stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduard Markarov

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Eduard Artjomovitš Markarov
Syntymäaika: 20. kesäkuuta 1942
Syntymäpaikka: Baku, Neuvostoliitto
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seura
Seura: Kilikia Jerevan
Tehtävä: Valmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1961–1970   1971–1975 | Neftši Baku   Ararat Jerevan | 251(88)   119(41) |
Maajoukkue
| 1966–1968 | Neuvostoliitto  | 3(0) |
Valmennusura
1975–1976   1986–1991   1992   1992–1994   1995–1996   1996–1999   2000–2002   2008–: Ararat Jerevan   Neuvostoliitto U21 (apuv.)   Malatia Jerevan   Armenia   Erebuni Jerevan   Homenmen Beirut   FC MIKA   Kilikia Jerevan
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Eduard Artjomovitš Markarov (ven. Эдуард Артёмович Маркаров, s. 20. kesäkuuta 1942 Baku, Azerbaidžanin SNT, Neuvostoliitto) on armenialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Peliurallaan Markarov pelasi hyökkääjänä.
Peliura

Markarov pelasi urallaan kahdessa seurassa: Neftši Bakussa ja Ararat Jerevanissa. Hän pelasi Neuvostoliiton pääsarjassa yhteensä 370 ottelua, joissa hän teki 121 maalia. Maajoukkueessa Markarov pelasi kolme ottelua ja edusti Neuvostoliittoa yksissä MM-kisoissa, vuonna 1966.
Valmennusura

Markarov on ollut valmentajana muun muassa Armenian maajoukkueessa ja Jerevanissa Araratissa, Kilikiassa, Erebunissa ja Malatiassa. Markarovin eksoottisin pesti lienee toistaiseksi kolmen vuoden reissu Libanoniin valmentamaan Homenmen Beirutia.
Deirdre McCloskey

| Deirdre McCloskey |
| --- | --- |
 McCloskey vuonna 2017
Henkilötiedot
Koko nimi:  Deirdre Nansen McCloskey
Syntynyt: 11. syyskuuta 1942 (ikä 82)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Alexander Gerschenkron
Instituutti:  Illinoisin yliopisto, Chicago   Iowan yliopisto   Chicagon yliopisto
Tutkimusalue:  Taloustiede   Taloushistoria
Aiheesta muualla
Kotisivu
Deirdre Nansen McCloskey (s. 11. syyskuuta 1942)  on yhdysvaltalainen taloustieteilijä, taloushistorioitsija ja professori emerita. Hän on ollut muun muassa taloustieteen ja historian UIC Distinguished Professor -professuurin haltija sekä englannin ja viestinnän professori Illinoisin Chicagon-yliopistossa. Esimerkiksi Jyväskylän yliopiston professori Jari Ojala on luonnehtinut McCloskeytä ilmaisulla ”[t]aloushistorian tutkimuksen kärkinimi”.
Koulutus ja ura

McCloskey opiskeli ensin historiaa Harvardin yliopistossa mutta siirtyi sitten taloustieteeseen. Hän suoritti taloustieteen kandidaatintutkinnon Harvardissa vuonna 1964 ja tohtorintutkinnon vuonna 1970. McCloskey aloitti apulaisprofessorina Chicagon yliopistossa vuonna 1968 hänen opintojensa ollessa vielä kesken. Yliopistossa vaikuttanut Chicagon koulukunta vaikutti hänen itsensä mukaan hänen ajatusmaailmaansa.
McCloskeyn väitöskirjan aiheena oli Britannian taloudellinen kehitys vuosina 1870–1913 raudan ja teräksen tuotannon kannalta. Väitöskirja palkittiin Wells-palkinnolla. Hän on sanonut, että hän vastusti sosialistien ajatusta viktoriaanisen Britannian epäonnistumista. Hän on tutkinut kattavasti Britannian taloudellista historiaa muun muassa teoksessaan Enterprise and Trade in Victorian Britain: Essays in Historical Economics (1981), jota pidettiin alan merkkiteoksena. Ranskalainen historioitsija kutsui vuonna 1984 McCloskeytä johtavaksi amerikkalaiseksi Britannian taloushistorian asiantuntijaksi.
McCloskey on kritisoinut taloustieteilijöitä tilastollisten testien väärinkäytöstä ja liiallisesta matemaattisuudesta. Hänen mukaansa t-testi ei ole riittävä eikä tarpeellinen taloustieteellisessä tutkimuksessa, ja että päätöksenteko tilastollisen testauksen perusteella aiheuttaa vahinkoa. Sitä vastoin hän on korostanut retoriikan merkitystä. Hän on myös moittinut taloustieteilijöitä heidän käsityksestään tieteellisestä objektiivisuudesta. Hän on ilmaissut huolensa valtavirran taloustieteen kehityksestä ainoaksi taloustieteen muodoksi.
Bourgeois-kirjasarjansa ensimmäisessä osassa The Bourgeois Virtues: Ethics for an Age of Commerce (2006) McCloskey puolustaa kapitalismia ja porvarillisuutta. Kirjassa hän esittää, että kapitalismi ja porvarillisuus ovat mahdollistaneet eettisemmän elämän kysynnän ja tarjonnan tasapainottavan vaikutuksen ja kaupankäynnin vapaaehtoisuuden sekä muun muassa uskonnollisen suvaitsevaisuuden muodossa. Hänen mukaansa sanaa ”porvari” ei pitäisi käsittää negatiivisena ilmaisuna. Vuonna 2016 hän sanoi, että paras tapa vähentää tuloeroja on parantaa köyhien asemaa ilman, että hyökättäisiin paremmissa olosuhteissa syntyperän tai muun syyn vuoksi olevia vastaan. Hän korosti tässä yhteydessä kapitalismin kykyä ratkaista köyhyyden.
Yksityiselämä

McCloskey on transsukupuolinen. Hän korjautti sukupuolensa naiseksi vuonna 1995. Tätä ennen hänen nimensä oli ollut Donald McCloskey.
McCloskeyn opiskellessa Harvardin yliopistossa hänen isänsä oli yliopiston hallintotieteiden osaston johtaja, eikä hän siksi valinnut kyseistä alaa. McCloskey avioitui Joanne Comin kanssa vuonna 1965, ja he erosivat vuonna 1995. Hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deirdre McCloskey Wikimedia Commonsissa
McCloskeyn kotisivut
RePEc IDEAS -sivu
McCloskey vuonna Washingtonissa vuonna 2015.
Empire Earth: The Art of Conquest

Kuvankaappaus pelistä pelin voittohetkellä
Empire Earth: The Art of Conquest, myös nimellä AoC, on virallinen lisäosa peliin Empire Earth. Mad Doc Software kehitti sen ja se julkaistiin Yhdysvalloissa 17. syyskuuta vuonna 2002. Peli julkaistiin Euroopassa myöhemmin samana vuonna ja sen jälkeen Japanissa. The Gold Edition of Empire Earth, joka sisältää sekä alkuperäisen Empire Earthin ja Art of Conquest -lisäosan, julkaistiin 6. toukokuuta 2003.
Art of Conquest sisälsi muutamia uusia ominaisuuksia Empire Earthiin verrattuna: uusia yksiköitä, uusia sivilisaatioita (Japani ja Korea), sivilisaatioiden erikoisvoimia ja uusia sankariyksiköitä. Art of Conquest sisältää myös uusia tehtäviä: Ancient Rome, World War II, ja 24th Century Mars.
Aiheesta muualla

Empire Earthin kotisivut (englanniksi)
Emmy Abrahamson

Emmy Abrahamson Göteborgin kirjamessuilla vuonna 2011.
Emmy Abrahamson (s. 1976) on ruotsalainen nuortenkirjailija. Hänen kirjansa Only väg is upp oli ehdolla August-palkinnon saajaksi vuonna 2012.
Teokset

Kuinka selviytyä puolalaisesta äidistä (Karisto 2012; Min pappa är snäll och min mamma är utlänning, Rabén & Sjögren 2011)
Only väg is upp (Rabén & Sjögren 2012)
Stjäla the show (Rabén & Sjögren 2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmy Abrahamson Wikimedia Commonsissa
Esittely kustantamon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Haastattelu Mix Förlagin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Enkelit (kappale)

| ”Enkelit” Cheek |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 16. marraskuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Jare Tiihonen
 Tuottaja(t): Antti Riihimäki, Jare Tiihonen
 Tyylilaji: hip hop, rap
 Kesto: 03.21
 Levy-yhtiö: Liiga Music / Warner Music Finland
Listasijoitukset
  1.
Cheekin muut singlet
| ”All Good Everything” 2015 | ”Enkelit” 2017 |   |
”Enkelit” on suomalaisen rap-artisti Cheekin 16. marraskuuta 2017 julkaisema single. ”Enkelit”-musiikkivideo julkaistiin YouTubeen 29. marraskuuta 2017 ja sitä oli katsottu helmikuuhun 2021 mennessä lähes kolme ja puoli miljoona kertaa.
Kappale debytoi Suomen virallisen singlelistan ensimmäisellä sijalla. Radiolistalla se on noussut ylimmillään neljännelle sijalle. Se on Cheekin uran viimeinen uusi kappale.
Eeva Moilanen

Eeva Moilanen (s. 29. kesäkuuta 1960) on suomalainen lääkäri ja farmakologian professori Tampereen yliopistossa. Lisäksi hän toimii Tampereen yliopiston konsistorin puheenjohtajana.
Moilanen johtaa Suomen ainoaa immunofarmakologiaan keskittyvää tutkimusryhmää. Hän on tutkinut erityisesti tulehdussairauksia sekä ylipainoon liittyvää elimistön matala-asteista tulehdusta. Moilanen on toiminut useissa farmakologian alan luottamustoimissa niin Suomessa kuin kansainvälisesti. Hän on ensimmäinen nainen, joka on toiminut Euroopan farmakologijärjestön EPHARin presidenttinä. Lisäksi Moilanen on toiminut Professoriliiton varapuheenjohtajana.
Eeva Lindén

Eeva Maria Lindén (29. helmikuuta 1896 Sortavala – 19. marraskuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston suomen kielen lehtori. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1915 ja työskenteli yli 20 vuotta suomen kielen opettajana eri oppikouluissa. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1942 aiheenaan kaakkoishämäläiset murteet. Hän oli ensimmäinen suomen kielen alalta väitellyt nainen. Lindén oli suomen kielen dosenttina Turun yliopistossa vuosina 1948–1956, hoitaen välillä suomen kielen professorin virkaa, ja Helsingin yliopistossa vuosina 1952–1955. Helsingin yliopiston suomen kielen lehtorina hän toimi 1955–1965. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1964. Pääosa hänen tutkimuksistaan koski suomen lauseopin ongelmia.
Elkanah Onkware Angwenyi

| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:   Kenia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 2006 | 1 500 m |  |
Elkanah Onkware Angwenyi (s. 5. helmikuuta 1983 Nyamira, Kenia) on kenialainen keskimatkojen juoksija.
Angwenyi aloitti juoksemisen peruskoulussa. Hän valmistui 2001 ja aloitti työt Kenian poliisissa. Hänen läpimurtonsa oli kahdeksas sija Kenian maastojuoksun mestaruuskisoissa vuonna 2003. Manageri Hussein Makke vakuuttui hänen kyvyistään ja toi hänet Yhdysvaltoihin tammikuussa 2004. Seuraavana vuonna hän osallistui korkeatasoisiin kilpailuihin Euroopassa ja sijoittui Brysselin Kultaisen liigan osakilpailussa seitsemänneksi 1 500 metrin juoksussa ennätysajallaan 3.33,43. Vuonna 2006 hän voitti MM-pronssia Moskovan sisäratojen MM-kisoissa 1 500 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän oli samalla matkalla kahdeksas Afrikan-mestaruuskisoissa ja kahdeksas IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Ennätykset

800 metrin juoksu: 1.46,3 (2005)
1 000 metrin juoksu: 2.15,09 (2006)
1 500 metrin juoksu: 3.31,97 (2006)
Mailin juoksu: 3.53,05 (2005)
3 000 metrin juoksu: 7.43,28 (2004)
Emmuska Orczy

Emmuska Orczy
Emma ”Emmuska” Magdolna Rozália Mária Jozefa Borbála Orczy de Orci (23. syyskuuta 1865 Tarnaörs, Unkari – 12. marraskuuta 1947 Lontoo, Iso-Britannia) oli unkarilaissyntyinen brittiläinen kirjailija ja paronitar. Hän saavutti suosiota eloisilla ajanvieteromaaneilla. Orczyn tunnetuin teos on vuonna 1905 julkaistu historiallinen romaani Punainen neilikka, jonka hän kirjoitti yhdessä miehensä kanssa. Se kertoo Sir Percy Blakeneyn seikkailuista Ranskan vallankumouksen aikana. Punainen neilikka tunnetaan sekä näytelmänä, romaanina että elokuvana. Samaa aihetta Orczy kuvasi monessa muussakin romaanissa. Punaisen neilikan lisäksi häneltä on suomennettu muita romaaneja ja salapoliisiromaaneja.
Orczy muutti Englantiin avioiduttuaan englantilaisen aatelisen kanssa ja asui sen jälkeen Englannissa ja Rivieralla. Romaaneissaan hän kuvaa vallankumouksellisia moraalittomaksi roskajoukoksi ja asettuu näin aateliston arvojen kannattajaksi.
Suomennettuja teoksia

Keisarin kynttilän jalat (The Emperor's Candlesticks, 1899, suom. 1928)
Punainen neilikka (The Scarlet Pimpernel, 1905, suom. 1916 nimellä Vallankumousvuosilta, 1919 nimellä Tulipunainen neilikka, 1935 nykyisellä nimellä)
Minä tahdon kostaa (I Will Repay, 1906, suom. 1919)
Pustan poika (A Son of the People, 1906, suom. 1921)
Scotland Yardin Lady Molly (Lady Molly of Scotland Yard, 1910, suom. 1926)
Todellinen nainen (A True Woman, 1911, suom. 1919)
Eldorado – Punaisen neilikan seikkailuja (Eldorado, 1913, suom. 1938)
Harmaapukuinen mies (The Man in Grey, 1918, suom. 1928)
Punaisen Neilikan liitto (The League of the Scarlet Pimpernel, 1919, suom. 1939)
Punaisen Neilikan voitto (The Triumph of the Scarlet Pimpernel, 1922, suom. 1940)
Punaisen neilikan kaksintaistelu (Sir Percy Hits Back, 1927, suom. 1935)
Punaisen Neilikan urotyö (The Way of the Scarlet Pimpernel, 1933, suom. 1938)
Punaisen Neilikan perintö (Sir Percy Leads the Band, 1936, suom. 1941)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emmuska Orczy Wikimedia Commonsissa
Emanuel Elfvenberg

Emanuel Elfvenberg (7. lokakuuta 1749 Kuorevesi – 2. elokuuta 1790 Kuopio) oli suomalainen piirilääkäri, joka löysi 1770-luvulla Runnin terveyslähteen ja teki sen tunnetuksi.
Elfvenbergin vanhemmat olivat Längelmäen kirkkoherra Erik Johan Lethalin, myöhemmin Elfvenberg (noin 1718–1787) ja Hedvig Lucander. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1766 ja valmistui opiskeltuaan Turun akatemiassa ja Uppsalan yliopistossa lääketieteen kandidaatiksi 1775, lisensiaatiksi 1776 ja lääketieteen tohtoriksi 1781.
Elfvenberg toimi Kuopion piirin piirilääkärinä vuodesta 1778 alkaen. Hän sai asessorin arvon 1785.
Elfvenberg löysi Runnin terveyslähteen ollessaan virkamatkalla joskus 1770-luvulla. Matkatessaan pitkin Iisalmen Kiurujoen rantaa hän kertoman mukaan tapasi lammaslauman paimenineen ja huomasi että lampaiden sorkkia peitti omituisen näköinen paksu, punaruskea savi. Paimenelta Elfvenberg sai kuulla että läheisellä joen metsärinteellä oli rautapitoista vettä pulppuava lähde, jonka ruostesaveen lampaat olivat tahrineet itsensä. Elfenberg kuuli myös että lähteen vedellä oli parantava voima ja monet henkilöt olivat sen vedellä parantuneet vaivoistaan. Elfvenberg ilmoitti lähteestä Suomen lääkintäviranomaisille ja kun lähteen vesi tutkittiin se havaittiin hyvin rautapitoiseksi ja veden todettiin vastaavan ulkomaisten terveyslähteiden vesiä. Elfvenberg palkittiin löydöstään asessorin arvonimellä.
Runnin lähteen maine levisi myös ulkomaille kun Henrik Gabriel Porthan mainitsi siitä vuosina 1793–1794 julkaistussa Tuneldin maantieteen liitteeksi kirjoittamassa kuvauksessa Suomen maantieteestä. Kuopion läänin kuvernööri kenraalimajuri Simon Vilhelm Carpelan osti vuonna 1797 lähteen maa-alueen ja rakennutti sinne Vilhelmsdalin kartanon vanhuudenkodikseen. Runnin alueelle johtanut tie kunnostettiin ja kesäisin alkoi Iisalmesta Vilhelmsdaliin ja edelleen Kiuruvedelle vilkas veneliikenne. Carpelan raivautti ja kuivatti lähteen ympäristön ja rakensi lähteen viereen vierailijoita varten pienen lautavajan. 1800-luvun alussa lähteellä kävi vieraita noin 200–300 vuodessa.
Emanuel Elfvenberg oli naimisissa vuodesta 1785 Maria Sofia Porthanin (k. 1841) kanssa, jonka isä oli Kuopion kirkkoherra Henrik Porthanus, myöhemmin Porthan (1712–1788).
Elloménos

| Elloménos Ελλομένος |
| --- | --- |
 Elloménoksen rannikkoa ja vuoria, keskellä Nydrín kylä.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Elloménos
 Koordinaatit: 38°44′N, 20°43′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Lefkas
Kunta:  Lefkas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  360103
Väkiluku (2011):  3 570
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  311 00
Suuntanumero(t):  26290
Rekisterikilpi:  EY
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elloménos (kreik. Ελλομένος; virallisesti Δημοτική Ενότητα Ελλομένου, Dimotikí Enótita Elloménou) on yksi Lefkaksen kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Lefkaksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 3 570 (vuonna 2011).
Elloménoksen kunnallisyksikkö käsittää osan Lefkaksen saaren itärannikosta. Sen suurin asutus on Nydrín kylä, joka on saaren merkittävin turismin keskus. Elloménos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Lefkaksen kuntaan yhdessä Apollónioin, Karyán, Kálamoksen, Kastóksen ja Sfakióteen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Nydrín kylä.
Kunnallisyksikön osat

Elloménoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Charadiátika | Álatro | 17 |
| Charadiátika | Charadiátika | 142 |
| Charadiátika | Stenó | 82 |
| Fternó | Fternó | 181 |
| Katochóri | Desími | 1 |
| Katochóri | Katochóri | 137 |
| Neochóri | Ágios Christóforos | 138 |
| Neochóri | Kallithéa | 428 |
| Neochóri | Madourí (saari) | 0 |
| Neochóri | Neochóri | 36 |
| Nydrí | Nydrí | 971 |
| Nydrí | Ráchi | 247 |
| Platýstoma | Perigiáli | 315 |
| Platýstoma | Platýstoma | 54 |
| Póros | Mikrós Gialós | 40 |
| Póros | Póros | 192 |
| Vafkerí | Vafkerí | 63 |
| Vlychó | Géni | 86 |
| Vlychó | Vlychó | 440 |
Yhteensä: 3 570
Ellen Taaffe Zwilich

Ellen Taaffe Zwilich (o.s. Zwilich; s. 30. huhtikuuta 1939 Miami, Florida) on yhdysvaltalainen taidemusiikin säveltäjä ja entinen viulisti.
Elämä ja ura

Ellen Taaffe opiskeli lapsena pianon, viulun ja trumpetin soittoa. Hän suoritti Floridan valtionyliopistossa musiikkilinjalla alemman (1960) ja ylemmän korkeakoulututkinnon (1962). Hän muutti 1964 New Yorkiin, jossa jatkoi viuluopintojaan Ivan Galavianin johdolla. Taaffe soitti viulua Leopold Stokowskin johtamassa American Symphony Orchestra -orkesterissa 1965–1972. Hän nai Metropolitan-oopperan orkesterissa viulistina soittaneen Joseph Zwilichin, joka kuoli vuonna 1979.
Zwilich opiskeli säveltämistä Juilliard Schoolissa Elliot Carterin ja Roger Sessionsin johdolla. Hän valmistui 1975 tohtoriksi oppilaitoksen ensimmäisenä naisena. Sen jälkeen Zwilich on työkennellyt säveltäjänä. Hän sai 1980 Guggenheim-stipendin. Vuodesta 2000 hän on ollut myös opettajana Floridan valtionyliopistossa. Vuosina 1995–1999 hän oli Carnegie Hallin virallinen säveltäjä ja perusti ”Making Music” -nimisen konserttisarjan, jossa esitetään elävien säveltäjien uutta musiikkia. Zwilich sai vuonna 1983 ensimmäisestä sinfoniastaan ensimmäisenä naisena musiikin Pulitzer-palkinnon. Zwilich on ollut Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian jäsen vuodesta 1992 ja Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004.
Musiikki

Zwilichin läpimurtoteos oli 1973 valmistunut Symposium for Orchestra, jonka esityksen Pierre Boulez johti Juilliard Schoolissa vuonna 1975. Zwilich on sittemmin säveltänyt useita mittavia orkesteriteoksia perinteisissä ilmaisumuodoissa. Hän sävelsi vuoteen 1999 mennessä neljä sinfoniaa, niistä ensimmäisen 1982. Hän on säveltänyt myös konserttoja lyömäsoittimille ja kahdelle pianolle sekä soolokonserttoja vetopasuunalle, käyrätorvelle, fagotille, viululle ja pianolle. Muita Zwilichin mainittavia sävellyksiä ovat baletti Tanzspiel (1987) ja Charles M. Schulzin Tenavat-sarjakuvan innoittama kamariorkesterisarja Peanuts® Gallery (1996).
Dmytro Tšyhrynskyi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Dmytro Anatolijovytš Tšyhrynskyi
Syntymäaika: 7. marraskuuta 1986 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Izjaslav, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 190 senttimetriä
Seura
Seura: Šah’tar Donetsk
Pelinumero: –
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2009 2005 2009–2010 2010– | Šah’tar Donetsk → Metalurh Zaporižžja  Barcelona Šah’tar Donetsk | 83 (7) 15 (2) 12 (0) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2006– | Ukraina | 24 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. heinäkuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 6. heinäkuuta 2010.
Dmytro Anatolijovytš Tšyhrynskyi (ukr. Дмитро Анатолійович Чигринський, s. 7. marraskuuta 1986 Izjaslav, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Šah’tar Donetskia ja Ukrainan maajoukkuetta.
Seurajoukkueura

Tšyhrynskyi aloitti jalkapalloilun Karpaty Lvivissä ennen siirtymistään Šah’tar Donetskiin 14-vuotiaana. Ukrainan valioliigassa hän debytoi 17-vuotiaana 19. kesäkuuta 2004 ottelussa Metalurh Zaporižžjaa vastaan ja Mestarien liigassa kuukausi 18-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen 7. joulukuuta 2004 ottelussa Barcelonaa vastaan.
Kauden 2005–2006 alkupuoliskon ajaksi Tšyhrynskyi lainattiin Metalurh Zaporižžjaan, josta palattuaan hän vakiinnutti asemansa Šah’tarin puolustuksessa. Hän oli avauskokoonpanossa joukkueen voittaessa Ukrainan cupin vuonna 2008 ja UEFA Cupin vuonna 2009. Ukrainan valioliigan mestaruuden hän saavutti Šah’tarin kanssa vuosina 2006 ja 2008.
Elokuussa 2009 Tšyhrynskyi siirtyi pitkällisten neuvottelujen jälkeen 25 miljoonan euron kaupassa edelliskaudella triplamestaruuden voittaneeseen espanjalaiseen Barcelonaan, jonka kanssa hän teki viisivuotisen sopimuksen. Viimeisen ottelunsa Šah’tarin riveissä hän pelasi 28. elokuuta UEFA Super Cupissa juuri Barcelonaa vastaan.
Tšyhrynskyi debytoi Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa 12. syyskuuta 2009 ottelussa Getafea vastaan. Hän saavutti joukkueen kanssa Espanjan liigamestaruuden ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden, mutta ei kuulunut valmentaja Josep Guardiolan luottopelaajiin ja pelasi kauden aikana vain 14 ottelussa kaikki kilpailut mukaan lukien. Kauden päätyttyä hän palasi 15 miljoonan euron kaupassa takaisin Šah’tariin.
Maajoukkueura

Tšyhrynskyi kuului Ukrainan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2006 EM-kilpailuissa, joissa joukkue ylsi loppuotteluun. Hänet nimettiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen. Tšyhrynskyi kutsuttiin myös Ukrainan maajoukkueen kokoonpanoon muutamia päiviä myöhemmin alkaneisiin vuoden 2006 MM-kilpailuihin, joissa hän ei kuitenkaan pelannut minuuttiakaan. Hän oli nuorin kisoihin valittu pelaaja.
Ensiesiintymisensä Ukrainan maajoukkueessa Tšyhrynskyi teki lopulta 7. helmikuuta 2007 ystävyysottelussa Israelia vastaan. Vuoden 2008 EM-kilpailuiden karsinnoista lähtien hän on ollut Ukrainan runkopelaajia.
Saavutukset

Ukrainan valioliiga: 2005–2006, 2007–2008
Ukrainan cup: 2007–2008
Ukrainan supercup: 2008
UEFA Cup: 2008–2009
Primera División: 2009–2010
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dmytro Tšyhrynskyi Wikimedia Commonsissa
Tšyhrynskyin esittely Ukrainan valioliigan sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Tšyhrynskyin esittely Ukrainan jalkapalloliiton sivustolla (ukrainaksi)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
Ellen Sylvin

Linda Ellen Amalia Sylvin (myöhemmin Walton) (15. joulukuuta 1903 Kajaani – 20. huhtikuuta 1974 Lontoo) oli suomalainen Suomi-Filmin varhaisissa mykkäelokuvissa esiintynyt näyttelijä ja tanssija, joka muutti sittemmin Englantiin.
Kajaanilaisen suurperheen tytär Ellen Sylvin osallistui Filmiaitta-lehden filmitähtikilpailuun jo 1924 mutta ei tullut vielä silloin valituksi. Oscar Lindelöf löysi kuitenkin hänet, ja hän oli Aho Soldan & C:o:n koekuvauksissa. Ensimmäisen kerran Sylvin esiintyi Oscar Tengströmin ohjaamassa elokuvassa Kyllä kaikki selviää vuonna 1926, ja pääosassa hän oli ensimmäisen kerran samana vuonna Uuno Hirvosen komediassa Meren ja lemmen aallot. Sylvin aloitti sitten viisi vuotta kestäneen yhteistyön Suomi-Filmin kanssa esiintyen elokuvissa Muurmanin pakolaiset (1927), Nuori luotsi (1927), Tukkijoella (1928) ja Korkein voitto (1929). Hän oli sen jälkeen vielä pienemmissä rooleissa elokuvissa Kahden tanssin välillä (1930) ja äänielokuvassa Aatamin puvussa... ja vähän Eevankin (1931), jossa hänen ääntään ei kuitenkaan kuultu.
Ellen Sylvin meni naimisiin 1938 englantilaisen juristin Henry Bowyer Waltonin kanssa, ja he asettuivat asumaan Lontooseen. He patentoivat 1940-luvulla itse kehittelemänsä hiuskihartimen Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Ellen Walton kuoli Lontoossa huhtikuun lopulla 1974, 70-vuotiaana.