stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Savo (sanomalehti)

Lappeenranta-lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Etelä-Savo (vuosina 1906–1917 Lappeenranta, 1945–1955 Savo-Karjala) oli Lappeenrannassa vuosina 1906–1955 ilmestynyt sanomalehti.
Lehti perustettiin ensimmäisten eduskuntavaalien edellä vanhasuomalaisten äänenkannattajaksi ja nuorsuomalaisen Itä-Suomen Sanomien kilpailijaksi. Marraskuussa 1917 se sai nimen Etelä-Savo. Seuraavana vuonna siitä tuli kokoomuspuolueen äänenkannattaja. 1920–1930-luvuilla sen toimintaa kehitettiin viipurilaisen Karjala-lehden tuella. Toisen maailmansodan jälkeen lehden levikkialue laajeni ja sen nimeksi tuli Savo-Karjala. Lehden kannattavuus jäi kuitenkin huomattavasti kilpailevaa Etelä-Saimaata heikommaksi. Vuodesta 1953 lähtien Savo-Karjalaa julkaistiin riippumattomana maakuntalehtenä. Vuoden 1955 lopussa se sulautettiin Lahdesta Lappeenrantaan siirtyneeseen Karjalaan, joka kesällä 1958 muuttui viikoittain ilmestyneeksi heimolehdeksi.
Lehti ilmestyi aluksi kahdesti, vuosina 1908–1936 kolmesti, 1936–1940 neljästi ja 1940–1955 kuudesti viikossa. Sen levikki oli 1940-luvun lopussa noin 6 000 kappaletta. Julkaisijana toimivat vuosina 1907–1911 Osuuskunta Lappeenranta, 1911–1917 Oy Lapvesi ja 1917–1955 Oy Etelä-Savo. Päätoimittajina työskentelivät H. J. Huhanantti (1907), Aug. Jaska (1907), V. Salosaari (1908), Väinö S. J. Laamanen (1909–1911), Väinö Varis (1911–1913), Kyösti Niinivaara (1914–1917), K. J. Nygren (1917), Aarne Alpo Rahunen (1918), Kyösti Kiviranta (1919), Oskar Robert Marjanen (1919–1922), Toivo August Rasilainen (1922–1928), Heikki Kokko (1928–1929), Väinö Palmu (1929–1932), Viljo Virtanen (1932–1936), Jorma V. Ilkka (1936–1942), Eero Koli (1942), Eero Salovuori (1942–1946), Erkki Silvonen (1946), Lauri Arlo (1946–1948, 1950, 1952–1955), Walter Jokinen (1948–1950), Leo Tujunen (1950–1951) ja Oiva Ruusuvuori (1951–1952).
Aiheesta muualla

Lappeenranta digitoituna kansalliskirjastossa
Etelä-Savo digitoituna kansalliskirjastossa
Etelämäki

Etelämäki (ruots. Sunnanberg) on kylä Sauvon kunnassa Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kunnan kaakkoisosassa.
Etelämäen kylä rajautuu pohjoisessa Karimäkeen, idässä ja lännessä Taliin sekä etelässä Kimmolan, Vaanilan ja Kaukorannan merenranta-alueisiin. Kylän kantatilan rakennukset sijaitsevat kylän pohjoisreunassa kallioisen metsäalueen laitamilla. Kylän pellot sijaitsevat kyläalueen eteläosissa.
Historia

Kylä on ruotsalaisen oikeuden kylänä perustettu 1200–1300-lukujen aikana, ja se on ollut ruotsinkieliseltä nimeltään Sunnanberg. Se kuului Ruonankartanon läänin alueeseen. Vuonna 1540 kylässä oli kaksi kruununtilaa, jotka yhdistyivät 1580-luvulla yksinäistilaksi. Kristiina Horn osti tilan rälssiksi vuonna 1647. Tila peruutettiin kruunulle 1680-luvulla ja määrättiin katselmuskirjurin palkkatilaksi. Vuonna 1795 tila ostettiin perinnöksi.
Vuosina 1772–1773 kylässä suoritettiin isojako. Siitä nähdään kylän kantatilan sijaitsevan yhä vanhalla kylätontilla.
Amroha

| Amroha |
| --- | --- |

 Amroha
 Koordinaatit: 28°54′16″N, 78°28′3″E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Uttar Pradesh
Piirikunta:  Amroha
Väkiluku (2011):  198 471
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amroha on kaupunki Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 198 471.
Maantiede

Amroha sijaitsee Intian Uttar Pradeshin osavaltion pohjoisosassa Moradabadin kaupungin luoteispuoloella.
Historia

Amroha kasvoi kaupungingksi Intian keskiajalla. Vuonna 1266 valtaan noussut Delhin sulttaani Ghiyas ud din Balban loi iqta-läännityksen häntä vastaan kapinoineen raijputihallitsijan maista. Myöhemmin iqta-läännitys muutettin edelleen suoraan hallitsijan alaiseksi alueeksi. Samalla Amrohaan rakennettiin runsaasti julkisia rakennuksia, kuten linnoitus, moskeijoita ja madrasoja. Nykypäiviin saakka on tosin säilynyt vain vuonna 1287 rakennettu moskeija. Ibn Battuta kuvaili seuraavalla vuosisadalla kaupunkia kauniiksi. Kaupunki oli hallinnollinen keskus, jonka viranomaisiin lukeutuivat esimerkiksi qadi ja shayk al-islam. Kaupunkia kuvailtiin tärkeäksi muslimikulttuurin keskukseksi.
Amroha alkoi menettää merkitystään sulttaani Firuz Šah Tughluqin valtakaudella. Alueen hallinnollinen keskuys siirtyi Sambhaliin, joskin Amroha oli edelleen tärkeä kulttuurillinen keskus. Kaupunki tuotti useita oppineita, sekä esimerkiksi suufilaisia pyhimyksiä vielä Suurmogulien valtakunnan kaudella.
Väestö

Amrohan asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 198 471. Sen asukkaista 73,8 % oli muslimeja ja 25,48 % hinduja.
Katukuvaa.
Anafiótika

| Anafiótika Αναφιώτικα |
| --- | --- |
 Anafiótikan kujia.
 Kaupungin kartta, jossa Anafiótika korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  1.
Koordinaatit:  37°58′20″N, 23°43′41″E
Postinumero(t):  10550
Lähialueet:  Aérides, Akrópoli, Pláka
Anafiótika (kreik. Αναφιώτικα) on pieni kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se on osa Plákan vanhaa kaupunkia ja sijaitsee sen yläpuolella Akropoliin koillisrinteessä. Kaupunginosa kuuluu Ateenan 1. suuralueeseen.
Anafiótikan kaupunginosaa, taustalla Akropolis-kukkula.
Kaupunginosa on syntynyt 1840-luvulla, kun Ateenaa alettiin rakentaa itsenäistyneen Kreikan pääkaupungiksi. Tuolloin tarvittiin paljon rakennusmiehiä, kuten kivityömiehiä ja puuseppiä, joista monet tulivat Kykladien saarilta. Rakennusmiehet rakensivat samalla itselleen omat talot Akropoliin rinteeseen. Alue oli vuonna 1834 julistettu suojelluksi arkeologiseksi alueeksi, mutta talot rakennettiin puolisalaa ja niin nopeasti, etteivät viranomaiset ehtineet puuttua rakentamiseen. Kaupunginosa on saanut nimensä Kykladeihin kuuluvasta Anáfin saaresta, josta ensimmäiset asukkaat tulivat.
Syntyhistoriansa vuoksi kaupunginosa muistuttaa ulkoisesti valkoiseksi kalkittuine taloineen ja mutkittelevine kujineen monella tavalla perinteistä kykladista saaristokylää. Alueella on kaksi vanhaa kirkkoa, Kallion Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios tou Vráchou) ja Pyhän Simeonin (Ágios Symeón) kirkot, jotka nekin uudelleenrakennettiin kykladisten kirkkojen tyyliin kaupunginosan rakentamisen yhteydessä.
1920-luvulla alueelle muutti myös Vähästä-Aasiasta saapuneita pakolaisia. 1950-luvulla osa alueesta purettiin arkeologisten kaivausten alta, ja 1970-luvulla alueella suoritettiin laajoja pakkolunastuksia. Nykyään taloja on jäljellä noin 45 ja alue on suojeltu. Alueen kujilla ei ole nimiä, ja sen taloihin viitataan numeroilla (Anafiótika 1, Anafiótika 2 jne.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anafiótika Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Amriswil

| Amriswil |
| --- | --- |
 Amriswilin tori.
 vaakuna

 Koordinaatit: 47°33′N, 9°18′E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Thurgau
Hallintoalue (Bezirk):  Arbonin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,02 km²
Korkeus:  424–551 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  13 538
 – Väestötiheys:  712 as./km²
 
 www.amriswil.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amriswil on kaupunki Koillis-Sveitsissä, Thurgaun kantonissa. Kaupungissa on runsaat 13 000 asukasta.
Sijainti

Amriswil sijaitsee Mittellandin tasankoalueella, Bodenjärven lounaispuolella, viitisentoista kilometriä Sankt Gallenista luoteeseen, saman verran Kreuzlingenistä kaakkoon ja kymmenkunta kilometriä Romanshornista länteen.
Liikenne

Valtatie 14 (saks. Hauptstrasse 14) Arbonista Weinfeldeniin kulkee Amriswilin kautta.
SBB:n rautatie Winterthurista Romanshorniin kulkee Amriswilin kautta.
Amriswil kuuluu Sankt Gallenin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn St. Gallen): Thurbon S7- ja S10-lähijunat Romanshornista Weinfeldeniin kulkevat kaupungin kautta. Lisäksi SBB:n IC-junat Romanshornista Zürichin kautta Berniin ja Brigiin pysähtyvät Amriswilissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amriswil Wikimedia Commonsissa
Spuhler, Gregor: Amriswil (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  10.2.2010. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Thurgaun hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (80 kpl, 1.1.2000–)
 Arbon: Arbon • Dozwil • Egnach • Hefenhofen • Horn • Kesswil • Roggwil • Romanshorn • Salmsach • Sommeri • Uttwil • Amriswil
 Frauenfeld: Basadingen-Schlattingen • Berlingen • Diessenhofen • Eschenz • Felben-Wellhausen • Frauenfeld • Gachnang • Herdern • Homburg • Hüttlingen • Hüttwilen • Mammern • Matzingen •  Müllheim • Neunforn • Pfyn • Schlatt • Steckborn • Stettfurt • Thundorf • Uesslingen-Buch • Wagenhausen • Warth-Weiningen
 Kreuzlingen: Altnau • Bottighofen • Ermatingen • Gottlieben • Güttingen • Kemmental • Kreuzlingen • Langrickenbach • Lengwil • Münsterlingen • Raperswilen • Salenstein • Tägerwilen • Wäldi
 Münchwilen: Aadorf • Bettwiesen • Bichelsee-Balterswil •  Braunau • Eschlikon • Fischingen • Lommis • Münchwilen • Rickenbach • Sirnach • Tobel-Tägerschen • Wängi •  Wilen
 Weinfelden: Affeltrangen • Amlikon-Bissegg •  Berg • Birwinken • Bischofszell • Bürglen • Bussnang • Erlen • Hauptwil-Gottshaus • Hohentannen • Kradolf-Schönenberg • Märstetten • Schönholzerswilen • Sulgen • Weinfelden • Wigoltingen • Wuppenau • Zihlschlacht-Sitterdorf
Anakles

| Anakles> Ἀνακλῆς.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 500/400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 550–525 eaa.
Taidesuuntaus:  mustakuviokeramiikka
Anakles (m.kreik. Ἀνακλῆς, Anaklēs) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista mustakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 550–525 eaa.
Anakles toimi yhdessä Nikostheneen kanssa, ja maalasi tämän valamia vaaseja. Joissakin vaaseissa esiintyy heidän kummankin signeerauksensa käyttäen sanaa epoiēsen (ἐποίησεν), mikä viittaa yleensä savenvalajaan. Tästä voidaan päätellä, että sanaa käytettiin joskus myös viitattaessa vaasimaalariin.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1983

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1983 järjestettiin Anterselvassa, Italiassa.
Miehet > 10 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Eirik Kvalfoss | 31.12,3 |
| 2 |  | Peter Angerer | 31.31,2 |
| 3 |  | Alfred Eder | 31.45,5 |
Miehet > 20 kilometriä

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Frank Ullrich | 1.05.00,9 |
| 2 |  | Frank-Peter Roetsch | 1.05.17,8 |
| 3 |  | Peter Angerer | 1.06.57,2 |
Miehet > 4 × 7,5 kilometrin viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Sergei Bulygin, Algimantas Šalna, Juri Kaškarov, Peter Miloradov | 1.36.48,15 |
| 2 |  | Mathias Jung, Frank-Peter Roetsch, Frank Ullrich, Matthias Jacob | 1.38.04,7 |
| 3 |  | Øivind Nerhagen, Kjell Søbak, Eirik Kvalfoss, Odd Lirhus | 1.41.27,1 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Itä-Saksa | 1 | 2 | 0 |
| 2. |  Norja | 1 | 0 | 1 |
| 3. |  Neuvostoliitto | 1 | 0 | 0 |
| 4. |  Länsi-Saksa | 0 | 1 | 1 |
| 5. |  Itävalta | 0 | 0 | 1 |
Etelä-Korean naisten lentopallomaajoukkue

Etelä-Korean naisten lentopallomaajoukkue edustaa Korean tasavaltaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on saavuttanut olympialaisissa pronssia vuonna 1976 sekä MM-kilpailuissa pronssia vuosina 1967 ja 1974.
Arvokilpailut > Olympialaiset

Pronssia 1976
Neljäs 1972, 2012
Viides 1968, 1984, 2004, 2016
Kuudes 1964, 1996
Kahdeksas 1988, 2000
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Pronssia 1967, 1974
Neljäs 1978, 1994
Viides 1990
Kuudes 2002
Seitsemäs 1982
Kahdeksas 1986
Yhdeksäs 1998
Kolmastoista 2006, 2010
Seitsemästoista 2018
Etelänkarhunsammal

| Etelänkarhunsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
Suomessa::  Erittäin uhanalainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Karhunsammalet Polytrichopsida
Lahko::  Karhunsammalet Polytrichales
Heimo::  Karhunsammalet Polytrichaceae
Suku::  Vuorikarhunsammalet Polytrichastrum
Laji::  pallidisetum
Kaksiosainen nimi
 Polytrichastrum pallidisetum  (Funck) G.L. Sm. 
Katso myös
   Etelänkarhunsammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänkarhunsammal tai taigakarhunsammal (Polytrichastrum pallidisetum) on sammallaji. Se kuuluu Polytrichaceae-heimoon ja karhunsammalten sukuun. Etelänkarhunsammalen luultiin hävinneen Suomen luonnosta metsien uudistamistoimien, ojituksen ja turpeenoton takia, mutta sitä löytyikin Etelä-Hämeestä ja Pohjois-Karjalasta melko tavanomaisista metsistä. Tämä vaikeasti tunnistettava laji siirrettiin puutteellisesti tunnettujen luokkaan. Etelänkarhunsammalen elinympäristöä ovat kangasmetsät, kalliot, korvet ja järven- ja joenrannat.
Aiheesta muualla

ITIS: Polytrichastrum pallidisetum (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Polytrichastrum pallidisetum:  Wikidata: Q11858941  Wikispecies: Polytrichastrum pallidisetum  CoL: 4LPPN  EoL: 927812  EUNIS: 197094  FNA: 250065256  GBIF: 2682931  iNaturalist: 490209  IRMNG: 10345968  ITIS: 549030  NatureServe: 2.126792  Observation.org: 161155  Open Tree of Life: 569917  Plant List: tro-35169093  Tropicos: 35169093  WFO: wfo-0001186711 
Polytrichum pallidisetum:  Wikidata: Q38330656  BioLib: 91290  EUNIS: 198388  GBIF: 4280080  iNaturalist: 167290  ITIS: 548001  NCBI: 146548  Open Tree of Life: 569917  PLANTS: POPA29  Tropicos: 35141711  WFO: wfo-0001170208  Laji.fi: MX.43931
An Lộcin taistelu

An Lộcin taistelu Vietnamin sodassa  13. huhtikuuta – 20. kesäkuuta 1972 oli taistelu, jossa
Etelä-Vietnamin armeija pysäytti Pohjois-Vietnamin joukkojen yrityksen hyökätä kohti Saigonia. Yhdysvaltain ilmavoimien tuki ja Etelä-Vietnamin joukkojen luja taistelutahto pysäyttivät raskaasti aseistautuneen hyökkääjän.
Alku

Pohjois-Vietnamin kansanarmeija aloitti huhtikuussa 1972 "pääsiäishyökkäyksen", ja hyökkäsi myös etelämpänä.
Kansanarmeija hyökkäsi Kambodžan puolelta 7. huhtikuuta Loc Ninhiin
. Hyökkäävä armeija eteni kohti An Lộcia 
neljän divisioonan voimin. Kaupunkia puolusti vain yksi Etelä-Vietnamin tasavallan armeijan divisioona ja muita vähäisempiä joukkoja. Etelä-Vietnamin armeija päätti puolustaa An Lộcia viimeiseen mieheen. Kaupungin puolustuksen luhistuminen saattaisi pääkaupungin vaaraan.
An Lộcia puolusti alussa 6 350 miestä. Hyökkäävissä divisioonissa oli 18 000 miestä. Vietkongin pääedustaja julisti hyökkäyspäivänä Pariisin rauhanneuvotteluissa, "että An Lộcista tulisi kymmenessä päivässä Etelä-Vietnamin väliaikaisen vallankumoushallituksen pääkaupunki".
Taistelu

Pohjois-Vietnamin kansanarmeija hyökkäsi tykistön ja tankkien avulla
13. huhtikuuta An Lociin. Joukot valtasivat kaupungin lentokentän ja ajoivat puolustajat An Lộcin keskustaan. AC-130-maataistelukone ja rynnäkköhelikopterit pysäyttivät pohjoisen joukkojen etenemisen. Kun hyökkäävän Pohjois-Vietnamin armeijan jalkaväki ja panssarit eivät toimineet yhdessä, panssarit etenivät itse kaupunkiin ilman jalkaväen suojaa. Niinpä puolustajat saattoivat tuhota seitsemän panssaria 13. huhtikuuta
15. huhtikuuta  kommunistien joukot hyökkäsivät An Lộciin pohjoisesta ja lännestä. Rykmentin vahvuiset jalkaväki-panssarijoukot pääsivät tällä kertaa pohjoisesta syvemmälle An Lộciin.. Läntinen hyökkäysrykmentti joutui ennen hyökkäyksen alkua osin B-52-pommittajien hyökkäyksen alle. Hyökkäys siellä peruutettiin. Kansanarmeja alkoi tulittaa kaupunkia tykein.
Pohjois-Vietnamin kansanarmeijan 5. divisioona hyökkäsi T-54-panssareiden turvin 11. toukokuuta An Lociin pohjoisesta ja koillisesta. 9. divisioona hyökkäsi lännestä ja atelästä.
Yhdysvaltain ilmavoimat pommittivat B 52-koneilla hyökkääjiä tiheästi. Hyökkääjät etenivät tästä ja Etelä-Vietnamin armeijan lujasta vastarinnasta huolimatta päästä puolen kilometrin päähän Etelä-Vietnamin 5. divisioonan päämajasta. Kaupungissa käytiin katutaisteluja. Yhdysvaltain pommituslennot estivät kokonaan lännestä tehdyn hyökkäyksen.  Puolustajat torjuivat  myös seuraavan päivän hyökkäyksen lännestä ja koillisesta Myöhemmätkin Pohjois-Vietnamin armeijan hyökkäykset epäonnistuivat.
Etelä-Vietnamin ja Yhdysvaltain voitto

Pohjois-vietnamilaisilla oli ilmatorjuntakalustoa, joka pystyi häiritsemään matalalla tehtyjä lentoja tehokkaasti. Yhdysvaltain ilmavoimat huolsivat myös saarrettua An Locin kasarmia. Vasta kesäkuun alkupuolella helikopterit kykenivät laskeutumaan itse kaupunkiin Yhdysvallat tuhosi suuren osan hyökkääjien ilmatorjuntakalustosta toukokuun loppuun mennessä.
Etelä-Vietnamin armeija aukaisi 9. kesäkuuta valtatien 13. Etelä-Vietnamin armeijan voitto oli vain osittain Yhdysvaltain ilmatuen ansiota. Pääosassa oli kenraali Creighton Abramsin mukaan etelävietnamilaisten puolustajien taistelutahto. Ranskalainen kenraali Paul Vanuxen sanoi taistelua "Vietnamin Verduniksi".
Taistelujen aikana Pohjois-Vietnam menetti 10 000 miestä kaatuneina ja haavoittuneina, minkä lisäksi hyökkäävät joukot menettivät suurimman osan raskaasta kalustostaan. Etelä-Vietnamin tappiot olivat 5 400 miestä ja heistä 2 300 kaatuneina tai kadonneina.
Tuhoutunut pohjoisvietnamilainen T-54 tai Type 59 -panssarivaunu An Lộcissa.
Etelänmaksarousku

| Etelänmaksarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  hepaticus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius hepaticus  Plowr. 
Katso myös
   Etelänmaksarousku Wikispeciesissä   Etelänmaksarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänmaksarousku (Lactarius hepaticus) on kupera, nahanruskea tai kastanjanruskea rouskulaji. Sienen jalka on punaruskea tai tiilenpunainen. Heltat ovat vaaleanruskeat ja vanhemmissa sienissä okranväriset. Heltoissa saattaa olla violetinpunaista sävyä. Maitiaisneste on aluksi valkoista, kellertyy rikinkeltaiseksi muutamissa minuuteissa. Sieni maistuu kirpeän polttavalle. Sieni kasvaa Etelä-ja Keski-Euroopan mäntymetsissä eikä sitä esiinny Suomessa.
Esran kirja

| Esran kirja>  עזרא.Tanak Ketuvim.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Esra. Codex Amiatinus, 700-luku.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Esra
Kirjoituspaikka:  Juuda
Ajoitus:  n. 457–444 eaa.
Teksti
Genre:  historiakirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Esra
Lukuja:  10
Jakeita:  280
Edeltävä: < 2. Aik.Seuraava: Neh. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Esran kirja (hepr. ‏ספר עזרא‎, Sefer Ezra) on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun 15. kirja ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin kymmenes kirja yhdessä Nehemian kirjan kanssa.
Sisältö

Esran kirja kertoo pääasiassa Esran, Serajan pojan, aikakaudesta.
Sisältö > Yhteenveto

Pakkosiirtolaiset palaavat Jerusalemiin, luettelo palanneista (Esr. 1)
Jerusalemin temppelin jälleenrakennus alkaa (2), keskeytyy (4) ja valmistuu (5)
Esra lähtee Jerusalemiin (7)
Esran rukous (9)
Muukalaisten vaimojen erottaminen (10)
Kirjallisuutta

Fensham, F. Charles: The Books of Ezra and Nehemiah.  (New international commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1983.  ISBN 0802825273
Peltola, Olavi: ”Esran kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Esran kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Esran kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Esran kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Esran kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Jacobs, Joseph et al.: Book of Ezra. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Souvay, Charles: Esdras Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Ezra
Ketuvim
Psalmien kirja · Sananlaskujen kirja · Jobin kirja · Laulujen laulu · Ruutin kirja · Valitusvirret · Saarnaajan kirja · Esterin kirja · Danielin kirja · Esran kirja/Nehemian kirja · Aikakirjat (Ensimmäinen aikakirja · Toinen aikakirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Käännös suomeksi
Etakryynihappo

| --- | --- |

Etakryynihappo
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-[2,3-dikloori-4-(2-metylideenibutanooyli)fenoksi]etikkahappo 
Tunnisteet
CAS-numero: 58-54-8
ATC-koodi: C03CC01
PubChem CID: 3278
DrugBank: APRD00251
Kemialliset tiedot
Kaava: C13H12Cl2O4 
Moolimassa: 303,126 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 122,5 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Etakryynihappo (C13H12Cl2O4) on fenoksietikkahapon johdannainen, jota käytetään diureettina eli nesteenpoistolääkkeenä. Se kuuluu niin kutsuttuihin loop-diureetteihin.
Synteesi

Etakryynihapposynteesin lähtöaineina ovat 2,3-dikloorifenoksietikkahappo ja butyryylikloridi. Näiden reagoidessa muodostuu ketoni, josta syntetisoidaan kondensaatiotuote dimetyyliamiinin ja formaldehydin kanssa. Kondensaatiotuote hajoaa kuumennettaessa, jolloin muodostuu etakryynihappoa.
Käyttö ja vaikutusmekanismi

Etakryynihappoa käytetään nesteenpoistolääkityksenä sydämen vajaatoiminnan seurauksena puhjenneen ödeeman, eräiden munuais- ja maksasairauksien ja verenpainetaudin hoitoon.
Etakryynihappo estää munuaisissa Henlen lingon haittaamalla ionien symporttereita kiinnittymällä niihin. Tämän vuoksi natriumin, kaliumin, kalsiumim, magnesiumin, kloridi-ionien ja veden erittyminen virtsaan voimistuu.
Etakryynihaposta metaboloituu ihmisen elimistössä erilaisiksi konjugaateiksi. Tyypillisiä ovat konjugaatit glutationin, kysteiinin ja merkaptuurihapon kanssa. Metabolia tapahtuu munuaisissa. Suuri osa etakryynihaposta erittyy myös sellaisenaan virtsaan.