stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laiva (lehti)

| Laiva |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  Aikakauslehti
Julkaisija:  Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys
ISSN:  ISSN 1457-3059
Perustettu:  2001
Päätoimittaja:  Rami Wirrankoski
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  4 kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Laiva on Suomen suurin laivalehti. Neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lehteä julkaisee Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys. Ensimmäisen kerran Laiva ilmestyi vuonna 2001.
Laiva toimii alan harrastajien, tutkijoiden ja instituutioiden yhdyssiteenä ja foorumina. Se on ainoa Suomessa ilmestyvä lehti, jonka kiinnostuksen kohteena ovat kaiken kokoiset ja tyyppiset suomalaiset ja Suomessa rakennetut alukset kaikilla vesialueilla, samoin kuin varustamot, telakat ja vesiliikenteeseen liittyvät elinkeinot ja valtionhallinnon osat.
Historiallisten ja tieteellisten artikkelien lisäksi lehti kertoo yleisemmin alan ajankohtaisista ilmiöistä ja selvittää vanhojen suomalaisten ja Suomessa rakennettujen laivojen liikkeitä ja myöhäisempiä vaiheita maailmalla.
Laiva listaa muutokset Suomen kauppalaivastossa ja uutisoi tuoreet tapahtumat merenkulussa, vesiliikenteessä sekä laivanrakennusteollisuudessa. Lisäksi se arvioi tuoreimman merikirjallisuuden.
Aiheesta muualla

Laiva-lehden internetsivut
Suomen Laivahistoriallinen Yhdistys
Lange

Lange on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Algot Lange (1850–1904), ruotsalainen oopperalaulaja
Anders Lange (1904–1974), norjalainen toimittaja ja poliitikko
André Lange (s. 1973), saksalainen rattikelkkailija
Antti Lange (s. 1941), suomalainen matemaatikko ja tilastotieteilijä
Artie Lange (s. 1967), yhdysvaltalainen näyttelijä
Balthazar Lange (1854–1937), norjalainen arkkitehti
Bernd Lange (s. 1955), saksalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Christian Lous Lange (1869–1938), norjalainen taideasiantuntija ja poliitikko, Nobelin rauhanpalkinnon saaja
David Lange (1942–2005), uusiseelantilainen juristi ja poliitikko
Dorothea Lange (1895–1965), yhdysvaltalainen valokuvaaja
Esther de Lange (s. 1975), alankomaalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Eva Lange (s. 1935), ruotsalainen kuvanveistäjä
Friedrich Albert Lange (1828–1875), saksalainen teologi, pedagogi ja ekonomi
Gunnar Lange (1909–1976), ruotsalainen poliitikko ja ministeri
Günter Gerhard Lange (1921–2008), saksalainen kirjainmuotoilija, typografi ja opettaja
Halvard Lange (1902–1970), norjalainen diplomaatti ja poliitikko, ulkoministeri 1946–1965
Hilde Lange, Hilde Benjamin (1902–1989), saksalainen oikeustieteilijä, kommunistipoliitikko ja ministeri
Ina Lange (1849–1930), suomenruotsalainen pianisti ja kirjailija
Ira Lange, suomalainen yritys- ja ryhmävalmentaja, puhuja, kouluttaja ja tietokirjailija
Jacob Otto Lange (1833–1902), norjalainen poliitikko
Jakob Lange (s. 1995), saksalainen yhdistetyn hiihtäjä
Jakob Emanuel Lange (1864–1941), tanskalainen kasvitieteilijä
Jessica Lange (s. 1949), yhdysvaltalainen näyttelijä
Marita Lange (s. 1943), itäsaksalainen kuulantyöntäjä
Mathias Lange (s. 1985), itävaltalais-saksalainen jääkiekkomaalivahti
Max Lange (1864–1899), saksalainen shakin suurmestari
Monique Lange (1926–1996), ranskalainen kirjailija, käsikirjoittaja ja näyttelijä
Morten Lange (1919–2003), tanskalainen sienitieteilijä ja poliitikko
Noa Lange (s. 2002), suomalainen näyttelijä ja artisti
Oskar R. Lange (1904–1965), puolalainen taloustieteilijä ja diplomaatti
Paul Lange (1931–2016), saksalainen ratameloja
Peter Lange-Müller (1850–1926), tanskalainen säveltäjä
Robert John ”Mutt” Lange (s. 1948), brittiläinen äänitetuottaja ja lauluntekijä.
Rudolf Lange (1910–1945), saksalainen SS-upseeri
Santiago Lange (s. 1961), argentiinalainen kilpapurjehtija
Sven Lange (1868–1930), tanskalainen kirjailija
Ted Lange (s. 1948), yhdysvaltalainen näyttelijä
Thomas Lange (s. 1964), saksalainen soutaja
Vilhelm Lange (1893–1950), tanskalainen voimistelija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Kuollut mies vihastuu

| Kuollut mies vihastuu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Simo Penttilä Ilmari Unho
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Kalle Peronkoski (sisäkuvat) Erkki Majava (ulkokuvat)
Leikkaaja:  Elle Hongisto
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Joel Rinne Regina Linnanheimo Kaija Rahola Reino Valkama
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  13. elokuuta 1944
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Edeltäjä:  Kuollut mies rakastuu
Seuraaja:  Kuollut mies kummittelee
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuollut mies vihastuu (ruots. Död man blir vred) on Ilmari Unhon ohjaama jännityskomedia vuodelta 1944, jossa eversti Rainer Sarmo eli ”Kuollut mies” etsii alamaailman johtajaa. Elokuva on yksi kolmesta Simo Penttilän omien tarinoidensa pohjalta käsikirjoittamasta Kuollut mies -sarjan elokuvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joel Rinne  | … |  eversti evp. Rainer Sarmo, ”Kuollut mies”   |
|  Regina Linnanheimo  | … |  pianisti Maria Lichter   |
|  Kaija Rahola  | … |  pankkineiti Leila Varta   |
|  Reino Valkama  | … |  kapteeni evp. Mikko Vehmer   |
|  Ville Salminen  | … |  ”johtaja” Josef Hakim   |
|  Rauli Tuomi  | … |  kemigrafi Raimo Varta, Leilan veli   |
|  Eine Laine  | … |  Lyyli Montola, Sarmon emännöitsijä   |
|  Ture Junttu  | … |  ”johtaja” Riku Aallos   |
|  Vilho Siivola  | … |  Pauli Rönn   |
|  Oiva Luhtala  | … |  Lukki   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Vänä   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  Moravian ministeri Zeewick   |
|  Jorma Nortimo  | … |  Moravian lähetystösihteeri Barrio   |
|  Paavo Jännes  | … |  valtiollisen poliisin päällikkö Merkkilä   |
|  Pentti Saares  | … |  palvelija Moravian lähetystössä   |
|  Elli Pihlaja  | … |  nainen kutsuilla   |
|  Eero Kilpi  | … |  vieras lähetystössä   |
|  Simo Osa  | … |  vieras lähetystössä   |
Tuotanto

Elokuvan tapahtumat on sidottu ajankohtaansa: eletään jatkosotaa, pimennysmääräys on voimassa ja Neuvostoliitto on soluttanut salaisia agenttejaan kaupunkiin. Kuvaukset alkoivat syyskuun lopussa 1943 ja kestivät neljä kuukautta. Myös itse elokuvan tekoon sota vaikutti, sillä lopputöitä jouduttiin Helsingin pommitusten vuoksi lykkäämään, ja ensi-iltakin siirtyi usealla kuukaudella. Sarmo oli edellisessä Kuollut mies -elokuvassa kihlautunut, mutta jatko-osassa aikaa on kulunut kolmisen vuotta; Sarmo on edelleen poikamies eikä kihlauksesta mainita enää mitään. Elokuvan loppupuolen repliikkejä on korjailtu kuvausvaiheessa puolueettomampaan asuun, taustalla oli ilmeisesti Moskovan välirauha. Yleisömenestys oli jonkin verran vuoden keskitasoa parempi. Suomi-Filmin myöhemmässä videoversiossa vuodelta 1990 on mukana myös poistettuja jaksoja.
Vastaanotto

Elokuva viehätti monia arvostelijoita. Aamulehden kriitikko Olavi Veistäjän mukaan se oli ”kotimaisen elokuvatuotannon paras tähänastinen saavutus”, Ilta-Sanomien mielestä ”erikoisen herkulliseksi sen teki aktuelli huumori”. Kirjoittaja piti elokuvaa kokonaisuudeltaan ehyempänä kuin edeltäjäänsä, joskin siitä hänen mukaansa puuttui ”se vähitellen huippuunsa kehittyvä jännitys”, mikä oli ominaista edeltäjälle. Suomen Sosialidemokraatti -lehden Toini Aaltonen huomautti juonen kulun onnahtelusta ja piti henkilöohjausta ilmeikkäänä mutta liian alleviivattuna, jonka takia pahikset erottuivat hyviksistä liian helposti. Näyttelijäntyötä kiitettiin, ja erityisesti Joel Rinteen loistavaan roolisuoritukseen kiinnitettiin huomiota.
Erään televisioajan kriitikon mukaan sekavan elokuvan kestävintä antia ovat Kalle Peronkosken kuvaus, Ville Salmisen lavastukset ja George de Godzinskyn musiikki.
Lattapersikka

Lattapersikoita
Lattapersikka (Prunus persica var. platycarpa) on persikan litteähedelmäinen muunnos. Litteä muoto johtuu yhdestä geenistä, ja ominaisuus periytyy jälkeläisille vallitsevasti. Alkuperämaassaan Kiinassa lattapersikka on tunnettu jo pitkään, mutta sen laaja kaupallinen tuotanto on käynnistynyt vasta 1980-luvulla Yhdysvalloissa alkaneen jalostustoiminnan myötä.
Kuvaus

Lattapersikan hedelmä on muodoltaan litteämpi kuin tavallisen persikan. Kivi on pieni ja sekin on litistynyt.
Alkuperä ja historia

Lattapersikka, samoin kuin itse persikka lajina, on peräisin Kiinasta. Vuodelta 1081 peräisin olevassa Luoyang hua mu ji -teoksessa mainitaan 30 muunnosta persikasta, joista yksi oli lattapersikka, pan tao.
Kiinasta lattapersikka tuotiin myöhemmin muihin maanosiin. 1800-luvulla se saapui ainakin Australiaan, Yhdysvaltoihin ja Englantiin. 1980-luvulle asti lattapersikan viljely oli melko rajoittunutta, koska puiden kylmänkestävyys ja hedelmien säilyvyys oli heikkoa. Etelä-Euroopassa lattapersikan viljely oli mahdollista, mutta 1990-luvulle asti se oli pienimuotoista viljelyä kotitalousten omaan käyttöön. Esimerkiksi Sisiliassa on harjoitettu lattapersikan (paikalliselta nimeltään tabacchiere) perinteistä viljelyä noin vuodesta 1950.
1980-luvulla Catherine Bailey ja L. Fredric Hough kehittivät Yhdysvalloissa uuden lattapersikkalajikkeen. Starks Nursery kaupallisti lajikkeen nimellä ’Stark Saturn’. Uusi lajike oli aiempia lattapersikoita kylmänkestävämpi ja parempilaatuinen, ja se innoitti myös uusien jalostushankkeiden luomista niin Yhdysvalloissa kuin muissakin maissa. Lattapersikkaan keskittyviä jalostusohjelmia toteutettiin muun muassa Ranskassa, Italiassa ja Kiinassa. ’Stark Saturn’ oli valkomaltoinen lajike, mutta osa uudemmista lattapersikoista on keltamaltoisia, kuten italialainen ’UFO’-lajikesarja.
2000-luvun alussa lattapersikan suosio kasvoi Espanjassa, josta on tullut lattapersikan tärkeimpiä tuottajamaita Kiinan ohella. Lattapersikan yleistyminen on muuttanut merkittävästi Espanjassa viljeltävien persikkalajikkeiden valikoimaa, ja lattapersikat ovatkin osin korvanneet perinteisempiä persikkalajikkeita. Merkittävin tuotantoalue on Murcia, jossa kolme viljellyintä lattapersikkalajiketta ovat italialaiset ’UFO 3’ ja ’UFO 4’ sekä ranskalainen ’Sweet Cap’. Vuonna 2007 alkoi myös espanjalainen jalostusohjelma, jonka tulos on ’Siroco’-lajikesarja. Kovaa kysyntää seurannut tuotannon lisääminen on aiheuttanut maaperän huonontumista sekä maan tiivistymistä ja eroosiota.
Geneettinen tausta

Geneetikko James W. Lesley (1888–1982) oli ensimmäinen, joka selitti lattapersikan litteän muodon geneettistä taustaa. Vuonna 1940 julkaistussa tutkimuksessa hän totesi, että litteä muoto on monogeeninen ominaisuus, joka noudattaa mendelististä periytymismallia. Litteä muoto on dominantti pyöreään nähden. Myöhemmät tutkijat ovat selvittäneet muun muassa geenin lokusta, joka on kromosomin 6 loppupäässä.
Latómoksen luostari

| Latómoksen luostari Μονή Λατόμου |
| --- | --- |
 Latómoksen luostarin rakennuksia.
Sijainti:  Thessaloniki, Keski-Makedonia, Kreikka
Koordinaatit:  40°38′30″N, 22°57′08″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Perustettu:  n. 500
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Latómoksen luostari (kreik. Μονή Λατόμου, Moní Latómou; myös Latomoun luostari) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen luostari Thessalonikissa Kreikassa. Se kuuluu Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Latómoksen luostarin mosaiikkeja.
Luostari on rakennettu 400-luvun lopulla tai 500-luvun alussa. Se sijaitsee Thessalonikin Áno Pólissa (”Yläkaupunki”). Luostarin pääkirkko (katholikon) on nimeltään Pyhittäjä Davidin kirkko (Ósios Davíd, Hosios Davidin kirkko), joka on omistettu David Thessalonikalaiselle. Kirkko rakennettiin varhaisemman roomalaisaikaisen rakennuksen päälle.
Kirkko muutettiin moskeijaksi osmanien vallattua kaupungin vuonna 1430. Se palautettiin kirkoksi vuonna 1921. Tuolloin sen turkkilaisvallan aikana peitetyt mosaiikit löydettiin uudelleen. Mosaiikeissa on harvinaisia aiheita, kuten Hesekielin näky Kristus Emmanuelista parrattomana nuorena miehenä, joka istuu sateenkaarella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latómoksen luostari Wikimedia Commonsissa
Len Uhley

Len Uhley on yhdysvaltalainen Emmy-ehdokkuuden saanut käsikirjoittaja, joka aloitteli uraansa televisiossa 1980-luvulla Disneyn parissa. Sittemmin 2000-luvun aikana Uhley on tehnyt töitä enimmäkseen Warner Bros. Animationille. Hän on muun muassa käsikirjoittanut jaksoja animaatioihin Kummikarhut, Ankronikka, Pilipalipilotit, Varjoankka, X-Men, Rautamies, Maa aikojen alussa 7 – Kylmän tulen kivi, X-Men: Evolution, Justice League, Ozzy & Drix, Static Shock, Loonatics Unleashed, The Batman, Transformers: Animated, Wolverine and the X-Men ja Iron Man: Armored Adventures.
Laiva (kirja)

| Laiva |
| --- | --- |
Kirjailija:  Samuli Paronen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1972
Sivumäärä:  272
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laiva on Samuli Parosen 1972 julkaistu 272-sivuinen romaani merimiesten elämästä laivalla. Se ilmestyi Otavan kustantamana.
Len Wein

Len Wein (oikealla) vuoden 2005 CONvergence-tapahtumassa rinnallaan Rämeen olennoksi pukeutunut osanottaja.
Len Wein (12. kesäkuuta 1948 New York – 10. syyskuuta 2017) oli yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja ja -toimittaja, joka tunnetaan parhaiten siitä, että hän oli mukana luomassa muun muassa DC Comicsin Rämeen olento -hahmoa ja Marvelin Wolverinea. Hän osallistui toimittajana myös Alan Mooren ja Dave Gibbonsin Vartijat-sarjakuvaromaanin tekoon 1980-luvulla.
Kyöpelin hyppyrimäet

| Kyöpelin hyppyrimäet> Sijainti |
| --- | --- |
Paikkakunta:   Suonenjoki, Suomi
Koordinaatit:  62°37′42.5″N, 27°06′07″E
Avattu:  1935
Muut mäet:  K10 HS12, K5
Seura:  Suonenjoen Vasama
Kyöpelin hyppyrimäki
K-piste:  65 metriä
Avattu:  1935
Purettu:  Kyllä
Muovitus:  Ei
HS50
K-piste:  46 metriä
Mäkikoko:  50 metriä
Mäkiennätys:  47,0 metriä  Tuomas Meis (4.3.2018)
Naisten mäkiennätys:  38,0 metriä  Vilma Meis (4.3.2018)
Avattu:  1977
Remontoitu:  2006
Muovitus:  Ei
HS20
K-piste:  18 metriä
Mäkikoko:  20 metriä
Mäkiennätys:  17,0 metriä  Juho Ojala (17.3.2017)
Naisten mäkiennätys:  18,0 metriä  Minja Korhonen (4.3.2018)
Avattu:  1977
Muovitus:  Ei
Kyöpelin hyppyrimäet on neljän käytössä olevan ja yhden puretun hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Suonenjoella.
Historia

Suonenjoen Kyöpeliin rakennettiin ensimmäinen puinen hyppyrimäki vuonna 1935. Vuonna 1972 siinä järjestettiin normaalimäen SM-kilpailut. Kyöpelin hyppyrimäki poltettiin tihutyönä vuonna 1999. Vuonna 1977 rakennetut K35- ja K15-hyppyrimäet ovat edelleen hyppykunnossa ja jokatalvisessa käytössä. Vuonna 2006 K35-hyppyrimäen tornia korotettiin ja alastulorinnettä muokattiin, jolloin se kasvoi K45 HS50 kokoiseksi.
HS50

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 46 metrissä ja HS-piste 50 metrissä. Vuosina 2006–2018 K-piste sijaitsi 45 metrissä.
HS50 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 47,0 metriä on hypännyt Tuomas Meis.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.3.2017 |  Ari Matilainen | 35,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Eemeli Tainio | 38,5 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Arttu Huovinen | 40,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Juho Pitkänen | 42,5 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Tomas Kuisma | 46,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 4.3.2018 |  Tuomas Meis | 47,0 m | Kyöpelin kisat |  |
HS50 > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 38,0 metriä on hypännyt Vilma Meis.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.3.2017 |  Vilma Meis | 32,5 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Vilma Meis | 33,5 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 4.3.2018 |  Vilma Meis | 38,0 m | Kyöpelin kisat |  |
HS20

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 18 metrissä ja HS-piste 20 metrissä, aikaisemmin K-piste on sijainnut 15 metrissä.
HS20 > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 17,0 metriä on hypännyt Juho Ojala.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.3.2017 |  Veeti Hyvärinen | 14,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Juho Ojala | 16,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
| 17.3.2017 |  Juho Ojala | 17,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko |  |
HS20 > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 18,0 metriä on hypännyt Minja Korhonen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 17.3.2017 |  Minja Korhonen | 15,0 m | Pohjois-Savon mäkiviikko | Kaksi kertaa |
| 4.3.2018 |  Minja Korhonen | 18,0 m | Kyöpelin kisat | Kaksi kertaa |
HS12

Hyppyrimäki on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018, jolloin K-piste sijaitsi 13 metrissä. Talvella 2019 K-piste siirrettiin 10 metriin ja HS-piste asetettiin 12 metriin.
Mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jesse Joutsen kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 9,5 metriä on hypännyt Jasmin Puomilahti 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.
K5

Hyppyrimäen K-piste sijaitsee 5 metrissä. Se on täysin luonnonmäki ja se avattiin talvella 2018.
Mäkiennätyksen 4,5 metriä on hypännyt Olavi Meis kaksi kertaa 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa. Naisten mäkiennätyksen 3,0 metriä on hypännyt Arleena Hänninen 4. maaliskuuta 2018 Kyöpelin kisoissa.
Langeais

| Langeais |
| --- | --- |
 Château de Langeais kaupungilta nähtynä
 vaakuna
 Langeais
 Koordinaatit: 47°19′36″N, 0°24′25″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Indre-et-Loire
Arrondissementti:  Chinon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  64,6 km²
Väkiluku (2017):  4 666 
 – Väestötiheys:  72 as./km²
Kunnan numero:  37123
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Langeais on kunta Ranskassa Indre-et-Loiren departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loirejoen varrella, noin 25 kilometriä Toursin kaupungista länteen.
Langeaisin kuntaan liittyi 1. tammikuuta 2017 kuntaliitoksella Les Essards.
Kunnan nähtävyys on linna Château de Langeais. Sen sijainti Anjoun ja Tourainen historiallisten maakuntien välissä on ollut ihanteellinen. Linna koostuu oikeastaan kahdesta linnasta: keskiaikaisesta noin vuonna 1000 Foulques III mustan rakennuttamasta linnasta, jonka pääpuolustorni on osittain jäljellä sekä Ranskan kuningas Ludvig XI}n 1400-luvulla rakennuttamasta renessanssilinnasta. Linnan laskusilta on yksi harvoja yhä toiminnassa olevia laskusiltoja Ranskassa.
Kaupungista pääsee Loirejoen yli Pont de Langeais -riippusiltaa pitkin. Silta valmistui kolmen vuoden rakentamisen jälkeen vuonna 1849. Vuonna 1859 salama tuhosi osan sillasta, ja kunnostettuna se otettiin jälleen käyttöön vuonna 1861. Vuonna 1870 puhjenneen Saksan–Ranskan sodan aikana sillan kaapelit katkaistiin sotilaallisella päätöksellä. Silta oli pois käytöstä vuoteen 1874 saakka. Toisessa maailmansodassa silta miinoitettiin vuonna 1940, jonka seurauksena sillan kansi romahti. Silta otettiin uudelleen käyttöön 8. marraskuuta 1950.
Linnan sisäänkäynti
Linnan puutarha
Linnan vanha pääpuolustustorni
Pont de Langeais
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Langeais Wikimedia Commonsissa
Langdalstindane

Langdalstindane
Langdalstindanen vuoriryhmää nähtynä lännestä maaliskuussa 2012.
| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Lyngsalpene, Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 580 m
Ensimmäinen nousu huipulle:  T. Pather ja R.G. Pettigrew, 1953
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Langdalstindane (pohjoissaameksi Guhkesgáisi) on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva monihuippuinen vuorimassiivi Omasvuonon ja Tromssan kuntien rajalla, Pohjois-Norjassa.
Korkein kohta (1 580 m) sijoittuu melko keskelle massiivia ja on Tromssan kunnan puolella.
Ensimmäisen nousun vuorelle suorittivat brittiläiset T. Pather ja R.G. Pettigrew vuonna 1953.
Langdalstindanen huippuja nähtynä Storfjordenilta, Omasvuonon kunnan puolelta
Aiheesta muualla

Kuvia ja hieman tietoa, Geir Jenssen 2008. Arkistokopio Internet archivessa (englanniksi)
Kööpenhaminan yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta

Tiedekunta sijaitsee Islands Bryggen metroaseman läheisyydessä, taustalla näkyy tiedekunnan rakennus
Oikeustieteellinen tiedekunta (tansk. Det juridiske fakultet, lat. Facultatis Iuridicæ) on yksi Kööpenhaminan yliopiston kuudesta tiedekunnasta. Tiedekunta on Tanskan ainoa ja Pohjoismaiden suurin sekä toiseksi vanhin oikeustieteellinen tiedekunta. Tiedekunnassa opiskelee noin 4500 tutkinto-opiskelijaa. Tiedekunnan opetuksen- ja hallinnon tilat sijaitsevat eteläkampuksella Amagerin saarella. Tiedekunnassa voi suorittaa oikeustieteellisiä perustutkintoja, jatko-opintoja sekä jatkokouluttautua ammatillisesti.
Tiedekunta

Tiedekunta perustettiin vuonna 1479 muun neljän alkuperäisen tiedekunnan joukossa Kööpenhaminan yliopistossa. Tiedekunnan perustamisasiakirja on edelleen säilynyt Tanskan kuninkaallisen kirjaston arkistossa. Kööpenhaminan yliopisto on Skandinavian suurin yliopisto ja ainoa skandinaavinen yliopisto, joka on maailman 30 parhaan yliopiston joukossa. Tiedekunnan dekaanina toimii professori Jacob Graff Nielsen.
Tiedekunnan yksi päätavoitteista on tiivistää yhteyksiä erityisesti muihin oikeustieteellisiin tiedekuntiin ulkomailla. Tiedekunnassa edistetään erityisesti tutkimusta ja opiskelua ulkomailla, kansainvälisiä opiskelijavaihtoja, tiedekuntavaihtoja sekä toteutetaan vierailevien tutkijoiden kehittämisohjelmia.
Tiedekunnassa toimii opiskelijoille suunnattu oikeudellinen kirjasto, joka tunnetaan nimellä Jur.Lab.
Historia

Tiedekunnassa ei ollut ennen vuotta 1736 käytössä pääsykokeita ja ne tulivat käyttöön vasta 61 vuotta teologisen tiedekunnan jälkeen, jossa koe otettiin käyttöön vuonna 1675. Tiedekuntaan lisättiin vuonna 1848 uudet aineet valtiotiede ja taloustiede. Samassa yhteydessä tiedekunnasta tuli nimeltään oikeus- ja valtiotieteen tiedekunta. Tiedekunta nimettiin vuonna 1970 väliaikaisesti yhteiskuntatieteiden tiedekunnaksi, mutta alkuperäinen nimi palautui käyttöön vuonna 1994, kun valtiotiede sekä taloustiede eriytettiin omaksi itsenäiseksi yhteiskuntatieteiden tiedekunnaksi.
Vuonna 1811 perustettiin silloisen Tanska-Norjan toinen oikeustieteellinen tiedekunta Norjan kuninkaallisen Frederickin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, jonka opetus perustui Kööpenhaminan yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan opetussuunnitelmaan. Vahva yhtäläisyys tutkinnoissa säilyi pitkään. Norja vaihtoi vuonna 2007 Suomen tapaan tutkintonimikkeen maisterin tutkinnoksi Tanskan säilyttäessä perinteisen kandidaatin tutkinnon.
Tiedekunnan tunnus sisältää latinaksi tekstin "Sigillum Facultatis Iuridicæ Universitatis Hafniensis", joka tarkoittaa Kööpenhaminan yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan sinettiä. Teksti on kirjoitettu ympyrän muotoon tunnuksessa olevan lohikäärmeen ympärille, jonka yläpuolella on valtikka ja miekka. Lohikäärme symboloi taistelua pahuutta vastaan, kun taas valtikka on valtion valtaa ja miekka oikeutta. Tunnus perustuu Tanskan kuninkaan vuonna 1531 tiedekunnalle antamaan sinettiin.
Tutkinnot

Tiedekunnassa voi suorittaa oikeustieteiden kandidaatin tutkinnon (cand.jur.), joka pätevöittää lakimiesammatteihin (mm. asianajaja ja tuomari). Lisäksi tiedekunnassa on mahdollista väitellä oikeustieteen tohtoriksi.
Tiedekunta opettaa myös kansainvälistä maisteriohjelmaa (LL.M.), joka keskittyy energiaoikeuteen. Tutkinto-ohjelmien ohella tiedekunta tarjoaa ammatillista jatkokoulutusta mm. konfliktien sovittelussa sekä kriminologiassa.