stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khmerien valtakunta
Kulttuuri > Kirjallisuus

Khmerien kirjallisuudesta ei ole säilynyt muuta kuin piirtokirjoituksia. Piirtokirjoituksia pidetään kirjallisesti korkeatasoisina, ja niiden perusteella on oletettu, että khmereillä on ollut oma laaja kirjallinen perinne. Trooppinen ilmasto on kuitenkin tuhonnut kirjoitusmateriaalina todennäköisesti käytetyt luonnonmateriaalit, kuten palmunlehdet ja mahdollisesti myös Kiinasta tuodun paperin. Varmuudella voidaan sanoa vain, että khmerit omaksuivat ainakin intialaisen Purana-kirjallisuuden sekä Ramayana- ja Mahabharata-eepokset.
Kulttuuri > Maalaustaide

Khmerien maalaustaide on tuhoutunut täysin trooppisessa ilmastossa. Viitteitä khemerien maalaustaiteesta on saatu temppelireliefeistä. Jotkut temppelireliefit ovat satojen metrien pituisia, ja ne kuvaavat usein khmerien tärkeintä myyttiä Maitomeren kirnuamista. Muita tärkeitä aiheita ovat Ramayana, Mahabharata ja oma historia.
Kulttuuri > Tanssi

Tanssilla oli keskeinen asema temppelien ja hovin rituaaleissa. Monien muiden Kaakkois-Aasian kulttuureiden tapaan myös khmereillä tanssiin liittyivät kiinteästi maagiset voimat. Temppeleissä saattoi olla jopa tuhansia tanssijoita. Temppelireliefien perusteella on päätelty, että khmerit olisivat omaksuneet intialaisen tanssin Jaavan kautta. Intialaiselle tanssille tyypillisiä energisiä jalkataivutuksia ja käsieleitä on kuvattu monissa temppelireliefeissä. Tanssin leimaa-antava piirre oli myös sormien äärimmäiset takataivutukset. Miestanssijat esiintyvät reliefeissä puolestaan asennoissa, jotka vastaavat nykytanssin demoniosien esittäjien asentoja. Kun Ayutthayan kuningaskunta valloitti Angkorin 1431, tanssiperinne siirtyi Ayutthayaan, sillä maagisten voimien haltijoina tanssijat olivat oleellinen osa sotasaalista.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri

Khmerien kulttuurin huipentumana voidaan pitää arkkitehtuuria. Khmer-hallitsijoiden suoranainen rakentamisvimma lienee historiassa vailla vertaansa. Jokainen hallitsija rakennutti (tai ainakin yritti) oman temppelikokonaisuutensa, ja monet hallitsijat rakennuttivat jopa kokonaan uuden pääkaupungin. Khmer-hallitsijoiden onkin sanottu olevan maailman taidehistorian suurimpia rakentajia. Rakennusvimman vaikuttavin tulos on Angkor Watin temppeli. Vähäisempää huomiota on saanut Angkorin keinokastelujärjestelmä, jonka rakentaminen ja ylläpito vaativat myös runsaasti työvoimaa. Khmer-hallitsijoiden rakentamisvimmaa pidetään myös yhtenä osasyynä khmerien valtakunnan tuhoon.
Kulttuuri > Arkkitehtuuri > Keinokastelujärjestelmä

Monumentaalirakennusten ohella monien kuninkaiden merkittävimmät rakennusprojektit liittyivät Angkorin keinokastelujärjestelmään, joka oli monimutkainen kanavien ja tekoaltaiden (baray) järjestelmä.
Hallitsijat

| Vuodet | Hallitsija | Huomioita |
| --- | --- | --- |
| n. 770–n. 834 | Jayavarman II | kuningaskunnan perustaja |
| n. 834–n. 870 | Jayavarman III |  |
| n. 877–889 | Indravarman I |  |
| n. 889/890–n. 910/912 | Yasovarman I |  |
| n. 910/912–n. 923 | Harshavarman I |  |
| n. 923–n. 928 | Isanavarman II |  |
| 928–n. 941 | Jayavarman IV |  |
| n. 941–944 | Harshavarman II |  |
| 944–n. 968 | Rajendravarman II |  |
| n. 968–n. 1000 | Jayavarman V |  |
| 1002–1002 | Udayadityavarman I |  |
| 1003–1010 | Jayaviravarman | sisällissota |
| 1002–1050 | Suryavarman I | sisällissota, Suryavarman I voitti |
| 1050–n. 1066 | Udayadityavarman II |  |
| 1066/1077–1080 | Harshavarman III |  |
| 1080–n. 1107 | Jayavarman VI |  |
| 1107–1112 | Dharanindravarman I |  |
| 1113–n. 1150 | Suryavarman II |  |
| n. 1150–n. 1165 | Yasovarman II |  |
| n. 1165–1177 | Tribhuvanadityavarman | valta päättyi Champan voittoon khmereistä |
| 1181–n. 1218 | Jayavarman VII | karkotti champat |
| 1218–1243 | Indravarman II |  |
| 1243–1295 | Jayavarman VIII | luopui kruunusta |
| n. 1295–1308 | Indravarman III |  |
Vuodesta 1300 alkaen khmerien ja thaitten hovikronikat antavat ristiriitaisia tietoja hallitsijoista.
| Vuodet | Hallitsija(t) | Huomioita |
| --- | --- | --- |
| 1300–1307 | Srindravarman | luopui kruunusta |
| 1308–1327 | Indrajayavarman |  |
| 1330–1353 | Paramathakemaraja |  |
| 1371–? | Hou-eul-na |  |
| 1404 | Samtac Pra Phaya |  |
| 1405 | Samtac Pra Phaya, Phing-ya |  |
| 1405–1409 | Nippean-bat |  |
| 1409–1416 | Lampong tai Lampang Paramaja |  |
| 1416–1425 | Sorijovong, Sorijong tai Lambang |  |
| 1425–1429 | Barom Racha tai Gamkhat Ramdhapati |  |
| 1429–1431 | Thommo-Soccorach tai Dharmasoka |  |
| 1432–? | Ponha Yat tai Gam Yat |  |
Angkorissa Bayonin temppelissä oleva kaiverrus, jossa kuvataan khmerien armeijaa matkalla sotaan Champan kuningaskuntaa vastaan, joka sijaitsi nykyisen Vietnamin eteläosissa.
Kartta Kambodžasta Jayavarman VII:n aikana.
Bakongin temppelivuori
Banteay Srein temppeli
Phimeanakasin temppeli
Näkymä Angkor Watille vesialtaan yli.
Bayonin temppelitornien neljään suuntaan katsovat ihmiskasvot.
Petra Laiti

| Petra Laiti> Ásllat-Mihku Ilmára Mika Petra |
| --- | --- |
 Laiti tammikuussa 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1995 Inari, Suomi
Ammatti:  aktivisti
Muut tiedot
Koulutus: KTM
Aiheesta muualla
Kotisivu
Petra Laiti eli Ásllat-Mihku Ilmára Mika Petra (s. 30. kesäkuuta 1995 Inari) on saamelaisaktivisti ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Laiti toimii erityisasiantuntijana Pohjoismaisessa kulttuuripisteessä. Aiemmin hän oli sisäministeri Maria Ohisalon eduskunta-avustajana vuodet 2019–2021. Vuosina 2017–2020 Laiti toimi Suomen saamelaisnuorten puheenjohtajana. Vuonna 2018 hän toimi Suomen ylioppilaskuntien liiton varapuheenjohtajana. Lisäksi Laiti on vaikuttanut muun muassa Hanken Svenska handelshögskolanin ylioppilaskunnan hallituksessa ja edustajistossa, City-Sámit-yhdistyksessä, Ellos Deatnu! -aktivistiryhmässä sekä YK:n alkuperäiskansojen nuorten verkoston (Global Indigenous Youth Caucus) puheenjohtajistossa. Laiti on toiminut sisällöllisenä ohjaajana Kansallismuseon näyttelyssä Mäccmõš, maccâm, máhccan – kotiinpaluu.
Koulutukseltaan Laiti on kauppatieteiden maisteri Hanken Svenska handelhögskolanista.
Laitin äidinkieli on pohjoissaame. Laitin isä on saamelainen ja äiti suomalainen, ja hänen perheessään kaikki puhuvat niin suomea, ruotsia kuin pohjoissaameakin. Laiti on syntynyt ja viettänyt varhaislapsuutensa Inarissa mutta varttunut Etelä-Suomessa sekä Ruotsissa.
Laiti on ottanut kantaa muun muassa Jäämeren rataa, Tenon kalastussopimusta, saamelaisuuden kulttuurista omimista ja St1-tuulivoimapuistoa Pohjois-Norjassa vastaan.
Aiheesta muualla

Petra Laitin blogi
Petra Laiti - Meidän aika -dokumenttisarjassa (Yle Areena)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Hufvudstadsbladet
Petra Äkkinen

| Petra Äkkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. lokakuuta 2000 (ikä 24) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Lempinimi:  Pena, Peto
Ulkopelipaikka:  kolmoskoppari
Sisäpelirooli:  etenijä
Heittokäsi:  oikea
Lyöntipuoli:  oikea
Seura:  Mailattaret
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Mailattaret Vähänkyrön Viesti
Ammattilaisjoukkueet
2015-:  Mailattaret
Petra Äkkinen (s. 23. lokakuuta 2000 Helsinki) on suomalainen pesäpalloilija. Äkkinen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Mailattaria.
Seurajoukkueet > Mailattaret

Äkkinen on Mailattarien kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen ammattiottelunsa Mailattarien reservijoukkueessa heinäkuussa 2015. Äkkinen pelasi Mailattarien reservijoukkueen lisäksi tyttöjen Superpesiksessä Vähänkyrön Viestissä kausina 2017 ja 2018 ja Mailattarien tyttöjen joukkueessa kauden 2019 päättymiseen saakka. Kaudella 2017 Äkkinen nostettiin Mailattarien edustukseen
Äkkinen liittyi Kirittärien harjoitusryhmään hänen aloitettua opinnot Jyväskylässä syyskuussa 2019 yksivuotisella sopimuksella johon sisältyi vuoden optio. Hän ei kuitenkaan pelannut seuralle yhtään virallista ottelua, vaan jatkoi Mailattarien edustuksessa kauden 2020.
Äkkinen pääsi kokemaan ensimmäiset Superpesis-ottelunsa, kun Mailattaret kohtasivat Siilinjärven Pesiksen Superin karsinnoissa syksyllä 2021. Mailattaret voittivat SiiPen ja täten saivat Superpesispaikkansa. Äkkinen pysyi seurassa ja sai ensimmäiset runkosarja-Superi-pelit seurassa. Äkkinen allekirjoitti yksivuotisen sopimuksen vuoden lisäoptiolla vuonna 2023 ja samanlaisen vuoden jälkeen.
Yksityiselämä

Äkkinen aloitti liikuntapedagogiikan tutkinnon opiskelun Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa syksyllä 2019.
Timo Luostari

Timo Luostari
Timo Kustaa Luostari (s. 10. syyskuuta 1980 Ylihärmä) on pitkän linjan muusikko, joka on soittanut mm. Isto Hiltusen, Lea Lavenin, Janne Hurmeen sekä kaikkien Mattilan (Anneli, Anne, Anitta ja Anniina) siskosten kanssa. Nykyisin Luostari soittaa Mikko Mäkeläinen & Myrskylyhty -yhtyeessä.
Timo Luostari aloitti soitto-uran jo 14 vuoden iässä isoisänsä yhtyeessä, josta avautui tie suurempaan maailmaan; 19-vuotiaana nuorukaisena Luostari soitti Isto Hiltusen yhtyeessä. Iston lopetettua keikkailut Luostari soitti mm. Janne Hurmeen sekä Lea Lavenin yhtyeissä. Luostari tunnetaan loistavana kitarataiteilijana, jota mm. Esa Pulliainen kehui manttelin­perijäkseen. Kitarataidetta Luostari esittää mm. soittamalla haitari­sovituksen kitarasovitukseksi kappaleessa "Ilta Välimerellä". Myös mahtavat soolot kuuluvat Timon erikoisosaamiseen mm. kappaleessa "Sade".
Luostari tekee myös jonkin verran omalla nimellään keikkoja; Timo Luostari & Kilimanjaro on vuonna 2006 perustettu yhtye, jossa Luostarin monipuoliset lahjat tulevat esiin, joihin kuuluu mm. selän takana soittaminen, etenkin soolot.
Aiheesta muualla

http://www.hl-viihde.fi/%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.mikkomakelainen.com/biografiat.html%5Bvanhentunut+linkki%5D
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Timo Luostari Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Cuanza Sul

| Cuanza Sul |
| --- | --- |

 Sijainti
 Koordinaatit: 10.9°S, 14.8°E 
Valtio:   Angola
Kuntia:  12 kpl
Perustettu:  1917
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Maakunta
 – hallinnollinen keskus:  Sumbe
 – kuvernööri:  Narciso Damásio dos Santos Benedito (12/2024-)
Pinta-ala:  55 660 km²
Väkiluku (2022)  (arvio):  2 370 936
 – väestötiheys:  &&&&&&&&&&&&&042.060000042,6 as./km²
Kielet:  kimbundu ja umbundu
Kansat:  mbundut ja ovimbundut
HDI (2022):  0,454
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  AO-CUS
 
Verkkosivu
Cuanza Sul on Angolan maakunta, joka sijaitsee maan länsiosassa. Sen pinta-ala on 55 660 neliökilometriä ja siellä asui vuoden 2022 arvion mukaan noin 2,4 miljoonaa ihmistä. Inhimillisen kehityksen indeksin (HDI= 0,454 eli matala) mukaan Cuanza Sul oli vuonna 2022 Angolan vähiten kehittynyt maakunta. Maakuntakeskus on Sumben kaupunki.
Maakunnassa asuu erityisesti kahden bantukansan väestöä: mbunduja ja ovimbunduja. Heidän käyttämiä paikallisia kieliä ovat kimbundu ja umbundu.
Cuanza Sul sijaitsee Cuanzajoen etelärannalla. Naapurimaakuntia ovat Bengo ja Cuanza Norte pohjoisessa, Malanje koillisessa, Bié idässä sekä Huambo ja Benguela etelässä. Lännessä Cuanza Sulia rajaa Atlantin valtameri. Maakunnan maasto vaihtelee rannikolta sisämaan noin 1 500 metriä korkeisiin vuoriin. Ilmasto on trooppinen ja kuiva. Vuoden keskimääräinen lämpötila vaihtelee 24 °C ja 28 °C välillä. Rannikolla on sisämaata viileämpää.
Cuanza Sulin kunnat

Ennen Angolan vuoden 2024 aluehallinnollista uudistusta, Cuanza Sul oli jaettu 12 kuntaan (municípios). Aluehallinnon kolmannella tason paikallishallintoalueita (comunas) oli 36.
| Kunta (município)  | Väkiluku 2024 ennuste | Kunnan paikallistaso (comunas) |
| --- | --- | --- |
| Gabela (Porto Amboim) | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Gabela, Assango |
| Cassongue | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Cassongue, Pambangala, Dumbi, Atóme |
| Cela | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Sanga, Waku Kungo, Quissanga Cunjo |
| Conda | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Conda, Cunjoa |
| Ebo | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Ebo, Condé, Quissanje |
| Libolo | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Calulo, Munenga, Cabuta, Quissongo |
| Mussende | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Mussende, Quienha, São Lucas |
| Porto Amboim | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Capolo, Porto Amboim |
| Quibala | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Quibala, Dala Cachibo, Cariango, Lonhe |
| Quilenda | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Quilenda, Quirimbo |
| Seles | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Seles, Amboiva, Botera |
| Sumbe | &&&&&&&&&&&&&&00.01000000 | Sumbe, Gungo, Gangula, Quicombo |
Sumben hiekkarantaa.
Sumben katedraali.
Uoco Cungon kaupunkia (2014).
Katunäkymä Quibalasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cuanza Sul Wikimedia Commonsissa
Angolan maakunnat
Bengo
Benguela
Bié
Cabinda
Cuando Cubango
Cuanza Norte
Cuanza Sul
Cunene
Huambo
Huíla
Luanda
Lunda Norte
Lunda Sul
Malanje
Moxico
Namibe
Uíge
Zaire
Waka Flocka Flame

| Waka Flocka Flame |
| --- | --- |
 Waka Flocka Flame vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1986 (ikä 38) New York, New York, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Waka Flocka Flame 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2008-
Tyylilajit:  rap,  trap, crunk, southern hip hop
Yhtyeet:  1017 Brick Squad
Levy-yhtiöt:  1017 Brick Squad Records Warner Bros. Records Asylum Records Mizay Brick Squad Monopoly
Aiheesta muualla
www.wakaflocka.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Waka Flocka Flame (s. 31. toukokuuta 1986 New York, New York), oikealta nimeltään Juaquin Malphurs, on yhdysvaltalainen rap-artisti.
Ura

Waka Flocka Flamen debyyttialbumi Flockaveli julkaistiin 5. lokakuuta 2010. Albumi sijoittui kuudennelle sijalle Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla myyden 37 000 kappaletta Yhdysvalloissa. Albumin ensimmäinen single "O Let's Do It" julkaistiin jo 25. joulukuuta 2009. Se sijoittui 62. sijalle Billboard Hot 100 -listalla. Albumin toinen single "Hard in da Paint" julkaistiin kesällä 2010. Albumin kolmas single, Drumma Boyn tuottama, "No Hands" julkaistiin 17. elokuuta 2010. Singlellä vierailevat Roscoe Dash ja Wale ja se sijoittui Billboard Hot 100 -listan 13. sijalle. "No Hands" on myynyt myös kultaa Yhdysvalloissa. Albumin neljäs ja viimeinen single "Grove St. Party" julkaistiin helmikuussa 2011. Se sijoittui Billboard Hot 100 -listan 74. sijalle. Kappaleella vierailee Kebo Gotti.
Waka Flocka Flamen ja Gucci Manen yhteisalbumi Ferrari Boyz julkaistiin 9. elokuuta 2011. Albumilta on julkaistu singleinä albumin nimikkokappale "Ferrari Boyz" sekä kappale "She Be Puttin' On". Albumi sijoittui Billboard 200 -listan 21. sijalle ja sitä myytiin yhteensä 16 000 kappaletta Yhdysvalloissa.
Waka Flocka Flamen toinen sooloalbumi Triple F Life: Friends, Fans and Family julkaistiin 12. kesäkuuta 2012. Albumin ensimmäinen single "Round of Applause" julkaistiin 14. lokakuuta 2011. Sillä vierailee kanadalainen rap-artisti/laulaja Drake ja sen on tuottanut yhdysvaltalainen tuottaja Lex Luger. "Round of Applause" on ylittänyt platinarajan Yhdysvalloissa. Albumin toinen single "I Don't Really Care" julkaistiin maaliskuussa 2012. Singlellä vierailee laulaja Trey Songz. Kolmas "Get Low" -single julkaistiin kesäkuussa 2012. Sillä puolestaan vierailevat Nicki Minaj, Tyga ja Flo Rida.
Diskografia > Albumit

Flockaveli (2010)
Ferrari Boyz (Gucci Mane & Waka Flocka Flame, (2011)
Triple F Life: Friends, Fans and Family (2012)
Diskografia > Singlet

"O Let's Do It" (2009)
"Hard in da Paint" (2010)
"No Hands" (mukana Roscoe Dash & Wale, 2010)
"Grove St. Party" (mukana Kebo Gotti, 2010)
"Ferrari Boyz" (Gucci Mane & Waka Flocka Flame, 2011)
"She Be Puttin' On" (Gucci Mane & Waka Flocka Flame, 2011)
"Round of Applause" (mukana Drake, 2011)
"I Don't Really Care" (mukana Trey Songz, 2012)
"Get Low" (mukana Nicki Minaj, Tyga & Flo Rida, 2012)
Diskografia > Mixtapet

"Salute Me Or Shoot Me" (2009)
"Salute Me Or Shoot Me, Vol. 2" (2010)
"Salute Me Or Shoot Me, Vol. 2.5" (2010)
"Salute Me Or Shoot Me, Vol. 3 (Hip Hops Outcast)" (2011)
"Benjamin Flocka" (2011)
"DuFlocka Rant (10 Toes Down)" (2011)
"True Blood" (2011)
"Streets R Us" (2011)
"Twin Towers" (2011)
"Twin Towers 2 (No Fly Zone)" (2011)
"LeBron Flocka James 3" (2011)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Waka Flocka Flame Myspacessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Svetlana Aleksijevitš

| Svetlana Aleksijevitš |
| --- | --- |
 Svetlana Aleksijevitš (vuonna 2013).
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1948 (ikä 76) Stanyslaviv (nyk. Ivano-Frankivsk), Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto → Valko-Venäjä
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä 
Tuotannon kieli: venäjä
Tyylilajit:  dokumenttiromaani, tietokirjallisuus, kaunokirjallisuus, realismi
Aiheet:  dystooppinen maailma, historia
Esikoisteos:  Sodalla ei ole naisen kasvoja (1985)
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (2015) 
Muuta tietoa
 Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäsen 1983. 
Aiheesta muualla
alexievich.info
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Svetlana Aleksandrovna Aleksijevitš (valkoven. Святлана Аляксандраўна Алексіевіч, Svjatlana Aljaksandrauna Aleksijevitš, ven. Светла́на Алекса́ндровна Алексие́вич, Svetlana Aleksandrovna Aleksijevitš; s. 31. toukokuuta 1948 Stanyslaviv (nyk. Ivano-Frankivsk), Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen toimittaja ja kirjailija. Hänelle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto vuonna 2015, Ruotsin akatemian perustelujen mukaan ”hänen moniäänisistä teoksistaan, kärsimyksen ja rohkeuden monumentista ajassamme”.
Elämä

Aleksijevitšin isä oli valkovenäläinen sotilas ja äiti ukrainalainen. Isän sotilaspalveluksen päätyttyä perhe muutti Valko-Venäjälle. Vuonna 1965 Svetlana Aleksijevitš kävi koulun loppuun Homelin alueen Petrykaun piirin Kopatevitšissä. Hän työskenteli historian ja saksan kielen opettajana Mazyrin piirissä. Samalla hän työskenteli vuodesta 1966 lähtien Narouljassa ilmestyneen piirikunnallisen Prypjatskaja prauda -lehden toimituksessa. Aleksijevitš valmistui 1972 Valko-Venäjän valtionyliopiston journalismin laitokselta. Hän siirtyi Brestissä ilmestyvän Majak kommunizma -lehden toimitukseen. Vuodesta 1976 lähtien hän toimi kansallisessa Neman-aikakauslehdessä. Vuodesta 1984 lähtien Aleksijevitš on kirjoittanut freelance-pohjalta.
Aleksijevitš tunnetaan presidentti Aljaksandr Lukašenkan sisä- ja ulkopolitiikan arvostelijana. Valtion taholta tulleen painostuksen vuoksi hän muutti vuonna 2000 ulkomaille ja asui runsaat kymmenen vuotta Italiassa, Pariisissa (Ranskassa), Münchenissä (Saksassa) ja Ruotsissa. Hänet on palkittu useassa maassa. Kirjailija olikin ennen Nobel-palkintoa tunnettu uudemmasta tuotannostaan paremmin ulkomailla kuin kotimaassaan. Hän palasi 2013 Valko-Venäjälle.
Aleksijevitš on Valko-Venäjän oppositioliikkeen johtohahmoja. Vuoden 2020 presidentinvaalien jälkeen puhjenneiden mielenosoitusten yhteydessä kaikki opposition johtajat pidätettiin tai he joutuivat pakenemaan ulkomaille. Myös Aleksijevitš kohtasi häirintää, muun muassa hänen kotiinsa yritettiin tunkeutua. Hän poistui maasta syyskuussa 2020 ja on asunut maanpaossa Berliinissä siitä lähtien.
Kirjailijanura

Kirjallisen työnsä Aleksijevitš aloitti vuonna 1975. Ensimmäinen teos valmistui vuonna 1983, mutta sitä ei julkaistu kahteen vuoteen. Kirjailijaa arvosteltiin pasifismista, naturalismista ja neuvostonaisen ylistämisestä. Tuon ajan Neuvostoliitossa nämä kirjailijaan kohdistetut syytökset olivat erittäin vakavia. Perestroikan myötä ensiteos sai paljolti kirjallisuuslehtien kautta erittäin laajan levityksen, yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Myös myöhempien teosten julkaiseminen takkuili. Teos Sinkkipojat (1991), joka kertoi Afganistanin sodan rikoksista ja uhreista, aiheutti kielteisen palautteen tulvan kommunistisissa ja sotilaallisissa lehdissä sekä vei kirjailijan pitkään oikeudenkäyntiin. Se päättyi vasta ulkomaisen lukijakunnan ja älymystön puututtua asiaan laajasti. Neuvostovuosien jälkeen Valko-Venäjän valtiolliset kustantamot eivät hyväksyneet hänen tuotantoaan julkaistavaksi yli kahteenkymmeneen vuoteen (vuodesta 1993 lähtien). Kaksi teosta julkaistiin sittemmin Valko-Venäjällä ainoastaan pienkustantamojen kautta (Hronka-kirjallisuusrahasto ja Lohvinau-kustantamo).
Kirjailijan päätuotantoa on teossarja Utopian äänet Siitä on suomennettu teokset Sodalla ei ole naisen kasvoja (1985), Sinkkipojat (1991), Tšernobylista nousee rukous (1997) sekä Neuvostoihmisen loppu. Kun nykyhetkestä tuli second handia (2013). Lisäksi sarjaan kuuluvat teokset Poslednije svideteli (1985, ’Viimeiset todistajat’) ja Zatšarovannyje smertju (1993, ’Kuolemasta lumoutuneet’).
Aleksijevitšin pääteokset pohjautuvat laajoihin haastatteluihin. Hän on haastatellut yhtä teosta varten yleensä 400–700:aa ihmistä ja valmistellut teosta kolmesta neljään vuotta. Moskovalaiset kustantamot ovat julkaisset hänen päätuotantonsa venäjäksi. Teoksia on käännetty lukuisille kielille. Ruotsissa kirjailijasta julkaistiin vuonna 2012 kirjailijahaastatteluja sisältävä teos Fria ord på flykt..
Aleksijevitšille myönnetty Nobelin kirjallisuuspalkinto avarsi Ruotsin akatemian kirjallisuuskäsitystä, sillä palkinto myönnettiin ensimmäistä kertaa kirjailijalle, joka kirjoittaa reportaasikirjoja ja hyödyntää sitaattitekniikkaa ja journalistista tyyliä.
Aleksijevitšin tuotannon kieltäminen on suunnitteilla Valko-Venäjän kulttuuriministeriössä Aleksijevitšin agentin syyskuussa 2022 kertomien tietojen mukaan. Kirjat olisi tarkoitus poistaa kaupoista, kirjastoista ja yksityishenkilöiltä. Kirjastoissa poistaminen on jo aloitettu valkovenäläisen aktivistin kertoman mukaan.
Suomennetut teokset

Sodalla ei ole naisen kasvoja.  ((U voiny – ne ženskoje litso, 1985.) Suomentanut Robert Kolomainen)  Moskova: Helsinki:  Progress: SN-kirjat, 1988.  ISBN 951-615-655-X  Uusi suomennos, laajennettu laitos: Pauli Tapio. Keltainen kirjasto. Helsinki: Tammi, 2017. ISBN 978-951-31-9269-3.
Sinkkipojat.  ((Tsinkovyje maltšiki, 1991, laajennettu laitos 2013.) Suomentanut Pauli Tapio. Keltainen kirjasto)  Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-4720-5
Tšernobylista nousee rukous. Tulevaisuuden kronikka.  ((Tšernobylskaja molitva. Hronika buduštšego, 1997, laajennettu laitos 2015.) Suomentanut Marja-Leena Jaakkola)  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1691-3  Laajennettu laitos: Keltainen kirjasto 467. Tammi, 2015. ISBN 978-951-31-8951-8.
Neuvostoihmisen loppu. Kun nykyhetkestä tuli second handia.  ((Vremja second-hand. Konets krasnogo tšeloveka, 2013.) Suomentanut Vappu Orlov. Keltainen kirjasto)  Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-951-31-9878-7
Palkinnot

Useita palkintoja Neuvostoliitossa ja Venäjällä. Muualta esimerkiksi:
Kurt Tucholsky -palkinto, Ruotsin PEN, 1996
Ryszard Kapuściński -palkinto kirjallisesta reportaasista, Puola 2011 ja 2015
Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinto, 2013
Ranskalainen kirjallisuuspalkinto, Prix Médicis essai, Ranska, 2013
Nobelin kirjallisuuspalkinto, 2015
Ordre des Arts et des Lettres (Ranska, 2014)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2021)