Televisiopäätös
Arvostelua

Lauri Pietilä on kirjassaan Sota Perintöosasta arvostellut televisiopäätöksen perusteluja valheellisiksi, koska hänen mukaansa sitä ei voi perustella Raamatulla, vaikka päätösteksti antaa niin ymmärtää. Morjärveläisen Sigurd Johanssonin mukaan TV-päätöksessä asetetaan evankeliumi ehtojen taakse. Toimittaja Anssi Miettisen mukaan liikkeen ulkopuoliset pitävät outona sitä, että televisioon suhtaudutaan nihkeästi ja internetiin sallivammin, vaikka internetin sisältöä on mahdoton sensuroida. Hänen mukaansa monissa lestadiolaiskodeissa televisio-ohjelmia katsellaan internetistä laajakaistan kautta.
Uskontotieteilijä Ilkka Pyysiäisen mukaan lestadiolaisuudessa televisio on saattanut olla erityisesti vanhoille ihmisille maaginen laite, joka edusti kaikkea pahaa ja jota tuli välttää kaikin tavoin. Hänen mukaansa asenne selittyy TV-kiellon jumalallisella arvovallalla. Pyysiäisen mukaan TV-kysymykseen on liittynyt vallankäyttöä, jossa ihminen on puhunut Jumalan auktoriteetilla. Hänen mukaansa televisiota on käytetty myös kontrollin välineenä, jota on auttanut merkittävästi se, että TV-antenni on näkynyt kauas.
Pyysiäisen mukaan monet niistäkin liikkeen ulkopuolisista, jotka kritisoivat television turmelevaa vaikutusta, pitävät kieltoa ahdasmielisenä. Vieroksuntaa herättävät kiellon jumalallinen perustelu ja asian nimittäminen synniksi.
Tästä syystä SRK:n johtokunnan jäsenetkin ovat perustelleet julkisuudessa televisiokieltoa toisenlaisin argumentein kuin liikkeen sisällä on käytäntönä. On kaikkien kannalta vahingollista, että liikkeessä esitetään suhtautumisesta television hankkimiseen ja ohjelmien seuraamisesta keskenään erilaisia ja jopa vastakkaisia linjauksia. On alkanut muodostua käsitys, että vanhoillislestadiolaiset eivät enää ainakaan julkisuudessa nimitä television hankkimista ja katsomista synniksi. Esimerkiksi SRK:n johtokunnan Olavi Voittonen on perutellut televisiokieltoa vain lastensuojelulla. Hän on todennut, että vanhoillislestadiolaiset kieltäytyvät ”lasten suojelemiseksi tv:stä kotien piirissä”. Sen sijaan "opetusvälineenä se palvelee esimerkiksi koululaitoksessa." . Lausunnosta seuraa loogisesti, että televisiovastaanottimen hankkiminen kotiin ei ole enää syntiä eikä edes moitittavaa, jos perheessä ei ole alaikäisiä lapsia. TV-vastaanottimet ovatkin alkaneet viime vuosina yleistyä lestadiolaiskodeissa.
Nykyisin vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä suhtautumisessa televisioon ollaan käytännössä sellaisessa vaiheessa, että liikkeeseen kuuluvat seuraavat tv-ohjelmia samaan tapaan kuin valtaväestökin, mutta poikkeuksena kuitenkin se, että ohjelmia seurataan kannettavan tietokoneen, iPadin ja älypuhelimen välityksellä, eikä niitä yleensä katsota varsinaisesta televisiovastaanottimesta. Tv-vastaanottimesta saatetaan katsoa esimerkiksi lääkärin vastaanotolla ja siitä tällöin mainitaan erikseen.
Kuten Voittosen lausunnosta voi päätellä, ohjelmien seuraamista ei pidetä enää syntinä eikä niiden katselusta joudu enää nuhdeltavaksi eikä siitä vaadita parannuksentekoa. Mutta on huomattava, että kun Voittonen näkee television vaaraksi vain lapsiperheille, monissa vanhoillislestadiolaisissa perheissä, joissa on paljon lapsia, juuri television lastenohjelmat ovat niitä kaikkein seuratuimpia.
Tilanteen tekee vaikeasti ymmärrettäväksi se, että julkisissa vastuutehtävissä liikkeessä toimivat ovat antaneet asiasta kuitenkin jokseenkin ristiriitaisia lausuntoja.
SRK:n pääsihteeri Juha Kaarivaara totesi vuonna 2015, että 1960-luvulla tehty päätös "on edelleen hyvä ja voimassa".  Vuonna 1963 tehty  SRK vuosikokouksen päätöshän kieltää televisiovastaanottimen hankkimisen kotiin ja samoin siinä kiellettiin minkäänlaisten tv-ohjelmien seuraaminen, ilman poikkeuksia. Kaarivaaran tulkinta on siten ristiriidassa Voittosen lausuntoon nähden.
Sen sijaan vanhoillislestadiolaisuuden tutkija, FT Mauri Kinnunen on puolestaan todennut vuonna 2012,  että "vanhoillislestadiolaisuus on sikäli muuttunut, että televisiokieltoa ei enää käytännössä ole olemassakaan".