stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hapalemur alaotrensis

| Hapalemur alaotrensis |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Makit Lemuridae
Suku::  Bokombalit Hapalemur
Laji::  alaotrensis
Kaksiosainen nimi
 Hapalemur alaotrensis  (Rumpler, 1867) 
 Levinneisyyskartta
Katso myös
   Hapalemur alaotrensis Wikispeciesissä   Hapalemur alaotrensis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hapalemur alaotrensis on pienellä suoalueella Madagaskarin suurimman järven Lac Alaotran ympärillä tavattava bokombali. Laji on ainoa pelkästään kosteikkoalueella tavattava kädellinen. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt sen  äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sen elinympäristöä uhkaa esimerkiksi soiden muuttaminen riisipelloiksi.
Koko ja ulkonäkö

H. alaotrensis on muita bokombaleja suurempi. Painoa niillä on 1 100–1 380 grammaa. Ruumiin pituus on 480–400 mm ja hännän 390–410 mm. Urosten ja naaraiden välillä ei ole kokoeroa. Turkki on villava ja paksu. Ruumiin selkäpuoli on harmaanruskea. Naama ja vatsapuoli ovat vaaleanharmaat. Pään kruunu ja niska ovat pähkinänruskeat. Pää on pyöreä ja korvat pienet.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lajia H. alaotrensis tavataan ainoastaan pinta-alaltaan yhteensä noin 519 km² kokoisella kahdella alueella Madagaskarin suurimman järven Lac Alaotran ympärillä. Kahdesta esiintymisalueesta pienempi sijaitsee Belemponan niemimaan pohjoisosassa ja suurempi järven lounaisrannalla Anororon, Andilana Sudin, Sampananefatran, Ambodivoara Andreba Garen ja Andilana-Sudin kylien tuntumassa. Vielä 1950-luvulla sitä tavattiin myös Adilamenan lähiställä 35 kilometriä pohjoiseen. Lajin levinneisyysalue on yksi makien pienimmistä.
Lajin elinympäristö on suota, jolla kasvaa kaislikkoa. Se on ainut kädellinen, jota tavataan yksinomaan kosteikoilla.
Elintavat

Lajia tavataan tyypillisesti kahdesta yhdeksään yksilöä käsittävissä ryhmissä. Tavallisesti yksi ryhmä koostuu lisääntyvästä parista ja niiden jälkikasvusta. Joissakin ryhmissä voi olla kaksi lisääntyvää naarasta. Yleensä jos ryhmässä on yhtä useampi uros, vain yksi niistä lisääntyy. Ryhmät liikkuvat 6–8 hehtaarin kokoisella reviirillä. Reviirin koko voi vaihdella kausittain vedenpinnan nousun ja laskun takia. Reviiriä puolustetaan hajumerkein ja ääntelyin. Eri ryhmien kohtaamiset ovat suhteellisen tavallisia. Ryhmän sisällä sen eri jäsenet pitävät yllä suhteita toisiinsa sukimalla toisiaan käsillä ja hampailla. Ne ovat aktiivisia öisin ja päivisin. Aktiivisimmillaan ne ovat kuitenkin päivän alun ja lopun muutamana tuntina.
H. alaotrensis käyttää ravinnokseen pelkästään kasveja. 95 % sen ravinnosta käsittää vain neljää eri kasvilajia, Cyperus madagascariensis. Phragmites communis, Echinochloa crusgalli ja Leersia hexandra. Vuoden alkupuolella ne syövät lähinnä kasvien ytimiä ja tuoreita kaisloja. Myöhemmin ne käyttävät ravinnokseen enemmän kasvien lehtiä. Koska lajin ravinnokseen käyttämien kasvien ravintoarvo on suhteellisen pieni, ne käyttävät suuren osan ajastaan ruokailuun. Makit liikkuvat usein kiipeämällä kaisloja ylös kunnes kaisla taipuu, jolloin ne kurottavat seuraavaan kaislaan. Kuivalla kaudella ne voivat kävellä maassa ja veden noustessa kelluvilla kasveilla.
Poikaset syntyvät syyskuun ja helmikuun välisenä aikana. Kaksoset ovat yleisiä. Poikanen on heti syntyessään suhteellisen kehittynyt ja emo kuljettaa sitä jonkin aikaa selässään. Yhden tai parin viikon jälkeen emo alkaa kuitenkin jättämään poikasta lyhyiksi ajoiksi tiheän kasvillisuuden suojaan.
Ihminen poisluettuna minkään petoeläimen ei erikseen tunneta käyttävän lajia ravinnokseen. Mahdollisesti sitä saattavat saalistaa petolinnut ja ruskomangusti.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on määritellyt lajin H. alaotrensis äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Vuonna 2018 kannan kooksi arvioitiin noin 2 500 yksilöä. Vielä vuonna 1994 arvio oli 7 500. Viimeisen kolmen sukupolven eli 27 vuoden aikana kannan on arvioitu vähentyneen yli 80 %.
Lajin suurin uhka on sen elinympäristön häviäminen. Lajia esiintyy soilla, joita on muutettu riisipelloiksi. Soita myös poltetaan kalastuksen ja karjan laidunnuksen takia. Lajin yksilöitä metsästetään ruuaksi ja lemmikeiksi. Paikalliset käyttävät niiden metsästyksessä koiria, ansoja, harppuunoja ja tulta. Joinakin vuosina on metsästetty tuhat yksilöä.
Laji kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen I. Lac Alaotrasta tuli Ramsar-alue vuonna 2003 ja vuonna 2007 perustettiin 42 478 hehtaarin kokoinen suojelualue, josta 8 000 hehtaaria on tiukasti suojeltua aluetta. Eurooppalaisissa eläintarhoissa on pieni, mutta lisääntyvä kanta vankeudessa.
Vuonna 2018 arvioitiin, että tämä laji on maailman 25 uhanalaisimman apinalajin joukossa.
H. alaotrensis eläintarhassa.
Turkin väritystä.
Herrmans

| Herrmans Oy Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1959
Perustaja:  Bernhard ja Lisbeth Herrmans
Toimitusjohtaja:  Reijo Tiuraniemi
Kotipaikka:  Pedersöre
Toiminta-alue:  maailma
Toimiala:  muoviteollisuus
Tuotteet:  polkupyörien ja työkoneiden varusteet
Liikevaihto:  35 milj. €
Henkilöstö:  170
Omistaja:  toimiva johto, muut sijoittajat
Kotisivu:  herrmans.eu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Herrmans Oy Ab on suomalainen muoviteollisuusyritys, joka valmistaa polkupyörien varusteita ja liikkuvien työkoneiden valaisimia. Pohjanmaan Pedersöressä vuonna 1959 perustetulla yrityksellä on tehdas myös Kiinassa. Yli 90 prosenttia Herrmansin tuotannosta myydään Suomen ulkopuolelle, ja tärkeimpiä markkina-alueita ovat Australia, Saksa ja Yhdysvallat.
Vuodesta 2018 Herrmans on ollut osa Sponsor Capitalia.
Historiaa

Aviopari Bernhard ja Lisbeth Herrmans perustivat yrityksen vuonna 1959 ollessaan 26-vuotiaita. He valmistivat alkuun sivutoimisesti viikonloppuisin polkupyörien vannenauhoja vuokraamallaan ekstruusiokoneella. Vuonna 1966 hankittiin ensimmäinen oma ekstruuderi ja aloitettiin vienti Ruotsiin. Vuonna 1969 Herrmansit hankkivat ruiskuvalukoneen alkaakseen tuottaa polkupyörien kädensijoja Norjan markkinoille. Vuonna 1972 yritys laajeni perheen pihapiiristä uuteen tehtaaseen Sandsundissa, jossa yritys yhä sijaitsee.
Vuonna 1976 Herrmans alkoi valmistaa heijastimia ja sai menestystuotteen tikkunekun muotoisesta, kääntyvästä Safety Wing -polkupyöräheijastimesta eli turvaviiristä. 1970-luvun lopulla yritys automatisoi vannenauhatuotantonsa ja nousi vannenauhojen markkinajohtajaksi Pohjoismaissa. 1980-luvun alussa alettiin valmistaa muovisia ketjunsuojuksia, ja vuosikymmenen puolivälissä polkupyörän pinnoihin asennettavista sivuheijastimista tuli Ruotsissa pakollisia ja tuotteen kysyntä lähti nopeaan kasvuun. Herrmansit myivät yrityksensä Botnia Shippingille, joka ei kuitenkaan saanut yritystä 1980-luvun lopulla kannattamaan vaan henkilöstömäärää jouduttiin pudottamaan 110:stä noin 45 työntekijään. Vuonna 1989 Herrmans toi markkinoille yhtiön mukaan maailman ensimmäisen polkupyörän led-valaisimen. 1990-luvun alussa tuotantoa laajennettiin polkupyöräkypäriin.
Suomen 1990-luvun alun lamassa Herrmans laajensi polkupyörävarusteista kaivoskoneiden ajovaloihin tuotemerkillä Nordic Lights. Tämä vaati niin paljon pääomia, että kypärätuotannosta luovuttiin. Työkonevalot ovat nykyisinkin Herrmansin toinen kivijalka pyörävarusteiden ohella. Pyörävarusteissa painopiste on nykyisin valoissa ja ketjunsuojuksissa. Työkonevalmistajista Herrmansin asiakkaita ovat Caterpillar, Hitachi, Komatsu ja Sandvik Tamrock.
Vuonna 2002 yrityksen johto osti yhtiön itselleen yhdessä ulkopuolisten sijoittajien kanssa.
Hapalochlaena

| Hapalochlaena |
| --- | --- |
 Sinirengastursas (Hapalochlaena lunulata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Pääjalkaiset Cephalopoda
Alaluokka::  Mustekalat Coleoidea
Ylälahko::  Kahdeksanlonkeroiset Octopodiformes
Lahko::  Tursaat Octopoda
Heimo::  Octopodidae
Suku::  Hapalochlaena  Robson, 1929
Lajit
 Hapalochlaena fasciata  Sinirengastursas Hapalochlaena lunulata  Sinitäplätursas Hapalochlaena maculosa  Hapalochlaena nierstraszi 
Katso myös
   Hapalochlaena Wikispeciesissä   Hapalochlaena Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hapalochlaena on tursaisiin kuuluva mustekalasuku, joka on tunnettu myrkyllisyydestään. Suvussa on neljä pienikokoista lajia, jotka elävät Tyynenmeren länsiosassa, ja joita tavataan muun muassa vuorovesilammikoissa. Ne syövät etupäässä äyriäisiä. Ärsytettynä ne erittävät tetrodotoksiini-hermomyrkkyä, joka voi lamauttaa ihmisenkin hengityksen. Hermomyrkkyyn ei ole vasta-ainetta. Suvun tunnetuin laji on sinirengastursas.
Luokittelu

Brittiläinen eläintieteilijä Guy Coburn Robsonin löysi suvun vuonna 1929. Neljä lajia kuuluu Hapalochlaena-sukuun vahvistetusti, ja kuutta lajia tutkitaan yhä:
Sinirengastursas (Hapalochlaena lunulata)
Sinitäplätursas (Hapalochlaena maculosa)
Hapalochlaena fasciata
Hapalochlaena nierstraszi löydettiin vuonna 1938 yhdestä näytteestä Bengalinlahdelta, ja toinen näyte löydettiin vuonna 2013.
Käyttäytyminen

Sinitäplätursaat käyttävät suurimman osan ajastaan erilaisissa koloissa piileskelyyn, samalla näyttäen vaikuttavaa suojaväritystään ihon kromatoforisolujensa avulla. Kuten muutkin mustekalat, ne voivat ahtautua suhteellisen vaivatta itseään pienemmistäkin koloista. Tämä kera kivien pinoamisen piilopaikkansa suulle saa aikaan hyvän suojan saalistajilta.
Uhattuna sinitäplätursaat voivat nopeasti vaihtaa väriään, tullen kirkkaan keltaiseksi samalla kun jokainen 50–60:stä renkaasta välkkyy kirkkaan sinisenä sekunnin kolmasosassa, varoituksena saalistajille.
Myrkyllisyys

Sinirengastursas kantaa tarpeeksi myrkkyä tappamaan kaksikymmentäkuusi aikuista ihmistä minuuteissa pienestä koostaan huolimatta. Niiden puremat ovat usein pieniä ja kivuttomia, ja moni uhri ei lainkaan huomaa tulleensa purruksi ennen kuin myrkky alkaa vaikuttaa, eli hengitys lamaantuu ja uhri alkaa halvaantua. Vastamyrkkyä sinirengastursaan myrkylle ei ole saatavilla.
Myrkyllisyys > Myrkky

Tursaat tuottavat myrkkyä, joka sisältää tetrodotoksiinia, histamiinia, tryptamiinia, oktopamiinia, tauriinia, asetyylikoliinia ja dopamiinia. Myrkky voi johtaa pahoinvointiin, hengityslamaan, sydämen vajaatoimintaan, sekä vakavaan ja joskus täydelliseen halvaantumiseen ja/tai sokeuteen. Hoitamaton myrkytys johtaa kuolemaan minuuteissa. Kuolemansyy on yleensä tukehtuminen pallean halvaantumisen johdosta.
Sinirengastursaan pääasiallinen hermomyrkky on tetrodotoksiini, joka on 1 200 kertaa voimakkaampaa kuin syanidi. Tetrodotoksiini tukkii solujen natriumkanavat, aiheuttaen liikehermojen halvaantumisen ja hengityslaman minuuteissa altistumisen jälkeen. Tetrodotoksiinia tuottavat tursaan sylkirauhasissa olevat bakteerit.
Myrkytys vaatii suoran kontaktin myrkyn kanssa. Vaaran kohdatessa tursaiden ensimmäinen vaisto on paeta. Jos uhka jatkuu, tursaat alkavat puolustautua väläyttelemällä sinisiä renkaitaan. Jos tursas ahdistetaan nurkkaan ja sitä kosketetaan, henkilö olisi vaarassa tulla purruksi ja myrkytetyksi.
Tetrodotoksiinia löytyy tursaiden jokaisesta elimestä ja rauhasesta. Se peittää munansa myrkyllään suojellakseen niitä saalistajilta.
Käännös suomeksi
Heräjärvi (Jämsä, Heräkulma)

| Heräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°54′36″N, 25°00′20″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Järvinumero:  14.514.1.023
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,3 m 
Rantaviiva:  1,5 km 
Pinta-ala:  0,1 km² 
 fiHeräjärvi 
Heräjärvi on Jämsän keskiosassa Heräkulmassa sijaitseva runsaan kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on noin yksitoista kilometriä luoteeseen ja Tampereelta noin 80 kilometriä koilliseen.
Maantiede

Heräjärven pituus on 600 metriä. Se on pohjoisin ja suurin kolmesta Heinävuorta (160 metriä mpy) ympäröivästä pienestä järvestä. Heräjärven eteläpuolella on Lepojärvi ja kaakkoispuolella Heinäjärvi. Heräjärven pohjoispuolella sekä Heräjärven ja Lepojärven välissä on peltotilkkuja. Heinäjärven itäpuolella levittäytyy pieni viljelysaukea. Lepojärvi on noin kolme metriä Heräjärveä ylempänä, Heinäjärvi puolestaan noin kymmenen metriä alempana. Heräjärven ja Heinäjärven välissä virtaa Tulisevankoski.
Heräjärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta.
Jämsässä on myös toinen Heräjärvi, se sijaitsee Elimäen kylän lähellä seitsemäntoista kilometriä Heräkulman Heräjärveltä pohjoisluoteeseen.
Hispaniolanviherkerttuli

| Hispaniolanviherkerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hispaniolantangarat Phaenicophilidae
Suku::  Microligea
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Microligea palustris  (Cory, 1884) 

Katso myös
   Hispaniolanviherkerttuli Wikispeciesissä   Hispaniolanviherkerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hispaniolanviherkerttuli (Microligea palustris) eli aiemmalta nimeltään haitinviherkerttuli on hisoaniolantangarojen heimoon kuuluva varpuslintu. Aiemmin laji luettiin kerttuleihin
Levinneisyys

Hispaniolanviherkerttulia tavataan Haitissa ja Dominikaanisessa tasavallassa. Sitä on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen kannankehitys on laskeva. Lajin ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hapankirsikka

| Hapankirsikka |
| --- | --- |
 Kukkiva hapankirsikkapuu
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Tuomet Prunus
Laji::  cerasus
Kaksiosainen nimi
 Prunus cerasus  L. 
Katso myös
   Hapankirsikka Wikispeciesissä   Hapankirsikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
O. W. Thomén piirros vuodelta 1885.
Morelli-hapankirsikoista valmistetaan Belgiassa kriek-tyyppistä lambic-olutta.
Hapankirsikka (Prunus cerasus) on kesävihanta puu, joka kuuluu kirsikoiden (Cerasus) alasukuun ja jakaantuu kahteen päätyyppiin, amarelleihin eli kuulasmarjoihin ja morelleihin. Hapankirsikka ei kasva luonnonvaraisena Euroopassa. Se on kuitenkin yleinen hedelmäpuu, viljelyjäänne ja karkulainen ja menestyy hyvin myös Etelä-Suomessa.
Koko ja ulkonäkö

Hapankirsikka kasvaa enintään 8 metriä korkeaksi ja kukkii huhti–kesäkuussa. Runkoa peittää ruskea kuori, joka ei kesi päinvastoin kuin imeläkirsikalla (Prunus avium). Lehdet ovat yläpinnaltaan kiiltävät ja alapinnaltaan vaaleanvihreät ja kaljut. Lehtiruoti on nystytön. Hapankirsikan luumarjat eli kirsikat kypsyvät jo elokuussa.  Lajinimestä huolimatta hedelmät ovat kypsinä enemmän tai vähemmän makeita lajikkeesta riippuen: herkkulajikkeet syödään sellaisinaan, mutta maultaan kirpeämmät talouslajikkeet sopivat paremmin säilöntään.
Amarellit ja morellit

Hapankirsikat jaotellaan perinteisesti kahteen tyyppiin: amarellit ja morellit. Amarellin marjat ovat kirkkaan värisiä ja niiden mehu on kirkasta tai hyvin vaalean punaista. Marjat ovat hapankirsikalle epätyypillisen makeita. Amarellit vaativat yleensä ristipölytyksen ja sen vuoksi niiden sato vaihtelee. Tätä tyyppiä edustavat ”Kuulasmarja” -nimiset lajikkeet.
Morellikirsikan marjat ovat tavallisesti tumman punaisia ja niiden mehu on voimakkaan tumman punaista. Morellit tuottavat hyvin siitepölyä ja ne ovat itsepölytteisiä. Ne myös pölyttävät hyvin amarellikirsikoita. Morellien sato onkin säännöllisempi ja runsaampi, mutta maku on karvaampi.
Suuri osa Suomessa villeinä kasvavista kirsikoista on tyypiltään amarelleja. Kaikkia nykylajikkeita ei kuitenkaan voida erottaa tarkasti perinteisiin luokkiin, sillä risteymät ovat yleisiä.
Kasvatus Suomessa

Suomessa hapankirsikoita on viljelty noin 500 vuoden ajan; se menestyy meillä imeläkirsikkaa paremmin. Kuten muitakin uutuuskasveja, hapankirsikoita viljeltiin ensin kartanoissa, joista ne levisivät myöhemmin tavallisiin pihapiireihin. Alkuperäisistä lajikkeista ei ole tietoa, mutta niistä on Suomessa kehittynyt vähitellen sekä siemenistä lisäämällä tai juurivesoja vaihtaen sekalainen maatiaislajisto. Parhaimpia ja satoisimpia kantoja on nimetty ja niitä otettu taimistoihin viljeltäviksi.
Tuholaiset

Kirsikan yleisimpiä tuholaisia Suomessa ovat kirsikkakirva (Myzus cerasi), kirsikkakoi (Argyresthia pruniella) ja kirsikkaetanainen (Caliroa cerasi).
Kukkia
Marjoja
Pölytys
Aiheesta muualla

Kirsikkapuun hoito-ohjeet (Archive.org)
Havaijin vuoden 1887 perustuslaki

Havaijin vuoden 1887 perustuslaki oli amerikkalaisten plantaasinomistajien aloittama vallankaappaus, jossa Havaijin kuningas Kalākaua pakotettiin allekirjoittamaan uusi perustuslaki plantaasinomistajien etujen turvaamiseksi. Uutta perustuslakia kutsutaan myös nimellä pistinperustuslaki (engl. Bayonet Constitution).
Tausta

Havaijille alkoi saapua lähetyssaarnaajia 1820-luvulla. Nämä ja näiden jälkeläiset alkoivat kerryttämään omaisuutta ja poliittista ostamalla viljelyskelpoista maata ja muuttamalla se plantaaseiksi, joissa viljeltiin pääsääntöisesti sokeriruokoa.
Kalākaua nousi valtaistuimelle vuonna 1874 ja oli aluksi plantaasinomistajien puolella, koska hän itsekin omisti suuria maa-aloja. Kaksi vuotta valtaan nousunsa jälkeen Kalākaua allekirjoitti sopimuksen Yhdysvaltojen kanssa, jonka nojalla havaijilaista sokeria voitiin myydä Yhdysvaltoihin ilman tulleja. Vuonna 1886 Yhdysvallat vaati Pearl Harboria vastineeksi vapaakauppasopimuksen uusimisesta, mutta Kalākaua kieltäytyi luovuttamasta maitaan ulkovalloille.
Vuonna 1883 plantaasinomistajat perustivat Havaijilaisliigan, joka virallisesti vastusti kuninkaan tuhlailevaa hallintoa. Havaijilaisliigan johtohahmona toimi Lorrin Thurston, joka oli lähetyssaarnaajan jälkeläinen ja josta myöhemmin tuli kuningaskunnan sisäministeri. Liiga teki yhteistyötä Honolulu Rifles -nimisen puolisotilaallisen järjestön kanssa, jonka jäsenet marssivat Thurstonin ja Sanford Dolen johdolla kuninkaan luo 30. kesäkuuta 1887 ja esittivät liudan vaatimuksia tälle. Yksi vaatimuksista oli uusi perustuslaki, jonka kirjoittivat Thurston, Dole, William Ansel Kinney, William Owen Smith, George Norton Wilcox ja Edward Griffin Hitchcock. Kaikki edellä mainitut kuuluivat Havaijilaisliigaan. Uusi perustuslaki astui voimaan 6. heinäkuuta, kun Kalākaua allekirjoitti sen.
Keskeinen sisältö

Pistinperustuslaki siirsi merkittävästi kuninkaan valtaa parlamentille, joka koostui amerikkalaisista plantaasinomistajista ja näiden liittolaisista. Havaijin alkuperäisväestön oikeuksia poljettiin myös uuden perustuslain nojalla.
Pistinperustuslain yksi keskeisimmistä kohdista oli poliittisten oikeuksien määritteleminen verotettavan omaisuuden kautta, mikä käytännössä piti vallan yksinomaan plantaasinomistajien käsissä. Kuningaskunnan lakiasäätävän elimen ylähuoneen jäsenet valittiin vastaisuudessa vaaleilla (aikaisemmin nämä olivat kuninkaan nimittämiä aatelisia) ja reunaehdoiksi sen edustajille asetettiin seuraavat:
vähintään 20-vuotias mies, joka on etniseltä taustaltaan havaijilainen, amerikkalainen tai eurooppalainen
pystyy lukemaan sanomalehteä joko havaijiksi, englanniksi tai muulla eurooppalaisella kielellä
on asunut kuningaskunnan alueella vähintään 3 vuotta
omistaa veronalaista omaisuutta vähintään 3000 dollarin edestä TAI vuositulot ovat vähintään 600 dollaria
Äänioikeuden vaaleissa saivat ne henkilöt, jotka täyttivät seuraavat ehdot:
vähintään 20-vuotias mies, joka oli kuningaskunnan asukas
syntynyt aikaisintaan vuonna 1840
luku- ja kirjoitustaitoinen
omistaa veronalaista omaisuutta vähintään 150 dollarin edestä TAI maksaa maistaan vuosivuokraa vähintään 25 dollaria TAI vuositulot ovat vähintään 75 dollaria.
Havaijin parlamentti ei koskaan ratifioinut pistinperustuslakia.
Reaktioita

Robert Wilcox aloitti vuonna 1889 kapinan, jonka tavoitteena oli joko saada Kalākaua perumaan pistinperustuslaki tai korvata hänet kruununprinsessa Lili‘uokalanilla. Pistinperustuslaki oli myös katkaissut rahoituksen Wilcoxin opintomatkalta Italiaan, jonne Kalākaua oli lähettänyt tämän opiskelemaan sotatieteitä.
Pistinperustuslakia kannattaneet plantaasinomistajat olivat perustaneet puolueen (Reformipuolue), jota kautta he ajoivat tavoitteitaan. Ne, pääsääntöisesti havaijilaiset, jotka täyttivät uuden perustuslain määrämät reunaehdot poliittiseen osallistumiseen, perustivat oman puolueensa nimeltä Kansallinen reformipuolue.
Vuonna 1883 Lili‘uokalani pyrki perumaan pistinperustuslain uudella perustuslailla, mutta plantaasinomistajat, jotka olivat tässä vaiheessa järjestäytyneet ns. Turvallisuuskomiteaksi, syöksivät kuningattaren vallasta ja alkoivat suunnitella Havaijin liittämistä osaksi Yhdysvaltoja.
Harakka Bialoipokku

| Harakka Bialoipokku Pekka Pohjola |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Marcus Music -studiot, Tukholma, 1974
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Måns Groundstroem
 Tyylilaji: fuusiojazz, progressiivinen rock
 Kesto: 36.50
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  28. (helmikuu 1975)
Pekka Pohjolan muut julkaisut
| Pihkasilmä kaarnakorva 1972 | Harakka Bialoipokku 1974 | Keesojen lehto 1977 |
Harakka Bialoipokku on suomalaismuusikko Pekka Pohjolan vuonna 1974 julkaistu toinen sooloalbumi. Se julkaistiin myös Isossa-Britanniassa nimellä B the Magpie ja Ruotsissa nimellä Skatan. Yleisradio valitsi Harakka Bialoipokun vuoden 1974 parhaaksi albumiksi.
Yhdysvaltalainen DJ Shadow käytti debyyttialbuminsa Endtroducing..... kappaleessa "Midnight in a Perfect World" samplea albumin kappaleesta "Sekoilu seestyy".
Kappaleet

Kaikki sävellykset ja sovitukset: Pekka Pohjola
A-puoli
Alku – 2.11
Ensimmäinen aamu – 5.31
Huono sää / Se tanssii ... – 6.49
... Ja näkee unta – 4.33
B-puoli
Hereilläkin uni jatkuu – 5.42
Sekoilu seestyy – 4.17
Elämä jatkuu – 7.47
Kokoonpano

Pekka Pohjola – bassokitara, piano, sähköpiano
Tomi Parkkonen – rummut, lyömäsoittimet
Eero Koivistoinen – sopraano-, sopranino- ja tenorisaksofoni
Pekka Pöyry – sopraano- ja alttosaksofoni
Paroni Paakkunainen – altto- ja baritonisaksofoni, huilu
Bertil Löfgren – trumpetti
Coste Apetrea – kitara
Kokoonpano > Tuotanto

Leif Mases – äänittäjä
Måns Groundstroem – tuottaja
Stan Shingler – kansikuvan suunnittelu
Arvostelut

Soundi () linkki[vanhentunut linkki]
Hispaniolanvihervarpunen

| Hispaniolanvihervarpunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Vihervarpuset Spinus
Laji::  dominicensis
Kaksiosainen nimi
 Spinus dominicensis  (Bryant, 1868) 
Synonyymit
 Carduelis dominicensis 

Katso myös
   Hispaniolanvihervarpunen Wikispeciesissä   Hispaniolanvihervarpunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hispaniolanvihervarpunen (Spinus dominicensis) eli aiemmalta nimeltään haitinvihervarpunen on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Hispaniolanvihervarpusta tavataan Haitissa ja Dominikaanisessa tasavallassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hauptwache

Hauptwache Frankfurt
Hauptwache on Frankfurt am Mainin keskusaukio. Se on nimetty saman nimisen barokkityylisen vartiorakennuksen mukaan. Aukion entinen nimi on Schillerplatz. Ennen vuotta 1864 aukiota kutsuttiin sotilaskäyttönsä mukaisesti nimellä Paradeplatz.