stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porvoon historia
1900-luku > Uusia alueita Porvoolle

Vuonna 1923 hyväksyttiin arkkitehti Bertel Jungin laatima laajentamiskaava kaupungille. Se käsitti rakentamista ja kaupungin laajentamista joen länsipuolelle. Kaupunki oli jo aiemmin pyytänyt länsirannan alueiden liittämistä kaupunkiin. Anomusten syynä oli monien merkittävien rakennusten ja alueiden, kuten Kansanpuiston ja hautausmaan sijaitseminen länsipuolella.
1900-luku > Sotavuodet 1939–1944 > Talvisota

Jo ennen talvisodan syttymistä Porvooseen sijoitettiin jääkärikapteeni August Mobergin johtama ErP19. Se piti kenttä- ja kuulovartioita erityisesti saaristossa siltä varalta, että neuvostojoukot hyökkäisivät alueelle meren yli Virosta. Saaristossa oli myös rannikkotykistön yksikköjä. Porvoossa toimi sodan aikana neljä sotasairaalaa.
Sodan uhatessa syksyllä 1939 Porvoossa oli varauduttu mahdollisiin ilmapommituksiin. Suhteellisen laajamittaiset varotoimet kaupungissa osoittivat viranomaisten ottaneen jo etukäteen huomioon, että Porvoo saattoi joutua vaaraan. Kaupungissa oli alettu suorittaa suuria väestönsuojeluharjoituksia. Lisäksi kauppatorille, Rihkamantorille ja Borgströmin puistoon rakennettiin suojahautoja. Ilmavalvontaa varten oli rakennettu tähystystornit korkeille paikoille Espooseen ja Kulloohon, Ilolaan ja Kaarenkylään. Tornit yhdistettiin puhelinlinjoin Porvoossa toimivaan ilmavalvontakeskukseen.
Porvoossa suoritettiin talvisodan aikana 116 kertaa ilmahälytys, mutta useimpien vihollisen pommikoneiden kohteena oli Helsinki, ja ne lensivät Porvoon ja Loviisan välillä kulkevaa reittiä. Pienet neuvostoilmavoimien osastot pommittivat Porvoota neljästi.
Ensimmäisessä hyökkäyksessä lentokoneista pudotettiin yhdeksäntoista palo- ja miinapommia, jotka kuitenkin putosivat metsään aiheuttamatta vahinkoa. Toinen hyökkäys tapahtui joulupäivänä 1939, kun kahdesta lentokoneesta pudotettiin yhdeksän sadan kilon painoista pommia. Hyökkäyksessä vaurioitui rakennuksia, ja kolmetoista sotilasta ja yksi siviili saivat surmansa. Lisäksi useita sotilaita haavoittui.
Kolmannessa pommituksessa yksi lentokone pudotti kahdeksan pommia Tarmolaan, jossa tuhoutui kaksi rakennusta ja kaksi vaurioitui. Neljäs ja tuhoisin pommitus tehtiin 13. helmikuuta 1940. Kyseessä oli suurehko pommitus, johon kuului kaksi hävittäjää ja seitsemäntoista pommikonetta, jotka pudottivat kaupunkiin 88 raskasta pommia ja noin 500 pientä palopommia. Osa pommeista oli räjähdyspommeja, osa 50 kilon naftapommeja ja osa puolen kilon elektronipalopommeja.
Kansallisarkiston nimitietokannan mukaan talvisodassa kaatui tai kuoli muuten sotatoimien yhteydessä 67 Porvoossa asunutta sotamiestä, aliupseeria ja upseeria. Näistä 36 oli ruotsin- ja 31 suomenkielisiä.
1900-luku > Sotavuodet 1939–1944 > Jatkosota

Ennen sodan alkua kesällä 1941 Porvoon seudulle muodostettiin kolme ilmasuojelukomppaniaa Porvoossa toimivan ilmavalvontakeskuksen alaisuuteen. Komppanioista käytettiin lyhennettä IS-komppania. Porvoon seudun IS-organisaatioon kuului kaksi alakeskusta, seitsemän vartioryhmää sekä Ilolan ja Sondbyn uudet ilmavalvontatornit. Ilmasuojelujoukkojen tehtäviin kuului Porvoon seudulla toimivien neuvostoliittolaisten desanttien etsiminen ja tekeminen vaarattomiksi.
Kauppalipun alla kulkeneet saksalaiset alukset olivat toimittaneet suomalaisille laivasto-osastoille miinoja, jotka laskettiin miinakentäksi Porvoon edustalla sijaitsevan saariston ja Viron rannikolla sijaitsevan Jumindan niemen välille. Miinakentän tarkoituksena oli sulkea neuvostolaivasto Suomenlahden itäosaan.
Jatkosodassa porvoolaisia kuului noin sataan eri joukko-osastoon. Jalkaväkirykmentti 24 (JR 24) koostui pääasiassa Porvoon kaupungin ja maalaiskunnan sekä Sipoon miehistä. Rykmentti osallistui kesällä ja syksyllä 1941 hyökkäyksiin Karjalan ja Maanselän kannaksilla. Se menetti sodassa 369 miestä, ja siitä muodostettiin vuoden 1944 alussa ErP 18, joka osallistui jatkosodan loppuvaiheessa käytyihin torjuntataisteluihin.
Jatkosodan aikana Porvoota pommitettiin kolme kertaa, ja kaikki pommitukset osuivat vuoden 1941 kesään. Ensimmäisen hyökkäyksen teki neuvostoliittolainen pommituslentue 25. kesäkuuta 1941. Hyökkäyksen syynä oli neuvostojoukkojen väärä käsitys siitä, että kaupungin lähistöllä olisi lentokenttä. Kun lentokenttää ei löytynyt, lentäjät valitsivat pommituksen kohteeksi rautatieaseman ja satamarakennukset.
Toisessa hyökkäyksessä yöllä 12.–13. heinäkuuta 1941 kaupunkiin tehtiin noin 45 minuutin pituinen hyökkäys, jossa pudoteut pommit tuhosivat taloja kuudelta kadulta. Lisäksi kahdelta muulta kadulta tuhoutuivat talot täysin. Kolmas ja tuhoisin hyökkäys tehtiin aamupäivällä 27. elokuuta, jolloin WSOY:n talon väestönsuojan sisäänkäynnille osui kaksi 50 kilon painoista sirpalepommia. Rakennuksen pihalla oli tuolloin satakunta ihmistä, joista 28 kuoli joko heti tai muutaman päivän kuluessa. Lisäksi viereisissä taloissa kuoli muutamia ihmisiä. Suurin osa uhreista oli naisia ja lapsia. Kuolleiden lisäksi yli 50 ihmistä loukkaantui, ja päivää kutsutaan Porvoossa ”onnettomuuden päiväksi”.
Jatkosodassa kaatui tai kuoli muuten sotatoimien yhteydessä 203 Porvoossa asunutta sotamiestä, aliupseeria ja upseeria. Kuolleista 103 oli ruotsin- ja 100 suomenkielisiä. Suurin osa kuolemista tapahtui hyökkäysvaiheessa syksyllä 1941 sekä perääntymisvaiheessa kesällä 1944.
1900-luku > Sotavuodet 1939–1944 > Sotien muistomerkit

Näsin hautausmaalta varattiin erityinen alue porvoolaisia sotilaita varten, kun valmisteltiin ensimmäisten kotiin kuljetettujen ruumiiden hautaustoimitusta joulunpyhinä 1939. Vuonna 1943 alueelle pystytettiin suuri puinen risti, jonka oli valmistellut taiteilija Lennart Segerstråle. Se oli tarkoitettu vain väliaikaiseksi muistomerkiksi, ja vuonna 1947 sen tilalle pystytettiin uusi risti. Lisäksi hautausmaalla on muistomerkki Karjalaan jääneille porvoolaisille.
1900-luku > Sotavuosien jälkeen > Väestö

Väestönkasvu oli hidasta 1930-luvulla, jolloin keskimääräinen väkiluvun kasvu oli vain noin 30 henkeä vuodessa. Muuttoliikkeen vaikutus oli vähäistä ja luonnollinen väestönkasvu hidasta. Toisen maailmansodan aikana kuolleisuus ylitti syntyvyyden, mutta sodan jälkeen väkiluvun kasvu alkoi. Korkea syntyvyys ja siirtoväen asuttaminen lisäsivät väestönkasvua. 1950-luvulla kasvu jatkui edelleen voimakkaana, ja vuonna 1954 tehty Pappilanmäen liittäminen Porvooseen nosti väkilukua noin 1 500 hengellä. Porvoon kaikkein nopein ja suurin kasvuvaihe 1960-luvun puolestavälistä 1970-luvun puoleenväliin johtui Porvooseen suuntautuneesta muuttoliikkestä. Muuttoliikkeen alkusysäyksen antoi Neste Oy:n päätös perustaa Porvoon maalaiskuntaan Kilpilahteen uusi tuotantolaitos vuonna 1963. Tänä ajanjaksona Porvoon kaupungin väkiluku kasvoi suuremmaksi kuin maalaiskunnan, ja vuosina 1965–1975 Porvoon alueen asukasluku kasvoi noin 550 hengellä vuodessa. 1970-luvun lopulla väestönkasvu laantui ja asukasluku pieneni, kun muuttoliike alkoi suuntautua enemmän kohti Helsinkiä ja Ruotsia. 1980-luvulta lähtien väkiluku kasvoi taas, vaikkakin maltillisesti. Väestönkasvu kuitenkin kiihtyi 1980-luvun loppua kohden ja pysyi suhteellisen korkealla tasolla myös 1990-luvulla.
1900-luku > Sotavuosien jälkeen > Teollisuus

Toisen maailmansodan aikana valtion sotatarviketilaukset kasvattivat Porvoossa varsinkin metalliteollisuuden ja graafisen teollisuuden tuotteiden kysyntää. Porvoossa syntyi myös uusia teollisuudenaloja, kuten sähkötarvike- ja muoviteollisuutta sekä puuteollisuutta, jotka saivat suuren osan tilauksistaan valtiolta. Kasvu jatkui sodan jälkeen, jolloin teollisuustuotantoa Porvoossa pitivät yllä Neuvostoliittoon toimitetut sotakorvaukset. 1950-luvulla kasvu oli hyvin voimakasta, minkä seurauksena Porvoon teollisuuden tuotannon reaaliarvo lähes kymmenkertaistui kolmessakymmenessä vuodessa. Teollisuuden työntekijämäärä oli huipussaan Porvoossa 1980-luvun vaihteessa, jolloin teollisuuden palveluksessa Porvoossa töissä oli yli 3 000 työntekijää ja toimihenkilöä. Sen jälkeen työntekijämäärä hiipui vähitellen, mutta teollisuuden tuotanto ja tuottavuus kuitenkin kasvoivat. Tuotannon arvoa mitatessa huippu saavutettiin juuri ennen 1990-luvun alun lamaa.
1900-luku > Sotavuosien jälkeen > Urheilu

Sotien jälkeen urheiluseuroihin liittyi paljon ihmisiä. Tavarapulasta kärsineessä maassa oli kuitenkin pulaa urheiluvälineistä, eikä koulutettuja valmentajia ollut. Joukkuelajit koettiin kiinnostavampina kuin yksilölajit. Porvoossa erityisesti jääpallo, jääkiekko, jalkapallo, käsipallo sekä koripallo veivät huomion perinteisemmin harrastetuilta maastohiihdolta ja yleisurheilulta. Urheiluseurojen lajivalikoima väheni, eivätkä mitkään syyt estäneet seurojen välistä yhteistyötä. 1970-luvulla Porvoon Tarmo lopetti toimintansa yleisurheilussa ja hiihdossa. Samoin Porvoon Urheilijat lopetti kori- ja lentopallon. Porvoon uimahallin valmistuttua yritettiin luonnollisesti tuoda takaisin vuonna 1937 perustettu uinnin erikoisseura Porvoon uimarit. Porvoo Huntersin perustamisen yhteydessä päätettiin jääkiekko lopettaa Porvoon urheilijoissa ja Porvoon Akilleksessa.
1900-luku > Sotavuosien jälkeen > Yhdistäminen

Ennen kuntaliitosta Porvoon maalaiskunnan maapinta-ala oli 644 neliökilometriä ja asukasluku 22 343, kun taas Porvoon kaupungin maapinta-ala oli vain 19 neliökilometriä ja asukasluku 21 313. Kaupungilla ja maalaiskunnalla oli yhteinen maaraja pohjoisessa, idässä ja lännessä. Etelässä kaupunki rajoittui mereen. Molemmat kunnat olivat kaksikielisiä.
Yhteenliittymistä edelsi kansanäänestys, joka pidettiin 21. tammikuuta 1996. Maalaiskunnassa kuntaliitosta kannatti 56 prosenttia ja vastusti 44 prosenttia. Kaupungissa liitosta kannatti 64 prosenttia ja vastusti 30 prosenttia. Porvoo ja Porvoon maalaiskunta liitettiin yhteen 1. tammikuuta 1997 lakkauttamalla vanhat kunnat ja perustamalla uusi kunta.
Kuntien yhdistyessä kaupungin taloudellinen liikkumavara oli hieman maalaiskuntaa parempi. Kaupungin veroprosentti oli 17 ja maalaiskunnassa 17,5. Heti liitoksen jälkeen Porvoon taloudellinen tilanne heikkeni. Vuosikate painui miinukselle, ja lainojen määrä kasvoi lähes puolitoistakertaiseksi. Liittymisavustusta Porvoo sai 1997 13,3 miljoonaa, 1998 10,6 miljoonaa ja 1999 1,1 miljoonaa markkaa.
Kirjallisuutta

Mäkelä-Alitalo, Anneli: Porvoon kaupungin historia III:2.  Porvoo:  Porvoon kaupunki, 2004.  ISBN 9789519514321
Olav Panelius: Gårdar och gårdsägare i Borgå på 1600- och 1700-talen, 1983
Carl Jacob Gardberg: Gamla staden i Borgå : bebyggelse och sociala miljöer intill mitten av 1800-talet, 2000
Iso Linnamäki
Kustaa Vaasa
Kaarle IX
Porvoonjoen suu
Suomen kartta 1660-luvulla.
Kuvakollaasi Suuresta Pohjan sodasta.
Porvoon kivinen tuomiokirkko.
Emanuel Thelning: Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809 (1812).
Maanmittari Claes Wilhelm Gyldénin tekemä Porvoon kaupungin kartta vuodelta 1843. Gyldén piirsi samaan karttaan sekä uuden asemakaavan että sen pohjalle vanhan katuverkoston.
Radalla kulkeneet lättähattujunat liikennöivät edelleen Porvoon museorautatiellä.
Runebergin koti Porvoossa.
Johan Knutsonin maalaus Runebergin haudasta vuodelta 1877.
Edefeltin ateljee on nykyään museo
27. Jääkäripataljoonan 1. komppania.
Gustav Silfverhjelm
Eero Haapalainen
Suomalaisia sotilaita
Tuhoisimman pommituksen uhrien hautoja Näsinmäen hautausmaalla.
Raskas patteristo 21 muistomerkki Porvoossa.
Porvoon öljynjalostamo
Kartta Porvoon alueliitoksista. Porvoonjoen länsirannan Näsin ja Hornhattulan alueet liitettiin maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1927 sekä Pappilanmäen ja Järnbölen alueet vuonna 1954. Porvoon maalaiskunta liitettiin kokonaisuudessaan kaupunkiin vuonna 1997.
Stratos (suklaa)

Stratos on norjalainen Nidarin vuonna 1938 julkaisema suklaa. Sitä mainostetaan ”kevyenä ja ilmavana” suklaana, sillä valmistusprosessissa suklaaseen sisällytetään ilmakuplia. Stratos on yksi Nidarin suurimmista ja tärkeimmistä tuotemerkeistä.
Nimi Stratos on peräisin stratosfääristä, ilmakehän alimmasta kerroksesta. Stratoksen pakkauksessa oli kuva pilvisestä taivaasta, mutta se muutettiin vuoden 2009 alussa. Nykyisessä pakkauksessa on kuva iloisesta lehmästä.
Saulo Haarla

Nuori Saulo Haarla.
Saulo Ismaro Haarla (21. marraskuuta 1930 Helsinki – 4. lokakuuta 1971 Oulu) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Työura

Haarla valmistui Teatterikoulusta 1953 ja näytteli sen jälkeen Turun kaupunginteatterissa, Tampereen Teatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa. Hänen näyttämöroolejaan olivat muiden muassa Armand Jean Anouilh’n Colombessa, Olavi Daniel Hjortissa, Maximilian Walentin Chorellin näytelmässä Kaksi sisarta sekä kauppias Sumelius Jalmari Finnen Maria Kristinassa. Haarla toimi Yleisradion teatteriosaston dramaturgina ja ohjaajana 1962–1965. Sen jälkeen hän johti vähän aikaa Intimiteatteria.
Johtotehtävien lisäksi Haarla ohjasi Radioteatterissa kuunnelmia, kuten Friedrich von Schillerin Rosvot, Leo Kalervon Sadepäivän rapsodia ja Hella Wuolijoen Sahanpuruprinsessa. Työ Oulun kaupunginteatterin johtajana 1970–1971 jäi hänen viimeisekseen. Haarlan viimeinen ohjaustyö oli Ludvig Holbergin Valtioviisas kannunvalaja.
Saulo Haarla esiintyi vuosina 1951–1961 seitsemässä suomalaisessa elokuvassa. Hänen tunnetuimmat roolinsa olivat elokuvissa Hilja maitotyttö (1953) ja Kaasua, komisario Palmu! (1961). Maitotytössä Haarla esitti ylioppilaspoika Yrjöä ja jälkimmäisessä hulttioveljenpoikaa Kaarle Lankelaa. Haarlan klassikkorooli on myös vänrikki Jalovaara Edvin Laineen Tuntemattomassa sotilaassa (1955). Hän vierasti elokuvaroolien tuomaa kansikuvapojan imagoa, koska oli itse julkisuutta kaihtava ja ujo.
Haarla ohjasi vuosina 1966–1967 Tuntematon sotilas-radiokuunnelmaa.
Näyttelemisen ohessa Haarla harrasti urheilua ja valokuvausta. Hän oli mestaruustason käsipalloilija ja saavutti seuralleen Unionille Suomen mestaruuden 1957–1960 ja 1964.
Yksityiselämä

Haarlan vanhemmat olivat näyttelijä Tyyne Haarla ja kirjailija Lauri Haarla. Tehtailija Rafael Haarla oli hänen setänsä.
Haarla oli naimisissa kolmesti: 1953–1960 Helena Saloniuksen, 1961–1965 Marjatta Kallion ja 1965–1971 Aune Lahdelman kanssa. Hänen lapsiaan Saloniuksen kanssa ovat muusikko Iro Haarla ja ympäristötaiteilija Teuri Haarla.
Vuotta ennen kuolemaansa Haarla oli pitkään sairaalassa sisäisen verenvuodon takia. Hän kuoli 4. lokakuuta 1971 vain 40-vuotiaana uusiutuneeseen verenvuotoon, jonka syynä oli luultavasti perinnöllinen maksasairaus. Saulo Haarla on haudattu sukuhautaan Hietaniemeen.
Elokuvat

Tukkijoella (1951) ... Kasuri, tukkilainen
Yö on pitkä (1952) ... mies ravintolassa
Hilja – maitotyttö (1953) ... Yrjö, ylioppilas
Oi, muistatkos... (1954) ... Jallu, työmies
Tuntematon sotilas (1955) ... Jalovaara
Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957) ... tamperelainen poliisi
Kaasua, komisario Palmu! (1961) ... Kaarle ”Hulttio” Lankela
Kärsimysten maja

Kärsimysten maja on Kolarissa Venejärven kylässä sijaitseva jatkosodanaikainen muistomerkki, joka koostuu kahdesta kunnostetusta metsäkaartilaisten korsusta, niiden välisestä yhdyshaudasta ja yhden metsäkaartilaisen entisestä hautapaikasta. Korsut sijaitsevat ympäröivästä maastosta kohoavan metsäsaarekkeen itäpäässä Venejärveen laskevan Kutuojan koillispuolella ja Ala-Mäntyvaarasta lounaaseen. Kolarin ja Kittilän metsäkaartilaisilla oli korsuja sekä suoranaisessa erämaassa että suhteellisen lähellä asuttuja, syrjäisiä taloja, joista kaartilaiset saivat tarvikkeita ja uutisia.
Korsut rakennettiin jatkosodan alkuvaiheessa ja ne olivat käytössä kesäkuulta marraskuulle 1941. Korsuissa piileskeli enimmillään useita kymmeniä kolarilaisia ja kittiläläisiä metsäkaartilaisia. Piilopaikka paljastui marraskuussa 1941 ja tässä yhteydessä myös yksi metsäkaartilainen ammuttiin. Ammuttu mies oli neljä vuotta haudattuna tilapäisessä suohaudassa noin 700 metriä länteen korsuista ennen kuin hänen jäännöksensä siirrettiin 1945 hautausmaalle. Entisellä hautapaikalla on yhä muistolaatta.
Korsujen rakenteet korjattiin ja uusittiin 1970-luvulla.
Kirjallisuutta

Tasala, Markku: Metsäkaarti : Kolarin metsäkaartin jatkosota ja rauha.  Oulu:  Pohjoinen, 2000.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 2005

Suomen vuoden 2005 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Seinäjoen Jääurheilukeskuksessa 12.-13.3.2005. Kilpailuun osallistui 7 naista ja 8 miestä.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lauri Lindén | 39,34 | 1 | 7.37,26 | 1 | 2.05,15 | 1 | 15.57,22 | 1 | 174,644 |
| 2 | Antero Kotijärvi | 44,07 | 4 | 7.47,73 | 2 | 2.15,35 | 3 | 16.08,67 | 2 | 184,393 |
| 3 | Pertti Kiiskinen | 40,73 | 2 | 8.23,74 | 3 | 2.11,22 | 2 | 18.04,48 | 7 | 189,068 |
| 4 | Jari Lepola | 44,59 | 5 | 8.32,18 | 5 | 2.15,35 | 4 | 17.26,48 | 4 | 193,249 |
Naisten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 3 000 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Susanna Potka | 44,96 | 1 | 5.08,02 | 2 | 2.23,28 | 1 | 8.52,33 | 2 | 197,290 |
| 2 | Mari Kaivanto | 47,45 | 4 | 5.01,71 | 1 | 2.23,79 | 2 | 8.46,51 | 1 | 198,316 |
| 3 | Annamari Lehtonen | 46,08 | 2 | 5.14,15 | 3 | 2.26,41 | 3 | 9.08,79 | 3 | 202,120 |
| 4 | Elisa Arvo | 46,59 | 3 | 5.20,94 | 4 | 2.28,19 | 4 | 9.09,45 | 4 | 204,422 |
| 5 | Heidi Onger | 52,49 | 6 | 5.54,71 | 6 | 2.46,43 | 5 | 10.07,32 | 5 | 227,817 |
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1906

Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Tampereella 27.-28. tammikuuta 1906. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuden saavuttaakseen oli voitettava vähintään kaksi matkaa kolmesta. Mestariksi kahdella matkavoitolla kruunattiin HSK:n Johan Wikander. Tampereen luistinklubin 400 metrin radalla toisen käänteen säde oli 24 ja toisen 28 metriä. Kullakin matkalla palkittiin neljä parasta luistelijaa, ja erikoista oli, että kun 500 metrillä 2.sija jaettiin kahden urheilijan kesken annettiin seuraavaksi parhaalle sijaluku 3 jne... Ensimmäisenä kilpailupäivänä luisteltiin 1 500 metriä, toisena ensiksi 500 ja lopuksi 5 000 metriä.
Miesten yleiskilpailu

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 1 500 m | # | 5 000 m | # |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Johan Wikander | 47,4 | 1 | 2.44,2 | 1 | 9.32,2 | 4 |
|  | Walter Ylander | 48,2 | 2 | 2.45,8 | 2 | 9.32,2 | 4 |
|  | Antti Wiklund | 49,4 | 7 | 2.48,2 | 3 | 9.26,6 | 2 |
|  | Franz Fredrik Wathén | 49,2 | 6 | 2.48,6 | 4 | 9.29,6 | 3 |
|  | Gunnar Strömsten | 49,2 | 6 | 2.49,6 | 5 | 9.22,2 | 1 |
|  | E. Lindman | 48,6 | 4 | 2.52,8 | 7 | 10.12,0 | - |
|  | Gösta Spennert | 48,2 | 2 | 2.55,2 | 12 | 10.33,6 | - |
|  | E. Lahtinen | 48,4 | 3 | 2.58,6 | 16 | 10.29,6 | - |
|  | A. Andrejeff | 48,6 | 4 | 3.00,6 | 17 | 10.56,8 | - |
|  | Jussi Viinikainen | 48,8 | 5 | 2.50,8 | 6 | 9.46,6 | 6 |
|  | Väinö Wickström | 49,6 | 8 | 2.53,2 | 8 | 10.06,6 | 9 |
|  | Gustaf Tornrooth | 49,8 | 9 | 2.53,6 | 9 |  | - |
|  | Arthur Berttula | 49,6 | 8 | 2.54,6 | 10 | 9.53,4 | 8 |
|  | Lauri Koskinen |  | - | 2.54,8 | 11 | 9.39,4 | 5 |
|  | Vänttinen |  | - | 2.56,6 | 13 |  | - |
|  | K. Törnroth | 49,6 | 8 | 2.57,6 | 14 |  | - |
|  | K. Lindholm |  | - | 2.57,8 | 15 | 9.48,2 | 7 |
|  | A. Nordlund | 50,2 | 10 |  | - | 10.08,4 | 10 |
|  | K. Koskinen | 50,6 | 11 |  | - |  | - |
Michael Saylor

| Michael Saylor |
| --- | --- |
 Saylor vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1965 (ikä 60) Lincoln, Nebraska, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  liikemies
Muut tiedot
Koulutus: Massachusetts Institute of Technology
Merkittävät teokset:  MicroStrategy  The Mobile Wave: How Mobile Intelligence Will Change Everything 
Järjestö:  The Saylor Foundation
Aiheesta muualla
Kotisivu
Michael J. Saylor (s. 4. helmikuuta 1965 Lincoln, Nebraska) on yhdysvaltalainen liikemies. Hänet tunnetaan Bitcoinin puolestapuhujana.
Saylor syntyi sotilasperheeseen ja asui lapsuudessaan Yhdysvaltain ilmavoimien kansainvälisissä tukikohdissa. Hän valmistui Massachusetts Institute of Technologysta vuonna 1987 ja sai myös lentäjäkoulutuksen. Hän aloitti uransa konsulttina, joka keskittyi tietokonesimulaatioihin yritysten strategisen päätöksenteon tueksi. Saylor perusti vuonna 1989 MicroStrategy-ohjelmistoyrityksen, joka listattiin pörssiin vuonna 1998. Hän on toiminut MicroStrategyn hallituksen puheenjohtajana sen perustamisesta saakka ja oli myös sen toimitusjohtaja vuosina 1989–2022.
Saylor perusti vuonna 1999 hyväntekeväisyyttä varten The Saylor Foundationin. Se ylläpitää Saylor Academya, joka tarjoaa kansainvälisesti maksutonta korkeakoulutusta ja ammatillisen kehityksen kursseja. Saylorin nimissä on kymmeniä patentteja. Saylor julkaisi kirjan The Mobile Wave: How Mobile Intelligence Will Change Everything (2012), joka nousi sekä The New York Timesin että Wall Street Journalin bestseller-listoille.
Saylorin johdolla MicroStrategy on kerännyt suuren Bitcoin-varannon. Saylorista onkin tullut näkyvä kryptovaluuttamarkkinoiden vaikuttaja. Hän on esittänyt Bitcoinin arvon voivan nousta vuoteen 2045 mennessä perusnäkymässä 13 miljoonaan dollariin, optimistisessa näkymässä 49 miljoonaan dollariin ja pessimistisessä näkymässä 3 miljoonaan dollariin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Saylor Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Korea  Puola 
Henkilöt:  DDB
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1921

Suomen vuoden 1921 yleisluistelumestaruuksista kilpailtiin Tampereella 29.-30. tammikuuta. Ohjelmassa oli vain miesten kilpailu. Mestaruus ratkesi sijalukupistein. Loppupisteisiin huomioitiin vain kaikki matkat luistelleet. Arvo Tuomainen voitti kaikki kilpailumatkat ja samalla Suomen-mestaruuden.
Miesten yleismestaruus

| Sija | Kilpailija | 500 m | # | 5 000 m | # | 1 500 m | # | 10 000 m | # | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Arvo Tuomainen | 46,8 | 1 | 8.48,6 | 1 | 2.28,3 | 1 | 19.05,0 | 1 | 4 |
| 2 | Clas Thunberg | 47,1 | 2 | 9.06,4 | 4 | 2.30,0 | 2 | 19.25,1 | 4 | 12 |
| 3 | Julius Skutnabb | 48,9 | 8 | 9.10,6 | 2 | 2.33,9 | 3 | 19.09,0 | 2 | 15 |
| 4 | Walter Tverin | 48,4 | 6T | 9.11,4 | 3 | 2.36,3 | 4 | 19.20,2 | 3 | 16,5 |
| 5 | Aksel Belewicz | 47,5 | 3T | 9.27,2 | 6 | 2.38,2 | 6 | 20.20,0 | 9 | 24,5 |
| 6 | Ilmari Danska | 48,0 | 5 | 9.29,2 | 7 | 2.40,5 | 7 | 20.06,2 | 7 | 26 |
| 7 | Alfred Strömsten | 49,8 | 10 | 9.22,2 | 5 | 2.41,2 | 8 | 19.33,1 | 6 | 28 |
| 8 | Asser Wallenius | 47,5 | 3T | 9.33,4 | 10 | 2.41,8 | 9 | 20.43,2 | 10 | 32,5 |
| 9 | Harald Belewicz | 48,4 | 6T | 9.34,0 | 11 | 2.36,9 | 5 | 20.11,0 | 11 | 33,5 |
| 10 | Waldemar Bergström | 53,0 | 11 | 9.29,4 | 8 | 2.45,3 | 11 | 19.31,3 | 5 | 34 |
| 11 | Alfred Jokinen |  | 13 | 9.29,6 | 9 | 2.42,9 | 10 | 20.11,3 | 8 | 38 |
|  | Gösta Strömsten | 54,2 | 12 | 9.53,6 | 13 | – | – | 21.13,4 | 12 |  –  |
|  | Harald Tuomi | 49,4 | 9 | 9.47,7 | 12 | – | – | – | – |  –  |
Kemijärven ravirata

| Kemijärven ravirata |
| --- | --- |
Sijainti:  Rovaniementie 478, Kemijärvi
Koordinaatit:  66.721022°N, 27.318726°E
Omistaja:  Kemijärven Ravi ry
Kemijärven ravirata (myös Peurakankaan ravirata) on Kemijärvellä sijaitseva ravirata. Se sijaitsee kantatie 82:n varrella Peurakankaalla noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Radan omistaa Kemijärven Ravi ry. Kemijärven ravirata on niin sanottu kesärata, jolla kilpaillaan ainoastaan kesäkaudella. Radalla järjestetään vain yhdet totoravit vuosittain.
Aiheesta muualla

Kemijärven Ravi ry:n kotisivut