stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjois-Suomen opiskelija-asuntosäätiö
Historia

PSOAS perustettiin 1971 tarjoamaan edullista asumista kaupungin rajusti kasvaneelle yliopistolle. Ensimmäinen opiskelija-asuntola, Domus Botnica, oli valmistunut jo vuonna 1958, Välkkylän ensimmäinen talo 1966 ja Pohjankaleva Alppilassa vuonna 1969.
Ylioppilaskylän asunnot Linnanmaan Yliopistokadulle valmistuivat vuosina 1975–1981. Vuonna 1979 PSOAS aloitti ravintolatoiminnan ravintola Reidarissa Välkkylässä. 1980-luvulla rakennettiin lisää opiskelija-asuntoja myös Syynimaalle ja Linnanmaan Virkakadulle.
1990-luvulla PSOAS hankki omistukseensa esimerkiksi Puistokatu 6:n keskustan liepeiltä Heinäpäästä. Torinrannassa sijaitsevaan Jurveliuksen taloon saneerattiin myös opiskelija-asuntoja. Näiden kahden lisäksi opiskelija-asuntojen määrä lisääntyi, kun aivan juna-aseman kupeesta entinen Gasthaus Lanamäki sekä Peltolan sairaala-alueen vanha psykiatrinen klinikka muutettiin opiskelija-asunnoiksi.
Vuonna 2008 Domus Botnica -säätiö sulautui osaksi PSOASia. Vuonna 2013 valmistui Myllytulliin Åströminpuiston laidalle Aurora .
Kohteet > Alppila

Pohjankaleva
Kohteet > Kaijonharju

Ahti
Aino
Kalervo
Tapio
Tellervo
Kohteet > Keskusta

Albertinkatu 6
Aurora
Etappi
Jurvelius
Puistokatu 6
Kohteet > Linnanmaa

Delta
Halla
Juuri
Omega
Pi
Puulinna
Sigma
Silmu
Timpuri
Verso
Vihreä sydän
Yliopistokatu 1
Kohteet > Peltola

Aro
Kaski
Rasi
Sarka
Kohteet > Rajakylä

Terva
Kohteet > Välkkylä (Raksila)

Kumpula
Sampola
Ullankartano
Ullanlinna
Uunontupa
Välkyntorppa
Vienola
Villentalo
Kohteet > Syynimaa

Kandi
Taito
Tieto
Kohteet > Toivoniemi

Domus Botnica
Kohteet > Toppila

Matruusi
Seilori
Aiheesta muualla

PSOAS: säätiön internet-sivusto
Henkilökohtainen oppimisympäristö

Henkilökohtainen oppimisympäristö on oppimisympäristö, jossa oppilas hallitsee omaa oppimistaan. Henkilökohtaisessa oppimisympäristössä:[lähde? ]
oppilas asettaa itselleen oppimistavoitteet
oppilas hallitsee oppimisensa sisältöä ja prosessia
oppilas kommunikoi toisten kanssa oppimisprosessinsa aikana
Henkilökohtainen oppimisympäristö voi muodostua yhdestä tai useammasta alijärjestelmästä: se voi olla sovellusohjelma yhdellä koneella tai www-pohjainen sovellus.[lähde? ]
Henkilökohtaiseen oppimisympäristöön voidaan integroida monia "Web2.0"-teknologioita kuten blogeja, wikejä, RSS-syötteitä, Twitter, Facebook. Stephen Downes on kuvannut henkilökohtaista oppimisympäristöä näin "... yksi noodi nettisisällöissä, yhdistettynä muiden opiskelijoiden käyttämiin noodeihin ja sisällöntuotantojärjestelmiin. Tulos ei ole instituution ylläpitämä järjestelmä, vaan henkilökohtainen oppimiskeskus, jossa sisältöjän uudelleenkäytetään ja -järjestetään opiskelijan omien tarpeiden ja mielenkiinnon mukaan. Tulos ei todellakaan ole yksittäinen sovellus, vaan kokoelma yhteensopivia sovelluksia, kyseessä on ympäristö, ei niinkään järjestelmä."
Henkilökohtainen oppimisympäristö on varsin uusi termi. Se tuo viimeisen näkökulman E-oppimiseen, jonka juuret juontavat vanhoihin järjestelmiin kuten Colloquia, ensimmäiseen peer-to-peer www-palveluun ja Ali Jafarin Epsilen-ympäristön ilmiöön ja Dave Toshin sekä Ben Werdmullerin Elgg-järjestelmään ja Pebble Learningin kehittämään PebblePADiin. Nämä vaihtoehtoiset järjestelmät kehitettiin samaan aikaan oppimisjärjestelmän Learning Management System, joka on institutionaalisesti keskitetty oppimisen näkökulmasta toisin kuin PLE.[lähde? ]selvennä
Hannu Mykrä

Hannu Tapani Mykrä (s. 19. toukokuuta 1954 Pori) on suomalainen pikajuoksija.
Mykrä oli 1980-luvun alkupuoliskon paras suomalainen 400 metrin juoksija. Hän voitti matkan Suomen mestaruuden 1980, 1981, 1982 ja 1984. Vuonna 1980 hän voitti myös 200 metrin mestaruuden. Mykrä osallistui 400 metrille Ateenan EM-kisoissa 1982, mutta karsiutui alkuerissä.
Mykrä juoksi 400 metrillä ennätyksensä 46,43 Turussa 3. elokuuta 1982. Ajallaan hän on matkan kaikkien aikojen seitsemänneksi nopein suomalainen.
Seuratasolla Mykrä edusti Porin Tarmoa ja Turun Tovereita.
HMS Ludlow (G57)

| HMS Ludlow |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Cramp and Sons Ship and Engine Building Company, Philadelphia, Pennsylvania
Kölinlasku:  16. lokakuuta 1916
Laskettu vesille:  21. elokuuta 1917
Palveluskäyttöön:  23. lokakuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  8. tammikuuta 1941
Loppuvaihe:  uponnut maalilaivana heinäkuussa 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 020 t (standardi) 1 445 t (max)
Pituus:  96,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,55 m
Syväys:  2,46 m
Koneteho:  18 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  128
Aseistus
Aseistus:  4 × 4" tykkiä 1 × 6" tykki 12 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Ludlow (viirinumero G57) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Town-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin Yhdysvaltain laivaston Caldwell-luokan hävittäjä USS Stockton, joka luovutettiin Kuninkaalliselle laivastolle tukikohtia aluksista sopimuksen mukaisesti.
Alus oli sisaraluksensa HMS Leedsin kanssa kuuden vanhimman luovutetun aluksen joukossa ja siten eniten muista poikkeava. Aluksella oli suorasaantimoottoriin kytkettynä kolme akselia, joista keskimmäinen oli kytketty risteilykoneeseen.
Palvelus

Yhdysvaltain laivasto palautti 16. elokuuta USS Stocktonin palvelukseen ja se siirrettiin Halifaxiin Nova Scotiaan, missä alus luovutettiin 23. lokakuuta 1940 Kuninkaalliselle laivastolle. Alus otettiin samana päivänä Kuninkaallisen laivastoon nimellä HMS Ludlow. Se lähti Englantiin, missä se siirrettiin 17. marraskuuta Devonportin telakalle. Alus vapautui telakalta 2. maaliskuuta 1941, jolloin sen voimansiirtoa ja aseistusta oli muutettu ja polttoainetäyttöä suurennettu paremmin saattajalle sopiviksi.
Palveluksensa alus aloitti Rosythin saattajaosastossa. Elokuussa alus siirrettiin koneremonttiin Liverpooliin, mistä se palasi palvelukseen marraskuussa. Syksyllä 1942 alukselle asennettiin tyypin 271 merivalvontatutka, ja sen toiminta-alueeksi määrättiin Methilin ja Southendin välinen alue. Vuoden 1943 aikana alukselle asennettiin tyypin 291 ilmavalvontatutka.
Kesäkuussa 1944 alus siirrettiin Englannin kanaalin alueelle tukemaan Normandian maihinnousua, minkä jälkeen se palasi itärannikolle suojaamaan saattueita. Aluksen kaikuluotain tuhoutui 15. lokakuuta, kun se ajoi karille SS William Bradieta hinatessaan. Alus ajoi uudelleen karille 26. tammikuuta 1945 samoin vaurioin.
Alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1945. Alus ajettiin 15. heinäkuuta maihin Fidran edustalla Firth of Forthissa ilmavoimien rakettiammuntojen maaliksi. Ensimmäiset raketit osuivat vesirajan alapuolelle ja upottivat aluksen.
Heinrich Agathon Bernstein

Heinrich Agathon Bernstein (22. syyskuuta 1828 Breslau, Preussi – huhtikuussa 1865 Batanta, Papua) oli saksalainen tutkimusmatkailija ja luonnontieteilijä.
Bernstein saavutti lääketieteen tohtorin arvon marraskuussa 1853. Hän toimi Jaavalla lääkärinä ja tutki alueen lintuja kirjoittaen useita artikkeleita Journal für Ornithologie -lehteen vuosina 1859–1865. Hermann Schlegel lähetti hänet tutkimaan ja keräämään Uuden-Guinean lintuja 1859.
Vuonna 1883 julkaistiin Bernsteinin päiväkirja Dagboek van H.A. Bernstein's laatste reis van Ternate naar Nieuw Guinea, Salawati en Batanta.
Bernstein nimesi joitakin lintujen alalajeja, muun muassa ruskopäävariksen (Corvus fuscicapillus) alalajin megarhynchus  ja pitkänokkamesikon (Melilestes megarhynchus) alalajin vagans 1864. Hänen kunniakseen on nimetty ainakin filippiinientiira (Sterna bernsteini) ja variskukaali (Centropus bernsteini).
Heinrich Baaken

Heinrich Baakenin hauta
Heinrich Baaken (13. maaliskuuta 1900 – 11. toukokuuta 1976) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Münsterin hiippakuntaan 26. toukokuuta 1923 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Gordusin titulaaripiispaksi 26. tammikuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta, ja pääkonsekraattorina toimi Michael Keller.
Baaken osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän toimi vihkipiispana kuolemaansa saakka.
Henry Walter Bates

Henry Walter Bates
Henry Walter Bates (1825–1892) oli brittiläinen biologi. Vuosina 1825–1859 hän teki tutkimusmatkoja ennestään tuntemattomilla seuduilla Amazonin alueella. Hän selvitteli ansiokkaasti Amazonin laakson hyönteistöä perehtyen mm. eläinten, mm. Etelä-Amerikassa elävien täpläperhosten (Nymphalidae) Ithominae-alaheimon lajien varoitusväritykseen. Bates kuvaili mimikryä vaelleltuaan 11 vuotta Amazonian alueella Hänen mukaansa on nimetty Batesin mimikry, jossa vaarallista tai pahanmakuista lajia jäljittelee laji, joka itse ei ole sellainen.
HMS Speaker (D90)

| HMS Speaker |
| --- | --- |
 HMS Speaker

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporation, Seattle
Kölinlasku:  9. lokakuuta 1942
Laskettu vesille:  20. helmikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  20. marraskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  20. syyskuuta 1946
Loppuvaihe:  romutettu 1972
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 333 t
Pituus:  151,1 m
Leveys:  21,18 m
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  8 500 shp (6,3 MW)
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  846
Aseistus
Aseistus:  2 × 5" (127 mm) tykkiä 16 × kaksiputkista Bofors 40 mm 35 × Oerlikon 20 mm 18-24 lentokonetta
HMS Speaker (viirinumerot D90 ja R314) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ruler-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Kauppa-alus tilattiin Seattle-Tacoma Shipbuilding Corporation Seattlesta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1942. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1943 Yhdysvaltain laivaston saattuetukialuksena USS Delgada (runkonumero ACV-40) kumminaan James B. Sykesin puoliso. Aluksen runko siirrettiin Willamette Iron and Steelille Portlandiin muutettavaksi saattuetukialukseksi. Alus luokiteltiin 15. heinäkuuta uudelleen CVE-40:ksi. Muutostyöt saatiin päätökseen 20. marraskuuta.
Palvelus

Alus luovutettiin 20. marraskuuta lend lease -sopimuksen nojalla Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka nimesi aluksen HMS Speakeriksi. Marraskuun lopun alus oli koeajoissa, jotka päättyivät 8. joulukuuta. Koeajojen jälkeen alus lähti Esquimaltiin, jossa se siirrettiin telakalle muutostöitä varten. Tammikuussa 1944 aluksen miehistö oli koulutettavana, jolloin propulsiojärjestelmässä havaittiin vikaa. Helmikuussa alus purjehti Panamaan ja maaliskuun alussa se määrättiin  kuljettamaan lentokoneita New Yorkista Britteinsaarille.
Alus läpäisi 7.maaliskuuta Panaman kanavan ja seuraavana päivänä se liittyi HMS Empressin ja USS Tulagin muodostamaan osastoon Karibianmerellä härjoitellakseen lentotoimintaa matkalla Norfolkiin. Empressiltä noussut Grumman Avenger oli ensimmäinen alukselle laskeutunut lentokone. Alus saapui 17. maaliskuuta osaston mukana Norfolkiin, jossa se siirrettiin Yhdysvaltain laivaston telakalle havittujen vikojen korjaamiseksi. Telakalta vapauduttuaan alus lähti New Yorkiin, jossa sille siirrettiin lentokoneita ja muuta materiaalia sekä 54 siviiliä kuljetettavaksi Britteinsaarille. Maaliskuun lopulla alus lähti saattueen mukana ja saapui 8. huhtikuuta Liverpooliin, jossa lentokoneet, materiaali ja siviilit siirrettiin maihin. Alus jatkoi matkaansa Liverpoolista Clydeen, missä se jatkoi kuljetusaluksena. Alus tankattiin 10. huhtikuuta Clydessä, mistä se lähti 13. huhtikuuta Norfolkiin hakemaan uuden erän lentokoneita.
Alus purki kuormansa 14. toukokuuta Liverpoolissa, jonka jälkeen se määrättiin saattuetehtäviin. Aluksen muutostyöt uuteen tehtävään määrättiin Dundeessa kaupalliselle telakalle. Alus odotti Garelochissa muutostöiden alkamista, kunnes se siirrettiin telakalle 28. toukokuuta muutostöitä varten, mitkä sisälsivät sisäisen ja ulkoisen viestiliikenneverkon parannuksia, tutkajärjestelmien asennuksia sekä taistelunjohtokeskuksen muutoksia. Alukselle asennettiin myös prototyyppi tyypin 277 ilmavalvontatutkasta sekä parannellut Oerlikonin 20 millimetrin kaksiputkiset ilmatorjuntatykit, joilla korvattiin aiemmat yksiputkiset aseet.
Syyskuussa alus vapautui telakalta, jonka jälkeen se siirrettiin Rosythiin koeajoihin. Alus siirrettiin 12. syyskuuta Rosythin telakalle vedenalaisten asennusten rutiinitarkastukseen. Se siirrettiin 16. syyskuuta Firth of Forthiin laivastonlentäjien koulutusalukseksi. Loka-marraskuussa 768 laivueen Fairey Barracuda ja Swordfish koneet tekivät yli 1 400 laskeutumista alukselle. Viikonloput alus vietti Rosythissä. Alus määrättiin joulukuussa operatiiviseen palvelukseen ja se siirtyi Belfastiin. Alus vastaanotti 16. joulukuuta 1840 laivueen kaluston ja henkilöstön. Se siirrettiin 25. joulukuuta Glasgow'ssa telakalle korjattavaksi.
Habib Mejri

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | CS Hammam-Lif Club Africain |  |
Valmennusura
1990–1991 1991–1993 1994–1995 1995–1997 1997 1998 1999 1999 2000 2001–2003 2004 2005–2006 2006–2007 2008 2008–2009 2010 2010: Olympique de Béja CS Hammam-Lif  CS Hammam-Lif AS Marsa ES Zarzis CS Sfaxien US Monastir CS Hammam-Lif Olympique de Béja AS Marsa JS Kairouan CS Hammam-Lif AS Marsa CS Hammam-Lif Tunisian maajoukkue (apuv.) Club Africain AS Marsa
Habib Mejri on tunisialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edusti pelaajaurallaan CS Hammam-Lifia ja Club Africainia.
Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Mejri siirtyi valmentajaksi 1990-luvun alussa ja valmensi aluksi pienempiä seuroja. Ensimmäisen kerran hän valmensi kotimaansa hivenen suurempaa seuraa vuonna 1998 Sfaxienia, tultuaan ukrainalaisen Yuri Sebastienkon tilalle. Myös Mejri korvattiin kauden aikana ja hän matkasi US Monastiriin, josta hän sai myös potkut kesken kauden. Ensimmäisen kerran Mejri saavutti menestystä kaudella 2001–2002 nostettuaan AS Marsan Tunisian pääsarjaan voitettuaan alemman sarjatason.
Mejri valmensi vielä pienempiä seuroja Tunisiassa, kunnes Tunisian maajoukkueen silloinen uusi päävalmentaja Humberto Coelho nimesi hänet Tunisian maajoukkueen apuvalmentajaksi vuonna 2008. Hän toimi vuoden 2010 MM-karsintojen aikana apuvalmentajana, mutta joutui jättämään tehtävät Tunisian jäätyä ilman kisapaikkaa.
Huhtikuussa 2010 Mejrista tuli Club Africainin päävalmentajaksi loppukaudella 2009–2010.
Marraskuussa 2010 Mejri palkattiin Kamel Cheblin tilalle AS Marsan valmentajaksi. Kuukautta myöhemmin hän erosi tehtävästään.
Saavutukset

Ligue Professionnelle 2: 2002
Ligue Professionnelle 1
Hopeaa: 2010
Harjakala

| Harjakala |
| --- | --- |
 Harjakala kuvattuna Albert I:n  Résultats des campagnes scientifiques du prince de Monaco-kirjassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Harjakalat Caristiidae
Alaheimo::  Caristiinae
Suku::  Platyberyx
Laji::  opalescens
Kaksiosainen nimi
 Platyberyx opalescens  Zugmayer, 1911 
Katso myös
   Harjakala Wikispeciesissä   Harjakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harjakala (Platyberyx opalescens) on harjakalojen (Caristiidae) heimoon kuuluva batyaalisella vyöhykkeellä elävä kalalaji. Sillä ei ole lainkaan kaupallista merkitystä.
Naaraspuoliset harjakalat voivat kasvaa korkeintaan 11,5 senttimetrin mittaisiksi ja koiraat 8 senttimetrin mittaisiksi.
Harjakalaa on tavattu toistaiseksi vain itäiseltä Atlantin valtamereltä Portugalin ja Mauritanian väliltä, mutta todennäköisesti niiden levinneisyysalue on laajempikin. Ne ovat pohjakaloja, ja koska ne elävät batyaalisella vyöhykkeellä, niitä tavataan jopa 2 000 metrin syvyisessä vedessä. Lajilla ei ole suuria uhkia ja sen kaupallinen käyttö on olematonta, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Heljä Lundgrén-Laine

Heljä Lundgrén-Laine (s. 1967) on suomalainen sairaalajohtaja. Hänet on valittu Keski-Suomen hyvinvointialueen aluehallituksen kokouksessa 7. joulukuuta 2022 hyvinvointialueen johtajaylihoitajaksi. Hän on aiemmin toiminut Keski-Suomen sairaanhoitopiirin johtajaylihoitajana. Lundgrén-Laine on toiminut myös Turun yliopistossa hoitotieteen dosenttina. Koulutukseltaan hän on terveystieteiden tohtori ja sairaanhoitaja. EMBA-tutkinnon hän on suorittanut keväällä 2022. Hän on suorittanut myös luonto- ja eräoppaan ammattitutkinnon.
Aikaisemmin hän on työskennellyt sairaanhoitajana, Turun yliopiston hoitotieteen laitoksella assistentin, tutkimusapulaisen ja tutkijan tehtävissä ja Varsinais-Suomen sairaanhoitopiirin suunnittelijana ja kehittämisylihoitajana.
Vuonna 2013 Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan hoitotieteen laitoksella hyväksyttiin Lundgrén-Laineen Hoitotieteen väitöskirja Immediate decision-making and information needs in intensive care coordination (Välitön päätöksenteko ja tiedontarpeet tehohoidon koordinoinnissa). Pro gradu -tutkielma Tehohoitopotilaan hoitoisuus ja hoitoisuusluokka yliopistollisen keskussairaalan aikuisten teho-osastolla hyväksyttiin vuonna 2005.
Lundgrén-Laine toimii Suomen Sairaanhoitajien puheenjohtajana.  Hänet valittiin tammikuussa 2022 vuoden hoitotyön johtajaksi valtakunnallisessa osastonhoitajille ja hoitotyön johtajille osoitetussa kyselyssä. Perusteluissa häntä pidettiin luotettavana, helposti lähestyttävänä sekä innokkaana hoitotyön kehittäjänä.
Toukokuun 20. päivä 2022 johtajaylihoitaja Lundgrén-Laine kommentoi YLE:lle akuuttiyksiköissä pahenevaa hoitajapulaa: ”Jos tietäisin vastauksen, mistä tämä tilanne johtuu, ratkaisisin sen heti”.  Samaan aikaan oli käynnissä Tehyn ja Superin työtaistelu koulutetun hoitohenkilökunnan työehtojen ja palkkauksen parantamiseksi.
Julkaisuja

Ritmala-Castrén Marita, Lönn Maarit, Lundgrén-Laine Heljä: Teho- ja valvontahoitotyön opas. Duodecim, 2017. ISBN: 978-951-656-442-8
Salanterä Sanna, Grönroos Stefan, Heimonen Juho, Kontio Elina, Korvenranta Heikki, Lilius Johan, Lundgrén-Laine Heljä, Peltonen Lauri, Penttinen Jarno, Salakoski Tapio, Siirala Eriikka, Suhonen Henry: Terveydenhuollon lähiesimiehen työn tehostaminen älykkäällä tiedonhallinnalla akuuttihoidossa. Turun yliopisto, 2016. ISBN: 978-951-29-6497-0
Lundgrén-Laine Heljä: Immediate decision-making and information needs in intensive care coordination. Turun yliopisto, 2013. ISBN: 978-951-29-5334-9
Gröndahl Weronica, Iltanen Silja, Korvenranta Heikki, Kosklin Ritva, Kulju Kati, Leino-Kilpi Helena, Lundgrén-Laine Heljä, Peltomaa Karoliina, Ryhänen Anne, Ryödi Eeva, Stolt Minna, Suhonen Riitta, Tuomaala Susanna: Potilaslähtöinen hoidon laatu: näkökulmia arviointiin.  Turun yliopisto, 2013. ISBN: 978-951-295-624-1
Salanterä Sanna, Haapalainen-Suomi Satu, Lundgren-Laine Heljä: Näkökulmia hoitotyön elektroniseen kirjaamiseen. Turun yliopisto, 2007. ISBN: 978-951-29-3347-1
Lundgrén-Laine Heljä: Tehohoitopotilaan hoitoisuus ja hoitoisuusluokka yliopistollisen keskussairaalan aikuisten teho-osastolla. Turun yliopisto, 2005. (opinnäytetutkielma)
Grace Jones

| Grace Jones |
| --- | --- |
 Jones vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1948 (ikä 76) Spanish Town, Brittiläinen Jamaika
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä, malli
Muusikko
Taiteilijanimi:  Grace Mendoza 
Aktiivisena:  1967–
Tyylilajit:  pop, R&B, dancepop, synthpop, rock, uusi aalto, reggae, elektroninen musiikki, disko
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Island, Manhattan, Capitol, PIAS
Aiheesta muualla
www.gracejones.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Grace Jones (syntymänimeltään Grace Mendoza Jones, s. 19. toukokuuta 1948 Spanish Town, Brittiläinen Jamaika) on jamaikalais-yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja malli.
Nuoruus

Grace Jones syntyi Jamaikalla, tuolloisessa Britannian siirtomaassa. Hänen isänsä Robert oli saarnaaja. Vanhemmat muuttivat lasten, Gracen ja hänen veljensä Noel Jonesin kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1965. Ennen mallinuraansa Jones opiskeli teatterialaa Syracusen yliopistossa.
Ura

Jones teki levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa 1977. Hänen levyttämänsä kolme diskoalbumia Portfolio (1977), Fame (1978) ja Muse (1979)  menestyivät melko hyvin. Tässä vaiheessa hänestä tuli Andy Warholin muusa. Warhol otti hänestä runsaasti valokuvia ja Jones liikkui Warholin kanssa New Yorkin yöelämässä, muun muassa maineikkaassa Studio 54 -yökerhossa.
1970-luvun lopulla Jonesin tyyli muuttui, ja hän kiinnostui uuden aallon musiikista. Musiikillisten muutosten rinnalla hän muutti myös ulkonäköään. Apuna muutoksissa oli stylisti Jean-Paul Goude, jonka kanssa hän sittemmin avioitui ja sai pojan. Uusi ulkonäkö on vaikuttanut hänen maineeseensa vähintään yhtä vahvasti kuin musiikki. Jonesilta ilmestyi kuusi albumia 1980-luvulla.
Grace Jones julkaisi albumin Hurricane pitkän tauon jälkeen vuonna 2008, vaikka hän oli päättänyt, ettei enää julkaise musiikkia, koska levy-yhtiöt eivät anna riittävästi taiteellista vapautta. Hän on ollut sen jälkeen myös kiertueella.
Jonesin esittämää kappaletta ”La vie en rose” käytettiin Yleisradion radio-ohjelman Yölinja tunnusmusiikkina. Grace Jones on näytellyt myös yhdessä James Bond -elokuvassa. Hän esitti Maydaytä elokuvassa 007 ja kuoleman katse (1985).
Sophie Fiennes on ohjannut hänestä kertovan dokumenttielokuvan Grace Jones: Bloodlight and Bami.
Yksityiselämä

Jones on ollut kolme kertaa naimisissa. Hänet vihittiin taiteilija Jean-Paul Gouden kanssa vuonna 1979, ja pariskunnalla on yksi poika Paulo. Pari kuitenkin erosi vuonna 1982. Jones oli naimisissa Chris Stanleyn kanssa vuosina 1989–1990. Vuonna 1996 hän meni naimisiin henkivartija Atila Altaunbayn kanssa.
Diskografia

Portfolio (1977)
Fame (1978)
Muse (1979)
Warm Leatherette (1980)
Nightclubbing (1981)
Living My Life (1982)
Slave to the Rhythm (1985)
Inside Story (1986)
Bulletproof Heart (1989)
Hurricane (2008)
Filmografia

Gordonin sota (Gordon’s War, 1973)
Attention les yeux! (1976)
Colt 38 Special Squad (1976)
Army of Lovers or Revolution of the Perverts (1979) (dokumentti)
Deadly Vengeance (1981)
Made in France (1984) (dokumentti)
Conan hävittäjä (Conan the Destroyer, 1984)
007 ja kuoleman katse (A View to a Kill, 1985)
Vamp (1986)
Suoraan helvettiin (Straight to Hell, 1987)
Siesta (Siesta, 1987)
Superstar: The Life and Times of Andy Warhol (1990) (dokumentti)
Bumerangi (Boomerang, 1992)
Hell: A Cyberpunk Thriller (1995) (ääni)
Cyber Bandits (1995)
McCinsey’s Island (1998)
Palmer’s Pick Up (1999)
BeastMaster (1999) (televisiosarja, yksi jakso)
Wolf Girl (2001)
Shaka Zulu: The Citadel (2001)
No Place Like Home (2006)
Falco – Verdammt, wir leben noch! (2008)
Chelsea on the Rocks (2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grace Jones Wikimedia Commonsissa
The World of Grace Jones
Grace Jones Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Grace Jones Myspacessa (englanniksi)
Hanna Rothman

Johanna Sofia (Hanna) Rothman (10. syyskuuta 1856 – 29. kesäkuuta 1920 Helsinki) oli suomalaisen lastentarha-aatteen ja toiminnan uranuurtaja yhdessä Elisabeth Alanderin kanssa.