stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Asko Peltola

| Asko Peltola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. lokakuuta 1957 (ikä 67) Lapua, Suomi
Ammatti:  Maakuntajohtaja
Muut tiedot
Koulutus: Maatalous- ja metsätieteiden maisteri Helsingin yliopisto
Järjestö:  Etelä-Pohjanmaan liitto
Edeltäjä:  Esa Latva-Rasku
Seuraaja:  Heli Seppelvirta
Asko Antero Peltola (s. 2. lokakuuta 1957 Lapua) toimii Etelä-Pohjanmaan liiton johdossa Etelä-Pohjanmaan maakuntajohtajana.
Asko Peltola syntyi Matti V. Peltolan ja Annikki Ankeriasniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on yhteiskuntatieteiden maisteri Leena Rantala. Peltola valmistui maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1985 ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 2000. Hänellä on tutkinto myös Michiganin osavaltionyliopistosta vuodelta 1990. Peltola toimi Seinäjoen ammattikorkeakoulun tutkimusjohtajana 2000–2006, Etelä-Pohjanmaan maakuntajohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 2006. Elokuusta 2017 Peltola on virkavapaalla toimestaan, sote- ja maakuntauudistuksen valmistelijana. Peltola on myös maanviljelijä, joka aloitti luomuviljelyn varhain ja joka on toiminut muun muassa MTK:n johtokunnassa.
Andrest

| Andrest |
| --- | --- |
 Saint-Barthélémyn kirkko
 vaakuna
 Andrest
 Koordinaatit: 43°19′03″N, 0°03′43″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Hautes-Pyrénées
Arrondissementti:  Tarbes
Hallinto:  
 – Määri:  Louis Dintrans
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,2 km²
Korkeus:  241–266 m
Väkiluku (2019):  1 379
 – Väestötiheys:  222,8 as./km²
Postinumero:  65390
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Andrest on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées’n departementissa Occitanien alueella. Vuonna 2019 sen väkiluku oli 1 379. Kunnan pinta-ala on 6,2 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrest Wikimedia Commonsissa
Animaation 12 periaatetta

Animaation 12 periaatetta on Disneyn animaattorien Ollie Johnstonin ja Frank Thomasin vuonna 1981 julkaisemassa kirjassa The Illusion of Life: Disney Animation esitetty joukko animaation perusperiaatteita. Johnston ja Thomas perustivat työnsä Disneyn animaattorien toimintaan 1930-luvulta lähtien tavoitteenaan luoda aidontuntuisia animaatioita. Päätarkoituksena oli luoda illuusio hahmoista, joiden liikkeet noudattavat fysiikan peruslakeja, mutta teoksessa käsitellään myös abstraktimpia aiheita, kuten tunteiden ajoitusta.
Teos ja siinä esitetyt periaatteet ovat muodostuneet "animaation raamatuksi"[lähde? ]. Vuonna 1999 teos äänestettiin kaikkien aikojen parhaaksi animaatiota käsitteleväksi teokseksiselvennä. Teos on tehty käsinpiirrettyä animaatiota varten, mutta sen periaatteet toimivat myös tietokoneella tehdyssä animaatiossa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:12 basic principles of animation
Antti Halonen (kirjailija)

Antti Halonen (3. huhtikuuta 1903 Tuusula – 22. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, teatteriohjaaja ja toimittaja.
Antti Halosen vanhemmat olivat taidemaalari Pekka Halonen ja Maria Mäkinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1921. Halonen opiskeli aluksi kahden vuoden ajan Helsingin yliopistossa ja opiskeli sitten teatterin eri aloja Ranskassa, Saksassa ja Amerikassa. Antti Halonen toimi kirjailijana, teatteriohjaajana ja sanomalehtimiehenä. Hän piti radioesitelmiä ja kirjoitti kolme kirjaa isästään ja Tuusulanjärven taiteilijayhteisöstä. Lisäksi hän julkaisi kaksi matkakirjaa ja yhden näytelmän.
Teokset

Mariana: yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 271. Karisto 1926
Jättiläiset elävät yhä: näköaloja Suuresta lännestä. Tammi 1944
Tuhat ja kaksi yötä: Hollywoodin ja Kalifornian nykyaikainen satu. Kivi, Helsinki 1945
Vihreä aamu: Pekka Halosen siveltimen tarina. Kivi, Helsinki 1946
Taiteen juhlaa ja arkea: Tuusulan taiteilijasiirtolan värikkäitä vaiheita Kivestä Sibeliukseen. Tammi 1951, 2. painos 1952, 3. painos 1982
Latu lumessa: Pekka Halosen etsijäntie. Tammi 1965
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Antti Halonen (kirjailija) on Wikiaineistossa  Luettelo Antti Halosen lehtiartikkeleista
Alfred Tarski

Tarski vuonna 1968.
Banachin–Tarskin paradoksi: pallo voidaan hajottaa ja järjestää siten, että syntyy kaksi palloa, joista molemmat ovat yhtä suuria kuin alkuperäinen pallo.
Alfred Tarski (14. tammikuuta 1901 Varsova, Puola – 26. lokakuuta 1983 Berkeley, Yhdysvallat) oli puolalainen loogikko ja matemaatikko, jolla on ollut myös suuri filosofinen merkitys. Hän oli maailmansotien välisen ajan Varsovan koulukunnan jäsen ja toimi Yhdysvalloissa vuodesta 1939. Hän kirjoitti topologiasta, geometriasta, mittateoriasta, matemaattisesta logiikasta, joukkoteoriasta, metamatematiikasta ja ennen kaikkea malliteoriasta, abstraktista algebrasta ja siihen liittyvästä logiikasta.
Tarskin elämäkerran kirjoittajat Anita ja Solomon Feferman (2004) ovat kirjoittaneet, että hän oli ”yksi kaikkien aikojen suurimmista loogikoista” ja että hän ”muutti yhdessä aikalaisensa Kurt Gödelin kanssa 1900-luvun logiikan kasvot ennen kaikkea totuuden käsitteeseen ja malliteoriaan liittyvillä töillään”.
Teoksia

Logic, Semantics, Metamathematics (1956)
On the Limitations of Deductive Theories, yhdessä Adolf Lindenbaumin kanssa (1936)
Introduction to Logic and to the Methodology of Deductive Sciences (1941)
"On the calculus of relations," Journal of Symbolic Logic 6: 73–89 (1941)
"The Semantical Concept of Truth and the Foundations of Semantics", Philosophy and Phenomenological Research 4: 341–75 (1944)
A decision method for elementary algebra and geometry (1948)
Cardinal Algebras (1949)
Undecidable theories, yhdessä Mostowskin ja Robinsonin kanssa (1953)
Ordinal algebras (1956)
"Truth and Proof," Scientific American 220: 63–77 (1969)
Cylindric Algebras: Part I, yhdessä Leon Henkinin ja Donald Monkin kanssa (1971)
Cylindric Algebras: Part II, yhdessä Leon Henkinin ja Donald Monkin kanssa (1985)
Kirjallisuutta

Hintikka, Jaakko: Filosofian köyhyys ja rikkaus. Nykyfilosofian kartoitusta.  (Toimittaneet Janne Hiipakka ja Risto Vilkko)  Helsinki:  Art House, 2001.  ISBN 951-884-302-3.
Manninen, Juha & Vilkko, Risto (toim.): Ajattelun välineet ja maailmat. Kirjoituksia Jaakko Hintikan filosofiasta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-103-6.
Wright, Georg Henrik von: ”Filosofinen semantiikka”, Logiikka, filosofia ja kieli: ajattelijoita ja ajatussuuntia nykyajan filosofiassa, s. 184–203.  (Tarskia käsitellään mm. sivuilla 189–192. Teoksen suomentanut: Jaakko Hintikka ja Tauno Nyberg. Alkuperäisteoksen nimi: Logik, filosofi och språk (2. painos, 1968))  Helsinki:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-06669-2.
Tarski, Alfred: Semanttinen käsitys totuudesta (The Semantic Conception of Truth, 1943). Suomentanut Janne Hiipakka. Teoksessa Raatikainen, Panu (toim.): Ajattelu, kieli, merkitys. Analyyttisen filosofian avainkirjoituksia, s. 104–132, viitteet: s. 418–423.  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-683-1.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stanford Encyclopedia of Philosophy: (englanniksi)
Alfred Tarski.
Tarski's Truth Definitions.
Alfred Tarski (Arkistoitu – Internet Archive). Polish Philosophy Page. (englanniksi)
1900-luvun filosofia  Looginen empirismi
Wienin piiri:
Gustav Bergmann ·
Rudolf Carnap ·
Herbert Feigl ·
Philipp Frank ·
Kurt Gödel ·
Hans Hahn ·
Victor Kraft ·
Karl Menger ·
Otto Neurath ·
Moritz Schlick ·
Friedrich Waismann


Berliinin piiri:
Kurt Grelling ·
Carl Gustav Hempel ·
David Hilbert ·
Richard von Mises ·
Hans Reichenbach


Muita edustajia:
Alfred J. Ayer ·
Eino Kaila ·
Ernest Nagel ·
Karl Popper ·
Louis Rougier ·
Alfred Tarski ·
Willard Van Orman Quine
Anton Koberger

Vuoden 1493 laitos Liber Chronicarumista (Smithsonian Instituutti)
Anton Koberger (n. 1440/1445 – 3. lokakuuta 1513) oli saksalainen kirjanpainaja ja kultaseppä. Hän julkaisi Nürnbergissä vuosina 1470–1500 noin 250 teosta, muun muassa puupiirroksin kuvitetun saksankielisen Raamatun vuonna 1483 ja merkittävän inkunaabelin Liber Chronicarumin (saksaksi Die Schedelsche Weltchronik) vuonna 1493.
Koberger oli Albrecht Dürerin kummisetä. Dürerin perhe asui samalla kadulla kuin Koberger.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anton Koberger Wikimedia Commonsissa
Miriam Neureuther

| Miriam Neureuther |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Miriam Neureuther
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Garmisch-Partenkirchen, Saksa
Uran tiedot
Seura:  SC Garmisch
Laji:  ampumahiihto ja maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2009–2017
Voitot:  3
Palkintokorokkeella:  10
 Tietolaatikko päivitetty 1. huhtikuuta 2019 
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Miriam Neureuther |  Miriam Neureuther |  Miriam Neureuther |  |
Maa:   Saksa
Naisten ampumahiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Hanty-Mansijsk 2011 | viesti |  |
|  Kultaa | Ruhpolding 2012 | viesti |  |
Naisten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | 4×5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Liberec 2009 | 4×5 km viesti |  |
Miriam Neureuther (o.s. Gössner, s. 21. kesäkuuta 1990) on saksalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Neureuther kilpaili ampumahiihdossa vuosina 2009-2017, ja maastohiihdossa vuosina 2007-2016.
Ampumahiihto

Neureuther voitti ampumahiihdon junioreiden MM-kilpailuissa kultaa viestissä Ruhpoldingissa 2008 sekä kultaa takaa-ajossa, hopeaa pikamatkalla ja pronssia viestissä Canmoressa 2009.
Ampumahiihdon maailmancupissa Neureuther saavutti ensimmäisen palkintosijansa kaudella 2010–2011 oltuaan toinen Östersundin sprinttikilpailussa joulukuussa 2010. Kaksi päivää myöhemmin hän oli toinen takaa-ajokilpailussa. Samalla kaudella hän sijoittui toiseksi Fort Kentin sprinttikilpailussa. Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa 2011 hän oli sprintissä yhdeksäs, takaa-ajossa seitsemäs ja yhteislähdössä 14:s. Naisten viestissä hän voitti kultaa. Ruhpoldingin MM-kisoissa 2012 hän hiihti kolmannen osuuden Saksan mestarijoukkueessa.
Kaudella 2012–2013 Neureuther sijoittui toiseksi Pokljukan sprinttikilpailussa joulukuussa 2012 ja saavutti takaa-ajossa uransa ensimmäisen maailmancup-voiton. Yhteislähtökilpailussa hän oli toinen. Neureuther voitti samalla kaudella Oberhofin ja Ruhpoldingin sprinttikilpailut. Nové Měston MM-kilpailuissa 2013 hän oli sprintissä ja yhteislähdössä kuudes. Hanty-Mansijskin sprinttikilpailussa hän sijoittui kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs.
Kaudella 2015–2016 Neureuther sijoittui kolmanneksi Hochfilzenin pikakilpailussa.
Ampumahiihto > Neureuther ampumahiihdon maailmancupissa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kaudet | Voitot | Palkintokorokkeella | Osakilpailut |
| 2009-2017 | 3 | 10 | 142 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Matka | Sijoitus |
| 3. joulukuuta 2010 | Östersund |  Ruotsi | 7,5 km pikakilpailu | 2. |
| 5. joulukuuta 2010 | Östersund |  Ruotsi | 10 km takaa-ajo | 2. |
| 11. helmikuuta 2011 | Fort Kent |  Yhdysvallat | 7,5 km pikakilpailu | 2. |
| 14. joulukuuta 2012 | Pokljuka |  Slovenia | 7,5 km pikakilpailu | 2. |
| 15. joulukuuta 2012 | Pokljuka |  Slovenia | 10 km takaa-ajo | 1. |
| 16. joulukuuta 2012 | Pokljuka |  Slovenia | yhteislähtö | 2. |
| 5. tammikuuta 2013 | Oberhof |  Saksa | 7,5 km pikakilpailu | 1. |
| 11. tammikuuta 2013 | Ruhpolding |  Saksa | 7,5 km pikakilpailu | 1. |
| 14. maaliskuuta 2013 | Hanty-Mansijsk |  Venäjä | 7,5 km pikakilpailu | 3. |
| 11. joulukuuta 2015 | Hochfilzen |  Itävalta | 7,5 km pikakilpailu | 3. |
Maastohiihto

Maastohiihdossa Neureuther edusti Saksaa aikuisten arvokilpailuissa ensimmäisen kerran Liberecin MM-kilpailuissa 2009. Hän hiihti kolmannen osuuden hopeaa saaneessa viestijoukkueessa ja oli lisäksi 20.  sprinttikilpailussa. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa sijalle 21 ja oli mukana Saksan hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs. Maastohiihdon maailmancupin osakilpailussa hän on ollut parhaimmillaan Lahden 4x5 km viestissä toinen maaliskuussa 2010 ja henkilökohtaisessa kilpailussa Rybinskin sprintissä viides tammikuussa 2010. Tour de Ski -kiertueella vuonna 2010 Neureuther sijoittui vapaan hiihtotavan prologissa viidenneksi.
Maastohiihto > Neureuther maastohiihdon maailmancupissa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kaudet | Voitot | Palkintokorokkeella | Osakilpailut |
| 2009-2010 | 0 | 0 | 9 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Matka | Sijoitus |
| 7. maaliskuuta 2010 | Lahti |  Suomi | 4x5 km viesti | 2. |
Yksityiselämä

Neureuther meni naimisiin alppihiihtäjä Felix Neureutherin kanssa joulukuussa 2017. Heille syntyi lapsi lokakuussa 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miriam Neureuther Wikimedia Commonsissa
Anjalankosken seurakunta

| Anjalankosken seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Anjalan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Kymenlaakson rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Kouvolan seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Anjalan kirkko
Perustettu:  1999
Jäsenmäärä:  9 669 (2022)
– Osuus asukkaista:  70,4 %
Kirkollisvero:  1,55 %
Kirkkoherra:  Johanna Pesonen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anjalankosken seurakunta on Kouvolan Anjalankoskella Kymenlaaksossa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja Kymenlaakson rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Johanna Pesonen.
Kirkot

Anjalan kirkko
Inkeroisten kirkko
Myllykosken kirkko
Sippolan kirkko
Ummeljoen kyläkirkko
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Anjalankosken kirkkoherroina:
1999–2013: kirkkoherra Juhani Huovila
2013–2017: kirkkoherra Heikki Heinonen
2017–2021: kirkkoherra Eija Murto
2022–2023: kirkkoherra Timo Pokki
2023→ kirkkoherra Johanna Pesonen
Andrew Alberts

| Andrew Alberts |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1981 (ikä 43) Minneapolis, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  194 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Vancouver Canucks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  41
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Waterloo Blackhawks (USHL)  Boston College Eagles (HE) Boston Bruins (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) Carolina Hurricanes (NHL)
NHL-varaus:  179. varaus, 2001 Boston Bruins
Andrew James Alberts (s. 30. kesäkuuta 1981 Minneapolis, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelaa NHL-seura Vancouver Canucksissa.
Ura

Alberts pelasi juniorina jääkiekkoa USHL:n Waterloo Black Hawksissa vuosina 1999–2001. Boston Bruins varasi hänet kesällä 2001 NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 179. Varauksen jälkeen Alberts pelasi yliopistossa jääkiekkoa Boston Collegessa vuosina 2001–2005. Vuosina 2004 ja 2005 hänet valittiin yliopistosarjan tähdistökentälliseen. Keväällä 2005 hän pelasi muutaman runkosarjan ottelun ja pudotuspelit AHL:n Providence Bruinsissa, joka on Boston Bruinsin farmijoukkue. NHL:ään Alberts siirtyi syksyllä 2005. Vuonna 2007 hän solmi monivuotisen pelaajasopimuksen Bostonin kanssa, mutta hän oli suurimman osan kaudesta 2007–2008 pelaamatta aivotärähdyksen takia. Alberts siirtyi lokakuussa 2008 Philadelphia Flyersiin, kun Boston vaihtoi hänet Philadelphian Ned Lukaceviciin.
Alberts siirtyi heinäkuussa 2009 Carolina Hurricanesiin, kun hän teki kaksivuotisen sopimuksen seuran kanssa. 
Carolina kuitenkin myi Albertsin maaliskuussa 2010 Vancouver Canucksiin.
Anders Gustaf Ramsay

Anders Gustaf Ramsay, Albert Gebhardin maalaama muotokuva vuodelta 1893.
Anders Gustaf Ramsay (25. kesäkuuta 1832 Viipuri – 17. toukokuuta 1910 Helsinki) oli suomenruotsalainen ruukinpatruuna, liikemies ja kirjailija, joka elämänsä loppuvuosina julkaisi suuren suosion saavuttaneet muistelmansa Muistoja lapsen ja hopeahapsen.
Teokset

Muistoja lapsen ja hopeahapsen : kuvauksia. I osa, suomentanut Knut Sarlin. WSOY, 1908
Muistoja lapsen ja hopeahapsen : kuvauksia. II osa, suomentanut Knut Sarlin. WSOY, 1908
Muistoja lapsen ja hopeahapsen : kuvauksia. III osa, suomentanut Knut Sarlin. WSOY, 1908
Från barnaår till silfverhår : skildringar, 8 osaa. 1904-1907  (suomeksi lyhennetty laitos 1908, julkaistu lyhentämättömänä teoksena Muistoja lapsen ja hopeahapsen (4 osaa) 1966 ja siitä kuvattuna (2 osaa) uudestaan 1987, Antti Nuuttilan suomentamana)
Genom sekler : bilder ur en storätts lif, 2 osaa. 1908-1909
Berättelser. 1909
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Anders Ramsayn e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Anton Huusari

Anton ”Antti” Huusari (10. heinäkuuta 1898 Sippola – 16. helmikuuta 1973 Sippola) oli suomalainen yleisurheilun moniottelija, joka kuului 1920-luvulla suomalaiseen moniottelijaparhaimmistoon.
Urheilu-ura

Huusari saavutti keihäänheitossa SM-pronssia 1925. kymmenottelussa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1924 Iivari Yrjölän ja 1925 Paavo Yrjölän jälkeen sekä pronssia viisiottelussa 1927 ja 1928 Paavo Yrjölän ja Akilles Järvisen jälkeen (edellisvuonna voitti Yrjölä, jälkimmäisenä Järvinen). Pariisin olympialaisissa 1924 hän oli kymmenottelussa neljäs ja paras suomalainen, vaikka ensimmäisen päivän tulokset kärsivät sadan metrin juoksun aiheuttamasta masennuksesta – hänelle hävinnyt kilpailija sai paremman ajan kuin hän itse. Vuonna 1923 hän sijoittui Göteborgin 300-vuotisjuhlien kymmenottelussa neljänneksi ja vuonna 1921 hän voitti armeijan mestaruuden viisiottelussa. Ampumisessa tuli I luokka pistoolilla ja kiväärillä.
Ammatti ja luottamustehtävät

Huusari oli sotilasvirkamiehenä Keski-Suomen Rykmentissä, Kouvolassa sekä konduktööri ja asemamiesten esimies VR:llä Kouvolassa. Hänellä oli oma maatila vuodesta 1928 alkaen. Hän oli tunnettu hevoskasvattaja ja Ravirenkaan johtokunnan jäsen. Hänen hoidossaan oli ensimmäisen ravikuninkuuden vuonna 1924 voittanut Huovi.
Huusari toimi SUL:n ja Kymenlaakson piirin yleisurheiluvalmentajana sekä piirin ja seuran yleisurheilujaoston puheenjohtajana. Hän on saanut Suomen Urheilun hopeisen ansioristin ja hopeisen ansiomitalin kultaristein sekä piirin kultaisen muistomitalin.
Anton Korošec

| Anton Korošec |
| --- | --- |
 Anton Korošec vuonna 1929.
Jugoslavian pääministeri
 1928  
Edeltäjä:  Velimir Vukićević
Seuraaja:  Petar Živković
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1872  Wisserian, Steiermark, Itävalta-Unkari
Kuollut: 14. joulukuuta 1940 (68 vuotta)  Belgrad, Jugoslavia
Ammatti:  pappi
Anton Korošec (12. toukokuuta 1872 Wisserian, Steiermark, Itävalta-Unkari – 14. joulukuuta 1940 Belgrad, Jugoslavia) oli slovenialainen poliitikko, joka toimi Jugoslavian pääministerinä vuonna 1928. Hän oli Jugoslavian kuningaskunnan ajan (1918–1941) ainoa pääministeri, joka ei ollut kansallisuudeltaan serbi.
Korošec vihittiin vuonna 1895 katoliseksi papiksi. Hän kuului jesuiittajärjestöön ja oli tunnettu lahjakkaana puhujana. Hänet valittiin vuonna 1906 Itävallan valtakunnanneuvostoon. Hän kuului Slovenian kansanpuolueen jyrkempään siipeen, joka meni pisimmälle vaatiessaan Slovenialle autonomiaa. Vuodesta 1917 Korošec johti valtakunnanneuvostossa ryhmää, joka ajoi eteläslaavien riippumattomuutta ja ylläpiti salaisia yhteyksiä maanpaossa toimineeseen Jugoslavian komiteaan. Kesällä 1918 hänestä tuli puheenjohtaja eteläslaavien kansalliseen neuvostoon, joka Itävalta-Unkarin hajotessa saman vuoden lokakuussa ryhtyi toimimaan valtakunnan eteläslaavilaisten alueiden väliaikaisena hallituksena. Marraskuussa 1918 Korošec osallistui yhdessä Ante Trumbićin ja Serbian pääministeri Nikola Pašićin kanssa Genèvessä neuvotteluihin, joissa sovittiin serbien, kroaattien ja sloveenien yhteisen valtion perustamisesta. Kun uusi valtio perustettiin 1. joulukuuta, Korošecista tuli Pašićin hallituksen varapääministeri. Hän oli sen jälkeen liikenneministerinä useissa hallituksissa aina elokuuhun 1920 asti.
Korošec vastusti serbien hallitsevaa asemaa Jugoslaviassa. Hän oli alun alkaenkin kannattanut Slovenian liittämistä Jugoslaviaan vain, koska pelkäsi vielä enemmän Italian laajentumispyrkimyksiä Slovenian suuntaan. Hän oli 1920-luvulla ajoittain sisäministerinä. Korošecin lyhyttä pääministerikautta vuonna 1928 seurasi kuningas Aleksanteri I:n suorittama vallankaappaus ja Petar Živkovićin diktatorinen hallinto. Korošec jätettiin aluksi rauhaan sloveenien keskuudessa nauttimansa kannatuksen vuoksi, mutta vuosina 1933–1934 hän oli vangittuna, koska oli esiintynyt liian uhmakkaasti Slovenian itsehallinnon puolesta. 1930-luvun jälkipuoliskolla hän oli jälleen ministerinä Milan Stojadinovićin ja Dragiša Cvetkovićin hallituksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anton Korošec Wikimedia Commonsissa
Andre De Grasse

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Andre De Grasse Rion olympialaisissa 2016. |  Andre De Grasse Rion olympialaisissa 2016. |  Andre De Grasse Rion olympialaisissa 2016. |  |
Maa:  Kanada
Miesten pikajuoksu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 200 metriä |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 | 200 metriä |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | 4 × 100 metriä |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | 100 metriä |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | 4 × 100 metriä |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 100 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Eugene 2022 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Doha 2019 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | 100 metriä |  |
|  Pronssia | Peking 2015 | 4 × 100 metriä |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | 100 metriä |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | 200 metriä |  |
Andre De Grasse (s. 10. marraskuuta 1994 Markham, Ontario) on kanadalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 metrillä ja 200 metrillä.
Toronton Pan-Amerikan kisoissa 2015 De Grasse voitti kultaa sekä 100 että 200 metriltä. 200 metrillä hän juoksi loppukilpailussa uuden Kanadan ennätyksen 19,88. De Grasse pitää hallussaan myös Kanadan sisäratojen 200 metrin ennätystä 20,26.
Pekingin MM-kilpailuista 2015 De Grasse saavutti pronssia 100 metriltä ennätyksellään 9,92. Hän jakoi pronssin yhdessä Trayvon Bromellin kanssa. Samoista kisoista hän saavutti pronssia myös pikaviestistä.
De Grasse saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hopeaa 200 metrillä ajalla 20,02 ja pronssia 100 metrillä ennätysajallaan 9,91 sekä pronssia pikaviestistä.
De Grasse voitti World Relays -kilpailuissa 2017 kultaa 4 × 200 metrin viestissä. Vuoden 2019 Dohan MM-kilpailuissa hän sai 200 metrillä hopeaa ajalla 19,95 ja 100 metrillä pronssia ennätysajallaan 9,90.
De Grasse voitti 200 metrin olympiakultaa Tokion 2020 olympialaisissa. Hän juoksi jo välierissä Kanadan ennätyksen 19,73, jonka paransi loppukilpailussa lukemiin 19,62. 100 metrillä hän saavutti pronssia ennätysajallaan 9,89. Hän juoksi lisäksi ankkuriosuuden Kanadan hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän juoksi ankkuriosuuden Kanadan pikaviestijoukkueessa, joka voitti kultaa maan ennätysajalla 37,48. 100 metrillä hän karsiutui välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui 200 metrillä kuudenneksi.
Pariisin olympialaisissa 2024 De Grasse juoksi ankkuriosuuden Kanadan pikaviestijoukkueessa, joka voitti olympiakultaa. Sekä 100 että 200 metrillä hän selviytyi välieriin.
Kauden 2015 jälkeen De Grasse solmi Puman kanssa monivuotisen sponsorointisopimuksen. Sopimuksen arvo oli 11 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria, bonuksineen jopa 30 miljoonaa.
18. kesäkuuta 2017 Tukholman Timanttiliigassa De Grasse juoksi 100 metrillä tuulituloksen 9,69 s (+4,8 m/s).
De Grasse on naimisissa aitajuoksija Nia Alin kanssa.