stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eurovision laulukilpailu 1985
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1985 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset:  Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Moldova · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset:  Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset:  Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset:  Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku:  1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku:  1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku:  1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku:  1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku:  1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku:  2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku:  2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku:  2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–:  Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–:  Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–:  Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–:  Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–:  Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–:  Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–:  Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–:  Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Evert Eloranta

| Evert Eloranta |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 1.8.1908–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun läänin eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1879 Harjavalta
Kuollut: 1938 (56–57 vuotta) Neuvostoliitto
Ammatti:  torppari, puoluetoimitsija
Puoliso:  Selma Alexandra Helkiö (1912–1924)
Frans Evert Eloranta (ent. Tuominen, 10. lokakuuta 1879 Harjavalta – 1938 Neuvostoliitto) oli suomalainen kansanedustaja, sosialidemokraattien piirisihteeri ja kansanvaltuuskunnan jäsen. Eloranta toimi eduskunnassa SDP:n ryhmässä vuosina 1908–1918. Hänet valittiin kansanedustajaksi kuusissa eri eduskuntavaaleissa Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän toimi hetken aikaa myös punakaartin ylipäällikkönä yhdessä Adolf Taimin ja Eino Rahjan kanssa.
Elämä > Varhaiset vuodet

Evert Elorannan vanhemmat olivat torppari Juha Erland Erlandsson (s. 1852) ja Eeva Kristiina Fransintytär Hanssi (s. 1854). Hän syntyi Harjavallan Hauvolassa sijainneessa Ojalan torpassa, josta perhe 1885 muutti Suvitien torppaan Alastaron Virttaalle sieltä edelleen 1894 Tuomisen torppaan Mynämäelle. Perhe oli sangen köyhä, lapsia oli kuusi eikä heidän koulunkäyntiinsä riittänyt varoja, Evert-poikakin kävi kansakoulua vain vuoden. Raskas ruumiillinen työ aiheutti sairastelua ja ainoa koulunkäyntivuosikin kärsi siitä. Hän lähti ensimmäisen kerran rengiksi 15-vuotiaana, palasi välillä kotitorppaan ja lähti taas maailmalle 18-vuotiaana. Eloranta oli renkinä, teki rakennus- ja kivitöitä ja oli metsäliikkeen palveluksessa. Hän viljeli myös itse Karjalan kunnassa sijainnutta Elorannan torppaa, jonka mukaan otti sukunimensä vuonna 1906. Eloranta oli nuoresta asti poliittisesti aktiivinen, aktiivisuuden seurauksena hänet erotettiin työpaikoistaan ja ne vaihtuivat tiheään tahtiin. Turussa Eloranta oli sosialidemokraattien piirisihteerinä ja toimittajana.
Elämä > Sisällissota

Venäjän 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Eloranta liittyi Helsingissä ilmestyneen Työmiehen toimituskuntaan. Sisällissodan alkaessa tammikuussa 1918 hän oli myös sosialidemokraattisen puolueen puoluetoimikunnassa, ja Eloranta nimettiin kansanvaltuuskunnan maatalousasioista vastaavaksi valtuutetuksi. Kansanvaltuuskunnan maatalouspolitiikan päämääränä oli torppareiden vapauttaminen ja maatyöläisten aseman parantaminen. Eloranta oli paljon radikaalimpi ja suunnitteli jopa asetusta yksityisen maanomistuksen kieltämiseksi.
20. maaliskuuta Elorannan, Alfred Taimin ja Eino Rahjan muodostama kolmikko nimitettiin Eero Haapalaisen tilalle punakaartin ylipäällikön tehtäviin. Heidän tilalleen puolestaan tuli diktaattorin valtuudet saanut Kullervo Manner jo 10. huhtikuuta.
Elämä > Elämä Neuvostoliitossa

Sisällissota päättyi punaisten tappioon ja 1918 Eloranta pakeni Neuvosto-Venäjälle, kuten muutkin kansanvaltuuskunnan valtuutetut.  Hän oli Suomen Kommunistisen Puolueen teollisuuskomitean jäsen Pietarissa, jossa hän kävi punaupseerikoulun. Eloranta toimi Petroskoissa kirjastonhoitajana 1921–1922 ja työskenteli 1930-luvulla Leningradissa kirvesmiehenä ja kulki Jumalattomien liiton puhujana ympäri maata. Hän sai Neuvostoliiton kansalaisuuden vuonna 1929.
Evert Elorannan viimeisistä vaiheista ei tiedetä. Eduskunnan kansanedustajamatrikkelin mukaan olisi viitteitä siitä, että hän olisi asunut vielä 1940–1941 Sortavalassa ja kuollut Neuvostoliitossa, kuolinpaikka ja -vuosi on tuntematon. Kansallisbiografian mukaan Eloranta olisi kuollut Neuvostoliitossa vuonna 1936. Eloranta on lähettänyt viimeisen kirjeen pojalleen Turkuun vuonna 1938. Hänet poistettiin kirkonkirjoista vuonna 1959 Neuvostoliiton kansalaisena.
Perhe

Eloranta avioitui vuonna 1912 Selma Alexandra Helkiön (1885–1985) kanssa, mutta liitto päättyi eroon 1924. Heille syntyi kaksi lasta, poika Matti Olavi (s. 1913) ja tytär Lea. Evert Eloranta on lastenpsykiatri Raisa Cacciatoren isoisä ja kansanedustaja Eeva-Johanna Elorannan isoisoisä.
Kirjallisuutta

Raisa Cacciatore: Selma ja Frans, Rakkaustarina vuosisadan vaihteesta. Prometheuskustannus 2012.
Sirkka-Liisa Anttila

| Sirkka-Liisa Anttila |
| --- | --- |

Maa- ja metsätalousministeri
 Vanhasen II hallitus 19.4.2007–22.6.2010 Kiviniemen hallitus 22.6.2010–22.6.2011  
Edeltäjä:  Juha Korkeaoja
Seuraaja:  Jari Koskinen
Kansanedustaja
 26.3.1983–18.11.1996  24.3.1999–16.4.2019   
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1943 (ikä 80) Marttila
Ammatti:  hallintonotaari
Arvonimi: ministeri (2019)
Puoliso:  Risto Into Einari Anttila
Tiedot
Puolue:  Keskusta
Sirkka-Liisa Anttila (o.s. Ojala, s. 20. joulukuuta 1943 Marttila) on suomalainen poliitikko. Hän oli keskustan kansanedustaja vuosina 1983–1996 ja 1999–2019. Anttila toimi vuosina 2007–2011 maa- ja metsätalousministerinä Matti Vanhasen II hallituksessa ja Mari Kiviniemen hallituksessa.
Vuodet 1996–1999 Anttila oli Euroopan parlamentin jäsen. Hän on ollut myös eduskunnan ensimmäinen varapuhemies 1995–1996, 1999–2003 ja 2006–2007. Forssan kaupunginvaltuustossa Anttila on ollut vuodesta 1977. Vuosina 1994–2000 hän oli keskustan varapuheenjohtaja.
Sirkka-Liisa Anttila on Suomen pitkäaikaisin naiskansanedustaja. Häntä ennen pisimpään kansanedustajana toiminut nainen oli Miina Sillanpää, jonka ennätyksen Anttila ohitti joulupäivänä vuonna 2016. Anttila sai ministerin arvonimen vuonna 2019.
Työura

Anttila valmistui ylioppilaaksi vuonna 1963. Hän suoritti hallintonotaarin tutkinnon Tampereen yliopistossa vuonna 1967 ja terveydenhuoltohallinnon kurssin vuonna 1969.
Vuosina 1963–1964 Anttila työskenteli opettajan sijaisena Marttilan kirkonkylän kansakoulussa ja vuonna 1965 Loimaan verotoimistossa toimistoapulaisena. Vuosina 1969–1972 hän oli Lounais-Hämeen B-mielisairaalan ylilääkärin sihteeri ja varastonhoitaja. Ennen politiikkaan siirtymistä hän työskenteli myös Kankaanpään ammatillisen kurssikeskuksen talouspäällikkönä (1972–1973), Urjalan kunnan toimistosihteerinä (1973–1974) ja Forssan terveyskeskuksen apulaisosastopäällikkönä (1974–1982).
Työura > Kansanedustajana ja Euroopan parlamentin jäsenenä

Anttila valittiin eduskuntaan ensimmäisen kerran vuoden 1983 vaaleissa. Hän oli kansanedustaja yhtäjaksoisesti vuoteen 1996 saakka, jolloin hänet valittiin Euroopan parlamenttiin. Hänen paikkansa kansanedustajana sai Juha Rehula.
Anttila toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuodet 1996–1999. Hän kuului Euroopan liberaali- ja demokraattipuolueen ryhmään (ELDR). Hän oli jäsenenä maataloutta ja maaseudun kehittämistä käsittelevässä valiokunnassa sekä varajäsenenä muun muassa talous- ja raha-asioita sekä teollisuuspolitiikkaa käsittelevässä valiokunnassa ja naisten oikeuksien valiokunnassa.
Anttila valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 1999 vaaleissa. Hän on ollut eduskunnan ensimmäinen varapuhemies vuosina 1995–1996, 1999–2003 ja 2006–2007.
Eduskunnassa Anttila on kuulunut muun muassa maa- ja metsätalousvaliokuntaan (puheenjohtaja 1991–1995 ja 2003–2006), perustuslakivaliokuntaan, suureen valiokuntaan ja ulkoasiainvaliokuntaan. Vuodesta 2017 hän on ollut Yleisradion hallintoneuvoston jäsen.
Anttila ei asettunut enää ehdokkaaksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Työura > Maa- ja metsätalousministerinä

Anttila toimi Vanhasen II hallituksen maa- ja metsätalousministerinä vuosina 2007–2010. Hän jatkoi tehtävässä Kiviniemen hallituksessa 2010–2011.
Maa- ja metsätalousministerinä Anttila teetti vuonna 2008 selvityksen siitä, miten maanviljelijöiden tukihakemusten monimutkaisuutta voitaisiin yksinkertaistaa.
Vuonna 2006 Anttila perusti työryhmän selvittämään, kuka hyötyy ruoan hinnan muita EU-maita nopeammasta noususta Suomessa, eli onko ruoan hinnannousu siirtynyt tuottajille, teollisuudelle, kaupalle vai kuluttajille. Selvitys valmistui vuonna 2009, mutta sen tuloksia ei Anttilan vaatimuksesta julkaistu.
Vuonna 2009 Anttila otti kantaa saimaannorpan suojeluun ja vastusti lajin uhanalaisuudesta huolimatta verkkokalastuksen kieltämistä Saimaalla. Anttilan mukaan kieltojen noudattamista on vaikeaa valvoa ja suojelun tulisi perustua vapaaehtoisiin sopimuspohjaisiin rajoituksiin.
Työura > Tasa-arvon edistäjänä

Anttila on toiminut vuosina 2007-2015 Naisjärjestöjen Keskusliiton puheenjohtajana. Hän on toiminut myös Naisjärjestöt Yhteistyössä – Nytkis -järjestön puheenjohtajana vuosina 1999–2009 sekä Keskustanaisten puheenjohtajana vuosina 1994–2003. Tasa-arvoasiain neuvottelukunnan puheenjohtajana Anttila toimi vuodet 2003–2007.
Vuonna 1986 Anttila oli yksi allekirjoittajista kirkolliskokouksen käsittelyyn tulleessa aloitteessa, joka käsitteli naispappeutta, jonka kirkolliskokous kyseisenä vuonna hyväksyi.
Työura > Ulkopolitiikassa

Vuonna 2008 maatalousministerinä Anttila katsoi, että puutulleista on neuvoteltava kahden kesken Venäjän kanssa, jos EU ei pysty asiaa ratkaisemaan. Vuonna 2010 Anttila esitti, että Venäjän Suomelle asettamia elintarvikkeiden tuontikieltoja koskeva asia pitää hoitaa kahdenkeskisesti, koska EU:lla ei ole  siihen kunnollisia välineitä. Vuonna 2015 Anttila kritisoi suomalaista mediaa Venäjän vastaisesta propagandasta Ukrainan-kriisin uutisoinnissa. Hänestä vain yhtä osapuolta syyllistettiin ja kaivettiin esiin Putinin tekemisiä. Vuonna 2016 ulkoasiainvaliokunnan jäsenenä ollut Anttila katsoi Ulkopoliittisen instituutin maalailevan poliittisin tarkoitusperin uhkakuvaa Venäjästä riskinä ja että se ei edistä Suomen ja Venäjän välisten suhteiden suotuisaa kehitystä. Hän esitti, että Suomen on pidettävä yllä kahdenvälisiä yhteyksiä Venäjän kanssa ilman ”eurooppalaista ankkuria”.
Yksityiselämä

Anttilan puoliso on vuodesta 1967 ollut maanviljelijä Risto Anttila. Heillä on kaksi tytärtä.
Vuonna 1965 Anttila tuomittiin perättömästä lausumasta veljensä oikeudenkäynnin yhteydessä. Hän sai puolen vuoden ehdollisen vankeusrangaistuksen.
Anttila asuu Forssassa Kanta-Hämeessä.
Hazar

| Hazar |
| --- | --- |
 Hazarin keskusaukiota vartioi Saparmyrat Nyýazowin patsas.
 Hazar
 Koordinaatit: 39°24′14″N, 53°7′35″E 
Valtio:  Turkmenistan
Maakunta:  Balkanin maakunta
Kaupunkialue:  Balkanabat
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Väkiluku (1995):  12 600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hazar (vuoteen 1999 saakka Çeleken) on taajama Balkanin maakunnassa Turkmenistanissa. Se sijaitsee Çelekenin niemimaalla Kaspianmeren rannalla 130 kilometriä maakunnan pääkaupungista Balkanabatista länteen. Paikkakunnalla oli 12 600 asukasta vuonna 1995.
Paikkakunta on syntynyt 1950-luvulla öljytyöläisten asutukseksi. Siitä tuli kaupunki vuonna 1956. Neuvostoaikana Çelekeniin rakennettiin kemian teollisuutta. Hazariksi nimetty kaupunki alennettiin Balkanabatin kaupunkialueen taajamaksi vuonna 2022.
Alueella porataan öljyä ja maakaasua. Taajamassa toimii pieni satama sekä jodia ja teknistä hiiltä valmistava tehdas, jonka uudistaminen on suunnitteilla. Taajaman asukasmäärä on vähentynyt voimakkasti, ja se kärsii muun muassa juomaveden puutteesta.
Right Livelihood -palkinto

logo
Right Livelihood -palkinto on kansainvälinen palkinto, jolla annetaan tunnustusta hyvää elämää kehittäville henkilöille, ryhmille ja organisaatioille. Palkintoa kutsutaan myös vaihtoehto-Nobeliksi.
Palkinto jaetaan vuosittain neljälle henkilölle, ryhmälle tai organisaatiolle. Näihin sisältyy rahallinen palkinto, yhteensä kaksi miljoonaa Ruotsin kruunua. Yksi neljästä voi olla kunniapalkinto, johon ei liity rahapalkintoa.
Palkinnon valitsee ja myöntää The Right Livelihood Award -säätiö. Palkinnon perustaja Jakob von Uexküll on edelleen mukana säätiön hallinnossa.
Aiheesta muualla

Right Livelihood Award -kotisivu (englanniksi)
Siperianunikko

| Siperianunikko |
| --- | --- |
 Viljeltyjä siperianunikkoja.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Unikot Papaver
Laji::  croceum
Kaksiosainen nimi
 Papaver croceum  Ledeb. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siperianunikko (Papaver croceum) on unikoiden sukuun kuuluva, myös koristekasvina yleisesti viljelty kukkakasvilaji. Suomessa siperianunikkoa tavataan satunnaisesti koko maassa viljelykarkulaisena.
Helounikkoa (Papaver nudicaule) voidaan pitää samana lajina kuin siperianunikkoa, mutta Suomen Lajitietokeskuksen mukaan ne ovat eri lajeja.
Ulkonäkö ja koko

Tavallisesti kaksi- tai monivuotinen siperianunikko kasvaa 30–40 cm korkeaksi. Ruusukkeena löyhänä mättäänä olevat lehdet ovat parijakoisia ja väriltään sinivihreitä. Ruusukkeen keskeltä nouseva lehdetön vana on siirottava- tai myötäkarvainen. Vanan kärjessä on yksittäinen, noin 5 cm leveä keltainen, oranssi tai joskus valkoinen kukka. Verhiö on kaksilehtinen, mutta verholehdet varisevat varhain. Terälehtiä on neljä kappaletta. Emiö on monilehtinen ja yhdislehtinen, heteitä on paljon. Siperianunikko kukkii Suomessa kesä-elokuussa. Siemenet kypsyvät nuijamaisessa, karvaisessa kodassa. Kodan päällä on tähtimäinen, monisäteinen luottilevy, jonka alle avautuvista rei'istä siemenet varisevat.
Levinneisyys

Siperianunikko on alun perin kotoisin Keski-Aasiasta. Koristekasvina laji on levinnyt kauas alkuperäisiltä kasvualueiltaan. Suomessa siperianunikkoa tavataan koko maassa viljelyperäisenä puutarhakarkulaisena. Parhaiten laji menestyy luonnossa Pohjois-Lapissa, jossa se kasvaa paikoin myös vakiintuneena lajina.
Elinympäristö

Siperianunikko kasvaa soraisessa maanperässä muun muassa tienvarsilla ja joutomailla.
Käyttö

Siperianunikko on yleinen puutarhojen koristekasvi. Lajista on jalostettu muun muassa vaaleanpunaisia ja punakukkaisia lajikkeita.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2023: Siperianunikon (Papaver croceum) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Siperianunikko (Papaver croceum)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Siperianunikko (Oreomecon crocea)
Pirkanmaan perinnepiha: Siperianunikko (Papaver croceum) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puutarha.net: Siperianunikko (Papaver croceum)
ITIS: Papaver croceum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q148824  Wikispecies: Oreomecon nudicaulis  BOLD: 501611  CoL: 4CJFG  EoL: 594728  EPPO: PAPNU  EUNIS: 175608  FNA: 200009164  FoC: 200009164  GBIF: 2888436  GRIN: 26691  iNaturalist: 52503  IPA: 22938  IPNI: 30007680-2  IRMNG: 10993849  ITIS: 18891  NatureServe: 2.133828  NBN: NBNSYS0200002793  NCBI: 74823  NZOR: faa1088f-2b2f-4178-8d9e-722a5c4abcec  NZPCN: 4758  Observation.org: 135979  Open Tree of Life: 784404  Panartic Flora: 370124  PfaF: Papaver nudicaule  PFI: 11609  Plant List: tro-24000137  PLANTS: PANU3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30007680-2  RHS: 12233  Tropicos: 24000137  VASCAN: 7116  WFO: wfo-0001090294 
Luonnonvarainen siperianunikko kuvattuna Mongoliassa.
Juustonaksut

Juustonaksuja.
Juustonaksut tai juustosnacksit ovat maissijauhosta suulakepuristettuja ja yleensä juustojauheella maustettuja pikkusuolaisia. Perinteisesti juustonaksut ovat putkimaisia ja usein käyrän mallisia. Juustonaksuja tehdään myös palloina, jolloin niitä voidaan nimittää juustopalloiksi.
Juustonaksut sisältävät yleensä noin kolmanneksen rasvaa ja yli puolet hiilihydraatteja. Kevytversioissa rasvamäärä on yleensä alennettu 20 prosenttiin, mutta tällöin hiilihydraattien suhteellinen osuus on yleensä vastaavasti korkeampi.
Juustonaksuja voidaan maustaa erimakuisten juustojauheiden lisäksi esimerkiksi pekonijauheella.
Historia

Juustonaksut keksittiin Yhdysvalloissa eläinten rehua valmistaessa vuonna 1935. Eläintenruokavalmistaja Flakall Corporation käytti tuotannossaan jauhinta, joka rouhii kuivaa maissia  hiutaleiksi. Tukkeutumisen estämiseksi sen läpi syötettiin säännöllisesti kostutettua maissia. Jauhimen lämmön ansiosta maissi olikin koneen läpi päästyään paisunut naksumaiseen muotoon. Yrityksen työntekijä Edward Wilson vei naksuja kotiinsa kehittääkseen maustamistavan naksuille.
Juustonaksuja valmistaa Suomessa muun muassa Taffel. Juustonaksut tulivat Taffelin valikoimaan 1980-luvulla. Tosin jo vuonna 1961 mainostettiin Helsingin Sanomissa yhdysvaltalaisia Cheez Doodles -”juustorapeita”, joita sai vain Helsingin Talouskaupasta.
Kangasalan pääkirjasto

| Kangasalan pääkirjasto |
| --- | --- |

Sijainti:  Kuohunlahti, Kangasala
Rakennustyyppi:  kirjasto
Valmistumisvuosi:  2010
Julkisivumateriaali:  betoni
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kangasalan pääkirjasto on Kangasalan keskustassa sijaitseva kirjasto. Uusi kirjastotalo otettiin käyttöön vuonna 2010 ja kirjaston osana on peruskorjattuja vanhan kirjaston tiloja. Tilojen ulkoasua ja toiminnallisuutta on uudistettu vuosina 2022-2024. Kirjastoon kuuluu taidetila Terra. Kirjastosta on kulkuyhteys Kangasala-taloon.
Kangasalla toimii kirjastoauto Kotikujan Konsta ja seuraavat lähikirjastot:
Kuhmalahden kirjasto
Sahalahden kirjasto
Vatialan kirjasto
Kangasalla on ollut kirjasto vuodesta 1862 lähtien.
Eurovision laulukilpailu 1988

| Eurovision laulukilpailu 1988 |
| --- | --- |

Päivämäärät
Päivämäärä(t):  30. huhtikuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Simmonscourt Pavillion, Dublin, Irlanti
Juontaja(t):  Pat Kenny, Michelle Rocca
Isäntämaan toimittaja:  RTÉ
Osallistujat
Osallistujien määrä:  21
Vetäytyvät maat:   Kypros
Äänestys
Voittaja:   Sveitsi Ne partez pas sans moi
Nolla pistettä saaneet:   Itävalta
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1988   Maat, jotka eivät osallistuneet vuonna 1988  
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ 1987  1989 ► 
Eurovision laulukilpailu 1988 käytiin 30. huhtikuuta 1988 Simmonscourt Pavillionissa Dublinissa, Irlannissa. Kilpailun juonsivat Pat Kenny ja Michelle Rocca. Kilpailun voitti Sveitsiä edustanut Céline Dion kappaleella ”Ne partez pas sans moi”.
Kilpailuun osallistui 21 maata. Myös Kyproksen piti osallistua, mutta maan edustuskappale paljastui uudeksi versioksi Kyproksen karsinnoissa vuonna 1984 kuullusta kappaleesta, ja täten Kypros diskattiin.
Kappaleet

| Järj>  | Maa | Esiintyjä | Kappale | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Islanti | Beathoven | "Þú og þeir (Sókrates)" | 16. | 20 |
| 2 |  Ruotsi | Tommy Körberg | "Stad i ljus" | 12. | 52 |
| 3 |  Suomi | Boulevard | "Nauravat silmät muistetaan" | 20. | 3 |
| 4 |  Iso-Britannia | Scott Fitzgerald | "Go" | 2. | 136 |
| 5 |  Turkki | MFÖ | "Sufi" | 15. | 37 |
| 6 |  Espanja | La Década | "La chica que yo quiero (Made in Spain)" | 11. | 58 |
| 7 |  Alankomaat | Gerard Joling | "Shangri-La" | 9. | 70 |
| 8 |  Israel | Yardena Arazi | "Ben Adam" | 7. | 85 |
| 9 |  Sveitsi | Céline Dion | "Ne partez pas sans moi" | 1. | 137 |
| 10 |  Irlanti | Jump the Gun | "Take Him Home" | 8. | 79 |
| 11 |  Saksan liittotasavalta | Maxi & Chris Garden | "Lied für einen Freund" | 14. | 48 |
| 12 |  Itävalta | Wilfried | "Lisa Mona Lisa" | 21. | 0 |
| 13 |  Tanska | Hot Eyes | "Ka' du se hva' jeg sa'?" | 3. | 92 |
| 14 |  Kreikka | Afroditi Frida | "Clown" | 17. | 10 |
| 15 |  Norja | Karoline Krüger | "For vår jord" | 5. | 88 |
| 16 |  Belgia | Reynaert | "Laissez briller le soleil" | 18. | 5 |
| 17 |  Luxemburg | Lara Fabian | "Croire" | 4. | 90 |
| 18 |  Italia | Luca Barbarossa | "Vivo (Ti scrivo)" | 12. | 52 |
| 19 |  Ranska | Gérard Lenorman | "Chanteur de charme" | 10. | 64 |
| 20 |  Portugali | Dora | "Voltarei" | 18. | 5 |
| 21 |  Jugoslavia | Srebrna krila | "Mangup" | 6. | 87 |
Kappaleet > Kapellimestarit

Lähes jokainen maa lähetti oman kapellimestarin johtamaan maansa kappaleen.
Islanti - esitettiin ilman orkesterisäestystä
Ruotsi - Anders Berglund
Suomi - Ossi Runne
Iso-Britannia - Ronnie Hazlehurst
Turkki - Turhan Yükseler
Espanja - Javier de Juan
Alankomaat - Harry van Hoof
Israel - Eldad Shrem
Sveitsi - Atilla Şereftuğ
Irlanti - Noel Kelehan
Saksa - Michael Thatcher
Itävalta - Harald Neuwirth
Tanska - Henrik Krogsgaard
Kreikka - Haris Andreadis
Norja - Arild Stav
Belgia - Dany Willem
Luxemburg - Régis Dupré
Italia - esitettiin ilman orkesterisäestystä
Ranska - Guy Mattéoni
Portugali - José Calvário
Jugoslavia - Nikica Kalogjera