stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
György Dózsa
Ristiretkikäsky

Unkarin talonpoikaiskapinan taustalla oli ristiretkikäsky, jota koskevan bullan paavi Leo X antoi huhtikuussa 1514. Ristiretki annettiin Esztergomin arkkipiispan, kardinaali Tamás Bakóczin järjestettäväksi, mikä oli tavallaan hyvitys siitä, että hän oli hävinnyt paavinvaalissa edellisellä vuonna. Unkarin talonpojat vastasivat ristiretkikutsuun innokkaasti, ja pian heitä oli eri maakuntien kokoontumisleireillä jo 40 000. Joukossa oli talonpoikien lisäksi vaeltelevia opiskelijoita, munkkeja ja alempia pappeja, jotka kuuluivat yhteiskunnan alimpaan ja sorretuimpaan kerrokseen. Myöhemmin myös alempaa aatelia liittyi ristiretkeläisiin, joista 95 % oli kansallisuudeltaan unkarilaisia; loput olivat puolalaisia, serbejä ja valakialaisia.
Joukkojen johtajaksi nimitettiin György Dózsa, alempaan aateliin kuuluva ratsuväen upseeri ja palkkasoturi, joka oli saanut mainetta turkkilaisia vastaan käydyssä sodassa. Kansallisuudeltaan Dózsa oli székelyi, Transilvanian unkarilainen.
Ristiretkeläisten innostukseen vaikutti turkkilaisia kohtaan tunnettu pelko ja lupaus syntien anteeksiannosta, mutta perimmäisenä syynä oli yleinen levottomuus ja tyytymättömyys vallitseviin oloihin. Mitä suuremmaksi joukko kasvoi, sitä levottomammiksi kardinaali Bakócz, kuningas Vladislaus II ja muut vallanpitäjät tulivat. Ristiretkeläisten elintarvike- tai vaatehuoltoa ei ollut suunniteltu, ja kun sadonkorjuun aika lähestyi, maanomistajat käskivät talonpoikien palata peltotöihin. Kun he kieltäytyivät, heidän perheenjäseniään pahoinpideltiin ja aseistettuja joukkoja lähetettiin heitä vastaan. Tämä johti verisiin välikohtauksiin jo toukokuun alussa, ja Bakóczi peruutti ristiretkikampanjan ja keskeytti joukkojen värväyksen. Hän myös kehotti Dózsaa joukkoineen lähtemään välittömästi Dalmatiaan turkkilaisia vastaan.
”Kansan ruhtinas”

Kardinaalin käskyt tulivat liian myöhään. Dózsa ei enää etsinyt kunniaa taistelussa turkkilaisia vastaan, vaan hän oli joutunut joukkojensa vallankumouksellisen hengen valtaan. Luettuaan Bakóczin kirjeen, jossa paavin bulla peruutettiin, hänen kerrotaan sanoneen: ”En ole hullu tai lapsi, jonka kanssa voitte leikkiä mielenne mukaan! Vannon Jumalan ja Pyhän Ristin nimeen, että teen teistä selvää.” Hän tarkoitti ”teillä” koko feodaalisten maanomistajien luokkaa, ja niin hän oli valmiina johtamaan ristiretkeä aatelisia vastaan.
Dózsa antoi Karcagin kaupungissa julistuksen, jossa hän nimitti itseään “kansan ruhtinaaiksi” ja käski kaikkia Unkarin talonpoikia liittymään joukkoihinsa  kuolemanrangaistuksen uhalla ja kukistamaan aateliset. Vähän myöhemmin hän piti Ceglédissä puheen, jossa hän sanoi aikalaisensa, kroatialaisen kronikoitsijan Ludovic Tuberonnin mukaan:
»Unkarin ylimykset, jotka pitävät teitä orjuudessa, eivät pidä teitä kansalaisina vaan kohtelevat teitä kuin orjia... Kaikki se mitä pelloilla kasvaa, teidän raatamisenne ansiosta, kuuluu heille. Te auraatte maan, viljelette hedelmät, hoidatte karjan ja lampaat, mutta aateliset saavat hyödyn työstänne. Teille jää vain orjuus ja epätoivo.
Kuinka kauan me kestämme tätä epäoikeudenmukaisuutta, me joiden esi-isät johti Eurooppaan kuuluisa kuningas Attila? ... Älkää luulko että vihollisenne antavat teille armoa, pitäisikö teillä olla tunnontuskia...
Teillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin tuhota aateliset tai vuodattaa verenne ja alistua ikuiseen orjuuteen röyhkeiden vihollistemme tyydytykseksi.»
Kapina leviää

Kapinaliike levisi nopeasti, enimmäkseen unkarinkielisille alueille, missä satoja aateliskartanoita ja linnoja poltettiin ja tuhansia aatelisia surmattiin.
Samalla Dózsan joukot tuhosivat kaikki läänityksiä koskevat asiakirjat. Kapina oli sitäkin vaarallisempi, koska myös kaupunkien köyhälistö oli talonpoikien puolella, ja Budassa ja muuallakin heitä vastaan lähetetty ratsuväki joutui jalkautumaan päästäkseen kaupungin porttien läpi.
Dózsa valtasi Csanádin kaupungin ja linnoituksen, ja piispa ja linnan päällikkö seivästettiin. Seuraavaksi kuninkaan rahastonhoitaja siepattiin ja kidutettiin raa’asti kuoliaaksi Aradissa. Toisaalta monet aateliset, jotka antautuivat vapaaehtoisesti, päästettiin pakoon, ja Dózsa jopa auttoi usein heitä pakenemaan.
Dózsa oli kuitenkin menettämässä joukkojensa hallinnan, ja ne joutuivat yhä enemmän Ceglédin ”sosialistisen” kirkkoherran Lőrincz Mészárosin vaikutuksen alaisiksi. Talonpoikia yllyttivät myös suositut observantit eli ankaramman suuntauksen fransiskaanimunkit, jotka olivat kehittäneet erityisen ”kansanristiretken” ideologian. Sen mukaan aateliset olivat menettäneet oikeutensa, koska he olivat hankaloittaneet kuningaskunnan puolustusta ja  estäneet ristiretkeläisiä toteuttamasta kutsumustaan. Unkarin talonpoikien pitäisi saada samat oikeudet kuin székelyillä oli Transilvaniassa.
Menestys oli vaikuttanut myös Dózsan moraaliin, ja Csanádin jälkeen hän antoi julistuksia, joita voidaan pitää nihilistisinä.
Aateliset kokoavat armeijansa

Aluksi näytti siltä, että hallitus ei pystyisi kukistamaan Dózsaa. Kesän aikana hän valtasi Aradin, Lippan ja Világosin linnat ja hankki itselleen aseita ja koulutettuja asemiehiä. Yksi hänen joukoistaan uhkasi pääkaupunkia. Mutta puolialastomien, huonosti aseistettujen talonpoikien oli lopulta hävittävä  aateliston ritareille.
Kesäkuun loppuun mennessä kuningas ja aateliset olivat toipuneet alkujärkytyksestä, ja pienemmät kapinapesäkkeet tukahdutettiin nopeasti. Aatelisten armeijan komentajiksi tulivat lahjakas sotilas János Bornemissza ja transilvanialainen ylimys, myöhempi varakuningas István Báthory. Kaikki valtakunnan aatelisjoukot oli kutsuttu apuun, ja palkkasotureita värvättiin kiireesti Venetsiasta, Böömistä ja keisarilta.
Temesvárin taistelu

Ratkaiseva taistelu käytiin Temesvárissa, joka oli maan vahvimpia linnoituksia. Talonpoikien armeija, jonka vahvuus oli noin 30 000 henkeä, saapui kaupungin luo 15. kesäkuuta 1514. Tässä vaiheessa Dózsalla oli jo joitakin tykkejä, mutta ne eivät aiheuttaneet kovinkaan paljon vahinkoa. Dózsan armeija ei ollut valmistautunut pitkittyneeseen sodankäyntiin, kun taas Temesvár oli varustettu kestämään kuukausien piirityksen. Tässä tilanteessa kumpikaan osapuoli ei voinut saavuttaa ratkaisevaa voittoa.
Tähän mennessä alempaa aatelistoa edustava kansallinen puolue, jonka johdossa oli vasta 28-vuotias János Szapolyai, oli pysynyt puolueettomana. Kun Temesvárin piiritys jatkui, kumpikin osapuoli yritti saada Szapolyain tuen. Aateliset voivat kuitenkin luvata hänelle jotakin, mihin Dózsa ei pystynyt: pääsyn Unkarin valtaistuimelle. Szapolyai päätti siirtyä maanomistajien puolelle, ja talonpojat joutuivat kohtaamaan koko aateliston yhdistyneen armeijan. Dózsan joukot olisivat voineet lyödä heidät lukumäärässä ja taistelutahdossa, mutta eivät varustuksessa tai järjestyksessä. Kapinallisten pääjoukko antautui Temesvárin edustalla Szapolyaille 15. heinäkuuta 1514 ankaran taistelun jälkeen, ja haavoittunut Dózsa jäi vihollistensa käsiin.
”Kansan ruhtinas” György Dózsa teloitettiin julmalla tavalla pilkallisissa kruunajaisissa: hänet pantiin istumaan tulikuumalle rautaiselle valtaistuimelle, tulikuuma valtikka kädessä ja tulikuuma rautakruunu päässä. Kun hän oli vielä hengissä, hänen alaisensa pakotettiin syömään hänen paistuvaa lihaansa, mitä varten heitä oli pidetty nälässä viikon verran. Sen jälkeen heidätkin kidutettiin hengiltä. Kerrotaan, että Dózsa kuoli sankarillisesti huutoakaan päästämättä.
Kapinan seuraukset

Muutamia muita vastaavia julmuuksia lukuun ottamatta suurin osa kapinallisista selvisi kuitenkin ilman suuria rangaistuksia, ilmeisesti siksi että heidän työvoimaansa tarvittiin. Silti on arvioitu, että noin 60 000 talonpoikaa menetti henkensä nelikuukautisessa kapinassa ja sen verisissä jälkiselvittelyissä. Talonpojat joutuivat korvaamaan tekemänsä vahingot, ja kollektiivisena rangaistuksena valtiopäivillä säädettiin lokakuussa 1514 laki ”ikuisesta palveluksesta”. Sen mukaan talonpojat eivät saaneet pitää aseita eivätkä vaihtaa maanomistajaa, ja lisäksi heidät velvoitettiin pakkotyöhön. Vaikka tätä periaatetta ei noudatettukaan aina tarkasti, se pysyi lainsäädännössä aina vuoteen 1848.
Kapinan vakavin seuraus oli sen aiheuttama tuho, joka sattui yhteen Euroopassa vallinneen taloudellisen laskukauden kanssa. Se heikensi Unkaria juuri silloin, kun voimia olisi tarvittu koko ajan vahvistuvaa osmanien valtakuntaa vastaan. Kesällä 1521 turkkilaiset valtasivat Šabacin ja Belgradin, ja Unkari jäi avoimeksi etelästä tuleville hyökkäyksille. Kaksitoista vuotta kapinan jälkeen, vuonna 1526, turkkilaiset murskasivat Unkarin armeijan Mohácsin taistelussa. Unkarissa on ajateltu, että taistelun päättyminen katastrofiin oli seurausta aiemmasta, kohtalokkaasta kapinasta.
György Dózsa 20 forintin setelissä vuodelta 1947.
Guy Drut

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Guy Drut |  Guy Drut |  Guy Drut |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 110 m aidat |  |
|  Hopeaa | München 1972 | 110 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 110 m aidat |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Grenoble 1972 | 50 m aidat |  |
|  Pronssia | Wien 1970 | 60 m aidat |  |
|  Pronssia | Grenoble 1981 | 50 m aidat |  |
Guy Drut (s. 6. joulukuuta 1950 Oignies, Ranska) on ranskalainen 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja ja poliitikko.
Guy Drut osallistui EM-kilpailuihin Ateenassa 1969 vasta 18-vuotiaana sijoittuen neljänneksi ennätyksellään 13,7. Kaksi vuotta myöhemmin Helsingin EM-kisoissa Drut kaatui alkuerässään.
Münchenin olympialaisissa Drut hävisi maailmanennätyksen juosseelle Rodney Milburnille saaden hopeamitalin. EM-Roomassa 1974 Drut voitti finaalin ylivoimaisesti ajalla 13,40. Seuraavana vuonna hän ensin sivusi Milburnin käsiajanotolla tehtyä maailmanennätystä 13,1 ja otti sen sitten omiin nimiinsä tuloksella 13,0. Sähköajanotolla hän juoksi Euroopan ennätyksen 13,28.
Montrealin olympialaisissa Drut voitti finaalissa niukasti Kuuban Alejandro Casañasin ja kahdeksan vuoden takaisen olympiavoittajan Willie Davenportin ajalla 13,30. Kolmikolla oli erikoinen arpaonni, sillä kaikki mitalistit juoksivat sekä samassa alkuerässä että välierässä. Olympialaisten jälkeen Drut ilmoitti ottaneensa vastaan rahapalkintoja, jolloin IAAF julisti hänet kilpailukieltoon ammattilaisena. Myöhemmin Drut sai amatöörioikeutensa takaisin ja juoksi alle 14 sekunnin tuloksen vuonna 1980.
Urallaan Drut voitti myös kerran Euroopan hallimestaruuden 50 metrin aidoissa ja sijoittui radoille paluunsa jälkeen 1981 kolmanneksi.
Drut kilpaili pari kertaa myös kymmenottelussa, jossa hän olisi halutessaan ollut maailman parhaita. 19-vuotiaana hän teki tuloksen 7565 pistettä ja kuusi vuotta myöhemmin 7514, vaikka jätti 1 500 metriä juoksematta.
Urheilu-uransa jälkeen Drut siirtyi politiikkaan ja toimi vuosina 1995–1997 Alain Juppén hallituksen nuoriso- ja urheiluministerinä.
Vuonna 2005 Drut tuomittiin 15 kuukauden ehdolliseen vankeuteen hänen hyväksyttyään nimellisen työpaikan poliittisena suojattina. Tämän seurauksena hänet suljettiin väliaikaisesti pois KOK:n toiminnasta. Seuraavana vuonna presidentti Jacques Chirac armahti Drutin ristiriitaisuuksia aiheuttaneella päätöksellä.
Parhaat tulokset

100 m 10,5
110 m aidat 13,28 (käsiajanotolla 13,0)
Korkeushyppy 201
Seiväshyppy 520
Pituushyppy 756
Keihäänheitto 62,80
Kymmenottelu 7565
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guy Drut Wikimedia Commonsissa
Miesten 110 metrin aitajuoksun olympiavoittajat
Miesten 110 metrin aitajuoksun Välimeren kilpailujen voittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  World Athletics  Sycomore  Tilastopaja 🔒 
Muut:  IdRef
Jaakobin salainen kirja

| Jaakobin salainen kirja |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  kopti
Genre:  kirje
Julkaistu:  100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Petri Luomanen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-0-30859-5
Sarja: Nag Hammadin kirjasto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jaakobin salainen kirja on Uuden testamentin apokryfiseen kirjallisuuteen kuuluva kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi I, kirja 2). Se ilmoittaa kuvaavansa Jeesuksen ylösnousemuksensa ja taivaaseenastumisensa välisenä aikana Pietarille ja Jaakobille antamia salaisia opetuksia.
Historia

Jaakobin salainen kirja tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta yhtenä vaurioituneena kappaleena. Vaikka kirjoitus on koptinkielinen käännös kreikankielisestä alkutekstistä, sen kirjoittaja väittää kirjoituksen alkupuolella sen olleen kirjoitettu hepreaksi. Koska kirjoitus viittaa kristittyjen vainoihin ja marttyyrikuolemiin, on epätodennäköistä, että se olisi kirjoitettu vuoden 313 jälkeen, jolloin keisari Konstantinus Suuri lopetti vainot. Kirjoituksen muista yksityiskohdista on päätelty, että se olisi kirjoitettu toisella vuosisadalla, mahdollisesti sen ensimmäisellä puoliskolla.
Sisältö

Jaakobin salainen kirja on muodoltaan kirje Jaakobilta jollekin toiselle henkilölle, jonka nimi ei käy selville tekstin turmeltumisen vuoksi. Kirjoittaja kertoo Jeesuksen opettaneen lisää ja vastanneen erilaisiin kysymyksiin 550 päivää ylösnousemuksensa jälkeen, ennen taivaaseen astumistaan. Tuona aikana Jaakob ja Pietari saivat salaisia ohjeita, mutta loppujen lopuksi vain Jaakob vaikuttaa ymmärtäneen, mitä tapahtui. Näin kirjoitus vihjaa muun muassa Marian evankeliumin ja Johanneksen evankeliumin joidenkin kohtien tavoin, ettei Pietari olisi edustanut Jeesuksen opetusten oikeaa tulkintaa.
Jeesuksen opetukset ovat epätavanomaisia ja näennäisesti ristiriitaisia. Osa opetuksista on vertauksia. Hän kutsuu Pietarin ja Jaakobin Taivasten valtakuntaan kanssaan, mutta toisten oppilaiden kysymykset kääntävät heidän ajatuksensa muualle, ja he menettävät tilaisuutensa. Myöhemmin Jaakob esitetään lähettämässä muut apostolit pois, mikä antaa ymmärtää, että hän olisi toiminut Jeesuksen seuraajana liikkeen johdossa.
Kirjoituksen kehyksenä toimiva kirje vaikuttaa tekstiin nähden itsenäiseltä. Tämän vuoksi jotkut tutkijat ovat sitä mieltä, että kirjoitus olisi alun perin koostunut useasta erillisestä eri kirjoittajan kirjoittamasta tekstistä, jotka on liitetty yhteen. Tämä selittäisi myös opetusten sisäisen ristiriitaisuuden. Kirje viittaa aikaisempaan ”salaiseen evankeliumiin”, joka saattaa olla kadonnut. Keskustelu marttyyriudesta ja profetioista vaikuttaa myös muuhun kirjoitukseen nähden erilliseltä, muun kirjoituksen koostuessa lyhyistä opetuksista. Tutkijat ovat edelleen erimielisiä siitä, ovatko kirjoituksen suurimmat yhtäläisyydet Uuden testamentin kanonisiin kirjoihin osa alkuperäistä tekstiä vai myöhemmän toimittajan kädenjälkeä.
Suhteet muihin teksteihin

Monille tutkijoille jotkut kirjan opetukset ovat luonteeltaan gnostilaisia, koska ne ovat epäyhteensopivia kanonisten kirjoitusten kanssa. Kirjoitus myös löydettiin Nag Hammadista yhdessä muiden gnostilaisten kirjoitusten kanssa, ja se käyttää gnostilaista sanastoa esimerkiksi puhumalla pelastuksesta ”täyteytenä”. Sen opetukset eivät kuitenkaan ole valentinolaisia tai minkään muun gnostilaisen kosmologian mukaisia, joten sitä ei yleensä lueta puhtaasti gnostilaisiin kirjoituksiin.
Monet Jaakobin salaisen kirjan opetukset ovat kuitenkin myös yhteneviä kanonisten evankeliumien kanssa, ja se sisältää viittauksia muun muassa opetuksiin hyvästä paimenesta, sinapinsiemenestä, neitsyiden lampuista ja työmiesten palkasta. Viittaukset pelastukseen ”ristin kautta” antavat ymmärtää, että kirjoittaja olisi tuntenut Paavalin kirjeitä tai ainakin hänen opetuksiaan. Jotkut tutkijat katsovat, että kirjoituksen varhaisin versio olisi ollut kanonisiin kirjoituksiin nähden itsenäinen, mutta myöhempi toimittaja olisi lisännyt siihen viittauksia kanonisiin kirjoituksiin.
Kirjoituksen mukaan Jeesus opetti 550 päivää ylösnousemuksensa jälkeen, ennen taivaaseen astumistaan, mutta Apostolien tekojen tarjoaman perinteisen käsityksen mukaan Jeesus nousi taivaaseen 40 päivää pääsiäisen jälkeen. Näin on mahdollista, ettei kirjoittaja tuntenut Apostolien tekoja. Irenaeuksen mukaan jotkut valentinolaiset ja ofiitit opettivat, että Jeesuksen taivaaseen astuminen tapahtui 18 kuukautta ylösnousemuksen jälkeen.
Kirjallisuutta > Suomennos

Jaakobin salainen kirja. Johdanto, käännös ja selitykset Petri Luomanen. Teoksessa Dunderberg, Ismo & Marjanen, Antti (toim.): Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, s. 375–393.  (2. täydennetty painos)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30859-5
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

The Apocryphon of James. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Coptic Gnostic Library.  (Volume 1. A Complete Edition of the Nag Hammadi Codices (5 vols.))  Brill, 2002.  ISBN 978-90-04-11702-0  Koptinkielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
The Apocryphon of James. Teoksessa Robinson, James M. (toim.): The Nag Hammadi Library in English, s. 29–37.  (The Definitive Translation of the Gnostic Scriptures Complete in One Volume. Composition by E. J. Brill, The Netherlands. 3rd revised edition)  HarperSanFrancisco, 1990.  ISBN 0-06-066935-7  Englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

The Apocryphon of James. The Gnostic Society Library. (englanniksi)
The Secret Book of James. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Nag Hammadin kirjasto |
| --- | --- |
Koodeksi I:  Apostoli Paavalin rukous  Jaakobin salainen kirja  Totuuden evankeliumi  Tutkielma ylösnousemuksesta  Kolmiosainen tutkielma 
Koodeksi II:  Johanneksen salainen kirja  Tuomaan evankeliumi  Filippuksen evankeliumi  Hallitsijoiden olemus  Maailman alkuperästä  Kertomus sielusta  Tuomas Kilvoittelijan kirja 
Koodeksi III:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi  Eugnostos Siunattu  Jeesuksen Kristuksen viisaus  Keskustelu Vapahtajan kanssa 
Koodeksi IV:  Johanneksen salainen kirja  Koptilainen egyptiläisten evankeliumi 
Koodeksi V:  Eugnostos Siunattu  Koptilainen Paavalin ilmestys  Ensimmäinen Jaakobin ilmestys  Toinen Jaakobin ilmestys  Aadamin ilmestys 
Koodeksi VI:  Pietarin ja kahdentoista apostolin teot  Ukkonen, täydellinen järki  Arvovaltainen opetus  Suuren voimamme tunteminen  Platonin Valtio 588a–589b  Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä  Kiitosrukous  Asklepios 21–29 
Koodeksi VII:  Semin selitys  Suuren Setin toinen opetus  Gnostilainen Pietarin ilmestys  Silvanoksen opetukset  Setin kolme kivitaulua 
Koodeksi VIII:  Zostrianos  Pietarin kirje Filippukselle 
Koodeksi IX:  Melkisedek  Norean ajatus  Tutkielma totuudesta 
Koodeksi X:  Marsanes 
Koodeksi XI:  Tulkinta tiedosta  Valentinoksen teosten katkelmia  Allogenes  Hypsifrone 
Koodeksi XII:  Sekstoksen lauseet  Totuuden evankeliumi  Katkelmia tunnistamattomasta teoksesta 
Koodeksi XIII:  Kolmimuotoinen Protennoia  Maailman alkuperästä
Jagdgeschwader 26 ”Schlageter”

| Jagdgeschwader 26 ”Schlageter” |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1939–1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  hävittäjätoiminta
Koko:  Lentorykmentti
Lempinimi:  Schlageter/ Luftwaffe  Abbevillen pojat/ liittoutuneet 
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Adolf Galland
Jagdgeschwader 26 ”Schlageter” (JG 26) oli Saksan ilmavoimien kuuluisimpia hävittäjälentorykmenttejä toisessa maailmansodassa. Vaikka Saksan ilmavoimissa ei virallisesti ollut ”eliittiyksikköjä”, JG 26:ta pidetään sellaisena. Liittoutuneet kutsuivat JG 26:ta lempinimellä ”Abbevillen pojat”.
Syntyvaiheet

Hävittärykmentin perustettiin erottamalla JG 134:stä kolmas laivue III/JG 134 omaksi alun perin Reininmaan hävittäjäyksiköksi, josta laajennettiin 11. tammikuuta 1937 hävittäjärykmentti, ja sen perustamistunnukseksi annettiin JG 234. Vuonna 1937 se muutettiin JG 132:ksi. Koska JG 132:lla oli ollut merkittävä osuus Reininmaan palautuksessa, ehdotettiin hävittäjäyksiköille lempinimiä paikallisen saksalaisen kansallissankarin mukaan. Luftwaffen johto suhtautui ehdotukseen suopeasti, ja 11. joulukuuta JG 132 sai virallisen lempinimen ”Schlageter” ranskalaisten 26. toukokuuta 1923 sabotaasista kuolemaantuomitun saksalaisen patriootin Albert Leo Schlageterin mukaan. 1. toukokuuta 1939 Luftwaffen lentorykmenttien numerointi muutettiin, jolloin JG 132:sta tuli JG 26 ”Schlageter”. Rykmentti oli koko olemassaolonsa ajan sijoitettuna länsirintamalle. Sen koneet lensivät viimeisen operatiivisen lentonsa 4. toukokuuta 1945, ja yksikkö antautui 6. toukokuuta briteille Flensburgin lentotukikohdassa.
Abbevillen pojat

Hävittärykmentti 26 tunnetaan usein liittoutuneiden historiikeissä ja lentäjien kirjoituksissa ”Abbevillen poikina”. Nimitystä saatettiin joskus käyttää kaikkia aggressiivisesti ja taitavasti taisteleviin saksalaishävittäjä muodostelmiin, mutta yleensä tarkoitettiin juuri JG 26:ta. Tosin JG 26 siirtyi käyttämään Abbeville-Drucatin lentokenttää vasta joulukuussa 1940, koska lähempänä kanaalia olleet lentokentät vettyivät lähes käyttäkelvottomiksi syystalven sateissa.
JG 26:n komentajat

Rykmentinkomentajat:
Eversti Eduard Ritter von Schleich, 1. marraskuuta 1938 – 9. joulukuuta 1939
Majuri Hans Hugo Witt, 14. joulukuuta 1939 – 23. kesäkuuta 1940
Majuri Gotthard Handrick, 24. kesäkuuta – 21. elokuuta 1940
Majuri Adolf Galland, 22. elokuuta 1940 – 5. joulukuuta 1941
Majuri Gerhard Schöpfel, 6. joulukuuta 1941 – 10. tammikuuta 1943
Everstiluutnantti Josef Priller, 11. tammikuuta 1943 – 27. tammikuuta 1945
Majuri Franz Götz, 28. tammikuuta – 7. toukokuuta 1945
JG 26:n tappio- ja voittoilmoitukset

Schlageter rykmentin tappiotilastot ovat kattavat, ja niitä täydennetään edelleen, kun esimerkiksi kadoinneiksi ilmoitettuja tunnistetaan. Rykmentti menetti sodassa 763 kaatunutta ja kadonnutta lentäjää ja 67 lentäjää sotavankeina. Henkilömenetysten suhde oli 631 henkilöä taistelutilanteissa ja 132 henkilöä onnettomuuksissa.
| Voitot/tappiot | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ilmavoittoilmoitukset | 8 | 468 | 446 | 399 | 575 | 668 | 116 |
| Lentäjätappiot | 2 | 88 | 66 | 79 | 158 | 299 | 138 |
Christian Due

| Christian Due> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1805 Trondheim, Norja
Kuollut: 1893 Trondheim, Norja (todennäköisesti)
Kansalaisuus:  Norja
Taiteilija
Ala:  taidemaalaus
Christian Due (1805 Trondheim, Norja – 1893 Trondheim (todennäköisesti)) oli norjalainen taidemaalari ja merijalkaväen upseeri.
Vuonna 1834 Due johti Elida-nimisellä laivalla tehtyä maanmittausretkeä Pohjois-Norjan merivesillä. Tunnettu maisemamaalari Knud Baade oli matkalla mukana, ja on todennäköistä, että Duen ja Baaden yhdessä vietettämä aika innosti Dueta perehtymään maalaustaiteen tekemiseen. Vuosien 1833 ja 1842 välisenä aikana Due työskenteli maanmittaajana Pohjois-Norjan rannikoilla. Due piirsi tuolloin luonnoksia, joiden pohjalta hän myöhemmin teki maalauksia. Useat hänen maalauksistaan esittävätkin pohjoisnorjalaisia maisemia. Tällaisia ovat esimerkiksi Duen teokset Scenery from Eastern Finnmark (vuodelta 1859) ja Tromsø Strait (noin vuodelta 1850). Nimestään huolimatta jälkimmäinen teos ei paikallisten asukkaiden mukaan varsinaisesti esitä Tromssasta näkyvää salmea, vaan maiseman alkuperäinen vastine olisi Grøtsundin salmi nähtynä Reinøyan saarelta, joka sijaitsee kauempana pohjoisessa.
Kirjallisuutta

Anne Aaserud & Caroline Serck-Hanssen: Nordnorske bilder og bildet av Nord-Norge.  Tromsø:  Nordnorsk Kunstmuseum, 2002.  ISBN 82-91834-10-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  KulturNav