stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaalivilppi
Menetelmiä > Ehdokkaisiin vaikuttaminen

Epämieluisia ehdokkaita voidaan uhkailuin tai väkivalloin estää asettumasta ehdolle.
Ehdolle asettumista voidaan vaikeuttaa erilaisin hallinnollisin ja lakiteknisin keinoin.
Vaalikampanjointia voidaan häiritä tai hankaloittaa esimerkiksi siten, että jonkun ehdokkaan tai puolueen vaalimainoksia ei julkaista.
Jos tiedotusvälineet ovat hallituksen valvonnassa, ne voivat mustamaalata oppositiota ja suosia hallituspuolueita.
Menetelmiä > Äänestäjiin vaikuttaminen

Äänestäjiä voidaan lahjoa tai uhkailla äänestämään tiettyä ehdokasta tai olemaan äänestämättä.
Äänestäjät voidaan harhauttaa väärään paikkaan tai väärään ajankohtaan, jotta he eivät voisi äänestää.
Kokonaisia äänestyspaikkoja voidaan sulkea tai häiritä, erityisesti sellaisilla alueilla, joilla arvellaan äänestäjien äänestävän ei-toivottua ehdokasta.
Jos äänestyskuponki tai ilmoitus äänioikeudesta lähetetään postitse, se voidaan lähettää tahallisesti väärään osoitteeseen.
Vanhuksen, sairaan tai muun vajaakuntoisen äänestäjän vaaliavustaja voi painostaa äänestäjää, tai äänestää hänen tahtonsa vastaisesti.
Äänioikeus voidaan evätä osalta äänestäjiä erilaisin hallinnollisin ja lakiteknisin keinoin.
Menetelmiä > Äänestäjän tekemä vilppi

Äänestäjä voi äänestää toisen äänestäjän sijasta tai monta kertaa.
Menetelmiä > Äänien peukaloiminen

Lippuäänestyksessä uurnasta voidaan varastaa tai siihen lisätä äänestyslippuja, tai kokonaisia uurnia voidaan varastaa.
Jos eri puolueita äänestetään eri lipuilla (kuten Ruotsissa), voidaan jonkin puolueen äänestämistä vaikeuttaa piilottamalla sen äänestysliput.
Sähköisessä äänestyksessä voidaan äänestystietojärjestelmää manipuloimalla lisätä, poistaa tai muuttaa ääniä, tai estää äänestäjää valitsemasta jotakin ehdokasta.
Postiäänestyksessä voidaan keräillä tyhjiä äänestyslippuja ihmisiltä ja palauttaa niitä täytettyinä, tai lippuja voidaan väärentää.
Postitettuja äänestyslippuja voidaan hukata.
Menetelmiä > Äänten laskentaan vaikuttaminen

Yksittäisiä äänestyslippuja voidaan tarkoituksellisesti hylätä tai laskea väärin.
Kokonaisen äänestysalueen tulokset voidaan raportoida väärin.
Äänestysalueiden tulokset voidaan laskea yhteen väärin, tai koko vaalitulos voidaan väärentää.
Torjunta

Vaalivilppiä torjutaan ensi sijassa luotettavilla ja läpinäkyvillä vaalijärjestelyillä, joiden jokaista vaihetta valvotaan riittävästi.
Vaalisalaisuudella pyritään siihen, että äänestäjä voi vapaasti äänestää ketä haluaa, koska hänen äänensä ei tule kenenkään ulkopuolisen tietoon. Näin ehkäistään myös äänten ostamista ja myymistä.
Äänestysliput voidaan kerätä suljettuun uurnaan, joka on koko äänestyksen ajan vaalivirkailijoiden ja yleisön nähtävillä, jotta kukaan ei pääse käsittelemään sitä asiattomasti.
Ylimääräisten lippujen pudottamista uurnaan ehkäistään vakioiduilla esipainetuilla lipuilla, jotka leimataan ja pudotetaan uurnaan vaalivirkailijoiden valvonnassa.
Äänten laskennassa voi olla mukana eri puolueiden edustajia, jotka voivat tarkkailla toisiaan. Suomessa kunkin äänestysalueen vaalilautakunnassa on viisi jäsentä, joiden on mahdollisuuksien mukaan edustettava eri puolueita.
Laskennan tulokset voidaan julkaista äänestysalueittain, jolloin kuka tahansa voi varmistua siitä, että koko vaalitulos vastaa äänestysalueiden yhteenlaskettua tulosta. Äänestysliput voidaan myös laskea useampaan kertaan; esimerkiksi Suomessa vaalien virallinen tulos vahvistetaan vasta tarkastuslaskennan jälkeen.
Mikäli vaalien rehellisyyttä epäillään, vaaleja seuraamaan voidaan kutsua ulkopuolisia vaalitarkkailijoita. Merkittävimmät vaalitarkkailua järjestävät kansainväliset toimijat ovat Yhdistyneet kansakunnat, Euroopan unioni ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö.
Riippumattomien tiedotusvälineiden ovensuukyselyt voivat toimia vaalitarkkailun apuna. Jos viralliset tulokset poikkeavat merkittävästi ovensuukyselyiden tuloksista, syynä saattaa olla vaalivilppi.
Esimerkkitapauksia

Suomi.  Vuonna 2006 tuomittiin vilpillisestä äänestämisestä kaksi sakkorangaistusta. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa epäiltiin vaalivirkailijan painostaneen iäkästä äänestäjää kotiäänestyksessä Kokkolassa, mutta syyte hylättiin.
Ruotsi. Vuoden 2002 valtiopäivävaaleissa kaksi vaalivirkailijaa asetti vanhainkodissa tarjolle ainoastaan oman puolueensa äänestysliput.  Kumpikin sai 75 päiväsakkoa.
Vuoden 2006 valtiopäivävaaleissa vaalivirkailija piilotti kilpailevan puolueen äänestysliput ja tuomittiin tästä 70 päiväsakkoon. Äänestyslippujen katoamista on raportoitu myös vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa.
Yhdistynyt kuningaskunta.  Vuosina 2000–2005 annettiin noin 42 vaalivilppituomiota. Vilppi on yleensä tapahtunut postiäänestyksen yhteydessä. 
Toukokuussa 2005 kuuden Työväenpuolueen jäsenen todettiin syyllistyneen tuhansien postiäänten väärentämiseen Birminghamin kaupunginvaltuuston vaaleissa 2004.
Vankeustuomioita on annettu vaalivilpistä ainakin Blackburnin,
Peterborough'n
ja Burnleyn
valtuustovaaleissa.
Liberia.  Historian suurimmaksi vaalivilpiksi on kutsuttu Liberian vuoden 1927 presidentinvaaleja, jotka istuva presidentti Charles D. B. King voitti virallisen ilmoituksen mukaan 234 000 äänellä, vaikka rekisteröityjä äänestäjiä oli vain 15 000.
Nigeria.  Vuoden 2007 vaaleissa raportoitiin laajamittaisesta väkivallasta ja vaalivilpistä. Tarkkailijoiden mukaan vaaliuurniin lisättiin hallituspuoluetta kannattavia äänestyslippuja. Joillakin alueilla virallinen äänestysprosentti ylitti 90, vaikka tarkkailijoiden mukaan koko äänestyspäivänä ei annettu yhtään ääntä,
ja joillakin alueilla äänestysprosentti jopa ylitti sadan.
Zimbabwe. Vuoden 2008 presidentinvaaleja on yleisesti pidetty epärehellisinä.
Kavo Käyhkö

Eino Kalervo (Kavo) Käyhkö (9. lokakuuta 1907 Pietari – 9. elokuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Käyhkön vanhemmat olivat ylikonduktööri Juho Käyhkö ja Aino Lovisa Palmros ja puoliso vuodesta 1934 Sirkka Pakkanen. Uimari Karri Käyhkö oli Kavo Käyhkön poika. Kauko Käyhkö ja Kyösti Käyhkö olivat puolestaan Kavo Käyhkön veljiä.
Kavo Käyhkö tuli ylioppilaaksi  Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1926 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1931.
Hän oli Ab Vägförbättringarin työmaainsinööri Ruotsissa 1930–1931, Oy Viarecta Ab:n teknillinen johtaja 1932–1945, Oy Colas Ab:n teknillinen johtaja 1932–1945 ja Rakennus Oy Cultorin perustajia, toimitusjohtaja 1945–1965 ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1945. Käyhkö oli myös Industrial Oversea Products Oy Inops Ab:n perustaja, toimitusjohtaja 1947–1968 ja hallituksen puheeejohtaja vuodesta 1949, Finnish Engineering Co Finencon perustajia 1956, Cultor Jordan Co Ltd:n perustaja ja hallituksen puheenjohtaja 1964–1967, Finnasfalt-työyhtymän perustaja ja hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1965 sekä Tiemassat Oy:n perustaja ja johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1966.
Käyhkö oli Rakennusinsinööri-lehden päätoimittaja ja taloudenhoitaja 1945–1954, Asfalttiurakoitsijain Liiton aikakauslehden Asfaltin toimittaja 1955–1966 ja kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön julkaisun Kymron tiedotuksia päätoimittaja 1946–1948.
Käyhköllä oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä, hän oli muun muassa Asfalttiurakoitsijain Liiton perustajajäseniä, liiton puheenjohtaja 1964–1965, useiden työvaliokuntien jäsen ja liiton ensimmäinen kunniapuheenjohtaja 1967. Teknilliselle korkeakoululle Käyhkö lahjoitti stipendirahaston 1950.
Molempiin sotiin osallistunut Käyhkö oli sotilasarvoltaan reservin majuri (1944). Kauppaneuvoksen arvonimen hän sai 1970. Taiteilija Essi Renvall veisti hänen muotokuvansa 1957.
Julkaisuja

Tienpäällysteet, 1936
Emulsiopäällysteet ja niiden kannattavaisuus, 1939
Juho Käyhkö 70 v. 9.3.1945, 1945
Tienpäällysteet: päällysteenrakennuksen oppi- ja käsikirja, 1945
50 vuotta Suomen teollisuutta ja taloutta, 1946 (toim.)
Jääkiekko talviolympialaisissa 2002 – naisten karsinnat

Jääkiekon naisten olympiakarsintaturnaus vuoden 2002 Salt Lake Cityn turnaukseen pelattiin helmikuussa 2001. Karsintaturnauksen kautta olympialaisiin pääsivät Kazakstan ja Saksa.
Karsinnat läpäisseet joukkueet

| Kilpailu | Paikka | Kilpailupaikkoja | Kilpailupaikan lunastaneet |
| --- | --- | --- | --- |
| Maailmanmestaruuskilpailut 2000 |  Kanada | 6 |  Kanada    Yhdysvallat    Suomi    Ruotsi    Venäjä    Kiina |
| Olympiakarsintaturnaus |  Sveitsi | 2 |  Kazakstan    Saksa |
| Yhteensä |  | 8 |  |
Turnaus

| Joukkue | O | V | H | T | TM | PM | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Kazakstan | 3 | 2 | 0 | 1 | 9 | 10 | 4 |
|  Saksa | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 6 | 3 |
|  Sveitsi | 3 | 1 | 1 | 1 | 10 | 7 | 3 |
|  Japani | 3 | 0 | 2 | 1 | 7 | 10 | 2 |
Ottelut
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC+1)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2001 |  Japani | 3-3 |  Saksa | Engelberg |  |
16:30: 
| 16:30 | (1-0, 0-2, 2-1)  | (1-0, 0-2, 2-1)  | (1-0, 0-2, 2-1)  | Yleisömäärä: 300 |  |
| 16:30 |  |  |      | Yleisömäärä: 300 |  |
16:30: 
16:30: 
16:30: 
16:30: 
16:30: 
16:30: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 8.2.2001 |  Kazakstan | 2-7 |  Sveitsi | Engelberg |  |
20:00: 
| 20:00 | (0-3, 0-3, 2-1)  | (0-3, 0-3, 2-1)  | (0-3, 0-3, 2-1)  | Yleisömäärä: 825 |  |
| 20:00 |  |  |      | Yleisömäärä: 825 |  |
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 
20:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9.2.2001 |  Kazakstan | 5-2 |  Japani | Engelberg |  |
17:00: 
| 17:00 | (1-1, 2-0, 2-1)  | (1-1, 2-0, 2-1)  | (1-1, 2-0, 2-1)  | Yleisömäärä: 513 |  |
| 17:00 |  |  |      | Yleisömäärä: 513 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10.2.2001 |  Saksa | 3-1 |  Sveitsi | Engelberg |  |
17:00: 
| 17:00 | (0-1, 1-0, 2-0)  | (0-1, 1-0, 2-0)  | (0-1, 1-0, 2-0)  | Yleisömäärä: 800 |  |
| 17:00 |  |  |      | Yleisömäärä: 800 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.2.2001 |  Saksa | 1-2 |  Kazakstan | Engelberg |  |
13:30: 
| 13:30 | (0-0, 0-1, 1-1)  | (0-0, 0-1, 1-1)  | (0-0, 0-1, 1-1)  | Yleisömäärä: 531 |  |
| 13:30 |  |  |      | Yleisömäärä: 531 |  |
13:30: 
13:30: 
13:30: 
13:30: 
13:30: 
13:30: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.12.2001 |  Sveitsi | 2-2 |  Japani | Engelberg |  |
17:00: 
| 17:00 | (0-0, 0-0, 2-2)  | (0-0, 0-0, 2-2)  | (0-0, 0-0, 2-2)  | Yleisömäärä: 920 |  |
| 17:00 |  |  |      | Yleisömäärä: 920 |  |
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00: 
17:00:
Pistepörssi

| # | Pelaaja | Maalit | Syötöt | Pisteet | +/- |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Rachel Rochat | 3 | 1 | 4 | +3 |
| 2. |  Kathrin Lehmann | 2 | 2 | 4 | +3 |
| 3. |  Hanae Kubo | 2 | 2 | 4 | +1 |
| 4. |  Ruth Kuenzle | 2 | 2 | 4 | +3 |
| 5. |  Nadezhda Losyeva | 1 | 3 | 4 | 0 |
Kauranen

Kauranen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Heikki Kauranen (1818–1878), maanviljelijä ja valtiopäivämies
Iivari Kauranen (1896–1990), jääkärieversti ja matematiikanopettaja
Jooseppi Kauranen (1880–1935), maanviljelijä ja kansanedustaja (Maalaisliitto)
Juhani Kauranen, televisionäyttelijä
Pentti Kauranen (1930–2021), kemian professori, Suomalaisen Tiedeakatemian pääsihteeri
Risto Kauranen (s. 1937), shakinpelaaja.
Entinen nimi

August Kuusisto (vuoteen 1920 Kauranen, 1883–1972), maanviljelijä ja kansanedustaja (SDP)
Anja Snellman (o.s. Kauranen, s. 1954), kirjailija, toimittaja, terapeutti.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma

| Госуда́рственная ду́ма Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma> Tyyppi |
| --- | --- |
Tyyppi:  alahuone
Historia
Perustettu:  1906
Lakkautettu:  1917
Kokouspaikka
 
Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma (ven. Государственная дума, Gosudarstvennaja duma) oli vuosina 1906–1917 toiminut Venäjän ensimmäinen nykyaikainen kansanedustuslaitos. Se perustettiin vuoden 1905 vallankumouksen seurauksena ja se oli tsaari Nikolai II:n hallinnon myönnytys Venäjän keisarikunnassa esiintyneisiin vaatimuksiin kansanvaltaisemmasta hallinnosta.
Valtakunnanduuma muodosti kaksikamarisen parlamentin alahuoneen. Ylähuoneena toimi Venäjän valtakunnanneuvosto, jonka jäsenistä puolet oli tsaarin nimittämiä ja puolet erilaisten korporaatioiden keskuudestaan valitsemia. Lakien oli tultava hyväksytyiksi molemmissa kamareissa.
Vuosina 1906 ja 1907 valitut ensimmäinen ja toinen duuma olivat koostumukseltaan melko radikaaleja. Nikolai II hajotti duuman useasti sen alkuaikoina, ja alkuperäisiä vaalilakeja muutettiin pian siten, että duumaan saatiin enemmistö keisarinvaltaa tukeneille konservatiivisille puolueille ja ryhmille. Valtakunnanduuman vaalit ehdittiin järjestää neljä kertaa ennen maaliskuussa 1917 tapahtunutta helmikuun vallankumousta, joka päätti keisarikunnan.
Duuman perustamisen tausta

Tappio Venäjän–Japanin sodassa kärjisti poliittista ilmapiiriä Venäjällä, ja verisunnuntai ja muut levottomuudet aiheuttivat sekasortoa. Rauhoittaakseen tilannetta Nikolai II päätti talvella 1905 perustaa neuvoa-antavan kansanedustuslaitoksen. Hankkeen valmistelu annettiin sisäministeri Aleksandr Bulyginille. Nikolai II antoi manifestin duuman perustamisesta 19. (6.) elokuuta 1905, ja sen oli määrä kokoontua tammikuussa 1906. Bulyginin duumaksi kutsutun alkuperäisen suunnitelman mukaan duuma olisi antanut lakiesityksistä vain lausuntoja valtakunnanneuvostolle ja keisarille, sen vaalit olisivat olleet epäsuorat ja vaille äänioikeutta olisivat jääneet muun muassa naiset, työläiset ja opiskelijat. Tämä herätti tyytymättömyyttä, ja muun muassa Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue kehotti työläisiä ja talonpoikia boikotoimaan Bulyginin duumaa. Kun Venäjällä puhkesi lokakuussa 1905 vallankumouksellinen yleislakko, Nikolai II joutui antamaan 30. (17.) lokakuuta Sergei Witten johdolla valmistellun lokakuun manifestin, jossa luvattiin kansalaisvapaudet, laajempi äänioikeus ja duumalle lainsäädäntövalta. Tämä merkitsi siirtymistä itsevaltiudesta perustuslailliseen monarkiaan.
Vaalilaki

Joulukuussa 1905 julkaistiin vaalilaki. Sen mukaan äänestäjät jaettiin maanomistajiin, kaupunkilaisiin, talonpoikiin ja työläisiin. Viimeksi mainituista äänioikeus oli niillä, joiden työnantajan yrityksessä oli vähintään 50 työntekijää. Erona yleiseen äänioikeuteen tällä säännöksellä äänioikeuden ulkopuolelle jäi 2 000 000 työläismiestä. Äänioikeutta ei myöskään ollut naisilla, alle 25-vuotiailla, asepalveluksessa olevilla eikä suurella joukolla kansallisia vähemmistöjä. Äänioikeus ei ollut yleinen, mutta ei myöskään äänestäjäryhmissä yhtäläinen. Maanomistajan valitsemiseen tarvittiin 2 000, kaupunkilaisen 4 000, talonpojan 30 000 ja työläisen 90 000 ääntä äänestäjäluokkansa sisällä. Valtioduuman edustajamäärä vaihteli 480:stä 520:een.
Lääkäri ja filantrooppi Anna Šabanova alkoi vuodesta 1905 lähtien ohjata johtamansa naisten avustusjärjestön toimintaa puoluepolitiikan suuntaan saadakseen Venäjän naisille äänioikeuden. Hän järjesti 10.–16. joulukuuta 1908 Venäjän naisten yleiskokouksen perustaakseen naisten puolueen. Sen perustaminen epäonnistui, sillä sosialistipuolueet selittivät, ettei köyhän kansanosan naisilla ole mitään yhteistä parempiosaisten naisten kanssa.
Duuman perustuslaillinen asema

Nikolai II halusi edelleen säilyttää itsevaltaisen hallintotavan rajoittamalla duumalle julistettuja oikeuksia. Juuri ennen duuman perustamista hän laati niin sanotut peruslait, jotka olivat lokakuun manifestin vastaisia. Niissä määrättiin, että duuma ei voinut valita tsaarin ministereitä ja nämä eivät ole vastuussa duumalle. Toukokuussa 1906 säädettiin perustuslait, joita duuma ei voinut muuttaa kuin hallitsijan itsensä aloitteesta. Hallitsijan veto-oikeus oli rajoittamaton ja koko toimeenpanovalta kuului hänen alaisuuteensa.
Hallitsija nimitti ministerit, säilytti oikeuden julistaa sota ja solmia rauha, hänellä oli oikeus rajoittamatta julkistaa jollekin alueelle poikkeus- tai sotatila. Perustuslakien 87. pykälän mukaan duuman istuntokausien välillä hallitsija saattoi antaa omissa nimissään lakeja. Kolmatta duumaa lukuun ottamatta duuma työskenteli vain muutamia kuukausia. Näin ollen todellinen valta säilyi tsaarilla eikä siirtynyt duumalle. Tsaarilla oli myös oikeus hajottaa duuma milloin tahansa ja julistaa uudet vaalit. Näin tehtiin kolme kertaa.
Duuman paikkajaon kehitys

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
puolue: edustajapaikat
| puolue | huhtikuu– kesäkuu 1906 | helmikuu– kesäkuu 1907 | 1907–1912 | 1912–1914, 1915–1917 |
| Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue | - | 65 | 14 | 14 |
| Sosialistivallankumouksellinen puolue | - | 34 | - | - |
| Perustuslaillisdemokraattinen puolue | 179 | 92 | 52 | 57 |
| Lokakuun 17:nnen liitto | 17 | 32 | 120 | 99 |
| Keskustapuolue | - | - | - | 33 |
| trudovikit | 94 | 101 | 14 | 10 |
| progressistit | - | - | 39 | 47 |
| ei-venäläiset kansallisryhmät | 121 | - | 26 | 21 |
| nationalistit | - | - | 76 | 88 |
| äärioikeisto | 15 | 63 | 53 | 64 |
| yhteensä | 426 | 387 | 394 | 433 |
Valtakunnanduuman loppu

Nikolai II hajotti duuman helmikuun vallankumouksen yhteydessä 11. maaliskuuta 1917. Joukko duuman edustajia perusti niin sanotun väliaikaisen komitean, joka vuorostaan asetti väliaikaisen hallituksen muutamaa päivää myöhemmin. Itse duumaa ei enää helmikuun vallankumouksen jälkeen kutsuttu kertaakaan virallisesti koolle, ja väliaikainen hallitus käytti myös parlamentin valtaoikeuksia. Syy tähän oli ilmeisesti se, että väliaikaisen hallituksen keskustavasemmistolaiset puolueet eivät hyväksyneet muutettujen vaalilakien alaisuudessa vuonna 1912 valittua neljättä duumaa. Lisäksi väliaikaisen hallituksen vahva mies Pavel Miljukov ei mahdollisesti halunnut jakaa valtaa duuman puhemiehen Mihail Rodzjankon kanssa. Uudesta hallinnosta syrjäytetty Rodzjanko kutsui koolle useita duuman epävirallisia kokouksia, viimeisen niistä 2. syyskuuta 1917, mutta mitään lainsäädäntövaltaa niillä ei enää katsottu olevan. Väliaikainen hallitus julisti duuman virallisesti lakkautetuksi 20. lokakuuta 1917. Sen seuraajaksi perustettiin lyhytikäinen Venäjän tasavallan väliaikainen neuvosto eli ”esiparlamentti”, jota ei valittu vaaleilla. Vapailla vaaleilla marraskuussa 1917 valittu Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous ehti puolestaan kokoontua vain yhteen istuntoon tammikuussa 1918 ennen kuin bolševikit hajottivat sen.
Puhemiehet

| № | Puhemies | Puhemies | Virassa | Puolue | Duman järjestys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Sergei Muromtsev (1850–1910) | 27. huhtikuuta 1906 – 8. heinäkuuta 1906 | Perustuslaillinen | 1. |
| 2. |  | Fjodor Golovin (1867–1937) | 20. helmikuuta 1907 – 3. kesäkuuta 1907 | Perustuslaillinen | 2. |
| 3. |  | Nikolai Homjakov (1850–1925) | 1. marraskuuta 1907 – 6. maaliskuuta 1910 | Perustuslaillinen | 3. |
| 4. |  | Aleksandr Gutškov (1862–1936) | 10. maaliskuuta 1910 – 15. maaliskuuta 1911 | Oktobristit | 3. |
| 5. |  | Mihail Rodzjanko (1852–1924) | 22. maaliskuuta 1911 – 19. lokakuuta 1917 | Oktobristit | 3. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuma Wikimedia Commonsissa
Taurian palatsissa vuosina 1906–1917 toimineen duuman istuntosali.
Kevola

Kevola voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kevola, Paimiossa sijaitseva kylä
1540 Kevola, asteroidi
Kevola (kylä)

Kevolan sijainti Paimiossa
Kevola on Paimion maantieteellisellä ”kaakkoiskulman” alueella sijaitseva kylä, jota halkoo vanha Kuninkaantie eli seututie 2351, joka kuuluu myös EuroVelo 10 -pyöräilyreittiin. Kevolan tunnetuin maamerkki on Kevolan observatorio, joka on rakennettu Tuorlan observaattorin Hilkka Rantaseppä-Heleniuksen vanhalle kotitilalle Ilttulan kylään.
Kevolan maaseutumaisemaa
Kevolaa hallitsee maaseutumainen laaksomaisema, ja sen pohjoispuolella kulkee Helsingistä Turkuun kulkeva Rantarata. Kevolassa sijaitsi myös vuoteen 1954 asti Kevolan seisake, joka toimi kylän tärkeänä elinkeinoelämän keskuspisteenä erityisesti 1930- ja 1940-luvuilla.
Kevolassa toimi Ilttulantien ja Kevolantien risteyksessä 1900-luvun alkupuolella Paimion kauppaosuuskunnan Kevolan myymälä, joka on tätä nykyä vain yksityisasuntokäytössä.
Kevolassa toimi vuosina 1928–1967 kansakoulu, ja koulutoiminnan loppumisen jälkeen rakennuksen tiloissa järjestettiin erilaista toimintaa, ja olipa rakennuksessa myös sivukirjastokin jonkin aikaa. Vuonna 2004 Paimion kaupunki myi rakennuksen kuitenkin Paimion Rasti ry -suunnistusyhdistykselle 15 000 €:lla. Rakennus nimettiin tällöin Rastituvaksi, jona se tunnetaan tänäkin päivänä.
Kaohsiungin rakennuspalo 2021

| Kaohsiungin rakennuspalo |
| --- | --- |
 Palopaikka sammutustöiden päätyttyä
Päivämäärä:  14. lokakuuta 2021
Kellonaika:  2.45
Tapahtumapaikka:   Kaohsiung, Taiwan
Kuolleita:  46
Loukkaantuneita:  41
Kaohsiungissa tapahtui aamuyöllä 14. lokakuuta 2021 tuhoisa rakennuspalo, joka oli yksi Taiwanin historian eniten kuolonuhreja vaatineista tulipaloista. Palo käynnisti kiivaan keskustelun maan rakennusturvallisuuden tilasta.
Palo tapahtui vuonna 1981 valmistuneessa Cheng Chung Cheng -rakennuksessa, jossa on sekä liiketiloja että asuntoja. 13-kerroksinen rakennus sijaitsee Yanchengin kaupunginosassa, Kaohsiungin keskustassa. Rakennuksessa toimiviin yrityksiin kuului muun muassa ravintoloita, elokuvateatteri ja baari. Talon asukkaat olivat enimmäkseen vanhempia ihmisiä, jotka kärsivät muun muassa dementiasta ja muista kroonisista vaivoista.
Rakennuksen yritystilat olivat olleet ennen paloa pitkään tyhjillään ja hylättyinä. Palokunnan mukaan ensimmäiset viisi kerrosta olivat melko täynnä romua, mikä edesauttoi palon leviämistä.
Palon syttymissyy on epäselvä, mutta ensimmäisen kerroksen asukkaat kertoivat kuulleensa pamauksen ennen havaintoja savusta ja liekeistä.
Sammutustöihin osallistui 145 palomiestä ja 72 paloautoa. Palo saatiin sammutettua kello seitsemän maissa.
Samana päivänä Kaohsiungin pormestari Chen Chi-mai esitti anteeksipyyntönsä. Kaupunginvaltuusto ilmoitti aloittavansa selvityksen kaupungin rakennuskannan kunnosta ja palokunnan välineiden sopivuudesta. Keskustelua on käyty etenkin myös vanhempien rakennuksien paloturvallisuudesta.
Rakennuksessa oli syttynyt tulipalo aiemminkin, vuonna 1999, jolloin rakennuksesta pelastettiin 28 henkilöä; kukaan ei kuollut.
Kent (Sierra Leone)

| Kent |
| --- | --- |
Valtio:   Sierra Leone
Alue:  Läntinen alue
Piirikunta:  Läntisen alueen maaseutu
Väkiluku (2013):  1 804
Aikavyöhyke:  UTC-5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kent on kalastajakylä Sierra Leonen Läntisen alueen maaseudulla. Sen väkiluku vuonna 2013 oli noin 1 804. Kentin suurimmat teollisuudenalat ovat kalastus, hiilikaivosteollisuus sekä turismi. Kylä tunnetaan suurista rannoistaan ja suuresta kalastajayhteisöstään.
Historia

1600- ja 1700-luvuilla Kent oli orjakaupan keskus. Portugalilaiset kaappasivat ihmisiä, jotka kuljetettiin Kentistä Banana Islandsille, jossa heidät tutkittiin. Useat kuljetettiin laivalla Amerikkaan. Kylässä oli useita orjahäkkejä, joista yhteen häkkiin mahtui 500 orjaa.
Kentillä oli osaa orjakauppaan senkin jälkeen, kun orjakauppa lakkautettiin Britanniassa. Britit partioivat aluetta laivoilla estääkseen laittoman orjakaupan. Kentistä tuli keskus sadoille vapautetuille afroamerikkalaisille ja länti-intialaisille orjille, jotka asettuivat kylään. Novascotialainen Peter During ja everstiluutnantti Charles McCarthy virallisesti perustivat ja nimesivät kylän samoihin aikoihin. Anglikaanisen kirkon lähetyssaarnaajat muuttivat orjahäkit kirkoiksi.