stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serbian koripallomaajoukkue
Aiheesta muualla

Serbian koripalloliiton sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (serbiaksi)
FIBA Europen maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Pohjois-Irlanti | Pohjois-Makedonia  |  Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Wales | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia
Serbian–Bulgarian sota

Serbian–Bulgarian sota käytiin 13.–28. marraskuuta 1885 Serbian kuningaskunnan ja Bulgarian ruhtinaskunnan välillä. Sota liittyi Serbian kuninkaan Milan I:n haluun laajentaa Serbian alueita ja alkoi Serbian hyökkäyksellä Bulgariaan. Merkittävimpiin sodan taisteluihin kuului Bulgarian voitto Serbiasta Slivnitsassa. Itse sota päättyi myös Bulgarian voittoon, mutta sodan jälkeen tehdyssä Bukarestin rauhansopimuksen sovittiin status quon, eli sotaa edeltäneen tilanteen, säilyttämisestä.
Tausta

Vuonna 1885 Bulgaria oli yhdistynyt Osmanien valtakunnan alaisen Itä-Rumelian kanssa. Yhdistyminen oli toteutettu vallankaappauksella alueella. Bulgariassa yhdistyminen otettiin iloisina vastaan, mutta ulkovaltoja se huoletti. Bulgarian vanha tukija Venäjä pelkäsi sen vaikutusvallan vähenevän Bulgarian kasvaessa, ja Venäjän viholliset pelkäsivät puolestaan päinvastaista. Bulgariassa ulkovalloista pahimman uhan katsottiin muodostuvan osmaneista, joilta Itä-Rumelia oli riistetty. Bulgarian ruhtinas Aleksanteri I määräsikin Bulgarian armeijan joukot valvomaan osmanien vastaista rajaa etelässä, samalla kun hän itse saapui Plovdiviin Itä-Rumeliassa.
Plovdivista hän lähetti sähkeen Venäjän tsaarille saadakseen tuen yhdistymiselle. Venäjä ei tukenut hanketta vaan veti takaisin sen Bulgarian armeijassa palvelleet upseerit, jotka muodostivat lähes koko Bulgarian armeijan upseerikunnan. Bulgarialaiset olivat myös arvioineet tulevan sotilaallisen uhan suunnan väärin. Serbian kuningas Milan I oli jo aiemmin tuonut julki, ettei hän hyväksyisi Bulgarian yhdentymistä ilman uusia alueita Serbialle. Milan tukeutui Itävalta-Unkarin tukeen, ja niinpä hän ei voinut hankkia alueita esimerkiksi Itävallan osmaneilta hiljattain saamasta Bosniasta. Itävalta ei myöskään hyväksynyt laajentumista Makedoniaan. Ainoa mahdollinen laajentumissuunta oli siis Bulgaria.
Sota

Milan I julisti sodan Bulgarialle 13. marraskuuta ja määräsi joukkonsa hyökkäämään 14. marraskuuta. Serbian joukot eivät päässeet kovin pitkälle. Kolme päivää myöhemmin 17. marraskuuta serbialaiset kohtasivat bulgarialaiset Slivnitsassa noin 30 kilometrin päässä Sofiasta. Slivnitsan jälkeen serbialaisilla olisi ollut esteetön pääsy Sofiaan, mutta paikka oli myös erinomainen puolustuksen kannalta. Suurin osa bulgarialaisten joukoista oli tuotava paikalle maan toiselta puolelta suurimmaksi osaksi ratsain. Kaksi päivää kestäneen taistelun jälkeen bulgarialaiset voittivat hyökkäävät serbialaiset, aloittivat puolestaan oman hyökkäyksensä ja ajoivat serbijoukkoja takaa. Bulgarialaiset etenivät lopulta Serbian puolelle saakka, mutta sota päättyi lopulta Itävalta-Unkarin diplomaattiseen väliintuloon 28. marraskuuta.
Seuraukset

Bulgariassa voitto Serbiasta nähtiin suurena kansallisena saavutuksena, joka yhdisti bulgarialaisia, mutta myös useimpia maan vähemmistöistä, joista monet olivat osallistuneet sotaan vapaaehtoisina. Alueellisesti Bulgaria ei kuitenkaan hyötynyt voitostaan mitään. Bukarestissa 19. helmikuuta 1886 solmitun rauhansopimuksen mukaan sota päättyi status quo ante bellumiin, eli tilanteeseen ennen sotaa. Vuoden 1886 huhtikuussa ratkaistiin puolestaan kiistat Bulgarian yhdistymisestä. Bulgarian hallitsijasta tuli Itä-Rumelian kenraalikuvernööri, mutta asema asetettaisiin aina uudelleen viiden vuoden välein. Tämä puolestaan oli suuri pettymys bulgarialaisille. Bulgarian Aleksanteri I:n asemaa heikensi myös se, että voittoisasta sodasta huolimatta hänen katsottiin tehneen huonoja päätöksiä sotakentällä. Hän oli myös onnistunut suututtamaan Venäjän sodan seurauksena niin, että sen tsaari teki selväksi, ettei lopullinen yhdentyminen ollut mahdollista ilman Aleksanterin eroa. Joukko venäläismielisiä bulgarialaisia pakottikin ruhtinaan eroamaan ja pakenemaan maasta vuonna 1886. Lopullista ratkaisua Itä-Rumelian kysymykseen ei kuitenkaan tullut ennen vuotta 1906, jolloin osmanien nimellinen valta alueella päättyi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serbian–Bulgarian sota Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Kartta joukkojen liikkeistä sodan aikana.
Ruhtinas Aleksanteri I tarkkailemassa taistelukenttää Slivnitsassa.
Serpentiinitanssin synty

| Serpentiinitanssin synty> Création de la serpentine |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Segundo de Chomón
Käsikirjoittaja:  Segundo de Chomón
Kuvaaja:  Segundo de Chomón
Pääosat:  Max Linder
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Pathé Frères
Ensi-ilta:  heinäkuu 1908 (Ranska) 30. syyskuuta 1908 (Suomi)
Kesto:  125 metriä (5 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Serpentiinitanssin synty (ransk. Création de la serpentine) on vuonna 1908 valmistunut ranskalainen mykkäelokuva. Väritetyn fantasian on ohjannut Segundo de Chomón. Sen tanssimestarina nähdään Max Linder.
Juoni

Tanssimestari soittaa viulua ja opastaa tanssijoita. Sisään astuu mies, joka saa tanssijat katoamaan. Mies muuttuu taikuriksi, joka vie soittajan työpajaansa. He valmistavat suuressa kattilassa taikakeitoksen, josta ilmestyy serpentiinitanssia esittävä nainen. Myöhemmin hänen seuraansa liittyy muita tanssijoita. Lopulta he muuttuvat tulipatsaiksi.
Tuotanto

Elokuvan tyylilaji on 1900-luvun alussa suosittu ”taikakuva” (ransk. féerie). Satunäytelmistä alkunsa saanut genre esittää visuaalisesti hämmästyttäviä taianomaisia tapahtumia, jotka perustuvat trikkikuvaukseen, lavastukseen, puvustukseen ja usein sapluunan avulla tehtyyn filmin väritykseen. Monet taikakuvista olivat tanssiesityksiä. Loïe Fullerin vuonna 1892 luoma serpentiinitanssi oli monissa elokuvissa esiintynyt aihe. Pathé Frèresillä työskennellyt espanjalainen Segundo de Chomón oli Georges Mélièsin ja Gaston Vellen ohella yksi tyylilajin mestareista.
”Loistavasti väritettyä haaveilukuvasarjaa” esitettiin helsinkiläisessä Maailman Ympäri -teatterissa syyskuussa 1908 nimellä Serpentiinien luominen. Se tuli uudelleen ohjelmistoon vuonna 1910 sekä vuonna 1914, jolloin elokuvaa mainostettiin myös Max Linderin nimellä.
Serpentiinitanssin synty on säilynyt kokonaisuudessaan vain mustavalkoisena kopiona, joka on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla. Vuonna 2014 löydettiin värillinen katkelma, joka vajavaisuudestaan huolimatta antaa käsityksen elokuvan alkuperäisestä asusta.
Aiheesta muualla

Serpentiinitanssin synty Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sepforis

| Sepforis> Σέπφωρις |
| --- | --- |
 Sepforiin arkeologista aluetta ja ristiretkiaikainen torni.
Sijainti
 Sepforis
Koordinaatit:  32°45′07″N, 35°16′52″E
Valtio:  Israel
Paikkakunta:  Tsipori, Pohjoinen hallintoalue
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  100-luku eaa.–600-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki (hellenistinen, roomalainen) varhaiskeskiaika
Valtakunta:  Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Galilea, Palestiina
Aiheesta muualla
  Sepforis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sepforis (m.kreik. Σέπφωρις, Sepfōris, myös Σέφφορις, Sefforis; lat. Sepphoris; hepr. ‏צִפּוֹרִי‎, Tzipori, myös Tzippori, Zippori; arab. صفورية‎‎, Saffuriya), myöhemmin Diokaisareia (Διοκαισάρεια, lat. Diocaesaraea/Diocaesareia; suomalaisittain Diokesarea), oli antiikin aikainen kaupunki Galileassa pohjoisessa Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee vajaa kilometri pohjoiseen kaupungista nimensä perineestä nykyisestä Tsiporin kylästä.
Maantiede

Sepforis sijaitsi Ala-Galileassa suunnilleen Välimeren rannikon ja Genesaretinjärven puolessa välissä, noin 16 kilometriä länteen Taaborinvuoresta. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, ja sen ympärillä oli hedelmällistä tasankoa. Etäisyys Tiberiaaseen idässä oli linnuntietä noin 25 kilometriä, Caesarea Maritimaan eli Kesareaan lounaassa noin 45 kilometriä ja Jerusalemiin etelässä noin 110 kilometriä. Nasaretin kylä sijaitsi noin kahdeksan kilometriä Sepforiista eteläkaakkoon.
Historia > Varhainen roomalainen aika

Sepforis oli taustaltaan juutalainen kaupunki. Sen nimi tulee oletettavasti heprean sanasta tzippor, mikä tarkoittaa lintua. Kaupunki on ollut olemassa viimeistään Hasmonien hallitsijasuvun aikana 100-luvun eaa. lopulla. Se mainitaan ensimmäisen kerran Aleksanteri Jannaioksen aikana Ptolemaios Latyroksen sinne tekemän hyökkäyksen yhteydessä. Roomalaisten vallattua Palestiinan vuonna 63 eaa. Sepforis toimi aluksi Galilean pääkaupunkina siihen saakka, kun tämä asema siirtyi Tiberiaalle.
Juudean kuningas Antigonos linnoitti Sepforiin käydessään sotaa Rooman vasallikuningasta Herodes Suurta vastaan. Herodes valtasi kaupungin takaisin Galilean sotaretkensä aikana vuonna 37 eaa. Tämän jälkeen Sepforis toimi ajoittain kuninkaallisena asuinpaikkana, ja siellä oli kuninkaallinen palatsi. Paikallinen kapinallinen Juudas, Hiskian poika, hyökkäsi kaupunkiin, ryösti sen ja vei sieltä aseet joukoilleen. Syyrian roomalainen kuvernööri Varus valtasi ja tuhosi kaupungin myöhemmin. Tetrarkki Herodes Antipas rakennutti ja linnoitti Sepforiin uudelleen ja kaunisti kaupunkia. Hän piti sitä pääkaupunkinaan, kunnes perusti Tiberiaan kaupungin vuonna 19 jaa.
Sepforiin asukkaiden enemmistö oli juutalaisia, mutta kaupungissa oli voimakasta hellenististä eli kreikkalaista ja myöhemmin roomalaista vaikutusta. Sepforiin merkityksestä juutalaisille todistaa se, että kaupunki oli yksi viidestä kaupungista, jossa toimi Gabiniuksen perustama sanhedrinin paikallisosasto. Kaupungin asukkaasta käytettiin kreikaksi etnonyymiä Sepfōritēs (Σεπφωρίτης).
Sepforiin nimi ei esiinny Uudessa testamentissa, mikä on huomiota herättävää, sillä se sijaitsi lähellä Nasaretia ollen sitä läheisin suurempi kaupunki. Josephus kuitenkin mainitsee kaupungin usein. On arveltu, että Jeesus ja Joosef olisivat hyvinkin voineet työskennellä Sepforiissa, sillä kaupungissa on ollut paljon työtä tarjolla sen rakentamisen aikaan. Tätä ei voida kuitenkaan todistaa historiallisesti. Toisaalta on ehdotettu myös, että Jeesus olisi nimenomaisesti välttänyt Sepforista, kenties sen hellenisoitumisen vuoksi. Kaupunki ei esiinny niiden paikkojen joukossa, joissa Jeesuksen kuvataan käyneen, eikä ainakaan suoraan tämän opetuksissa. Varhaiskristillisessä perinteessä Sepforista pidettiin Joakimin ja Annan kotipaikkana ja Marian syntymäpaikkana. Perinteen mukaan nämä siirtyivät Nasaretiin sen jälkeen, kun Varus tuhosi Sepforiin.
Historia > Myöhempi roomalainen ja bysanttilainen aika

Syyrian legaatti Gallus sai Sepforiin haltuunsa jo varhain ensimmäisen juutalaissodan aikaan vuonna 66 jaa. Kaupunki eli liittynyt myöhemminkään kapinaan, vaan pysyi uskollisena roomalaisille. Näin se välttyi tuholta. Josephus kuvaa kaupungin merkittäväksi linnoitukseksi sodan aikana. Jerusalemin tuhon jälkeen Sepforis toimi joitakin vuosia suuren sanhedrinin kokoontumispaikkana, kunnes se siirrettiin Tiberiakseen. Tämänkin jälkeen Sepforis säilyi juutalaisen oppineisuuden keskuksena. Kaupungin nimellä lyötiin rahaa ainakin Vespasianuksen, Domitianuksen ja Trajanuksen aikana.
Juutalaissodan jälkeen kaupunki kutsui itseään nimellä Eirenopolis, ”Rauhan kaupunki”. Keisari Hadrianus nimesi kaupungin uudestaan nimelle Diokaisareia (Diokesarea), ja se esiintyy tällä nimellä kirkkohistoriassa. Epifanios ja Hieronymus tuntevat kuitenkin myös Sepforiin nimen. Galilean kreivi Joosef, joka oli kristinuskoon kääntynyt juutalainen, rakensi Sepforiin ensimmäisen kirkon Joakimin ja Annan kodin perinteiselle paikalle 300-luvulla saatuaan tähän luvan Konstantinus Suurelta. Varhaiskristillisellä ja -bysanttilaisella ajalla Sepforis toimi Skythopoliin metropoliitan alaisuudessa olleen suffragaanipiispan istuimena. Kaupungin juutalaiset kapinoivat keisari Constantius II:n aikana vuosina 351–352, ja Constantius Gallus tuhosi sen. Kaupunki kärsi tuhoja myös Galilean vuoden 363 maanjäristyksessä. Näiden tuhojen jälkeen se rakennettiin uudelleen.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Sepforis alkoi taantua 600-luvun puolenvälin arabivalloituksen jälkeen. Ristiretkiaikana kaupungin paikka oli merkittävä leiripaikka sen vesilähteen ansiosta. Guy de Lusignan järjesti paikalla joukkonsa ennen tappioon päätynyttä Hattinin taistelua vuonna 1187.
Sepforiin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1931. Niitä suorittivat aluksi amerikkalaiset arkeologit. Kaivauksia on jatkettu laajemmin 1980-luvulta lähtien. Osa raunioista on nykyisin katettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sepforis Wikimedia Commonsissa
Sepforiin arkeologista aluetta.
Niin kutsuttu ”Galilean Mona Lisa” -mosaiikki, 200-luku.
Dionysoksen ja Ariadnen häitä esittävä mosaiikki.
Sepforiin roomalainen teatteri.
Sepforiin synagogan katetut rauniot.
Sepforiin ristiretkeläisaikainen vartiotorni.
Uudissana

Uudissana eli neologismi on tietoisesti luotu tai hiljattain kieleen tullut sana. Kuitenkaan kaikki kieleen tulleet uudet sanat eivät varsinaisesti ole uudissanoja vaan tilapäisiä luomuksia, jotka täyttävät hetkellisen ilmaisutarpeen Uudissana on kyseessä vasta silloin kun sana vakiintuu yleisemmin tiettyä käsitettä kuvaamaan.
Muuttuvaisia ovat jokapäiväiseen elämään ja kulttuurin ilmiöihin liittyvät sanat, jotka kertovat kehityksestä: tekniikasta ja tieteestä, yhteiskunnasta, elämäntavasta, ruoasta, urheilusta, musiikista ja erilaisista harrastuksista. Kun maailma muuttuu ja kehittyy, myös kieli ja sanasto muuttuvat.
Uudissanojen synty

Uudissanat kertovat paljon siitä, mitä viime aikoina on tapahtunut ja mikä ihmisiä on puhuttanut. Esimerkiksi Euroopan unioni on tuonut paljon uusia sanoja kieleen sekä ennen että jälkeen liittymisen: puhutaan lobbauksesta, eurokratiasta, mepeistä ja direktiiveistä. Luonnonmullistusten myötä taas harvinaiset erikoisalan termit, kuten tsunami, voivat yleistyä kaikkien tietoisuuteen.
Sanojen käyttöön liittyy paljon muutoksia: puhekieliset sanat muuttuvat yleiskielisiksi, epäviralliset virallistuvat, leikillisinä pidetyt sanat saattavat ajan mittaan muuttua yleiskielisiksi. Uusavuton ja työnarkomaani eivät ole enää leikillisinä pidettyjä sanoja vaan täysin yleiskieleen sopeutuneita. Jos kielen sanaston muutoksia ei otettaisi huomioon esimerkiksi sanakirjoissa, kirjakieli jähmettyisi aikojen saatossa ja puhuttu ja kirjoitettu kieli etääntyisivät toisistaan liikaa.
Eräät aikakauslehdet ilmoittavat keskittyvänsä julkkisviihteeseen, vaikka jotkut saattavat pitää lehtien sisältöä raatelujournalismina tai lööppisaastana. Aikuisviihde on taas kehitelty pornolehtiä ja -elokuvia pehmeämmäksi ilmaukseksi. Julkkis- ja aikuisviihde on siis luotu peitteleviksi ja kaunisteleviksi kiertoilmauksiksi, jotka mahdollistavat markkinoinnin entistä laajemmalle yleisölle. Suhtautumisen ja asenteiden muututtua on uudissanoja luotu myös korvaamaan ennestään halventavia tai loukkaavia ilmauksia. Harva käyttää vanhainkodista enää loukkaavaa nimitystä vaivaistalo, joka kuitenkin aikanaan on ollut käytössä.
Samalla kun uudissanoja jatkuvasti syntyy, niitä myös poistuu kielestä. Jotkin aikoinaan uudissanoiksi luokitellut ja runsaassakin käytössä olleet sanat saattavat lopulta osoittautua lyhytikäisiksi. Vakiintuneet sanat katoavat jokapäiväisestä käytöstä, jos niitä tarkoittavat asiat katoavat, elleivät sanat sitten saa uusia merkityksiä. Sanan katoaminen ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei se voisi vielä joskus tulla uudissanaksi, sillä varastoitujakin sanoja voidaan tarvita uudelleen.
Uudissanojen muodostus > Uudismuodosteet

Uudismuodoste on joko tietoisesti luotu tai kieleen spontaanisti syntynyt yhdyssana tai johdos.  Tavallisin tapa uuden ilmauksen luomiseksi on muodostaa yhdyssana. Esimerkiksi eurokriittinen on Euroopan unioniin kielteisesti tai vähintäänkin kriittisesti suhtautuva henkilö. Uudissanoina tavataan myös sellaisia yhdyssanoja, joiden merkitystä on vaikeampi ymmärtää, jos on ollut Suomesta kauan poissa ja seurannut uutisia vain satunnaisesti. Esimerkiksi kettutyttö on merkitykseltään vaikeampi ymmärtää, vaikka sanoina kettu ja tyttö olisivatkin tuttuja. Sanan ymmärtääkseen täytyy tietää, että nimitys alun perin tarkoitti tyttöjä, jotka vapauttivat tarhakettuja eläinten vapausliikkeen nimissä.
Uusien sanojen muodostaminen johtamalla eli muodostamalla jo olemassa olevista sanoista uusia erityisten johtimien avulla on myös melko yleistä.. Käytännössä mistä tahansa sanasta voidaan muodostaa adjektiivi johtimilla -mainen/-mäinen tai -lainen/-läinen (tonttumainen, hytösläinen), mutta vasta johdoksen vakiinnuttua yleisemmin tiettyä käsitettä ilmaisemaan katsotaan sana uudissanaksi. Myös mistä tahansa verbistä voidaan muodostaa substantiivi käyttämällä johdosta -ja/jä (leikkijä, laulaja). Uudissanoiksi lasketaan erikoistuneen merkityksen saaneet johdokset, jotka ovat sellaisina yleistyneet, kuten oppija ja osaaja.
Kuten sanat yleensä, myös johtimet ovat alttiita muodin vaikutukselle. 1970-luvun loppupuolella erityisen muodikas oli -e-päätteinen substantiivi (päihde, raikaste, vaje). 2000-luvulle tultaessa uusi muotijohdostyyppi on saatu ominaisuudennimistä, kuten tyttöys, toiseus ja naiseus. Tällaisia sanoja on paikoin arvosteltu kömpelöiksi ja kielenvastaisiksi. Edellä mainittujen sanojen vastakohtana pidetään arkityylisiä, slangijohdoksiksi luokiteltavia sanoja, kuten lenkkarit (lenkkitossut) ja eskari (esikoulu). Näitäkin on arvosteltu ja väitetty kielen rappeutuvan arkisten ilmauksien takia.
Vain harvoin uudissanoja luodaan täysin "tyhjästä", mutta viron kielenuudistusliikkeessä 1920-luvulla luotiin jonkin verran tekosanoja, sillä liikkeen johtohahmon Johannes Aavikun (1880–1973) mukaan tekosanojen luominen oli paras ja rikkain sanainmuodostuskeino. Puhtaimmat tekosanat luotiin yhdistelemällä äänteitä (veenduma). Toiseksi voitiin jäljitellä vieraan kielen sanaa, mutta lopputuloksen oli muistutettava virolaista sanaa (lünk ’aukko’ < saks. Lücke; reetma ’pettää’ < saks. verraten). Lisäksi voitiin käyttää niin sanottuja sanataskuja: yhdisteltiin kielen sanoja äänteittäin (hõir ’voitonriemastus’ < hõiskama + rõõm). Aavikun sepittämistä 300 vartalosta on nykyään käytössä n. 30–40 kpl.
Uudissanojen muodostus > Vanha sana uudessa merkityksessä

Tällaisia sanoja ei välttämättä tunnista uudissanoiksi muutoin kuin niiden käyttöyhteyden perusteella. Näistä sanoista voisi käyttää myös nimitystä uusiosanat, koska ne ovat kierrätyksen myötä uudessa käytössä (esimerkiksi budjettiriihi).
Uudissanojen muodostus > Merkityksenlaajentuma

Sanojen merkitykset voivat laajentua ja väljentyä, jolloin vanhasta sanasta tulee uudissana sen laajentuneen merkityksen perusteella . Itsemurhalentäjä on aikaisemmin yhdistetty toisen maailmansodan japanilaisiin kamikazelentäjiin, mutta merkitys on lähihistorian tapahtumien myötä laajentunut yleensä lentäjään, joka tarkoituksellisesti ohjaa ilma-aluksensa törmäämään toiseen alukseen tai muuhun kohteeseen. Merkityksen laajentumisesta kertoo myös verbin lukea käyttö. Kirjoitetun tekstin ymmärtämisen lisäksi lukemisella viitataan kuvien lukemiseen ja urheilijoiden "pelinlukutaitoon". Lisäksi koko Suomen kansalta edellytetään internet-lukutaitoa.
Uudissanojen muodostus > Merkityksenmuutos

Kieleen syntyy uutta ainesta myös siten, että vanhat sanat saavat uusia merkityksiä. Tavallisten, arkisten sanojen merkitys voi muuttua yhteiskunnan muuttuessa. Mäyräkoira tarkoittaa alkuperäisen merkityksensä lisäksi myös pitkää, kahdentoista pullon kartonkipakkausta. Ennen arkipäivä tarkoitti muuta kuin pyhä- tai juhlapäivää eli päiviä maanantaista lauantaihin; nykyään arkipäiviksi katsotaan viikonpäivät maanantaista perjantaihin. Lintuharrastajien erikoiskielessä bongaaminen tarkoittaa sitä, että bongaaja menee katsomaan lintua, josta on tehty havainto. Yleiskielessä bongaaminen on kuitenkin vakiintunut havaintojen tekemiseksi. Sanoilla voi siis olla sekä erikoiskielinen että yleiskielinen merkitys.
Uudissanojen muodostus > Lainasanat

Merkityksenmuutossanojen lisäksi osa muistakin kieleen tulevista sanoista saadaan valmiina. Sitaattilainat eivät ole varsinaisia uudismuodosteita vaan hiljattain kieleen tulleita sanoja, jotka on lainattu sellaisenaan toisesta kielestä, usein englannista (happy hour, city, stand up, live). Niitä liitetään yhdyssanan osaksi (citykarhu) ja niistä johdetaan uusia sanoja (shoppailla, kanneltaja), jolloin kyse on jo varsinaisista uudismuodosteista. (Eronen 2007: 28.) Useimmat lainasanat on kuitenkin mukautettu suomen kieleen siten, että kirjoitusasu vastaa ääntämystä (appelsiini, vokkipannu). Uudissanoja muodostuu myös suoraan toisesta kielestä käännetyistä sanoista eli käännöslainoista (mediaseksikäs, sohvaperuna, kotisivu).
Uudissanojen muodostus > Yhdistelmäsanat

Yhdistelmäsanassa eli kontaminaatiossa kaksi sanaa kietoutuu yhdeksi muodostaen uudissanan, kuten sanoissa eurokraatti ja kimurantti. Yhdistelmäsanoja syntyy tiedostamattomasti tai vahingossa, usein vitsin tai huvituksen vuoksi, mutta myös asiallisiin yhteyksiin, kuten mekaniikan ja elektroniikan yhdistävässä tieteenalassa ja sanassa mekatroniikka. Uudissanoja on saatu monista tutkintonimikkeistä yhdistelemällä vieraita kieliä ja usein kreikkalaisperäisten tittelisanojen sananloppuja: tradenomi, agronomi, restonomi.
Uudissanojen muodostus > Lyhennesanat

Uudissanoja syntyy myös eri tavoin lyhentämällä: kuntourheilusta puhuttaessa käytetään sanaa kuntoilu ja voimalaitokset tunnetaan nykyisin voimaloina. Sellaiset lyhenteet kuin ale (alennusmyynti) ja mikro (mikroaaltouuni) ovat vakiinnuttaneet asemansa uudissanoina. Kielessä aiemmin esiintymättömiä, täysin uusia sanoja syntyy sellaisista lyhenteistä, joissa on mukana osia kahdesta tai useammasta sanasta. Tällaisia ovat luomu (luonnonmukainen), sava (sairausvakuutus) ja lyhki (lyhytkestoinen kirurgia). Uudissanoiksi luetaan lyhenteestä MEP (Member of European Parliament) muodostunut meppi, ALV:stä muodostettu alvi sekä AIDS:sta muotoutunut aids.
Uudissanojen muodostus > Erisnimilähtöiset sanat

Jotkin sanat ovat aikaisemmin olleet erisnimiä ja muuttuneet sittemmin yleiskäsitteiksi. Esimerkiksi lainasana paparazzi (sala- ja sensaatiokuvaaja) on peräisin Federico Fellinin elokuvasta Ihana elämä (1960), jossa esiintyi Paparazzo-niminen valokuvaaja. Sanaliiton osana voi olla erisnimi (Turun tauti), joka myöhemmin käsitteen yleistyessä saatetaan kirjoittaa pienellä alkukirjaimella ja yhteen (ruotsinlaiva). Säännöstä poikkeaa kuitenkin lääketieteessä vallitseva käytäntö, jonka mukaan isolla alkukirjaimella kirjoitetaan sairauksia tarkoittavien sanaliittojen erisnimet (Alzheimerin tauti). Uudissanoja voi syntyä myös erisnimistä johtamalla (impivaaralaisuus, lestadiolaisuus).