stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mary Dyer

Mary Dyer matkalla hirtettäväksi. Tuntemattoman taiteilijan teos 1800-luvulta.
Mary Barrett Dyer (n. 1611 – 1. kesäkuuta 1660) oli englantilainen kveekari, joka hirtettiin Bostonissa piittaamattomuudesta kveekarismin kieltäviä lakeja vastaan. Häntä pidetään Pohjois-Amerikan viimeisenä uskonnollisena marttyyrina.
Dyer muutti parinkymmenen vuoden ikäisenä Englannista Bostonin seudulle nuoren aviomiehensä kanssa. Hän synnytti kolme lasta, mutta neljäs raskaus päättyi myöhäiseen keskenmenoon. Kastamaton lapsi haudattiin salaisesti, ja hänen ruumiinsa kaivettiin myöhemmin esille osoitukseksi Mary Dyerin jumalattomuudesta. Keskenmenon ja siihen liittyneiden komplikaatioiden yhteydessä Dyer tutustui Anne Hutchinsoniin. Hutchinson uskoi, että Jumala voi puhua yksilöille suoraan, ei pelkästään miespuolisen papiston avulla. Tämä usko loitonnutti hänet puritaanisesta kirkosta, ja Mary Dyer seurasi perheineen ystäväänsä. He muuttivat suvaitsevaiselle Rhode Islandille, missä Roger Williams johti puritanisteista eronnutta seurakuntaa.
Vuonna 1652 Mary ja William Dyer perheineen matkustivat Englantiin, ja Mary tutustui kveekarien ajatuksiin. Kveekarit olivat jo lakanneet maksamasta veroja anglikaaniselle kirkolle ja joutuneet vaikeuksiin valtiovallan kanssa Englannissa.
Heti kun Dyerit palasivat Englannista, heidät pidätettiin kveekariutensa takia ja Mary Dyeria kiellettiin julistamasta kveekariutta Massachusettsin alueella. Dyerit asettuivat Rhode Islandille. Massachusettsin uusi kuvernööri sääti entistä ankarammat kveekarivastaiset lait: ensimmäisestä käynnistä Bostonin alueella kveekarit ruoskittiin, toisesta he joutuivat jalkapuuhun ja menettivät korvansa, kolmannesta leikattiin toinen korva ja neljännestä seurasi kuolemantuomio.
Mary Dyer ja hänen kaksi kveekariystäväänsä matkustivat Bostoniin protestoidakseen lakeja vastaan, ja  hänet pidätettiin, tuomittiin ja hirtettiin.
Maryn hirttäminen herätti huomiota emämaassa Englannissa asti, ja Kaarle II kielsi kveekarien teloittamisen uskonnon harjoittamisen takia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Claus Bernet: Mary Dyer, in: BBKL, 20, 2002, 414-420, verkossa http://www.bautz.de/bbkl/d/dyer_m.shtml
Matti Aarnio (kauppaneuvos)

Matti Johannes Aarnio (13. toukokuuta 1922 Pöytyä – 19. huhtikuuta 2007) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Aarnion vanhemmat olivat meijerin isännöitsijä Juho August (Janne) Aarnio ja Anna Elisabet Honkamaa ja puoliso vuodesta 1945 Hilkka Gunilla Rönkä. Aarnio tuli ylioppilaaksi Hyvinkään yhteiskoulusta 1942 ja valmistui Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1949 ja maisteriksi 1959. Hän oli Valion Turun meijerin apulaisisännöitsijä 1949–1950 ja isännöitsijä 1950–1952, Pohjois-Suomen meijeriliiton toiminnanjohtaja 1953, Valion Oulun konttorin teknillinen johtaja 1954–1956 ja Valion Turun konttorin teknillinen johtaja 1956–1963 ja johtaja 1964–1984. Aarnio oli myös Voivarasto Oy:n toimitusjohtaja 1953–1956 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Aarnio oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1980. Taiteilija Helena Ruusulaakso maalasi hänen muotokuvansa 1979.
Maiju Mäntylä

Maiju Mäntylä (s. 13. marraskuuta 1998) on suomalainen pesäpalloilija. Mäntylä edustaa Superpesiksessä pelaavaa kasvattajaseuraansa Seinäjoen Maila-Jusseja. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä ja ulkokentällä kolmoskopparina. Mäntylä valittiin Superpesiksen vuoden tulokkaaksi kaudella 2019. Mäntylä on pelannut urallaan 59 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt viisi kunnaria ja 12 tavallista juoksua, tuonut 79 juoksua ja kerännyt 249 kärkilyöntipistettä. Mäntylä on pelannut 11 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt yhden tavallisen juoksun, tuonut kymmenen juoksua ja kerännyt 38 kärkilyöntipistettä. Tilastot päivitetty kauden 2021 jälkeen.
Maiju Ketonen

| Maiju Ketonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. tammikuuta 1984 (ikä 40)
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Aktiivisena:  2010–2000
Seura:  –
Sarja:  Superpesis
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2010–2000:  Vimpelin Veto Peräseinäjoen Toive PeTo-Jussit
Maiju Ketonen o.s. Kangasluoma (s. 1. tammikuuta 1984) on suomalainen pesäpalloilija.
Ketonen edusti urallaan Superpesiksessä Vimpelin Vetoa, Peräseinäjoen Toivetta, PeTo-Jusseja. Kangasluoma saavutti yhden SM-hopean kaudella 2007 ja yhden SM-pronssin kaudella 2003 Kaudella 2007 hänet valittiin myös Vuoden lukkariksi. Hän pelasi kaksi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2003 ja 2004. Ketonen pelasi 198 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän löi kahdeksan kunnaria ja 146 tavallista juoksua, toi 78 juoksua ja keräsi 588 kärkilyöntipistettä. Ketonen pelasi 65 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja 38 tavallista juoksua, toi 16 juoksua ja keräsi 191 kärkilyöntipistettä. Ketonen pelasi 27 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä hän löi yhden kunnarin ja 12 tavallista juoksua, toi 17 juoksua ja keräsi 73 kärkilyöntipistettä.
Meeting People Is Easy

| Meeting People Is Easy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Grant Gee
Tuottaja:  Dilly Gent
Säveltäjä:  Radiohead
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Parlophone (EMI)
Levittäjä:  Parlophone Netflix
Ensi-ilta:  30. marraskuuta 1998  (UK, VHS) 18. toukokuuta 1999  (US, VHS/DVD) 12. kesäkuuta 2000  (UK, DVD)
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meeting People Is Easy (1998) on Grammy-ehdokkaana ollut Grant Geen dokumentti brittiläisestä alternative rock -yhtyeestä Radiohead. Elokuva seuraa yhtyettä kiertueellaan vuoden 1997 menestysalbuminsa OK Computer jälkeen. Elokuva koostuu videopätkistä, musiikkinäytteistä, ja dialogista yhtyeen kanssa kun he matkustavat ympäri maailmaa. Dokumentti näyttää yhtyeen lopullisen burn-outin kiertueella. Varsinkin Thom Yorke on lähellä katkeamista.
Dokumentti kuvaa myös Radioheadin vuonna 1999 alkaneiden nauhoitussessioiden taustaa. Tuolloin äänitettiin albumit Kid A ja Amnesiac, joiden äänimaailma on hyvin erilainen kuin OK Computerin.
Radiohead
| --- | --- |
Studioalbumit:   Pablo Honey  The Bends  OK Computer  Kid A  Amnesiac  Hail to the Thief  In Rainbows  The King of Limbs  A Moon Shaped Pool 
EP:t:   Manic Hedgehog (On a Friday)  Drill  Itch  My Iron Lung  No Surprises/Running from Demons  Airbag/How Am I Driving?  I Might Be Wrong  COM LAG (2plus2isfive) 
Kokoelmat:   Radiohead  Radiohead: The Best of 
Singlet:   "Creep"  "Anyone Can Play Guitar"  "Pop Is Dead"  "Stop Whispering"  "My Iron Lung"  "High and Dry"/"Planet Telex"  "Fake Plastic Trees"  "Just"  "Street Spirit (Fade Out)"  "Paranoid Android"  "Karma Police"  "No Surprises"  "Pyramid Song"  "Knives Out"  "There There"  "Go to Sleep"  "2 + 2 = 5"  "Jigsaw Falling into Place"  "Nude"  "House of Cards"/"Bodysnatchers"  "Reckoner"  "Harry Patch (In Memory Of)"  "These Are My Twisted Words"  "Supercollider / The Butcher"  "The Daily Mail / Staircase" 
Videotallenteet:   Live at the Astoria  7 Television Commercials  Meeting People Is Easy  The Most Gigantic Lying Mouth of All Time  In Rainbows – From the Basement 
Muut artikkelit:   Diskografia  Kappaleet  B-puolet ja muut harvinaisuudet  Nigel Godrich  Stanley Donwood  The Eraser  Jonny Greenwood Is the Controller
Maša ja Daša Krivošljapova

Maša ja Daša Krivošljapova (3. tammikuuta 1950 – 17. huhtikuuta 2003) olivat venäläiset siamilaiset kaksoset.
Heillä oli yhteensä kaksi päätä, neljä kättä ja kolme jalkaa. Kyseistä henkilöä kutsutaan nimellä ischiopagus tripus. Heidän selkänsä olivat toisiinsa nähden suorassa kulmassa. 20 vuoden ajan heille tehtiin erilaisia lääketieteellisiä kokeita ja heille puettiin vaatteet päälle ainoastaan valokuvia varten. Kolmas jalka amputoitiin teini-iässä. 40 ensimmäistä elinvuottaan kaksoset elivät vammaisten hoitokodeissa.
Vuonna 1989 Maša ja Daša pääsivät omaan asuntoon Moskovaan. He kärsivät alkoholismista, mikä laittoi sydämen koville. 17. huhtikuuta 2003 Maša sai sydänkohtauksen ja kuoli. Lääkärit yrittivät auttaa Dašaa, mutta tämä kieltäytyi irrotusleikkauksesta ja hänelle annettiin nukutuslääkettä. Hän kuoli 17 tunnin kuluttua.
Aiheesta muualla

http://www.peoples.ru/state/citizen/krivoshlyapovy/
Matt Hunwick

| Matt Hunwick |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. toukokuuta 1985 (ikä 39) Warren, Michigan, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Buffalo Sabres
Sarja:  NHL
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2007–
Aik. seurat:  Boston Bruins (NHL) Providence Bruins (AHL) Colorado Avalanche (NHL) Lake Erie Monsters (AHL)   New York Rangers (NHL)   Toronto Maple Leafs (NHL)   Pittsburgh Penguins
NHL-varaus:  224. varaus, 2004 Boston Bruins
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi & Suomi 2013 |  |  |
| Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  | Nuorten MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 2004 |  |  |
Matthew John "Matt" Hunwick (s. 21. toukokuuta 1985 Warren, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen nykyinen seuransa on NHL-liigassa pelaava Buffalo Sabres.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matt Hunwick Wikimedia Commonsissa
Mauri Saikkonen

Mauri Jorma Juhani Saikkonen (s. 7. huhtikuuta 1944 Suojärvi) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänen tunnetuin roolinsa on ollut lastenohjelma Pikku Kakkosen televisio-ohjelmassa Pelle Hermanni, jossa hän esitti Hermannin kaveria taikuri Maxia (1978–1982 ja 1986), sekä rikosylikomisario Antti Kujansuun rooli Reijo Honkosen käsikirjoittamassa ja Jussi Niilekselän ohjaamassa kolmiosaisessa televisiosarjassa Varjo vain (2003). Saikkonen esiintyi myös Juhani Ahon kirjoittamassa ja Kari Franckin ohjaamassa televisioelokuvassa Rautatie (1973).
Aiheesta muualla

Mauri Saikkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mauri Saikkonen Elonetissä.
Matthew Le Tissier

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Matthew Paul Le Tissier
Syntymäaika: 14. lokakuuta 1968 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Saint Peter Port, Guernsey
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Lempinimi: Le God
Junioriseurat
: Vale Recreation, Southampton
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–2002 | Southampton | 444 | (162) |
Maajoukkue
| 1994–1997 | Englanti | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Matthew ”Matt” Le Tissier (s. 14. lokakuuta 1968 Guernsey) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Le Tissier pelasi koko ammattilaisuransa ajan Southamptonissa ja hän on yksi seuran suurimmista ikoneista.
Le Tissier tunnettiin urallaan myös poikkeuksellisen taidokkaana pelaajana ja lukuisten komeiden maalien tekijänä. Hän oli lisäksi loistava rangaistuspotkujen vetäjä, ja epäonnistui uransa 48 rangaistuspotkussa ainoastaan kerran Mark Crossleyn torjuttua vedon 1992.
Pelaajaura

Le Tissier syntyi Guernseyssa Kanaalisaarilla ja aloitti uransa paikallisessa juniorijoukkueessa. Hän kävi Oxford Unitedin testissä, mutta ei saanut sopimusta. Lopulta Le Tissier siirtyi Southamptoniin keväällä 1985.
Le Tissier nousi Southamptonin edustusjoukkueeseen 1986 ja vakiinnutti pian paikkansa joukkueessa. Hänet valittiin PFA:n vuoden nuoreksi pelaajaksi kaudella 1989–1990. Parhaalla kaudellaan 1993–1994 Le Tissier teki Southamptonille eri kilpailuissa yhteensä 30 maalia. Le Tissierin taidoista huolimatta Southampton ei menestynyt kovinkaan hyvin. Parhaimmillaan se ylsi Valioliigassa kymmenenneksi. Menestyksen puutteesta huolimatta Le Tissier halusi edustaa Southamptonia, sillä hän kieltäytyi esimerkiksi siirroista Tottenhamiin 1990 ja Chelseaan 1996. Uransa päätyttyä Le Tissier totesi että hän halusi mieluummin olla tähti keskinkertaisessa seurassa ja pelata omanlaista peliä kuin siirtyä isompaan seuraan, missä hän ei olisi päässyt toteuttamaan itseään. Le Tissier päätti uransa Southamptonissa 2002. Hän on seuran historian toiseksi paras maalintekijä saavutettuaan 162 maalia 444 liigaottelussa. Kaikki kilpailut mukaan lukien hän teki 209 maalia 541 ottelussa.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Taidoistaan huolimatta Le Tissier ei koskaan onnistunut täysin Englannin maajoukkueessa. Hän pelasi vuosien 1994 ja 1997 välillä ainoastaan kahdeksan ottelua onnistumatta maalinteossa. Tosin B-maajoukkueessa hän onnistui hattutempussa Venäjää vastaan. Halutessaan Le Tissier olisi voinut Englannin sijaan edustaa maajoukkuetasolla Walesiä, Skotlantia tai Pohjois-Irlantia, sillä hän on kotoisin brittiläiseltä  erillisalueelta Guernseyn saarelta.
Martin Balsam

| Martin Balsam |
| --- | --- |
 Martin Balsam
Henkilötiedot
Koko nimi:  Martin Henry Balsam
Syntynyt: Bronx, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 13. helmikuuta 1996 (76 vuotta) Rooma, Italia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Pearl Somne (1952–1954) Joyce Van Patten (1957–1962) Irene Miller (1963–1987)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1947–1995
Merkittävät roolit:  Valamiesten ratkaisu Psyko Aamiainen Tiffanylla Tora! Tora! Tora!
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Martin Henry Balsam (4. marraskuuta 1919 Bronx, New York, Yhdysvallat – 13. helmikuuta 1996 Rooma, Italia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja Oscar-voittaja. Hän opiskeli draamaa New Schoolissa, New Yorkissa ja suoritti asepalveluksensa ilmavoimissa. Hän perusti Actors Studion yhdessä Elia Kazanin ja Lee Strasbergin kanssa vuonna 1947.
Balsam tunnetaan muun muassa elokuvista Tyydyttämättömät (1964), Narri tuhannesta (1965), Summer Wishes, Winter Dreams (1973), Pelham 1-2-3 kaapattu (1974), Presidentin miehet (1976) ja Entebben taistelu (1977). Muita elokuvia muun muassa Psyko, (1960) Cape Fear (1990) ja Väkivallan vihollinen 3 (1985).
Palkinnot

Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto (1966)
Golden Laurel (1966)
NBR Award (1964)
Palkinnot > Ehdokkuudet

Emmy-palkinto (1977)
Bafta-palkinto (1976, 1977)
Golden Globe (1974)
Yksityiselämä

Balsam oli naimisissa kolme kertaa, Pearl Sommerin, Joyce Van Pattenin ja kuolemaansa asti Irene Millerin kanssa. Hänellä oli kolme lasta, yksi Joyce Van Pattenin ja kaksi Irene Millerin kanssa. Myös hänen tyttärensä Talia Balsam on näyttelijä. Balsam kuoli sydänkohtaukseen 76-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Balsam Wikimedia Commonsissa
Martin Balsam Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Maksim Grek

Maksim Grek ikonissa
Maksim Grek (kreik. Μάξιμος ο Γραικός, Máksimos o Graikós, ven. Максим Грек (suom. Grek=kreikkalainen), maallikkonimeltään Mihail Trivolis kreik. Μιχαήλ Τριβώλης, Mikhaíl Trivólis), s. 1470 Árta, Kreikka – 21. tammikuuta 1556 Sergijev Posad, Venäjä) oli kirjailija sekä ortodoksinen munkki, jolla oli huomattava vaikutus Venäjän tsaari Iivana IV Julman hengelliseen kasvatukseen ja näkökantoihin ollen hänen yhtenä oppi-isänään yhdessä muun muassa metropoliitta Makarin, munkki Vassian Patrikejevitšin ja pappi Sylvesterin kanssa. Tämä kaikki selittyy pitkälti Iivanan isän Vasili III:n kuolemasta Iivanan ollessa vasta kolmivuotias vuonna 1533, ja jo Vasilin aikana ja aiemminkin oli Venäjän valtakunnassa erilaisia valtajuonitteluja lähinnä ylimystön eri tahojen välillä. Juuri munkit Maksim ja Vassian olivat toimineet jo Vasilin luotettavina neuvonantajina.
Maksim Grek oli syntyisin Kreikasta Athos-vuorelta vuonna 1518, ja hän tuli Iivana III:n, Rurikin ja Gediminasin sukuiseksi väitetyn, käytännössä ensimmäisen koko Venäjän tsaarin puolison Sofia Palaiologosin mukana Venäjälle. Sofia oli monien mielestä tuonut kreikkalaisten apuriensa välityksellä Venäjälle ajatuksen yksinvallasta, ja monet hoviaatelistoon verrattavat voimakkaat pajarit syyttivät juuri Maksimia tästä kuningatar Sofian ohella. Maksimin tehtävänä oli tarkastaa erityisesti Raamatun venäjänkielisen käännöksen oikeellisuutta, ja häntä pidettiin renessanssin tuntijana, mutta tätä suuntausta hän arvosteli ortodoksisesta näkökulmasta liian vapaamieliseksi. Historioitsija Isabel de Madariagan mukaan Maksim Grek oli tavallaan sovitteleva henkilö maallisen ja uskonnollisen vallan välillä, mutta mistään demokratiasta eturyhmien välillä ei millään muodoin ollut kyse. Maksimia sekä Vassiania syytettiin jopa harhaoppisuudesta, koska hän hyväksyi keskustelut jopa islamia ja juutalaisuutta edustavien tahojen kanssa. Vasilin avioeroa Maksim vastusti, ja tässä Madariaga näkee yhtymäkohdan katolisen kirkon ja kuningas Henrik VIII:n välisestä konfliktista Englannissa.
Vassian Patrikejevitš karkotettiin suoraa päätä luostariin, mutta Maksim Grek selviytyi harhaoppisuusoikeudenkäynnistä, joskin hänen joltinenkin tukijansa Bersen Beklemišev ja yksi Maksimin kirjureista teloitettiin. Vuoden 1525 vaiheilla Iivanan IV:n aikakaudella Maksim Grek olisi halunnut palata Athokselle, mutta hänet päästettiin luostarielämään Tverin, jossa hän kohtasi piispa Akakin, jonka kanssa hänellä oli siedettävät välit. Sinänsä olot Moskovassa muuttuivat ahdasmielisemmiksi.
Maksim Grek Tuhatvuotisen Venäjän monumentissa Novgorodissa
Maksim Grek kuoli Troitse-Sergijevin luostarissa vuonna 1556, jonne hänet on haudattu, ja myöhemmin pyhäksi kanonisoitu.
Mary Wroth

Lady Mary Wrothin muotokuva.
Mary Wroth (18. lokakuuta 1587 – 1651 t. 1653), lady, Englannin renessanssin aikainen englantilainen runoilija. Hän kuului merkittävään kirjalliseen sukuun ja oli ensimmäisiä brittiläisiä naisrunoilijoita, jotka ovat saaneet pysyvän maineen. Hänen tunnetuimpia tekstejään on The Countess of Montgomery's Urania, joka on ensimmäinen englantilaisen naisen kirjoittama yhä olemassa oleva proosamuotoinen romanssi. Toinen hänen tekstinsä on Pamphilia to Amphilanthus, joka on aikajärjestyksessä toinen tunnettu englantilaisen naisen kirjoittama sonettisarja.
Wrothin teos on myös pastoraalinäytelmä Love's Victory (myös Love's Victorie), jonka kantaesitys on vasta 2018. Aikalaiskriitikot pitivät naisten tekstejä huonompina kuin miesten. Naiset eivät myöskään saaneet renessanssiajan Englannissa esiintyä: laki kielsi esiintymisen sopimattomana.
Aiheesta muualla

Elämä ja teokset, Mary Wrothin sivusto (englanniksi)
Mary Wrede

Mary Helena Wrede (16. tammikuuta 1892 Viipuri – 10. elokuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Wrede kävi 1901–1906 yksityisen ruotsalaisen tyttökoulun. Hän asui sittemmin Arrajoen kartanossa Nastolassa jonka hänen isänsä oli hankkinut 1911. Isän kuoltua 1927 kartanoa hoiti vapaaherra Otto Wrede. Tämän kuoltua 1936 tila siirtyi Mary Wredelle ja hänen veljelleen Sten Goddert Wredelle. Kartano jaettiin suvun jäsenten kesken 1949 ja vuonna 1963 Wredet luopuivat kartanosta. Kartanossa asuessan Mary Wrede harrasti erityisesti kukkienhoitoa.
Mary Wrede kirjoitti kolme romaania ja kuvitti Sigrid Wreden kirjoittaman lastenkirjan Lilla Pers julafton: sagospel (Schildt 1916).
Teoksia

Konflikter. Söderström, Helsingfors 1943
Varför?. Söderström, Helsingfors 1945
Rekommenderade brev. Söderström, Helsingfors 1950
Maksim Iglinski

| Maksim Iglinski |
| --- | --- |
 Maksim Iglinski Ranskan ympäriajon  seitsemännellä etapilla 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1981 (ikä 43)
Kansalaisuus:   Kazakstan
Pyöräilijä
Pituus:  171 cm
Paino:  62 kg
Joukkue:  lopettanut
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  yleisajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2005 2006 2007–2014:  Domina Vacanze Team Milram Astana
Suurimmat voitot
 Liège–Bastogne–Liège 2012 Monte Paschi Eroica 2010 Saksan ympäriajo, etappi Dauphiné Libéré, etappi Tour de Romandie, etappi Sveitsin ympäriajo, mäkikilpailu 2008  Kazakstanin maantieajomestaruus 2007  Kazakstanin aika-ajomestaruus 2006 
 Tiedot päivitetty: 7. tammikuuta 2014 
Maksim Iglinski (ven. Максим Иглинский, s. 18. huhtikuuta 1981 Astana) on kazakstanilainen maantiepyöräilijä.
Ollessaan vielä amatööri Iglinski voitti vuonna 2002 toisen etapin Kiinan ympäriajossa ja sijoittui kokonaiskilpailussa toiseksi. Vuosina 2002 ja 2004 hän voitti Dominikaanisessa tasavallassa ajetun Vuelta a la Independencia Nacional -etappikilpailun. Lisäksi hän voitti etapin Bulgarian (2003) ja Kreikan (2004) ympäriajoissa sekä saavutti vuonna 2004 hopeaa Aasian maantieajomestaruuskilpailussa.
Iglinski aloitti ammattilaisuransa Domina Vacanze -tallissa vuonna 2005, jolloin hän voitti GP Città di Camaiore -kilpailun sekä kuudennen etapin Saksan ympäriajossa. Seuraavana vuonna, edustaessaan Team Milramia, hän voitti Kazakstanin aika-ajomestaruuden.
Iglinski siirtyi Astana Teamiin 2007, jolloin hän voitti kotimaansa maantieajomestaruuden sekä kuudennen etapin Dauphiné Libéréssä. Vuonna 2008 hän voitti Tour de Romandien ensimmäisen etapin ja Sveitsin ympäriajon mäkikilpailun. Vuonna 2009 hän oli kolmas E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa. Vuonna 2010 hän voitti Monte Paschi Eroica -kilpailun ja oli Tirreno–Adriaticon kokonaiskilpailussa neljäs. Hän sijoittui lisäksi kahdeksanneksi sekä Milano–San Remossa että Flanderin ympäriajossa.
Iglinski voitti 2012 Liège–Bastogne–Liège -klassikon ohitettuaan irtiotossa olleen Vincenzo Nibalin runsas kilometri ennen maalia. MM-kilpailuissa 2013 hän oli maantieajossa kahdeksas. Samana syksynä hän voitti Tour of Almaty -kilpailun.
Iglinski jäi kiinni EPO-hormonin käytöstä 1. elokuuta 2014 otetussa dopingtestissä. Hän sai syyskuulle 2016 kestäneen kilpailukiellon, eikä jatkanut aktiiviuraansa sen jälkeen.
Max Artved

Max Artved (s. 1965) on tanskalainen oboisti. Hän opiskeli vuodesta 1980 alkaen Tanskan kuninkaallisessa musiikkiakatemiassa ja myöhemmin Lontoossa ja Pariisissa. Hän teki soolodebyyttinsä vuonna 1990.  Artved liittyi vuonna 1991 Tanskan kuninkaalliseen orkesteriin ja myöhemmin samana vuonna hänestä tuli Tanskan radion sinfoniaorkesterin oboisti. Hän on levyttänyt Dacapolle ja Naxokselle.
Maiju Ollilainen

Maiju Ollilainen (13. marraskuuta 1899 Tohmajärvi – 19. tammikuuta 1987) oli suomalainen taidemaalari.
Maiju Ollilaisen vanhemmat olivat rata- ja rakennusmestari Antti Edvard Ollilainen (1870–1923) ja Johanna Tietäväinen. Ollilainen valmistui 1920-luvulla farmaseutiksi. Taideopinnot hän aloitti 1940-luvulla. Hän opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1944–1945, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1945–1948, Vapaassa Taidekoulussa 1945–1946. Liefwendahlin maalauskoulussa Ruotsissa 1946 ja  Académie André Lhotessa Pariisissa 1951. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1946, 1948 ja 1949.
Kirjailija Algot Untola (e. Tietäväinen, kirjailijanimenä mm. Maiju Lassila) oli Maiju Ollilaisen eno. Suvun perimätiedon mukaan Untola otti kirjailijanimimerkkiinsä etunimen sisarentyttärensä mukaan. 1930-luvulta alkaen Maiju Ollilainen osallistui eri tavoin Maiju Lassilan kirjallisen perinnön vaalimiseen.
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Maiju Ollilainen
Matti Haapala

Matti Haapala (24. heinäkuuta 1858 Jalasjärvi – 29. lokakuuta 1912 Jalasjärvi)  oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Haapalan vanhemmat olivat Juho Matinpoika Haapala ja Susanna Ulrika Haapala ja puoliso Susanna Liisa Haapala. Matti Haapala perusti muun muassa osuusmeijerin ja yksityisen kansakoulun Jalasjärvelle. Hän toimi myös kuntakokouksen puheenjohtajana ja säästöpankin isännistön puheenjohtajana. Haapala oli talonpoikaissäädyssä Ilmajoen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1904–1905. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Jalasjärven edustajana.
Mauri Niemi

Mauri Niemi (17. tammikuuta 1945, Töysä) on Skanskan entinen toimitusjohtaja. Koulutukseltaan Niemi on rakennusinsinööri. Tällä hetkellämilloin? hän toimii Privatum Oy:n hallituksen puheenjohtajana. Niemi on lisäksi ollut ja on edelleen hallituksen jäsenenä tai puheenjohtajana lukuisissa yrityksissä sekä edunvalvonta- ja kulttuurijärjestöissä. Hänelle on myönnetty vuonna 2004 Suomen Leijonan Ritarikunnan Komentajamerkki.