stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Union Plaani
Historia

Omaa seuratoimintaa suunnitelleet puheenjohtaja Antti Heikkinen ja varapuheenjohtaja Juha Silvennoinen joutuivat harrastetyhjiön eteen keväällä 2013. Kaupungin perinneseura HP-47 lakkautti miesten edustusjoukkueensa pelaajapulaan vedoten. Saman kauden sarjaan ilmoittautuminen olisi ollut mahdotonta, joten Heikkinen ja Silvennoinen ryhtyivät odottamattomassa tilanteessa toimeen kasatakseen joukkueen vuoden päähän. Samana kesänä Union Plaani ilmoittautui yhdistysrekisteriin ja liittyi Palloliiton jäseneksi. Ensimmäiset harjoitusottelunsa edustusjoukkue pelasi vielä syksyllä.
Avauskaudellaan 2014 paikallisista voimista koostunut Jussi Aarikan valmentama joukkue voitti kaakon Kutosen pohjoislohkon häviämättä otteluakaan. Kesäksi 2015 Vitoseen noussut joukkue pysyi pitkälti samana ja toisti suoran nousun voittamalla sarjan länsilohkon tappiotilin aukeamisesta huolimatta. Samana vuonna Unionin ensimmäiset juniorijoukkueet aloittivat toimintansa.
Kaudella 2016 Unionin päävastuksia Nelosessa olivat niin ikään nuoret nousukkaat FC-84 Mikkelistä ja Virky Lappeenrannasta. Tasaväkisessä sarjassa Jani Lehtelän valmentama heinolalaisjoukkue ei kyennyt kolmanteen perättäiseen nousuun vaan jäi Neloseen myös seuraavaksi kaudeksi. Kesäksi 2017 omalla akatemiajoukkueella vahvistuneen seuran edustus uudistui ia varmisti nousunsa Kolmoseen jo ennen viimeistä kierrosta. Edistysaskeleita seuratoiminnassa olivat naisten joukkueen syntyminen, junioritoiminnan kasvu ja tekonurmen valmistuminen kaupungin keskustaan.
Talvella 2018 edustuksen päävalmentajaksi palkattu Raimo Nylund astui sivuun tehtävistään ennen sarjakauden alkua. Valmennusvastuun otti yhden kauden ajaksi Suomen urheiluopiston liikuntakoulutusta kehittänyt Jere Vasarainen. Seurahistorian vaikeimmaksi muodostunut kausi päättyi niukkaan säilymiseen Kolmosessa. Pelaajavalmentajan roolissa toiminut Jesse Rantanen allekirjoitti kauden päätteeksi kolmivuotisen päävalmentajasopimuksen.
Tilastot

| kausi | sarja | sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2014 | Kutonen | 1. |
| 2015 | Vitonen | 1. |
| 2016 | Nelonen | 5. |
| 2017 | Nelonen | 1. |
| 2018 | Kolmonen | 11. |
| 2019 | Kolmonen | 10. |
| 2020 | Kolmonen | 8. |
| 2021 | Kolmonen | 7. |
| 2022 | Kolmonen | 8. |
| 2023 | Kolmonen | 4. |
| 2024 | Kolmonen | 2. |
Aiheesta muualla

Seuran verkkosivut
Union Plaani Transfermarkt.comissa
↑  Tulospalvelu tulospalvelu.palloliitto.fi. Viitattu 12.11.2024.
FS Colbert (1875)

| Colbert |
| --- | --- |
 Colbert

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  7. toukokuuta 1869
Laskettu vesille:  15. syyskuuta 1875
Palveluskäyttöön:  1877
Poistui palveluskäytöstä:  1895
Loppuvaihe:  poistettu alusluettelosta 11. elokuuta 1900 myyty romutettavaksi 1909
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 617 t
Pituus:  101,1 m
Leveys:  17,4 m
Syväys:  8,5 m
Koneteho:  4 600 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  750
Aseistus
Aseistus:  8 × 274 mm tykkiä 1× 240 mm tykki 6 × 138 mm tykkiä 4 × 356 mm torpedoputkea
Colbert oli Ranskan laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu Colbert-luokan panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. toukokuuta 1869. Alus laskettiin vesille 15. syyskuuta 1875 ja otettiin palvelukseen vuonna 1877.
Palvelus

Alus aloitti koeajot 23. toukokuuta 1877, mutta siitä tuli jo 31. elokuuta 1878 reservilaivueen lippulaiva. Alus siirrettiin Välimeren laivueen lippulaivaksi 1. lokakuuta 1879, missä tehtävässä se oli reserviin siirtoonsa 14. tammikuuta 1890 saakka. Alus tulitti Tunisian satamakaupunki Sfaxia 15.-16. heinäkuuta 1881 Ranskan miehittäessä Tunisian. Aluksesta tehtiin reservilaivueen lippulaiva 12. huhtikuuta 1892, kunnes se riisuttiin aseista ja poistettiin palveluksesta vuonna 1895. Alus poistettiin alusluettelosta 11. elokuuta 1900 ja se myytiin romutettavaksi vuonna 1909.
Georges Mahaman Condat

Georges Mahaman Condat (16. kesäkuuta 1924 Maradi – 25. lokakuuta 2012 Niamey) oli nigeriläinen poliitikko ja diplomaatti.
Condatin isä oli ranskalainen ja äiti nigeriläinen. Hän valmistui William Ponty -koulusta ja työskenteli Ranskan mustan Afrikan instituutissa Dakarissa ja Niameyssa.
Condat toimi Nigerin edustajana Ranskan kansalliskokouksessa vuosina 1948–1958. Liittouduttuaan Djibo Bakaryn Sawaba-puolueen kanssa hänestä tuli Nigerin aluekokouksen puheenjohtaja vuonna 1957. Sawaban lakkauttamisen jälkeen Condat liittyi Parti progressiste nigérien -puolueeseen ja työskenteli suurlähettiläänä Euroopassa, Yhdysvalloissa sekä Afrikan maapähkinäneuvostossa Lagosissa. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1976.
Pierre Collura

Pierre Angelo Collura (s. 19. heinäkuuta 1989 Antananarivo, Madagaskar) on madagaskarilaissyntyinen suomalais-italialainen kilpapurjehtija. Hän asuu Sirmionessa Italiassa ja edustaa Suomessa Lahden Purjehdusseuraa. Hänen valmentajansa on Alp Alpagut. Collura kilpailee Laser-luokassa. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen Pekingin olympialaisiin 2008.
Collura on syntynyt Madagaskarilla, josta hänen italialainen isänsä ja suomalainen äitinsä adoptoivat hänet.
Saavutukset

2003: Alle 15-vuotiaiden MM-hopeaa (Laser 4.7)
2004: Alle 17-vuotiaiden MM-kultaa (Laser Radial)
Aiheesta muualla

Colluran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pierre Colluran henkilökuva ISAF:n sivuilla[vanhentunut linkki]
Pierre Colluran esittely Suomen Olympiakomitean Pekingin kisasivuilla[vanhentunut linkki]
Columbia Pictures

| Columbia Pictures |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  tytäryhtiö
Perustettu:  nimellä Columbia Pictures vuonna 1924, Los Angeles, Yhdysvallat edeltäjä CBC Film Sales (1919)
Perustaja:   Harry Cohn  Jack Cohn  Joe Brandt 
Puheenjohtaja:  Sanford Panitch
Kotipaikka:  Culver City, Kalifornia
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  elokuvastudio
Tuotteet:  elokuvat
Emoyhtiö:  Sony Pictures Entertainment (Sony)
Omistaja:  Sony Pictures
Kotisivu:  sonypictures.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Columbia Pictures (tai kokonimellä Columbia Pictures Industries, Inc.) on suuri yhdysvaltalainen elokuva- ja televisiostudio. Se kuuluu Columbia TriStar Motion Picture Groupiin, jonka omistaa kansainvälisen suuryhtiön Sonyn tytäryhtiö Sony Pictures Entertainment. Vuonna 1924 perustettu Columbia Pictures on yhdessä MGM:n kanssa viidenneksi vanhin yhä toiminnassa olevista Hollywoodin tuotantoyhtiöistä.
HMS Collingwood (1882)

| HMS Collingwood |
| --- | --- |
 HMS Collingwood

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  12. heinäkuuta 1880
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1882
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1887
Loppuvaihe:  romutettu 1909
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 500 t
Pituus:  99,06 m
Leveys:  20,73 m
Syväys:  8,03 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  16,8 solmua
Miehistöä:  498
Aseistus
Aseistus:  4 × 12" BL -tykkiä 6 × 6" BL -tykkiä 12 × QF 6 naulan -tykkiä 8 × QF 3 naulan -tykkiä 4 × 14" torpedoputkea
HMS Collingwood oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Admiral-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1880 Pembroken telakalta ja sen köli laskettiin 12. heinäkuuta 1880. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta 1882 ja se valmistui heinäkuussa 1887.
Palvelus

Alus siirrettiin rannikkopuolustukseen vuonna 1897 ja se sijoitettiin vuonna 1903 reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 11. toukokuuta 1909 Hughes Bolckowille Dunstoniin.
Hurmeseitikki

| Hurmeseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  purpureus
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius purpureus  (Bull.) Bidaud, Moënne-Locc. & Reumaux  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hurmeseitikki (Cortinarius purpureus vanh. Cortinarius phoeniceus) on okranvärinen, punaruskea tai kastanjanvärinen seitikkilaji. Se on hyvä värjäykseen ja siitä saadaan erilaisia punaisia sävyjä.
Ulkonäkö ja koko

Lakki on 2-6 cm, laakean kupera paksumaltoinen okranvärinen, mutta vanhemmiten tummempi, punaruskea tai kastanjanvärinen. Heltat nuorella sienellä verenpunaiset ja tummuvat vanhemmilla sienillä ruskeiksi. Jalka on tukeva, kellertävästä vaaleanruskeaan, ja siinä on punaisia säikeitä. Malto on vaaleaa. Sieni maistuu lievästi kitkerälle eikä ole ruokasieni. Ei haise erityisesti.
Hurmeseitikki muistuttaa veriseitikkiä ja verihelttaseitikkiä, on kuitenkin on selvästi ruskeampi, jalka selvästi paksumpi ja lyhyempi. Verihelttaseitikin jalka on vaaleamman keltainen, sillä on vain jalan tyvessä punaista, hurmeseitikin jalassa on punaista häivemäistä seittiä, mikä tekee jalasta punertavamman näköisen.
Kasvupaikka ja elinympäristö

Hurmeseitikki kasvaa rehevissä havumetsissä kohtalaisen harvinaisena.
Käyttö

Käytetään värjäyksessä punaisten ja ruskeiden värisävyjen aikaansaamiseen, niin kuin monia muitakin muitakin seitikkejä, kuten esimerkiksi veriseitikkiä (Cortinarius sanguineus) ja verihelttaseitikki (Cortinarius semisanguineus).
Aiheesta muualla

Hattis harrastaa - Verihelttaseitikkivarjays: Cortinarius
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Cortinarius purpureus:  Wikidata: Q3915842  CoL: 6B5M7  EoL: 199287  Fungorum: 446973  GBIF: 2528727  iNaturalist: 67585  IRMNG: 10478842  MycoBank: 446973  NatureServe: 2.1062189  NBN: NHMSYS0001479458  NCBI: 1522527  Open Tree of Life: 76815 
Agaricus purpureus:  Wikidata: Q63178291  Fungorum: 143703  MycoBank: 143703
Cmc

| Cmc> Perustiedot |
| --- | --- |
Tyyppi:  President-luokan makuuvaunu
Liikennöitsijä:  VR-Yhtymä
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  2
Valmistusvuodet:  1970
Peruskorjattu:  maaliskuussa 1991
Hylätty:  molemmat
Museoitu:  Cmc 24902
Numerointi:  24901, 24902
Makuupaikkoja:  16
Tekniset tiedot
Luistonestolaite:  mekaaninen Knorr M3d
Huippunopeus:  140 km/h , Venäjän rataverkolla160 km/h
Paino:  56 t
Pituus:  26 400 mm
Telit:  SIG
Suurin akselipaino:  14,2 t
Cmc on Valtionrautateiden antama sarjatunnus vuonna 1991 muutetulle makuuvaunuvaunusarjalle.
1991 valmistuivat uudet presidentin- ja valtioneuvoston vaunut A1 ja A2 Transtech:ltä, jolloin Valmetin 1970 valmistamat edellinen A1 muutettiin Cmc 24901:ksi ja A2 Cmc 24902:ksi vuonna 1991 ns. President-luokan makuuvaunuiksi Helsingin ja Rovaniemen välisiin yöjuniin.
Vaunuja ovat käyttäneet mm. presidentit Urho Kekkonen ja Mauno Koivisto seurueineen.
Varustelu

Vaunuissa oli etupäässä kaksi tavallisempaa kolmen hengen President-hyttiä (ns. vierashyttiä A-sarjan aikaan), joiden varusteluun kuului mm. henkilökohtaiset herätyslaitteet, radio, lavuaari sekä hyttikohtainen lämpötilansäätö. Hyttien matkustajilla oli käytössä eteisien suihku- ja wc-tilat. Näiden jälkeen ovat kaksi kahden hengen President Plus-erikoishyttiä, joiden varusteluun kuului lisäksi kirjoituspöytä istuimineen ja lukulamppuineen sekä omalla hyttikohtaisella suihku- ja wc-huoneella. Näissä hyteissä matkustettiin aina omassa seurueessa, sillä ne varattiin vain yhdelle asiakkaalle. Näistä salongin viereinen oli myös isompi, ennen muutosta presidentin/pääministerin hytti.
Keskiosassa oli salonkiosasto, jonka varusteisiin kuuluivat mm. neuvottelupöytä sohvineen, valkokangas, piirtoheitin ja televisio jota voitiin katsoa myös matkan aikana. Viihdelaitteiden ohjaus tapahtui seinäntakaisesta pienestä hytistä, jossa matkusti ennen myös poliisi tai turvamies vaunujen ollessa presidentin ja valtioneuvoston käytössä. Takapäässä oli keittiöhytti, jonka varustukseen kuului nestekaasuliesi, jääkaappi ja pesuallas.
Poliisin- ja keittiöhytin välissä oli myös kaksi President-vierashyttiä. Eteisistä käytävän ovet sai auki vain korttiavaimella, ja myös hyteissä oli korttilukot.
Sarjan vaunuissa oli säilytetty porrasaskelman valaiseva porrasvalo, joka oli kaikista muista sinisistä vaunuista poistettu. Vaunut olivat myös yhdysliikennekelpoisia (mm. venäläisen standardin mukaiset loppuopastevalot ja valaistut ylikulut).
Lämmityskattila oli Hagenukin valmistama ns. kaksoispesäkattila; kattilassa oli mahdollisuus polttaa kiinteää polttoainetta (esim. halko) öljyn loputtua. Sähköradoilla kattilavesi kuumennettiin sähkövastuksilla sekä ennen sähkölämmitystä 1970-luvun aikana myös höyryllä lämmittäminen oli sinisissä vaunuissa mahdollista.
Vaunujen hylkäys

Sarja poistettiin liikenteestä 2001 ja hylättiin saman vuoden lokakuussa. Yksi syy tähän oli SIG-telit joiden kunnossapito oli kalliimpaa. 24901 romutettiin loppukesästä 2002 ja 24902 museoitiin Haapamäen museoveturiyhdistykselle majoituskäyttöön elokuussa 2002. Se on muuten hyvässä kunnossa, mutta huonon maalipintansa, vesijärjestelmän jäätymisvaurioiden ja puretun WC-järjestelmän sekä etupään vuotavan katon aiheuttamien kosteusvaurioiden vuoksi sitä ei ole kuitenkaan katsastettu liikenteeseen. Vaunua on kuitenkin yritetty kunnostaa, joskin vuotavan katon takia se on päässyt erittäin pahasti homehtumaan ja tilan puutteen vuoksi sitä ei ole saatu sisätiloihin kunnostettavaksi.
Valinta päätyi 24902:een siksi, koska 24901 oli pahoin vandalisoitu sisältä ja ulkoa.
Aiheesta muualla

President-makuuvaunun esite vuodelta 1994
Suomalaiset matkustajavaunut
| --- | --- |
Teräskori:  A100 · CEit · CEift · CEmt · Cmc · EFit · EFiti · Eil · Eilf · Ein · Eit · Eip · ELht · Ep · Gfot · Rkt · Rk
InterCity:  Ex · Expt · Rx
InterCity2:  Ed · Edb · Edg · CEd · Edm · Edo · Edfs · Eds · ERd · Gd
Fabricio Coloccini

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 22. tammikuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Córdoba, Argentiina
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 183 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1998–1999 1999–2005 2000–2001 2001–2002 2002–2003 2003–2004 2005–2008 2008– | Boca Juniors Milan → San Lorenzo → Alavés → Atlético de Madrid → Villarreal Deportivo de La Coruña Newcastle | 1 (0) 1 (0) 19 (3) 33 (6) 27 (0) 31 (1) 105 (5) 78 (2) |
Maajoukkue
| 2003–2013 |  Argentiina | 39 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. lokakuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. tammikuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 2004 | jalkapallo |  |
Fabricio Coloccini (s. 22. tammikuuta 1982 Córdoba, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa espanjalaista Deportivo de La Coruñaa ja englantilaista Newcastle Unitedia. 183 senttimetriä pitkän Coloccinin pelipaikka on keskuspuolustaja. Hiustensa vuoksi Coloccinin lempinimi on Enrulado (suom. kiharapää).
Coloccini aloitti ammattilaisuransa Boca Juniorsissa kaudella 1998–1999. Jo seuraavalla kaudella hän teki sopimuksen italialaisen suurseuran AC Milanin kanssa. Pelipaikkaa milanolaisjoukkueessa ei kuitenkaan auennut, ja Coloccinia kierrätettiin lainasopimuksilla useissa seuroissa. Ensin hän pelasi kotimaassaan San Lorenzossa, sitten Espanjassa Alavésissa, Atlético de Madridissa ja Villarrealissa. Ensimmäisen ja myös viimeiseksi jääneen ottelussa Milanissa hän pelasi kaudella 2004–2005, vaikka seura oli omistanut hänet jo vuosien ajan. Kesken tuon kauden Coloccini siirtyi Deportivo de La Coruñan riveihin. Coloccini siirtyi Newcastle Unitediin 16 miljoonan euron siirtosummalla, nelivuotisella sopimuksella.
Coloccini on pelannut Argentiinan maajoukkueessa 39 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin vuosina 2003–2013. Debyyttinsä hän teki huhtikuussa 2003 Libyaa vastaan pelatussa ottelussa. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2006, joissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Saksaa vastaan, sekä Ateenan olympialaisissa 2004, joissa Argentiina voitti olympiakultaa.
Aiheesta muualla

Coloccinin tiedot Football Database -sivustolla (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 2004
1 Caballero |
2 Ayala |
3 Burdisso |
4 Coloccini |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Delgado |
9 Figueroa |
10 Tévez |
11 K. González |
12 Rosales |
13 Medina |
14 Rodríguez |
15 D’Alessandro |
16 L. González |
17 M. González |
18 Lux |
21 Fernández |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Copa América 2004
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Quiroga |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Zanetti |
9 Figueroa |
10 D’Alessandro |
11 Tévez |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Rodríguez |
15 Fernández |
16 L. González |
17 M. González |
18 K. González |
19 Delgado |
20 Medina |
21 Rosales |
22 Coloccini |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Maanosaliittojen cup 2005
1 Franco |
2 Samuel |
3 Sorín |
4 Zanetti |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Tévez |
8 Riquelme |
9 Saviola |
10 Aimar |
11 Delgado |
12 Lux |
13 G. Rodríguez |
14 Milito |
15 Placente |
16 Coloccini |
17 Bernardi |
18 Santana |
19 M. Rodríguez |
20 Demichelis |
21 Figueroa |
22 Galletti |
23 Caballero |
Valmentaja Pekerman
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Coloccini |
5 Cambiasso |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Mascherano |
9 Crespo |
10 Riquelme |
11 Tévez |
12 Franco |
13 Scaloni |
14 Palacio |
15 Milito |
16 Aimar |
17 Cufré |
18 Rodríguez |
19 Messi |
20 Cruz |
21 Burdisso |
22 González |
23 Ustari |
Valmentaja Pekerman
James Hunt

| James Hunt |
| --- | --- |
 Hunt Zandvoortissa vuonna 1976.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Simon Wallis Hunt
Syntynyt: 29. elokuuta 1947 Belmont, Englanti, Iso-Britannia
Kuollut: 15. kesäkuuta 1993 (45 vuotta) Wimbledon, Englanti, Iso-Britannia
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1973–1979
Talli(t):  Hesketh (1973–1975) McLaren (1976–1978) Wolf (1979)
Kilpailuja:  93
Maailman­mestaruuksia:  1 (1976)
Voittoja:  10
Palkintosijoja:  23
Paalupaikkoja:  14
Nopeimpia kierroksia:  8
MM-pisteitä:  179
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon GP 1973
Ensimmäinen voitto:  Hollannin GP 1975
Viimeinen voitto:  Japanin GP 1977
Viimeinen kilpailu:  Monacon GP 1979
Hunt Heskethin ohjaamossa vuonna 1975.
Hunt McLarenin ratissa Brands Hatchissa vuonna 1978.
James Simon Wallis Hunt (29. elokuuta 1947 Belmont, Englanti, Iso-Britannia – 15. kesäkuuta 1993 Wimbledon, Englanti, Iso-Britannia) oli englantilainen Formula 1 -kuljettaja kausilla 1973–1979. F1-uransa jälkeen Hunt työskenteli televisiokommentaattorina BBC:llä. Hänet tunnettiin myös lempinimellä ”Hunt the Shunt”, joka viittasi hänen näyttäviin kolareihinsa ja autojen kuluttamiseen romuksi.
James Huntin Formula 1-ura alkoi kauden 1973 Monacon GP:ssä autona March-Ford Cosworth, mutta kisa päättyi konerikkoon. Kesken kauden 1974 James Hunt siirtyi March-tallista Hesketh-talliin. Ensimmäisen voittonsa Hunt saavutti kauden 1975 Hollannin Grand Prix’sta.Hunt saavutti neljä MM-sarjan ulkopuolista voittoa.
Hunt ystävystyi Niki Laudan ja Ronnie Petersonin kanssa. Hän jopa asui Laudan kanssa yhdessä Lontoossa, kun molempien urat olivat alkuvaiheessa. Hunt asui myöhemmin Jody Scheckterin naapurina. Hunt löysi Gilles Villeneuven ja toimi tämän tukena ja neuvonantajana. Villeneuven ja Petersonin kuolemaan johtaneet onnettomuudet järkyttivät kovasti Huntia, joka oli ensimmäisenä auttamassa Petersonia pois palavasta autosta. Peterson kuitenkin kuoli myöhemmin sairaalassa.
Maailmanmestaruus

Ainoan maailmanmestaruutensa Hunt voitti vuonna 1976. Mestaruus ratkesi kauden viimeisessä osakilpailussa Japanin GP:ssä Fujin radalla 29. lokakuuta 1976. Huntia auttoi voittoon Niki Laudan vakava ulosajo Nürburgringillä. Sen jälkeen Huntin oli onnistunut kuroa Laudan 26 pisteen johto kolmeen pisteeseen. Rankkasateen takia Japanin-kilpailu oltiin vähällä peruuttaa, kunnes tuomaristo kuitenkin päätti että se ajetaan monien kuljettajien vastustuksesta huolimatta. Neljä ajajaa luopui leikistä alkukierroksilla, heidän joukossaan vakavasta onnettomuudesta toipunut Lauda. Kolmossijan mestaruuteen tarvinnut Hunt sen sijaan jatkoi, mutta McLaren-auton rengas räjähti kilpailun loppuvaiheessa. Renkaanvaihto ei sujunut ongelmitta, ja James putosi kuudenneksi. Alkoi hurja takaa-ajo, jonka aikana Hunt ohitti useita autoja. Kaksi kierrosta ennen maalia hän ohitti Clay Regazzonin ja Alan Jonesin ja nousi kolmanneksi ja näin kiinni mestaruuteen.
Tuloksia

Kauden 1976 kuusi parasta:
James Hunt, Iso-Britannia, McLaren-Ford, 69
Niki Lauda, Itävalta, Ferrari, 68
Jody Scheckter, Etelä-Afrikka, Tyrrell-Ford, 49
Patrick Depailler, Ranska, Tyrrell-Ford, 39
Clay Regazzoni, Sveitsi, Ferrari, 31
Mario Andretti, Yhdysvallat, Lotus-Ford/Parnelli, 22
(Vahvennetut kilpailut tarkoittavat paalupaikkaa ja kursivoidut kilpailun nopeinta kierrosta)
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | Hesketh | ARG   | BRA   | RSA   | ESP   | BEL   | MON 9 | SWE   | FRA 6 | GBR 4 | NED 3 | GER   | AUT Kesk. | ITA DNS | CAN 7 | USA 2 |  |  | 14 | 8. |
| 1974 | Hesketh | ARG Kesk. | BRA 9 | RSA Kesk. | ESP 10 | BEL Kesk. | MON Kesk. | SWE 3 | NED Kesk. | FRA Kesk. | GBR Kesk. | GER Kesk. | AUT 3 | ITA Kesk. | CAN 4 | USA 3 |  |  | 15 | 8. |
| 1975 | Hesketh | ARG 2 | BRA 6 | RSA Kesk. | ESP Kesk. | MON Kesk. | BEL Kesk. | SWE Kesk. | NED 1 | FRA 2 | GBR 4 | GER Kesk. | AUT 2 | ITA 5 | USA 4 |  |  |  | 33 | 4. |
| 1976 | McLaren | BRA Kesk. | RSA 2 | USW Kesk. | ESP 1 | BEL Kesk. | MON Kesk. | SWE 5 | FRA 1 | GBR DSQ | GER 1 | AUT 4 | NED 1 | ITA Kesk. | CAN 1 | USA 1 | JPN 3 |  | 69 | 1. |
| 1977 | McLaren | ARG Kesk. | BRA 2 | RSA 4 | USW 7 | ESP Kesk. | MON Kesk. | BEL 7 | SWE 12 | FRA 3 | GBR 1 | GER Kesk. | AUT Kesk. | NED Kesk. | ITA Kesk. | USA 1 | CAN Kesk. | JPN 1 | 40 | 5. |
| 1978 | McLaren | ARG 4 | BRA Kesk. | RSA Kesk. | USW Kesk. | MON Kesk. | BEL Kesk. | ESP 6 | SWE 8 | FRA 3 | GBR Kesk. | GER DSQ | AUT Kesk. | NED 10 | ITA Kesk. | USA 7 | CAN Kesk. |  | 8 | 13. |
| 1979 | Wolf | ARG Kesk. | BRA Kesk. | RSA 8 | USW Kesk. | ESP Kesk. | BEL Kesk. | MON Kesk. | FRA   | GBR   | GER   | AUT   | NED   | ITA   | CAN   | USA   |  |  | 0 | 27. |
Formulauran lopetus ja uran jälkeinen elämä

Hunt voitti kaudella 1977 Silverstonen osakilpailun 16. heinäkuuta, Watkins Glenin osakilpailun 2. lokakuuta ja kauden päättäneen Fujin osakilpailun 23. lokakuuta. Japanin osakilpailun jälkeen Hunt ja toiseksi ajanut Carlos Reutemann eivät jääneet matkakiireiden vuoksi juhlimaan palkintokorokkeelle, mikä suututti kisajärjestäjiä. Hunt sijoittui MM-sarjassa viidenneksi.
Vuoden 1979 erittäin huonosti sujuneen Monacon GP:n jälkeen Hunt vetäytyi lopullisesti formularadoilta kesken käynnissä olleen kauden. Hän siirtyi BBC:n televisiokommentaattoriksi selostaja Murray Walkerin pariksi.
Hunt kuoli nukkuessaan sydänkohtaukseen kotonaan Lontoon Wimbledonissa 15. kesäkuuta 1993. Hän oli kuollessaan 45-vuotias.
Tallit

1973–1974 March-Ford Cosworth
1974–1975 Hesketh-Ford
1976–1978 McLaren-Ford
1979    Wolf-Ford
Voitot:
1975:   Hollanti
1976:   Espanja, Ranska, Saksa, Hollanti, Kanada, Yhdysvallat
1977:   Iso-Britannia, Yhdysvallat, Japani
Paalupaikat:
1976:   Brasilia, Etelä-Afrikka, Espanja, Ranska, Saksa, Itävalta, Kanada, Watkins Glen
1977:   Argentiina, Brasilia, Etelä-Afrikka, Iso-Britannia, Italia, Watkins Glen
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Formula 1 -luokan kuljettajien maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat