stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ian McEwan
Huomionosoituksia

McEwan sai Booker-palkinnon vuonna 1998 ilmestyneestä romaanistaan Amsterdam. Hän on kuninkaallisen kirjallisuusseuran ja taideseuran sekä Amerikan tiede- ja taideakatemian jäsen. Vuonna 1999 Töpfer-säätiö myönsi hänelle Shakespeare-palkinnon Hampurissa. McEwan on myös British Humanist Associationin tukijäsen. Hänelle myönnettiin brittiläisen imperiumin komentajan arvonimi vuonna 2000.
Yksityiselämä

McEwan on ollut naimisissa kahdesti. Vuonna 1999 hänen ensimmäinen vaimonsa Penny Allen pakeni heidän 13-vuotiaan poikansa kanssa sen jälkeen, kun ranskalainen tuomioistuin oli päättänyt, että poika piti palauttaa isälleen, jolle oli annettu pojan ja hänen 15-vuotiaan veljensä yksinhuoltajuus. McEwanin toinen vaimo Annalena McAfee oli aikaisemmin The Guardian -lehden kulttuuriosaston toimituspäällikkönä.
Vuonna 2002 McEwan sai tietää, että hänellä on veli, joka oli annettu adoptoitavaksi toisen maailmansodan aikana. Asia nousi julkisuuteen vuonna 2007. Veli, muurari David Sharp, syntyi kuusi vuotta Iania aikaisemmin, kun heidän äitinsä oli naimisissa toisen miehen kanssa. David Sharpilla ja Ian McEwanilla on samat vanhemmat, mutta Sharp syntyi avioliiton ulkopuolella, kun heidän äitinsä oli vielä naimisissa ensimmäisen miehensä kanssa. Ensimmäisen miehen kuoltua taistelussa Sharpin äiti meni naimisiin rakastajansa kanssa, ja Ian syntyi muutamaa vuotta myöhemmin.
Teokset > Romaanit

Sementtipuutarha.  ((The Cement Garden, 1978.) Suom. Eva Siikarla. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2009 (1. laitos: Kirjayhtymä, 1981).  ISBN 978-951-1-23331-2
Vieraan turva.  ((The Comfort of Strangers, 1981.) Suom. Marja Alopaeus. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2010 (1. laitos: Kirjayhtymä, 1983).  ISBN 978-951-1-23333-6
Ajan lapsi.  ((The Child in Time, 1987.) Suom. Leevi Lehto. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10052-1
Viaton.  ((The Innocent, 1989.) Suom. Leevi Lehto)  Helsingissä:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11160-4
Mustat koirat.  ((Black Dogs, 1992.) Suom. Leevi Lehto. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-12285-1
Ikuinen rakkaus.  ((Enduring Love, 1997.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15121-5
Amsterdam.  ((Amsterdam, 1998.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16126-1
Sovitus.  ((Atonement, 2001.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17927-6
Lauantai.  ((Saturday, 2005.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20321-5
Rannalla.  ((On Chesil Beach, 2007.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21942-2
Polte.  ((Solar, 2010.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24534-6
Makeannälkä.  ((Sweet Tooth, 2012.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26933-5
Lapsen oikeus.  ((The Children Act, 2014.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28670-7
Pähkinänkuori.  ((Nutshell, 2016.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä: Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-30792-1
Kaltaiseni koneet.  ((Machines Like Me, 2019.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä: Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-33886-4
Torakka.  ((The Cockroach, 2019.) Suom. Juhani Lindholm. Otavan kirjasto)  Helsingissä: Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-36046-9
Opetukset.  (Lessons, 2022)  Suomentanut Juhani Lindholm. Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-44870-9
Teokset > Novellikokoelmat

First Love, Last Rites (1975)
In Between the Sheets (1978)
Teokset > Lasten ja nuorten kirjat

Rose Blanche (1985)
The Daydreamer (1994)
Teokset > Muu tuotanto

The Imitation Game (tv-näytelmä, 1981)
Or Shall We Die? (libretto, 1983)
The Ploughman's Lunch (elokuvakäsikirjoitus, 1985)
Sour Sweet (elokuvakäsikirjoitus, 1989)
For You (libretto, 2008)
Teokset > Elokuvasovitukset romaaneista

Muukalaisia Venetsiassa (teoksesta Vieraan turva, 1990)
Ikuinen rakkaus (2004)
Sovitus (2007)
Rannalla (2017)
Näytelmäsovitus

Lauantai, Suomen kansallisteatteri 2014
Kirjallisuutta

Ulkomaisia nykykertojia 2. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Blériot XI

Bleriot XI, joka on rakennettu Ruotsissa lisenssillä vuosien 1914 - 18 välisenä aikana (2005).
Blériot XI oli Louis Bleriotin ja Raymond Saulnierin suunnittelema, yksitasoinen, yksimoottorinen ja yksipaikkainen ranskalainen lentokone. Kolmisylinterisellä, 28 hevosvoimaa kehittävällä R.E.P.-moottorilla ja nelilapaisella R.E.P.-potkurilla varustettu prototyyppi lensi ensilentonsa 23. tammikuuta 1909. Koelentojen jälkeen koneeseen vaihdettiin  Anzanin valmistama 25-hevosvoimainen moottori sekä Chauvièren tehokkaampi potkuri.
Saavutettuaan 26. kesäkuuta 1909 Euroopan kestävyyslentoennätyksen 36 minuuttia ja 55 sekuntia ja voitettuaan Ranskan ylilennon, Blériot lensi yli Englannin kanaalin  25. heinäkuuta 1909.
Blériot XI -lentokoneita myytiin yli 100 kappaletta ja Blériotista tuli maailman ensimmäinen kaupallisesti menestynyt lentokonevalmistaja.
Koneen kopioita valmistettiin myös Tukholmassa, Ruotsissa, Thulin A -nimellä, ja Itävalta-Unkarissa vuonna 1910 nimellä Blériot XI Kaspar (Daimlerin moottorilla). Koneen myöhempiä versioita käytettiin ensimmäisessä maailmansodassa lähinnä tiedustelukoneena.
Niccolò de’ Niccoli

Niccolin minuskelikirjoitusta, josta hän kehitti kursiivikirjaimet.
Niccolò de’ Niccoli (1364 Firenze – 22. tammikuuta 1437 Firenze) oli italialainen renessanssin humanisti ja antiikin käsikirjoitusten keräilijä. Tekstejä jäljentäessään hän on kehittänyt useita aakkoslajeja, esimerkiksi kursiivin.
Niccoli käytti 1300-luvun lopulta alkaen runsaasti varoja hankkiakseen antiikin käsikirjoituksia. Keräilijäkumppanina hänellä oli Poggio Bracciolini, joka teetti teksteistä jäljennöksiä Cosimo de’ Medicin kirjureiden käyttämällä kirjoitustyylillä, minuskelilla. Niccoli keksi, että tekstien jäljentäminen olisi nopeampaa, jos kirjoitusta yksinkertaistettaisiin. Näin syntyi kursiivi. Sen avulla voitiin myös kursivoida haluttuja tekstin kohtia.
Tekstit tulivat tunnetuiksi, kun Cosimo avasi Firenzeen Euroopan ensimmäisen julkisen kirjaston vuonna 1437. Samana vuonna kuolleen Niccolin kokoelma asetettiin sinne kaikkien luettavaksi. Kirjapainotaidon kehittyessä siirryttiin 1400-luvulla irtokirjasimiin, joihin otettiin mallia renessanssihumanistien käsin kirjoittamista teksteistä. Näin Niccolin aakkoslajit levisivät yleiseen käyttöön.
Rigoberta Menchú

Rigoberta Menchú esiintyy aina perinteisessä asussa kansansa naisten tapaan.
Rigoberta Menchún Nobelin rauhanpalkinto
Rigoberta Menchú Tum (s. 9. tammikuuta 1959 Chimel, Quiché, Guatemala) on guatemalalainen quiche-heimoon kuuluva maya-intiaani, joka on kamppailut intiaanien oikeuksien puolesta. Hän sai vuonna 1992 Nobelin rauhanpalkinnon.
Elämä ja toiminta

Menchú syntyi suureen perheeseen pienessä Chimelin kylässä. Hänen isänsä oli Vicente Menchú, yksi maan tunnetuimpia maatyöläisaktivisteja. Äiti Juana Tum oli kansanparantaja.
Jo lapsena Rigoberta oppi kunnioittamaan luontoa, samoin kuin oman alkuperäisheimonsa perinteitä ja yhteisöllistä elämää. Hyvin nuorena hän oppi tuntemaan myös sen epäoikeudenmukaisuuden ja äärimmäisen köyhyyden, jossa monet maya-intiaanit elävät.
Menchún elämäkerta julkaistiin vuonna 1983. I, Rigoberta Menchú, nimisen kirjan haamukirjoitti antropologi Elisabeth Burgos (suom. Nimeni on Rigoberta, Kääntöpiiri, 1990). Hän on Etelä-Amerikan tunnetuimpia aktivisteja. Vuonna 1992 Menchú on sanonut: ”Jokaisella maailman kansalla on oikeus olemassaoloon. Emme saa unohtaa intiaanien oikeuksia Amerikan muinaisina isäntinä. Vuonna 1992 täytyisi lopultakin tunnustaa mantereemme kulttuurinen rikkaus ja intiaanien historialliset oikeudet”.
Menchún tahto taistella intiaanien puolesta liittyy vahvasti hänen perheensä kokemiin vääryyksiin Guatemalassa tapahtuneissa intiaanivainoissa, jotka olivat voimakkaimmillaan 1980- ja 1990-luvulla. Hänen isänsä poltettiin elävältä Guatemalan Espanjan suurlähetystössä vuonna 1980 ja samana vuonna maan sotilaat kiduttivat äidin kuoliaaksi. Myös sisaruksista suurin osa menehtyi. Menchú on toiminut muun muassa CUC:ssa (Guatemalan maatyöläisten liitto), RUOG:ssa (Guatemalan yhtynyt oppositio) sekä WGIP:ssa (YK:n alkuperäiskansojen työryhmä).
Hän on Unescon hyvän tahdon lähettiläs. Hänet on myös maansa hallituksen hyvän tahdon lähettilääksi (2006).
Menchú pyrki Guatemalan presidentiksi syyskuun 2007 vaaleissa keskustavasemmistolaisen Encuentro por Guatemalan ehdokkaana. Hän sai äänistä vain noin 3 prosenttia ja putosi vaalin ensimmäisellä kierroksella.
Kirjallisuutta

Menchú, Rigoberta: Nimeni on Rigoberta.  ((Me llamo Rigoberta Menchú, 1983.) Toimittanut Elisabeth Burgos. Suomentanut Anita Mikkonen)  Helsinki:  Kääntöpiiri, 1990 (2. painos 1994).  ISBN 951-8989-09-5
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Perinteisiä Guatemalan ylänköjen kudontatöitä.
Blackwood-luokka

| Blackwood |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 456 t (kuormattu)
Pituus:  94 m
Leveys:  10 m
Syväys:  4,64 m
Koneteho:  Y-100: 2 x Babcock & Wilcox -kattilaa, höyryturbiinia yhteen akseliin kytkettynä 15 000 shp (11 MW)
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  112
Aseistus
Meritorjunta:  2 x Limbo Mk 10 -sukellusveneentorjuntaheitintä 4 x 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  3 x Bofors 40 mm Mk7 2 x Oerlikon 20 mm
Blackwood-luokka (eli tyyppi 14) oli Britannian kuninkaallisen laivaston viidentoista sukellusveneentorjuntafregatin muodostama alusluokka.
Suunnittelu

Vaikka Whitby-luokan (tyyppi 12) alukset olivat erinomaisia sukellusveneentorjuntafregatteja, ne olivat kalliita ja hitaita valmistaa eli mahdollisen kriisin aikana suuren määrän tuottaminen nopeasti ei olisi ollut mahdollista. Puutteen korjaamiseksi aloitettiin suunnittelu, jonka perusteina olivat edullisuus, helppo valmistettavuus ja sukellusvenetorjunnan tehokkuus. Nopeuden lisäämiseksi alukset valmistettiin hitsatuista osista, jotka voitiin siirtää tiekuljetuksina ja kasata jossain muualla. Tällä saatiin tuotannolle kriisin aikaista kestävyyttä.
Propulsiojärjestelmäksi valittiin perinteiset höyryturbiinit, mutta se kytkettäisiin vain yhteen akseliin. Järjestelmä kopioitiin suoraan  Whitby-luokalta puolittamalla propulsiojärjestelmä lukuun ottamatta yhden ison kattilan vaihtaminen kahteen pieneen, jotka toimittivat tarvittavan höyryn Y-100 turbiinille. Järjestelmän teho oli 15 000 akselihevosvoimaa, mikä mahdollisti lähes 28 solmun nopeuden.
Alusten pääaseistuksena oli kaksi Limbo Mk.10 -sukellusveneentorjuntaheitintä, jotka oli asennettu puolikannelle. Tyyppien 174, 170 ja 162 kaikuluotaimet mahdollistivat maalien hakemisen ja tulenjohdon. Aluksille asennettiin myös sukellusveneentorjuntatorpedoputket, jotka kuitenkin poistettiin 1960-luvun alussa. Muina aseina olivat kolme yksiputkista Boforsin 40 millimetrin  ilmatorjuntakanuunaa, joista kaksi oli asennettu komentosillan sivuille ja kolmas puolikannen takaosaan oikeaan reunaan. Ainoana tutkana aluksilla oli tyypin 974 tutka, joka soveltui lähinnä navigointiin mahdollistaen kuitenkin lyhyen kantaman  pintavalvonnan.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Blackwood | John I. Thornycroft and Company, Woolston | 14. syyskuuta 1953 | 4. lokakuuta 1955 | 22. elokuuta 1958 | myyty romutettavaksi 1976 |
| HMS Duncan | Thornycroft | 17. joulukuuta 1953 | 30. toukokuuta 1957 | 21. lokakuuta 1958 | myyty romutettavaksi 1985 |
| HMS Dundas | J. Samuel White and Company, Cowes | 17. lokakuuta 1952 | 25. syyskuuta 1953 | 9. maaliskuuta 1956 | myyty romutettavaksi 1983 |
| HMS Exmouth | White | 24. maaliskuuta 1954 | 16. marraskuuta 1955 | 20. joulukuuta 1957 | myyty romutettavaksi 1979 |
| HMS Grafton | White | 25. helmikuuta 1953 | 13. syyskuuta 1954 | 11. tammikuuta 1957 | myyty romutettavaksi 1971 |
| HMS Hardy | Yarrow and Company, Scotstoun | 4. helmikuuta 1953 | 25. marraskuuta 1953 | 15. joulukuuta 1955 | upotettu maalilaivana 1983 |
| HMS Keppel | Yarrow | 27. maaliskuuta 1953 | 31. elokuuta 1954 | 6. heinäkuuta 1956 | myyty romutettavaksi 1979 |
| HMS Malcolm | Yarrow | 1. helmikuuta 1954 | 18. lokakuuta 1955 | 12. joulukuuta 1957 | myyty romutettavaksi 1978 |
| HMS Murray | Alexander Stephen and Sons, Glasgow | 30. marraskuuta 1953 | 22. helmikuuta 1955 | 5. kesäkuuta 1956 | myyty romutettavaksi 1970 |
| HMS Palliser | Stephen | 15. maaliskuuta 1953 | 10. toukokuuta 1956 | 13. joulukuuta 1957 | myyty romutettavaksi 1983 |
| HMS Pellew | Swan Hunter, Wallsend | 5. marraskuuta 1953 | 29. syyskuuta 1954 | 26. heinäkuuta 1956 | myyty romutettavaksi 1971 |
| HMS Russell | Swan Hunter | 11. marraskuuta 1953 | 10. joulukuuta 1954 | 7. helmikuuta 1957 | myyty romutettavaksi 1985 |
Intian laivasto

Intian laivaston alukset olivat hieman muuteltuja ja ne tilattiin vuonna 1954. Aluksille ei asennettu torpedoputkia.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| INS Khukri | White | 29. joulukuuta 1955 | 20. marraskuuta 1956 | 15. heinäkuuta 1958 | upotettu 9. joulukuuta 1971 |
| INS Kirpan | Stephen | 5. marraskuuta 1956 | 19. elokuuta 1958 | heinäkuu 1959 | siirretty merivartiostolle 1978 |
| INS Kuthar | White | 19. syyskuuta 1957 | 14. lokakuuta 1958 | marraskuu 1959 | siirretty merivartiostolle 1978 |
Bissau

| Bissau |
| --- | --- |
 Bissaun kaupunkinäkymää
 lippu:  vaakuna
 Bissau
 Koordinaatit: 11°51′33″N, 15°35′24″W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  77,5 km²
Väkiluku (2009):  365 097
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bissau on Guinea-Bissaun pääkaupunki ja tärkein satamakaupunki. Sen asukasluku oli 365 097 vuoden 2009 väestönlaskennassa.
Maantiede ja ilmasto

Bissau sijaitsee Gebajoen estuaarin pohjoisrannalla. Paikka oli 1960-luvulle saakka saari, mutta sen mantereesta erottanut kanaali on sittemmin kuivunut.
Seudulla vallitsee trooppinen monsuuni-ilmasto. Vuotuinen sademäärä on yli 2 240 millimetriä ja keskilämpötila 26 astetta. Sateisin kuukausi on elokuu.
Historia

Pepelien asuinalueelle syntynyt Bissau oli 1500-luvulta lähtien pieni orjakaupan tukikohta. Vuonna 1690 portugalilaiset päättivät rakentaa sinne linnoituksen ja vuonna 1692 perustettiin Cacheun alainen Bissaun kapteenikunta. Se lakkautettiin pepelien hyökkäysten takia jo vuonna 1707. Ranskalaisten lisääntyneen kilpailun takia portugalilaiset ryhtyivät vuonna 1753 rakentamaan uutta linnoitusta. Epäterveellisestä ilmastosta ja pepelien jatkuvista hyökkäyksistä huolimatta se valmistui lopulta vuonna 1775.
Kauppapaikka sai vuonna 1855 kunnanvaltuuston ja vuonna 1859 siitä tehtiin kaupunki. Guinean piirikunnan hallinto siirrettiin Gebasta Bissauhun vuonna 1869. Tuolloin siellä oli 573 asukasta, joista 391 oli afrikkalaisia, 166 kapverdeläisiä ja 16 eurooppalaisia. Portugalin Guinea erotettiin Kap Verden alaisuudesta vuonna 1879 ja sen hallinnolliseksi keskukseksi määrättiin Bolama.
Bissau alkoi kehittyä vuonna 1941, jolloin siirtomaan hallinto siirrettiin sinne Bolamasta. Kaupunki sai uusia asukkaita eri puolilta maata ja seudun kanta-asukkaat pepelit jäivät vähemmistöksi. Guinea-Bissaun itsenäisyysliike sai alkunsa vuonna 1959 Pijiguitin telakan verilöylyyn päättyneestä lakosta. Maan itsenäisyyssodan aikana 1963–1974 kaupungin väestö kasvoi noin 25 tuhannesta 80 tuhanteen. Väestönkasvu on jatkunut voimakkaana itsenäistymisen jälkeen ja aiemmin erilliset asutukset kuten Antula, Bandim ja Intim ovat sulautuneet Bissauhun. Kaupunki on Guinea-Bissaun ylivoimaisesti suurin teollisuuskeskus, jossa asuu valtaosa maan palkansaajista.
Hallinnollinen jako ja väestö

Bissau muodostaa hallinnollisesti autonomisen osa-alueen eli sektorin. Sen pinta-ala on 77,5 neliökilometriä. Kaupungissa asuu 25,2 % Guinea-Bissaun väestöstä. Suurimmat etniset ryhmät ovat balantet (20,5 %), fulbet (18,0 %), pepelit (15,7 %), mandinkat (12,3) %, mandjakot (9,4 %) ja mankanjat (8,0 %). Kristittyjä on 40,2 %, muslimeja 34,2 % ja animisteja 7,9 %.
Kaupunkikuva

Presidentinlinna oli vaikuttava uusklassinen rakennus, mutta se vaurioitui pahasti sisällissodassa ja on nyt tyhjillään. Vuonna 2013 otettiin käyttöön uusi presidentinlinna, joka rakennettiin Kiinan huomattavan avustuksen turvin. Kiina on lahjoittanut kaupunkiin myös stadionin, oikeustalon ja parlamenttitalon.
Liikenne

Bissaun lentoaseman nimi on Osvaldo Vieiran lentoasema. Bissaun sataman kautta kulkee 85 % maan viennistä ja 95 % tuonnista. Bissaun satama on muuttumassa matalammaksi, kun siihen laskeva joki kasaa siihen hiekkasärkkiä. Valtio on suunnitellut korjausavustuksen hakemista Maailmanpankilta. Alkuperäinen syvyys oli 11 metriä, mutta koska satamaa ei ole ruopattu 30 vuoteen, vuonna 2013 sen syvyys oli vain noin 7 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bissau Wikimedia Commonsissa
| n k Guinea-Bissaun alueet ja sektorit |
| --- | --- | --- |
| Bafatán alue |  Bafatá  Bambadinca  Contuboel  Galomaro  Gamamundo  Xitole  |  |
| Biombon alue |  Prabis  Quinhamel  Safim  |  |
| Bissau | autonominen sektori |  |
| Bolaman alue |  Bolama  Bubaque  Caravela  |  |
| Cacheun alue |  Bigene  Bula  Cacheu  Caió  Canghungo  São Domingos  |  |
| Gabún alue |  Boé  Gabú  Piche  Pirada  Sonaco  |  |
| Oion alue |  Bissora  Farim  Mansaba  Mansoa  Nhacra  |  |
| Quinaran alue |  Buba  Empada  Fulacunda  Tite  |  |
| Tombalin alue |  Bedanda  Cacine  Catio  Quebo  |  |
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko
Blas de Lezo (1922)

| Blas de Lezo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sociedad Española de Construcción Naval, Ferrol
Kölinlasku:  9. huhtikuuta 1917
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1922
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1925
Poistui palveluskäytöstä:  11. heinäkuuta 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 650 t (normaali)
Pituus:  140,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,0 m
Syväys:  4,4 m
Koneteho:  45 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  343
Aseistus
Aseistus:  6 x 152 mm/50 tykkiä 4 x 47 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x konekivääriä 12 x 21" torpedoputkea
Blas de Lezo oli Espanjan laivaston vuonna 1922 vesille laskettu Blas de Lezo -luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Sociedad Española de Construcción Navalilta (SECN) Ferrolista, missä köli laskettiin 9. huhtikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen maaliskuussa 1925.
Palvelus

Alus ajoi 11. heinäkuuta 1932 kovalla vauhdilla Cabo de Finisterren edustalla Centolo-riuttaan. Riutalta irrottamisen jälkeen alus upposi.
Blas de Lezo -luokka

| Blas de Lezo -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 860 t (standardi) 6 330 t (kuormattu)
Pituus:  141 m
Leveys:  14 m
Syväys:  4,37 m
Koneteho:  45 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  320
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 6" tykkiä 12 × 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 × 47 mm ilmatorjuntatykkiä
Blas de Lezo -luokka oli Espanjan laivaston kahden 1920-luvulla valmistetun aluksen muodostama kevyt risteilijäluokka.