stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tommy Turrentine

Thomas Walter “Tommy” Turrentine Jr. (22. huhtikuuta 1928 Pittsburgh, Pennsylvania – 13. toukokuuta 1997 New York, New York) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti ja -säveltäjä, joka suuntautui hard bopiin. Hän oli Stanley Turrentinen vanhempi veli.
Turrentine teki merkittäviä varhaisia esiintymisiä Benny Carterin (1946), Earl Bosticin (1952–1955) ja Charles Mingusin (1956) kanssa. Lisäksi hän teki big bandeissa yhteistyötä Billy Eckstinen, Dizzy Gillespien ja Count Basien kanssa. Vuosina 1959–1960 hän soitti Max Roachin kanssa; yhteistyöhön osallistui myös Stanley Turrentine. Tommy Turrentine teki yhden levytyksen kokoonpanon johtajana. Hän esiintyi lisäksi Horace Parlanin, Jackie McLeanin, Sonny Clarkin, Lou Donaldsonin ja veljensä levytyksillä.
Tannay (Vaud)

| Tannay |
| --- | --- |
 vaakuna
 Tannay
 Koordinaatit: 46°18′36″N, 6°10′27″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,80 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 734
Tannay on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 734 asukasta.
Ut queant laxis

Hymnin ensimmäinen säkeistö
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Ut queant laxis (Hymnus in Ioannem) on latinankielinen Johannes Kastajan kunniaksi kirjoitettu hymni. Hymni on kirjoitettu Horatiuksen käyttämässä Stropha Sapphica -runomitassa, ja sen tekijänä on pidetty 700-luvulla elänyttä lombardialaista historioitsijaa Paulus Diaconusta. Hymnillä on ollut merkittävä osuus nuotti­kirjoituksen historiassa, sillä sen säkeiden alkutavuista ovat peräisin laulunopetuksessa yhä käytetyt solmisaatiotavut, joita romaanisissa kielissä käytetään myös absoluuttisen sävel­korkeuden ilmaisevina sävelten niminä.
Alkuperä

Hymnin säveltäjää ei tiedetä.  Guido sävelsi sen mahdollisesti itse, mutta toden­näköisemmin kyseessä on vanhempi sävelmä. Eräässä 1000-luvulta peräisin olevassa ranskalaisessa käsi­kirjoituksessa saman sävelmän eräs muunnelma on yhdistetty myös Horatiuksen runoon 'Oodi Phyllikselle.
Hymnissä käytetään klassista runomittaa: kolme 11-tavuista tropha sapphica -säettä sekä lopuksi yksi adonius, joka käsittää kaksi runojalkaa.
Hymnin sanat

Hymnin ensimmäinen säkeistö kuuluu:
Tässä ovat lihavoituina puolisäkeiden alkutavut, joista solmisaatiossa käytetyt sävelten nimet ovat peräisin.
Käännös: Että palvelijasi voivat irti päästetyin äänin kaiuttaa tekojesi ihmeitä, puhdista syyllisyys tahraantuneilta huuliltamme, Pyhä Johannes.
Hymni ja sävelten nimet

MIDI-tiedosto
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Tämä gregoriaaninen hymni on käyttö­kelpoinen laulun opetuksessa sen säännön­mukaisen tavan vuoksi, jolla asteikon sävelet esiintyvät puoli­säkeiden alussa. Hymnin kuusi ensimmäistä puolisäettä alkavat kukin yhden sävel­askelen korkeammalta kuin edellinen, ja näin säkeiden ensimmäiset sävelet yhdessä muodostavat heksakordin. Nämä sävelet saivat jo keskiajalla hymnin puolisäkeiden alkutavujen mukaan nimet ut, re, mi, fa, sol ja la. Nimet ovat yhä käytössä solmisaatiossa duuriasteikon eri sävelten niminä sekä romaanisissa kielissä myös absoluuttisina sävelniminä useimmissa muissa kielissä käytettyjen aakkosten alkukirjainten sijasta. Tämän nimeämistavan keksijänä on yleensä pidetty Guido Arezzolaista, jota pidetään myös nykyisen nuotti­kirjoituksen isänä. Tällä säännön­mukaisella tavalla hymnistä ei kuitenkaan saatu nimeä asteikon seitsemännelle sävelelle, sillä muista poiketen hymnin viimeinen säe, Sancte Iohannes, alkaakin sävelaskelen verran alempaa kuin edellinen säe.
Sävelnimen Do, joka toisin kuin alkuperäinen nimi ut on avotavu ja siten helpommin laulettavissa, ottivat vuonna 1640 käyttöön italialainen teoreetikko Giovanni Battista Doni ja Pietro d'Uranga. Ut on silti edelleen käytössä c-sävelen nimenä ranskan kielessä, mutta italiassa se on korvattu nimellä do.
Asteikon seitsemäs sävel ei kuulunut keski­aikaiseen heksakordiin eikä esiinny tässä melodiassa. Sille on annettu nimi si, joka on muodostettu hymnin viimeisen säkeen Sancte Iohannes sanojen alku­kirjaimista. Nimen antoi mahdollisesti Guido itse, toisten tietojen mukaan kuitenkin vasta Erich van der Putten 1500-luvulla tai Lemaire vuonna 1666. Englantilainen musiikin­­opettaja Sarah Glover muutti 1800-luvulla nimen muotoon ti, jolloin kukin solmisaatio­­tavu voitiin tarvittaessa merkitä pelkällä alku­­kirjaimellaan. Nimenä ti on käytetty myös suomalaisessa musiikin opetuksessa, mutta se ei ole tullut käyttöön niissä kielissä, joissa solmisaatio­tavuja käytetään kiinteän sävelkorkeuden niminä; niinpä romaanisissa kielissä h-sävelen nimi on yhä si.
Liturginen käyttö

Katolisessa kirkossa hymniä lauletaan jumalanpalveluksessa Johannes Kastajan päivänä eli juhannuspäivänä 24. kesäkuuta. Hymni kokonaisuudessaan jakautuu kolmeen osaan, joista Ut queant laxis lauletaan vesperissä, Antra deserti aamu­palveluksessa O nimis felix laudesissa. Kahden ensimmäisen osan jälkeen lisätään doksologia.
Aiheesta muualla

Laulun latinalaiset sanat kokonaisuudessaan ja englanninkielinen käännös cpdl.org. Viitattu 12.9.2015.
Catholic Activity: Ut queant laxis hymn description Catholicculture.org. Viitattu 12.9.2015.
Yleisöpuhelin

Ruotsalainen korttipuhelin
Neuvostoliittolainen kolikkopuhelin
Yleisöpuhelin on tyypillisesti kolikoilla toimiva julkinen puhelin, joka on usein sijoitettu puhelinkioskiin.
Puhelut maksetaan ennakkomaksulla lisäämällä rahaa (yleensä kolikoita) tai laskuttamalla luottokortilla, pankkikortilla tai puhelukortilla. Laitteen käyttöaikaa voidaan rajoittaa perimällä maksua ylimääräisinä yksilöinä, minuutteina tai veloittamalla puhelun aikana käytettävästä luotto-, pankki-, puhelin- tai prepaidkortista vaadittava rahasumma.
Historian ensimmäisen yleisöpuhelimen perusti William Gray vuonna 1889.
Matkapuhelinten  yleistyttyä yleisöpuhelimien määrä on vähentynyt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yleisöpuhelin Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Payphone
Käännös suomeksi
Vich

| Vich |
| --- | --- |
 vaakuna
 Vich
 Koordinaatit: 46°25′43″N, 6°14′58″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,56 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 177
Vich on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 177 asukasta.
G.B.F.

| G> B.F..G.B.F. (Gay Best Friend) |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Darren Stein
Käsikirjoittaja:  George Northy
Tuottaja:  Darren Stein
Säveltäjä:  Brian H. Kim
Kuvaaja:  Jonathan Hall
Leikkaaja:  Phillip J. Bartell
Tuotantosuunnittelija:  Michael Fitzgerald
Lavastaja:  Siobhan O'Brien
Pääosat:   Sasha Pieterse  Megan Mullally  Natasha Lyonne  Evanna Lynch  Andrea Bowen  Xosha Roquemore  Joanna ”JoJo” Levesque 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   School Pictures  Parting Shots Media  Logolite Entertainment 
Levittäjä:  Vertical Entertainment Netflix Hulu
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 17. tammikuuta 2014
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 200 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
G.B.F. (Gay Best Friend) on 2013 ensi-iltansa saanut Darren Steinin ohjaama yhdysvaltalainen independent-komediaelokuva. Se esitettiin ensimmäisen kerran Tribecan elokuvajuhlilla 19. maaliskuuta 2013, ja teatteriensi-iltansa se sai Yhdysvalloissa 17. tammikuuta 2014. Suomessa elokuva on esitetty Helsingin Vinokinossa 8. marraskuuta 2013.
Juoni

Elokuva kertoo high schoolia käyvistä parhaista ystävyksistä Tannerista ja Brentistä, jotka ovat ”kaappihomoja”. Toinen heistä haluaisi valokeilaan ja koulun suosituimmaksi jätkäksi, toinen taas ei kaipaa huomiota ja tahtoisi valmistua lukiosta kaikessa rauhassa. Sosiaalinen sodankäynti puhkeaa esikaupungin lukiossa, kun sen kolme "clique"-kuningatarta keksivät teinityttöjen "must-haven": homoseksuaalin saamisen parhaaksi ystäväksi. Brent uskoo, että kaapista tuleminen voi toteuttaa hänen unelmansa koulun ihailluimpana poikana ja varmistaa valokeilaan pääsyn. Tanner ennättää vahingossa edelle, ja vastoin tahtoaan hänestä tuleekin tyttöjen uusi "GBF", joka on Brentin sijaan valokeilassa. Koulun kuningattaria edustavat kaunis Fawcett, joka hallitsee paikkaa kaikkein rikkaimpana ja kuuluisimpana, lahjakas Caprice joka vetää vähemmistö- ja teatteriopiskelijoiden ryhmiä, sekä kiltti mutta hupsu konservatiivien uskontoryhmää johtava mormoni 'Shley.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sasha Pieterse  | … |  Fawcett Brooks   |
|  Michael J. Willett  | … |  Tanner Daniels   |
|  Paul Iacono  | … |  Brent van Camp   |
|  Andrea Bowen  | … |  ’Shley   |
|  Xosha Roquemore  | … |  Caprice   |
|  Joanna ”JoJo” Levesque  | … |  Soledad   |
|  Molly Tarlov  | … |  Sophie Asher   |
|  Taylor Frey  | … |  Topher   |
|  Derek Mio  | … |  Glenn   |
|  Natasha Lyonne  | … |  neiti Hoegel   |
|  Evanna Lynch  | … |  McKenzie Price   |
|  Megan Mullally  | … |  rouva van Camp   |
|  Rebecca Gayheart  | … |  Shannon Daniels   |
|  Jonathan Silverman  | … |  herra Daniels   |
|  Horatio Sanz  | … |  rehtori Crowe   |
|  Mia Rose Frampton  | … |  Mindie   |
|  Anthony Garland  | … |  Christian   |
Vastaanotto

G.B.F. sai Yhdysvalloissa pääosin positiivisia arvosteluja ja tuotti budjettinsa kolminkertaisesti, eli se oli myös kassamenestys. Elokuvan ensi-ilta oli Grauman’s Chinese Theatressa Hollywoodissa. MPAA antoi elokuvalle R-luokituksen sen seksuaalisista viittauksista.
Aiheesta muualla

G.B.F. Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Priest (vuoden 1994 elokuva)

| Priest |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Antonia Bird
Käsikirjoittaja:  Jimmy McGovern
Tuottaja:   George Faber  Josephine Ward 
Säveltäjä:  Andy Roberts
Kuvaaja:  Fred Tammes
Leikkaaja:  Susan Spivey
Pukusuunnittelija:  Jill Taylor
Pääosat:  Linus Roache
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  BBC Film
Levittäjä:  Miramax
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  4 165 845 USD (USA)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Priest (televisioesityksessä käytetty nimeä Priest – Papin tarina) on Antonia Birdin 1994 ohjaama uskonnollinen draamaelokuva. Brittifilmi kertoo nuoresta roomalaiskatolisesta papista, joka ajautuu hengelliseen kriisiin homoseksuaalisuutensa takia.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Linus Roache  | … |  Isä Greg Pilkington   |
|  Tom Wilkinson  | … |  Isä Matthew Thomas   |
|  Robert Carlyle  | … |  Graham   |
|  Cathy Tyson  | … |  Maria Kerrigan   |
|  Christine Tremarco  | … |  Lisa Unsworth   |
|  Robert Pugh  | … |  Herra Unsworth   |
|  Lesley Sharp  | … |  Rouva Unsworth   |
Aiheesta muualla

Priest Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Querelle (elokuva)

| Querelle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rainer Werner Fassbinder
Käsikirjoittaja:   Rainer Werner Fassbinder  Birkhard Driest  Kurt Raab 
Perustuu:  Jean Genet'n samannimiseen romaaniin
Tuottaja:   Michael Fengle  Michael McLernon  Renzo Rossellini  Dieter Schidor  Christian Zertz  Daniel Toscan du Plantier 
Säveltäjä:  Peer Raben
Kuvaaja:   Xaver Schwarzenberger  Joswf Vavra 
Leikkaaja:  Juliane Lorenz Rainer Werner Fassbinder
Pääosat:   Brad Davis  Franco Nero  Jeanne Moreau  Laurent Malet  Roger Bataille  Hanno Böschl 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Länsi-Saksa ja Ranska
Tuotantoyhtiö:  Gaumont
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1982
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Querelle on saksalais-ranskalaisena yhteistuotantona valmistunut elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1982. Saksalaisen Rainer Werner Fassbinderin ohjaus perustuu Jean Genet'n vuonna 1947 ilmestyneeseen romaaniin Querelle.
Juoni

Fassbinderin elokuva pohjautuu löyhästi kirjan juonelle. Se on monessa mielessä surrealistisempi kuin sen pohjana oleva teos, muttei kuitenkaan ohjaajansa edellisten teosten tavoin kitsin täyttämä.
Komea merisotilas, varas ja sarjamurhaaja Georges Querelle (Brad Davis) saapuu laivastotukikohtana toimivaan Brestin kaupunkiin.
Vastaanotto

Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksi antoi Querellelle neljä tähteä, kaksi kolme tähteä, neljä kaksi tähteä ja kaksi yhden tähden, keskiarvona 2,22 tähteä neljästä.
Priscilla, aavikon kuningatar

| Priscilla – aavikon kuningatar> The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephan Elliot
Käsikirjoittaja:  Stephan Elliot
Tuottaja:   Al Clark  Michael Hamlyn 
Säveltäjä:  Guy Gross
Kuvaaja:  Brian J. Breheny
Leikkaaja:  Sue Blainey
Tuotantosuunnittelija:  Owen Paterson
Pukusuunnittelija:  Lizzy Gardiner
Pääosat:   Terence Stamp  Hugo Weaving  Guy Pearce  Bill Hunter 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Australia
Tuotantoyhtiö:   PolyGram Filmed Entertainment  Latent Image Productions 
Levittäjä:  Gramercy Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Priscilla – aavikon kuningatar (The Adventures of Priscilla tai vaihtoehtoisesti Queen of the Desert) on australialaisen Stephan Elliotin käsikirjoittama ja ohjaama road movie kolmen drag-artistin matkasta Australian erämaan halki. Sydneystä käynnistyvän matkan päämääränä on syrjäinen Alice Springs, jossa ryhmän on tarkoitus esiintyä. Kulkuvälineenä heillä on Priscillaksi nimetty bussi, josta tulee matkan ajaksi Bernadetten (Terence Stamp), Tickin (Hugo Weaving) ja Adamin (Guy Pearce) koti.
Elokuva palkittiin parhaasta pukusuunnittelusta Oscar-palkinnolla vuonna 1994. Puvustuksen tekivät Lizzy Gardiner ja Tim Chappel.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Terence Stamp  | … |  Ralph Waite/Bernadette Bassinger   |
|  Hugo Weaving  | … |  Anthony ”Tick” Belrose/Mitzi Del Bra   |
|  Guy Pearce  | … |  Adam Whitely/Felicia Jollygoodfellow   |
|  Bill Hunter  | … |  Robert "Bob" Spart   |
|  Sarah Chadwick  | … |  Marion   |
|  Mark Holmes  | … |  Benjamin   |
|  Julia Cortez  | … |  Cynthia Campos   |
|  Ken Radley  | … |  Frank   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Söpö: Priscilla – aavikon kuningatar (1994) Leffatykki.  2.6.2003. Viitattu 11.5.2021.
Ebert, Roger: The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert RogerEbert.com.  26.8.1994. Viitattu 11.5.2021. (englanniksi)
David Stratton: The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert Variety.  9.5.1994. Viitattu 11.5.2021. (englanniksi)
The Adventures of Priscilla, Queen of the Desert 1994 Letterboxd. Viitattu 11.5.2021. (englanniksi)
Evelina Olsoni

Evelina Olsoni o.s. Schlüter (14. huhtikuuta 1833 Joensuu – 2. elokuuta 1877 Joensuu) oli suomalainen pienten lasten koulun opettaja ja apteekkitoiminnan harjoittaja Joensuussa. Hänen vanhempansa olivat luutnantti, kruununjyvästönhoitaja Sven Johan Schlüter ja Agata Eleonora Elise o.s. Burghausen.
Olsonin talo, Rantakatu 5, Joensuu
Agata Schlüter avasi leskeksi jäätyään yhdessä tyttärensä Evelinan kanssa pienten lasten koulun Juhanalan tilalla. Koulua, joka toimi myöhemmin kantakaupungissa todennäköisesti vuoteen 1863, pidetään Joensuun ensimmäisenä kouluna.
Evelina Schlüter avioitui vuonna 1856 Joensuun kanta-apteekin apteekkarin Anders Ferdinand Olsonin kanssa. Avioliitosta syntyi kuusi lasta. Apteekkari Anders F. Olsonin kuoltua vuonna 1869 Evelina Olsoni jatkoi apteekin pitoa proviisorien avulla. Hänen oletetaan itse hoitaneen apteekin kirjanpidon. Evelina Olsoni kävi vuosina 1873–1876 vilkasta kirjeenvaihtoa Kuopiossa opiskelevien kolmen poikansa kanssa. Ruotsiksi kirjoitetut kirjeet, jotka sisältävät eloisaa kuvausta elämästä 1870-luvun Joensuussa, on julkaistu Terho A. Könösen kääntäminä ja toimittamina Joensuu-seuran kustantamina. Evelina Olsonin pojista vanhimmasta, Hugosta, tuli myöhemmin äitinsä kuoltua suvun haltuun jääneen apteekin pitkäaikainen apteekkari.
Joensuun Rantakatu 5:ssä on vuonna 1853 valmistunut talo, joka on suojeltu ja tunnetaan Olsonin talona.
Verenjano

| Verenjano> The Hunger |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tony Scott
Käsikirjoittaja:  Whitley Streiber (alkuperäinen) Ivan Davis
Tuottaja:  Richard Shepherd
Säveltäjä:  Denny Jaeger Michel Rubini
Kuvaaja:  Stephen Goldblatt
Leikkaaja:  Pamela Power
Pääosat:  Catherine Deneuve David Bowie Susan Sarandon Cliff De Young
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1983
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verenjano (The Hunger) on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut englanninkielinen kauhuelokuva. Sen on ohjannut Tony Scott, ja pääosissa ovat Susan Sarandon, Catherine Deneuve ja David Bowie.
Ohjaaja Tony Scottia kiinnostavien elokuvaprojektien joukossa oli filmatisointi Anne Ricen romaanista Veren vangit (Interview with the Vampire). MGM-elokuvayhtiö halusi kuitenkin tehdä toisen vampyyrielokuvan, Verenjanon (The Hunger, 1983), eikä Scott saanut yhtiötä vakuutettua Veren vangit -elokuvan kannattavuudesta. Niinpä hän suostui ohjaamaan Verenjanon. Scott päätti laittaa tähän kaikki ne visuaaliset ideansa, joita hän oli kehitellyt Veren vangit -elokuvaa varten. Vuonna 1982 alkoivat Verenjanon kuvaukset.
Elokuvan pääosissa ovat David Bowie ja Catherine Deneuve manhattanilaisina rikkaina vampyyreina, jotka etsivät parannusta Bowien hahmon nopealle ikääntymiselle. Elokuvaa pidettiin visuaalisesti upeana, mutta kriitikot tyrmäsivät sen ja katsojaluvut olivat huonot. Verenjano on sittemmin saavuttanut kulttisuosiota. Tony Scott sai seuraavan ohjaustyönsä vasta kaksi ja puoli vuotta myöhemmin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen kutsuu elokuvaa ylenpalttisten irtokuvien sarjaksi, jossa tarina jää taustalle. Hän antaa Verenjanolle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvan muistuttavan unissakävelyä ja antaa sille kaksi tähteä neljästä.
Best in Show – näyttelyn kunkut

| Best in Show – näyttelyn kunkut> Best in Show |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Christopher Guest
Käsikirjoittaja:   Christopher Guest  Eugene Levy 
Tuottaja:  Karen Murphy
Säveltäjä:  C. J. Vanston
Kuvaaja:  Roberto Schaefer
Leikkaaja:  Robert Leighton
Pääosat:   Jennifer Coolidge  Christopher Guest  John Michael Higgins  Michael Hitchcock  Eugene Levy  Jane Lynch  Michael McKean  Catherine O’Hara  Parker Posey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Castle Rock Entertainment
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   2000-09-088. syyskuuta 2000 (Toronton elokuvajuhlat, Kanada)  2000-09-2727. syyskuuta 2000 (Yhdysvallat)  
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 miljoonaa dollaria
Tuotto:  20,8 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Best in Show – näyttelyn kunkut (engl. Best in Show) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Christopher Guestin ohjaama yhdysvaltalainen pseudodokumentaariseen tyyliin tehty komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Guest itse, Jennifer Coolidge, John Michael Higgins, Michael Hitchcock, Eugene Levy, Jane Lynch, Michael McKean, Catherine O’Hara ja Parker Posey.
Lokakuussa 2022 Rolling Stone valitsi elokuvan 2000-luvun parhaimmaksi komediaelokuvaksi.
Juoni

Viiden näyttelykoiran omistajat tähtäävät vuotuiseen Mayflower-kennelklubin koiranäyttelyyn Philadelphiaan. Dokumenttielokuvatiimi haastattelee kirjavaa koiranomistajien joukkoa, kun he valmistautuvat, saapuvat hotelliin ja kilpailevat. Koiranäyttelyn juontaja ei tiedä koira-asioista mitään. Floridasta tuleva Cookie Fleck törmää jatkuvasti vanhoihin rakastajiin. Iäkkäällä miljonäärimiehellä ja hänen rintavalla vaimollaan on mukanaan moninkertaisesti palkittu puudeli. Kaveri Pohjois-Carolinasta haluaa vatsastapuhujaksi, ja Tribecasta on mukana homopari. Koiranäyttely tuo esiin koiranomistajien syvimmän olemuksen. Kuka tulee olemaan ”best in show”?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jennifer Coolidge  | … |  Sherri Ann Ward Cabot   |
|  Christopher Guest  | … |  Harlan Pepper   |
|  John Michael Higgins  | … |  Scott Donlan   |
|  Michael Hitchcock  | … |  Hamilton Swan   |
|  Eugene Levy  | … |  Gerry Fleck   |
|  Jane Lynch  | … |  Christy Cummings   |
|  Michael McKean  | … |  Stefan Vanderhoof   |
|  Catherine O’Hara  | … |  Cookie Fleck   |
|  Parker Posey  | … |  Meg Swan   |
|  Fred Willard  | … |  Buck Laughlin   |
|  Larry Miller  | … |  Max Berman   |
|  Jim Piddock  | … |  Trevor Beckwith   |
|  Ed Begley Jr.  | … |  Mark Schafer   |
|  Patrick Cranshaw  | … |  Leslie Ward Cabot   |
|  Will Sasso  | … |  Dale   |
|  Bob Balaban  | … |  tohtori Theodore W. Millbank III   |
|  Don Lake  | … |  Graham Chissolm   |
|  Jay Brazeau  | … |  tohtori Chuck Nelken   |
|  Linda Kash  | … |  Fay Berman   |
|  Cody Greg  | … |  Zach Berman   |
|  Malcolm Stewart  | … |  Malcolm   |
|  Steven M. Porter  | … |  Bulge   |
|  Doane Gregory  | … |  Terry   |
Tuotanto

Työnimillä Dog Show ja Untitled Dogumentary kulkeneen elokuvan kuvaukset alkoivat 8. marraskuuta 1999 ja päättyivät helmikuun lopulla 2000. Elokuva kuvattiin Vancouverissa ja Los Angelesissa.
Näyttelijät improvisoivat suurimman osan elokuvan dialogista. Kuvausten aikana elokuvan filmimateriaalia kuvattiin yhteensä 60 tuntia, joka sittemmin leikattiin 90 minuutin mittaiseksi.
Ensi-ilta

Best in Show – näyttelyn kunkut sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa 8. syyskuuta 2000. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa ja Los Angelesissa 27. syyskuuta 2000, jonka jälkeen se julkaistiin teatterilevitykseen 29. syyskuuta 2000.
Suomessa elokuva ei saanut teatteriensi-iltaa ja -levitystä, vaan se julkaistiin suoraan videolle vuonna 2001.
Vastaanotto

Best in Show – näyttelyn kunkut tuotti Yhdysvalloissa 18,7 miljoonaa dollaria ja muualla maailmassa kaksi miljoonaa dollaria. Maailmanlaajuisesti se tuotti 20,8 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva on saanut sekä elokuvakriitikoilta että katsojilta ylistäviä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 93 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 7,5/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 116 arviointiin, joista 108 ovat ”tuoreita” ja kahdeksan ”mätiä”. Yli 50 000 käyttäjästä 88 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 4,1/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 33 arvostelun perusteella elokuva on saanut 78 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 62 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,5/10.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi elokuvan yhdeksi vuoden 2000 kymmenestä parhaasta elokuvasta. Elokuva palkittiin useilla komediapalkinnoilla: kolmella American Comedy Awardsilla, kolmella Canadian Comedy Awardsilla ja yhdellä British Comedy Awardsilla niiden vuoden 2001 gaaloissa. Lisäksi se oli ehdolla parhaan musikaali- tai komediaelokuvan Golden Globen, parhaan ohjauksen Independent Spirit -palkinnon ja parhaan alkuperäisen elokuvakäsikirjoituksen Writers Guild of America -palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Best in Show – näyttelyn kunkut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)