stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elísabet Erlingsdóttir

Elísabet Erlingsdóttir (29. elokuuta 1940 Reykjavík – 5. kesäkuuta 2014 Kópavogur) oli islantilainen laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän myös toimi pedagogina oppilaitosten (ml. Islannin taideyliopisto) ja kuorojen tehtävissä.
Elísabet aloitti opintonsa Sigurður Demetzin johdolla kotimaassaan. Sittemmin hän lähti opiskelemaan Münchenin musiikki- ja teatterikorkeakouluun pääasiallisina opettajinaan Hanno Blaschke ja Josef Neher. Hän valmistui vuonna 1968. Hän loi pitkän uran solistina, joka kantaesitti aikansa islantilaisten säveltäjien töitä ja osallistui myös muiden muassa Johann Sebastian Bachin sekä Ludwig van Beethovenin suurimuotoisten kuoroteosten esityksiin. Elísabet esiintyi Islannin oopperan ensimmäisessä tuotannossa sen perustamisen (1982) jälkeen; tällöin hänellä oli rooli Johann Strauss nuoremman Mustalaisparonissa. Hän levytti useita albumeita; vuonna 2019 julkaistiin neljän levyn kokoelma Elísabet Erlingsdóttir - Söngvaglóð laulajan levytyksistä vuosilta 1971–87. Elísabetin oppilaisiin kuului oopperalaulaja Ólöf Kolbrún Harðardóttir. Sopraano antoi opetusta myös Islannin ulkopuolisessa Euroopassa ja Yhdysvalloissa mestarikursseillaan.
Elísabet oli naimisissa David Atli Ásbergin (s. 1938) kanssa, ja pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä (1969, 1975). Elísabet haudattiin Langholtskirkjaan 19. kesäkuuta 2014 kaksi viikkoa sairaalassa tapahtuneen kuolemansa jälkeen.
Elöd Antal

| Elöd Antal> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Elöd Gherghely Antal
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1955 (ikä 69)
Kansalaisuus:   Romania
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Pituus:  170 cm
Paino:  76 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1972–1989
Seurat:  Avântul Miercurea Ciuc SC Miercurea Ciuc Steaua București
Elöd Gherghely Antal (s. 11. maaliskuuta 1955) on romanialainen jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana. Hän edusti Romanian pääsarjan SC Miercurea Ciucia 15 kauden ajan ja Avântul Miercurea Ciucia sekä Steaua Bucureștia kumpaakin yhden kauden ajan. Kaudella 1979–1980 hän teki SC Miercurea Ciucin joukkueessa tehopisteet 62+43=105. Antal pelasi myös Romanian maajoukkueessa Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 ja Lake Placidin talviolympialaisissa 1980. Innsbruckissa hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 5+1=6 ja Lake Placidissa viisi ottelua tehopistein 0+3=3 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Antal edusti Romaniaa myös maailmanmestaruuskilpailuissa 1977, joissa hän pelasi kymmenen ottelua tehoin 0+1=1 keräten kuusi rangaistusminuuttia.
Epilän Konepaja

Epilän Konepaja oli vuosina 1911–1967 toiminut suomalainen konepaja, joka valmisti muun muassa maatalouskoneita, myllylaitteita ja EKO-tuotemerkillä hissejä. Sen perustivat Otto Thuneberg, Sixtus Syrjänen ja K. E. Salmi.  Yhtiön tehdas sijaitsi Tampereen Epilänharjun kaupunginosassa.
Epilän konepajan valmistusohjelmaan kuului tavara- ja henkilöhissejä, maanviljelys-, saha- ja turveteollisuuskoneita. Aluksi konepaja valmisti myös nahka- ja myllyteollisuuskoneita. Hissien ja hissikoneistojen valmistus aloitettiin 1935. Konepaja sijaitsi Oy Sahanterän ja Epilän Nahkatehdas Oy:n vieressä. Työntekijöitä oli 85 vuonna 1940, 60 vuonna 1948 ja 70 vuonna 1961. Toimitusjohtajana oli 1911-1949 Kalle Emil Salmi (1869–1949) ja sen jälkeen hänen leskensä Amanda Salmi. Salmi oli yhtiön suurin osakkeenomistaja, muita osakkaita olivat Otto Thuneberg 46 prosentilla ja Sixtus Syrjänen 8 prosentilla. 1940-luvulla merkittäväksi omistajaksi tuli Hugo Sandbackan Epilän Nahkatehdas Oy ja 1950-luvulla konepajan omistivat Epilän Nahkatehdas Oy ja Hugo Sandbackan lapset Hans, Lars sekä Brita Hedberg.
Kone Oy osti Epilän konepajan 1962. Konepajan tuotanto päättyi 1967 ja Epilän Konepaja Oy fuusioitiin emoyhtiöönsä Kone Oy:hyn 1968. Konepajan rakennukset on purettu ja niiden paikalla on nykyisin rivitaloja.
Aiheesta muualla

Epilän Konepajan pienpainatteita Digi- Kansalliskirjastossa
Epilän Konepaja EKO (s/n E 625) elevator hoist (Youtube video)
Epic 1960 Epilän konepaja (Eko) traction lift / elevator in Kaleva, Tampere (Youtube video)
Erik Persson

Erik Persson -nimisiä henkilöitä ovat muun muassa:
Erik Persson, ruotsalainen jalkapalloilija
Erik Persson (s.1994), ruotsalainen uimari
Erik Persson, ruotsalainen painija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erik Persson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Elizabeth Loftus

| Elizabeth Loftus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1944 (ikä 79)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Patrick Suppes
Tutkimusalue:  psykologia, valemuistot
Palkinnot:  Grawemeyer Award (2005) National Academy of Sciences (2004) Royal Society of Edinburgh (2005)
Elizabeth Loftus (o.s. Fishman; s. 16. lokakuuta 1944) on yhdysvaltalainen psykologi, joka on tutkinut erityisesti valemuistoja.
Aiheesta muualla

Scott Douglas Jacobsen: Dr. Elizabeth Loftus: Distinguished Professor of Social Ecology, and Professor of Law, and Cognitive Science at the University of California, Irvine. In-Sight, 22.4.2013, nro 2.A, s. 24–39.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
E. R. Gummerus

Edvard Robert Gregorius (E. R.) Gummerus (5. lokakuuta 1905 Helsinki – 4. marraskuuta 1991 Ludvika, Ruotsi) oli suomenruotsalainen kirjailija, kääntäjä ja opettaja joka asui suurimman osan elämästään Ruotsissa ja Italiassa.
Gummeruksen vanhemmat olivat professori Herman Gummerus ja Alexandra (San) Hedenberg.
Gummerus vietti nuoruusvuotensa Roomassa jossa hänen isänsä oli ensin stipendiaattina ja sitten asiainhoitajana ja lähettiläänä. Gummerus palasi 1929 Suomeen opiskelemaan ja valmistui filosofian maisteriksi 1934. Hän siirtyi sitten Ruotsiin Nya Dagligt Allehanda-lehden palvelukseen. Sotavuosina Gummerus asui perheineen Björbossa Västerdalälvenissä hyvin primitiivisissä oloissa.
Gummerus oli kansakoulunopettajana Lövsjössä 1947–1949 ja muutettuaan Strängnäsiin hän toimi opettajana Gripsholmin kansankorkeakoulussa.
Gummerus asui vuosina 1954–1970 perheineen Italiassa jossa hän toimi pohjoismaisten kielten lehtorina Napolin yliopistossa aina eläkkeelle jäämiseensä saakka. Tämän jälkeen Gummerus palasi Ruotsiin jossa hän asui ensin Lövkullenissa ja sitten Klenshyttanissa.
Teoksia

Fascismen och det moderna Italien 1930
Farväl Arkadien, romaani. 1938
Finland 1940
Fästningen, romaani. 1940
Arvet, romaani. 1942
Sönerna, romaani. 1943
Dialog med någon, aforismeja. 1944
Sägner i berget, novellikokoelma. 1946
Rebeller, essayer i kulturkritik. 1947
Oniria, romaani. 1951
Livets bröd, romaani. 1952
Natten är en näktergal, minnen. 1954
Utdrag utan register, esseitä. 1954
Finland: vad det är, och vad det kämpar för 1957
Symbol och syntax: tänkespråk, esseitä. 1964
Den Hemlöse: Dan Andersson-studier 1965
Italienska vandringar: Capri, Santo Stefano, Vietri, Amalfi, Positano… 1966
En bilderbok om Dan Andersson 1969
Det gamla Floda : folk, bygd och natur i en Västerdals-socken. 1970
Främmande berättelser, novellikokoelma. 1972
Palatset med kolonnerna, romerska minnen. 1974
En bilderbok om Dan Andersson. 1975
Bråddjupet, romaani. 1975
Vägar i södern: en landskapsrapsodi från det okända Italien. 1976
Trollkarlen vid Pajso: i Dan Anderssons värld. 1980
Svalorna i Rom: strövtåg i tiden. 1981
Roms ansikten: möten och minnen. 1983
Palkinnot

Pohjoismainen romaanipalkinto 1941
Lybeckin palkinto 1941
SLS:n kulttuuripalkinto 1960.
Dan Andersson-palkinto 1970
Erik Pieters

Erik Pieters
Erik Pieters (s. 7. elokuuta 1988) on alankomaalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Burnleyä.
Pieters on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän voi pelata myös keskuspuolustajana.
Pieters aloitti ammattilaisuransa Eredivisien Utrechtissa vuonna 2006 ja pelasi joukkueessa 51 liigaottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän pelasi vuosina 2008–2013 PSV:ssä Eredivisiessä 93 ottelua mutta oli lähes koko viimeisen kauden sivussa loukkaantumisen vuoksi. Vuosina 2013–2019 hän edusti englantilaista Stoke Cityä mutta oli viimeiset puoli vuotta lainalla ranskalaisessa Amiensissa. Stokessa hän pelasi 169 valioliigaottelua ja teki ensimmäisellä kaudellaan yhden maalin. Kaudella 2018–2019 Stoke pelasi kakkostasolla mestaruussarjassa, jossa Pieters teki 21 ottelussa kaksi maalia. Kevätkaudella 2019 hän pelasi Amiensissa Ranskan pääsarjassa Ligue 1:ssä 15 ottelua ja teki yhden maalin. Heinäkuussa 2019 Pieters siirtyi Burnleyyn, jossa hän pelasi 24 valioliigaottelua kaudella 2019–2020.
Pieters pelasi ensimmäisen ottelunsa Alankomaiden maajoukkueessa elokuussa 2010 Ukrainaa vastaan. Hän pelasi vuosina 2010–2014 kaikkiaan 18 maaottelua, joista puolet oli karsintaotteluita vuoden 2012 EM-kilpailuihin ja joista 12 ottelussa hän pelasi täydet 90 minuuttia. Viimeksi hän pelasi maajoukkueessa syyskuussa 2014 ystävyysottelussa Italiaa vastaan. Pieters voitti Alankomaiden riveissä alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2007; hän pelasi turnauksessa neljä ottelua, myös välierän ja loppuottelun. Pekingin olympialaisissa 2008 Pieters tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa ja pelasi Alankomaiden tappioon jatkoajalla päättyneen puolivälieräottelun kokonaan.
Erik Pausin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erik Pausin parinsa Ilse Pausinin kanssa vuonna 1950. |  Erik Pausin parinsa Ilse Pausinin kanssa vuonna 1950. |  Erik Pausin parinsa Ilse Pausinin kanssa vuonna 1950. |  |
Maa:   Itävalta
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Garmisch-Partenkirchen 1936 | pariluistelu |  |
Erik Pausin (18. huhtikuuta 1920 Wien – 1997) oli itävaltalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1936 talviolympialaisissa Garmisch-Partenkirchenissä ja sai siellä pariluistelussa hopeaa. Hän oli luisteluparinsa Ilse Pausinin veli.
Pausinit saavuttivat lisäksi taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa viisi hopeaa (1935–1939) ja Euroopan-mestaruuskilpailuissa kolme hopeaa (1937–1939).
Donkey Kong Country 3: Dixie Kong’s Double Trouble!

| Donkey Kong Country 3: Dixie Kong’s Double Trouble! |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rareware
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Tim Stamper
Tuottaja:  Andrew Collard
Suunnittelija:  Andrew Collard Paul Weaver
Taiteilija:  Mark Stevenson Neil Crook
Säveltäjä:  Eveline Fischer David Wise
Pelisarja:  Donkey Kong ja Donkey Kong Country
Julkaistu:  19. marraskuuta 1996
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  SNES Game Boy Advance Virtual Console
Jakelumuoto:  SNES-pelimoduuli,  Nintendo eShop
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Donkey Kong Country 3: Dixie Kong’s Double Trouble! on Raren kehittämä ja Nintendon vuonna 1996 SNES:lle  julkaisema tasohyppelypeli. Peli oli kolmas ja viimeinen osa alkuperäiseen Donkey Kong Country -pelisarjaan, kunnes Nintendo ilmoitti Retro Studiosin kehittävän neljättä osaa Donkey Kong Country Returnsia Wii-konsolille. Peli käännettiin Game Boy Advancelle ja julkaistiin 7. marraskuuta 2005. Vuoden 2007 jouluaattona se julkaistiin Wiin Virtual Console-palvelussa Pohjois-Amerikassa ja seuraavana päivänä Euroopassa erityisenä joulupäivityksenä.
Pelin idea

Dixie Kongin on pelastettava Diddy Kong ja Donkey Kong. Hänen apunaan on gorillavauvaserkkunsa Kiddy Kong. Yhdessä he kamppailevat läpi monenlaisten maailmojen tuhotakseen ilkeän paroni K. Roolensteinin.
Uutta aiempiin Donkey Kong Country -pelisarjan osiin verrattuna oli aiempia pelejä "interaktiivisempi" pelikartta, jossa pystyi muun muassa lentämään helikopterilla ja tutkimaan paikkoja melko vapaasti. Kiddy Kongia pystyi käyttämään rullaavana "tynnyrinä", jonka päällä tasapainottelemalla Dixie pääsi eteenpäin tuhoten samalla viholliset. Dixie pystyi myös heittämään Kiddyn maahan niin, että esimerkiksi lahoon siltaan saattoi muodostua reikä. Veden pinnalla pystyi "pomppimaan" ja siten pääsemään muuten saavuttamattomille alueille. Osa pelin alueista (mm. lumiukkopomo, pallonheittopeli) pelattiin Dixien ja Kiddyn selän takaa kuvattuina.
Hahmoja

Dixie Kong on Diddy Kongin tyttöystävä, pystyy liitämään pyörittämällä lettiään
Kiddy Kong on gorillavauva, jonka liikkeet ovat hyvin samankaltaiset kuin Donkey Kongilla Donkey Kong Countryssä
Funky Kong auttaa pääsemään pelimaailman kaikkiin osiin
Swanky Kong ylläpitää pallonheittokojua, josta voi voittaa kolikkoja, banaaneja ja lisäelämiä
Cranky Kong on pallonheitto-minipelin vastustajasi
Wrinkly Kong tallentaa pelisi ja mainostaa Nintendo 64 -pelikonsolia
Banana Birds vapauttamalla vapautat Banaanilintujen äidin
The Bear Bros ovat hyväntahtoisia ja heillä on tarjolla erilaisia tehtäviä
Baron K. Roolenstein on kuningas K. Rool hullun tiedemiehen roolissa. Kremling-vihollisten johtaja ja viimeinen loppupomo
Rääpäle on hämähäkki, jonka seittitasanteiden avulla voi kävellä tyhjän päällä
Teränokka on miekkakala, jonka avulla veden alla liikkuminen helpottuu
Ellie on norsu, joka voi kärsällään suihkuttaa vettä ja imeä kaukana olevia tynnyreitä lähemmäs. Pelkää hiiriä
Vaakku on papukaija, voi lentää ja sylkeä kookospähkinöitä vihollisten päälle
Parry on lintu, joka seuraa sinua aina samalla lentokorkeudella ja kerää ilmassa leijuvat esineet
Aiheesta muualla

Donkey Kong Country 3: Dixie Kong's Double Trouble! MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Kolikkopelit: Donkey Kong | Donkey Kong JR. | Donkey Kong 3 | Donkey Kong Jungle Fever
Kotikonsolipelit: DK Country | DK Country 2 | DK Country 3 | Donkey Kong 64 | DK Country Returns | DK Country: Tropical Freeze
Käsikonsolipelit: Donkey Kong Land | Donkey Kong Land 2 | Donkey Kong Land III | Donkey Kong
Pulmapelit: Mario vs. Donkey Kong | Mario vs. Donkey Kong 2: March of the Minis
Rytmipelit: Donkey Konga | Donkey Kong Jungle Beat | Donkey Konga 2 | Donkey Konga 3
Ajopelit: Diddy Kong Racing | Diddy Kong Racing DS | Donkey Kong Racing | Donkey Kong Jet Race
Oppimispelit: DK Jr. Math
Muut: DK: King of Swing | DK Jungle Climber
Eero Saarenheimo

Eero Saarenheimo ja Matti Sadeniemi juontamassa radio-ohjelmaa ”Kielitoimisto vastaa” vuonna 1959.
Eero Johannes Saarenheimo (21. kesäkuuta 1919 Helsinki – 16. heinäkuuta 2018 Kauniainen) oli suomalainen professorin arvonimen saanut toimittaja ja tietokirjailija, joka oli pitkään Yleisradion palveluksessa, vuodesta 1965 ohjelmapäällikkönä, kunnes jäi eläkkeelle 1977.
Ura

Eero Saarenheimo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1944 ja toimi historian, yhteiskuntaopin ja kansantaloustieteen lehtorina Helsingin normaalilyseossa vuosina 1945–1951. Radiouransa Saarenheimo oli aloittanut Maaselän rintamaradiossa, ja hän siirtyi Yleisradioon puheohjelmien toimittajaksi vuonna 1952. Hänet nimitettiin 1965 Yleisradion ohjelmapäälliköksi. Työssään hän teki opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan sekä Afrikan ja Kaakkois-Aasian maihin vuosina 1947–1964. Vuosina 1968–1970 hän oli Yleisradion pääjohtajan varamies.
Saarenheimon vaikutus etenkin radion kulttuuriohjelmien kehittämisessä on ollut huomattava. Hän painotti kansainvälisyyttä ja sivistystä. Omassa ohjelmatuotannossaan Saarenheimolle läheinen aihepiiri oli Välimeren alueen kulttuurihistoria. Hänellä on laaja kirjallinen tuotanto, mm. tutkimuksia historiasta ja kulttuurihistoriasta sekä radiotoiminnasta. Lisäksi hänellä on ollut lukuisia luottamustehtäviä kulttuurielämän piirissä. Saarenheimo jäi eläkkeelle 1977, ja hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1979.
Suku

Saarenheimon isä oli kirjallisuudentutkija Mikko Saarenheimo ja puoliso kirjallisuudentutkija Kerttu Saarenheimo.
Teoksia

Kansakunnan radio. Lurra Editions 2011
Casanova ja Sprengtporten: Kirjastonhoitajan ja kenraalin yhteiset vuodet. Tammi 2006
Suomalaisuuden rakentajia: Helsingin suomalainen klubi 120 vuotta. Otava 1996
Rakas vanha radio: Kirjoitelmia ja mietteitä elektronisen viestinnän menneiltä vuosilta Yleisradio Oy 1995
Retki Euroopan ääreen: Giuseppe Acerbi ja hänen Lapin-matkansa. Otava 1989
Kruunun krouvari: Arctia oy:n vaiheita 1935-1985. Arctia 1985
Ääniä ja kuvia (Ville Zilliacuksen kanssa). 1968
Suomen presidentit puhuvat. 1964
Punkaharjun seurakunnan historia (Mikko Saarenheimon kanssa), Punkaharjun seurakunta 1947
Aiheesta muualla

Eero Saarenheimon raportteja ja haastatteluja Ylen elävässä arkistossa:
Tiukkaan napitettu radio.
Raportti Laosista.
Raportti Kambodžasta.
Raportti Tunisiasta.
Raportti Ghanasta.
Raportti Algeriasta.
Raportti Nigeriasta.
Leopold Sedar Senghorin haastattelu.
Raportti Ranskasta.
Raportti Etelä-Vietnamista.
Saarenheimo kertoo Afrikasta.
Etelä-Afrikan väriaita.
Eero Saarenheimo kertoo David Livingstonesta.
Via Veneto, Rooma, Saarenheimo Roomassa.
Eero Saarenheimon muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Cthulhu

| Cthulhu |
| --- | --- |
 H.P. Lovecraftin Cthulhua esittävä piirros.
Luoja(t):  H. P. Lovecraft
Ensi- esiintyminen:  Cthulhun kutsu (1926)
Ominaisuudet
Muut nimet:  Kutulu, Kthulhut
Status:  Suurten muinaisten ylipappi
Esiintyminen:  R’lyehin uponnut kaupunki Tyynellämerellä
Kansanperinne
Suhteet
Vanhemmat:  Nug
Isovanhemmat:  Yog-Sothoth Shub-Niggurath
Esi-isät ja -äidit:  Azathoth
Serkut:  Tsathoggua
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cthulhu on kirjailija H. P. Lovecraftin luoma kuvitteellinen jumalaolento ja Cthulhu-taruston tunnetuin hahmo. Sen ensiesiintyminen oli Lovecraftin vuonna 1926 kirjoittamassa novellissa ”Cthulhun kutsu”. Sen mukaan Cthulhu on suurten muinaisten ylipappi, joka nukkuu kuolemankaltaista unta mereen vajonneessa R’lyehin kaupungissa. Kun tähdet ovat oikein, Cthulhu palaa maan päälle ja sen palvojat hekumoivat ja irstailevat maan päällä vapaasti.
Cthulhu kuvataan usein jättiläiseksi, jolla on suuret lepakkomaiset siivet sekä mustekalaa muistuttava pää. Jo hirviön ulkomuodon kerrotaan olevan niin kauhistuttava, että se ajaa heikkotahtoiset hulluuteen. Myöhemmässä kauhukirjallisuudessa Cthulhusta on esitetty monenlaisia tulkintoja, jotka usein ovat keskenään ristiriitaisia. Hahmon mukaan on nimetty useita eläinlajeja sekä myös Plutossa sijaitseva Cthulhu Macula.
Fiktiossa > Lovecraftin tuotanto

»Mielikuvitukseni loihti silmieni eteen yhtä aikaa kuvat mustekalasta, lohikäärmeestä ja ihmiskarikatyyristä – – Olion pää oli paisunut ja lonkeroinen ja groteskiin suomuiseen ruumiiseen liittyi surkastunut siipipari. Mutta nimenomaan yleisvaikutelma teki oliosta niin pelottavan. – – Ei ole olemassa kieltä sellaiselle ikuisen mielipuolisuuden kirkuvalle hornalle, kaiken aineen, voiman ja kosmisen järjestyksen ylimaalliselle vääristymälle. Se oli vuori, joka käveli tai vyöryi.» 
(H. P. Lovecraft: Cthulhun kutsu (1926))
Cthulhu esiintyi ensimmäistä kertaa H. P. Lovecraftin novellissa ”Cthulhun kutsu”. Hän kirjoitti novellin syyskesällä 1926, ja se julkaistiin Weird Tales -lehdessä helmikuussa 1928. Novelli kertoo oudoista okkulttisista tapahtumista, joita joukko tiedemiehiä ja poliiseja alkaa tutkia. Heille paljastuu, että ympäri maailmaa on olemassa pieniä kultteja, jotka palvovat hirviömäistä jumalaa nimeltä Cthulhu.
Cthulhuun liittyen esitetään usein hokema Ph’nglui mglw’nafh Cthulhu R’lyeh wgah’nagl fhtagn eli ”Talossaan R’lyehissä kuollut Cthulhu odottaa uneksien”. ”Cthulhun kutsun” mukaan suuret muinaiset saapuivat tähdistä kun maa oli vielä nuori. Cthulhun kerrotaan olleen heidän ylipappinsa, joka asui pelottavassa R’lyehin kaupungissa. Myöhemmin R’lyeh upposi mereen ja Cthulhu vajosi kuolemankaltaiseen uneen. Se kykenee kuitenkin vaikuttamaan herkkien ihmisten mieliin ja ilmestymään heidän uniinsa. Kun ”tähdet ovat oikein” R’lyeh nousee merestä jälleen ja Cthulhu ottaa maailman takaisin valtaansa samalla kun sen palvojat riemuitsevat ”hurmion ja vapauden liekkimeressä”. Pienoisromaanissa Hulluuden vuorilla (1931) Lovecraft antaa hieman erilaisen selonteon. Cthulhun rotu saapui tähdistä maapallolle, jota hallitsivat niin ikään avaruudesta tulleet ”muinaiset”. Ne kävivät keskenään pitkän sodan, jonka päätteeksi Cthulhun rodulle jäivät Tyynenmeren saaret. Myöhemmin saaret upposivat ja veivät Cthulhun rodun mukanaan meren pohjaan.
”Cthulhun kutsu” sai innoituksen Lovecraftin näkemästä unesta. Toinen esikuva löytynee teosofiasta, jonka oppeihin kuuluu ajatus uponneista mantereista ja syrjäisillä alueilla säilyneistä muinaisista esoteerisista perinteistä. Cthulhun nimi on mahdollisesti viittaus ktoonisiin jumaliin (engl. Chthonic, m.kreik. khthōn). Kirjeenvaihdossaan Lovecraft antoi Cthulhulle erilaisia lausumisasuja. Hänen mukaansa kyseessä on vieraan elämänmuodon äänielinten tuottama sana, jota ihmisääni ei kykene täydellisesti lausumaan. Lähin lausumisasu voisi Lovecraftin mukaan olla ”Khlulʔhloo”, ja ensimmäinen tavu tulee lausua ”kurkusta hyvin paksusti”.
Lovecraftilla oli toisinaan tapana allekirjoittaa kirjeensä nimellä ”Cthulhu” tai ”Grandpa Cthulhu”. Clark Ashton Smithille lähettämässään kirjeessä Lovecraft esitti humoristisen sukupuun, jonka mukaan Cthulhun isä tai äiti on Nug ja isovanhemmat Yog-Sothoth ja Shub-Niggurath. Tsathoggua on puolestaan Cthulhun serkku ja Lovecraft itse Cthulhun jälkeläinen suoraan alenevassa polvessa.
Fiktiossa > Cthulhu-tarusto

Niin sanottu Cthulhu-tarusto on nimetty Cthulhun mukaan. Daniel Harmsin The Encyclopedia Cthulhianan (1998) mukaan Cthulhu on muodoton olento. Yleensä se kuvataan ihmismäiseksi jättiläiseksi, jolla on suuret lepakkomaiset siivet ja jonka pää muistuttaa mustekalaa. Cthulhun ulkomuodon sanotaan olevan niin hirmuinen, että pelkästään sen näkeminen tuhoaa ihmisen järjen. Hahmosta ovat sittemmin kirjoittaneet lukuisat kauhukirjailijat. Olennon nimi on vaihtelevasti kirjoitettu esimerkiksi Kutulu, Kthulhut, Thu Thu tai Tulu.
The Encyclopedia Cthulhiana kertoo Cthulhulla olevan palvojia kaikkialla maailmassa, ja sen kuolemattomat papit elävät Kiinan syrjäseutujen vuorilla. Kultin todellinen keskus on kuitenkin Arabian niemimaalla sijaitseva Irem. Cthulhu-taruston nimenneen August Derlethin mukaan Cthulhu oli vesielementaali, ja R’lyeh on hänen ”valtaistuimensa”. Derlethin teksteissä Cthulhu on yksi suurista muinaisista. Ne ovat hänen mukaansa pahoja jumalolentoja, joita hyvät ”vanhemmat jumalat” vastustavat. Sekä Harms että Lovecraft-tutkija S. T. Joshi kritisoivat tätä tulkintaa, koska ”Cthulhun kutsussa” mereen vajoaminen kuvataan Cthulhulle haitalliseksi tapahtumaksi ja se heikentää hänen telepaattisia voimiaan.
Cthulhun kutsu -roolipelin mukaan yhdelläkään suurista muinaisista ei ole ihmisten keskuudessa niin paljon palvojia kuin Cthulhulla. Cthulhu on pelissä niin voimakas vastustaja, ettei sitä voi tuhota vaan ainoastaan hidastaa. Lähitaistelussa se syö yhdestä kolmeen pelaajahahmoa taistelukierroksessa ja on immuuni tavallisille aseille. Pelkkä Cthulhun näkeminen ajaa pelihahmon suurella todennäköisyydellä hulluuteen, josta ei voi parantua. Pelissä annetaan myös fiktiivinen etymologia, jonka mukaan muinainen sana Cthulhu esiintyy eri muodoissaan useissa klassisissa kielissä. Etymologioita ovat esimerkiksi akkadin Khatu alu’u (”paha demoni”), heprean Chadhel (”helvetti”), arabian Khadhulu (”hylkääjä”), sanskritin Katala (”merihirviö”) ja kiinan Kui tai lao hai (”muinainen paha merihirviö”).
R’lyeh

Cthulhun asuinsija on R’lyehin uponnut kaupunki eteläisellä Tyynellämerellä. Kaupunki on rakennettu suurista vihreistä kivipaasista. Saaren korkeimmalla vuorenhuipulla on hautakammio, jossa Cthulhu nukkuu. Lovecraftin mukaan sen koordinaatit ovat suunnilleen 47°9′S 123°43′W. Myöhemmät kirjailijat ovat toisinaan sijoittaneet R’lyehin muualle, kuten Ponapen lähistölle tai Massachusettsin rannikolle.