stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georgi Ivanov

Georgi Ivanov -nimisiä henkilöitä ovat:
Georgi Ivanov (1894–1958), venäläinen kirjailija, runoilija ja esseisti
Georgi Ivanov (s. 1940), bulgarialainen kosmonautti.
George Campbell

George Campbell
George Campbell (25. joulukuuta 1719 Aberdeen, Skotlanti – 6. huhtikuuta 1796) oli skotlantilainen valistusfilosofi, teologi, pappi ja Marischal Collegen teologian professori vuosina 1770–1795.
Campbellilla oli kolme erityistä kiinnostuksen kohdetta: kieli, teologia ja retoriikka. Viimeksi mainitusta hän oli kiinnostunut, koska hän uskoi sen tekevän hänen oppilaistaan parempia saarnaajia. Samasta syystä hänestä tuli retoriikan filosofi: hän ymmärsi, että valistuksen tuomat filosofiset muutokset vaikuttaisivat myös retoriikkaan suuresti.
Campbell sai vaikutteita mm. John Lockelta, Thomas Reidin common sense -filosofiasta, Francis Baconilta, David Humelta, Quintilianukselta ja Augustinukselta.
Teoksia > Kirjoja

A Dissertation on Miracles (1762)
The Philosophy of Rhetoric (1776)
Kirja I: "The Nature and Foundations of Eloquence" – Campbell käsittelee klassista retoriikka hyödyntäen empirististä filosofiaa ja sielunkykyjen psykologiaa.
Kirja II: "The Foundations and Essential Properties of Elocution" – Campbell käsittelee kielifilosofiaa, ja kannattaa kielen standardinmukaista käyttöä: hän asettaa kansallisen paikallisen, nykyisen menneen ja hyvämaineiset lähteet yleisten lähteiden edelle.
Kirja III: "The Discriminating Properties of Elocution" – Campbellin näkemyksiä puhetekniikasta, kuten puheen tyylistä.
The Four Gospels (1789)
Teoksia > Saarnoja ja luentoja

"The Spirit of the Gospel: A Spirit neither of Superstition nor of Enthusiasm" (1771)
"The Nature, Extent, and Importance of Duty of Allegiance" (1777)
"The Success of the First Publishers of the Gospel: A Proof of its Truth" (1777)
"The Happy Influence of Religion on Civil Society" (1779)
"An Address to the People of Scotland upon the Alarms that Have Been Raised in Regard to Popery" (1779)
Lectures on Ecclesiastical History (postuumi, 1800)
Lectures on Systematic Theology and Pulpit Eloquence (postuumi, 1807)
Lectures on the Pastoral Character (postuumi, 1811)
Aiheesta muualla

Stanford Encyclopedia of Philosophy: Scottish Philosophy in the 18th Century – George Campbell on miracles / and the rhetorical tradition (englanniksi)
Significant Scots: Dr George Campbell (englanniksi)
George Campbell: The Philosophy of Rhetoric (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:George Campbell (Presbyterian minister)
Käännös suomeksi
Georgi Farafonov

Ministerineuvos Georgi Farafonov ja kansanedustaja Verner Korsbäck vuonna 1967 Vaasassa.
Georgi Nikolajevitš Farafonov (1919–1993) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi lähetystöneuvoksena Tukholman suurlähetystössä vuosina 1961–1963 ja ministerineuvoksena Helsingin suurlähetystössä 1966–1972. Ulkoasiainministeriön (MID) virkamies 1963–1966 ja MID:n johtavissa tehtävissä vuodesta 1972.
Gabriel Biaudet

Léon Gabriel Biaudet (7. kesäkuuta 1848 Saint-Lô, Normandia, Ranska – 7. huhtikuuta 1898 Helsinki) oli ranskalaista syntyperää ollut Suomeen muuttanut opettaja ja Helsingin yliopiston ranskan kielen lehtori.
Elämä ja ura

Biaudetin vanhemmat olivat teologian tohtori, hovisaarnaaja Henri Biaudet ja Henriette Clément. Hän kävi Lausannen akatemiaa 1864–1867, toimi yksityisopettajana Normandiassa 1867–1869 ja opiskeli Pariisissa 1869–1870.
Biaudet perusti Helsinkiin ranskalaisen tyttökoulun 1873. Hän oli ranskan kielen opettajana useissa Helsingin ruotsinkielisissä oppikouluissa ja toimi Helsingin yliopiston ranskan kielen lehtorina 1880–1898. Biaudet toimi vuonna 1890 Helsingissä perustetun Alliance francaise de Helsingfors -yhdistyksen puheenjohtajana 1891–1898.
Biaudet oli naimisissa vuodesta 1869 sveitsiläisen Marie Louise Gerberin (1844–1892) kanssa. Heidän lapsistaan olivat tunnetuimpia historiantutkija Henry Biaudet, lääkäri ja suojeluskunta-aktivisti Léon Biaudet ja  lääkäri, muistelmakirjailija Teddy Biaudet. Biaudetin tytär Hélène Anna Gustava Biaudet (1879–1970) oli naimisissa kouluneuvos Solmu Nyströmin kanssa.
Teoksia

La Finlande au 19e siècle. F. Tilgmann, Helsingfors – Nilsson, Paris 1895
Käännöksiä

Le grand-duché de Finlande: notes statistiques publicés à l'occasion de la première exposition finlandaise des arts et de l'industrié à Helsingfors en 1876; par le dr. K. E. F. Ignatius; traduit du suédois par G. Biaudet. Société Finlandaise de Littérature, Helsingfors 1876
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta – Antiquités du Nord Finno-Ougrien. 1, Kiviaika ja pronssiaika – Ages de la pierre et de bronze; originaaleista kuvannut C. Nummelin; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. G. W. Edlund, Helsinki 1877
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta – Antiquités du Nord Finno-Ougrien. 2, Rauta-aika – L'âge du fer; originaaleista kuvannut C. Nummelin; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. G. W. Edlund, Helsinki 1877
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta – Antiquités du Nord Finno-Ougrien. 3, Rauta-aika: mordvalaisia, merjalaisia ja vepsäläisiä muinaiskaluja = L'âge du fer: antiquités Morduines, Mériennes et Tschoudes; originaaleista kuvannut C. Nummelin; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. Edlund, Helsinki 1878
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta: rauta-aika – Antiquités du Nord Finno-Ougrien: l'âge du fer. 4, Suomenmaan muinaiskaluja = Antiquités de la Finlande; originaaleista kuvannut C. Nummelin; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. Edlund, Helsinki 1880
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta: rauta-aika = Antiquités du Nord Finno-Ougrien: l'âge du fer. 5, Itämeren maakuntien muinaiskaluja = Antiquités des provinces Baltiques; originaleista kuv. Hjalmar Appelgren; puulle piirretty Helsingin puupiirrustossa; ranskaksi käänt. G. Biaudet. Edlund, Helsinki 1884
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta – Antiquités du Nord finno-ougrien; järjestänyt ja valtion avulla julkaissut J. R. Aspelin; originaaleista kuvanneet C. Nummelin ja Hjalmar Appelgren; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. Art House, Helsinki 1992 (näköispainos 1877-1884 viitenä vihkona ilmestyneestä alkuteoksesta)
Johan Reinhold Aspelin: Muinaisjäännöksiä Suomen suvun asumus-aloilta – Antiquités du Nord Finno-Ougrien; järjestänyt ja valtionavulla julkaissut J. R. Aspelin; originaalista kuvannut  C. Nummelin; puulle piirtänyt E. Jacobson; ranskaksi kääntänyt G. Biaudet. Salakirjat, Helsinki 2014 (näköispainos 1877-1884 viitenä vihkona ilmestyneestä alkuteoksesta)
Aiheesta muualla

Yliopiston lehtori Léon Gabriel Biaudet, Daniel Nyblinin valokuva vuodelta 1898, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
GP3 Monacon Grand Prix

|  GP3 Monacon Grand Prix |
| --- | --- |

Rata:  Circuit de Monaco
Sijainti:  Monte Carlo, Monaco
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,337 km
Kilpailun pituus:  13 kierrosta,  km
Ensimmäinen tapahtuma:  2012
Viimeisin tapahtuma:  2012
Eniten voittoja
Kuljettajat:    Aaro Vainio  Marlon Stöckinger (1) 
Tallit:  Lotus GP Status Grand Prix (1)
Viimeisin kilpailu (2012):
Voittaja:   Marlon Stöckinger   (Status Grand Prix)
Voittoaika:  21.37,673
Toinen:   António Félix da Costa   (Carlin)
Kolmas:   Daniel Abt   (Lotus GP)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Aaro Vainio   (Lotus GP)
Paaluaika:  1.28,008
Nopein kierros
Kuljettaja:   Marlon Stöckinger   (Status Grand Prix)
Kierrosaika:  1.28,747 (kierroksella 11) 
GP3 Monacon Grand Prix oli GP3-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuonna 2012 Monacon katuradalla Monacossa.
Suomalaisista Aaro Vainio voitti ensimmäisen lähdön startattuaan kisaan paalupaikalta. Voitto oli Vainion uran ensimmäinen GP3:ssa.
Kilpailu oli alustavasti mukana ensimmäisen kerran kauden 2011 kisakalenterissa, mutta tilanpuutteen vuoksi se jouduttiin perumaan kun varikkoalueelta ei löytynyt tarpeeksi tilaa GP3-autoille.
Voittajat

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | 1. lähtö |  Aaro Vainio | Lotus GP | Raportti |
| 2012 | 2. lähtö |  Marlon Stöckinger | Status Grand Prix | Raportti |
Georgi Džikija

Georgi Džikija lokakuussa 2019.
Georgi Džikija (s. 21. marraskuuta 1993 Moskova) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän on Lokomotiv Moskovan kasvatti ja edustanut Venäjän toisella sarjatasolla Spartak Naltšikia ja Himik Dzeržinskiä sekä Venäjän valioliigassa vuosina 2015–2016 Amkar Permiä ja vuodesta 2017 alkaen Spartak Moskovaa. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 144 ottelua ja tehnyt niissä seitsemän maalia. Hän on voittanut Venäjän liigamestaruuden vuonna 2017.
Džikija pelasi Venäjän maajoukkueessa ensimmäisen kerran kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Unkaria vastaan. Hän pelasi täydet minuutit joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa vuoden 2017 Maanosaliittojen cupissa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 33 maaottelua ja tehnyt yhden maaottelumaalin, marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Belgiaa vastaan.
GP3 Saksan Grand Prix

|  GP3 Saksan Grand Prix |
| --- | --- |

Rata:  Hockenheimring
Sijainti:  Hockenheim, Saksa
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,574 km
Kilpailun pituus:  18 kierrosta,  km
Ensimmäinen tapahtuma:  2010
Viimeisin tapahtuma:  2016
Eniten voittoja
Kuljettajat:    Robert Wickens  Esteban Gutiérrez  Rio Haryanto  Valtteri Bottas  Patric Niederhauser  Mitch Evans  Facu Regalia  Melville McKee  Marvin Kirchhöfer  Jann Mardenborough  Antonio Fuoco  Jake Hughes (1) 
Tallit:  ART Grand Prix (4)
Viimeisin kilpailu (2016):
Voittaja:   Jake Hughes   (DAMS)
Voittoaika:  29.51,410
Toinen:   Jack Aitken   (Arden International)
Kolmas:   Charles Leclerc   (ART Grand Prix)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Alexander Albon   (ART Grand Prix)
Paaluaika:  1.28,431
Nopein kierros
Kuljettaja:   Jake Hughes   (DAMS)
Kierrosaika:  1.31,464 (kierroksella 5) 
GP3 Saksan Grand Prix oli GP3-sarjan osakilpailu, joka ajettiin vuosina 2010–2014 ja 2016 kahdella eri radalla.
Suomalaisista Valtteri Bottas voitti toisen lähdön kaudella 2011. Voitto oli Bottaksen uran ensimmäinen GP3:ssa.
Voittajat

| Kausi | Lähtö | Kuljettaja | Talli | Rata | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | 1. lähtö |  Robert Wickens | Status Grand Prix | Hockenheimring | Raportti |
| 2010 | 2. lähtö |  Esteban Gutiérrez | ART Grand Prix | Hockenheimring | Raportti |
| 2011 | 1. lähtö |  Rio Haryanto | Marussia Manor Racing | Nürburgring | Raportti |
| 2011 | 2. lähtö |  Valtteri Bottas | Lotus ART | Nürburgring | Raportti |
| 2012 | 1. lähtö |  Patric Niederhauser | Jenzer Motorsport | Hockenheimring | Raportti |
| 2012 | 2. lähtö |  Mitch Evans | MW Arden | Hockenheimring | Raportti |
| 2013 | 1. lähtö |  Facu Regalia | ART Grand Prix | Nürburgring | Raportti |
| 2013 | 2. lähtö |  Melville McKee | Bamboo Engineering | Nürburgring | Raportti |
| 2014 | 1. lähtö |  Marvin Kirchhöfer | ART Grand Prix | Hockenheimring | Raportti |
| 2014 | 2. lähtö |  Jann Mardenborough | Arden International | Hockenheimring | Raportti |
| 2016 | 1. lähtö |  Antonio Fuoco | Trident | Hockenheimring | Raportti |
| 2016 | 2. lähtö |  Jake Hughes | DAMS | Hockenheimring | Raportti |
GP3-luokan Saksan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2016 |
Radat: Hockenheimring (2010, 2012, 2014, 2016) Nürburgring (2011, 2013)
George Wald

| George Wald |
| --- | --- |
 George Wald vuonna 1987.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1906
Kuollut: 12. huhtikuuta 1997 (90 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia ja fysiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1967)
George Wald (18. marraskuuta 1906 – 12. huhtikuuta 1997) oli yhdysvaltalainen biologi. Hän sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1967 yhdessä Ragnar Granitin ja Haldan Keffer Hartlinen kanssa näkemiseen liittyvien silmän fysiologisten ja kemiallisten prosessien tutkimuksistaan.
Aiheesta muualla

Nobelprize.org, Lääketieteen palkinto Nobel 1967
Nobelprize.org, George Wald – biografia
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Giuseppe Bellanca

Giuseppe Bellanca
Giuseppe Mario Bellanca (19. maaliskuuta 1886 – 26. joulukuuta 1960) oli italialainen lentokonesuunnittelija. Bellanca muistetaan saavutuksistaan lentokoneiden parissa. Bellanca muun muassa suunnitteli ensimmäisen yhdysvaltalaisen yksitasoisen lentokoneen, jossa oli kokonaan katettu ohjaamo.
Elämäkerta

Giuseppe Bellanca syntyi Italian Sciaccassa. Hän valmistui insinööriksi Milanon Polyteknisestä koulusta. Vuonna 1909 hän rakensi ensimmäisen lentokoneensa ja se koelennettiin 8. joulukuuta 1909.
Bellanca muutti Italiasta Yhdysvaltoihin vuonna 1911. Vuonna 1912 hän suunnitteli siellä ensimmäisen lentokoneensa, jolla hän opetteli lentämään. Tämän jälkeen hän toimi lennonopettajana vuoteen 1916 asti. Vuodet 1917 – 1920 Bellanca toimi koneinsinöörikonsulttina, ja suunnitteli työnsä ohessa Bellanca CD- ja CE -lentokoneet. 1921 hän muutti Nebraskaan ja perusti sinne Victor Roosin kanssa Roos-Bellanca Aircraft Companyn. Bellanca suunnitteli ja rakensi Bellanca CF -lentokoneen.milloin? 1923 hän muutti takaisin New Yorkiin, jossa suunnitteli ja rakennutti Yhdysvaltain postin DH-4-koneisiin uudet siivet. Vuonna 1925 hän oli Wright Aeronautical Corporationin palkkalistalla. Tuloksena oli Wright-Bellanca 1, eli WB-1, ja vuonna 1926 WB-2. Kun niiden sarjatuotanto ei alkanut, hän perusti C.A. Levinen kanssa Columbia Aircraft Corporation -yhtiön, jonka lentokone Columbia lensi Atlantin yli 1927. Vuonna 1927 hän perusti Bellanca Aircraft Company -yhtiön. 4. heinäkuuta 1927 hänen kuvansa oli Time-lehden kannessa. Toisen maailmansodan aikana hän oli Higgins-yhtiön ilmailuosaston päällikkö suunnitellen suurta kuljetuskonetta. 1954 Bellanca-yhtiö syntyi uudestaan.
Bellanca meni 1922 naimisiin Dorothy Brownin kanssa. Bellanca kuoli leukemiaan New Yorkissa vuonna 1960.
Aiheesta muualla

Smithsonian: Giuseppe Bellanca (Arkistoitu – Internet Archive)
Encyclopedia Britannica: Giuseppe Bellanca
Bellanca WB-2 "Columbia" Atlantin ylilennolla 4.- 6. kesäkuuta 1927 New Yorkista Eislebeniin Saksassa
George Buza

| George Buza |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt:  Cleveland, Ohio
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  George Busa
Aktiivisena:  1975–
Merkittävät roolit:  Peto (X-Men)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
George Buza (s. Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on kanadalainen näyttelijä, joka sai vuosina 1992 ja 2001 Gemini-ehdokkuudet televisiosarjoista Maniac Mansion ja The Red Green Show.
Ura

Buza syntyi Yhdysvalloissa ja muutti nuorena Kanadaan, jonka kansallisuuden hän sai vuonna 1998. Buza muistetaan 1990-luvulta The Red Green Show’sta, The Adventures of Sinbadista, sekä animaatiosarjasta X-Men. Useimmiten näyttelijänä hänellä on ollut pieniä rooleja elokuvissa ja vierailevia rooleja televisiosarjoissa. Äänirooleja tehdessä Buzalla on usein ollut merkittävämpiä rooleja muun muassa X-Menin lisäksi hän dubbasi Beybladessa Tyson Grangerin isoisän roolit.
Ura > Vapaa-ajalla

Buza tunnetaan myös motoristina ja harrastaa painonnoston lisäksi leimojen keräämistä, joita hän on keräillyt jo 5-vuotiaasta asti. Muun muassa Buzan unkarilainen isoisä suunnitteli leimoja.
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
George Voinovich

George Voinovich
George Victor Voinovich (15. heinäkuuta 1936 Cleveland, Ohio – 12. kesäkuuta 2016 Cleveland, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Voinovich syntyi Clevelandissa, Ohiossa, kroatialaiselle serbi-isälle ja slovenialaiselle äidille. Hän opiskeli valtio-oppia ja lakia ja valmistui Ohio Universitystä vuonna 1958 sekä Ohio State Universitystä 1961. Hän meni vuonna 1962 naimisiin puolisonsa Janetin kanssa ja sai neljä lasta. Heistä nuorin, Molly, kuoli kuitenkin liikenneonnettomuudessa 9-vuotiaana.
Voinovich istui Ohion edustajainhuoneessa vuosina 1967–1971. Hän toimi Ohion varakuvernöörinä 1979 ja Clevelandin pormestarina 1980–1989. Vuosina 1991–1998 hän oli Ohion kuvernööri, ja sen jälkeen hän istui Yhdysvaltain senaatissa 1999–2011.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Voinovich Wikimedia Commonsissa
Ohion kuvernöörit
Tiffin
Kirker
Huntington
Meigs
Looker
Worthington
E. Brown
Trimble
Morrow
Trimble
McArthur
Lucas
Vance
Shannon
Corwin
Shannon
T. Bartley
M. Bartley
Bebb
Ford
Wood
Medill
Chase
Dennison
Tod
Brough
Anderson
J. D. Cox
Hayes
Noyes
Allen
Hayes
Young
Bishop
Foster
Hoadly
Foraker
Campbell
McKinley
Bushnell
Nash
Herrick
Pattison
Harris
Harmon
J. M. Cox
Willis
J. M. Cox
Davis
Donahey
Cooper
White
Davey
Bricker
Lausche
Herbert
Lausche
J. Brown
O’Neill
DiSalle
Rhodes
Gilligan
Rhodes
Celeste
Voinovich
Hollister
Taft
Strickland
Kasich
DeWine
Generalmusic

Ylempänä GEM Genesys Pro S, alla GEM Promega 2.
Elka Synthex
Generalmusic, vuoteen 1994 asti GEM, oli italialainen soitinten ja musiikkilaitteiden valmistaja, jonka tuotteita olivat syntetisaattorit, akustiset pianot ja digipianot, sähköurut, PA-järjestelmät sekä miksauspöydät ja musiikkityöasemat. 1960-luvun taitteessa perustettu yhtiö kuului konserniin, joka oli alkanut vuonna 1890 perustetusta Galanti-veljesten harmonikkatehtaasta. GEM-merkin lisäksi Generalmusic valmisti PA- ja studiolaitteita merkillä LEM. Yhtiön kolmas tuotemerkki 1990-luvun taitteesta asti oli Elka, jonka Generalmusic oli ostanut 1989 sen jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin.
Vuonna 2011 Generalmusic teki konkurssin. Vuonna 2013 suomalainen Soundion Oy osti konkurssipesän ja suunnitteli aloittavansa tiettyjen tuotteiden, erityisesti 1980-luvun alun maineikkaan Elka Synthex -syntetisaattorin valmistuksen uudelleen Salossa. Suomalaisyhtiön suunnitelmat eivät toteutuneet.
Historiaa

Generalmusic-yhtiön juuret juontavat Antonio Galantin vuonna 1890 aloittamaan harmonikkojen valmistukseen ja yhtiöön nimeltä Premiata Fabbrica di Fisarmoniche Fratelli Galanti. Vuonna 1920 hänen poikansa avasi Yhdysvaltoihin haaraliikkeen Galanti Bros., joka palveli etenkin New Yorkin alueen italialaissiirtolaisia.
Historiaa > GEM aloitti sähköuruista

Vuonna 1959 New Yorkissa sähköinsinööriksi opiskellut Matteo Galanti kehitti Italian ensimmäiset sähköurut, joita alettiin myydä perustetun tytäryhtiön nimellä GEM (Galanti Egidio Mondaino S.r.l). GEM myi kehittämäänsä sähköurkutekniikkaa myös Baldwin-, Thomas- ja Vox-tehtaille, ja kevyistä GEM-keikkauruista tuli 1960- ja 1970-luvuilla suosittuja ympäri maailmaa. 1960-luvun lopulla alettiin valmistaa PA-laitteita ja vahvistimia merkillä LEM (Laboratorio Elettro Musicale). Samoihin aikoihin Galanti-suvun jäsen Marcello Galanti perusti suuriin kirkkosähköurkuihin erikoistuneen Viscount-yhtiönsä.
Vuonna 1974 GEM avasi oman tuotekehitysyksikön Yhdysvaltoihin, ja vuonna 1976 konserni osti akustisten pianojen valmistajan Schulze Pollmannin. Vuonna 1980 GEM ryhtyi yhdessä saksalaisen Ahlborn-yhtiön kanssa kehittämään kirkkoihin soveltuvia sähköurkuja. Vuonna 1989 GEM osti italialaisen urku- ja syntetisaattorivalmistajan Elkan. Vuonna 1990 GEM toi markkinoille ensimmäiset omat suorittimensa ja niihin perustuvan WS2-musiikkityöaseman.
Vuonna 1994 GEM muutti nimensä muotoon Generalmusic, mutta Schulze Pollmann -pianot ja Ahlborn-sähköurut saivat pitää omat nimensä. Seuraavana vuonna lanseerattiin Realpiano-niminen digipianosarja, joka perustui yrityksen itse kehittämään prosessoriin, kuten myös sitä seuranneet tuotelanseeraukset. Vuonna 2001 tuli markkinoille Promega 3 -keikkapiano, jonka otti käyttöön muun muassa Rick Wakeman. Vuonna 2002 aloitettu Genesys-tuotesarja jäi Generalmusicin viimeiseksi merkittäväksi innovaatioksi. Siihen kuului miksauspöytiä, työasemia, syntetisaattoreita ja digipianoja sekä niiden yhdistelmiä.