stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akateeminen skeptisismi
Filosofia > Epokhē

Diogenes Laertioksen mukaan Arkesilaos keksi epokhēn eli arvostelmista pidättäytymisen käsitteen. Arvostelmista pidättäytyminen oli kaikille skeptikoille yhteinen päämäärä, mutta perusteet siihen pyrkimiseksi erosivat: akateemiset skeptikot ja kenties vielä Ainesidemoskin vaikuttavat suhtautuneen epokhēhen dogmaattisemmin päämääränä sinänsä, kun taas myöhemmille pyrrhonisteille, erityisesti Sekstokselle, varsinainen päämäärä oli mielenrauha (ataraksia), ja epokhē oli lähinnä menetelmä tämän saavuttamiseksi.
Filosofia > Eulogon

Kohtuullisuus tai järkevyys (eulogon) toimi selityksenä sille, miksi viisas voi olla onnellinen ja toimia, vaikka hänellä ei ole tietoa. Yleinen käsitys esimerkiksi stoalaisilla oli, että viisaus, onnellisuus ja tieto liittyvät yhteen. Lisäksi stoalaisten vastaväite skeptisismille oli se, ettei skeptikko voi edes toimia jokapäiväisessä elämässään, sillä toimintaa vaatii joidenkin asioiden hyväksymistä ja uskomuksia. Siksi käsitysten poistaminen poistaa myös toiminnan mahdollisuuden (apraksia).
Sekstos Empeirikoksen mukaan Arkesilaos katsoi, että arvostelmista pidättäytyvä viisas kuitenkin säätelee toimintaansa yleisen kohtuullisuuden tai järkevyyden periaatteen mukaan ja toimii näin oikein ja on samalla onnellinen. Arkesilaokselle eulogon oli epokhen seuraus eikä voinut olla olemassa ilman sitä.
Filosofia > Pithanon

Todennäköisyys tai vakuuttavuus (pithanon) toimi tunnusmerkkinä, joiden perusteella vaikutelmia voitiin arvioida, vaikka tieto niiden totuudesta ei ollutkaan mahdollista. Ajatusta kehitti erityisesti Karneades, joka sovelsi kolmiosaista arviointiperustetta: hänen mukaansa vaikutelma voi olla todennäköinen itsessään; todennäköinen ja riitauttamaton (aistihavaintojen mukainen, ilman sen kanssa ristiriitaista aistihavaintoa); tai todennäköinen, riitauttamaton ja läpikotaisin tutkittu ja vahvistettu. Ensimmäisen asteen todennäköisyydessä vaikutelma vakuuttaa omilla ominaisuuksillaan; toisen ja kolmannen asteen todennäköisyys syntyy vertailtaessa vaikutelmaa muihin siihen liittyviin vaikutelmiin.
Cicero käänsi pithanonin latinaksi ilmaisuilla probabile ja veri simile. Nykyfilosofit ovat pitäneet ajatusta totuudenkaltaisuuden käsitteen edeltäjänä ja Karneadesta varhaisena fallibilistisen tietoteorian kehittäjänä.
Filosofit

Akateemisia skeptikkoja olivat:
Keskimmäinen Akatemia
Arkesilaos (316–241 eaa.)
Lakydes (k. noin 205 eaa.)
Euandros Fokislainen (200- ja 100-lukujen eaa. vaihde)
Telekles (k. 167/166 eaa.)
Hegesinos Pergamonlainen (noin 160 eaa.)
Uusi Akatemia
Karneades (214–129 eaa.)
Kleitomakhos (187–109 eaa.)
Kharmadas (noin 164–95 eaa.)
Metrodoros Stratonikeialainen (100-luvun eaa. loppu)
Filon Larissalainen (noin 159–84 eaa.)
Vaikutus

Longin mukaan Arkesilaoksen voi katsoa palauttaneen filosofiaan sen kriittisyyden, jonka se oli hellenistisen filosofian aikana vaarassa menettää.
Akatemialainen skeptisismi vaikutti pyrrhonismin syntyyn. Pyrrhonismin varsinainen perustaja Ainesidemos erosi Akatemiasta noin vuonna 90–80 eaa., Filonin ja Antiokhoksen aikana, sen käännyttyä hänen mielestään skeptisismistä takaisin liiaan dogmaattiseen suuntaan. Vaikka hän otti opilleen nimen Pyrrhonilta, hän sai paljon vaikutteita akatemialaisesta skeptisismistä. Myöhemmille pyrrhonisteille, kuten Sekstos Empeirikokselle, Arkesilaoksen varhainen akatemialainen skeptisismi näyttäytyi vielä lähes yhtäläisenä pyrrhonismin kanssa.
Cicero opiskeli Akatemiassa Filonin ja Antiokhoksen aikana, mutta sai vaikutteita myös varhaisemmasta akatemialaisesta skeptisismistä. Häntä voidaan pitää itsekin eräänlaisena skeptikkona. Cicero kirjoitti akateemisesta skeptisismistä erityisesti teoksessaan Academica ja on samalla akatemialaisuuden merkittävimpiä lähteitä. Ciceron kautta skeptisismi vaikutti myös muun muassa Augustinukseen, joka kuitenkin myöhemmin hylkäsi sen käännyttyään uusplatonismiin ja kristinuskoon, ja kirjoitti akatemialaista skeptisismiä vastaan teoksen Contra Academicos.
Kirjallisuutta

Bett, Richard (toim.): The Cambridge Companion to Ancient Scepticism.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2010.  ISBN 978-0-521-87476-2  (englanniksi)
Brittain, Charles: Philo of Larissa: The Last of the Academic Sceptics.  (Oxford Classical Monographs)  Oxford University Press, 2001.  ISBN 0198152981  (englanniksi)
Cicero, Marcus Tullius: Skeptisismin puolustus. Sisältää Academica prioran eli Luculluksen loppuosan kappaleet 64–148. Suomennos, johdanto ja selitykset Antti T. Oikarinen. Teoksessa Grahn-Wilder, Malin (toim.): Skeptisismi. Epäilyn ja etsimisen filosofia, s. 135–175.  Helsinki:  Gaudeamus, 2016.  ISBN 978-952-495-396-2
Hankinson, R. J.: The Sceptics.  (The Arguments of the Philosophers)  London:  Routledge, 1995.  ISBN 0415047722  (englanniksi)
Sihvola, Juha (toim.): Ancient Scepticism and the Sceptical Tradition.  (Acta Philosophica Fennica 66)  Helsinki:  Societas Philosophica Fennica, 2000.  (englanniksi)
Thorsrud, Harald: Ancient scepticism.  (Nide 5 / Ancient philosophies)  Berkeley:  University of California Press, 2009.  ISBN 0520259823  (englanniksi)
Arkesilaos ja Karneades. Kuvitusta Ciceron teokseen Academica (Johann August Goerenzin toimittama laitos vuodelta 1810).
Karneades. Roomalainen kopio Ateenan Agoralla olleesta patsaasta, noin 150 eaa. Glyptothek, München.
Ulla Koivuranta

Ulla Helena Koivuranta (s. 19. maaliskuuta 1959 Vaasa) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa vuosina 1982–1986. Hän sai vuonna 1986 kiinnityksen Kotkan kaupunginteatteriin ja oli siellä, kunnes hänet kiinnitettiin vuonna 1991 Turun kaupunginteatteriin. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992), Aapo (1994) ja Viisasten kivi (1996).
Aiheesta muualla

Ulla Koivuranta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Kotimaisten kielten keskus

| Kotimaisten kielten keskus Institutet för de inhemska språken> Kotus |
| --- | --- |

 Kotimaisten kielten keskus Helsingin Siltasaaressa.
Perustettu:  1976
Ministeriö:  Opetus- ja kulttuuriministeriö
Sijainti:  Hakaniemenranta 6 Helsinki
Valtio:  Suomi
Johtaja:  Leena Nissilä
Työntekijöitä:  69 (2021)
Vuosibudjetti:  4,8 milj. euroa (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Kotimaisten kielten keskus (lyh. Kotus, ruots. Institutet för de inhemska språken, romaniksi Finnosko tšimbengo instituutos, pohjoissaameksi Ruovttueatnan gielaid guovddáš, koltansaameksi Dommjânnmlaž ǩiõli kõõskõs, inarinsaameksi Päikkieennâm kielâi kuávdáš) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen asiantuntijalaitos. Kotuksen tehtäviä ovat suomen ja ruotsin kielen huolto, neuvonta ja sanakirjatyö sekä kielenhuoltoon ja sanakirjoihin liittyvä tutkimus. Kotuksen tehtävänä on lisäksi koordinoida saamen kielten, romanikielen ja suomalaisen sekä suomenruotsalaisen viittomakielen huoltoa. Laitoksen nykyinen nimi Kotimaisten kielten keskus otettiin käyttöön vuonna 2012.
Keskuksessa työskenteli vuonna 2021 yhteensä 69 henkilöä. Kotuksen toimitilat sijaitsevat Helsingin Hakaniemessä.
Historia

Kotimaisten kielten keskus perustettiin 1. maaliskuuta 1976 nimellä Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Tuolloin yhdistettiin valtion tutkimuslaitokseksi erillisiä suomen ja sukukielten kielentutkimusyksiköitä ja -laitoksia, muun muassa E. N. Setälän perustama tutkimusarkisto Suomen suku, Nykysuomen laitos (kielitoimisto), Sanakirjasäätiö ja Suomen nimiarkiston säätiö. Tutkimuskeskukseen liitettiin myös ruotsin kielen huolto (Språkvård), murteiden ja nimistöntutkimus omaksi osastokseen. Suomen opetusministerinäkin toiminut fennougristi Lauri Posti oli tärkeä aloitteentekijä tutkimuskeskuksen toiminnan alkuvaiheessa.
Laitoksen johtajina ovat toimineet Tuomo Tuomi (1976–1994), Pauli Saukkonen, Pirkko Nuolijärvi (1998–2016) ja Ulla-Maija Forsberg (2016–2021). Nykyisen johtajan, filosofian tohtori Leena Nissilän virkakausi alkoi 1. lokakuuta 2021.
Toiminta

Kotimaisten kielten keskuksessa on laaja kirjasto sekä laajat kielitieteelliset arkistot; muun muassa Nimiarkisto, johon on kerätty suurin osa Suomen alueen muistinvaraista paikannimistöä; Suomen murteiden sana-arkisto, jonka pohjalta laaditaan Suomen murteiden sanakirja; sekä Suomen kielen nauhoitearkiston puhutun kielen aineistot. Keskuksen julkinen aineistopalvelu Kaino avattiin vuonna 2006.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus julkaisi vuosina 1990–1995 kolmiosaisen, lähes 100 000 hakusanaa sisältävän Suomen kielen perussanakirjan, joka kuvaa nykyisen yleiskielen sanastoa ja antaa ohjeita sanojen käytöstä. Perussanakirjan CD-ROM-versio ilmestyi vuonna 1997 ja sen seuraaja Kielitoimiston sanakirja vuonna 2004. Kielitoimiston palvelupuhelin neuvoo kielenkäytön ja yleiskielen ongelmissa.
Organisaatio

Keskukseen kuuluvat yksiköt ja niiden tehtäväalueet ovat seuraavat:
kielenhuolto-osasto (Kielitoimisto): suomen yleiskielen kehittäminen ja huolto sekä kielenkäyttöä koskevat suositukset ja kielineuvonta
ruotsin kielen osasto: ruotsin kielen ja ruotsinkielisen nimistön huolto, sanakirjatyö ja tutkimus
sanakirjaosasto: suomen kieltä kuvaavien yksi- ja kaksikielisten sanakirjojen laadinta
tietohallintoyksikkö: it-palvelut ja mm. verkkojulkaisujen kehittäminen
hallintoyksikkö: keskuksen henkilöstö- ja taloushallinto
kehittämisyksikkö: johtoa tukeva valmistelu ja suunnittelu, tiedottaminen, julkaisuasiat ja verkkopalvelu
Organisaatio > Henkilöstö

Vuonna 2021 Kotuksessa työskenteli 69 henkilöä, joista naisia oli 53 ja miehiä 16. Henkilöstön keski-ikä oli 51,6 vuotta. Korkeakoulututkinnon oli suorittanut 94,2 % työntekijöistä ja tutkijakoulutuksen (tohtori tai lisensiaatti) 29,0 % työntekijöistä.
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto

Suomen kielen tulevaisuus -palkinto on Kotimaisten kielten keskuksen jakama suomalainen tunnustuspalkinto.
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto > Palkinnon tarkoitus

Palkinto on tarkoitus jakaa sellaiselle organisaatiolle, järjestölle tai henkilölle, joka toiminnallaan edistää suomen kielen monipuolista käyttöä ja vahvistaa siten suomen kielen roolia monikielisessä maailmassa.
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto > Vuoden 2012 palkinto

Palkinto jaettiin vuonna 2012, ja sen sai Wikimedia Suomi ry. Kotimaisten kielten keskus tiedotti: ”Wikimedia Suomi -yhdistyksen ansiona on, että se kannustaa eri alojen asiantuntijoita ja harrastajia levittämään tietoa kaikkien käyttöön suomen kielellä.” Lisäksi palkinnon perusteluissa mainittiin: ”Toiminnallaan Wikimedia Suomi pitää osaltaan huolta siitä, että suomen kieli säilyy yhteiskunnan kaikilla aloilla toimivana kielenä.” Palkinto luovutettiin Wikimedia Suomi ry:n edustajille 24. toukokuuta 2012 Kotimaisten kielten keskuksen toimitiloissa. Palkinto on ulkoasultaan kunniakirja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotimaisten kielten keskuksen kotisivut.
Kotuksen julkaisut.
Kotus-blogi
Kotimaisten kielten keskuksen aineistopalvelu
Laki Kotimaisten kielten keskuksesta (1403/2011).
Valtioneuvoston asetus Kotimaisten kielten keskuksesta (1566/2011).
Kotus sijaitsee nykyään Opetushallituksen rakennuksessa Helsingin Haka­niemessä.
Matti Rantanen

Matti Rantanen
Matti Juhani Rantanen (s. 20. helmikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen harmonikkataiteilija, professori, ja konserttiharmonikan korkeakoulutuksen uranuurtaja.
Tausta

Matti Rantanen syntyi olympiavuonna toimistoapulainen Laina ja puuseppä Uuno Rantasen työläisperheen kolmanneksi lapseksi vaatimattomiin oloihin Helsingin Pohjoiselle Makasiinikadulle. Laina Rantanen oli lähtöisin Pudasjärveltä ja Uuno Rantanen puolestaan Suomusjärveltä, ja he olivat muuttaneet pääkaupunkiin 1930-luvulla. Perheen aiempi asunto oli tuhoutunut vuonna 1944 Helsingin pommituksissa. Pieni hellahuone, joka oli yhtaikaa keittiö, olohuone ja nelihenkisen perheen makuuhuone, oli aikaisemmin ollut vossikkakuljettajien käytössä. Asunnon alapuolella oli entisistä hevostalleista autotalleiksi muutettuja tiloja. Kaksi vanhempaa veljeä oli lähetetty Ruotsiin sotalapsiksi, jonne toinen veljistä jäikin pysyvästi, kun taas toinen veli palasi sodan päätyttyä kotiin.
Matti Rantanen on naimisissa harmonikkataiteilija Heidi Velamon kanssa vuodesta 1978.
Harmonikansoittajaksi

Rantasen soittoharrastus sai kipinän hänen isänsä synnyinpaikkakunnalta lähtöisin olevan ystävän, harmonikansoittaja ja toimittaja Leevi Rantalaihon, vierailuista. Rantalaiho teki harmonikkaohjelmia Yleisradioon ja vieraili ystävänsä kotona, joka sijaitsi vanhan toimitalon vieressä. Rantalaiho oli harjoitellut Rantasilla Matin ollessa kolmivuotias ja Matti oli leikkinyt komerossa kenkälaatikon kanssa soittoa ja laulanut. Isä osti sitten pojalle tämän taipumukset huomattuaan joululahjaksi pienen harmonikan. Kuusivuotiaana hän pääsi isänsä työkaverin pojan, Raimo Sirkiän kanssa tanskalaisen soitonopettajan oppiin. Sittemmin Rantanen ja Sirkiä aloittivat opiskelun Lasse Pihlajamaan harmonikkaopistossa. Jo kahdeksanvuotiaana Matti alkoi ansaita rahaa ja rahoittaa koulunkäyntiä keikkapalkkioillaan.
Koulutus

Lasse Pihlajamaan harmonikkaopisto ja yksityisoppilas 1959–1967
Hum. kand. (musiikkitiede, estetiikka ja kasvatustiede), Helsingin yliopisto 1974
Tanskan kuninkaallinen musiikkikonservatorio, Mogens Ellegaardin oppilas 1975
Palkinnot

Suomen harmonikkamestari 1968
Pohjoismaisen harmonikkakilpailun 1. sija 1969 ja 1970
Coupe Mondiale -kilpailun pronssimitali Salzburgissa 1970
Ura ja saavutukset

Ensikonsertti oli Jyväskylän kesässä 1971. Rantanen nimitettiin Sibelius-Akatemian vastaperustetun harmonikkaluokan johtajaksi 1977 ja lehtorin virkaan 1983. Hän on toiminut vierailevana professorina muun muassa Trossingenin Musiikkiakatemiassa Saksassa, Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa ja Lontoon Royal Academy of Musicissa. Taideyliopiston Sibelius-Akatemia myönsi Rantaselle professorin arvonimen joulukuussa 2015.
Rantanen on kansainvälisesti tunnettu ja haluttu instrumenttinsa mestarikurssien pitäjä ja harmonikkamusiikin luennoitsija, konsertoiva solisti ja kamarimuusikko. Hän on toiminut lukuisissa solistitehtävissä  muun muassa Radion sinfoniaorkesterissa, Avanti!:ssa sekä Keski-Pohjanmaan kamariorkesterissa, kapellimestareina muun muassa Esa-Pekka Salonen, Jorma Panula ja Atso Almila. Rantanen on tehnyt yhteistyötä noin 30 suomalaisen säveltäjän (muun muassa Einojuhani Rautavaara, Aulis Sallinen, Magnus Lindberg, Matti Murto, Jukka Tiensuu, Harri Wessman) kanssa ja kantaesittänyt noin 70 suomalaista teosta, sisältäen sooloteoksia, kamarimusiikkia ja konserttoja..
Luottamustehtävistä voidaan mainita muun muassa Harmonikansoiton Opettajat Ry:n puheenjohtajuus 1975–1982.
Rantasen ensilevy julkaistiin 1980 ja se sisälsi muun muassa Bachin, Tiensuun ja Vladislav Zolotarjovin musiikkia. Kamarimusiikkilevy, joka sisältää muun muassa Erkki Jokisen, Heikki Valpolan, Tiensuun ja Harri Wessmanin musiikkia ilmestyi 1985. Vuonna 1987 häneltä ilmestyi soololevy Lasse Pihlajamaan musiikkia ja vuonna 1990 tupla-CD kamarimusiikkia useilta suomalaisilta nykysäveltäjiltä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Rantanen Wikimedia Commonsissa
Matti Rantasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Tuija Töyräs

Tuija Helena Töyräs (s. 6. syyskuuta 1962) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija. Tuija Töyräs on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Vuodesta 1995 Töyräs on toiminut vapaana taiteilijana. Hän on kirjoittanut, dramatisoinut ja ohjannut näytelmiä sekä aikuisille että lapsille.
Tuija Töyräs on ohjannut, kirjoittanut ja dramatisoinut näytelmiä muun muassa Helsingin Kaupunginteatteriin, Pyynikin kesäteatteriin, Ahaa-teatteriin, Tampereen Teatteriin. Vuonna 2013 hän dramatisoi ja ohjasi Minna Canthin Kauppa-Lopo -novellista kansanmusiikkinäytelmän Jyväskylän kaupunginteatterille.
Vuonna 2004 sai Helsingin kaupunginteatterissa kantaesityksensä Töyräksen kirjoittama kirjailija Pentti Saarikosken lapsuudesta ja nuoruudesta kertova näytelmä Omaksi kuvakseen (julkaistu vuonna 2004).
Aiheesta muualla

Esko Roine on Pyynikin kesän sympaattinen isäntä (2009) (esaimaa.fi)
Tuija Töyräs: Omaksi kuvakseen (2004) (hkt.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Hannu Seikkula

| Hannu Seikkula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1950 (ikä 74)
Ammatti:  elokuvaohjaaja käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hannu Seikkula (s. 30. huhtikuuta 1950) on suomalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on työskennellyt mm. Pertti Reposen tv-sarjoissa sekä Spede Pasasen elokuvissa. Hän on ohjannut mm. Soitinmenot-, Pulttibois-, Kotikatu- ja Ähläm Sähläm -tv-sarjoja.
Elokuvaohjaukset

Seikkulan esikoisohjaus oli Tupla-Uuno vuonna 1988, joka oli jatkoa menestyksekkäälle Turhapuro-filmien sarjalle. Samana vuonna tuli ensi-iltaan myös toinen Seikkulan Spede Pasaselle ohjaama filmi, Onks Viljoo näkyny?, jonka menestys jäi huomattavasti vaisummaksi. Hänen kolmas ohjaustyönsä oli vuonna 1990 valmistunut Rampe & Naukkis – kaikkien aikojen superpari, joka toi Pulttibois-sarjasta tutut hahmot valkokankaalle. Vuonna 1994 ohjasi Seikkula tähän asti viimeisimmän elokuvansa, epävirallisen Turhapuro-elokuvan Uuno Turhapuron veljen, jossa ei ollut Vesa-Matti Loiria mukana ja joka keräsi vain hieman yli 20 000 katsojaa teattereissa, jääden kaikkien Turhapuro-nimeä kantavien elokuvien selkeästi huonoimmaksi yleisömenestykseksi.
Kaikki Seikkulan pitkät elokuvat ovat Spede Pasasen tuottamia.
Aiheesta muualla

Hannu Seikkula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Leena Rapola

Leena Katriina Rapola (s. 6. joulukuuta 1958 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Leena Rapolan ja hänen puolisonsa näyttelijä Petri Johanssonin poika on myös näyttelijänä työskennellyt Olli Johansson.
Rapola kirjoitti ylioppilaaksi 1977 ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1979–1983. Lisäksi hänellä on opintoja Helsingin konservatoriossa vuosilta 1982 ja 1984.
Filmografia

Vámmentes házasság (1980) ... Elina
Näkemiin, hyvästi (1986) ... Katriina Häkkinen
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988) ... Maire Roimala
Kosketa minua (1995) ... Helena Halme
Samaa sukua, eri maata (1998-2000) ... Erja Ihalainen
Kylmäverisesti sinun (2002) ... Leena Salonen
Käenpesä (2004) ... Päivi Karstula
Salatut elämät (2007, 2008) ... Saini Perälä
Isän kuolema (2011) ... saattohoitaja
Aiheesta muualla

Leena Rapola Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Asemanseutu (Kempele)

Kempeleen vanha rautatieaseman rakennus.
Kempeleen rautatieaseman uusi asemalaituri.
Asemanseutu on Kempeleen keskustassa seututien 847 itäpuolella sijaitseva asuinalue Pohjanmaan radan varrella.
Alueen rakennuskanta koostuu suurimmaksi osaksi vanhoista omakotitaloista, mutta siellä on myös rivi- ja kerrostaloasuntoja. Asuntoja alueella vuonna 2020 oli 35, joista 29 kerrostalohuoneistoja. Muun muassa alueella sijaitsevat Osuuskassan ja Metsärinteen talot ovat luokiteltu historiallisesti arvokkaiksi rakennetuiksi kulttuuriympäristöiksi. Osuuskassan talossa on toiminut aikoinaan muun muassa Kempeleen posti, Säästöpankki ja leipomo.
Alueella sijaitsee Kempeleen rautatieasema, jossa matkustajaliikenne alkoi uudestaan 20. kesäkuuta 2016. Junaradan varsi vanhoine pihoineen on kulttuurihistoriallisesti merkittävää aluetta. Historiallisesti merkittävä Pohjanlahden rantatie on kulkenut alueen eteläosassa. Asemanseudulla sijaitsi aiemmin Kempeleen vanha kunnantalo, joka käyttöikänsä päähän tulleena purettiin kesän ja syksyn 2019 aikana. Puretulle alueelle tulee uuden kaavan mukaan muun muassa uusia asuinkerrostaloja ja liikehuoneistoja.
Liittoimperfekti

Liittoimperfekti on suomen nykykielessä harvoin käytettävä aikamuoto, joka ilmaisee tapahtumahetkeä myöhäisempää tekemistä, joka kuitenkin tapahtuu puhehetkeen nähden menneessä ajassa: oli tapahtuva. Muoto on siten kielitieteellisessä mielessä preteritifutuuri eli menneen ajan futuuri.
Liittoimperfekti muodostetaan olla-verbin imperfektin persoonamuodoista ja pääverbin aktiivin partisiippimuodosta, jonka pääte on -va/vä, monikossa -vat/-vät ja passiivissa --tava/-tävä.
oli lukeva, olit lukeva, oli lukeva
Matka oli oleva hänen viimeisensä.
Liittoimperfektiä voidaan käyttää vain indikatiivissa ja sitä käytetään pääasiassa yksikössä. Monikkomuotoja ei käytännössä käytetä. Eniten tempusta kuitenkin käytetään passiivissa, jolla on merkitys täytyi/piti tehdä. Tempusta käytetään vanhahtavissa ja juhlallisissa ilmauksissa. Nykykielessä merkitykseltään vastaavia ilmauksia ovat rakenteet tuli olemaan, oli aikeissa tehdä ja oli määrä tehdä.
Muut suomen aikamuodot ovat preesens, imperfekti, perfekti, pluskvamperfekti ja liittopreesens.
Marla Sokoloff

| Marla Sokoloff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. joulukuuta 1980 (ikä 44) San Francisco
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Marla Sokoloff (s. 19. joulukuuta 1980 San Francisco) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Filmografia

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi |
| --- | --- | --- |
2000: Dude, Where's My Car
| 2000 | Mihin hintaan tahansa | Whatever It Takes |
| 2001 | Kuka on cool? | Sugar & Spice |
| 2009 | Bionicle: Legendan paluu | Bionicle: The Legend Reborn |
Pimme Korhonen

Pimme Korhonen on suomalainen rumpali, joka on soittanut muun muassa Bad Signissa, Teddy & the New Tigersissa, Wow-Deessa, Honey B and the T-Bonesissa, Leningrad Cowboysissa, Pietarinkadun Oilers Bandissa ja Sleepy Sleepersissa. Leningrad Cowboysin mukana Korhonen on näytellyt Aki Kaurismäen ohjaamissa Leningrad Cowboys -elokuvissa.
Aiheesta muualla

Pimme Korhonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| n k Leningrad Cowboys |
| --- | --- |
 Ville Tuomi  Sakke Järvenpää  Tume Uusitalo  Varre Vartiainen  Pauli Hauta-aho  Sami Järvinen  Timo Tolonen  Okke Komulainen  Pemo Ojala  Pope Puolitaival  Jay Kortehisto  Anna Sainila  Hanna Moisala   Mato Valtonen  Nicky Tesco  Silu Seppälä  Mauri Sumén  Puka Oinonen  Pimme Korhonen  Sakari Kuosmanen  Pekka Virtanen  Ben Granfelt  Esa Niiva  Teijo "Twist Twist" Erkinharju  Jore Marjaranta  Tokela  Vesa Kääpä  Mari Hatakka  Tiina Isohanni  Tatu Kemppainen  Veeti Kallio  Tipe Johnson  Ykä Putkinen  Antti Snellman  Marzi Nyman  Juuso Hannukainen 
Albumit:  1917 - 1987  Leningrad cowboys go America  We Cum from Brooklyn  Total Balalaika Show - Helsinki Concert  Live in Prowinzz  Happy Together  Go Space  Mongolian Barbeque  Thank You Very Many - Greatest Hits And Rarities  Terzo Mondo  Go Wild  Global Balalaika Show  Zombie's Paradise  'Those Were the Days – The Best of Leningrad Cowboys  'Buena Vodka Social Club 
Singlet:  '”Those Were The Days CD-Single”  '”Those Were The Days CD-Single”  ”Thru The Wire CD-Single”  ”Jupiter Calling CD-Single”  ”Where's The Moon CD-Single”  ”Be Worry Don't Happy CD-Promo Single”  ”Happy Being Miserable CD-Single” 
Elokuvat:  Rocky VI  Thru The Wire  L.A. Woman  Leningrad Cowboys Go America  Those Were The Days  These Boots  Total Balalaika Show  Leningrad Cowboys Meet Moses  LA Without a Map 
Musiikkivideot:  Jupiter Calling  Leningrad  Where`s The Moon  Happy Being Miserable  You`re My Heart, You`re My Soul  All We Need is Love  Gimme Your Sushi  Buena Vodka Social Club 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet