stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Logopedia
Opiskelu Suomessa

Logopediaa voi Suomessa opiskella kuudessa eri yliopistossa: Helsingin, Oulun, Tampereen, Turun ja Itä-Suomen yliopistossa sekä Åbo Akademissa. Logopedia kuuluu humanistiselle koulutusalalle, joten logopediaa opiskelleet ovat koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatteja tai filosofian maistereita, lisensiaatteja tai tohtoreita. Tutkintonimikkeestään huolimatta logopedia sijoittuu yliopistoissa humanistiseen tiedekuntaan enää ainoastaan Oulun yliopistossa, muissa joko lääketieteelliseen, käyttäytymistieteelliseen, yhteiskuntatieteelliseen tiedekuntaan tai vastaavaan yksikköön, yleisesti psykologian koulutuksen kanssa samaan yksikköön. Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin viisi logopedian alan väitöskirjaa, kaikki vuosina 1992–2001.
Chihuahua (osavaltio)

| Chihuahua (Estado de Chihuahua) |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Chihuahuan sijainti Meksikossa
Valtio:   Meksiko
Osavaltio:  Chihuahua
Perustettu:  6. heinäkuuta 1824
Järjestys:  18.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Chihuahua
 – suurin kaupunki:  Ciudad Juárez
 – Kuvernööri:  César Duarte Jáquez (PRI)
 – Senaattorit:  Patricio Martínez (PRI) Lilia Guadalupe Merodio (PRI) Javier Corral PAN
Pinta-ala:  247 455 km²
Väkiluku (2014):  3 238 291
 – väestötiheys:  14,8 as./km²
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  31, 33
 – ISO 3166:  MX-CHH
 
chihuahua.gob.mx
Chihuahua [tʃiˈwawa] on pinta-alaltaan Meksikon suurin osavaltio. Sen pinta-ala on 247 455 neliökilometriä ja asukasluku yli 3,7 miljoonaa.
Chihuahua on nimetty pääkaupunkinsa, Chihuahuan mukaan. Osavaltion suurin kaupunki on kuitenkin Ciudad Juárez, jonka asukasluku on noin puolitoista miljoonaa (2004). Chihuahua rajoittuu pohjoisessa Yhdysvaltoihin ja jakautuu 67 kuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chihuahua (osavaltio) Wikimedia Commonsissa
| n k Meksikon osavaltiot |
| --- | --- | --- |
| Itä |  Hidalgo  Puebla  Tlaxcala  Veracruz  |  |
| Kaakko |  Campeche  Quintana Roo  Tabasco  Yucatán  |  |
| Keskusta |  Aguascalientes  México  Guanajuato  México (Distrito Federal)  Morelos  Querétaro  San Luis Potosí  Zacatecas  |  |
| Koillinen |  Coahuila  Nuevo León  Tamaulipas  |  |
| Lounas |  Chiapas  Guerrero  Oaxaca  |  |
| Luode |  Baja California  Baja California Sur  Chihuahua  Durango  Sinaloa  Sonora  |  |
| Länsi |  Colima  Jalisco  Michoacan  Nayarit  |  |
Verkkokamera

Logitech Quickcam Pro
Verkkokamera tai web-kamera on digitaalikamera, jota tyypillisesti käytetään lähettämään videokuvaa Internet-verkon välityksellä. Laitteella voi myös ottaa kuvia tai tehdä videoita. Tätä tukevat useat pikaviestipalvelut. Alun perin web-kamerat oli tarkoitettu videoneuvotteluihin. Web-kamerassa voi olla muun muassa zoom, salama ja langaton yhteys tietokoneeseen. Web-kameroiden resoluutio on kasvanut VGA-tarkkuudesta useisiin megapikseleihin.  Joissakin erillisissä web-kameroissa on myös sisäänrakennettu mikrofoni. Irrotettavan verkkokameran voi kiinnittää esimerkiksi kannettavan tietokoneen näyttökanteen, mikä mahdollistaa erilaiset kuvakulmat.
Kannettavissa tietokoneissa, tableteissa ja älypuhelimissa on yleensä sisäänrakennettu eli integroitu web-kamera.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sotamarsalkka

Saksalainen sotamarsalkka Paul von Hindenburg.
Marsalkka mahdollisine etuliitteineen on useissa maissa kenraalia korkeampi sotilasarvo tai arvonimi, joka myönnetään sodan aikaisista ansioista. Sana marsalkka tulee muinaisyläsaksan sanoista Marh-scalc, hevos-palvelija eli alun perin tallinhoitaja. Marsalkoista tuli monissa hoveissa arvostettuja henkilöitä. Arvon merkkinä on marsalkansauva.
Marsalkansauva

Marsalkansauva on marsalkalle kuuluva arvon merkki. Se on tyypillisesti parisenkymmentä senttimetriä pitkä koristeltu sauva. Sauva on ontto ja se sisältää marsalkan valtakirjan. Sauvan historia juontuu Rooman valtakuntaan, mutta varsinaisesti marsalkansauvoja alkoi myöntää vasta Napoleon. Alexandre Dumas väittää tosin kirjassaan Muskettisoturien viimeiset urotyöt, että jo Ranskan kuningas Ludvig XIV olisi myöntänyt marsalkansauvoja ja että Dumas'n ehkä merkittävin sankari d'Artagnan olisi kuollut tykinkuulan osumaan juuri saamansa marsalkansauva kädessään.
Suomessa suojeluskunnat lahjoittivat epävirallisen marsalkansauvan jo vuonna 1928 sisällissodan päättymisen 10-vuotispäivänä  ratsuväenkenraali Gustaf Mannerheimille.
Eri maiden marsalkoita > Suomi

Tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud myönsi puolustusneuvoston puheenjohtajana toimineelle ratsuväenkenraali Gustaf Mannerheimille sotamarsalkan arvon, kun sisällissodan päättymistä 15 vuotta aiemmin juhlittiin toukokuussa 1933. Samalla hänelle luovutettiin Suomen kansan lahjana sotamarsalkan sauva, jonka oli muotoillut eebenpuusta, norsunluusta ja kullasta Aarno Karimo.
Syksyllä 1939 tasavallan presidentti Kyösti Kallio nimitti Mannerheimin tasavallan puolustusvoimain komentajaksi, jolle luovutti talvisodan sytyttyä ylipäällikkyyden. Jatkosodan aikana valtioneuvosto myönsi Suomen marsalkan arvon Mannerheimille hänen 75-vuotispäivänään 1942.
Mannerheimin käytössä oli arvomerkki, jossa kenraalin arvoa osoittaneiden kolmen leijonan edessä oli sotamarsalkan sauva – kuitenkin heraldisista syistä kahtena ja ristikkäin. Ne olivat myös hänen toimikaudellaan tasavallan presidenttinä 1944–1946  erikoismerkkinä presidentin lipussa Vapaudenristin sijaan.
Eri maiden marsalkoita > Ruotsi

Ruotsissa nimitettiin 77 sotilasta sotamarsalkoiksi vuosina 1576–1824. Viimeisenä arvon sai Johan August Sandels.
Valtakunnanmarsalkka (ruots. riksmarskalk) tarkoitti keskiajalla Ruotsissa ratsuväen päällikköä. Myöhemmin arvonimeä käytettiin korkeana sotilasarvona. Nykyisin Ruotsissa hovin korkeimman virkamiehen titteli on valtakunnanmarsalkka, jona toimii Svante Lindqvist (vuodesta 2010). Keskiajalta 1600-luvulle saakka oli lisäksi olemassa marskin (marsk) tai valtakunnanmarskin arvo, joka annettiin vain yhdelle henkilölle kerrallaan ja johon yleensä liittyi sotavoimien ylipäällikkyys. Sanalla ”marski” on yhteinen alkuperä sanan ”marsalkka” kanssa.
Eri maiden marsalkoita > Venäjä

Venäjän korkein sotilasarvo on Venäjän federaation marsalkka (ven. Маршал Российской Федерации, Maršal Rossijskoi Federatsii).
Igor Sergejev (1997)
Eri maiden marsalkoita > Puola

Puolan korkein sotilasarvo 1919–1980 oli Puolan marsalkka (puol. Marszałek Polski). Se on myönnetty kuudelle sotilaalle. Sotilasarvo vastasi muiden maiden sotamarsalkkaa.
Józef Piłsudski (1920)
Ferdinand Foch (1922, myös Ranskan marsalkka 1918 ja Britannian sotamarsalkka 1919)
Edward Rydz-Śmigły (1936)
Michał Rola-Żymierski (1945)
Konstanty Rokossowski (1949, myös Neuvostoliiton marsalkka 1945)
Marian Spychalski (1963)
Eri maiden marsalkoita > Ranska

Ranskan marsalkka (ransk. Maréchal de France) juontaa arvonimenä juurensa Ranskan kuninkaan Filip Augustuksen Albéric Clémentille noin vuonna 1190 luomasta arvonimestä marescallus Franciae. Myöhemmin arvosta tuli tallikreiviä tai konnetaabelia (connétable de France, comes stabulari) korkeampi arvonimi. Vuoteen 1791 mennessä nimitettiin 256 marsalkkaa. Kansalliskokous lopetti arvonimen vuonna 1793.
Ensimmäisen keisarikunnan aikana nimitettiin keisarikunnan marsalkoita.  Restauraation myötä arvonimi palasi Ranskan marsalkaksi ja keisari Napoleon III säilytti sen.
Kuusi marsalkkaa on palkittu marsalkka-kenraalin (maréchal général des camps et armées du roi) arvonimellä: Biron, Lesdiguières, Henri Turenne, Claude Villars, Morits Saksilainen ja Soult.
Nyky-Ranskassa marsalkan arvonimi ei ole sotilasarvo, vaan se annetaan erityisesti kunnostautuneille kenraaleille. Esimerkiksi Philippe Pétain säilytti arvonimen, vaikka hänet tuomittiin maanpetoksesta ja hän menetti sotilasarvonsa.
Viimeisin Ranskan marsalkka on Alphonse Juin, joka palkittiin 1952 ja kuoli 1967. Tosin François Mitterrand nimitti vuonna 1984 Marie-Pierre Kœnigin (1898–1970) Ranskan marsalkaksi, mutta nimitys oli postuumi.
Eri maiden marsalkoita > Britannia

Britannian maavoimissa korkein arvo on sotamarsalkka (engl. Field Marshal), jota vastaa merivoimissa laivastoamiraali ja ilmavoimissa Kuninkaallisten ilmavoimien marsalkka (engl. Marshal of the Royal Air Force). Nykyisin arvonimeä ei yleensä käytetä rauhanaikana, vaikkakaan se ei ole poissuljettu vanhimmilta upseereilta. Arvo on myönnetty aktiiviupseereiden lisäksi myös useille kuningashuoneen jäsenille kuten vuonna 2012 nykyiselle kuninkaalle Charles III:lle
Eri maiden marsalkoita > Yhdysvallat

Yhdysvalloissa marsalkan arvoa vastaavat armeijakenraali (engl. General of the Army), merivoimissa laivastoamiraali ja ilmavoimissa ilmavoimakenraali. Sanaa marsalkka ei käytetä. Vieläkin korkeampi sotilasarvo on niin sanottu kuuden tähden sotilasarvo, joita ovat armeijainkenraali (engl. General of the Armies) ja merivoima-amiraali. Armeijainkenraalin arvoa on eläessään käyttänyt ainoastaan John J. Pershing. Ensimmäiselle Yhdysvaltain presidentille George Washingtonille arvo myönnettiin postuumisti USA:n perustamisen 200-vuotispäivänä 1976, jolloin päätettiin hänen olevan vastedes aina korkea-arvoisin amerikkalainen sotilashenkilö.
Eri maiden marsalkoita > Egypti

Egyptissä asevoimien komentajana toimii sotamarsalkka, tällä hetkellä ainoana Muhammad Hussein Tantawi toimien myös valtionpäämiehenä eli Egyptin sotilasneuvoston puheenjohtajana. Ennen vuotta 1953 sotamarsalkan arvo kuului Egyptin monarkille. Egyptin tasavallan aikana sotamarsalkkana on toiminut asevoimien komentaja eli ammattiupseeri.
Eri maiden marsalkoita > Entiset valtiojärjestelmät > Natsi-Saksa

Suur-Saksan valtakunnan valtakunnanmarsalkan (saks. Reichsmarschall des Großdeutschen Reiches) arvo perustettiin kenraalisotamarsalkan yläpuolelle natsi-Saksan korkeimmaksi upseeriarvoksi vuonna 1940. Adolf Hitler ylensi Hermann Göringin ainoana henkilönä tuohon arvoon, merivoimissa vastaava arvo oli suuramiraali.
Eri maiden marsalkoita > Entiset valtiojärjestelmät > Italian kuningaskunta

Italian marsalkan (ital. Maresciallo d'Italia) arvon perusti Mussolini alun perin kunnianosoituksena ensimmäisessä maailmansodassa palvelleille kenraaleille Luigi Cadornalle ja Armando Diazille. Tästä huolimatta ennen toista maailmansotaa ja sen aikana marsalkan arvoon ylennettiin useampikin upseeri. Se oli Italian kuningaskunnan armeijan korkein sotilasarvo, poikkeuksena kuitenkin vuonna 1938 Mussolinin luoma sotilasarvo Imperiumin ensimmäinen marsalkka (ital. Primo Maresciallo dell'Impero), johon ylennettiin ainoastaan Mussolini itse sekä Italian silloinen kuningas Vittorio Emmanuele III.
Luigi Cadorna (1924)
Armando Diaz (1924)
Paolo Thaon di Revel (1924)
Emanuele Filiberto (1926)
Pietro Badoglio (1926)
Enrico Caviglia (1926)
Gaetano Giardino (1926)
Guglielmo Pecori Giraldi (1926)
Italo Balbo (1933)
Emilio De Bono (1935)
Rodolfo Graziani (1935)
Ugo Cavallero (1942)
Ettore Bastico (1942)
Umberto II (1942)
Giovanni Messe (1943)
Eri maiden marsalkoita > Entiset valtiojärjestelmät > Jugoslavia

Ainoa henkilö, jolla on koskaan ollut "Jugoslavian marsalkka" (Maršal Jugoslavije), oli Josip Broz Tito. Termistä "marsalkka" tuli Jugoslaviassa synonyymi hänen nimensä kanssa. Hänet nimettiin marsalkaksi antifasistisen Jugoslavian kansallisen vapautuksen neuvoston toisessa istunnossa Bosniassa Jajcen kaupungissa 30. marraskuuta 1943, ja hän piti arvoa kuolemaansa asti 4. toukokuuta 1980.lähde?
Eri maiden marsalkoita > Entiset valtiojärjestelmät > Neuvostoliitto

Neuvostoliiton marsalkka (ven. Маршал Советского Союза, Maršal Sovetskogo Sojuza) oli korkein sotilasarvo Neuvostoliitossa, poikkeuksena oli Josif Stalinin generalissimuksen arvo (1945–1953). Laivastossa Neuvostoliiton marsalkkaa vastaava sotilasarvo oli Neuvostoliiton laivastoamiraali.
Kliment Vorošilov (1935)
Mihail Tuhatševski (1935)
Aleksandr Jegorov (1935)
Semjon Budjonnyi (1935)
Vasili Blücher (1935)
Semjon Timošenko (1940)
Grigori Kulik (1940)
Boris Šapošnikov (1940)
Georgi Žukov (1943)
Aleksandr Vasilevski (1943)
Josif Stalin (1943)
Ivan Konev (1944)
Leonid Govorov (1944)
Konstantin Rokossovski (1944, myös Puolan marsalkka 1949)
Rodion Malinovski (1944)
Fjodor Tolbuhin (1944)
Kirill Meretskov (1944)
Lavrenti Berija (1945)
Vasili Sokolovski (1946)
Nikolai Bulganin (1947)
Ivan Bagramian (1955)
Sergei Birjuzov (1955)
Andrei Gretško (1955)
Andrei Jerjomenko (1955)
Kirill Moskalenko (1955)
Vasili Tšuikov (1955)
Matvei Zaharov (1959)
Filipp Golikov (1961)
Nikolai Krylov (1962)
Ivan Jakubovski (1967)
Pavel Batitski (1968)
Petr Koševoi (1968)
Leonid Brežnev (1976)
Dmitri Ustinov (1976)
Viktor Kulikov (1977)
Nikolai Ogarkov (1977)
Sergei Sokolov (1978)
Sergei Ahromejev (1983)
Semjon Kurkotkin (1983)
Vasili Petrov (1983)
Dmitri Jazov (1990)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotamarsalkka Wikimedia Commonsissa
Sotamarsalkan kauluslaatta
Puolan presidentti ojentaa Edward Rydz-Śmigłylle bulavan (eräs marsalkansauvan muoto).
Ranskan marsalkan sauva
Valtakunnanmarsalkka Göringin puku
Lyykia

Lyykia sijaitsee Vähän-Aasian lounaisosassa.
Lyykia (m.kreik. Λυκία, Lykia; lat. Lycia) oli antiikin aikainen alue Vähän-Aasian lounaisrannikolla nykyisen Turkin alueella. Alue joutui Persian valtakunnan vallan alle Kyyros Suuren aikana kun persialainen kenraali Harpagos valtasi alueen. Myöhemmin siitä tuli osa Rooman valtakuntaa.
Herodotoksen mukaan Lyykia sai nimensä Ateenan kuninkaan Pandion II:n pojan Lykoksen mukaan. Alueella asuneet lyykialaiset puhuivat indoeurooppalaiseen kieliin kuuluvaa lyykian kieltä. Lyykian pohjois- ja länsipuolella sijaitsi Kaaria ja itäpuolella taas oli Pamfylia ja Pisidia.
Rooman valtakunnan osana Lyykia kuului ensin Lycian provinssiin ja sitten Lycia et Pamphylian provinssiin. Myöhäisellä roomalaiskaudella se oli osana Pamphylian provinssia ja sitten jälleen oma Lycian provinssinsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyykia Wikimedia Commonsissa
Paavoharju

Paavoharju oli kokeellista ja sävykästä ambient-, virsi-, iskelmä- ja lo-fi-musiikkia tehnyt suomalainen yhtye, jonka kotikaupunki oli Savonlinna. Kokoonpanossa vaikuttivat Lauri Ainala, Olli Ainala, Jenni Yaber (ent. Koivistoinen), Mimosa Virtanen, Johannes Pitkänen, Toni Kähkönen, Joose Keskitalo, Emmi Uimonen, Henri Pulkkinen [aka Paperi T], Anniina Saksa ja mystinen tuottaja Rautavaara.
Paavoharjun ensimmäinen, elokuussa 2005 ilmestynyt pitkäsoitto Yhä hämärää keräsi hyviä arvioita niin Suomessa kuin ulkomailla.lähde? Paavoharjulla on myös varhaisempaa, julkaisematonta tuotantoa, kuten EP Maxi ranskikset. Vaikka suosio oli pääasiassa rajoittunut pieniin piireihin, yhtye sai ihailijoita myös laajalti tunnetuista artisteista, kuten The Ark -yhtyeen keulakuvasta Ola Salosta, kirjailija ja toimittaja Neil Straussista sekä lukuisten alteregojen takaa toimivasta J. G. Thirlwellistä.
Vuoden 2010 lopulla Fonal Records ja Helmi levyt julkaisivat Lauri Ainalan tuottaman Savonlinna-aiheisen DVD:n Unien Savonlinna. 52 minuutin mittaisen kokeellisen dokumenttielokuvan lisäksi DVD sisältää musiikkivideoita ja livepätkiä vierailevilta ohjaajilta.
Paavoharju esiintyi Roskilde Festivalilla 4. heinäkuuta 2009.
Yhtye esiintyi tämänkin jälkeen satunnaisesti, kuten Flow-festivaalilla 11. elokuuta 2018.
Anniina Saksan laulua kuultiin jo vuonna 2013 ilmestyneellä Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne -albumilla, mutta suuremmassa määrin hän pääsi ääneen vuonna 2018 livekeikkojen laulajana. Anniina on merkittävässä roolissa syyskuussa 2023 julkaistulla Yön mustia kukkia -albumilla, niin laulajana, säveltäjänä kuin sanoittajanakin.
Paavoharju ilmoitti lopettavansa toimintansa 1. lokakuuta 2023.
Julkaisut

Yhä hämärää (2005)
Laulu laakson kukista (2008)
Joko sinä tulet tänne alas tai minä nousen sinne (2013)
Joose Keskitalo & Paavoharju: Happiness (2022)
Yön mustia kukkia (2023)
Syvyys – The Complete Fonal Years Part 1 (2019)
Uskallan – The Fonal Years Vol. 2 (2019)
EP:t
Tuote-akatemia / Unien Savonlinna EP (2006)
Laulu laakson kukasta (2008,  digitaalinen)
Joose Keskitalo & Paavoharju: ”Minä ja kapteeni” / ”Onni” (2005)
”Uskallan” (2006)
Kastoin sulkaa kuulla (2021)
Aiheesta muualla

Paavoharju Myspacessa (englanniksi)
Pitchfork Median Yhä hämärää -arvostelu
Pitchfork Median Laulu laakson kukista -arvostelu
Hoikka (Jyväskylä)

| Hoikka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°07′11″N, 25°22′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Muuratjärven valuma-alue (14.28)
Laskuoja:  oja Jouteeseen 
Järvinumero:  14.283.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,6 m  
Pituus:  660 m  
Leveys:  200 m  
Rantaviiva:  1,536 km  
Pinta-ala:  7,027 ha  
Saaria:  2 
 fiHoikka 
Hoikka  on Keski-Suomessa Jyväskylässä Humman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 7,0 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan kaksi saarta.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vuojoen valuma-alueeseen (14.283) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,6 metriä mpy.
Hanna Poulsen

Hanna Poulsen (o.s. Ek, s. 9. helmikuuta 1984 Porvoo) on vuoden 2005 Miss Suomi. Hänet valittiin myös yleisön ihannetytöksi. Ek osallistui missivuotensa aikana Miss Universe -kilpailuun Bangkokissa ja Miss Baltic Sea -kilpailuun. Viimeksi mainitussa hän sijoittui toiseksi perintöprinsessaksi.
Hanna Poulsenin aviomies on ravintoloitsija Henrik Poulsen. He menivät naimisiin kesällä 2012.
Hanna Poulsen on opiskellut sosiaalipolitiikkaa Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa.
Norsk Lektorlag

| Norsk Lektorlag |
| --- | --- |

Perustettu:  1997
Tyyppi:  ammattiliitto
Kotipaikka:  Oslo
Toiminta-alue:  Norja
Jäsenet:  8 364 (1.1.2024)
Puheenjohtaja:  Helle Christin Nyhuus
Kattojärjestö:  Akademikerne
Jäsenlehti:  Lektorbladet
Aiheesta muualla
Sivusto
Norsk Lektorlag on norjalainen lehtorien ammattiliitto, joka on perustettu vuonna 1997. Sillä oli 8 364 jäsentä vuoden 2024 alussa ja se kuuluu Akademikerne-keskusjärjestöön.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
Istukka

Istukan lapsenpuolinen osa esillä muutama minuutti syntymän jälkeen. Napanuora näkyvissä yläosassa.
Istukka (lat. placenta) on elin, johon napanuora kiinnittyy lapsen kehittyessä raskauden aikana äitinsä kohdussa. Synnytyksessä istukka syntyy jonkin ajan kuluttua lapsen jälkeen kohdun supistuessa.
Tehtävä

Istukan tärkein tehtävä on kuljettaa happea ja ravintoaineita äidin elimistöstä lapselle sekä kuljettaa kuona-aineita vastakkaiseen suuntaan. Aineiden vaihto sikiön ja äidin verenkierron välillä tapahtuu nukkalisäkkeiden kautta diffundoitumalla. Sikiön ja äidin verenkierto eivät siis joudu kosketuksiin toistensa kanssa.
Aineidenvaihdon lisäksi istukka tuottaa hormoneja. Istukkahormoni eli hCG stimuloi keltarauhassoluja tuottamaan estrogeenia ja progesteronia, joista sikiön kehitys ja kasvu ovat riippuvaisia. Relaksiini puolestaan lisää äidin lantion nivelten liikkuvuutta ja synnytyksessä se laajentaa kohdunsuuta. Istukkalaktogeeni vaikuttaa prolaktiinin tavoin aktivoiden tavallisia rintarauhasia muuttumaan maitorauhasiksi sekä stimuloiden maidon tuotantoa.
Rakenne

Istukka on kaksiosainen. Siinä on lapsenpuolinen osa (lat. pars fetalis) ja äidinpuoleinen osa (lat. pars uterina) eli osa istukasta on kehittynyt sikiön ja osa kohdun soluista.
Kasvutavaltaan istukka on erikoinen: se kasvaa kohdun seinämään infiltratiivisesti kuten syöpä, muttei silti käyttäydy pahanlaatuisen kasvaimen tavoin. Harvinainen istukkasyöpä tosin tunnetaan.
Osalla nisäkäslajeista on hajaistukka toisin kuin ihmisellä.
Istukan irtoaminen

Noin 0,73 prosentissa raskauksista istukka irtoaa ennenaikaisesti joko osittain tai kokonaan. Tämä on sekä lapselle että äidille akuutti hätätilanne. Suomessa irtoamistapauksissa joka kymmenes sikiö tai vastasyntynyt kuolee, ja runsas verenvuoto aiheuttaa vaaratilanteen myös äidille. 60 prosenttia irtoamisista johtaa ennenaikaiseen syntymiseen, josta aiheutuu keskosuuteen liittyviä ongelmia.
Syytä ennenaikaiseen irtoamiseen ei tunneta. Riskitekijöinä tunnetaan raskausmyrkytys, useat aikaisemmat synnytykset, synnyttäjän yli 35 vuoden ikä, aiemmat sikiökuolemat ja keskenmenot sekä äidin raskaudenaikainen tupakointi.
Istukka kulttuurissa

Monissa kulttuureissa istukalla on tärkeä merkitys, ja istukkoihin liittyy rituaaleja. Hantien ja mansien keskuudessa on ollut tapana pukea istukka samanlaisiin vaatteisiin lapsen kanssa.
Joissain Nepalin sekä Malesian heimoissa istukkaa on pidetty lapsen sisaruksena tai suojelijana. Nigeriassa asuvat Igbot siunaavat istukat. Havaijilla on uskottu istukan oleva osa lasta. Siksi Havaijilla oli tapana haudata istukka maahan siemenen kanssa, jotta puu kasvaisi lapsen tahdissa. Vietnamilaisen montagnard-heimon uskomuksen mukaan vainajan hengen on jäljitettävä kaikki elinaikanaan kulkemat polut takaisinpäin, kunnes se lopulta saavuttaa maahan haudatun istukkansa.
Ukrainassa, Japanissa, ja Transsilvaniassa istukkaa on käsitelty kunnioittavasti, koska sillä uskotaan olevan pariskunnan hedelmällisyyden kannalta merkitystä tulevaisuudessa. Kolumbiassa kwakiutl-heimo uskoo tytöistä tulevan hyviä simpukansukeltajia, kun heidän istukkansa haudataan. Poikien istukat jätetään korppien nokittaviksi, minkä uskotaan auttavan profetioiden tuottamisessa. Uuden-Seelannin alkuperäiskansalla maoreilla on ollut tapana haudata istukat maahan korostaakseen ihmisen ja maan yhteyttä.
Istukkaa on myös pelätty. Aymarat Boliviassa, ja ketshuat Perussa kätkevät istukan salaiseen paikkaan jos äiti kuolee synnytyksessä. Näin varmistetaan, että äidin henkiolento ei palaa viemään lastakin tuonpuoleiseen. Navajot hautaavat istukan ja napanuoran tarkoin valikoidulle hautausmaalle, jos lapsi on kuollut synnytyksessä. Kambodžassa sekä Costa Ricassa istukka haudataan maahan äidin ja lapsen terveyden suojelemiseksi. Norjassa on joskus ollut tapana, että äiti puukottaa istukan ”hengiltä”, jottei se ehtisi tehdä mitään ilkeää.