Islamin kritiikki

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Islamin kritiikki on islaminuskon sisältöön kohdistuvaa arvostelua.
Keskiajan Euroopassa islam tulkittiin epäjumalien palvonnaksi ja myöhemmin kerettiläiseksi harhaopiksi. Islamin arvostelu oli yleensä pilkallista ja vääristelevää. Uuden ajan kynnyksellä islamin arvostelu sai moraalisia sävyjä. Bysantin keisari Manuel II Palaiologos (1391–1425) piti islamia väkivaltaisena ja vaarallisena oppina, samoin uskonpuhdistaja Martti Luther (1483–1546). Islamin arvostelu eettisin perustein yleistyi 1700-luvulla (filosofi David Hume). 1800-luvulla kritiikki laajeni koskemaan sen yhteiskunnallisia vaikutuksia (poliitikko Winston Churchill) sekä islaminuskon horjuvaa tiedollista pohjaa (arabisti Ignaz Goldziher).
Islamin kritiikki kohdistuu pääasiassa niihin islamin puoliin, joissa se poikkeaa länsimaisista arvoista. Islamia on arvosteltu varsinkin sen poliittisista päämääristä. Kriitikkojen mukaan islaminusko ei hyväksy länsimaista oikeusvaltiota, vaan vaatii yhteiskunnan perustaksi Jumalan lakia (šaria), jota vain islamilainen papisto (ulama) saa tulkita.
1900-luvulla keskustelu islamista on saanut uusia sävyjä, mikä on johtunut muslimien kasvaneesta maahanmuutosta länteen. On väitetty, että islamin kritiikkiä rajoittaa arkuus, joka johtuu poliittisesta korrektiudesta ja kunnioituksesta muslimien tunteita kohtaan. Samuel Huntingtonin mielestä läntistä kulttuuriperintöä ovat alkaneet uhata länteen muuttaneiden muslimien islamilaiset arvot. Islam on toisaalta saanut myös arvovaltaisia puolustajia. Euroopan neuvoston rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio ECRI katsoo, että islamia on virheellisesti pidetty uhkana länsimaille. Komission mukaan islamilla on päin vastoin ollut myönteinen vaikutus eurooppalaisten yhteiskuntien kehitykseen.
Islamilla, kuten muillakin kirjallisilla uskonnoilla, on kolme tasoa: pyhät kirjoitukset, niiden virallinen tulkinta sekä tapa, jolla tavalliset muslimit tulkitsevat ja harjoittavat uskoaan. Islamin kritiikki liikkuu kaikilla kolmella tasolla. Arvostelijat etsivät usein Koraanin jakeista kritiikin aihetta. Asiantuntijat voivat pitää tällaista tapaa pinnallisena, sillä pyhät kirjoitukset eivät suoraan ilmaise uskon sisältöä. Kaikissa uskonnoissa siitä kertovat parhaiten uskonnon omat viralliseksi katsotut tulkinnat. Vaikka uskonoppineiden esittämät tulkinnat usein poikkeavat toisistaan, islamia pidetään muita uskontoja yhtenäisempänä oppina.