stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nuevo Colombino

| Nuevo Colombino |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Huelva, Espanja
Avattu:  2001
Omistaja:  Huelvan kaupunki
Hoitaja:  Recreativo de Huelva
Kenttä:  luonnonnurmi
Kustannukset:  14 milj. €
Arkkitehti:  Joaquín Aramburu
Käyttäjät
 Recreativo de Huelva 
Katsojakapasiteetti
 21 670 
Kentän mitat
 105 × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Nuevo Colombino on monikäyttöinen stadion Huelvassa, Espanjassa. Sillä pelataan pääasiassa jalkapalloa, ja se toimii Recreativon kotikenttänä. Stadionilla 21 670 istumapaikkaa.
Nuevo Colombino avattiin 8. marraskuuta 2001, ja ensimmäinen ottelu oli samana päivänä pelattu Recreativo vastaan Newcastle United, joka päättyi kotijoukkueen 3–0-voittoon. Stadionilla pelataan myös vuosittainen Trofeo Colombino -turnaus, joka on perinteisesti järjestetty ennen Espanjan sarjakauden alkua.
Segunda Divisiónin stadionit kaudella 2013–2014
Alfredo Di Stéfano
Anduva
Anxo Carro
Gran Canaria
Heliodoro Rodríguez López
Iberostar
Ipurua
José Rico Pérez
Mendizorroza
Miniestadi
El Molinón
Montilivi
Nova Creu Alta
Nueva Condomina
Nuevo Arcángel
Nuevo Colombino
Los Pajaritos
Riazor
La Romareda
Santo Domingo
El Toralín
La Victoria
Nosto (automaatti)

Nosto on Suomessa käytössä oleva käteisautomaattien verkosto. Nosto-käteisautomaatteja ylläpitää ja operoi Nokas CMS Oy, jonka omistaa norjalainen Nokas-konserni. Nokas ylläpitää automaatteja kaikissa Pohjoismaissa.
Käteisnostot ovat mahdollisia kaikilla Visa- ja MasterCard-korteilla. Nosto-käteisautomaateista voi nostaa 10, 20 ja 50 euron seteleitä. Tilin saldon voi tarkistaa kaikilla MasterCard-, Visa Debit- ja Electron-korteilla (tilanne marraskuu 2018). Nosto-käteisautomaattien käytöstä ei peritä asiakkaalta maksua, mutta asiakkaan pankki saattaa veloittaa käteisnostosta palvelumaksun. Mahdollinen palvelumaksu on Nosto-automaateilla sama kuin muillakin käteisautomaateilla.

Nosto automaattien laitteistoina käytetään NCR:n ja Diebold-Nixdorfin valmistamia automaatteja. Ohjelmistotoimittajana on Evry ja laitteiden huollosta vastaa Fujitsu Finland Oy. Vuoden 2018 lopulla Nosto-automaatteja oli noin 250 ja vuoden 2020 alussa lähes 500 eri puolilla Suomea.
Aiheesta muualla

Nokas käteisautomaattipalvelut (Arkistoitu – Internet Archive).
Oskar von Hutier

Oskar von Hutier.
Oskar von Hutier [yt'je] (27. elokuuta 1857 Erfurt – 5. joulukuuta 1934 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka palveli komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän käytti tehokkaasti pieniin iskujoukkoihin perustunutta hyökkäystaktiikkaa, joka tunnetaan hänen mukaansa Hutier-taktiikkana, vaikka hän ei todellisuudessa keksinytkään sitä itse vaan ainoastaan sovelsi brittien ja ranskalaisten aiempia taktiikoita.
Hutier oli sotilassuvusta, ja hän oli sukua myös kenraali Erich Ludendorffille. Hän valmistui jalkaväenupseeriksi vuonna 1875 ja yleni 1905 everstiksi, 1910 kenraalimajuriksi sekä 1912 kenraaliluutnantiksi. Hän toimi 1911–1912 pääesikunnan päämajoitusmestarina ja sen jälkeen ensimmäisen kaartindivisioonan komentajana, jota johti myös sodan alussa. Kaartindivisioonan komentajana Hutier osallistui muun muassa Marnen taisteluun. Huhtikuussa 1915 hän siirtyi itärintamalle 21. armeijakunnan komentajaksi. Tammikuussa 1917 Hutier’n komentoon annettiin erityisosasto D Dunajoella Latviassa. Huhtikuussa 1917 hän siirtyi kahdeksannen armeijan komentajaksi. Samana vuonna hänet myös ylennettiin kenraaliksi.
Hutier’n kahdeksas armeija valtasi Riian 3. syyskuuta 1917 käyttäen ensi kerran menestyksekkäästi niin sanottua Hutier-taktiikkaa. Kuukautta myöhemmin hänen joukkonsa valtasivat maihinnousulla myös Viron saaret. Joulukuussa 1917 Hutier siirrettiin länsirintamalle komentamaan uutta 18. armeijaa, joka toimi Saksan maaliskuussa 1918 aloittaman suurhyökkäyksen kärkenä. Hutier’n armeija käynnisti hyökkäyksen 21. maaliskuuta ja saavutti aluksi suurta menestystä Hutier-taktiikan ansiosta. Armeija eteni nopeasti 60 kilometriä ja sai otettua 50 000 sotavankia, mutta lopulta britit ja ranskalaiset onnistuivat pysäyttämään sen. Hutier uudisti hyökkäyksensä kesäkuussa 1918, huonommalla menestyksellä.
Hutier vetäytyi palveluksesta pari kuukautta sodan päättymisen jälkeen, tammikuussa 1919. Hän toimi sen jälkeen Saksan upseeriliiton puheenjohtajana vuoteen 1934.
Oberhof

| Oberhof |
| --- | --- |
 vaakuna
 Oberhof
 Koordinaatit: 50°42′N, 10°43′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Hallintopiiri:  Schmalkalden-Meiningen
Hallinto:  
 – Pormestari:  Thomas Schulz
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,4 km²
Korkeus:  810 m
Väkiluku:  1 650
 – Väestötiheys:  70,5 as./km²
 
 Kotisivu  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oberhof on Thüringenin osavaltiossa Saksassa sijaitseva kaupunki. Kaupungissa oli vuoden 2019 arvioiden mukaan noin 1 650 asukasta. Se on yksi Saksan talviurheilukeskuksista. Kaupungissa käy paljon turisteja vuosittain. Oberhof sai virallisen kaupungin aseman vuonna 1985, jolloin se oli osa Saksan demokraattista tasavaltaa.
Kansainvälisiä urheilutapahtumia

1931 Hiihdon MM-kilpailut
1973 Ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailut
1985 Ohjaskelkkailun MM-kilpailut
2004 Ampumahiihdon MM-kilpailut
2008 Ohjaskelkkailun MM-kilpailut
2023 Ohjaskelkkailun MM-kilpailut
2023 Ampumahiihdon MM-kilpailut
Ystävyyskaupungit

Winterberg, Saksa
Bad Neustadt an der Saale, Saksa
Lillehammer, Norja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oberhof Wikimedia Commonsissa
Oberhofin kaupungin kotisivut (saksaksi)
Olli-Pekka Riihikoski

Olli-Pekka Riihikoski (1947 Noormarkku – 1998) oli suomalainen kuvataiteilija.
Riihikoski opiskeli Porin piirustuskoulussa 1966–1968. Hänen teoksiaan oli ensi kerran esillä vuonna 1965 Porissa. Riihikoski osallistui kansainvälisiin näyttelyihin ja Suomen taiteen näyttelyihin ulkomailla 1970–1980-luvuilla, yksityisnäyttelyitä hänellä oli Saksassa vuosina 1981 ja 1988.
Taide

Harjavallassa asunut Riihikoski tuli naivistina tunnetuksi jo 1970-luvulla ja kuului Suomessa tyylin varhaisiin edustajiin. Riihikosken taiteelle on tyypillistä humorististen tilanteiden ja tapahtumien käsittely. Hän on toteuttanut maalauksen Talvinen vaivaispuisto sosiaalialan oppilaitokseen Harjavaltaan vuonna 1989.
Oskar von Hellens

Oskar Johannes von Hellens (23. toukokuuta 1867 Turku – 6. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli suomenruotsalainen hygienian ja eläinlääketieteen tutkija.
Von Hellensin vanhemmat olivat hovioikeuden presidentti, vapaaherra Lars Teodor von Hellens ja  Johanna Maria Augusta af Heurlin ja puoliso vuodesta 1899 Anna Wilhelmina Nyberg. Von Hellens tuli ylioppilaaksi 1885, valmistui filosofian maisteriksi 1890, eläinlääkäriksi Kööpenhaminassa 1890 ja lääketieteen lisensiaatiksi 1896. Lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi hän väitteli 1899. Hän oli  lääkintöhallituksen ylimääräinen eläinlääkäri 1891–1903, ylimääräinen lääkäri 1899–1903, eläinlääkintäasessori 1906–1919, Helsingin yliopiston hygienian dosentti 1904–1908 ja 1911–1919 ja yliopiston hygienian professori 1919–1934. Von Hellensillä oli myös lukuisia asiantuntija- ja luottamustehtäviä.
Von Hellens oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Oskari Aalto

Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Oskari Aalto (23. tammikuuta 1887 Alahärmä – 5. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli ja työmies. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Saha ja Maria Eliaksentytär ja hänen puolisonsa oli Kaisa Vilhelmiina Mäenpää. Oskari Aalto työskenteli työmiehenä Kortesjärvellä ennen jääkäriksi ryhtymistään.
Oskari Aalto liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Oskari Aalto saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Hän palveli Suomen sisällissodassa joukkueenjohtajana 4. Jääkärirykmentin 8. jääjäripataljoonan konekiväärikomppaniassa. Oskari Aalto osallistui sotatoimiin Raudussa, missä kaatui 5. huhtikuuta 1918. Hänet on haudattu Kortesjärven sankarihautaan.
Olli-Pekka Tennilä

Olli-Pekka Tennilä (s. 1980 Kuopio) on suomalainen runoilija.
Tennilän esikoisteos Ololo (2008) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella runokokoelmallaan Yksinkeltainen on kaksinkeltaista (2012) hän sai Runeberg-palkinnon vuonna 2013. Teos oli ehdolla myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi. Tennilän kolmas teos Ontto harmaa (2016) palkittiin Vuoden aforismikirjana. Se oli ehdolla myös vuoden 2018 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tennilä on opiskellut kirjallisuutta ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Hän on toiminut Poesia-kustantamon kustannuspäällikkönä sekä Keski-Suomen Kirjailijoiden puheenjohtajana. Vuonna 2022 Tennilälle myönnettiin valtion viisivuotinen kirjallisuuden taiteilija-apuraha.
Tuotanto

Ololo.  Helsinki:  ntamo, 2008.  ISBN 978-952-215-029-5.  Toinen painos: Ololo.  Helsinki:  Poesia, 2017.  ISBN 978-952-305-092-1.
Yksinkeltainen on kaksinkeltaista.  Helsinki:  Poesia, 2012.  ISBN 978-952-5954-25-8.
Ontto harmaa.  Helsinki:  Poesia, 2016.  ISBN 978-952-305-056-3.
Lemmonommel.  Helsinki:  Poesia, 2021.  ISBN 978-952-305-157-7.
Norbert Schultze

Norbert Schultze
Norbert Schultze (6. tammikuuta 1911 Braunschweig – 14. lokakuuta 2002 Bad Tölz) oli saksalainen säveltäjä. Hänet tunnetaan parhaiten laulustaan Lili Marleen (1938).
Elämä > Varhaiset vaiheet

Schultze syntyi lääketieteen professorin pojaksi. Hän opiskeli Kölnin musiikkiyliopistossa ja työskenteli vuosina 1931–1932 kabareeryhmässä Münchenissä. Hän toimi oopperan kapellimestarina Heidelbergissä vuosina 1932–1933 ja Darmstadtissa 1933–1934. Schultze oli lyhyesti myös Telefunkenin palveluksessa ennen uraansa säveltäjänä.
Elämä > Ura säveltäjänä

Schultzen ensimmäinen näyttämöteos oli satuooppera Schwarzer Peter (1936), jota seurasi baletti Struwwelpeter (1937). Ensimmäisen kerran Schultze sävelsi elokuvamusiikkia dokumenttiin Der Stern von Tetuan (1939). Toisen maailmansodan aikana hän sävelsi musiikin moniin saksalaiselokuviin, joihin kuuluivat Bismarck (1940), Kampfgeschwader Lützow, Symphonie eines Lebens (1942) ja Kolberg (1945). Vuonna 1939 Schultze sävelsi Puolan offensiivia varten laulun Bomben auf Polenland, josta sodan laajennuttua käytettiin versiota Bomben auf Engeland.
Lili Marleen -kappaleen Schultze sävelsi vuonna 1938 Hans Leipin ensimmäisessä maailmansodassa palvellessaan kirjoittamaan runoon vuodelta 1915. Schultze tarjosi laulua Lale Andersenille, joka levytti sen vuonna 1939. Levytys ei aluksi menestynyt, mutta Karl-Heinz Reintgen valitsi sen Saksan armeijan radioaseman ohjelmistoon Belgradissa. Ensimmäisen kerran laulu kuultiin lähetyksessä 18. elokuuta 1941. Kappaleen otti käyttöönsä heti Deutsches Afrikakorps. Italiassa kappaleen levytti Gianna Pederzini. Ranskaksi käännetyn version Lily Marlène teki Henri Lemarchand, ja sen lauloi sekä levytti vuonna 1942 Suzy Solidor. Myös brittijoukot ottivat laulun käyttöönsä, josta se kulkeutui Englantiin Anne Sheltonin levytettäväksi. Myös Vera Lynn levytti kappaleen. Englanninkielinen versio Lily Marleenista on Tommie Connorin käsialaa.
Vuonna 1944 Marlene Dietrich alkoi esittää Lili Marleenia konserteissaan liittoutuneiden joukoille. Hän piti sen ohjelmistossaan toisen maailmansodan jälkeenkin. Schultze itse pääsi jatkamaan uraansa vasta useita vuosia sodan jälkeen. Hän oli ollut natsipuolueen jäsenenä vuodesta 1940. Myöhemmin hän vastasi väitteisiin vakaumuksellisesta kansallissosialistisuudestaan kertomalla, että joutui tekemään valinnan enimmäkseen propagandaelokuvien säveltäjänä työskentelyn ja todennäköisen armeijassa kuolemisen välillä. 1950-luvulla Schultze sävelsi musiikin moniin elokuviin, kuten itse ohjaamaansa Max und Moritziin. Hänen musikaaliinsa tehdyssä elokuvassa Käpt'n Bay-Bay esiintyi tähtenä Hans Albers. Schultze sävelsi myös operetit Regen in Paris (1957) ja Peter der Dritte (1964) sekä oopperan Das kalte Herz (1943), jonka säveltäjä itse johti levytyksellä vielä vuonna 1996.
Schultze kuoli 91-vuotiaana. Häntä jäivät kaipaamaan vaimo ja viisi lasta.
Aiheesta muualla

Norbert Schultze Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Numenios

Numenios Apameialainen (100-luvun loppupuoli) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen ja uuspythagoralainen filosofi. Hän vaikutti Apameiassa Syyriassa ja toimi uusplatonismin edelläkävijänä.
Filosofia

Numenios vaikuttaa pitäneen Pythagorasta korkeimpana auktoriteettinaan, mutta samaan aikaan hän seurasi pääkohdissa Platonia, jota kutsui ”Attikan Moosekseksi”. Professori Michael Wagnerin mukaan Numenios osoitti gnostilaista taipumusta.
Merkittävin ero Numenioksen ja Platonin ajattelun välillä oli hänen tekemänsä ero ”ensimmäisen jumalan” ja demiurgin välillä. Tämä johtuu todennäköisesti juutalais-aleksandrialaisten filosofien, erityisesti Filonin ja hänen logos-teoriansa, vaikutuksesta. Prokloksen mukaan Numenios katsoi, että oli olemassa eräänlainen jumalien kolminaisuus, jonka jäseniä hän nimitti ”isäksi”, ”tekijäksi” ja ”siksi mikä on tehty”. Ensin mainittu oli ylin jumaluus tai puhdas järki, toinen maailman luoja, kolmas maailma itse. Numenios piti ruumista sielun vankilana.
Teokset

Numenioksen tutkielmista on säilynyt katkelmia Eusebioksen teoksessa Praeparatio Evangelica. Näihin kuuluvat tutkielma Hyvästä, tutkielmat jotka käsittelivät seikkoja joissa akatemialaiset poikkesivat Platonista, sekä tutkielma Platonin mystisistä sanonnoista. Origeneen mukaan ensin mainittu sisälsi viittauksen Jeesukseen.
Numenioksen teokset olivat arvossaan uusplatonilaisten keskuudessa, ja Plotinoksen oppilaan Amelioksen sanotaan kirjoittaneen lähes kaksi kirjaa kommentaareja niihin.
Kirjallisuutta

Mullach, F. G.: Frag. Phil. Gram. iii.
Ritter & Preller: Hist. Phil. Graecae (toim. E. Wellmann, 1898), 624–7
Thedinga, F.: De Numenio philosopho Platonico (Bonn, 1875)
Whittaker, T.: The Neo-Platonists (1901)
Aiheesta muualla

Karamanolis, George: Numenius The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofia  Platonismi
Olof Östergren

Olof Östergren
Karl Olof Östergren (17. helmikuuta 1874 Gävle, Ruotsi - 14. lokakuuta 1963), oli ruotsalainen kielitieteilijä, erityisesti stilistiikan alalla, ja Uppsalan yliopiston dosentti, joka sai professorin arvonimen 1936. Hänet tunnetaan laatimastaan mahtavasta kymmenosaisesta ruotsin kielen sanakirjasta Nusvensk ordbok (1915–1972). Östergren on kirjoittanut myös kirjasen Våra vanligaste främmande ord, joka ilmestyi alkujaan 1907 ja josta on otettu sittemmin useita painoksia.
Östergrenin oma yli 365 000 niteen kirjasto oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin yksityiskirjasto. Suuri osa siitä koostui nykykaunokirjallisuudesta, jota hän hyödynsi sanakirjanteossa. Kirjasto sijaitsi hänen yksityisasunnossaan Uppsalassa. Kempen säätiö osti koko kirjaston ja lahjoitti sen Uumajan yliopistolle.
Uumajan yliopiston kirjastossa on erikoiskokoelma, joka sisältää noin 25 000 Östergrenille kuulunutta teosta. Kokoelman pääpaino on kielitieteessä, mutta se sisältää teoksia myös muilta aloilta, niin ruotsalaisia kuin ulkomaisiakin. Kokoelman tuoreimmat teokset ovat vuodelta 1956. Siihen kuuluu käsin kirjoitettu aakkosellinen luettelo, joka on digitalisoitu.
Olof Östergren on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Olof Östergren: Våra vanligaste främmande ord Runeberg.orgissa.
Olof Östergren: Nusvensk ordbok, Archive.orgissa.
Olofsnäs träsk

| Olofsnäs träsk |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Geta
Koordinaatit:  60°21′35″N, 19°51′10″E
Järvinumero:  82.A40.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  1,1 m 
Rantaviiva:  4,6 km 
Pinta-ala:  0,38 km² 
 fiOlofsnäs Träsk 
Olofsnäs träsk on järvi Getassa Ahvenanmaan pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 37,8 hehtaaria. Etäisyys Maarianhaminasta on 29 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Olofsnäs träskin pituus lounaasta koilliseen on 1,6 kilometriä. Järvi on kapea ja saareton. Kapein kohta on noin 70 metriä leveä. Olofsnäs träskin länsiranta on melko suora, itäranta on mutkainen. Järveä ympäröi kulttuurimaisema. Olofsnäs träskin itäpuolisesta Medalenista virtaa 300-metrinen laskuoja järven itärantaan. Olofsnäs träsk laskee Grävströmiä lounaaseen Ramsvikiin, joka on Ahvenanmeren sisälahti.
Olofsnäs träsk (82.A40.1.002) kuuluu vesistöalueeseen 82.040A, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Saaristomeren rannikkoalueen ja Ahvenanmaan päävesistöalueella (82). Olofsnäs träsk on alueen 82.040A laajin makean veden allas. Alueeseen kuuluu sen ohella Bolstaholmsträsket, Byträsk, Medalen ja Backansviken.
Olofnäs träsk on laajin Getan 29:stä järveksi luokitellusta vakavedestä.
Nordeen Toure

| Nourdeen Toure> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1991 (ikä 33)  Badou, Togo
Kansalaisuus:   suomalainen
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Togon Torpedo
Pituus:  167 cm
Painoluokka:  välisarja
Kätisyys:  oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  4
Voitot:  4
– tyrmäysvoitot:  4
Tappiot:  0
Ratkaisemattomat:  0
Nourdeen Toure (s. 6. huhtikuuta 1991 Badou, Togo) on Togosta kotoisin oleva suomalainen nyrkkeilijä. Toure muutti Suomeen helmikuussa 2011. Hän aloitti ammattinyrkkeilyn Pekka Mäen tallissa keväällä 2014. Hän on otellut neljä kertaa voittaen tyrmäyksellä kaikki vastustajansa. Vuonna 2019 Toure valittiin vuoden pakolaismieheksi.
Ammattilaisuran tilastot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
4 voittoa, 0 tappiota, 0 ratkaisematonta  KO = tyrmäys, TKO = tekninen tyrmäys, PTS = pisteillä. RTD = luovutus
| Tulos | Vastustaja | Ratkaisu | Erä | Päivämäärä | Paikka | Huom. |
| Voitto |  Sami Haapala | TKO | 1 | 17.5.2014 | Salo, Suomi | 2.31 |
| Voitto |  Arturs Surikovs | TKO | 1 | 6.9.2014 | Tampere, Suomi | 1.15 |
| Voitto |  Nemanja Krstin | KO | 1 | 15.11.2014 | Kotka, Suomi | 2.06 |
| Voitto |  Gvido Seilis | KO | 1 | 25.4.2015 | Helsinki, Suomi | 1.42 |
Aiheesta muualla

Nourdeen Touren ammattilaisottelut Boxrec.comin tietokannassa
Nuevo Estadio de Los Cármenes

| Los Cármenes |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Granada, Espanja
Avattu:  16. toukokuuta 1995
Omistaja:  Granadan kaupunki
Kenttä:  luonnonnurmi
Käyttäjät
 Granada CF 
Katsojakapasiteetti
 19 336 
Kentän mitat
 105 x 69 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Estadio Nuevo Los Cármenes on jalkapallostadion Granadan kaupungissa Espanjassa. Se sijaitsee Zaidín alueella kaupungin eteläosassa. Stadionin yleisökapasiteetti on 19 336, ja se toimii paikallisen jalkapalloseura Granada Club de Fútbolin kotistadionina.
Stadionin rakennustyöt aloitettiin vuonna 1993, ja sen valmistamiseen meni aikaa lopulta kaksi vuotta. Virallisesti se avattiin 16. toukokuuta 1995 ja ensimmäinen ottelu sillä pelattiin 6. kesäkuuta 1995 Real Madridin ja Bayer Leverkusenin välillä.
Espanjan jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla neljästi, joista se on voittanut kaikki kohtaamiset.
Aiheesta muualla

Los Cármenes Granada CF:n sivustolla (espanjaksi)
Primera Divisiónin stadionit kaudella 2016–2017
Anoeta
Balaídos
Benito Villamarín
Butarque
Camp Nou
El Molinón
El Sadar
Estadio de la Cerámica
Gran Canaria
Ipurua
La Rosaleda
Los Cármenes
Mendizorrotza
Mestalla
RCDE Stadium
Riazor
San Mamés
Sánchez Pizjuán
Santiago Bernabéu
Vicente Calderón
Olive Thomas

| Olive Thomas |
| --- | --- |
 Olive Thomas elokuvassa Out Yonder, kuva vuodelta 1919.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Olive Thomas alkujaan Oliva R. Duffy
Syntynyt: 20. lokakuuta 1894 Charleroi, Pennsylvania
Kuollut: 10. syyskuuta 1920 (25 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Olive Thomas, alkuperäiseltä nimeltään Oliva R. Duffy (20. lokakuuta 1894 Charleroi, Pennsylvania – 10. syyskuuta 1920 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä. Ennen näyttelijän uraansa hän työskenteli taidemallina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olive Thomas Wikimedia Commonsissa
Olive Thomas (1894 - 1920), American silent film actress and model  Virtual History. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Obbe Philips

Obbe Philips (noin 1500–1568) oli yksi varhaisen mennoniittaliikkeen johtohahmoista.
Philips oli katolisen papin avioton poika. Aikuisena hänestä tuli lääkäri, joka harjoitti ammattiaan Leeuwardenissa. Siellä eräs anabaptismin kannattaja surmattiin uskonsa vuoksi, mikä sai Philipsin kiinnostumaan liikkeestä ja sai hänet liittymään siihen. Hän vaikutti yhdessä veljensä Dirk Philipsin, joka aiemmin oli fransiskaanimunkki, kanssa kastajaliikkeen rauhanomaisen suunnan kehitykseen. Alkuun liikkeen kannattajia kutsuttiinkin 'obbelaisiksi'. Noin vuonna 1540 Philips kuitenkin luopui liikkeen johdosta ja merkittävimmäksi nousi Menno Simons, josta Philips oli tehnyt vanhimman eli piispan vuonna 1537.
Noste-ohjelma

Noste-ohjelma oli suomalainen aikuisten koulutustason kohottamiseen tarkoitettu ohjelma, jota toteutettiin vuosina 2003–2009. Se oli valtakunnallinen kolmikantaisestiselvennä ohjattu aikuiskoulutusohjelma 30–59-vuotiaille, jotka eivät olleet suorittaneet toisen asteen tutkintoa. Se oli siten suunnattu käytännössä kansa- tai peruskoulun käyneille. Kohderyhmää kutsutaan vähän tai matalasti koulutetuiksi (low qualified, low skilled). Tämä ryhmä on myös kansainvälisesti varsin yleisesti julkisen vallan tuen ja erityisohjelmien kohderyhmä. Määrällisenä tavoitteena oli, että 10 prosenttia kohderyhmästä eli 39 000 henkilöä osallistuisi koulutukseen. Tavoitetta ei myönnetyillä 124,5 miljoonan euron määrärahoilla kuitenkaan saavutettu. Koulutukseen osallistui 25 680 henkilöä eli 7,3 prosenttia kohderyhmästä.
Tausta ja toteutus

Suomessa aloitteen Nosteesta teki Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö (SAK) ja se eteni tulopoliittisten neuvottelujen kautta hallitusohjelmaan. Taustalla oli OECD:n aikuiskoulutuksen maatutkinnassa esitetty arvio, jonka mukaan aikuiskoulutukseen osallistuminen on Suomessa korkeaa pohjoismaista tasoa, mutta sosioekonomisen aseman, koulutustason ja iän mukaiset erot ovat hieman OECD-maiden keskiarvoa ja selvästi muita Pohjoismaita korkeammat.
Noste-asetuksen mukaan ohjelmassa voitiin suorittaa ammatillisia perustutkintoja, ammattitutkintoja ja erikoisammattitutkintoja ja niiden osia, tietokoneen ajokortteja ja niiden osia, vuodesta 2007 alkaen myös tietotyötutkintoja, ja lisäksi viedä kesken jäänyt peruskoulu tai lukio loppuun. Käytännössä keskeisimmäksi opintotavoitteeksi nousi ammatillisen tutkinnon tai sen osan suorittaminen näyttötutkintona.
Noste-ohjelma toteutettiin noin kuutenakymmenenä alueellisena projektina. Nosteen toteuttamisen keinoihin kuuluivat korvamerkitty rahoitus, verkosto-organisaatio, hakeva toiminta ja opinto-ohjaus sekä opiskelun tukitoimet. Hakevassa toiminnassa (jota nuorisotyössä kutsutaan etsiväksi toiminnaksi) avainasemassa oli kasvokkainen keskustelu opiskelijan, kouluttajan ja työnantajan edustajien kanssa. SAK kehitteli myös pätevyysluotsien tekemää vertaisohjausta. Noste-ohjelmaa tuki jatkuva seuranta- ja arviointitutkimus.
Kansalliseen ja eurooppalaiseen käyttöön

Valtioneuvoston vahvistamassa koulutuksen kehittämissuunnitelmassa vuosille 2007–2012 asetettiin tavoitteeksi Noste-ohjelman aikana syntyneiden hyvien käytäntöjen laajentaminen koko aikuiskoulutuksen toimintatavoiksi. Euroopan komission koulutuksen ja kulttuurin pääosasto valitsi Nosteen vuonna 2011 viidentoista EU:n parhaan aikuisoppimiseen osallistumisen tietoisuuden kohottamisen ja motivoitumisen strategian joukkoon.