stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tundrapaju

| Tundrapaju  |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pajukasvit Salicaceae
Suku::  Pajut Salix
Laji::  arctica
Kaksiosainen nimi
 Salix arctica  Liebm. 
Katso myös
   Tundrapaju Wikispeciesissä   Tundrapaju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tundrapaju (Salix arctica) on kylmillä arktisilla ja hyvin viileillä subarktisilla alueilla kasvava matala pajulaji. Tundrapajun lehdet ovat soikeita, mutta kärjekkäitä . Tundrapaju kasvaa yleensä 1–9 cm, harvoin 25 cm korkeaksi. Tundrapaju kasvaa jopa Pohjois-Grönlannin rannoilla asti ja on pohjoisimpana kasvava puumainen kasvi. Laji on monimuotoinen ja kasvaa muun muassa matalana kääpiöpensaana, suikertavasti ja mattomaisesti.
Tundrapaju on sopeutunut elämään kylmässä, kuivassa niukkaravinteisessa ympäristössä, jossa on vain vähän typpeä, fosforia ja kaliumia. Tundrapajun matalat juuret mahdollistavat sen elämisen routamaassa. Lehdet ovat karvaiset mikä suojaa kylmältä. Lajin kasvuaika on lyhyt. Voimakkaimman kasvun aikana tundrapaju kehittää hyönteismyrkkyä. Tundrapaju kasvaa erittäin hitaasti ja Itä-Grönlannista on tavattu 236-vuotias paju.lähde? Tundrapajun kuorta ja oksia syövät muun muassa karibu, sopuli ja myskihärkä. Kiirunat syövät tundrapajun nuppuja. Tundrapaju on laajalla arktisella alueella kasvava niin sanottu sirkumpolaarinen kasvi.
Aiheesta muualla

Jepson Manual treatment - Salix arctica
USDA Plant Profile - Salix arctica
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q674096  Wikispecies: Salix arctica  ARKive: salix-arctica  BOLD: 126334  CoL: 79CJ8  EoL: 590254  EPPO: SAXAR  EUNIS: 182524  FNA: 200005753  FoC: 200005753  GBIF: 5372665  GRIN: 102715  iNaturalist: 67799  IPNI: 777076-1  ITIS: 565479  NatureServe: 2.734355  NCBI: 395313  Observation.org: 121646  Open Tree of Life: 775560  Plant List: kew-5001380  PLANTS: SAAR27  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:777076-1  Tropicos: 28300018  VASCAN: 9069  WFO: wfo-0000929004
Saksan 2. jalkaväkidivisioona

| Artillerieführer II 2>  jalkaväkidivisioona 2. motorisoitu jalkaväkidivisioona |
| --- | --- |
 2. motorisoidun jalkaväkidivisioonan tunnus
Toiminnassa:  1934–1941
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Tukikohta:  Stettin
Lempinimi:  ”Pommerische Division” (Pommerilainen divisioona)
Sodat ja taistelut:  Puolan offensiivi Belgian valtaus Taistelu Ranskasta
Saksan 2. jalkaväkidivisioona (saks. 2. Infanterie-Division) oli Saksan armeijan divisioona ennen toista maailmansotaa, joka nimettiin lokakuussa 1937 2. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi. Divisioonasta muodostettiin tammikuussa 1941 12. panssaridivisioona.
Perustaminnen

Wehrkreis II muodosti 1. lokakuuta 1934 Stettinissä divisioona peitenimellä Artillerieführer II, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 2. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 2. divisioonan 4. ja 5. preussilaisen jalkaväkirykmentistä (saks. 4. Preußisches Infanterie-Regiment ja 5.Preußisches Infanterie-Regiment). Divisioonan esikunta oli sijoitettu Pommeriin.
Divisioona uudelleen organisoitiin 12. lokakuuta 1937 2. motorisoiduksi jalkaväkidivisioonaksi.
Palvelus

Divisioona asetettiin liikekannalle 18. elokuuta 1939 ja se liitettiin Puolaan tehtävää hyökkäystä varten XIX armeijakuntaan. Taisteluiden päätyttyä divisioona siirrettiin lokakuussa länteen Saarin alueelle.
Divisioona liitettiin 12. armeijaan, jonka mukana se osallistui Belgian ja Ranskan valtaukseen edeten aina Kanaalin rannikolle, jossa divisioona osallistui Abbevillen ja Amiensin taisteluihin. Operaatio punaisessa divisioona taisteli Sommessa ja ylitti Seinen. Se taisteli Dieppessä ja St. Valeryssä Bretagnen rannikkoa edeten aina Brestiin. Taisteluiden päätyttyä divisioona jäi miehitysjoukkona Ranskaan. Divisioona määrättiin 5. lokakuuta 1940 muutettavaksi 12. panssaridivisioonaksi ja se oli valmis 10. tammikuuta 1941, jolloin sen nimi virallisesti muutettiin 12. panssaridivisioonaksi.
Komentajat

Divisioonankomentajina olivat
kenraaliluutnantti Hubert Gercke perustaminen - 31. maaliskuuta 1937
kenraaliluutnantti Paul Bader 1. huhtikuuta 1937 - 4. lokakuuta 1940
kenraalimajuri Josef Harpe 5. lokakuuta 1940 - uudelleen nimeämiseen
Aiheesta muualla

Lexikon der Wehrmacht (saksaksi)
Feldgrau.com (englanniksi)
Tummavilkkuperä

| Tummavilkkuperä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vilkkuperät Onychorhynchidae
Suku::  Vilkkuperät Myiobius
Laji::  villosus
Kaksiosainen nimi
 Myiobius villosus  P. L. Sclater, 1860 
Alalajit
 M. v. clarus  M. v. peruvianus  M. v. schaeferi  M. v. villosus 
Katso myös
   Tummavilkkuperä Wikispeciesissä   Tummavilkkuperä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tummavilkkuperä (Myiobius villosus) on vilkkuperiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Tummavilkkuperä voi kasvaa 14–15 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Tummavilkkuperän pää on väriltään tummanruskea ja koiraalla on keltainen päälakilaikku ja naaraalla se on punaruskea. Lajin kurkku on valkoinen ja vatsa ja rinta kellertävän ruskeat. Linnun siivet ja selkä ovat tummanruskeat. Tummavilkkuperän yläperässä on vaaleankeltainen laikku ja pyrstö on musta ja pyöreäkärkinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tummavilkkuperää tavataan Panaman kaakkoisosasta ja Etelä-Amerikassa Venezuelasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät usein virtaavan veden läheisyydessä. Linnun ravintoa ovat selkärangattomat eläimet.
Tumbling Dice

| ”Tumbling Dice” The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Exile on Main St.
 B-puoli: ”Sweet Black Angel”
 Äänitetty : lokakuu 1970 & joulukuu 1971 – maaliskuu 1972
 Julkaistu:  15. huhtikuuta 1972    21. huhtikuuta 1972
 Tekijä(t): Mick Jagger, Keith Richards
 Tuottaja(t): Jimmy Miller
 Tyylilaji: rock, R&B
 Kesto: 03.45
 Levy-yhtiö: Rolling Stones Records
The Rolling Stonesin muut singlet
| ”Wild Horses” 1971 | ”Tumbling Dice” 1972 | ”Happy” 1972 |
”Tumbling Dice” on The Rolling Stones -yhtyeen vuonna 1972 julkaistu kappale albumilta Exile on Main St. Se julkaistiin myös singlenä, jolloin se nousi Britanniassa listan viidenneksi ja Yhdysvalloissa seitsemänneksi. Kappale kertoo uhkapelurista, jonka on mahdotonta pysya naisille uskollisena. Kappaleen aiheen innoittajana toimivat kitaristi Keith Richardsin Nellcôten huvilan läheisyydessä sijaitsevat Monte Carlon kasinot.
Yhtyeen kitaristi Keith Richards on ilmaissut pitävänsä kappaleesta suuresti. Hänen mielestä myös kappaleen tempo on täydellinen. Richards myös on kertonut, että kesti useampi päivä, ennen kuin kappale saatiin soimaan oikealla tavalla. Jopa kappaleen kitaraintron harjoittelu kesti monta iltapäivää.
”Tumbling Dicessa” bassoa soittaa kitaristi Mick Taylor, joka ei kuitenkaan soita kappaleessa lainkaan kitaraa. Keith Richardsin lisäksi myös solisti Mick Jagger soittaa kitaraa. Richards oli Exile on Main St:n sessioissa usein liian vahvasti heroiinin vaikutuksen alainen kyetäkseen päällekkäisäänityksiin.
Julkaisu ja vastaanotto

Single ”Tumbling Dice” B-puolenaan ”Sweet Black Angel” ilmestyi Yhdysvalloissa 15. huhtikuuta ja Britanniassa 21. huhtikuuta 1972. Britanniassa kappale nousi listan viidenneksi ja Yhdysvalloissa seitsemänneksi.
”Tumbling Dice” on suosittu kappale Rolling Stonesin konserteissa. Yhtye on esittänyt sitä vuosina 1972–1973, 1975–1978, 1981–1982, 1989–1990, 1994–1995, 1997–1999, 2002–2003, 2005–2007 ja 2012–2014.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 5. | 6 | 29.4.1972 |  |
|  Britannia | 5. | 8 | 29.4.1972 |  |
|  Norja | 6. | 6 | viikko 22/1972 |  |
|  Yhdysvallat | 7. |  | 1972 |  |
|  Irlanti | 14. | 4 | 6.5.1972 |  |
|  Länsi-Saksa | 17. |  | 1972 |  |
|  Belgia | 28. | 2 | 20.5.1972 |  |
Todennäköinen kokoonpano

Mick Jagger – laulu, taustalaulu, sähkökitara
Keith Richards – sähkökitara + soolo, taustalaulu
Mick Taylor – basso
Charlie Watts – rummut
Jimmy Miller – rummut
Nicky Hopkins – piano
Bobby Keys – saksofoni
Jim Price – trumpetti
Clydie King – taustalaulu
Venetta Fields – taustalaulu
Sherlie Matthews – taustalaulu
Tunnustuksia

Vuoden 1861 painoksen kansi.
Tunnustuksia (ransk. Les Confessions) on Jean-Jacques Rousseaun vuonna 1770 ilmestynyt kirja. Teoksen on osittain suomentanut Edwin Hagfors vuonna 1938. Se on Rousseaun nykyaikaisin ja sekä kirjallisessa että psykologisessa suhteessa huomattavin teos, vaikka tutkimus on osoittanut siinä olevan vääriä tietoja Rousseaun elämänvaiheista.
Aiheesta muualla

Teoksen englanninkielinen käännös vuodelta 1903
Tulvaniittyhelosurri

| Tulvaniittyhelosurri> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Syrphoidea
Heimo::  Kukkakärpäset Syrphidae
Alaheimo::  Milesiinae
Tribus::  Surrit Eristalini
Suku::  Helosurrit Helophilus
Laji::  bottnicus
Kaksiosainen nimi
 Helophilus bottnicus  Wahlberg, 1844 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulvaniittyhelosurri (Helophilus bottnicus) on erittäin harvinainen kukkakärpäslaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE).
Koko ja ulkonäkö

Tulvaniityhelosurri on 10–12 mm pituudellaan keskikokoinen, joskin suvulleen tyypillisesti rotevahko kukkakärpänen. Ruumiin yleisväri on musta. Keskiruumiin selkäpuolen ja scutellumin karvoitus on yksivärisen kellertävää. Takaruumiin toisen jaokkeen sivuilla on kellertävät täplät, minkä lisäksi koiraalla takaruumiin jaokkeiden 2–4 ja naaraalla jaokkeiden 2–5 poikki kulkee kapeat, keskeltä katkeavat harmaat poikkijuovat.
Hieman samannäköinen laji on kulohelosurri (Helophilus groenlandicus).
Levinneisyys

Koko maailmassa laji tunnetaan ainoastaan Ruotsista, Suomesta sekä Venäjällä Siperiasta. Ainoa Suomesta löydetty yksilö on tavattu Suomussalmen Ruhtinansalmesta 1930-luvulla.
Elinympäristö ja elintavat

Tulvaniittyhelosurrin elintavoista tiedetään hyvin vähän. Ruotsissa ainoat havainnot lajista on tehty kesäkuussa vuonna 1843 ja niiden mukaan kärpäset hakeutuivat punaherukoiden ja tunturipajujen kukille. Kärpäsiä on tavattu jokien rantaniityiltä ja on oletettu, että toukat ovat riippuvaisia tulvaniityistä. Mikäli näin on, vesistöjen sääntely vaarantaa lajin säilymisen.
Kansallisissa uhanalaisarvioinneissa tulvaniittyhelosurri on määritelty alueellisesti hävinneeksi sekä Suomesta että Ruotsista
Aiheesta muualla

Luomus, The Fly Fauna of Finland: Helophilus bottnicus (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen kukkakärpästen suomenkieliset nimet
ITIS: Helophilus bottnicus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q13932819  CoL: 88C2F  EoL: 750504  EUNIS: 75693  Fauna Europaea: 65586  Fauna Europaea (new): 4c4b1f0a-2608-41bf-8e5f-c3ba424e9f6b  GBIF: 5071337  iNaturalist: 1185916  IRMNG: 11062321  ITIS: 140780  NatureServe: 2.950597  Observation.org: 197962  Open Tree of Life: 4354529  Laji.fi: MX.278164
Tuoksu-ukonsieni

| Tuoksu-ukonsieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Pikku-ukonsienet Lepiota
Laji::  subincarnata
Kaksiosainen nimi
 Lepiota subincarnata  J. E. Lange 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tuoksu-ukonsieni (Lepiota subincarnata) on pikku-ukonsieniin kuuluva kartiomainen tai laakea punaruskeasuomuinen sienilaji. Sen jalka on vaalea ja muuttuu vanhemmiten punaruskeaksi. Heltat ovat valkoiset. Sieni haisee tympeälle eikä kelpaa ruokasieneksi. Se kasvaa lehtimetsissä Keski-Euroopassa eikä sitä ole tavattu Suomessa.
Herman Tuomaala

Herman Tuomaala
Herman T. Tuomaala (23. marraskuuta 1883 Tottijärvi – 9. helmikuuta 1956 Salo) oli koulutukseltaan varatuomari ja toimi Salon kauppalanjohtajana vuosina 1931–1949.
Tuomaalan vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Tuomaala ja Josefiina Karoliina Jaakkola. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityisesti vuonna 1905 Tampereen yhteiskoulusta ja suoritti oikeustutkinnon 1910 sekä sai varatuomarin arvon 1915.
Tuomaala toimi asianajajana vuodesta 1912–1931. Hän oli Helsingin Osakepankin Salon konttorin johtajana 1919–1931. Hän toimi järjestysoikeuden puheenjohtajana eli järjestysmiehenä vuodesta 1912ja sen jälkeen Salon kauppalanjohtajana 1931–1949. Tuomaala sai pormestarin arvonimen 1937.
Tuntemattoman sotilaan hauta (Ateena)

Eusonien vahdinvaihto tuntemattoman sotilaan haudalla.
Tuntemattoman sotilaan hauta (kreik. Μνημείο του άγνωστου στρατιώτη, Mnimeío tou ágnostou stratióti) sijaitsee Ateenassa Sýntagma-aukion itälaidalla Kreikan parlamenttitalon edustalla. Se kunnioittaa Kreikan sodissa kaatuneiden sotilaiden muistoa ja se on paljastettu 25. maaliskuuta 1932.
Hauta on tuntemattomille sotilaille osoitetuille haudoille tyypillisesti kenotafi eli tyhjä muistohauta. Hautaa koristaa kuolevaa hopliittisotilasta esittävä reliefi. Eusonit eli presidentillinen vartiokaarti vartioi hautaa ja suorittaa sen edessä vahdinvaihdon tasatunnein ja juhlallisen vahdinvaihdon sunnuntaiaamupäivisin.
Haudan kummallakin puolella on lainaus Thukydideen Peloponnesolaissodasta. Vasemmalla puolella on lainaus kohdasta, joka kuvaa peloponnesolaissodassa kaatuneiden ateenalaisten sotilaiden hautajaisia:
»ΜΙΑ ΚΛΙΝΗ ΚΕΝΗ ΦΕΡΕΤΑΙ ΕΣΤΡΩΜΕΝΗ ΤΩΝ ΑΦΑΝΩΝ
Tyhjät paarit niitä kaatuneita varten, joiden ruumiita ei ole löydetty»
Haudan oikealla puolella on lainaus kyseistä kohtaa seuraavasta Perikleen hautajaispuheesta:
»ΑΝΔΡΩΝ ΕΠΙΦΑΝΩΝ ΠΑΣΑ ΓΗ ΤΑΦΟΣ
Kuuluisien miesten hautana on koko maailma»
Lisäksi haudan kummallekin puolelle on kirjoitettu Kreikan sotien taistelupaikkojen nimiä. Vasemmalla puolella olevien portaiden luona luetellaan ensimmäisen ja toisen Balkanin sodan sekä ensimmäisen maailmansodan taistelupaikkoja 1910-luvulla, oikealla puolella olevien portaiden luona Turkkia vastaan käydyn Vähä-Aasian sotaretken taisteluja 1920-luvulla. Reliefin kummallakin puolella Thukydides-lainausten alla luetellaan toisen maailmansodan taistelupaikkoja sekä sen jälkeisistä taisteluista Korean sota ja Kyproksen miehitys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuntemattoman sotilaan hauta Ateenassa Wikimedia Commonsissa
Matti Tuomi

Matti Mies Tuomi (18. elokuuta 1925 Hämeenlinna – 30. kesäkuuta 2013 Hämeenlinna) oli suomalainen pikaluistelija, pyöräilijä ja purjelentäjä.
Tuomi sijoittui Oslon 1952 talviolympialaisten pikaluistelukilpailuissa 12:nneksi 5 000 metrillä ja 23:nneksi 10 000 metrillä. MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä 11:nneksi vuonna 1947.
Tuomi edusti seuratasolla Hämeenlinnan Tarmoa ja purjelentäjänä Hämeenlinnan Ilmailukerhoa. Hän voitti pyöräilyssä Suomen mestaruuden 4 000 metrin takaa-ajossa vuosina 1947 ja 1948 sekä 1 000 metrin aika-ajossa vuonna 1948. Pikaluistelussa hän saavutti SM-hopeaa 5 000 metrillä ja SM-pronssia yhteispisteissä vuonna 1952. Purjelennossa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1969 sekä suoritti Kulta-C:n kahdella timantilla.
Tuomi oli Hämeenlinnan Ilmailukerhon puheenjohtaja vuosina 1962–1970. Ammatiltaan hän oli peruskoulunopettaja.
Matti Tuomen äiti oli hämeenlinnalainen urheiluvaikuttaja Hanna Tuomi ja isä yleisurheilun SM-mitalisti Kaarle Tuomi.
Tumanbei

| Tumanbei |
| --- | --- |
 Tumanbei Paolo Giovion piirustuksessa 1500-luvun alkupuolelta.
Egyptin sulttaani
Valtakausi:  17. lokakuuta 1516 – 15. huhtikuuta 1517
Edeltäjä:  Qansuh al-Ghauri
Seuraaja:  Yunus pašša

Syntynyt:  1474 tai 1475
Kuollut:  14. huhtikuuta 1517 Kairo, Osmanien valtakunta
Suku:  Burji
Uskonto:  sunnalaisuus
Tumanbei (1474 tai 1475 – 14. huhtikuuta 1517) oli Egyptin viimeinen mamelukkisulttaani. Tumanbei seurasi vallassa Mardž Dabiqin taistelussa surmansa saanutta setäänsä Qansuh al-Ghauria. Tumanbein ei kuitenkaan onnistunut pysäyttää Egyptiin eteneviä osmaneja. Lopulta hänet hirtettiin Kairossa.
Elämäkerta > Nuoruus

Tumanbei syntyi islamilaisen kalenterin vuonna 878 eli vuonna 1474 tai 1475. Tumanbei ostettiin sotilasorjana burdži-mamelukkiylimys Qansuh al-Ghaurin hoviin. Qansuh al-Ghauri oli myös Tumanbein setä hänen isänsä puolelta. Suku polveutui tšerkesseistä. Ghauri luovutti Tumanbein eteenpäin tuolloin hallinneen sulttaani Qajitbein hoviin, jonka seuraaja ja poika Al-Nasir Muhammad vapautti Tumanbein orjuudesta.
Elämäkerta > Sotilas- ja hallintoura

Qajitbein kuolemaa vuonna 1496 seurasi laaja hajaannus ja sisäiset levottomuudet. Tilanne helpotti, kun Qansuh al-Ghaurin, Tumanbein sedän, onnistui nousta sulttaaniksi vuonna 1501. Ghaurin valtaannousu siivitti Tumanbein uraa. Vuodesta 1507 lähtien hän toimi hieman pääministeriä vastaavassa virassa dawadar kabir. Tumanbei johti myös sotaretkiä Ylä-Egyptissä syttyneitä kapinoita vastaan. Keskusvallan ote maasta oli alkanut jälleen lipsua. Kapinoiden julmat tuhoamiset herättivät katkeruutta. Samaan aikaan Ala-Egyptiä vaivasivat heimojen tekemät jatkuvat ryöstöretket. Tumanbei teki rankaisuretkikuntia myös näitä heimoja vastaan, mutta ne jäivät lopulta suhteellisen tehottomiksi.
Tumanbei oli toiminut ajoittain Egyptin sijaishallitsijana esimerkiksi sulttaanin vieraillessa Aleksandriassa vuonna 1514. Hän sai saman väliaikaisen tehtävän uudelleen sulttaanin johtaessa armeijansa Syyriaan kohtaamaan Osmanien valtakunnan muodostamaa uhkaa. Osmanisulttaani Selim I:n armeija voitti mamelukit Mardž Dabiqin taistelussa 24. elokuuta 1516. Qansuh al-Ghauri sai surmansa taistelussa. Tumanbei nimitettiin hänen seuraajakseen Kairossa 10. lokakuuta 1516. Tilaisuuden juhlavuutta söi se, että lähes kaikki sulttaanin arvovallan muodolliset symbolit oli menetetty Mardž Dabiqin taistelussa.
Elämäkerta > Egyptin sulttaanina

Tumanbei alkoi järjestää Egyptin puolustusta eteneviä osmaneja vastaan. Mamelukkien kenttäarmeija oli kadotettu, joten kokoon oli saatava kaikki mahdolliset jäljellä olevat joukot. Egyptissä oli pieni joukko musketöörejä ja hieman tykistöä. Rivejä täytettiin muuten esimerkiksi värväämällä rikollisia, tai keitä tahansa riveihin suostuvia. Tumanbei aikoi ryhtyä hyökkäykseen riistääkseen aloitteen osmaneilta. Hänen alaisensa emiirit vastustivat kuitenkin ajatusta. Sen sijaan päädyttiin valmistelemaan puolustusasemia Raidanijjassa Kairon pohjoispuolella. Osmanien saapuessa puolustajat kukistettiin vaivattomasti 22. tammikuuta ja osmanit miehittivät Kairon ilman vastarintaa. Raidanijjan taistelusta pakoon päässyt Tumanbei suunnitteli kuitenkin vastarintaa. Hän hankki liittolaisia beduiineista, joiden avulla hän järjesti vastahyökkäyksen Kairoon. Tumanbein joukkojen onnistui vallata osa Kairosta, mutta lopulta heidät pakotettiin vetäytymään. Hänen joukkonsa ottivat uuden tukikohdan al-Bahnasasta Niilin länsirannalla. Osmanisulttaani tarjosi Tumanbeille rauhanehtoja, jotka olisivat tehneet hänestä osmanien alaisen mutta autoomisen hallitsijan. Tumanbein emiirit vastustivat ajatusta, joka hylättiin. Viimeinen yhteenotto osmanien kanssa käytiin al-Jizassa 2. huhtikuuta 1517. Taistelu päättyi jälleen tappioon. Tumanbei pakeni ja pyysi tällä kertaa apua eräältä arabipäälliköltä, joka päätyi kuitenkin vangituttamaan hänet, minkä jälkeen Tumanbei luovutettiin osmaneille.
Selim I päätti, että Tumanbei on teloitettava. Tumanbei hirtettiin Kairon Bab Zuwailan portilla tavallisen rikollisen tapaan 14. huhtikuuta 1517. Teloituksen jälkeen Tumanbei sai kuitenkin hautajaiset tavalliseen kunnioittavaan tapaan. Hänet haudattiin Qansuh al-Ghaurin perustamaan madrasaan.
Kuoleman jälkeen

Tumanbei jäi Egyptin viimeiseksi mamelukkisulttaaniksi. Egyptistä tuli tavallinen Osmanien valtakunnan osa. Egyptissä historioitsijat ovat yleensä kirjoittaneet Tumanbeista positiiviseen sävyyn. Kuitenkin hänen epäonnistumisiensa syiksi on esitetty esimerkiksi kykenemättömyyttä hallita hänen alaisia emiirejään. Emiirit puolestaan estivät tehokkaamman toiminnan osmaneja vastaan. Tumanbein perimä Egypti oli myös muuten heikossa kunnossa ja mamelukkien armeija oli jäänyt auttamatta vanhanaikaiseksi.
Tumanbein lyöttämä kultadinaari.
Hirtetty Tumanbei Jan Luykenin teoksessa.
Petri Tuomi

Petri Tuomi (s. 8. elokuuta 1965 Vilppula) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-liigassa vuosina 1984–1991 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Tuomi edusti koko SM-liigauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-liigan runkosarjassa yhteensä 243 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 19 + 36 = 55 ja jäähymääränsä 92 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 27 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, antoi kaksi maalisyöttöä ja istui jäähyllä kuusi minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1985 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Tuntemattomat sotilaat

| Tuntemattomat sotilaat |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilkka Malmberg
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Helsingin Sanomat
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  207
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuntemattomat sotilaat on toimittaja Ilkka Malmbergin Helsingin Sanomissa ja sen verkkosivuilla julkaistuihin kirjoituksiin perustuva, vuonna 2007 julkaistu kirja, jossa kirjoittaja esittelee ja taustoittaa Väinö Linnan romaanin Tuntematon sotilas (1954) henkilöhahmoja itse romaanin, tutkimuskirjallisuuden ja asiantuntijahaastattelujen perusteella. Esittelyn kirjassa saavat romaanin henkilöhahmoista Kaarna, Kariluoto, Riitaoja, Määttä, Lammio, Lehto, Rahikainen, Vanhala, Lahtinen, Koskela, Honkajoki, Rokka, Mäkilä, Hietanen, Viirilä ja Asumaniemi.
Aiheesta muualla

Tuntemattomat sotilaat Helsingin Sanomat. Arkistoitu 17.6.2008. Viitattu 25.5.2013.
| n k Väinö Linnan Tuntematon sotilas |
| --- | --- |
Hahmot:  Koskela  Rokka  Hietanen  Lammio  Lehto  Kariluoto  Rahikainen  Vanhala  Lahtinen  Määttä  Honkajoki  Riitaoja  Kaarna  Asumaniemi  Mäkilä  Susi  Korpela 
Elokuvat:  Tuntematon sotilas (1955)  Tuntematon sotilas (1985)  Tuntematon sotilas (2017) 
Muuta:  Sotaromaani  Tuntematon sotilas (ooppera)  Tuntematon sotilas (radiokuunnelma)  Tuntemattomat sotilaat (tietokirja)  Tuntematon Redux