stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kleonai (Argolis)
Rakennukset ja löydökset

Kleonain akropolis eli yläkaupunki sijaitsi kukkulalla, ja alakaupunki oli rakennettu sen rinteille. Kaupunki oli ympäröity muureilla. Kaupungin lähellä sijaitsi Herakleelle omistettu pyhäkkö, joka liittyi edellä mainittuun myyttiin, ja jonka rauniot on löydetty (37°49′03″N, 22°46′17″E). Lisäksi kaupungista on säilynyt akropolis-kukkulan terassimuurien sekä erinäisten rakennusten ja katujen jäänteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kleonai Wikimedia Commonsissa
Kleonain Herakleen temppelin rauniot.
Kleonain kivilouhoksia.
Klopitsa

| Klopitsa Глобицы, Globitsy |
| --- | --- |
 Klopitsan kylää.
 Klopitsa
 Koordinaatit: 59°44′31″N, 29°13′1″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lopuhkina
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  774
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Klopitsa (ven. Глобицы, Globitsy) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lopuhkinan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla 15 kilometriä Lopuhkinasta länteen. Kylässä on 774 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion läänin Kargalin itäiseen pogostaan perustettu Klopitsan luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1628. Seurakunnan kirkko ja pappila sijaitsivat samannimisessä kylässä. 1700-luvun alussa Klopitsan seurakunta liitettiin Kaprioon.
1700-luvulla Klopitsa kuului Vornaisin hoviin, jonka Pietari I lahjoitti Pietarin kaupungin ylikomissaarille ja Siperian kuvernöörille Aleksandr Tšerkasskille. Hänen tyttärensä Varvara Šeremeteva rakennutti Klopitsaan vuonna 1755 puisen ortodoksikirkon, joka vuonna 1879 korvattiin uudella Kristuksen käsittä tehdylle ikonille omistetulla kivikirkolla. 1800-luvun lopulla ortodoksiseurakuntaan kuuluivat Klopitsan, Vornaisin ja Kerpovitsan inkeroiskylät sekä kaikkein itäisin vatjalaisten asuttama kylä Kostlova. Lisäksi se käsitti Jyrjövän, Klarovitsan, Martisin, Pankkalan, Petrovitsan, Zakernovon sekä Hatapusan paperitehtaan kylät, joissa asui tänne muualta siirrettyjä venäläisiä. Klopitsaa ja Vornaisia lukuun ottamatta kylät tuhoutuivat toisen maailmansodan aikana.
Sodan jälkeen Klopitsaan perustettiin turkiseläinten kasvatukseen erikoistunut sovhoosi, jonka toimintaa jatkaa AOZT Severnaja Pušnina. Kylässä on muutama kauppa, kirjasto, ensiapuasema, lastentarha, keskikoulu ja lasten musiikkikoulu.
Entisen Petrovitsan kylän luona on valtava siirtolohkare, joka mainitaan jo vuonna 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa. Tarinan mukaan sitä harkittiin Pietari I:n ratsastajapatsaan jalustaksi, mutta ajatuksesta luovuttiin sen suuren koon takia.
Leningradin alueella on myös toinen kylä, jonka suomalainen nimi on Klopitsa eli Lopitsa. Se sijaitsee Volossovan piirissä.
Klomatsoni

| Klomatsoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-[(2-kloorifenyyli)metyyli]-4,4-dimetyyli-1,2-oksatsolidin-3-oni
CAS-numero:  81777-89-1
PubChem CID:  54778
SMILES:  CC1(CON(C1=O)CC2=CC=CC=C2Cl)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H14NClO2
Moolimassa:  239,692 g/mol
Sulamispiste:  33,9 °C
Tiheys:  1,19 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 1,1 g/l
Klomatsoni (C12H14NClO2) on  oksatsolidinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa rikkaruohomyrkkynä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa klomatsoni on väritöntä kiteistä ainetta, jolla on suhteellisen matala sulamispiste. Yhdiste liukenee hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Klomatsonin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se inhiboi isopentenyylipyrofosfaatti-isomeraasi- tai prenyylitransferaasientsyymejä. Tämän seurauksena kasvien tarvitsemien terpenoidien ja klorofyllin biosynteesi estyy.
Klomatsonia valmistetaan 3-kloori-2,2,-dimetyylipropionyylikloridin ja hydroksyyliamiinin reaktiotuotteen ja o-klooribentsoyylikloridin välisellä reaktiolla. Klomatsonia käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa peruna-, vilja-, vihannes-, puuvilla- ja tupakkaviljelmillä. Aine imeytyy kasveihin juurista ja varsista. Yhdiste levitetään kapselina, koska se on suhteellisen helposti haihtuvaa ja voi tämän vuoksi vaurioittaa myös viljeltäviä kasveja rikkaruohojen lisäksi. Klomatsoni on hyväksytty käytettäväksi rikkaruohomyrkkynä muun muassa Euroopan unionissa, Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Australiassa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Clomazone (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Clomazone (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 93001–94000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
93001:stä ja päättyen 94000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kloonit (elokuva)

| Kloonit> The Clones |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Paul Hunt, Lamar Card
Käsikirjoittaja:  Steve Fisher
Säveltäjä:  Allen D. Allen
Pääosat:  Michael Greene, Gregory Sierra, Otis Young
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Ensi-ilta:  1973
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kloonit (The Clones) on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, joka kertoo ihmisten kloonaamisesta.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa Kloonien suomeksi tekstitetylle VHS-julkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Youtube
Kloonit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kloonit Elonet.
Kloorisulfonyyli-isosyanaatti

| Kloorisulfonyyli-isosyanaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1189-71-5
PubChem CID:  70918
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CSClNO3
Moolimassa:  141,54
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  –44 – –43 °C
Kiehumispiste:  107–108 °C
Tiheys:  1,626 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Kloorisulfonyyli-isosyanaatti (CSClNO3) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kloorisulfonyyli-isosyanaatti on väritöntä nestettä, jolla on epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa hydrolysoituen vetykloridiksi, sulfamiinihapoksi ja hiilidioksidiksi. Yhdiste liukenee muun muassa hiilivetyihin, kloorattuihin hiilivetyihin, dietyylieetteriin ja asetonitriiliin. Kloorisulfonyyli-isosyanaatti on hyvin reaktiivinen molekyyli. Siinä on kaksi elektrofiilistä kohtaa ja isosyanaattiryhmä voi reagoida sykloadditiolla.
Kloorisulfonyyli-isosyanaattia voidaan valmistaa syanogeenikloridin ja rikkitrioksidin tai natriumsyanaatin ja sulfuryylikloridin välisellä reaktiolla. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa valmistettaessa beetalaktaamirenkaan sisältäviä yhdisteitä.
Klemens V

| Klemens V |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Bertrand De Got
Syntynyt: 1264 Villandraut, Ranska
Kuollut: 20. huhtikuuta 1314 Roquemaure, Ranska
Paavi
Paavius alkoi:  5. kesäkuuta 1305
Paavius päättyi:  20. huhtikuuta 1314
Edeltäjä:  Benedictus XI
Seuraaja:  Johannes XXII
Klemens V, syntymänimeltään Bertrand De Got tai Bertrand de Gouth, (noin 1264 – 20. huhtikuuta 1314) oli paavina 5. kesäkuuta 1305 – 20. huhtikuuta 1314.Hän siirsi paavinistuimen Roomasta Ranskan Avignoniin vuonna 1309, ja aloitti siten niin sanotun paavien Avignonin vankeuden, jota kesti vuoteen 1377 saakka.
Valinta paaviksi

Bertrand De Gotista tuli Commingesin piispa maaliskuussa 1295 ja paavi Bonifatius VIII nimitti hänet Bordeaux'n arkkipiispaksi vuonna 1299. De Got valittiin paaviksi Perugiassa vuonna 1305 Ranskan kuninkaan Filip IV:n painostuksesta. Valintaa edelsi vuoden tauko pyhällä istuimella, sillä konklaavin italialaiset ja ranskalaiset kardinaalit eivät tahtoneet päästä valinnasta yksimielisyyteen.
Paavina

Noustuaan paaviksi Klemens V nimitti useita uusia ranskalaisia kardinaaleja. Tällöin ranskalaiset muodostivat kardinaalien enemmistön, millä varmistettiin, että myös seuraavat paavit olisivat ranskalaisia. Klemensin oma kausi paavina oli vaikea, ja suurin syy hankaluuksiin oli kuningas Filip IV.
Filip IV ei sallinut kirkolle minkäänlaista roolia maallisissa asioissa, ja kuningas pakotti Klemensin kumoamaan paavi Bonifatius VIII:n bullat Clericis Laicos, joka kielsi papistoa maksamasta veroa maallisille hallituksille, ja Unam Sanctam, joka määritteli paavin ylimmäksi auktoriteetiksi. Vuodesta 1307 eteenpäin Filip halusi tuhota temppeliherrojen ritarikunnan, joka oli hengellisistä ritarikunnista mahtavin. Kun Filip syytti temppeliherroja harhaopista, Klemens päätti järjestää kirkolliskokouksen Viennen kaupungissa Ranskassa asian ratkaisemiseksi. Kirkolliskokous sai Klemensin valitsemaan asuinpaikakseen Avignonin, jonne hän saapui vuonna 1309. Paavi Klemensin mielestä se oli kirkolle Roomaa sopivampi hallintokeskus, ennen kaikkea poliittisista syistä.
Viennen kirkolliskokous kokoontui vuonna 1311. Klemens V hyväksyi kirkolliskokouksen päätöksen syyttää absoluuttisen aineellisen köyhyyden merkitystä korostavia spirituaaleja, fransiskaanien ääriliikettä, harhaoppisiksi. Huhtikuussa 1312 Filip IV pakotti kokouksen ulkopuolella Klemens V:n tukahduttamaan temppeliherrojen ritarikunnan. Klemens V:n tulisi hajottaa ritarikunta itse, eikä jättää asiaa Filipin huoleksi. Lisäksi Filip IV vaati paavia poistamaan arkistoista kaikki Filipiä ja hänen edustajiaan vastaan laaditut apostoliset kirjeet.
Vaikka Klemens V oli kannattanut Henrik VII Luxemburgilaisen valintaa Saksan kuninkaaksi vuonna 1308 sekä hänen nostamistaan Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 1312, Viennen kirkolliskokous ja Ranskan painostus saivat Klemensin suosimaan Napolin kuningas Robertia, jota vastaan Henrik valmisteli sotaa. Tämän seurauksena Klemens omaksui keisarikuntaa vastustavan kannan ja uhkasi vuonna 1313 Henrikiä ekskommunikaatiolla. Henrikin kuoltua Klemens väitti hallitsevansa keisarikuntaa, kun valtaistuin oli tyhjä, ja antoi Robertille Italiassa keisarillisen varakuninkaan arvonimen.
Jälkimaine

Klemens V suosi avoimesti sukulaisiaan ja hänellä lienee ollut suuri salainen aarrekammio. Hän sairasti ilmeisesti kroonisesti syöpää. Klemens V jätti pysyvän leiman kanoniseen oikeuteen teoksellaan Clementinae, joka on paavi Klemens V:n ja Viennen kirkolliskokouksen antamien dekretaalien kokoelma. Klemens V:n seuraaja Johannes XXII hyväksyi sittemmin nämä päätökset virallisesti. Lisäksi Klemens V muutti Perugian koulun yliopistoksi ja perusti Pariisin, Bolognan, Oxfordin ja Salamancan yliopistoihin aasialaisten kielten oppituolit.
Dante sijoitti paavi Klemens V:n helvettiin runoelmassaan Jumalainen näytelmä. Syyt olivat antautuminen Ranskalle ja Filip IV:n käskyjen noudattaminen, kääntyminen keisari Henrikiä vastaan, simonia eli kirkollisten virkojen myynti ja paavin istuimen siirto Roomasta Avignoniin.
Kirjailija Maurice Druon sanoo kirjassaan Rautakuningas, että Klemens V olisi kuollut, kun hänelle syötettiin erityislääkkeenä vatsavaivoihin jauhettuja smaragdeja. Päästessään ruuansulatuselimistöön tällainen jauhe repii sen sisäisesti hajalle ja aiheuttaa erittäin tuskallisen kuoleman. Väitteen todenperäisyys on enintään viitteellinen.
Kloorifeniramiini

| --- | --- |

Kloorifeniramiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
3-(4-kloorifenyyli)-N,N-dimetyyli-3-pyridin-2-yylipropan-1-amiini
Tunnisteet
CAS-numero: 132-22-9
ATC-koodi: R06AB04
PubChem CID: 2725
DrugBank: DB01114
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H19N2Cl 
Moolimassa: 274,782
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Kiehumispiste: 142 °C 
Liukoisuus veteen: 5,5 g/l (37 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 72 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 21–27 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Kloorifeniramiini eli kloorifenamiini (C16H19ClN2) on antihistamiineihin kuuluva lääkeaine. Se ei ole yhtä unettava kuin monet muut ensimmäisen sukupolven antihistamiinit.
Ominaisuudet ja käyttö

Kloorifeniramiini on huoneenlämpötilassa kirkas öljymäinen neste. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sillä on kaksi enantiomeeria. Lääkkeenä kloorifeniramiinia käytetään tyypillisesti raseemisena seoksena, mutta kloorifeniramiinin S-enantiomeeri on vaikutuksiltaan sata kertaa potentimpi kuin R-kloorifeniramiini. Kloorifeniramiinin vaikutus perustuu H1-histamiinireseptorin toiminnan estämiseen, mikä estää histamiinin sitoutumisen reseptoriin ja histamiinin vaikutusten ilmentymisen. Yhdistettä käytetään allergisen nuhan, nokkosrokon ja astman hoidossa. Eläimissä yhdiste metaboloituu demetyloitumalla ja hapettumalla.
Synteesi

Kloorifeniramiinin synteesiin käytetään kahta tapaa. Vanhemmassa tavassa p-klooribentsyylinitriili reagoi 2-bromipyridiinin kanssa natriumamidin vaikutuksesta p-kloorifenyyli-2-pyridyyliasetonitriiliksi, joka edelleen reagoi 2-dimetyyliaminoetyylikloridin kanssa ja tämän välituotteen hydrolyysi ja dekarboksylointi happamissa olosuhteissa johtaa kloorifeniramiinin muodostumiseen.
Toinen kloorifeniramiinin valmistukseen käytettävä menetelmä on 2-(4-klooribentsyyli)pyridiinin reaktio 2-dimetyyliaminoetyylikloridin kanssa natriumamidin läsnä ollessa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 91001–92000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
91001:stä ja päättyen 92000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kloorikresoli

| Kloorikresoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-kloori-3-metyylifenoli
CAS-numero:  59-50-7
PubChem CID:  1732
SMILES:  CC1=C(C=CC(=C1)O)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H7ClO
Moolimassa:  142,576 g/mol
Sulamispiste:  66–68 °C
Kiehumispiste:  235 °C
Tiheys:  1,37 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4 g/l
Kloorikresoli (C7H7ClO) eli 4-kloori-3-metyylifenoli on fenolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntä- ja desinfiointiaineena useissa sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kloorikresoli on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja runsaasti orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, kloroformiin ja bentseeniin. Kloorikresoli liukenee myös emäksiin. Aine estää bakteerien ja sienten kasvua.
Kloorikresolia valmistetaan klooraamalla m-kresolia esimerkiksi sulfuryylikloridin avulla. Kloorikresolia käytetään desinfiointiaineena. Sitä käytetään bakteerien ja sienten kasvua estävänä säilöntäaineena kosmetiikassa, saippuoissa, liimoissa, sementeissä, nahoissa ja teollisuuden prosessivesissä
Aiheesta muualla

Kansainvälinen kemikaalikortti: 4-Kloori-3-metyylifenoli
Kirkkoarkkitehtuuri

Kirkkoarkkitehtuuri on kirkkoihin ja kirkollisiin rakennuksiin kuten siunauskappeleihin keskittyvää arkkitehtuuria. Kirkkoarkkitehtuuria tutkitaan sekä taiteen tutkimuksen näkökulmasta että teologisesta näkökulmasta. Kirkko on näyttävä, julkinen rakennus, ja vanhojen kirkkojen avulla voidaan analysoida eri aikojen rakennustyylejä. Kirkko on myös sakraalirakennus, jolla on käyttötarkoitus jumalanpalveluksen ja erilaisten seremonioiden tapahtumapaikkana, mutta joka voi rakennuksenakin olla pyhä.
Peruspiirteitä

Kirkot jaetaan muotonsa perusteella kahteen ryhmään, keskuskirkkoihin ja pitkäkirkkoihin. Keskeiskirkot ovat symmetrisiä, muodoltaan pyöreitä, neliömäisiä, monikulmaisia tai ristinmuotoisia. Pitkäkirkot ovat epäsymmetrisiä, yleensä pitempiä itä–länsi -suunnassa.
Kirkon pääsisäänkäynti on yleensä rakennuksen länsiseinustalla, koska alttari sijaitsee normaalisti itäpuolella.
Kirkkorakennuksen osat > Laiva

Kirkon keskuskäytävää kutsutaan laivaksi, joka vanhemmissa kirkoissa on yleensä holvattu. Kirkoissa voi olla myös useampia laivoja.
Kirkkorakennuksen osat > Alttari

Alttari on kirkon pyhin osa, joka sijaitsee kirkkorakennuksen kuorissa. Ortodoksisissa kirkoissa alttari on erotettu kirkkosalista ikonostaasilla. Alttarilla on useimmissa kirkoissa alttaritaulu tai alttarikaappi.
Kirkkorakennuksen osat > Runkohuone

Runkohuone eli kirkkosali on kirkkorakennuksen se osa, jossa seurakunta istuu.
Kirkkorakennuksen osat > Sakasti

Sakasti on kirkkorakennuksen huone, jossa jumalanpalveluksen henkilökunta valmistuu toimitukseen.
Kirkkorakennuksen osat > Parvi

Kirkon sisätiloihin seinien viereen tehdään joskus parvia, jolloin seurakuntalaisia voi istua kahdessa tasossa lähempänä toimitusten tapahtumapaikkoja. Parvien avulla istumapaikkojen määrä voidaan jopa kaksinkertaistaa. Parvia käytetään myös urkujen sijoituspaikkana.
Kirkkorakennuksen osat > Muita osia

Kirkkorakennuksen ulko-oven ja runkohuoneen välissä olevaa eteishuonetta kutsutaan nartheksiksi. Kirkoissa saattaa olla rakennettuna sivukappeleita, kuten kaste- ja hautakappelit, rakennuksen yhteyteen rakennettuja kellotapuleita ja vanhimmissa kirkoissa on usein myös erillinen asehuone.
Historiaa > Varhaiset kirkot

Alkukirkon aikoina ei ollut erillisiä kirkkorakennuksia, vaan kristityt kokoontuivat kodeissa tai juutalaisten synagogissa. Kristillinen kirkkoarkkitehtuuri onkin saanut paljon vaikutteita synagogista. Vanhin kristilliseksi kirkoksi tunnistettu rakennus on löytynyt Syyriasta, Duran kaupungista. Sen sijaan roomalaisten temppeleissä ei ollut tilaa seurakunnan kokoontumiselle, joten roomalaisesta arkkitehtuurista vaikutteet tulivat maalliselta puolelta: basilikan esikuvana ovat olleet Rooman valtakunnan julkiset tilat kuten oikeustalot ja kokoustilat. Basilikan suuri päätila on jaettu pylväsriveillä kolmeen tai viiteen laivaan, joista keskimmäinen on yleensä korkeampi ja saa näin valoa klerestorioikkunoista.
Viisilaivaisen basilikan poikkileikkaus
Antiikin aikaisen basilikan pohjapiirros
Santa Sabinan basilika sisältä
Historiaa > Romaaninen ja goottilainen tyyli

Romaaninen tyyli (noin 1000–1250) on 1800-luvun alussa annettu nimitys eurooppalaiselle arkkitehtuurille, joka muistutti roomalaisten rakennustaidetta muodoiltaan ja materiaalivalinnoiltaan, ja se tarkoitti alun perin väärennettyä roomalaista. Romaaniselle tyylille ovat ominaista pyöreämuotoiset holvikaaret (vertaa gotiikkaan suippoine kaarineen), paksut seinät, pienet ikkunat ja kirkkosalin keskilaivan tynnyriholvi. Romaaninen tyyli on selkeimmillään suurissa kirkoissa, sillä holvauksen avulla voitiin rakentaa aikaisempaa isompia yhtenäisiä suuria tiloja.
Pisa
Tournus
Romaanista tyylikautta seurasi goottilainen tyyli. Tyypillisiä piirteitä olivat korkeutta tavoittelevat kirkot, joissa pyörökaarien tilalla olivat suippokaaret koristeineen ja tornin huippuun asetettuine ristikukkasineen. Värilliset ikkunalasit lasimaalauksineen tulivat käyttöön.
Notre Dame, Pariisi
Salisburyn katedraali, Englanti
Strasbourgin katedraalin ruusuikkuna
Historiaa > Renessanssin arkkitehtuuri

Renessanssin arkkitehtuuri oli eurooppalaisen arkkitehtuurin ajanjakso 1400-luvun alusta 1600-luvun alulle. Sen katsotaan alkaneen vuodesta 1418, ja se sai vaikutteita antiikin arkkitehtuurista, Kreikasta ja Roomasta.
Ominaisia rakennuksia tälle ajalle oli kuutiomaiset kupolilla katetut kirkot. Varhaisrenessanssissa käytettiin esikuviensa mukaisesti pyörökaaria, roomalaisia pylväitä ja päätykolmioita. Lisäksi ajalle olivat tyypillisiä kupolien huipulla olevat pienikokoiset tornit ja avoimet pylväskäytävät, loggiat.
Pietarinkirkko Roomassa
Mantova, Italia
Historiaa > Barokki

Barokin taiteella tarkoitetaan Euroopan 1600-luvun taidetta sekä sen jälkivaikutuksia 1700-luvun alkupuolella. Barokin rehevä kirkkoarkkitehtuuri levisi Italiasta Itävaltaan, Etelä-Saksaan ja Espanjaan, Portugaliin ja Etelä-Amerikkaan. Siinä yhdisteltiin antiikin elementtejä uusin tavoin.
Castellón, Espanja
St Mary-Le-Bow, Lontoo
Historiaa > Modernit kirkot

Kertaustyylien aikakaudella, 1890-luvun lopulle asti, keskiajan tyylejä pidettiin kirkkoihin parhaiten soveltuvina. 1900-luvulla kirkonrakentamisessa oli näkyvissä funktionalismi. Myös uusgotiikka oli Euroopassa edelleen suosittua.
Kenzō Tange: Tokion katedraali 1964 / 2007
Historiaa > Postmodernismi

Postmoderniksi taiteeksi kutsutaan 1960-luvulta alkaen kehittynyttä taidetta. Kyllästyminen modernismin keskeisiin ajatuksiin on mainittu sen kantavaksi voimaksi. Fuktionalismin ja kansainvälisyyden vastakohtina esille nousivat perinteistä lainaaminen, yleisön kanssa kommunikointi ja paikallisen historian korostaminen.
Käpy ja Simo Paavilaisen suunnittelema Mikaelinkirkko Helsingin Kontulassa on mainittu postmodernin arkkitehtuurin edustajana.
Kirjallisuutta

Homan, Roger: The art of the sublime: Principles of Christian art and architecture.  Aldershot, Hants, England: Burlington, Vermont:  Ashgate, 2006.  ISBN 0754650731  (englanniksi)
Stemp, Richard: Kirkkojen ja katedraalien kieli: Mitä kirkkojen arkkutehtuurin ja taiteen yksityiskohdat kertovat.  ((The secret language of churches & cathedrals: Decoding the sacred symbolism of Christianity's holy buildings, 2010.) Suomentaneet Pajari Räsänen, Nina Tarvainen ja Juho Gröndahl)  Helsinki:  Nemo, 2011.  ISBN 978-952-240-103-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arto Kuorikoski: Reformoitu kirkkoarkkitehtuuri (Arkistoitu – Internet Archive). Teologia.fi 7.6.2010.
Mikaelinkirkko, Helsinki
Klooritetrasykliini

| --- | --- |


Klooritetrasykliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(4S,4aS,5aS,6S,12aR)-7-kloori-4-(dimetyyliamino)-1,6,10,11,12a-pentahydroksi-6-metyyli-3,12-diokso-4,4a,5,5a-tetrahydrotetraseeni-2-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 57-62-5
ATC-koodi: A01AB21
PubChem CID: 54675777
DrugBank: DB09093
Kemialliset tiedot
Kaava: C22H23N2ClO8 
Moolimassa: 478,874
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 168–169 °C 
Liukoisuus veteen: 0,5–0,6 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Suun kautta 25–30 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi, topikaalinen
Klooritetrasykliini eli aureomysiini (C22H23N2ClO8) on tetrasykliineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet, historia ja käyttö

Klooritetrasykliini on huoneenlämpötilassa kirkaankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hieman etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja bentseeniin. Klooritetrasykliini ei liukene dietyylieetteriin. Yhdiste voi hajota valon vaikutuksesta. Klooritetrasykliini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky metanoliliuoksessa on –275.
Ensimmäisen kerran klooritetrasykliinin eristi B. M. Duggar vuonna 1945 Streptomyces aureofaciens-kannasta ja se on ensimmäinen eristetty tetrasykliineihin kuuluva yhdiste. Yhdisteen rakenteen selvitti Robert Burns Woodward ryhmineen vuonna 1952. Klooritetrasykliinin biotekninen tuotanto laajassa mittakaavassa alkoi 1948. Nykyäänkin yhdistettä valmistetaan bioteknisesti S. aureofaciens-sädesienen avulla.
Klooritetrasykliinin antibioottiset vaikutukset perustuvat muiden tetrasykliinien tavoin siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomiin ja estää bakteerien proteiinisynteesin. Aine on laajakirjoinen antibiootti ja se tehoaa grampositiivisiin bakteereihin, mykoplasmaan ja eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin. Monet gramnegatiivisista bakteereista ovat klooritetrasykliinille resistenttejä. Nykyään klooritetrasykliiniä käytetään ihmislääketieteessä lähinnä silmä- ja ihotulehdusten hoitoon.Eläinlääketieteessä klooritetrasykliiniä käytetään sikojen, lehmien, hevosten ja lampaiden bakteeritautien hoitamiseen ja ehkäisyyn ja sitä voidaan lisätä muun muassa eläinten rehuun.