stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian Grand Prix 2021
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Valmistaja | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 3 |  Daniel Ricciardo | McLaren-Mercedes | 53 | 1:21.54,365 | 2 | 25+1 |
| 2. | 4 |  Lando Norris | McLaren-Mercedes | 53 | +1,747 | 3 | 18 |
| 3. | 77 |  Valtteri Bottas | Mercedes | 53 | +4,921 | 19 | 15 |
| 4. | 16 |  Charles Leclerc | Ferrari | 53 | +7,309 | 5 | 12 |
| 5. | 11 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda | 53 | +8,723 | 8 | 10 |
| 6. | 55 |  Carlos Sainz | Ferrari | 53 | +10,535 | 6 | 8 |
| 7. | 18 |  Lance Stroll | Aston Martin-Mercedes | 53 | +15,804 | 9 | 6 |
| 8. | 14 |  Fernando Alonso | Alpine-Renault | 53 | +17,201 | 10 | 4 |
| 9. | 63 |  George Russell | Williams-Mercedes | 53 | +19,742 | 14 | 2 |
| 10. | 31 |  Esteban Ocon | Alpine-Renault | 53 | +20,868 | 12 | 1 |
| 11. | 6 |  Nicholas Latifi | Williams-Mercedes | 53 | +23,743 | 13 |  |
| 12. | 5 |  Sebastian Vettel | Aston Martin-Mercedes | 53 | +24,621 | 11 |  |
| 13. | 99 |  Antonio Giovinazzi | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 53 | +27,216 | 7 |  |
| 14. | 88 |  Robert Kubica | Alfa Romeo Racing-Ferrari | 53 | +29,769 | 17 |  |
| 15. | 47 |  Mick Schumacher | Haas-Ferrari | 53 | +51,088 | 18 |  |
| Kesk. | 9 |  Nikita Mazepin | Haas-Ferrari | 41 | Voimayksikkö | 16 |  |
| Kesk. | 44 |  Lewis Hamilton | Mercedes | 25 | Kolari (Verstappen) | 4 |  |
| Kesk. | 33 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda | 25 | Kolari (Hamilton) | 1 |  |
| Kesk. | 10 |  Pierre Gasly | AlphaTauri-Honda | 3 | Ripustukset | Varikko |  |
| DNS | 22 |  Yuki Tsunoda | AlphaTauri-Honda | 0 | Jarrut | 15 |  |
Nopein kierros: Daniel Ricciardo (McLaren-Mercedes) 1.24,812 (kierroksella 53).
Lähteet:
Sergio Pérez ajoi maaliin kolmantena, mutta hän sai 5 sekunnin aikarangaistuksen hyötymisestä radan ulkopuolella ajamisesta.
Tulokset > Sijoitukset kilpailun jälkeen

Huom!: Vain viiden parhaan sijoitukset sisällytetty.
Muuta

Radan kuuluisin mutka Parabolica nimettiin uudelleen Michele Alboreton mukaan.
Alfa Romeo Racing ja Aston Martin ajoivat erityisväritteisillä autoilla, koska Alfa Romeo juhli automerkkinsä 111. juhlavuottaan ja Aston Martin puolestaan mainosti James Bond -elokuvaa No Time to Die.
Tallipäälliköt kutsuttiin perjantain aika-ajojen jälkeen ylimääräiseen kokoukseen, koska aika-ajojen ruuhkautuminen ja kiire olivat aiheuttaa vaaratilanteita varikkosuoralla.
Kilpailuviikonlopun aikana ajettiin Formula 1 -historian toinen sprinttikilpailu, ensimmäinen tapahtui Britannian osakilpailussa.
Max Verstappenille annettiin kilpailun jälkeen kolmen lähtöruudun rangaistus seuraavaan Venäjän osakilpailuun, koska hänen katsottiin aiheuttaneen kolarin Lewis Hamiltonin kanssa.
McLaren voitti ensimmäisen osakilpailun sitten vuoden 2012 Brasilian osakilpailun ja sai kaksoisvoiton sitten vuoden 2010 Kanadan osakilpailun.
Robert Kubican uran viimeinen kilpailu.
Huomioita

↑  Valtteri Bottas ajoi voittoon sprinttikilpailussa ja sai kolme MM-pistettä, mutta Bottaksen moottorinvaihdosrangaistuksen vuoksi paalupaikkamerkintä meni Max Verstappenille.
Ivan Iljitšin kuolema

Ivan Iljitšin kuolema (ven. Смерть Ивана Ильича, Smert Ivana Iljitša) on venäläisen kirjailijan Leo Tolstoin pienoisromaani, joka ilmestyi vuonna 1886. Se kuvaa venäläisen virkamiehen sairastumista ja kuolemaa.
Teoksen on suomentanut ensimmäisen kerran Juhani Konkka vuonna 1963 (kokoomateoksessa Valitut kertomukset II osa) ja uudelleen Eero Balk 2001.
Aiheesta muualla

Ivan Iljitšin kuolema Kirjasampo.fi:ssä
Jody Vangheluwe

Jody Vangheluwe, 2023
Jody Vangheluwe (s. 15. heinäkuuta 1997) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Belgian naisten maajoukkueessa 13. heinäkuuta 2022 mennessä 11 maaottelua.
Vangheluwe edustaa kotimaassaan Club Bruggea.
Italian cup

| Coppa Italia |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Maa(t):  Italia
Perustettu:  1922
Joukkueita:  78
Hallitseva mestari:  Juventus (15. mestaruus)
Eniten mestaruuksia:  Juventus (15)
Italian cup (ital. Coppa Italia) on Italian jalkapallon kansallinen cup-kilpailu. Sitä on pelattu vuodesta 1922 lähtien. Sen järjestää myös korkeinta sarjatasoa Serie A:ta hallinnoiva Lega Nazionale Professionisti Serie A.
Eniten mestaruuksia on saavuttanut torinolainen Juventus, jolla on 15 mestaruutta. Italian cupin voittaja saa seuraavalla kaudella osallistua Eurooppa-liigaan. Jos cupin voittaja on sarjasijoituksellaan jo varmistanut paikkansa seuraavan kauden Mestarien liigaan tai Eurooppa-liigaan, menee Eurooppa-liigan paikka parhaiten Serie A:ssa sijoittuneelle mutta ilman eurocup-paikkaa jääneelle joukkueelle.
Italiassa cup ei ole koskaan nauttinut suurta suosiota. Cupin yleisömäärät saattavat hyvinkin olla kymmenenkin kertaa pienempiä kuin sarjapeleissä. Monet joukkueista peluuttavatkin cupissa varsinkin alkukierroksilla kakkosmiehistöä.
Vuoden 2020 loppuottelu pelattiin ilman yleisöä koronaviruspandemiaa seuranneena varotoimenpiteenä.
Mestarit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  1922 – Vado  1927–1928 – Ei pelattu  1935–1936 – Torino  1936–1937 – Genoa  1937–1938 – Juventus  1938–1939 – Inter  1939–1940 – Fiorentina  1940–1941 – Venezia  1941–1942 – Juventus  1942–1943 – Torino  1958 – Lazio  1958–1959 – Juventus  1959–1960 – Juventus  1960–1961 – Fiorentina  1961–1962 – Napoli  1962–1963 – Atalanta  1963–1964 – Roma  1964–1965 – Juventus  1965–1966 – Fiorentina  1966–1967 – Milan  1967–1968 – Torino  1968–1969 – Roma  1969–1970 – Bologna  1970–1971 – Torino  1971–1972 – Milan  1972–1973 – Milan  1973–1974 – Bologna  1974–1975 – Fiorentina  1975–1976 – Napoli |   |  1976–1977 – Milan  1977–1978 – Inter  1978–1979 – Juventus  1979–1980 – Inter  1980–1981 – Roma  1981–1982 – Inter  1982–1983 – Juventus  1983–1984 – Roma  1984–1985 – Sampdoria  1985–1986 – Roma  1986–1987 – Napoli  1987–1988 – Sampdoria  1988–1989 – Sampdoria  1989–1990 – Juventus  1990–1991 – Roma  1991–1992 – Parma  1992–1993 – Torino  1993–1994 – Sampdoria  1994–1995 – Juventus  1995–1996 – Fiorentina  1996–1997 – Vicenza  1997–1998 – Lazio  1998–1999 – Parma  1999–2000 – Lazio  2000–2001 – Fiorentina  2001–2002 – Parma  2002–2003 – Milan  2003–2004 – Lazio  2004–2005 – Inter |   |  2005–2006 – Inter  2006–2007 – Roma  2007–2008 – Roma  2008–2009 – Lazio  2009–2010 – Inter  2010–2011 – Inter  2011–2012 – Napoli  2012–2013 – Lazio  2013–2014 – Napoli  2014–2015 – Juventus  2015–2016 – Juventus  2016–2017 – Juventus  2017–2018 – Juventus  2018–2019 – SS Lazio  2019–2020 – Napoli  2020–2021 – Juventus  2021–2022 – Inter  2022–2023 – Inter  2023–2024 – Juventus |
| Kausi | Mestari | Tulos | Toinen sija | Pelipaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017–2018 | Juventus | 4–0 | Milan | Olympiastadion, Rooma |
| 2018–2019 | Lazio | 2–0 | Atalanta | Olympiastadion, Rooma |
| 2019–2020 | Napoli | 0–0 (4–2 rp.) | Juventus | Olympiastadion, Rooma |
| 2020–2021 | Juventus | 2–1 | Atalanta | Mapei Stadium, Reggio Emilia |
| 2021–2022 | Internazionale | 4–2 (ja.) | Juventus | Olympiastadion, Rooma |
| 2022–2023 | Internazionale | 2–1 | Fiorentina | Olympiastadion, Rooma |
| 2023–2024 | Juventus | 1–0 | Atalanta | Olympiastadion, Rooma |
Joukkueiden saavutukset cupissa

| Joukkue | Mestaruudet | Toiset sijat | Mestaruusvuosi | Toinen sija |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Juventus | 15 | 7 | 1938, 1942, 1959, 1960, 1965, 1979, 1983, 1990, 1995, 2015, 2016, 2017, 2018, 2021, 2024 | 1973, 1992, 2002, 2004, 2013, 2020, 2022 |
| Roma | 9 | 8 | 1964, 1969, 1980, 1981, 1984, 1986, 1991, 2007, 2008 | 1937, 1941, 1993, 2003, 2005, 2006, 2010, 2013 |
| Internazionale | 9 | 6 | 1939, 1978, 1982, 2005, 2006, 2010, 2011, 2022, 2023 | 1959, 1965, 1977, 2000, 2007, 2008 |
| Lazio | 7 | 2 | 1958, 1998, 2000, 2004, 2009, 2013, 2019 | 1961, 2015 |
| Fiorentina | 6 | 5 | 1940, 1961, 1966, 1975, 1996, 2001 | 1958, 1960, 1999, 2014, 2023 |
| Napoli | 6 | 4 | 1962, 1976, 1987, 2012, 2014, 2020 | 1972, 1978, 1989, 1997 |
| Torino | 5 | 8 | 1936, 1943, 1968, 1971, 1993 | 1938, 1963, 1964, 1970, 1980, 1981, 1982, 1988 |
| Milan | 5 | 8 | 1967, 1972, 1973, 1977, 2003 | 1942, 1968, 1971, 1975, 1985, 1990, 1998, 2016 |
| Sampdoria | 4 | 3 | 1985, 1988, 1989, 1994 | 1986, 1991, 2009 |
| Parma | 3 | 2 | 1992, 1999, 2002 | 1995, 1999, 2001 |
| Bologna | 2 | - | 1970, 1974 | - |
| Atalanta | 1 | 5 | 1963 | 1987, 1996, 2019, 2021, 2024 |
| Genoa | 1 | 1 | 1937 | 1940 |
| Venezia | 1 | 1 | 1941 | 1943 |
| Vado | 1 | - | 1922 | - |
| Vicenza | 1 | - | 1997 | - |
| Verona | - | 3 | - | 1976, 1983, 1984 |
| Palermo | - | 3 | - | 1974, 1979, 2011 |
| Cagliari | - | 1 | - | 1969 |
| Alessandria | - | 1 | - | 1936 |
| Ancona | - | 1 | - | 1994 |
| Catanzaro | - | 1 | - | 1966 |
| Novara | - | 1 | - | 1939 |
| Padova | - | 1 | - | 1967 |
| Spal | - | 1 | - | 1962 |
| Udinese | - | 1 | - | 1922 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian cup Wikimedia Commonsissa
Roman kapteeni Francesco Totti nosti mestaruuspokaalin vuonna 2008.
Diego Milito ratkaisi maalillaan cupin mestaruuden Interille kaudella 2009–2010.
Inter juhli cupin mestaruutta 2006.
Jan Stanisławski

| Jan Stanisławski |
| --- | --- |
 Stanisław Wyspiański: Jan Stanisławskin muotokuva, 1904.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1860 Vilšana, Zvenyhorodkan piiri, Kiovan kuvernementti
Kuollut: 6. tammikuuta 1907 (46 vuotta) Krakova
Kansalaisuus:  Puola
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  impressionismi
Jan Stanisławski (24. kesäkuuta 1860 Vilšana, Zvenyhorodkan piiri, Kiovan kuvernementti – 6. tammikuuta 1907 Krakova, Puola) oli puolalainen impressionistinen taidemaalari. Hän opiskeli Wojciech Gersonin oppilaana Varsovassa, Krakovan taidekoulussa 1883–1885 ja Charles Durandin (taiteilijanimi Carolus-Duran) oppilaana Pariisissa 1885–1888. Hän opetti vuodesta 1896 Krakovan taideakatemiassa, jossa hänellä oli suuri vaikutus moniin ukrainalaisiin oppilaisiin, kuten Mykola Buratšekiin, Ivan Trušiin, Oleksa Novakivskyiin ja Ivan Severyniin. Hän kävi Ukrainassa usein ja maalasi ukrainalaisia maisemia, esimerkiksi Ränsistynyt tuulimylly (1883), Bila Tserkva (1890), Mehiläispesiä Ukrainassa, (1895), Dneprin limaaneja aamunkoitteessa (1902), Kiovan Pyhän Mihailin katedraali (1903), Kiovan alapuolinen Dnepr (1905), Talo Dneprin varrella, Heinäsuovia, Auringonkukkia ja Tuulimyllyjä.
Maalauksia

San Marco, litografia
Kukkiva omenapuu.
Mehiläispesiä Ukrainassa, 1895.
Pyhän Mikaelin kultakupolinen luostari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Stanisławski Wikimedia Commonsissa
Ivan Basso

| Ivan Basso |
| --- | --- |
 Ivan Basso Ranskan ympäriajossa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. marraskuuta 1977 (ikä 46)
Kansalaisuus:   Italia
Pyöräilijä
Lempinimi:  Ivan le Terrible
Pituus:  182 cm
Paino:  70 kg
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1999 2000 2001–2003 2004–2006 2007  2008–2012 2013–2014 2015:  Riso Scotti - Vinavil Amica Chips - Tacconi Sports Fassa Bortolo Team CSC Discovery Channel Pro Cycling Team Liquigas Cannondale Pro Cycling Team Team Tinkoff-Saxo
Suurimmat voitot
 Italian ympäriajo 2006 ja 2010, 6 etappia Ranskan ympäriajo, nuorten kilpailu 2002, etappi 
 Tiedot päivitetty: 5. lokakuuta 2015 
Aiheesta muualla
www.ivanbasso.it
Ivan Basso (s. 26. marraskuuta 1977 Gallarate, Italia) on italialainen entinen maantiekilpapyöräilijä. Hän on Italian ympäriajon kaksinkertainen voittaja.
Ammattiura

Ivan Basson ammattilaisura alkoi pienessä Amica Chips -tallissa vuonna 2000. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi italialaiseen Fassa Bortolo-talliin ja kahden vuoden hyvät suoritukset takasivat hänelle paikan Bjarne Riisin CSC-talliin kaudeksi 2004. Ensimmäisenä CSC-vuotenaan italialainen oli Ranskan ympäriajossa kolmas ja seuraavana vuotena heti Lance Armstrongin jälkeen toinen. Ivan Basso voitti Italian ympäriajon vuonna 2006 yli yhdeksän minuutin erolla toiseksi sijoittuneeseen José Enrique Gutiérreziin. Hän voitti CSC-vuosinaan yhden osuuden Ranskan ympäriajossa ja viisi osuutta Italian ympäriajossa.
Doping-epäilyt

Basso liitettiin kesäkuussa 2006 alkaneeseen Operaatio Puerto -nimen saaneeseen ammattipyöräilyn dopingtapaukseen. Bassoa epäiltiin veridopingin käytöstä, mutta häntä ei kuitenkaan tuolloin virallisesti syytetty dopingin käytöstä, mutta tallien välisen sopimuksen mukaisesti kukaan ajaja, johon liittiin minkäänlaisia epäilyjä dopingin käytöstä, ei saanut osallistua ProTour-sarjan kilpailuihin. Näin ollen Basso ei voinut osallistua vuoden 2006 Ranskan ympäriajoon.
Basso teki sopimuksen 6. marraskuuta 2006 Discovery Channel Pro Cycling Team -tallin kanssa, mutta puolisen vuotta myöhemmin 24. huhtikuuta, 2007 Discovery Channel -talli päätti kieltää Bassoa kilpailemasta, koska Italian olympiakomitea oli päättänyt ryhtyä jälleen tutkimaan Basson epäiltyä dopingin käyttöä. 30. huhtikuuta talli ilmoitti päättävänsä Basson sopimuksen.
Basso oli Italian olympiakomitean kuultavana 2. toukokuuta 2007 ja 7. toukokuuta hän myönsi komitealle sekaantuneensa doping-tapaukseen. Myöhemmin järjestetyssä tiedotustilaisuudessa Basso sanoi, että hän oli "yrittänyt" dopingin käyttöä ja vaikkei hän varsinaisesti ollut käyttänyt dopingaineita, hän ymmärsi rikkeensä ja oli valmis kärsimään kilpailukiellon ja haluavansa tämän jälkeen palata kilpailemaan. Basso sai kilpailukieltoa lokakuuhun 2008 asti.
Uran jatkuminen

Basson kärsiessä vielä dopingtuomiotaan hän allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Liquigas-tallin kanssa vuosiksi 2009 ja 2010. Ensiesiintymisensä uuden joukkueensa väreissä Basso teki 26. lokakuuta 2008 ajetussa Japan Cup -kilpailussa, vain kaksi päivää kilpailukieltonsa päättymisen jälkeen. Hänen sijoituksensa 1.HC -kategorialuokituksen kilpailussa oli kolmas. Vuonna 2009 hän sijoittui Italian ympäriajossa viidenneksi ja Espanjan ympäriajossa neljänneksi.
Basso voitti Italian ympäriajon 2010. Hän voitti lisäksi Monte Zoncolanin jyrkkään nousuun päättyneen 15. etapin.
Bassolla todettiin heinäkuussa 2015 kesken Ranskan ympäriajon kivessyöpä. Myöhemmin samana vuonna hän ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa, mutta jatkavansa taustaroolissa Tinkoff-Saxo-tallissa.
Uran jatkuminen > Tallit

1999: Riso Scotti
2000: Amica Chips
2001–2003: Fassa Bortolo
2004–2006: Team CSC
2007: Discovery Channel Pro Cycling Team
2008–2012: Liquigas
2013–2014: Cannondale Pro Cycling Team
2015: Team Tinkoff-Saxo
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (italiaksi)
Jazzcore

Jazzcore on termi kulmikkaalle ja usein tekniselle punk-musiikin muodolle. Joskus termiä Jazzcore käytetään myös metallimusiikin ala-lajina.
Yleistä

Jazzcorelle tunnusomaista ovat punkista lähtöisin oleva energia ja asenne yhdistettynä teknisesti haastavaan soittoon ja kappalerakenteisiin. Musiikillisesti jazzcore ei välttämättä ole niinkään jazzmaista vaan ilmaisu tulee musiikin teknisyyden ja haasteellisuuden kautta. Usein jazzcoreyhtyeet ovat pieniä kokoonpanoja, kolmen tai jopa kahden hengen yhtyeitä.
Musiikissa käytettyjen vähien soittimien takia rytmi, riffit, dynamiikka ja äänen tekstuuri ovat sävellyksellisessä mielessä usein selvästi melodisia seikkoja tärkeämmässä osassa, mutta silti ei voi puhua täysin melodiattomasta musiikista.
Usein käytetty synonyymi jazzcorelle on progepunk, jolloin progressiivista rockmusiikkia tarkoittavalla termillä vihjataan musiikin monimutkaisuuteen ja vaikeuteen.
Historia

Punk-musiikin tärkeimpiä piirteitä on ollut aina ollut "kuka tahansa saa soittaa" -henkinen ulosanti. Amatöörimäisyys soittotaidossa ja lo-fi-estetiikka ovat vahvasti läsnä olevia elementtejä.
Kuitenkin punkin alkuajoiltä lähtien 1970-luvun lopulta on mukana ollut myös yhtyeitä joiden soittotaito on antanut mahdollisuuden joko yhdistellä musiikkiinsa vaikutteita muista tyylilajeista tai hitsata oman musiikkinsa tiukemmin yhteen, hyvinä esimerkkeinä The Clash Britanniasta ja varsinkin Dead Kennedys Yhdysvalloista.
Dead Kennedys teki pesäeron perinteiseen punk-ilmaisuun jo ensilevyllään Fresh Fruit for Rotting Vegetables, missä yhtyeen kappaleet sisälsivät huomattavan paljon enemmän riffi- ja sointuvaihdoksia kuin punkyhtyeille oli ominaista. Yhtyeen soittotaito oli teknisesti harvinaisen korkeatasoista ja yhteensoitto tiukasti yhteen sulautunutta, mutta ilmaisu silti raakaa, energistä ja kaoottista.
Yhtyeitä

Jazzcore ei ole koskaan ole ollut suuri punk-musiikin alalaji mutta muutamia huomionarvoisia yhtyeitä löytyy.
Nomeansno, tunnetuin nykyisistä jazzcore-yhtyeistä. Kanadalainen trio on tehnyt pitkän uran ja kiertänyt useita kertoja ympäri maailmaa.
Ruins, basso/rummut duo Japanista.
Naked City, free- ja avantgardejazzin legendan John Zornin yhtye.
Zu, italialainen freejazzcore trio.
Sabot, Yhdysvaltalainen, Tšekissä asuva basso/rummut duo.
Deep Turtle, tunnetuin suomalainen alan yhtye.
Cause For Effect, toinen suomalainen, basso/rummut jazzcore yhtye.
Can Can Heads, suomalainen yhtye.
MurhaMurhaItsemurha, suomalainen yhtye.
Oscar H.O.T. Quartet, suomalainen yhtye.
Myös suomalaiset tunnetut yhtyeet CMX ja YUP ovat soittaneet progepunkin tai jazzcoren kaltaista musiikkia.
Jari Tolsa

| Jari Tolsa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1981 (ikä 43) Göteborg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi  Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2013
Aik. seurat:  Frölunda HC (Elitserien)   Espoo Blues (SM-liiga)   Modo (Elitserien)   Linköping (Elitserien)   Graz 99ers (EBEL)   Varberg HK (Division 1)
NHL-varaus:  120. varaus, 1999 Detroit Red Wings
Jari Juha Tolsa (s. 20. huhtikuuta 1981 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalais-suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän pelasi jääkiekon SM-liigaa Espoo Bluesissa kausina 2006–2007 ja 2008–2009. Tämän jälkeen hän pelasi vielä neljä kautta Ruotsin pääsarjassa Linköpingin ja Frölundan joukkueissa. Kauden  2013–2014 Tolsa aloitti Itävallassa Graz 99ers joukkueessa, mutta palasi 7 ottelun jälkeen Ruotsiin nostamaan Varberg HK:n 2.divisioonasta sarjaporrasta ylemmäs. Tolsa pelasi vielä kaksi kautta Ruotsin 1.divisioonaa Varbergin riveissä ennen lopettamistaan.
Tolsa on edustanut Ruotsia jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskisoissa 2001 ja hän on pelannut myös Ruotsin A-maajoukkueessa Euro Hockey Tourissa. Tolsalla on myös kaksi Elitserien-mestaruutta Frölundan joukkueesta vuosilta 2003 ja 2005. Hänellä on suomalaisista sukujuurista johtuen myös Suomen kansalaisuus.
Aiheesta muualla

Tolsan profiili Jatkoaika.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Uutinen Tolsan paluusta Bluesiin
Johan Thorwöste

Johan Thorwöste eli Johannes Johannis, Nylandus (noin 1680 – 27. elokuuta 1750 Taivassalo) oli suomalainen kirkkoherra ja Turun akatemian fysiikan professori ja rehtori.
Thorwösten vanhemmat olivat Fiskarsin patruuna Johan Thorwöste (k. 1712) ja Helena Rosendal. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1690 ja opiskeli Turun akatemiassa valmistuen filosofian maisteriksi 1703. Thorwöste vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1729.
Thorwöste oli Turun akatemian toisena filosofian apulaisena vuodesta 1707 ja fysiikan professorina 1720–1736. Hän oli samalla palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana vuodesta 1728 astuen virkaan 1729 sekä Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1729–1736. Thorwöste toimi Turun akatemian rehtorina 1728–1729. Viimeksi hän oli Taivassalon kirkkoherrana vuodesta 1736 alkaen.
Thorwöste oli naimisissa vuoteen 1746 Brita Wetterin (k. 1746) kanssa ja vuodesta 1748 Katarina Rungénin kanssa.
Joe

Joe voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Joe, yleinen lempinimi Josephille tai joskus Josephinelle.
Joe, yhdysvaltalainen R&B-laulaja.
Joe, paikka Pohjois-Carolinassa.
JOE, terminaalissa käytettävä tekstieditori Unixille.
Joe, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2013
Joe, gorilla elokuvassa Kaverini, mahtava Joe
Joe Baker, päähenkilö pelin Resident Evil 7: Biohazard lisäosassa End of Zoe
Joe Dalton, Lucky Luke -sarjakuvissa esiintyvä roisto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Joe”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Johan Tillander

Johan Tillander (1. kesäkuuta 1704 Långsjö, Ruotsi – 8. helmikuuta 1769 Växsjö, Ruotsi) oli suomalainen Turun akatemian teologian professori ja rehtori.
Tillanderin vanhemmat olivat Ljuderin komministeri Petter Tillander (k. 1719) ja Ingeborg Mellinus. Hän kävi Växsjön lukiota vuodesta 1717 ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1723. Tillander valmistui filosofian maisteriksi Turun akatemiasta 1732 ja hänet vihittiin papiksi Växsjön hiippakunnassa 1744. Hän sai Uppsalan yliopiston teologian kunniatohtorin arvon 1752.
Tillander oli Turun akatemian varasihteerinä vuodesta 1734, Jönköpingin koulun kollegana vuonna 1737 ja Växjön lukion kolmantena kollegana vuodesta 1737. Hän oli Turun akatemian toinen filosofian apulainen vuodesta 1738 mutta ei astunut tähän virkaan. Tillander oli sitten Växjön lukion apulaisena vuodesta 1738, Växjön tuomiokapitulin notaaria ja Växsjön lukion kaunopuheisuuden lehtorina vuodesta 1739, Växsjön lukion historian lehtorina vuodesta 1742 sekä toisena teologian lehtorina vuodesta 1743. Hän oli vuosina 1740–1743 virkavapaalla ja vieraili tällöin useissa ulkomaisissa yliopistoissa. Tillander oli Turun akatemian kolmas teologian professori vuodesta 1750 ja toinen teologian professori 1755–62. Hän oli akatemian rehtorina 1752–1753 ja 1761–1762 sekä Turun tuomiokapitulin jäsenenä 1751–1762. Tillander oli lisäksi palkkapitäjänsä Liedon kirkkoherrana vuodesta 1751, Paimion kirkkoherrana vuodesta 1755 ja Maarian kirkkoherrana vuodesta 1757. Hänestä tuli Växjön tuomiorovasti 1762 ja hän oli valtiopäivämiehenä 1746–1747 ja 1751–1752.
Tillander oli naimisissa vuodesta 1755 Helena Katarina Malmin (k. 1809) kanssa.
Jennifer Lane

Jennifer Lane on yhdysvaltalainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hänen ohjelmistonsa kattaa teoksia varhaisesta barokista nykysäveltäjien tuotantoon. Hän on esiintynyt festivaaleilla eri puolilla maailmaa ja tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Michael Tilson Thomasin, Mstislav Rostropovitšin, William Christien, Nicholas McGeganin, Andrew Parrottin, Christopher Hogwoodin, Marc Minkowskin, Helmut Rillingin sekä Robert Shawin kanssa. Lane on tehnyt kymmenittäin levytyksiä. Hän toimi vuosina 1996–2005 Stanfordin yliopiston henkilökunnan jäsenenä.
Jan Staszel

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten maastohiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Puola> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Falun 1974 | 30 km |  |
Jan Staszel (s. 15. syyskuuta 1950 Dzianisz) on entinen puolalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970-luvulla. Hän oli kaikkien aikojen ensimmäinen puolalainen maastohiihdon arvokisamitalisti.
Staszel saavutti Falunin MM-hiihdoissa 1974 pronssia 30 kilometrin kilpailussa. Hän hävisi kultaa voittaneelle Thomas Magnussonille minuutin ja 15 sekuntia sekä hopeamitalisti Juha Miedolle vajaat 22 sekuntia, mutta kukisti neljänneksi sijoittuneen Ivan Garaninin 35 sekunnilla.
Joe & The Juice

Joe & The Juice -toimipiste Chicagossa
Joe & The Juice on tanskalainen mehu- ja smoothiebaarien ketju.
Toimitusjohtaja Kaspar Basse perusti vuonna 2002 Kööpenhaminassa Joe & The Juicen, josta tuli pian Tanskan suurin mehubaarien ketju. Vuonna 2013 yritys lähti tavoittelemaan kasvua pääomasijoitusrahasto Valedo Partnersin avulla; Valedo Partnersista tuli yhtiön enemmistöosakas joulukuussa 2015. Vuoden 2016 loppupuolella ensimmäinen Suomessa toimiva Joe & The Juicen toimipiste avattiin Stockmannin Helsingin keskustan tavarataloon. Vuonna 2022 Joe & The Juice oli avannut jo yli 300 toimipistettä Eurooppaan, Pohjois-Amerikkaan, Aasiaan ja Australiaan.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)