stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anne Leinonen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anne Leinonen Wikimedia Commonsissa
Toimittajan spekulatiivinen lokikirja
Kaksi kertojaa – yksi ääni (Arkistoitu – Internet Archive). Kotisivut.
Anne Leinonen (Arkistoitu – Internet Archive). Suomen nuorisokirjailijoiden nettimatrikkeli.
Pasi Karppanen: Kotimaisen scifin tapahtumahorisontissa – Haastattelussa Anne Leinonen (Arkistoitu – Internet Archive). Finnzine 3/2003.
Sanojen ajan artikkeli Anne Leinosesta Kirjasampo.fi:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Tšekki
Eekvit

Keski-Italian kansojen asuinalueet antiikin aikana.
Eekvit (lat.  Aequi) olivat Latiumin koillisosissa asunut kansa. Eekvit sotivat usein yhdessä volskien kanssa roomalaisia vastaan. Cincinnatus ja muutamat muut sotapäälliköt pyrkivät karkottamaan eekvit strategisesti tärkeästä Algidussolasta. Roomalaiset voittivat eekvit lopullisesti vuonna 304 eaa. ja sulauttivat heidät valtakuntaansa.
Tuukka Leppänen

Tuukka Tapani Leppänen (s. 25. kesäkuuta 1982 Lahti) on suomalainen näyttelijä ja entinen yhdistetyn urheilija. Hän pääsi sisään Teatterikorkeakouluun ensimmäisellä yrittämällään vuonna 2003 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2007. Tätä ennen hän oli näytellyt jo lukuisissa tuotannoissa toimien esimerkiksi vierailevana pääosan esittäjänä SIM-Teatterin produktioissa Lahdessa. Hänet kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin vuonna 2008, ja hän on esiintynyt lukuisissa näytelmissä ja musikaaleissa. Leppänen on tunnettu myös ääninäyttelijänä lukuisissa dubbauksissa.
Filmografia > Elokuva / Televisiosarja

| Vuosi | Elokuva / Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Kotikatu | oppilas |
| 2012 | I've Only Just Begun |  |
| 2015 | Yökyöpelit | Riskilä, Herra Käki |
| 2015 | Nuotin vierestä | Kauko nuorena |
| 2019, 2020 | Rantabaari | Johannes Taivalsalo |
| 2023 | Pohjolan laki  | Jussi Uusitalo |
| 2024 | Syke | Elias Rotko |
Filmografia > Teatteri

| Vuosi | Näytelmä | Rooli | Teatteri |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Hair | Paul | UIT Peacock |
| 2004 | Saturday Night Fever | Tony Manero | UIT Peacock |
| 2005 | Hairspray | Link Larkin / Brad | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2006 | Väärennetty Morsian | Jaspis | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2006 | Piukat paikat | Jerry | Lahden Kaupunginteatteri |
| 2007 | Cats | Munkustrap | Lahden Kaupunginteatteri |
| 2008 | Rebecca | Jack Favell | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2009 | Spring Awakening | Melchior / Moritz u.study | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2009 | Maija Poppanen | Perttu (Bert) | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2010 | Wicked | Fiyero | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2010 | Next to Normal | Gabe | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2011 | Yökyöpelit | useita rooleja | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2011 | Metsä | Pjotr | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2012 | Viulunsoittaja Katolla | Perchik | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2013 | Tohtori Zivago | Juri Živago | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2016 | Housut pois! | Jerry Lukowski | Lahden Kaupunginteatteri |
| 2016 | Miehen kylkiluu | Jussi Ollenberg | Lahden Kaupunginteatteri |
| 2017 | Kultainen vasikka | Jaakko Honka | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2019 | Pieni Merenneito | Skuutti (Scuddle) | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2020 | Stalinin suloinen ruoska | Viktor Kuznetsov | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2020 | Once | Killen/Poika (Guy) | HKT Lilla Teatern |
| 2021 | Niin kuin taivaassa | Daniel Daréus | Helsingin Kaupunginteatteri |
| 2022 | Dido's Bar | Turnus | Dash Arts Lontoo |
Filmografia > Muut työt

Laulusolistina
Studioalbumi "En Morgon Vid Havet", Maija Kaunismaan sävellyksiä Claes Anderssonin runoihin 2022
Vantaan Viihdeorkesterin ja Lahti Sinfonian konserteissa v. 2009 lähtien
Kaj Chydeniuksen levyillä sekä konserteissa ympäri Suomea v. 2008 lähtien
Tessa Virta Bandin kanssa yksityiskeikoilla ympäri Suomea 2012–17
Akustinen Kitaraduo Marco & Tuukka v. 2005 lähtien
Leppäsyrjän luterilainen kirkko

Leppäsyrjän pikkukirkko, jonka venäläiset ovat muuttaneet leivintuvaksi.
Leppäsyrjän luterilainen kirkko sijaitsi Leppäsyrjän kylässä entisen Suistamon kunnan eteläosassa luovutetussa Karjalassa. Se kuului Soanlahden seurakuntaan.
Rakentaminen

Suojärven radan rakentamisen jälkeen 1920-luvulla, alkoi Leppäsyrjään kehittyä sahateollisuutta, mikä toi paljon luterilaista väestöä. Vuonna 1937 Leppäsyrjän entisestä työväentalosta remontoitiin pieni torniton kirkko, joka ei eronnut kylän muista rakennuksista juuri muusta kuin katolla olleesta rististä. Kirkossa oli urkuharmoni.
Kirkon tuhoutuminen

Talvisodan jälkeen Leppäsyrjän kirkko joutui Neuvostoliiton haltuun. Venäläiset tekivät kirkosta sodan jälkeen leipomon. Alttarin tilalla oli leivinuuni ja sakaristosta tehtiin jauhovarasto. Kirkko säilyi jatkosodan takaisinvaltauksen yhteydessä 1941 ja kunnostettiin Kirkkoja Karjalaan ry:n avulla vuonna 1943. Vuonna 1944 kirkko siirtyi taas Neuvostoliitolle ja sen jälkeen rakennus on hävitetty.
Aiheesta muualla

Kuva Leppäsyrjän kirkosta ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1979–1980

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1979–1980 pelattiin kahdeksan joukkueen kaksinkertainen sarja, jonka jälkeen neljä parasta jatkoi mestaruuskamppailua aluksi nelinkertaisessa jatkosarjassa ja lopuksi pudotuspelein. Neljä heikointa jatkoi alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Pieksämäen NMKY.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pieksämäen NMKY | 14 | 14 | 0 | 42-10 | 28 |
| Lahden Kimmo | 14 | 9 | 5 | 34-22 | 18 |
| Loimu-79 Raisio | 14 | 8 | 6 | 30-25 | 16 |
| Porin Pyrintö | 14 | 7 | 7 | 27-27 | 14 |
| Karhulan Veikot | 14 | 6 | 8 | 28-30 | 12 |
| Salon Viesti | 14 | 6 | 8 | 25-30 | 12 |
| Kokkolan Tiikerit | 14 | 3 | 11 | 19-37 | 6 |
| Lautta-Pojat | 14 | 3 | 11 | 14-38 | 6 |
Miesten SM-sarja > Ylempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pieksämäen NMKY | 26 | 23 | 3 | 74-21 | 1345–  933 | 46 |
| Lahden Kimmo | 26 | 15 | 11 | 54-45 | 1245–1139 | 30 |
| Loimu-79 | 26 | 14 | 12 | 52-48 | 1209–1207 | 28 |
| Porin Pyrintö | 26 | 10 | 16 | 39-56 | 1046–1196 | 20 |
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Salon Viesti | 26 | 14 | 12 | 50-49 | 1201–1225 | 28 |
| Kokkolan Tiikerit | 26 | 12 | 14 | 49-51 | 1148–1233 | 24 |
| Karhulan Veikot | 26 | 11 | 15 | 47-55 | 1245–1267 | 22 |
| Lautta-Pojat | 26 | 5 | 21 | 30-70 | 1092–1331 | 10 |
Lautta-Pojat säilyi sarjassa karsinnan jälkeen. Sarjaan nousivat Rantaperkiön Isku, Siilinjärven Lentopallo ja Oulun Kisko. Karhulan Veikot putosi ykkössarjaan.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Välierät

| Pieksämäen NMKY – Porin Pyrintö  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | PNMKY | PoPy | 3–1 | 7-15 , 15-4 , 15-5 , 15-4 |
|  | PoPy | PNMKY | 0–3 | 6-15 , 6-15 , 10-15 |
|  | PNMKY | PoPy | 3–0 | 15-7 , 15-12 , 16-14 |
PNMKY loppuotteluun voitoin 3-0.
| Lahden Kimmo – Loimu-79  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kimmo | Loimu | 3–0 | 15-9 , 15-7 , 15-12 |
|  | Loimu | Kimmo | 3–0 | 15-2 , 15-10 , 15-11 |
|  | Kimmo | Loimu | 2–3 | 15-1 , 5-15 , 15-11 , 14-16 , 7-15 |
|  | Loimu | Kimmo | 3–1 | 15-10 , 14-16 , 15-11 , 15-4 |
Loimu-79 loppuotteluun voitoin 3-1.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Loppuottelut

| Pieksämäen NMKY – Loimu-79  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | PNMKY | Loimu | 3–0 | 15-4 , 15-4 , 15-4 |
|  | Loimu | PNMKY | 0–3 | 7-15 , 11-15 , 2-15 |
|  | PNMKY | Loimu | 3–0 | 15-7 , 15-7 , 15-12 |
Pieksämäen NMKY Suomen mestari voitoin 3-0.
Mestarit: Jukka Savio, Pauli Leikas, Jouko Juvonen, Jouni Parkkali, Pekka Liukkonen,  Ahti Toivanen, Erkki Roivainen, Otto Sivonen,  Matti Rotinen. Valmentaja Reino Kosonen.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Lahden Kimmo – Porin Pyrintö  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kimmo | PoPy | 3–2 | 12-15 , 15-6 , 15-10 , 13-15 , 15-11 |
|  | PoPy | Kimmo | 3–1 | 6-15 , 15-9 , 15-4 , 15-12 |
|  | Kimmo | PoPy | 0–3 | 10-15 , 3-15 , 11-15 |
Porin Pyrinnölle SM-pronssia voitoin 2-1.
Leningradin piiritys

Leningradin piiritys (ven. блокада Ленинграда, blokada Leningrada) oli toisen maailmansodan aikana suoritettu sotilasoperaatio, jossa Leningradin (nyk. Pietari) maayhteydet muuhun Neuvostoliittoon katkaistiin. Piiritys alkoi 8. syyskuuta 1941, jolloin Saksan pohjoinen armeijaryhmä saavutti Laatokan rannan Leningradin itäpuolella. Saksalaisten saartorengas murtui 18. tammikuuta 1943, jolloin puna-armeija löi saksalaisjoukot Laatokan rannalta ja avasi pysyvän maayhteyden kaupunkiin. Toisen laskutavan mukaan piiritys päättyi vasta 27. tammikuuta 1944, kun Saksan joukot ajettiin 60–100 km:n päähän kaupungista Laukaanjoen tasalle.
Piirityksen aikana kaupungissa kuoli vähintään 641 000 Leningradin asukasta..
Piirityksestä hengissä selvinneistä on käytetty nimitystä blokadnik (блокадник).
Saksan eteneminen 1941

Saksalaiset etenivät kesäkuussa 1941 alkaneessa operaatio Barbarossassa ripeästi halki Neuvostoliiton puna-armeijan miehittämän Baltian ja läntisen Venäjän aina Leningradin edustalle asti.
Saksan pohjoinen armeijaryhmä ylitti heinäkuussa 1941 Velikajajoen noin 230 kilometriä Leningradista etelään. Joki kuului Pihkovan linnoitusalueeseen, joka oli osa Neuvostoliiton puolustusasemaa eli Stalinin linjaa. Saksan armeija ja Waffen-SS valtasivat Pähkinälinnan Nevajoen niskassa Leningradin itäpuolella 8. syyskuuta 1941. Tämä katkaisi kaupungin maayhteydet muuhun Neuvostoliittoon.
Suomen eteneminen 1941

Jatkosodan alussa Suomen armeija hyökkäsi Neuvostoliittoon heinäkuussa 1941. Suomi valtasi talvisodassa menettämänsä alueet Karjalankannaksella ja ylitti talvisotaa edeltäneen rajan suoristaessaan rintamalinjan Laatokan ja Suomenlahden välillä. Täten Suomi miehitti Kirjasalon ja Valkeasaaren pullistumat. Suomi pysähtyi Stalinin linjalle Leningradin pohjoiselle puolustusvyöhykkeelle, Karjalan linnoitusalueelle syyskuun alussa taistelujen laantuessa enimmäkseen asemasodaksi. Neuvostoliiton siirrettyä vahvistuksia Suomen lohkolta saksalaisia vastaan myös Saksan pohjoisen armeijaryhmän eteneminen käytännössä pysähtyi.
Laatokan pohjoispuolella suomalaiset miehittivät suurimman osan Neuvostoliiton Itä-Karjalaa, ja valtasivat Syvärijoen eteläpuolelta noin 10 kilometriä syvän sillanpääaseman Syvärinvoimalan itäpuolelta. Saksalaiset eivät yrityksistään huolimatta päässeet sinne etelästä. Tämä jätti noin 100 kilometriä Laatokan itärantaa puna-armeijan haltuun, millä oli suuri merkitys Leningradille saksalaisten päättäessä luopua kaupungin valtausyrityksestä ja ryhtyessä piiritykseen. Marraskuun alussa Leningrad oli lähes kokonaan saarrettu ja rautatie- ja muut huoltoyhteydet kaupunkiin oli katkaistu Laatokalla kulkenutta Elämän tietä lukuun ottamatta. Koko Leningradin väestö organisoitiin linnoittamaan kaupunkia ja tukemaan sitä puolustanutta 200 000 sotilasta.
Hyökkäyksen pysähtyminen piiritykseksi

Marras–joulukuussa 1941 Saksan sodankäynnin päätavoitteeksi määrättiin pääkaupunki Moskovan valtaus. Tämän muutoksen myötä saksalaiset luopuivat talvella 1941–1942 yrityksestä valloittaa Leningrad. Moskovan valtaus epäonnistui. Vuonna 1942 Saksan tärkeimmät tavoitteet olivat Moskovasta etelään. Tavoitteena oli Kaukasukselle eteneminen pitkittyneen sodan talouden, raaka-aineiden ja öljyn vuoksi.
Piirityksen vaikutukset

Leningradin piiritysrengas aiheutti humanitaarisen katastrofin, jonka aikana ainakin 641 000 Leningradin asukasta menehtyi nälkään ja kylmyyyteen. Joidenkin arvioiden mukaan uhreja oli jopa yli 800 000. Noin puoli miljoonaa piirityksen uhria on haudattu Leningradin liepeillä olevalle Piskarjovin hautausmaalle.
Leningradissa oli jo ennen piirityksen alkua elintarvikkeita vain muutaman viikon tarpeeksi. Ruokaa ja polttoainetta ryhdyttiin säännöstelemään piirityksen aikana. Pienimmillään henkilöä kohti määrätty ruoka-annos oli vain 125 grammaa leipää päivässä. Kaupungissa ei ollut talvella 1941–1942 juoksevaa vettä, lämmitystarpeita eikä julkista liikennettä, ja sähköä sai vain ajoittain.
Satoja tuhansia ihmisiä evakuoitiin kaupungista Elämän tietä pitkin. Kesäisin ihmisiä kuljetettiin lautoilla ja talvisin kuorma-autot kulkivat aurattua jäätietä pitkin jatkuvan vihollistulituksen alla.
Kaupungin tehtaat ja voimalaitokset pidettiin käynnissä. Seuraavana vuonna elintarviketilannetta helpotti kaupungissa viljelty ruoka.
Saksan natsihallinnolla ei ollut aikomusta huolehtia Leningradin asukkaiden elinolosuhteista, mikäli se olisi valloittanut kaupungin.lähde? Suunnitteilla oli myös Leningradin kaupungin ja ympäröivän alueen teollisuuden täydellinen tuhoaminen.
Neuvostoliitto myönsi Leningradille sankarikaupungin arvonimen vuonna 1945.
Neuvostoliiton vastahyökkäykset

Neuvostoliiton hyökkäykset piiritysrenkaan murtamiseksi keväällä 1942 helpottivat painetta Leningradissa. Hyökkäys päättyi kuitenkin tappioon ja koko toinen iskuarmeija, komentajanaan Andrei Vlasov, menetettiin huhtikuussa. Kesällä Adolf Hitler määräsi marsalkka Erich von Mansteinin, joka oli juuri vallannut Sevastopolin, valtaamaan Leningradin. Elokuun lopulla, vain paria viikkoa ennen saksalaisten hyökkäystä, Olhavan rintama aloitti uuden yrityksen piirityksen murtamiseksi. Tämäkin yritys epäonnistui, ja toinen iskuarmeija tuhoutui. Hyökkäyksen torjuminen kulutti saksalaisia joukkoja, ja kun tilanne Stalingradin suunnalla huononi, OKH keskeytti hyökkäyksen. Tähän mennessä kaupungista oli jo evakuoitu kaikki ylimääräiset siviilit.
Tammikuussa 1943 Leningradin rintama lännessä ja Olhavan rintama idässä aloittivat massiivisen hyökkäyksen kaupungin vapauttamiseksi. Operaatio Kipinässä Leningradin ja Olhavan rintaman joukot hyökkäsivät saksalaisten kimppuun kenraali Georgi Žukovin koordinoidessa rintamia. Noin viikossa Laatokan rannassa vallattiin kymmenen kilometrin kaistale. Leningradin ja Olhavan rintamat kohtasivat 18. tammikuuta 1943 avaten maayhteyden piiritettyyn kaupunkiin ja piiritys periaatteessa päättyi. Hyökkäykset eivät kuitenkaan saavuttaneet lisätavoitteita. Huhtikuun jälkeen rintama pysyi paikoillaan vuoden loppuun. Vasta puna-armeijan tammikuun puolivälissä 1944 aloittama talvi­offensiivi karkotti saksalaiset heidän linnoittamaltaan Leningradin ja Moskovan väliseltä valtatieltä lopettaen 872 päivää kestäneen Leningradin piirityksen käytännössä 27. tammikuuta.
Suomen osuus Leningradin piiritykseen

Perinteisesti sekä suomalaisessa että ulkomaisessa historiankirjoituksessa on katsottu, ettei Suomi osallistunut aktiivisesti Leningradin piiritykseen, vaikka suomalaisjoukot muodostivat piiritysrenkaan pohjoisosan Laatokan ja Suomenlahden välillä. Maanpuolustuskorkeakoulun dosentti Pekka Visuri kutsui vuonna 2016 tätä käsitystä kansalliseksi myytiksi. Myös venäläinen historioitsija Nikolai Baryšnikov edustaa vastakkaista näkökulmaa.
Perustelut sille, että piiritys on nähty puhtaasti saksalaisena operaationa, on esitetty seuraavasti:
suomalaisjoukot pysähtyivät Leningradin puolustusvyöhykkeelle huolimatta saksalaisten toistuvista pyynnöistä ja vaatimuksista, todennäköisesti ainakin siksi, että tappioista sitkeän vastarinnan takia olisi tullut sietämättömiä
suomalaiset lentokoneet eivät pommittaneet kaupunkia
saksalaisten ei sallittu tuoda omia maajoukkojaan Suomen Leningradin-vastaiselle rintamalle, joten puna-armeija saattoi keskittää joukkonsa kaupungin eteläpuolelle saksalaisia vastaan.
Toisaalta Suomi ylitti Karjalankannaksella vanhan, talvisotaa edeltäneen rajan oikaisten Kirjasalon ja Mainilan mutkat. Syksyllä 1942 suomalais-saksalais-italialainen Laivasto-osasto K yritti vallata operaatio Brasiliassa Suhosaaren Laatokan eteläosassa ja katkaista näin Elämän tien. Lisäksi laivasto-osasto K miinoitti kahdesti Leningradin saattuereittiä ja upotti toimintansa aikana sota-aluksia sekä yhden huoltoproomun.
Kartta Leningradin alueen piirityksestä. Piiritysalueella oli viisi Neuvostoliiton armeijaa, joiden vahvuus oli noin 200 000 sotilasta.
Pentti Leppänen

Pentti Armas Leppänen (s. 30. heinäkuuta 1946 Helsinki) on Oulun yliopiston tietoliikennetekniikan professori.
Henkilöhistoria

Leppäsen vanhemmat olivat sääteknikko Urho Leppänen ja tutkimusapulainen Lempi Hokkanen. Hän valmistui ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta 1965, Oulun yliopistosta diplomi-insinööriksi vuonna 1971 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1980.
Leppänen on sotilasarvoltaan reservin alikersantti vuodelta 2003.
Ura

Leppänen toimi Oulun yliopiston sähkötekniikan osastolla projektitehtävissä 1971–1974, sen jälkeen va. apulaisprofessorina, vs. yliassistenttina, vs. ja ts. laboratorioinsinöörinä, vt. apulaisprofessorina ja vt. professorina 1974–1985. Tämän jälkeen hän oli vuoteen 1988 Oulun teknillisen oppilaitoksen tietoliikennetekniikan yliopettaja mutta palasi takaisin yliopistolle, jossa on vuodesta 1992 alkaen toiminut tietoliikennetekniikan apulaisprofessorina ja sittemmin professorina.
Leppänen oli yksi Oulun yliopiston Center for Wireless Communications (CWC) -tutkimusinstituutin perustajista ja johtoryhmän jäsenistä vuodesta 1995 alkaen. Instituutin perustamisen ja toiminnan taustalla oli yhtäältä Leppäsen merkittävä hajaspektritekniikan tutkimustyö, toisaalta kehitys kohti niin sanottuja neljännen sukupolven langattomia järjestelmiä, joihin liittyy myös niin sanotun ohjelmistoradion tutkimus- ja kehitystyö.
Leppänen on toiminut useissa tutkimus- ja kehityshankkeissa, tieteellisten konferenssien järjestelytoimikunnissa sekä asiantuntija- ja luottamustehtävissä, kuten Maanpuolustuksen tieteellisen neuvottelukunnan jaostojen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän on julkaissut tutkimuksiaan sekä konferensseissa, tieteellisissä ja ammatillisissa lehdissä että kirjoissa.
Huomionosoitukset

Leppäselle on myönnetty Viestiristi, Sotilasansiomitali ja ilmavoimien Karhumäki-palkinto vuonna 1996 ansioista puolustusvoimien tarvitsemien tietoliikennetekniikoiden tutkimus- ja kehitystyössä. Vuonna 2007 hän sai Suomen Marsalkka Mannerheimin sotatieteellisen rahaston palkinnon, joka luovutettiin rahaston 70-vuotisjuhlien yhteydessä.
Aiheesta muualla

Tietoliikennetekniikan laboratorio ja CWC Oulun yliopistossa
Iinatti, J., Pouttu, A., Leppänen, P. 2005. Laajakaistaiset mukautuvat radiot. Suuria datamääriä ilmaan. Prosessori ES, marraskuu 2005, s. 51-53. Prosessori-lehden juttu (Viitattu 27.2.2008)
Leppänen, P., Latva-aho, M., Mämmelä, A. 2002. Advanced wireless communication systems and signal processing. Infotech Oulu Annual report. s. 13-17. Infotech Oulu(Viitattu 27.2.2008)
Tuukkanen, T., Pouttu, A., Leppänen, P. (toim.). Finnish Software Radio Programme. 65 s. ISBN 951-42-7187-4 Puolustusvoimien ohjelmistoradiohanke (Viitattu 27.2.2008)
Edunpalautus

Edunpalautus eli kondiktio (lat. condictiō) on oikeudellinen menettely, jolla perusteetonta taloudellista etua saanut velvoitetaan palauttamaan etu toiselle. Edunpalautusta joudutaan käyttämään yleensä tapauksissa, joissa etu on jo ehditty siirtää, mutta sen perusteena oleva oikeustoimi (esimerkiksi sopimus) havaitaan osittain tai kokonaan pätemättömäksi. Edunpalautusta kutsutaan toisinaan myös perusteettoman edun palauttamiseksi. Se on varallisuutta suojaava oikeussuojakeino, jossa palautuksen määrä riippuu saadun hyödyn suuruudesta. Vahingonkorvauksessa sen sijaan palautuksen suuruus riippuu vahingon laajuudesta.
Edunpalautuksen perusteeksi riittää se, että hyötymiseltä puuttuu oikeudellinen peruste. Sen saamiseksi ei vaadita, että menetys on aiheutettu rikoksen tai rikkomuksen kaltaisella teolla. Edunpalautusvaateen kohteena voi myös olla vilpittömässä mielessä toiminut oikeussubjekti. Edunpalautuksen periaatteet periytyvät roomalaisesta oikeudesta, mutta nykyinen oikeuskäytäntö vaihtelee eri maissa, myös eri Pohjoismaiden kesken. Edunpalautuksesta ei säädetä Suomen laissa.
Edun saaminen on objektiivisesti katsoen taloudellista hyötyä edun saajalle, kuten tilisiirrossa tulleet rahat. Edun perusteettomuus tarkoittaa sitä, että etu on perusteeton jolloin sillä ei ole vastasuoritusta, eli rahojen saaja ei ole tehnyt mitään rahojen saamiseksi. Lahjan anto tai lahjoitus on kuitenkin eri asia, lahjoitus on yksipuolinen oikeustoimi. Hyötyminen toisen kustannuksella edellyttää, että toisen menetys on toiselle hyödyksi. Jos toinen osapuoli hyötyy tilanteesta, mutta toinen puolestaan ei menetä mitään, tällöin perusteettoman edun palautus ei ole käytettävissä. Jos velka on vanhentunut ja velallinen maksaa tämän, ei tässä tilanteessa perusteettoman edun palautus tule voimaan. Vanhentuneen velan maksua ei täten voi peruuttaa.
Poikkeukset

Poikkeuksena on kohtuuton tilanne. Tällainen voisi muodostua esimerkiksi palkanmaksussa. Työnantaja on maksanut liikaa palkkaa työntekijälle, jolloin tämä saa perusteettoman edun palautuksen nojalla vaatia ylimääräistä osaa takaisin. Jos pitkän ajan kuluessa työntekijä on syystä tai toisesta saanut liikaa palkkaa, eli perusteetonta etua, ja hän on vilpittömästi luullut sen olevan hänelle kuuluvaa, saattaa kohtuullistaminen tulla kysymykseen ja työntekijä saa pitää ylimääräisen palkkansa, koska olisi kohtuutonta maksaa iso summa jälkikäteen toisen virheen takia.
Edunpalautuksen periaatteetta ei sovelleta myöskään viranomaisen tekemän virheellisen hallintopäätöksen tapauksessa. Vaikka asianosainen olisi saanut päätöksen perusteella perusteetonta etua, päätöksen korjaamiseen – ja takaisinmaksuvelvollisuuden syntymiseen – tarvitaan asianosaisen suostumus, ellei virhe ole ilmeinen ja aiheutunut asianosaisen omasta menettelystä tai ilmeinen kirjoitus- tai laskuvirhe taikka muu niihin verrattava selvä virhe. Lasku- ja kirjoitusvirhettä taikka muuta niihin verrattavaa selvää virhettä ei saa korjata, jos korjaaminen johtaa asianosaiselle kohtuuttomaan tulokseen eikä virhe ole aiheutunut asianosaisen omasta menettelystä. Perusteettoman edun palautusta sovelletaan tosiasiallisessa hallintotoiminnassa. Myös esimerkiksi joissain erikoislaeissa, kuten laeissa Kansaneläkelaitoksen etuuksista, voi olla poikkeavia määräyksiä.
Aiheesta muualla

Oikeustieteellisen tiedekunnan opintomoniste, tekijä Olli Norros
Lend-Lease

Roosevelt allekirjoittaa H .R. 1776:n laiksi.
Lend-Lease-ohjelman puitteissa toimitettu jeeppi Puolan armeijan käytössä vuonna 1945.
Lend-Lease oli Yhdysvaltain liittovaltion toisen maailmansodan aikainen ohjelma, joka mahdollisti sotamateriaalin toimittamisen ensin Britannialle ja vuoden 1942 alusta lähtien Neuvostoliitolle ja muillekin liittoutuneille. Ohjelma alkoi 11. maaliskuuta 1941, ja se lopetettiin 2. syyskuuta 1945.lähde?
Tuen kokonaismäärä

Yhdysvallat lähetti ulkomaille 50,1 miljardin dollarin arvosta sotamateriaalia. Avusta 31,4 miljardia meni Britannialle, 11,3 miljardia Neuvostoliitolle, 3,2 miljardia Ranskalle ja 1,6 miljardia Kiinalle. Vastapalvelukseksi Yhdysvallat sai 7,8 miljardin arvosta palveluja, kuten tukikohtia. Summasta 6,8 miljardia tuli Britannialta. Kanada ei saanut avustusta ja lähetti omasta puolestaan 4,7 miljardia apua Britannialle ja Neuvostoliitolle. Apu ei siis ollut lainaa.lähde?