stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kerttu Juva
Teokset

Leppiluodon leiriläiset. Nuorten toivekirjasto 3. WSOY 1951, 2. painos 1953
Niin tehtiin tupa ; kuv. Rolf Sandqvist. Lasten oma kirjasto 9. WSOY 1953
Kurki-vartio kunnostautuu. Nuorten toivekirjasto 72. WSOY 1955, 2. painos 1959
Seikkaileva leikkimökki ; kuv. Irma Salmi. Lasten toivekirjasto 17. WSOY 1956, 2. painos 1960, 3. painos 1967, 4. painos 1973
Kun mansikkahillo loppui ; kuv. Maija-Liisa Matarainen. Otava 1957
Vuorilinnan Lotta : kertomus vuodelta 1848 ; kuv. Maija Karma. Lasten toivekirjasto 20. WSOY 1958, 2. painos 1961, 3. painos 1968, 4. painos 1975
Pesulan Marita. Vihreä kirjasto 20. WSOY 1959, 2. painos 1960
Kotimme on Romulus. Nuorten toivekirjasto 149. WSOY 1963
Kesäsaari : Kertomus vuodelta 1890 ; kuvitus Maija Karma. Lasten toivekirjasto 43. WSOY 1968, 2. painos 1976
Suomennokset

Edith Unnerstad : Isoäidin kaupunkimatka : romaani vuosisadan vaihteen Helsingistä. Aura, Turku 1948 (alkuteos Gården vid Rödbergsgatan)
Edith Unnerstad : Menomukkelit ystävällisessä metsässä ; kuvittanut Ami Hauhio. Aura, Turku 1948 (alkuteos Tummelunsarna i vänliga skogen)
Bjørn Rongen : Tunturiluolan vankina. Lasten toivekirjasto 9. WSOY 1955
Jukataninpeukaloinen

| Jukataninpeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Helmipeukaloiset Campylorhynchus
Laji::  yucatanicus
Kaksiosainen nimi
 Campylorhynchus yucatanicus  (Hellmayr, 1934) 

Katso myös
   Jukataninpeukaloinen Wikispeciesissä   Jukataninpeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jukataninpeukaloinen (Campylorhynchus yucatanicus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Jukataninpeukaloista tavataan Meksikossa Jukatanin niemimaalla ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 9 700 km2. Lajin populaatioksi on arvioitu 20 000–49 999 yksilöä ja sen kannankehitys on vakaa. Se on kuitenkin luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen levinneisyysalue on pieni ja koska sen elinympäristöt ovat uhattuna.
Ilois-kansa

Ilois-kansan lippu.
Ilois-kansa eli chagoslaiset (ransk. Îlois, engl. Chagossians) on afrikkalaista, intialaista ja malaijilaista alkuperää oleva kreolikansa, joka 1970-luvun alkuun saakka asutti Intian valtameressä sijaitsevia Chagossaaria. Saarten noin 2 000 alkuperäisasukasta pakkosiirrettiin Mauritiukselle Ison-Britannian vuokrattua alueen suurimman saaren Diego Garcian sotilastukikohdaksi Yhdysvalloille. Nykyään iloiseja on hieman yli 2 000 ja heitä asuu myös Brittein saarilla sekä Seychelleillä.
Historia

Ensimmäiset Chagossaarten asukkaat olivat saarille harhautuneita mauritiuslaisia merenkulkijoita. Portugalin otettua saaret haltuunsa 1500-luvun alussa ne pysyivät pääosin asumattomina, kunnes Ranskan ja Britannian siirtomaavallan aikana 1700- ja 1800-luvuilla Chagossaarille saapui väestöä Afrikasta, lähinnä Madagaskarilta ja Mosambikista sekä Mauritiukselta, josta ranskalaiset toivat saarille orjia 1780-luvulla. Muut saapujat olivat kalastajia, maanviljelijöitä sekä kookosplantaasien työntekijöitä, joita tuli myös Kaakkois-Aasiasta ja Intiasta.
Vuonna 1965 Britannia irrotti hallinnollisesti Chagossaaret itsenäistyvästä Mauritiuksesta ja muodosti saariryhmästä Brittiläisen Intian valtameren alueen. Sen perustuslaki säädettiin täysin chagoslaisia kuulematta, eikä se myöskään antanut heille mitään valtaa päättää omista asioistaan. Samalla Iso-Britannia alkoi muuttamaan saaristoa sotilastukikohdaksi. Vuonna 1967 lähinnä Diego Garcian saarella asuneita chagoslaisia alettiin siirtämään pois kotiseudultaan. Aluksi heidät kuljetettiin 160 kilometrin päässä sijainneelle Peros Banhosin saarelle ja sieltä edelleen Mauritiukselle vuonna 1973. Vuosien 1971–1976 aikana Diego Garcian saarelle rakennettiin Yhdysvaltain Camp Justice -niminen sotilastukikohta.
Vuonna 2000 Brittiläinen tuomioistuin totesi pakkosiirron olleen laiton. Noin sata chagoslaista puolestaan sai vuonna 2006 luvan vierailla saarilla ensimmäistä kertaa sitten karkotuksen. Saman vuoden toukokuussa Ison-Britannian korkein oikeus antoi ilois-kansalle oikeuden palata takaisin kotisaarilleen, mutta maan hallitus vei asian parlamentin ylähuoneen käsittelyyn, joka lokakuussa 2008 kumosi korkeimman oikeuden päätöksen. Chagoslaiset vetosi tämän jälkeen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, joka kuitenkin antoi kielteisen päätöksen joulukuussa 2012.
Huhtikuussa 2010 Chagossaarille perustettiin luonnonsuojelualue, joka käytännössä tekee chagoslaisten paluun mahdottomaksi ja rajaa saaret vain sotilaskäyttöön. Ilois-kansan puolesta on jatkuvasti vireillä erilaisia kampanjoita ja vetoomuksia, joilla pyritään vaikuttamaan sekä Britannian että Yhdysvaltojen johtoon. Esimerkiksi vuonna 2012 luovutettiin presidentti Barack Obamalle 25 000 henkilön allekirjoittama adressi ja 2013 vastaava laitettiin vireille myös Britanniassa.
Kieli ja uskonto

Chagoslaiset puhuvat ranskaan pohjautuvaa chagoslaista kreolia, joka kuuluu kreolikieliin. Sitä puhuvat lähinnä Mauritiuksella ja Seychelleillä asuvat iloisit, Isossa-Britanniassa asuvat puhuvat englantia. Uskonnoltaan chagoslaiset ovat kristittyjä.
Muuta

Chagoslaisilla on oma jalkapallomaajoukkue, joka on eri vähemmistökansallisuuksien ja tunnustamattomien valtioiden jalkapallojoukkueita edustavan ConIFA:n jäsen. Se on pelannut muun muassa Sealandia vastaan.
In Hell

| In Hell |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ringo Lam
Käsikirjoittaja:  Eric James Virgets Jorge Alvarez
Tuottaja:  Danny Lerner John Thompson David Varod
Säveltäjä:  Alexander Bubenheim
Kuvaaja:  John B. Aronson
Leikkaaja:  David M. Richardson
Pääosat:  Jean-Claude Van Damme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  777 Films Corporation Millennium Films Nu Image Films
Levittäjä:  Sony Pictures Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  8. elokuuta 2003
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  17 000 000 dollaria (arvioitu)
Tuotto:  25 762 814 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
In Hell on vuoden 2003 toimintarilleri, jonka on ohjannut Ringo Lam. Yhdysvaltalaisen elokuvan pääosassa nähdään Jean-Claude Van Damme.
Juoni

Amerikkalainen Kyle LeBlanc (Van Damme) löytää vaimonsa murhattuna Venäjältä. Murhaaja jätetään tuomitsematta, jolloin LeBlanc päättää ottaa oikeuden omiin käsiinsä. Rakkaansa kuoleman kostanut LeBlanc joutuu pahamaineiseen vankilaan, jossa vartijoiden viihdettä on järjestää vankien välisiä tappeluita.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean-Claude Van Damme  | … |  Kyle LeBlanc   |
|  Lawrence Taylor  | … |  451   |
|  Marnie Alton  | … |  Grey LeBlanc   |
|  Malakai Davidson  | … |  Malakai   |
|  Billy Rieck  | … |  Coolhand   |
|  Jorge Luis Abreu  | … |  Boltun   |
|  Lloyd Battista  | … |  kenraali Hruschov   |
|  Michael Bailey Smith  | … |  Valya   |
|  Robert LaSardo  | … |  Usup   |
|  Carlos Gómez  | … |  Tolik   |
|  Chris Moir  | … |  Billy Cooper   |
Suomessa

Suomessa elokuvan televisioensi-ilta oli 27. elokuuta 2009 MTV3:lla.
Arvostelut

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Allrovi: 1.5/5
Iltalehti: 1/5
Telvis.fi: 3/5
Aiheesta muualla

Leffatykin arvostelu
Francisco Rúa

Francisco Rúa (4. helmikuuta 1911 Buenos Aires, Argentiina – 5. elokuuta 1993) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Argentiinaa vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa ja pelasi turnauksessa yhden täysimittaisen ottelun.
Berndt Adolf Carl Gregori Aminoff

Eversti, valtiomies, kuvernöörin adjutantti, Ritarihuoneen johtokunnan jäsen Berndt Adolf Carl Gregori Aminoff. Oikealla Ida Matilda Aminoff (os. Avellan).
Berndt Adolf Carl Gregori Aminoff (28. lokakuuta 1809 Siuntio – 16. tammikuuta 1875 Helsinki) oli suomalainen eversti, kuvernöörin adjutantti ja valtiopäivämies.
Perhe

Berndt Adolf Carl Gregori Aminoff oli everstiluutnantti, pataljoonakomentaja Berndt Jonas Aminoffin ja Ulrika Margareta Aminoffin poika. Aminoffin isoisä oli kenraalimajuri, Savon prikaatin komentaja Adolf Aminoff.
Aminoff avioitui Ida Matilda Avellanin (synt. 24. lokakuuta 1817 Turku) kanssa 13. kesäkuuta vuonna 1841, joka oli historian professori, Turun akatemian rehtori Johan Henrik Avellanin ja tukholmalaisen Kristina Eleonora Almqvistin tytär. Ida Avellan toimi Suomen yliopistomaailman historian ensimmäisenä yleisenä seppeleensitojattarena Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston promootiojuhlassa vuonna 1832.
Berndt ja Ida Aminoffin lapset:
Ida Aminoff (Helsinki 27.7. 1842 - Helsinki 25.8. 1843)
Viipurin ja Vaasan lääninarkkitehti Berndt Ivar Aminoff (Helsinki 8.10. 1843 - Viipuri 28.2. 1926)
Carl Alarik Aminoff (Helsinki 2.2. 1845 - 28.9. 1846)
Matilda Eleonora Carolina Margareta von Nandelstadh, valtiopäivämies August von Nandelstadhin vaimo (Helsinki 11.4. 1846 - Helsinki 23.9. 1926)
Ida Emilia Nyberg, kenraalimajuri Frans Edvard Nybergin vaimo (Helsinki 9.9.1847 - Porvoo 1.10.1912)
Elna Herminia Pacius, piiri-insinööri Johannes Edvard Paciuksen vaimo, Johannes oli säveltäjä Fredrik Paciuksen poika (10.8. 1849 - 24.2.1913)
Alfhild Augusta Aminoff (Helsinki 28.11. 1851 - Viipuri 7.11. 1856)
Sigrid Maria Gripenberg, vapaaherra Johannes Gripenbergin vaimo (Helsinki 20.9. 1853 - 21.11. 1922)
kenraalimajuri Adolf Petter Johannes Aminoff (Viipuri 9.1. 1856 - Helsinki 20.9. 1938)
Carl Gregor Aminoff (Helsinki 24.4. 1859 - Turku 24.1. 1896).
Aminoff sai lukuisia lapsia vaimonsa Ida Avellanin kanssa, mutta moni menehtyi varsin nuorena, joka kertoo siitä, että aikansa sairaudet ja kulkutaudit koskettivat kaikkia yhteiskuntaluokkia.
Aminoffin isoäidin isoisä oli vapaaherra, jalkaväenkenraali Carl Gustaf Armfelt, joka toimi Suomessa olleiden sotavoimien ylipäällikkönä suuressa pohjan sodassa.
Upseerina

Aminoff aloitti uran Suomen kaartin 3. suomalaisessa jääkärirykmentissä vuonna 1823 ja myöhemmin reservipataljoonassa (ruots. 1. koloniserade sappörbataljon). Aminoff valmistui kadetiksi Haminan kadettikoulusta vuonna 1824. Hänet ylennettiin vänrikiksi vuonna 1830, aliluutnantiksi vuonna 1834, luutnantiksi vuonna 1838, vanhemmaksi adjutantiksi vuonna 1840, kapteeniksi vuonna 1846, everstiluutantiksi vuonna 1851 ja everstiksi vuonna 1854. Aminoff palveli vuodesta 1834 Henkikaartin 3. Suomen Tarkk’ampujapataljoonassa. Aminoff osallistui Krimin sotaan Viipurin kuvernöörin Alexander Adam Thesleffin adjutanttina vuonna 1855. Viipurilaiset kuvailivat häntä kohteliaaksi ja hyväntahtoiseksi. Lisäksi hän toimi pysyvänä edustajana Suomen armeijan sotilastuomioistuimessa vuosina 1857-1875.
Ritarihuoneen johtokunnan jäsenenä

Hän toimi myös Ritarihuoneen johtokunnan jäsenenä 1855-1860 välisenä aikana. Aminoffin hallituskauden aikana käynnistettiin Ritarihuoneen rakennustyöt Helsingissä. Aminoff ja senaattori Casimir von Kothen veivät rakennushanketta eteenpäin. Ritarihuone valmistui vuonna 1862 ja vuotta myöhemmin säätyvaltiopäivät 1863 kokoontuivat Ritarihuoneella.
Valtiopäivämiehenä

Aminoff osallistui Suomen suurruhtinaskunnan valtiopäiville aatelissäädyn edustajana 1867 ja 1872.
Ritarikunnat

Pyhän Annan ritarikunta kolmannen luokan risti (1846)
Pyhän Stanislauksen ritarikunta toisen luokan risti (1857)
Pyhän Annan ritarikunta toisen luokan risti (1865)
Pyhän Vladimirin ritarikunta neljännen luokan risti (1865)
Aminoff sai Pyhän Annan ritarikunnan kolmannen luokan ristin Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai I:ltä vuonna 1846. Hän sai Pyhän Stanislauksen ritarikunnan toisen luokan ristin vuonna vuonna 1857, Pyhän Annan ritarikunnan toisen luokan ristin vuonna 1865 ja Pyhän Vladimirin ritarikunnan neljännen luokan ristin vuonna 1865 Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II:ltä.
Tracon

| Tampereen roolipeli- ja animecon |
| --- | --- |
 Madoka & Kyubey, Tracon 2012.
Tapahtumapaikka:  Tampere-talo (2010-)
Paikkakunta:  Tampere
Ensimmäisen kerran:  2005
Aktiivisuus:  aktiivinen
Kävijöitä:  ~5 500 (2013)
Järjestäjä:  Tracon ry
Kotisivut
Tampereen roolipeli- ja animecon eli Tracon on kävijämäärältään Animeconin ohella Suomen suurimpia animetapahtumia ja Ropeconin ohella Suomen suurimpia roolipelitapahtumia. Se on järjestetty Tampereella vuodesta 2005 alkaen, vain vuodet 2007, 2020 ja 2021 ovat jääneet välistä, näistä jälkimmäiset Covid-19–pandemian johdosta. Ohjelmaan kuuluvat cosplay, larpit, anime- ja roolipeliohjelma.
Historia

Ensimmäiset Tracon-tapahtumat pidettiin Tampereen teknillisen yliopiston tiloissa Tietotalossa Tampereen Hervannassa. Tapahtuman kasvaessa vuonna 2008 lisätilaksi otettiin Sähkötalo. Vuonna 2009 lisätilaa haettiin Rakennustalosta ja vuonna 2010 tapahtuma siirtyi Tampere-taloon.
Traconin ajankohta on vaihdellut aikojen saatossa: se on pidetty kahdesti lokakuussa, kahdesti helmikuussa, kerran heinäkuussa ja sen jälkeen syyskuun ensimmäisenä tai toisena viikonloppuna.  Tampereen teknisellä yliopistolla järjestetyt neljä ensimmäistä tapahtumaa olivat yksipäiväisiä, mutta vuonna 2010 järjestetty tapahtuma oli kaksipäiväinen. Myös vuoden 2011 tapahtuma oli kaksipäiväinen ja se oli avoinna yön yli. Vuodesta 2016 alkaen on myös järjestetty Peliperjantai.
Vuoden 2011 tapahtumaan tuli kunniavieraaksi mangaka Yoshihiro Takahashi, joka tunnetaan Suomessa etenkin hänen mangasarjojensa Hopeanuoli ja Ginga Densetsu Weed pohjalta tehdyistä animesarjoista.
Tracon Hitpoint

Puitteiden vaihduttua Tampere-talolle  roolipelipuoli on jäänyt vähäisemmälle osalle varsinaisessa päätapahtumassa. Tämän vuoksi roolipeleistä enemmän innostuneet järjestäjät päättivät vuonna 2015 järjestää erikseen roolipelaamiseen suunnatun tapahtuman Tracon Hitpointin.
Juhannuskylän koululle kokoontui 400 harrastajaa nauttimaan viikonlopun mittaisesta pelaamisesta. Mukana oli Suomen Lautapeliseura mittavine kirjastoineen ja kunniavieraina suomalaiset ja monelle skeneaktiiville tutut pelintekijät Mike Pohjola ja Miska Fredman.
Luettelo järjestetyistä ja tulevista tapahtumista

| Nimi ja sivusto | Päivämäärä | Sijainti | Kävijämäärä (yhteiskävijämäärä) | Kunniavieraat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tracon | 22.10.2005 | Tampereen teknillinen yliopisto | 1079  |  |
| Tracon II | 28.10.2006 | Tampereen teknillinen yliopisto | 1813  |  |
| Tracon III | 16.2.2008 | Tampereen teknillinen yliopisto | 2835  |  |
| Tracon IV | 7.2.2009 | Tampereen teknillinen yliopisto | 3600  |  |
| Tracon V | 3.–4.7.2010 | Tampere-talo | 3500  | Oscar Garza ja Matthijs Holter  |
| Tracon VI | 3.–4.9.2011 | Tampere-talo | 4100  | Yoshihiro Takahashi ja Mike Pohjola sekä fanikunniavieraana Janne Kemppi  |
| Tracon 7 | 8.–9.9.2012 | Tampere-talo | 5017  | Yasuhiro Nakura ja Sandy Petersen  |
| Tracon 8 | 14.–15.9.2013 | Tampere-talo | 5477  | Ross Watson, Elffi, Calssara, Shinji Wallin, Risa Itsuki  |
| Tracon 9 | 13.–14.9.2014 | Tampere-talo | 5500 | Darrell Hardy, Jonne Valtonen, Roger Wanamo, Rino Mizuho  |
| Tracon X | 5.–6.9.2015 | Tampere-talo | 5500 | Jun Awazu, Eatyourkimichi ja Jim Pinto |
| Tracon 2016 | 3.–4.9.2016 | Tampere-talo |  | Jennifer Brozek, Nostromo |
| Tracon 2017 | 8.–10.9.2017 | Tampere-talo |  | Chris Huelsbeck, Angel Leigh McCoy |
| Tracon 2018 | 7.–9.9.2018 | Tampere-talo |  | Enayla Cosplay, Guy Sclanders |
| Tracon 2019 | 6.–8.9.2019 | Tampere-talo |  |  |
| Tracon 2022 | 2.–4.9.2022 | Tampere-talo |  | Dave Rodgers ja Kaioh, AkrCos |
| Tracon 2023 | 8.–10.9.2023 | Tampere-talo |  |  |
Aiheesta muualla

Traconin sivut
Anime ja manga
| --- | --- |
Lajityyppejä:   Mecha  Taikatyttögenre  Haaremi  Yaoi  Yuri  Hentai 
Kohderyhmiä:   Lasten anime ja manga  Shōnen (pojat)  Seinen (miehet)  Shōjo (tytöt)  Josei (naiset) 
Käsitteitä:   Cosplay  Etchi  Otaku  Dōjinshi  Fanipalvelu  Visual novel  Tsundere  Yandere  Moe
José Nehin

José Nehin
José Nehin (13. lokakuuta 1905 San Juan, San Juanin maakunta, Argentiina – 16. joulukuuta 1957) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Nehin edusti urallaan Desamparadosia 1934–1935 ja Estudiantesia 1935–1938. Hän liittyi Argentiinan A-maajoukkueeseen toukokuussa 1934 ja pelasi yhden täysimittaisen ottelun vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Arcadio López

Arcadio López
Arcadio López (15. syyskuuta 1910 Buenos Aires, Argentiina – 12. huhtikuuta 1972) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän oli pituudeltaan 170-senttimetrinen.
López edusti urallaan muun muassa Lanúsia, Ferroa ja Flamengoa. Hän liittyi Argentiinan A-maajoukkueeseen toukokuussa 1934 ja pelasi joukkueessa kolme ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa ja pelasi turnauksessa yhden täysimittaisen ottelun.
Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2023

Jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2023 järjestettiin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa 20. heinäkuuta – 20. elokuuta 2023. Ne olivat järjestykseltään yhdeksännet jalkapallon naisten maailmanmestaruuskilpailut. Ensimmäistä kertaa kilpailujen 33-vuotisessa historiassa lopputurnaus pidettiin  Eteläisellä pallonpuoliskolla ja kahden jalkapalloliiton välillä. Turnauksen voitti Espanja, joka voitti loppuottelussa Englannin 1–0. Loppuottelu pelattiin Sydneyssa Stadium Australia -stadionilla.
Kilpailuihin osallistui ensimmäistä kertaa 32 naisten maajoukkuetta mukaan lukien isäntämaat Australia ja Uusi-Seelanti. Kumpikaan maista ei ollut koskaan järjestänyt MM-kilpailuja tai yltänyt niissä mitaleille. Koska pelit pelattiin eteläisellä pallonpuoliskolla Australian ja Uudessa-Seelannin talviaikaan, MM-kilpailut olivat teknisesti ensimmäiset naisten MM-kilpailut, jotka pidettiin talvella.
Kilpailujen parhaaksi pelaajaksi valittiin espanjalainen Aitana Bonmatí. Lopputurnauksen paras maalintekijä oli japanilainen Hinata Miyazawa. Espanjalainen Salma Paralluelo oli kisojen paras nuori pelaaja.
Valintaprosessi

Fifa ilmoitti 19. helmikuuta 2019 maailmanmestaruuskilpailujen valintaprosessin alkaneeksi. Aluksi yhdeksän maata ilmaisi kiinnostuksensa kilpailun järjestämiseen, mutta lopulta neljä maata haki isännöintiä: Kolumbia, Japani, Brasilia sekä Australia ja Uusi-Seelanti yhteishakemuksella. Sekä Brasilia että Japani peruuttivat hakemuksensa myöhemmin ennen lopullista äänestystä.
Kisaisännästä päätettiin 25. kesäkuuta 2020. Australia ja Uusi-Seelanti voitti Kolumbian äänin 22–13. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun naisten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin useammassa kuin yhdessä maassa.
| Äänestystulokset> Maa | Äänestystulokset> Äänet | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  | Äänestystulokset>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia  Uusi-Seelanti | 22 |  |  |  |  |  |
|  Kolumbia | 13 |  |  |  |  |  |
| Hylätyt äänet | 2 |  |  |  |  |  |
| Yhteensä | 35 |  |  |  |  |  |
Pelijärjestelmä

Heinäkuussa 2019 Fifan puheenjohtaja Gianni Infantino ehdotti naisten MM-kilpailujen laajentamista 24 joukkueesta 32 joukkueeseen. Fifan hallitus päätti 31. heinäkuuta 2019 yksimielisesti laajentaa turnauksen 32 joukkueeseen. Turnaus alkoi lohkovaiheella, joka koostui kahdeksasta neljän joukkueen alkulohkosta. Jokaisen lohkon kaksi parasta eteni pudotuspeleihin. Turnausjärjestelmä oli sama, kuin miesten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Pelijärjestelmä > Paikkajako jalkapalloliitoittain

AFC (Aasia): 6 paikkaa
CAF (Afrikka): 4 paikkaa
CONCACAF (Pohjois- ja Keski-Amerikka sekä Karibia): 4 paikkaa
CONMEBOL (Etelä-Amerikka): 3 paikkaa
OFC (Oseania): 1 paikka
UEFA (Eurooppa): 11 paikkaa
Kansainväliset jatkokarsintaottelut: 3 paikkaa
1 2  Isäntämaat Australia ja Uusi-Seelanti pääsivät automaattisesti jatkoon vieden paikat omista jalkapalloliitoistaan.
Pelipaikat

Hakuprosessin aikana Australia ja Uusi-Seelanti ilmoitti yhteensä 12 pelipaikkaa, joista seitsemän oli Australiassa ja viisi Uudessa-Seelannissa. FIFA julkisti 31. maaliskuuta 2021 lopulliset isäntäkaupunki- ja pelipaikkavalinnat: Australiassa kilpailut pelattiin kuudella stadionilla ja Uudessa-Seelannissa neljällä stadionilla.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia |  Australia |  Australia |  |  Uusi-Seelanti |  Uusi-Seelanti |
| Sydney | Sydney | Brisbane |  | Auckland | Wellington |
| Stadium Australia | Sydney Football Stadium | Brisbane Stadium |  | Eden Park | Wellington Regional Stadium |
| Kapasiteetti: 75 784 | Kapasiteetti: 40 583 | Kapasiteetti: 49 461 |  | Kapasiteetti: 43 217 | Kapasiteetti: 33 132 |

|  Sydney Brisbane Melbourne Perth Adelaide |  Sydney Brisbane Melbourne Perth Adelaide |  Sydney Brisbane Melbourne Perth Adelaide |  |  Auckland Wellington Dunedin Hamilton |  Auckland Wellington Dunedin Hamilton |
| Melbourne | Perth | Adelaide |  | Dunedin | Hamilton |
| Melbourne Rectangular Stadium | Perth Rectangular Stadium | Hindmarsh Stadium |  | Dunedin Stadium | Waikato Stadium |
| Kapasiteetti: 27 706 | Kapasiteetti: 18 727 | Kapasiteetti: 13 557 |  | Kapasiteetti: 25 947 | Kapasiteetti: 18 009 |
Karsinnat ja joukkueet

Lopputurnaukseen pääsi yhteensä 32 joukkuetta. Karsintoihin osallistuivat 172 FIFA:n jäsenmaata. Isäntämaat Australia ja Uusi-Seelanti pääsivät kilpailuihin automaattisesti joutumatta karsimaan.
Karsinnat ja joukkueet > Lohkoarvonta

Lohkoarvonta järjestettiin 22. lokakuuta 2022 Aucklandin Aotea Centressä. Turnaukseen osallistuvat 32 maata arvottiin kahdeksaan neljän joukkueen lohkoon. Joukkueet jaettiin neljään arvontakoriin perustuen naisten maajoukkueiden maailmanranking-pisteisiin. Suluissa joukkueiden maailmanranking arvonnan aikana lokakuussa 2022.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Arvontakori 1  Australia (isäntä, 13)   Uusi-Seelanti (isäntä, 22)   Yhdysvallat (1)   Ruotsi (2)   Saksa (3)   Englanti (4)   Ranska (5)   Espanja (6)  |  Arvontakori 2  Kanada (7)   Alankomaat (8)   Brasilia (9)   Japani (11)   Norja (12)   Italia (14)   Kiina (15)   Etelä-Korea (17)  |  Arvontakori 3  Tanska (18)   Sveitsi (21)   Irlanti (24)   Kolumbia (27)   Argentiina (29)   Vietnam (34)   Costa Rica (37)   Jamaika (43)  |  Arvontakori 4  Nigeria (45)   Filippiinit (53)   Etelä-Afrikka (54)   Marokko (76)   Sambia (81)   Portugali (23)   Haiti (56)   Panama (57)  |
Lohkovaihe

Jokaisen lohkon kaksi parasta joukkuetta etenivät neljännesvälieriin.
Lohkovaihe > Sijoituksen määrittäminen

Pisteet kaikissa otteluissa
Maaliero kaikissa otteluissa
Tehdyt maalit kaikissa otteluissa
Keskinäisten ottelujen pisteet
Keskinäisten ottelujen maaliero
Keskinäisten ottelujen tehdyt maalit
Fair-play -tilasto
Ensimmäinen keltainen kortti: 1 pisteen vähennys
Epäsuora punainen kortti (kaksi keltaista): 3 pisteen vähennys
Suora punainen kortti: 4 pisteen vähennys
Keltainen kortti ja suora punainen kortti: 5 pisteen vähennys
Arpa