stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalopähkinät

| Jalopähkinät |
| --- | --- |
 Mustajalopähkinä (Juglans nigra)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Jalopähkinäkasvit Juglandaceae
Suku::  Jalopähkinät Juglans  L.
Katso myös
   Jalopähkinät Wikispeciesissä   Jalopähkinät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalopähkinät (Juglans) on jalopähkinäkasveihin kuuluva suku, jossa on noin 15 lajia. Luontaisena jalopähkinäpuita kasvaa Balkanilta Itä-Aasiaan sekä Pohjois-Amerikasta Andeille saakka. Useat lajit tuottavat arvostettua puutyöainetta ja syötäviä pähkinöitä.
Jalopähkinät ovat kesävihantia, isoja jopa 25 metriä korkeita ja laajalatvuksisia puita. Pohjois-Amerikasta tunnetaan enimmillään 50-metrisiäkin mustajalopähkinöitä. Lehdet ovat isoja, vuorottaisia ja parilehdykkäisiä. Hedekukinnot ovat oksilla roikkuvia norkkoja. Hedelmät ovat meheväkuorisia luumarjoja, joiden halkaisija on 4,5–6,5 cm.
Lajeja

japaninjalopähkinä (Juglans ailantifolia (tai ailanthifolia), syn. J. mandshurica var. sachalinensis)
tarhajalopähkinä (Juglans × bixbyi)
amerikanjalopähkinä (Juglans cinerea)
idänjalopähkinä eli mantsurianjalopähkinä eli mantšurianjalopähkinä (Juglans mandshurica )
herttajalopähkinä (J. mandshurica var. cordiformis)
mustajalopähkinä (Juglans nigra)
saksanjalopähkinä eli saksanpähkinä (Juglans regia)
arizonanjalopähkinä (Juglans major)
Näistä japaninjalopähkinä menestyy Keski-Suomessa ja Pohjois-Karjalassakin. Amerikanjalopähkinä ja mantšurianjalopähkinä talvehtivat suotuisilla paikoilla vain eteläisimmässä Suomessa.
Käyttö

Jalopähkinöistä käytetään usein yleisnimitystä pähkinäpuu. Niiden puuaines soveltuu mainiosti puusepäntöihin. Eurooppalaisen pähkinäpuun eli saksanjalopähkinän (Juglans regia) puuaines on vaalean- tai harmaanruskeaa. Puuaineksen huokoset ovat tasaiset ja hienot. Se on ominaispainoltaan kuivana noin 0,60, joten se on verrattain raskasta. Amerikkalaisen pähkinäpuun eli mustajalopähkinän (Juglans nigra) puuaines on punaisempaa sinipunaisin vivahduksin. Se on myös keveämpää ja pinnaltaan karkeampaa. Pähkinäpuuta käytetään muun muassa viiluina tai kokopuuna hienoihin koriste-esineisiin, soittimiin, ampuma-aseiden periin, huonekaluihin ja sisustustöihin. Erityisen arvostettua on ranskalainen Dordognen alueen jalopähkinäpuu.
Jalopähkinät ovat huomattavan paljon hiiltä sitovia puita.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Juglans (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2453469  Wikispecies: Juglans  APDB: 191754  APNI: 131658  CoL: 56VV  EoL: 38394  EPPO: 1IUGG  FNA: 116860  FoC: 116860  GBIF: 3054350  GRIN: 6222  iNaturalist: 54495  IPNI: 30000723-2  IRMNG: 1065583  ITIS: 19248  NBN: NHMSYS0000459959  NCBI: 16718  NZOR: 2f313b7c-2fac-450c-bba9-d64e443f464a  Open Tree of Life: 1072884  Paleobiology Database: 55942  PLANTS: JUGLA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000723-2  Tropicos: 40033829  VASCAN: 1297  VicFlora: d8ede4d5-6ee9-4698-9922-9c25780058c9  WFO: wfo-4000019653
Sheila Lerwill

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | korkeushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | korkeushyppy |  |
Sheila Lerwill (o.s. Alexander, s. 16. elokuuta 1928) on entinen brittiläinen yleisurheilija.
Lerwill hyppäsi naisten korkeushypyn maailmanennätyksen 172 cm Lontoossa 7. heinäkuuta 1951 ja piti sitä hallussaan vuoteen 1954 saakka. Hän voitti korkeushypyssä EM-kultaa Brysselissä 1950 tuloksella 163 cm ja olympiahopeaa vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä tuloksella 165 cm. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui vielä viidenneksi tuloksella 160 cm.
Jalujoen taistelu (1894)

Jalujoen taistelu eli Keltaisenmeren taistelu (jap. 黃海海戰, Kōkai-kaisen) oli ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan toinen meritaistelu. Se käytiin 17. syyskuuta 1894 Koreanlahdella Jalujoen suulla Korean ja Kiinan rajalla keisarillisen Japanin ja Kiinan keisarikunnan Beiyangin laivastojen välillä.
Taustaa

Keisarillisen Japanin laivasto saattoi Japanista kahdenkymmenen aluksen saattueen, joka kuljetti runsaasti täydennyksiä Koreassa olevalle armeijalle. Aluksilla olleet joukot nousivat 12. syyskuuta maihin Chemulpossa. Amiraali Kabayama Sukenori määräsi Sukeyuki Itōn jatkamaan pohjoisemmaksi Taedong-joelle, jossa osaston piti tukea Pyongyangiin eteneviä joukkoja joenylityksessä. Laivasto lähti 14. syyskuuta kohti pohjoista jättäen joukon vanhempia aluksia suojaamaan Chemulpoa ja se saapui vuorokautta myöhemmin Taedongin suulle. Kolme tykkivenettä ja osastoon kuuluvat torpedoveneet lähetettiin ylös jokea.
Muu laivasto lähti etelään kohti Korean läntisintä pistettä Choppekin niemeä, jonne se ankkuroitui yöksi. Seuraavana päivänä laivasto partioi luoteeseen Kabayaman ja Itōn lähettämien tietojen perusteella. Osaston tehtävänä oli tuhota Thakushaniin lähetetyt kiinalaisjoukot ja pakottaa Kiinan keisarillinen laivasto taisteluun. Japanin laivasto suuntasi keskellä Koreanlahtea olevalle Haiyangin saarelle, josta se kykeni havaitsemaan kaikki Talienwanista lähteneet Takushaniin matkaavat saattueet. Osasto saapui saarelle varhain aamulla, mistä jatkettiin Takushaniin. Pari tuntia myöhemmin Yoshino ilmoitti havaitsevansa savua koillisessa ja hieman myöhemmin useista savuista. Kärkiosastona ollut nopea risteilijäosasto sai määräyksen hidastaa sekä Saikyomaru ja Akagi siirtyivät parempaan suojaan laivaston vasemmalle puolelle.
Beiyangin laivaston amiraali Ding Ruchang oli saanut 12. syyskuuta määräyksen saattaa viisi 4000 sotilasta kuljettavaa kuljetusalusta Talienwanista Takushaniin Koreassa olevien joukkojen täydennykseksi. Hän laski joukot maihin 23 mailia Jalujoen suulta itään, koska jokisuu oli liian matala alusten viemiseksi lähelle rantaa. Ding toivoi kohtaavansa japanilaiset ennen saattueen kuljettamista, mutta sen pilasi väärä tieto kahdesta japanilaisristeilijästä Weihaiwein alueella. Syyskuussa Ding sai tiedon Pyongyangin joutumisesta piiritetyksi, joten täydennykset tuli toimittaa mahdollisimman pian. Saattue lähti 16. syyskuuta puolen yön jälkeen merelle saapuen Tayangiin kolmetoista tuntia myöhemmin. Torpedoveneiden Fo Lungin ja Tyo Jihin ja tykkiveneiden Chen Nan ja Chen Chung tiedusteltua maihinnousupaikan ja todettua sen vapaaksi vihollisista lähetettiin saattue joelle suojanaan Pingyuan, Kuang Ping sekä torpedo- ja tykkiveneet. Laivasto ankkuroitu jokisuun edustalle syvempään veteen valmistautuneena taisteluun.
Seuraukset

Beiyangin laivaston jäännökset vetäytyivät Lushunkouhun korjattavaksi, mutta ne joutuivat välttyäkseen uudesta kohtaamisesta Japanin laivaston kanssa siirtymään lokakuun lopulla edelleen Weihaiweihin. Japanilaiset aloittivat marraskuussa Weihaiwein piirityksen, jonka aikana Dingyuan upotettiin torpedohyökkäyksessä satamaan. Jäljellä olevat Pingyuan, Chenyuan, Chiyuan sekä kuusi tykkivenettä liitettiin sataman antauduttua 12. helmikuuta Japanin laivastoon.
Kartta taistelusta
Jalkaterä

Aikuisen miehen jalkaterät.
Jalkaterä on ihmisen ja joidenkin muiden selkärankaisten jalan alaosa nilkasta lähtien. Ihmisen jalkaterä on monimutkainen rakenne, joka muodostuu luista, lihaksista, nivelistä ja muista pehmytkudoksista. Jalkaterän yläosaa kutsutaan jalkapöydäksi ja alaosaa jalkapohjaksi. Jalkaterän kärjessä ovat varpaat, joiden tyvessä jalkapohjan puolella on päkiä. Kantapää on kantaluun muodostama uloke.
Rakenne

Ihmisen oikean jalkaterän luut ylhäältä katsottuna:
1. Telaluu
2. Kantaluu
3. Ylärivissä sisin, keskimmäinen ja uloin vaajaluu, niiden alla vasemmalla veneluu, oikealla kuutioluu.
4. Jalkapöytäluut
5. Varpaiden luut (varpaan kärkiluu, keskiluu ja tyviluu)
Jalkaterän ylimmät lihakset.
Jalkaterän kolmas lihaskerros.
Jalkaterän luut ovat kantapäästä lukien kantaluu, telaluu, veneluu, kuutioluu, sisin, keskimmäinen ja uloin vaajaluu, viisi jalkapöytäluuta sekä varpaiden luut (varpaan kärkiluut, keskiluut ja tyviluut).
Jalkaterän luut nivelpintoineen muodostavat jalkaan useita toiminnallisia kaarirakenteita eli holvirakenteita, joista osa on pitkittäisiä ja osa poikittaisia. Osa kaarista on joustavia, osa tukevia.
Säären lihakset ohjaavat useita jalkaterän ja varpaiden liikkeitä. Jalkaterässä on neljä lihaskerrosta. Jalkaterän lyhyet lihakset jalkapohjassa ylemmän nilkkanivelen alapuolella vaikuttavat pääasiassa varpaisiin, ja niiden tärkein vaikutus on jalkaholvia ylläpitävä. Ne voidaan ryhmitellä jalkapohjan lihaksiin, isovarpaan lyhyisiin lihaksiin, pikkuvarpaan lihaksiin ja jalkapöydän lihaksiin.
Jalkapohjan lihaksia tukevat jalkaterän alaosassa kulkevat vahvat nivelsiteet, jotka estävät jalkaholvin luhistumisen. Nivelsiteet myös varastoivat työntövoimaa, jota ladataan kehonpainolla ja palautetaan kävellessä ja juostessa varpaiden kärjillä.
Jo nykyihmistä edeltäneellä Homo erectuksella oli ilmeisesti nykyihmisen mallinen jalka 1,6 miljoonaa vuotta sitten. Sen jalkaterän kaareva rakenne teki siitä hyvän juoksijan. Homo erectusta edeltäneillä ihmislajeilla ja vielä selvemmin muilla nykyisillä ihmisapinoilla on lättäjalat, eli niiden koko jalkapohja koskettaa maata.
Jalkaterän iho on kuusi kertaa vahvempaa kuin iho muualla kehossa. Paljain jaloin kävelyn aloittaneen ihmisen jalkapohjan iho paksuuntuu muutamassa viikossa jopa sentin vahvuiseksi. Jalkapohjassa on vähemmän pigmenttiä kuin muualla jalkojen ihossa. Jalkapohjassa on 125 000 hikirauhasta, ja jalkapohjassa ja varpaiden päissä on yli 200 000 hermopäätettä, mikä on enemmän kuin missään muualla kehossa.
Useimpien ihmisten jalkaterät ovat hiukan erimittaiset, yleensä synnynnäisestä syystä. Kokoero voi olla 6–12 millimetriä. Vasen jalkaterä on pidempi neljä kertaa useammin kuin oikea. Seisomisen ja kävelemisen vaikutuksesta ihmisen jalkaterän koko kasvaa aamun ja illan välillä 4–8 prosenttia eli pituutta noin kolme millimetriä ja leveyttä päkiän kohdalta noin yhden millimetrin. Raskauden aikana naisen jalkaterä pitenee, sisäkaari madaltuu ja jalkaterän etuosa leviää. Myös ikääntyvän ihmisen jalkaterä suurenee. Jotkin sairaudet kuten diabetes ja nivelreuma voivat aiheuttaa jalkaterän rakennemuutoksia ja turvotusta.
Kasvavan lapsen jalkaterä pitenee 1–3 vuoden iässä noin 1,5–2 millimetriä kuukaudessa ja 3–6 vuoden iässä noin yhden millimetrin kuukaudessa.
Toiminta

Jalkaterä kykenee spiraalirakenteidensa ansiosta mukautumaan erilaisille alustoille, niin koville kuin pehmeillekin. Jalkaterässä on iskunvaimennusjärjestelmä, jonka osia ovat kantapään ja päkiän rasvapatjat, jalkaterän etuosien silmukkamainen lihasmuodostuma, jalkaterän sisäkaari, kantakalvo sekä joustopronaatio. Ihmisen jalkaterän luu- ja pehmytkudosrakenne kestää monipuolista, hyvin suurta sekä toistuvaa kuormitusta.
Jalkaterät ovat keskeisessä asemassa tasapainon hallinnassa. Tasapainoa pitää normaalisti kantapää. Sen irrotessa alustalta aktivoituvat varpaiden koukistajat, jolloin varpaat tarttuvat alustaan ja lisäävät tasapainon hallintaa. Jalkapohjan tuntoaisti on oleellinen pystyasennon ylläpitämisessä ja säätelyssä.
Päkiäjuoksussa, jota käyttävät etenkin pikajuoksijat, juoksija koskettaa maata ensin päkiällään, kantajuoksussa kantapäällään. Keskiosajuoksussa koko jalkaterä tulee melko tasaisesti alustalle.
Runsas liikkuminen edistää jalkojen terveyttä. Paljain jaloin kävely, toiminnallinen harjoittelu ja jalkavoimistelu aktivoivat ja vahvistavat jalkaterän lihaksia ja kehittävät jalkapohjan ihotuntoa.
Pukeminen

Jalkaterät suojataan usein sukilla ja kengillä.
Kengän käyttäminen muuttaa jalkaterän etu-, keski- ja takaosan asentoja ja jalkaterän kuormitusta sekä rajoittaa jalkaterän toimintoja. Kenkien käyttäminen pienentää jalkapohjan tukipintaa, mikä heikentää tasapainoa. Kenkiä käyttävillä kansoilla esiintyy paljon enemmän jalkaterän vaivoja ja sairauksia kuin paljain jaloin liikkuvilla kansoilla. Kengät haittaavat usein myös lasten jalkaterän toimintojen normaalia kehitystä ja aiheuttavat kasvaviin jalkoihin vaivoja.
Kengissä voidaan käyttää pohjallisia, joilla voidaan muun muassa poistaa jalkaterästä kosteutta, vaimentaa iskuja ja ohjata jalkaterien toimintaa.
Sukkien tehtävä on jalkaterien suojaaminen sekä jalkavaivojen ja -vaurioiden ehkäisy. Sukat pitävät jalkaterän ihon kuivana ja ehkäisevät iho- ja kynsivaurioiden sekä jalkainfektion kehittymistä. Vahvistetuilla sukilla voidaan tehostaa heikentynyttä jalkaterän iskunvaimennusta. Vääränlaiset tai väärin puetut sukat voivat aiheuttaa kynsivaivoja, varpaiden asentopoikkeamia ja jalkainfektioita.
Terveys

Jalkaterän haitallisia asentomuutoksia ovat vaivaisenluu, jäykkä isovarvas, vasaravarvas, lättäjalka ja kaarijalka.
Monien jalkavaivojen syynä ovat epäsopivat kengät, esimerkiksi lyhyet, päkiästä kapeat, korkeakorkoiset tai kärjestä kapeat tai matalat. Paljain jaloin kävelijöillä on vähemmän jalkaterän vaivoja kuin kenkiä käyttävillä.
Jalkaterän vammoja esiintyy muun muassa juoksijoilla, tenniksen pelaajilla ja jalkapalloilijoilla. Ylipaino lisää jalkaterän kuormitusta ja jalkapohjaan kohdistuvaa painetta. Ylipaino voi aiheuttaa muun muassa kroonista kantakipua, jännetulehduksia sekä lasten jalkaterän murtumia. Ylipaino voi myös madaltaa jalkaterän sisäkaarta ja suurentaa jalkaterää, mikä voi aiheuttaa kiputiloja ja asentopoikkeamia.
Jalkaterän haitallisia ihomuutoksia ovat esimerkiksi kuiva iho, liikavarpaat ja kovettumat, kantapäähalkeamat ja varvasvälihautumat. Äkillisessä rasituksessa voi syntyä rakkoja. Kovettumia aiheuttavat esimerkiksi huono jalkahygienia, joustamattomat kävelyalustat, epäsopivat kengät ja liian ohuet sukat. Jalkainfektioita voivat aiheuttaa bakteerit, silsasienet ja virukset. Infektioita ehkäisevään jalkahygieniaan kuuluu muun muassa jalkojen pesu, kuivana pitäminen, varpaankynsien hoito ja ihon rasvaaminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jalkaterä Wikimedia Commonsissa
Paljaat jalat jättävät pehmeälle alustalle kaarevat jalanjäljet jalan holvirakenteen vuoksi.
Leptoniepookki

Leptoniepookki on kosmologiassa alkuräjähdyksen varhainen vaihe, jolloin leptonit muodostivat suurimman osan kaikkeuden massasta. Se seurasi heti hadroniepookin jälkeen ja kesti aikavälin 1–3 sekuntia jälkeen alkuräjähdyksen.
Leptoniepookki alkoi noin 1 sekunti alkuräjähdyksen jälkeen, kun suurin osa hadroneista ja antihadroneista oli annihiloinut toisensa. Epookin aikana lämpötila oli riittävän korkea leptoni-antileptoni -parien syntymiseksi, joten leptonit ja antileptonit olivat lämpötasapainossa.
Noin 3 sekuntia alkuräjähdyksen jälkeen lämpötila laski tasolle, jossa leptoni-antileptoni -parien syntyminen lakkasi. Useimmat leptonit ja antileptonit annihiloivat sitten toisensa ja jäljelle jäi pieni jäämä leptoneita. Tällöin fotonit muodostivat suurimman osan kaikkeuden energiasta ja alkoi fotoniepookki.
Aiheesta muualla

Jonathan Allday: Quarks, Leptons and the Big Bang.  (Second Edition)  Taylor & Francis, 2002.  ISBN 978-0-7503-0806-9
Alkuräjähdyksen aikajana
Alkuräjähdys | Planckin epookki | Suuri yhtenäisepookki | Sähköheikkoepookki (Inflatorinen epookki | Uudelleenlämpeneminen | Baryonigeneesi) | Kvarkkiepookki | Hadroniepookki | Leptoniepookki
Fotoniepookki (Alkuräjähdyksen ydinsynteesi | Aineen valtakausi | Rekombinaatio) | Pimeä kausi | Reionisaatio
Henry Leppä

| Henry Leppä |
| --- | --- |
 Leppä 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1947 (ikä 77) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Pituus:  181 cm
Paino:  73 kg
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1965–1981
Seurat:  TuTo, Jokerit
Henry Erik Leppä (s. 12. maaliskuuta 1947 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa- ja sittemmin liigassa aikana 1965–1981. Leppä aloitti TuTo:n riveissä, mutta edusti suurimman osan urastaan Jokereita, jotka ovat jäädyttäneet Lepän pelinumeron #15. Tämän yhteydessä vuonna 2014 Harry Harkimo totesi, että "Timo Turusen ja Henry Lepän merkitys 1970-luvun Jokereille oli valtaisa".
Leppä voitti kolme SM-mitalia, yhden jokaista väriä. MM-tasolla Leppä pelasi neljissä kisoissa ja olympialaisissa kerran. A-maaotteluita hänelle kertyi 117.  Leppä pelasi myös yhden kauden (1976–1977) Sveitsin liigan HC Luganossa. Kausina 1979–1981 Leppä toimi Jokereiden kapteenina.
Leppä valmistui 1970-luvulla Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi.
Kaudella 1987–1988 Leppä toimi Jokerien päävalmentajana I-divisioonassa joukkueen juuri pudottua SM-liigasta. Jokerit päätyi Lepän komennossa kahdentoista joukkueen sarjan seitsemänneksi.
Saavutukset ja palkinnot

1 Suomen mestaruus (Jokerit 1973)
1 SM-hopea (Jokerit 1971) ja 1 -pronssi (TuTo 1968)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1973)
Valinta SM-sarjan All Stars -kentälliseen (1973)
Jokerit jäädytäneet Lepän pelinumeron #15
Suomen Jääkiekkoleijona #104
Tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1962‑1963 | Suomensarja | TuTo | 6 | 3 | 2 | 5 | 0 |
| 1965-1966 | SM-sarja | TuTo | 17 | 4 | 2 | 6 | 6 |
| 1966-1967 | SM-sarja | TuTo | 22 | 9 | 6 | 15 | 4 |
| 1967-1968 | SM-sarja | TuTo | 20 | 13 | 7 | 20 | 8 |
| 1968-1969 | SM-sarja | TuTo | 19 | 2 | 5 | 7 | 4 |
| 1969-1970 | SM-sarja | Jokerit | 21 | 4 | 6 | 10 | 2 |
| 1970-1971 | SM-sarja | Jokerit | 26 | 9 | 6 | 15 | 4 |
| 1971-1972 | SM-sarja | Jokerit | 32 | 19 | 19 | 38 | 4 |
| 1972-1973 | SM-sarja | Jokerit | 35 | 29 | 13 | 42 | 6 |
| 1973‑1974 | SM-sarja | Jokerit | 35 | 25 | 18 | 43 | 12 |
| 1974-1975 | SM-sarja | Jokerit | 36 | 22 | 21 | 43 | 8 |
| 1975-1976 | SM-liiga | Jokerit | 36 | 18 | 26 | 44 | 12 |
| 1977-1978 | SM-liiga | Jokerit | 34 | 12 | 11 | 23 | 6 |
| 1978-1979 | SM-liiga | Jokerit | 36 | 10 | 14 | 24 | 4 |
| 1979-1980 | SM-liiga | Jokerit | 36 | 26 | 22 | 48 | 10 |
| 1980-1981 | SM-liiga | Jokerit | 36 | 4 | 12 | 16 | 8 |
| YHT. (SM) |  |  | 441 | 206 | 188 | 394 | 98 |
Veli Leskinen

Veli Leskinen (5. toukokuuta 1907 Pietari, Venäjän keisarikunta – 31. joulukuuta 1989) oli suomalainen jalkapalloilija.
Leskinen pelasi 1932–1940 Helsingin Tovereissa, jossa hän voitti kolme SM-pronssia vuosina 1934, 1935 ja 1939. Helsingin Tovereiden jälkeen hän pelasi Valkeakosken Hakassa. Maajoukkuetta Leskinen edusti 20 maaottelussa vuosina 1932–1943.
Veli Leskisen poika on Olavi Leskinen, joka pelasi jalkapallon mestaruussarjaa 1950-luvulla saavuttaen Valkeakosken Hakassa SM-hopeaa kaudella 1955 ja RU-38:ssa 1959 ja pelasi yhden B-maaottelun.
Leppävaaran kartano

| Leppävaaran kartano |
| --- | --- |
Sijainti:  Karakallio, Espoo
Rakennustyyppi:  kartano
Valmistumisvuosi:  1947
Runkorakenne:  tiili
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leppävaaran kartano (ruots. Leppävaara gård) sijaitsee Karakalliossa itäisessä Espoossa lähellä Vantaan rajaa. 1910-luvulla alkunsa saanut kartano muodostaa talousrakennuksineen ja viljelyksineen yhtenäisen ja avaran maatalousmaisemakokonaisuuden.
Leppävaaran kartano syntyi 1913, kun Albergan kartano jaettiin Albergaan ja Leppävaaraan. Nimestään huolimatta Leppävaaran kartano sijaitsee Karakallion kaupunginosassa, Alberga puolestaan Leppävaarassa aivan Karakallion kaakkoispuolella.
Vielä 1700-luvun puolenvälin tienoilla nykyinen Leppävaaran kartanon alue oli asumatonta ja sen pohjoisosassa sijaitsi suo nimeltään Swartholmsrå. Seuraavan vuosisadan puolivälissä suon reunalle lienee raivattu ainakin yksi Albergan kartanoon kuulunut torppa. Kyseisen torpan rakennuksia on edelleen Leppävaaran kartanon alueella.
Leppävaaran kartanon ensimmäinen omistaja oli pankinjohtaja Lauri af Heurlin, joka rakennutti pääosan kartanon nykyisistä taloista. Nykyinen päärakennus valmistui 1947, sitä edelsi 1913 valmistunut puinen päärakennus.
Leppävaaran kartanon mailla toimii myös Leppävaaran ratsastuskoulu.
Aiheesta muualla

Hagerlund.net: Espoon kartanot ja huvilat: Leppävaaran kartano
| n k Perustiedot Wikidatassa: Leppävaaran kartano (Q100941360)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kartanon päärakennus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Espoo
koordinaatit: 60°14′13″N 24°47′17″E﻿ / ﻿60.237°N 24.788°E﻿ / 60.237; 24.788
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1928

| SM-kilpailun kausi 1928 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  19
Mestari:  Turun Palloseura
Toinen sija:  Helsingin IFK
  ← 1927 :  1929 → 
Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailuun 1928 osallistui 19 joukkuetta, lisäksi yksi luopui kilpailusta. Mestaruuden voitti Turun Palloseura. Vuonna 1926 aloitetun Suomen sarjan tilalle perustettiin Etelä-Suomen sarja, Pohjanmaan sarja ja Savon sarja, jotka oli tarkoitus pelata loppuun keväällä 1929.
Aloituskierroksen ottelut

Alla esitetävissä ottelutuloksissa tulos on esitetty kotijoukkue ensin, mikäli se on tiedossa. Tämä poikkeaa aikalaislähteen esitystavasta, josta ei voi päätellä kumpi on koti-, kumpi vierasjoukkue. Päivämäärin merkityissä peleissä myös kotijoukkue tiedetään.
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 12.8. | Tampereen Palloilijat | 2–6 | Vaasan Palloseura |
| 12.8. | Vasa IS | 9–2 | Oulun Palloseura |
| 12.8. | Gamlakarleby Bollklubb | 5–2 | Idrottsföreningen Drott |
| 12.8. | Kuopion Palloseura | 0–3 | Mikkelin Kilpa-Veikot |
|  | Viipurin Reipas | luovutus | Sortavalan Viritys |
Ottelut neljännesvälieristä eteenpäin > Uusinta mestaruudesta

| Pvm | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 7.10. | Helsingin IFK | 2–3 (1-2) | Turun Palloseura |
Suomen mestarit

Atte Asplund (Aitero), Lauri Lehtinen, Helge Aalto, Yrjö Suontausta, Arvo Kanerva,  Pentti Weckman (Veroma), Ilmari Oksanen, Vieno Nikander, Yrjö Tuomi, Voitto Vester, Viljo Lindroos.
Aiheesta muualla

Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
Luettelo jalkapallon SM-mitalisteista
Palloliiton toimintakertomus 1928 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Jalkapallon pääsarjakaudet Suomessa |
| --- | --- |
Suomen-mestaruuskilpailut: 1908 1909 1910 1911 1912 1913 1914a 1915 1916 1917 1918 1919 1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
Mestaruussarja: 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939 1940–41 1941–42b 1942–43c 1943–44 1944–45d 1945e 1945–46 1946–47 1947–48 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
Veikkausliiga: 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 2023 2024
a) Suomenmestaruuskilpailua ei pelattu ensimmäisen maailmansodan vuoksi. b) Mestaruussarjaa ei pelattu jatkosodan vuoksi. c) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1942). d) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1945). e) Karsintasarja on laskettu myöhemmin Mestaruussarjan 13. kaudeksi.
Jamaikanhedelmäleikko

| Jamaikanhedelmäleikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Alalahko::  Pienlepakot Microchiroptera
Heimo::  Leikot Phyllostomidae
Alaheimo::  Stenodermatinae
Suku::  Artibeus
Laji::  jamaicensis
Kaksiosainen nimi
 Artibeus jamaicensis  (Leach, 1821) 
Katso myös
   Jamaikanhedelmäleikko Wikispeciesissä   Jamaikanhedelmäleikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikanhedelmäleikko (Artibeus jamaicensis) on leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Nisäkäsnimistötoimikunta ehdotti, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”jamaikanhankko”.