Erityistyöllistäminen
Kansallinen toimintamalli

Työministeriön SYTY-projektin (Syrjäytymisen ehkäiseminen ja yhteistyö työvoimapolitiikan toimeenpanossa) mukaan vaikeasti työllistyvien työllisyyttä tuetaan nykyisin hyvin monella eri tavalla:
kolmannen sektorin työmuodot
yhdistelmätuki
työllisyyspoliittisella projektituella toteutettavat hankkeet
ESR-polkuhankkeet
osuuskunnat
suojatyökeskukset
sosiaaliset yritykset
työllistymispalvelujen tarjoajat
tuettu työllistyminen
nuorten työpajat ja muut vastaavat hankkeet
Erityistyöllistämistä on myös velvollisuus mukauttaa työ ja siihen vaikuttavat olosuhteet niin että vammaisen ja vajaakuntoisen todennäköisyys työllistyä kohoaa. Tällainen velvoite työnantajille sisältyy vuonna 2000 annettuun ja Suomessa vuoden 2004 helmikuussa voimaan tulleeseen EU:n työsyrjintädirektiivin viidenteen artiklaan. Vain hyvin pieni osa näistä keinoista on vielä lakisääteisiä ja vielä harvemmat niistä ovat laajemmassa käytössä. Kaikkia kuviteltavissa olevia tekijöitä, jotka käsitteellisesti voisivat kuulua vammaisuuden perusteella mukautettuun työhön, ei ole edes mahdollista saattaa lakisääteisiksi palveluiksi tai etuuksiksi.
Pasi Ylipaavalniemen erityistyöllistämistä koskevan tilastoselvityksen mukaan sosiaalisen työllistämisen toimialan rakenne koostuu seuraavista toimintamuodoista:
työllistymisen monipalvelukeskukset
tuotannolliset työpajat
työpajat
kehitysvammaisten työtoimintayksiköt
mielenterveyskuntoutujien työtoimintayksiköt
tuetun työllistymisen yksiköt/palvelut
mielenterveyskuntoutujien klubitalot
sosiaaliset yritykset
työllistymistä tukevat projektit
Hallituksen vammaisten työllistymistä edistävää lainsäädäntöä koskevan esityksen (HE 169/2001)perusteluosassa katsotaan, että kansainvälisestikin katsoen suojatyölle alun perin asetettu kaksinainen tavoite on vesittymässä. Suojatyöllä, erityistyöllistämisen tärkeimmällä muodolla, on useimmissa maissa pyritty toisaalta tarjoamaan ansiotyötä sellaisissa olosuhteissa, joissa he voivat parantaa yleistä suoriutumiskykyään ja toisaalta edistää työkykyään tavoitteena sijoittuminen avoimille työmarkkinoille. Tutkimustulosten perusteella kaikissa maissa on kuitenkin sama tilanne avoimille työmarkkinoille siirtymisen kohdalla. Joko tietoja ei ole taikka avoimille työmarkkinoille työllistävä vaikutus on ollut hyvin vähäinen merkityksetöntä. Tämä on hallituksen esityksen mukaan aiheuttanut sen, että suojatyön katsotaan muodostuneen pikemminkin sosiaalihuollolliseksi kuin työmarkkinoille suuntautuvaksi toiminnaksi. Tämän johtopäätöksen mukaisesti valtio onkin luopunut yrityksestä liittää suojatyö tai sitä vastaavat muut keinot yleisten työvoimapalvelujen valikoimaan.
Arvioidessaan suomalaista nykytilaa hallituksen esityksessä todetaan muuan muassa suojatyön ja työkeskusten tehtävän ja merkityksen olevan epäselvä (onko tarkoitus työllistää vai kuntouttaa, onko työllistäminen pysyvää vai määräaikaista, miten toiminta rahoitetaan) ja että monilla työkeskuksilla ei ole hyviä mahdollisuuksia tai yhteyksiä kuntoutukseen. Samoin keskusten mahdollisuudet sijoittaa työntekijöitään avoimille työmarkkinoille ovat yleensä vähäiset.
Tukea tälle päättelylle saa myös työhallinnon toteuttamasta erityistyöllistämisestä, jossa tukityöllistämisen vuotuinen asiakasmäärä on yli 10 000 mutta suojatyöhön vain 50. 
EU:n työsyrjintädirektiivin mukaisesti annettiin tammikuun 20 päivänä 2004 yhdenvertaisuuslaki (21/2004), jonka 5 § (Vammaisen henkilön työllistymis- ja kouluttautumisedellytysten parantaminen) kuuluu näin:
»Yhdenvertaisuuden edistämiseksi 2 §:n 1 momentissa tarkoitetuissa asioissa työn teettäjän tai koulutuksen järjestäjän on tarvittaessa ryhdyttävä kohtuullisiin toimiin vammaisen henkilön työhön tai koulutukseen pääsemiseksi, työssä selviämiseksi ja työuralla etenemiseksi. Kohtuullisuutta arvioitaessa otetaan erityisesti huomioon toimista aiheutuvat kustannukset, työn teettäjän tai koulutuksen järjestäjän taloudellinen asema sekä mahdollisuudet saada toimien toteuttamiseen tukea julkisista varoista tai muualta.»