien tiedeyhteisön konsensus on ollut laattatektoniikan kannalla.
Historia

Charles Darwin esitti maapallon laajentumisen selittävän maankohoamisen Etelä-Amerikassa, joskin hän myöhemmin kumosi ideansa. 1800-luvun lopulla Roberto Mantovani julkaisi hypoteesin, jonka mukaan alun perin mantereet peittivät nykyistä pienemmän Maan koko pinnan, kunnes lämpölaajenemisen seurauksena ne ajautuivat erilleen toisistaan. Australialainen geologi S. Warren Carey esitti 1950- ja 1960-luvuilla ennen laattatektoniikan kehittymistä ajatuksia laajenemisen puolesta, jotka ovat edelleen saaneet jonkin verran kannatusta.
Kritiikkiä

Tiedeyhteisön mukaan toistaiseksi mannerliikunnoista saadut todisteet tukevat laattatektoniikkaa ja ovat laajenemishypoteesin vastaisia. NASA:n suorittamat mittaukset ovat osoittaneet, että maapallon säde ei kasva eikä pienene ainakaan nopeammin kuin 0,1 millimetriä vuodessa. Tutkimalla Maan pyörimistä ja hitausmomenttia prekambrisella ajalla on voitu todeta, ettei Maan läpimitta ole merkittävästi muuttunut viimeiseen 620 miljoonaan vuoteen. Ei ole myöskään näyttöä sellaisen prosessin olemassaolosta, joka voisi aiheuttaa laajenemisen. Laajenemishypoteesin mukaan laattatektoniikan vaatimia alityöntövyöhykkeitä ei olisi olemassa; kuitenkin vyöhykkeiden olemassaolosta on saatu todisteita.
Toivo J. Kuukkanen

Toivo Johan Kuukkanen (10. tammikuuta 1886 Jyväskylän maalaiskunta – 30. lokakuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysvaikuttaja, nykyisen Suomen Metallityöväen Liiton (SML) perustajajäsen ja sen liittovaltuuston pitkäaikainen puheenjohtaja.
Nuoruus

Kuukkasen vanhemmat olivat Oskari Kuukkanen ja Katariina, o.s. Juhontytär Emonen. Toivo Johan avioitui vuonna 1907 Klaara Siviä Marjosen (1889–1975) kanssa, joka oli kotoisin Jyväskylän Nyrölästä. Heillä oli lapset Kalervo, Jenny, Viljo, Väinö ja Meeri.
Toivo Johanin koulunkäynti jäi kansakouluun. Kaksitoistavuotiaasta alkaen hän kävi töissä tukkimetsässä. Klaaran kanssa avioon mennessään hän oli vielä tukkitöissä, mutta pääsi pian Väinölän konepajalle Jyväskylään. Siellä hän aloitti työuransa puusepänverstaassa. Sitten tuli muutto ensin Tampereelle ja sen jälkeen Kotkaan metallimiehen hommiin. Vuonna 1915 Kuukkanen muutti perheineen Helsinkiin, josta tuli hänen lopullinen kotikaupunkinsa; täältä hän myös lähti sisällissotaan punaisten puolella. Hän toimi muun muassa esikuntapäällikkönä Satakunnan rintamalla Noormarkussa ja osallistui Noormarkun–Harjakankaan taisteluun sekä myöhemmin pääkaupunkiin palattuaan Helsingin taisteluun, jonka yhteydessä hänet vangittiin senaatin tiloista. Helsingissä alkoi ura mallipuuseppänä Kone ja Sillassa ja jatkui Valimo Suomessa, jossa hän oli töissä malliveistäjänä noin 30 vuotta.