stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marilyn Burns
Varhaiselämä

Burns syntyi Eriessä, Pennsylvaniassa ja kasvoi Houstonissa, Texasissa. Hän oli ainoastaan kiinnostunut taiteesta.
Kuolema

Perheenjäsen löysi Burnsin kuolleena omasta kodistaan Houstonissa Teksasissa. Burns oli kuollessaan 65-vuotias. Hän kuoli nukkuessaan.
Aiheesta muualla

Marilyn Burns Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Matti Räinä

Matti Räinä on Pohjois-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja vuodesta 2010. Hänen virkakautensa kestää viisi vuotta.
Mark Schultz (painija)

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 82 kg |  |
| Painin maailmanmestaruuskilpailut  | Painin maailmanmestaruuskilpailut  | Painin maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1985 | 82 kg |  |
|  Kultaa | Clermont-Ferrand 1987 | 82 kg |  |
Mark Philip Schultz (s. 26. lokakuuta 1960 Palo Alto, Kalifornia) on  yhdysvaltalainen entinen painija, joka voitti 82 kg -sarjan vapaapainissa olympiakultaa Los Angelesissa 1984. Schultz kilpaili samassa sarjassa myös seuraavissa kesäolympialaisissa Soulissa 1988, mutta jäi mitaleitta sijoittuen kuudenneksi.
Painin maailmanmestaruuskilpailuissa Schultz voitti kultamitalit 82,0 kg -sarjan vapaapainissa vuosina 1985 ja 1987. Vuoden 1983 maailmanmestaruuskilpailuissa hän oli jäänyt samassa sarjassa seitsemännelle sijalle. Hänen veljensä oli painija Dave Schultz, joka ammuttiin kuoliaaksi vuonna 1996.
Schultz valittiin National Wrestling Hall of Fameen vuonna 1995.
Elokuva

Schultzin veljesten ja Dave Schultzin ampuneen John Du Pontin tarinasta tehtiin vuonna 2014 elokuva Foxcatcher. Viisi Oscar-ehdokkuutta saaneessa elokuvassa Mark Schultzia näytteli Channing Tatum.
Mehmed Uzun

Mehmed Uzun (1953 Siverek, Turkki – 11. lokakuuta 2007 Diyarbakır, Turkki) oli turkkilais-ruotsalainen kurdikirjailija. Uzun kirjoitti useita kirjoja kurdin, turkin ja ruotsin kielellä. Hän kuului modernin kurdikirjallisuuden johtavimpiin hahmoihin.
Uzun joutui pakenemaan vuonna 1977 Ruotsiin, kun hänet tuomittiin vankilaan separatistina toimittuaan kurdilehti Rizgazin toimituspäällikkönä. Kurdinkielen käyttö oli vielä tuolloin kiellettyä Turkissa. Tämän pannan Turkin hallitus kumosi vasta vuonna 1990. Vielä tämänkin jälkeen kurdinkielellä ei saanut opetusta ja Uzun sai uudestaan separatistisyytteet vuonna 2000 vaadittuaan kurdinkielistä opetusta. Hän ei ollut kuitenkaan suosittu kurdiradikaalienkaan keskuudessa, sillä hän kritisoi usein kapinallisten väkivallan käyttöä.
Pakolaisaikanaan Uzunista tuli Ruotsin kansalainen. Hän vietti Ruotsissa yhteensä 28 vuotta elämästään. Turkkiin Uzun palasi vasta vuonna 2005 sairastuttuaan vatsasyöpään. Uzun kuoli 11. lokakuuta 2007.
Uzun oli naimisissa ja hänellä oli kaksi lasta.
Manuel Palau Boix

Manuel Palau Boix (4. tammikuuta 1893 – 18. helmikuuta 1967) oli espanjalainen säveltäjä.
Palau Boix syntyi Alfara del Patriarcassa ja aloitti siellä opintonsa. Hän tutustui vuonna 1915 Enrique Granadosiin, joka kuitenkin kuoli hukkumalla jo 24. maaliskuuta 1916. Vuodesta 1914 alkaen hän opiskeli konservatoriossa Valenciassa.
Säveltäjän tuotanto on tyylillisesti monipuolista. Siihen kuuluu mm. lukuisia orkesteriteoksia, kuoromusiikkia ja näyttämömusiikkia eli oopperoita, balettia ja zarzuelaa. Hän kuoli 74-vuotiaana Valenciassa.
Manifesto of Sentenced

| Manifesto of Sentenced Sentenced |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 4. maaliskuuta 2009
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 72.49
 Levy-yhtiö: Century Media
Sentencedin muut julkaisut
| Buried Alive 2006 | Manifesto of Sentenced 2009 | The Coffin – The Complete Discography 2009 |
Manifesto of Sentenced on suomalaisen metalliyhtye Sentencedin suppein lopettamisen jälkeen julkaistuista kokoelmista. Se julkaistiin Century Media -levy-yhtiön kautta CD:nä 4. maaliskuuta 2009.
Levyn kaikki kappaleet on julkaistu aikaisemmin ja levy sisältää kolmen kappaleen single-versiot, kaksi liveraitaa sekä 12 kappaleen normaalit albumiversiot. Kappaleet painottuvat Ville Laihialan valtakauteen yhtyeen solistina. Kappalejärjestys on käänteinen julkaisuun nähden eli kappaleet alkavat uusimmasta ja päättyvät edellisen solistin, Taneli Jarvan, laulamaan Northern Lights -kappaleeseen.
Kokoonpano

Ville Laihiala – laulu
Miika Tenkula – soolokitara
Sami Lopakka – rytmikitara
Sami Kukkohovi – basso
Vesa Ranta – rummut
Taneli Jarva – laulu (kappaleissa: Nepenthe (live), The Trooper, Northern Lights)
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Manifesto of Sentenced Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Manifesto of Sentenced Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sentenced
| --- | --- |
Studioalbumit:   Shadows of the Past  North from Here  Amok  Down  Frozen  Crimson  The Cold White Light  The Funeral Album 
Minialbumit:   The Trooper  Love & Death 
Kokoelmat:   Greatest Kills  Manifesto of Sentenced 
Singlet:   Killing Me, Killing You  No One There  Routasydän  Ever-Frost 
DVD:t:  Buried Alive
Manuel Pinho

Manuel Pinho
Manuel António Gomes de Almeida de Pinho (s. 28. lokakuuta 1954 Lissabon) on portugalilainen poliitikko.
Pinho kuuluu Portugalin sosialistiseen puolueeseen. Hänestä tuli vuonna 2005 maansa talousministeri. Hän joutui eroamaan vuonna 2009 käyttämänsä elekielen takia.
Manuel Pablo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Manuel Pablo García Díaz
Syntymäaika: 25. tammikuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Arucas, Espanja
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 177 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1996 1996–1998 1998–2016 | Las Palmas B Las Palmas Deportivo |  56 (1) 381 (1) |
Maajoukkue
| 2000–2004 | Espanja | 13 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. heinäkuuta 2024.
Manuel Pablo García Díaz (s. 25. tammikuuta 1976 Arucas, Las Palmas) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edusti vuoteen 1998 saakka Espanjan Segunda Divisiónissa Las Palmasia ja kausina 1998–2016 Primera ja Segunda Divisiónissa Deportivo de La Coruñaa. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Manuel Pablo siirtyi kesällä 1998, 22-vuotiaana, kotikaupunkinsa joukkueesta Las Palmasista Deportivoon. Hän teki ensiesiintymisensä pääsarjassa 15. marraskuuta 1998 ottelussa Alavésia vastaan. Hän oli yksi Deportivon tärkeimpiä pelaajia, kun joukkue voitti historiansa ensimmäisen Espanjan pääsarjamestaruuden vuonna 2000. Manuel Pablo pelasi tuolla kaudella 37 liigaottelua, joissa hän oli 33 ottelussa kentällä täydet minuutit. Neljännellä kaudellaan Deportivossa hän loukkaantui vakavasti 30. syyskuuta 2001 Everton Giovanellan taklatessa häntä ja joutui koko loppukaudeksi syrjään.
Manuel Pablo pelasi Deportivossa 16 kauden aikana pääsarjassa 347 ottelua ja teki niissä yhden maalin, syyskuussa 2000 Racing de Santanderia vastaan. Kausina 2011–2012 ja 2013–2014 Deportivo pelasi toisella sarjatasolla mutta nousi molemmilla kerroilla heti takaisin pääsarjaan.
Manuel Pablo teki ensiesiintymisensä Espanjan A-maajoukkueessa 16. elokuuta 2000 ystävyysottelussa Saksaa vastaan. Hän pelasi vuosina 2000–2001 maajoukkueessa seitsemän MM-karsintaottelua ja viisi ystävyysottelua. Uransa 13. ja samalla viimeisen A-maaottelun hän pelasi huhtikuussa 2004 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Hän pelasi A-maaotteluissaan kymmenen kertaa avauskokoonpanossa.
Manuel Pavía

Manuel Pavía y Rodríguez de Alburquerque (2. elokuuta 1827 Cádiz – 4. tammikuuta 1895 Madrid) oli espanjalainen kenraali, joka kukisti sotilasvallankaappauksella Espanjan ensimmäisen tasavallan tammikuussa 1874.
Pavía kuului vuodesta 1865 kenraali Juan Primin esikuntaan ja tuki Primin johtamaa epäonnistunutta sotilaskapinaa vuonna 1866 sekä maanpaosta käsin vuoden 1868 vallankumousta. Tasavallan perustamisen jälkeen vuonna 1873 Pavía kukisti separatistisen kapinoinnin eteläisessä Espanjassa ja palautti siten keskushallinnon vallan. Hän toimi tuon vuoden aikana kolmesti Madridin kenraalikapteenina. Pavía tuki tasavallan viimeistä presidenttiä Emilio Castelaria, jolla oli muita tasavaltalaisia suurempi luottamus armeijan piirissä. Kun parlamentti eli cortes antoi 2. tammikuuta 1874 Castelarille epäluottamuslauseen pakottaen tämän eroamaan, Pavía pelkäsi radikaalimpien tasavaltalaisten palaavan valtaan, mistä olisi haittaa maan yhtenäisyydelle ja armeijalle. Niinpä hän määräsi joukkonsa hajottamaan parlamentin väkisin 3. tammikuuta ja luovutti sen jälkeen vallan kenraali Francisco Serranolle, joka muodosti uuden hallituksen. Tämä tosiasiassa merkitsi tasavallan päättymistä. Lopullisesti tasavalta tuli tiensä päähän, kun Bourbon-sukuinen kuningas Alfonso XII palautettiin valtaistuimelle saman vuoden joulukuussa.
Pavía valittiin itse cortesin jäseneksi vuonna 1876. Hän oli vuosina 1880–1881 Katalonian ja 1885–1886 Uuden Kastilian kenraalikapteenina.
Manuel Pinto da Costa

| Manuel Pinto da Costa |
| --- | --- |
 Manuel Pinto da Costa vuonna 1986
São Tomé ja Príncipen presidentti
 12. heinäkuuta 1975 – 4. maaliskuuta 1991  
Seuraaja:  Miguel Trovoada
São Tomé ja Príncipen presidentti
 3. syyskuuta 2011 – 3. syyskuuta 2016  
Edeltäjä:  Fradique de Menezes
Seuraaja:  Evaristo Carvalho
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1937 (ikä 87)
Kansalaisuus:   sãotomépríncipeläinen
Tiedot
Puolue:  MLSTP/PSD (1975–2011) sitoutumaton (vuodesta 2011)
Manuel Pinto da Costa (s. 5. elokuuta 1937) on sãotomépríncipeläinen poliitikko ja maansa entinen presidentti. Pinto da Costa hallitsi São Toméa ja Príncipea vuosina 1975–1990, jolloin maassa oli vallalla sosialistinen yksipuoluejärjestelmä. Maan siirryttyä monipuoluejärjestelmään  presidentiksi valittiin Miguel Trovoada, mutta Pinto da Costa toimi vielä kahteen otteeseen pääministerinä. Vuoden 2011 presidentinvaalissa hän palasi virkaan, saaden toisella kierroksella 52,88 prosenttia äänistä. Hänen haastajansa, parlamentin puhemiehen Evaristo Carvalhon ääniosuus jäi 47,12 prosenttiin.
Kampanjassaan Pinto da Cosa lupasi tuoda maahan vakautta ja kitkeä korruptiota.
Vuoden 2016 presidentinvaaleissa Pinto da Costa  sai ensimmäisellä kierroksella 24,8 % äänistä, ja Evaristo Carvalho lähes puolet. Pinto da Costa syytti vaaleja vilpillisiksi eikä osallistunut toiselle kierrokselle, joten Evaristo Carvalho valittiin hänen seuraajakseen.
Martinus Fabri

Martinus Fabri oli alankomaalainen säveltäjä. Hän eli aivan keskiajan lopulla ja varhaisrenessanssin alussa. Sävellykset tiedetään sävelletyn vuoden 1400 tienoilla, muuta hänen elämästään ei tiedetä.
Fabrilta tunnetaan ainoastaan neljä sävellystä, kaikki balladeja. Niistä kaksi, jotka on sävelletty laulettavaksi kaikilla äänillä, on hollannikielisiä ja kaksi ranskankielisiä.
Mark Sanchez

| Mark Sanchez |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1986 (ikä 37) Long Beach, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  102 kg
Pelipaikka:  pelinrakentaja
Pelinumero:  6
Pelaajaura
Seurat:  New York Jets   Philadelphia Eagles   Dallas Cowboys   Washington Redskins
NFL-varaus:  5. varaus, 2009 New York Jets
Pääsarjaura:  2009–2018
Mark Travis John Sanchez (s. 11. marraskuuta 1986 Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen amerikkalaisen jalkapallon pelinrakentaja, joka pelasi NFL-liigassa vuosina 2009–2018. Hän on New York Jetsin ensimmäisen kierroksen varaus vuodelta 2009. Urallaan hän edusti myös Philadelphia Eaglesia, Dallas Cowboysia ja Washington Redskinsiä.
Ura

Hän pelasi amerikkalaista jalkapalloa ennen ammattilaisuraansa Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa. Sanchez on vasta neljäs tulokaspelinrakentaja, joka on NFL-historiassa voittanut ensimmäisen pudotuspeliottelunsa ja toinen joka voitti kaksi pudotuspeliottelua tulokaskaudellaan.[lähde? ]
Kaudelle 2012 Jets hankki Sanchezille kilpailijaksi Denver Broncosista huippusuositun Tim Tebow'n, joka menetti oman paikkansa Denverissä Indianapolis Coltsista siirtyneelle tähtipelinrakentaja Peyton Manningille. Sanchez voitti haastajansa Tebow'n ja aloitti kauden 16 pelistä 15. Tebow ei aloittanut ainuttakaan. Vuoden 2013 varaustilaisuus Jets varasi Geno Smithin, josta tuli uusi haastaja Sanchezille. Sanchez loukkasi olkapäänsä harjoitusottelussa, eikä pelannut kaudella 2013 otteluakaan. Kauden päätteeksi Jets irtisanoi Sanchezin sopimuksen.
Sanchez pelasi kaudet 2014 ja 2015 Philadelphia Eaglesissä, jossa hän toimi lähinnä Nick Folesin varamiehenä. Sanchez kaupattiin keväällä 2016 Denver Broncosiin, joka purki Sanchezin sopimuksen ennen seuraavan kauden alkua. Sen sijaan Dallas Cowboys palkkasi hänet Dak Prescottin varamieheksi yksivuotisella sopimuksella.
Kauden 2017 Sanchez edusti Chicago Bearsia, muttei saanut ollenkaan peliaikaa joukkueessa. Marraskuussa 2018 Washington Redskins teki sopimuksen Sanchezin kanssa joukkueen aloittavan pelinrakentajan loukkaannuttua. Sanchez sai peliaikaa Redskinsissä, kun varamies Colt McCoy loukkaantui myös.
Sanchez ilmoitti kesällä 2019 lopettavansa ammattilaisuransa. Hän siirtyi ESPN-urheilukanavan yliopistojalkapallon kommentaattoriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mark Sanchez Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mark Sanchez
Käännös suomeksi
Maria Tallchief

| Maria Tallchief |
| --- | --- |
 Maria Tallchief vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1925 Fairfax, Oklahoma
Kuollut: 11. huhtikuuta 2013 (88 vuotta) Chicago, Illinois
Ammatti:  balettitanssija
Maria Tallchief (alk. Elizabeth Marie Tall Chief; 24. tammikuuta 1925 Fairfax, Oklahoma – 11. huhtikuuta 2013 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen balettitanssija. Hän tanssi muun muassa Ballet Russe de Monte Carlossa ja New York City Ballet’ssa ja esiintyi useissa koreografi George Balanchinen baleteissa. Teknisesti taitavan Tallchiefin tunnetuin rooli oli Igor Stravinskyn baletissa Tulilintu. Tallchief oli ensimmäinen maailmanlaajuista suosiota saanut yhdysvaltalainen ballerina, ja hän oli aikanaan myös maailman parhaiten palkattu balettitanssija.
Lapsuus

Elizabeth Marie Tall Chief syntyi 24. tammikuuta 1925 Oklahoman Fairfaxissa. Hänen isänsä oli osage-intiaaneihin kuulunut Alexander Joseph Tall Chief ja äitinsä skotlantilais-irlantilainen Ruth Porter. Maria oli vanhin perheen kolmesta lapsesta. Kaksi nuorempaa sisarusta olivat Marjorie, josta myös tuli ballerina, ja Jerry.
Oklahoman osage-intiaanit olivat tuohon aikaan suhteellisen varakkaita Oklahoman öljylöytöjen ansiosta. Marian vanhemmatkin pystyivät laittamaan lapsensa yksityiskouluun ja hankkimaan tanssi- ja musiikkitunteja. Maria ottikin ensimmäiset balettituntinsa Colorado Springsissä, jossa perhe vietti kesät. Hän kävi myös pianotunneilla, ja absoluuttisen sävelkorvan omannut Maria harkitsikin konserttipianistin uraa.
Ura > Tanssijana

Tall Chiefit muuttivat Los Angelesiin, kun Maria oli kahdeksanvuotias. Siellä hän päätyi sattumalta Ernest Belcherin studioon. Sisarukset siirtyivät Bronislava Nižinskan studioon vuonna 1938. Nižinskan opetuksessa Maria Tall Chief päätti lopullisesti ryhtyä ballerinaksi. Hän otti samaan aikaan tunteja myös muilta Los Angelesissa vierailleilta opettajilta. Tatjana Rjabušinskaja oli Tall Chiefin esiliinana, kun tämä vieraili New Yorkissa. Kaupungista oli tullut toisen maailmansodan aikana maailman johtaviin balettiseurueisiin kuuluneen Ballet Russe de Monte Carlon koti. Tall Chief liittyi seurueeseen 1942. Tall Chiefin koe-esiintymisen aikaan seurueessa ei ollut tilaa, mutta se joutui ottamaan lisäjäseniä, kun monilla tanssijoista oli Nansen-passi, eivätkä he näin voineet esiintyä Kanadassa.
Tall Chief tanssi Ballet Russe de Monte Carlossa viisi vuotta, ja tuona aikana hän amerikkalaisti nimensä Tallchiefiksi. Kesällä 1944 Ballet Russe de Monte Carlon koko tanssijakaarti osallistui Broadway-näytelmään Song of Norway, jonka koreografina oli toiminut George Balanchine. Balanchine kiinnitti huomionsa nuoreen Tallchiefiin, josta tuli hänen muusansa ja suojattinsa. Balanchine jatkoi näytelmän jälkeen yhteistyötä Ballet Russe de Monte Carlon kanssa, ja Tallchief esiintyi muun muassa baleteissa Keijukaisen suudelma ja Night Shadow.
Tallchief ja Balanchine menivät naimisiin vuonna 1946. Tallchief oli tuossa vaiheessa Ballet Russe de Monte Carlon tunnetuimpia tanssijoita, mutta Balanchine halusi oman seurueen. Balanchine ja Lincoln Kirstein perustivat 1946 Ballet Societyn, josta tuli myöhemmin New York City Ballet. Tallchief jatkoi Ballet Russe de Monte Carlossa vuoteen 1947 ja tanssi sen jälkeen puoli vuotta Pariisin oopperan baletissa. Hänestä tuli ensimmäinen 1900-luvulla Palais Garnier’ssa tanssinut yhdysvaltalainen.
Palattuaan New Yorkiin 1947 Tallchief aloitti Ballet Societyn ballerinana ja tanssi lähes jokaisessa Balanchinen baletissa. Monien roolien suunnittelussa otettiin huomioon Tallchiefin tekniikka ja taiteellisuus, ja hänestä tulikin Balanchinen ballerinojen esikuva. Balanchinen Tallchiefiä varten koreografioimia baletteja olivat muun muassa Tulilintu, Joutsenlampi, Pähkinänsärkijä, Sylvia Pas de Deux, Allegro Brillante, Pas de Dix ja Scotch Symphony. Tallchiefin suosio räjähti erityisesti hänen Igor Stravinskyn Tulilinnussa tekemän roolinsa jälkeen.
Tallchief tanssi New York City Ballet’ssa vuoteen 1965, vaikka esiintyi välillä myös muissa seurueissa ja Metro-Goldwyn-Mayerin elokuvassa Meren jumalatar. Ballet Russe de Monte Carlon listoilla hän tanssi vuosina 1954–1955. Hän sai tuolloin palkkaa 2 000 dollaria viikossa, enemmän kuin kukaan toinen tanssija siihen aikaan. American Ballet Theatreissa Tallchief tanssi 1960–1962, jolloin hän todisti, että osaa esiintyä sekä dramaattisissa että abstrakteissa rooleissa. Tallchief esiintyi myös muun muassa Chicagon baletissa, San Franciscon baletissa, Tanskan kuninkaallisessa baletissa ja Hampurin baletissa. Eläkkeelle hän jäi vuonna 1966.
Ura > Tanssiuran jälkeen

Lopetettuaan uransa tanssijana Tallchief jatkoi kuitenkin tanssitaiteen parissa. Hän perusti 1970-luvun puolivälissä Chicagon lyyrisen oopperan tanssikoulun. Hän toimi myös vuonna 1981 aloittaneen Chicagon kaupunginbaletin taiteellisena johtajana; hän jätti tehtävän vuonna 1987.
Yksityiselämä

Tallchief oli kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäisen miehensä George Balanchinen kanssa hän oli naimisissa 1946–1950. Liitto mitätöitiin, kun Balanchine ei halunnut lapsia. Tallchief on myöhemmin muistellut omaelämäkerrassaan, etteivät intohimo ja romanssi kuuluneet heidän liittoonsa. Tallchief oli vuosina 1952–1954 naimisissa lentäjä Elmourza Natirboffin kanssa, ja vuonna 1956 hän meni naimisiin liikemies Henry Paschenin kanssa. He saivat vuonna 1959 tyttären, Elisen, josta tuli tunnettu runoilija.
Tyyli ja merkitys

Tallchief tunnettiin loistavasta teknisistä osaamisestaan, klassisesta taustastaan ja järkkymättömästä päättäväisyydestään. Kriitikot arvostivat lisäksi hänen osaamisensa laajuutta. Kriitikko Anatole Chujoyn mukaan Tallchiefin osasi loistavan tekniikkansa ohella esiintyä samanaikaisesti sekä viehättävästi että uhkaavasti.
Tallchief oli nostamassa yhdysvaltalaista balettitanssia huipulle, ja hän oli ensimmäinen yhdysvaltalainen ballerina, joka sai maailmanlaajuista huomiota. Tanssija ja koreografi Jacques d’Amboise on verrannut häntä Galina Ulanovaan ja Margot Fonteyniin.
Hänet on palkittu urastaan useilla tunnustuksilla. Kennedy Center Honorsin hän sai vuonna 1996 ja National Medal of Artsin 1999. Hän ei itse unohtanut ikinä intiaanitaustaansa, ja osaget ja Oklahoman osavaltio olivat palkinneet hänet jo 1953 uskollisuudesta heimoa kohtaan. Osagien heimoneuvosto nimesi hänet ”Kahden maailman naiseksi” tunnustuksena osagien ja yhdysvaltalaisen kulttuurin yhteensovittamisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Tallchief Wikimedia Commonsissa
Maria Tallchief ja Nicholas Magallanes Pähkinänsärkijässä vuonna 1954.
Maria Tallchief ja Erik Bruhn Dance Magazinen kannessa vuonna 1961.
Martinus Grov

Bertil Martinius Grov (s. 3. marraskuuta 1974 Førde) on norjalainen entinen jousiampuja. Hän edusti seuratasolla Førde Bueskyttere -seuraa. Grov voitti uransa aikana 14 maansa mestaruutta.
Grov osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1992. Tuolloin hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi. Grov oli samassa lajissa viidestoista Atlantan kisoissa 1996 ja 41. Sydneyssä 2000. Sydneyn kisoissa 2000 hän oli mukana myös maansa kymmenenneksi sijoittuneessa joukkueessa.
Manis palaeojavanica

| Manis palaeojavanica |
| --- | --- |
 Muurahaiskäpyjen luita. Tummemmat luut kuuluvat Manis palaeojavanica -lajille ja vaaleammat malaijanmuurahaiskävylle.
 pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Muurahaiskävyt Pholidota
Heimo::  Muurahaiskävyt Manidae
Suku::  Muurahaiskävyt Manis
Laji::  palaeojavanica
Kaksiosainen nimi
 † Manis palaeojavanica  Dubois, 1907 
Katso myös
   Manis palaeojavanica Wikispeciesissä   Manis palaeojavanica Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manis palaeojavanica on sukupuuttoon kuollut muurahaiskäpylaji. Se on ryhmänsä suurin tunnettu edustaja. Manis palaeojavanica eli pleistoseenilla trooppisessa Kaakkois-Aasiassa. Sen jäänteitä on löydetty Jaavalta, mahdollisesti myös Borneolta. Jaavalta löydetyt fossiilit ovat noin 800 000 vuotta vanhoja, kun taas Borneolta löydetyt jäänteet ovat vain 39 000–45 000 vuotta vanhoja.
Avoimet metsämaat olivat Manis palaeojavanican elinympäristöä, ja tiheiden sademetsien leviäminen johti sen sukupuuttoon. Mikäli Borneolla on kyse samasta lajista, saattoi sukupuuttoon vaikuttaa myös metsästys, sillä samalta alueelta on löydetty nykyihmisen (Homo sapiens) jäänteitä. Borneolta löydetyn muurahaiskävyn lajimäärityksestä ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä, sillä jäänteet ovat puutteellisempia kuin Jaavalta löydetyt.
Kuvaus

Manis palaeojavanica muistutti hyvin paljon nykyisiä muurahaiskäpyjä, mutta se oli huomattavasti suurikokoisempi. Sen pituudeksi on arvioitu 2,5 metriä, ja se on suurin tunnettu muurahaiskäpy, se oli kaksi kertaa suurempi kuin nykyinen malaijanmuurahaiskäpy (Manis javanica).