stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heliosfääri
Rakenne

Lähinnä elektroneista ja protoneista koostuva aurinkotuuli virtaa Auringosta noin 350 kilometrin sekuntivauhdilla aurinkokunnan halki, kunnes se vähitellen hidastuu lähestyessään tähtienvälisestä aineesta koostuvia kaasupilviä. Kohtaan, jossa aurinkotuuli alkaa hidastua tähtienvälisen aineen vaikutuksesta, muodostuu šokkirintama, jota kutsutaan terminaatiošokiksi. Kohtaa, jossa tasapaino saavutetaan tähtienvälisen aineen ja aurinkotuulen välillä, kutsutaan heliopaussiksi. Heliosfääri sijaitsee kokonaisuudessaan sen sisällä.
Heliosfäärin tarkka koko ja muoto ovat yhä epäselviä. Planeettainväliset avaruusluotaimet, kuten Pioneer 10 ja 11 sekä Voyager 1 ja 2, ovat matkalla heliosfäärin rajaa kohti ja lopulta ylittävät sen. Voyager 1, jonka lähettimet ovat yhä toiminnassa, läpäisi terminaatiošokin joulukuussa 2004. SOHO-avaruusluotaimen mittaukset ovat viitanneet siihen, että heliosfäärin muoto on epäsäännöllinen ja vääristynyt mahdollisesti paikallisten galaktisten magneettikenttien vaikutuksesta. Kuitenkin Voyager 2 -luotain pääsi heliosfäärin rajalle 2. heinäkuuta 2008 pisteeseen, jonka väitetään todistavan heliosfäärin olevan munanmuotoinen.
IBEX-satelliitin mittauksista vuonna 2010 on voitu koota ensimmäinen heliopausikartta. Tämä satelliitti mittasi nimenomaan heliosfäärin reunalta saapuvia neutraaleja atomeja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA: IBEX - Interstellar Boundary Explorer (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NASA’s IBEX Observations Pin Down Interstellar Magnetic Field (englanniksi)
IBEX Sheds New Light on Solar System Boundary (englanniksi)
Scolymia

| Scolymia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit Scleractinia
Heimo::  Mussidae
Suku::  Scolymia  Haime, 1852
Lajit
 Scolymia australis  Scolymia cubensis  Scolymia lacera  Scolymia vitiensis   Scolymia wellsii 
Katso myös
   Scolymia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Scolymia on kivikorallien suku, johon kuuluu viisi lajia. Niissä on yleensä vain yksi suuaukko. Polyyppi pullistuu ja levittä pyyntilonkeronsa öiseen aikaan. Polyypit ovat värikkäitä, usein marmorikuvioisia, ja monet niistä hohtavat pimeässä. IUCN:n arvioiden mukaan viidestä lajista kolme ovat elinvoimaisia, S. vitiensis silmälläpidettävä ja S-wellsi-lajista on liian vähän tietoa sen uhanalaisuustilanteen arvioimiseksi. Kolme lajia elää Karibialla, S. australiensis ja S. vitiensis indopasifisella merialueella.
Scolymia-suvun koralleja sekoitetaan helposti Cynarina lacrymalis -koralliin sillä molemmat elävät isokokoisina yksittäisinä polyyppeina. Lajien rakenteellinen ero on pehmytkudoksen alla piilevässä kalkkikuoressa, joka on normaalisti pehmytkudoksen alla piilossa. Akvaarioyksilöistä sen voi erottaa tunnustelemalla pois vedestä nostettua yksilöä jonka pehmytkudos vetäytyy kasaan: Cynarina-lajilla kalkkikuoren väliseinien yläpinta on hammaslaitainen, Scolymia-lajeilla sileä. Illalla koralli levittää pyyntilonkeronsa pyydystääkseen ohilipuvaa planktonia, ja sen ulkonäkö muuttuu radikaalisti. Pääosan ravinnostaan se saa kuitenkin symbioottisten zooksantelli-levien avulla.
Scolymia-koralleita tavataan monilla riutoilla halkeamissa tai luolien pohjilla, sillä ne eivät viihdy suorassa valossa tai kovan virtauksen keskellä.
Joitakin lajeja, yleisimmin Scolymia australis ja Scolymia vitiensis pidetään riutta-akvaarioissa. Scolymia vitiensis-lajia sanotaan ulkonäkönsä takia donitsi- tai nappikoralliksi.
Sinfonia nro 5 (Aho)

Viides sinfonia on Kalevi Ahon vuosina 1975–1976 säveltämä sinfonia. Okko Kamu johti Radion sinfoniaorkesteria teoksen kantaesityksessä, joka järjestettiin Helsingissä 19. huhtikuuta 1977. Rakenteellisesti sinfonia on hyvin monimutkainen ja monikerroksinen. Yksittäisten soitinten äänten muodostaman polyfonian sijaan teoksessa kuullaan erilaisten ja itsenäisten musiikillisten ainesten päällekkäistä käyttöä. Teos muodostaa käännekohdan Ahon tuotannossa. Aho on nimennyt viidennen sinfoniansa esimerkkinä teoksesta, johon hän on kätkenyt viittauksia henkilökohtaiseen elämään. Osalla sen musiikista hän muisteli hänelle läheisiä ihmisiä, jotka olivat kuolleet.
Vuonna 1992 Aho luonnehti viidettä sinfoniaansa kaikkein monimutkaisimmaksi sinfoniakseen ja sen lähes kaksi vuotta kestänyttä sävellystyötä hyvin vaativaksi. Teoksen valmistumisen jälkeen Aho tunsi kykenevänsä säveltämään mitä tahansa taidemusiikin alalajia edustavia töitä. Hänen viidettä sinfoniaansa seuranneet teokset olivat ooppera Avain ja kuudes sinfonia.
Max Pommer johti Leipzigin radion sinfoniaorkesterin viidennestä sinfoniasta tekemän levytyksen, jonka kesto on noin 29 minuuttia.
Viidennen sinfonian materiaalin liikkuminen usealla eri tasolla ilmentää Ahon mukaan maailman ja ihmiselämän monitahoisuutta. Teoksessa on vain vähän toistoa ja sen sisältämät melodiat jäävät lähes poikkeuksetta ainutkertaisiksi. Teos on yksiosainen ja sen esittämiseen tarvitaan kaksi kapellimestaria. Tyypillisten orkesterisoitinten ohella esityskokoonpanoon kuuluvat kaksi saksofonia ja piano. Teos on orkesterille vaativa, sillä valtavien, dynaamisten taitteiden väliin jää vain lyhyitä hitaasta ja rauhallisesta materiaalista koostuvia osioita. Konsertonomaisuutta läheneviä soolo-osuuksia teokseen on kirjoitettu eri soitinryhmille. Osa teoksen samanaikaisista rytmeistä eroaa suuresti toisistaan, ja rytmiseen yhtenäisyyteen palataan vasta koodajaksossa.
Helluntaiherätys Romaniassa

Romanialaiseen helluntaiherätykseen kuuluu vuonna 2024 noin 350 000 henkilöä ja yli 2 800 seurakuntaa. Romanian helluntailiike on yksi Euroopan suurimmista. Helluntaiherätyksen piirissä toimii myös lukuisia kouluja sekä erilaisia työmuotoja, kuten Teen Challenge, Life Publishers, Book of Hope, King's Castle, seurakuntaistutusliike, leiritoiminta, työ nuorten, lasten ja naisten keskuudesssa sekä kristillinen kirjapaino- ja mediatuotanto.
Historia

Romanian helluntaiherätys alkoi 1920-luvulla ja liike on kasvanut jatkuvasti. Helluntaiherätys käynnistyi Romaniassa yhden yksinkertaisen traktaatin kautta, kun helluntailainen pastori Paul Budean lähetti lehtisen perheelle. Perhe tuli uskoon ja heidän työnsä kautta syntyi toimiva seurakunta.
Vuonna 1925 hallitus kielsi helluntaiseurakunnat, mutta uskovaisia ei estetty evankelioimasta tai kokoontumasta yhteen. Kommunistisen hallinnon aikana helluntailaiset kokivat vainoja kausittaisesti, mutta vastustus uskontoa kohtaan ei ollut yhtä jyrkkää kuin naapurimaiden kommunistihallitusten toimesta. Tiukkojen vainojen jälkeen tilanne rauhoittui vuoden 1970 tienoilla ja Richard Nixonin vierailun aikoihin maahan vietiin noin 200 000 Raaamattua. Tätä kuitenkin seurasi uusi vainon kausi.
Vuonna 1950 hallitus tunnusti helluntaikirkon, mutta sen toiminta oli rajoitettua. Kaikkien helluntairyhmien tuli liittyä samaan kirkkokuntaan. 1950-luvulla maassa oli noin 25 000 helluntailaista kun vuonna 1977 jäsenmäärä oli jo yli 150 000. Vuonna 1973 avattiin helluntailainen raamattukoulu ja nelivuotinen seminaari vuonna 1976.
Golgata-helluntaiseurakunta Hunedoarassa.
Helluntaiherätys Italiassa

Italialaiseen helluntaiherätykseen kuului vuonna 2024 noin 500 000 ihmistä ja yli 1 300 seurakuntaa. Helluntalainen väestö on kasvanut Italiassa erityisesti Itä-Euroopasta, Afrikasta ja Aasiasta suuntautuneen maahanmuuton myötä. Helluntaiherätyksen seurakuntia johtavat erityisesti nuoret miehet. Italian helluntailaiset jakautuvat useaan eri ryhmään. Kaksi pääryhmää ovat Assemblee di Dio ja Chiesa Evangelica Internazionale.
Historia

Italialainen helluntaiherätys sai alkunsa vuonna 1908, jolloin italialaiset siirtolaiset palasivat Italiaan jakamaan kokemuksiaan Azusa-kadun herätyksestä. Ensimmäisiä helluntailiikkeen vaikuttajia olivat muun muassa Luigi Francesco sekä Giacomo Lombardi. Liike kasvoi nopeasti ja vuonna 1930 maassa oli noin 150 helluntaiseurakuntaa.
Benito Mussolinin kaudella Italian hallitus kielsi helluntaiherätyksen harjoittamisen ja sulki kaikki helluntaikirkot Italiassa 9. huhtikuuta 1935. Fasistisen lain kautta Italian helluntailaiset olivat vainon kohteena vuodesta 1935 vuoteen 1958. Kaikki kokoukset olivat kiellettyjä ja jopa kadulla tapaamiset ja vierailut luettiin kokouksiksi. Helluntailaisen toiminnan kieltänyt laki kumottiin 12. toukokuuta 1959.
Vainoista huolimatta Italian helluntaiseurakunnat kuitenkin kasvoivat. Assemblee di Dio organisoitiin toisen maailmansodan jälkeen. 1980-luvulla helluntailaiset muodostivat selvän enemmistön maan protestanttisesta vähemmistöstä. Chiesa Evangelica Internazionale on vetänyt yhteyteensä monia riippumattomia seurakuntia.
Assemblee di Dion helluntaiseurakunta Reggio Calabriassa.
Helluntaiherätys Brasiliassa

Brasilialainen helluntaiherätys on historiansa aikana vakiinnuttanut asemansa merkittävänä väestöllisenä, yhteiskunnallisena ja poliittisena liikkeenä Brasiliassa. Brasilialaiseen helluntailiikkeseen kuului vuoden 2010 väestölaskennassa yli 25 miljoonaa jäsentä. Vaikka helluntaiherätys sai alkunsa lähetyssaarnaajien toiminnan kautta, helluntaiherätyksestä on muodostunut vahva kansallinen liikehdintä. Brasilian helluntaiherätys on maailman suurin helluntairyhmä.
Helluntailiikkeen kasvu Brasiliassa on suurin kaikkien helluntailiikkeiden keskuudessa. Monilla seurakunnilla voi olla kymmeniä tytärseurakuntia ja kuukausittain uusia jäseniä kastetaan seurakuntaa kohden kymmenittäin tai sadoittain. Suurimpien helluntaiseurakuntien jäsenmäärät voivat olla kymmeniä tuhansia ja suurimpiin rukoushuoneisiin mahtuu 16 000–25 000 kuulijaa.
Brasilian helluntaiherätys on jakautunut useaksi järjestöksi. Suurin ryhmä on amerikanruotsalaisten perustama Assembléias de Deus, joka toimii jossain määrin yhteistyössä Pohjois-Amerikan Assemblies of Godin kanssa. Toinen suuri järjestö on amerikanitalialainen Congregacâo Crista do Brasil, joka toimi alkujaan erityisesti siirtolaisalueilla. Brasisiliassa on myös suuri joukko vapaita helluntaiyhteisöjä, jotka syntyivät 1950-luvulla, eivätkä kuulu perinteisiin kirkkokuntiin. Eräs näistä on Igreja Ecangelica Pentecostal "Brasil para Cristo".
Historia

Helluntaiherätys saapui Brasiliaan kahden haaran kautta vuonna 1910. Amerikanruotsalaiset Gunnar Vingren ja Daniel Berg toimivat työssä Ruotsin helluntaiherätyksen tukemina. Amerikanitalialainen Luigi Francesco sen sijaan aloitti työn São Paulossa. Molemmat työt kantoivat hyvin hedelmää ja Brasiliaan syntyi voimakas helluntaiherätys.
Nopean kasvun vuoksi helluntaiherätyksen jäsenmäärän tilastoinnissa on ollut vaikeuksia pysyä mukana. 1960-luvulla helluntaiherätyksen jäsenmääräksi ilmoitettiin 1,5 miljoonaa, vuonna 1967 noin kolme miljoonaa ja vuonna 1976 kuusi miljoonaa.
Cuiabássa sijaitseva Grande Templo on eräs Latinalaisen amerikan suurimmista kristillistä kirkoista.
Shiranui

| Shiranui / 不知火 |
| --- | --- |
 Shiranui

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uraga Dock Company
Kölinlasku:  30. elokuuta 1937
Laskettu vesille:  28. kesäkuuta 1938
Palveluskäyttöön:  20. joulukuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 27. lokakuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 065 t (standardi) 2 529 t (kuormattu)
Pituus:  118,5 m (kokonaispituus) 116,2 m (vesiraja)
Leveys:  10,8 m
Syväys:  3,76 m
Koneteho:  52 000 hv
Nopeus:  35 kn
Miehistöä:  240
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm/50 type 3 kaksiputkisissa tyypin C torneissa 28 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 13 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 610 mm torpedoputkea 36 syvyyspommia
Shiranui (jap. 不知火, shiranui) oli keisarillisen Japanin laivaston Kagerō-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä, missä köli laskettiin 30. elokuuta 1937. Se laskettiin 28. kesäkuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta 1939.
Aiheesta muualla

CombinedFleet.com: Kagerō-luokan hävittäjät (englanniksi)
Kagerō-luokan hävittäjä
Seppälampi (Heinola)

| Seppälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°12′11″N, 26°13′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konniveden alue (14.13)
Laskuoja:  oja Konniveteen 
Järvinumero:  14.131.1.034
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  95,5 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  1,262 km  
Pinta-ala:  4,105 ha  
Saaria:  1 
 fiSeppälampi 
Seppälampi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Taipaleen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Konniveden alueella (14.13), jonka Konniveden lähialueeseen (14.131) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,5 metriä mpy.
Serbian jalkapallomaajoukkue

Serbian jalkapallomaajoukkue edustaa Serbiaa kansainvälisessä jalkapalloilussa.
FIFA ja UEFA katsovat Serbian virallisesti Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan, Jugoslavian liittotasavallan ja Serbia ja Montenegron seuraajajoukkueeksi. Rinnalle perustettiin Montenegron jalkapallomaajoukkue, joka joutui hakemaan Fifan jäsenyyttä uutena jäsenenä.
Jugoslavian liittotasavaltaa edeltänyt Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta oli paljon laajempi valtio sisältäen muun muassa toisen merkittävän jalkapallomaan, Kroatian, joten sen jalkapallohistorian yhdistäminen liittotasavaltaan on kyseenalaista. Liittotasavalta perustettiin 1992, mutta maa oli sanktioiden takia poissa kansainvälisestä urheilusta, ja pelasi ensimmäisen maaottelunsa vasta joulukuussa 1994, häviten Brasilialle.
Liittotasavallan perustamisen jälkeen maa on selviytynyt MM-kilpailuihin viidesti, vuosien 1998, 2006, 2010, 2018 ja 2022 kisoihin. EM-kilpailuihin se on selviytynyt kahdesti, vuosina 2000 ja 2024. MM-kisoissa paras saavutus on yltäminen toiselle kierrokselle vuonna 1998, jolloin tappio tuli lopulta Hollannille. EM-kisoissa 2000 maa ylsi alkulohkosta jatkoon, kunnes se hävisi puolivälierissä Hollannille 6-1.
Vuonna 2003 maan nimi muuttui Serbia ja Montenegroksi. Serbian palloilukulttuuri on erittäin vahva, ja se on tuottanut jatkuvasti monia huippuyksilöitä. Joukkue kokonaisuutena ei kuitenkaan ole yltänyt aivan huippumenestykseen.
Arvokilpailut 1990-luvulta alkaen > Maailmanmestaruuskilpailut

1994 – Kiellettiin osallistumasta (Jugoslavia)
1998 – Neljännesvälierät (Jugoslavia)
2002 – Ei selviytynyt karsinnoista (Jugoslavia)
2006 –  1. kierros (Serbia ja Montenegro)
2010 –  1. kierros
2014 – Ei selviytynyt karsinnoista
2018 –  1. kierros
2022 –  1. kierros
Arvokilpailut 1990-luvulta alkaen > Euroopan-mestaruuskilpailut

1996 – Kiellettiin osallistumasta (Jugoslavia)
2000 – Puolivälierät (Jugoslavia)
2004 – Ei selviytynyt karsinnoista (Jugoslavia, myöh. Serbia ja Montenegro)
2008 – Ei selviytynyt karsinnoista
2012 – Ei selviytynyt karsinnoista
2016 – Ei selviytynyt karsinnoista
2020 – Ei selviytynyt karsinnoista
2024 – 1. kierros
Entiset päävalmentajat

1994–1998  Slobodan Santrač
1998–1999  Milan Živadinović
1999–2000  Vujadin Boškov
2000–2001  Ilija Petković
2001  Milovan Đorić
2001  Vujadin Boškov, Ivan Ćurković, Dejan Savićević
2001–2003  Dejan Savićević
2003–2006  Ilija Petković
2006–2007  Javier Clemente
2007–2008  Miroslav Đukić
2008–2010  Radomir Antić
2010–2011  Vladimir Petrović
2012–2013  Siniša Mihajlović
2013–2014  Ljubinko Drulović
2014  Dick Advocaat
2014–2016  Radovan Ćurčić
2016–2017  Slavoljub Muslin
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Serbian jalkapallomaajoukkue
Serbian jalkapallo
Lajiliitto: Serbian jalkapalloliitto 

Pääsarja:Meridian Superliga | 2.sarjataso: Prva Liga 

Cup-kilpailut: Serbian cup 

Maajoukkueet: Serbian maajoukkue | Serbian naisten maajoukkue | Alle 21-vuotiaiden maajoukkue
Herman Severin Zidbäck

Herman Severin Zidbäck (17. huhtikuuta 1850 Loimaa – 15. toukokuuta 1894 Hämeenlinna) oli suomalainen oppikoulun opettaja.
Zidbäckin vanhemmat olivat Pälkäneen kappalainen, varapastori Johan Axel Zidbäck (1799–1869) ja Lovisa Katarina Freudenthal. Hän pääsi ylioppilaaksi 1868 Hämeenlinnan kymnaasista ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1874.
Zidbäck oli Oulun ruotsalaisen lyseon historian, maantiedon, luonnonhistorian ja kaunokirjoituksen kollegana vuodesta 1881 alkaen.
Opiskeluaikanaan Zidbäck alkoi järjestelmällisesti etsiä Pälkäneen taloista Daniel Medelplanin Pälkäneen puuaapisen painamiseen käyttämiä painatuslaattoja. Hän kohdisti etsinnän Pälkäneveden eteläpuolella Kukkolan kylään, jota hän lienee arvellut Medelplanin asuinpaikaksi. Etsintä ei kuitenkaan tuottanut tuloksia. 44-vuotiaana vuonna 1894 kuollut Zidbäck määräsi testamentissaan varoja Kostianvirran taistelun muistopatsasta varten. Muistopatsas paljastettiin vuonna 1906.
Zidbäckin veljiä olivat varatuomari Axel Gabriel Zidbäck (1845–1879) ja Helsingin teollisuuskoulun rehtori, insinööri John Anton Zidbäck (1854–1948).
Siuhy

| siuhy> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kamil Szkaradek
Syntynyt: 26. elokuuta 2002 (ikä 22)
Kansalaisuus:   Puola
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  siuhy
Aktiivisena:  2018–
Nyk. joukkue:  Mouz
Rooli:  Pelin sisäinen johtaja (In-game leader) kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Kamil ”siuhy” Szkaradek (s. 26. elokuuta 2002) on puolalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän edustaa nykyään Mouzia, jota Counter-Strikeen erikoistunut HLTV-sivusto pitää toukokuussa 2024 maailman parhaana joukkueena.
Ennen uraansa Mouzissa siuhy edusti Izako Boarsia ja GamerLegionia. GamerLegionin kanssa siuhy tuli toiseksi viimeisestä Counter-Strike: Global Offensivessa pidetystä major-turnauksesta, BLAST.tv Paris Major 2023:sta. Siuhyn rating finaalissa Team Vitalityä vastaan oli 0,83. Mouzin kanssa siuhy on voittanut merkittävät turnaukset ESL Pro League Season 18, ESL Pro League Season 19 ja BetBoom Dacha Belgrade 2024. Viimeisimmän finaalissa siuhyn rating oli joukkueensa korkein 1,31.
Siukonen

Siukonen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Antti Siukonen (s. 1980), pastori ja päätoimittaja
Impi Siukonen (1879–1958), opettaja ja kirjailija
Inkeri Siukonen (1927–2014), pianisti ja pianopedagogi
Jyrki Siukonen (s. 1959), muusikko, kuvataiteilija ja tutkija
Leena Siukonen-Penttilä (1924–1994), viulisti ja pianisti
Markku Siukonen (1948–2016), urheilukirjailija
Sebastian Siukonen (s. 1971), kymmenottelija
Wilho Siukonen (1885–1941), musiikkipedagogi ja kuoronjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Herman Spöring

Herman Spöring vanhempi
Herman Dietrich Spöring vanhempi (19. lokakuuta 1701 Tukholma – 17. kesäkuuta 1747 Turku) oli Turun akatemian lääketieteen professori vuodesta 1728 ja akatemian rehtori vuosina 1737–1738 ja 1746–1747. Hän loi Suomessa perustan havaintoihin pohjautuvalle lääketieteelliselle tutkimukselle.[lähde? ]
Spöring syntyi Tukholmassa saksalaiseen perheeseen. Hän aloitti opintonsa Upsalassa ja jatkoi niitä Tukholmassa, Leidenissä, Pariisissa ja Saksassa, ja valmistui lääkäriksi 1726 Hollannissa Harderwijkissa. Turussa lääketieteen professorina hän hankki oppilaille ulkomaisiin lähteisiin perustuvia oppikirjoja. Hän suositteli isorokkorokotuksen käyttöönottoa ensimmäisenä Suomessa. Rehtorina toimiessaan hän edisti opetuksen tehostumista varsinkin anatomian ja luonnontieteiden alalla.
Hänen poikansa oli tutkimusmatkailija Herman Spöring nuorempi.[lähde? ]
Heikki Anttila

| Heikki Anttila> Henrik Anttila.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. joulukuuta 1920 Helsinki
Kuollut: 3. huhtikuuta 2009 (88 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Komentajuudet:  1967–1970 RannJP 1977–1980 Pohjanmaan SL
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Kunniamerkit:  VR 4 mk & tlk SL R I RuotsMR K 1 O am
Ylennykset:  vänrikki 1941 luutnantti 1942 kapteeni 1948 majuri 1958 everstiluutnantti 1964 eversti 1970 kenraalimajuri 1977.
Henrik "Heikki" Ilmari Anttila (13. joulukuuta 1920 Helsinki – 3. huhtikuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri.
Anttila oli mukana suojeluskuntatoiminnassa, ja osallistui talvisotaan, minkä jälkeen hän suoritti RUK:n 50. kurssin. Jatkosodassa hän toimi nuorempana upseerina JR 13:ssa. Hän kävi 26. kadettikurssin jatkosodan aikana Maasotakoulussa 1941 ja 1942-1943. Tämän jälkeen hän oli kouluttajana RUK:ssa 1943-1944. Pääesikunnassa Anttila työskenteli toimistoupseerina 1946-1953. 5. prikaatin aliupseerikoulua hän johti 1955-1956. Pääesikunnassa toimistoesiupseerina hän oli 1956-1958. Puolustusvoimien komentajan adjutanttina hän palveli 1958-1960. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehen apulaiseksi Washingtoniin ja Ottawaan hän oli sijoitettuna 1960-1963. Savon prikaatissa hän komensi pataljoonaa 1964-1965. Pääesikunnan tilastotoimiston päällikkönä Anttila palveli 1965-1967. Rannikkojääkäripataljoonaa hän komensi 1967-1970, jolloin 1969 hän komensi myös suomalaista YK-pataljoonaa Kyproksessa. Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä hän oli 1970 sekä 1974-1976. Sotilas-, laivasto-, ja ilmailuasiamiehenä Moskovassa hän oli 1970-1974. Tasavallan presidentin 1. adjutanttina hän palveli vuonna 1977. Pohjanmaan sotilaslääniä Anttila komensi 1977-1980.
Ylennykset: vänrikki 1941, luutnantti 1942, kapteeni 1948, majuri 1958, everstiluutnantti 1964, eversti 1970, kenraalimajuri 1977.
Kunniamerkit

4. luokan Vapaudenristi miekkojen ja tammenlehvien kera
Suomen Leijonan 1. luokan komentajamerkki
Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. luokan ritarimerkki
Suomen Olympialainen ansiomitali
Salmikainen

| Salmikainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Suonenjoki
Koordinaatit:  62°35′26″N, 26°58′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pieksäjärven valuma-alue (14.79)
Laskujoki:  oja Kaupinlampeen 
Järvinumero:  14.799.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,7 m  
Pituus:  440 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,995 km  
Pinta-ala:  2,589 ha  
Suurin syvyys:  7 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiSalmikainen 
Salmikainen  on Pohjois-Savossa Suonenjoella  Levän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 440 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Pieksäjärven valuma-alueella (14.79), jonka Kourujoen valuma-alueeseen (14.799) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,7 metriä mpy.
Sinfonia nro 1 (Merikanto)

Aarre Merikanto sävelsi ensimmäisen sinfoniansa (op. 5) h-molli vuosina 1914–1916. Teos on omistettu säveltäjän isälle Oskar Merikannolle.
Osat

Allegro
Vivace. Scherzo fantastique
Andante con moto
Allegro vivace