stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kullervo Muurinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Kersti Kullervo Muurinen
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1927
Syntymäpaikka: Kuolemajärvi
Kuolinaika: 16. huhtikuuta 1991 (64 vuotta)
Kuolinpaikka: Imatra
Pelipaikka: maalivahti
Lempinimi: Kauha ja Kauha
Junioriseurat
: HPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1941–1946 | HPS | – | (–) |
| 1947–1955 | YVPS | – | (–) |
| 1955–1958 | OPS | – | (–) |
| 1958–1962 | Veiterä | – | (–) |
| 1968–1969 | PaSa | – | (–) |
Maajoukkue
| 1949–1961 | Suomi | 26 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kersti Kullervo Muurinen (19. tammikuuta 1927 Kuolemajärvi – 16. huhtikuuta 1991 Imatra) oli suomalainen jääpallomaalivahti, jonka pelaajaura kesti aina vuoteen 1969.
Kullervo Muurinen aloitti uransa HPS:ssä talvella 1941 puolustajana. Muutettuaan Tainionkoskelle vuonna 1947 hän siirtyi YVPS:n maalivahdiksi. Muurinen pääsi B-maajoukkueeseen talvella 1949 ja A-maajoukkueeseen Oslon talviolympialaisten näytösturnaukseen. Oslon turnauksessa hän oli velä varamaalivahti, mutta kaudesta 1953 alkaen hän oli maajoukkueen ykkösmaalivahti. Hän pelasi kaikkiaan 21 A-maaottelua vuosina 1953–1961. Hän edusti Suomea vuosien 1957 ja 1961 MM-kisoissa ja saavutti MM-hopeaa ja -pronssia.
Muurinen siirtyi YVPS:stä edelleen aikansa huippujoukkueeseen Oulun Palloseuraan, joka oli ottanut jo mestaruuden. Muurinen oli vuonna 1956 voittamassa mestaruuden seuran riveissä. Uransa loput vuodet vuosina 1958–1962 Muurinen pelasi Lappeenrannassa Veiterän maalilla ja oli tuomassa Veiterälle useina vuosina mitalisijoituksia.
Muurisen torjunnat Suomen maalissa olivat 1950-luvulla kuuluisia. Vuoden 1955 jääpallomaaottelussa Ruotsia vatsaan Muurinen torjui ilmiömäisesti kaksi ruotsalaisrangaistuslyöntiä. Muurinen johti huudoillaan puolustuspeliä. Maajoukkueen sen aikaiset puolustajat totesivat, että
»omat ja vastustajat kelattiin kumoon kuin keilat, mutta pallo jäi yleensä Muurisen suojuksiin..»
Siviilielämässä Kullervo Muurinen toimi taksiautoilijana, mutta joutui lopettamaan työuransa vuonna 1978.
Saavutuksia

Olympiaedustaja 1952
MM-hopeaa 1957
MM-pronssia 1961
Vuoden jääpalloilija 1955
SM-kultaa 1956 (Oulun Palloseura)
SM-hopeaa 1955, 1957 (Oulun Palloseura) ja 1960 Veiterä
SM-pronssia 1958, 1959, 1961 Veiterä
21 A- ja 5 B-maaottelua
Mustatorvisieni

| Mustatorvisieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Cantharellales
Heimo::  Hydnaceae
Suku::  Mustatorvisienet Craterellus
Laji::  cornucopioides
Kaksiosainen nimi
 Craterellus cornucopioides  (L.) Pers. 
Katso myös
   Mustatorvisieni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides) on Hydnaceae-heimoon kuuluva erinomainen ruokasieni, joka ei tarvitse esikäsittelyä.
Koko ja ulkonäkö

Mustatorvisienen lakki on ontto ja tumma, suppilomainen. Se on päältä mustanruskea ja alta mustanharmaa. Alapinta on myös valkoisen härmän peittämä. Märkänä väri on pikimusta. Sienen torven ulkopinta on matalasti poimuttunut, ja sen reuna on mutkainen. Raaka sieni tuoksuu miedosti omenalta ja maistuu voimakkaalta.
Kasvuaika ja -paikka

Mustatorvisieni kasvaa elokuusta lokakuulle Etelä- ja Keski-Suomessa verrattain yleisenä, usein tiheinä kasvustoina rehevien kangasmetsien ja lehtojen aukkopaikoissa. Esiintymisrunsaus kuitenkin vaihtelee suuresti vuosittain. Mustatorvisieni jää helposti huomaamatta, sillä se maastoutuu lähes täydellisesti lahoavien lehtien joukkoon.
Käyttö ravinnoksi

Mustatorvisieni on herkullinen monella tapaa valmistettuna. Sitä sopii käyttää kuten suppilovahveroa tai vaikka sekaisin suppilovahveron kanssa. Mustatorvisieni kannattaa säilöä kuivaamalla; kuivattuna sitä voi murentaa liottamatta mausteeksi ruokiin. Sienen tyviosa on mullanmakuinen ja sitkeä, joten sitä ei käytetä.
Aiheesta muualla

Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Luontoportti: Mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides)
Laji.fi: mustatorvisieni (Craterellus cornucopioides)
Mustatorvisieni – Ruokavirasto
Suomalaiset kauppasienet
haaparousku
kalvashaaparousku
haavanpunikkitatti
herkkutatti
isohapero
kangasrousku
kangastatti
karvarousku
kantarelli
kartiohuhtasieni
koivunpunikkitatti
korvasieni
kosteikkovahvero
kuusenleppärousku
lampaankääpä
mustatorvisieni
männynherkkutatti
männynpunikkitatti
männynleppärousku
suppilovahvero
tammenherkkutatti
rusko- ja vaaleaorakas
siitake
tryffelit
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Craterellus cornucopioides:  Wikidata: Q857903  AusFungi: 60026949  BioLib: 59875  CoL: Z8S9  EoL: 1030300  EPPO: CRTLCO  Fungorum: 153130  GBIF: 2554662  iNaturalist: 48607  IRMNG: 11202093  MycoBank: 153130  NatureServe: 2.1062228  NBN: NHMSYS0001479608  NCBI: 94199  NZOR: ef2ac163-e9a9-4200-8ab2-4863c5fb2341  Observation.org: 14593  Open Tree of Life: 194353  uBio: 1181059  Laji.fi: MX.205598 
Peziza cornucopioides:  Wikidata: Q21876140  AusFungi: 60026951  Fungorum: 202936  GBIF: 5249619  IRMNG: 10644147  MycoBank: 202936 
Wikikirjasto
Kaarto Rask

Kaarto Paavali Rask (7. lokakuuta 1928 Angelniemi – 17. maaliskuuta 2001) oli suomalainen, 1950-luvun alussa menestynyt kuulantyöntäjä.
"Kalle" Rask sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten kuulantyönnön karsinnassa 17:nneksi tuloksella 14,08 eikä selviytynyt loppukilpailuun. Samana vuonna hän edusti Suomea maaottelussa Norjaa vastaan ja voitti lajinsa. Seuratasolla hän edusti Kemiön Kiiloja, Angelniemen Ankkuria, Turun Urheiluliittoa ja Turun Tovereita. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1951 ja SM-pronssia vuonna 1952. Ennätyksensä 15,13 m hän työnsi vuonna 1952.
Mustapääsirkku

| Mustapääsirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkut Emberizidae
Suku::  Mustapääsirkut Granativora
Laji::  melanocephala
Kaksiosainen nimi
 Granativora melanocephala  (Scopoli, 1769) 
Synonyymit
 Emberiza melanocephala 

Katso myös
   Mustapääsirkku Wikispeciesissä   Mustapääsirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustapääsirkku (Granativora melanocephala) on keltavatsainen sirkku, joka kuuluu varpuslintuihin.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 15½–17½ cm ja paino 28–33 g. Keltasirkun kokoinen, kaikissa puvuissa ainakin hiukan keltaista mahapuolella. Juhlapukuinen koiras on mustapäinen, alapuolelta kirkkaan keltainen, ja sen selkä sekä yläperä ovat punaruskeat. Naaras ja nuori lintu ovat mahapuolelta kellahtavia, pää on harmahtava ja selkäpuoli tumma. Koiras on hieman naarasta suurempi. Erilaisia ääniä on runsaasti.
Sekä vanhoilla että nuorilla mustapääsirkuilla on täydellinen sulkasato talvella ja osittainen sulkasato kesällä.
Laji muistuttaa hyvin suuresti ruskopääsirkkua (Emberiza bruniceps) sekä puvultaan, ääniltään että olemukseltaan. Lajit risteytyvät yhteisellä esiintymisalueella Kaspianmeren kaakkoisosissa. Monet tutkijat pitävätkin näitä samana lajina. Mustapääsirkun kuvaili tieteelle Giovanni Antonio Scopoli vuonna 1769.
Esiintyminen

Esiintymisalue ulottuu Kaakkois-Euroopasta Lähi-itään ja Kaukasukselle sekä Kaspianmerelle ja Iraniin. Lajin kokonaismäärästä on ristiriitaista tietoa: Euroopan populaation koko on 5,6–19 miljoonaa yksilöä IUCN); Euroopassa (EU:n alueella?) pesii 150 000–270 000 paria (Birdguides). Muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla. Laji on tavattu Suomessa toistaiseksi 14 kertaa, ensi kerran 3.–6.8.1980 Helsingissä.
Elinympäristö

Esiintyy monenlaisilla pensaikkomailla, puu- ja viinitarhoissa, oliiviviljelmillä, metsänreunoissa ja vesistöjen varsilla.
Lisääntyminen

Pesintä tapahtuu touko-kesäkuussa. Pesä on matalalla pensaassa tai esimerkiksi viiniköynnöksessä. Munia on 4–5, ja molemmat puolisot hautovat yhteensä noin 2 viikkoa.
Ravinto

Syö pääasiassa siemeniä, kesäaikana myös selkärangattomia.
Mustapääsirkun munia.
Rassemblement pour le Mali

Rassemblement pour le Mali eli RPM on poliittinen puolue Malissa.
Adéma–PASJ -puolueesta eronnut entinen pääministeri Ibrahim Boubacar Keïta perusti RPM:n vuonna 2001. Se on sosiaalidemokraattinen puolue ja Sosialistisen internationaalin täysjäsen.
Vuoden 2002 presidentinvaaleissa Keïta sai kolmanneksi eniten ääniä. Samana vuonna pidetyissä kansalliskokousvaaleissa RPM sai 46 paikkaa ja sen edustama Espoir 2002 -yhteenliittymä muodosti parlamentin enemmistön. Vuoden 2007 presidentinvaaleissa Keïta tuli toiseksi, mutta kansalliskokousvaaleissa puolue sai vain 11 paikkaa.
Keïta valittiin presidentiksi vuonna 2013. Saman vuoden kansalliskokousvaaleissa RPM oli 66 edustajanpaikallaan suurin puolue. Se on siitä lähtien johtanut myös hallituskoalitiota.
Rassemblement démocratique africain

Rassemblement démocratique africain (RDA) oli Ranskan afrikkalaisissa siirtomaissa 1940-ja 1950-luvuilla toiminut poliittinen puolue.
Félix Houphouët-Boignyn ja Ahmed Sékou Tourén johtama Afrikan demokraattinen kokoomus RDA perustettiin Bamakossa vuonna 1946. Sen jäsenjärjestöjä olivat Union des populations du Cameroun Kamerunissa, Parti démocratique de la Côte d’Ivoire Norsunluurannikolla, Parti progressiste congolais Kongossa, Parti progressiste nigérien Nigerissä, Union démocratique sénégalaise Senegalissa, Union soudanaise Ranskan Sudanissa, Parti progressiste tchadien Tšadissa sekä Dahomeyn, Guinean ja Ylä-Voltan osastot. RDA oli radikaali imperialismin vastainen yhteenliittymä, jonka perustaminen merkitsi siirtymistä hajanaisista heimopuolueista monietnisiin poliittisiin järjestöihin. Sen toiminta edisti pakkotyön ja ”alkuasukaslainsäädännön” lakkauttamista. RDA:lla oli aluksi läheiset suhteet Ranskan kommunistiseen puolueeseen.
Ranskan siirtomaaviranomaiset pyrkivät heikentämään RDA:ta erottamalla ja vangitsemalla sen kannattajia ja luomalla kilpailevia puolueita. He onnistuivat saamaan puolelleen Houphouët-Boignyn, joka katkaisi yhteydet kommunisteihin ja kannatti federalismin sijaan siirtomaiden erillistä kehitystä. Reformistisen enemmistön rinnalla puolueessa säilyi myös vallankumouksellinen siipi. 1950-luvun lopussa poliittisen toiminnan painopiste siirtyi yksittäisiin siirtomaihin ja RDA käytännössä lopetti toimintansa.
Rasitusmurtuma

Rasitusmurtuma on rasitusvamma, luukudoksen murtuma, joka syntyy luun korjautumiskyvyn ylittävästä toistuvasta pienestä kuormituksesta. Kun luukudokseen syntyy liian paljon pieniä, sinänsä normaaleja mikrovaurioita tai mikromurtumia, ne eivät ehdikään enää korjaantua levossa, vaan kumuloituvat hiusmurtumiksi ja rasitusmurtumiksi.
Rasitusmurtumia aiheuttavat yleisimmin alaraajan virheasennot, liian suuri harjoittelun intensiteetti tai määrä, tai vääränlaiset jalkineet tai alustat. Rasitusmurtuman voi aiheuttaa toistuva tärähdys, kompressio tai venytys. Väsymismurtumassa luuhun kohdistuu toistuvaa pitkittäis- tai kiertorasitusta. Vajaatoimintamurtumassa luukudoksen elastinen rakenne ja toiminta on muuttunut, minkä seurauksena luukudoksen vahvuus voi ylittyä pienessäkin kuormituslisäyksessä.
Rasitusmurtuman pääasiallinen oire on kipu murtuman seudussa rasituksen aikana ja myöhemmin myös levossa. Joskus luuhun voi kehittyä aristava kyhmy tai asentovirhe.
Rasitusmurtumassa luu ei yleensä siirry virheasentoon. Murtuma paranee muutamassa viikossa tai kuukaudessa kuormituksen vähentämisellä tai liikkumattomuudella. Ohut jalkapöydänluu paranee 2–3 viikossa, reisiluu 2 kuukaudessa, ja säären luut yhdessä tai kahdessa kuukaudessa.
Rasitusmurtumia esiintyy yleisimmin alaraajoissa, etenkin sääriluussa, pohjeluussa ja jalkapöydänluissa. Niitä esiintyy usein myös lantioluussa, reisiluun kaulassa ja kantaluussa. Kehon painoa kannattamattomista luista rasitusmurtumista voivat kärsiä selkärangan nikamat, kylkiluut ja yläraajan luut, riippuen siitä, mitä ruumiinosaa urheilija joutuu lajissaan rasittamaan.
Rasitusmurtumat ovat yleisiä etenkin juoksijoilla, kestävyysurheilijoilla, hyppääjillä sekä varusmiehillä (marssimurtumat). Suomalaisista varusmiehistä rasitusmurtumia esiintyy noin 3–5 prosentilla. Huippu-urheilijoilla rasitusmurtumat ovat harvinaisia, noin 0,1 prosenttia, koska heidän luustonsa on sopeutunut kovaan kuormitukseen. Urheilijan rasitusmurtuma johtuu 80 prosentissa tapauksista juoksuharjoittelusta, etenkin yli 100 kilometriä viikossa juoksevilla tai nopeasti harjoitusintensiteettiä tai harjoitusmäärää lisänneillä urheilijoilla.
Rasitusmurtumalle altistavia tekijöitä ovat heikko lihaskunto, syömishäiriöt ja kuukautishäiriöt, luusairaudet kuten osteoporoosi ja nivelreuma, putkiluiden pieni poikkileikkauspinta-ala, sädehoito ja ikääntyminen.
Rasitusmurtumaa voi ehkäistä aloittamalla vaativa harjoittelu vähitellen, välttämällä yksipuolista kuormittamista ja yksipuolista lajiharjoittelua, sekä käyttämällä tärähdystä vaimentavia jalkineita.
Rasitusmurtumat ovat harvinaisia lapsilla, koska lasten luilla on korkea elastisuus, ja lapset harjoittelevat vähemmän kuin aikuiset. Naisilla rasitusmurtuman riski on korkeampi kuin miehillä, etenkin kuukautiskierron häiriöiden yhteydessä. Rasitusmurtuman riskiä eivät lisää korkea paino tai korkea painoindeksi, alaraajojen pituusero tai virheasennot, luukudoksen tiheys tai matala maksimaalinen hapenottokyky.
Parhaiten rasitusmurtuman voi varmistaa magneettikuvauksella, tietokonetomografiassa tai radioisotooppikuvauksessa, mutta se näkyy usein viiveellä myös tavallisessa röntgenkuvassa.
Musta neliö

| Musta neliö |
| --- | --- |

Nimi:  Musta neliö
Tekijä:  Kazimir Malevitš
Valmistumisvuosi:  1915
Taiteenlaji:  maalaustaide
Sijainti:  Tretjakovin galleria
Paikkakunta:  Moskova
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Voitto auringosta -oopperan esiripun luonnos, 1913.
Musta neliö esillä ensimmäisessä näyttelyssä vuonna 1915.
Musta neliö, 1915. Tretjakovin galleria, Moskova.
Musta neliö, 1923. Venäläinen museo, Pietari.
Musta neliö, 1929.
Musta neliö, 1932, Eremitaaši.
Musta neliö (ven. Чёрный квадрат, Tšornyi kvadrat) tai Musta neliö valkoisella pohjalla on venäläisen avantgarden johtajan Kazimir Malevitšin suprematistinen öljyvärimaalausten aihe vuosina 1913–1932.
Malevitš esitteli Mustan neliön ensimmäisen kerran futuristien vuoden 1915 ”0.10”-näyttelyssä, jossa hän ripusti sen kunniapaikalle huoneen nurkkaan, joka venäläisessä ortodoksisessa kodissa on varattu ikonille. Hän kutsui Mustaa neliötään ”paljaaksi ikoniksi”.
Mustan neliön vaikutus kuvataiteen kenttään on ollut mullistava ja sitä pidetään 1900-luvun ikonina.
Malevitš itse koki Mustan neliön maalaamisen niin järisyttävänä, ettei pystynyt sen maalattuaan syömään, juomaan eikä nukkumaan viikkoon.
Versiot

Taiteilija teki aiheesta useita variaatioita. Malevitš maalasi ainakin neljä Mustaa neliötä vuosien 1915 ja 1930 välillä kehittäen samaa ajatusta. Tekoajan lisäksi ”Neliöiden” väri, muotoilu ja tekstuuri vaihtelevat. Malevitš kääntyi Mustan neliön aiheen puoleen aina, kun hänellä oli tarvetta esittää teoksiaan vakuuttavasti ja merkitsevästi, usein kaikkein tärkeimpien näyttelyiden yhteydessä. Hän teki teoksesta kuitenkin uuden version, eikä kopioinut aikaisempia.
Versiot > Syntyvaiheet

Malevitš oleskeli kesällä 1913 Itä-Suomessa Uudellakirkolla säveltäjäystävänsä kesähuvilalla. Siellä järjestettiin venäläisten futuristien tapaaminen ja alettiin suunnitella saman vuoden joulukuussa ensi-iltansa saanutta oopperaa Voitto auringosta. Malevitš, joka toimi oopperan lavastajana ja puvustajana suunnitteli siihen mustan neliön teeman, joka oli mukana eri kohtauksissa läpi koko esityksen. Lopulta se peitti auringon kokonaan, vain musta neliö jäi jäljelle.
Versiot > Musta neliö 1915

Ensimmäinen Musta neliö maalattiin vuonna 1915. Siitä tuli venäläisen avantgarden kehityksen huipentuma ja symboli, suprematistisen taiteen järjestelmän peruselementti, askel uuteen taiteeseen. Maalaus oli ensimmäisen kerran esillä joulukuussa 1915 Viimeinen futuristinen näyttely '01.10'-näyttelyssä yhdessä monien muiden nonfiguratiivisten teosten kanssa. Ensimmäinen versio Mustasta neliöstä on Tretjakovin galleriassa Moskovassa.
Versiot > Osana triptyykkiä

Toinen Musta neliö maalattiin noin vuonna 1923 Malevitšin osallistuessa lähimpien oppilaidensa kanssa triptyykin tekemiseen, jossa olivat myös Risti ja Ympyrä. Sarja on nykyisin Venäläisen taiteen museossa Pietarissa. Teoksen kollektiivisuus oli tärkeää Malevitšille, eikä ole olennaista, kuka todellisuudessa toteutti idean.
Versiot > Kolmas esillä 1932

Jotkut arvelevat, että kolmas Musta neliö (myös Tretjakovin galleriassa) maalattiin vuoden 1929 Malevitsin yksityisnäyttelyä varten, koska vuoden 1915 maalaus oli heikossa kunnossa. Tämä maalaus on ”sokein” ja ”toivottomin” neliö, maalattu paksulla värillä.
Mustan ja punaisen aihetta koskettaa myös Musta neliö, joka on maalauksista pienin. Se on saattanut olla osa diptyykkiä Punaisen neliön kanssa vuoden yhteisnäyttelyä varten Leningradissa vuonna 1932. Näyttelystä tuli venäläisen avantgarden viimeinen tärkeä yhteisesiintyminen. Kaksi neliötä, musta ja punainen olivat Malevitšin näyttelyosuuden keskiönä.
Versiot > Viimeinen Musta neliö

Oletettavasti viimeisen ja pienimmän Mustan neliön, huolimatta taiteilijan muistiinpanosta ”1913” maalauksen takana, arvellaan syntyneen 1920-luvun lopulla tai 1930-luvun alussa. Tarinan mukaan sitä pidettiin Kazimir Malevitšin arkun takana hänen hautajaissaattueessaan. Maalaus lahjoitettiin  Eremitaašin taidemuseon kokoelmaan vuonna 2002.
Musta neliö Suomessa

Musta neliö oli esillä syksyllä 2007 Espoon modernin taiteen museon Kazimir Malevitšin näyttelyssä Henkisyys ja muoto. Taidekriitikko Anu Uimonen totesi, että "Malevitšin Musta neliö on läpi vuosikymmenten saanut kantaa kaikki abstraktiin taiteeseen kohdistetut ennakkoluulot. Toisaalta se edustaa paremmin kuin juuri mikään muu teos modernismin pyrkimystä ylevään ja henkiseen, aineellisen maailman ylittävään todellisuuteen."
Kimmo Pasasen mukaan sen lisäksi, että Malevitšin Mustan neliö muodostui abstraktin taiteen näyttävimmäksi maamerkiksi siihen tiivistyi taiteen koko olemus, ja monet maalarit ovatkin sittemmin päätyneet samaan ratkaisuun.
Aiheesta muualla

Russian Paintings gallery: Kasimir Malevich. Black Square (englanniksi)
Kasimir Malevich, Black Square (Arkistoitu – Internet Archive) Eremitaaši, näyttelyarkisto (englanniksi)
Kazimir Malevich, Black Square (englanniksi)
Jiří Raška

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | normaalimäki |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | suurmäki |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Vysoké Tatry 1970 | suurmäki |  |
| Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  | Lentomäen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Planica 1972 | yksilökilpailu |  |
Jiří Raška (2008)
Jiří Raška  kuuntele ääntämys (ohje) (4. helmikuuta 1941 Frenštát pod Radhoštěm, Böömin ja Määrin protektoraatti – 20. tammikuuta 2012 Nový Jičín, Tšekki) oli mäkihypyn olympiavoittaja, joka edusti urallaan Tšekkoslovakiaa. Hän oli maan ensimmäinen talviolympialaisten kultamitalisti.
Raška sijoittui Oslon MM-kilpailuissa 1966 sekä normaalimäessä että suurmäessä neljänneksi. Keski-Euroopan mäkiviikolla 1967–1968 hän sijoittui norjalaisen Bjørn Wirkolan jälkeen yhteispisteissä toiseksi. Grenoblen talviolympialaisissa 1968 hän voitti kultamitalin normaalimäessä ja saavutti suurmäessä neuvostoliittolaisen Vladimir Belousovin takana hopeaa. Myös seuraavana talvena Raška sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon yhteispisteissä toiseksi. Suurmäen MM-hopeaa hän saavutti Tatra-vuorilla 1970 edellään vain neuvostoliittolainen Gari Napalkov. Keski-Euroopan mäkiviikon Raška voitti talvella 1970–1971. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä kymmenenneksi. Vuonna 1972 Planicassa pidetyissä kautta aikain ensimmäisissä lentomäen MM-kisoissa hän saavutti pronssia.
J. A. Mustonen

Johan Arvid Mustonen (25. helmikuuta 1882 Paavola – 25. tammikuuta 1955 Thunder Bay, Ontario) oli suomalainen sanomalehtimies ja radikaali sosialisti, joka 1900-luvun alkuvuosina oli mukana ns. työläisaktivistien toiminnassa. Vuonna 1907 hän joutui pakenemaan Pohjois-Amerikkaan, jossa Mustonen vietti loppuelämänsä.
Elämä > Varhaiset vuodet ja poliittinen toiminta Suomessa

Mustonen syntyi maanviljelijäperheeseen Pohjois-Pohjanmaan Paavolassa. Vuonna 1900 hän aloitti opinnot Kajaanin seminaarissa, josta Mustonen valmistui opettajaksi 1904. Seuraavat kaksi vuotta hän työskenteli opettajana Iisalmessa, kunnes vuonna 1906 muutti Kuopioon ja ryhtyi vastaperustetun sosialidemokraattisen Savon Työmiehen toimittajaksi. Vuonna 1907 hän oli lyhyen aikaa myös lehden päätoimittaja.
Työväenliikkeeseen Mustonen oli tullut mukaan vuoden 1905 suurlakon yhteydessä. Lakon jälkeen hän toimi tsaarinvaltaa vastustaneiden työläisaktivistien maanalaisissa ryhmissä. Mustosta pidetään Kuopion seudun aktivistien aattellisena johtajana, joka otti vaikutteita muun muassa venäläiseltä anarkistilta Pjotr Kropotkinilta. Hänen päätoimittajakaudellaan Savon Työmies ihaili avoimesti väkivaltaista luokkataistelua ja julisti vallankumousta Suomessa ennenkuulumattomalla paatoksella. Mustosen näkemyksen mukaan perinpohjaiseen yhteiskunnalliseen muutokseen tähtäävä vallankumous oli ainoa tavoiteltava päämäärä. Hän hyväksyi sen saavuttamiseen myös väkivallan ja muut terroriteot sekä vallankumouksellisen toiminnan rahoittamisen erilaisilla ryöstöillä.
Kesän ja syksyn 1907 aikana Kuopion työväenyhdistyksen sekä paikallisten työläisaktivistien ryhmien jäseniä oli osallisena useisiin väkivaltaisuuksiin ja ryöstöihin. Syksyllä 1907 kuopiolaiset työläisaktivistit ryöstivät Haapaniemessä toimineen Saastamoisen rullatehtaan palkkarahat sekä Karhonsaaren sahan kassanhoitajan. Mustonen pakeni kuitenkin marraskuussa Pohjois-Amerikkaan, ennen kuin häntä ehdittiin pidättämään.
Elämä > Vuodet Pohjois-Amerikassa

Mustonen saapui Pohjois-Amerikkaan alkuvuonna 1908 ja työskenteli aluksi Ontarion Port Arthurissa ilmestyneen suomenkielisen Työkansan toimittajana. Myöhemmin vuosina 1908–1909 hän opiskeli Wisconsinin Appletonissa sijaitsevassa Lawrencen yliopistossa, jossa Mustonen myös vuonna 1915 avioitui Harjavallasta lähtöisin olleen Anna Maria Mårdin (1880–1963) kanssa. Vuosina 1915–1919 hän oli Port Arthurissa ilmestyneen Canadan Uutisten ja 1919–1925 New Yorkin Uutisten päätoimittaja. Tämän jälkeen Mustonen palasi Kanadaan, jossa hän asettui perheineen Thunder Bayhin pieneen Quornin kylään. Mustonen työskenteli lähes 30 vuoden ajan rautatieläisenä sekä vielä myöhemmin eläkevuosinaan 1940–1950-luvuilla paikallisen postitoimiston hoitajana.
J. A. Mustonen kuoli 72-vuotiaana tammikuussa 1955. Tuhkauksen jälkeen hänen jäännöksensä levitettiin lentokoneesta Ontarion metsiin. Mustonen halusi testamentissaan sen suoritettavan ilman minkäänlaisia uskonnollisia seremonioita.