stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaledonia

Kaledoniassa asuneet heimot vuonna 150. Kartta perustuu 
Klaudios Ptolemaioksen tietoihin.
Kaledonia (lat. Caledonia) on roomalaisten Britteinsaarten pohjoisosille antama nimi. Kaledoniaa asutti caledonien eli kaledonialaisten heimo, eivätkä roomalaiset koskaan saaneet sitä pysyvästi hallintaansa. Alue vastasi nykyistä Skotlantia. Kaledonialaiset lienevät olleet sama kelttiläisperäinen kansa, jota myöhemmin kutsuttiin pikteiksi.
Roomalaiset valloittivat Kaledonian Agricolan johdolla noin vuonna 80, ja myöhemmin he voittivat pohjoisen heimot Mons Graupiuksen taistelussa. Roomalaiset perustivat legioonalaisille linnoituksen Inchtuthiliin sekä pienempiä linnakkeita strategisesti tärkeisiin soliin. Roomalaiset joutuivat kuitenkin vetäytymään kaikista varustuksistaan jo vuonna 90 ja lopulta Trajanuksen keisarikaudella koko Skotlannista. Roomalaiset pyrkivät ajoittain työntämään rajaa pohjoisemmaksi tämänkin jälkeen.
Kaledoniaksi määritellään usein Hadrianuksen vallin pohjoispuolinen osa Ison-Britannian saarta, toisinaan rajavalliksi nimetään pohjoisempana sijaitseva Antoninuksen valli. Nimitystä käytetään nykyään Skotlannin romanttisena ja runollisena vastineena. Kaledonian mukaan on nimetty muun muassa Uuden-Kaledonian saariryhmä ja monet yritykset, kuten skotlantilainen lentoyhtiö Caledonian Airways.
Kaksi hupaisaa naapurusta

Kaksi hupaisaa naapurusta: ukrainalainen tarina (Повесть о том, как поссорился Иван Иванович с Иваном Никифоровичем) on Nikolai Gogolin kertomus. Tällä nimellä sen on julkaissut vuonna 1945 Kansankirja. Suomentajan nimeä ei teoksessa mainita. Teos on ilmestynyt myös nimellä Riita: kertomus siitä, kuinka Ivan Ivanovits ja Ivan Nikiforovitsh riitaantuivat (Otava, 1912), jonka on suomentanut Reino Silvanto. Alkuteos ilmestyi novellikokoelman Mirgorod toisessa osassa.
Kahden hupaisan naapuruksen esipuheessa nimetön kirjoittaja sanoo, että kertomus on käännekohta Gogolin tuotannossa, sillä hän jättää siinä hyvästit nuoruuden romanttisille haaveille ja siirtyy nykyarkeen, jossa hän kuitenkin näkee vain sen naurettavat puolet. Gogol yritti turhaan kuvata "ideaaliluonteita", sillä siinä hän epäonnistui pahasti. Hän oli omimmillaan kuvatessaan karikatyyrejä.
Sergei Gribkovin maalaus Gogolin aiheesta. 1864.
Suomennokset

Kaksi hupaisaa naapurusta: ukrainalainen tarina. Helsinki: Kansankirja, 1945 (suomentaja tuntematon)
Riita: kertomus siitä, kuinka Ivan Ivanovits ja Ivan Nikiforovitsh riitaantuivat Suom. Reino Silvanto. Otava, 1912. (Otavan 50 pennin kirjasto; 23.)
Kokoelmissa:
Taras Bulba sekä Riita, Nenä, Päällystakki, Hullun päiväkirja. Suom. Ulla-Liisa Heino, Reino Silvanto & Esa Adrian Anisimoff; Ex libris: 1971.
Kuolleet sielut sekä Riita, Nenä, Päällystakki, Hullun päiväkirja. Suom. Juhani Konkka, Reino Silvanto & Esa Adrian. Otava, 1975 (Suuret venäläiset kertojat; 1.). ISBN 951-1-01331-9.
Kertomus siitä miten Ivan Ivanovits ja Ivan Nikiforovits riitaantuivat keskenään, Valitut teokset 1, suom Juhani Konkka WSOY 1959, 1994
Aiheesta muualla

Riita Gutenberg-projektissa
Riita Lönnrot-projektissa (zip)
Olli Paloheimo

| Olli Paloheimo |
| --- | --- |
 Itä-Karjalan Sotilashallinnon komentaja, eversti Olli Paloheimo työpöytänsä ääressä Äänislinnassa syyskuussa 1943.
ministeri valtiovarainministeriössä
 Hackzellin hallitus 8.8.1944 – 21.9.1944  
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1894 Helsinki
Kuollut: 7. marraskuuta 1974 (80 vuotta) Loppi
Arvonimi: Vuorineuvos (1955)
Puoliso:  Leena Brigitta Järnefelt
Tiedot
Koulutus:  metsänhoitaja (1921) jääkärieversti (1943)
Martti Olavi (Olli) Paloheimo (vuoteen 1906 Brander, peitenimi Saksassa Martin Brand; 23. toukokuuta 1894 Helsinki – 7. marraskuuta 1974 Loppi) oli suomalainen jääkärieversti ja vuorineuvos sekä teollisuusmies joka johti 40 vuoden ajan H. G. Paloheimo Oy:tä.
Perhe ja opinnot

Paloheimon vanhemmat olivat vuorineuvos ja filosofian tohtori Karl Alfred Paloheimo ja Gertrud Helena Hernberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 taidemaalari Eero Järnefeltin tyttären Leena Birgitta Järnefeltin kanssa. Paloheimo kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisessa osastossa vuosina 1912–1915 ja 1920–1921 ja suoritti metsänhoitotutkinnon vuonna 1921. Hän teki myös opintomatkan Englantiin ja Ranskaan 15. lokakuuta – 29. marraskuuta 1919.
Jääkärikausi

Paloheimo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 23. joulukuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun B-kurssin.
Suomen sisällissota

Paloheimo astui Suomen armeijan palvelukseen luutnantiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet määrättiin myöhemmin komppanianpäälliköksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalan kannaksella Kuokkalassa ja Ollilassa sekä etenemiseen Rajajoelle. Sodan jälkeen hän osallistui ratsain Helsingissä järjestettyyn voitonparaatiin kenraali Gösta Theslöfin adjutanttina.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sodan jälkeen Paloheimo palveli toimistoupseerina yleisesikunnassa aikoen ryhtyä sotilasuralle. Hän ei kuitenkaan perheellisenä saanut haluamaansa komennusta Ranskan sotakorkeakouluun, joten suoritti metsätieteen opintonsa loppuun ja valmistui metsänhoitajaksi 1921.
Vuonna 1921 Paloheimo meni Rauma Wood Ltd Oy:n palvelukseen Ouluun hankkimaan raaka-ainetta Pohjois-Pohjanmaalta yhtiön Rauman sahalle ja selluloosatehtaalle. Paloheimo siirtyi täältä 1924 Lopelle H. G. Paloheimo Oy:n varatoimitusjohtajaksi. Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajan J. K. Paasikiven aloitteesta Paloheimo nimitettiin pahasti velkaisen ja tappiollisen yrityksen toimitusjohtajaksi 1926. Hän saikin yhtiön asiat kuntoon 1930-luvun loppuun mennessä. Paloheimo johti H. G. Paloheimo Oy:tä 40 vuotta, vuoteen 1966 saakka, kasvattaen samalla omistusosuuttaan yhtiössä. Hän oli toimitusjohtajana myös Riihimäen Saha Oy:ssä 1926–1966 ja Kolsan tiilitehdas Oy:ssä 1935–1965.
Talvi- ja jatkosota

Paloheimo osallistui talvisotaan Seinäjoella Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin päällikkönä. Jatkosodan alussa hänet komennettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon esikuntaan, jossa hänet aluksi sijoitettiin teollisuustoimiston päälliköksi ja myöhemmin Aunuksen piiriesikunnan päälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi vuoden 1943 loppukesään saakka, jolloin hänet nimitettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon komentajaksi. Tehtävässä hän toimi alueelta perääntymiseen saakka.
Ylipäällikkö Mannerheimin toimeksiannosta hän uudisti hallintoa muun muassa lopettamalla alueen venäläisperäisen väestön eriarvoisen kohtelun esimerkiksi korttiannosten suhteen.
Sotien jälkeinen aika

Mannerheimin luottomies Paloheimo oli toisena valtiovarainministerinä Antti Hackzellin hallituksessa 1944 ja toimi myös puolustusministeri Rudolf Waldenin sijaisena tämän ollessa rauhanneuvotteluissa Moskovassa. Hackzellin hallituksen eron jälkeen Paloheimo joutui entisenä Itä-Karjalan miehityshallinnon johtajana Valpon etsintäkuuluttamaksi ja hän joutui piileskelemään neljän kuukauden ajan ennen kuin presidentti Mannerheim sai etsintäkuulutuksen peruttua.
Sodan jälkeen Paloheimo valittiin useiden elinkeinoelämän järjestöjen johtoon. Vuonna 1946 hänestä tuli Suomen Sahanomistajayhdistyksen puheenjohtaja ja 1956 Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton puheenjohtaja. Jälkimmäisessä tehtävässä hän keskittyi erityisesti Suomen EFTA-vapaakauppasopimuksen ajamiseen; tämä sopimus tulikin voimaan 1961. Vuorineuvoksen arvon 1955 saanut Paloheimo toimi myös Kajaani Oy:n toimitusjohtajana 1956–1962 ja käynnisti EFTA-ratkaisun jälkeen yhtiön historian siihen mennessä suurimman laajennusohjelman.
Paloheimo oli naimisissa vuodesta 1919 alkaen taidemaalari Eero Järnefeltin tyttären Leena Brigitta Järnefeltin (1897–1991) kanssa. Heillä oli kaksi poikaa ja yksi tytär. Pojista varatuomari Arvi Paloheimo jatkoi H. G. Paloheimo Oy:n johdossa isänsä jälkeen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Gruppenführer 31. toukokuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 1940  Everstiluutnantti 1942  Eversti 1943 |        |  Suomen Leijonan suurristi  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Suomen Punaisen Ristin ansiomerkki  Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan suurristi |
Aiheesta muualla

Paloheimo, Olli hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Pääministeri Antti Hackzell lähdössä 6.9.1944 Helsingin rautatieasemalla Moskovan rauhanneuvotteluihin. Oikealla ministeri Viljami Kalliokoski ja keskellä ministeri Olli Paloheimo.
Victor Papanek

Victor Papanek (1927, Wien – 10. tammikuuta 1998 Lawrence, Kansas) oli muotoilija ja kouluttaja, josta tuli yhteiskunnallisesti ja ekologisesti vastuullisten tuotteiden, työvälineiden ja yhteiskuntarakenteiden suunnittelun puolestapuhuja. Hän ei hyväksynyt sellaista tuotesuunnittelua, joka on vaarallista, näyttävää, huonosti sopivaa tai tarpeetonta. Papanekin suunnittelemia tuotteita, kirjoituksia ja luentoja monet muotoilijat pitävät kannustavina esimerkkeinä.
Buckminster Fullerin ohella Papanekiä pidetään varhaisena kestävän kehityksen ja kaikenkattavan muotoilun puolestapuhujana.
Elämä ja ura

Papanek syntyi ”Punaisessa Wienissä”, kun kaupunkia hallitsivat sosiaalidemokraatit. Hän kävi yksityiskoulua Englannissa ja muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1939. Hän opiskeli arkkitehtuuria Cooper Unionissa New Yorkissa 1940-luvun lopulla ja myöhemmin Frank Lloyd Wrightin arkkitehtuurikoulussa Taliesin Westissä, Arizonassa. Myöhemmin Papanek opiskeli luovaa insinööritaitoa Massachusetts Institute of Technologyssä, MIT:ssä.
Papanek kokeili kaupallista muotoilua, mutta pyrki sen jälkeen rakentamaan uraansa opettamalla ja tutkimalla muotoilua. Hän osallistui antropologisiin projekteihin asumalla navajojen, inuittien ja muiden alkuperäiskansojen yhteisöissä.
Hän oli kehittänyt 1960-luvun alkuun mennessä monet kirjassaan Turhaa vai tarpeellista ilmaistut periaatteet. Papanek moitti kaupallista designia ”vaikutusvaltaisen työvälineen vääristämisestä” ja vaati muotoilijoita täyttämään aitoja tarpeita, pikemminkin kuin ”keinotekoisia haluja”.
Hänen kirjansa Design for the Real World on käännetty yli 20 kielelle ja siitä tuli eräs luetuimmista muotoilua koskevista kirjoista maailmassa.
Papanekin muotoilutuotteita ovat muun muassa 9 US¢:n radio Indonesiaan, käytetyistä kumirenkaista tehty kastelupumppu Afrikkaan ja kankaalle painettu lastenkirja amerikkalaisille lapsille. Papanekille myönnettiin postuumisti vuonna 1999 Yhdysvaltain muotoiluyhdistyksen IDSA:n "Personal Recognition Award" 35 vuotta jatkuneesta työstä muotoilijan ammatissa.
Papanek Suomessa

Papanek vieraili Suomessa useita kertoja 1960-luvun lopulla, muun muassa Jyväskylän kulttuuripäivillä. Häntä pidettiin profeettana, joka toi mukaan vähemmistöt ja köyhän kolmannen maailman mukaan muotoilusta käytävään keskusteluun.
Papanek ja Buckminster Fuller luennoivat yhdessä pohjoismaisessa muotoiluopiskelijoiden seminaarissa Otaniemessä vuonna 1967. Puhujien valinta oli ajankohtainen, sillä lisääntyneen poliittisen tietoisuuden takia vilkas keskustelu päättyi kysymyksiin muotoilijan yhteiskunnallisesta ja moraalisesta vastuusta. Asetettiin muun muassa kyseenalaiseksi se, että länsimaiset kuluttajat hukutettiin merkityksettömiin vekottimiin, samaan aikaan kun kolmannessa maailmassa oli pula välttämättömistä arkiesineistä.
Papanekin nähtiin tuovan vastauksia jälkeenjääneeseen suomalaiseen muotoiluteoriaan. Myös Papanekin ongelmien ratkaisuun esineiden ja suunnittelun kautta kiinnitettiin huomiota. Hänet nähtiin myös antidesignerina, jonka lähtökohtana olivat ei-esteettiset lähtökohdat, joka ei luonut pelkästään uusia esteettisiä muotoja. Papanekin ansiona pidettiin myös muun muassa "luonnon järjestelmien hyväksikäyttö", eli kierrätyksen käyttöönotto, sekä kansainvälinen muotoiluyhteistyö, muun muassa Unescon kautta suunnitellut radio, televisio ja kulkuväline köyhiin maihin. Papanekia pidettiin myös esineettömän suunnittelun ja ”saastekeskustelun” eli luonnonvaroja tuhlaamattoman suunnittelun esiintuojana.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Papanek, Victor (1970). Turhaa vai tarpeellista?, Helsinki, Otava. (Kirjayhtymä 1973).
Kirjallisuutta > Englanniksi

Papanek, Victor (1971). Design for the Real World: Human Ecology and Social Change, New York, Pantheon Books . ISBN 0-394-47036-2.
Papanek, Victor & Hennessey, Jim (1973). Nomadic furniture: how to build and where to buy lightweight furniture that folds, collapses, stacks, knocks-down, inflates or can be thrown away and re-cycled, New York, Pantheon Books . ISBN 0-394-70228-X.
Papanek, Victor & Hennessey, Jim (1974). Nomadic Furniture 2, New York, Pantheon Books. ISBN 0-394-70638-2.
Papanek, Victor & Hennessey, Jim (1977). How things don't work, New York, Pantheon Books. ISBN 0-394-49251-X.
Papanek, Victor (1983). Design for Human Scale, New York, Van Nostrand Reinhold. ISBN 0-442-27616-8.
Papanek, Victor (1995). The Green Imperative: Natural Design for the Real World, New York, Thames and Hudson. ISBN 0-500-27846-6.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Kakkiainen

Katkiainen, katka, katikas ja kakkiainen olivat nimityksiä monille pienille eliöille ja uskomusolennoille, joista osa suomalaisen kansanperinteen mukaan katkoi hapsia, karvoja tai siimoja. Muitakin nimityksiä oli.
Vesieliö

Katka oli vedessä elävä olio, jonka uskottiin tai väitettiin purevan poikki kalastajien verkkojen siimoja. Katkaksi kutsuttiin monenlaisia eliöitä, kuten siiroja, matoja ja äyriäisiä. Katka -nimitys on nykyisin varattu katkaravulle ja äyriäislahkolle.
Kuoriainen, hiuksenleikkaaja

Tukkaan tai ihoon takertunutta kuoriaista on voitu kutsua muun muassa nimityksillä kakkiainen, katkiainen, hapsenkatkiainen, hapsenkakkiainen, katikas ja karva-katikas. Nimitykset perustuvat siihen, että niiden uskottiin tai ainakin lapsille kerrottiin katkovan hiuksia tai karvoja. Nimitykset "hapsenkakkiainen" ja "hapsenkatkiainen" ovat tarkoittaneet ja edelleen kansanomaisesti tarkoittavat myös isosarvisia kuoriaisia, lähinnä sarvijääriä kuten sarvijaakkoa.
Kummitus, harhakuva

Kakkiainen ja kakkia viittaavat myös joihinkin pieniin, epämääräisiin kummituksiin tai harhanäkyihin. Näiden yhteys katkoja-olentoihin on epävarma, mutta nimen lisäksi yhtäläistä on ainakin pieni koko ja että olennot eivät olleet suoranaisesti vaarallisia, vaan lähinnä häiritseviä tai haitallisia "pikkuötököitä". Joskus näiden kakkiaisten kerrottiin lentävän. Eräs kakkiaisen toisintonimitys on Hiiden lintu. Kirkonkakkiainen oli kuitenkin kirkonhaltija, ja vaikka se hallitsi pyhää paikkaa, se saattoi olla hyvinkin häijy.
Erään tiedon mukaan uskottiin, että kun hautausmaalta nousee tulta, on siellä kakkiaisia. Tässä merkityksessä kakkiainen muistutti virvatulia. (SKVR:IX4 1303) Jos vieraan kanssa tuli riitaa, oli syytä taikoa ja loitsuta, jotta taloon ei jäisi kakkiaisia. (SKVR:IX4 38)
Unikakkiainen on unessa näyttäytyvä hyödyllinen olento, joka näyttää aarteen sijaintipaikan.
Paleoklimatologia

Lämpötilan vaihtelu maapallon historian eri vaiheissa
Paleoklimatologia on tiede, joka tutkii ilmaston yleistä luonnetta maapallolla ja sen eri
alueilla ajalta ennen nykyisenlaisia meteorologisia mittaushavaintoja. Se selvittää muinaisen ilmaston vaihteluita analysoimalla fossiilikerrostumia ja jäätikköön kerrostunutta jäätä. Kerrostumia tutkimalla selviävät muun muassa jääkausiajat. Muinaisia lämpötiloja päätellään muun muassa hapen eri lajien määristä, hyönteislajistoista ja kasvilajistoista.
Pöly jäässä

Jääkausien aikana on ilmassa runsaasti pölyä jäätikön lössiaroilta, jotka ovat jääkausiaikoina laajoja. Pölyn määrän vaihtelu kertoo myös lämpötilan muutoksista.
Isotooppien ja alkuaineiden jakautuma kivissä

Strontiumin eri painoisten alalajien 87Sr/86Sr pitoisuudet kertovat meren suolaisuudesta. Aragoniitissa CaCO3 strontium korvaa kalsiumia riippuen lämpötilasta. Täten, jos meriveden lämpötila on korkea, on paljon strontiumkarbonaattia (SrCO3) kalsiumkarbonaatin (CaCO3) seassa. Muita mahdollisia korkealämpötilassa kalsiumin korvaajia ovat kadmium, barium ja mangaani.
Muinainen siitepöly

Siitepölyjen suhteelliset osuudet kertovat paljon alueen lämpötiloista. Siitepölyä voi kulkeutua kauaskin. Jääkaudesta voi kertoa esimerkiksi marunan (Artemisia) ja ruohojen Poacaeae siitepölyjen määrän kasvu, ja puiden, esimerkiksi männyn Pinus siitepölyn määrän väheneminen Keski-Euroopassa.
Kerrostumissa olevien pienten fossiilien lajijakauma

Fossiilisten piilevien sekä hyönteisten lajistojakauma kertoo lämpötilan muutoksista. Lämpötilasta kertovat myös lajien pohjoisrajat pohjoisella pallonpuoliskolla.
Eläin- ja kasvilöydöt

Eläin- ja kasvilöydöt kertovat alueen muinaisesta lämpötilasta ja muistakin olosuhteista, esimerkiksi aroeläinten löydöt ja kovakuoriaislöydöt. Tietyt simpukkalajit viihtyvät kylmässä ja toiset lämpimässä.
Muinaiset merenrannat

Koralliriuttojen alueella tapahtuu joskus maan kohoamista. Maan kohoamisnopeus voidaan todeta nykyisin. Eräällä riutalla kohoamisnopeus on ollut vakio kauan aikaa. Kohoaminen ja merenpinnan vaihtelut jättävät merenrantoja eri korkeuksille. Merenpinnan ikä voidaan mitata esimerkiksi hiili-14 menetelmällä.
Muinaiset merenrannat > Merenpohjan kerrostumat

Merenpohjan kerrostumista on tehty monenlaiska muinaista ilmastoa koskevia mittauksia. Plioseenin ja pleistoseenin ajalta ovat tutkijat koettaneet rakentaa Milankovicin jaksoihin perustuvan ajoitusjärjestelmän SPECMAP:in. Tätä rakennettaessa on käytetty monia kairausnäytteitä mistä on mitattu lämpötilan kanssa vaihteleva raskaan hapen määrä. Raskaan hapen käyrä on sovitettu laskettuihin milankovicin jaksoihin eli Maan akselin ja radan vaihteluihin, jotka vaikuttavat lämpötilaan. SPECMAP:ia laadittaessa esiintyi kuitenkin "ylisovittamista" (engl. overtuning) eli käytetyt menetelmät toivat merenpohjan kerrostumista mitattuihin käyriin joitain piirteitä joita niissä ei alun perin ollut.
Tietokonesimulaatiot

Jääkauden aikaisia ilmastonmuutoksia ja jäätikön koon vaihtelua on simuloitu jonkin verran tietokoneilla, mutta ilmastomallit eivät liene vielä kovinkaan tarkkoja. Tunnettu malli on esimerkiksi CLIMBER-2. Uusia supertietokoneita ja malleja kehitetään jatkuvasti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A Brief Introduction to History of Climate, an excellent overview by Prof. Richard A Muller of UC Berkeley.
NOAA Paleoclimatology
AGU Paleoclimatology and climate system dynamics (Arkistoitu – Internet Archive)
Paleoclimatology in the 21st Century
Environmental Literacy Council (Arkistoitu – Internet Archive)
Climate change and Palaeoclimatology (Arkistoitu – Internet Archive) News Archive
The Uplift-Weathering Hypothesis
NASA's GISS paleoclimate site (Arkistoitu – Internet Archive)
CalPal – Cologne Radiocarbon Calibration & Paleoclimate Research Package (Arkistoitu – Internet Archive)
Martin Claussen, Potsdam, Palaeoklimatologie (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Kirjallisuutta

Matti Eronen: Jääkausien jäljillä
Juha-Pekka Lunkka: Maapallon ilmastohistoria
Jorma Keskitalo: Maapallon muuttuva ilmasto
Brian Fagan: Pitkä Kesä
Maapallon lämpötilan vaihtelu kambrikauden alusta nykyaikaan. X-asteikon luvun "1000" vasemmalla puolella luvut miljoonina vuosina, oikealla puolella tuhansina vuosina.
Divis Laboratories

| Divis Laboratories |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtö (pörssiyhtiö)
Osake:  BSE: 532488, NSE: DIVISLAB
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  N. V. Ramana 
Puheenjohtaja:  Dr. Murali K. Divi
Avainhenkilöt:  Kiran S. Divi (COO), L. Kishore Babu (CFO)
Kotipaikka:  : Divi Towers, 1-72/23(P)/DIVIS/303, Cyber Hills, Gachibowli,  Hyderabad 500032, Intia
Toimiala:  lääketeollisuus
Kotisivu:  www.divislabs.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Divis Laboratories Ltd. (tai Divi's Laboratories Ltd.) on intialainen lääketeollisuusyhtiö. Se tuottaa aktiivisia farmaseuttisia ainesosia (API) ja välivaiheen yhdisteitä geneeristen lääkkeiden valmistamiseksi. Vuonna 1990 tohtori Murali K. Divin johdolla perustettu yritys keskittyi alkuvaiheessaan tutkimukseen ja tuotekehitykseen ja oli nimeltään Divis Research Center (DRC); nykyäänkin se tekee tutkimusta ja tuotekehitystä (lääkesyntetisointia) myös asiakastahojen toimeksiannosta.
Yrityksen päätoimipiste sijaitsee Hyderabadissa, ja sillä on operatiivista toimintaa Euroopassa, Aasiassa, Yhdysvalloissa ja muualla kansainvälisesti. Sen tuotannosta 87 prosenttia meni vientiin. Maaliskuussa 2015 yhtiöllä oli neljä tuotantolaitosta ja neljä tutkimuskeskusta Intiassa sekä tytäryhtiöt Sveitsissä ja Yhdysvalloissa. Yrityksen palveluksessa oli noin 10 000 ihmistä.
Alkuvuodesta 2018 alussa Divis Laboratories oli yksi Intian kymmenestä suurimmasta lääketehtaista ja kuului markkina-arvoltaan Bombayn pörssin 100 suurimman yhtiön joukkoon. Yrityksen osake on noteerattu Intian molemmissa pääpörsseissä (BSE ja NSE) ja on osa Nifty 50 -pörssi-indeksiä.
Aiheesta muualla

Forbes Most Innovative Growth Companies: Divi's Laboratories (2014) (englanniksi) (forbes.com)
Divis Laboratories (englanniksi) (indiatimes.com)
Indian Pharmaceutical Industry (englanniksi) (ibef.org)
Sector Survey: Pharmaceuticals (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (makeinindia.com)
| n k  NIFTY 50 |
| --- | --- |
 Adani Enterprises  Adani Ports  Apollo Hospitals  Asian Paints  Axis Bank  Bajaj Auto  Bajaj Finance  Bajaj Finserv  BPCL  Bharti Airtel  Britannia  Cipla  Coal India  Divi's  Dr. Reddy's  Eicher Motors  Grasim  HCLTech  HDFC Bank  HDFC Life  Hero MotoCorp  Hindalco  HUL  ICICI Bank  IndusInd Bank  Infosys  ITC  JSW Steel Ltd  Kotak Mahindra Bank  L&T  LTIMindtree  M&M  Maruti Suzuki  Nestlé  NTPC  ONGC  Power Grid  Reliance  SBI  SBI Life  Sun Pharma  TCS  Tata Consumer  Tata Motors  Tata Steel  Tech Mahindra  Titan  UltraTech Cement  UPL  Wipro 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  ISNI