stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Narvikin taistelu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Narvikin taistelu Wikimedia Commonsissa
Kartta vuonosta ja siihen käydyissä taisteluissa uponneiden alusten paikat.
Narvik-kilpi
Käännös suomeksi
Dino Ciani

Dino Ciani
Dino Ciani (16. kesäkuuta 1941 Fiume – 27. maaliskuuta 1974 Rooman lähistö) oli italialainen pianisti.
Ciani aloitti pianonsoiton opintonsa Genovassa ja Roomassa. Hän sai sitten Pariisissa opetusta Alfred Cortot'lta, jonka kanssa hänelle kehittyi merkittävä taiteellinen suhde. Vuonna 1961 Ciani voitti toisen palkinnon Budapestissa järjestetyssä Liszt–Bartók-kilpailussa. Hän kiersi kansainvälisesti sooloresitalistina ja orkesterien solistina. Hän soitti muiden muassa Gianandrea Gavazzenin, Carlo Maria Giulinin, Riccardo Mutin ja Claudio Abbadon johdolla. Ciani teki viimeisen esiintymisensä Chicagossa helmikuussa 1974. Hän kuoli auto-onnettomuudessa lähellä Roomaa 27. maaliskuuta 1974.
Ciani teki äänityksiä muun muassa Ludwig van Beethovenin ja Frédéric Chopinin sonaateista ja konsertoista.
Pakurikääpä

| Pakurikääpä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Hymenochaetales
Heimo::  Inonotaceae
Suku::  Inonotus
Laji::  obliquus
Kaksiosainen nimi
 Inonotus obliquus  (Ach. ex Pers.) Pilát 
Katso myös
   Pakurikääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pakurikääpä (Inonotus obliquus) on yleinen koivun ja eräiden muiden lehtipuiden lahottajasieni (valkolahottaja). Yksivuotinen itiöemä kasvaa kuoren alle puun tai sen osan kuoltua. Sitä ennen puussa on vuosia havaittavissa mustanpuhuvia, rihmastopahkan aiheuttamia epämuodostumia eli pakureita. Niistä valmistettua teetä on käytetty erityisesti Venäjällä nautintoaineena ja luontaislääkintään satoja vuosia, mutta esimerkiksi elintarvikkeeksi sillä ei ole tehty riittäviä kliinisiä tutkimuksia. Pakurikääpä on taloudellisesti merkittävä metsän tuholainen, joka lahottaa varttuneita lehtipuita metsäteollisuudelle käyttökelvottomaksi.
Levinneisyys ja ekologia

Pakurikäävän levinneisyys on sirkumboreaalinen eli se kasvaa laajalti boreaalisen vyöhykkeen metsissä ympäri maapallon. Alemmilla leveysasteilla se on harvinainen. Suomessa se on pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta yleinen koko maassa. Metsäntutkimuslaitos arvioi, että Pohjois-Ruotsin tavoin Pohjois-Suomessa noin 30 % koivun lahosta on pakurikäävän aiheuttamaa. Torjuntamenetelmäksi se suosittelee lahovikaisten poiskorjuuta. Pakurikääpää esiintyy Suomessa yleisimmin hies- ja rauduskoivuissa, mutta sitä tavataan myös muun muassa pyökkien ja leppien kyljissä. Pakurikääpä on lehtipuiden patogeeni, joka kasvaa pääasiassa sekä kuolleissa että elävissä koivuissa (Betula-suku). Harvinaisena isäntäpuita ovat saarni, pihlaja, raita sekä harmaa- ja tervaleppä. Lääkinnällisiin tarkoituksiin on perinteisesti hyödynnetty ainoastaan koivuilla kasvaneita pakureja. Käytännössä kaikki tieteellinen tutkimus on myös toteutettu koivuista kerätyillä pakureilla. Jalavanpakuri (Inonotus ulmicola) on taksonomisesti eri laji.
Levinneisyys ja ekologia > Lahoaminen alkaa

Pakurikäävän itiöt kulkeutuvat tuulen mukana puuainekseen erilaisten rungon vioittumien, erityisesti katkenneiden oksien arpien tai esimerkiksi pakkashalkeamien kautta. Itiöiden levintää tapahtuu nähtävästi vain syksyllä. Itiöistä kehittynyt sienirihmasto lahottaa aluksi sydänpuuta. Pintapuu vioittuu lähinnä pinnalle kasvaneiden pakurien lähistöllä. Pakurikääpä ei tarvitse muiden organismien apua lahotusprosessin käynnistämiseen. Vaalea, keltaisenruskea valkolaho voi edetä elävässä puussa kymmenestä yli 80:een vuotta.
Levinneisyys ja ekologia > Pakuri edeltäjälajina

Pakurikäävän tekemä lahotustyö luo kasvualustan sitä seuraaville seuraajalajeille. Tällaisia lajeja ovat ainakin tikankääpä (Gloeporus dichrous) ja koralliorakas (Hericium coralloides).
Levinneisyys ja ekologia > Pakurit

Lahoamisen edettyä riittävästi alkaa pakurikääpä muodostaa elävään puuhun mustia, epämääräisen muotoisia lohkeilevia pahkuroita, joita kutsutaan nimellä pakuri. Ne eivät kuitenkaan ole käävän itiöemiä, vaan sen aiheuttamia steriilejä monivuotisia kasvannaisia. Pakurit koostuvat sienirihmastosta ja puun nilasolukosta. Pakuria ei pidä sekoittaa koivun pahkaan, jota pidetään lähinnä mutaatiosta tai jostain fysikaalisesta tekijästä johtuvana epämuodostumana. Puun kuoltua laho etenee pintapuuhun asti.
Levinneisyys ja ekologia > Itiöemät

Pakurikäävän yksivuotiset, usein yli puoli metriä pitkät ja noin senttimetrin paksuiset itiöemät kehittyvät resupinaattisesti eli rungonmyötäisesti kuoren ja rungon väliin vasta puun tai sen osan kuoltua. Itiöemät ilmaantuvat kesällä tai alkusyksystä, kun kuori lopulta repeää ja itiöt pääsevät leviämään. Itiöiden väri vaihtelee harmaasta punaruskeaan. Itiöemä hajoaa nopeasti kerran paljastuttuaan. Itiöemän pillipinta on nuorena kanelinruskea ja silkinkiiltoinen, mutta kasvun edetessä tummuu kahvinruskeaksi ja kiillottomaksi. Kuoltuaan se murenee pois. Tuoreena ne ovat rakenteeltaan pehmeitä ja korkkimaisia, kuivana kovia ja hauraita.
Ulkonäkö

Pakurisientä on vaikea päästä näkemään itiöemävaiheessa, koska tämä ilmaantuu vasta isäntäpuun kuoltua ja silloinkin vain yhdeksi kesäksi. Metsätuhojen aiheuttajana pakurikäävän saastuttamat puut poistetaan talousmetsistä, joten varmimmin sen löytää luonnontilaan jätetyistä metsistä. Sienen aiheuttama pakurikasvan sen sijaan on isona ja hiilenmustana huomiota herättävä kasvaen lehtipuun kyljessä jopa vuosikymmeniä.
Toisinaan nimiä pakuri ja pakurikääpä käytetään virheellisesti synonyymeinä. Varsinainen pakuri ei ole siis kääpä, vaan pakurikäävän aiheuttama puun kasvain.
Pakurin koostumus

Pakuri sisältää yli 200 tunnistettua yhdistettä, joista eniten tutkittujen joukossa monet beetaglukaaneina tunnetut monimutkaiset sokeriyhdisteet. Sienten solukalvot koostuvat pääasiassa beetaglukaaneista, kitiinistä, alfaglukaaneista ja glykoproteiineista. Pakurista on tunnistettu ainakin 27 eri beetaglukaania, joiden pitoisuudet vaihtelevat sienissä kasvupaikasta riippuen. Vuonna 2008 tutkijat löysivät villeistä pakurikäävistä beetaglukaaneja 8,1−10,7 g/100 g. Toisessa analyysissä pakurikääpäjauhe sisälsi 81,9 mg/g beeta-1,3-1,6-glukaaneja ja 149,4 mg/g alfaglukaaneja.lähde?
Pakurin pintaosa sisältää paljon melaniinia, joka antaa sille tyypillisen mustan värin. Koivuhartsi, koivukamferi tai betuliini on nimitys pentasykliselle triterpeenialkoholille, jota saadaan eristettyä varsin tehokkaasti koivun vaaleasta kuoresta ja tuohesta uuttamalla. Pakurikääpä tiivistää isäntäpuuna toimivasta koivusta betuliinia., joka on bakteereja tappava aseptinen aine. 
Pakurikääpä sisältää muun muassa booria, kromia, kuparia, mangaania, seleeniä, sinkkiä, antimonia, bariumia, vismuttia, kalsiumia, cesiumia, rautaa, germaniumia, magnesiumia, fosforia, kaliumia, rubidiumia, piitä, rikkiä, B1-, B2-, B3-, B5-, B6- ja D2-vitamiinia, beeta-D-glukaania, proteiineihin kiinnittyneitä xylogalaktoglukaaneja, alfaglukaaneja, heteroglukaaneja, lanosteroleita, ergosteroleita, betuliinia, betuliinihappoa, lupeolai ja muita betuliinijohdannaisia, melaniineja, superoksididismutaasia (SOD), useita fenolihappoja, polyfenoleja, oksidoituneita triterpeenejä, peptidejä, inotidolia, inobliinit A-C:tä, felligridiinit D, E ja G:tä, styrylpyroonia, tanniineja, ergosteroliperoksideja, triterpenoidaalisia saponiineja, paljon lanostaani-tyypinitriterpeenejä, 15 erilaista flavonoidia, 9:ää eri bentsoehapon johdannaista, hispidiinin analogeja sekä noin 60 erilaista eteeristä öljyä.
Hyötykäyttö

Pakurikäävän itiöemällä ei tiedetä olevan hyötykäyttöä, mutta sen aiheuttamaa pakuriksi kutsutulla kasvannaista on käytetty rohdoksena.
Hyötykäyttö > Terveysvaikutukset

Pakurin terveysvaikutuksista ei ole tehty pitkäkestoisia ja laajoja kliinisiä ihmistutkimuksia, jotka osoittaisivat terveysvaikutukset aukottomasti Tämän vuoksi terveysväittämiä ei saa käyttää Suomessa pakurin markkinoinnissa.
Pakuria oli tutkittu vuonna 2009 ensisijaisesti koeputkiolosuhteissa tai  eläinkokeilla. Väitteet sen suotuisista terveysvaikutuksista perustuivat tuolloin pitkälti näihin tutkimuksiin. Lisätutkimuksia tarvitaan edelleen. Ennen vuotta 2007 julkaistut pakurikäävällä suoritetut kliiniset kokeet olivat keskittyneet pääasiassa vatsa-suolikanavan vaivojen ympärille
Suomen valtion Luonnonvarakeskuksen tutkijat päätyivät esittämään vuonna 2015, että pakurin käytöllä voitaisiin pienentää sepelvaltimotaudin, muistisairauksien ja kakkostyypin diabeteksen kaltaisten aineenvaihduntasairauksien riskiä. Ajatus perustuu teoriaan, jonka mukaan immuunipuolustuksen valkosolujen liikatoiminnan tuloksena syntyvillä happiradikaaleilla olisi keskeinen rooli aineenvaihduntasairauksien synnyssä ja etenemisessä. Ajatus pakurin happiradikaaleja tuhoavasta vaikutuksesta perustui siihen, että koeputkeen siirrettyjen potilaiden solunäytteiden tulehdus lievittyy, kun putkeen lisätään pakurin sisältämiä ainesosia.
Pakuriuutteilla on ollut koeputkioloissa myös yhdentyyppisen paksusuolisyöpäsolukon kasvua (HT-29) apoptoosin avulla estävää vaikutusta.
Itä-Suomen yliopiston dosentti Veijo Saanon mukaan on kuitenkin olemassa suuri määrä koeputkiolosuhteissa antitumorisia vaikutuksia osoittaneita aineita, joista ehkä vain joka kymmenestuhannes kyetään jalostamaan ihmisille sopivaan lääkekäyttöön.
Pakurin sisältämän betuliinin on tutkimuksissa todettu olevan ihmiselle melko turvallista. Maanteiden, kaupunkien tai teollisuusalueiden lähettyvillä kasvava pakuri sen sijaan kerää itseensä ympäristön raskasmetalleja.
Drugsfort-nettiapteekki mainitsee pakurikäävästä valmistetun Befungin-nimisen lääkeliuoksen mahdollisiksi sivuvaikutuksiksi verenkiertohäiriöt, anemian, suurentuneen valkosolujen määrän (leukosytoosi) ja verihiutaleiden liikakasvun (trombosytoosi) sekä ripulin, rytmihäiriöt, kuumeilun ja hiustenlähdön. Valmistaja ei suosittele tuotetta raskaana oleville, imettäville, alle 2-vuotiaille lapsille, verenkiertohäiriöitä sairastaville eikä munuais- tai maksasairauksista kärsiville, eikä myöskään koneiden käyttöä lääkkeiden käytön aikana.  Päänsärky, ripuli ja kuumeilu saattavat selittyä lääkeliuoksen nestettä poistavilla ominaisuuksilla.
Eräät eläimillä suoritetut kokeet viittaavat kuitenkin siihen, ettei pakuriteellä eikä pakurista tyypillisesti kaupallisiin tarkoituksiin valmistetuilla uutteilla olisi haitallisia vaikutuksia, silloin kun niitä ei käytetä elintarvikkeiden tavoin, vaan lisäravinteena.
Hyötykäyttö > Markkinat ja suomalaiset viljelykokeilut

Pakurivalmisteita markkinoi usea suomalainen yritys. Valmisteet ovat useimmiten jauheita ja tinktuuroita, myös vesi-alkoholiseoksia on ilmaantunut markkinoille. Valmisteiden pakurikääpä on peräisin useimmiten Suomesta tai Venäjältä.
Suomessa tutkitaan mahdollisuuksia pakurin viljelyyn istuttamalla pakureita koivuihin. Yhteishankkeessa ovat mukana Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskus MTT ja Itä-Suomen yliopisto. Tutkimusalue yltää Lapista Etelä-Savoon. Mikäli viljely onnistuisi, se lisäisi mahdollisuuksia pakurin kaupalliseen hyödyntämiseen. Hankkeen tavoitteena on pakurin laajamittainen ja suunnitelmallinen tuotanto Suomen ja ulkomaan markkinoiden tarpeisiin. Pakuria arvostetaan erityisesti Kiinassa ja Japanissa, sekä Venäjällä ja Keski-Euroopassa. Viljelyä ei ole kokeiltu muualla maailmassa, mutta tiedetään että vaikuttavien aineiden säilymiseen tarvitaan elävä puu kasvualustaksi. Pakurin kasvaminen korjuukypsäksi kestää yli viisi vuotta. Yksi koivu voi tuottaa parhaimmillaan kahdeksan kiloa pakuria. Tuoreen pakurin hinta vaihtelee alueittain ja myyntiajankohdittain 50:stä 100 euroon kilolle. Kuivattuna ja jatkojalostettuna hinta voi nousta jopa 300 euroon kilolle.
Vaikka sienten ja siten myös kääpien keruu kuuluu jokamiehenoikeuksiin, pakurin keruuta ei tähän käytännössä lueta, sillä käävän aiheuttamaa kasvannaista ei saa kerätyksi puuta vahingoittamatta.
Metsähallituksen metsätalouskäytössä olevista monikäyttömetsistä saa nykyisin kerätä pakurikääpää ostamalla henkilökohtaisen luonnontuoteluvan. Lupa hankitaan puhelimensovellutuksella niin kutsuttuna mobiililupana.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pakurikääpä (Inonotus obliquus)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pakurikääpä (Inonotus obliquus) (Arkistoitu – Internet Archive)
retkipaikka.fi: Pakurikääpä on tiivistettyä luontoa
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Inonotus obliquus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Inonotus obliquus:  Wikidata: Q1956937  AusFungi: 60027439  BioLib: 324389  CoL: 3PS3N  EoL: 191900  EPPO: INONOB  GBIF: 2521089  iNaturalist: 127021  IndexFungorum: 315905  IRMNG: 11352536  MycoBank: 315905  NatureServe: 2.912081  NBN: NHMSYS0001485503  NCBI: 167356  NZOR: 51f716ab-cc5b-4a24-8321-5e01526e954e  Observation.org: 15741  SpeciesFungorum: 315905  Laji.fi: MX.206058 
Polyporus obliquus:  Wikidata: Q64681682  AusFungi: 60027442  MycoBank: 449606 
Kuivanäytteenä itiöemä pilleineen.
Pakureita elävällä keväisellä koivulla.
Håkan Pörtfors

| Håkan Pörtfors> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sven Håkan Pörtfors
Syntynyt: 29. toukokuuta 1931 Vaasa
Kuollut: 23. joulukuuta 2010 (79 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Elonet
    
Sven Håkan Pörtfors (29. toukokuuta 1931 Vaasa – 23. joulukuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi etenkin musiikillisista rooleistaan.
Ura

Pörtfors opiskeli teatteritaiteita 1948–1950. Hänellä oli kiinnitys Lilla Teaterniin 1950–1952 ja Wasa Teateriin 1952–1953. Hänen pitkä Svenska Teaternin kautensa alkoi 1953. Pörtforsin läpimurtorooli oli Georg Ehnström näytelmässä Min kära är en ros (1962).
Pörtforsin rooleista mainittakoon myös Roger Fleuriot (Min syster och jag), Clive (Femfingerövning), Christopher (Resan) ja Finch (Hur man lyckas i affärer). Pörtfors sovitti ja ohjasi Svenska Teaternin näytelmät á la Taube ja Stadin kundi. Hän myös näytteli niissä. Stadin kundi kertoo Georg Malmstenista ja hänen musiikistaan.
Pörtfors oli mukana kahdessa elokuvassa. Hän näytteli oikeuslääkäriä Jörn Donnerin draamaelokuvassa Dirty Story (1984) ja toimi ruotsinkielisenä äänenä Mauri Kunnaksen animaatiossa Joulupukki ja noitarumpu (1996).
Ajan päivin, ajan öin (kappale)

| ”Ajan päivin, ajan öin” Pate Mustajärvi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Ajan päivin, ajan öin
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: 9. helmikuuta 2005
 Tuottaja(t): Jari Latomaa & Mikko Kangasjärvi
 Tyylilaji: kantri
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  8.
Pate Mustajärven muut singlet
| ”Kun lähdet armeijaan” 2003 | ”Ajan päivin, ajan öin” 2005 | ”Viimeinen maitohammas” 2006 |
Ajan päivin, ajan öin on Pate Mustajärven single ja samannimisen albumin nimikappale vuodelta 2005. Sen on säveltänyt Yö-yhtyeestä tuttu Olli Lindholm ja sanoittanut Pauli Hanhiniemi (mm. Kolmas Nainen). Kappale tehtiin alun perin mittatilaustyönä Kaukokiidolle, ja se soi pitkin vuotta 2005 Kaukokiidon radiomainoksessa Iskelmäradiossa ja Radio Novassa. Laulu julkaistiin singlenä 9. helmikuuta, ja siitä on tullut yksi tunnetuimpia Mustajärven hittejä. Kappale nousi Suomen virallisen listan kahdeksannelle sijalle.
Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka näytettiin 10. huhtikuuta 2005 Levyraati -ohjelmassa. Video voitti yleisöäänestyksen.
Musiikkityyliltään "Ajan päivin, ajan öin" on eräänlainen sekoitus country-, iskelmä- ja rautalankamusiikkia.
Kappaleet

Ajan päivin, ajan öin – 3.36 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi, sov. Jari Latomaa & Mikko Kangasjärvi)
Tekijät > Muusikot

Pate Mustajärvi: laulu
Jyrki Telilä: kitarat
Jari Latomaa: kitara, koskettimet, taustalaulu, perkussiot
Mikko Kangasjärvi: koskettimet, haitari
Anu Matilainen: viulut
Jaan Wessman: basso
Antti Mäkinen: rummut
Tekijät > Muut

Tuottajat: Jari Latomaa & Mikko Kangasjärvi
Äänitetty ja miksattu Deerhouse Studiolla 2004
Äänittäjä ja miksaaja: Jari Latomaa
Valokuva: Harri Hinkka
Graafinen suunnittelu: Kari
Mirosław Justek

Mirosław Justek (23. syyskuuta 1948 Słupsk – 24. tammikuuta 1998) oli puolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän oli pituudeltaan 177-senttimetrinen.
Justek edusti seuratasolla Lech Poznańia, Royal Antwerpia ja Charleroita. Hän liittyi maaliskuussa 1978 Puolan A-maajoukkueeseen ja pelasi joukkueessa kolmessa ystävyysottelussa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1978 mutta jäi otteluitta.
Carl Barksin Aku Ankka

Carl Barksin Aku Ankka on suomenkielinen sarjakuva-albumisarja, joka perustuu sarjakuvataiteilija Carl Barksin piirtämiin Disney-hahmoihin. Albumisarjan julkaisu alkoi vuonna 2023, ja sen on kustantanut Story House Egmont. Sarjassa on julkaistu Carl Barksin käsikirjoittamia ja piirtämiä ankkatarinoita niiden alkuperäisessä julkaisujärjestyksessä, alkaen tarinasta Ryytimaa (The Victory Garden, 1943), joka on ensimmäinen Barksin kokonaan itse käsikirjoittama ja piirtämä Aku Ankka -tarina.
Sarjan osat

| Osa | Julk>  | Tarinat |
| --- | --- | --- |
| 1 | 2023 | Ryytimaa (The Victory Garden, 1943), Oikukas onnenkalu (The Rabbit’s Foot, 1943), Rantavahti (Lifeguard Daze, 1943), Turistina Teksasissa (The Limber W. Guest Ranch, 1943), Suurriistan jäljillä (The Mighty Trapper, 1943) |
| 2 | 2023 | Muumion sormus (Donald Duck and the Mummy’s Ring, 1943), Huono häviäjä (The Hard Loser, 1943), Naapurukset (Good Neighbors, 1943) |
| 3 | 2023 | Liian monta lemmikkiä (Too Many Pets, 1943), Vispilänkauppaa (Salesman Donald, 1943), Mäkikotka (Snow Fun, 1944) |
| 4 | 2023 | Rautamantteli (The Ducks in the Iron Pants, 1944), Leijat (Kite Weather, 1944), Kolme likaista ankanpoikaa (Three Dirty Little Ducks, 1944), Hullu kemisti (The Mad Chemist, 1944), Vetinen taisto (Rival Boatmen, 1944) |
| 5 | 2023 | Uhkarohkea kameramies (Camera Crazy, 1944), Aku Ankka ja haukka (Farragut the Falcon, 1944), Vuoroin vieraissa (The Purloined Putty, 1944), Tasapainoilua (High-wire Daredevils, 1944) |
| 6 | 2023 | Jäämaan aarre (Frozen Gold, 1944), Kovan onnen raha (Ten Cents’ Worth of Trouble, 1944), Maja meren rannalla (Donald’s Bay Lot, 1944) |
| 7 | 2024 | Rämeikön arvoitus (Mystery of the Swamp, 1944), Rottasota (Thievery Afoot, 1945), Lattajalat lainehilla (The Tramp Steamer, 1945) |
| 8 | 2024 | Luistelukilpailu (The Long Race to Pumpkinburg, 1945), Hummani hei! (Webfooted Wrangler, 1945), Jääkaappimysteeri (The Icebox Robber, 1945), Suuri kanjoni (Taming the Rapids, 1945), Vinha villivarsa (Days at the Lazy K, 1945) |
| 9 | 2024 | Rautanokkatikka (Pecking Order, 1945), Silmät niskassa (Eyes in the Dark, 1945), Nappuladekkarit (Thug Busters, 1945), Suuri vesihiihtokilpailu (The Great Ski Race, 1945), Jouluista parhain (Best Christmas, 1945) |
| 10 | 2024 | Löydetty kymppi (Ten-Dollar Dither, 1945), Uudenvuodenlupaus (Donald Tames His Temper, 1946), Joe-poika Singaporesta (Singapore Joe, 1946), Avantopyynnin asiantuntija (Master Ice-Fisher, 1946) |
| 11 | 2024 | Jokihirviö (The Terror of the River!!, 1946), Hylkeet ovat hyvin viisaita (Seals Are So Smart!, 1946), Suihkumoottorit (Jet Rescue, 1946) |
| 12 | 2024 | Liekkimies (The Firebug, 1946), Jättiläisleija (Donald’s Monster Kite, 1946), Voimamies (Biceps Blues, 1946), Jäyhä jököttäjä (The Smugsnorkle Squattie, 1946) |
| 13 | 2025 | Uintikilpailu (Swimming Swindlers, 1946), Kosto on suloista (Playin’ Hookey, 1946), Kullanilmaisin (The Gold-Finder, 1946), Aku Ankka ulosottomiehenä (Donald Duck and the Boys, 1946), Joulupukin myrskyisä vierailu (Santa’s Stormy Visit, 1946) |
Osan 1 kansikuva, joka liittyy tarinaan Turistina Teksasissa.
Roman Wójcicki

Roman Wójcicki
Roman Wójcicki (s. 8. tammikuuta 1958 Nysa) on puolalainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Wójcicki edusti pelaajana kotimaansa lisäksi Saksassa. Hän voitti urallaan kahdesti Puolan pääsarjamestaruuden ja kerran Saksan pääsarjamestaruuden. Hän aloitti maajoukkueuransa Puolan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa, josta hän liittyi huhtikuussa 1978 Puolan edustusjoukkueeseen. Hän pelasi ammattilaistasolla 61 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1978, 1982 ja 1986. Valmentajana hän edusti viimeisimpänä Damla Genciä.
Ulla Kaukola

Ulla Kaukola (s. 1963) on suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, Vantaan kaupunginvaltuutettu, Ylen televisiouutisten entinen toimittaja sekä oppikirjailija. Hän on koulutukseltaan filosofian maisteri ja kauppatieteiden kandidaatti ja työskentelee nykyisin liiketalouden lehtorina Laurea-ammattikorkeakoulussa.
Kaukola on ollut Vantaan kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2013 ja kaupunginhallituksen jäsen vuodesta 2018 lähtien. Helsingin Sanomien mukaan Kaukola on ollut tunnettu keskustelija Twitterissä.
Pihlajamäen kirkko

| Pihlajamäen kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko Rapakiventien puolelta.
Sijainti:  Liusketie 1, Helsinki
Koordinaatit:  60°14′05″N, 025°00′43″E
Seurakunta:  Malmin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1976
Suunnittelija:  Esko Korhonen
Materiaali:  tiili, betoni
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pihlajamäen kirkko on arkkitehti Esko Korhosen suunnittelema Malmin seurakunnan kirkkorakennus, joka sijaitsee Pihlajamäessä Helsingissä. Kirkko valmistui vuonna 1976. Kirkkosaliin mahtuu yhteensä 250 henkeä, ja kun siihen yhdistetään seurakuntasali, tilaan mahtuu yhteensä 500 henkeä. Tiilinen kirkko on kolmikerroksinen monikäyttökirkko.
Kirkon urut on valmistanut Urkurakentamo Tuomi vuonna 1977. Alttarilla on Tapio Junnon puureliefi Kristuksen kärsimys. Junnon altariveistos herätti heti kirkon vihkimisen jälkeen joissain tahoissa voimakasta paheksuntaa. Kotimaa-lehden päätoimittaja Leino Hassinen kutsui teosta "taideterroriksi", ja Markuksen seurakunnan kirkkoherra John Forsberg vaati valituksessaan Helsingin seurakuntien kirkkohallintokunnalle teoksen poistamista. Asiaa käsiteltiin Helsingin tuomiokapitulissa, ja lopulta teos sai jäädä paikoilleen.
Kuvia

Kirkko pohjoispuolelta kuvattuna
Kirkon pääsisäänkäynti
Kirkko sisältä
Tapio Junnon puureliefi Kristuksen kärsimys
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pihlajamäen kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Helsingin kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Mikael Agricola  Alppila  Andreaskirkko  Diakonissalaitoksen kirkko  Hakavuori (ei enää käytössä)  Herttoniemi  Huopalahti  Itäkeskus  St. Jacobs kyrka  Jakomäki (purettu 2023)  Johanneksenkirkko  Kallio  Kannelmäki  Karunan kirkko  Konala (ei enää seurakuntakäytössä)  Kontula  Koskelan kirkko  Kristuskyrkan  Kulosaari  Käpylä  Laajasalo  Lauttasaari  Luther-kirkko  Lähetyskirkko  Malmi  Maunula  Meilahti  Merimieskirkko  Munkkiniemi  Munkkivuori  Myllypuro  Olaus Petrin kirkko  Oulunkylä  Oulunkylän puukirkko  Paavali  Pakila  Pasila (purettu 1978)  Pihlajamäki  Pitäjänmäki  Puistola  Pyhän Henrikin katedraali  Pyhän Kolminaisuuden kirkko  Pyhän Marian kirkko  Pyhän Nikolauksen kirkko  Roihuvuori  Saalem-temppeli  Saksalainen kirkko  Suomenlinna  Tammisalo  Tapanila  Temppeliaukio  Tuomaankirkko  Tuomiokirkko  Töölö  Uspenskin katedraali  Vanha kirkko  Vartiokylä  Viikki  Vuosaari  Östersundom 
Kappelit:  Herttoniemenranta  Jätkäsaari  Kamppi  Katukappeli (Vuosaari)  Leposaari (Kulosaari)  Länsi-Pasila (ei enää seurakunnan käytössä)  Malminkartano  Merirasti-kappeli  Puotila  Pyhän Laurin kappeli  Pyhän Sydämen kappeli  Ruoholahti  Vankilahotellin kappeli 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Pihlajamäen kirkko (Q5401872)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko, rakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Pihlajamäki
katuosoite: Liusketie 1b
postinumero: 00710
koordinaatit: 60°14′N 25°01′E﻿ / ﻿60.23°N 25.01°E﻿ / 60.23; 25.01