Malesian historia
Brittiläinen kausi > Brittiläinen Malaija

Britit saapuivat Malakan niemimaalle 1700-1800 lukujen vaihteessa. Ensimmäinen brittien satama perustettiin Penangin saarelle vuonna 1786, kun Francis Light allekirjoitti Kedahin sulttaanin Abdullahin kanssa sopimuksen alueen hallinnasta, vastineeksi suojelusta Siamia vastaan. Britit nimesivät saaren Prince of Wales Islandiksi ja pääkaupunki George Town nimettiin Walesin prinssin mukaan. Penang kasvoi hyvin nopeasti, sillä britit pyrkivät politiikallaan houkuttelemaan alueelle maahanmuuttajia. Alueelle saapui tuhansittain kiinalaisia, intialaisia, malaijeja ja sumatralaisia.
Brittien vaikutus Malaijien saaristossa kasvoi 1800-luvun alussa, kun maa sai voiton Napoleonin sodissa Ranskasta ja Hollannista vuonna 1815. Sitä ennen brittiläiset eivät onnistuneet horjuttamaan Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian valta-asemaa alueella. Vuonna 1811 britit valloittivat hollantilaisten hallitsemat siirtomaa-alueet Malakan niemimaalla ja Malaijien saaristossa. Kun sota päättyi Jaava palautettiin hollantilaisille ja brittiläinen Thomas Stamford Raffles perusti uuden brittien kauppatukikohdan Singaporen saarelle, Malakan niemimaan eteläkärkeen vuonna 1819. Aluetta hallitsi Johoren sulttaani, mutta Johoressa oli meneillään vallanperimyskiista edellisen sulttaanin kuoltua, jolloin osapuolien valta Johoressa oli kyseenalainen. Raffles ryhtyi tukemaan Tengku Husseinia ja hankki tältä Englannin Itä-Intian kauppakomppanialle oikeuden perustaa saarelle brittien kauppatukikohdan. Rafflesia pidetään myös Singaporen historiassa maan perustajana.
Hollantilaisia brittien Singaporen-sopimus ei miellyttänyt. Vuonna 1824 solmittiin Lontoossa Britannian ja Hollannin välillä sopimus joka ratkaisi maiden välit. Britit luopuivat Länsi-Sumatralla sijainneesta Bengkulusta ja kaikki nykyisen Indonesian alueella sijainneet alueet jätettiin hollantilaisille. Hollanti luopui Malakasta ja suostui brittien hallintaan Singaporessa ja Malakan niemimaalla. Vuonna 1826 britit perustivat hallinnoimistaan alueistaan Singaporesta, Penangista ja Malakasta hallinnollisen kokonaisuuden, Salmisiirtokunnat. Sen pääkaupungiksi tuli ensin Penang ja vuonna 1832 Singaporesta tehtiin pääkaupunki.
Britit eivät olleet kiinnostuneita laajentamaan alueitaan Malakan niemimaan sisäosiin. Sisämaa oli harvaan asuttua, eikä kaupunkeja ollut. Iso osa väestöstä oli orang asli -alkuasukkaita. Malakan niemimaan pohjoisosan sulttaanikunnat jäivät Siamin vaikutusvaltaan. Kedah luopui Penangin alueesta siinä toivossa, että britit suojelisivat aluetta siamilaisia vastaan. Näin ei kuitenkaan tapahtunut. Vuonna 1821 Siam hyökkäsi Kedahiin, mutta Penangilla olleet britit seurasivat tapahtumia vain sivusta. Siamilaiset tuhosivat Kedahin, ja alueen pohjoisosa, Perlis jäi siamilaisten hallintaan.
Pohjoisessa Kelantan oli alueen vahvin valtio, se oli väkiluvultaan suurin ja sillä oli hyvät suhteet siamilaisiin ja indokiinalaisiin. Itärannikon Kelantan ja Terengganu olivat myös välttyneet sumatralaisten toistuvilta hyökkäyksiltä, kun länsirannikko kärsi useista sodista. Länsirannikon Selangor oli bugisien alaisuudessa ja se oli vähäväkisin lännessä sijainneista valtioista. Lännessä Negeri Sembilan oli minangkabau-päällikköjen alaisuudessa jakautunut yhdeksään pienempään päällikkökuntaan. Eteläisin sulttaanikunta Johore oli sekavassa tilanteessa perimyskiistojen ja Singaporen-sopimuksen takia, britit olivat Singaporessa sulttaani Husseinin allekirjoittamalla sopimuksella, jonka valtaa malaijit eivät tunnustaneet. Johore oli myös menettänyt otteensa Pahangin alueesta.