stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NCAA-yliopistojalkapallon I-divisioonan Bowl-sarja
Mestarit

Sarjan mestaruudesta ei aina ole saavutettu yksimielisyyttä, mistä johtuu joidenkin kausien useammat mestarit. Tämä on NCAA:n virallinen mestaruusluettelo, jota kaikki eivät välttämättä tunnusta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  2024: Ohio State  2023: Michigan  2022: Georgia  2021: Georgia  2020: Alabama  2019: LSU  2018: Clemson  2017: Alabama  2016: Clemson  2015: Alabama  2014: Ohio State  2013: Florida State  2012: Alabama  2011: Alabama  2010: Auburn  2009: Alabama  2008: Florida  2007: LSU  2006: Florida  2005: Texas  2004: USC  2003: LSU, USC  2002: Ohio State  2001: Miami (Fla.)  2000: Oklahoma  1999: Florida State  1998: Tennessee  1997: Michigan, Nebraska  1996: Florida  1995: Nebraska  1994: Nebraska  1993: Florida State  1992: Alabama  1991: Washington, Miami (Fla.)  1990: Colorado, Georgia Tech  1989: Miami (Fla.)  1988: Notre Dame  1987: Miami (Fla.)  1986: Penn State  1985: Oklahoma  1984: Brigham Young  1983: Miami (Fla.)  1982: Penn State  1981: Clemson  1980: Georgia  |  1979: Alabama  1978: Alabama, USC  1977: Notre Dame  1976: Pittsburgh  1975: Oklahoma  1974: USC, Oklahoma  1973: Notre Dame, Alabama  1972: USC  1971: Nebraska  1970: Nebraska, Texas, Ohio State  1969: Texas  1968: Ohio St.  1967: USC  1966: Notre Dame, Michigan State  1965: Michigan State, Alabama  1964: Alabama, Arkansas, Notre Dame  1963: Texas  1962: USC  1961: Alabama, Ohio St.  1960: Minnesota, Mississippi  1959: Syracuse  1958: LSU, Iowa  1957: Ohio St., Auburn  1956: Oklahoma  1955: Oklahoma  1954: UCLA, Ohio St.  1953: Maryland  1952: Michigan St.  1951: Tennessee  1950: Oklahoma  1949: Notre Dame  1948: Michigan  1947: Notre Dame  1946: Notre Dame  1945: Army  1944: Army  1943: Notre Dame  1942: Ohio State  1941: Minnesota  1940: Minnesota  |  1939: Texas A&M  1938: Texas Christian  1937: Pittsburgh  1936: Minnesota  1935: Minnesota  1934: Minnesota  1933: Michigan  1932: USC  1931: USC  1930: Alabama, Notre Dame  1929: Notre Dame  1928: Georgia Tech  1927: Illinois, Yale  1926: Alabama, Stanford  1925: Alabama  1924: Notre Dame  1923: Illinois, Michigan  1922: California, Cornell, Princeton  1921: California, Cornell  1920: California  1919: Harvard, Illinois, Notre Dame, Texas A&M  1918: Michigan, Pittsburgh  1917: Georgia Tech  1916: Pittsburgh  1915: Cornell  1914: Army  1913: Harvard  1912: Harvard, Penn State  1911: Penn State, Princeton  1910: Harvard, Pittsburgh  1909: Yale  1908: LSU, Pennsylvania  1907: Yale  1906: Princeton  1905: Chicago  1904: Michigan, Pennsylvania  1903: Michigan, Princeton  1902: Michigan  1901: Michigan  1900: Yale  |  1899: Harvard  1898: Harvard  1897: Pennsylvania  1896: Lafayette, Princeton  1895: Pennsylvania  1894: Yale  1893: Princeton  1892: Yale  1891: Yale  1890: Harvard  1889: Princeton  1888: Yale  1887: Yale  1886: Yale  1885: Princeton  1884: Yale  1883: Yale  1882: Yale  1881: Yale  1880: Princeton, Yale  1879: Princeton  1878: Princeton  1877: Yale  1876: Yale  1875: Harvard  1874: Yale  1873: Princeton  1872: Princeton  1871: ei valittu  1870: Princeton  1869: Princeton  |
Äänisen kalliopiirrosalueet

Äänisen kalliopiirrokset sijaitsevat järven itärannalla Mustajoen ympäristössä (merkitty ympyrällä).
Äänisen kalliopiirrokset sijaitsevat Venäjällä Karjalan tasavallassa Äänisen itärannikolla kallioisilla niemillä ja lähisaarissa 15 km Vodlajoen suulta etelään Mustallejoelle (ven. Tšornaja Retška) ja sen ympäristössä. Kalliopiirroksia on luetteloitu noin 1300 , joista osa on näytteillä läheisessä paikallismuseossa ja Pietarissa Eremitaašiin tuodussa kalliopaadessa. Kuvat on ajoitettu kivikaudelle. Vuonna 2021 Äänisen kalliopiirrokset hyväksyttiin Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä Uikujoen kalliopiirrosten kanssa.
Kuvakentät

Kalliopiirrokset esiintyvät Äänisellä ryhminä, joissa kuvat on hakattu lähelle toisiaan, aivan kuten on tehty 300 km pohjoisessa olevalla Uikujoen kalliopiirrosalueella. Eniten kuvakenttiä löytyy Besov Nosin kylän läheltä, joka sijaitsee noin 15 km Vodlajoelta etelään Mustajoen suulla, joka sulattaa järven rannan aikaisin keväällä ja houkuttelee paikalle vesilintuja. Tämä ei ole jäänyt ihmisiltä huomaamatta ja kuvakenttien sijainti arvellaan liittyvän tähän tapahtumaan.
Piirrokset on hakattu jääkauden hiomille loiville silokallioille, joihin Äänisen aallot lyövät vapaasti. Monet kohteet ovat pitkissä niemissä (ven. nos) tai kallioisilla saarilla. Piirroskohteet ovat pohjoisesta etelään lueteltuna: Lebediny Nos, Kotškovnavolok, Bolšoi Golets, Karetski Nos, Modužin saari, Peri Nos, Bessov Nos, Kladovets Nos, Gaži Nos, Maly Gurji ja Bolšoi Gurji. Piirrokset on tehty hyödyntäen joskus kalliopinnan halkeamia, juonteita ja läikkiä.
Kuvakentät > Lebediny Nos

Vodlajoen suulla Lebediny Nosissa eli Joutsenniemessä on kolme kuvaryhmää. Pohjoisryhmässä on 94 piirrosta, joista 59 esittää vesilintuja, 16 peuraa tai hirveä ja 4 veneitä. Kuvat alkavat kalliolla 1,05 metriä ja loppuvat 2,62 metriä vedenpinnan yläpuolelta.
Pohjoisen ryhmän suuri joutsen on 4,1 metriä pitkä ja on Äänisen pisin piirros. Vesilinnut ja erityisesti joutsenet ovat olleet Äänisen piirtäjille tärkeitä eläimiä.
Länsiryhmässä on vain 5 piirrosta. Niistä 3 ovat vesilintuja ja yksi on vene. Eteläryhmässä on 53 piirrosta. Niistä yksi on venekuvio, 36 esittävät eläimiä. Täälläkin vesilinnut, joita on 28, ovat enemmistönä. Länsiryhmän kuvat sijaitsevat 1,47–1,93 metriä ja eteläisen ryhmän kuvat 1,09–2,36 metriä vedenpinnan yläpuolella.
Läheisellä Beriozovjen saarelta on tavattu yksi ympyräkuvio.
Erään Lebediny Nosin kuvion on esitetty olevan viittaus mahdolliseen ritualistiseen toimintaan, jossa joutsen esittää taivasta ylläpitävää maailmanpylvästä.
Kuvakentät > Kotškovnavolok

Vodlajoen suulla on toinen merkittävä Kotškovnavolokin niemen kuvakeskittymä 118 piirroksella. Niistä 73 esittää vesilintuja, 7 peuraa tai hirveä ja 2 muita eläimiä. Tunnistamattomaksi jää 35 kuviota. Kuvat on tehty 1,12–2,30 metriä vedenpinnan yläpuolelle.
Kuvakentät > Bolšoi Golets

Suuri Goletsin saari sijaitsee Vodlajoen ja Mustajoen välissä noin 5 km rannalta. Se on kauimmainen noin kymmenestä pikkusaaresta ja sieltä on löydetty 5 piirrosta, jotka esittävät vain lintuja.
Kuvakentät > Modužin saari

Moduž on pieni saari aivan Peri Nosin rannassa. Sieltä on löydetty 13 piirrosta, joista 9 esittää lintuja ja kaksi muuta peuraa tai hirveä sekä jotain muuta eläintä.
Kuvakentät > Kladovets Nos

Besov-Nosin kylää ympäröivän niemen kolmas sijaitsee aivan Mustajoen suulla ja on yli kilometrin pituisen, Besov-Nosista alkavan, hiekkarannan eteläpäässä. Tämän Kladovets-niemekkeen kalliopinta on heikkoa ja lohkeilutta, mikä on tuhonnut osan kuvioista. Kuviota on 48 ja ne sijaitsevat lähes yhtenäisenä ryhmänä. Suurin osa niistä esittävät huolellisesti tehtyjä vesilintuja. Linnut on hakattu ääriviivallisina tai silhuettimaisina kuvioina, mutta lintujen suvut ovat tunnistettavissa sorsiksi, hanhiksi ja joutseniksi.
Korkean veden aikana osa niemestä jää saareksi. Sieltä on löydetty muun muassa joutsenia, peuroja, kuun merkkejä ja hiihtävän ihmisen kuvio.
Kuvakentät > Gaži Nos

Mustajoelta 1–2 km etelään sijaitsee niemi Gaži Nos, jonka eteläiseltä niemeltä löytyy kolme pientä kuvaryhmää. Niissä on yhteensä 13 piirrosta, jotka ovat muodoltaan kaavamaisia.
Kuvakentät > Gurjin saaret

Suuremman saaren Bolšoi Gurji pohjoiskärjestä on löydetty 11 piirrosta. Ne esittävät peuroja, joutsenia, auringon- ja kuun merkkejä, venettä ja sen yhdeksää miehistön jäsentä, yhtä pitkähäntäistä eläintä ja kahta geometrista kuviota.
Maly Gurjin saarelta on löydetty 12 piirrosta yhdessä ryhmässä. Kuviot ovat: nelijalkainen eläin, eläimiä ja lintuja, kolme juovikasta joutsenta, kaksi venekuviota, joissa on molemmissa 13 soutajaa, sekä harteikas mies, joka pitää käsiään ojennettuina kohti aurinkomerkkiä.
Aiheesta muualla

Bednarik, Robert G.: Objective links between rock art corpora (Arkistoitu – Internet Archive)
Branko J. Hribovšek: The petroglyphs from the lake Onega (Arkistoitu – Internet Archive), 2009 (englanniksi)
Karjalan muinaisia nähtävyyksiä: КАРЕЛИЯ (venäjäksi)
Lobanova, Nadezha: Karelian petroglyphs: problems of protection and reasonable use, s. 171-182.  (julkaisussa "People, material culture and enviroment in the north" (Studia humaniora ouluensia 1))  Oulu:  Oulun yliopisto, 2006.  ISBN 951-42-8133-0  Teoksen verkkoversio (pdf). (englanniksi)
Pomortzeff, Vova: Onega Petroglyphs (Arkistoitu – Internet Archive), 2007
Poikolainen, Väino: Muinaistaideseuran luento: Pohjoisen kalliotaiteen maailma[vanhentunut linkki], 2002
Pottier, Erica: Joutsenet Äänisen kalliokaiverruksissa, 2020
Karetski Nos'in kalliopiirroksia, joihin viitataan viereisessä tekstissä. (V.I. Ravdonikas)
Peri Nos'in piirroksia. Kirjaimet viittaavat tekstiin.(V.I. Ravdonikas)
Besov Nos'in piirroksia, joihin viitataan tekstissä.(V.I. Ravdonikas)
Besov Nos'in suurimmat kalliopiirrokset saukosta, joutsenesta, Piessasta ja monnista. Suurten kuvioiden välissä olleet piennet piirrokset on jätetty piirtämättä.(V.I. Ravdonikas)
Charles Chaplin

| Charles Chaplin |
| --- | --- |
 Chaplin vuonna 1921
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles Spencer Chaplin
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1889 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 25. joulukuuta 1977 (88 vuotta) Corsier-sur-Vevey, Sveitsi
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, säveltäjä, tuottaja
Puoliso:   Mildred Harris  (vih. 1918; ero 1920)  Lita Grey (vih. 1924; ero 1927)  Paulette Goddard  (vih. 1936; ero 1942)  Oona O’Neill  (vih. 1943; k. 1977) 
Lapset:  11 lasta, mukaan lukien Geraldine Chaplin ja Sydney Earle Chaplin
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Charlie
Aktiivisena:  1899–1976
Merkittävät roolit:   Kultakuume  Kaupungin valot  Nykyaika  Diktaattori 
Palkinnot
  Oscar-kunniapalkinto  1929 Sirkus  1972 vaikutuksesta elokuvaan aikamme taidemuodoksi  Parhaan musiikin Oscar  1973 Parrasvalot  KBE  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Charles ”Charlie” Spencer Chaplin (16. huhtikuuta 1889 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta – 25. joulukuuta 1977 Corsier-sur-Vevey, Sveitsi) oli koomikko ja elokuvan varhaiskauden merkittävimpiä näyttelijöitä ja ohjaajia. Hän oli syntyjään britti, mutta työskenteli suurimman osan urastaan Yhdysvalloissa. Hänet tunnetaan erityisesti roolistaan Pikku kulkurina (engl. The Little Tramp), joka oli herrasmiehen tavat ja arvokkuuden omaava maankiertäjä. Kulkurin ikoniset tunnusmerkit olivat liian pieni takki, liian isot housut ja kengät, knalli, bambukeppi sekä viikset.
Chaplin oli etenkin mykkäelokuvan monitaitoisimpia henkilöitä: hän näytteli, ohjasi, käsikirjoitti, tuotti ja lopulta myös sävelsi elokuviensa musiikin. Hän oli myös yksi United Artists -elokuvayhtiön perustajista, ja hänellä oli oma studio, joten hän pystyi tuottamaan elokuvansa täysin itsenäisesti.
Chaplin aloitti elokuvauransa vuonna 1914 ja esiintyi aluksi Keystone-, Essanay-, Mutual- ja First National -elokuvayhtiöiden lyhytelokuvissa. 1920-luvulla hän ryhtyi tekemään pitkiä mykkäelokuvia, joista tunnetuimpia ovat Kultakuume (1925), Kaupungin valot (1931) ja Nykyaika (1936). Hän siirtyi menestyksekkäästi äänielokuvaan poliittisella satiirillaan Diktaattori (1940), mutta 1940-luvulla uraa varjostivat yksityiselämän skandaalit ja kommunismiepäilyt. Chaplinin mentyä vuonna 1952 elokuvansa Parrasvalot ensi-iltaan Lontooseen maahanpaluulupa Yhdysvaltoihin peruttiin, ja hän jäi loppuelämäkseen asumaan Eurooppaan.
Ura > Ura lapsiesiintyjänä ja varieteessa

Todennäköisesti isänsä viihdealan yhteyksien kautta kymmenvuotias Chaplin sai ensimmäisen työnsä esiintyjänä The Eight Lancashire Lads -lapsitanssijaryhmästä ja kiersi ryhmän mukana Britanniaa vuosina 1899–1900. Lontoossa hän teki erilaisia pikkutöitä ja auttoi näin perheen elatuksessa, kun Sydney-veli työskenteli merillä. Toukokuussa 1903 Hannah Chaplinin mielenterveys romahti jälleen, ja hän joutui takaisin mielisairaalaan. Hän pääsi sieltä pois jo seuraavana vuonna mutta päätyi pian takaisin eikä enää toipunut niin, että olisi päässyt palaamaan normaaliin elämään. Hänen poikansa ostivat hänelle vuonna 1912 hoitopaikan yksityisestä sairaalasta ja toivat hänet vuonna 1921 Kaliforniaan, missä hän kuoli vuonna 1928.
Äidin jouduttua sairaalaan veljekset alkoivat ilmeisesti suunnitella uraa näyttelijöinä. Chaplin kirjautui teatteriagentuuriin ja sai pian roolin näytelmästä Jim, A Romance of Cockayne, jonka oli kirjoittanut tunnettu näyttelijä H. A. Saintsbury. Näytelmä ei saanut kriitikoilta hyvää vastaanottoa, mutta Chaplinin rooli sanomalehtipoikana keräsi arvioissa kehuja. Hän siirtyikin näyttelemään lähettipoika Billyä Sherlock Holmes -dramatisoinnissa ja kiersi näytelmän mukana Britanniaa vuosina 1903–1906. Chaplinin suorituksista ilmeisesti pidettiin, sillä vuonna 1905 arvostettu näyttelijä William Gillette valitsi Chaplinin samaan rooliin alkunäytelmäänsä The Painful Predicament of Sherlock Holmes, jota esitettiin kahden viikon ajan West Endissä ennen Clarice-näytelmän esityksiä. Holmesin jälkeen Chaplin näytteli erilaisissa sketseissä varieteessa sekä komediaryhmässä Casey’s Circus, jossa luultavasti esitti ensimmäisen kerran pantomiimia.
Sydney Chaplin oli liittynyt vuonna 1906 Fred Karnon varieteeryhmään, joka oli aikansa kuuluisimpia pantomiimia esittäviä kiertäviä komediaryhmiä, ja menestyi siellä hyvin. Hän suostutteli Karnon ottamaan nuoremman veljensä mukaan vuonna 1908. Chaplin aloitti pienistä sivurooleista mutta kohosi vähitellen isompiin rooleihin, joista tunnetuimpana ”The Inebriated Swell”, humalainen yläluokan edustaja, joka sotkee huonon teatterinäytöksen käytöksellään. Karnon ryhmässä vietettyä aikaa pidetään monella tapaa keskeisenä Chaplinin kehityksessä esiintyjänä. Fred Karno vaati esiintyjiltään tiukkaa kurinalaisuutta ja tekniikan hallintaa ja sekoitti komediaan myös paatoksellisia elementtejä, joista tuli myöhemmin leimallisia piirteitä Chaplinin uralla. Lisäksi Chaplin käytti Karnon sketsejä hyväksi elokuvissaan, kuten Charlien näytännössä (1915).
Chaplin pääsi 1909 ryhmän mukana esiintymään Folies Bergère -teatteriin Pariisiin, ja seuraavana vuonna hän lähti ensimmäiselle Yhdysvaltain-kiertueelleen, joka kesti kevääseen 1912. Chaplin oli yksi kiertueen pääesiintyjistä, ja hänen sijaisnäyttelijänään toimi myöhemmin Stan Laurelina tunnettu Stanley Jefferson. Myöhemmin samana vuonna Chaplin palasi Yhdysvaltoihin toiselle kiertueelle.
Ura > Elokuvauran alku

Keystone-elokuvastudion edustaja näki Chaplinin esiintyvän tämän toisen Yhdysvaltain-kiertueen aikana, ja hänelle tarjottiin vuoden elokuvasopimusta aluksi 150 dollarin viikkopalkalla. Chaplin hyväksyi tarjouksen ja muutti loppuvuodesta 1913 Los Angelesiin.
Chaplinin ensimmäinen elokuva Keystonella oli helmikuussa 1914 ensi-iltaan tullut Chaplin reportterina, jossa hän näytteli silinteriä ja monokkelia pitävää keikaria. Jo seuraavassa elokuvassaan, Kid Auto Races at Venice, hän esiintyi Pikku kulkurin hahmossa. Chaplinin oman kertomuksen mukaan hänen oli käsketty keksiä itselleen rooliasu studion vaatevarastossa ja roolihahmo syntyi asun kautta. Vastaavanlaisia hahmoja oli tosin esitetty jo pitkään varieteessa, ja ne ovat luultavasti olleet Chaplinin mielessä. Chaplinin uskotaan myös ottaneen mallia ranskalaisesta elokuvakoomikko Max Linderistä, jota hänen tiedetään ihailleen. Keystonella Chaplin jatkoi kuitenkin myös muiden roolien esittämistä.
Elokuva-ala oli tuohon aikaan vielä alkutekijöissään, ja Keystonenkin tekniikkaa ja tyyliä on myöhemmin pidetty melko alkeellisena. Lyhyet komediat kuvattiin harjoittelematta yhdellä otolla ja niitä tuotettiin viikoittain useita. Chaplin, joka oli Karnon ryhmässä tottunut ohjelmanumeroiden huolelliseen hiomiseen, koki Keystonen tuotantotavat epämiellyttäviksi. Hän riitaantui usein ohjaajiensa kanssa ja vaati enemmän itsenäistä päätösvaltaa. Elokuvassa Kaksoiselämää hän toimikin jo ohjaajana Mabel Normandin kanssa ja ohjasi ensimmäisenä omana elokuvanaan joko Kaksikymmentä minuuttia rakkautta (huhtikuu 1914) tai Charlie sateessa (toukokuu 1914). Jatkossa Chaplin ohjasi Keystonella lähes kaikki omat elokuvansa.
Chaplin oli kutsunut Yhdysvaltoihin myös veljensä Sydneyn, joka hänkin päätyi näyttelijäksi Keystonelle. Sydney Chaplin saavutti suosiota komedioillaan, joissa esitti ”Gussle”-nimistä hahmoa, ja hän esiintyi elokuvissa 1920-luvun lopulle saakka. Pian Yhdysvaltoihin saapumisensa jälkeen hän alkoi myös toimia Chaplinin managerina ja neuvotteli tämän seuraavat elokuvasopimukset, joista taloudellisesti merkityksellisin oli sopimus Mutualin kanssa. Hän esiintyi myös sivuosissa useissa Chaplinin elokuvissa.
Ura > Läpimurto

Keystone-sopimuksen päätyttyä vuoden 1914 lopussa Chaplin siirtyi Essanay-studiolle. Uuden sopimuksen ensimmäisen elokuvan, Uuden työpaikan, hän kuvasi yhtiön studioilla Chicagossa ja seuraavat viisi Nilesissa, San Franciscon lähellä, mutta siirtyi loppusopimuksen ajaksi takaisin Los Angelesiin.
Chaplin oli kohonnut Keystonella yhdeksi studion suosituimmista näyttelijöistä, mutta varsinaisen läpimurtonsa hän teki Essanay-elokuvissa vuonna 1915. Jo aivan elokuvan alkuaikana yleisöllä oli ollut suosikkeja, mutta vasta 1910-luvulla syntyivät elokuvatähdet, kun yhtiöt keskittyivät enemmän näyttelijöidensä markkinoimiseen. Chaplinista tuli pian yksi kirkkaimmista tähdistä niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa, ja lehdistö käytti hänen suosiostaan nimitystä maailmanlaajuinen ”Chaplinitis”-epidemia. Chaplinin nimellä alettiin myydä erilaisia tuotteita, ja yhdessä Sydney-veljensä kanssa hän yritti myös lisensoida nimensä tuotteisiin. Chaplin-imitaattorit olivat suosittuja, ja muut studiot alkoivat jopa tuottaa Chaplin-kopioelokuvia. Myös Harold Lloyd aloitti elokuva-uransa Chaplinia jäljittelevällä hahmolla ”Lonesome Luke”.
Varsinkin Chaplinin ensimmäisiä Essanay-elokuvia on pidetty samantyylisinä kuin hänen ohjauksensa Keystonelle, mutta niissä oli myös muutoksia. Keystonella Pikku kulkurin hahmo oli ollut melko rahvaanomainen ja väkivaltainen, mikä oli herättänyt myös paljon kielteistä arvostelua ja sensuurin huomion. Vaikka nämä elementit eivät vielä täysin kadonneetkaan, hän alkoi vähitellen sekoittaa komedioihinsa myös paatosta ja romantiikkaa. Elokuvaa Kulkuri (1915) pidetään tästä ensimmäisenä esimerkkinä. Lisäksi elokuviin vakiintui yhteiskuntaluokkien eriarvoisuuden kuvaaminen, vaikka yhtenäistä poliittista sanomaa niissä ei ollutkaan. Chaplin valitsi elokuviensa uudeksi naisnäyttelijäksi Edna Purviancen, joka näytteli Chaplinin elokuvissa seuraavat kahdeksan vuotta.
Essanay-sopimuksensa päätyttyä vuoden 1915 lopussa Chaplin hyväksyi Mutual-elokuvayhtiön tarjouksen kahdestatoista lyhytelokuvasta. Sopimukseen kuului ennätyksellinen 10 000 dollarin viikkopalkka ja 150 000 dollarin bonus, ja niin Chaplin oli Yhdysvaltojen parhaiten palkattuja ihmisiä. Tämän kuten muutkin sopimukset neuvotteli veli Sydney. Chaplinin lähdön jälkeen Essanay julkaisi kaksi Chaplin-elokuvaa, jotka oli koostettu osittain häneltä jääneestä materiaalista. Chaplin ja Essanay ajautuivat vuoteen 1923 kestäneeseen oikeuskiistaan. Chaplin syytti yhtiötä työnsä hyödyntämisestä ja muokkaamisesta ilman lupaa, ja Essanay puolestaan syytti Chaplinia sopimusrikkomuksesta.
Ura > Kypsyminen elokuvantekijänä

Chaplin kutsui Mutualilla viettämiään vuosia uransa onnellisimmiksi, ja sopimuksen aikaista puoltatoista vuotta pidetään hänen tasaisesti luovimpana aikanaan. Chaplin kehitti Essanaylla aloittamiaan teemoja pidemmälle, ja erityisesti elokuvia Charlie poliisina (1916) ja Charlie siirtolaisena (1916) on pidetty varhaisina mestariteoksina. Mutualilla Chaplin oli entistä itsenäisempi, sillä yhtiö perusti hänen elokuviensa tuottamista varten oman yhtiön, antoi hänen käyttöönsä oman studion ja julkisti elokuvat hänen aikataulunsa mukaan. Näyttelemisen, ohjaamisen ja tarinoiden ideoinnin lisäksi Chaplin alkoi vuodesta 1916 toimia myös elokuviensa tuottajana.
Mutual-elokuvien aikana Chaplinista alettiin myös ensimmäistä kertaa puhua vakavasti otettavana taiteilijana. Elokuvaa, erityisesti komediaa, pidettiin vielä tuolloin sivistymättömänä viihteenä. Ensimmäisenä merkkinä Chaplinin elokuvien arvostuksen kasvamisesta pidetään arvostetun teatterinäyttelijä Minnie Maddern Fisken artikkelia, jossa hän vertasi tämän komedioita Plautuksen ja Shakespearen teoksiin. Chaplin alkoi myös seurustella intellektuellien kanssa ja haastatteluissa korosti sivistystään. Tätä on pidetty myös Chaplinin keinona erottautua muista elokuvakoomikoista.
Mutual-sopimuksen päätyttyä Chaplin perusti vuonna 1918 Hollywoodiin oman tuotantoyhtiön ja rakennutti oman studion. Elokuvien levityksestä hän teki sopimuksen First National -yhtiön kanssa. First Nationalilla Chaplin alkoi kiinnittää enemmän huomiota elokuviensa rakenteeseen, ja ensimmäisessä elokuvassaan Koiranelämää hän peilasi kulkukoiran ja kulkurin elämää. Elokuvan tultua ensi-iltaan keväällä 1918 hän sai paljon kielteistä julkisuutta, koska ei ollut osallistunut tuolloin käynnissä olleeseen ensimmäiseen maailmansotaan. Parantaakseen julkisuuskuvaansa Chaplin osallistui menestyksekkäälle sotaobligaatioiden markkinointikiertueelle ja kuvasi Yhdysvaltojen käyttöön propagandaelokuvan The Bond. Sodasta Chaplin sai idean seuraavaan elokuvaan, Kivääri olalle vie!, jota pidetään yhtenä ensimmäisistä sotakomedioista.
First Nationalilla Chaplin ohjasi ensimmäisen pitkän elokuvansa Chaplinin poika (1921). Elokuva poikkesi Chaplinin edellisistä siinä, että se yhdisti komedian ja draaman, mikä oli epätavallista tuon ajan komedioille. Se oli sekä kriittinen että taloudellinen menestys, ja Chaplinia alettiin sen myötä pitää yhä enemmän vakavasti otettavana elokuvantekijänä eikä vain slapstick-koomikkona. Chaplinin pojan toisesta päänäyttelijästä, Jackie Cooganista, tuli elokuvan myötä yksi Hollywoodin ensimmäisistä lapsitähdistä.