stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jousiammunta
Historia

Jousi on perinteinen ase, jota on käytetty eri puolilla maailmaa jo kivikaudella ja jota käytetään edelleen joissain yhteisöissä. Jousia on käytetty metsästyksessä, sodankäynnissä ja urheiluvälineenä.
Jouset kädessään suurriistaa takaa ajavia metsästäjiä kuvataan muun muassa luola- ja kalliomaalauksissa, jotka on ajoitettu 20 000–50 000 vuoden taakse. Jousen ja nuolen käytön on arvioitu ulottuvan paljon sitäkin varhaisemmalle ajalle ihmiskunnan historiassa. Jousella ovat ampuneet lähes kaikki alkuperäiskansat. Merkittävistä alueista vain Australiassa jousta ei käytetty, vaan sen tilalla käytettiin bumerangeja ja vipukeihäitä.
Vanhat jouset olivat joko yhdestä puusta tehtyjä pitkäjousia tai useasta osasta koottuja yhdistelmäjousia eli vahvistettuja jousia. Muinaisten egyptiläisten tiedetään käyttäneen pitkäjousta sota-aseenaan jo 3500 eaa. Yksipuista pitkäjousta käyttivät Englannin armeijat vielä keskiajalla. Japanilaisilla oli bambusta koostettuja pitkäjousia, joita käytettiin aina 1900-luvulle saakka. Suomalaisten ja lappalaisten jouset oli koottu koivusta ja männystä, ja suomalaisia sotilaita pidettiin 1500-luvulla erittäin taitavina käsijousella ampujina. Arktisten alueiden kansat vahvistivat jousiaan joskus valaan luilla ja jänteillä.
Lyhyitä vastakaarijousia alettiin käyttää ratsastajien aseena noin 2000 eaa. Keskiajalla mongolikansat käyttivät lyhyitä vastakaarijousiaan hyvin tehokkaasti valloittaessaan suuria alueita. Vastakaarijousi lienee kiinalaista keksintöä. Kiinalaiset keksivät luultavasti myös varsijousen, jota he käyttivät sota-aseena jo noin 1500 eaa. Keski-Euroopassa varsijousi oli tärkeä ase lyhyen ajan ennen tuliaseiden käyttöönottoa. Pohjolassa varsijousi on ollut merkittävä metsästysase; sota-aseena jousta käytettiin Suomessa viimeisiä kertoja Porrassalmen taistelussa 1789.
Nuolenkärjet valmistettiin aluksi karkaisemalla puuta polttamalla. Myöhemmin nuolenkärkiä on tehty kivestä, luusta ja metallista, mutta Amazonin intiaanit käyttävät edelleen puukärkisiä nuolia kalastamisessa.
Välineet > Jousi

Jousi koostuu yksinkertaisimmillaan joustavasta kaaresta ja jänteestä. Jousta jännittäessään ampuja varastoi jänteen avulla käsivarsiensa ja selkälihastensa energiaa jousena toimiviin rakenteisiin. Ne puolestaan siirtävät jänteen avulla liike-energian nuoleen, joka voi laukaistaessa lähteä jopa yli 90 metrin sekuntinopeudella.
Jouset jaetaan nykyisin rakenteen mukaan pitkäjousiin, vastakaarijousiin, taljajousiin ja jalkajousiin eli varsijousiin. Jokaiseen perustyyppiin kuuluu useita erilaisia malleja ja muunnoksia. Primitiivijouset ovat yksinkertaisia luonnonmateriaaleista valmistettuja perinteisen mallisia välineitä, jotka edustavat tunnettuja historiallisia kulttuureita. Taljajousi on uudenaikainen jousityyppi, jossa on apupyöriä, epäkeskoja ja apujänteitä, joilla jänteelle varastoidaan lisää heittovoimaa.
Jousen rungossa voi olla tähtäin. Se kohdistetaan tauluun, ja silmä tarkennetaan siihen ennen laukaisua. Vaistoammunnassa käytetään jousta, jossa ei ole tähtäintä.
Välineet > Nuoli

Nuolen osia ovat nuoliputki, insertit, sulat ja kärki. Nuolten rungot valmistetaan nykyisin hiilikuidusta, alumiinista, puusta, lasikuidusta tai ruostumattomasta teräksestä. Valmiina ostettavat nuolet valitaan ampujan pituuden ja jousen jäykkyyden mukaan. Nuolen voi ostaa myös osina ja koota itse. Nuolen oleellisia ominaisuuksia ampujan kannalta ovat jäykkyys ja pituus. Kilpailuissa pyritään hyvään osumistarkkuuteen käyttämällä jäykkiä, ohutseinäisiä ja kevyitä nuolia, joilla on kevyt kärki. Maastoammunnassa ja metsästysammunnassa käytetään vahvempia nuolia.
Välineet > Muita varusteita

Laukaisulaitetta voidaan käyttää, jos jousen laukaisu sormilla olisi ilman sitä liian vaikeaa suuren jännekulman vuoksi, kuten taljajousessa usein on. Laukaisulaitetta pidetään laukaisukädessä, jänne asetetaan siihen ja vapautetaan laukaisussa.
Jousiampujan muita lisävarusteita ovat esimerkiksi stabilaattorit, vakaimet ja tuet, valolähteet ja laserit, kuvauslaitteet, nopeusmittari ja etäisyysmittari, jouseen kiinnitettävät siimakela ja äänenvaimennin, sormiläppä ja sormisuojus, rannesuoja ja rannelenkki, jousivaaka, nuolen irrottimet, jousen rakennus- ja virityssarjat sekä jousilaukku, nuoliteline ja nuolikotelo.
Ampuminen

Jos jousta on säilytetty virittämättömänä, se viritetään ennen käyttöä. Virityksessä jänne kiinnitetään kireäksi jousen kärkiin. Jänteen virittämiseen on useita erilaisia menetelmiä, ja siinä voi käyttää apuna esimerkiksi apujännettä, seinään kiinnitettyjä tappeja, virityslaatikkoa tai virityspenkkiä.
Jouseen asetetaan halutut säädöt ennen ampumista. Asetuksiin kuuluvat esimerkiksi jännevälin tai vetopituuden säätö, jousen tillerin säätö ja nuolihyllyn asetukset.
Jousen vetopituus on se mitta, jonka verran ampuja vetää nuolta vireeseen. Vetopituus riippuu ampujan koosta: tavallinen vetopituus miesampujalle on 27–30 tuumaa, naisille ja junioreille usein vähemmän. Taljajousta vedetään yleensä 1–2 tuumaa enemmän kuin perinteistä vastakaari- tai pitkäjousta, sillä vetojäykkyys kasvaa voimakkaasti vedon loppuvaiheessa. Taljajousen vetopituutta voi yleensä säätää.
Jousella voi ampua oikealla tai vasemmalla kädellä, ja jousia valmistetaan sekä oikea- että vasenkätisinä malleina. Oikeakätiset henkilöt ampuvat yleensä pitäen jousta vasemmassa kädessään ja vetäen nuolta oikealla kädellään. Jos vasen silmä on kuitenkin hallitseva, oikeakätiselle voi joskus olla luontevampaa ampua vasenkätisenä. Oikeakätisen jousessa ikkunaleikkaus, jonka kautta nuoli ammutaan, on vasemmalla puolella.
Nuolia ammutaan maaliin, joka voi olla esimerkiksi sisäkkäisistä renkaista maalattu maalitaulu tai luonnolliselta näyttävä eläimen kuva. Maalin takana on tausta, johon nuolet pysähtyvät, sekä turvallinen tila.
Ampuja seisoo vartalo ja jalkaterät valintansa mukaan suunnattuina joko ampumalinjan mukaisesti tai hiukan siitä vinoon eteen tai taaksepäin. Jokaisessa asennossa on omat etunsa ja haittansa. Ampuja pitää jousta toisessa kädessään ja asettaa toisella kädellään nuolen jänteelle ja nuolihyllylle. Hän suoristaa jousta pitävän kätensä, vetää jänteen leukansa, poskensa tai niskansa tasolle, tähtää ja laukaisee eli päästää nuolen irti. Testiammunnan perusteella voidaan hienosäädöillä ja mikrosäädöillä korjata tähtäyksen mahdollinen korkeusvirhe tai sivuttaisvirhe, tai nuolen epämääräinen lento.
Kilpailutyypit

Tauluammunta on jousiammunnan pääkilpailumuoto. Siinä käytetään tähtäinjousta, taljajousta, vaistojousta tai pitkäjousta. Olympialaisissa ammutaan vain tähtäinjousella.
Ammuntamatka tähtäinjousella ammuttaessa on 70 metriä. Taulu on halkaisijaltaan 122 senttimetriä ja kympin halkaisija on 12 senttimetriä. Taljajousella, vaistojousella ja pitkäjousella ammutaan 50 metrin matkalta.
Tauluammunnassa on henkilökohtainen kilpailu, parikilpailu ja joukkuekilpailu. Tauluammunnan alkukilpailussa ammutaan 72 nuolta. Parhaat pääsevät kahden kilpailijan välisille pudotuskierroksille, jotka huipentuvat mitaliotteluihin. Otteluissa ammutaan 15 nuolta, tähtäinjousella 9–15 nuolta, kolmen nuolen sarjoissa. Eri jousityypeille on oma pistelaskunsa.
Maastoammunnassa käytetään tähtäinjousta, taljajousta tai vaistojousta. Ammuntamatkat ovat viidestä metristä 60 metriin ja taulut halkaisijaltaan 20 senttimetristä 80 senttimetriin. Alkukilpailussa ammutaan 144 nuolta kahden päivän aikana 24 ammuntapaikalla, jotka sijaitsevat maastossa. Pudotuskierroksille pääsee 16 parasta kilpailijaa tai 8 parasta joukkuetta.
Harrastuksena

Suomessa jousiammuntaa voi harrastaa lähes 70 seurassa (vuonna 2008). Jousiammunnan opettelu vie paljon aikaa ja vaatii pitkäjänteisyyttä. Jousiammunta tarjoaa vastapainoa kiireiselle elämänrytmille, sillä siinä on pystyttävä keskittymään tilanteeseen ja kontrolloitava hermoja.
Jousiammuntaharrastusta suositellaan aloitettavaksi aikaisintaan kymmenvuotiaana, sillä vasta tuolloin katsotaan ampujalla olevan riittävästi keskittymiskykyä sekä voimaa jousen jännittämiseen. Ensimmäinen kilpailusarja on tarkoitettu 10–12-vuotiaille. Vanhimmat jousiammunnan harrastajat ovat Suomessa yli 70-vuotiaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jousiammunta Wikimedia Commonsissa
Suomen Jousiampujain Liitto
FITA (International Archery Federation) (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen maastojousiampujainliitto (Finnish Field Archery Association)
Kuvaus jousipyssyillä käydystä taistelusta luolamaalauksessa Espanjassa
Mongolisotureita vastakaarijousineen 1300-luvulta
Nykyaikainen taljajousi ja nuoli
Laukaisulaite
Osumia maalitaulussa
Lok 2000

| Lok 2000 |
| --- | --- |

Perustiedot
Tyyppi:  sähköveturi
Liikennöitsijä:   SBB-CFF-FFS BLS  VR  NSB  Kowloon-Canton Railway
Valmistaja:  SLM ABB
Lukumäärä:  207
Valmistusvuodet:  1991–2003
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  230 km/h  (Re460, Re465) 210 km/h(Sr2) 200 km/h(El-18) 160 km/h(KCR)
Paino:  82 – 84 t
Pituus:  18 500 mm
Pyörästö:  Bo′Bo
Moottorin teho:  6 100 (Re460, Sr2) 7 000 (Re465) 5 400 (El-18) 5 500 (KCR)
 Suomeen toimitettu Lok 2000 -veturi, Sr2.
Lok 2000 on Sveitsissä 1980-luvulla kehitetty ja vuosina 1991–2003 valmistettu sähköveturityyppi. Se oli 1990-luvun alussa yksi maailman moderneimpia sähkövetureita. Lok 2000 -vetureita on toimitettu Sveitsiin, Suomeen, Norjaan ja Hongkongiin.
Lok 2000 -sarjaa toimitettiin aluksi Sveitsiin SBB:lle 119 kappaletta vuodesta 1991 alkaen. Veturit saivat sarjatunnuksen Re460. SBB käyttää vetureita pääasiassa matkustajajunissa. Re465 on SBB:lle toimitettujen Re460-vetureiden pohjalta kehitetty, hieman tehokkaampi ja modernimpi veturi. Niitä toimitettiin 18 kappaletta sveitsiläiselle BLS AG:lle, joka käyttää niitä sekä matkustaja- että tavarajunissa.
Suomeen VR:lle Lok 2000 -vetureita toimitettiin 46 kappaletta vuosina 1995–2003, ja ne saivat sarjatunnuksen Sr2. Suomeen toimitetut veturit eroavat jonkin verran alkuperäisestä Lok 2000 -veturista. Niiden raideleveys on suurempi, ja ohjaamossa ajopöytä on alkuperäisestä poiketen oikealla puolella. Norjaan vetureita toimitettiin NSB:lle 22 kappaletta ja ne saivat sarjatunnuksen El-18. Näiden vetureiden teho on hieman pienempi kuin muiden Lok 2000 -vetureiden, ja lisäksi ne on varustettu Norjan olosuhteiden vaatimilla lisävarusteilla kuten lumiauroilla. Kowloon-Canton Railwaylle (KCR) Hongkongiin toimitettiin kaksi Lok 2000 -veturia vuonna 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lok 2000 Wikimedia Commonsissa
Hämäläinen, Raimo: Vetojuhta Sveitsistä. Tekniikan Maailma, 1996, nro 12, s. 70–73.  Näköislehti (maksullinen).
Long Island Iced Tea

Long Island Iced Tea
Long Island Iced Tea on cocktail, jonka päävalmistusaineet ovat vodka, rommi, tequila, triple sec ja gini. Long Island Iced Tean keksi baarimikko Robert Butt. Nimensä juoma on saanut New Yorkin osavaltion suuren saaren Long Islandin mukaan.
Cocktailissa on keskivertoa korkeampi alkoholipitoisuus (noin 28 %), koska siinä on vain vähän laimennetta.
Nimestään huolimatta Long Island Iced Tea ei sisällä yhtään teetä. Juomassa käytetty Coca-Cola saa sen näyttämään teeltä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lombardiannokkasärki

| Lombardiannokkasärki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Alaheimo::  Särjet Leuciscinae
Suku::  Protochondrostoma  Robalo, V. C. Almada, Levy & Doadrio, 2007
Laji::  genei
Kaksiosainen nimi
 Protochondrostoma genei  (Bonaparte, 1839) 
Katso myös
   Lombardiannokkasärki Wikispeciesissä   Lombardiannokkasärki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoVirheellinen IUCN-arvo: 
Lombardiannokkasärki (Protochondrostoma genei), myös huulisärki, on särkien heimoon (Leuciscidae) kuuluva sisävesikala. Se luettiin aiemmin nokkasärkisukuun Chondrostoma, mutta on sittemmin siirretty omaan erilliseen Protochondrostoma-sukuunsa .
Lombardiannokkasärki on tavallisesti 15 senttimetrin mittainen, enimmillään 30-senttinen. Kylkiviivan yläpuolella on tumma juova ja kalan suu on puolikaaren muotoinen. Lombardiannokkasärki muistuttaa nokkasärkeä (Chondrostoma nasus), mutta on kooltaan pienempi ja sillä on kylkiviivalla vähemmän suomuja, vain 52–56 kappaletta.
Lombardiannokkasärki elää luonnostaan Italiassa ja Sloveniassa Adrianmeren vesistöalueella, mutta sitä on levitetty Italiassa muihinkin vesiin, ja Italian keskiosissa se on nykyisin suuri uhka alueen alkuperäisille toscananturvalle (Squalius lucumonis) ja italiansärjelle (Sarmarutilus rubilio). Laji elää jokien keskijuoksuilla nk. barbivyöhykkeessä.
Lombardiannokkasärki kutee maalis-toukokuussa.
Juho Juntunen

| Juho Juntunen |
| --- | --- |
 Juho Juntunen Tukholmassa 1978 Kuva: Harri Ahola
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Muut tiedot
Lempinimet:  J. K. Juntunen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Juho Juntunen (s. 9. heinäkuuta 1953 Oulu) on suomalainen sarjakuvataiteilija ja rocktoimittaja. Hän on kirjoittanut artikkeleita muun muassa Ilta-Sanomiin, Soundiin ja Suosikkiin, joista jälkimmäisessä hän toimi pitkään uutuuslevyjen arvostelijana. Kriitikkona Juntunen aloitti Satakunnan Kansassa vuonna 1975 ja arvosteli ensimmäisenä levynään Hurriganesin Roadrunner-albumin. Soundissa hän oli mukana alusta asti, kunnes irtisanottiin maaliskuussa 2014.
Juntunen on myös sarjakuva- ja pilapiirtäjä. Hän piirsi Juice Leskisen Per Vers, Runoilija -albumin (Love Records, 1974) liitteenä olleen sarjakuvan, joka on julkaistu uudelleen kokoelmateoksessa Natsisurffaajien täytyy kuolla (Soundi, 1994). Juntunen on myös toiminut underground-sarjakuvalehti Huulen päätoimittajana. 1970-luvulla hänen Soundiin piirtämänsä Poikamme musisoivat -sarjakuva oli suosittu. Nykyään Juntunen piirtää Soundiin vain pilakuvia, joista on ilmestynyt kokoelmat Kourallinen donitseja: yli 253 käskyä (Like, 2001) ja Munkit, nunnat ja donitsit (WSOY, 2003). Hän on myös kirjoittanut useita kirjoja, muun muassa Tuuliajolla – suuri rock and roll -risteily -kirjan ja HIMin kirjan Synnin viemää.
Juho Juntunen kirjoitti Soundi-lehden numeroon 11/1982 levyarvosteluartikkelin Rytmipojat ystävineen: Yö jolloin Helsinki vapisi. Levyä ei kuitenkaan ole olemassakaan.
Kirjoitustöiden lisäksi Juntunen on tehnyt lukuisia levynkansia ja muita kuvitustöitä. Hänellä on Tampereella 1990-luvun alkupuolelta perustettu tatuointistudio Tattoo You Studio. Hän on myös kirjoittanut tatuointikulttuuria käsittelevän kirjan Tatuoitu (WSOY, 2004). Juntunen on soittanut myös bassoa Beat the Meat -yhtyeessä. Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinto hänelle myönnettiin vuonna 2008.
Juho Juntusen nimiin on kirjattu myös rokkikeikoilla huudetun Soittakaa Paranoid! -lauseen popularisointi Suomessa.
Teoksia > Sarjakuvat

Natsisurffaajien täytyy kuolla.  Soundi, 1994.  ISBN 951-97042-0-5
Kourallinen donitseja.  Like, 2001.  ISBN 951-578-737-8
Munkit, nunnat ja donitsit.  Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-28371-1
Paholaisen morsian.  Like, 2007.  ISBN 978-952-471-995-7
Manala.  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0580-8
Teoksia > Muut teokset

Tuuliajolla – suuri rock and roll -risteily, Fanzine, 1981.
Synnin viemää, WSOY, 2002.
Tatuoitu.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29522-1
Aiheesta muualla

Kotisivut.
Juho Juntunen pitää pedon musiikista. Ylen Elävä arkisto.
Kataisto, Vesa: Munkit, nunnat ja Kung Fu –poliisit. Kvaak.fi.  29.10.2003. Arkistoitu 29.4.2013.
Olli Koikkalainen: Kiero heppu Oulusta. Aviisi 17/2007.
Timo Ronkainen: Puupäähattu Juho Juntuselle. Kvaak.fi 24.4.2008.
Puupää-palkinnon perustelut.
Juntusen sarjakuva Soundi-lehdessä (Arkistoitu – Internet Archive).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz
Lommaha

| Lommaha Ломаха, Lomaha |
| --- | --- |
 Lommahan kylää.
 Kaprion eteläpuoliset kylät vuoden 1860 kartalla.
 Lommaha
 Koordinaatit: 59°40′5″N, 29°1′47″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Kaprio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  148
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lommaha (myös Lomoha, ven. Ломаха́, Lomaha) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Kaprion kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Lamoškajoen varrella kuusi kilometriä Kapriosta etelään. Kylässä on 148 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Lommahan kylä mainitaan Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Se esiintyy myös ruotsalaisten 1600-luvun alussa laatimassa maakirjassa.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Lommahassa asui venäläisiä ja 60 savakkoa. Myöhemmin se mainitaan suomalais-venäläisenä sekakylänä. Suomalaiset kuuluivat Kaprion luterilaiseen ja venäläiset ortodoksiseen seurakuntaan.
Lommahan talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. Vuonna 1862 mainitaan Suuri ja Pieni Lommaha, joissa oli yhteensä 25 taloa ja 116 asukasta. Kylässä oli myös Pietarin löytölastenhuoneen talo. Myöhemmin se kuului Pietarhovin kihlakunnan Kaprion volostiin.
Neuvostoaikana Lommaha oli aluksi kyläneuvoston keskus. Vuonna 1954 se liitettiin Kaprion kyläneuvostoon.
Lommaha koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan lähes 200 henkeä. Kylässä toimii yksi maatalousyrittäjä. Palveluihin kuuluu lääkintäasema. Lommahaan kuuluu myös entinen Kommolan kylä, joka Kaprion kunnan vuoden 2015 yleiskaavan mukaan aiotaan perustaa uudestaan.
Jurjevin linnoitus

Jurjevin linnoitus oli Kiovan suuriruhtinas Jaroslav Viisaan vuonna 1030 rakentama linnoitus nykyisessä Tartossa. Linnoitus on nykyisin jo hävinnyt, mutta paikalta on kaivauksissa löydetty siihen liittyvää esineistöä. Linnan rakentaminen liittyi lyhyeen Kaakkois-Viron venäläisen vallan kauteen, joka päättyi vuonna 1061.
Nimi Jurjev juontuu ruhtinaan alkuperäisestä nimestä Juri, jonka nimen hän oli saanut kasteessa.
Historia

Paikalla oli jo ennen Jurjevin linnoitusta sen rakennuspaikan läheisyydessä muinaislinna ja asutusta. Alue sijaitsi Emajoen ylittämiseen sopivassa kohdassa, ja sieltä kulkeva tie yhdisti Pohjois-Viron Kaakkois-Viroon ja edelleen Pihkovaan ja latgallien alueisiin. Sijaintinsa vuoksi paikka oli maantieteellisesti tärkeä. Nestorin kronikan mukaan Vladimir Pyhän poika Jaroslav Viisas lähti sotaretkelle Viroon, voitti tsuudit ja perusti Jurjevin linnoituksen Toomemäelle. Linnan juurelle syntyi asutusta, jossa asui sotilaita, kauppiaita ja käsityöläisiä. Asuttu alue linnavuoren ja Emajoen välissä oli noin 800 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lisäksi Toomemäen linnan länsipuoliset osat oli asutettu, ja joitakin taloja oli myös linnan eteläpuolella. Jurjevin linnoituksen loppu tuli keväällä 1061, kun sossoleiksi kutsutut sotajoukot valloittivat linnoituksen ympäristön kylät ja lopulta polttivat linnoituksen ja sen lähiympäristön talot. Sossolit olivat luultavasti Harjumaalta tulleita virolaisia, ja he hyökkäsivät myöhemmin Pihkovaankin.
Arkeologia

Tartossa tehdyissä kaivauksissa on löydetty runsaasti luoteisvenäläistä vääntöpyöräkeramiikkaa. Slaavilaisperäisten saviesineiden sirpaleiden lisäksi linnan ja sen lähiympäristön asutuksen alueelta on löydetty monia esineitä, jotka oli selvästi tuotu paikalle Kiovan Venäjältä. Vastaavia esineitä ei ole löydetty muualta Virosta. Näihin esineisiin kuuluvat muun muassa savesta tehdyt lasitetut pääsiäismunat ja vaaleanpunaisesta liuskeesta tehdyt värttinänpyörät ja veistetty risti. Linnan alueelta on löydetty skandinaavismallisia nuolenkärkiä, jollaisia käyttivät tuon ajan venäläisten ruhtinaiden eliittisoturit.
Long Qingquan

Long Qingquan
Long Qingquan (s. 3. joulukuuta 1990 Longshan, Hunan) on kiinalainen painonnostaja, joka on voittanut kahdesti olympiakultaa.
Long voitti olympiakultaa 56 kilogramman painoluokassa Pekingin olympialaisissa 2008 yhteistuloksella 292 kg (132 kg + 160 kg). Samana vuonna hän voitti myös maansa mestaruuden. Toisen olympiakultansa Long voitti Rion olympialaisissa 2016. Tuolloin hänen voittotuloksensa 56-kiloisten painoluokassa oli maailmanennätys 307 kg (137 kg + 170 kg).
Long on 155 senttimetriä pitkä ja painaa 56 kilogrammaa. Hänen valmentajanaan toimii Long Wangchun.
Jussi Jänis

Jussi Jänis on Lewis Trondheimin luoma sarjakuvahahmo. Jussi Jäniksen ihmeelliset seikkailut -sarjan päälinjassa seurataan nimihahmon ja hänen ystäviensä elämää. Pääjatkumon lisäksi sarjaan kuuluu muihin ympäristöihin sijoitettuja albumeja, jotka voivat olla esimerkiksi western-parodioita tai etsiväseikkailuja. Näiden albumien hahmoista vain Jussilla on aina sama nimi. Albumien tunnusmerkillinen piirre on usein absurdin humoristinen vuoropuhelu. Sarjakuva on suunnattu aikuisille.
Albumit

Albumit on suomentanut Heikki Kaukoranta ja tekstannut Jenni Rope. Värityksen on tehnyt Brigitte Findakly. Slalom ilmestyi alun perin pienikokoisena mustavalkoisena albumina 1993. Vuonna 1997 se julkaistiin väritettynä versiona ja numeroituna sarjan osaksi 0. L'Accélérateur atomique (2003) numeroitiin sarjan osaksi 10, mutta julkaistiin ennen albumia La vie comme elle vient (2004).
Aiheesta muualla

Vesa Vitikainen: Jälkiä rinteessä. Kvaak.fi 10.1.2004.
Vesa Vitikainen: Blacktown. Kvaak.fi 24.4.2004.
Vesa Vitikainen: Epäonnen kivi. Kvaak.fi 16.11.2004.
Jukka Laine: Toden perässä. Kvaak.fi 27.9.2006.
Kimmo Rantanen: Toden perässä[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 15.6.2008.
Harri Römpötti: Kevättä rinnassa. Helsingin Sanomat 25.7.2007.
Luettelo HTTP-tilakoodeista

Tämä artikkeli on luettelo HTTP-tilakoodeista. HTTP:n tilakoodit (engl. status code) ovat useimmiten kolminumeroisia lukuja, joita käytetään HTTP-pyynnön tilan seurantaan. Numerokoodeja vastaa myös englanninkielinen selitys.
Suurin osa HTTP:n tilakoodeista on RFC 7231-standardissa (Hypertext Transfer Protocol (HTTP/1.1): Semantics and Content) määriteltyjä.
Tilakoodit

Tilakoodit jakautuvat viiteen eri sarjaan ensimmäisen numeronsa perusteella:
1xx Informal: Pyyntö on vastaanotettu, jatketaan
2xx Successful: Pyyntö on vastaanotettu, ymmärretty ja käsitelty
3xx Redirection: Jatkotoimenpiteitä tarvitaan pyynnön suorittamiseksi
4xx Client Error: Pyyntöä ei suoritettu onnistuneesti asiakkaasta johtuvan virheen vuoksi
5xx Server Error: Pyyntöä ei suoritettu onnistuneesti palvelimesta johtuvan virheen vuoksi
Tilakoodit > 1xx Informal

1xx-sarjan tilakoodit ilmaisevat, että pyyntö on vastaanotettu, mutta sitä ei ole vielä käsitelty. Koska nämä tilakoodit määriteltiin vasta HTTP-standardin versiossa 1.1, niitä ei tule lähettää versiota 1.0 käyttäville asiakkaille.
Tilakoodit > 4xx Client Error

4xx-sarjan tilakoodit ilmaisevat asiakkaan puolella tapahtuneen virheen.
429 Too many request
Kyselyjä liikaa käyttäjän puolelta
Tilakoodit > 5xx Server Error

501 Not Implemented
Verkkosivu ei tue pyyntötyyppiä
Huomiot

↑  tulkittava kuin must not RFC 2119:n mukaisesti
Aiheesta muualla

https://www.hakatemia.fi/courses/perusteet/http-tilakoodit
Juovaseisojatetra

| Juovaseisojatetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Seisojatetrat Anostomidae
Suku::  Anostomus
Laji::  anostomus
Kaksiosainen nimi
 Anostomus anostomus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Juovaseisojatetra Wikispeciesissä   Juovaseisojatetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovaseisojatetra (Anostomus anostomus) on eteläamerikkalainen seisojatetroihin kuuluva kalalaji. Sitä pidetään myös akvaariokalana.