stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merisodankäynti Georgian sodassa
Ukrainan kielto

Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko ilmoitti, etteivät Georgian merisaartoon lähteneet alukset voi palata enää Krimin laivastotukikohtaan. Ilmoitus tarkentui myöhemmin presidentin määräykseksi, että venäläisten on ilmoitettava 72 tuntia ennen alusten palaamista Krimin laivastotukikohtaan. Venäjän federaatio kiisti kiellon laillisuuden Venäjän ja Ukrainan sopimukseen kuulumattomana, ja Ukrainan pääministeri Julija Tymošenko epäili Viktor Juštšenkon määräyksen laillisuutta sopimusten perusteella. Tämän jälkeen heräsi epäilys siitä, että Julija Tymošenko olisi syyllistynyt maanpetokseen, mitä alettiin tutkia.
Venäjä ei ottanut riskiä vastakkainasettelusta Ukrainan merivoimien kanssa vaan siirsi Georgian merisaartoon osallistuneet alukset Krimin laivastoaseman asemesta Novorossijskin laivastoasemalle.
Ukrainan kielto > Ukrainan hallituskriisi

Ukrainan presidentin ja pääministerin vastakkainasettelun jälkeen Ukrainan pääministeri Julija Tymošenkon ryhmittymä teki perustuslaillisella enemmistöllä oppositiossa olevan Alueiden puolueen kanssa lakiesityksiä, jotka parlamentarisoisivat edelleen Ukrainan valtiosääntöä. Meidän Ukrainamme veti tukensa pois hallituskoalitiolta ja Ukrainan presidentti Viktor Juštšenko lupasi julkisessa puheessaan, että ellei pääministerin ryhmittymä 30 vuorokaudessa muodosta hallitusta opposition kanssa, järjestää presidentti ennenaikaiset korkeimman radan vaalit.
Georgian merivoimien alusten tuhoaminen satamassa

Varsinaisten taistelujen jälkeen Venäjän asevoimien joukot valtasivat Potin laivastoaseman ja polttivat sekä upottivat joitain Georgian merivoimien ja niihin kuuluvan rannikkovartioston aluksia, tutkan sekä joitain muita laitteita. Tarkkoja tietoja tappioista ei ole.
Venäjän Mustanmeren laivasto

Venäjän Mustanmeren laivaston alukset, jotka olivat osallistuneet Georgian merisaartoon ja sen jälkeen siirtyneet Novorossijskin laivastoasemalle palasivat Krimin laivastoasemalle. Ukrainan merivoimien aluset eivät Venäjän Mustanmeren laivaston ilmoituksen mukaan yrittäneet estää laivojen paluuta.
Yhdysvaltain ja muun Naton läsnäolo

Yhdysvallat lähetti Mustallemerelle Arleigh Burke-luokan hävittäjän USS McFaulin. Yhdysvaltain ilmoituksen mukaan jakamaan humanitaarista apua. Aluksen syväys oli kuitenkin ilmoituksen mukaan niin suuri, ettei sitä voitu ajaa Batumin satamaan.
Alueella ovat myös Yhdysvaltain rannikkovartioston kutteri Dallas, Puolan merivoimien Oliver Hazard Perry -luokan fregatti ORP Generał Kazimierz Pułaskin, Saksan laivaston FGS Lübeck sekä Espanjan laivaston SPS Almirante Juan de Borbón..  Lisäksi alueella on neljä Turkin merivoimien alusta.
USS McFaul jakoi humanitaarista apua 55 tonnia. Venäjän federaation näkökulmasta Nato-maat ovat tuoneet Mustallemerelle sata Tomahawk-risteilyohjusta ja Harpoon-meritorjuntaohjusta. Venäjän federaatio lähetti ohjusristeilijä Moskvan Sevastopolista laivastoasemalta Novorossijskin laivastoasemalle ja kokeilemaan aseitaan.
Yhdysvallat lähetti alueelle vielä 6. laivaston lippulaivan USS Mount Whitneyn, joka toi Potin satamaan 17 tonnia humanitaarista apua. Sataman alue oli edelleen venäläisten joukkojen miehittämä. Venäjän mukaan pienten joukkojen tuominen kuljetusalusten asemesta sota-aluksilla kiristi alueen jännitystä.
Montreux’n sopimus

Montreux’n sopimus vuodelta 1936 säätelee sitä, miten suuri on korkeintaan Mustallemerelle tuotavien alusten kokonaisuppouma. Turkki rajoittaa alusten pääsyä Darnanelleilta. Käytännössä on olemassa myös aikarajoitus ulkoapäin tuleville aluksille, mikä on kolme viikkoa. Käytännössä tämä merkitsee, että Nato saattaa joutua vaihtamaan aluksensa kolmen viikon välein tilanteen pitkittyessä.
SPS Almirante Juan de Borbon
Mihrimah Sultan

Mihrimah, Tizianin maalaama muotokuva 1550-luvun puolivälistä.
Mihrimah Sultan (1522 Konstantinopoli – 1575 Konstantinopoli) oli Osmanien valtakunnan sulttaanin Suleiman Suuren ja tämän vaimon Hurrem Sultanin ainoa yhteinen tytär. Hän oli yksi niin sanotun ”naisten sultanaatin” ajan vaikutusvaltaisista naisista.
Mihrimahin äiti Hurrem Sultan eli Roxelana oli aloittanut uuden vaikutusvaltaisten naisten aikakauden Osmanien valtakunnan huipulla. Naisten asemaa vahvisti se, että sulttaanit eivät luottaneet veljiinsä eivätkä välttämättä edes omiin poikiinsa. Hurrem naitti Mihrimahin liittolaiselleen, suurvisiiri Rüstem paššalle. Äitinsä kuoltua vuonna 1558 Mihrimahista tuli isänsä lähin neuvonantaja ja valtakunnan vaikutusvaltaisin nainen. Vuoden 1565 Maltan piirityksen on sanottu olleen Mihrimahin ajatus, ja hän myös rahoitti piirityksessä käytettyjen neljänsadan sotalaivan varustamisen. Hänen valtansa kasvoi entuudestaan, kun hänen isänsä kuoltua vuonna 1566 uudeksi sulttaaniksi tuli hänen heikkotahtoinen veljensä Selim II. Mihrimah säilytti asemansa vielä veljenpoikansa Murat III:n tultua valtaan, kunnes kuoli itse vuonna 1575.
Mihrimah oli myös yksi Osmanien valtakunnan varakkaimmista naisista. Hän perusti hyväntekeväisyyslaitoksia ja rakennutti useita monumentteja, mukaan lukien kaksi Konstantinopoliin rakennettua ja hänen mukaansa nimettyä kuninkaallista moskeijaa, Üsküdarin ja Edirnekapin moskeijat, jotka suunnitteli arkkitehti Sinan. Kuoltuaan Mihrimah haudattiin Suleimanin moskeijaan isänsä viereen.
Mihrimahilla ja Rüstemilla oli yksi tytär, Aysha Humashah Sultan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mihrimah Sultan Wikimedia Commonsissa
Mafia II

| Mafia II |
| --- | --- |

Kehittäjä:  2K Czech 
Julkaisija:  2K Games 
Jakelija:  Take-Two Interactive, GOG.com, Humble Store, Steam ja PlayStation Now
Suunnittelija:  Daniel Vávra, Pavel Brzák
Käsikirjoittaja:  Daniel Vávra
Säveltäjä:  Matus Siroky Adam Kuruc
Pelisarja:  Mafia
Pelimoottori:  Illusion Engine, PhysX
Julkaistu:  NA 24. elokuuta 2010 EU 27. elokuuta 2010
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli, toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 18 OFLC: MA15+
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, OS X
Jakelumuoto:  Blu-ray, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK    : 
Mafia II on 2K Czechin kehittämä ja 2K Gamesin julkaisema toimintaseikkailu ja kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin elokuun 2010 lopulla Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli on jatko-osa vuonna 2002 julkaistulle Mafialle. Pelisarjan kolmas osa, Mafia III julkaistiin 7. lokakuuta 2016.
Pelin tapahtumat sijoittuvat 1940- ja 1950-lukujen vaihteeseen fiktiiviseen yhdysvaltalaiseen Empire Bayn kaupunkiin, joka jäljittelee pääasiassa New Yorkia, mutta sisältää myös joitain viittauksia muihin kaupunkeihin, kuten Los Angelesiin.
Mafia II:n suunnittelusta kerrottiin julkisuudessa ensimmäisen kerran 21. elokuuta 2007 Leipzig Games Convention -tapahtumassa. Pelistä julkaistiin kaikille alustoille ilmainen ladattava demo PlayStation Networkissa ja Xbox Live Marketplacessa elokuun 2010 alussa.
Peliin on julkaistu lisäosat Betrayal of Jimmy, Jimmy’s Vendetta ja Joe’s Adventures. Pelin director’s cut -version omistajille lisäosat ovat ilmaisia. Pelistä julkaistiin 19. toukokuuta 2020 remasteroitu Mafia II: Definitive Edition, jossa on paranneltu grafiikka, 4K-resoluutio ja kaikki lisäosat. Se julkaistiin myös Mafia: Trilogy -paketissa, joka sisältää myös remake-version sarjan ensimmäisestä osasta ja kolmannen osan kaikilla lisäosilla.
Pelaaminen

Peliä pelataan kolmannen persoonan kuvakulmasta ja liikkuminen tapahtuu joko jalan tai autolla. Vaatekaupoista pelaaja voi ostaa erilaisia asusteita ja asekaupat myyvät aseita, ammuksia sekä esimerkiksi polttopulloja. Pelaajan on mahdollista säilöä enintään 10 autoa käytössään olevaan autotalliin. Korjaamoilla autojen värejä ja vanteita voi muokata mielensä mukaan ja myös suorituskykyä on mahdollista parantaa virityssarjoilla. Pelisarjan ensimmäisestä osasta poiketen Mafia II ei sisällä vapaata pelitilaa, vaan ainoastaan tarinatilan.
Juoni > Mafia II:n jälkeiset tapahtumat > Vito

Pelisarjan kolmannessa osassa paljastuu, että Vito oli lähetetty Leo Galanten sopimuksen mukaisesti New Bordeaux’n kaupunkiin työskentelemään siellä toimivalle Marcanon mafiaperheelle. Sopimukseen kuului, että mafiaperheen johtaja Salvatore ”Sal” Marcanon oli nimitettävä Vito alipäällikökseen ja annettava tälle kaupunginosa hoidettavakseen. Marcano kuitenkin vihasi Vitoa yli kaiken, ja aikoi Mafia III:n tapahtumien aikaan vuonna 1968 hankkiutua lopullisesti Vitosta eroon. Pelin päähenkilö Lincoln Clay kuitenkin onnistuu pelastamaan Viton, ja he alkavat tehdä yhteistyötä irlantilaisen Thomas Burken ja haitilaisen Cassandran kanssa kukistaakeen Marcanon. Pelaajan valinnoista riippuen Vito voi kuolla Mafia III:n tarinan aikana.
Juoni > Mafia II:n jälkeiset tapahtumat > Joe

Joe oli tarkoitus viedä kuulusteltavaksi vastaamaan kiinalaisiin liittyviin kysymyksiin, mutta hän onnistui kuitenkin pakenemaan autosta. Vito kertoo Mafia III:n päähenkilö Lincoln Claylle, että Joe lähti Empire Baysta ja päätyi Chicagoon, missä hänellä oli ystäviä, jotka voisivat auttaa häntä eteenpäin. Ystävät kuitenkin kääntyivät Joeta vastaan, ja Vito uskoo heidän tappaneen hänet. Mafia III:n lopussa eräässä kohtauksessa kuitenkin esiintyy Leo Galanten autonkuljettaja, jonka ulkonäkö ja vaatetus täsmäävät Joeen, mutta hänen henkilöllisyyttään ei vahvisteta pelissä. Mafia III:n kehittäjät ovat myös vihjailleet Twitterissä, ettei Joe todellisuudessa olisikaan kuollut.
Aiheesta muualla

Mafia II MobyGamesissa (englanniksi)
Mafia II – Viralliset sivut
-pelisarja
| --- | --- |
Pelisarja::   Mafia  Mafia II  Mafia III 
Liittyvät artikkelit::   2K Czech  Hangar 13
Maniitsoq

| Maniitsoq Sukkertoppen |
| --- | --- |
 Maniitsoq n. vuonna 1890
 Koordinaatit: 65°25′00″N, 52°54′00″W 
Valtio:   Grönlanti
Kunta:  Qeqqata
Perustettu:  1782
Väkiluku (2011):  2 747
Aikavyöhyke:  UTC-3
Postinumero:  3912
 
 http://www.maniitsoq.gl/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maniitsoq (vanha kirjoitustapa: Manîtsoq, tansk. Sukkertoppen) on kaupunki Qeqqatan kunnassa Länsi-Grönlannissa. Kaupungissa asuu 2 747 asukasta (2011), ja se on Grönlannin kuudenneksi suurin kaupunki. Maniitsoq tarkoittaa grönlanniksi karua maastoa.
Historia

Kaupunki perustettiin vuonna 1755 siirtokuntana paikalle, jolla Kangaamiut nykyään sijaitsee, mutta se siirrettiin nykyiseen sijaintiinsa vuonna 1782. Arkeologiset löydöt ovat osoittaneet, että alue on ollut asuttuna yli 4 000 vuotta.
Teollisuus

Maniitsoqiin on suunniteltu Alcoan alumiinisulattolaitosta. Toinen ehdotettu paikka on Sisimiut, kunnan suurin kaupunki. Tehdas voisi työllistää 600–700 ihmistä, tai jopa 10 prosenttia koko asukasluvusta. Koska päätös on tärkeä koko kaupungille, sekä kaupungin viranomaiset että Grönlannin itsehallinto tekivät vuosina 2008–2010 laajoja julkisia selvityksiä vastaamaan mahdollisiin ympäristö- ja sosiaalihaasteisiin.
Liikenne > Lentoliikenne

Maniitsoqin lentokentälle pääsee Air Greenlandin lennoilla Nuukista, Kangerlussuaqista ja Sisimiutista.
Liikenne > Meriliikenne

Maniitsoq on Arctic Umiaq Linen rannikkoreitin kutsusatama.
Väestö

Vuonna 2010 Maniitsoqissa asui 2 784 asukasta, mutta väkiluku on ollut laskussa pitkään. Kaupunki on menettänyt yli 11 prosenttia väkiluvustaan verrattuna vuoden 1990 lukuihin ja lähes 5 prosenttia vuoden 2000 lukuihin verrattuna.
Siirtolaiset pienemmistä asutuskeskuksista kuten vauhdilla kutistuvasta Kangaamiutista valitsevat usein mieluummiin Sisimiutin, Grönlannin pääkaupungin Nuukin ja toisinaan Tanskan, mieluummin kuin Maniitsoqin. Kangerlussuaq ja Sisimiut ovat ainoat Qeqqatan kunnan alueet, joilla jatkuvaa väkiluvun kehitystä on tapahtunut viimeisten kahden vuosikymmenen aikana.
Merkittäviä henkilöitä

Mimi Karlsen (s. 1957), poliitikko
Sofie Petersen (s. 1955), Grönlannin luterilainen piispa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maniitsoq Wikimedia Commonsissa
Milan Obrenović II

Milan Obrenović II.
Milan Obrenović II (21. lokakuuta 1819 – 8. heinäkuuta 1839) oli Serbian ruhtinas neljän viikon ajan kesällä 1839. Hän oli ruhtinas Miloš Obrenovićin vanhin poika ja sairasteli jatkuvasti lapsuudestaan alkaen.
Milan tuli hallitsijaksi 13. kesäkuuta 1839, kun hänen isänsä joutui painostuksen alla luopumaan kruunusta. Hän oli koko lyhyen hallitsijakautensa ajan niin sairas, ettei koskaan edes saanut tietää kohonneensa maan hallitsijaksi. Milan kuoli 8. heinäkuuta samana vuonna vain 19-vuotiaana, jolloin ruhtinaaksi tuli hänen 15-vuotias nuorempi veljensä Mihailo.
Michael Johnson (juoksija)

| Michael Johnson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1967 (ikä 57) Dallas, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Uran tiedot
Laji:  200 m ja 400 m pikajuoksu
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johnson vuonna 2024. |  Johnson vuonna 2024. |  Johnson vuonna 2024. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | 4 × 400 m |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 200 m |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 400 m |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 400 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1991 | 200 m |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | 400 m |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | 4 × 400 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | 200 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | 400 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | 4 × 400 m |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | 400 m |  |
|  Kultaa | Sevilla 1999 | 400 m |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Duisburg 1989 | 4 × 400 m |  |
Michael Duane Johnson (s. 13. syyskuuta 1967 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen entinen pikajuoksija. Hän voitti urallaan neljä olympiakultaa ja kahdeksan maailmanmestaruutta. Hän juoksi 400 metriä 22 kertaa alle 44 sekunnin ja 200 metriä 17 kertaa alle 20 sekunnin (joista kuusi kertaa alle 19,80). Hänellä oli hallussaan 400 metrin maailmanennätys 43,18 vuosina 1999–2016. Johnson voitti viestit mukaan lukien jokaisen käymänsä MM- sekä olympiafinaalin. Hänen juoksutyylilleen tunnusomainen piirre oli voimakas takakeno.
Johnson valittiin vuosina 1996 ja 1999 IAAF:n vuoden miesyleisurheilijaksi.
Johnsson sai vuoden 2018 syyskuussa aivoinfarktin ja menetti muun muassa kävelykykynsä. Hän on kuitenkin toipunut siitä ja on antanut kasvonsa American Stroke Association- yhdistyksen kampanjalle, joka levittää tietoa aivoinfarktista.
Saavutuksia

1991 Tokion MM-kisat: kultaa 200 metrillä
1992 Barcelonan olympialaiset: kultaa 4 × 400 metrin viestissä (ME-ajalla 2.55,74)
1993 Stuttgartin MM-kisat: kultaa 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä (ME-ajalla 2.54,29)
1995 Göteborgin MM-kisat: kultaa 200 ja 400 metrillä sekä 4 × 400 metrin viestissä
1996 Atlantan olympialaiset: kultaa 200 (ME-ajalla 19,32) ja 400 metrillä – Johnson oli ensimmäinen mies, joka pystyi olympiakultaan molemmilla matkoilla samoissa kisoissa.
1997 Ateenan MM-kisat: kultaa 400 metrillä
1999 Sevillan MM-kisat: kultaa 400 metrillä (ME-ajalla 43,18)
2000 Sydneyn olympialaiset: kultaa 400 metrillä
Johnson oli voittamassa myös pitkän viestin kultamitaleja 1999 Sevillassa ja 2000 Sydneyssä, mutta myöhemmin suoritukset hylättiin hänen joukkuetoveriensa Antonio Pettigrew'n sekä Alvin ja Calvin Harrisonin doping-tapausten myötä.
Maailmanennätykset

Johnson juoksi uransa aikana kahdeksan virallista maailmanennätystä ja lisäksi epävirallisen maailmanennätyksen harvoin juostulla 300 metrin matkalla. Voimassa olevat maailmanennätykset lihavoituna.
200 metriä:
19,66 (+1,7) Atlanta 23.6.1996
19,32 (+0,4) Atlanta 1.8.1996
300 metrin juoksu (epävirallinen matka):
30,85 Pretoria 24.3.2000
400 metriä:
44,97 Reno 10.2.1995 (sisäradat)
44,63 Atlanta 4.3.1995 (sisäradat)
43,18 Sevilla 26.8.1999 (ulkoradat)
4 × 400 metrin viesti Yhdysvaltain viestijoukkueessa:
2.55,74 Barcelona 8.8.1992 (Andrew Valmon, Quincy Watts, Michael Johnson, Steve Lewis)
2.54,29 Stuttgart 22.8.1993 (Andrew Valmon, Quincy Watts, Harry Reynolds, Michael Johnson)
2.54,20 Uniondale 22.7.1998 (Jerome Young, Antonio Pettigrew, Tyree Washington, Michael Johnson) – ennätys hylättiin myöhemmin Pettigrew'n tunnustettua dopingin käytön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Johnson (juoksija) Wikimedia Commonsissa
Michael Johnson (juoksija) Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto: Michael Johnsonin 200 m:n ME Atlantassa
Miesten 200 metrin juoksun olympiavoittajat
Miesten 400 metrin juoksun olympiavoittajat
Miesten 200 metrin juoksun maailmanmestarit
Miesten 400 metrin juoksun maailmanmestarit
1983: Bert Cameron |
1987: Thomas Schönlebe |
1991: Antonio Pettigrew |
1993: Michael Johnson |
1995: Michael Johnson |
1997: Michael Johnson |
1999: Michael Johnson |
2001: Avard Moncur |
2003: Tyree Washington |
2005: Jeremy Wariner |
2007: Jeremy Wariner |
2009: LaShawn Merritt |
2011: Kirani James |
2013: LaShawn Merritt |
2015: Wayde van Niekerk |
2017: Wayde van Niekerk |
2019: Steven Gardiner |
2022: Michael Norman |
2023: Antonio Watson
Milan Mijatović

Milan Mijatović torjunnassa vuonna 2015 ensimmäisessä maaottelussaan Venäjää vastaan.
Milan Mijatović (s. 26. heinäkuuta 1987 Pljevlja, Montenegron ST, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Iranin, Bulgarian, Unkarin ja kesästä 2022 alkaen Saudi-Arabian pääsarjassa.
Mijatović pelasi Montenegron maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Venäjää vastaan. Hän on pelannut 25. syyskuuta 2022 mennessä 27 maaottelua.
Milan Mladenović

Milan Mladenovićin hauta.
Milan Mladenović (21. syyskuuta 1958 – 5. marraskuuta 1994) oli jugoslavialainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye Ekatarina Velikan keulakuvana. Hän syntyi Zagrebissa, mutta hänen perheensä muutteli paljon. Vuonna 1970 Mladenović muutti Belgradiin, jossa hän pian liittyi Limunovo Drvo-yhtyeeseen. Limunovo Drvo ei ehtinyt julkaista mitään, mutta vuonna 1981 Mladenović julkaisi Šarlo Akrobata-yhtyeen kanssa levyn Bistriji ili tuplji, čovek biva kad... Šarlo Akrobata hajosi vielä samana vuonna yhtyeen jäsenten välisiin kiistoihin. Pian Mladenović perusti Ekatarina Velika-yhtyeen, jossa hän toimi vuoteen 1994 saakka. Keväällä 1994 Mladenović oli Brasiliassa Suban kanssa levyttämässä albumia Angel's Breath, joka julkaistiin vasta Mladenovićin kuoleman jälkeen. Mladenović kuoli haimasyöpään Belgradissa marraskuussa 1994.
Mikko Paatelainen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. marraskuuta 1980 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Valkeakoski, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
1992–2000: Haka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001 | Haka | 0 | (0) |
| 2001 | → PS-44 (laina) | 8 | (6) |
| 2001 | Atlantis | 7 | (0) |
| 2002–2004 | Allianssi | 28 | (3) |
| 2002 | → AC Vantaa (laina) | 12 | (12) |
| 2004 | → KooTeePee (laina) | 22 | (3) |
| 2005 | Aberdeen | 0 | (0) |
| 2005–2006 | Jaro | 34 | (19) |
| 2006 | → Cowdenbeath (laina) | 9 | (7) |
| 2007–2009 | TPS | 77 | (29) |
| 2010–2011 | IFK Mariehamn | 21 | (8) |
| Yhteensä | Yhteensä | 218 | (87) |
Maajoukkue
| 2001 | Suomi U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mikko Paatelainen (s. 24. marraskuuta 1980 Valkeakoski) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Paatelainen aloitti uransa Valkeakosken Hakassa ja Veikkausliiga-tasolla hän on edustanut myös Atlantis FC:tä, AC Allianssia, FC KooTeePeetä ja FF Jaroa.
Kauden 2004 Paatelainen pelasi FC KooTeePeessä lainasopimuksella AC Allianssista. Hän siirtyi kauden jälkeen skotlantilaisseuraan Aberdeen FC, josta palasi vuonna 2005 Veikkausliigaan Pietarsaaren Jaroon. FF Jarossa Paatelainen teki syyskaudella 2005 pelaamassaan kymmenessä ottelussa kahdeksan maalia. Hän pääsi liigahistoriaan tekemällä ennätykselliset viisi maalia yhdessä ottelussa entistä seuraansa FC KooTeePeetä vastaan. Tammikuussa 2006 Paatelainen siirtyi lainalle skotlantilaiseen Cowdenbeathiin, josta palasi Jaroon maaliskuussa 2006. Turun Palloseuraa hän edusti vuodet 2007–2009. IFK Mariehamniin hän siirtyi joulukuussa 2009. Talvikaudella 2011 hän sai vakavan polvivamman ja joutui tämän vuoksi lopettamaan pelaajauransa.
Hänen isänsä Matti Paatelainen sekä veljensä Mika-Matti ”Mixu” Paatelainen ja Markus Paatelainen ovat myös tunnettuja jalkapalloilijoita.
Aiheesta muualla

Veikkausliigan pelaajakortti
Mikko Kara

Mikko Heikki Kara (s. 28. tammikuuta 1952, Uskela) on professori ja entinen VTT:n toimialajohtaja. Hän on myös energiapoliittinen selvitysmies koskien sähköön liittyviä ratkaisuja.
Kara on kiinnittänyt huomiota päästökaupan Suomelle aiheuttaman lauhde-energian tuotannon vähentymiseen, Norjan siitä saamiin voittoihin sekä Fingridin kaksoisrooliin sähkönjakeluviranomaisena ja valtaosaltaan yksityisenä yhtiönä, mitä omistavat myös sähköntuottajat.
Toinen energiapoliittinen selvitysmies on Martti Purasjoki, jonka kauppa- ja teollisuusministeri Mauri Pekkarinen nimitti selvittämään sähkömarkkinoiden toimivuutta.
Aiheesta muualla

VTT:n Mikko Kara haluaisi purkaa Fingridin omistuksen  (Arkistoitu – Internet Archive), Tekniikka ja Talous 5.5.2006 Pekka Virolainen
Suurten sähköntuottajien pitäisi luopua kantaverkkoyhtiöstä  (Arkistoitu – Internet Archive), Turun Sanomat 2.5.2006
Selvitysmies Mikko Kara ei usko uusiin ydinvoimaloihin  (Arkistoitu – Internet Archive), Tekniikka ja Talous 21.12.2005 Pekka Virolainen
"Sähkömarkkinoiden toimintaa voidaan parantaa"  (Arkistoitu – Internet Archive), Kauppa- ja teollisuusministeriö 21.12.2005 Mikko Kara
Auh, aina vain sähköiskuja  (Arkistoitu – Internet Archive), Talouselämä 16.12.2005 Esko Rantanen
Norja kuppaa suomalaisilta 500 milj. euroa  (Arkistoitu – Internet Archive), Metallitekniikka 5.12.2005 Juha-Pekka Kervinen
Auh, aina vain sähköiskuja  (Arkistoitu – Internet Archive), Talouselämä 4.8.2005 Mikko Laitila
Michael Grabner

| Michael Grabner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1987 (ikä 37) Villach, Itävalta
Kansalaisuus:   Itävalta
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  85 kg
Pelinumero:  40
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–2020
Seurat:  EC VSV (EBEL)   Manitoba Moose (AHL)   Vancouver Canucks (NHL)   New York Islanders (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   New York Rangers (NHL)   New Jersey Devils (NHL)   Arizona Coyotes (NHL)
NHL-varaus:  14. varaus, 2006 Vancouver Canucks
Michael René Grabner (s. 5. lokakuuta 1987 Villach, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Kymmenen NHL:ssä pelaamansa kauden aikana hän ehti edustaa viittä seuraa, joista viimeiseksi jäi Arizona Coyotes. Grabnerin vahvuuksia olivat laukaisutaito ja luisteluvoima.