stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisilian emiraatti
Kulttuurivaikutuksia > Kieli

Valloittajien mukana Sisiliaan tuli arabialaistaustaisia paikannimiä, ja sisilian kieleen on jäänyt arabiasta lainasanoja. Arabiasta on otettu etenkin maatalouteen liittyneitä lainasanoja. Valloittajien  mukana Sisiliaan tulivat Bernard Lewisin mukaan muun muassa mulperipuut, sokeriruoko, välimerentaateli ja puuvilla. Sisilialaisesta arabiankielisestä kirjallisuudesta on jäänyt vain vähän jäljelle, ja yksittäisistä teoksista on jäljellä enimmäkseen vain osia.
Tunnetuimman sisilialaisen muslimirunoilijan Ibn Hamdisin teoksista on jäänyt jäljelle vain espanjalaisia ja syyrialaisia kopioita. Muslimien vaikutus kesti myös normannivalloituksen jälkeen, sillä normannit omaksuivat joitakin aikaisempien hallitsijoiden piirteitä. Roger II käytti muslimisotajoukkoja ja piiritysinsinöörejä. Hänellä oli muslimien tapaan hovissaan myös runoilijoita. Arabimatkaaja Ibn Jubayr kirjoitti vuonna 1185 kuningas Wilhelm II:n osanneen kirjoittaa ja lukea arabiaa. Viimeinen arabiankielinen Sisiliassa kirjoitettu historiallinen dokumentti on vuodelta 1242. Arabian kieli hävisi saarelta 1300-luvun alussa.
Valloittajien karkotus

Arabien sotilaallinen asema heikkeni 1000-luvulla eri heimoryhmien keskinäisten kiistojen takia. Suurimpia ryhmiä olivat olivat kalbidit, aghlabidit ja ziridit. Fatimidien valtakausi päättyi lopulta sisällissotaan, jossa osapuolina olivat Sisilian ja Pohjois-Afrikan berberit. Sen jälkeen valta hajosi usealla pienelle ruhtinaalle, jotka hallitsivat Sisilian eri osia. Vuonna 1059 paavi oli nimittänyt normanni Robert Guiscardin Calabrian ja Apulian herttuaksi saadakseen tukea normannipalkkasotureilta. Normannit käyttivät hyväkseen berberiheimojen erimielisyyksiä Sisilian valloituksessa. Agrigenton kaupunkia hallinnut emiiri pyysi 1061 heiltä apua. Lyhyessä ajassa Sisilian koillisosat olivat Robertin hallussa. Muslimivalta kukistui Sisiliassa vuonna 1072 normannien vallatessa Palermon ja hävittäessä pohjois-afrikkalaisten asutuskeskukset. Suurin osa muslimeista pakeni Afrikkaan, mutta osa jäi kauppiaina Palermoon. Lyhyestä islamilaisesta kaudesta jäi vain vähän muistoja Sisilian maaperälle. Normanneista tuli Sisilian uusi väkivaltainen yläluokka.
Käännösliikkeen Mekka

Kun Sisilia siirtyi kreikankieliseltä Bysantilta ensin arabiaa puhuville muslimeille ja sitten latinalaisen Euroopan vaikutuspiiriin, siellä oli 1100-luvulla paljon ihmisiä, jotka osasivat kreikkaa ja arabiaa. Tällä oli huomattava vaikutus kulttuurivaikutteiden siirtymiselle. Sisiliassa kreikankielistä tieteellistä kirjallisuutta oli jäänyt jäljelle Bysantin ajoilta, ja sitä löydettiin 1000-luvun valloituksen jälkeen muun muassa eräästä kristillisestä luostarista. Jäljelle jäi myös arabiankielelle käännettyjä kreikkalaisia teoksia. Kirjoja alettiin pian kääntää latinaksi. Esimerkiksi Henrik Aristippus käänsi Ptolemaioksen merkkiteoksen Almagest Sisiliassa suoraan kreikasta noin vuonna 1160.  Henrik Aristippus käänsi myös Galenosta arabiasta. Latinalaisen käännöksen taso oli kuitenkin heikko, koska Galenoksen käsitteet olivat kiertäneet kreikankielestä arabiaan ja sieltä latinaan. Lisääntyvää käännöstoimintaa tuki 1200-luvulla etenkin Sisilian kuningas Fredrik II (1220–1250).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sisilian emiraatti Wikimedia Commonsissa
Arabit piirittävät Messinaa vuonna 843. Piirros 1100- tai 1200-luvulta.
Abu Abdillah Muhammad al-Idrisin  (noin 1100–1166) maailmankartta Tabula Rogeriana vuodelta 1154. Al-Idrisi oli arabi, mutta hän vaikutti Sisilian normannikuningas Rogerin hovissa.
Miron Smirnov

Miron Nikolajevitš Smirnov (ven. Миро́н Никола́евич Смирно́в, 10. elokuuta 1820, toisen tiedon mukaan 1821 Säämäjärvi – 1. kesäkuuta 1895 Käkisalmi) oli karjalainen kauppias ja kotiseuduntutkija.
Miron Smirnov syntyi maalaiskauppiaan perheeseen. Säämäjärven ponomari opetti hänet lukemaan, ja myöhemmin hän työskenteli kauppiaan apupoikana Aunuksessa. 1830-luvulla Smirnov muutti Suomeen, jossa hän toimi muun muassa kauppa-apulaisena ja sahan johtajana. Vuonna 1852 Smirnov sai Suomen kansalaisuuden ja seuraavana vuonna hänestä tuli Joensuun kaupungin porvari. Vuonna 1861 hän rakensi Joensuun Hasanniemeen Suomen ensimmäisen höyrysahan ja myöhemmin hän oli yksi Joensuun ja Pietarin välillä liikennöineen matkustaja-aluksen omistajista.
1860-luvun alusta lähtien Smirnov harjoitti hyväntekeväisyyttä ja osallistui muun muassa Säämäjärven koulun perustamiseen. Hän teki kotiseuduntutkimusta ja julkaisi joukon artikkeleita karjalaisten etnografiasta ja kansanperinteestä. Vuonna 1890 ilmestyi Smirnovin teos Golos korela (”Karjalaisen ääni”), joka sisältää myös muutamia karjalan kielellä laadittuja runoja.
Aiheesta muualla

Smirnovin teoksia Karjalan tasavallan sähköisessä kirjastossa (vaatii kirjautumisen) (venäjäksi)
Golos korela Sjamozero-sivustolla (venäjäksi)
Smyneronísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Smineró (Σμινερό), Smineronísi (Σμινερονήσι), Smyntronísi (Σμυντρονήσι), Moréna (Μορένα)
Sijainti:  37°21′28″N, 26°44′32″E, Pátmos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Arkoín saaret, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Smyneronísi (kreik. Σμυνερονήσι, myös Smineró, Σμινερό, Smineronísi, Σμινερονήσι, Smyntronísi, Σμυντρονήσι) eli Moréna (Μορένα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,03 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Smyneronísi kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Smaragdikyyhky

| Smaragdikyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Smaragdikyyhkyt Chalcophaps
Laji::  indica
Kaksiosainen nimi
 Chalcophaps indica  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit
 C. i. augusta  C. i. indica  C. i. longirostris  C. i. maxima  C. i. minima  C. i. natalis  C. i. robinsoni  C. i. rogersi  C. i. sandwichensis  C. i. timorensis 
Katso myös
   Smaragdikyyhky Wikispeciesissä   Smaragdikyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Smaragdikyyhky (Chalcophaps indica) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Smaragdikyyhky voi kasvaa 23–27 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on tukeva ja lyhytpyrstöinen. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Smaragdikyyhkykoiraan päälaki ja otsa ovat osalla alalajeista sinertävänharmaat ja osalla ruskeat. Naaraan pää on kokonaan ruskehtavan violetti. Linnun kaula, rinta ja vatsa ovat väriltään ruskehtavanvioletit. Siivet ovat smaragdinvihreät ja selkä on harmaa. Selässä on vaaleampi viiru.
Levinneisyys ja elinympäristö

Smaragdikyyhkyn levinneisyysalue ulottuu Intiasta Kaakkois-Aasian poikki Kiinan eteläosiin ja Japanille kuuluville Riukiusaarille. Lajin elinympäristöä ovat monentyyppiset metsät, sademetsät, metsien reunamaat, kookospalmuviljelmät ja toisinaan myös puutarhat. Ne liikkuvat yleensä pareittain. Smaragdikyyhkyn ravintoa ovat pääasiassa marjat ja hedelmät, mutta se voi syödä myös pieniä selkärangattomia eläimiä. Linnun pesimäkausi on ympärivuoden, mutta aktiivisimmillaan se on lajin levinneisyysalueen pohjoisosissa maaliskuulta toukokuulle ja eteläosassa lokakuulta maaliskuulle. Pesä sijaitsee pensaassa tai puussa ja rakennetaan risuista. Naaras munii kaksi kellertävää munaa.
Smaragdikyyhkynaaras
Pentti Snellman

Pentti Otto Rikhard Snellman (18. helmikuuta 1926 Ulvila – 14. lokakuuta 2007 Hendersonville, Pohjois-Carolina) oli suomalainen yleisurheilija, jonka päälajit olivat pituushyppy ja kolmiloikka.
Snellman sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten pituushypyssä yhdeksänneksi tuloksella 702 senttimetriä. Hän edusti Suomea viidessä maaottelussa vuosina 1952–1957.
Seuratasolla Snellman edusti Porin Pyrintöä. Hän voitti Suomen mestaruuden kolmiloikassa vuonna 1953. Hän saavutti pituushypyssä SM-hopeaa vuonna 1952 sekä SM-pronssia vuosina 1949 ja 1950. Hän voitti TUL:n mestaruuden pituushypyssä vuonna 1949 ja kolmiloikassa vuonna 1952.
Snellmanin uran parhaat tulokset olivat pituushypyssä 745 senttimetriä vuodelta 1956 sekä kolmiloikassa 14,79 metriä vuodelta 1953.
Snellman oli koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti. Hän asui Yhdysvalloissa vuodesta 1972 lähtien ja työskenteli lääkärinä ensin Minnesotassa ja sitten pääosan urastaan Floridassa. Hän oli naimisissa Aili Snellmanin kanssa ja heillä oli kaksi lasta.
Slovakian käsipallomaajoukkue

Slovakian käsipallomaajoukkue edustaa Slovakiaa miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Slovakian käsipalloliitto. Joukkueen kotipelien peliasu on olkavarsien sinistä raidoitusta lukuun ottamatta kokovalkoinen.
Slovakian maajoukkue on noussut varteenotettavaksi käsipallotekijäksi vasta viime vuosina. Joukkue on osallistunut MM-kilpailuihin kahdesti, ja sen paras sijoitus on kymmenes (2009). EM-kilpailuihin joukkue on osallistunut kolmesti, ja kaikilla kerroilla sijoitus on ollut 16:s.
Historia > Sijoitukset MM-kilpailuissa

2009: 10.
2011: 17.
Historia > Sijoitukset EM-kilpailuissa

2006: 16.
2008: 16.
2012: 16.
Aiheesta muualla

Slovakian käsipalloliiton kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (slovakiksi)
Profiili joukkueen pelaajista national-handball-teams.com:issa (englanniksi)
EHF:n maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Färsaaret | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liechtenstein | Liettua | Luxemburg | Makedonia | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | IVY | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Serbia ja Montenegro | Tšekkoslovakia
Skull and Bones

Skull and Bonesin logo
Skull and Bones on salaseura, joka toimii Yalen yliopistossa, New Havenissa, Connecticutin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Seuraan kutsutaan vuosittain 15 uutta jäsentä Yalen opiskelijoiden joukosta. Skull and Bonesiin on kuulunut useita merkittäviä henkilöitä: esimerkiksi Yhdysvaltain presidenteistä jäseniä ovat olleet William Howard Taft, George H. W. Bush sekä George W. Bush.
Perustaminen

William Huntington Russell perusti seuran vuonna 1832 Alphonso Taftin sekä 14 muun Yalen opiskelijan kanssa. Russell oli opiskellut edellisvuonna Saksassa. The Order of File and Claw -niminen ryhmä varasti 1876 Skull & Bonesin asiakirjoja, joissa kerrottiin:
»Bones on saksalaisessa yliopistossa toimivan seuran haaraosasto... Sen perustaja kenraali Russell asui Saksassa ennen seniorivuottaan ja ystävystyi lämpimästi saksalaisen seuran johtajan kanssa. Mukanaan collegeen hän toi luvan perustaa oma osasto.»
Jotkut teoreetikot spekuloivat ajatuksella, että Skull and Bones olisi osa Illuminatia, koska Illuminatin tunnuksessa ovat pääkallo (skull) ja sääriluut (bones).
Toiminta

Joka vuosi perustamisen jälkeen Skull and Bonesin jäsenet ovat kutsuneet 15 toisen vuoden opiskelijaa jäseniksi. Mukana on monia mahtisukuja kuten Taft, Bush, Kerry, Rockefeller, Kellogg, Vanderbilt ja Lovett. Jäseniä on nykyisin elossa 500–600. Seuran jäseninä oli pitkään ainoastaan valkoisia yläluokan miehiä, mutta jäsenyys avattiin 1960-luvulla myös mustille ja 1990-luvulla naisille.
Vuodesta 1856 jäsenet ovat kokoontuneet suorittamaan initiaatioriittejään "hautaholviin" (engl. Tomb, pitemmältä nimeltään Skull and Bones Meeting Hall), joka on kampuksella sijaitseva köynnösten peittämä ikkunaton sali.
Jäsenet eivät puhu ulkopuolisille seuran toiminnasta. Liittymisrituaalien on kerrottu olevan nöyryyttäviä.
Kerrotaan, että jokaiselle jäsenelle annetaan opintojen päättyessä iso rahasumma auttamaan opiskelujen jälkeistä uraa. Rahoituksen antaa seuran toimintaa tukeva Russell Trust -säätiö. On huomautettu, että lahjoitus on lähinnä osoitus säätiön varakkuudesta, sillä mahtisukujen jäsenillä ei ole puutetta rahasta.
Seuran jäsenet ovat aina olleet viehättyneitä kuolemasta, ja kerhotalon seinille on ripustettu pääkalloja ja kuolemaa käsitteleviä maalauksia. Skull and Bonesin kuuden jäsenen uskotaan varastaneen vuonna 1918 apassipäällikkö Geronimon pääkallon tämän haudasta Oklahomassa. Geronimon jälkeläiset nostivat vuonna 2009 oikeusjutun Skull and Bonesia vastaan, mutta tuomari päätti, että intiaanihautoja suojeleva laki ei koskenut niin vanhoja tapauksia.
Merkittäviä jäseniä

William Howard Taft, presidentti
Henry Luce, Time-lehden perustaja
Robert Lovett, puolustusministeri
Prescott Bush, senaattori
George H. W. Bush, presidentti
George W. Bush, presidentti
John Kerry, ulkoministeri ja demokraattien presidenttiehdokas vuoden 2004 vaaleissa, vastaehdokkaanaan toinen jäsen, republikaanien George W. Bush
Skull and Bones elokuvissa

The Good Shepherd (elokuva)
The Skulls
The Skulls 2
The Skulls 3
Kirjallisuutta

Sutton, Antony. America's Secret Establishment: An Introduction to the Order of Skull & Bones
Liisa-Maria Sneck

| Liisa-Maria Sneck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. marraskuuta 1968 (ikä 56) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Seurat:  HIFK Ilves Shakers
Valmennusura
Seurat:  IHK
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Kanada 1990 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Suomi 1992 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 1994 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 1997 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1989 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1991 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tanska 1993 | jääkiekko |  |
Liisa-Maria Sneck (s. 10. marraskuuta 1968 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän kuului Suomen naisten ensimmäiseen olympiamitalin saavuttaneeseen jääkiekkojoukkueeseen.
Sneck edusti Suomen naisten jääkiekkomaajoukkuetta yksissä olympialaisissa, neljissä MM-kisoissa ja kolmissa EM-kisoissa. Hän voitti Naganossa 1998 olympiapronssia ja lisäksi MM-pronssia vuosina 1990, 1992, 1994 ja 1997 sekä EM-kultaa vuosina 1989, 1991 ja 1993. Kaikkiaan hän pelasi 77 maaottelua.
Kotimaassaan Sneck edusti Helsingin IFK:ta, Tampereen Ilvestä ja Kerava Shakersia. Hän voitti Suomen mestaruuden Ilveksen paidassa vuosina 1990, 1991, 1992 ja 1993 sekä Shakersin riveissä vuonna 1996. Pelaajauransa päätyttyä hän siirtyi Itä-Helsingin Kiekossa valmennustehtäviin. Kanadassa hän pelasi Hamilton Golden Hawksin joukkueessa.
Forrest Smithson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Forrest Smithson |  Forrest Smithson |  Forrest Smithson |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1908 | 110 m aidat |  |
Forrest Custer Smithson (26. syyskuuta 1884 - 24. marraskuuta 1962) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Lontoossa 1908.
Smithson oli syntynyt Portlandissa, Oregonissa ja opiskeli teologiaa Oregonin valtionyliopistossa. Hän voitti Yhdysvaltain mestaruuden 120 jaardin aidoissa 1907 ja 1909.
Lontoossa ennakkosuosikkeja olivat Smithsonin joukkuetoverit John Garrels ja Arthur Shaw, joka oli aiemmin sivunnut Alvin Kraenzleinin epävirallista maailmanennätystä 15,2. Pika-aitoja ei juostu tavalliseen tapaan radalla, vaan silloiseen englantilaiseen tapaan ruoholla. Smithson voitti välieränsä ja finaaliin selviytyi pelkästään amerikkalaisia. Hän sivusi välierien ajallaan 15,4 Alvin Kraenzleinin olympiaennätystä. Loppukilpailussa Smithson kasvatti etumatkaa tasaisesti ja voitti viiden metrin erolla kaikkien aikojen parhaalla tuloksella 15,0. IAAF hyväksyi ajan myöhemmin matkan ensimmäiseksi viralliseksi maailmanennätykseksi. Maailmanennätys pysyi voimassa 12 vuotta, kunnes Earl Thomson rikkoi sen vuonna 1920.
Forrest Smithson kuoli Contra Costan piirikunnassa, Kaliforniassa, 78-vuotiaana.
Raamattutarina

Laajalle levinnyt tarina väittää Smithsonin juosseen loppukilpailun kantaen Raamattua vasemmassa kädessään. Tarinan mukaan tämä olisi ollut syvästi uskonnollisen Smithsonin protesti sunnuntaina juostua kilpailua vastaan. Tämä ei ilmeisesti pidä paikkaansa. Ensinnäkin yhtäkään karsintaeristä tai finaalia ei ohjelman mukaan juostu sunnuntaina. Toiseksi tuon aikaiset sanomalehdet eivät maininneet tarinaa. Tarina on luultavasti saanut alkunsa Smithsonin valokuvasta, jossa hän aitoo Raamattu kädessään. Kuva on todennäköisesti kilpailun jälkeen valokuvaajia varten lavastettu tilanne.
Gustaf Snellman (eversti)

Eversti Snellman (keskellä) rintamalla vuonna 1943. Lehtikuva.
Otto Gustaf "Gösta" Snellman (25. joulukuuta 1900 Pudasjärvi – 2. syyskuuta 1944) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja.
Snellman osallistui sisällissotaan Vöyrin sotakoulun mukana ja kävi sittemmin Viipurin upseerikokelaskurssin 1918–1919, Kadettikoulun sekä Sotakorkeakoulun 1928–1930. Hän palveli Suomen valkoisessa kaartissa nuorempana upseerina 1919–1923, Sotaväen esikunnassa toimistoupseerina 1923–1925 ja Porin rykmentissä komppanianpäällikkönä 1925–1928. Myöhemmin hän toimi toimistoupseerina yleisesikunnassa ja puolustusministeriössä.
Talvisodassa Snellman oli Päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja tammikuusta 1940 lähtien JR 67:n komentaja. Välirauhan aikana hän komensi 3. prikaatia. Jatkosodan alkaessa hän toimi päämajan järjestelytoimiston päällikkönä ja siirrettiin heinäkuussa 1941 Itä-Karjalan sotilashallintoesikuntaan esikuntapäälliköksi. Lokakuussa 1941 hän siirtyi komentamaan JR 29:ää. 16.4.1942 hänet komennettiin Semenskin-Pertjärven alueen joukkojen johtoon. 30.4.1942 hänet nimitettiin VI armeijakunnan esikuntapäälliköksi. Maaliskuussa 1943 hänestä tuli JR 2:n komentaja. Tammikuussa 1944 hän siirtyi Maaselän ryhmän, maaliskuusta alkaen II armeijakunnan, esikuntapäälliköksi. Jatkosodan torjuntataistelujen alettua Snellman määrättiin komentamaan 18. divisioonaa. Hän haavoittui Antrean Noskualla 31.7. ja kuoli myöhemmin sotasairaalassa 2.9.1944 ollen siten eräitä korkeimmissa tehtävissä toimineista sodassa kaatuneista suomalaisista upseereista.
Ylennykset: vänrikki 1919, luutnantti 1920, kapteeni 1923, majuri 1930, everstiluutnantti 1939, eversti 5.3.1942.
Gustaf Snellmanin leski Anne-Marie Snellman tunnettiin myöhemmin presidentti Urho Kekkosen naisystävänä.
Smoke and Mirrors

| Smoke and Mirrors: Short Fictions and Illusions |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Neil Gaiman
Kustantaja:  Avon
Julkaistu:  1998
ISBN:  0-380-97364-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Smoke and Mirrors: Short Fictions and Illusions on Neil Gaimanin vuonna 1998 ilmestynyt novellikokoelma.
Vastaanotto

Markku Soikkelin mukaan Gaimanin kerronta toimii ehkä parhaiten novelleissa ja sarjakuvissa. Smoke and Mirrorsin novellit ovat hallittuja, mutta kertomuksen ilo on niissä enemmän kielessä kuin tarinassa. Usean novellin lukeminen peräkkäin on liian suuri annostus.
Papukaijalinnut

| Papukaijalinnut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes  Wagler, 1830

Heimot
 Kaijat (Psittaculidae)  Kakadut (Cacatuidae)  Papukaijat (Psittacidae)  Uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae) 
Katso myös
   Papukaijalinnut Wikispeciesissä   Papukaijalinnut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papukaijalinnut (Psittaciformes) on lintujen lahko, jonka lajit esiintyvät tropiikissa ja subtropiikissa. Niiden merkittävimmät esiintymisalueet ovat Australaasia ja Amazonin allas.
Taksonomista riippuen papukaijalinnut jaetaan heimoihin. Aikaisemmin kaikki papukaijalinnut luettiin kuuluviksi papukaijojen (Psittacidae) heimoon. Sittemmin papukaijoista on erotettu omiksi heimoikseen kakadut (Cacatuidae) ja uudenseelanninpapukaijat (Strigopidae), eräissä luokituksissa heimoja on enemmän, esimerkiksi BirdLife Suomen käyttämässä luokituksessa on lisäksi heimo kaijat. Kaikkiaan papukaijalintuja tunnetaan noin 350 lajia.
Anatomia ja fysiologia > Koko

Pienimmät papukaijalinnut ovat alle kymmenen senttimetrin pituisia (esimerkiksi pikkukaijaset), suurimmat taas lähestulkoon metrin pituisia ja painavat puolisentoista kilogrammaa (esimerkiksi hyasinttiara).
Anatomia ja fysiologia > Tuntomerkit

Papukaijalinnut ovat anatomialtaan harvinaisen yhdenmukainen linturyhmä. Niillä on koukkunokka, jonka yläosassa on kyhmy, lihaksikas tarttumakieli, suhteellisen suuri pää ja tukeva ruumis, sekä jalat, joiden varpaista kaksi osoittaa eteen ja kaksi taakse.
Anatomia ja fysiologia > Väritys

Papukaijalinnut ovat usein hyvin värikkäitä. Höyhenyksen väreillä on merkitystä etenkin parinvalinnassa. Suuri osa papukaijojen väreistä syntyy melaniinipigmenteistä. Sinistä väriä melaniinipigmentit tuottavat yhdessä höyhenten rakenteellisten ominaisuuksien kanssa. Papukaijojen kirkkaan punaiset, keltaiset ja oranssit värit eivät synny karotenoideista, kuten monilla muilla lajeilla, vaan yksinomaan papukaijoille ominaisista psittacofulvineista, jotka on nimettykin papukaijojen mukaan. Koska papukaijat näkevät myös ultraviolettia (UV) valoa, ne ovat toistensa silmissä vieläkin värikkäämpiä kuin ihmisten silmissä. Etenkin sukupuolten väliset värierot korostuvat juuri UV-alueella.
Anatomia ja fysiologia > Näköaisti

Papukaijalinnuilla on laajempi ja tarkempi värinäkö kuin ihmisellä. Papukaijan näkökyky on linnuillekin harvinaisesti tetrakromaattinen, eli sillä on neljäntyyppisiä tappisoluja, kun ihmisellä on vain kolmentyyppisiä. Kolme papukaijan tappisolutyyppiä vastaa ihmisen tappisoluja, jotka ovat herkistyneet lyhytaaltoiselle, pitkäaaltoiselle ja keskipitkälle valolle. Papukaijan neljäs tappisolutyyppi on herkistynyt lajista riippuen joko violetille tai ultravioletille valolle.
Papukaijalintujen näkö on myös ihmisen näköä “nopeampi”. Lintu näkee esimerkiksi loistelampun välkkeen selvästi erottuvana kuin strobovalon, eikä yhtenäisenä valona kuin ihminen.
Anatomia ja fysiologia > Hajuaisti

Papukaijalintujen hajuaisti on melko kehno, mutta ne kykenevät hajuerotteluun oli kyseessä sitten ruokaan tai pesäpaikkaan liittyvä haju.