stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aristeaan kirje
Sisältö

Kirje on kirjoitettu kreikaksi. Sen kirjoittaja esittää olevansa Aristeas, juutalainen hovimies, ja se on osoitettu Filokrateelle. ”Aristeas” kertoo kuningas Ptolemaios II Filadelfoksen alun perin tilanneen juutalaisen lain käännöksen talletettavaksi Aleksandrian kirjastoon. Jerusalemista lähetetään tehtävää varten kirjakääröjä sekä 72 oppinutta, jotka saavat käännöksen valmiiksi 72 päivässä. Kolmas osa tekstistä käsittelee kuninkaan kääntäjille järjestämää seitsemää peräkkäistä juhlapäivällistä, joilla hän kyselee heiltä kysymyksiä ja he vastaavat hänelle viisaasti. Kirje muun muassa vahvistaa sen yleisen oletuksen, että ensimmäisenä kreikaksi todennäköisesti käännettiin Pentateukki eli Toora.
Kirjallisuutta

Wright, Benjamin G.: The Letter of Aristeas. 'Aristeas to Philocrates' or 'On the Translation of the Law of the Jews'.  (Commentaries on Early Jewish Literature)  De Gruyter, 2015.  ISBN 9783110439045
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aristeaan kirje Wikimedia Commonsissa
The Letter Of Aristeas. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Aristeaan kirjeen alkua kreikankielisessä käsikirjoituksessa, jota säilytetään Vatikaanin kirjastossa (Vat. gr. 747, f. 1r).
Arkades (kaupunki)

| Arkades> Ἀρκάδες.Sijainti |
| --- | --- |
 Arkades
Koordinaatit:  35°05′27″N, 25°17′18″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Íni, Arkalochóri, Minóa Pediáda, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arkades (m.kreik. Ἀρκάδες, myös Ἀρκάδων Πόλις, Arkadōn Polis, lat. Arcades) eli Arkadia (Ἀρκαδία, lat. Arcadia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen sijaintia ei tunneta varmuudella, mutta sen kaupunkikeskus sijoitetaan yleensä lähelle nykyistä Minóa Pediádan kunnan Ínin kylää.
Maantiede

Arkadeen polis sijaitsi Aigaionvuorten (nyk. Lasíthi/Díkti-vuoret) lounaispuolella nykyisen Iraklionin alueyksikön kaakkoisosassa. Tabula Peutingerianassa Arkades esiintyy nimimuodossa Arcade, 30 roomalaisen mailin päässä ”Blennasta” eli Biannoksesta. Tutkijat ovat olleet erimielisiä poliksen kaupunkikeskuksen tarkasta sijainnista. Nykyisin se sijoitetaan yleensä Minóa Pediádan kunnan Íniin. Aiemmin se on sijoitettu Viánnoksen kunnan Afrátiin, jota pidetään nykyisin yleensä kuitenkin Datalan poliksen kaupunkikeskuksen paikkana. Koska Arkadeen poliksen nimi on kreikankielessä monikkomuodossa, se on voinut myös koostua useammasta asutuksesta.
Arkadeen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100–200 neliökilometriä. Mikäli se todella sijaitsi nykyisessä Ínissä, sen eteläpuolella sijaitsi Priansoksen poliksen alue, koillispuolella Datalan alue ja itäpuolella Biannoksen alue. Kaupungin lähellä sijaitsivat tunnetut lähteet, jotka Theofrastos mainitsee.
Historia

Arkadeen historiasta tiedetään vain vähän. Myös sen asema poliksena eli itsenäisenä kaupunkivaltiona tunnetaan huonosti. Kaupunki on luetteloitu polikseksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi vielä missään klassisen kauden lähteessä. Kaupunki oli polis varmuudella myöhemmin hellenistisellä kaudella, ja se on oletettu sellaiseksi jo klassisen kauden lopulla 300-luvulla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Arkas (Ἀρκάς), monikossa Arkades (Ἀρκάδες).
Arkades löi omaa aiginalaisen mallin mukaista hopearahaa noin vuodesta 330 eaa. lähtien. Kaupunki liittoutui jossakin vaiheessa Knossoksen kanssa ja myöhemmin Lyktoksen kanssa. Theofrastoksen mukaan Arkades tuhoutui jossakin vaiheessa, ja asutettiin tämän jälkeen uudelleen. Seneca nuorempi lainaa Theofrastoksen kertomusta, jonka mukaan kaupungin lähteet ehtyivät sen tultua vallatuksi, mutta alkoivat virrata jälleen, kun se palautui alkuperäisille omistajilleen. Arkadeslaisten kerrotaan kiistäneen sen, että Idavuoren luola olisi ollut Zeuksen syntymäpaikka.
Kaupunki säilyi asuttuna läpi roomalaisen kauden aina varhaiselle bysanttilaisella kaudelle saakka. Hierokles mainitsee Arkadeen vielä 500-luvulla Kreetan 22 kaupungin joukossa.
Rakennukset ja löydökset

Arkadeen paikalta on löydetty jonkin verran antiikin aikaisia jäänteitä, joista pääosa ajoittuu roomalaiselle kaudelle. Tätä varhaisempien kausien löytöjä on vain vähän, minkä vuoksi kaupungin olemassaoloa poliksena jo klassisella kaudella ei ole voitu vahvistaa arkeologisesti. Ínin läheltä on löydetty kaksi piirtokirjoitusta, jotka mainitsevat kaupungin nimen. Kaupungin lähellä olevien lähteiden luona sijaitsi Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, johon liittyi Asklepieia-juhla.
Arkadokyproslainen murre

Antiikin Kreikan murrealueet Egeanmeren alueella. Arkadokyproslaisten murteiden alueet merkitty vihreällä.
Arkadokyproslainen murre oli yksi muinaiskreikan päämurteista tai oikeammin murreryhmistä. Arkadokyproslaisia murteita puhuttiin Arkadiassa keskisellä Peloponnesoksella sekä Kyproksella.
Historia

Arkadokyproslaiset murteet olivat läheistä sukua mykeneläiselle kreikalle. Kummatkin kuuluivat yhdessä joonialaisen ja Attikan murteen kanssa itäisiin kreikkalaismurteisiin. Murteiden välistä suhdetta ei kuitenkaan tunneta tarkasti. Arkadokyproslaisessa murteessa on yhtäläisyyksiä myös pamfylian murteeseen.
Arkadia ja Kypros ovat maantieteellisesti erillään toisistaan, ja murteiden yhteydelle, samoin kuin niiden suhteelle mykeneläiseen murteeseen, on esitetty erilaisia selityksiä. Yleisimmän teorian mukaan arkadokyproslainen murre olisi kehittynyt akhaialaiseksi murteeksi kutsutusta mykeneläisestä murteesta, joka oli Peloponnesoksen akhaijien murre. Doorilaisten valloitettua Peloponnesoksen rannikkoalueet niin kutsutun doorilaisvalloituksen yhteydessä noin 1100-luvulla eaa., minkä seurauksena rannikkoalueet tulivat läntisten kreikkalaismurteiden ja doorilaisten murteiden alueeksi, akhaijeja muutti idemmäksi muun muassa Kyprokselle, mikä vei murteen sinne (tosin Kyprokselle tuli asukkaita myös monista muista suunnista). Osa Peloponnesoksen mykeneläisistä vetäytyi puolestaan niemimaan keskiosan Arkadian vuoristoon, joka säästyi doorilaisvalloitukselta. Tämän seurauksena alueelle jäi erillinen saman murteen alue, jota ympäröi doorilaismurteiden alue joka puolelta.
Koinee-kreikka syrjäytti murteen vähitellen 300-luvun eaa. jälkimmäiseltä puoliskolta lähtien. Viimeisenä sitä vaikuttaa esiintyneen uskonnollisessa käytössä, joka oli konservatiivisempaa kielenkäytön aluetta.
Alamurteet

Ardado-kyproslaisen murteen alamurteita olivat:
Arkadian murre (Arkadia).
Kyproksen murre (Kypros).
Murteita kirjoitettiin erilaisilla kirjoitusjärjestelmillä, sillä Arkadiassa oli käytössä kreikkalainen kirjaimisto ja Kyproksessa oma kyproslainen kirjoitus, jolla kirjoitettiin myös eteokypriootin kieltä.
Piirteitä

Ardado-kyproslaisen murteen piirteitä ovat muun muassa:
Äännemuutos /e/ > [i], esim. ἰν (in) = Attikan ἐν (en); προδεδικασμίνας (prodedikasminas) = Attikan προδεδικασμένας (prodedikasmenas).
Äännemuutos /o/ > [u], esim. ὐνέθεκε (ynetheke) = ὀνέθεκε (onetheke) = Attikan ἀνέθηκε (anethēke).
Yksikön ensimmäisen deklinaation maskuliinien genetiivin pääte -αυ (-au) = Attikan -ου (-ū).
Yksikön toisen deklinaation maskuliinien ja feminiinien genetiivin pääte -ω(ν) (-ō(n)) = Attikan -ου (-ū), esim. Πάφω (Pafō) = Πάφου (Pafū), 'Pafoksen'.
Maskuliinien pääte -ής (-ēs) muiden murteiden pääteen -εύς (-eus) sijasta, esim. ἰερές (ieres) = ἱερεύς (hiereus), 'pappi'; βασιλές (basiles) = βασιλεύς (basileus), 'kuningas'.
Patronyymien pääte -ιδας (-idas).
Yksikön kolmannen persoonan mediumin preesensin ja futuurin verbimuotojen pääte -τοι (-toi) muiden murteiden päätteen -ται (-tai) sijasta, esim. κεῖτοι (keitoi) = κεῖται (keitai), 'maata'.
Yksikön ja monikon kolmannen persoonan mediumin menneiden aikamuotojen verbien päätteet -τυ (-ty) ja -ντυ (-nty) muotojen -το (-to) ja -ντο (-nto) sijasta, esim. γένοιτυ (genoity) = γένοιτο (genoito).
Datiivin käyttö genetiivin sijasta joidenkin prepositioiden yhteydessä, kun merkitys on ablatiivinen.
κάς (kas) tai κά (ka) = καί (kai), 'ja'.
Arkiviisu

Arkiviisu oli suomalainen musiikkiryhmä, joka nousi yleiseen tietoisuuteen 1970-luvulla. Ajalle tunnusomaisesti ryhmä oli osa poliittista laululiikettä, mikä näkyi myös laulujen aiheissa. Yhtye esitti omien kappaleidensa lisäksi muun muassa kisälli- ja kansanlauluja. Love Records julkaisi Arkiviisun albumin Tomuinen tie vuonna 1977. Kolme muuta yhtyeen kappaletta julkaistiin samana vuonna Uusi Laulu 3 -kokoelmalla. Arkiviisu oli mukana elokuvassa Kenen joukoissa seisot vuonna 2006.
Arkiviisu perustettiin vapun alla 1976, kun neljä aiemmin Agit-Propin kisällit -yhtyeessä vaikuttanutta muusikkoa päätti aloittaa uuden projektin. Myöhemmin yhtyeeseen liittyivät basisti Kai Pulliainen ja viulisti Pekka Heinonen. Yhtyeeseen kuuluneista Havukaisen sisaruksista Leena on luonut uraa teatteriohjaajana ja Riitta näyttelijänä. Mikko Perkoila tunnetaan laulajana ja lauluntekijänä. Hannu Raatikainen valmistui ensin luokanopettajaksi ja kävi sitten Teatterikorkeakoulun.
Jäsenet

Leena Havukainen
Riitta Havukainen
Mikko Perkoila
Hannu Raatikainen
Kai Pulliainen
Pekka Heinonen
Aiheesta muualla

Arkiviisun esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Leena Virtanen: Kenen joukoissa lauloit? Helsingin Sanomat, Nyt-liite, 17.3.2006.
Duncan Armstrong

| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | 200 m vu |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 400 m vu |  |
Duncan John D'Arcy Armstrong (s. 7. huhtikuuta 1968 Rockhampton, Queensland) on australialainen vapaauimari, joka vuoden 1988 kesäolympialaisissa voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa ME-ajalla 1.47,25 ja saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa 0,20 sekuntia maailmanennätyksen uineelle Itä-Saksan Uwe Daßlerille hävinneenä.
Myöhemmin Armstrong on toiminut uintikommentaattorina Channel Ninen Wide World of Sports -ohjelmassa.
Arlit

| Arlit |
| --- | --- |
 Uraanilouhos Arlitissa.
 Arlit
 Koordinaatit: 18°44′N, 7°23′E 
Valtio:  Niger
Alue:  Agadez
Departementti:  Arlit
Perustettu:  1969
Korkeus:  439 m
Väkiluku:  69 435
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arlit on kaupunki Arlitin departementissa, Agadezin alueella, Nigerissä. Kaupungin asukasluku on 69 435 (2001).
Kaupungista on matkaa Agadeziin 240 kilometriä ja pääkaupunkiin Niameyhin puolestaan noin 1 200 kilometriä.
Historia

Nykyisen Arlitin alue oli 1900-luvun puoleenväliin saakka pelkkää autiomaata, jota asuttivat tuaregit. Alueelta löydettiin ensimmäisen kerran vähän ennen Nigerin vuonna 1960 tapahtunutta itsenäistymistä uraania. Lisää esiintymiä löydettiin vuoden 1960 aikana, ja niiden ansiosta perustettiin vuonna 1968 Nigerin ensimmäinen uraaninlouhintayritys SOMAIR eli Société des Mines de l'Aïr. Ensimmäinen avolouhos otettiin käyttöön vuonna 1971.
SOMAIR perusti alueelle kokonaan uuden kaupungin vuonna 1969 ja nimesi kaupungin Arlitiksi. Kaupunkiin saapui Nigerin eteläosista tuhansittain työvoimaa, samoin kuin Ranskasta saapui sadoittain ekspatriaatteja. Arlitia alettiin kutsua nimellä petit Paris eli ”Pikku-Pariisi”, sillä kaupunkiin perustettiin lentokenttä, supermarketteja, pankkeja, uudenaikainen sairaala ja uima-altaita. Niameysta Agadeziin johtava tie jatkettiin kulkemaan Arlitiin saakka, että louhittu uraani saataisiin kuljetettua rannikolle ja sieltä edelleen eteenpäin. Arlitin ja Agadezin välistä tietä kutsutaan leikillisesti nimellä la route de l'uranium. COMINAK eli Compagnie des Mines d'Akouta alkoi vuonna 1975 louhia uraania jo suljetusta louhoksesta, joka sijaitsi kuuden kilometrin päässä Arlitista. Kumpikin yhtiö tuotti vuodessa noin 2 000 tonnia uraania. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1977 10 386.
Uraanin kysyntä romahti 1980-luvulla, mikä haittasi Arlitin uraaniteollisuutta. Samalla vuosikymmenellä aluetta vaivannut kuivuus johti siihen, että karjansa menettäneitä tuaregeja alkoi muuttaa Arlitin hökkelikyliin. Kaupungin väkiluku oli vuonna 1988 32 272. Arlitin elinolosuhteet ja turvallisuus heikkenivät 1990-luvun alussa, kun tuaregit aloittivat Nigerin hallituksen vastaiset kapinointinsa ja Algerian vastainen raja suljettiin. Suurin joukoin ekspatriaatteja ja muutakin väestöä muutti pois Arlitista ja kaupungin työttömyysprosentti nousi. Nykyisin turvallisuustilanne alueella on parempi.
Nykyisin Arlitissa louhivat kaksi yhtiötä tuottavat vuodessa yhteensä 3 200 tonnia uraania ja työllistävät 1 600 ihmistä.
Arlitin ympäristöstä on hakattu suuria alueita puustoa polttopuuntarpeen tyydyttämiseksi. Hakkuut ovat hävittäneet Arlitin eläimistöä. Arlitin asukkaiden on kerrottu kärsivän maksa- ja keuhkosyövästä sekä astmasta, jotka ovat seurausta radioaktiivisesta säteilystä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia ja tietoa Arlitista (ranskaksi)
Aïrvuoriston eteläisen puoliskon kartta.
Armenian ensimmäinen tasavalta

Armenian ensimmäinen tasavalta, joka tunnettiin olemassaolonsa aikana Armenian demokraattisena tasavaltana, oli ensimmäinen nykyaikainen armenialainen valtio sen jälkeen, kun Armenia keskiajalla oli menettänyt itsenäisen valtion asemansa.
Tasavalta perustettiin Venäjän keisarikunnan alueelle, joka tunnettiin Venäjän Armeniana. Hallituksen jäsenet tulivat pääasiassa Armenian vallankumouksellisesta liitosta. Tasavallan rajanaapureita olivat Georgian demokraattinen tasavalta, Osmanien valtakunta, Iran ja Azerbaidžanin demokraattinen tasavalta. Sen pinta-ala oli noin 70 000 km² ja väkiluku 1,3 miljoonaa.
Armenian kansallinen neuvosto julisti Armenian itsenäiseksi 28. toukokuuta 1918. Alusta alkaen Armenialla oli useita ongelmia. Humanitaarinen kriisi syntyi, kun armenialaisten kansanmurhaa pakenevat armenialaiset tulivat vuonna 1915 alueelle Osmannien valtakunnasta. Ensimmäisen maailmansodan voittajavallat solmivat Turkin kanssa 10. elokuuta Sèvresin rauhansopimuksen. Sen mukaisesti Armeniaan oli liitettävä myös Turkin koillisosien vanhat armenialaisalueet, ja samalla maa olisi saanut yhteyden Mustaanmereen. Rajan tarkempi määritteleminen jätettiin Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin tehtäväksi.  Sulttaani Mehmed VI allekirjoitti rauhansopimuksen, mutta Mustafa Kemal Paššan johtama nuorturkkilainen liike ei sitä hyväksynyt, eikä se koskaan tullut voimaan.
Vuoden 1920 lopulla puna-armeija oli valloittanut pääosan Armenian ensimmäisen tasavallan alkuperäisestä alueesta. Jäljelle jäi Vuoristo-Armenian tasavalta, joka onnistui pidättelemään puna-armeijaa vuoteen 1921 asti. Puna-armeija perusti valloittamalleen alueelle Armenian sosialistisen neuvostotasavallan.  Armenian ja Turkin välinen raja vahvistettiin Karsin sopimuksella 23. lokakuuta 1921. Siinä Armenia menetti Turkille Sèvresin sopimuksella saamiensa alueiden lisäksi vielä Karsin alueen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armenian ensimmäinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:First Republic of Armenia
Käännös suomeksi
HMS Argus (I49)

| HMS Argus |
| --- | --- |
 HMS Argus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Beardmore and Company, Glasgow
Kölinlasku:  1914
Laskettu vesille:  2. joulukuuta 1917
Palveluskäyttöön:  19. syyskuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  joulukuu 1944
Loppuvaihe:  myyty 5. joulukuuta 1944 ja romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 450 t (tyhjä) 15 775 t (kuormattu)
Pituus:  173 m (kokonaispituus) 140 m (lentokansi)
Leveys:  20,7 m 26 m (lentokansi)
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  20 000 shp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  401, mistä lentohenkilökuntaa 129
Aseistus
Aseistus:  20 × lentokonetta 4 × 4" ilmatorjuntatykkiä 4 × konekivääriä 4 × Lewis-pikakivääriä
HMS Argus (viirinumero 49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli maailman ensimmäinen tukialus, jossa oli yhtenäinen koko aluksen peittävä lentokansi, mikä mahdollisti maalentokoneiden nousemisen alukselta ja laskeutumisen takaisin.
Valmistus

Kuninkaallisen laivaston suunnitteluvirasto tarvitsi suuren laivanrungon, ja se osti siksi keskeneräisen matkustaja-aluksen Conte Rosson, jonka Lloyd Sabaudo Line oli tilannut vuonna 1914. Runko oli maannut varastoituna elokuusta 1914, ja laivasto osti sen elokuussa 1916. Viraston saatua haltuunsa tarvitsemansa rungon, johon ensi kertaa voitiin rakentaa täyspitkälentokonesuoja ja lentokansi, suunnitelmien toteuttaminen päästiin aloittamaan.
Ensimmäiset lentokoneet olivat lokakuussa 1918 alukselle sijoitetut kahdeksantoista Sopwith Cuckoo -torpedokonetta, joita toivottiin voitavan käyttää hyökkäyksessä Saksan keisarikunnan laivaston Avomerilaivastoa vastaan sen ollessa kotisatamissaan. Alukselle oli ajan myötä sijoitettu myös muita koneita:
Sopwith Camel 2F1 1919
Sopwith 1 1/2 Strutter 1919
Sopwith Pup 1919
Parnall N.2A Panther 1919-1920
6 (Nieuport) Gloster Nightjars 1922
Fairey IIIB -vesitaso 1922
Fairey Flycatcher No N 163 (koelennot 1923)
Palvelus

Argus otettiin lopulta 14. syyskuuta 1918 laivastopalvelukseen ja everstiluutnantti Richard Bell Davis laskeutui ensimmäisenä alukselle Sopwith Ship Strutterillaan 1. lokakuuta. Telakalla ei oltu asennettu jarruvaijereita, mihin syynä oli päätöksenteon hitaus valittaessa parasta mallia. Jarruvaijerit saatiin kuitenkin lainattua HMS Furiousilta. Koneiden nopeudet olivat kuitenkin niin pieniä, ettei jarruvaijeria tarvittu niinkään pysäyttämiseen kuin kannella pitämiseen moottoreita sammutettaessa. Alukselle sijoitetun Sopwith Cuckoo laivueen aloittaessa koulutuksensa astui aselepo voimaan.
Huhtikuussa 1919 Suuri laivasto lakkautettiin ja siihen liitetyt alukset sijoitettiin muualle, jolloin Argus siirrettiin Atlantin laivastoon 1919. Alus osallistui laivaston mukana normaaliin rauhanajan palvelukseen, jonka muodostivat erilaiset harjoitukset ja vierailut. Se myös vastaanotti uudistuvaa kalustoa. Alus osoittautui hyvin ohjautuvaksi riittävässä nopeudessa, mutta erittäin vaikeasti hallittavaksi nopeuden laskiessa ja suuren tuulipinnan aiheuttaessa ylimääräisen ongelman ohjattavuuteen.
Arguksen pienen koon (uppouma noin 14 000 tonnia) ja hitauden vuoksi sen taisteluarvo oli vähäinen. Alusta käytettiinkin pääasiassa lentäjien kouluttamiseen tukialukselta toimimiseen avomerellä ja uusien toimintatapojen suunnitteluun, kun ilma-ase liitetään osaksi "perinteistä" meritaistelua. Kun uusia tukialuksia saatiin palveluskäyttöön, Argus siirrettiin 1920-luvulla reserviin ja koululaivaksi, ja sellaisena se palveli vielä toisen maailmansodan alun.
| Lentue | Palvelusaika | Konetyyppi | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| 401 | 8. toukokuuta 1923 - 22. lokakuuta 1925 | Nieuport (Gloster) Nightjar Fairey Flycatcher | - |
| 442 | toukokuu 1923 - lokakuu 1924 | Parnall Panther | - |
| 441 | heinäkuu - lokakuu 1923 | Parnall Panther | - |
| 423 | toukokuu 1924 - syyskuu 1925 | Avro Bison/Supermarine Walrus | - |
| 442 | tammikuu - lokakuu 1925 | Fairey IIID | - |
| 422 | tammikuu 1927 - toukokuu 1928 | Fairey IIID | - |
| 443A | tammikuu 1927 - toukokuu 1928 | Fairey IIID | - |
| 404B | helmikuu 1927 - toukokuu 1928 | Fairey Flycatcher | - |
| 441 | helmikuu 1927 - maaliskuu 1930 | Fairey IIID/IIIF | - |
| 422 | toukokuu 1928 - huhtikuu 1929 | Blackburn Blackburn | - |
| 401 | kesäkuu 1928 - maaliskuu 1930 | Fairey Flycatcher | - |
| 450 | huhtikuu 1929 - maaliskuu 1930 | Blackburn Blackburn | - |
Palvelus > Toinen maailmansota

Koska Britannia oli toisen maailmansodan alussa kärsinyt suuria tukialustappioita, Argus palautettiin aktiivipalvelukseen. Alus kuljetti kesäkuussa 1940 Maltalle laivaston ilmavoimien 830 laivueen kaksitoista Fairey Swordfishiä.
Alus siirsi omat lentokoneensa maihin ja sille siirrettiin 20. heinäkuuta 1940 Govanissa kaksitoista kuninkaallisten ilmavoimien 418 lentueen Hawker Hurricane Mk I -hävittäjää. Lentueen kuormauksen päätyttyä alus lähti 24. heinäkuuta Gibraltarille suojanaan HMS Encounter, HMS Gallant, HMS Greyhound ja HMS Hotspur. Kuusi vuorokautta myöhemmin osasto kohtasi Force H:n, joka saattoi osaston edelleen Sisilian länsipuolelle. Määrättyyn pisteeseen saavuttuaan lentokoneet lähetettiin 2. elokuuta ilmaan oppaanaan pari Skuaa opastamassa ne Maltalle, jossa niistä muodostettiin 261. laivue. Force H suojasi osaston paluun Gibraltarille, jossa Argus sai 4. elokuuta suojakseen Liverpooliin matkanneet HMS Valiantin, HMS Faulknorin ja HMS Foresterin.
Argus vastaanotti elokuun puolessä välissä Liverpoolissa 30 tropiikki varustettua Hurricane hävittäjää sekä erilaisia varusteita. Alus lähti ilman omia koneitaan 22. elokuuta Takoradiin, jonne se saapui 5. syyskuuta. Koneet ja varusteet purettiin, jonka jälkeen hävittäjät lensivät Afrikan halki Egyptiin. Lentotukialus palasi Britteinsaarille.
Lyhyen telakalla vietetyn huoltojakson ja Islannissa käynnin jälkeen alus palasi 25. lokakuuta Clydeen, jossa sille siirrettiin kaksitoista Hurricanea sekä oppaiksi kaksi Skuaa. Alukselle ei jäänyt sen omia koneita. Alus lähti Ranskan antautuessa kohti Gibraltaria ja se kohtasi 15. marraskuuta Force H:n. Italian laivaston merellä olo aiheutti lentoonlähtöpaikan siirtämisen lännemmäksi kuin aimmassa operaatiossa, mikä aiheutti kahdeksan Hurricanen ja yhden Skuan tuhoutumisen. Alus saapui Briteinsaarille 14. joulukuuta aloittaen valmistautumisen seuraavaan kuljetukseen.
Argus liitettiin osaksi Gibraltaria kotisatamanaan pitävää Force H:ta, ja sen mukana se suojasi operaatio Harpoonin saattuetta kohti Maltaa. Alus oli tukemassa myös liittoutuneiden maihinnousua Pohjois-Afrikkaan ja palasi lopulta 1943 koulutustehtäväänsä ja sittemmin reserviin majoitusalukseksi 1944.
Argus myytiin romutettavaksi 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Argus (I49) Wikimedia Commonsissa
Maritimequestin kuvagalleria HMS Argus (englanniksi)
Fleet Air Arm archiven HMS Argus -sivusto (englanniksi)
HMS Argusin operaatiohistoria (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: - | Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien lentotukialukset | Seuraaja: Courageous-luokka |
Britannian Kuninkaallisen laivaston alusluokat II maailmansodassa
| --- | --- |
Lentotukialukset:  Courageous • HMS Argus • HMS Hermes • HMS Eagle • HMS Ark Royal • Illustrious • HMS Unicorn • Implacable • ColossusC • MajesticC • AudaciousC • MaltaX • CentaurC
Saattuetukialukset:  HMS ArcherA • HMS Audacity • AvengerA • AttackerA • RulerA • HMS Activity • HMS Pretoria Castle • Nairana
Taistelulaivat:  HMS Centurion • HMS Iron Duke • Queen Elizabeth • Revenge • Nelson • King George V • LionX • HMS VanguardC
Taisteluristeilijät:  Renown • HMS Hood
Raskaat risteilijät:  Hawkins • County • York
Kevyet risteilijät:  C • Danae • Emerald • Leander • Arethusa • Town • Dido • Crown Colony • Minotaur
Miinalaivat:  HMS Adventure • Abdiel-luokka
Laivueenjohtajat:  Shakespeare • Scott
Hävittäjät:  R • S • V&W • TownA • HMS Ambuscade • HMS Amazon • A • B • C • D • E • F • G • H • I • Tribal • J • Hunt • K • L • M • N • O • P • Q • R • S • T • U • V • W • Z • Ca • C • Battle • Weapon • GX • DaringC
Fregatit:  River • CaptainA • ColonyA • Loch • Bay
Korvetit:  Flower • Castle
Sluupit:  24 • Bridgewater • Hastings • BanffA • Shoreham • Grimsby • Bittern • Egret • Black Swan
Miinanraivaajat:  Hunt • Halcyon • Bangor • AukA • Algerine
Sukellusveneet:  H • L • Odin • Parthian • Rainbow • S • River • Grampus • T • U • P.611 • V • Amphion • X • XE
Monitorit:  Erebus • Roberts
Vesilentokoneiden emälaivat:  HMS Pegasus • HMS Albatross
Troolarit:  Isles • Strath • Tree
Muut:  MAC-alukset • Katapulttialukset • AMC-alukset • Maihinnousualukset • Moottoritorpedoveneet • Moottoritykkiveneet