stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sisilia
Historia > Antiikki

Kreikkalaiset perustivat Sisiliaan siirtokuntia geometriselta kaudelta 700-luvulta eaa. lähtien. Näin saaren rannikkoseudut muuttuivat vähitellen helleenisiksi. Samaan aikaan kreikkalaiset asuttivat Manner-Italian eteläosan eli niin kutsutun Suur-Kreikan (Magna Graecia). Kreikkalaisittain Sisilia tunnettiin nimellä Sikelia.
Sisiliasta tuli suotuisien maanviljelyolosuhteiden ja vilkkaan kaupan ansiosta vaurasta ja kukoistavaa aluetta, ja se ohitti tässä monin tavoin emämaa Kreikan. Sisilian merkittävimpiä poliksia eli kaupunkivaltioita olivat Syrakusa, Akgaras, Gela, Selinus, Katane, Naksos, Himera ja Zankle eli myöhempi Messene. Ajan kuluessa myös saaren alkuperäiset heimot hellenisoituivat.
Sisilian kreikkalaiskaupungit sotivat usein paitsi keskenään myös Karthagoa vastaan. Karthagolaiset alkoivat asettua saarelle 600-luvulta eaa. lähtien, ja valloittivat osan saaresta. Karthago kuitenkin menetti alueensa roomalaisille ensimmäisessä puunilaissodassa. Lopullisesti Rooma vahvisti saaren itselleen toisessa puunilaissodassa. Roomalaisella kaudella Sisiliasta tuli Rooman ensimmäinen provinssi. Roomalaisen kauden alkaessa jo koko Sisilia lienee ollut pääasiassa helleeninen ja kreikankielinen.
Sisilia toimi Rooman vallan alkuaikoina valtakunnan vilja-aittana ennen Egyptin liittämistä valtakuntaan. Saari kärsi kuitenkin huomattavasti Rooman lukuisista sisällissodista, ja taantui kreikkalaiseen kauteen nähden.
Historia > Myöhempi historia

Myöhäisantiikin ja varhaiskeskiajan kansainvaellusaikana Sisilian sijainti suojeli sitä jonkin verran pahimmilta Länsi-Roomaa tuhonneilta barbaariaalloilta. Alarik epäonnistui saaren valtaamisessa visigooteille 300-luvulla jaa., mutta Geiserik sai sen vandaalien haltuun seuraavalla vuosisadalla. Lopulta se päätyi kuitenkin gooteille. Belisarius valtasi saaren Bysantin valtakunnalle vuonna 535, ja se säilyi osana valtakuntaa 800-luvulle saakka.
800-luvulla Sisilian valtasivat saraseenit. Nämä asettuivat ensin Agrigentumiin (Agrigento) vuonna 827, valtasivat sitten Messenan (Messina) 831 ja Panormuksen (Palermo) 835. Syrakusa kukistui viimeisenä vasta vuonna 878. Bysantti sai osan saaresta takaisin 1000-luvulla normannien avulla. Vuonna 1061 normannien Robert Guiscard kuitenkin hyökkäsi saarelle omissa nimissään ja sai sen pitkän taistelun jälkeen valtaansa. Vuonna 1130 normanni Roger II yhdisti Napolin ja Sisilian yhdeksi valtakunnaksi, Sisilian kuningaskunnaksi.
Vuonna 1282 Sisilia joutui Aragonialle, jonka kuningas 1442 sai haltuunsa myös Napolin kuningaskunnan. Vuosina 1504–1713 Sisilia kuului Espanjan valtakuntaan. Sisilia joutui 1713 Savoijille ja liitettiin 1720 uudelleen Napoliin. Vuonna 1815 Sisilia ja Napoli saivat nimen Molempain Sisiliain kuningaskunta, jonka Sardinian kuningaskunta vuonna 1861 liitti itseensä ja muodosti yhdistyneen Italian. Toisen maailmansodan aikana saksalais-italialaisilla joukoilla oli tukikohta saarella Afrikan toimien aikana. Liittoutuneet nousivat maihin Sisiliassa 1943 (Operaatio Husky).
Kulttuuri > Kieli

Sisilian kieli on latinasta periytyvä kieli, joka poikkeaa jonkin verran italian kielestä. Siinä on paljon sanoja, jotka ovat peräisin arabian kielestä ja myös monia lainoja katalaanista, ranskasta ja espanjasta.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Piazza Armerinan pienen vuoristokaupungin lähellä saaren keskiosassa sijaitseva keisari Maximianuksen huvilan Villa Romana del Casalen jäännökset.
Taorminan kaupunkikeskusta ja teatterin rauniot, joilla järjestetään suuret klassisen musiikin festivaalit elokuun puolessa välissä.
Etnan tulivuorelle pääsee köysiradalla ihailemaan koko saaren yli avautuvia maisemia.
Palermon, Cefalùn ja Monrealen katedraalit, erityisesti niiden normanniaikaiset mosaiikit.
Kulttuuri > Mafia

Järjestäytynyt rikollisjärjestö Cosa Nostra eli Sisilian mafia on kotoisin Sisiliasta. Se syntyi 1800-luvulla. Benito Mussolini sai heikennettyä mafian asemaa, mutta sodan jälkeen mafia nousi uudestaan tekijäksi, joka vaikutti koko Italian politiikassa. 1980-luvulta alkaen useat mafiosot ovat rikkoneet kuulusteluissa omertàn eli vaikenemisen lain ja useita mafiajohtajia on pidätetty.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Sisilia Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sisilia Wikimedia Commonsissa
Sisilian kartta.
Tulivuori Etna Taorminan teatterilta nähtynä.
Maisemakuva Sisilian Caltanissettasta.
Ilona Slupianek

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ilona Slupianek, 1980 |  Ilona Slupianek, 1980 |  Ilona Slupianek, 1980 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | kuulantyöntö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Helsinki 1983 | kuulantyöntö |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | kuulantyöntö |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1979 | kuulantyöntö |  |
|  Kultaa | Grenoble 1981 | kuulantyöntö |  |
|  Hopeaa | San Sebastián 1977 | kuulantyöntö |  |
|  Pronssia | München 1976 | kuulantyöntö |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 | kuulantyöntö |  |
Ilona Slupianek (o.s. Schoknecht, s. 24. syyskuuta 1956 Demmin) on entinen itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.
Slupianek voitti kuulantyönnössä tyttöjen Euroopan mestaruuden vuonna 1973. Hän ylitti 20 metrin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1975. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi tuloksella 20,54 m. Vuoden 1977 Euroopan cupin loppukilpailussa Helsingissä hän työnsi parhaan tuloksen 21,20 m mutta jäi dopingtestissä kiinni hormonien käytöstä ja hänet hylättiin. Hän sai lyhyen kilpailukiellon, ja Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän voitti kultaa tuloksella 21,41 m. Vuonna 1979 hän voitti sisäratojen Euroopan mestaruuden tuloksella 21,01 m sekä maailmancupin tuloksella 20,98 m.
Toukokuussa 1980 Slupianek paransi kahdesti maailmanennätystä. Potsdamissa 11. toukokuuta työnnetty tulos 22,45 m pysyi ennätyksenä nelisen vuotta, ja vielä vuoteen 2008 mennessä vain Natalja Lisovskaja on työntänyt häntä pidemmälle. Moskovan 1980 olympialaisissa Slupianek voitti kultaa tuloksella 22,41 m – hopealle sijoittunut Svetlana Kratševskaja sai 99 cm huonomman tuloksen.
Vuonna 1981 Slupianek voitti toistamiseen sisäratojen Euroopan mestaruuden (tulos 20,77 m) ja maailmancupin (20,60 m). Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän voitti toisen ulkoratojen Euroopan mestaruutensa tuloksella 21,59 m. Kuten neljä vuotta aiemmin, myös tällä kertaa Slupianek oli loppukilpailussa ainoa 21 metrin ylittäjä. Viimeisen arvokisamitalinsa, MM-pronssia hän saavutti Helsingin MM-kilpailuissa 1983 tuloksella 20,56 m jättäen Nunu Abašidzen yhdellä senttimetrillä mitalisijojen ulkopuolelle.
Maailmanennätykset

| Tulos (m) | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- |
| 22,36 | Celje | 2.5.1980 |
| 22,45 | Potsdam | 11.5.1980 |
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö 22,45 m (ME)
Kiekonheitto 64,40 m
Otto Skorzeny

| Otto Skorzeny |
| --- | --- |
 Otto Skorzeny sotavankeudessa sodan jälkeen.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1908 Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 6. heinäkuuta 1975 (67 vuotta) Madrid, Espanja
Ammatti:  Insinööri,   turvallisuuskonsultti,  liikemies
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Palvelusvuodet:  1940–1945
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota: Itärintama  Mussolinin kaappaus partisaaneilta  Operaatio Panzerfaust  Ardennien taistelu  Werwolf
Sotilasarvo:  SS-Obersturmbannführer
Kunniamerkit:  Rautaristi (1. ja 2. lk)   Rautaristin ritariristi   Ritariristi tammenlehvillä
Otto Skorzeny (12. kesäkuuta 1908 Wien, Itävalta-Unkari – 6. heinäkuuta 1975 Madrid, Espanja) oli itävaltalainen sotilas ja natsi-Saksan Waffen-SS:n eversti toisen maailmansodan aikana. Häntä pidetään yhtenä sodan tehokkaimmista kommandosotilaista. Yksi hänen kuuluisimmista saavutuksistaan oli operaatio Tammi eli Italian hallituksen vangituttaman diktaattori Benito Mussolinin vapauttaminen vuorenhuipulla olleesta hotellista Gran Sassossa ja tämän kuljettaminen turvaan saksalaisten luokse syyskuussa 1943.
Nuoruus

Otto Skorzeny syntyi Wienissä Itävalta-Unkarissa pitkän sotilasperinteen omaavaan keskiluokkaiseen sukuun. Ollessaan opiskelijana Wienin teknillisessä korkeakoulussa 1920-luvulla Skorzeny harrasti miekkailua. Hän osallistui viiteentoista kaksintaisteluun, joista kymmenennessä sai poskeensa viillon, joka jätti hänen kasvoihinsa arven. Skorzeny liittyi Itävallan kansallissosialistiseen puolueeseen vuonna 1931 ja vähän ajan kuluttua myös SA:n riveihin. Hän osoitti pätevyytensä miehistön johtamisessa ja sekaantui osaltaan Itävallan liittämiseen natsi-Saksaan pelastaessaan 12. maaliskuuta 1938 Itävallan presidentin Wilhelm Miklasin joutumasta öykkäröivien natsien ampumaksi.
Sodan jälkeen

Skorzeny antautui liittoutuneille toukokuussa 1945, minkä jälkeen häntä pidettiin sotavankina yli kaksi vuotta, kunnes hänet asetettiin oikeuden eteen syytettynä Ardennien taistelun aikaisista sotarikoksista. Syytteet hylättiin, kun everstiluutnantti Forest Frederick Edward Yeo-Thomas brittien erikoisjoukoista puolusti häntä oikeudessa mainiten liittoutuneiden joukkojen taistelleen Skorzenyn joukkojen lailla vihollisen univormuissa. Skorzenya pidettiin kuitenkin Darmstadtin vankilassa kunnes hän pakeni  27. heinäkuuta 1948.
Skorzeny asettui Espanjaan ja palasi insinöörin työhönsä. Samanaikaisesti hän toimi Saksasta ulkomaille paenneiden natsien Organisaatio Odessa -verkoston keskeisenä johtohahmona. Myöhemmin Skorzeny työskenteli Egyptin presidentin Gamal Abdel Nasserin ja Argentiinan presidentin Juan Perónin konsulttina. On myös esitetty väitteitä, joiden mukaan Israelin tiedustelupalvelu painosti hänet luovuttamaan tietoja natsituttaviensa toimista Egyptissä. Vastineeksi hänelle luvattiin, ettei Israel ryhdy syyttämään häntä sodanaikaisista toimista. Lukuisien liiketoimiensa avulla hänestä tuli vanhemmalla iällään miljonääri.
Skorzeny kuoli syöpään vuonna 1975. Hänen tuhkansa haudattiin syntymäkaupunkiinsa Wieniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Skorzeny Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto – Paavo Einin haastateltavana Otto Skorzeny (1968) (audio)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Mussolini (tummassa puvussa), saksalaiset vapauttajat ja italialaisia sotilaita, keskellä Skorzeny.
Sturmbannführer Otto Skorzeny SS-erikoisyksikkö Friedenthalin komentajana.
Sladest

| Sladest Slade |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1970–1973
 Julkaistu: 28. syyskuuta 1973
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: glam rock rock and roll hard rock
 Kesto: 45.47
 Levy-yhtiö:  Polydor Records    Reprise Records 
Listasijoitukset
  1. (lokakuu 1973)    1. (2 viikkoa, lokakuu 1973)    2. (24. marraskuuta 1973)    3. (1973)    4. (viikko 42/1973)    10. (15. tammikuuta 1974)    11. (viikko 44/1973)    75. (27. lokakuuta 1973)    129. (1973)
Sladen muut julkaisut
| Slayed? 1972 | Sladest 1973 | Old, New, Borrowed and Blue 1974 |
Sladest on englantilaisen glam rock -yhtyeen Sladen syyskuussa 1973 julkaistu kokoelma-albumi. Albumin Yhdysvaltain painos eroaa kappalelistan osalta eurooppalaisesta vastaavasta. Tanskassa se julkaistiin nimellä Best of Slade.
Yhtyeen aikaisemmat hittisinglet ja sijoittumattomat kappaleet sisältävä Sladest nousi suoraan brittilistan ykköseksi ja sinniteltyään kärjen tuntumassa seuraavan vuoden puolelle nousi uudestaan ykköseksi yhtyeen jouluhitin "Merry Xmas Everybody" myötä. Sladest on myös yhtyeen ainoa Suomessa listaykköseksi noussut albumi.
Kappaleet > Britannia ja muu Eurooppa

Cum On Feel the Noize – 4.30 (säv. Noddy Holder/Jim Lea)
Look Wot You Dun – 2.57 (säv. Holder/Lea/Don Powell)
Gudbuy T’Jane – 3.32 (säv. Holder/Lea)
One Way Hotel – 2.40 (säv. Holder/Lea/Powell)
Skweeze Me Pleeze Me – 4.35 (säv. Holder/Lea)
Pouk Hill – 2.24 (säv. Holder/Lea/Powell)
The Shape of Things to Come – 2.17 (säv. Mann/Weil)
Take Me Bak ’Ome – 3.13 (säv. Holder/Lea)
Coz I Luv You – 3.24 (säv. Holder/Lea)
Wild Winds Are Blowin' – 2.38 (säv. Winsley/Saker)
Know Who You Are – 2.54 (säv. Holder/Lea/Dave Hill/Powell)
Get Down and Get with It – 3.49 (säv. Marchan)
Look at Last Nite – 3.06 (säv. Holder/Lea)
Mama Weer All Crazee Now – 3.44 (säv. Holder/Lea)
Kappaleet > USA ja Kanada

Cum on Feel the Noize
Look Wot You Dun
Gudbuy T'Jane
My Friend Stan – 2.55 (säv. Holder/Lea)
Skweeze Me Pleeze Me
Take Me Bak 'Ome
Coz I Luv You
My Town – 3.15 (säv. Holder/Lea)
Get Down and Get with It
Mama Weer All Crazee Now
Kokoonpano

Noddy Holder – laulu, rytmikitara
Jim Lea – bassokitara, taustalaulu, viulu kappaleessa "Coz I Luv You"
Dave Hill – soolokitara, taustalaulu
Don Powell – rummut
Skvaleeni

| Skvaleeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (6E,10E,14E,18E)-2,6,10,15,19,23-heksametyylitetrakosa-2,6,10,14,18,22-heksaeeni
CAS-numero:  111-02-4
PubChem CID:  638072
SMILES:  CC(=CCCC(=CCCC(=CCCC=C(C) CCC=C(C)CCC=C(C)C)C)C)C 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C30H50
Moolimassa:  410,7 g/mol
Sulamispiste:  –100 °C
Kiehumispiste:  285 °C
Tiheys:  0,855 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,000124 g/l (25 °C)
Skvaleeni (C30H50) on eliöissä luonnollisesti esiintyvä hiilivety ja triterpeeni. Ensimmäisen kerran skvaleenia eristettiin haikalojen maksaöljystä. Myöhemmin yhdistettä löydettiin myös rotan maksasta ja hiivoista. Skvaleenia on runsaasti myös eräissä kasvien siemenissä ja öljyissä, kuten amarantissa  ja oliiviöljyssä.
Biosynteesi

Skvaleenin biosynteesi kahdesta farnesyylipyrofosfaattimolekyylistä tapahtuu kahdessa vaiheessa. Kumpaakin vaihetta katalysoi skvaleenisyntaasientsyymi. Biosynteesin ensimmäisessä vaiheessa kahdesta farnesyylipyrofosfaattimolekyylistä muodostuu välituote nimeltään preskvaleenipyrofosfaatti. Toisessa vaiheessa preskvaleenipyrofosfaatti hajoaa spontaanisti ja rakenne järjestyy uudelleen skvaleenimolekyyliksi.
Steroidien synteesi

Skvaleeni on kaikkien steroidien esiaste. Skvaleenista muodostuu lanosterolia, josta steroidit kehittyvät. Lanosterolista eliöiden entsyymit muokkaavat muun muassa kolesterolia.
Skvaleenin vaikutukset terveyteen

Skvaleeni on steroidisynteesin välituote ja runsaasti skvaleenia sisältävien tuotteiden kuten oliiviöljyn käyttäminen voi nostaa veriseerumin kolesteroliarvoja. Skvaleenin on todettu myös olevan antioksidantti ja ehkäisevän siten rintasyöpää.
Aiheesta muualla

Terveysportti, metatesaurus: Skvaleeni
Human Metabolome Database: Squalene (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): (all-E)-Squalene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Squalene (englanniksi)
ChemBlink: (E,E,E,E)-Squalene (englanniksi)
Liber Herbarum II: Skvaleenia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Squalene (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - squalene (englanniksi)
Skópelos

Skópeloksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  39°08′33″N, 23°40′29″E, Skópelos Sporadit, Thessalia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Korkein kohta:  Délfi, 681 m
Pinta-ala:  95,5 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  4 960
Suurin kaupunki:  Skópelos
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Skópelos (kreik. Σκόπελος) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 95,5 neliökilometriä ja asukasluku 4 960 (2011). Hallinnollisesti Skópelos kuuluu Skópeloksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen. Saaren pääkaupunki on Skópeloksen kaupunki.
Maantiede

Skópelos sijaitsee Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä. Se sijaitsee Skiáthoksen ja Alónnisoksen saarten välissä Skiáthoksen itä- ja Alónnisoksen länsipuolella.
Saaren korkein kohta on Délfi (681 metriä).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Skópelos kuuluu hallinnollisesti Skópeloksen kuntaan.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki ja pääsatama Skópeloksen kaupunki (3 090 asukasta), joka sijaitsee saaren pohjoisrannikolla; sekä Glóssa (993 asukasta), Néo Klíma (463) ja Loutráki (163). (Katso myös: Luettelo Skópeloksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia

Arkeologisten löydösten perusteella Skópelos on ollut asuttu viimeistään neoliittisella kaudella. 1600-luvulla eaa. saaren asuttivat minolaiset. Myöhemmin saari oli osa mykeneläistä kulttuuripiiriä. Sen jälkeen saarta asuttivat ensin dolopialaiset ja sitten euboialaiset.
Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä Peparethos (Πεπάρηθος). Nimi esiintyy muun muassa Thukydideellä. Saarella oli kolme kaupunkia, jotka olivat Panormos, joka sijaitsi nykyisen Pánormoksen kylän paikalla; Seleinus, joka sijaitsi nykyisen Glóssan Loutrákin kylän paikalla; sekä Peparethos, joka sijaitsi nykyisen Skópeloksen kaupungin paikalla.
Persialaissodissa saari oli puolueeton. Sodan jälkeen se liittyi Deloksen meriliittoon ja siitä tuli demokratia. Peloponnesolaissodan jälkeen spartalaiset pystyttivät saarelle oligarkian. Klaudios Ptolemaios 100-luvulla jaa. on ensimmäinen, joka käytti saaresta nimeä Skópelos, mikä viittasi mahdollisesti saarta ympäröiviin riuttoihin.
Vuonna 1207 saaren valtasivat venetsialaiset. Vuosisadan loppupuolella saari päätyi kuitenkin lähinnä merirosvojen tukikohdaksi. Saari oli venetsialaisten hallussa jälleen vuosina 1453–1538. Vuonna 1538 Barbarossa hyökkäsi saarelle ja lähes koko sen väestö surmattiin, mikä aloitti osmanivallan ajan. Saaresta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuoden 1821 jälkeen.
Nähtävyydet

Eräs Skópeloksen nähtävyys on Pyhän Johanneksen kirkko (Ágios Ioánnis sto Kastrí), joka esiintyy elokuvassa Mamma Mia!
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skópelos Wikimedia Commonsissa
Pohjoiset Sporadit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos  Skýros 
Pienemmät saaret:   Adelfoí  Ágios Ermólaos  Ágios Geórgios  Arkó  Aspronísi  Atsítsa  Dasiá  Diavátes Éxo Diavátis  Mésa Diavátis  Gioúra  Kalogriá  Koúlouri  Koumpí  Kyrá Panagiá  Lakkonísi  Lakkonísia  Lechoúsa  Maragkós  Mikró  Pappoús  Pelérissa  Peristéra  Pipéri  Platý  Prásso Gioúron  Prásso Skántzouras  Psathoúra  Psathonísi  Répi  Ríneia  Sarakinó  Skántzoura  Skyropoúla  Strongyló  Tsougkriá  Tsougkriáki  Válaxa  Vrykolakonísia 
Skópeloksen kartta.
Skópeloksen kaupunki.
Loutrákin kylä.
Sisilian emiraatti

| إمارة صقلية Sisilian emiraatti > 950–1091 |
| --- | --- |
   
   Apenniinien niemimaa n. vuonna 1000 
Valtiomuoto:  Emiraatti
osa :   Fatimidien kalifaatti
Pääkaupunki:  Balarm eli Palermo
Edeltäjä(t):   Bysantin valtakunta
Seuraaja(t):   Sisilian kuningaskunta
Sisilian emiraatti oli vuosina 950–1091 Sisilian saarella sijainnut kalbiittien perheen hallitsema muslimivaltio, jonka taustalla oli šiialainen fatimidien kalifaatti. Islaminuskoiset arabit, beduiinit ja mustat afrikkalaiset valloittivat Sisilian Bysantilta vuosina 827–903. Yli kaksisataa vuotta kestänyt muslimivalta päättyi Italian kaupunkien ja katolisen kirkon tukemaan normannivalloitukseen, joka hävitti myös suuren osan arabivallan fyysisistä merkeistä.
Valloitus

700-luku on Sisilian historiassa pimeää aikaa, sillä kaudelta ei juuri ole  aikalaislähteitä. Arabit olivat vuoteen 650 mennessä valloittaneet lähes koko Pohjois-Afrikan. Muawija I:n johdolla arabit olivat hyökänneet ensimmäisen kerran Sisiliaan jo 600-luvun puolivälin jälkeen, mutta Bysantin valtakunta oli pysäyttänyt hyökkäykset.
Valloitus > 700-luku

Bysantin valtakunta oli 700-luvulla supistunut Konstantinopolin kaupunkiin lähiympäristöineen, Sisiliaan ja Etelä-Italiaan, jotka kaikki olivat jatkuvan hyökkäilyn kohteena. Vastahyökkäyksellään Sisiliasta käsin 702 Bysantti ei onnistunut enää palauttamaan asemiaan Pohjois-Afrikassa. Vuosina 727–753 Sisilia kärsi lähes vuosittain arabien  ryöstöretkistä. Väestö väheni tuntuvasti kulkutautien ja sodan seurauksena ja kaupankäynti romahti.
Rooman paavi oli tehnyt liiton frankkien kuninkaan Pipin Pienen kanssa eikä tuntenut kiinnostusta ortodoksisen Bysantin auttamiseen Italiassa.  Vastauksena tähän Bysantin keisari takavarikoi paavin omistukset Sisiliassa. Vuonna 754 Bysantin laivasto voitti arabit ja esti heidän etenemisensä Italiassa. Sen jälkeen tilanne rauhoittui noin 60 vuodeksi kunnes arabit yrittivät uudestaan vuonna 812. Laivastoon osunut myrsky ja frankkien Kaarle Suuren väliintulo estivät kuitenkin Sisilian ja Sardinian valloitusyritykset sillä kertaa.
Valloitus > Palermon valtaus 831

Vuonna 826 Sisiliaan sijoitettua laivastoa johtanut bysanttilainen Euphemios kapinoi ja hänen joukkonsa julistivat hänet hallitsijaksi. Paikallinen kenraali Balatas kuitenkin kukisti kapinan, ja Euphemios pakeni Pohjois-Afrikkaan ja pyysi tukea Ziyadat Allah I:ltä. Kesäkuussa 827 Tunisiasta tulleiden aghlabidien armeija lähti kohti Sisiliaa. Läntinen osa Sisiliaa  ja sen mukana Palermo vallattiin 831. Alueelle alkoi nyt muuttaa Pohjois-Afrikan berbereitä siten, että Sisilian läntisimmässä osassa asui 900-luvulla noin puoli miljoonaa muslimia. Vuodesta 842 sodan painopiste siirtyi Sisilian itäosiin.
Aghlabidit olivat vuoteen 860 mennessä valloittaneet puolet Sisiliasta ja suurista kaupungeista enää Syrakusa oli kristityillä. Syrakusa kukistui 878, jolloin koko saari oli aghlabidien hallinnassa. Saarella oli kuitenkin edelleen joitain kapinapesäkkeitä, kuten Taormina, joka oli Bysantin viimeinen merkittävä linnoitus. Taormina kukistui 902. Koko saaren muslimit valloittivat vuoteen 965 mennessä, mutta tällöin valta oli jo siirtynyt aghlabideiltä fatimideille. Muslimit olivat saaneet Sisilian virallisesti valtaansa Bysantin kanssa vuosina 895–896 solmitulla sopimuksella.
Valloittajat hankkivat valtaamiltaan alueilta joukoittain orjia, jotka kuljetettiin Ifriqiyaan. Saaren vallanneet aghlabidit eivät olleet arabeja vaan Pohjois-Afrikan berbereitä ja mustia afrikkalaisia.
Muslimivallan vakiintuminen

Palermoon ja Länsi-Sisiliaan oli muuttanut runsaasti muslimeja jo sodan alkuvaiheissa, ja monet kaupungit rakennettiin uudelleen pohjois-afrikkalaiseen tyyliin. Vuoteen 1050 mennessä Länsi-Sisiliassa väestön enemmistö koostui muslimeista. Syrakusa oli ollut 1500 vuoden ajan Sisilian poliittinen keskus, mutta se hävitettiin  arabivalloituksessa, jolloin Palermosta tuli saaren tärkein keskus ja Sisilian emiraatin pääkaupunki. Sisiliasta tuli Pohjois-Afrikan fatimidi-imperiumin uloin osa, joka oli aluksi Tunisian provinssin alainen, mutta noin vuodesta 950 siirtyi al-Hasan ibn 'All al-Kalbille ja hänen jälkeläisilleen. Kalbidit hallitsivat saarta vuoteen 1040 saakka. Kalibidien valtakaudella (940-1052) muslimien vaikutus saarella oli korkeimmillaan.
Kulttuurivaikutuksia

Sisilialaiset eivät kääntyneet islamiin, mutta saivat jatkaa uskontonsa harjoittamista dhimmeinä, joiden kansalaisoikeudet olivat rajattuja.  Kalbidien aikana Palermo kasvoi merkittäväksi satamaksi, jossa saattoi olla jopa 300 000 asukasta. Siellä espanjalaiset ja pohjoisafrikkalaiset muslimit kävivät kauppaa italialaisten ja ranskalaisten kristittyjen kanssa. 1000-luvulla elänyt arabimatkailija Ibn Hawqal väitti Palermossa olleen yli 300 moskeijaa.
Kulttuurivaikutuksia > Talous

Arabikulttuuri levisi koko Sisiliaan ja etenkin saaren länsiosiin. Islamilainen sivilisaation on väitetty edistäneen kastelun käyttöä maanviljelyssä ja levittäneen uusia peltoviljelylajikkeita ja puutarhakasveja. Historioitsija Michael Decker on kuitenkin arvioinut, että maatalousympäristö ei juurikaan muuttunut valloitusten myötä. Kaivosteollisuuteen panostaminen kehitti saaren taloutta. Arabihallinnon aikana Sisilia kärsi laajasta metsäkadosta, kun saarelta vietiin puutavaraa Pohjois-Afrikkaan. Sisilian länsiosa erosi tuhatluvulla etnisesti muusta Sisiliasta siinä, että se oli pääosin islamilainen. Siellä oli laajoja sokeriruokoplantaaseja, jotka toimivat orjatyövoimalla.