stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aiju von Schöneman
Teoksia

Salaperäinen tunneli, kuvitus Terhi Hedberg. Cultura, 1998. ISBN 978-952-9501-46-5.
Kirjallisuutta

Sinikka Klemettilä: Aiju – Aiju von Schöneman muistelee.  Turku:  Turkuseura, 2014.  ISBN 978-952-7025-03-1
Allan Schulman

| Allan Schulman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. tammikuuta 1863 Hauho
Kuollut: 6. joulukuuta 1937 (74 vuotta) Viipuri
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  arkkitehti
Vanhemmat:  majuri Karl Leonard Schulman (1818–1880) ja Louise Heliodora Forssman (1832–1914)
Puoliso:  Ellen Maria Ahrenberg (1880–1929)
Parooni von Basserin palatsi eli nykyinen Hotelli Dostojevski Pietarissa (1904).
Asuin- ja liiketalo Viipurissa, arkkitehti Allan Schulman (vihreä rakennus)
Repolakatu Viipurissa
Allan Carl Waldemar Schulman (20. tammikuuta 1863 Hauho – 6. joulukuuta 1937 Viipuri) oli suomalainen arkkitehti. Hän työskenteli muun muassa Viipurin läänin lääninarkkitehtina vuosina 1915–1932.
Ura

Schulmanin vanhemmat olivat majuri, valtiopäivämies Karl Leonard Schulman ja Lovisa Heliodora Forssman ja puoliso vuodesta 1903 Ellen Maria Ahrenberg. Yliopettaja, valtiopäivämies Otto Karl Hjalmar Schulman oli hänen veljensä, samoin kuin reviisori ja valtiopäivämies Karl Max Werner Schulman.
Hauholla Lautsian kartanossa syntynyt Schulman kirjoitti ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta vuonna 1884 ja valmistui sen jälkeen arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1889. Samana vuonna hän matkusti Argentiinan Buenos Airesiin, jossa Schulman työskenteli ruotsalaisen Carlos Kihlbergin ja norjalaistaustaisen Alejandro Christophersenin arkkitehtitoimistossa vuoteen 1891 saakka. Kotimaahan palattuaan hän oli Yleisten rakennusten ylihallituksen palveluksessa uransa loppuun saakka, toimien muun muassa Helsingissä, Haminassa ja Savonlinnassa sekä vuodesta 1897 lähtien Viipurissa, jonne Schulman myös perusti oman toimiston. Lääninarkkitehdiksi hänet nimitettiin toukokuussa 1915. Hän seurasi Berndt Ivar Aminoffia uudessa tehtävässään.
Vuosina 1907–1919 Schulman oli jäsenenä Viipurin kaupunginvaltuustossa. Hän vaikutti myös aktiivisesti kaupungin kulttuurielämässä, kuuluen muun muassa Viipurin teatteritalon johtokuntaan, lisäksi Schulman oli mukana perustamassa Viipurin musiikkiopistoa ja toimi Viipurin Lauluveikkojen taiteellisena johtajana sekä kunniapuheenjohtajana.
Allan Schulman osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1894.
Töitä

Allan Schulman piirsi Viipuriin lukuisia liike- ja asuinrakennuksia. Niistä tunnetuin on vuonna 1906 valmistunut Häkli, Lallukka ja Kumpp. Oy:n liikerakennus eli niin sanottu Lallukan talo, jossa nykyään toimii Viipurin suomalainen taiteilijaresidenssi. Yhdessä Bernhard Fraserin kanssa Schulman suunnitteli Viipurin Uuden Yhteiskoulun rakennuksen vuonna 1912. Hän piirsi useita taloja myös Viipurin ulkopuolelle. Vuonna 1904 valmistui Pietariin paroni von Basserin tilaama asuinrakennus, joka nykyään toimii hotellina. Lisäksi hän suunnitteli muun muassa Terijoen merikylpylän ravintolan, lukuisia rakennuksia Uudenkirkon Halilan parantolaan sekä venäläisten aatelisten huviloita Karjalan kannakselle ennen lokakuun vallankumousta 1917. Säämingissä hän avusti kenraali Nils Weckmania tämän vaimolleen rakennuttaman Rauhalinna-nimisen huvilan suunnittelussa. Schulman oli vuonna 1897 perustamassa viipurilaista mieskuoroa Wiborgs Sångarbröder, nykyisin Viipurin Lauluveikot, ja toimi sen taiteellisena johtajana vuosina 1897-1905 ja 1907-1922.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Allan Schulman Wikimedia Commonsissa
Allan Schulman : Keisarin koira, Suomen Kuvalehti, 21.09.1935, nro 38, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Skalat

| Skalat Скалат |
| --- | --- |
 Skalatin linna
 lippu:  vaakuna
 Skalat
 Koordinaatit: 49.4260°N, 25.9747°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Ternopilin alue
Piiri:  Ternopilin piiri
Historiallinen maininta:  1512
Magdeburgin oikeudet:  1600
Väkiluku (2022)  ():  3 739
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skalat (ukr. Скалат) on kaupunki Ukrainan Ternopilin alueen Ternopilin piirissä. Pidhaitsi sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Hnylajoen varrella, 35 kilometriä aluekeskus Ternopilistä itäkaakkoon. Kaupungissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −5,4, ja heinäkuun +18,1 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 590 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 3 739 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 4 042 asukasta, joista 94,09 prosenttia oli ukrainalaisia, 4,65 % puolalaisia ja 0,99 % venäläisiä. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 4 260 asukasta.
Paikkakunta mainitaan historiallisissa dokumenteissa ensimmäisen kerran 1512 (muiden lähteiden mukaan 1564). Vuonna 1600 kylän alueet omistanut Senenskin magnaatisuku rakensi seudulle linnan ja sai Magdeburgin lain mukaiset kaupunkioikeudet. 1600- ja 1700-luvuilla maa-alueiden omistaja vaihtui useasti.  Linna vaurioitui 1670-luvulla ottomaaneja vastaan käydyissä taisteluissa. Kaupungin asema 1939.
Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen Skalat on kuulunut Ternopilin piiriin; sitä ennen se oli Pidvolotškin piiriin kuulunut kaupunki.
Kaupungin arkkitehtuurisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaisiin rakennuksiin lukeutuu 1600-1800-luvuilta peräisin oleva linna.
Skalatin linnaa.
Kirkko vuodelta 1872.
Talo kantakaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skalat Wikimedia Commonsissa
Скалатська міська об’єднана територіальна громада (ukrainaksi) (gromada.info)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Moritz Schreber

Moritz Schreber.
Daniel Gottlob Moritz Schreber (15. lokakuuta 1808 Leipzig — 10. marraskuuta 1861 Leipzig) oli saksalainen lääkäri (ortopedi) ja pedagogi, Leipzigin yliopiston opettaja ja Leipzigin parantolan johtaja, siirtolapuutarhaliikkeen innoittaja.
Moritz Schreber opiskeli lääketiedettä Leipzigin yliopistossa ja erikoistui ortopediaan. Hän julkaisi lukuisia kirjoja, jotka käsittelivät lastenkasvatusta ja kaupungistumisen vaikutuksia. Hän suositteli kaupunkien työläisnuorisolle "terveysvoimistelua" ja maalaiselämää, vastusti itsetyydytystä ja kehitteli mekaanisia tukilaitteita ja kiinnikkeitä itsetyydytyksen estämiseksi ja terveen ruumiin kasvattamiseksi. Alice Miller on kutsunut Schreberiä "mustan pedagogiikan" pääedustajaksi, sillä tämän kasvatusmenetelmät perustuivat pakkoon ja lapsen tahdon murtamiseen, jopa vauvojen lyömiseen. Schreber sovelsi ankaria kasvatusmenetelmiä myös omiin lapsiinsa. Hänen vanhin poikansa teki itsemurhan, ja nuoremmasta pojasta Daniel Paul Schreberistä tuli skitsofreenikko.
Siirtolapuutarhaliike sai innoitusta Schreberin kirjoituksista, joissa tähdennettiin ulkoilun merkitystä. Vuonna 1865 Leipzigiin perustettiin ensimmäinen leikkikenttä ja sille annettiin nimi "Schreberplatz" Schreberin muistoksi. Alueelle perustettiin puutarha, aluksi lasten harrastustoimintaa varten, mutta siitä tuli pian kokonaisten perheiden vapaa-ajanviettopaikka, Schrebergarten.
Teoksia

Die Eigenthümlichkeiten des kindlichen Organismus im gesunden und kranken Zustande (1839)
Der Hausfreund als Erzieher und Führer zu Familienglück und Menschenveredelung (1861)
Die ärztliche Zimmergymnastik (1855)
Kallipädie oder Erziehung zur Schönheit durch naturgetreue und gleichmässige Förderung normaler Körperbildung, lebenstüchtiger Gesundheit und geistiger Veredelung und insbesondere durch möglichste Benutzung specieller Erziehungsmittel (1858)
Kirjallisuutta

Israëls, Han: Schreber: Vater und Sohn: Eine Biographie. Übersetzung von Wenda Focke. Verlag internationale Psychoanalyse, München–Wien 1989. ISBN 3-621-26509-0
Niederland, William G.: Der Fall Schreber: Das psychoanalytische Profil einer paranoiden Persönlichkeit. Suhrkamp, Frankfurt am Main 1978, ISBN 3-518-07490-3
Palla, Rudi: Die Kunst, Kinder zu kneten: Ein Rezeptbuch der Pädagogik. Eichborn Verlag, Frankfurt am Main 1997. ISBN 3-8218-4153-2
Rutschky, Katharina: Schwarze Pädagogik: Quellen zur Naturgeschichte der bürgerlichen Erziehung. 6. Auflage. Ullstein, Frankfurt/Main 1993. ISBN 3-548-34453-4.
Treher, Wolfgang: Hitler, Steiner, Schreber — Gäste aus einer anderen Welt: Die seelischen Strukturen des schizophrenen Prophetenwahns. Oknos, Emmendingen 1990. ISBN 3-921031-00-1
Aiheesta muualla

Miller, Alice: The Childhood Trauma (luento 22.10.1998).
Schreber, Daniel Gottlob Moritz. Deutsche Biographie. 2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Seulaluu

Seulaluu (lat. os ethmoidale) on pariton luu, joka muodostaa osan kallonpohjaa ja nenäontelon kattoa. Luussa oleva seulalevy on pienten reikien läpäisemä. Nenästä kulkeutuvat hajuhermosyyt menevät reikien kautta hajukäämeihin jotka ovat isoaivoissa. Seulaluu myös rajoittuu molempiin silmäkuoppiin.
Seulalokerot (lat. cellulae ethmoidales), joita on useita ja jotka vaihtelevat kooltaan, sijaitsevat seulalevyn sisällä.
Moršyn

| Moršyn Моршин |
| --- | --- |
 Puistoaluetta Moršynissä (Park kurotnyi).
 lippu:  vaakuna
 Moršyn
 Koordinaatit: 49.1540°N, 23.8710°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Lvivin alue
Piiri:  Stryin piiri
Historiallinen maininta:  1482
Kaupunkityyppinen taajama:  1948
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  1996
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  2,22 km²
Väkiluku (2022)  ():  5 562 as.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moršyn (ukr. Моршин) on kaupunki Ukrainan Lvivin alueen Stryin piirissä. Moršyn sijaitsee Dnestrin vesistöön kuuluvan Berežnytsjajoen varrella, 82 kilometriä aluekeskus Lvivistä etelään. Kaupungissa on rautatieasema.
Tammikuun keskilämpötila on −4,1 ja heinäkuun +18,5 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 676 millimetriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 5 562 (2022). Vuonna 2001 siellä oli 6 482 asukasta. Heistä kansallisuudeltaan ukrainalaisia oli suuri enemmistö. Vuoden 1989 väestönlaskennassa kirjattiin 9 158 asukasta.
Arkeologisten löytöjen perusteella on arvioitu, että nykyisen kaupungin seutu asutettiin kivikauden lopulla, 8000–4000 vuotta e.a.a. Ensimmäinen kirjallinen maininta on vuodelta 1482. Rautatien Stryi–Ivano-Frankivsk rakentaminen (1875) vilkastutti paikkakuntaa. 1800-luvun loppuun mennessä paikkakunta oli saavuttanut tunnettavuutta kylpyläkohteena. Kaupunkityyppisen taajama aseman se sai vuonna 1948; kaupungiksi Moršyn nimettiin vuonna 1996.
Moršyn on Ukrainan kesän 2020 aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Stryin piiriin; sitä ennen se oli Stryin kaupunkipiirin kuulunut kaupunkityyppinen taajama tai kaupunki.
Kulttuuritalo.
2010-luvulla peruskorjattu puukirkko.
Toinen kirkko.
Jonoa lähteelle numero 4.
Kylpylä.
"Marmoripalatsi"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moršyn Wikimedia Commonsissa
Моршинська міська громада (ukrainaksi) (gromada.info)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki
Schillerinajokoira

| Schillerinajokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ruotsi
Määrä:  150 rekisteröityä (3.3.2008)
Rodun syntyaika:  1880-luku
Alkuperäinen käyttö:  jäniksen ja ketun ajo, jäljestys
Nykyinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  schillerstövare, chien courant de Schiller, sabueso Schiller, schilleri hagijas
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.2 Keskikokoiset ajavat koirat #131
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 53–61 cm narttu 49–57 cm
Väritys:  ruskea, jossa musta mantteli
Schillerinajokoira (ruots. schillerstövare) on ruotsalainen koirarotu, joka kuuluu FCI:n roturyhmään 6. Rodusta huolehtii Ruotsissa Svenska Schillerstövareföreningen ja Suomessa Suomen Ajokoirajärjestö.
Ulkonäkö

Ulkonäöltään schillerinajokoira on jäntevä ja jalo ja sen runko on hieman suorakaiteen muotoinen. Pää ja kuono ovat pitkät, otsapenger selvästi erottuva. Edeltä ja sivusta katsottuna pää on kiilanmuotoinen, mutta kuono ei ole siltikään suippo. Silmät ovat tummanruskeat. Korvat ovat riippuvat, kolmiomaiset, pehmeät ja korkealle kiinnittyneet. Rodulle tyypillistä on pitkä kaula, joka liittyy runkoon kauniisti. Häntä on asennoltaan joko hieman sapelimaisesti kaartuva tai suora. Schillerinajokoiran liike on yhdensuuntaista ja tehokasta. Urosten säkäkorkeus on 53–61 cm (ihanne 57 cm) ja narttujen 49–57 cm (ihanne 53 cm).
Karvapeite on tiiviisti rungonmyötäinen ja karhea. Pohjaväri on punaruskea (sävyltään kullanruskeasta lämpimään punaruskeaan), jossa on musta mantteli. Yhtenäinen mantteli kattaa niskan, selän, lapojen yläosan, kylkien, lanteen ja hännän yläpuolen alueen; punaruskea väritys kattaa pään, kurkun, rinnan, lapojen alaosan, eturaajat, takaraajat ja hännän alapuolen. Rinnassa ja varpaissa sallitaan pieni määrä valkoista väritystä.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan schillerinajokoira on ystävällinen, uskollinen, eloisa ja valpas. Rotua käytetään ketun ja jäniksen metsästykseen. Schillerinajokoira sopii myös hyvin perhekoiraksi hyvän luonteensa ansiosta.lähde?
Alkuperä

1800-luvun viimeisten vuosikymmenten aikana paikalliset ajokoiraharrastajat päättivät vakiinnuttaa ja parantaa tuolloin olemassa olleita sukulinjoja. Kyseistä projektia edistivät Svenska Kennelklubbenin perustaminen ja koiranäyttelyiden aloittaminen. Eräs harrastajista oli maanviljelijä Per Adolph Schiller, joka asui Ruotsin länsirannikolla Bohuslänissa Stenungsundin pitäjässä. Hänen tiedetään käyttäneen rodun luomiseen eteläsaksalaisia, sveitsiläisiä ja itävaltalaisia ajokoiria. Toisen teorian mukaan kantakoirat olisivat olleet eteläsaksalaisia, sveitsiläisiä ja englantilaisia ajokoiria - viimeksi mainituista etenkin harrieri olisi ollut vaikuttavana rotuna.
Schillerin kantakoirat Tamburini I ja Ralla I olivat sisaruksia, joiden isä oli Sancho ja emä Flinta. Sanchon perimään vaikuttivat huomattavasti smoolanninajokoira ja Kavlås-sukulinja, sekä myös Grothin koirat. Edellä mainitut Kavlåsin tilan "Lilla Släppet" -ajueen koirat olivat alun perin todennäköisesti Etelä-Saksasta. Flinta puolestaan polveutui kapteeni O.B. Rydholmin kahdesta sisaruksesta, jotka kantoivat englantilaista ja sveitsiläistä ajokoiraperimää.
Vuonna 1886 Tukholmassa järjestettiin maan ensimmäinen koiranäyttely, ja Schiller esitteli siellä Tamburini I:n ja Ralla I:n, jotka voittivat molemmat ajokoirien ryhmän parhaan palkinnon - tämä huolimatta siitä, että hänen itsensä mukaan ensiksi mainitulla oli monia ulkoisia vikoja. Sen jälkeen Schiller teetti Tamburinilla ja Rallalla pentueen, ja ennen pitkää jalostuksessa käytetyn sisäsiitoksen vuoksi populaatiosta tuli erittäin homogeeninen. Eräs käytetyistä koirista oli Mufti-niminen uros, joka oli peräisin kapteeni Rydholmin kennelistä. Schillerin tavoitteena oli melko kevytrakenteinen ja notkea koira, jolla oli hyvä hajuaisti, voimakkaat raajat ja kuuluva haukku. Hän piti parhaat yksilöt itsellään jalostusta varten, ja myi loput sekä eri puolille Ruotsia että myös Norjaan ja Suomeen. Rotu oli selkeästi yhdenmukaisempi ja laadukkaampi kuin muut kyseisen ajan ruotsalaiset ajokoirat, mutta samalla myös niitä sisäsiittoisempi.
Vuonna 1893 julkaistu Svenska Kennelklubbenin ensimmäinen kantakirja luokitteli Schillerin kasvattamat ajokoirat risteytyslinjoiksi. Vasta vuonna 1907 ryhmän alaotsikoksi tuli schillerstövare, ja vuonna 1913 rodun nimeksi pelkästään schillerstövare, minkä jälkeen sitä ei yhdistetty enää muiden ajokoirien perimään.
Schillerin kuoltua hänen veljensä Karl jatkoi jalostusta, ja rodusta tuli pian suosittu ympäri Ruotsia. Se on kuitenkin perinteisesti ollut runsaslukuisin Länsi-Ruotsissa ja Taalainmaalla. Eniten rodun pentuja syntyi 1970-luvulla, jolloin niitä rekisteröitiin vuosittain yli 700. 1980-luvulla populaation määrä alkoi kuitenkin huveta, koska samaan aikaan myös kettujen lukumäärä pieneni. Tästä huolimatta schillerinajokoiran maine säilyi hyvänä vuosikymmenien ajan omistautuneiden kasvattajien ja erinomaisten metsästysominaisuuksiensa ansiosta. Tärkeimpiä kenneleitä historiassa ovat olleet mm. Jägmästaregårdens, Skogis ja Ödemarkens.
Aiheesta muualla

Hem Svenska Schillerstövarföreningen. Arkistoitu 27.1.2020. Viitattu 27.1.2020. (ruotsiksi) Ruotsalaisen schillerinajokoirayhdistyksen sivut.
| n k Ruotsalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  dreeveri  hamiltoninajokoira  jämtlanninpystykorva  länsigöötanmaanpystykorva  pohjanpystykorva  ruotsinlapinkoira  schillerinajokoira  smoolanninajokoira  tanskalais-ruotsalainen pihakoira 
Muut SKL:n (ja SKK:n) hyväksymät:  gotlanninajokoira  hälleforsinkoira  valkoinen ruotsinhirvikoira 
Harvinaiset:  hedenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  dalslanninkoira  gråhund  kalixinkoira 
Pää ja ilme.
Sananvapaus

Sananvapaus on kansalaisen perusoikeuksiin kuuluva oikeus ilmaista julkisuudessa mielipiteitään. Euroopan ihmisoikeussopimuksen mukaan sananvapaus sisältää vapauden pitää mielipiteitä sekä vastaanottaa ja levittää tietoja ja ajatuksia alueellisista rajoista riippumatta ja viranomaisten siihen puuttumatta.
Lainsäädännössä on rajoituksia sananvapaudelle silloin, kun sen käyttö loukkaa jotain toista oikeushyvää.
Sopimuksissa > Euroopan ihmisoikeussopimuksessa

Suomi on ratifioinut yhdessä 43:n muun valtion kanssa Euroopan ihmisoikeussopimuksen, jonka 10. artikla takaa sananvapaudeden suojan:
»Jokaisella on sananvapaus. Tämä oikeus sisältää vapauden pitää mielipiteitä sekä vastaanottaa ja levittää tietoja ja ajatuksia alueellisista rajoista riippumatta ja viranomaisten siihen puuttumatta.» 
(Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10. artiklan ensimmäinen kohta.)
Sananvapautta voidaan 10. artiklan mukaan rajoittaa vain lailla ja syistä:
»– – jotka ovat välttämättömiä demokraattisessa yhteiskunnassa kansallisen turvallisuuden, alueellisen koskemattomuuden tai yleisen turvallisuuden vuoksi, epäjärjestyksen tai rikollisuuden estämiseksi, terveyden tai moraalin suojaamiseksi, muiden henkilöiden maineen tai oikeuksien turvaamiseksi, luottamuksellisten tietojen paljastumisen estämiseksi, tai tuomioistuinten arvovallan ja puolueettomuuden varmistamiseksi.» 
(Euroopan ihmisoikeussopimuksen 10. artiklan toinen kohta.)
Vaikka Euroopan ihmisoikeussopimuksessa luetellaan useita tapauksia, joissa sananvapautta voidaan rajoittaa lailla, Euroopan unionin tuomioistuin on ratkaisuissaan korostanut, että näitä rajoituksia on tulkittava suppeasti. Tuomioistuimen mukaan sananvapaus koskee myös sellaisia tietoja ja ajatuksia, jotka loukkaavat, järkyttävät tai häiritsevät.
Sopimuksissa > Euroopan unionin perusoikeuskirjassa

Euroopan unionin perusoikeuskirja määrittelee sananvapauden:
»Sananvapaus ja tiedonvälityksen vapaus
1. Jokaisella on oikeus sananvapauteen. Tämä oikeus sisältää mielipiteenvapauden sekä vapauden vastaanottaa ja levittää tietoja tai ajatuksia viranomaisten siihen puuttumatta ja alueellisista rajoista riippumatta.
2. Tiedotusvälineiden vapautta ja moniarvoisuutta kunnioitetaan.» 
(Euroopan unionin perusoikeuskirja, 11. artikla)
Maittain

Juridiselta kannalta sananvapauden käsitettä tulkitaan hyvin eri tavalla eri maissa..
Maittain > Länsi-Euroopassa

Saksassa sananvapaus on määritelty peruslaissa (GG-Grundgesetz) artiklassa 5, jossa myönnetään vapaus ilmaista, tutkia ja opettaa. Määritelmä on kaksitasoinen, ylimmällä tasolla sananvapaus tunnustetaan yleisesti ja toisella tasolla todetaan, että sananvapauden rajoitteita löytyy muista lakipykälistä, kunnianloukkauksien välttämiseksi ja alaikäisten suojelemiseksi. Saksassa sananvapautta noudatetaan yleisesti ottaen Euroopan ihmisoikeusasiakirjan ensimmäisen kohdan mukaisesti. Toisen kohdan mukaisia rajoitteita on käytetty esimerkiksi natsi-Saksaan liittyvissä asiakokonaisuuksissa, kuten holokaustin kiistämisen kriminalisoinnissa. Näiden rajoitusten olemassaololle on Saksassa laaja yhteiskunnallinen hyväksyntä.
Britanniassa vallitseva sananvapaus noudattaa pitkälti Euroopan ihmisoikeusasiakirjan 10. artiklan ensimmäisen kohdan mukaista sananvapautta. Tosin poliitikoille on myönnetty oikeus haastaa toimittaja häpäisemisestä, mikä itsessään toimii jo rajoitteena. Belgiassa puolestaan toimittajien pitää kertoa tietolähteensä.
Sotilaiden suhteen sananvapautta rajoitetaan lukuisilla lisäehdoilla. Esimerkiksi Espanjan lain pykälässä 178 todetaan, että sotilashenkilöstöllä on oikeus ilmaista itseään vapaasti, kunhan ensin on myönnetty tähän lupa. Eli sananvapaus on myönnetty, kunhan ensin anotaan lupaa ilmaista itseään asioissa, joilla voidaan katsoa olevan kansalliseen turvallisuuteen liittyvää merkitystä.
Maittain > Suomessa > Suomen perustuslaki

Suomessa sananvapaus on turvattu perustuslain kahdennessatoista pykälässä:
»Sananvapaus ja julkisuus

Jokaisella on sananvapaus. Sananvapauteen sisältyy oikeus ilmaista, julkistaa ja vastaanottaa tietoja, mielipiteitä ja muita viestejä kenenkään ennakolta estämättä. Tarkempia säännöksiä sananvapauden käyttämisestä annetaan lailla. Lailla voidaan säätää kuvaohjelmia koskevia lasten suojelemiseksi välttämättömiä rajoituksia.
Viranomaisen hallussa olevat asiakirjat ja muut tallenteet ovat julkisia, jollei niiden julkisuutta ole välttämättömien syiden vuoksi lailla erikseen rajoitettu. Jokaisella on oikeus saada tieto julkisesta asiakirjasta ja tallenteesta.» 
(Suomen perustuslain toisen luvun 12. pykälä.)
Suomalaisten päätoimittajien yhdistyksen PTY:n käsityksen mukaan sananvapaus on ainoastaan tiedotusvälineen päätoimittajalla. Yksittäisellä toimittajalla ei ole oikeutta julkaista työnantajansa omistaman median nimissä mitä tahansa. Täten päätoimittajan tekemät päätökset siitä, mitä julkaistaan, eivät rajoita tiedotusvälineen palveluksessa olevien sananvapautta.
Maittain > Suomessa > Tuomiot sananvapauden loukkaamisesta

Suomi on pitkään menestynyt hyvin sananvapautta mittaavissa tutkimuksissa.
Suomi on kuitenkin saanut huomattavan paljon langettavia tuomioita Euroopan ihmisoikeustuomioistuimelta (EIT) sananvapauden loukkauksista. Vuoteen 2012 mennessä Suomi oli saanut 17 tuomiota sananvapausloukkauksista. Pohjoismaista Tanska on saanut yhden tuomion, Ruotsi 2, Norja 5 ja Islanti 3. Venäjä oli saanut 23.
Maittain > Yhdysvalloissa

Yhdysvaltain perustuslain ensimmäinen lisäys kieltää kongressia säätämästä mitään lakia, joka kaventaa sananvapautta. Yhdysvaltain sananvapauslait koskevat vain hallintoa ja pätevät liittovaltio-, osavaltio- ja paikallistasolla. Sen piiriin kuuluvat lainlaatijat, vaaleilla valitut virkamiehet, julkiset koulut ja yliopistot, oikeusistuimet ja viranomaiset. Se ei koske yksityisiä kansalaisia, liikeyrityksiä eikä järjestöjä.
Yhdysvaltain korkein oikeus on useasti joutunut määrittelemään tapauskohtaisesti, mitä puheita tai tekoja laki tarkkaan ottaen suojelee. Oikeustapauksien mukaan sananvapauteen kuuluu esimerkiksi tiettyjen loukkaavien sanojen ja ilmaisujen käyttö poliittisen viestin välittämiseksi, vaikeneminen (esimerkiksi lipputervehdyksessä), sodanvastaiset hihanauhat kouluissa, rahan lahjoittaminen poliittisiin kampanjoihin, mainostaminen sekä lipun polttaminen protestiksi. Sananvapauteen taas ei kuulu esimerkiksi ihmisiä vahingoittavaan tekoon yllyttäminen, säädyttömän materiaalin tekeminen tai levittäminen, värväyspaperien polttaminen sodanvastaisena protestina, opiskelijoiden salliminen julkaista koululehdessä artikkeleita, joita koulun hallinto ei ole hyväksynyt, säädyttömien puheiden pitäminen koulun tilaisuudessa tai huumeiden puolesta puhuminen koulun tilaisuudessa. Sananvapauslaki ei myöskään suojele esimerkiksi herjausta, kiristystä, uhkailua, väärää valaa tai plagiointia.