stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valentinos
Valentinolaisuuden lähteet

Pian Valentinoksen kuoleman jälkeen Irenaeus alkoi kirjoittaa suurteostaan Harhaoppeja vastaan (Adversus haereses), joka esitti sekä Valentinoksen että hänen opetuksensa värikkäästi ja negatiivisessa valossa. M.T. Rileyn mukaan Tertullianuksen Adversus Valentinianos sisälsi joitakin Irenaeukselta käännettyjä kohtia ilman omaa materiaalia . Myöhemmin Epifanios kirjoitti hänestä ja hylkäsi hänen oppinsa (Haer., XXXI).
Kuten kaikki harhaoppisiksi julistetut varhaiskristilliset kirjoittajat, myös Valentinos ja hänen opetuksensa tunnetaan ensisijaisesti häntä panetelleiden henkilöiden kirjoituksissa olevista katkelmista. Eräs aleksandrialainen seuraaja säilytti myös hieman pidempiä katkelmia. Valentinolainen opettaja Ptolemaios viittasi Kirjeessään Floralle "apostoliseen perimätietoon jonka myös me olemme saaneet [apostolisen] seurannon kautta".
Lähteiden vähäisyyden johdosta Nag Hammadin kirjaston löytäminen vuonna 1945 avasi valentinolaisuuden tutkimukselle kokonaan uudet näkymät. Tekstien joukosta löytyi useita kirjoituksia, jotka saattavat olla peräisin häneltä, merkittävimpänä ehkä koptinkielinen teksti nimeltä Totuuden evankeliumi. Irenaeuksen mukaan (Adversus Haeresis 3.11.9) se oli sama kuin Valentinoksen kirjoittama Valentinoksen evankeliumi, jonka Tertullianus oli maininnut teoksessaan Adversus Valentinianos.
Teologia

Valentinos tunnusti, että hän johti ajatuksena Theudakselta, mutta hänen uskomusjärjestelmänsä on selvästikin yritys sulauttaa mitä erikoisimpia helleenis- ja itämaisperäisiä spekulaatioita kristillisiin ajatuksiin. Erityisesti häneen vaikutti Platon ja platonilainen dualismi. Häneltä Valentinos sai ajatuksensa ideaalin maailman (Pleroma, "Täyteys") ja alemman ilmiömaailman (Kenoma) välillä. Valentinos lainasi ajatuksia vapaasti Uuden testamentin kirjoista, mutta käytti erikoisia tulkintatapoja, joilla hän sai alkuperäiset kirjoittajat esittämään hänen omia kosmologisia ja panteistisia näkemyksiään.
Valentinos katsoi, että kaiken alussa Korkein Olento, Bythos, synnytti ikuisuuksien hiljaisuuden ja mietiskelyn jälkeen joukon alempia olentoja emanaation kautta. Ensimmäinen joukko emanaatioita, aionit, muodostivat kolmekymmentä paria mies- ja naispuolisia olentoja. Sofian, joka oli yksi heikoimmista aioneista, heikkouden vuoksi syntyi ensin demiurgi ja sen kautta alempi, materiaalinen maailma. Alemman maailman henkisesti korkein olento ihminen tuli osalliseksi sekä psyykkiseen että materiaaliseen luontoon, ja pelastus tai vapautus koostui korkeimman, henkisen vapauttamisesta materian tai ruumiin kahleista. Tämä vapauttava tehtävä oli annettu Kristukselle (maskuliininen) ja Pyhälle Hengelle (feminiininen). Valentinoksen kristologia poikkesi oikeaoppisesta kristinuskosta hyvin paljon. Hänen järjestelmässään vaikuttaa olleen kolme lunastavaa olentoa, mutta Kristus Marian poika ei kuitenkaan ollut todellisuudessa ruumiillinen eikä kuollut ristillä. Valentinoksen järjestelmä oli hyvin kaikenkattava ja hän halusi kattaa ajattelun ja toiminnan kaikki osa-alueet.
Valentinos oli yksi ensimmäisiä kristittyjä, joka pyrki saattamaan kristinuskon ja uusplatonismin sopusointuun. Hän omaksui platonilaisen dualismin näkemyksiä ideaalimaailmasta (pleroma) ja alemmasta ilmiömaailmasta (kenoma). Toisen vuosisadan puolessavälissä vaikuttaneista ajattelijoista ja saarnaajista, jotka Irenaeus ja myöhempi valtavirrankristillisyys julistivat harhaoppisiksi, ainoastaan Markion oli yhtä huomiota herättävä persoona. Valentinuksen omana aikana hänen oikeaoppisena vastustajanaan Justinus Marttyyri.
Kirjoitus, joka tunnetaan nimellä Pseudo-Anthimos, sanoo Valentinoksen opettaneen, että Jumalassa on kolme hypostaasia (salattua hengellistä olemusta) ja kolme prosopaa (persoonaa), nimiltään Isä, Poika ja Pyhä Henki. Koska Valentinos oli käyttänyt termiä hypostaasi, hänen nimensä nousi esille areiolaisuutta vastaan käydyissä kiistoissa 300-luvulla. Pseudo-Anthimos eli Markellos Ankyralainen, joka oli areiolaisten vastustaja mutta joka myös vastusti ajatusta Jumalan kolmesta hypostaasista ja tuomittiin myöhemmin näkemystensä vuoksi, hyökkäsi vastustajiaan vastaan yhdistämällä heidät Valentinokseen:
Nikealainen kristillisyys omaksui myöhemmin tämän opin opiksi Pyhästä Kolminaisuudesta.
Valentinolaiset

Valentinolaisiksi kutsutaan gnostilaista koulukuntaa, joka on saanut alkunsa Valentinoksesta. Valentinos sai eläessään useita seuraajia, ja hänen järjestelmänsä oli yksi kaikkein levinneimpiä gnostilaisuuden muotoja —
se oli yksi gnostilaisuuden pääsuuntauksista setiläisen gnostilaisuuden ohella, ja levisi nopeasti läpi koko Rooman valtakunnan alueen ja kiihdytti paljon vastustavia kirjoituksia kristillisiltä harhaoppien vastustajilta.
Yksi Valentinoksen merkittävimpiä seuraajia oli Bardasanes, joka ei kuitenkaan seurannut hänen opetuksiaan orjamaisesti. Muita olivat muun muassa Herakleon, Ptolemaios, Florinus ja Axionicus. Valentinolaisten katsotaan usein pitäneen materiaa ja erityisesti ihmisruumista olennaisesti pahana. Usein valentinolaisuuden katsotaankin olevan lähinnä kristillinen harhaoppi, joka suhtautui hyvin negatiivisesti materiaan.
Lähde

Dunderberg, Ismo; Marjanen, Antti: Katkelmia Valentinokselta, teoksessa Nag Hammadin kätketty viisaus – gnostilaisia ja muita varhaiskristillisiä tekstejä, 2. täydennetty painos. WSOY, Helsinki 2005. ISBN 951-0-30859-5.
Aiheesta muualla

Catholic Encyclopedia: Valentinus (englanniksi)
Early Christian Writings: Valentinus, johdanto ja kirjoituksia (englanniksi)
Maanpuolustusnaisten Liitto

| Maanpuolustusnaisten Liitto ry |
| --- | --- |
 MNL ry 
 Maanpuolustusnaisten Liitto Puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa 2017
Perustettu:  2004
Tyyppi:  naisjärjestö
Toimiala:  maanpuolustus
Päämaja:   Helsinki
Viralliset kielet:  suomi
Puheenjohtaja:  Satu Virtanen
Jäsenlehti:  Topakka
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maanpuolustusnaisten Liitto ry on naisten vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö. MNL ry perustettiin 13. marraskuuta 2004 Helsingissä Katajanokan Kasinolla. Liiton perustivat Suomen Maanpuolustusnaisten Liitto ry ja Suomen Naisten Maanpuolustusjärjestö ry, jotka näin sulautuivat yhteen. Liiton juuret ovat 1940-luvulla, kun reservinupseerien ja aliupseerien naiset ryhtyivät perustamaan omia yhdistyksiä miesten yhdistysten rinnalle. Liitolla on lähes 3 800 jäsentä, 67 jäsenyhdistystä ja 16 piiriä.
MNL määrittelee tarkoituksekseen muun muassa naisten maanpuolustustahdon, -tiedon ja -taidon sekä henkisen ja fyysisen kunnon vahvistaminen, kouluttaa naisia kriisiajan tehtäviin sekä maanpuolustuksen edistäminen kokonaisuutena.
Maanpuolustusnaisia yhdistää arvot: isänmaan rakkaus, osaava toimija ja yhdessä ilolla.
Organisaatio ja hallinto

Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin vuoden 2005 alusta valtiopäiväneuvos Kaarina Dromberg Vantaalta. Ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi Anneli Järvinen Espoosta ja toiseksi varapuheenjohtajaksi Leena Mikkonen Kiimingistä. Kaarina Dromberg on liiton kunniapuheenjohtaja ja Anneli Järvinen kunniajäsen.
Liiton asioita hoitaa vuosikokouksen valitsema liittohallitus; puheenjohtaja ja kaksi varapuheenjohtajaa ja 8–20 jäsentä. Liiton ylintä päätäntävaltaa käyttävät jäsenpiirien ja -yhdistysten valitsemat edustajat vuosikokouksessa. Liiton sääntöjen mukaan henkilö voi toimia samassa luottamustoimessa enintään kuusi vuotta kerrallaan.
Liiton nykyinen puheenjohtaja on Satu Virtanen Espoosta. Hänet valittiin tehtävään liittokokouksessa Jyväskylässä 19. marraskuuta 2022 ja hänen kaksivuotinen puheenjohtajuuskautensa alkoi 1. tammikuuta 2023.
Toiminta

Jäsenyhdistysten toiminta on monipuolista. Yhdistysten ohjelmassa on maanpuolustusvalmiutta edistävää toimintaa sekä mukavaa yhdessäoloa: kokouksia, ajankohtaisia esitelmä- ja juhlatilaisuuksia, erilaisia retkiä sekä kunto- ja liikuntatapahtumia. Maanpuolustusnaiset ovat aktiivisesti mukana alueidensa vapaaehtoisessa maanpuolustuskoulutuksessa toimien kurssilaisina, kouluttajina ja kurssien johtajina. Koulutetut naiset ovat mukana maakuntakomppanioissa sekä MPK:n (Maanpuolustuskoulutusyhdistyksen) koulutus- ja tukiyksikköjen toiminnassa. Veteraanien perinteen siirtäminen tuleville sukupolville on yhdistyksissä tärkeässä asemassa.
Liiton jäsenlehti on nimeltään Topakka ja sitä julkaistaan kerran vuodessa.
Yhteistyötahot

Maanpuolustuskoulutusyhdistys (MPK)
Naisten Valmiusliitto ry (NVL)
Vapaaehtoinen pelastuspalvelu (VAPEPA)
Aiheesta muualla

Maanpuolustusnaisten Liitto
Roskomnadzor

Viestinnän, tietotekniikan ja joukkotiedotusvälineiden liittovaltion valvontapalvelu (ven. Федеральная служба по надзору в сфере связи, информационных технологий и массовых коммуникаций, Federalnaja služba po nadzoru v sfere svjazi, informatsionnyh tehnologi i massovyh kommunikatsi) eli Roskomnadzor (ven. Роскомнадзор) on vuonna 2009 perustettu Venäjään liittovaltion toimeenpaneva elin, joka suorittaa joukkotiedotusvälineiden valvontaa mukaan lukien sähköinen viestintä ja tietotekniikka.  Se valvoo myös henkilötietojen käsittelyn lainmukaisuutta sekä huolehtii radiotaajuuspalveluiden organisoinnista.
Käytännössä elimen valvonta on sensuuria, jota erityisesti läntisten lähteiden mukaan harjoitetaan Venäjän valtaa pitävän hallituksen käskystä myös poliittisin perustein eli  opposition, kuten Aleksei Navalnyin näkemysten levittämisen estämiseksi  .
Vuodesta 2019 lähtien Venäjä on ryhtynyt toteuttamaan suvereenin internetin hanketta, jonka tarkoitus on suojata venäläistä tietoverkkoa ulkoisia uhkia vastaan irrottamalla se kansainvälisen internetin rakenteista. Muodollisena syynä tähän on varautuminen kriisitilanteisiin, mutta lain pelättiin mahdollistavan entistä tiukemman sensuurin ja viranomaisille epätoivotun liikenteen estämisen.
Tiukentuneisiin lakeihin nojaten Roskomnadzor on tehostanut toimintaansa niiden toteuttamiseksi.
Jo vuonna 2017 se kielsi anonyymin internetin ja VPN:n käytön sekä salatut verkot, jotka kaikki mahdollistavat pääsyn kielletyille sivustoille kiertoteitä käyttäen. Perusteluna laille esitettiin piratismin ja muun rikollisuuden torjunta, mutta arvioiden mukaan kielto myös hankaloittaa liike-elämää ja ihmisoikeusaktivistien toimintaa.
Vuonna 2015 kiellettiin Venäjällä pääsy Wikipedian sivustoille, koska se ei noudattanut ohjetta poistaa charas-kannabisvalmisteen sivua. Kielto kuitenkin kumottiin muutaman tunnin kuluttua vedoten siihen, että joku oli muuttanut sivun sisältöä toivotulla tavalla.
Roskomnadzor myös pitää yllä kieltolistoja verkko-osoitteista ja sivustoista, joille venäläisten internet-operaattorien on estettävä pääsy
Se on esittänyt vaatimuksia myös Googlelle, Applelle, Twitterille ja muille kansainvälisille yrityksille poistaa hakutuloksistaan ja sovelluskaupoistaan Venäjällä laittomiksi julistettua sisältöä, mm. opposition kehittämää Älykäs äänestäminen -sovellusta, jonka tarkoitus on vahvistaa opposition asemaa syyskuun 2021 duuman vaaleissa.
Toimisto-ohjelmisto

LibreOffice Writer, Calc, Impress ja Draw-ohjelmat.
Toimisto-ohjelmistoiksi luokitellaan muun muassa tekstinkäsittely-, taulukkolaskenta- ja esitysgrafiikkaohjelma. Toimisto-ohjelmistoja kutsutaan myös niinsanotuiksi tuottavuusohjelmistoiksi (engl. productivity software).
Joitakin toimisto-ohjelmistoja on koottu yhteen pakettiin. Tällaisia ovat muun muassa Apache OpenOffice, LibreOffice ja Microsoft Office.
Varhaisia tekstinkäsittelyohjelmia olivat muun muassa WordStar, WordPerfect ja suomalainen Teko.
Varhaisia taulukkolaskentaohjelmia olivat muun muassa VisiCalc, MultiPlan ja Lotus 1-2-3.
Yksittäiset ohjelmat koostettiin yhdessä myytäviin ohjelmistopaketteihin kuten Microsoft Works, jota seurasi Microsoft Office.
Verkossa selaimella toimivina palveluina on olemassa myös Google Docs.
Microsoft Officen käyttämiä tiedostomuotoja on usein muutettu niin, että kilpailijoiden ohjelmistot eivät ole niitä voineet tukea.
Vastineena on kehitetty standardoituja muotoja kuten OpenDocument.
Eri ohjelmistopakettien mukana tulee vaihtelevasti myös muita eri tyyppisiä ohjelmia:
kaavaeditori
piirto-ohjelma
projektinhallintaan tarkoitettu ohjelma
ryhmätyösovellus
sähköpostiohjelma
taitto-ohjelma
Ohjelmistopaketteja

Apache OpenOffice: avoimen lähdekoodin toimisto-ohjelmisto, tukee OpenDocument-standardin mukaisia dokumentteja, aiemmin nimeltään OpenOffice.org
Calligra Suite: KOfficesta edelleen kehitetty avoimen lähdekoodin toimisto-ohjelmisto, tukee OpenDocument-standardin mukaisia dokumentteja
GNOME Office: Gnome-työpöytäympäristöä varten koottu ohjelmistokokonaisuus.
Hancom Office: Eteläkorealainen toimisto-ohjelmistopaketti
iWork: Applen Mac-käyttöjärjestelmille suunnittelema toimisto-ohjelmisto.
KOffice: KDE-projektin ohjelmistopaketti, tukee OpenDocument-standardin mukaisia dokumentteja
LibreOffice: avoimen lähdekoodin toimisto-ohjelmisto, jonka koodikanta ja kehittäjäyhteisö periytyvät alkuperäisestä OpenOffice.org-hankkeesta, tukee OpenDocument-standardin mukaisia dokumentteja
Lotus SmartSuite
Microsoft Office: Microsoft Corporationin kaupallinen toimisto-ohjelmisto.
NeoOffice: Apache OpenOfficeen ja LibreOfficeen perustuva, vain macOS:lle
OnlyOffice: verkkoselaimella toimiva toimisto-ohjelmisto
SoftMaker Office
ThinkFree Office
WordPerfect Office: Corelin kaupallinen toimisto-ohjelmisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toimisto-ohjelmisto Wikimedia Commonsissa
Pehr Klockars

| Pehr Klockars |
| --- | --- |
 Pehr Klockars, yksityiskohta Emanuel Thelningin maalauksesta Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809.
Valtiopäivämies 
 talopoikaissäädyn edustaja ja puhemies Porvoon valtiopäivillä 22. maaliskuuta – 19. heinäkuuta 1809.  
 Suomen lähetyskunnan edustaja
 talonpoikaissäädyn edustaja Suomen lähetyskunnassa tammikuussa 1809  
Valtiopäivämies 
 talopoikaissäädyn edustaja Norrköpingissä 15. maaliskuuta – 15. kesäkuuta 1800.  
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1752 Uusikaarlepyy, Ruotsin valtakunta
Kuollut: 23. tammikuuta 1814 (61 vuotta) Uusikaarlepyy, Suomen suuriruhtinaskunta
Kansalaisuus:  Ruotsi 1752– , Suomi 1809–
Arvonimi: herastuomari (1801)
Vanhemmat:  Petter Klockars ja Maria Bergdahl
Puoliso:  (1. puoliso) 1772 Susanna Juhanantytär (k. 1774), ja (2. puoliso) 1804 Maria Hannuntytär (k. 1836)
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Kunniamerkit:  lähetyskunnan mitali
Pehr Klockars (myös Pietari tai Petter; 16. toukokuuta 1752 Uusikaarlepyy – 23. tai 27. tammikuuta 1814 Uusikaarlepyy) oli suomalainen talonpoika ja valtiopäivämies. Hän oli Suomen lähetyskunnan jäsen ja vuoden 1809 Porvoon valtiopäivien talonpoikaissäädyn puhemies.
Ura

Klockars oli arvostettu talonpoika ja lautamies, jolle myönnettiin herastuomarin arvo vuonna 1801. Hän osasi sekä ruotsia että suomea ja oli toiminut kihlakuntansa talonpoikien edustajana Norrköpingin valtiopäivillä vuonna 1800. Maaherra määräsi Klockarsin jäseneksi Pietariin lähetettyyn Suomen lähetyskuntaan vuonna 1808. Venäjän keisari Aleksanteri I myönsi tästä hänelle muistona lähetyskunnan mitalin. Palattuaan Pietarista tammikuun lopussa 1809 Klockars tuli valituksi saman vuoden maaliskuussa pidetyille Porvoon valtiopäiville, joilla hän toimi talonpoikaissäädyn edustajana sekä säätynsä puhemiehenä.
Perhe

Klockarsin vanhemmat olivat Petter Klockars ja Maria Bergdahl. Klockarsin ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1772 Johan Renvaktarin tytär Susanna (k. 1774) ja toinen puoliso vuodesta 1804 Maria Hannuntytär (k. 1836). Klockarsilla oli ensimmäisestä avioliitostaan kuusi lasta: Johan, Margareta (Ohls), Matts, Mickel, Susanna (Jutas) ja Karen Elisabet (Jakobsson).
Kunnianosoitukset

lähetyskunnan muistomitali, jul. 17. marraskuuta 1808.
Arvonimet
Uudenkaarlepyyn kihlakunnan myöntämä herastuomarin arvo
Muistomerkit ja taideteokset

Klockars on kuvattu Emanuel Thelningin vuonna 1812 valmistuneessa maalauksessa Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809 sekä Robert Wilhelm Ekmanin vuonna 1858 samasta aiheesta tekemässä uudessa maalauksessa sekä Emil Wikströmin veistämässä Helsingin Säätytalon päätykolmion pronssiveistoksessa Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809.
Uudenkaarlepyyn maalaiskunnan kunnantalon istuntosalissa paljastettiin vuonna 1971 Klockarsin muistolaatta, joka siirrettiin vuonna 1975 Uudenkaarlepyyn raatihuoneelle. Lisäksi Uudessakaarlepyyssä on vuonna 2009 pystytetty Klockarsin muistokivi.
Muistomerkit ja taideteokset > Galleria muistomerkeistä ja maalauksista

Emanuel Thelningin maalaus Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809, Klockars oikeanpuoleisen pylvään edessä kaulassaan lähetyskunnan mitali.
R. W. Ekmanin maalaus Porvoon valtiopäivien avajaisista. Klockars on vihreätakkinen mies oikeanpuoleisen ryhmän eturivissä.
Yksityiskohta Emil Wikströmin veistoksesta Aleksanteri I ja Porvoon valtiopäivät 1809, Klockars seisomassa oikealla hattu kädessä.
Aiheesta muualla

Per Persson Klockars i Österbottniska Posten 1909 nykarlebyvyer.nu. (mukana kuva Klockarsin henkilökohtaisesta sinetistä)
| n k Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivien talonpoikaissäädyn puhemiehet 1809–1906 |
| --- | --- |
 Pehr Klockars 1809  Aukusti Mäkipeska 1863–1864  1867  1872  Carl Johan Slotte 1877–1878  1882  1885  1888  1888  1891  Kaarle Wärri 1894  1897  1899  Kaarle Ojanen 1900  1904–1905  Pekka Aulin 1905–1906 
| n k Suomen talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet 1809 |
| --- | --- |
Puheenjohtaja: Petter Klockars
Edustajat (30):  Falck  Granroth  Haaranen  Himanen  Hintsa  Hoffrén  Isotalo  Kelhälä  Kesti  Kinttala  Koivisto  Lauko  Lemström  Louko  Lundström  Mongola  Pussila  Riihimäki  Schulin  Seppälä  Sipuli  Tervonen  Tuomala  Ullgren  Uotila  Waris  Wästi  Wäänänen  Ylinen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Mediakomppania

Mediakomppania oli Yle TV1 -kanavalle 1990-luvun alkupuolella ohjelmia tuottanut yksikkö, joka teki lähinnä erillisiä lyhytdokumentteja muun muassa populaarimusiikista. Se vastasi alkuun myös suositusta ajankohtaissatiirista Iltalypsy
Aiemmasta nuortenohjelmien toimituksesta kehitetty Mediakomppania pyrki olemaan nuorten aikuisten maailmankuvaa edustava työryhmä, ja myös tekijät olivat noin 30-vuotiaita. Heitä olivat tuottajat Liisa Akimof, Kaijaleena Rajatora ja Heidi Köngäs sekä muun muassa Kari Kontio, Taina West, Ruben Stiller, Tapio Piirainen, Peter Lindholm ja Kaisa Rastimo.
Populaarimusiikki oli yksi Mediakomppanian keskeisistä aiheista. Rock-henkilökuvissa nähtiin muun muassa Gösta Sundqvist, Pertti Neumann, Saara Suvanto, Jaana Rinne ja Kauko Röyhkä. Ohjelmasarjan ensimmäisiin jaksoihin kuului Ismo Alangon tilausteos Kun Suomi putos puusta Helsingin juhlaviikoilta sekä dokumentti Havana Black -yhtyeen kolmekuukautiseksi tarkoitetulta mutta jo viikon jälkeen keskeytyneeltä Pohjois-Amerikan kiertueelta. Myöhempiä Mediakomppanian rock-ohjelmia oli vanhoja musiikkivideoita ja niitä edeltäneitä Ylen ja muiden yhtiöiden kuvatallenteita esittänyt Eilisen pop -sarja.
Ylen vuosikertomuksen ja vuosikirjan 1990–1991 mukaan Mediakomppanian alkuaikojen tuotannot tasapainoilivat asian ja viihteen rajamailla, aiheinaan muun muassa vallankäyttö, ydinvoima, ekoterrorismi, autoilu, saatananpalvonta, laihduttaminen ja totaalikieltäytyjien nälkälakko.
Mediakomppanian vaihtelevan mittaiset tuotannot esitettiin useimmiten keskiviikon myöhäisillassa yleensä iltakymmenen jälkeen. Keväällä 1993, television suuressa kanavauudistuksessa Mediakomppania yhdistyi uudeksi Fiktio-osastoksi yhdessä taideohjelmien, lasten- ja nuortenohjelmien ja kansainvälisen musiikin työryhmän kanssa. Mediakomppanian tuotantoja supistettiin 21:stä seitsemään ja ohjelma-aika vähennettiin puoleen tuntiin. Jo seuraavana vuonna 1994 Fiktio-osasto purettiin takaisin pienempiin osiin, yhtenä niistä ”ohjelmaprojekti” Mediakomppania, jonka vetäjänä jatkoi Liisa Akimof.
Musiikkiohjelmien ja dokumenttien lisäksi Mediakomppania tuotti muun muassa Ruben Stillerin vetämän suuren huumekeskustelun helmikuussa 1992 ja seuraavan vuoden keväällä Pentti Kasurisen tekemän romanssihuijarista kertovan puolen tunnin näytelmäelokuvan Liituraita-Leo, kokeellisen draamadokumentin jonka pääosaa näytteli Pertti Sveholm.
Kesällä 1999 Yle TV1 esitti uusintana monia Mediakomppanian dokumenttituotantoja otsikolla ”Mediakomppanian paluu”.
Vastaanotto

Monet Mediakomppanian lyhytdokumenteista menestyivät muun muassa Tampereen lyhytelokuvajuhlilla ja myös ulkomaisilla festivaaleilla. Mediakomppanian ohjelmia muistettiin myös muun muassa Telvis-gaalan ja Koulutusrahasto Kouran palkinnoilla. Kansainvälisesti palkituin Mediakomppanian tuotannoista lienee Pia Andellin dokumentti Pariisin Père-Lachaise-hautausmaasta, suomalaisyleisön ja asiantuntijoiden suosikki oli puolestaan ajankohtaissatiiri Iltalypsy.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava kirjoitti marraskuussa 1990 pettyneensä Mediakomppanian alkuvaiheen nuorekkuutta lupaavaan ohjelmakonseptiin, joka kaikesta huolimatta vaikutti sovinnaisuudessaan melko keski-ikäiseltä. Hän kysyi, onko televisio-ohjelmien tuotantotapa niin kaavamainen, aikataulujen ja sopimusten orjuuttama, ettei ohjelmiin pystykään syntymään säröä tai särmää. Onko sittenkin helpompi tehdä tavallista ja kaikille tekijoille tuttua? Ohjelmakonseptin hyvänä puolena hän piti dokumenttituotannon hengissä pitämistä.  Syksyllä 1991 alkanutta Mediakomppanian Lama-ajan tv-ohjelma -sarjaa Kajava luonnehti aloitusjakson perusteella yhtä kylmäkiskoiseksi kuin muitakin Suomen 1990-luvun alun lamaa tuoreeltaan kuvanneita ohjelmia.
Mediakomppanian lyhytdokumentteja

Autosaatana (1990, ohj. Kari Kontio ja Tapio Piirainen)
Shanghai'd in Senegal (1991, ohj. Liisa Akimof)
Elämästä hyllytetyt – viisi naista vankilassa (1992, ohj. Seija Aunila)
Vaarallinen rakkaus (1993, ohj. Ritva Leino)
Martta ja Marilyn (1993, ohj. Päivi Takala)
Flirtti (1995)
Erektio (1995)
Poikakulta (1995, ohj. Markku Heikkinen)
Hei me mekkoillaan (1995)
Moposydän (1995)
Ja isä vei kanalta pään (1995, ohj. Seija Aunila)
Timo & Matz (1995)
Ruisrock 25 vuotta (1995)
Vähän lyhyempi mies (1996)
Kokonainen (1995, ohj. Anna-Maija Alarto)
Tanssija 100 dB:n hiljaisuudessa (1996, ohj. Antti Raike)
Père Lachaise – nekropolis (1996, ohj. Pia Andell)
Aiheesta muualla

Nousukausi go-go, Mediakomppanian keskusteluohjelma naisten rinnoista, toimittajina Taina West ja Ruben Stiller. Esitetty helmikuussa 1992, Yle Areena.
Taito Vainio

| Taito Vainio |
| --- | --- |
 Taito Vainio vuonna 1992.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1935 Mäntsälä
Kuollut: 6. lokakuuta 2001 (66 vuotta) Mäntsälä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Harmonikkataiteilija, säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja
Sukulaiset:  Oili Vainio (sisko) Arto Vainio (veli)
Muut tiedot
Aktiivisena:  1954–2001
Koulutus: Viipurin musiikkiopisto
Merkittävät teokset: • Arkihuolesi kaikki heitä (1991) 20 suosikkia – Yksinäinen harmonikka (1997)
Tyyli:  harmonikkamusiikki, viihdemusiikki
Taito Kalevi Vainio (1. huhtikuuta 1935 Mäntsälä – 6. lokakuuta 2001 Mäntsälä) oli suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä, kapellimestari ja sovittaja.
Vainio aloitti uransa 1950-luvulla ja hänen esikoislevynsä oli Mäntsälän polkka. 1960-luvulla harmonikkamusiikin arvostuksen romahtamisen takia Vainio lopetti soololevytyksien tekemisen moniksi vuosiksi. Hän kuitenkin palasi julkisuuteen 1980-luvulla ja julkaisi vuonna 1981 kultalevyyn yltäneen soololevyn Kultainen harmonikka. Vainio on myös voittanut harmonikansoiton Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1956 ja 1958.
Tausta

Vainio syntyi Kaanaan kylässä Mäntsälässä aprillipäivä huhtikuussa 1935. Hän varttui kymmenlapsisessa perheessä. Taito soitti jo pienestä alkaen harmonikkaa, mutta kun Vainio opiskeli Viipurin musiikkiopistossa Lahdessa, hänen soittimekseen osui viulu, jonka soittamista hän opiskeli aina 15-vuotiaaksi saakka. Iskelmälaulaja Oili Vainio (1940–2001) oli Taiton sisko ja rumpali Arto Vainio oli hänen veljensä.