stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reijo Ikonen
Konsertit

Reijon Ikonen on konsertoinut kotimaan lisäksi mm. Ruotsissa, Hollannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Espanjassa. Kanadan kiertueella hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa.
Vuosina 2004 ja 2005 hän oli mukana White Christmas -joulukonserttikiertueella ympäri Suomea tangokuninkaallisten kanssa.
Vuodesta 2009 alkaen Reijo Ikonen on esiintynyt Tenorissimo-kokoonpanon kanssa eripuolilla Suomea sekä Suomen kulttuurirahaston myöntämällä apurahalla USA:ssa.
Marraskuussa 2013 Tenorissimo piti konsertin Brysselissä. Vuonna 2017 Tenorissimolla on koko maan kattava Mauno Kuusisto 100 vuotta -juhlakonserttikiertue.
Äänitteet

Surusta nousee laulu (2001) (kultalevy 2006)
Jouluaamun rauha (2003)
Yksin rakkaus (2005)
Tenorissimo  (2009)
Aiheesta muualla

Ikosen verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Glenn Cunningham (yleisurheilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | 1 500 metriä |  |
Glenn Cunningham (4. elokuuta 1909 Atlanta, Kansas, Yhdysvallat – 10. maaliskuuta 1988 Menifee, Arkansas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija ja olympiamitalisti.
Cunningham sai pahoja palovammoja jalkoihinsa bensiiniräjähdyksessä kahdeksanvuotiaana. Lääkärit epäilivät alkuun, ettei hän pystyisi kävelemään enää koskaan. Cunninghamista tuli kuitenkin 1930-luvun parhaimpia mailereita. Vuonna 1932 Cunningham voitti NCAA:n yliopistomestaruuden ja AAU:n Yhdysvaltain amatöörimestaruuden. Samana vuonna hän selviytyi Yhdysvaltain edustajana Los Angelesin olympialaisiin. Cunningham sijoittui olympialaisten 1 500 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 3.53,4.
Cunningham voitti vuonna 1933 AAU:n 800 ja 1 500 metrin mestaruuden. Hän kilpaili vuoden aikana myös Euroopassa, ja voitti kaikki 20 juoksemaansa kilpailua. Cunningham rikkoi vuonna 1934 mailin maailmanennätyksen. AAU:n 1 500 metrin mestaruuden hän hävisi kuitenkin Bill Bonthronille, mutta voitti sen jälleen neljästi perättäin 1935–1938. Berliinin olympialaisissa Cunningham sai hopeaa juostuaan finaalissa ajan 3.48,3. Olympiakultaa voitti Australian Jack Lovelock maailmanennätysajalla 3.47,8. Kaksi viikkoa olympialaisten jälkeen Cunningham juoksi Tukholmassa 800 metrin maailmanennätyksen 1.49,7.
Sisäradoilla Cunningham teki 1 500 metrillä ja maililla seitsemän maailmanennätystä. Dartmouth Collegen ylipitkällä radalla hän juoksi 4.04,4 vuonna 1938. Aika oli kaksi sekuntia parempi kuin ulkoratojen mailin maailmanennätys. Cunningham juoksi vielä vuonna 1940 uransa nopeimman 1 500 metrin kilpailun AAU:n mestaruuskilpailuissa. Hänen aikansa oli 3.48,0, jolla sijoittui hopealle Walter Mehlin jälkeen.
Cunningham lopetti juoksu-uransa vuoden 1940 jälkeen. Hän oli valmistunut maisteriksi Iowan yliopistosta ja tohtoriksi New Yorkin yliopistosta. Juoksu-uransa jälkeen hän työskenteli iowalaisen Cornell Collegen liikunnallisen koulutuksen johtajana. Hän avasi myöhemmin vaimonsa kanssa nuorten leirin Kansasiin. He auttoivat tilallaan kasvattamaan noin 10 000 heikossa asemassa ollutta lasta.
Göran Bäck

Göran Bäck (1923–2003) oli suomalainen keramiikkataiteilija, jonka monet työt ovat Arabian valmistamia arki- ja ammattiastiastoja, kuten suunnittelijan nimikirjaimin nimetty, 1960-luvulla hyvin suosittu suurkeittiöastiasto GB.
Bäck aloitti uransa Arabian tehtailla vuonna 1945 dreijaajana, ja pian Kaj Franck valitsi hänet pian tärkeäksi assistentikseen. Bäck valmisti mallikappaleita myös muun muassa Kaarina Aholle ja Ulla Procopélle. Työnantajaltaan saamansa stipendin turvin Bäck opiskeli lukuvuoden 1957–1958 Saksan littotasavallassa ja sai sen jälkeen Arabialla ensimmäisiä itsenäisiä suunnittelutehtäviä.
Bäck jäi Arabialta eläkkeelle vuonna 1986, ja seuraavana vuonna järjestettiin Arabian museon galleriassa näyttely Göran Bäck, tuotesuunnittelua ja keraamista muotoilua 1956–1986.
Ranskan Grand Prix 1991

|  Ranskan Grand Prix 1991  |
| --- | --- |
 7. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1991. 
Päivämäärä:  7. heinäkuuta 1991
Sijainti:  Magny-Cours, Ranska
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,271 km
Kilpailun pituus:  72 kierrosta, 307,512 km
Sää:  Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Riccardo Patrese   (Williams-Renault)
Paaluaika:  1.14,559
Palkintokoroke
Voittaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Toinen:   Alain Prost   (Ferrari)
Kolmas:   Ayrton Senna   (McLaren-Honda)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Kierrosaika:  1.19,168 (kierroksella 49)
Ranskan Grand Prix 1991 oli 507. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 7. heinäkuuta 1991 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla ensimmäistä kertaa. Kilpailun voiton otti ensimmäisen kerran tällä kaudella Nigel Mansell. Mansell ajoi kilpailussa uransa 20. nopeimman kierroksen.
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 72 | 1.38.00,056 | 4 | 10 |
| 2 | 27 |  Alain Prost | Ferrari | 72 | +5,003 | 2 | 6 |
| 3 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 72 | +34,934 | 3 | 4 |
| 4 | 28 |  Jean Alesi | Ferrari | 72 | +35,920 | 6 | 3 |
| 5 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 71 | + 1 krs. | 1 | 2 |
| 6 | 33 |  Andrea de Cesaris | Jordan-Ford | 71 | + 1 krs. | 13 | 1 |
| 7 | 15 |  Mauricio Gugelmin | Leyton House-Ilmor | 70 | + 2 krs. | 9 |   |
| 8 | 20 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | 70 | + 2 krs. | 7 |   |
| 9 | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ferrari | 70 | + 2 krs. | 12 |   |
| 10 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Judd | 70 | + 2 krs. | 20 |   |
| 11 | 26 |  Érik Comas | Ligier-Lamborghini | 70 | + 2 krs. | 14 |   |
| 12 | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Lamborghini | 69 | + 3 krs. | 16 |   |
| Kesk. | 19 |  Roberto Moreno | Benetton-Ford | 63 | Kuljettaja | 8 |   |
| Kesk. | 4 |  Stefano Modena | Tyrrell-Honda | 57 | Vaihdelaatikko | 11 |   |
| Kesk. | 14 |  Olivier Grouillard | Fondmetal-Ford | 47 | Öljyvuoto | 21 |   |
| Kesk. | 29 |  Éric Bernard | Lola-Ford | 43 | Vaihteisto | 23 |   |
| Kesk. | 22 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Judd | 39 | Rengasrikko | 26 |   |
| Kesk. | 8 |  Mark Blundell | Brabham-Yamaha | 36 | Ulosajo | 17 |   |
| Kesk. | 30 |  Aguri Suzuki | Lola-Ford | 32 | Vaihteisto | 22 |   |
| Kesk. | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Ford | 31 | Vaihdelaatikko | 25 |   |
| Kesk. | 7 |  Martin Brundle | Brabham-Yamaha | 21 | Vaihdelaatikko | 24 |   |
| Kesk. | 3 |  Satoru Nakajima | Tyrrell-Honda | 12 | Ulosajo | 18 |   |
| Kesk. | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Ferrari | 8 | Ulosajo | 10 |   |
| Kesk. | 16 |  Ivan Capelli | Leyton House-Ilmor | 7 | Ulosajo | 15 |   |
| Kesk. | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 6 | Moottori | 5 |   |
| Kesk. | 32 |  Bertrand Gachot | Jordan-Ford | 0 | Ulosajo | 19 |   |
| DNQ | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 18 |  Fabrizio Barbazza | AGS-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 17 |  Gabriele Tarquini | AGS-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 10 |  Stefan Johansson | Footwork-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 21 |  Emanuele Pirro | Dallara-Judd |   |  |  |   |
| DNPQ | 34 |  Nicola Larini | Lambo-Lamborghini |   |  |  |   |
| DNPQ | 35 |  Eric van de Poele | Lambo-Lamborghini |   |  |  |   |
Muuta > Merkkipaalut

Mauricio Gugelmin: 50. kilpailu
Muuta > Kuljettajien MM-tilanne

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 48 |
| 2 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 23 |
| 3 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 22 |
| 4 |  Alain Prost | Ferrari | 17 |
| 5 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | 16 |
| 6 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 10 |
| 7 |  Stefano Modena | Tyrrell-Honda | 9 |
| 8 |  Jean Alesi | Ferrari | 8 |
| 9 |  Andrea de Cesaris | Jordan-Ford | 7 |
| 10 |  Roberto Moreno | Benetton-Ford | 5 |
Muuta > Valmistajien MM-tilanne

| Sija | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  McLaren-Honda | 58 |
| 2 |  Williams-Renault | 45 |
| 3 |  Ferrari | 25 |
| 4 |  Benetton-Ford | 21 |
| 5 |  Tyrrell-Honda | 11 |
Göran Djupsund

Göran Erik Djupsund (s. 30. lokakuuta 1952 Tampere) on suomalainen sosiologi. Koulutukseltaan hän on valtiotieteiden tohtori.  Hän on osallistunut useisiin pohjoismaisiin tutkimushankkeisiin sekä politiikan että julkishallinnon alalla. Hänen ohjauksessaan on valmistunut yli 400 maisterintutkielmaa ja lähes 20 väitöskirjaa.
Djupsundin erikoisaloja ovat vaali- ja äänestyskäyttäytyminen, poliittiset puolueet, poliittinen viestintä ja aiemmin myös julkishallinto. Yliopistotyönsä ohella Djupsund kommentoi säännöllisesti vaaleja, politiikkaa ja yhteiskunnallisia asioita etenkin suomalaisissa mutta myös muissa pohjoismaisissa tiedotusvälineissä. Hän kirjoittaa artikkeleita ja kolumneja useisiin suomen- ja ruotsinkielisiin sanomalehtiin.
Djupsund asui Vaasassa, mutta jäätyään eläkkeelle helmikuussa 2018 hän muutti Ahvenanmaalle
HMCS Athabaskan

HMCS Athabaskan on ollut neljän Kanadan laivaston aluksen nimenä.
HMCS Iroquois (G89), Tribal-luokan hävittäjä
HMCS Athabaskan (G07), Tribal-luokan hävittäjä
HMCS Athabaskan (R79), Tribal-luokan hävittäjä
HMCS Athabaskan (DDH 282), hävittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMCS Athabaskan”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Calpe

HMS Calpe on ollut kahden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen ja yhden tukikohdan nimenä.
HMS Calpe (1800), 14-tykkinen sluuppi
HMS Calpe (L71), Hunt-luokan hävittäjä
HMS Calpe (tukikohta), Gibraltarin laivastonreservinesikunta vuoteen 1993.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Calpe”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Nottingham (1913)

| HMS Nottingham |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  13. kesäkuuta 1912
Laskettu vesille:  18. huhtikuuta 1913
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1914
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 19. elokuuta 1916
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 440 t
Pituus:  139 m
Leveys:  15 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  25 000 shp
Nopeus:  25,5 solmua (47 km/h)
Miehistöä:  433
Aseistus
Aseistus:  9 × BL 6" (152,4 mm) Mk XII -tykkiä 1 × 3" (76 mm) ilmatorjuntatykki 4 × QF 3 naulan tykkiä 2 × konekivääriä 2 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Nottingham oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa Pembroken telakalta, missä köli laskettiin 13. kesäkuuta 1912. Alus laskettiin vesille 18. huhtikuuta 1913 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1914.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön, jonka mukana se vieraili kesäkuussa Kielissä. Se osallistui 28. elokuuta Helgolandin taisteluun, Yorkshiren rannikolle hyökänneen Saksan keisarikunnan laivaston torjuntaan 16. joulukuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Helmikuussa 1915 alus siirrettiin 2. risteilijäviirikköön. Se hyökkäsi 20. kesäkuuta tuloksetta Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvenettä vastaan. Alus  osallistui viirikön mukana Skagerrakin taisteluun, jossa se kärsi ainoastaan sirpalevaurioita. Alukseen osui 19. elokuuta 1916 kolme Saksan keisarikunnan laivaston sukellusveneen SM U-52:n laukaisemaa torpedoa. Osumien seurauksena se upposi runsaassa tunnissa, ja vain 38 miehistönjäsentä sai surmansa.
Gillian Anderson

| Gillian Anderson |
| --- | --- |
 Anderson vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gillian Leigh Anderson
Syntynyt: 9. elokuuta 1968 (ikä 56) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Salaiset kansiot The Fall
Palkinnot
 British Independent Film Awards (2000)  Emmy (1997)   Evening Standard Theatre Awards (2014) Golden Globe (1997)   SAG-palkinto (1996, 1997)   Theatre World -palkinto (2001) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Gillian Leigh Anderson (s. 9. elokuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija. Hänet tunnetaan erityisesti roolistaan FBI-erikoisagentti Dana Scullyna televisiosarjassa Salaiset kansiot sekä sarjan pohjalta tehdyistä elokuvista. Sen lisäksi hän on näytellyt useissa muissakin televisiosarjoissa, elokuvissa ja teatterissa ja kirjoittanut muun muassa fantasiakirjatrilogian.
Nuoruus ja opiskelu

Gillian Anderson syntyi Yhdysvaltojen Chicagossa 9. elokuuta 1968. Hänen vanhempansa olivat Rosemary ja Homer Anderson. Rosemary työskenteli tietokoneanalyytikkona ja Homer omisti tuotantoyhtiön. Gillian oli pieni, kun perhe muutti Puerto Ricoon ja sieltä pian Englantiin. Perhe muutti takaisin Yhdysvaltoihin Gillianin ollessa 11-vuotias. Perheeseen kuului Gillianin lisäksi myös kaksi nuorempaa lasta, Zoe ja Aaron.
Andersonit asettuivat Yhdysvalloissa Michiganin Grand Rapidsiin. Anderson suunnitteli high school -aikana uraa meribiologina, mutta hän kiinnostui näyttelemisestä osallistuttuaan yhteisöteatteritoimintaan. Anderson valmistui vuonna 1986 high schoolista ja meni sen jälkeen opiskelemaan DePaulin yliopiston Goodman Theatreen. Valmistuttuaan yliopistosta hän kävi Cornellin yliopiston kuninkaallisen kansallisteatterin järjestämän kesäkurssin.
Ura > Teatterista Salaisiin kansioihin

Anderson oli saanut teatterikoulutuksen, joten hän muutti New Yorkiin etsimään läpimurtoansa teatterilavoille. Hän sai heti huomiota ensimmäisestä roolistaan Off Broadway -näytelmässä Absent Friends. Hänet palkittiin siitä vuonna 1991 Theatre World -palkinnolla. Sen jälkeen hän näytteli The Philanthropist -näytelmässä ja itsenäisessä elokuvatuotannossa.
The Philanthropistia tehdessään Anderson tapasi nuoren miehen, jonka kanssa hän muutti Los Angelesiin. Siellä Anderson pyrki ensin elokuviin, mutta oltuaan melkein vuoden työttömänä hän alkoi hakea myös televisiorooleja. Läpimurtonsa Anderson teki vuonna 1993 alkaneessa Salaisissa kansioissa. Sarjan luoja ja tuottaja Chris Carter piti Andersonista, mutta FOX-televisiokanava vaati rooliin Andersonia ”seksikkäämpää” näyttelijää. Carterin tuella Anderson kuitenkin lopulta valittiin Dana Scullyn rooliin.
Anderson näytteli Salaisissa kansioissa skeptistä tieteilijää ja lääkäriä Dana Scullyä, joka tutki FBI:ssä parinsa Fox Mulderin, jota näytteli David Duchovny, kanssa paranormaaleja tapauksia. Salaisista kansioista muodostui osittain Andersonin ja Duchovnyn kemian ansiosta 1990-luvun suosituimpia televisiosarjoja. Vuosina 1993–2002 esitetystä sarjasta Anderson voitti muun muassa kaksi kertaa SAG-palkinnon sekä Emmyn ja Golden Globen naispääosasta draamasarjassa.
Salaisten kansioiden aikana Anderson teki myös joitakin elokuvia. Vuonna 1998 julkaistiin sarjaan perustunut  X-Files – taistelu tulevaisuudesta ja Ystävykset sekä vuonna 2000 Sydän vieraassa talossa. Siitä hän sai brittiläisen independent-elokuvien palkinnon parhaasta naispääoasta.
Ura > Keskittyminen brittituotantoihin

Anderson muutti Salaisten kansioiden jälkeen takaisin Lontooseen, missä hän palasi myös teatterilavoille. Hän näytteli syksystä 2002 helmikuulle 2003 Michael Wellerin näytelmässä What the Night Is For. Teatterista Anderson jatkoi muihin brittituotantoinsa. Hän näytteli muun muassa televisiosarjassa Kolea talo (2005) sekä elokuvissa The Last King of Scotland (2006) ja Straightheads (2007). Toinen Salaiset kansiot -elokuva X-Files: Usko koetuksella julkaistiin vuonna 2008.
Anderson näytteli vuonna 2009 näytelmässä Nukkekoti, mistä hän oli Olivier-palkintoehdokkaana. Televisiossa Anderson näytteli vuonna 2010 Edvard VIII:n tulevaa vaimoa Wallis Simpsonia minisarjassa Pieni ihmissydän, josta hän sai ehdokkuuden Baftan televisiopalkintoon, ja vuonna 2011 hän esiintyi minisarjassa Suuria odotuksia. Tennessee Williamsin näytelmän Viettelyksen vaunu vuoden 2014 tuotannosta Anderson keräsi kehuja. Hän toisti roolinsa kaksi vuotta myöhemmin New Yorkissa. Britanniassa Anderson palkittiin roolistaan Evening Standardin teatteripalkinnolla.
Andersonin 2010-luvun televisiosarjoihin kuuluvat myös BBC Twon ja RTÉ Onen yhteistuotanto The Fall (2013–2016) ja NBC:n Hannibal (2013–2015). Ensin mainitussa Anderson näytteli etsivä Stella Gibsonia ja jälkimmäisessä Hannibal Lecterin psykiatria. Anderson palasi agentti Dana Scullyksi Salaisten kansioiden kymmenennelle (2016) ja yhdennelletoista (2018) tuotantokaudelle. Kesällä 2018 puolestaan sai ensi-iltansa komediaelokuva The Spy Who Dumped Me, jossa Andersonilla on komediallinen rooli. Vuonna 2020 Anderson esittää Netflixin The Crown -draamasarjan neljännellä tuotantokaudella Margaret Thatcheria.
Ura > Kirjailijana

Anderson on 2010-luvulla tehnyt uraa myös kirjailijana. Hän on kirjoittanut Jeff Rovinin kanssa niin sanotun The EarthEnd Saga -trilogian. Kirjasarja seuraa Caitlin O’Hara -nimistä lastenpsykologia, joka tutkii paranormaaleja tapahtumia. Sarjaan kuuluvat teokset Liekkien näkijät (2014), Jään salaisuudet (2015) ja The Sound of Seas (2016). Jennifer Nadelin kanssa Anderson kirjoitti vuonna 2017 ilmestyneen itseapukirjan We: A Manifesto for Women Everywhere.
Yksityiselämä

Anderson oli vuosina 1994–1997 naimisissa Clyde Klotzin kanssa. Klotz toimi Salaisissa kansioissa apulaisohjaajana. He saivat syksyllä 1994 tyttären. Tyttären kummisetä on Salaisten kansioiden luoja Chris Carter, ja hänen mukaansa on nimetty sarjan kolmannen tuotantokauden jakso ”Piper Maru”.
Anderson on feministi ja kasvissyöjä. Hän on asunut Lontoossa vuodesta 2002.
Anderson meni toista kertaa naimisiin vuonna 2004, kun hänet vihittiin elokuvantekijä Julian Ozannen kanssa. Pari erosi vuonna 2006, ja pian sen jälkeen Anderson alkoi seurustella liikemies Mark Griffithsin kanssa. Andersonilla on Griffithsin kanssa kaksi lasta (s. 2006 ja 2008). Pari erosi vuonna 2012.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

The Turning (1992)
Ystävykset (The Mighty, 1998)
X-Files – taistelu tulevaisuudesta (The X-Files: Fight the Future, 1998)
Rakkauden 6 oppituntia (Playing by Heart, 1999)
Prinsessa Mononoke (Princess Mononoke, 1999) – ääni, englanninkielinen versio
Sydän vieraassa talossa (House of Mirth, 2000)
The Mighty Celt (2005)
Tristram Shandy: Herrasmiehen paljastukset (Tristram Shandy: A Cock and Bull Story, 2005)
The Last King of Scotland (2006)
Koston aika (Straightheads, 2007)
X-Files: Usko koetuksella (The X-Files: I Want to Believe, 2008)
How to Lose Friends & Alienate People (2008)
Boogie Woogie (2009)
Johnny English – uudestisyntynyt (Johnny English Reborn, 2011)
Kukkulan tyttö, sataman poika (Kokuriko-zaka kara, 2011) – ääni, englanninkielinen versio
Shadow Dancer (2012)
L’Enfant d’en haut (2012)
Viimeinen rakkaus (Mr. Morgan’s Last Love, 2013)
I’ll Follow You Down (2013)
Robot Overlords (2014)
Sold (2016)
Viceroy’s House (2017)
Crooked House (2017)
The Spy Who Dumped Me (2018)
Tron: Ares (2025)
Valikoitu filmografia > Televisiotuotannot

Salaiset kansiot (The X-Files, 1993–2002, 2016, 2018)
Kolea talo (Bleak House, 2005)
Pieni ihmissydän (Any Human Heart, 2010)
Suuria odotuksia (Great Expectations, 2011)
Veripunainen, lumivalkoinen (The Crimson Petal and the White, 2011)
Hannibal (2013–2015)
The Fall (2013–2016)
Uhka (Crisis, 2014)
Ronja Ryövärintytär (Sanzoku no Musume Rōnya, 2014–2015) (äänirooli)
Sota ja rauha (War and peace, 2016)
American Gods (2017)
Sex Education (2019–2023)
The Crown (2020–)
Teatteri

Absent Friends (1991)
The Philanthropist (1992)
Vaginamonologit (The Vagina Monologues, 1999, 2000)
What the Night is For (2002–2003)
The Sweetest Swing in Baseball (2004)
Nukkekoti (2009)
Viettelyksen vaunu (2014, 2016)
Aiheesta muualla

Gillian Andersonin virallinen sivusto (englanniksi)
Gillian Anderson ja Salaisten kansioiden vastanäyttelijänsä David Duchovny vuonna 2013.
Anderson raskaana vuonna 2008.
HMS Romola (J449)

| HMS Romola |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Collingwood Shipyards, Kanada
Kölinlasku:  16. maaliskuuta 1944
Laskettu vesille:  19. toukokuuta 1944
Palveluskäyttöön:  3. toukokuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1957
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 030 t
Pituus:  68,58 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,82 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  VTE: 2 400 ihp
Nopeus:  16,5 solmua
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 4" (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm
HMS Romola (viirinumerot J449 ja M449) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1945 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Torontosta Collingwood Shipyardsilta, missä köli laskettiin 16. maaliskuuta 1944. Se laskettiin vesille 19. toukokuuta ja valmistui 3. toukokuuta 1945.
Palvelus

Alus romutettiin 1957 Plymouthissa.
HMS Romulus (1940)

| HMS Romulus |
| --- | --- |
 HMS Romulus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bacino e Scali, Napoli
Laskettu vesille:  11. maaliskuuta 1934
Palveluskäyttöön:  27. maaliskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  15. elokuuta 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  883 t (standardi) 900 t (kuormattu)
Pituus:  81,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,9 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  19000 shp
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  94
Aseistus
Aseistus:  3 × 102mm/L47 tykkiä m/40 6 × 20mm/L65 Flak30 ilmatorjuntatykkiä 4 × 457mm torpedoputkea 28 miinaa 2 × syvyyspomminpudotinta 2 × syvyyspomminheitintä
HMS Romulus (runkonumerot 27) oli Ruotsin laivaston Romulus-luokan hävittäjä. Alus valmistui 1935 Regia Marinan Spica-luokan torpedoveneenä, jonka Ruotsi osti 1940.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 11. maaliskuuta 1936 Bacino e Scalin telakalla Napolissa nimettynä RN Spicaksi ja otettiin 30. toukokuuta 1935 Regia Marinan palvelukseen.
Ruotsin merivoimissa

Joulukuussa 1939 saapui Italiaan Ruotsista lähetystö, jonka tehtävänä oli selvittää mahdollisuudet ostaa sotalaivoja. Matka johti maaliskuussa 1940 Psilander- ja Romulus-luokkien alusten hankintaan. Neljä ostettua alusta lähtivät 14. huhtikuuta La Speziasta. Niiden matka kuitenkin keskeytyi Skaalefjordissa, kun Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjät pakottivat alukset Kirkwalliin. Diplomaattisten keskustelujen jälkeen alukset pääsivät 1. heinäkuuta jatkamaan matkaansa ja ne saapuivat 10. heinäkuuta Göteborgiin.
Alus poistettiin palveluksesta 15. elokuuta 1958.
Rosanna Crawford

| Rosanna Crawford |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1988 (ikä 36) Canmore, Alberta, Kanada
Uran tiedot
Seura:  Canmore Nordic Ski Club
Laji:  ampumahiihto
Maailmancup
Kaudet:  2010–2019
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  1
 Tietolaatikko päivitetty 21. maaliskuuta 2019 
Rosanna Crawford (s. 23. toukokuuta 1988 Canmore) on kanadalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä.
Crawford on osallistunut olympialaisiin Vancouverissa 2010, Sotšissa 2014 ja Pyeongchangissa 2018. Parhaimmillaan hän on ollut takaa-ajokilpailussa 19:s 2018 ja Kanadan naisten viestijoukkueessa kahdeksas 2014. MM-kisoihin Crawford on osallistunut Nové Městossa 2013, Kontiolahdella 2015, Holmenkollenilla 2016 ja Hochfilzenissä 2017. Niissä hänen parhaat henkilökohtaiset sijoituksensa ovat 14:s normaalimatkalta ja 15:s yhteislähdöstä vuonna 2016.
Ampumahiihdon maailmancupissa Crawford kilpaili ensimmäisen kerran Ruhpoldingissa kaudella 2009–2010 ollen 77:s pikakilpailussa. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Hochfilzenissä 2012 oltuaan pikakilpailun 24:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Ruhpoldingin normaalimatkalla tammikuussa 2018. Parisprintissä hän sijoittui Nathan Smithin kanssa toiseksi Östersundin osakilpailussa 2015.
Crawford lopetti uransa ampumahiihtäjänä keväällä 2019.[lähde? ]