stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isä Matteon tutkimuksia
Näyttelijät > Entiset > Muut

| Näyttelijä | Rooli | Kaudet | Vuodet | Poistumisen syy |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ilaria Spada | Amanda Patriarchi | 6–7 | 2008–2009 | Kapteeni Tommasi rakastui Patrizia Cecchiniin jättäen Amandan |
| Daniele La Leggia | Dario | 8–9 | 2011–2014 |  |
| Bruno Cabrerizo | Fernando | 8 | 2011 |  |
| Marco Bonini | Carlo Brega | 9 | 2014 |  |
| Christian Ginepro | Aldo Ciarulli | 9 | 2014 | Pidätettiin hänen yritettyään kostaa isä Matteolle tappamalla Natalinan |
| Sara Zanier | Toimittaja Margherita Colognese | 10 | 2016 | Lähti syyttäjä Ferrin kanssa |
| Gabriele De Pascali | Professori Alberto Torre | 10 | 2016 |  |
| Raniero Monaco di Lapio | Daniele Orsini | 10 | 2016 |  |
| Dalila Pasquariello | Sabrina Esposito | 10 | 2016 |  |
| Cristiano Caccamo | Lakiasiaintuntija Giovanni Santucci | 11 | 2018 |  |
| Giulia Fiume | Liikunnanopettaja Rita Trevi | 11 | 2018 |  |
| Federico Russo | Sebastiano ”Seba” Brega | 11 | 2018 |  |
| Anna Gòdina | Alice | 11 | 2018 |  |
| Lino Di Nuzzo | Jordi Ferrazzoli | 12 | 2020 |  |
| Dario Aita | Sergio La Cava | 12–13 | 2020–2022 |  |
| Mattia Teruzzi | Federico Limoni | 13 | 2022 |  |
| Federico Ciani | Clementino Limoni | 13 | 2022 |  |
| Giorgia Agata | Greta Alunni | 13 | 2022 |  |
| Giovanni Izzo | Tohtori Alunni | 13 | 2022 |  |
Jaksot

| Kausi | Jaksot | Julkaistu |
| --- | --- | --- |
| Kausi 1 | 16 | 2000 |
| Kausi 2 | 16 | 2001 |
| Kausi 3 | 16 | 2002 |
| Kausi 4 | 24 | 2004 |
| Kausi 5 | 24 | 2006 |
| Kausi 6 | 24 | 2008 |
| Kausi 7 | 24 | 2009 |
| Kausi 8 | 24 | 2011 |
| Kausi 9 | 26 | 2014 |
| Kausi 10 | 26 | 2016 |
| Kausi 11 | 25 | 2018 |
| Kausi 12 | 10 | 2020 |
| Kausi 13 | 10 | 2022 |
| Kausi 14 | 20 | 2025 |
Sarjassa kuolleet tärkeämmät hahmot

| Hahmo | Kuolinsyy | Milloin? | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| Kapteeni Anceschin isä | Kuoli mafian ampumana | Ennen sarjan tapahtumia |  |
| Lia Cecchinin isä | Kuoli rikollisten ampumana | Ennen sarjan tapahtumia | Lian isä palveli karabinieereissa ja rikolliset ampuivat häntä karabinieerien suorittamassa rynnäkössä. Ylivääpeli Cecchini kertoi tilanteesta Isä Matteolle 9. tuotantokauden lopussa ja Lia puolestaan kapteeni Tommasille 10. kauden alussa. |
| Kapteeni Olivierin isä | Teki itsemurhan | Ennen sarjan tapahtumia. | Olivierin isällä ja hänen parhaalla ystävällään oli yhteinen yritys, jonka rahoja paras ystävä myöhemmin kavalsi lavastaen Olivierin isän syylliseksi. Kun hän ei enää kestänyt ihmisten syyttäviä katseita, hän lukittautui huoneeseensa. Lopulta hän lähti huoneestaan ja kotoaan yrityksen katolle, josta hyppäsi. |
| Isä Massimon isä | Kuoli auto-onnettomuudessa | Sarjan ulkopuolella | Kun Isä Massimon sisarpuoli Giulia Mezzanotte saa tietää, ettei heidän äitinsä olekaan hänen biologinen äitinsä, hän alkaa etsimään oikeaa äitiään muun muassa karkailemalla kotoa. Erään kerran hänen ja Massimon isä lähtee etsimään häntä, mutta suistuu kovassa sateessa tieltä saaden surmansa. |
| Patrizia Cecchini | 9. kaudella kerrottiin Patrizian kuolleen onnettomuudessa. 11. kaudella kerrottiin tarkemmin hänen kuolleen auto-onnettomuudessa. | Kausien 8 ja 9 välissä. | Kuolemaa ei nähty sarjassa. 11. kauden pappilan asukin Cosimon vanhemmat löysivät Patrizian onnettomuuspaikan ensimmäisinä, mutta ajoivat ohi, koska pelkäsivät jäävänsä kiinni rattijuopumuksesta. Cosimon isä kertoo myöhemmin, että Patrizia oli jo kuollut. |
| Cosimon äiti | Kolkattiin, mutta heräsi vielä sairaalassa. Kuoli siellä tunnustettuaan katuen ylivääpeli Cecchinille, että miehensä kanssa ajoi Patrizian turmapaikan ohi. | 11. kauden alussa |  |
| Cosimo | Hänelle diagnosoitiin leukemia. | 11. kauden viimeisessä jaksossa | Ei välttämättä kuollut, sillä Cosimon isällä oli ehkä sopiva luuydin. Viimeisessä jaksossa ei vielä edes testattu, että onko luuydin sopiva. Cosimoa ei nähdä seuraavalla kaudella. |
| Caterina Cecchini | Kuoli tuntemattomaan sairauteen. | Kausien 11 ja 12 välissä. | Oli elossa 11. kauden viimeisessä jaksossa hyvin voivana, mutta oli jo kuollut 12. kauden ensimmäisessä jaksossa. |
Aiheesta muualla

Isä Matteon tutkimuksia Yle Areena (areena.yle.fi).
Ryan Dunn

| Ryan Matthew Dunn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1977  Medina, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 20. kesäkuuta 2011 (34 vuotta)  West Goshen, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  stunt-mies näyttelijä
Muut tiedot
Lempinimet:  Random Hero Dunn Plugs Prima Dunna
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ryan Matthew Dunn (11. kesäkuuta 1977 Medina, Ohio – 20. kesäkuuta 2011 West Goshen, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja yksi Jackass- ja Viva La Bam -sarjojen päähenkilöistä. Hänellä oli MTV-kanavalla myös oma ohjelma, Homewrecker. Dunn esiintyi myös muutamissa elokuvissa, kuten CKY ja Haggard: The Movie.
Elämä

Ryan Dunn syntyi Medinassa, Ohiossa, mutta muutti Pennsylvaniaan teini-ikäisenä. Ennen Jackass- ja Viva La Bam -ohjelmia hän työskenteli autokorjaamolla. Dunn oli yksi Bam Margeran parhaista ystävistä. Dunn tunsi skeittitähti Bam Margeran pitkään. Hän jopa asui välillä Margeran talossa ystäviensä kanssa.
Dunn suostui mukaan Jackass: Number Two ja Jackass 3D -elokuviin kaverinsa Johnny Knoxvillen pyynnöstä. Dunn esiintyi myös MTV:llä esitetyssä sarjassa Bam's Unholy Union.
Elämä > Kuolema

Dunn kuoli liikenneonnettomuudessa 20. kesäkuuta 2011 kello 3 aamuyöllä Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Dunn oli kuollessaan 34-vuotias. Onnettomuudessa kuoli myös hänen ystävänsä Zachary Hartwell. Dunn oli kaksi tuntia ennen kuolemaansa ladannut Twitter-päivityksenä kuvan itsestään ja ystävistään viihteellä Barnaby's of America -nimisessä baarissa Philadelphiassa. Kuoleman vahvisti Bam Margeran äiti April Margera, joka soitti radiolähetykseen.
Poliisi vahvisti myöhemmin Dunnin ajaneen autoa yli 200 km/h nopeudella 1,94 promillen humalassa, kun hän menetti Porsche 911 GT3 -mallisen autonsa hallinnan. Auto suistui metsään ja murskautui täysin puita vasten. Kuljettajana ollut Dunn sekä matkustajana ollut ystävä kuolivat välittömästi. Poliisiraportin mukaan auto oli ilmiliekeissä pelastuspartion tullessa paikalle, eikä Dunnin ja Hartwellin pelastamiseksi ollut enää mitään tehtävissä. Dunn oli aiemmin saanut syytteen rattijuopumuksesta vuonna 2005.
Filmografia

Viva La Bam
Jackass 3D
Jackass: Number Two
Jackass: The Movie
Jackass
Homewrecker
Bam's Unholy Union
Wildboyz
Gumball 3000
Close-Up
Living Will
Street Dreams
Minghags
Blonde Ambition
A Halfway House Christmas
Client 3815
Haggard: The Movie
CKY 4 Latest&Greatest
CKY 3
CKY 2K
CKY 1 Landspeed
Invader
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ryan Dunnin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Viralliset sivut (englanniksi)
Ryan Dunn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Jackass |
| --- | --- |
 Johnny Knoxville  Bam Margera  Chris Pontius  Dave England  Steve-O  Ryan Dunn  Brandon DiCamillo  Ehren McGhehey  Preston Lacy  Jason "Wee-Man" Acuña 
Elokuvat:  Jackass: The Movie  Jackass: Number Two  Jackass 2.5  Jackass 3D  Jackass 3.5  Jackass esittää: Paha pappa  Jackass Forever 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef 
Monet jättivät kukkia ja viestejä onnettomuuspaikalle.
Johnny Knoxville

| Philip John Clapp |
| --- | --- |
 Knoxville Jackass 3D -elokuvan ensi-illassa lokakuussa 2010, Berliinissä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1971 (ikä 53) Knoxville, Tennessee, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Vanhemmat:  Philip Clapp, Sr. Lemoyne Clapp
Puoliso:  Melanie Lynn Clapp (1995–2007) Naomi Nelson (2009–2021) Emily Ting (2022–)
Lapset:  Madison, Rocko, Arlo
Muut tiedot
Lempinimet:  Johnny Knoxville PJ
Johnny Knoxville (oikealta nimeltään Philip John "PJ" Clapp  s. 11. maaliskuuta 1971 Knoxville, Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten esiintymisistään Jackassissa ja Wildboyzissa.
Knoxville toimi myös Jackassissa ohjaaja-tuottajana Jeff Tremainen kanssa.
Lapsuuden elämä

Knoxville syntyi Knoxvillessä, Tennesseen osavaltiossa. Hänen vanhempansa ovat Philip Clapp Sr ja Lemoyne Clapp. Valmistuttuaan South-Doylen lukiosta, hän muutti Kaliforniaan tullakseen näyttelijäksi. Aluksi hän teki pelkästään mainoksia ja muutaman pienemmän osan sivuosanäyttelijänä.
Ura

Knoxville tunnetaan parhaimmin Jackassin yhtenä perustajana. Alussa Knoxvilleä ja muita auttoi ohjaaja Spike Jonze, jonka avulla Knoxville ja muut saivat sopimuksen yhdysvaltalaisen MTV:n kanssa.
Yksityiselämä

Knoxvillellä on tytär (s. 1996), jonka nimi on tatuoitu hänen rintaansa sydämen yläpuolelle. Knoxville ja hänen vaimonsa Melanie erosivat 2007 oltuaan naimisissa yksitoista vuotta.
Knoxville ja hänen tyttöystävänsä Naomi Nelson saivat pojan joulukuussa 2009. He menivät naimisiin syyskuussa 2010 ja vuotta myöhemmin heille syntyi toinen lapsi. Knoxville haki avioeroa vaimostaan kesäkuussa 2022.
Knoxville ehti ystävystyä kahden sankarinsa, Johnny Cashin ja Hunter S. Thompsonin, kanssa ennen kuin he kuolivat. Hän jopa osti kesämökin Johnny Cashilta.
Filmografiaa

Coyote Ugly (2000)
Elämäni ilman minua (2001)
Big Trouble (2002)
Jackass: The Movie (2002)
Deuces wild - Katujen kesyttömät (2002)
MIB II – miehet mustissa 2 (2002)
Grand Theft Parsons (2003)
Walking Tall (2004)
A Dirty Shame (2004)
Lords of Dogtown (2005)
The Dukes of Hazzard (2005)
Daltry Calhoun (2005)
Älyvapaa veto (2005)
Jackass: Number Two (2006)
Jackass 2.5 (2007)
Jackass 3D (2010)
Jackass 3.5 (2011)
The Last Stand (2013)
Jackass Presents: Bad Grandpa (2013)
Teenage Mutant Ninja Turtles (2014, ääni)
Action Point (2018)
Jackass Forever (2022)
Aiheesta muualla

Johnny Knoxville Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Jackass |
| --- | --- |
 Johnny Knoxville  Bam Margera  Chris Pontius  Dave England  Steve-O  Ryan Dunn  Brandon DiCamillo  Ehren McGhehey  Preston Lacy  Jason "Wee-Man" Acuña 
Elokuvat:  Jackass: The Movie  Jackass: Number Two  Jackass 2.5  Jackass 3D  Jackass 3.5  Jackass esittää: Paha pappa  Jackass Forever 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove  Ritva  Elonet 
Muut:  IdRef
Mobilia

| Mobilia |
| --- | --- |
 Autoja museon kokoelmissa
Tyyppi:  Automuseo, erikoismuseo, museo 
Osoite:  Kustaa Kolmannen tie 75, 36270 Kangasala
Sijainti:  Kangasala 
Perustettu:  1992
Johtaja:  Heidi Rytky
Kotisivut:  https://mobilia.fi
Koordinaatit:  61°26′25″N, 024°07′49″E
 fiMobilia 
   
Mobilia on tieliikenteen alan valtakunnallinen vastuumuseo, joka tallentaa, tutkii ja esittelee suomalaisen tieliikenteen historiaa. Museo sijaitsee Längelmäveden rannalla  Kangasalla, noin puolen tunnin ajomatkan päässä Tampereen keskustasta. Museo on auki ympäri vuoden.
Alueella on myös kahvila- ja tilausravintola, museokauppa ja lisäksi parakkikylä, Rahtarit-liikennepuisto, lasten leikkipuisto sekä uimaranta.
Museossa esitellään klassikkoautoja perinteiseen automuseotapaan.
Museo tarjoaa myös museoajoneuvojen korjauspalveluita, kokoelmien järjestelypalveluita sekä tutkimus- ja konsultointipalveluita.
Museon johtajana on vuodesta 2012 toiminut Heidi Rytky. Aikaisemmat johtajat olivat Martti Piltz vuosina 1992–1994 ja Kimmo Levä vuosina 1994–2011.
Mobilia-säätiö

Mobiliaa ylläpitää Mobilia-säätiö, jonka taustavoimina on 28 auto- ja tiealan yhteisöä. Säätiössä mukana olevat yhteisöt vastaavat säätiön sääntömääräisestä toiminnasta edustajisto- ja hallitustyöskentelyn kautta.
Mobilia-säätiö > Tiemuseo

Tie- ja vesirakennushallituksessa (TVH, myöhemmin Tielaitos) pohdittiin jo 1930-luvulla vanhojen tienpitoon liittyvien esineiden kohtaloa ja sitä koskevan perinteen säilyttämistä. Asian edistämiseksi TVH lähetti jo vuonna 1932 kirjelmän Museoviraston edeltäjälle Muinaistieteelliselle toimikunnalle, ja vastauksessaan toimikunta lupasi kaiken tarvittavan apunsa vanhojen tienpitoon liittyvien esineiden, liikennemerkkien ja muiden tielaitteiden keruuseen ja järjestämiseen tulevaa kulkulaitosmuseota varten. Tämän pohjalta TVH:n silloinen pääjohtaja E. W. Skogström antoi piiri-insinööreille määräyksen tienpitoon liittyvien esineiden, piirrosten ja valokuvien keruusta ja luetteloinnista. Sotavuodet katkaisivat kuitenkin kehityksen ja tieliikenteen historiaa esittelevän museon perustaminen lykkääntyi vuosikymmeniksi. Vasta vuonna 1973 Suomen Tieyhdistys ja Suomen Rakennusinsinöörien Liitto tekivät aloitteen tiemuseotoiminnan aloittamisesta, ja seuraavana vuonna TVH ilmoitti liikenneministeriölle, että sen yhteyteen on mahdollista perustaa tiemuseo. Päätös tiemuseon perustamisesta tehtiin ja museo aloitti toimintansa Helsingissä vuonna 1980. Tiemuseon toimialoiksi määriteltiin tienpidon historiaa esittelevien teiden ja siltojen museointi sekä tiestön ja tienpidon historian ja perinteen tallentaminen, tutkimus ja esittely.
Mobilia-säätiö > Vehoniemen automuseo

Kangasalalainen kuljetusyrittäjä Olavi Sallinen (1932–2014) kiinnostui vanhoista autoista jo 1950-luvulla ja aloitti niiden keräilyn. Vuosikymmenien mittaan hänen autokokoelmansa kasvoi, ja myytyään kuljetusliikkeensä vuonna 1982 hän avasi ensimmäisen museonsa Kangasalan Vehoniemenharjulla entisen Vehoniemen matkailumajan paikalle rakennuttamissaan tiloissa nimellä Vehoniemen automuseo. Vuonna 1986 Olavi Sallinen ja hänen puolisonsa Lilja Sallinen perustivat museotoimintansa taustavoimaksi Vehoniemen Automuseosäätiön, ja samoihin aikoihin säätiö avasi toisen museon Kangasalle nimellä Suomen Sotilas- ja erikoisajoneuvohistoriallinen museo.
Mobilia-säätiö > Uusi tieliikennemuseo

Vuonna 1988 liikenneministeriö asetti työryhmän, joka laati kokonaisselvityksen ministeriön hallinnonalan erikoismuseoista ja niiden kehittämisestä. Työryhmä esitti mietinnössään, että Vehoniemen Automuseosäätiön ja Tie- ja vesirakennuslaitoksen alaisen, vuonna 1980 perustetun Tiemuseon näyttelytoiminta yhdistettäisiin Tieliikennemuseoksi, ja vuonna 1990 liikenneministeriö teki päätöksen tieliikennemuseon perustamisesta. Vuonna 1991 Vehoniemen Automuseosäätiö muuttui julkisyhteisöjen ylläpitämäksi säätiöksi, kun A-Katsastus Oy (ent. Autorekisterikeskus), Kangasalan kunta, Puolustusministeriö ja Tiehallinto (ent. Tielaitos) tulivat mukaan säätiöön ja sopivat entistä laaja-alaisemman tieliikennemuseon perustamisesta. Tässä yhteydessä säätiön museoiden ryhmään tuli mukaan Tiemuseo. Museotoimintojen yhdistyminen osui ajankohtaan, jolloin perustettiin vastaavat tieliikenteen erikoismuseot myös Ruotsiin, Norjaan ja Tanskaan.
Vehoniemen Automuseo, Suomen Sotilas- ja erikoisajoneuvohistoriallinen museo ja Tiemuseo ottivat Mobilian yhteiseksi nimekseen vuonna 1992. Vehoniemenharjulta Mobilia siirtyi uusiin tiloihin Kangasalan Kisarantaan vappuna 1992 ja Suomen Sotilas- ja erikoisajoneuvohistoriallisen museon kiinteistö Kangasalan Pikonkankaalla myytiin pois. Virallisesti museon vihkivät käyttöön 8. kesäkuuta 1992 silloinen liikenneministeri Ole Norrback, Tielaitoksen pääjohtaja Jouko Loikkanen ja Hämeen läänin maaherra Risto Tainio. Lisätilojen valmistuttua huhtikuussa 1994 Vehoniemen Automuseosäätiön koko näyttelytoiminta siirrettiin Kisarantaan, ja Olavi Sallisen perheen omistukseen jääneissä vanhoissa tiloissa Vehoniemenharjulla avattiin museoautonäyttely. Vuonna 1997 Mobilia saavutti yhden keskeisistä tavoitteistaan, kun opetusministeriö nimesi sen tieliikenteen alan valtakunnalliseksi erikoismuseoksi. Vuonna 1999 Vehoniemen Automuseosäätiö muutti strategiansa mukaisesti nimensä Mobilia-säätiöksi. Vuonna 2003 Mobilia palkittiin museoalan laatupalkinnolla.
Vuonna 2011, jolloin Mobilia-säätiö täytti 25 vuotta, siinä oli mukana 28 tieliikenteen alan taustayhteisöä. Perustajajäsenten lisäksi säätiön jäseniksi ovat sittemmin liittyneet muiden muassa Autoliitto, Liikenneturva, Linja-autoliitto, sisäministeriön poliisiosasto, Suomen Kuljetus ja Logistiikka SKAL, Suomen Autokoululiitto sekä Öljy- ja Kaasualan Keskusliitto. Säätiön liikevaihto on noin 1,4 miljoonaa euroa, ja sen keskimääräinen henkilöstömäärä on 18. Museon käytössä on näyttely-, hallinto-, kokous- ja säilytystiloja lähes 8 000 neliömetriä. Museon kiinteistöt omistaa ja niiden kunnossapidosta vastaa Kiinteistö Oy Tieliikennemuseo ja ravintolapalvelujen tuottaja on Tolppa-ravintolat Oy.
Mobilian kokoelmat

Mobilian kokoelmatiloissa säilytetään paitsi Mobilia-säätiön omia kokoelmia myös muiden auto- ja tiealan vaikuttajien omistamia materiaaleja. Mobilian hoidossa on muun muassa auto- ja konekokoelmia Liikennevirastosta, sisäasiainministeriön poliisiosastolta, Postimuseolta, Helsingin kaupunginmuseolta, Rautatiemuseolta ja Radio- ja tv-museolta. Kaikkiaan Mobilia hallinnoi omien kokoelmiensa lisäksi 20 yhteisön materiaaleja.
Mobilian tieliikennehistorialliset kokoelmat muodostuvat säätiön omistamasta kokoelmasta sekä Mobilian palvelusopimuksilla hoitamista esine-, arkisto-, kuva- ja kirjakokoelmista. Kokoelmien tallennusta ja kartuttamista ohjaa kokoelmahallinnon kokoelmapolitiikka. Kokoelmiin tallennetaan kultakin vuosikymmeneltä suomalaisten liikkumisen kannalta keskeistä auto- ja tieliikenneaineistoa.
Tieliikennehistoriallisessa kokoelmassa on noin 5 000 esinettä, joista ajoneuvoja on 292. Mobilian arkistossa on auto- ja tiealan asiakirjoja, teknisiä käsikirjoja, esitteitä, Hämeen läänin vanha kantakortisto, lehtileikkeitä ym. Kuva-arkistossa on noin 20 000 kuvaa. Kirjaston nidemäärä on noin 6 000. Suuri osa kokoelmista on selailtavissa Mobilian internetpohjaisella kokoelmaselaimella Mobilian kotisivuilla.
Mobilian verkostot

Mobilia toimii monessa verkostossa, joista museota ylläpitävän säätiön lisäksi merkittävimpiä ovat Trafiikki-museot, Sotahistorialliset erikoismuseot, Kangasalan Matkailurengas, Matkailumuseot ja Automuseoiden neuvottelukunta.
Vuosinäyttelyjen teemat

1992 – Kammella käyntiin: tieliikenne itsenäistä Suomea luomassa
1993 – Kansakunta liikkeellä 1939–1952
1994 – Tietä perille 1950-luvulta nykyaikaan
1995 – Ken ties ... tulevaisuuden teemat
1996 – Pyörillä kuormat kulkevat
1997 – Viisikymppisten matkassa
1998 – 100 vuotta ratin takana
1999 – Auton vuosisata
2000 – Matkalla jossain Suomessa
2001 – Flying Finns: lentävät suomalaiset
2002 – Made in Finland: suomalainen ajoneuvoteollisuus
2003 – Katu kuuma kaupungin
2004 – Kaikilla herkuilla: ralliraitaa, karvanoppaa, levikkeitä – lisävarustelu kautta aikojen
2005 – Maantien ässät: linja-auto 100 vuotta Suomessa
2006 – Valoa yössä: taksi 100 vuotta Suomessa
2007 – SA-INT: auto sodassa ja rauhassa
2008 – TVH: valtion tiet
2009 – Koulutiellä
2010 – Peltitähdet: auto elokuvissa
2011 – Yölinjalla
2012 – Autoja, autoja
2013 – Kahdella pyörällä
2014 – Auto edessä, mökki takana
2015 – Liikkeelle! sanoi Kekkonen – tieliikenne Suomessa 1945–1975
2016 - Pakettiraketit: pakettiautot ennen ja nyt
2017 - Suomi Turvassa 100 vuotta – ajoneuvot suomalaisten turvana
2018 - Linjakasta menoa – linja-autoliikenteen historiaa
2019 - Leveillä lahkeilla - Autot ja liikenne 70-luvulla
2020 - Tankit täyteen – auton käyttövoima ennen ja nyt
2021 – Koneita ja ihmisiä – teiden ja kanavien rakentamisen historiaa Suomessa
2022 – Suomi liikkeelle 1920-luvulla
2023 – Tuhansia töitä, valvottuja öitä – Rahtarit ry 50 vuotta
2024 – Reissun päällä – tietä pitkin vapaa-ajalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mobilia Wikimedia Commonsissa
Mobilian kotisivut
Liimatainen, Kirsi: Hajautetut kokoelmat hallintaan : Mobilian ja Tiehallinnon yhteistyössä perinne tallentuu säilytyspalveluna. Museo : Suomen museoliiton julkaisu, 2002, nro 1, s. 14–15.  Helsinki:  Suomen museoliitto.
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
Suomalaiset automuseot
Espoo
Etelä-Karjala
Helsinki
Kuopio
Mobilia
Oulu
Karstulan Wanhat Wehkeet
Vehoniemi
Uusikaupunki
Varkaus
Myllyn Vanhat Autot
Suomen valtakunnalliset vastuumuseot
Alvar Aalto -museo
Arkkitehtuurimuseo
Designmuseo
Forum Marinum
Ilmailumuseo
Käsityön museo
Lasimuseo
Lusto
Mobilia
Rautatiemuseo
Sarka
Siida
Teatterimuseo
Tekniikan museo
Työväenmuseo Werstas
Urheilumuseo
Valokuvataiteen museo
| n k Perustiedot Wikidatassa: Mobilia Auto- ja tiemuseo (Q4975652)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: automuseo, erikoismuseo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kangasala
katuosoite: Kustaa Kolmannen tie 75, 36270 Kangasala
koordinaatit: 61°26′28″N 24°07′48″E﻿ / ﻿61.440977°N 24.130046°E﻿ / 61.440977; 24.130046
Seljanka

Oliiviseljankaa
Seljanka (ven. селя́нка), myös soljanka (ven. соля́нка), on Keski-Aasialainen keitto. Keitto mielletään Suomessa usein kalakeitoksi marsalkka Mannerheimin mieliruokiin kuuluneen kalaseljankan mukaan, mutta sen voi tehdä myös lihasta, sienistä, kuten tateista ja herkkusienistä, tai makkarasta. Keitto maustetaan tomaattimurskalla. Siihen lisätään happamuutta ja suolaa maustekurkun tai sienien säilöntäliemellä, hapankaalilla, kapriksella, oliiveilla tai sitruunalla. Valmiiseen keittoon voidaan lisätä myös smetanaa.
Soljanka on keiton nimen vanhempi muoto, joka on luultavasti muodostettu suolaa merkitsevästä sanasta sol. 1700-luvulla Pietarin hienosto alkoi kutsua keittoa seljankaksi sanan selski, 'maalainen' mukaan. "Moskovan soljanka" on toinen ruoka: se tarkoittaa kalapannua, joka on kypsytetty haudutetun kaalin kanssa.
Capitán Bado

| Capitán Bado |
| --- | --- |
 Kapteeni José Matias Badon muistomerkki.
 Capitán Bado
 Koordinaatit: 23°15′36″S, 55°32′24″W 
Valtio:   Paraguay
Departementti:  Amambay
Väkiluku (2022):  18 851
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Capitán Bado on pikkukaupunki Paraguayn Brasilian vastaisella rajalla. Sen asukasluku oli 18 851 vuonna 2022.
Maantiede

Capitán Bado sijaitsee Paraguayn Amambayn departementissa maan Brasilian vastaisella rajalla. Rajan  toisella puolella Brasiliassa sijaitsee Coronel Sapucaia.
Historia

Capitán Badon perustetti Juan Isnardi vuonna 1902. Alkujaan paikka tunnettiin tosin nimellä Ñu Verá. Nykyinen nimensä se sai 25. heinäkuuta 1914 ja nimi juontuu kolmoisliiton sotaan, jota Paraguay kävi Argentiinaa, Brasiliaa ja Uruguayta vastaan vuosina 1864–1870. Kapteeni José Matias Bado oli yksi sodan paraguaylaisista sankareista. Kuitenkin etenkin 1990-luvulta lähtien paikkakunta on tullut erityisen tunnetuksi huumekauppaan liittyvästä väkivallasta. Paraguaylaiset ja brasilialaiset jengit ovat ottaneet yhteen hallitakseen paikallista kauppaa marihuanalla.
Väestö

Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan Capitán Badon asukasluku oli 18 851. Vuonna 2012 vastaava lukema oli 18 429 ja 2000 16 665.
Pedro Juan Caballero (Paraguay)

| Pedro Juan Caballero |
| --- | --- |

 lippu
 Pedro Juan Caballero
 Koordinaatit: 22°31′46″S, 55°45′0″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Amambay
Väkiluku (2022):  127 437
Aikavyöhyke:  UTC-4
 – Kesäaika:  UTC-3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pedro Juan Caballero on Amambayn departementin pääkaupunki Paraguayssa maan Brasilian vastaisella rajalla. Kaupunki on perustettu vuonna 1893 ja sen asukasluku vuonna 2022 oli 127 437.
Maantiede

Pedro Juan Caballero sijaitsee Paraguayn Amambayn departementissa Brasilian rajalla vastapäätä Ponta Poran kaupunkia. Pedro Juan on Paraguayn kaupungeista kauimpana Asunciónista, 536 km päässä.
Kaupunkiin on maantieyhteys Concepciónista, ja Ponta Poran puolelle ulottuu Brasilian rautatieverkko. Kaupungissa on pieni lentokenttä mutta sinne ei ole aikataulunmukaista lentoliikennettä. Matkailijat käyvät kaupungissa lähinnä matkalla läheisiin luontokohteisiin.