stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halland
Väestönkehitys

| Hallandin maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 147 224 | 147 224 |
| 1920 | 1920 |    | 147 753 | 147 753 |
| 1930 | 1930 |    | 149 987 | 149 987 |
| 1940 | 1940 |    | 151 488 | 151 488 |
| 1950 | 1950 |    | 162 626 | 162 626 |
| 1960 | 1960 |    | 169 368 | 169 368 |
| 1970 | 1970 |    | 194 266 | 194 266 |
| 1980 | 1980 |    | 241 001 | 241 001 |
| 1990 | 1990 |    | 259 422 | 259 422 |
| 2000 | 2000 |    | 280 879 | 280 879 |
| 2010 | 2010 |    | 306 693 | 306 693 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Hallandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 308 981 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
| Lääni | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Hallandin lääni | 292 677 | 94,7 |
| Länsi-Götanmaan lääni | 14 044 | 4,5 |
| Skånen lääni | 2 260 | 0,7 |
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto - Hallanti (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Yökunta

Yökunta (vanhoissa kirkonkirjoissa ruotsiksi nattbohl) oli kirkollinen veronkantoyksikkö, joka sai nimensä ja alkunsa siitä, että keskiajalla papisto kiersi ympäri pitäjän keräämässä kirkonkymmenykset ja papiston verot noudattaen joka kerta samaa reittiä. Tällaisilla kierroksilla tarvittiin myös majoitusta ja kestitystä, ja koska se olisi ollut joka kerta yhdelle talolle kohdistettuna suuri rasite, useampi tila ja kylä muodosti yhdessä yökunnan, joka huolehti yhdessä asiasta. 1600-luvulla yökunta sai uusia tehtäviä, kun niistä tehtiin hengellisestä huollosta vastaavia yksiköitä. Kussakin yökunnassa pyrittiin valvomaan kristillisen opin harrastusta ja elämän nuhteettomuutta.
Verorupla

Verorupla oli Suomessa 1849–1924 käytössä ollut maaveron veroyksikkö. Se otettiin käyttöön vanhojen veronosoitusten sijaan koko maassa Viipurin lääniä ja entistä Tornion kihlakuntaa lukuun ottamatta. Vanhojen verolukujen sijaan tuli siten yksi ainoa veroluku. Ruplissa laskettava vero saatiin, kun määritettiin talon kullekin veroparselille 15 viimeisen vuoden keskimääräinen taksahinta. Näin saatu vero jaettiin raha-, vilja-, kaura-, voi- ja taliveroon eli vero suoritettiin osaksi rahana, osaksi luonnontuotteina.
Veronvähennys

Veronvähennys on historiallinen toimitus, jossa aiemmin enemmän verotetun maatilan manttaalia ja veroa vähennettiin. Sen saaminen saattoi johtua monesta syystä. Tilan verollepano saattoi perustua epätarkkoihin maan mittauksiin, verot voivat olla liian ankarat tilan tuottoon nähden, tila oli saattanut rappioitua tai autioitua sodan vuoksi tai tilan tulot olivat saattaneet ehtyä (esimerkiksi saaristotilan kalansaalis vähetä). Veronvähennyksen jälkeen uudelle vähennetylle manttaalille laskettiin uusi veroruplaluku, jonka mukaan vakinaiset maaverot suoritettiin. Myös kunnallisveroa sekä tulo- ja omaisuusveroa oli mahdollista vähentää.
Veronvähennyksen saattoi saada yksittäinenkin tila, vaikka usein se myönnettiin koko läänille tai pitäjälle. Jos yksittäinen tila haki veronvähennystä syyttä, siitä saattoi seurata kruununtalon asukkaalle asukasoikeuden menetys ja perintötalon omistajalle omistusoikeuden menetys, jos ilmaantui henkilö, joka otti tilan haltuunsa entistä korkeaa veroa vastaan. Eri asetuksilla myönnettiin suurempia alueita koskevia yleisiä veronvähennyksiä. Vuonna 1802 Kuopion lääni sai veronvähennyksen, 1817 Ikaalisten ja Ruoveden pitäjät sekä 1833 uudis- ja autiotalot Oulun ja Vaasan lääneissä, Korsholman kihlakunta, Merikarvian pitäjä ja Pomarkun kappeli. Vuonna 1864 myönnettiin väliaikainen veronvähennys Korppoon pitäjälle ja Houtskarin kappelille sekä 1896 Ahvenanmaan kihlakunnalle.
Oiva Tuominen

| Oiva Tuominen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Oippa
Syntynyt: 5. tammikuuta 1908 Iitti
Kuollut: 28. tammikuuta 1976 (67 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1926–1945
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Lentomestari
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Oiva Emil Kalervo "Oippa" Tuominen (5. maaliskuuta 1908, Iitti – 28. tammikuuta 1976, Helsinki) oli suomalainen hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari numero 6. Hän lensi noin 400 sotalentoa ja ampui alas 47 vastustajan konetta.
Oiva Tuominen syntyi Iitissä, Kymenlaakson maakunnassa, ja kävi koulunsa Kouvolassa. Asepalveluksensa hän suoritti vuonna 1926 Utissa Maalentoeskaaderissa saaden koulutuksen reservimekaanikoksi. Usean vuoden pyrkimisen jälkeen hän pääsi vuonna 1930 Ilmavoimien mekaanikkokouluun Santahaminassa. Koulun suoritettuaan hän haki ja pääsi Ilmavoimien aliupseeriohjaajakurssille (AOK 3) vuonna 1933, jonka jälkeen hänet komennettiin kersantiksi ylennettynä Lentoasema 5:een. 1. tammikuuta 1938 seurasi ylennys ylikersantiksi ja siirto Lentolaivue 26:een.
Talvisodassa Tuominen saavutti 8 ilmavoittoa, lentäen Fokker D.XXI ja Gloster Gladiator-koneilla, ollen pudotustilaston toisella sijalla. Talvisodan jälkeen Tuominen ylennettiin vääpeliksi 25. huhtikuuta 1940, ja jatkosodan alettua lentomestariksi 23. heinäkuuta 1941. LeLv 26 käytti nyt Fiat G.50-hävittäjää, jolla Tuominen ampui heinäkuussa 1941 alas kahdeksan SB-2-pommittajaa. Näiden ja talvisodassa saavutettujen ilmavoittojen perusteella Tuomiselle ehdotettiin 13. elokuuta 1941 Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristiä. Ylipäällikkö myönsi Tuomiselle 18. elokuuta 1941 nimeään kantavan ristin numerolla 6, ja Tuomisesta tuli näin ilmavoimien ensimmäinen Mannerheim-ristin ritari.
Lentomestari Oiva Tuomisen koneeseen maalataan seitsemäs ja kahdeksas voittoviiru 30. heinäkuuta 1941.
Fiat-koneiden vaikea varaosatilanne piti LeLv 26:n koneet usein maassa, tästä huolimatta Tuomisen onnistui kasvattaa voittotiliään menestyksekkäästi, ja hänet siirrettiin 8. helmikuuta 1943 uudelleenperustettuun Lentolaivue 34:ään, jonka kalustoksi saatiin 13. maaliskuuta 1943 Messerschmitt Bf 109 G -koneet. Tuominen kuului LeLv 34:n 2. lentueeseen, joka  siirrettiin osaksi Hävittäjälentolaivue 30:tä 6. maaliskuuta 1944. Lentue siirrettiin takaisin HLeLv 34:n yhteyteen 9. heinäkuuta 1944. Tuominen saavutti sodan loppuun mennessä 14 ilmavoittoa Messerschmitt-koneella.
Tuominen erosi Ilmavoimien palveluksesta 6. tammikuuta 1945. Sodan jälkeen hän toimi muun muassa ansiolentäjänä Imatran Voima -yhtiön palveluksessa sekä taksinkuljettajana.
Tuomisella oli cameorooli elokuvassa Radio tekee murron vuodelta 1951 jossa hän esitti lentomestari Tuomista. Päiväntasaajan Guinea julkaisi vuonna 1974 postimerkin Oiva Tuomisesta, jossa koneena esiintyy Fiat-G.50 merkin vasemmalla puolella.lähde?
Blacksad

Ensimmäinen Blacksad-albumi Kissa varjoisilta kujilta
Blacksad on espanjalaisten sarjakuvakäsikirjoittaja Juan Diaz Canalesin ja sarjakuvapiirtäjä Juanjo Guarnidon luoma sarjakuvahahmo. Päähenkilö John Blacksad on isokokoinen musta kissa, jonka seikkailut sijoittuvat  1940–1950-lukujen Yhdysvaltoihin, tarkemmin ottaen New Yorkiin. Sotaveteraani Blacksad on ammatiltaan yksityisetsivä, jonka toimeksiannot muuttuvat yleensä henkilökohtaisiksi kosto- tai pelastusretkiksi.
Blacksad ei ole lastensarjakuva, vaikka seikkailevien hahmojen kasvonpiirteet onkin lainattu eläinmaailmasta, hieman samaan tapaan kuin Ankardossa. Kaikki hahmot kävelevät kahdella jalalla, niillä on kädet, ne puhuvat ja niillä on ihmismäisiä motiiveja. Tosin joitain eläinmaailmaan liitettyjä stereotyyppisyyksiä on saatettu ottaa mukaan, esimerkiksi saksanpaimenkoira jämäkkänä poliisikonstaapelina tai lisko pahana kätyrinä.
Ensimmäinen suomenkielinen Blacksad-albumi Kissa varjoisilta kujilta ilmestyi syksyllä 2006. Lisäksi Suomessa on tähän mennessä julkaistu muutamia lyhyitä tarinoita sarjakuvalehti Jysäyksessä.
Sarjan tekijät Juanjo Guarnido ja Juan Diaz Canales vierailivat Helsingin sarjakuvafestivaaleilla syyskuussa 2006.
John Blacksad seikkailee myös Blacksad: Under the Skin -videopelissä. Peli on julkaistu vuonna 2019 Windows, macOS, PlayStation 4, Xbox One ja Nintendo Switchille.
Albumit

Kissa varjoisilta kujilta.  ((Quelque part entre les ombres, 2000.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Arktinen banaani, 2006.  ISBN 952-5602-44-3
Valkoinen valtakunta.  ((Arctic-nation, 2003.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Arktinen banaani, 2007.  ISBN 978-952-5602-64-7
Punainen sielu.  ((Âme rouge, 2005.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Arktinen banaani, 2008.  ISBN 978-952-5768-05-3
Hiljainen helvetti.  ((L'Enfer, le Silence, 2010.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Arktinen banaani, 2010.  ISBN 978-952-5768-63-3
Amarillo.  ((Amarillo, 2013.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Egmont Kustannus, 2013.  ISBN 978-952-2337-94-8
Kun kaikki sortuu: ensimmäinen osa.  ((Alors, tout tombe – Première partie, 2021.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Story House Egmont, 2022.  ISBN 978-952-334-457-0
Kun kaikki sortuu: toinen osa.  ((Alors, tout tombe – Seconde partie, 2021.) Suom. Kirsi Kinnunen)  Story House Egmont, 2023.  ISBN 978-952-334-678-9
Aiheesta muualla

Dargaudin Blacksad-sivu (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Blacksadmania. (ranskaksi) Le site de référence de la série !
Veli Loponen: Blacksad 1: Kissa varjoisilta kujilta. Kvaak.fi 11.10.2006.
Manu Pärssinen: Blacksad 1: Kissa varjoisilta kujilta. V2.fi 18.3.2008.
Otto Sinisalo: Blacksad 2 (Arkistoitu – Internet Archive). Katuoja 20.4.2004.
Aki Jörgensen: Blacksad 2: Valkoinen valtakunta (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 5.1.2008.
www.blacksad.com.
Toivo Salervo

Toivo Salervo vuonna 1937.
Toivo August Salervo, sukunimi alk. Salenius (17. tammikuuta 1888 Kuopio – 30. maaliskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Salervon vanhemmat olivat insinööri Johan August (Atte) Salenius ja Wilma Helena Österbladh. Hän pääsi ylioppilaaksi Viipurin reaalilyseosta 1906 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1910. Aluksi hän työskenteli apulaisena arkkitehti Onni Tarjanteen arkkitehtitoimistossa. Vuonna 1913 hän otti vastaan piirustuksen opettajan viran Jyväskylän seminaarista. Jyväskylän aikoihin hänellä oli myös oma arkkitehtitoimisto, jossa harjoittelijana oli kesällä 1916 nuori ylioppilas nimeltä Alvar Aalto. Harjoittelun jälkeen Salervo antoi sanavalmiille harjoittelijalleen neuvon:
»Ei sinusta ole arkkitehdiksi, mutta tähtää lehtimiesuralle!»
Vuosina 1918–1944 Salervo toimi kouluhallituksen arkkitehtina ja tuolta ajalta ovat kaikki hänen tunnetuimmat työnsä, jotka ovat pääasiassa koulurakennuksia. Arkkitehdin ja piirustuksen opetuksen lisäksi Salervo kirjoitti paljon oppikirjoja ja oli kouluhallituksessa piirustuksen, veiston ja kaunokirjoituksen tarkastajana. Monet koululaispolvet ovat opiskelleet kaunokirjoitusta, jonka mallin Salervo kehitti 1930-luvulla. Viimeksi Salervo oli maataloushallituksessa kotiteollisuusneuvoksena ja osastopäällikkönä 1945–1955.
Eläkepäivikseen Salervo vetäytyi Nurmijärvelle, Röykässä sijaitsevan Vahaksenjärven rannalla olevaan, itse piirtämäänsä huvilaan. Eläkkeellä hän omistautui pitkälti taiteelle maalaamalla luonnonkukkia metsissä pääasiassa vesivärein. Myös muutamista kyläläisistä hän maalasi vesivärein muotokuvia.lähde?
Viimeiseksi hänen piirtämäkseen ja myös rakennusvalvomakseen rakennukseksi jäi omaleimainen linja-autopysäkin suojakatos Vaaksintien risteyksessä Röykässä. Rakennus tuhoutui tulipalossa arkkitehdin kuoleman jälkeen.lähde?
Töitä

Salervon talo, Alvar Aallon katu 1 (aik. Seminaarinkatu), Jyväskylä (1914)
Ritikan koulu, Kemi 1921 (ei koulukäytössä vuoden 1978 jälkeen)
Etelänkylän koulu, Kalajoki 1923
Lielahden Koulu (ent. Harjuntaustan Kansakoulu), Tampere 1924
Harjun urheilukenttä, Jyväskylä 1926
Kankaan koulu, Kouvola 1927
Ylitornion kristillisen opiston päärakennus 1927
Hämeenlinnan yksityinen tyttökoulu 1927
Koivun koulu, Tervola 1928
Oulaisten lukio 1928
Peltolan koulu, Lappeenranta 1930
Pajusaaren koulu, Kemi 1930
Ylönkylän kansakoulu Perniö 1930
Oriveden yhteiskoulu 1931
Vääksyn Yhteiskoulu, Asikkala 1931
Kouvolankylän koulu, Kouvola 1933
Ortelan koulun kivinen osa, Hämeenlinna 1933
Kemin kansakoulu (nyk. Sauvosaaren koulu) 1936
Harjun kansakoulu (nyk. Harjun koulu) Lohja 1936
Kaipolan koulu, Sulkava 1937
Oulaisten peruskoulun ala-aste 1937
Oppikujan koulun muutos ja laajennus, Kouvola 1938
Korkatin koulu (nykyisin Korkatin Kartano), Haapavesi 1946–1950
Kirjallista tuotantoa

Veisto-opas 1. Gummerus 1918, 4. painos 1941
Kansakoulun piirustuksenopetuksen järjestelmä. Gummerus 1919
Oppikoulun ja seminaarin piirustuksenopetuksen järjestelmä. Gummerus 1919
Kotisivistys ja kauneusarvot. Kristillisen taideseuran esitelmiä 4. Otava 1921
Matkakertomus Valtion urheilulautakunnan apurahalla keväällä 1922 tekemältä opintomatkalta Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan ja Itävaltaan. Valtion urheilulautakunta, Helsinki 1923
Kirjoittamisen opetus : tyyppikirjaimiston pohjalla. Otava 1932
Nuorisomme koulutus muuttuneissa oloissamme. Otava 1943
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toivo Salervo Wikimedia Commonsissa
Toivo Salervo : Minkälaista on hyvä käsiala? Hyvä käsiala on selvää, sujuvaa, tasaista ja yksilöllistä, Suomen Kuvalehti, 21.10.1933, nro 43, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Toivo Salervo, Kemin kansakoulu, 1936.
Itävallan lippu

Itävallan kansallislippu. Suhteet 2:3.
Itävallan liittotasavallan valtiolippu. Suhteet 2:3.
Itävallan keisarikunnan lippu (1804–1867).
Itävallan lippu on Itävallan kansallissymboli vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se muodostuu kolmesta vaakasuorasta osiosta, joista valkoinen on kahden punaisen välissä. Näin on myös Latvian lipussa, jossa on kuitenkin tummempi punaisen sävy ja eri mittasuhteet. Itävallan lipussa valkoinen osio on samankokoinen kummankin punaisen osion kanssa.
Historia

Yleisesti Itävallan lippua pidetään vanhimpana kansallislippuna Tanskan lipun jälkeen.
Tarinan mukaan lipun keksijä olisi ollut Itävallan herttua Leopold V (1159–1194) ja hän olisi omaksunut sen ristiretkellä käytyjen taistelujen aikana. Akkran taistelun jälkeen ruhtinaan valkoinen taistelupaita oli täysin veren tahrima, mutta kun hän irrotti vyönsä, sen alla ollut osuus paidasta oli täysin puhdas ja likaantumaton. Tämän seurauksena hän omaksui tämän yksinkertaisen kuvion ja sen värit lippunsa tunnukseksi.
Tosiasiassa lipun otti käyttöön Itävallan herttua Frederick II (1210–1246) 1200-luvulla. Hän oli viimeinen Itävallan herttua, joka edusti Babenbergin dynastiaa. Frederick osoitti suurta itsenäisyyttä Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta. Valtakautensa lopussa hänellä oli uusi vaakunakin, siinä oli punaisella pohjalla hopeinen palkki. Varhaisin lähde uuden vaakunan ja lipun suhteen on Lilienfeldin luostarissa, ja se on päivätty 30. marraskuuta 1230.
Osavaltioiden liput

Ala-Itävalta (1954)
Burgenland (1971)
Kärnten (1946)
Salzburg (1921)
Steiermark (1960)
Tiroli (1949)
Vorarlberg (1946)
Wien (1946)
Ylä-Itävalta (1949)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Itävallan kansalliset symbolit
Euroopan liput
| --- | --- |
Valtiot:   Alankomaat  Albania  Andorra  Azerbaidžan  Armenia  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Islanti  Irlanti  Italia  Itävalta  Kroatia  Kreikka  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Yhdistynyt kuningaskunta Englanti  Skotlanti  Wales  Valko-Venäjä  Vatikaanivaltio  Venäjä  Viro 
Itsehallintoalueet:   Ahvenanmaa  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Jersey  Mansaari 
Tunnustamattomat valtiot:   Abhasia  Artsakh  Kosovo  Transnistria  Pohjois-Kypros
Isla

| Isla |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  14. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  saari Islay tai Isabel
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isla on alun perin skotlantilainen naisen etunimi, joka on viime aikoina tullut myös suomalaiseen etunimistöön. Nimi lienee Skotlannissa peräisin Islayn saaresta. Espanjan kielessä 'isla' tarkoittaa saarta. Toisaalta nimeä on arveltu myös lyhentymäksi nimestä Isabel, joka on Elisabet-nimen mukaelma.
Suomessa nimi Isla on tullut käyttöön vasta 1900-luvun loppupuolella. Vuoden 2019 loppuun mennessä se oli annettu noin 3 130 henkilölle, joista suurin osa on 2010-luvulla syntyneitä. Vuodesta 2015 lähtien Islan nimipäivä on 14. syyskuuta.
Tunnettuja Isla-nimisiä

Isla Blair (s. 1944), brittiläinen näyttelijä
Isla Fisher (s. 1976), australialainen näyttelijä ja kirjailija
Muita Isloja

Isla J Brave (1988–2005), suomalainen lämminverinen amerikanravuri
Kuvitteellisia Isloja

Isla Inkinen, tv-sarjassa Salatut elämät
Kirjallisuutta

Juri Nummelin, Elina Teerijoki: Osma, Ranja, Vilmiina – 800 harvinaista etunimeä.  Nemo, 2003.  ISBN 9525180611
Dalsland

| Dalslandin maakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Pääalue:  Götanmaa
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni ja Värmlannin lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  3 708,0 km²
Väkiluku:  49 709
 – Väestötiheys:  13,4 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Luhtalemmikki
 – Maakuntaeläin:  Korppi
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luhtalemmikki on Dalslandin maakuntakukka.
Korppi on Dalslandin maakuntaeläin.
Dalsland (suom. myös Dalslanti, latinalaiselta nimeltään Dalia) on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Länsi-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Dalslandin pinta-ala on 3 708,0 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 49 709 asukasta, joten väestötiheys oli 13,4 asukasta neliökilometriä kohti.
Dalsland rajoittuu Bohuslänin sekä Värmlannin maakuntiin, Länsi-Götanmaahan, Norjan valtioon ja Vänern-järveen.
Dalslandin suurin ja samalla ainoa kaupunki on Åmål. Maakunnan korkein kohta on Baljåsen, joka kohoaa 302 metrin korkeuteen. Suurin järvi on Vänern. Maakuntalintuna toimii korppi.
Kunnat

Bengtsforsin kunta
Dals-Edin kunta
Färgelandan kunta
Mellerudin kunta
Munkedalin kunta (osittain)
Säfflen kunta (osittain)
Vänersborgin kunta (osittain)
Åmålin kunta
Årjängin kunta (osittain)
Väestönkehitys

| Dalslandin maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 69 057 | 69 057 |
| 1920 | 1920 |    | 68 342 | 68 342 |
| 1930 | 1930 |    | 68 108 | 68 108 |
| 1940 | 1940 |    | 65 516 | 65 516 |
| 1950 | 1950 |    | 63 244 | 63 244 |
| 1960 | 1960 |    | 59 625 | 59 625 |
| 1970 | 1970 |    | 54 434 | 54 434 |
| 1980 | 1980 |    | 56 544 | 56 544 |
| 1990 | 1990 |    | 56 660 | 56 660 |
| 2000 | 2000 |    | 53 052 | 53 052 |
| 2010 | 2010 |    | 50 114 | 50 114 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Dalslandissa oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 49 709 asukasta, jotka jakaantuivat eri lääneihin seuraavasti:
| Lääni | Väkiluku (31> 12.2011) |  % |
| --- | --- | --- |
| Länsi-Götanmaan lääni | 49 554 | 99,7 |
| Värmlannin lääni | 155 | 0,3 |
Kaikki läänit kuuluvat maakuntaan vain osittain.
Kuvia

Kroppefjäll
Dalslandin kanava Håverudissa
Hjortens Udde, Vänern
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Dalsland (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Dalsland – Kuntaluettelo on käännöstä.
Käännös suomeksi
Jousi (verotus)

Jousivero oli Suomessa keskiaikaan käytössä ollut veroyksikkö, joka koski talonpoikien tilolla täysikasvuista työhön kykenevää miestä suorittamaan veroa tehdystä työstään, jousiveroluettelo oli 1500-luvulla maakirjaan sisältyvä kymmennysluettelo, johon kirjattiin veroparseleiden ohella jousiluku. Jousivero tarkoitti veroa, joka koski jokaista 15 vuotta täyttänyttä miestä eli jokaista, jolla oli kylliksi voimia jännittää jalkajousi.
Jousivero oli 1539 kaksi äyriä mieheltä, 1540-luvulla vero ulotettiin myös tilallisen ala-ikäisiin poikalapsiin, jotka maksoivat puolta veroa.
Lähde

↑  Talopoikien verotus utupub.fi.
Aiheesta muualla

Tietoa Jousiverotuksesta (s.63) Viitattu 8.4.2021
Jousiverotus (ruotsinkielisenä) Viitattu 8.4.2021
Jousiluku (ruotsinkielisenä) Viitattu 8.4.2021
Jousimanttaali (ruotsikielisenä) Viitattu 8.4.2021
Radioaktiivinen laskeuma

Säteilysuojan opaskyltti Yhdysvalloissa.
Radioaktiivinen laskeuma eli ydinlaskeuma on ydinaseen räjähdyksen tai reaktorionnettomuuden aiheuttama, onnettomuus- tai räjähdyspaikan välittömän ympäristön ulkopuolella tapahtuva radioaktiivinen saastuminen. Ydinräjähdykseen tai reaktorionnettomuuteen liittyvässä päästössä vapautuu ilmakehään suuri määrä radioaktiivisia isotooppeja sisältäviä pienhiukkasia. Nämä kulkeutuvat ilmakehän virtausten mukana pois räjähdys- tai onnettomuuspaikalta ja laskeutuvat painovoiman tai sateen vaikutuksesta maahan. Kuuluisin ja Suomeen eniten vaikuttanut ydinlaskeuma aiheutui Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuudesta vuonna 1986, mutta erityisesti Suomen Lappi kärsi 1960-luvulla merkittävästi Neuvostoliiton tekemien ydinkokeiden kaukolaskeumista.
Leviäminen

Laskeuman leviäminen riippuu päästön syntytavasta. Mikäli radioaktiiviset hiukkaset vapautuvat troposfäärin alimpaan kerrokseen, ne laskeutuvat hyvinkin nopeasti, jolloin maasto voi saastua paikallisesti erittäin pahasti. Tällöin puhutaan lähilaskeumasta. Toisaalta mikäli räjähdys tai tulipalo nostaa hiukkasia stratosfääriin, laskeuma kulkeutuu kauas ja leviää hyvin laajalle alueelle, mutta paikallinen saastuminen jää pienemmäksi.
Koostumus ja biologinen kertyminen

Radioaktiivisen laskeuman päästö koostuu radioaktiivisista pienhiukkasista, joiden koko on mikrometrin luokkaa. Hiukkasissa olevat radioaktiiviset isotoopit vähenevät ajan mittaan eksponentiaalisesti, joten laskeuma on vaarallisin heti räjähdyksen tai onnettomuuden jälkeen. Olennaista laskeumalta suojautumisessa onkin estää voimakkaasti säteileviä hiukkasia pääsemästä iholle tai kehon sisäpuolelle. Sisätiloissa tämä toteutetaan tiivistämällä ovet ja ikkunat sekä sammuttamalla ilmastointi. Ulkona liikuttaessa käytetään suojapukua tai sen puuttuessa sadevaatteita sekä hengityssuojainta, jotka huuhdellaan ennen sisätiloihin tuloa saastehiukkasten poistamiseksi. Väestönsuoja antaa erinomaisen suojan laskeumalta.
Radioaktiivisen laskeuman sisältämistä radioaktiivisista isotoopeista biologisesti merkittävimpiä ovat jodin ja cesiumin radioaktiiviset isotoopit. Näistä jodi varastoituu kilpirauhaseen ja cesium korvaa luuston kalsiumia. Radioaktiivisen jodin varastoituminen kilpirauhaseen voidaan estää nauttimalla ennen laskeuman vaikutuksen alaiseksi joutumista joditabletti, joka täyttää kilpirauhasen jodivarastot. Tällöin mahdollinen radioaktiivinen jodi poistuu elimistöstä normaaliin tapaan. Cesiumin saantia puolestaan vähennetään välttämällä saastuneiden elintarvikkeiden, kuten esimerkiksi saastunutta rehua syöneiden lehmien maidon, nauttimista.