stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SoFi Stadium

| SoFi Stadium |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Inglewood, Kalifornia
Koordinaatit:  33.95345°N, 118.3392°W
Avattu:  8. syyskuuta 2020
Kustannukset:  5-6 mrd $
Arkkitehti:  HKS, Inc.
Katsojakapasiteetti
 72 000-100 000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
SoFi Stadium on amerikkalaisen jalkapallon stadion Inglewoodissa Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se on NFL:ssä pelaavien Los Angeles Ramsin ja Los Angeles Chargers -joukkueiden kotikenttä.
Stadionilla pelattiin Super Bowl LVI helmikuussa 2022 ja siellä on tarkoitus pelata vuoden 2026 jalkapallon MM-kisojen otteluita ja vuoden 2028 kesäolympialaisten jalkapalloa, suorittaa niiden jousiammunta, sekä pitää kisojen avajaiset ja päättäjäiset.
Näkymä SoFi Stadiumin sisältä.
Stadionin katsojakapasiteetti on 70 240, mutta sinne saadaan mahtumaan jopa 30 000 lisäkatsojaa tapahtumasta riippuen. Stadionilla on The Infinity Screen by Samsung -niminen jättikokoinen, koko stadionin kiertävä Samsung 4K HDR videonäyttö, joka painaa 1 000 tonnia ja jossa on 80 miljoonaa pikseliä. Näytön pinta-ala on 6 503 neliömetriä eli 0,65 hehtaaria ollen täten maailman suurin LED-näyttö. Äänentoistoa hoitaa 260 kaiutinta ja langattomia 5G-yhteyksiä 56 tukiasemaa.
Stadionin rakennuskustannuksiksi arvioidaan lähes viisi miljardia dollaria eli toukokuun 2020 kurssin mukaan noin 4,5 miljardia euroa. Rahoitus on yksityinen ja hankkeen suurin yksittäinen rahoittaja on Los Angeles Ramsin omistaja Stan Kroenke, joka on sijoittanut stadioniin lähes 1,5 miljardia omia rahojaan. Stadionin avajaisten oli määrä olla 26. heinäkuuta 2020, mutta ne siirtyivät COVID-19-pandemian sekä muiden ongelmien vuoksi. Stadion avattiin lopulta 8. syyskuuta 2020.
Aiheesta muualla

SoFi Stadium (englanniksi)
Granada (departementti)

Granada on departementti Nicaraguan lounaisosassa, Nicaraguajärven luoteisrannalla. Sen pinta-ala on 1 040 km². Vuonna 2023 departementin asukasluvuksi arvioitiin 219 224. Departementissa on neljä kuntaa: Diriá, Diriomo, Granada ja Nandaime.
Departementin pääkaupunki Granada on yksi Pohjois-Amerikan vanhimmista kaupungeista. Sen ympäristön historialliset kohteet sekä järvenranta- ja vuoristomaisemissa kkulkevat vaellusreitit tuovat maakuntaan matkailijoita.
Tessa Thompson

| Tessa Thompson |
| --- | --- |
 Tessa Thompson San Diegon Comic-Conissa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1983 (ikä 41) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:   Bianca Taylor (Creed-elokuvat)  Charlotte Hale (Westworld)  Valkyyria (Marvel Cinematic Universe) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Tessa Lynn Thompson (s. 3. lokakuuta 1983 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Diane Nashin roolista elokuvassa Selma, Bianca Taylorin roolista elokuvissa Creed: The Legacy of Rocky (2015), Creed II (2018) ja Creed III (2023) sekä Valkyyrian roolista Marvel Cinematic Universen elokuvissa Thor: Ragnarök (2017), Avengers: Endgame (2019), Thor: Love and Thunder (2022) ja The Marvels (2023). Lisäksi hän on näytellyt Jackie Cookia televisiosarjassa Veronica Mars ja Charlotte Halea televisiosarjassa Westworld.
Taustaa

Thompson syntyi Los Angelesissa vuonna 1983. Hänen isänpuoliset sukujuurensa ovat afrikkalais-panamalaiset ja äidinpuoliset osittain meksikolaiset ja osittain eurooppalaiset. Hän varttui Los Angelesissa ja New Yorkin Brooklynissa. High schoolin jälkeen Thompson opiskeli kulttuuriantropologiaa Santa Monica Collegessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tessa Thompson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  IdRef
Ailo – pienen poron suuri seikkailu

| Ailo – pienen poron suuri seikkailu |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Guillaume Maidatchevsky
Käsikirjoittaja:  Guillaume Maidatchevsky
Tuottaja:  Marko Röhr, MRP Matila Röhr Productions Oy ja ranskalaiset tuotantoyhtiöt Borsalino Production ja Gaumont 
Kuvaaja:  Daniel Meyer
Pääosat:  Peter Franzén (kertoja)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Suomi Norja
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ailo – pienen poron suuri seikkailu on Guillaume Maidatchevskyn ohjaama suomalais-ranskalais-norjalainen elokuva, joka valmistui vuonna 2018. Se on Norjan ja Suomen Lapissa kuvattu luontoseikkailu.
Elokuvassa ei näytetä ihmisiä (mutta Peter Franzénin ääni kuuluu kertojana). Kohtauksiin on kuvattu oikeita eläimiä, usein kaukaa, ja näillä otoksilla on sitten kuvitettu eläinsatua muistuttava kertomus.
Matteo Darmian

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 2. joulukuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Legnano, Italia
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Inter
Pelinumero: 36
Junioriseurat
2001–2009: Milan
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2010 | Milan | 6 | (0) |
| 2009–2010 | → Padova | 20 | (1) |
| 2010–2012 | Palermo | 11 | (0) |
| 2011–2012 | → Torino | 33 | (1) |
| 2012–2015 | Torino | 100 | (2) |
| 2015–2019 | Manchester United | 60 | (1) |
| 2019–2021 | Parma | 36 | (1) |
| 2020–2021 | → Inter | 26 | (3) |
| 2021– | Inter | 89 | (5) |
Maajoukkue
| 2006 | Italia U17 | 7 | (0) |
| 2006 | Italia U18 | 5 | (0) |
| 2007–2008 | Italia U19 | 11 | (0) |
| 2008–2009 | Italia U20 | 7 | (0) |
| 2009 | Italia U21 | 1 | (0) |
| 2014– | Italia | 46 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. joulukuuta 2024.
Matteo Darmian (s. 2. joulukuuta 1989 Legnano, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Darmian edustaa seuratasolla Italian Serie A:ssa pelaavaa Interiä.
Ura > Seurajoukkueura

Darmian debytoi kasvattajaseurassaan AC Milanissa 16-vuotiaana Italian Cupissa. Keväällä 2007 oli liigadebyytin vuoro. Kauden 2009-2010 puolustaja pelasi lainalla Serie B:n Padovassa, minkä jälkeen legnanolainen siirtyi Serie A:n Palermoon. Torinossa Darmian viihtyi neljän kauden ajan vuodesta 2011 ja pelasi kaudella 2014-2015 Eurooppa-liigassa täydet minuutit myös kahdesti HJK:ta vastaan. Vuoden 2014 lopussa italialaiset jalkapallovaikuttajat valitsivat Darmianin Serie A:n vuoden joukkueeseen.
Oikeana laitapuolustajana parhaiten viihtyvä Darmian siirtyi Manchester Unitedin riveihin heinäkuussa 2015, kun hän solmi seuran kanssa 4-vuotisen pelaajasopimuksen. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi 28 Valioliigan ottelua ja teki niissä yhden maalin. Toisella kaudella liigapelejä kertyi 18, kolmannella kahdeksan ja neljännellä enää kuusi. Hän voitti FA Cupin 2016 sekä Eurooppa-liigan ja Englannin liigacupin 2017. Syyskuussa 2019 hän palasi Italiaan Parman joukkueeseen, jossa teki 36 Serie A:n ottelussa yhden maalin.
Darmian siirtyi lokakuussa 2020 lainalle Interiin ja siirto vakinaistettiin seuraavana kesänä. Kauden 2023–2024 loppuun mennessä hän on pelannut Interissä 115 Serie A -ottelua ja tehnyt kahdeksan maalia. Mestarien liigassa hän on pelamnut 27 ottelua, mukaan lukien tappiollinen loppuottelu 2023, ja tehnyt yhden maalin. Hän voitti Italian-mestaruuden 2021 ja 2024, Italian cupin 2022 ja 2023 sekä Italian supercupin 2021, 2022 ja 2023.
Ura > Maajoukkueura

Maajoukkuedebyytti Italian paidassa tapahtui vahvan kauden päätteeksi toukokuussa 2014 ja Darmian pelasi samaisen kesän MM-kilpailuissa täydet minuutit jokaisessa Italian ottelussa. 25-vuotias puolustaja oli maajoukkueen vakiokalustoa myös Antonio Conten valmennuskaudella elokuusta 2014 lähtien. Alkuvuodesta 2015 Darmian sai Pallone Azzurro -palkinnon Italian maajoukkueen vuoden 2014 parhaana pelaajana. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi avauskokoonpanossa yhden ottelun ja tuli kolmessa ottelussa vaihdosta kentälle. Neljännesvälierässä Espanjaa hän syötti joukkueensa 2–0-maalin. Puolivälierä Saksaa vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Darmian epäonnistui maalinteossa joukkueensa yhdeksäntenä ja viimeiseksi jääneenä laukojana. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle ensimmäisessä alkulohko-ottelussa sekä pelasi avauskokoonpanossa viimeisen alkulohko-ottelun ja tappiollisen neljännesvälierän.
Darmian on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 46 maaottelua ja tehnyt kaksi maalia: lokakuussa 2015 EM-karsintaottelussa Azerbaidžania vastaan. ja marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. Hän ei pelannut yhtään maaottelua marraskuun 2017 ja maaliskuun 2023 välisenä aikana.
Jukka Rangell

| Jukka Rangell |
| --- | --- |
 Jukka Rangell vuonna 1941.
Suomen pääministeri
 Rangellin hallitus  4.1.1941–5.3.1943  
Edeltäjä:  Risto Ryti
Seuraaja:  Edwin Linkomies
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Wilhelm Rangell
Syntynyt: 25. lokakuuta 1894 Hauho
Kuollut: 12. maaliskuuta 1982 (87 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Koulutus:  lakitieteen lisensiaatti
Johan Wilhelm (J. W., Jukka) Rangell (25. lokakuuta 1894 Hauho – 12. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen Kansallista Edistyspuoluetta edustanut poliitikko, pankinjohtaja ja urheiluvaikuttaja, joka toimi Suomen pääministerinä välirauhan ja jatkosodan aikana vuosina 1941–1943. Hän oli myös Suomen Pankin johtokunnan jäsen vuosina 1937–1945 ja Suomen Pankin pääjohtaja 1943–1944. Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomittu Rangell oli vankeudessa 1946–1949.
Rangell voitti nuorena kahdesti kolmiloikan Suomen mestaruuden ja toimi myöhemmin muun muassa Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton (SVUL) ja Suomen olympiakomitean puheenjohtajana sekä Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) jäsenenä. Koulutukseltaan hän oli lakitieteen lisensiaatti.
Varhaisempi ura

Rangellin isä oli Hauhon ja Tuuloksen piirin nimismies Jakob Werner Rangell, joka kuoli pojan ollessa nelivuotias. Hänen äitinsä oli Alma Maria Eklöf. Rangell kävi Hämeenlinnan klassillisen lyseon ja kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1913. Hän opiskeli Helsingin yliopiston lakitieteellisessä tiedekunnassa ja toimi opiskeluaikanaan ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 1921 sekä Hämäläis-Osakunnan kuraattorina 1922. Hän valmistui molempain oikeuksien kandidaatiksi 1922 ja varatuomariksi 1927. Hän sai lakitieteen lisensiaatin oppiarvon 1948.
Rangell aloitti vuonna 1925 pellervolaiseen osuustoimintaliikkeeseen kuuluneen Osuuskassojen Keskuslainarahaston (OKO, nykyinen OP Yrityspankki) lainopillisena osastonhoitajana. Hän kohosi Hannes Gebhardin luottomieheksi, ja hänet valittiin Keskuslainarahaston toimitusjohtajaksi Gebhardin kuoltua vuonna 1933. Tässä työssä Rangell tutustui läheisesti moniin tärkeisiin poliittisiin vaikuttajiin ja liikepankkien johtajiin. Hän hahmotteli strategiaa, jolla osuuskassoilta rahaa lainanneet maanviljelijät selviäisivät veloistaan suuren laman alla. Tästä tehtävästä Rangell kutsuttiin vuonna 1937 Suomen pankin johtokuntaan. Hän kohosi vt. pääjohtajaksi, kun silloinen pääjohtaja Risto Ryti siirtyi pääministeriksi talvisodan aikana joulukuussa 1939.
Rangell kuului Pellervo-Seuran valtuuskuntaan 1928–1939 ja 1944–1947, Pienviljelijäin keskusliiton hallitukseen 1931–1945 ja Maakiinteistöpankin hallitukseen 1931–1937.
Pääministeri

Rangell kuului Suomen Pankin johtajana Risto Rytin lähipiiriin jo ennen sotia. Tultuaan presidentiksi Ryti nosti hänet pääministeriksi. Rangell kokosi hallituksensa kuulematta eduskuntaryhmiä ja siihen tulivat mukaan lähes kaikki eduskuntapuolueet, jopa IKL. Rangellin hallitus miellettiin ”presidentin hallitukseksi”.
Tullessaan pääministeriksi välirauhan aikaan vuoden 1941 alussa Rangellin rooli pääministeriydessä oli enemmän talouden puolella, sillä sodan ajan ulkopoliittista valtaa käyttivät ennen kaikkea ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheim, presidentti Ryti ja ulkoministeri Rolf Witting. Urheilusuhteittensa vuoksi Rangell koettiin saksalaissuuntauksen edustajaksi, mitä vallitsevassa kansainvälispoliittisessa tilanteessa ei koettu rasitteeksi.
Jatkosodan syttymisen pääministeri Rangell totesi 25. kesäkuuta 1941 illalla eduskunnassa esittämässään tiedonannossa todeten "Suomen joutuneen hyökkäyksen kohteeksi Neuvostoliiton puolelta, joka on aloittanut sotatoimet Suomea vastaan. Tämän johdosta Suomi on ryhtynyt puolustamaan itseään kaikin käytettävissään olevin sotilaallisin keinoin". Kuultuaan pääministerin selostuksen eduskunta yksimielisesti antoi hallitukselle luottamuslauseen.lähde?
Isännöidessään elokuussa 1942 Saksan SS-valtakunnanjohtajan Heinrich Himmlerin Suomen-vierailua Rangell tiettävästi esti laajemmat keskustelut Suomen juutalaisista vastaamalla Himmlerin tiedusteluun juutalaiskysymyksestä saksaksi sanoilla ”Wir haben keine Judenfrage” (Meillä ei ole juutalaiskysymystä). Gideon Bolotowskyn mukaan tästä lausumasta ei kuitenkaan ole todisteena dokumentteja eikä aikalaismuistiinpanoja, vaan hänen mukaansa se on 1950-luvulla erilaisessa geopoliittisessa tilanteessa syntynyt kertomus.
Rangellin hallituksen kausi päättyi presidentinvaaleihin maaliskuussa 1943. Eniten tyytymättömyyttä Rangellin toimintaan pääministerinä aiheutti vähäinen yhteydenpito eduskuntaan. Siksi hallitusta muodostavat poliittiset puolueet halusivat muutosta niin pääministerin kuin ulkoministerin tehtävien hoitajiin.lähde?
Pääministerikautensa jälkeen Rangell palasi Suomen Pankkiin sen pääjohtajaksi. Hän luopui pääjohtajan tehtävästä, kun Ryti erosi presidentin virasta elokuussa 1944. Seuraavana vuonna sekä Rangell että Ryti joutuivat eroamaan Suomen Pankin johtokunnasta eduskunnan pankkivaltuuston vaatimuksesta.
Sotasyyllinen

Rangell oli yhtenä kahdeksasta syytetystä syksyllä 1945 alkaneessa sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Hänen puolustusasianajajanaan toimi Ensio Kytömaa. Rangell tuomittiin helmikuussa 1946 kuuden vuoden vankeuteen; hänen saamansa rangaistus oli toiseksi pisin. Hänet vapautettiin ehdonalaiseen 21. helmikuuta 1949, jolloin hän oli istunut puolet rangaistuksestaan, ja armahdettiin lopullisesti muiden sotasyyllisten kanssa 19. toukokuuta samana vuonna.
Sotasyyllisyysprosessin seurauksena Rangellin ja oikeudenkäynnin aikana oikeusministerinä toimineen Urho Kekkosen välit katkesivat lähes pysyvästi; Rangell antoi Kekkoselle anteeksi vasta vuonna 1978, kun Kekkonen piti julkisen anteeksipyyntöpuheen asian johdosta ja selitti sodanjälkeistä vaikeata tilannetta. Miesten välit pysyivät kuitenkin melko viileinä sen jälkeenkin. Myös Rangellin suhteet hänen aikaisempaan hyvään ystäväänsä, sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä syyttäjänä toimineeseen oikeuskansleri Toivo Tarjanteeseen viilenivät eivätkä koskaan palanneet ennalleen, vaikka Rangell toisaalta ymmärsi valvontakomission painostaneen Tarjanteen vaatimaan syytetyille ankaria rangaistuksia. Virkakautensa viimeisenä vuonna, 1981, Kekkonen vahvisti valtakunnan korkea-arvoisimpien henkilöiden uuden protokollajärjestyksen, jossa virassa olevan tasavallan presidentin ja eduskunnan puhemiehen jälkeen valtioneuvos K.-A. Fagerholm sijoitettiin kolmanneksi, Rangell neljänneksi ja kenraali Aksel Airo viidenneksi ennen pääministeriä.
Sodan jälkeinen ura

Rangell kuului vuosina 1950–1964 Kansallis-Osake-Pankin johtokuntaan ja oli vuodesta 1954 alkaen pääjohtajan apulaisena. Hän oli myös Suomen kulttuurirahaston säätiön varapuheenjohtaja 1950–1967 ja sen kannatusyhdistyksen puheenjohtaja 1960–1967. Lisäksi hän oli Tervakoski Oy:n johtokunnan puheenjohtaja 1943–1946 sekä Oulu Oy:n (1943–1946), Huhtamäki Oy:n (1943–1974) ja Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n (1952–1968) hallintoneuvostojen puheenjohtaja.
Rangell oli – adjutanttien ohella – tiettävästi viimeinen suomalainen, joka tapasi marsalkka Mannerheimin elävänä tammikuussa 1951.lähde tarkemmin?
Rangell kuoli vuonna 1982 viimeisenä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomituista. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Urheilija ja urheilujärjestövaikuttaja

Rangell oli nuoruudessaan yleisurheilija seuranaan Hämeenlinnan Tarmo. Hän saavutti kolmiloikan Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuonna 1912 tuloksella 14,09 ja 1913, jolloin voittotulos oli 13,66. Hänen vuonna 1912 loikkaamansa tulos 14,09 oli uusi Suomen-ennätys ja paransi Juho Halmeen vanhaa ennätystä 14 senttimetrillä. Vilho Tuulos rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna. Vuonna 1912 Suomen mestaruuden voittaessaan Rangell oli 17 vuoden ja 10 kuukauden ikäinen ja siihen asti nuorin mestaruuden voittanut miesurheilija. Hän voitti piiritason mestaruuksia kolmiloikan ohella myös pituushypyssä, seiväshypyssä ja aitajuoksussa.
Rangell oli SVUL:n puheenjohtajana 1934–1945 ja 1951–1953. Suomen olympiakomitean jäsen hän oli 1938–1967 ja puheenjohtaja 1961–1963. Rangell oli keskeinen hahmo, kun Suomi ja Helsinki olivat järjestämässä XII olympiadin kesäkisoja vuodelle 1940. Hän toimi järjestelyorganisaation XII olympia-Helsinki järjestelytoimikunnan puheenjohtajana 1938–1940. Hänet valittiin Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) suomalaisjäseneksi vuonna 1938. KOK ei peruuttanut jäsenyyttä sotasyyllisyystuomiosta huolimatta, vaan Rangell säilytti sen vuoteen 1967. Kun hän lopulta erosi KOK:sta terveyssyistä, hänelle myönnettiin järjestön korkeimmat ansiomerkit.lähde?
Rangell oli myös Suomen Metsästäjäliiton puheenjohtaja 1936–1942.
Ansioistaan Suomen urheilun hyväksi Rangellille myönnettiin Suomen urheilun suuri ansioristi vuonna 1951.
Kirjallisuutta

Jukka-Pekka Pietiäinen (toim.): J. W. Rangell: Tuntematon pääministeri.  Helsinki:  Edita, 1998.  ISBN 951-37-2720-3
Granada (Nicaragua)

| Granada |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Granadan sijainti
 Granada
 Koordinaatit: 11°56′N, 85°57′W 
Valtio:  Nicaragua
Lääni:  Granada
Väkiluku (2012):  123 697 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Granada on kaupunki Nicaraguassa Keski-Amerikassa. Se on yksi Amerikkojen vanhimmista kaupungeista ja Nicaraguan tärkeimmistä. Kaupungissa asuu noin 120 000 ihmistä. Granada sijaitsee Nicaraguajärven rannalla, ja on samannimisen departtementin pääkaupunki. Sen perusti Francisco Hernández de Córdoba vuonna 1524. Kaupungista käytetään usein lempinimeä Gran Sultana del Gran Lago, ’suuren järven suuri sulttaani’.
Nicaraguan historiassa Granada kilpaili pitkään pääkaupungin asemasta Leónin kanssa, ennen kuin Managuasta tuli pysyvä pääkaupunki vuonna 1858. Granada oli vallasta taistelevien konservatiivien tukialue, kun taas León liberaalien.
Vaikka kaupunki sijaitsee lähellä Tyynenmeren rannikkoa, sieltä on vesireitti Atlantille San Juan -jokea pitkin.
Kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat saaristo, Isletas de Granada Nicaraguajärvellä, keskuspuisto (Parque Central), katedraali, Mercedin kirkko ja Polvoran linnoitus. Kaupungin lähellä on myös Mombacho-tulivuoren luonnonpuisto.
Granadan merkittävin vuosittainen kulttuuritapahtuma on Festival de Poesía, kansainvälinen runofestivaali tammi–helmikuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Granada (Nicaragua) Wikimedia Commonsissa
CORSIA

The Carbon Offsetting and Reduction Scheme for International Aviation (CORSIA) on hiilidioksidipäästöjen kompensointijärjestelmä, jolla pyritään hillitsemään ilmailun vaikutuksia ilmastonmuutokseen.
Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön (ICAO) kehittämänlähde? ja lokakuussa 2016 hyväksytyn järjestelmän tavoitteena on hiilineutraali kasvu vuodesta 2020 alkaen. CORSIA käyttää markkinapohjaisia ​​ympäristöpolitiikan välineitä hiilidioksidipäästöjen kompensoimiseen: lentokoneiden käyttäjien on ostettava hiilidioksidipäästöjä hiilimarkkinoilta silloin, kun he lentävät CORSIAan osallistuvien ICAOn jäsenvaltioiden välisiä reittejä. Ilmailua järjestäville toimijoille CORSIA asettaa päästöjen raportointivelvollisuuden. Raportointivelvollisuus alkoi vuonna 2019 ja hyvitysvelvollisuus vuonna 2021.
Järjestelmän on alkuperäisen suunnitelman mukaan tarkoitus olla käytössä vuoteen 2035 asti. Vuosina 2021–2023 oli CORSIAn pilottivaihe, vuosina 2024–2026 ensimmäinen vaihe ja vuosina 2027–2035 toinen vaihe. Kaikkien ICAOn jäsenvaltioiden on pakollista osallistua toiseen vaiheeseen lukuun ottamatta esimerkiksi tiettyjä kehittyviä valtioita.
Käännös suomeksi
Augusta Laine

| Augusta Laine |
| --- | --- |
 Augusta Laine (vasemmalla) ja Helena Brander 1918
Kansanedustaja
 01.11.1917–31.03.1919,  10.02.1922–04.09.1922  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalainen Puolue (1917–1918) Kansallinen Edistyspuolue (1918–1922)
Vaalipiiri:  Kuopion läänin itäinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1867 Tampere
Kuollut: 16. elokuuta 1949 (82 vuotta) Kitee
Ammatti:  koulunjohtaja, käsityönopettaja
Arvonimi: talousneuvos
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Edistyspuolue
Muut puolueet:  Nuorsuomalainen Puolue
Valiokunnat:  Suuri valiokunta Talousvaliokunta
Augusta Ottilia Laine (o.s. Brander, 30. maaliskuuta 1867 Tampere – 16. elokuuta 1949 Kitee) oli suomalainen talousopettaja ja talousneuvos, joka toimi vuosina 1917–1919 Nuorsuomalaisen Puolueen ja vuonna 1922  Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana Kuopion läänin itäisestä vaalipiiristä.
Laineen vanhemmat olivat filosofian maisteri ja maanviljelyneuvos Aksel Emil Brander ja Anna Amalia Telén. Augusta Laine oli perheen yhdeksästä lapsesta vanhin. Monet heistä olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia. Perheen vanhemmat kannattivat naisasiaa ja tarjosivat koulutuksen myös tyttärilleen. Laineen sisar Helena Brander oli koulunjohtaja ja kansanedustaja. Hänen veljiään olivat muun muassa ylijohtaja, maanviljelysneuvos ja ministeri Uuno Brander sekä maanviljelysneuvos, agronomi ja kansanedustaja Akseli Brander. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1890 kansanedustaja Johannes Laine. Heillä ei ollut omia lapsia, mutta he ottivat kasvatikseen Augusta Laineen sisarentyttären.
Laine valmistui tyttökoulusta vuonna 1883, käsityökoulusta 1893 ja kasvatusopillisesta talouskoulusta 1894. Hän työskenteli Uudenkirkon kansanopiston apulaisjohtajana ja käsityön- ja talousopettajana 1894–1898. Kansanedustajana hän toimi ensimmäisen kerran 1. marraskuuta 1917 – 31. maaliskuuta 1919 ja toisen kerran 10. helmikuuta 1922 – 4. syyskuuta 1922.
Talousneuvoksen arvonimen Laine sai vuonna 1938.
Laineen muita luottamustehtäviä olivat:
Joensuun naiskäsityökoulun johtokunta (pj)
Joensuun talouskoulun johtokunta (pj)
Itä- ja Pohjois-Karjalan maataloudellinen kerhovaliokunta (pj)
Pohjois-Karjalan kotiteollisuusyhdistys (pj)
Pohjois-Karjalan Marttaliitto (pj)
Suomen naisliiton Joensuun osasto (pj)
Marttaliiton keskushallitus
Pohjoismaiden emäntäliiton johtokunta
Aiheesta muualla

.aspx Augusta Laine Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Ollila, Anne: / Laine, Augusta (1867 - 1949) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  1.3.1998. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1917–1918 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  Ahmavaara  Alopaeus  Astala (1918)  Arokallio  Brander (1918)  Erkko  Holsti (1917–1918)  Hultin  Hälvä  Juustila (1918)  Kaitila  Laine  E. Linna  H. Linna  Lundson  Löthman-Koponen  Mikkola (1917–1918†)  Nissinen  Paavolainen  Pennanen  Setälä  Sinkko  Snellman  Ståhlberg (1917–1918)  Särkkä  Talas  Vekara 
Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1918–1919 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (17):  Alopaeus  Astala  Brander  Erkko  Heimonen  Hälvä  Kaitila  Kaskinen (1919)  Laine  E. Linna  H. Linna  Lundson  Niittynen (1919)  Pesonen (1919)  Pullinen  Sinkko  Ståhlberg  Särkkä  Taskinen (1919)  Vekara  Vuokoski 
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Auer  Collan (1919–1920)  Fränti  Hannula  Heimonen (1919–1920†)  Hämäläinen  Jyske (1919–1922)  Kaskinen (1922)  Kekki  Kivimäki (1922)  Kontu  Kojonen  Laine (1922)  E. Linna  Mantere  Nissinen (1920–1922)  Rantanen (1920–1922)  Ritavuori (1919–1922†)  Ruuskanen  Ryti  Sarlin (1919–1920)  Sihvo (1919–1920)  Sinkko  Soininen  Särkkä  Taskinen (1920–1922)  Thuneberg  Toiviainen (1920–1922)  Torppa  Valkonen  Vennola  Vilkemaa (1920–1922)  Vuokoski 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo