stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiiri, joka murisi

| Hiiri joka murisi> Mouse That Roared |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jack Arnold
Käsikirjoittaja:   Roger McDougall  Stanley Mann 
Tuottaja:  Walter Shenson
Säveltäjä:  Edwin Astley
Kuvaaja:  John Wilcox
Leikkaaja:  Raymond Poulton
Pääosat:  Peter Sellers
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Kesto:  83 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiiri, joka murisi on Jack Arnoldin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1959. Poliittinen satiiri kertoo köyhtyneestä pikkuvaltiosta, joka päättää julistaa sodan Yhdysvalloille. Peter Sellers on siinä kolmoisroolissa sotilasjohtajana, pääministerinä ja herttuattarena.
Hiiri, joka murisi on tunnetuin elokuva viiden elokuvan sarjasta, jotka kaikki perustuvat irlantilaissyntyisen, Yhdysvalloissa valtaosan elämästään asuneen tuotteliaan kirjailijan Leonard Wibberleyn romaaneihin. Sarjan muut elokuvat ovat Beware of the Mouse (1958), The Mouse on the Moon (suom. Maasta se pienikin ponnahtaa, 1963), The Mouse on Wall Street (1969) ja The Mouse That Saved the West (1981). Kaikki tarinat sijoittuvat kuvitteelliseen, Alpeilla sijaitsevaan kääpiövaltioon nimeltä Grand Fenwick, joka milloin minkäkin ongelmansa edessä haastaa menestyksekkäästi koko muun maailman.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Sellers  | … |  Tully Bascombe / pääministeri / kreivitär Gloriana XII   |
|  Jean Seberg  | … |  Helen Kokintz   |
|  David Kossoff  | … |  Prof. Kokintz   |
|  William Hartnell  | … |  Will   |
|  Timothy Bateson  | … |  Roger   |
Aiheesta muualla

Hiiri, joka murisi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Satanic Christ’s

| Satanic Christ's Sarcófago |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1986 – 1988
 Julkaistu: 2005
 Tyylilaji: black metal death metal thrash metal
 Levy-yhtiö: Proselytism Records
Sarcófagon muut julkaisut
| Crust 2000 | Satanic Christ's 2005 |   |
Hate on brasilialaisen metalliyhtye Sarcófagon kokoelma-albumi, joka ilmestyi vuonna 2005. albumi sisältää yhtyeen demo- ja livenauhoituksia vuosilta 1986 - 1988. Tyylillisesti kappaleet edustavat black, death ja thrash metalia. Kokoelman julkaisi Chileläinen Proselytism Records.
Kokoelma sisältää Sarcófagon harvinaisimpia levytyksiä remasteroituina. Kappaleita albumilla on yhteensä 16, A-puolella 10 ja B-puolella 6. Kappaleet 1-4 ovat Satanic Lust -demolta, 5-7 Christ's Death -demolta ja 8-10 Rehearsal-demolta. B-puolen kuusi kappaletta ovat konserttitallenteesta vuodelta 1988. Satanic Christ's on julkaistu vain C-kasettina.
Sigell

Sigell ja Sigel ovat muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimiä:
Beanie Sigel (Dwight Grant) (s. 1974), yhdysvaltalainen rap-artisti
Élisabeth Behr-Sigel (1907–2005), ranskalainen ortodoksiteologi
Newton Thomas Sigel (s. 1960), yhdysvaltalainen elokuvaaja
Väinö Sigell (1879–1964), suomalainen yleisurheilija ja keilaaja
Entinen nimmi

Niilo (N. V.) Hersalo, ent. Sigell (1895–1979), suomalainen kenraalimajuri
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
She Bangs (Amnan kappale)

| ”She Bangs” Amna |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 6. helmikuuta 2012
 Tyylilaji: Dance
 Kesto: 03.32
 Levy-yhtiö: Roton Romania
Amnan muut singlet
| ”Tell Me Why” 2011 | ”She Bangs” 2012 | ”Feel Alone” 2012 |
She Bangs on romanialaisartisti Amnan kappale. Sen julkaisi Roton Romania artistin uran toisena singlenä 6. helmikuuta 2012. Sanoituksiltaan kappale kertoo naisen tavoittamisesta kaikin laillisin ja laittomin keinoin. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin 26. huhtikuuta 2012. Toisin kuin artistin ensimmäinen single, "She Bangs" ei onnistunut pääsemään listoille.
Henry Merimaa

| Henry Merimaa |
| --- | --- |
 Henry Merimaa vierailemassa Porin taidemuseossa vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 1950 Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  kuvataide
Taidesuuntaus:  käsitetaide, performanssitaide
Henry Merimaan Korona 2020 -installaatio hänen Facebook-näyttelyssään Yhteinen tila keväällä 2020.
Henry Merimaa (s. 1950 Pori) on porilainen kuvataiteilija. Hän on opiskellut Porin Piirustuskoulussa vuosina 1978 - 1981 ja Taideteollisen korkeakoulun Taidepedagogiikan laitoksella vuosina 1992-1994. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri. Merimaa on esiintynyt lukuisissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä Lounais-Suomen alueella sekä toiminut taiteilijaseura NYTEn puheenjohtajana vuosina 1987 - 1989. Hän on opettanut kuvallista viestintää Satakunnan ammattikorkeakoulun (SAMK) viestinnän koulutusohjelmassa. Merimaa on ollut vihreiden varavaltuutettu Porissa. Hänet valittiin vuonna 2018 Satakunnan ammattikorkeakoulun hallituksen puheenjohtajaksi.
Merimaan pojat Eero Merimaa (s. 1976) ja Arttu Merimaa (s. 1983) ovat myös taiteilijoita. Porista kotoisin olevan Merimaan lapsuudenmaisiin kuului Karjarannan teollisuusalue, jonka vanhaa rakennuskantaa hän on sittemmin puolustanut kun aluetta on uudistettu. Merimaan varhaisena innoittajana 1960-luvulla toimi Cobra-ryhmän piirissä raudasta valmistetut, ekspressiiviset veistokset. Sittemmin hän on osallistunut aktiivisesti Porin taide-elämään mm. taiteilijaseura Nyten kautta.
Kuvataide

Merimaa opiskeli Porin Piirustuskoulussa vuosina 1978 - 1981, mutta hän debytoi jo vuonna 1979 Suomen Kulttuurirahaston Satakunnan rahaston näyttelyssä Porissa. Seuraavana vuonna hän osallistui Suomen Taiteilijaseuran 85. näyttelyyn Helsingissä. Sittemmin hän on esiintynyt useissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä. Vuonna 1991 hän piti galleria 1h+k:ssa Porissa näyttelyn Titanium & Ferrum, jonka teokset hän oli valmistanut mm. ferrosulfaatista ja titaanioksidijauheesta. Ne olivat peräisin hänen työpaikkansa vuorikemian tehtaan käyttämistä materiaaleista. Merimaan teoksia kuuluu Porin taidemuseon hallinnoimaan Porin kaupungin taidekokoelmaan, kuten installaatio Perhetarina vuodelta 1994.
Performanssit

Merimaa on esittänyt performansseja, kuten Pori Jazzien aikana 10.7.1985 Porin Etelärannassa performanssin jossa hän soitti vasaralla jokirannan rakenteita. Taiteilijaseura Nyten jäsenenä Merimaa on osallistunut 1990-luvun alussa mm. perfomanssien Poru-aktio, Jäähäät ja Arkipäivän syyhy toteutukseen. Vuonna 2016 hän kuratoi Porin taidemuseon Projektihuoneeseen näyttelyn Fluxus ny, jossa kohtasivat kansainväliset Fluxus-taiteilijat ja taiteilijaseura Nyten varhaiset teot.
Ympäristö- ja yhteisötaide

Porissa järjestettiin Yhteisötaiteen triennaali 18. - 22.4.2016. Merimaa osallistui triennaaliin teosprojektilla Hankaa mu kans, jossa hän perehdytti osallistujat frottage-menetelmään, minkä jälkeen osallistujat saivat tehdä kuvia valitsemistaan kaupungin pintarakenteista. Suomen ensimmäinen geokätköilyyn perustuva näyttely Kätketty taide järjestettiin Porissa 13.5. - 31.8.2016. Hänen teoksensa oli Joseph Beuysin taiteesta inspiroitunut ja löytäjää rakentelemaan aktivoiva. Vuojoen kartanossa kesällä 2016 pidettyyn Ympäristökoru-näyttelyyn hän osallistui teoksella, joka käsitteli Eurajoen veden puhtautta. Merimaa on todennut hänelle olevan tärkeää, että taiteilijan ja yleisön kohtaamisessa on yllätyksellisyyttä ja arvaamattomuutta.
Teoksia

Karjaranta - ympräistössä tapahtuu. Toim. Joensuu, Harri; Malho, Marika; Merimaa, Henry; Sankari, Anne. Satakunnan ammattikorkeakoulu, Pori 2011
Mediahybridit. Viestinnän opiskelijoiden seminaaritöistä kirjoitettuja artikkeleita. Toim. Merimaa, Henry.  Satakunnan ammattikorkeakoulu, Pori 2015
Sigizmund Levanevski

Sigizmund Levanevsky
Sigizmund Aleksandrovitš Levanevski (s. 15. toukokuuta 1902 – katosi 13. elokuuta 1937) oli neuvostoliittolainen puolalaista syntyperää oleva lentäjä ja Neuvostoliiton sankari (1934).
Sigizmund Levanevski syntyi puolalaisen perheen lapsena Pietarissa. Hänen veljensä Józef Lewoniewski (1899–1933) oli puolalainen urheilulentäjä. Sigizmund osallistui lokakuun vallankumoukseen bolševikkien puolella ja osallistui myöhemmin Venäjän sisällissotaan palvellen puna-armeijassa vuodesta 1918 alkaen. 1925 hän valmistui Sevastopolin lentosotakoulusta ja tuli sotilaslentäjäksi. Vuonna 1930 hän jäi reserviläiseksi.
13. heinäkuuta 1933 hän pelasti yhdysvaltalaisen lentäjän James Matternin, jonka oli ollut pakko laskeutua Anadyriin yrittäessään lentää maailman ympäri.
Huhtikuussa 1934 Levanevski osallistui arktiseen pelastusoperaatioon pelastamalla ihmisiä uppoavalta Tšeljuskin-laivalta. Tämän johdosta hänelle myönnettiin Neuvostoliiton sankarin arvo.
Vuonna 1936 hän lensi Los Angelesista Moskovaan.
12. elokuuta 1937 Levanevskin johtama kuusihenkinen lentomiehistö aloitti lennon Moskovasta Yhdysvaltoihin Pohjoisnavan kautta.
Radioyhteydet koneeseen katkesivat seuraavana päivänä kello 17.58 Moskovan aikaa, kun lennon miehistö oli kertonut huonontuvasta säästä.
Etsinnöistä huolimatta koneen miehistöä ei koskaan löydetty, ja heidät julistettiin kuolleeksi.
Aiheesta muualla

Check-Six.com—Missing!—Sigizmund Levanevsky (englanniksi)
The Search for Russia’s Lindbergh (Arkistoitu – Internet Archive) Alaska Science Forum (englanniksi)
Vladimir Vojir: The Mystery of Levanevsky’s Aircraft (englanniksi)
Vladimir Vojir: Záhada letounu Levaněvského (tšekiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sigizmund Levanevsky
Käännös suomeksi
She Bangs

| ”She Bangs” Ricky Martin |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sound Loaded
 Äänitetty : 2000; Sony Music Studios (New York City); The Hit Factory Criteria, the Gentleman's Club (Miami); WallyWorld Studios, Capitol Studios (Hollywood); Aireborne Studios (Indianapolis; Quad Recordings (Nashville)
 Julkaistu: 10. lokakuuta 2000
 Tyylilaji: Pop
 Kesto: 04.42 (albumiversio) 04.06 (radioversio)
 Levy-yhtiö: Columbia
Ricky Martinin muut singlet
| ”Private Emotion” 2000 | ”She Bangs” 2000 | ”Nobody Wants to Be Lonely” 2001 |
She Bangs on Ricky Martinin kappale hänen Sound Loaded-studioalbumilta. Ylätempoinen salsa-tyylinen kappale kertoo laulajan kaksimielisestä ihastumisesta naiseen. Kappale auttoi Martinia jatkamaan maailmanlaajuista menestystään.
Kappaleen sanoitti Desmond Child, joka oli sanoittanut myös Martinin ykköshitti "Livin' la Vida Locan" kuten myös Bon Jovin sekä muiden 1980- ja 1990-lukujen rockartistien kappaleita. Kappaleen toinen sanoittaja oli Martinin entinen yhtyetoveri Draco Rosa yhtyeestä Menudo. Kappaleen tuottivat Rosa sekä vastaava sanoittaja Walter Afanasieff; Afanasieff oli voittanu vuotta aiemmin Grammy-palkinnon kun hän oli tuottanut Celine Dionin kappaleen "My Heart Will Go On".
Sound Loaded oli jatkoa Martinin vuoden 1999 omaa nimeään kantavalle crossover läpimurto-albumille ja "She Bangs" julkaistiin radioissa Sound Loaded-albumin ensimmäisenä singlenä. Kappale saavutti Yhdysvalloissa lukuisia Billboardin listoja 7. lokakuuta 2000 alkavalla viikolla sekä saavutti ympäri maailmaa listasijoituksia pitkin marras-, joulu- ja tammikuuta. Huolimatta selvästi ennen digitaalista aikakautta tapahtuneesta julkaisusta kappaletta on myyty Yhdysvalloissa digitaalisesti jo 152 000 kopiota.
Käännös suomeksi
Saksanmatara

| Saksanmatara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Matarakasvit Rubiaceae
Suku::  Matarat Galium
Laji::  mollugo
Kaksiosainen nimi
 Galium mollugo  L. 
Katso myös
   Saksanmatara Wikispeciesissä   Saksanmatara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saksanmatara eli etelänpaimenmatara (Galium mollugo) on monivuotinen laji mataroiden suvussa. Sitä esiintyy Keski-Euroopassa.
Saksanmatara muistuttaa paimenmataraa (Galium album), mutta sen lehtien kärki on pyöreämpi ja harsumman kukinnon haarojen kulma yleensä yli 45. Teriön leveys on enintään kolme millimetriä ja kukkaperät sitä pidempiä, kukinnan jälkeen selvästi siirttavia.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Saksanmatara (Galium mollugo) Suomessa.
ITIS: Galium mollugo (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Galium mollugo (englanniksi)
Hepojärvi (Jämsä)

| Hepojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°42′49″N, 24°48′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Koljonselkään 
Järvinumero:  35.722.1.039
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  88,6 m  
Rantaviiva:  0,68 km  
Pinta-ala:  1,91 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHepojärvi 
Hepojärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Länkipohjan Hiukkaan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Säkin Hiukkaanlahden ja Hepovuoren välissä avosuolla. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sitä ympäröi peltoalue, jonka kaakkoisreunassa sijaitsee Hepovuori. Vuoren huippu kohoaa yli 65 metriä lammen vedenpinnan yläpuolelle. Sen lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa, joille tulee tiet yhdystieltä 3280.
Luontoarvot

Lampea tai sen ympäröiviä alueita ei ole suojeltu, vaikka se mainitaankin Natura 2000 -alueiden luettelossa (FI0329002). Se on päässyt sinne lammella elävien uhanalaisten eliöiden ja katoavien kosteikkojen vuoksi.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 88,6 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi pelto-ojaa. Sen laskuoja laskee Maivian kautta Hiukkaanlahdelle, joka on Koljonselän Säkin lähes umpeen kasvamalla siitä kuroutunut lahdenpohjukka. Samaa laskuojaa käyttävät myös Iso-Heiniä ja Vähä-Heiniä.
Historiaa

Anders Colleenin vuonna 1752 piirtämässä Längelmäen pitäjänkartassa on Hepojärvi piirretty pyöreäksi ja siihen on myös merkitty saari. Tuon kuvan perusteella järven suorannat voisivat olla vesijättömaata aikoinaan toimitetulle järvenlaskulle. Asian varmistamiseksi asiasta pitäisi olla suoria dokumentteja.
Vuosien 1965–1986 peruskartoissa lammen ympäristön peltomaat ja asutus ovat säilyneet muuttumattomina. Lammen kosteikko on myös ollut koskematon.
Aiheesta muualla

http://www.jamsa.fi/images/tuodut/18802-Maisemaselvitysluonnos%20Arkkitehtitoimisto%20MARS.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
https://tiedostot.birdlife.fi/alueet/maali/ksly-maali-raportti.pdf
http://ksly.net/yhdistyksen-toiminta/suojelu/maakunnallisesti-tarkeat-lintualueet/
(35.7)
Seppo Hyyppä

Seppo Hyyppä (8. heinäkuuta 1933 Ylivieska – 23. kesäkuuta 2019 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Hyypän vanhemmat olivat konttoripäällikkö Arvo Johannes Hyyppä ja merkonomi Sirkka Krogerus ja puoliso vuodesta 1957 filosofian maisteri Sanna Larvala. Hyyppä tuli ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1952 ja valmistui diplomi-insinööriksi  Teknillisestä korkeakoulusta 1957. Hyyppä oli opintojensa aikana harjoittelija Suomessa, Norjassa ja Saksassa ja sai tuntumaa mekaanisen teollisuuden kehittymiseen. Valmistuttuaan aluksi matematiikkaa Seinäjoen tyttölyseossa opettanut Hyyppä meni 1961 töihin Ke-Ri -yhtiön sukkatehtaalle Tornioon, tehtaan tutkimuslaboratorion ja värjäämön päälliköksi.
Virke-yrityksen toimitusjohtajaksi Orimattilaan Hyyppä siirtyi 1968 ja työskenteli tehtävässä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1993. Hyypän johdolla yritys kehitti tuotteitaan ja tuotantoaan, samoin kuin liiketoimintaansa. Vientikauppa muun muassa Skandinaviaan, Neuvostoliittoon, Saksaan  ja Itävaltaan kasvoi suotuisasti, vaikka itävienti sitten romahtikin. Parhaimmillaan yritys vei tuotteitaan lähes pariinkymmeneen maahan, tasavallan presidentin kansainvälistymispalkinnon se sai 1977 ja valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon 1981. Hyyppä oli myös perustamassa 1983 tekstiilialan yritys Vogliaa Hämeenlinnaan ja sen sisaryritystä Parikkalaan.
Hyypällä oli useita vaatetusteollisuuden järjestö- ja luottamustehtäviä, kuten Vaatetusteollisuuden työnantajaliiton hallituksen puheenjohtajuus, Vatevan johtokunnan jäsenyys ja STK:n hallituksen jäsenyys. Hän osallistui liiketoiminnan puitteissa urheilun sponsorointiin ja kirjoitti eläkkeelle jäätyään liikkeenjohdon kokemuksistaan kaksi kirjaa. Teollisuusneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1985.
Julkaisuja

Virke Voittaja: Maailmalla, 1994
Virke Voittaja: Menestyksen eväät, 1994
Sauvo

| Sauvo Sagu |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Sauvon kirkko
Sijainti:  60°20′35″N, 022°41′35″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  738
Hallinnollinen keskus:  Sauvon kirkonkylä
Perustettu:  –
Kuntaliitokset:  Karuna (1969)
Pinta-ala ilman merialueita:  253,97 km² 244:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  299,63 km² 261:nneksi suurin 2022 
– maa:  252,74 km²
– sisävesi:  1,23 km²
– meri:  45,66 km²
Väkiluku:  2 969 214:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  11,75 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  15,1 %
– 15–64-v.:  57,5 %
– yli 64-v.:  27,4 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  90,7 %
– ruotsinkielisiä:  2,5 %
– muut:  6,8 %
Kunnallisvero:  8,80 % 173:nneksi suurin 2024 
Työttömyysaste:  5,5 % (2019) 
Kunnanjohtaja:  Satu Simelius
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • Vas.   • SDP   • Vihr.:   8 5 3 2 2 1
www.sauvo.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sauvo (ruots. Sagu) on Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu 2 969 ihmistä ja sen pinta-ala on 299,63 km², josta 1,23 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 11,75 asukasta/km². Entinen Karunan kunta liitettiin Sauvoon vuonna 1969.
Sauvon naapurikunnat ovat Kaarina, Kemiönsaari, Parainen, Paimio ja Salo.
Sauvon vaakunan suunnitteli Ahti Hammar ja se vahvistettiin vuonna 1957.
Sauvoon sijoitettiin viime sotien jälkeen Uudenkirkon siirtoväkeä.
Maantiede

Sauvo sijaitsee Paimionlahden ja Halikonlahden välisellä kannaksella Kemiönsaaren pohjoispuolella. Karunanselkä ja Halslahdenselkä erottavat Sauvon Kemiösaaren kunnasta. Pohjoisessa Sauvolla on maarajaa Paimion ja Salon kanssa.
Sauvon suurimmat joet ovat Sauvonjoki, Ruonanjoki ja Vallerinnanoja, joista Sauvonjoki ja Vallerinnanoja laskevat kuivuneeseen Sauvonlahteen. Sauvonjoen suistossa sijaitseva Tapilanlahden alue on Sauvon ainoa Natura-kohde. Se on linnustollisesti monipuolinen, ja myös alueen kasvillisuus on monipuolista ja varsinkin edelleen laidunnettujen rantaniittyjen, pienialaisten ketojen sekä tervaleppähaan kasvisto on hyvin edustavaa.
Lahden pohjukasta on muodostunut Leiskunsyvän järvi. Kunnan alueella on kolme muuta järveä: Timarinjärvi, Silkkilänjärvi ja Koorlanjärvi, joista Silkkilänjärvi on kunnan suurin. Sauvon eteläosassa on lukuisia saaria, joista suurin on Kupiluoto joka on yhdistetty mantereeseen sillalla.
Sauvosta on matkaa Saloon 28 kilometriä, Turkuun 32 kilometriä ja Helsinkiin 140 kilometriä.
Maantiede > Kylät kirkonkirjojen mukaan

Tässä on lista Sauvon kylistä kirkonkirjojen mukaan. Osa nimistöstä on vanhassa kirjoitusasussa.
Alsila (ruots. Alsböle), Ampola (Amböle), Arpalahti (Britsböle), Dikarböle, Finskylä, Foutila (Fougdila), Haarakallio, Hallela, Hovila (Holvastböle), Huovila (Haddböle), Hännikböle, Hännälä, Härmälä, Ingniemi, Isomäkipää, Isopalike, Isosilkkilä, Jokipyöli (Flossböle), Järvenkylä, Kalainen, Kaukola, Kavalto, Kirkonkylä, Knappböle, Koorla, Korpela, Korsnäs, Korvala, Koski, Kosundböle, Kotikylä (Hemböle), Kouttu (Koutböle), Kriipilä (Gripsböle), Kuggböle, Kursalo, Laairinen, Lattmark, Lautkankare, Liesniemi, Liivala, Louhela (Birkkärr), Luola, Lurböle, Marike, Martböle, Mattböle, Mäenala, Naarslahti, Nummenpää, Osmalahti, Patainen (Paddais), Palosuo (Brännkärr), Pappila, Patarautila, Pyrilä, Raitniemi, Rajalahti (Rölax), Rikaniemi (Rikarnäs), Ristniemi, Ruona (Runa gård), Ruonlahti, Salmensuu, Salmi, Sarapisto, Saustila, Sillankorva, Sillanpää, Siuri, Skörsböle, Slätsböle, Sodaböle, Sorrböle, Sunnanberg, Suomenmäki (Finnkulla), Svartsböle, Sydänmaa, Tali (Dal), Tallböle, Tanskala (Danskulla), Tapila, Timperlä, Uotila (Uotkulla), Vaanila (Västerkulla), Vahtinen, Vartsalo, Vesti, Vähäkylä, Vähämäkipää, Vähäpalike, Vähäsilkkilä, Ylistaro, Åkers.
Entiseen Karunan kuntaan kuuluneet kylät on lueteltu Karuna-artikkelissa.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Sauvossa oli 3 007 asukasta, joista 1 253 asui taajamassa, 1 736 haja-asutusalueilla ja 18:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Sauvon taajama-aste on 41,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Sauvon kirkonkylä.
Historia

Sauvossa on tehty runsaasti arkeologisia löytöjä rautakaudelta. Kirjallisissa lähteissä Sauvo mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1335, jolloin Turun tuomiokirkon Mustan kirjan mukaan Sauvon ensimmäinen tunnettu kirkkoherra Ascerus päätti testamentata Korpelasta hankkimansa maatilan Turun tuomiokirkolle.
Sauvon kirkko on nykykäsityksen mukaan palvellut seurakuntaansa 1400-luvulta. Keskiaikaisen harmaakivikirkon holvit on rakentanut 1460-luvulla Pietari Kemiöläinen. Seuraavalla vuosikymmenellä valmistui kalkkimaalauskoristelu. Nämä ovat olleet jälleen nähtävissä vuodesta 1971, jolloin konservointityö saatiin päätökseen. Aatelissukujen mahtiajoista on Sauvon kirkossa muistona harvinaisen runsas kokoelma puisia hautavaakunoita.
Karunan kappeliseurakunta syntyi 1600-luvun lopulla, jolloin Karunan kartanon isäntä Arvid Horn af Åminne rakennutti seurakunnan kirkon. Tämä vanha puukirkko luovutettiin Seurasaaren ulkomuseolle. Arkkitehti Josef Stenbäckin piirtämä uusi kivikirkko valmistui vuonna 1910.
Historia tuntee vanhoja kartanoita jo 1300-luvun ensimmäiseltä puoliskolta: Paddaisten kartano mainitaan vuonna 1326, ja Ruonan kartano vuonna 1350.
Kartanoperinne heijastuu myös kunnan vaakunassa. Siinä kannukset viittaavat paikkakunnan historian aatelismahtiin. Naakka eli sauvolaisittain ”hakkinen” on asustanut kirkon tornirakennelmissa lähes seitsemän vuosisataa.
Talous

Vuonna 2015 Sauvossa oli 736 työpaikkaa, joista 20 % alkutuotannossa, 17 % jalostuksessa ja 60 % palvelualoilla.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat polttonestekuljetuksiin erikoistunut kuljetusliike T. Rusi Oy, Metalliasennus Huuhka Oy ja kasvinviljelyä harjoittava J.Suominen Oy.
Väestö

Sauvossa asui 31.12.2021 yhteensä 2959 henkeä. Näistä suomenkielisiä oli 2774 eli 93,7% väestöstä. Ruotsinkielisiä oli 80 eli 2,7%. Vieraskielisiä oli kunnassa 105 eli 3,5%. Vieraskielisistä ryhmistä tärkeimmät olivat ukraina (36 puhujaa), viro (18 puhujaa), venäjä (15 puhujaa) ja puola (10 puhujaa).
Väestöstä 69,1% kuului vuonna 2023 Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja 2,0% muihin uskonnollisiin yhdyskuntiin. 28,9% ei kuulunut mihinkään uskonnolliseen yhdyskuntaan.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Sauvon väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 545 | 2 545 |
| 1985 | 1985 |    | 2 602 | 2 602 |
| 1990 | 1990 |    | 2 808 | 2 808 |
| 1995 | 1995 |    | 2 846 | 2 846 |
| 2000 | 2000 |    | 2 851 | 2 851 |
| 2005 | 2005 |    | 2 931 | 2 931 |
| 2010 | 2010 |    | 3 045 | 3 045 |
| 2015 | 2015 |    | 3 019 | 3 019 |
| 2020 | 2020 |    | 2 961 | 2 961 |
Lähde: Tilastokeskus.
Liikenne

Sauvon kautta kulkee seututie 181, joka alkaa Liedon Tarvasjoelta valtatieltä 10 ja kulkee Paimion ja Sauvon kautta päättyen Kemiönsaareen. Paimion eteläosassa tie risteää seututie 110 ja valtatie 1 (E18) kanssa, jotka tarjoavat yhteyden Turun ja Helsingin suuntiin. Tie ylittää Sauvon ja Kemiönsaaren välisen Kemiönsalmen Rungonsalmen siltaa pitkin. Vuonna 1972 valmistuneet tieyhteys ja silta korvasivat kaksi lossia, Eknäsin lossin hieman sillan länsipuolella ja Rajalahden-Lappdalin lossin vanhalla Sauvo–Kemiö-maantiellä noin kuusi kilometriä sillasta itään.