stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tatra T57

| Tatra T57, T57A, T57B ja T57K |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia  Saksa
Valmistaja:  Závody Tatra a.s. /Ringhoffer Tatra a. s. /Tatra n. p., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  T57: 1931–1935 T57A: 1935–1938 T57B: 1938–1939 T57K: 1941–1948
Tuotantomäärä:  T57: 7 020 kappaletta T57A, B, K: yhteensä 26 500 kappaletta
Korimalli:  mm. 2-ovinen sedan, cabriolet ja pakettiauto
Muotoilija:  Hans Ledwinka, Erich Übelacker
Edeltäjä:  Tatra T12
Henkilöluku:  2–4
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4+1
Tatra T57 oli tšekkoslovakialaisen Tatran vuosina 1931–1947 valmistama henkilöauto, joka suunniteltiin seuraajaksi T12-mallille, johon sen rakenne pitkälti perustui. Siitä tehtiin useita korimalleja, joista osa oli räätälöity asiakastarpeen mukaan. Tšekkoslovakian lisäksi autoja valmistettiin lisenssillä Itävallassa.
Kansan suussa lempinimen Hadimrška saaneesta T57:stä valmistettiin kolmea kehitysversiota: T57, T57A ja T57B. Näistä tehtiin myös sotilaskäyttöön suunniteltuja muunnelmia, joita käytettiin ainakin Tšekkoslovakian, Saksan ja Kiinan tasavallan asevoimissa.
T57:n valmistus määrättiin lopetettavaksi toista maailmansotaa seuranneissa suunnitelmatalouden uudelleenjärjestelyissä ja se jäi Tatran viimeiseksi pikkuautoksi.
Suunnittelu

Iso osa T57:n suunnitteluvastuusta annettiin nuorelle, vuonna 1927 Tatran palvelukseen siirtyneelle Erich Übelackerille, sillä Tatran teknisen johtajan Hans Ledwinkan aika kului muiden suunnitteluprojektien parissa. Lähtökohtana käytettiin edeltäjämalli T12:n rakennetta. Auton moottori kasvatettiin kaksisylinterisestä nelisylinteriseksi. Matkustusmukavuutta parannettiin lisäämällä etuakselille toinen poikittainen lehtijousi. Autoon tuli edistyksellisesti hammastanko-ohjaus, mikä oli poikkeuksellista pikkuautokokoluokassa. Sen ansiosta auton kääntösäde oli ainoastaan kuusi metriä. Jälkeenpäin Ledwinkan sanotaan huomanneen järjestelmän tulleen liian kalliiksi.
Auto esiteltiin Brnon autonäyttelyssä lokakuussa 1931 ja se sai hyvän vastaanoton. Kansan suussa auton lempinimeksi tuli Hadimrška, jota ei voi suoraan kääntää, mutta sanasta syntyy mielleyhtymä käärmeeseen.
Muunnelmat

1935 esiteltiin päivitetty versio T57A, jonka ulkonäköä oli ajanmukaistettu isomman T75:n tyylisesti. Teknisesti se ei kuitenkaan juuri eronnut edeltäjästään. Tätä seurasi vuonna 1938 T57B, jonka moottorin iskutilavuutta oli kasvatettu, vaihteiston välitystä muutettu ja koria muotoiltu linjakkaammaksi. Uusi varuste oli polkimen kautta toimiva keskuspainevoitelujärjestelmä.
Virtaviivaiset prototyypit

1930-luvun alussa Tatralla alettiin paneutua virtaviivaisten autonkorien suunnitteluun unkarilaisen aerodynamiikan pioneerin, Pál Járayn tutkimustulosten innoittamana. Vuonna 1931 rakennettiin Übelackerin ja Hans Ledwinkan pojan, Erich Ledwinkan johdolla kaksi takamoottorisen V 570 -pikkuauton prototyyppiä. Seuraavana vuonna Járay itse luonnosteli T57:n alustalle linjakkaan korin, joka jäi suunnitteluasteelle. 1933 valmistui kolmas V 570 -prototyyppi, jonka kori oli muotoiltu aikaisempia huomattavasti linjakkaammin. Projekti kuitenkin hyllytettiin, sillä yrityksen johdossa ei oltu halukkaita korvaamaan juuri esiteltyä T57:ää, jonka myynti oli 1930-luvun lamasta huolimatta lähtenyt hyvin käyntiin. T57-mallin sanotaan koituneen yrityksen pelastukseksi vaikeassa taloudellisessa tilanteessa.
Virtaviivaisen muotoilun arveltiin myyvän paremmin ylemmässä kokoluokassa. Tämä antoi alkusysäyksen vallankumouksellisen T77-mallin suunnittelulle.
Teknisiä tietoja > Moottori

Autossa oli voimanlähteenä ilmajäähdytteinen, nelisylinterinen nelitahtinen bokserimoottori. Moottorinlohko oli alumiinivalua. Sen etupuolella oli jäähdytyspuhallin. Kaasuttimena oli Zenith 30T tai Amal 26VD. Sähköjärjestelmä oli 6-volttinen ja sytytysjärjestelmä oli aluksi Boschin valmistama, sittemmin käytettiin myös Scintillan tuotteita. Magneetto oli joko Scintilla R82 W tai Bosch RJC. Myös käynnistysmoottorien toimittajina käytettiin molempia valmistajia.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Moottorilta voima välittyi kuivan, yksilevyisen kytkimen sekä nelinopeuksisen vaihteiston kautta auton kantavana rakenteena toimineen keskusputkirungon sisällä kulkeneelle voimansiirtoakselille ja sieltä takapyörille. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja sekä edessä että takana oli poikittain asennetut, puolielliptiset lehtijouset. Edessä oli kaksi jousipakkaa, joista toinen oli kiinnitetty moottorinlohkon alle ja toinen päälle. Takajousi oli kiinnitetty keskeltä vetopyörästön runkoon ja päistään jarrukilpiin. Jarruina oli kaikilla pyörillä mekaanisesti toimivat rumpujarrut. Seisontajarru vaikutti takapyöriin.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

Istuimet olivat bauhaus-tyyliset kromattuine putkirunkoineen.
Autosta oli tehtaalta saatavana neljä korimallia: 2-ovinen ja 4-paikkainen sedan, samankokoinen cabriolet, 2-ovinen cabriolet johon sai lisävarusteena anopinistuimen sekä 3-ovinen, 2-paikkainen pakettiauto. Tatra kuitenkin myi valmiita alustoja ilman koreja Bohemian ja Sodomkan kaltaisille itsenäisille korivalmistajille, jotka varustivat niitä erilaisilla koreilla asiakastarpeiden mukaan.
| Mallien tietoja | T57 | T57A | T57B | T57K |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Valmistusvuodet | 1931–1935 | 1935–1938 | 1938–1939 | 1941–1947 |
| Valmistusmäärä | 5 997 | 8 019 | 6 469 | 6 055 |
| Omamassa | 780 kg | 900 kg | 930 kg | 870 kg |
| Pituus | 3 400–3 500 mm | 3 500–4 000 mm | 4 000 mm |  |
| Leveys | 1 500–1 550 mm | 1 500–1 550 mm | 1 550 mm |  |
| Korkeus | 1 300–1 500 mm | 1 300–1 500 mm | 1 520 mm |  |
| Moottorin iskutilavuus | 1 155 cm³ | 1 155 cm³ | 1 256 cm³ | 1 256 cm³ |
| Suurin teho | 13,2 kW /3000 1/min | 14,7 kW /3000 1/min | 18,4 kW /3000 1/min | 17 kW /3000 1/min |
| Polttoaineenkulutus | 8–9 l /100 km | 10 l /100 km | 10 l /100 km | 9,4 l /100 km |
Ominaisuuksia

Kapteeni Douglas Fitzmaurice aloitti Tatrojen maahantuonnin Britanniassa, ja T57 oli hänen ensimmäinen maahan tuomansa Tatra-malli. The Autocar -lehden koeajossa auton ajo-ominaisuuksia luonnehdittiin ällistyttäviksi. Jousitusjärjestelmä näytti parhaat puolensa kaikkein kuoppaisimmilla sivuteillä ja autolla kykeni ajamaan 35–40 mailin tuntinopeudella sellaisilla osuuksilla, millä useimmilla muilla autoilla voi ajaa vain korkeintaan 25 mailia tunnissa. Auton hinta, 260 puntaa, oli kuitenkin aivan liian paljon, jotta auto olisi menestynyt markkinoilla.
Lisenssivalmistus

T57-mallia valmisti Wienissä paikallinen tytäryhtiö Austro-Tatra. Suosituimmat T57-muunnelmat olivat sedan ja avoauto. Valikoimaan kuului myös kevyt kuorma-automuunnelma, jota ei valmistettu Kopřivnicessa.
Sotilaskäyttö

T57 oli rakenteeltaan yksinkertainen, kestävä ja helposti huollettavissa ja siksi ne kävivät kaupaksi myös Tšekkoslovakian poliisille ja armeijalle. Nämä autot pohjautuivat suurelta osin siviilimalleihin, mutta armeijan vaatimuksesta niihin oli esimerkiksi lisätty ylimääräinen vararengas sekä bensiinikanisteri ja kromaus oli korvattu maalilla. Autoja käytettiin joukkojen ja kuorman siirtelyyn sekä kuljettajakoulutukseen. Vuosina 1933-1938 armeijalle toimitettiin yhteensä noin 200 T57:ää. Mallit olivat 3- ja 4-paikkaisia avomalleja, ambulansseja ja cabrioleteja. Viimeiset 25 kappaletta luovutettiin juuri ennen Münchenin sopimusta, jolloin Tšekkoslovakian Sudeettialueet, Tatran tehdas mukaan luettuna, siirtyivät Saksan hallintaan.
Sotilassovelluksia ehdittiin tehdä myös vientiin. Kiinan armeijalle toimitettiin 40 avomallista T57A:ta. Autoissa ei ollut ovia ja päällä oli irrotettava kuomukatto.
Saksan otettua määräysvallan tehtaan tuotanto valjastettiin Wehrmachtin käyttöön. T57B:stä suunniteltiin paremmin sotilaskäyttöön soveltuva T57K (Kübelwagen), jonka valmistus alkoi 1941. Auton moottori oli T57B:tä tehottomampi, mutta vääntömomentti oli parempi. Tämän ja kevyemmän korin sekä korkeamman maavaran takia T57K:n maastokelpoisuus oli olennaisesti parempi; sen mäennousukyky oli 25% täydellä 420 kg kuormalla. Takaosaan oli asennettu kaksi jerrykannua ja vasemman lokasuojan viereen oli kiinnitetty lapio. Vasemman etulyhdyn vieressä oli sotavalo. Ilmajäähdytyksensä ansiosta auto toimi yhtä lailla luotettavasti kuumissa olosuhteissa Pohjois-Afrikan Deutsches Afrikakorpsin käytössä sekä Saksan itärintaman kylmissä talvioloissa. Malli oli yleinen myös poliisiyksiköiden ajoneuvona.
Wehrmachtille toimitettiin yhteensä 5 415 Tatra T57K:ta vuoteen 1945. Suurin tuotantovuosi oli 1943, jolloin valmistui 3 384 autoa. Vuonna 1945 valmistui vain yksi kappale.
Tuotannon päättyminen

Sodan jälkeen valmistettiin vielä 500 T57K-mallia Tšekkoslovakian kansanarmeijalle. Autokorivalmistaja Sodomka esitteli Prahan autonäyttelyssä vuonna 1947 T57B:n alustalle suunnitellun modernisoidun korin. T57:n tuotanto kuitenkin määrättiin yllättäen lopetettavaksi; suunnitelmatalouden tuotannon järjestelyistä vastannut Tšekkoslovakian Auto- ja Ilmailuteollisuus (Československé Závody Automobilové a Letecké; ČZAL) nimittäin päätti, että Tatran osaksi tulisi moottorin iskutilavuudeltaan yli 1 500 cm³ suuruisten henkilö- ja kuorma-autojen valmistus.
Tuotannon päättyessä mallia oli valmistettu kaikkine muunnelmineen yhteensä 33 520 kappaletta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietokoneella tehty rekonstruktio T57 Jaray -mallista. (Arkistoitu – Internet Archive)
Teknisiä tietoja ja kuvia T57-, T57A- ja T57B-malleista.
Tatra T57A Cabriolet.
Tatra T57B.
Tatra T57B:n moottori ja etuakselin jousitusjärjestely.
Kojelauta.
Austro-Tatran valmistama T57A:han pohjautunut kevyt kuorma-auto T57L.
Tatra T57K.
Tatra T57B Sodomkan tekemällä korilla.
The Cyan Velvet Project

| The Cyan Velvet Project |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2000–2010
Tyylilaji:  industrial, goottirock, progressiivinen rock, nu metal
Kotipaikka:  Tampere, Suomi
Laulukieli:  Englanti
Entiset jäsenet:  Samuel Raggy,  laulu (2000–2010)  Maria,  laulu (2005–2010)  Timothy Diz,  kitara (2000–2010)  Atheos,  basso (2004–2010)  Saku,  rummut (2008–2010)   Baba,  rummut (2004–2008)  Romy,  laulu (2000–2005)  Anton LoVeu,  rummut (2003–2004)  Liia Star,  koskettimet (2005) 
Levy-yhtiö:  Poko Rekords  
Aiheesta muualla
www.cvp.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Cyan Velvet Project (yhtye on käyttänyt itse myös lyhennettä "CVP") oli tamperelainen metalliyhtye, joka yhdisteli musiikissaan hyvinkin erilaisia tyylilajeja. Yhtyeen perustivat kitaristi/säveltäjä Timothy Diz ja laulaja Samuel Raggy vuonna 2000, ja se julkaisi ensimmäisen kaupallisen singlensä "City of White Lilies" toukokuussa 2006 allekirjoitettuaan levytyssopimuksen Poko Rekordsin kanssa. Toinen single "Passive Attack" sekä esikoisalbumi The Essence of Disposal julkaistiin saman vuoden syyskuussa, joita seurasi tammikuussa 2007 kolmas single "For Some" sekä ehdokkuus vuoden tulokkaaksi Finnish Metal Awards 2006:ssa. Toinen täyspitkä albumi The Towers And the Blizzard julkaistiin 19. maaliskuuta 2008. Kumpikaan levy ei pääsääntöisesti positiivisista arvioista huolimatta saavuttanut listasijoituksia. Omakustanteinen, vain Internetissä julkaistu "Promotional EP 2009" julkaistiin kesällä 2009, mutta jo saman vuoden joulukuussa yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle. Kesäkuussa 2010 The Cyan Velvet Project ilmoitti lopettavansa kokonaan, ilmoittaen lopettamisen syyksi ajan ja resurssien puutteen joidenkin jäsenten kohdalla.
Diskografia > Albumit

The Essence of Disposal (2006)
The Towers and the Blizzard (2008)
Diskografia > Singlet

City of White Lilies (2006)
Passive Attack (2006)
For Some (2007)
Dead Skin (2008)
Diskografia > Demot

Abstract as a Memory (2000)
Prophecies of Digital Schizophrenia (2001)
Retrogression Demo (2003)
Retrogression EP (2004)
Heretic EP (2005)
Promotional EP 2009 (2009)
Jäsenet > Viimeisin kokoonpano

Samuel Raggy – laulu (2000–)
Maria – laulu (2005–)
Timothy Diz – kitara (2000–)
Atheos – basso (2004–)
Saku – rummut (2008–)
Jäsenet > Aiemmat jäsenet

Baba – rummut (2004–2008)
Romy – laulu (2000–2005)
Anton LoVeu – rummut (2003–2004)
Liia Star – kosketinsoittimet (2005)
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikseri.net
The Cyan Velvet Project Myspacessa (englanniksi)
The Cyan Velvet Project Last.fm:ssä (englanniksi)
Tekken 2

| Tekken 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Namco
Julkaisija:  Namco
Pelisarja:  Tekken
Julkaistu:  1995
Lajityyppi:  tappelupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  kolikkopeli, PlayStation
Jakelumuoto:  PlayStation Network
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Tekken 2 on Namcon kehittämä ja julkaisema Tekken-pelisarjaan kuuluva tappelupeli. Peli julkaistiin alun perin kolikkopelinä, mutta se käännettiin myös PlayStationille ja julkaistiin myöhemmin PlayStation Networkissa. Peli on Tekken-sarjan toinen osa ja yksi kaupallisesti menestyneimmistä Tekken-peleistä.
Pelaaminen

Pelin pelattavuus ei eroa suuresti edeltäjästään, mutta muutamia muutoksia ja lisäyksiä siihen on kuitenkin tehty. Se käyttää Tekkenin lailla 2D-taustoja, rajatonta taistelualuetta ja taistelysysteemiä käyttäen hyväksi oikean ja vasemman käden lyöntejä, sekä oikean ja vasemman jalan potkuja. Pelin hahmoille on lisätty lukuisia uusia liikkeitä; sivuttais- ja takaheitot, uusia lyöntisarjoja sekä sivuttaisliikkeet uniikkina yhdelle hahmolle, Kazuya Mishimalle. Kun pelaaja ensimmäistä kertaa läpäisee Arcade-pelimodin jollakin standardihahmolla, avautuu uusi hahmo pelaajan käytettäväksi.
Juoni

Tekken 2:n juoni käsittelee noin kaksi vuotta edeltäjäänsä myöhemmin, kun Mishima Zaibatsun omistaja Heihachi Mishima oli hävinnyt Kazuyalle taistelussa. Heihachi halusi saada Mishima Zaibatsun takaisin, mutta siitä hänen piti taistella The King Of Iron Fist 2:ssa. Heihachi voittaa Kazuyan ja heittää hänet tulivuoren syövereihin ja pakenee helikopterilla saatuaan kostonsa ja yhtiönsä takaisin.
Hahmot > Aloitushahmot

Yoshimitsu
Nina Williams
Marshall Law
King
Heihachi Mishima
Paul Phoenix
Michelle Chang
Lei Wulong
Jun Kazama
Jack-2
Hahmot > Avattavat hahmot

Baek Doo San
Lee Chaolan
Prototype Jack
Kuma
Armor King
Wang Jinrei
Kazuya Mishima
Anna Williams
Alex (Rogerin toinen puku)
Roger
Kunimitsu
Bruce Irvin
Ganryu
Devil
Angel (Devilin toinen puku)
Aiheesta muualla

Tekken 2 MobyGamesissa (englanniksi)
Tekken 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tomi Källarsson

| Tomi Källarsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1979 (ikä 45) Lempäälä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2007
Seurat:  HPK Timrå IK Tampereen Ilves Espoon Blues JYP
NHL-varaus:  93. varaus, 1997 New York Rangers
Tomi Källarsson (s. 15. maaliskuuta 1979 Lempäälä) on pelaajauransa lopettanut suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti urallaan HPK:ta (1997–2000), Elitserienissä pelaavaa Timrå IK:ta (2000–2002), Tampereen Ilvestä (2002–2004), Italian pääsarjatasolla pelaavaa Milanoa (2004–2005), Tanskan pääsarjatasolla pelaavaa Herningia (2005–2006), Espoon Bluesia (2006–2007) ja JYPiä (2006–2007). Källarsson oli New York Rangersin vuoden 1997 93. varaus, mutta ura NHL:ssä ei auennut.
Källarsson sai kaksi SM-pronssia. Hän sai nuorten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 1998, ja se jäi hänen parhaaksi saavutuksekseen.
Källarsson on jääkiekkouran jälkeen työskennellyt Tampereella autonmyyjänä.
Terry Richardson

Terry Richardson vuonna 2011.
Terry Richardson (14. elokuuta 1965 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen muotikuvaaja.
Richardson on ollut yksi muotimaailman huippukuvaajista, kunnes vuonna 2017 syytöksiä mallien seksuaalisesta ahdistelusta alkoi tulla julkisuuteen. Esimerkiksi Vogueta ja Vanity Fairia julkaiseva Condé Nast International sanoi irti yhteistyön Richardsonin kanssa tämän käytöksen vuoksi.
Richardonin isä Bob Richardson oli tunnettu muotikuvaaja.
Cölln

Berliini ja Cölln vuoden 1270 tienoilla.
Cölln oli vanhan Berliinin sisarkaupunki kaupunkien yhdistymiseen saakka. Se sijaitsi Spreeinselin saaren eteläosassa Brandenburgin rajakreivikunnassa.
Cölln mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisesti vuonna 1237, Berliini puolestaan vuonna 1244. Kaupunkeja erotti vain Spreejoki, ja täten ne olivat tiiviissä yhteydessä toisiinsa alusta alkaen. Magdeburgista itään kulkeneen kauppareitin kuljettua myös kaksoiskaupungin läpi, Cölln-Berliinistä tuli hyvin nopeasti vaurasta aluetta.
Cöllnin ja Berliinin harjoittama yhteinen politiikka johti vuonna 1308 liittoutumiseen Brandenburg an der Havelin, Frankfurt an der Oderin ja Salzwedelin kaupunkien kanssa. Liittoutumisella haluttiin puolustaa kaupunkien oikeutta itsehallintoon. Vaaliruhtinas Fredrik II kuitenkin päätti Cöllnin ja Berliinin itsehallinnon muodostamalla niistä residenssikaupunkinsa vuonna 1451. Vuonna 1709 kaupungit liittyivät yhdeksi kaupungiksi muodostaen nykyisen Berliinin perustan. Uusi kaupunki nimekseen Berliini, sillä vanha Berliini oli tuolloin kaksi kertaa suurempi kuin Cölln.
Cöllnin nimi on yhä jäljellä Berliinin kaupunginosan Neuköllnin, Köllnischer Park -puiston ja Am Köllnischen Park -kadun nimissä. Neuköllnin alue oli alun perin Cöllnin eteläistä aluetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cölln Wikimedia Commonsissa
Chiaki Kuriyama

Kuriyama vuonna 2013.
Chiaki Kuriyama (jap. 栗山千明 Kuriyama Chiaki; s. 10. lokakuuta 1984, Tsuchiura, Japani) on japanilainen näyttelijä ja malli. Hänet tunnetaan parhaiten Gogo Yūbarin roolistaan elokuvassa Kill Bill: Vol. 1 ja Chigusa Takakon roolistaan elokuvassa Battle Royale.
Tanssia ja voimistelua opetellut Kuriyama aloitti onnistuneen mallin uransa jo nuorena tyttönä. 11-vuotiaana hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli trillerissä Toire no Hanako-san (1995). Seuraavaksi vuorossa oli hyytävä haamun rooli Ringun (1998) kanssa samaan aikaan ilmestyneessä Shikokussa vuonna 1999. Seuraavan vuoden julkaisu Ju-on (2000) nosti nuoren näyttelijän hyvään asemaan tiellä julkisuuteen. Vuonna 2001 Kuriyama sitten teki ensimmäisen suurempaa huomiota saaneen elokuvaroolinsa Battle Royalen Chigusa Takakona. Elokuvien jälkeen seurasivat suositut tv-sarjat Tajū jinkaku tantei psycho – Amamiya Kazuhiko no kikan ja Rokubanme no Sayoko.
Filmografia

Toire no Hanako-san (トイレの花子さん) (1995)
Gonin (1995)
Shikoku (死国) (1999)
Kamen gakuen (仮面学園) (2000)
Ju-on (呪怨) (2000)
Battle Royale (バトル・ロワイアル) (2000)
Kill Bill: Vol. 1 (2003)
Itsuka A-Train ni notte (いつかA列車に乗って) (2003)
Kagen no tsuki — Last Quarter (下弦の月～ラスト・クォーター)(2004)
Azumi 2: Death or Love (あずみ2 Death or Love) (2005)
Into the Sun (イントゥ・ザ・サン) (2005)
Yōkai daisensō (妖怪大戦争) (2005)
Scrap Heaven (スクラップ・ヘブン) (2005)
Ekusute (2007)
Aiheesta muualla

Chiaki Kuriyama Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Triyatno

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Triyatno (vasemmalla) vuonna 2011. |  Triyatno (vasemmalla) vuonna 2011. |  Triyatno (vasemmalla) vuonna 2011. |  |
Maa:  Indonesia
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | 69 kg |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | 62 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Goyang 2009 | 69 kg |  |
|  Pronssia | Antalya 2010 | 69 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Pronssia | Kanton 2010 | 69 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Taldyqorghan 2009 | 69 kg |  |
Triyatno (s. 20. joulukuuta 1987 Metro, Lampung) on indonesialainen painonnostaja ja olympiamitalisti. Triyatno voitti olympiahopeaa 69-kiloisissa vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa nostettuaan yhteensä 333 kiloa. Triyatno voitti myös vuonna 2008 olympiapronssia 62-kiloisissa Pekingissä nostettuaan tuolloin 298 kiloa.
MM-kilpailuista Triyatno on saavuttanut yhteistuloksessa kaksi pronssia 69-kiloisista vuodelta 2009 Goyangista ja vuodelta 2010 Antalyasta. Lisäksi hän sai pronssia työntönostomuodossa 2009 ja tempauksessa 2010. Aasian kisoissa 2010 hän sai 69-kiloisissa pronssia. Hän voitti Aasian-mestaruuden 69 kg:n sarjassa 2009. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai 62-kiloisissa pronssia 2006 ja 2007.
Hän on 161 senttimetriä pitkä ja painaa 62 kilogrammaa.
Käännös suomeksi
Cüneyt Çakır

| Cüneyt Çakır |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Cüneyt Çakır
Syntynyt: 23. marraskuuta 1976 (ikä 47) Istanbul, Turkki
Jalkapallotuomari
Pituus:  176 senttimetriä
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 2001– 2006– | Turkin Superliiga FIFA |  |  |

Cüneyt Çakır (s. 23. marraskuuta 1976 Istanbul, Turkki) on turkkilainen jalkapalloerotuomari. Hänestä tuli kansainvälinen erotuomari vuonna 2006.
Çakır tuomitsi otteluita Turkin Superliigassa ensimmäistä kertaa kaudella 2001–2002. Vuoden 2010 syyskuussa hän tuomitsi ensimmäisen kerran Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa. Çakır on tuominnut myös vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruusturnauksessa.
Aiheesta muualla

Çakır esittely World Referee -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tekken 3

| Tekken 3 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Namco
Julkaisija:  Namco
Ohjaaja:  Katsuhiro Harada
Säveltäjä:  Nobuyoshi Sano Keiichi Okabe Hiroyuki Kawada Minamo Takahashi Yu Miyake
Pelisarja:  Tekken
Julkaistu:  1997
Lajityyppi:  taistelupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, kaksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  kolikkopeli, PlayStation
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Tekken 3 on Namcon kehittämä ja julkaisema Tekken-pelisarjaan kuuluva tappelupeli. Peli on Tekken-sarjan viimeinen julkaisu PlayStationille. PlayStation-versiota on laajasti arvostettu ja sitä pidetään yhtenä genrensä parhaista peleistä.
Pelaaminen

Tekken 3 sisältää saman taisteluidean kuin edeltäjänsä, mutta pelisysteemiä on muokattu. Graafiset ja pelin sisäiset ominaisuudet ovat muuttuneet radikaalisti. Peliin on tuotu 15 uutta hahmoa, siihen on lisätty modernimmat musiikit, peliä on kehitetty nopeatempoisemmaksi sekä realistisemmaksi. Sivuttaisliikkeet on lisätty jokaiselle hahmolle.
Pelin hahmoja on yritetty tasapainottaa ja kaikki pelin sisäiset hahmojen edut on poistettu (esimerkkinä Kazuya Mishiman sivuttaisliikeuniikki Tekken 2:ssa).