stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sigismund von Neukomm

Sigismund von Neukomm
Sigismund von Neukomm (10. heinäkuuta 1778 Salzburg – 3. huhtikuuta 1858 Pariisi) oli itävaltalaissyntyinen säveltäjä. Hän oli klassismin ja romantiikan kausien välisen siirtymäajan vaikuttaja. Hän matkusti musiikkiuransa aikana laajalti, mutta Pariisi vakiintui hänen ensisijaiseksi kotikaupungikseen.
Neukomm aloitti kotikaupungissaan musiikin opiskelun ensin urkuri Franz Xaver Weissauerin ja sittemmin säveltäjä Michael Haydnin johdolla. Neukomm oli äitinsä kautta sukua Michael Haydnille. Vuonna 1794 hän asettui Wieniin, jossa sai opetusta myös Joseph Haydnilta. Hän saavutti Haydnin suosion ja sai tältä toimeksiantoja laatia tämän sävellyksistä sovituksia. Salzburgin yliopistossa Neukomm suoritti filosofian sekä matematiikan opintoja ja sai nimityksen yliopiston kirkon kunniaurkuriksi. Vuonna 1804 hän matkusti Venäjälle viemään kirjettä Haydnilta Maria Fjodorovnalle, joka oli itsekin opiskellut Haydnin johdolla Wienissä ollessaan. Venäjällä esitettiin Neukommin ooppera Alexander am Indus.
Neukomm oli vuosina 1816–1821 Rio de Janeirossa, jossa hän alkoi säveltää brasilialaisvaikutteisia teoksia. Häneen tekivät vahvan vaikutuksen lundu ja modinha. Vuonna 1821 Neukomm keräsi Joaquim Manoel da Câmaran laatimien modinhojen kokoelman, joka painettiin samana vuonna Pariisissa yhtenä varhaisimpina kirjatuista esimerkeistä modinhasta. Neukomm myös opetti Portugalin Juhana VI:n hovissa. Hän oli Charles Maurice de Talleyrandin ja Orléansin herttuan suojatti. Hän puhui Wolfgang Amadeus Mozartin monumentin paljastustilaisuudessa Salzburgissa ja johti siellä Mozartin Kruunajaismessun sekä Requiemin esityksen. Neukomm sai Kunnialegioonan ritarinarvon. Hänet haudattiin Cimetière de Montmartreen.
Neukommin vokaalimusiikkituotantoon kuuluu oopperan ohella muun muassa kantaatteja ja oratorioita. Hän sävelsi myös soitinteoksia, joiden joukossa on toistasataa teosta harmonille. Neukommin musiikki kehittyi hänen uransa varrella klassismista romantiikan suuntaan.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Sigmund Ruud

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sigmund Ruud |  Sigmund Ruud |  Sigmund Ruud |  |
Maa:   Norja
Miesten mäkihyppy
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 1928 | mäkihyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zakopane 1929 | mäkihyppy |  |
|  Pronssia | Oslo 1930 | mäkihyppy |  |
Sigmund Ruud (30. joulukuuta 1907 Kongsberg – 7. huhtikuuta 1994 Oslo, Norja) oli norjalainen mäkihyppääjä.
Hän hallitsi yhdessä veljiensä Birgerin ja Asbjørnin kanssa mäkihyppyä 1920- ja 1930 -luvuilla. Vuoden 1928 talviolympialaisissa St. Moritzissa hän voitti hopeaa mäkihypyssä. Seuraavana vuonna järjestetyissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti mäkihypyssä kultaa ja vuonna 1930 pronssia. Hän osallistui myös Holmenkollenilla järjestettyihin kilpailuihin sekä vuoden 1932 talviolympialaisiin, joissa sijoittui seitsemänneksi. Hän kilpaili myös ensimmäistä kertaa olympialajina olleessa alppihiihdossa vuoden 1936 talviolympialaisissa
Sigmund Ruudia ja Jacob Tullin Thamsia pidetään mäkihypyn Kongsberger-tekniikkana tunnetun hyppytyylin kehittäjinä. Tyylissä ylävartaloa taivutetaan lantiosta ja kädet viedään eteen. Tekniikan avulla hyppyjen pituudet kasvoivat huomattavasti.
Ansioistaan mäkihyppääjänä Ruudille myönnettiin Holmenkollen-mitali vuonna 1949.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sigmund Ruud
Setting Sons

| Setting Sons The Jam |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Townhouse Studios
 Julkaistu: 16. marraskuuta 1979
 Formaatti: LP, C-kasetti
 Tuottaja(t): Vic Coppersmith-Heaven
 Tyylilaji: Uusi aalto, mod
 Levy-yhtiö: Polydor
Listasijoitukset
  Yhdistynyt kuningaskunta #4
The Jamin muut julkaisut
| All Mod Cons 1978 | Setting Sons 1979 | Sound Affects 1980 |
Setting Sons on The Jamin neljäs studioalbumi vuodelta 1979. Sen on tuottanut Vic Coppersmith-Haven ja äänittänyt hänen kanssaan Alan Douglas. Tämän kaksikon lisäksi remiksaukseen on osallistunut Hugh Fagen. Äänitys on tehty Lontoon Shepherd's Bushissa sijaitsevassa Townhouse-studiossa. Äänittäjien apulaisina ovat olleet George Chambers ja Pete Shymer.
Levykannen on suunnitellut Bill Smith ja etukannen valokuvan on ottanut Andrew Douglas. Takakannen ja levypussin kuvituksesta on vastannut Robin P. Richard.
The Jamin lauluntekijä Paul Weller oli ensin suunnitellut teema-albumia, joka kertoisi syttyneestä sisällissodasta. Tarinan keskiössä oli kolme ystävystä, jotka edustivat eri yhteiskuntaluokkia vasemmistosta oikeistoon. Tähän teemaan liittyviä kappaleita albumilla ovat ainakin "Thick As Thieves", "Little Boy Soldiers" ja "Burning Sky".
Vuonna 1992 ilmestyneellä Extras-kokoelmalla on demoversiot neljästä Setting Sons 
-albumille päätyneestä kappaleesta. Levyllä on myös Setting Sonsilta pois jätetty kappale "Hey Mister".
Kappaleet

Sivu 1
"Girl on the Phone"
"Thick as Thieves"
"Private Hell"
"Little Boy Soldiers"
"Wasteland"
Sivu 2
"Burning Sky"
"Smithers-Jones" (Bruce Foxton)
"Saturday's Kids"
"The Eton Rifles"
"Heatwave" (Holland – Dozier – Holland)
Kappaleiden tekijä on Paul Weller ellei suluissa ole toisin mainittu. Sovitukset ovat Vic Coppersmith-Havenin ja The Jamin. Julkaisuyhtiö on And Son Music paitsi kappaleen "Heatwave" osalta Jobete Music Ltd. Tämä lainakappale on peräisin Martha & the Vandellasin tuotannosta. Sen mukaanottoa Weller oli perustellut keventämään albumin muuten synkähköä yleisilmettä.
Kappaleiden sanat on painettu levypussiin paitsi viimeksi mainitun osalta.
Muusikot

The Jamin lisäksi mukana on pianisti Mick Talbot Merton Parkas –yhtyeestä sekä saksofonisti Rudi.
Singlet

When You're Young / Smithers-Jones
Single ilmestyi 17. elokuuta 1979 ennen Setting Sons -LP:tä. Singleltä pitkäsoitolle päätyi kääntöpuolen kappale ”Smithers-Jones”, jonka on poikkeuksellisesti tehnyt yhtyeen basisti Bruce Foxton. Kappale kertoo säntillisestä virkamiehestä, joka kutsutaan työviikon alussa maanantaiaamuna johtajan puheille. Odottamansa ylennyksen asemesta mies saakin kuulla tulleensa tarpeettomaksi. Kappaleen albumiversio on olennaisesti erilainen, sillä siinä on mukana jousisovitus. Single nousi brittilistan 17. sijalle.
The Eton Rifles / See Saw
Single ilmestyi 26. lokakuuta 1979 ennen Setting Sons -LP:tä. Se oli samalla viimeinen The Jamin single 1970-luvulla. Single oli äänitetty Townhouse Studiolla elokuussa. Nimikappaleen on tehnyt Paul Weller ja siinä hän kritisoi englantilaista luokkayhteiskuntaa. Sanoitusidean kappaleeseen Weller oli saanut television uutisfilmistä, jossa ”Right to work” -julistetta kantaneet mielenosoittajat olivat marssineet Etonin eliittikoulun porttien ohitse. Sanoituksen vuoksi Polydor oli aluksi epäröinyt kappaleen julkaisua, mutta lopulta myös BBC oli lupautunut soittamaan kappaletta ohjelmissaan. Single nousi nopeasti brittilistan kolmoseksi.
Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla

| Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla> Conspiracy Theory with Jesse Ventura |
| --- | --- |
Tyyli:  dokumentti
Kestoaika:  43 minuuttia
Pääosissa:  Jesse Ventura June Sarpong
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   truTV  Jim, Nelonen
Esitetty:   2009-12-022. joulukuuta 2009 – 2012-12-1717. joulukuuta 2012  2012-11-2727. marraskuuta 2012 –
Tuotantokausia:  3
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jesse Ventura
Aiheesta muualla
IMDb
Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla on salaliittoteorioita käsittelevä yhdysvaltalainen dokumenttisarja, jossa entinen kuvernööri ja show-painija Jesse Ventura tutkii salaliittoteorioita.
Suomessa Salaliittoteoriat Jesse Venturan johdolla esitettiin ensin Jim-kanavalla, mutta on kuulunut uusintoina Nelonen-kanavan ohjelmistoon.
Salaliittoteoriat

Jesse Venturan käsittelemiä salaliitto-aiheita ovat olleet esimerkiksi Bilderberg-ryhmä, pankkien korruptiovalta, FEMA-keskitysleirit, salainen Area 51 (Alue 51), mielenohjailu, (World Trade Center) WTC-iskut, Plum Island-saaren salaiset kokeet, ilmaston lämpeneminen, lentokone-isku Pentagoniin 11. syyskuuta 2001, vesisalaliitto, David Icken salaliittoteoria maailmaa hallitsevasta muodonmuuttaja-eliitistä, John F. Kennedyn salamurha, HAARP-sääkone ja Meksikonlahden öljyonnettomuus.
Salam Fayyad

Salam Fayyad vuonna 2009
Salam Fayyad (arab. سلام فياض‎, s. 1952 Dir al-Rasoun) on palestiinalainen taloustieteilijä ja poliitikko, jonka presidentti Mahmud Abbas nimitti 14. kesäkuuta 2007 palestiinalaishallinnon pääministeriksi. Sitä ennen Fayyad oli valtiovarainministerinä 2002–2005.
Fayyad syntyi Dir al-Rasounissa lähellä Tul Karmia. Monista muista poiketen hän ei omakohtaisesti kokenut vuoden 1948 Nakbaa. Hän opiskeli Beirutin Amerikkalaisessa yliopistossa sekä ylemmän tutkinnon ja tohtorintutkinnon University of Texasissa. Hän aloitti uransa opettajana Yarmukin yliopistossa Jordaniassa ja meni 1987 Maailmanpankin (IMF) palvelukseen Washingtoniin. Palestiinalaishallinnon perustamisen jälkeen hän palasi 1995 IMF:n edustajana sen hallitsemille alueille. Vuonna 2001 hän siirtyi yksityissektorille ja meni 2001 Arabipankin, Lähi-idän suurimman pankin palvelukseen.
Fayyadilla on hyvät suhteet Israeliin ja Yhdysvaltoihin. Liberaali israelilainen Haaretz-lehti nimitti häntä "kaikkien suosikkipalestiinalaiseksi."
Ennen vuoden 2006 vaaleja Abbasin Fatah lupasi Fayyadille pääministerin paikan, jos hän liittyisi puolueeseen. Hän ei kuitenkaan uskonut Fatahin voittoon, vaan muodosti kolmannen tien listan yhdessä Hanan Ashrawin ja Yasser Abed Rabbonin kanssa, joka sai vain kaksi paikkaa parlamenttiin.
Maaliskuussa 2009 Fayyad jätti eroanomuksensa presidentti Abbasille mutta jatkoi lopulta pääministerinä. Huhtikuussa 2013 hän erosi pääministerin tehtävästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salam Fayyad Wikimedia Commonsissa
Palestiinalaishallinnon pääministerit
Mahmud Abbas
Ahmad Qurai’
Isma’il Haniyya
Salam Fayyad
Juhana Petter Valkola

Juhana (Johan, Juho) Petter (Pietari) Valkola, ent. Greus (7. elokuuta 1841 Muhos - 16. tammikuuta 1892 Muhos) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Valkolan vanhemmat olivat talollinen Michel Hyvärinen (Greus) ja Maria Hedvig Juhontytär Huumonen ja puoliso Eeva Liisa Tomperi. Valkola oli edistyksellinen maanviljelijä, jonka omistama lypsykarja oli aikoinaan Suomen suurimpia ja joka muun muassa viljeli ensimmäisten joukossa peltoheinää. Hän puhui myös soiden ojituksen ja kuivatuksen puolesta ja vaikutti Muhoksen suuren Matokorven suoalueen kuivaukseen.  Valkola harjoitti maatalouden ohella posti-, ravintola- ja kestikievaritoimintaa.
Muhoksella Valkola toimi kunnan kirjurina 26 vuotta, kuntakokouksen puheenjohtajana 17 vuotta sekä kunnan lainajyvästön hoitajana miltei 30 vuotta. Lisäksi hän toimi kunnan paloapuyhtiön johtokunnan esimiehenä pidempään kuin kaksikymmentä vuotta. Oulujoen lohenpyyntiyhtiön kirjurina hän toimi Muhoksella 26 vuotta ja kirkonisännöitsijänä 13 vuotta. Muhoksen ensimmäinen kansakoulu 1875 perustettiin pääasiassa hänen ansiostaan. Valkola lisäksi tuki pastori, myöhemmin rovasti, Vilho Lindstedtin pyrkimyksiä perustaa yksityinen suomenkielinen oppikoulu Ouluun. Valkola lahjoitti tähän tarkoitukseen varojaan ja hankki myös muiden lahjoituksia.
Valkola oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Valtiopäivillä hänet valittiin sekä valitsijamieheksi että yhdistetyn valtiovarain- ja talousvaliokunnan jäseneksi. Tämän lisäksi hän toimi tilapäisten valiokuntien jäsenenä. Valtiopäivätoiminaan Valkola anoi, että asetuskokoelma jaettaisiin maksutta kaikille kunnallishallituksille ja että kansakoulujen perustamista tuettaisiin tehokkaammin sekä että kansakoulun opettajien ja opettajattarien palkkoja parannettaisiin. Hän oli mukana myös anomassa, että Oulusta rakennettaisiin Oulujärvelle rautatie. Lisäksi hän kannatti anomusta, jonka mukaan Pohjois-Suomen suo- ja niittymaiden kuivattamiseksi kunnille myönnettäisiin valtionlainoja.
Joseph Schillinger

Joseph Schillinger Rhythmicon-rumpukoneen ääressä.
Joseph Schillinger (31. elokuuta 1895 Harkova – 23. maaliskuuta 1943 New York) oli matemaatikko, keksijä, valokuvaaja, säveltäjä ja musiikkiteoreetikko.
Elämä ja ura

Schillinger vietti elämänsä 33 ensimmäistä vuotta Venäjällä, jossa sai arvostusta työllään säveltäjänä ja pedagogina. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa ja sai myös matemaattisen koulutuksen. Hän oli Ukrainan opetuslautakunnan musiikkiosaston päällikkö ja Leningradin Taidehistorian valtioninstituutin professori. Hän myös johti Venäjän ensimmäistä jazzorkesteria, jonka ensimmäinen konsertti käynnistettiin hänen luennollaan, joka koski muun muassa jazzin roolia uudessa musiikin kehityksessä.
Schillinger sävelsi 22 laajaa ja lukuisia pienimuotoisempia teoksia. Hänen keskeisiä pianoteoksiaan ovat Viisi kappaletta (op. 12) ja Excentriade (op. 14). Hänen suuriin orkesteritöihinsä kuuluvat Sinfoninen rapsodia, jonka valtionkomitea valitsi parhaaksi teokseksi Neuvostoliiton historian ensimmäisen vuosikymmenen ajalta, sekä March of the Orient, jonka kantaesitti Clevelandin orkesteri. Schillinger sävelsi ensimmäisen thereminille tehdyn kappaleen (First Airphonic Suite), jonka kantaesitti Leon Theremin Clevelandin orkesterin kanssa.
Schillinger sai vuonna 1928 kutsun Yhdysvaltoihin luennoimaan venäläisestä nykymusiikista. Häntä pidettiin jo yhtenä johtavista nuorista venäläissäveltäjistä, mutta hän koki ensisijaiseksi tehtäväkseen omien musiikkia koskevien teorioidensa tekemisen tunnetuiksi. Hänen tutkielmansa The Schillinger System of Musical Composition ja The Mathematical Basis of the Arts julkaistiin kuitenkin vasta postuumisti. Schillinger jäi aikoinaan taidemusiikkipiirien valtavirran ulkopuolelle eikä menestynyt akateemisesti. Siihen vaikutti hänen terminologiansa ja metodiensa epätavanomaisuus. Hänen yhteytensä kaupalliseen musiikkiin etenkin Hollywoodin ja Tin Pan Alleyn kautta ei lisännyt hänen suosiotaan.
Saavuttuaan New Yorkiin Schillinger teki yhteistyötä ystävänsä, myös kiistellyn Leon Thereminin kanssa ja pääsi luennoimaan tämän studiolle. Vuonna 1929 Schillinger, Henry Cowell, Joseph Yasser, Otto Kinkeldey ja Charles Seeger perustivat New Yorkin musikologisen seuran, jonka pohjalta myöhemmin saivat alkunsa Yhdysvaltain musikologinen seura ja Yhdysvaltain vertailevan musikologian seura. Cowellin ja Thereminin kanssa Schillinger osallistui uusien soitinten kehittämiseen. Tammikuussa 1932 Schillinger ja Cowell esittelivät New Yorkissa yleisölle ensimmäistä kertaa Rhythmiconin, jota pidetään maailman ensimmäisenä rumpukoneena.
Schillingerin johdolla opiskelivat muiden muassa George Gershwin, Benny Goodman, Tommy Dorsey, Glenn Miller ja useat elokuvamusiikin säveltäjät. Myöhemmin Schillingerin ideoihin tutustuivat hänen kirjojensa kautta Eubie Blake sekä saksofonistit Sonny Rollins ja John Coltrane.
Schillingerin leski Frances Schillinger kirjoitti teoksen Joseph Schillinger: A Memoir By His Wife. Pari oli naimisissa vuodesta 1938, kunnes mies kuoli syöpään 1943.
Teoriat

Schillinger pyrki hyödyntämään asteikkojen ja rytmien tarjoamat mahdollisuudet niin laajasti kuin mahdollista. Tässä hän eteni loogisella, matemaattisella tavalla, jolla halusi ottaa huomioon kaikki eri asteikot ja rytmit. Nicolas Slonimsky luonnehti Schillingerin merkitystä musiikille "kuin Mendelejeviksi kemialle". Elliott Carter piti hänen kirjoituksiaan kaikkein perustavanlaatuisimpina musiikin osatekijöiden, tyylikeinojen ja menetelmien erittelyinä. Schillinger käsitteli teorioissaan asteikkojen ja rytmien lisäksi harmoniaa, kontrapunktia, soittimia, dynamiikkaa ja orkestrointia.
1930-luvulla Schillinger ennusti sinfoniaorkesterin soitinten vanhenevan ja elektronisten soitinten korvaavan ne.
Schillingerin ideoiden kriitikot ovat usein keskittyneet niiden matemaattiseen luonteeseen. Gil Goldstein on vastannut tähän viittaamalla myös matematiikan keskeiseen asemaan perinteisessä musiikin teoriassa.
SINCGARS

SINCGARS radio.
SINCGARS (Single Channel Ground and Airborne Radio System) on Vietnamin sodan aikaiset kenttäradiot korvannut radiosukupolvi. SINCGARS-radiot voivat olla joko VHF-taajuuksisia yhden taajuuden radioita tai hyppelevätaajuuksisia radioita. Ne ovat korvanneet mm. AN/PRC-77 -radioita , johon perustuu Suomen puolustusvoimien LV217.
Radioissa, joissa itsessään ei ole puheensalausta, käytetään VINSON-puheensalausta.
Kehitys 2000-luvulla

SINCGARS-radioille on olemassa Yhdysvalloissa kehittämisohjelma Enhanced SINCGARS Improvement Program, ESIP, jonka tarkoituksena on parantaa standardia.   Tavoitteena on parantaa radioiden suorituskykyä siten, että ne kykenevät dataliikenteeseen nopeudella 75 bps - 16 kbps sekä analogiseen muotoon pakatun puheen lisäksi digitaalisesti ääntä 16 kbps -nopeudella. Enhanced SINCGARS Improvement Program vastaa standardeja MIL-STD-188-220 ja  MIL-STD-188-241-1/2
SINCGARS:n kehittämisohjelma on osa laajaa Yhdysvaltain Joint Tactical Radio System -ohjelmaa, johon Yhdysvaltoihin on liittynyt 2009 Australia, Espanja, Italia, Ranska, Ruotsi, Saksa ja Yhdistynyt kuningaskunta Coalition Wideband Networking Waveform-ohjelmassa.
Malleja > RT

RT-1439
RT-1523
RT-1523A
RT-1523B
RT-1523C
RT-1523D
RT-1523E
RT-1523F
RT-1523G
RT-1730C
RT-1730E
RT-1702F Export Version
Korvaushinta: $6,500.
Malleja > AN > AN/PRC-119 - kenttäradio

AN/PRC-119 maavoimat, merijalkaväki, ilmavoimat
korvasi AN/PRC-77:n ja AN/PRC-25:n
Malleja > AN > AN/VRC-87 - ajoneuvoradio

AN/VRC-87 maavoimat
korvasi AN/GRC-53:n ja AN/GRC-64:n
AN/VRC-90 kaikki
perustuu AN/VRC-87:ään. Radioon on lisätty tehovahvistin
korvasi AN/VRC-43:n ja AN/VRC-46:n
AN/VRC-89 kaikki
perustuu AN/VRC-87:ään. AN/VRC-89:ään on lisätty toinen lähetinvastaanotin sekä tehovahvistin
korvasi AN/VRC-12:n ja AN/VRC-47:n
AN/VRC-91 maavoimat, merijalkaväki, ilmavoimat
on identtinen muutoin AN/VRC-89:n kanssa, mutta siinä on osia, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää ajoneuvosta riippumatta siirrettävänä
ei korvaa yksittäistä radiota, mutta korvaa ajoneuvossa pidetyt AN/PRC-77:n jaAN/VRC-43 tai AN/VRC-46:n
Malleja > AN > Muut

AN/VRC-88 maavoimat, merijalkaväki
korvasi AN/GRC-125:n ja AN/GRC-160:n
AN/VRC-92
korvaa AN/VRC-45 and AN/VRC-49
AN/ARC-201A(V)	ilmavoimat maahanlaskujoukot
AN/ARC-210(V)	kaikki	alukset ja lentokoneet
AN/ARC-222	ilmavoimat
AN/MRC-145	merijalkaväki
AN/SRC-64	laivasto
Yhdysvaltain armeijan sotilas käyttää PRC 119 radiota.
Shohei Yamamoto

| Shohei Yamamoto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. elokuuta 1989 (ikä 35) San Diego, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Keji Tora
Aktiivisena:  2015–2019
Pituus:  172 cm
Paino:  70 kg
Painoluokka:  kevytsarja
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  Kyokushin, brasilialainen jujutsu
Seura:  UWF USA
Tilastot
Ottelut:  12
Voitot:  7
– tyrmäyksellä:  3
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  3
Tappiot:  5
– tyrmäyksellä:  3
– päätöksellä:  2
| Shohei Yamamoto> 山本翔平.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. elokuuta 1989 (ikä 35) San Diego, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  2007–2013
Pituus:  172 cm
Paino:  80 kg
Painoluokka:  raskassarja (2007–2010) keskisarja (2009, 2013)
Kätisyys:  oikea
Vyöarvo:  2. dan
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten kyokushin.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Chiba 2009 | -80kg |  |
| Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 2009 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Los Angeles 2010 | -90 kg |  |
|  Kultaa | Los Angeles 2013 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 2007 | -90 kg |  |
Shohei Yamamoto (jap. 山本翔平, s. 25. elokuuta 1989 San Diego, Kalifornia) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja karateka. Hän saavutti karatessa MM-pronssia 2009 ja on kolminkertainen Yhdysvaltain mestari.
Kilpaura > Karate (2007–2013)

Yamamoto saavutti 17-vuotiaana Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa hopeaa hävittyään raskaansarjan loppuottelussa Zahari Damjanoville.
Hän eteni seuraavan kerran Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa loppuotteluun tammikuussa 2009, jolloin Yamamoto saavutti mestaruuden voitettuaan Jordan Forgetin. Mestaruuden myötä hän otteli MM-kilpailuissa Japanissa. Yamamoto eteni pronssiotteluun saakka, jossa hän voitti Andrews Nakaharan.
Yamamoto eteni loppuotteluun myös seuraavana vuonna 2010, jolloin hän kohtasi Maxime Demeautisin. Yamamoto otti uransa toisen mestaruuden. Samalla hänestä tuli Marcin Sieradzkin kanssa ensimmäiset ottelijat, jotka ovat kyenneet uusimaan mestaruutensa Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa.
Hän teki Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa uuden ennätyksen 2013 saavutettuaan kolmannen mestaruuden voittamalla keskisarjan loppuottelussa Mirel Iacobin. Voiton myötä Yamamotosta tuli ensimmäinen kolminkertainen Yhdysvaltain mestari. Sittemmin Sota Nakano rikkoi hänen ennätyksen 2017. Yamamoto otteli vielä toista kertaa MM-kilpailuissa, jossa hän otteli tiensä pronssiotteluun. Tällä kertaa Yamamoto hävisi mitalikamppailun Igor Titkoville.
Jeff Wayne’s The War of the Worlds (vuoden 1998 videopeli)

| Jeff Wayne’s War of the Worlds |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Rage Games
Julkaisija:  GT Interactive
Taiteilija:  Michael Marrs, Peter Dobbin, James Green, Craig Howard, Robert Lever, Anna Terrant
Säveltäjä:  Jeff Wayne
Ohjelmoija:  David Johnston, Mat Draper, Charlie Robson
Julkaistu:  1998
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategia
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Jeff Wayne’s War of the Worlds on Rage Games -yhtiön kehittämä ja GT Interactive -yhtiön vuonna 1998 Windowsille julkaisema reaaliaikainen strategiavideopeli. Se perustuu H. G. Wellsin vuoden 1898 romaaniin Maailmojen sota ja muusikko ja säveltäjä Jeff Waynen konseptialbumiin Jeff Wayne’s Musical Version of The War of the Worlds vuodelta 1978.
Pelaaminen

Pelissä on mahdollista pelata sekä Maa-planeettaa puolustavilla ihmisillä että sinne Mars-planeetalta hyökkäävillä marsilaisilla. Marsilaisten aloitustukikohta sijaitsee Skotlannissa Grampianvuorilla, kun taas ihmisten vastaava sijaitsee Lontoossa. Peli päättyy, kun jompikumpi osapuoli menettää tukikohtansa.
Pelialue on jaettu 30 sektoriin. Ne tuottavat omistajalleen resursseja – ihmisille rautaa, hiiltä ja öljyä, marsilaisille kuparia, raskasmetalleja ja ihmisverta – ja yksiköitä. Kussakin sektorissa alkaa taistelu joko pelaajan tai tietokoneen lähettäessä sinne yksiköitään sellaisen vallatakseen. Taistelu päättyy, kun toinen taistelijoista on menettänyt kaikki yksikkönsä sektorissa.
Juoni

Vuonna 1898 marsilaiset laukaisevat Maata kohti sylintereitä, jotka kuljettavat marsilaisia sotakoneineen. Sylintereistä ensimmäinen putoaa Englantiin Horsellin yhteismaalle, missä siinä matkustavat marsilaiset häviävät ihmisille. Muut marsilaisten sylintereistä muuttavat kurssiaan ja putoavat Skotlantiin, mihin marsilaiset perustavat onnistuneesti tukikohdan.
Vastaanotto

Jeff Wayne’s War of the Worlds sai Pelit-lehdeltä arvosanan 72/100. Lehti kritisoi sitä, että pelin yksiköt eivät juuri vastaa sen sijoitusajankohdan vastaavia, vaan pelaaminen muistuttaa pitkälti muita reaaliaikaisia strategiapelejä.
Scandalous Travelers

Scandalous Travelers on Billy Talentin ensimmäisestä kiertueesta kertova dokumenttielokuva. Elokuvan pituus on noin 30 minuuttia ja se sisältää monia haastatteluita ja kappaleiden liveversioita. Elokuva kuvattiin vuonna 2004.