stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loistopeipot

| Loistopeipot |
| --- | --- |
 Seeprapeippo (Taeniopygia guttata)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Loistopeipot  Estrildidae   Bonaparte, 1850
Katso myös
   Loistopeipot Wikispeciesissä   Loistopeipot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Loistopeipot (Estrildidae) on heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Loistopeipot elävät yleensä suurina ryhminä ja ovat siemensyöjiä. Loistopeippojen nokka on paksu ja lyhyt kuten siemensyöjillä yleensä, mutta niiden nokka on yleensä punainen tai oranssi. Loistopeippojen väritys voi vaihdella yksivärisestä ruskeasta lajista kirkkaisiin ja monivärisiin lajeihin. Loistopeipot rakentavat kupolinmuotoisen pesän, johon ne laskevat 5–10 valkoista munaa. Suurin osa loistopeipoista elää trooppisella alueella, vaikkakin jotkut lajit elävät Australian etelärannikollakin. Loistopeippojen koko vaihtelee pikkuoliivipeipon 8,3 senttimetristä riisipeipon 17 senttimetriin.
Loistopeippojen heimoon kuuluu 131 lajia ja 35 sukua. Suurin suku on manikkien suku, johon kuuluu 28 lajia.
Suvut

Ametistipeipot Granatina
Harlekiinipeippo Chloebia
Helmipeipot Hypargos
Helmituliperä Emblema
Hopeanokat Euodice
Huppuhopeanokka Odontospiza
Lyijynokat Pyrenestes
Madagaskarinmanikki Lepidopygia
Manikit Lonchura
Muurahaispeipot Parmoptila
Naamioseeprapeipot Poephila
Nokipeipot Nigrita
Oliivipeipot Nesocharis
Oliivivahanokat Coccopygia
Palettipeipot Pytilia
Papuantuliperä Oreostruthus
Paratiisipeipot Erythrura
Pilkkuvatsapeippo Clytospiza
Pumpulirintamanikki Heteromunia
Punapeipot Cryptospiza
Punatöpöpeippo Plaudipasser
Ruusupeipot Lagonosticta
Seepramanikit Spermestes
Seeprapeipot Taeniopygia
Sininokat Spermophaga
Sinipeipot Uraeginthus
Tiikeripeipot Amandava
Tuliperät Stagonopleura
Tähtituliperät Neochmia
Täpläpeipot Euschistospiza
Töpöpeipot Ortygospiza
Vahanokat Estrilda
Vihertäpläpeippo Mandingoa
Viiltopeipot Amadina
Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä

Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä oli vuonna 2006 järjestetty suomalaista köyhyyttä käsittelevä kirjoituskilpailu. Kirjoituskilpailuun osallistui 850 kirjoittajaa, jotka edustivat monipuolisesti eri väestöryhmiä. Kirjoittajien joukossa oli muun muassa työttömiä, yksinhuoltajia, mielenterveyskuntoutujia, pitkäaikaissairaita, pienituloisia työntekijöitä, pienyrittäjiä, opiskelijoita ja velkaantuneita sekä eläkeläisiä. Kilpailuvastaukset olivat muodoltaan muun muassa omaelämäkerrallisia, fiktiivisiä, lapsuusmuisteloita ja runoja. Kirjoitusten pituus vaihteli 1-20 sivun välillä.
Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjoituskilpailun järjestivät vapaaehtoistyönä Meri Larivaara, Anna-Maria Isola ja Juha Mikkonen sekä Tiede, taide ja köyhä kansa ry. Kilpailun tukijoina toimi 15 kansalaisjärjestöä tai muuta yhteisöä (mm. Mannerheimin Lastensuojeluliitto, SPR, SAK, Mielenterveysseura, Kirkon diakonia- ja yhteiskuntatyö). Kirjoituskilpailu näkyi laajasti suomalaisessa mediassa vuoden 2007 aikana.
Kirjoituskilpailuun osallistuneita tekstejä on julkaistu kahdessa antologiassa vuosina 2007 ja 2009, joista ensimmäinen on julkaistu myös verkkoversiona. Aineisto on luovutettu Tampereen yliopiston yhteydessä toimivaan Yhteiskuntatieteelliseen tietoarkistoon. Tähän mennessä aineistosta valmistunut 9 pro gradu -työtä ja useampia tutkimushankkeita on käynnissä. Kirjoituskilpailu toimi inspiraationa Leipäjonoballadi-nimiselle näytelmälle, joka oli Teatteri Takomon ohjelmistossa 9.10.-29.1.2008 (ohjaus Heidi Räsänen). Dramaturgi Emilia Pöyhösen kirjoittama näytelmä sai myönteisen vastaanoton teatterikriitikoilta.
Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjoituskilpailun tekstit muodostavat mittavan aineiston suomalaisesta köyhyydestä. Vastaavanlainen aineisto on aikaisemmin kerätty vuonna 1993, jolloin Suomalaisen kirjallisuuden seura järjesti kirjoituskilpailun työttömyydestä.
Kirjat

Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä (Meri Larivaara, Anna-Maria Isola & Juha Mikkonen, toim.) Esipuhe Ilkka Taipale. Kustannusosakeyhtiö Avain. 2007. ISBN 978-952-5524-49-9. Verkkoversio pdf
Rikas runo - sanoja köyhyydestä (Juha Mikkonen & Aija Typpö, toim.). Esipuhe Claes Andersson. Kustannusosakeyhtiö Avain. 2009. ISBN 978-952-5524-70-3
Näytelmät

Emilia Pöyhönen, Leipäjonoballadi. Helsinki : Kirja kerrallaan, 2008. ISBN 978-952-480-146-1
Aineistoon perustuvia tutkimuksia

Kainulainen, Riikka (2012). "Välillä olo on ollut kuin nuorallatanssijalla - koko ajan on vaarassa pudota". Työssä käyvien köyhien naisten kokemuksia sosiaalisesta poissulkemisesta. Yhteiskuntapolitiikan pro gradu -tutkielma. Yhteiskuntatieteiden laitos, Itä-Suomen yliopisto.
Nokela, Katri (2012). Köyhän yksineläjänaisen kokemukset ja roolit. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. Yhteiskuntatieteiden ja filosofian laitos. Yhteiskuntapolitiikan pro gradu -tutkielma.
Viertola, Laura (2012). "Minä en ole mitään, minusta ei tule mitään ja olenko koskaan mitään ollutkaan?" Fenomenologinen tutkimus köyhyydestä kertovissa omaelämäkerrallisissa tarinoissa esiintyvistä perusturvattomuuden kokemuksista. Sosiaalityön pro gradu -tutkielma. Porin yksikkö, Tampereen yliopisto.
Mikkonen, Juha (2011). Social and material deprivation among youth in Finland: Causes, consequences, and coping. Helsinki: Helsingin yliopisto. Sosiaalipsykologian pro gradu -tutkielma.
Holmi, Laura (2011). Kokemuksia sosiaalitoimistojen institutionaalisesta todellisuudesta. Köyhyyskirjoituskilpailun kirjoittajien kokemuksia sosiaalityöstä, sosiaalityöntekijöistä ja sosiaalitoimistoista köyhyyskirjoitusten perusteella. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto. Sosiaalityön pro gradu -tutkielma.
Hakovirta, Mia (2010). Köyhyys yksinhuoltajaperheiden lasten arjessa. Teoksessa: Köyhyys, tulojako ja eriarvoisuus. Juhlakirja Veli-Matti Ritakallion täyttäessä 50 vuotta 21.10.2010 (toim. Ervasti, Heikki & Kuivalainen, Susan & Nyqvist, Leo). Turku: Turun yliopisto. TCWR tutkimuksia; 2.
Hakkarainen, Tyyne (2010). Avun saamisen kokemuksia köyhyysaiheiseen kirjoituskilpailuun osallistuneiden elämäntarinoissa. Sosiaalipolitiikan pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto.
Carlson, Matilda (2009). Tarinoita yksinasuvien naisten köyhyydestä. Koettu köyhyys marginalisaation kautta tulkittuna. Tampere: Tampereen yliopisto. Sosiaalipolitiikan pro gradu -tutkielma.
Lindroos, Inka (2008). Yksinelävien köyhien selviytyminen - merkityksellisyyttä ja tulevaisuudenodotuksia. Sosiaalipolitiikan pro gradu -tutkielma. Yhteiskuntapolitiikan laitos, Helsingin yliopisto.
Nihti, Hanna-Kaisa (2008). Aina on jaksettava. Köyhyys yksinhuoltajaäitien arjessa. Sosiaalityön sivuaineen laudaturtutkielma. Yhteiskuntapolitiikan laitos, Helsingin yliopisto.
Taipale Pekka (2008). Kuvia miehen köyhyydestä - miesten tarinoita pula-ajan ja nykypäivän köyhyydestä. Sosiaalityön pro gradu -tutkielma. Yhteiskuntapolitiikan laitos, Helsingin yliopisto.
Ruokonen Reetta (2007). Perheiden kokemuksia köyhyydestä. Nälkää, häpeää ja selviytymistä. Pro gradu -tutkielma. Sosiaalipsykologian laitos, Helsingin yliopisto.
Aiheesta muualla

Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjoituskilpailun kotisivut
Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä. Kirjan PDF-versio
Arkipäivän kokemuksia köyhyydestä -kirjan alkusanat (Larivaara & Isola & Mikkonen, 2007)
VK-Kustannus

| VK-Kustannus |
| --- | --- |
Perustettu:  1978
Kotipaikka:  Mäntsälä
Toimiala:  kirjankustantamo
Tuotteet:  urheiluvalmennuksen, liikunnan ja kuntoutuksen oppi- ja ammattikirjallisuus
Kotisivu:  vk-kustannus.fi
VK-Kustannus (aik. Valmennuskolmio) on urheiluvalmennuksen, liikunnan ja kuntoutuksen oppi- ja ammattikirjoja kustantava yritys. Kustantamo on perustettu vuonna 1978. Suomen Valmentajat on ollut yrityksen osa-omistaja vuodesta 2007 lähtien. Yrityksen toimitusjohtaja on Pasi Kokkonen. Vuonna 1999 Suomen Urheilumuseosäätiön kirjastotoimikunta palkitsi yrityksen liikunta, lihashuolto ja terveys-kirjasarjan vuoden kirjasarjana.
Arginiini

| Arginiini |
| --- | --- |

Koodit:  Arg, R
Molekyylimassa:  146,19
Sivuketjun tyyppi:  emäs
Karboksyyliryhmän happovakio:  1,82
Aminoryhmän happovakio:  8,99
Sivuketjun happovakio:  12,48
Isoelektrinen piste:  10,76
Yleisyys proteiineissa:  5,1 %
Kodonit:  CGU, CGC, CGA, CGG, AGA, AGG
3D-malli arginiinimolekyylistä
Arginiini (C6H14N4O2) on yksi luonnon 20 yleisimmästä aminohaposta. Sen sivuketjussa on voimakkaasti emäksinen guanidiiniryhmä. Arginiinin eli L-arginiini systemaattinen nimi on 2-amino-5-guanidinovaleriaanahappo ja CAS-numero 74-79-3. D-arginiinin CAS-numero on 157-06-2 ja raseemisen DL-arginiinin CAS-numero on 7200-25-1. L-arginiini ja D-arginiin ovat optisesti aktiivisia ja DL-arginiini on optisesti tehoton.
Arginiini luokitellaan toisinaan välttämättömäksi, toisinaan ei-välttämättömäksi, toisinaan ehdollisesti välttämättömäksi aminohapoksi. Toisinaan se luokitellaan lapsille välttämättömäksi aminohapoksi.
Arginiinin vaikutukset elimistössä

Arginiini vaikuttaa typpioksidin tuotantoon. Typpioksidi puolestaan on tärkeä verisuonia säätelevä tekijä, ja sillä on vaikutusta mm. verenpaineeseenlähde?. Lisäksi arginiinilla on vaikutuksia kolesteroliin, lihasvoimaan ja sokeriaineenvaihduntaanlähde?. Lisäksi arginiini saattaa tehostaa kuona-aineiden poistumista elimistöstälähde?. Arginiinia tarvitaan ureasyklissä eli virtsahappokierrossa.
Arginiinin lähteitä

Arginiinia saa elintarvikkeista, joissa on korkea  proteiinitaso kuten liha, kala, pähkinät ja viljat.
Arginiinia on kaikissa valkuaisaineissa. Arginiini on hyödynnettävissä ravinnosta sitä paremmin mitä pienempi toisen aminohapon lysiinin ja arginiinin suhde on. Parhaiten arginiini on hyödynnettävissä ravinnossa, jossa tämä suhdeluku on yhtä pienempi. 
Erityisen runsaasti arginiinia on pähkinöissä ja seesamissa. Muita hyviä arginiinin lähteitä ovat sipuli, riisi, täysjyvävilja ja sienet. Arginiinia saa nykyään myös lisäravinteena luontaistuotekaupoista. Myös elimistö tuottaa arginiinia, mutta sen syntetisointi on hidasta. L-arginiinia myydään kaupallisesti monohydrokloridimuodossa (C6H15N4O2Cl).
Arginiinin puute

Arginiinin tarve kasvaa rasitustilanteissa. Arginiinin puute on yhdistetty mm. lisääntyneeseen sydän- ja verisuonisairauksien riskiin.lähde?
Arginiiniin liittyviä sairauksia > Ureasyklin häiriöt

Ureasyklissä eli virtsahappokierrossa on tarkoitus poistaa elimistöstä virtsaan aineenvaihdunnassa syntyvää ammoniakkia, joka on myrkyllistä erityisesti aivoille. Ureasyklin häiriöissä, esimerkiksi arginiinisukkiinihappovirtsaisuudessa, on puuttuvia tai huonosti toimivia entsyymejä, jolloin ureasykli ei toimi tehokkaasti. Usein arginiinipitoisuudet veressä ovat matalia. Arginiinilla on keskeinen rooli ureasyklin toiminnassa, ja sen avulla voidaan tehostaa ureasyklin toimintaa ja lievittää oireita. Arginiinin puute voi aiheuttaa häiriön ureasykliin.
Arginiini ravintolisänä

Arginiinia käytetään ravintolisänä mm. verenpainetaudin, korkean kolesterolin ja sydänsairauksien hoidossa.lähde? Sitä käytetään suorituskyvyn parantamiseksi, väsymyksen hoidossa ja aineenvaihdunnan vilkastuttamiseksi.lähde? Vastoin aiempia uskomuksia arginiini ei vapauta kasvuhormonia syötynä. Arginiini saattaa tehostaa immuunipuolustusta.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alén, Raimo: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä: Ominaisuudet ja käyttökohteet, s. 666. Helsinki: Consalen Consulting, 2009. ISBN 978-952-92-5627-3.
Penttinen Jyrki: Arginiini 2000-luvun ihmelääke
PubChem: Arginine (englanniksi)
PubChem: D-Arginine (englanniksi)
PubChem: DL-Arginine (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo arginiinia sisältävistä kasveista
Human Metabolome Database (HMDB): L-Arginine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Arginine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Arginine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): D-Arginine (englanniksi)
DrugBank: L-Arginine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Arginine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Arginine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Arginine (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - l-arginine (englanniksi)
Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Protein Synthesis: Arginine, Homo sapiens (englanniksi)
Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Arginine and Proline Metabolism, Homo sapiens (englanniksi)
Proteiinisynteesissä käytettävät aminohapot
alaniini
arginiini
asparagiini
asparagiinihappo
fenyylialaniini
glutamiini
glutamiinihappo
glysiini
histidiini
isoleusiini
kysteiini
leusiini
lysiini
metioniini
proliini
seriini
treoniini
tryptofaani
tyrosiini
valiini
Turkka Myllykylä

Turkka Myllykylä on vahtolainen historiantutkija ja kirjailija. Hän toimii Vahto-seuran puheenjohtajana.
Teoksia

Myllykylä, Turkka: Suomen kanavien historia.  (Merenkulkuhallituksen julkaisu)  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-12067-0
Myllykylä, Turkka: Ruukinkanavasta meriväyläksi: Strömman kanavan historiaa 1840-luvulta nykypäiviin.  Turku:  Tielaitos, Turun tiepiiri, 1997.  ISBN 951-726-365-1
Myllykylä, Turkka: Turun tiemestaripiiri.  (sarja: Tiemuseon julkaisuja, 0782-985X; 17)  Turku:  Tielaitos, Turun tiepiiri, 1999.  ISBN 951-726-579-4
Myllykylä, Turkka: Rukoushuoneesta kylätaloksi: Lavamäen rukoushuoneen historiaa vuosisadan alusta nykypäiviin.  Turku:  T. Myllykylä, 1999.
Myllykylä, Turkka: Korven helmasta kehittyväksi kunnaksi: Vahdon historiaa ja perinteitä.  Vahto:  Vahdon kunta, 2002.  ISBN 952-91-4594-2
Myllykylä, Turkka: Jakob Immeniuksen päiväkirja: Vahdon kappelin apulaisen muistiinpanot isonvihan ajalta aina vuoteen 1735.  (ruotsinkielestä kääntänyt ja selityksin varustanut)  Turku:  Turkka Myllykylä, 2004.
Myllykylä, Turkka: Sata vuotta rakentajien edunvalvontaa, 1905-2005: Turun ulkotyöväenyhdistys – Rakennusliiton osasto n:o 16 Talonrakentajat ry.  Turku:  Rakennusliiton osasto n:o 16 Talonrakentajat, 2004.
Myllykylä, Turkka: Härkäteiltä Ruuhka-Suomeen: lounaisen Suomen liikenneolojen kehittyminen.  (sarja: Tiemuseon julkaisuja; 20)  Helsinki:  Tiehallinto, 2004.  ISBN 951-803-292-0  ISSN 0782-985X
Myllykylä, Turkka: Ylanderien sukukirja: Somerolta Vahdon Lavamäelle.  Turku:  Ylanderien suku, 2005.  ISBN 952-91-9707-1
Myllykylä, Turkka: Sata vuotta Iskussa: voimistelu- ja urheiluseura Mynämäen Isku 1906–2006.  Mynämäki:  Mynämäen Isku, 2006.
Myllykylä, Turkka: Pielisen reitin kanavat: Pohjois-Karjalan vesiteiden rakentaminen.  Vahto:  Turkka Myllykylä, 2011.  ISBN 978-952-93-0103-4
Myllykylä, Turkka: Vahdonvasikat : sananparsia ja jutunpätkiä Vahdolta.  Vahto:  Vahto-seura, 2012.  ISBN 978-952-93-1782-0
Myllykylä, Turkka: Kuohuista kipinää – Lumoavat vanhat vesivoimalat.  Vahto:  Sähköhistorian ystävät, 2013.  ISBN 978-952-93-2254-1
Myllykylä, Turkka: Jo sata vuotta vauhdikkaasti: Voimistelu- ja urheiluseura Vahdon Tuisku 1913–2013.  Vahto:  Vahdon Tuisku, 2013.  ISBN 978-952-93-2782-9
Myllykylä, Turkka: Moottoritie Turusta Raisioon.  Varsinais-Suomen ELY-keskus, 2014.
Robert D. Carey

| Robert Davis Carey |
| --- | --- |

Wyomingin 11. kuvernööri
 6. ta 1919 - 1. tammikuuta  1923  
Edeltäjä:  Frank L. Houx
Seuraaja:  William B. Ross
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1878 Cheyenne, Wyoming 
Kuollut: 17. tammikuuta 1937
Puoliso:  Julia Blanchard Freeman
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
Robert Davis Carey (12. elokuuta 1878 – 17. tammikuuta 1937) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi Wyomingin kuvernöörinä ja yhdysvaltain senaattorina. Davis oli ensimmäinen syntyperäinen Wyomingilainen kummassakin virassa .
Arizonan kuvernööri

| Arizonan kuvernööri |
| --- | --- |
 Governor of Arizona
 
 Nykyinen kuvernööri Hobbs vuonna 2023
 Nykyinen Katie Hobbs 2. tammikuuta 2023 lähtien
Virka-asunto:  ei ole
Nimittäjä:  suora kansanvaali
Kauden pituus:  4 vuotta (uusittavissa)
Perustettu:  1912
Ensimmäinen:  George W. P. Hunt
Palkka:  95 000 $ vuodessa
Kotisivut:  www.azgovernor.gov
Arizonan kuvernööri (engl. Governor of Arizona) on Arizonan toimeenpanovallan haltija ja Arizonan asevoimien ylipäällikkö. Kuvernöörin tehtäviä ovat osavaltion lakien hyväksyminen tai hylkääminen sekä viranomaisten pito ajantasalla osavaltion budjetista. Lisäksi kuvernööri nimittää osavaltion virkamiehet ja korkeimman oikeuden tuomarit sekä mahdollisesti senaattorit Yhdysvaltain senaattiin. Kuvernöörillä on myös veto-oikeus ja armahdusvalta.
Nykyisenä kuvernöörinä toimii Katie Hobbs, joka valittiin 7. marraskuuta 2022 ja astui virkaan 2. tammikuuta 2023. Hän on osavaltion 24. kuvernööri.
Historia

Nykymuodossaan virka perustettiin vuonna 1912, ja ensimmäinen kuvernööri oli George W. P. Hunt, joka toimi kuvernöörinä neljästi: vuosina 1912–1917, 1917–1919, 1923–1929 ja 1931–1933. Kuvernöörin toimikausien määrä on rajoitettu kahteen peräkkäiseen.
Naisia on toiminut yhteensä viisi (mukaan lukien nykyinen Hobbs), mikä on eniten kaikkien osavaltioiden keskuudessa. Arizona on myös ensimmäinen osavaltio, jossa naiskuvernöörin seuraajaksi valittiin nainen (vuonna 2003), kun Jane Dee Hullin seuraajaksi valittiin Janet Napolitano.
Arizonassa ei ole varakuvernöörin virkaa, mutta asiasta järjestettiin kansanäänestys vuonna 2022. Enemmistö (55 %) äänestäjistä tuki aloitetta, ja ensimmäinen varakuvernööri on tarkoitus valita vuonna 2026 kuvernöörinvaalien yhteydessä.
Pätevyysvaatimukset ja etuudet

Kuvernöörinvaaleissa voivat asettua ehdolle henkilöt, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
väh. 25-vuotias
äänioikeutettu
on asunut Arizonassa väh. 5 vuotta ennen vaaleja ja ollut Yhdysvaltain kansalainen väh. 10 vuotta.
Vuonna 2021 Arizonan kuvernöörin vuosipalkka oli 95 000 dollaria, joka oli maan 50 kuvernöörin keskuudessa kolmanneksi matalin. Arizona yksi viidestä osavaltiosta, joka ei tarjoa kuvernöörille virka-asuntoa.
Luettelo Arizonan kuvernööreistä

| # | Kuva | Nimi | Virkakausi alkoi | Virkakausi päättyi | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | George W. P. Hunt | 14. helmikuuta 1912 | 1. tammikuuta 1917 | Demokraatti |
| 2 |  | Thomas Edward Campbell | 1. tammikuuta 1917 | 25. joulukuuta 1917 | Republikaani |
| 1 |  | George W. P. Hunt | 25. joulukuuta 1917 | 1. joulukuuta 1919 | Demokraatti |
| 2 |  | Thomas Edward Campbell | 1. joulukuuta 1919 | 1. tammikuuta 1923 | Republikaani |
| 1 |  | George W. P. Hunt | 1. joulukuuta 1923 | 7. joulukuuta 1929 | Demokraatti |
| 3 |  | John Calhoun Phillips | 7. joulukuuta 1929 | 5. tammikuuta 1931 | Republikaani |
| 1 |  | George W. P. Hunt | 5. tammikuuta 1931 | 2. tammikuuta 1933 | Demokraatti |
| 4 |  | Benjamin Baker Moeur | 2. tammikuuta 1933 | 4. tammikuuta 1937 | Demokraatti |
| 5 |  | Rawghlie Clement Stanford | 4. tammikuuta 1937 | 2. tammikuuta 1939 | Demokraatti |
| 6 |  | Robert Taylor Jones | 2. tammikuuta 1939 | 6. tammikuuta 1941 | Demokraatti |
| 7 |  | Sidney Preston Osborn | 6. tammikuuta 1941 | 25. toukokuuta 1948 | Demokraatti |
| 8 |  | Dan Edward Garvey | 25. toukokuuta 1948 | 1. tammikuuta 1951 | Demokraatti |
| 9 |  | John Howard Pyle | 1. tammikuuta 1951 | 3. tammikuuta 1955 | Republikaani |
| 10 |  | Ernest McFarland | 3. tammikuuta 1955 | 5. tammikuuta 1959 | Demokraatti |
| 11 |  | Paul Fannin | 5. tammikuuta 1959 | 4. tammikuuta 1965 | Republikaani |
| 12 |  | Samuel Pearson Goddard Jr. | 4. tammikuuta 1965 | 2. tammikuuta 1967 | Demokraatti |
| 13 |  | Jack Richard Williams | 2. tammikuuta 1967 | 6. tammikuuta 1975 | Republikaani |
| 14 |  | Raúl Héctor Castro | 6. tammikuuta 1975 | 20. lokakuuta 1977 | Demokraatti |
| 15 |  | Wesley Bolin | 20. lokakuuta 1977 | 4. maaliskuuta 1978 | Demokraatti |
| 16 |  | Bruce Babbitt | 4. maaliskuuta 1978 | 5. tammikuuta 1987 | Demokraatti |
| 17 |  | Evan Mecham | 5. tammikuuta 1987 | 4. huhtikuuta 1988 | Republikaani |
| 18 |  | Rose Mofford | 4. huhtikuuta 1988 | 6. maaliskuuta 1991 | Demokraatti |
| 19 |  | J. Fife Symington | 6. maaliskuuta 1991 | 5. syyskuuta 1997 | Republikaani |
| 20 |  | Jane Dee Hull | 5. syyskuuta 1997 | 6. tammikuuta 2003 | Republikaani |
| 21 |  | Janet Napolitano | 6. tammikuuta 2003 | 21. tammikuuta 2009 | Demokraatti |
| 22 |  | Jan Brewer | 21. tammikuuta 2009 | 5. tammikuuta 2015 | Republikaani |
| 23 |  | Doug Ducey | 5. tammikuuta 2015 | 2. tammikuuta 2023 | Republikaani |
| 24 |  | Katie Hobbs | 2. tammikuuta 2023 | Virassa | Demokraatti |
Arizonan territorion kuvernööri

Arizonan territorio perustettiin 24. helmikuuta 1863, ja se pysyi territoriona 49 vuotta. Arizonan territoriolla oli 17 kuvernööriä:
John Noble Goodwin (virassa 29.12.1863 – 4.3.1865)
Richard C. McCormick (virassa 9.7.1866 – 4.3.1869)
Anson P. K. Safford (virassa 9.7.1869 – 5.4.1877)
John P. Hoyt (virassa 30.5.1877 – 12.6.1878)
John C. Frémont (virassa 6.10.1878 – 11.10.1881)
Frederick Augustus Tritle (virassa 8.3.1882 – 7.10.1885)
C. Meyer Zulick (virassa 2.11.1885 – 28.3.1889)
Lewis Wolfley (virassa 8.4.1889 – 20.8.1890)
John N. Irwin (virassa 21.1.1891 – 20.4.1892)
Nathan Oakes Murphy (virassa 11.5.1892 – 5.4.1893)
L. C. Hughes (virassa 12.4.1893 – 1.4.1896)
Benjamin Joseph Franklin (virassa 18.4.1896 – 29.7.1897)
Myron H. McCord (virassa 29.7.1897 – 1.8.1898)
Nathan Oakes Murphy (uudelleen; virassa 1.8.1898 – 30.6.1902)
Alexander O. Brodie (virassa 1.7.1902 – 14.2.1905)
Joseph H. Kibbey (virassa 7.3.1905 – 1.5.1909)
Richard Elihu Sloan (virassa 1.5.1909 – 14.2.1912)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arizonan kuvernööri Wikimedia Commonsissa
Luettelot Yhdysvaltain osavaltioiden kuvernööreistä
Alabama
Alaska
Arizona
Arkansas
Kalifornia
Colorado
Connecticut
Delaware
Florida
Georgia
Havaiji
Idaho
Illinois
Indiana
Iowa
Kansas
Kentucky
Louisiana
Länsi-Virginia
Maine
Maryland
Massachusetts
Michigan
Minnesota
Mississippi
Missouri
Montana
Nebraska
Nevada
New Hampshire
New Jersey
New Mexico
New York
Pohjois-Carolina
Pohjois-Dakota
Ohio
Oklahoma
Oregon
Pennsylvania
Rhode Island
Etelä-Carolina
Etelä-Dakota
Tennessee
Texas
Utah
Vermont
Virginia
Washington
Wisconsin
Wyoming
Armatocereus

| Armatocereus |
| --- | --- |
 Armatocerus arboreus.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Armatocereus  Backeb.
Katso myös
   Armatocereus Wikispeciesissä   Armatocereus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Armatocereus on kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi juontuu latinan sanasta arma ’aseet’ ja viittaa kasvien piikkiaseistukseen. Suvun 13 lajia ovat varsiltaan nivelikkäitä ja lieriömäisiä. Kukat avautuvat öisin, ja niitä voi kehittyä varren sivulle tai kärkeen. Ne ovat enimmäkseen valkoisia.
Levinneisyys

Armatocereus-pylväskaktukset kasvavat pääasiassa Kolumbian, Ecuadorin ja Perun Andeilla.
Tuntomerkit

Kasvien varret ovat pylväsmäisiä, enemmän tai vähemmän nivelikkäitä ja pystyjä tai kohenevia. Kasvutapa on pensasmainen tai puumainen. Varren hyvin kehittyneitä harjuja on 3–16. Areolit ovat kookkaita, ja niissä on tavallisesti tukevia piikkejä; ne voivat joskus puuttuakin.
Melko kookkaat kukat avautuvat öisin. Ne ovat putkimaisia tai kapean suppilomaisia, valkoisia tai harvoin punaisia. Kukkaperän ja pohjusmaljan areolit ovat nukkapintaisia ja tavallisesti piikkisiä. Heteet kiinnittyvät putkimaisen pohjuksen suulle tai yläosaan. Hedelmä on kookas, pallomainen tai munamainen, punainen tai vihreä. Malto on vaaleaa ja mehevää. Hedelmä on kypsänä piikitön; kehälehdet pysyvät siinä kiinni kuihtuneina. Hedelmässä on mustia ja isoja, soikeita tai munuaisen muotoisia siemeniä.
Lajit

Kaktustutkija E. F. Andersonin mukaan suvun lajit ovat seuraavat:
Armatocereus arduus
Armatocereus brevispinus
Armatocereus cartwrightianus
Armatocereus godingianus
Armatocereus humilis
Armatocereus laetus
Armatocereus mataranus
Armatocereus matucanensis
Armatocereus oligogonus
Armatocereus procerus
Armatocereus rauhii
Armatocereus riomajensis
Armatocereus rupicola