stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Utsjoen seurakunta
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Utsjoen seurakunnan kirkkoherroina:
| --- | --- |
 1747–1757: kirkkoherra Anders Hellander  1758–1765: kirkkoherra Henrik Wegelius  1766–1781: kirkkoherra David Eric Högman  1782–1793: kirkkoherra Henrik Sund  1794–1797: kirkkoherra Samuel Castrén  1798–1804: kirkkoherra Johan Wegelius  1804–1816: kirkkoherra Henric Wegelius  1820–1833: kirkkoherra Jakob Fellman  1833–1846: kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck :  1848–1852: kirkkoherra Fredrik Vilhelm Stjerncreutz  1854–1859: kirkkoherra Antti Andelin  1860–1866: kirkkoherra Edvard Wilhelm Borg  1868–1871: kirkkoherra Evert Brynolf von Konow  1877–1886: kirkkoherra Jonatan Gummerus  1887–1892: kirkkoherra Viktor Alfred Virkkula  1893–1899: kirkkoherra Aukusti Koivisto  1900–1905: kirkkoherra Aukusti Hakkarainen  1906–1915: kirkkoherra Pekka Rudolf Heikinheimo
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
Tietoja Suomen seurakunnista -tietokanta: Utsjoki
| n k Pohjois-Lapin seurakuntayhtymä |
| --- | --- |
Seurakunnat:  Inari  Utsjoki 
| n k Lapin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Enontekiö  Inari  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Sodankylä  Utsjoki  |  |
| Entiset seurakunnat |  Savukoski  |  |
Oulun hiippakunta
Anglistiikka

Englanti tai englantiin pohjautuva kreoli enemmistön äidinkielenä.  Englanti virallisena kielenä mutta vähemmistökielenä.
Englannin kielen sanaston lähteet laskettuna vuonna 1973 julkaistun Shorter Oxford Dictionary -sanakirjan 80 000 hakusanasta.  Germaaninen  Latina  Ranska  Kreikka  Muut/tuntematon  Erisnimistä
Anglistiikka eli englantilainen filologia on englannin kielen ja englanninkielisen kirjallisuuden ja kulttuurin tutkimusta. Aikaisemmin anglistiikka oli osa germanistiikkaa. Anglistiikan tutkijaa nimitetään anglistiksi.
Suomen vanhin anglistiikan oppituoli on Helsingin yliopistossa ja varsin nuori. Oppituoli perustettiin vuonna 1921. Helsingin yliopisto on kansainvälisesti tunnettu englantilaisen filologian tutkimuksestaan. Yliopiston englantilainen filologia syventyy englannin kielen erityispiirteisiin, kielellisiin varieteetteihin sekä englanninkielisten alueiden kirjallisuuteen ja kulttuureihin. Helsingin yliopistossa ala tarkastee sekä nykyenglantia että englannin kielen historiallinen kehitystä sen alkuvaiheista nykyiseen maailmankielen asemaan. Erityisen vahvoja aloja ovat nykykirjallisuus (amerikkalainen, brittiläinen, irlantilainen ja postkoloniaalinen), varhaismodernin ajan kirjallisuus, naiskirjallisuus, kerronnantutkimus, kognitiivinen kirjallisuudentutkimus ja kirjallisuusteoria. Helsingissä tutkimuksen keskeisiä teemoja ovat englannin kielen historian, kielikontaktien ja kielen vaihtelun ja muutoksen tutkimus, englannin kielen elektronisten aineistojen eli korpusten kokoaminen, korpustutkimus ja elektroniset editiot, englannin kielen asema lingua francana sekä englanninkielisen kirjallisuuden tutkimus 1500-luvulta nykyaikaan muun muassa kerronnallisia, postkolonialistisia ja kognitiivisia suuntauksia soveltaen.
Yliopistosta englantilaisesta filologiasta valmistuneet toimivat erilaisissa englannin kielen ammattitaitoa vaativissa tehtävissä. Näitä ovat koulutus ja tutkimus, teollisuus ja muu elinkeinoelämä, tekninen dokumentointi, diplomatia, valtionhallinto, kirjastoala, kustannusala, viestintä ja journalistiikka, kansainväliset järjestöt, kääntäminen, markkinointi, matkailuala sekä erilaiset johtamis- ja kehittämistehtävät.
Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin 89 anglistiikan alan väitöskirjaa.
Kari Paljakka

| Kari Paljakka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1958 (ikä 66) Helsinki
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja elokuvatuottaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Risto Jarva -palkinto (1984) Sadetanssi 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kari Paljakka (s. 3. heinäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Paljakka opiskeli elokuvaohjausta Taideteollisessa korkeakoulussa 1979 alkaen. Hänen esikoiselokuvansa oli 1973 valmistunut lyhyt dokumenttielokuva Kaksi Pasilaa. 1980-luvulla Paljakka käsikirjoitti ja ohjasi lukuisia lyhytelokuvia, kuten Sadetanssi (1983). Hänen ensimmäinen pidempi elokuvansa oli 50-minuuttinen fantasiapiirteitä lainaileva Enkelipeli, jonka pääosaa näytteli Esko Kovero.
Lyhytelokuvien tekoa Paljakka jatkoi koko 1980-luvun. Vuonna 1992 hän ohjasi ensimmäisen kokopitkän elokuvansa, Juha Lehtovuoren palkittuun käsikirjoitukseen pohjautuneen Veturimiehet heiluttaa. Seuraava pitkä elokuva Äidin tyttö valmistui vuonna 1993.
1990-luvulla Paljakka piti kahden vuoden tauon uupumuksen takia. Sen jälkeen hän keskittyi enemmän tuottamiseen ja on tuottanut muun muassa Studio Julmahuvi -televisiosarjan vuodelta 1998. Kolmas pitkä elokuva, lapsen kuolemasta kertova Eläville ja kuolleille, valmistui 2005.
Hannu Salaman jumalanpilkkaoikeudenkäynnistä kertova Katso ihmistä valmistui syksyllä 2008 ja esitettiin Yle TV1:n Kotikatsomossa. Raija Talvion kanssa hänselvennä teki käsikirjoituksen televisiosarjaan, joka pohjautui Salaman teokseen Siinä näkijä missä tekijä.
Lyhytelokuva Isän kuolema (2010) perustuu toimittaja Minna Lindgrenin palkittuun lehtijuttuun, joka kertoo Lindgrenin isän viimeisistä vaiheista ja hänen hoitotahtonsa toteutumisesta. Elokuvassa tytärtä näyttelee Saija Lentonen ja isää Antti Litja.
Paljakka on aktiivinen kilpapurjehtija pohjoismainen kansanvene -luokassa.
Kirjallisuutta

Sinisalo, Kati: ”Postmodernia pelleilyä ja kohotettua arkea: Kari Paljakan muotokuva”, Elävän kuvan vuosikirja 1993, s. 36–41.  Suomen elokuvasäätiö, 1993.  ISBN 951-37-1086-6
Aiheesta muualla

Kari Paljakka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kari Paljakka Elonetissä.
| n k Kari Paljakka |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Veturimiehet heiluttaa (1992)  Äidin tyttö (1993)  Eläville ja kuolleille (2005) 
Lyhyt- ja TV-elokuvat (ohjaus):  Kaksi Pasilaa (1973)  Suursataman uhkaa (1975)  Lento (1979)  Salkku (1980)  Posliinikissa (1981)  Sorkat kuntoon (1982)  Sadetanssi (1983)  Hautajaiset (1983)  Enkelipeli (1986)  Baby Love (1986)  Nonstop (1987)  Me kaksi (1988)  Dildo (1990)  Katso ihmistä (2008)  Isän kuolema (2010)  Siinä näkijä missä tekijä (2012)  Kristuksen morsian (2014) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Enontekiön seurakunta

| Enontekiön seurakunta Eanodaga searvegoddi |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Enontekiön kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Lapin rovastikunta
Pääkirkko:  Enontekiön kirkko
Perustettu:  1916
– Kirkkoherrakunta:  1747
– Kappeliseurakunta:  1812
– Emäseurakunta:  1916
Jäsenmäärä:  1 404 (2021)
– Osuus asukkaista:  78,5 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Teemu Aalto
Verkkosivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Enontekiön seurakunta (pohjoissaameksi Eanodaga searvegoddi) on Enontekiön kunnassa Suomen Lapissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Lapin rovastikuntaan. Seurakunnan jäsenistä noin 11 prosenttia on saamenkielisiä.
Enontekiön seurakunnalla on yksi kirkko, Enontekiön kirkko. Muita toimitiloja ovat Kaaresuvannon kappeli ja Kilpisjärven monitoimitalo. Tilaisuuksia järjestetään myös vanhoilla kirkonpaikoilla eri puolilla Enontekiötä sekä kodeissa. Enontekiön seurakuntakoti on huonokuntoinen, ja sen tilalle aiotaan rakentaa monitoimitalo. Seurakunnalla on neljä käytössä olevaa hautausmaata sekä muistolehto Kilpisjärven kylässä, missä ei ole omaa hautausmaata.
Seurakunnalla on viisi vakinaista työntekijää, joista yksi on yhteinen Muonion seurakunnan kanssa. Muun muassa kirkkoherra on aiemmin ollut seurakuntien yhteinen. Kirkkoherran virkaan on ollut vaikea löytää pysyvää henkilöä.
Toimintaa

Enontekiön seurakunta järjestää kahtena sunnuntaina kuukaudessa jumalanpalveluksen Hetan kirkossa. Kerran kuukaudessa on sanajumalanpalvelus jollakin kylällä ja kerran kuukaudessa kokoonnutaan sanajumalanpalvelukseen tai messuun Kaaresuvannon kappelille. Jumalanpalveluksissa veisataan virsiä sekä suomeksi että saameksi. Perhekirkkoja järjestetään kynttilänpäivänä, palmusunnuntaina ja mikkelinpäivänä.
Yleisimmät seurakunnan kirkolliset toimitukset ovat kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautaan siunaaminen. Muita toimituksia ovat esimerkiksi kodin siunaaminen, konfirmaatio, yksityinen rippi ja erilaiset rukoushetket.
Lapsille ja lapsiperheille on säännöllistä kerhotoimintaa eri puolilla Enontekiön kuntaa. Lisäksi järjestetään erilaisia tapahtumia ja teemapäiviä yhteistyössä alueen eri toimijoiden kanssa.
Nuorille on seurakunnassa nuorteniltoja, rippikoulu ja isostoimintaa.
Aikuisille on raamattupiiri, matalan kynnyksen ruokailuja, käsityökahvila ja yhteiskristillisiä lauluiltoja. Diakoniatyö järjestää yhteistyössä SamiSosterin kanssa yli 65-vuotiaiden Virtapiiri-nimisiä kokoontumisia Hetassa, Peltovuomassa ja Kaaresuvannossa.
Musiikkitoiminta palvelee Enontekiön seurakuntaa eri tavoin ja on monipuolisesti läsnä jumalanpalveluksissa ja yhteisissä kokoontumisissa. Seurakunta on yhteistyökumppanina myös joka kevät pääsiäisen aikaan järjestettävillä Hetan musiikkipäivillä.
Toimintaa > Diakonia- ja lähetystyö

Seurakunnan diakoniatyöntekijä koordinoi vapaaehtoistyötä ja tarjoaa keskusteluapua sekä tilapäistä taloudellista apua.
Enontekiön seurakunnalla on lähetystyön nimikkosopimuksia Suomen Evankelisluterilaisen Kansanlähetyksen ja Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen kanssa. Seurakuntakodissa kokoontuu käsityökahvila, missä tehdään käsitöitä nimikkolähettien työn ja nimikkokohteen tukemiseksi.
Herätysliikkeet

Enontekiön seurakunta kuuluu muun Lapin tavoin lestadiolaisuuden tukialueeseen. Liike ei ole kuitenkaan saanut juurikaan kannatusta saamelaisväestön keskuudessa. Enontekiön seurakunta kuuluu Muonionjokilaakson voimakkaaseen herätysliikealueeseen, jonka seurakuntaelämää hallitsee etenkin rauhansanalaisuus.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Enontekiön kappeliseurakunnan ja Enontekiön seurakunnan kappalaisina, katekeettoina ja kirkkoherroina:
Papisto > Enontekiön kappeliseurakunta

1787–1809: kirkkoherra Erik Grape
1807–1812: kappalainen Matias Kolström
1826–1834: katekeetta Matias Adolf Kolström
1834–1849: katekeetta Emanuel Kolström
1850–1852: katekeetta Henrik Krank
1858–1866: kappalainen Berndt Ferdinand Cajanus
1881–1897: kappalainen Aatu Laitinen
1899–1904: kappalainen Aron Emil Simeon Frosterus
1906–1910: kappalainen Juho Kipinä
1910–1916: kappalainen Arvi Järventaus
Papisto > Enontekiön seurakunta

1917-1920: kappalainen Volter Ossian Ervamaa
1924–1929: kirkkoherra Toivo Tapionlinna
1930–1964: kirkkoherra Aimo Kallio
1966–1971: kirkkoherra Pekka Halmesmaa
1972–1984: kirkkoherra Eljas Kytömäki
1999–2003: kirkkoherra Kari Lauri
2004–2014: kirkkoherra Asko Muraja
2015–2016: vt. kirkkoherra Raimo Kittilä
2016–2017: vt. kirkkoherra Pertti Lahtinen
2018–2020: vt. kirkkoherra Matti Hirvilammi
2020–2023: vt. kirkkoherra Anne Lehmus
2023–: kirkkoherra Teemu Aalto
Kuvia

Enontekiön kirkko eli Hetan kirkko Hetassa.
Kaaresuvannon kappeli.
Enontekiön seurakuntakoti. Rakennus aiotaan purkaa.
Aiheesta muualla

Enontekiön seurakunnnan kotisivut
Enontekiön seurakunnan YouTube-kanava
Tietoja Suomen seurakunnista -tietokanta: Enontekiö
| n k Lapin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Enontekiö  Inari  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Sodankylä  Utsjoki  |  |
| Entiset seurakunnat |  Savukoski  |  |
Oulun hiippakunta
Nuori Voima

| Nuori Voima |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  kulttuurilehti
Aihealue:  kirjallisuus, taide, kulttuuri
Kustantaja:  Nuoren Voiman Liitto
Julkaisija:  Nuoren Voiman Liitto
Perustettu:  1908
Päätoimittaja:  Vesa Rantama ja Johanna Osváth
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  4 kertaa vuodessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Nuori Voima on vuonna 1908 perustettu kulttuurilehti, jonka avustajakunta koostuu kirjailijoista, kriitikoista, kääntäjistä, filosofeista ja tutkijoista. Lehteä julkaisee Nuoren Voiman Liitto.
Historia

Lehden perustaja ja päätoimittaja 1908–1909 oli opettaja Ape Rantaniemi. 1920-luvulla lehteen kirjoitti suomalaisen kirjallisuuden kärkijoukko, muiden muassa Martti Haavio, Pentti Haanpää, Uuno Kailas, Mika Waltari, Katri Vala, Toivo Pekkanen, Yrjö Jylhä, Olavi Paavolainen ja Saima Harmaja.
1960-luvulla Kalevi Seilonen (päätoimittajana 1964–1966)lähde? ja Juha Virkkunen uudistivat lehteä taiteellisen radikalismin ja avantgardismin hengessä. Lehdessä ilmestyi suomennoksina muiden muassa Henry Millerin, Bertolt Brechtin, John Cagen, E. E. Cummingsin, Alain Robbe-Grillet’n, markiisi de Saden ja Ezra Poundin kirjoituksia.
Vuonna 1991 Nuori Voima sai jälleen uuden suunnan päätoimittajinaan kirjailijat Jyrki Kiiskinen ja Jukka Koskelainen. 1990-luvulla lehdessä alkoivat vaikuttaa mannermainen filosofia sekä uusi kirjallisuus-, taide-, yhteiskuntateoria sekä feministinen ajattelu. Kiiskisen ja Koskelaisen jälkeen lehteä ovat päätoimittaneet Tarja Roinila, Silja Hiidenheimo, Janne Porttikivi, Tuomas Nevanlinna, Markku Paasonen, Teemu Ikonen, Markku Lehtinen, Eino Santanen, Antti Arnkil, Olli Sinivaara, Martti-Tapio Kuuskoski (2009–2014) ja Maaria Ylikangas (2015–2020). Vuodesta 2018 Ylikankaan kanssa lehteä päätoimitti Vesa Rantama. Vuodesta 2020 Rantaman työparina toimi Taija Roiha. Vuonna 2022 Johanna Osváth nimitettiin Roihan työpariksi Rantaman virkavapaan ajaksi. Vuodesta 2024 eteenpäin lehteä päätoimittavat Johanna Osváth ja Vesa Rantama.
Nuori Voima sai vuonna 2010 Vuoden laatulehti -palkinnon.
Kritiikki-lehti

Nuoren Voiman Liitto julkaisi vuodesta 2009 myös puolivuosittain ilmestynyttä Kritiikki-lehteä. Vuonna 2012 sen yhteyteen perustettiin kriitikoille myönnettävä palkinto. Palkinto jaettiin kahdelle kriitikolle, joista toisen kritiikki on julkaistu edellisen vuoden aikana Kritiikki-lehdessä, toisen jossakin muussa viestimessä. Vuonna 2017 erillinen Kritiikki-lehti lakkautettiin, ja kritiikit siirtyivät vahvemmin osaksi Nuorta Voimaa.
Joonas Vihko

| Joonas Vihko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1981 (ikä 43) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jone
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  176 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2017
Seurat:  HIFK (SML) SaiPa (SML) Luleå HF (SEL) HPK (SML) Ilves (SML) Sport (SML) Tölzer Löwen (DEL2)
NHL-varaus:  103. varaus, 2002 Mighty Ducks of Anaheim
Joonas Vihko (s. 6. huhtikuuta 1981 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 671 runkosarjaottelua tehopistein 149+147=296 ja keräten 590 jäähyminuuttia sekä 54 playoff-ottelua tehopistein 14+15=29 ja keräten 49 jäähyminuuttia. Vihko pelasi urallaan myös kolme kautta Ruotsissa ja yhden kauden Saksassa. Hän pelasi myös 11 A-maaottelua.
Pelityyli

Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin mukaan Vihko oli pienikokoinen ja hyvin liikkuva laitahyökkääjä, joka oli taitava hyökkäyspäässä. Hän oli myös nopea luistelija ja hyvä käsistään. Vihko pelasi kokoisekseen melko fyysisesti ja hänellä oli hyvä työmoraali. Vihko laukoi oikealta.
Ura > Seuraura > Uran alku HIFK:ssa

Vihko on Vantaan Kiekon kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin Kiekko-Vantaassa, josta Vihko siirtyi B-juniori-ikäisenä Helsingin IFK:hon. Hän voitti B-nuorten SM-pronssia vuonna 1999 sekä A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2001 ja SM-pronssia vuonna 2002. Vihko debytoi SM-liigassa kaudella 2000–2001, jolloin hän pelasi kolme runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Kausi 2001–2002 oli Vihkolle varsinainen tulokaskausi SM-liigassa ja hän teki 48 runkosarjaottelussa tehot 13+11=24, joilla Vihko oli runkosarjassa kymmenenneksi sijoittuneen HIFK:n paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hänet palkittiin kauden päätteeksi SM-liigan vuoden tulokkaana Jarmo Wasaman muistopalkinnolla. Maaliskuussa 2002 Vihko teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa.
Mighty Ducks of Anaheim varasi Vihkon yli-ikäisenä (21 vuotta) neljännellä kierroksella 103. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2002. Kaudella 2002–2003 hän teki SM-liigan runkosarjassa tehot 14+11=25. Kaudella 2003–2004 tehopisteitä runkosarjassa syntyi 17 ja pudotuspeleissä kahdeksan. Vihko voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Huhtikuussa 2004 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen HIFK:n kanssa. Kaudella 2004–2005 Vihkolla oli itseluottamus vähissä ja hän teki vain tehot 5+11=16, mutta oli todistamassa kuitenkin HIFK:n vakiokokoonpanon hyökkääjistä vähiten maaleja omaan verkkoon.
Ura > Seuraura > SaiPan ja HPK:n kautta SM-liigan maalintekijäeliittiin

Kausi 2005–2006 Vihkolalla alkoi taas edellistä vaisummin ja 14 ottelussa syntyi vain tehot 1+1=2, kunnes hän siirtyi lokakuussa 2005 Saimaan Palloon. Vihko pelasi siellä onnistuneen loppukauden ja nousi SaiPan ykkösketjuun Ville Viitaluoman ja Kimmo Koskenkorvan viereen. Hän oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 19+10=29. Vihko jakoi kauden aikana yhteensä 20 tekemällään omallaan SM-liigan maalipörssin seitsemännen sijan neljän muun pelaajan kanssa.
Kaudeksi 2006–2007 Vihko siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhon riveihin. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia ja edusti HPK:ta kauden aikana myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa, jossa Vihko oli kolmella osumallaan joukkueen paras maalintekijä Toni Mäkiahon kanssa. HPK eteni siinä finaaliin, jossa joukkue hävisi kuitenkin venäläiselle Ak Bars Kazanille murskalukemin 6–0. Kaudella 2007–2008 Vihkon tehot 7+17=24 riittivät runkosarjassa joukkueen sisäisen pistepörssin Jari Sailion ja Jonas Anderssonin kanssa jaettuun toiseen sijaan. Hän ei edelleenkään noussut kuitenkaan tärkeäksi maalintekijäksi, jollaista Vihkosta HPK:ssa odotettiin. Maaliskuussa 2008 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Vihko pelasi kahdella seuraavalla kaudella lähinnä hänelle tutun tutkapari Ville Viitaluoman kanssa. Kaudella 2009–2010 Vihko teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 25+15=40, joilla hän oli HPK:n paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Viitaluoman jälkeen. Vihko sijoittui SM-liigan maalipörssissä viidenneksi. Kevään 2010 pudotuspeleissä hän oli HPK:n paras maalintekijä kuudella osumallaan. Vihko voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Ura > Seuraura > Siirtyminen Ruotsiin

Vihko jatkoi kaudella 2010–2011 uraansa kaksivuotisella sopimuksella Ruotsissa Elitserien-joukkue Luleå HF:n paidassa. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä 11 osumallaan. Kevään 2011 pudotuspeleissä Vihko oli Luulajan paras maalintekijä kuudella osumallaan. Kaudeksi 2011–2012 hän sai seurakseen vanhan tutkaparinsa Ville Viitaluoman. Molempien tehot jäivät kuitenkin odotettua vähemmälle Vihkon tehdessä 12 tehopistettä. Viitaluoman visiitti jäi lopulta yhden kauden mittaiseksi, kun Vihko teki puolestaan kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa tammikuussa 2012.
Kaudella 2012–2013 Vihko oli Luulajan paras maalintekijä 15 osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Vihko voitti myös European Trophyn mestaruuden ja hän oli playoff-kierroksilla Luulajan paras maalintekijä kolmella osumallaan. Toukokuussa 2013 Vihkon sopimus kuitenkin purettiin perhesyihin vedoten.
Ura > Seuraura > Paluu HPK:hon

Kaudeksi 2013–2014 Vihko palasi kaksivuotisella sopimuksella Hämeenlinnan Pallokerhoon. Hänet hankittiin joukkueeseen maalintekijäksi jälleen tutun ketjukaverinsa Ville Viitaluoman laidalle. Hänen syyskautensa jäi hyvin vaisuksi, mutta kauden edessä Vihko löysi kuitenkin maalivireen ja teki kaikkiaan 11 osumaa. Hän jakoi HPK:n sisäisen maalipörssin toisen sijan Borna Rendulićin ja Juha Kiilholman kanssa sekä sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Viitaluoman kanssa. Kaudeksi 2014–2015 Vihko nimettiin joukkueen kapteeniksi.
Ura > Seuraura > Ilves ja Sport

Vihko siirtyi kaudeksi 2015–2016 kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilveksen riveihin. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi ja oli Ilveksen toiseksi paras pistemies Markku Flinckin jälkeen tehoilla 10+15=25. Kaudella 2016–2017 Vihko pelasi joukkueessa kuusi ottelua ilman tehopisteitä, kunnes hän siirtyi lokakuussa 2016 loppukauden sopimuksella Vaasan Sportiin. Joukkueessa pelaa Vihkon pitkäaikainen ketjukaveri Ville Viitaluoma. Vihko kärsi loukkaantumisista ja osoittautui Sportille lopulta pettymykseksi ja hän teki 23 runkosarjaottelussa vain tehot 1+1=2.
Ura > Seuraura > Vuosi Saksassa ja pelaajauran loppuminen

Kauden 2017–2018 kynnyksellä Vihko siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigan Tölzer Löweniin. Hänet hankittiin paikkaamaan maanmiehensä Tuomas Vänttisen pitkäaikaista loukkaantumista. Vihko oli 17 osumallaan Löwenin toiseksi paras maalintekijä Johannes Sedlmayrin jälkeen.
Vihko päätti lopettaa pelaajauransa omien sanojensa mukaan lokakuussa 2018. Hän vahvisti lopettamisensa Iltalehdelle joulukuussa.
Ura > Maajoukkueura

Vihko pelasi Suomen A-maajoukkueessa 11 ottelua tehopistein 2+1=3. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 5. huhtikuuta 2002 Lappeenrannassa Venäjää vastaan. Vihko on pelannut myös kahdeksan nuorten maaottelua.
Muuta

Vihko pelasi myös rullakiekkoa. Hän oli mm. voittamassa Rullakiekon SM-liigan mestaruutta MahtiAnkoissa vuonna 2004.
Oskari Rouvinen

| Oskari Rouvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. syyskuuta 1912 Sakkola
Kuollut: 9. joulukuuta 1977 (65 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  175 cm
Seura:  Karjalan Urheilijat   Käkisalmen Käenpojat   Jyväskylän Kisa-Toverit   Jyväskylän Hiihtoseura
Maailmancup
Voitot:  Salpausselän kisat 50 km (1945)
Oskari Rouvinen (12. syyskuuta 1912 Sakkola – 9. joulukuuta 1977 Jyväskylä) oli suomalainen maastohiihtäjä, jonka parhaat kilpailuvuodet ajoittuivat 1940-luvulle.
Karjalankannaksen kasvatti Oskari Rouvinen kilpaili ensi kerran SM-tasolla ennen Talvisotaa vuosien 1938 ja 1939 SM-kisoissa sijoituksen ollessa pikamatkalla vuonna 1938 17. ja 1939 22. Tällöin hän edusti Käkisalmen Käenpoikia. Rouvinen osallistui myös vuoden 1938 Lahden MM-hiihtoihin sijoituksen ollessa pikamatkalla 18. lähes neljä minuuttia mestari-Pitkäselle hävinneenä.
Talvisodan jälkeen Rouvinen siirtyi evakkona Jyväskylään edustaen Jyväskylän Kisa-Tovereita ja sitten Jyväskylän Hiihtoseuraa. Välirauhan SM-kisoissa menestys ei edelleenkään ollut merkittävä eli pikamatkalla 18. ja 50 km:llä 14.
Sotavuosien jälkeen tulivat Oskari Rouvisen parhaat urheiluvuodet. Vuoden 1945 SM-kisoissa ei tullut vielä menestystä, mutta Salpausselällä tuli uran paras suoritus eli voitto 50 km:llä kaksi minuuttia ennen Benjamin Vannista. Saman vuoden muita hyviä suorituksia olivat Puijon kisojen 50 km:n kakkossija. Kausi 1946 oli myös tasaisen varmaa suoritusta Suomen hiihtäjien kärkijoukossa eli SM 15 km:llä 9. sija ja 50 km:llä ensimmäinen SM-mitali eli 50 km:n SM-hopea. Kaudella 1947 ei tullut merkittäviä saavutuksia, mutta olympiavuotta ajatellen Rouvinen oli mukana olympialaisiin valmentautuvassa ryhmässä. Marraskuun 1947 katsastuksissa Aakenustuntureilla Kittilässä Rouvinen sijoittui pikamatkalla eli 18 km:llä 5:ksi ja joulukuun 1947 Vuokatin katsastuksissa toiseksi yllättäjä Eero Rautiolalle kolme sekuntia hävinneenä. Näin Oskar Rouvinen valittiin olympiajoukkueeseen, mutta jäi kisoissa varamiehen rooliin. Vuoden 1948 parhaana saavutuksena voi pitää Salpausselän 18 km:n 7. sijaa.