stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Château Gaillard
Linnoituksen kohtalo > Kirotut kuninkaat

Château Gaillardista tuli mielenkiintoinen historiallinen toimija 1300-luvun alun Ranskassa. Kuningas Filip IV Kaunis lopetti temppeliherrojen ritarikunnan ja sai itsensä sekä poikiensa osaksi kirouksen. Tämän kirouksen ja historiallisesti tapahtuneen Suoran Kapetinki-dynastin päättymisen myötä näitä neljää kuningasta kutsutaan "kirotuiksi kuninkaiksi" (ransk. les roi maudit).
Historiassa on lukuisia tarinoita, joiden todenperäisyyttä on vuosisatoja myöhemmin mahdoton saada selville. Erään tallaisen tarinan mukaan Château Gaillardin linnoituksen vartiotornin juurella, pohjoisella puolella, olevat portaat johtavat suureen maanalaiseen selliin, jossa olisi pidetty vangittuna Filip IV Kauniin miniää Margareeta Burgundilaista, joka oli aviorikoksesta syytetty Ludvig X Itsepäisen puoliso. Margareeta Burgundilainen toki suljettiin linnoitukseen 18. kesäkuuta 1314 ja hänet kuristettiin 15. elokuuta 1315 ja hänen ruumiinsa vietiin seuraavana yönä hevosten vetämänä Vernon fransiskaanien hautausmaalle. Tämän ns. Neslen tornin skandaalin seurauksena myös toinen Filip IV Kauniin miniä, Kaarle IV Kauniin puoliso Blanche, oli suljettuna Château Gaillardin linnoitukseen, mutta hän sai kuitenkin luvan vetäytyä loppuelämäkseen luostariin.
Filip V Pitkän puoliso Jeanne, oli myös aikansa suljettuna Dourdanin linnoituksen, mutta hänet vapautettiin ja hän olikin ainoa näistä kolmesta Filip IV Kauniin miniästä, josta tuli kuningatar vuonna 1316.
Linnoituksen kohtalo > Satavuotinen sota

Seuraava kuuluisa linnan asukas on satavuotisen sodan aikana mm. Navarran kuningas Kaarle Paha, Ludvig X Itsepäisen tyttären Navarran kuningattaren Johannan poika, on linnoituksessa vankina Ranskan kuninkaan Juhana II Hyvän määräyksestä. Kaarle kuitenkin pakenee sieltä 9. marraskuuta 1357.
Tämän pitkäkestoisen konfliktin aikana linna joutui useiden piiritysten kohteeksi. Vuonna 1417 se jpäätyi englantilaisten haltuun kuudentoista kuukauden piirityksen jälkeen, koska viimeinenkin köysi kaivosta tarvittavan veden nostamiseksi katkesi. Jeanne d'Arcin asetoveri La Hire hyökkäsi linnoitusta vastaan ja valtasi sen vuonna 1429, mutta jo seuraavana vuonna se palautui takaisin englantilaisille. Vuonna 1449 Kaarle VII Voittoisan joukot valtasivat linnakkeen Ranskalle satavuotisen sodan ollessa päättymisvaiheessa.
Linnoituksen kohtalo > Nykyaika

Uudelle ajalle tultaessa linnoitus piiritettiin viimeisen kerran. Piirittäjä oli Navarran kuningas Henrik, tuleva Ranskankuningas Henrik I:n. Tämän jälkeen kuninkaallisella määräyksellä linnoitus määrättiin tuhottavaksi ja muurit alas revittäviksi sekä rauniot annettaviksi paikallisille luostareille. Alasrepiminen keskeytettiin vuonna 1611, mutta se alkoi uudelleen kardinaali Richelieun määräyksestä.
Vuonna 1852 Château Gaillardin linnoitus luokiteltiin valtion toimesta historialliseksi monumentiksi ja sen suojeleminen aloitettiin. Nykyisin linnoitus on suosittu turistikohde ja sinne on rakennettu entisöityjä ja suojaisia tiloja matkailutarkoituksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Château Gaillard Wikimedia Commonsissa
Linnoitus nähtynä Seineltä. Asuinosa vasemmalla, vartiotorni oikealla.
Vartiotorni ja ulkomuuri tasangolta nähtynä
Vartiotornin Seinen puoleinen muuri.
Linnanpiha
Sisäänkäynti esilinnaan, joka suojelee vartiotornia.
El Ouedin maakunta

| El Ouedin maakunta |
| --- | --- |
 Itäisen ergin hiekkadyynejä.
 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  El Oued
Pinta-ala:  35 751,8 km²
Väkiluku (2020):  700 900
El Ouedin maakunta (arab. ولاية الوادي‎, wilāyat al-Wādī) eli wilaya on hallintoalue Algerian itäosassa. Sen keskus on El Ouedin kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 35 751,8 neliökilometriä. Asukkaita on 700 900 henkeä (vuonna 2020, arvio).
El Ouedin maakunta rajoittuu etelässä Ouarglan, lännessä Touggourtin ja El Meghaïerin sekä pohjoisessa Biskran, Khenchelan ja Tébessan maakuntiin ja idässä Tunisiaan. Luonnonalueita ovat chottien täyttämä vajoama pohjoisessa, hiekkainen Soufin keidasalue ja Itäinen Iso erg etelässä. Ilmasto on kuiva ja kuuma, ja lämpötilan vaihtelut ovat suuria.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti kymmeneen piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 22 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Bayadha, Debila, El Oued, Guemar, Hassi Khalifa, Magrane, Mih Ouansa, Reguiba, Robbah ja Taleb Larbi. El Meghaïerin maakunta erotettiin El Ouedista vuonna 2015 ja se sai täyden itsehallinnon vuonna 2021.
El Ouedista on maantieyhteydet Biskraan, Tébessaan, Touggourtiin ja Tunisiaan. Guemarissa on kotimaanliikenteen lentoasema.
Maakunnan pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Chotteilla tuotetaan suolaa. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. El Ouedissa toimii Hamma Lakhdarin yliopisto. Nähtävyyksiä ovat seudun luonto suolajärvineen sekä vanhat linnoitukset ja zawiyat.
Aiheesta muualla

El Ouedin matkailusivusto (arabiaksi), (ranskaksi), (englanniksi)
Algerian maakunnat
Adrar
Aïn Defla
Aïn Témouchent
Alger
Annaba
Batna
Béchar
Béjaïa
Béni Abbès
Biskra
Blida
Bordj Badji Mokhtar
Bordj Bou Arreridj
Bouira
Boumerdès
Chlef
Constantine
Djanet
Djelfa
El Bayadh
El Meghaïer
El Meniaa
El Oued
El Tarf
Ghardaïa
Guelma
Illizi
In Guezzam
In Salah
Jijel
Khenchela
Laghouat
Mascara
Médéa
Mila
Mostaganem
M’Sila
Naâma
Oran
Ouargla
Ouled Djellal
Oum El Bouaghi
Relizane
Saïda
Sétif
Sidi Bel Abbès
Skikda
Souk Ahras
Tamanrasset
Tébessa
Tiaret
Timimoun
Tindouf
Tipaza
Tissemsilt
Tizi Ouzou
Tlemcen
Touggourt
Earthbound (Black Royalin albumi)

| Earthbound Black Royal |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2022
 Kesto: 46.01
 Levy-yhtiö: M-Theory Audio
Black Royalin muut julkaisut
| Firebride 2020 | Earthbound 2022 |   |
Singlet albumilta Earthbound
 ”Earthbound” Julkaistu: 1. kesäkuuta 2022  ”13th Moon” Julkaistu: 24. elokuuta 2022  ”Ghosts of the Dead” Julkaistu: 12. lokakuuta 2022
Earthbound on Black Royalin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2022.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Earthbound | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ghost of the Dead | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Conjuration | 3.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Law of Nature | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | 13th Moon | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Phoenix Ascending | 4.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bleed Your Soul | 3.45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Queen of the Underworld | 4.14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Bear Cult | 5.03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Barren Land | 3.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Rite of Passage | 5.41 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 42.01 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Inferno:
Imperiumi: 9½/10
Kaaoszine:
Metalliluola: 8-/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Earthbound (Black Royalin albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Earthbound (Black Royalin albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Eddie Jaku

Eddie Jaku (alk. Abraham Jakubowicz; 14. huhtikuuta 1920 Leipzig, Saksa – 12. lokakuuta 2021 Sydney, Australia) oli saksalaissyntyinen australialainen holokaustista selviytynyt juutalainen ja kirjailija, joka julkaisi muistelmateoksensa Maailman onnellisin mies 100-vuotiaana vuonna 2020. Jaku piileskeli toisen maailmansodan aikana muutamaan otteeseen, mutta hän joutui kuitenkin keskitysleireille ja kulki neljän leirin läpi. Jaku muutti sodan jälkeen vaimonsa kanssa Australiaan, missä hänet palkittiin ansiomitalilla palveluksistaan juutalaiselle yhteisölle. Hän oli suosittu puhuja ja oli vapaaehtoisena Sydneyn juutalaisessa museossa. Hän oli ottanut elämäntehtäväkseen rauhan ja hyväntahtoisuuden edistämisen.
Nuoruus ja toinen maailmansota

Eddie Jaku syntyi Leipzigissa huhtikuussa 1920. Hän oli 13-vuotias, kun hänet erotettiin juutalaisena koulusta. Hänet lähetettiin sisäoppilaitokseen, missä hän käytti nimeä Walter Schleif. Hän opiskeli konetekniikkaa ja valmistui työkalusepäksi.
Jaku palasi kotiin 9. marraskuuta 1938, mutta perheen kotona ei ollut ketään. Tuolloin oli käynnissä niin sanottu kristalliyö, jolloin Saksassa ja Itävallassa juutalaisia koteja, yrityksiä ja synagogia vastaan hyökättiin. Kymmeniätuhansia lähetettiin tapahtumien aikana keskitysleireille. Jakukin vangittiin ja vietiin Buchenwaldin keskitysleirille. Hänet vapautettiin viisi kuukautta myöhemmin työskentelemaan työkalutehtaaseen. Jakun isä nouti poikansa keskitysleiriltä töihin, mutta he pakenivatkin Belgiaan, missä heidät pidätettiin saksalaisina pakolaisina.
Jaku matkusti Belgiasta Ranskaan, missä hänet pidätettiin ja lähetettiin Gursin internointileirille. Siellä hänet laitettiin seitsemän kuukautta myöhemmin Auschwitzin-junaan. Jaku onnistui varastamaan ennen kyytiin lastaamista vasaran, ruuvimeiselin ja kiintoavaimen. Niiden avulla hän pystyi avaamaan lattialaudat. Jaku ja kahdeksan muuta pääsivät karkuun hieman ennen Strasbourgia. Hän pakeni Belgiaan, missä hän eli vanhempiensa ja sisarensa kanssa piilossa vintillä.
Jaku ja hänen perheensä vangittiin lokakuussa 1943. Heidät lähetettiin Auschwitziin, missä hänen äitinsä ja isänsä murhattiin kaasukammiossa. Jaku itse säästyi, koska hänet oli insinööritaitojensa ansiosta nimetty ”taloudellisesti korvaamattomaksi juutalaiseksi”. Auschwitz tyhjennettiin vuonna 1945, kun neuvostojoukot alkoivat lähestyä sitä. Jaku selvisi marssin pienempään leiriin, missä hänet asetettiin vastuuseen paikallisen tehtaan tuotannosta.
Jaku onnistui pakenemaan, kun uutta leiriä oltiin jälleen evakuoimassa. Hän piiloutui kahdeksi kuukaudeksi läheiseen metsään ja muistelmiensa mukaan eli etanoilla ja kotiloilla. Hän sairastui vakavasti juotuaan saastunutta vettä, mutta yhdysvaltalaiset sotilaat pelastivat hänet kesäkuussa 1945, jolloin sota oli jo ohi. Jaku oli pahasti aliravittu ja sairasti koleraa ja lavantautia.
Elämä sodan jälkeen

Jaku meni pian toisen maailmansodan jälkeen naimisiin Belgiassa. Hän sai vaimonsa Flore Molhon kanssa kaksi lasta. Michael syntyi Euroopassa ja Andre Australiassa, minne he olivat muuttaneet vuonna 1950. Siellä Eddie työskenteli sydneyläisellä korjaamolla ja Flore ompelijana, kunnes he siirtyivät kiineistöalalle.
Jaku toimi vapaaehtoisena Sydneyn juutalaisessa museossa sen perustamisesta 1992 lähtien. Hänet tunnettiin hyvänä puhujana, ja hän kertoi kokemuksiaan opiskelijoille, opettajille, poliitikoille ja ammattilaisille. Hän omisti elämänsä rauhan ja hyväntahtoisuuden edistämiseen. Jaku sai vuonna 2013 australialaisen Order of Australia -kunniamerkin palveluksistaan juutalaiselle yhteisölle.
Jaku piti vuonna 2019 Sydneyn TED Talk -tapahtumassa puheen, joka sai raikuvat suosionosoitukset yli 6 000 kuulijalta. Hän kertoi muun muassa tekevänsä kaikkensa, jotta maailma on kaikille parempi paikka ja vaati samaa muiltakin. Puheen idean pohjalta Jaku julkaisi vuonna 2020 muistelmateoksen Maailman onnellisin mies. Teoksessa Jakun elämänhistoriaan linkitetään synkimpinäkin hetkinä elämänohjeita, kuten ”halaa äitiäsi” ja ”jaettu suru on puolikas suru ja jaettu ilo on tuplattu ilo”. Kirjan myötä Jakusta tuli yksi maailman vanhimpia julkaisseita kirjailijoita. Kirja palkittiin Australiassa muun muassa vuoden parhaana elämäkertana.
Jaku kuoli lokakuussa 2021 sydneyläisessä hoitokodissa.
Denis O’Hare

| Denis O’Hare |
| --- | --- |
 Denis O’Hare vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Denis Patrick Seamus O'Hare
Syntynyt: 17. tammikuuta 1962 (ikä 62) Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Hugo Redwood (2011– )
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Russell Edgington (True Blood) Travis March (Perhesiteet) Mason Marzac (Take Me Out) Oscar Lindquist (Sweet Charity)
Palkinnot
 Tony, paras miessivuosa näytelmässä Take Me Out (2003) Drama Desk Award, paras miessivuosa näytelmässä Take Me Out (2003) Drama Desk Award, paras miessivuosa musikaalissa Sweet Charity (2005) 
Aiheesta muualla
denisohare.com
IMDb 
Elonet
AllMovie
Denis Patrick Seamus O’Hare (s. 17. tammikuuta 1962 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-irlantilainen näyttelijä.
Ura

Denis O’Hare syntyi Kansas Cityssä Missourissa. Hän kasvoi Detroitissa kunnes muutti 15-vuotiaana Wing Lakeen. O’Hare harrasti nuorena urkujen soittoa ja kuorolaulua. Hänen isänsä on muusikko.
O’Hare opiskeli teatteria Northwestern-yliopistossa Chicagossa. Hän on esiintynyt lukuisissa näytelmissä ja näytteli Broadwaylla ensimmäisen kerran vuonna 1995 näytelmässä Racing Demon. Vuonna 1997 hän sai ensimmäisen elokuvaroolinsa elokuvasta St. Patrick's Day.
Vuonna 2002 O’Hare esiintyi Broadwaylla näytelmässä Take Me Out. Hän voitti roolistaan Tony-palkinnon. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Tony-ehdokkuuden roolistaan musikaalissa Assassins. O’Hare on voittanut Drama Desk Award -palkinnon roolistaan musikaalissa Sweet Charity.
O’Hare on näytellyt elokuvissa Sweet and Lowdown, 21 grammaa, Garden State, Charlie Wilsonin sota ja Milk. Hänellä on ollut sivuosia televisiosarjoissa Perhesiteet, CSI: Miami ja Kova laki. O’Hare esittää vampyyrikuningas Russell Edgingtonia sarjassa True Blood.  Hän näyttelee myös tuomari Charles Abernathya sarjassa Good Wife.
Yksityiselämä

O’Hare on ollut avoimesti homoseksuaali lukioajoistaan lähtien. Hän meni naimisiin Hugo Redwoodin kanssa heinäkuussa 2011.
O'Hare on irlantilaista sukua. Hänellä on Irlannin kansalaisuus.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | St. Patrick's Day | Russell |  |
| 1998 | River Red | Father |  |
| 1998 | St. Maybe | pastori Emmett | televisioelokuva |
| 1999 | Sweet and Lowdown | Jake |  |
| 2000 | Hamlet | Osric | tv-elokuva |
| 2001 | Anniversary Party | Ryan Rose |  |
| 2003 | 21 grammaa | tri. Rothberg |  |
| 2004 | Garden State | Albert |  |
| 2005 | Houkutus | Jerry the Lawyer |  |
| 2005 | Once Upon A Mattress | Prince Dauntless | televisioelokuva |
| 2005 | Heights | Andrew |  |
| 2005 | Angel | Henry | televisioelokuva |
| 2006 | Half Nelson | Jimbo |  |
| 2006 | Stephanie Daley | Frank |  |
| 2007 | Charlie Wilsonin sota | Harold Holt |  |
| 2007 | Awake | pörssianalyytikko |  |
| 2007 | The Babysitters | Stan Lyner |  |
| 2007 | Michael Clayton | Mr. Greer |  |
| 2007 | A Mighty Heart – taipumaton | John Bussey |  |
| 2007 | Rocket Science | Doyle Hefner |  |
| 2007 | Trainwreck: My Life as an Idiot | Mike |  |
| 2008 | The Tower | Richard March | televisioelokuva |
| 2008 | Milk | senaattori John Briggs |  |
| 2008 | Karanteeni | Randy |  |
| 2008 | Changeling – vaihdokas | tri. Jonathan Steele |  |
| 2008 | Baby Mama | Dr. Manheim |  |
| 2008 | Pretty Bird | Chuck |  |
| 2009 | Odottamaton ehdotus | Mr. Gilbertson |  |
| 2009 | Kaksinaamaista peliä | Duke Monahan |  |
| 2009 | An Englishman in New York | Phillip Stele |  |
| 2009 | Brief Interviews with Hideous Men | kohde 3 |  |
| 2009 | Maggie Hill | Milo Marcus | televisioelokuva |
| 2010 | Pimeyden ytimessä | Moore |  |
| 2011 | Kotka | Lutorius |  |
| 2011 | 5,000 Feet Is the Best | lentäjä | lyhytelokuva |
| 2011 | The Ghosts of Los Angeles | Josh | lyhytelokuva |
| 2011 | J. Edgar | Albert S. Osborn |  |
| 2013 | C.O.G. | Lutorius |  |
| 2013 | Dallas Buyers Club | tri. Sevard |  |
| 2014 | The Judge | Lutorius |  |
| 2014 | The Normal Heart | Hiram Keebler | televisioelokuva |
| 2014 | The Pyramid | tri. Miles Holden |  |
| 2014 | The Town That Dreaded Sundown | Charles B. Pierce |  |
| 2016 | From Nowhere | Isaac |  |
| 2016 | Army of One | Agent Doss |  |
| 2017 | Novitiate | arkkipiispa McCarthy |  |
| 2017 | Allure | William |  |
| 2018 | Private Life | tri. Dordick |  |
| 2018 | Lizzie | John Morse |  |
| 2018 | The Parting Glass | Danny |  |
| 2018 | Danger One | Craddock |  |
| 2019 | Late Night | Brad |  |
| 2019 | The Day Shall Come | Andy |  |
| 2019 | Swallow | Erwin |  |
| 2019 | Bottom of the 9th | Lonergan |  |
| 2019 | The Goldfinch | Lucius Reeve |  |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Nuori Indiana Jones seikkailee | Keating | 1 jakso |
| 1993, 1996, 1997, 2003 | Kova laki | isä Hogan, Phil Christie, James Smith, Harold Morrissey | 4 jaksoa |
| 1994 | New York Undercover | Carson | 1 jakso |
| 1995 | The Wright Verdicts | Doyle | 1 jakso |
| 2000 | Kova laki: Erikoisyksikkö | Jimmy Walp | 1 jakso |
| 2001–2002 | 100 Centre Street | Lou | 3 jaksoa |
| 2004, 2007, 2010 | The American Experience | oma itsensä (ääni), Henry Lee, Benjamin Latrobe | 3 jaksoa |
| 2006 | Justice | Larry Bowers | 1 jakso |
| 2007–2009 | Perhesiteet | Travis March | 1 jakso |
| 2007 | C.S.I. | Tom Michaels | 1 jakso |
| 2008 | Kova laki: Rikollinen mieli | isä Shea | 1 jakso |
| 2009–2010 | CSI: Miami | Evan Talbot | 3 jaksoa |
| 2009– | Good Wife | Charles Abernathy | 4 jaksoa |
| 2009 | Bored to Death | tri. David Worth | 1 jakso |
| 2010 | Dolley Madison | Benjamin Latrobe | 1 jakso |
| 2010– | True Blood | Russell Edgington | 11 jaksoa |
| 2010 | American Experience | Benjamin Latrobe | 1 jakso |
| 2011 | American Horror Story: Murder House | Larry Harvey | 8 jaksoa |
| 2013 | Kova laki: Erikoisyksikkö | Shea | 1 jakso |
| 2013–14 | American Horror Story: Coven | Spalding | 10 jaksoa |
| 2014–15 | American Horror Story: Freak Show | Stanley | 10 jaksoa |
| 2014 | Rake | Graham Murray | 1 jakso |
| 2015–16 | American Horror Story: Hotel | Liz Taylor | 11 jaksoa |
| 2015 | Banshee | Special Agent Robert Phillips | 1 jakso |
| 2015 | The Comedians | Denis Grant | 5 jaksoa |
| 2016–2018 | This Is Us | Jessie | 4 jaksoa |
| 2016 | American Horror Story: Roanoke | tri. Elias Cunningham / William Van Henderson | 5 jaksoa |
| 2017–18 | The Good Fight | tuomari Charles Abernathy | 2 jaksoa |
| 2017 | The Accidental Wolf | Dean | 2 jaksoa |
| 2017 | Broad City | Terry | 1 jakso |
| 2017 | When We Rise | Jim Foster | 1 jakso |
| 2019 | Big Little Lies | Ira Farber | 4 jaksoa |
| 2021 | American Gods | Tyr / Tyrell | 3 jaksoa |
Aiheesta muualla

Denis O’Hare Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Denis O'Hare Internet Broadway Databasessa
Denis O'Hare Internet Off Broadway Databasessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Denis O’Hare Allmoviessa (englanniksi)
Denis O’Hare Elonetissä.
Ella Kovacs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ella Kovacs Bukarestissa vuonna 1992. |  Ella Kovacs Bukarestissa vuonna 1992. |  Ella Kovacs Bukarestissa vuonna 1992. |  |
Maa:   Romania
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tokio 1991 | 800 metriä |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1993 | 800 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sevilla 1991 | 800 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pireus 1985 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Genova 1992 | 800 metriä |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1994 | 800 metriä |  |
Ella Kovacs (s. 11. joulukuuta 1964 Luduș) on romanialainen keskimatkojen juoksija, moninkertainen 800 metrin MM- ja EM-mitalisti. Hän on pituudeltaan 170-senttimetrinen.
Kovacs voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Pireuksessa 1985 ajalla 2.00,51. Seuraavana talvena hän sijoittui Madridin EM-hallikilpailuissa samalla matkalla viidenneksi. Hän oli 800 metrillä viides myös Splitin EM-kilpailuissa 1990.
Kovacs saavutti 800 metrillä vuonna 1991 pronssia sekä Sevillan sisäratojen MM-kilpailuissa ajalla 2.01,79 että Tokion MM-kilpailuissa ajalla 1.57,58. Lisäksi hän voitti Euroopan cupin A-finaalin Frankfurtissa. Hän voitti 800 metrin sisäratojen Euroopan-mestaruuden Genovassa 1992 ajalla 1.59,98. Barcelonan olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi.
Kovacs sijoittui 800 metrillä viidenneksi Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993. Hän voitti samana vuonna Euroopan cupin A-finaalin Roomassa ja saavutti Stuttgartin MM-kilpailuissa pronssia ajalla 1.57,92. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 1994 hän sai 800 metrillä hopeaa ajalla 2.00,49. Hän karsiutui 800 metrin välierissä Göteborgin MM-kilpailuissa 1995. Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 hän oli 800 metrillä kuudes. Hän karsiutui saman matkan alkuerissä Budapestin EM-kilpailuissa 1998.
Kovacs juoksi 800 metrin ennätyksensä 1.55,68 Bukarestissa 2. kesäkuuta 1985. Hallissa hän juoksi matkan parhaimmillaan aikaan 1.59,43 Bukarestissa helmikuussa 1994. 1 000 metrin ennätyksensä 2.32,40 hän juoksi Villeneuve d'Ascqissa 2. heinäkuuta 1993. 1 500 metriä hän juoksi parhaimmillaan ulkoradoilla aikaan 4.06,38 Bukarestissa 18. elokuuta 1984 ja sisäradoilla 4.09,80 Budapestissä helmikuussa 1985.
Edyta Górniak

Edyta Górniak
Edyta Anna Górniak (s. 14. marraskuuta 1972 Ziębice) on puolalainen laulaja.
Górniak oli vuonna 1994 Puolan ensimmäinen edustaja Eurovision laulukilpailussa. Hän toi maalle sen toistaiseksi korkeimman sijoituksen, toisen sijan, kappaleella To nie ja. Górniak solmi vuonna 1996 levytyssopimuksen EMIn kanssa. Vuonna 2002 hän vaihtoi levy-yhtiönsä Virginiin.
Górniakin esikoisalbumi Dotyk vuodelta 1995 ylitti myynnillään Puolassa platinalevyrajan nelinkertaisesti. Sitä myytiin yli miljoona kappaletta.
Diskografia > Albumit

Dotyk (1995)
Edyta Górniak (1997)
Live '99 (1999)
Invisible (2002)
Dotyk - Złota Kolekcja (2004)
Edyta Górniak - Dyskografia (2006)
E.K.G. (2007)
Zakochaj się na Święta w kolędach (2008)
Diskografia > Singlet

Once in a Lifetime / To nie ja (1994)
When You Come Back to Me (1997)
Anything (1998)
One & One (1999)
Linger (1999)
Impossible (2003)
The Story So Far (2003)
Whatever It Takes (2003)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi)
Forum
Edward Laufer

Edward (Constantin) Laufer (s. 25. marraskuuta 1938 Zürich) on säveltäjä, musiikkiteoreetikko ja musiikkipedagogi. Hän muutti perheineen vuonna 1939 Halifaxiin, varttui siellä ja sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1953.
Elämä > Opiskelu

Laufer valmistui Toronton yliopistosta musiikin kandidaatiksi vuonna 1957 ja maisteriksi 1960. Hän sai myös taiteiden maisterin oppiarvon Princetonin yliopistosta vuonna 1964. Hänen opettajiaan Torontossa olivat John Weinzweig, John Beckwith, Oskar Morawetz ja Talivaldis Kenins. Princetonissa häntä opettivat Milton Babbitt, Earl Kim ja Roger Sessions. Lisäksi hän sai Juilliard Schoolissa opetusta Vincent Persichettiltä ja Eduard Steuermannilta sekä yksityisopetusta Schenker-analyysissä Ernst Osterilta.
Elämä > Ura

Laufer on opettanut Smith Collegessa vuosina 1969–1971, New Yorkin osavaltionyliopistossa, Purchasessa 1972–1974 ja Mannes College of Musicissa 1973–1974. Vuosina 1974–1975 hän oli viimeksi mainitun opinahjon nimikkosäveltäjä, ja tämän jälkeen hän liittyi Toronton yliopiston musiikin tiedekunnan henkilöstöön.
Laufer on luennoinut Schenker-analyysistä yliopistoissa ja tutkijoiden tapaamisissa Kanadassa, Yhdysvalloissa, Suomessa ja Englannissa. Laufer on kirjoittanut artikkeleita useisiin lehtiin. Hän on Kanadan musiikkikeskuksen jäsen.
Teoksia

Variations for Orchestra Part I (1967; tilannut Halifaxin sinfoniaorkesteri)
Nostos  (1965, uudistettu 1967) sopraanolle ja kamarikokoonpanolle
Symphony in One Movement (1982) kamariorkesterille
Variations for Seven Instruments (1967)
Études for piano (alk. 1985)
Concertino (1978, uudistettu 1979; tilannut Robert Aitken)