stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen pankkitoiminnan historia
Osuuskassat ja osuuspankit

Osuuskassoja perustettiin Suomeen vuodesta 1903 alkaen. Ne olivat alkuaan pieniä yhden kylän tai kyläkunnan kattavia kassoja. Kassojen alkuperäinen tarkoitus oli parantaa pienviljelijöiden oloja tarjoamalla näille luottoa maatalouden kehittämiseen. Osuuskassojen toiminta laajeni myöhemmin muihinkin lainoihin ja talletuksiin. Osuuskassat toimivat koko maassa. Erityisen paljon niitä perustettiin Itä- ja Pohjois-Suomeen. Suurimmat kassat toimivat kaupungeissa, mutta vielä pitkään silti korostettiin osuuskassojen roolia maanviljelijäväestön rahalaitoksina.
Vuonna 1970 osuuskassat muutettiin osuuspankeiksi. Vuonna 1997 osuuspankit hajosivat kahteen pankkiryhmään, jotka nykyään tunnetaan nimillä OP ja POP Pankki.
Pankkikilpailua

Osuuspankit ja säästöpankit alkoivat menestyä 1960- ja 1970-luvuilla, sillä palkkatilit ja omistusasuntojen ostaminen vetivät tavallisiakin ihmisiä pankkien asiakkaiksi. Kun 1900-luvun alussa ohjautui yleisön talletuksista 70-80 % liikepankkeihin, 1950-1970-luvulla niiden osuus oli enää 35-40 %. Varsinainen pankkikilpailu alkoi kuitenkin vasta 1980-luvulla, kun ulkomaisen rahan maahantuonti sallittiin. Investointipankiksi pyrkinyt Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankki (SKOP) alkoi tällöin pelata rohkeaa riskinottopeliä. HOP sen sijaan joutui vaikeuksiin valuuttakeinottelussa ja SYP sulautti sen itseensä.
Pankkikriisi

Suomen talous ylikuumeni 1980-luvun lopussa. Varovaisimmat pankit alkoivat pyrkiä eroon huonoista lainoista, mutta SKOP ja monet säästöpankit jatkoivat riskinottoa. Neuvostoliiton kaupan pysähtyminen oli suurin syy siihen, että Suomen talous lamaantui vuonna 1991. Korkotaso nousi, kun Suomen luottoluokitus heikkeni. Pankit saivat yleisön vihan päällensä, kun korkojen nousun käsitettiin olevan pankkien syytä. Suomen Pankki otti syksyllä 1991 SKOP:n hallintaansa estääkseen sen konkurssin. Suomen Työväen Säästöpankki STS taas siirtyi kesällä 1992 KOP:n omistukseen. Suomen Säästöpankki ja SKOP jaettiin lokakuussa 1993 neljään osaan siten, että KOP, SYP, osuuspankit ja Postipankki saivat kukin yhden neljänneksen. Pankkien pelastamisessa oli myös otettava käyttöön roskapankit (Omaisuudenhoitoyhtiö Arsenal ja Siltapankki), joihin siirrettiin Suomen Säästöpankin ja STS:n ongelmaluotot.
Fuusiot

Pankkikriisin selkiydyttyä alkoivat pankkialan fuusiot. Tasavahvasti yli sadan vuoden ajan kilpailleet KOP ja SYP ilmoittivat 9. helmikuuta 1995 fuusioituvansa. Uudeksi nimeksi otettiin Merita Pankki. Se alkoi pian hakea itselleen ulkomaista kumppania pärjätäkseen Euroopan pankkikilpailussa. Niinpä 13. lokakuuta 1997 julkaistiin tieto, että Merita fuusioituu ruotsalaisen postipankkitaustaisen Nordbankenin kanssa Merita-Nordbankeniksi (MNB). Syksyllä 1999 se osti norjalaisen Christiania Bank og Kreditkassen -pankin. Kun MNB fuusioitui 6. maaliskuuta 2000 tanskalaisen Unidanmark Bankin kanssa, syntyi Nordea. Valtiollinen Postipankki yksityistettiin Suomessakin, ja sen nimeksi tuli vuonna 1998 Leonia. Vakuutusyhtiö Sampo yhdistyi Leonian kanssa vuoden 2000 lopussa, jolloin sen nimi muuttui Sampo Pankiksi, ja lopulta se päätyi helmikuussa 2007 tanskalaisomistukseen, osaksi Danske Bankia.
Monninkylän osuuspankki.
Kyösti Wilkuna

| Kyösti Wilkuna |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Kustaa Felix Wilkuna
Syntynyt: 4. toukokuuta 1879 Nivala
Kuollut: 12. joulukuuta 1922 (43 vuotta) Lapua
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aikakausi:  1907–1922
Tyylilajit:  novellit, kansallismieliset historiaromaanit
Esikoisteos:  Novelleja (1907)
Pääteokset:  Aikakausien vaihteessa (1910). Miekka ja sana, historiallisia kertomuksia: 1–2 (1919). Tapani Löfvingin seikkailut Isonvihan aikana hänen oman päiväkirjansa pohjalla, 1–2 (1911–1912)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kustaa (Kyösti) Felix Wilkuna (4. toukokuuta 1879 Nivala – 12. joulukuuta 1922 Lapua) oli suomalainen kirjailija, valkoinen aktivisti, suojeluskuntaorganisaattori ja heimosoturi.
Varhaiset vaiheet ja kirjallinen tuotanto

Nivalan Vilkunan talosta kotoisin ollut Wilkuna kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta vuonna 1903. Hän aloitti opinnot Helsingin yliopistossa, mutta kirjalliset työt veivät pian Wilkunan ajan, kun hänestä tuli Raataja-lehden toimittaja ja myöhemmin sen päätoimittaja. Hän avioitui Johanna Niskalan kanssa vuonna 1905.
Vuoden 1905 suurlakon jälkeen Wilkuna siirtyi Kaiku-lehden Helsingin-kirjeenvaihtajaksi ja oli myös lyhyen aikaa Mikkelin Sanomien päätoimittajana. Varsinaisen kirjallisen tuotantonsa Wilkuna aloitti 1907 novellikokoelmalla Novellit. Hän julkaisi useita kirjoja ja toimi myös kirja-arvostelijana eri lehdissä. Hän kuului sortokauden aktivisteihin ja kirjoitti aluksi maalaishenkisiä novelleja sekä myöhemmin kansallismielisiä historiaromaaneja, kuten Tapani Löfvingin seikkailut isonvihan aikana.
Wilkuna julkaisi 1906–1913 kolme novellikokoelmaa, joita Roo Ketvel pitää arviossaan yllättävän moderneina, lähes kokeilevina. Kokoelma Lähimmäisiäni on sekin lukunautinto, mutta menettänyt aiempien kokoelmien ansiot.
Vuonna 1911 Wilkuna alkoi rakentaa perheelleen Kyöstilän taiteilijahuvilaa Kirkkonummen Jorvakseen. Rakentamisesta aiheutui hänelle taloudellisia ja ajankäyttövaikeuksia. Huvilan rakentaminen tuli maksamaan kirjailijalle 22 000 markkaa, mikä ylitti kolminkertaisesti alkuperäisen kustannusarvion. Wilkuna sai yli vuoden tyhjillään olleen huvilan myytyä alkuvuodesta 1917, mutta myyntihinta oli vain 17 000 markkaa.
Poliittinen aktivismi ja sisällissota

Wilkuna kirjoitti helmikuussa 1913 runon Tulkohon sota, jonka lopussa hän rauhan oloihin kyllästyneenä esitti toiveenaan ”tulisi sota ja veriset vaatteet”. Tämä toteutuikin jo puolitoista vuotta myöhemmin, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Sodan puhjettua Wilkuna ryhtyi vuonna 1915 jääkärivärväriksi kotiseudullaan. Hänet ilmiannettiin keväällä 1916 ja vietiin vangiksi Pietarin Špalernajan vankilaan. Wilkuna kuvasi vankeusaikaa vuonna 1918 ilmestyneessä kirjassaan Kahdeksan kuukautta Shpalernajassa.
Venäjän helmikuun 1917 vallankumouksen jälkeen Wilkuna pääsi palaamaan Suomeen. Palattuaan hän oli mukana perustamassa suojeluskuntien edeltäjinä toimineita palokuntia Nivalaan ja sen naapurikuntiin. Wilkuna valittiin marraskuussa 1917 perustetun Nivalan suojeluskunnan päälliköksi, ja ensi töikseen hän hankki aseita Etelä-Pohjanmaalta. Tammikuussa 1918 Wilkuna kutsuttiin Valkoisen Suomen päätoimittajaksi, mutta hän osallistui kuitenkin Tampereen taisteluun sekä myöhemmin Aunuksen retkeen.
Sisällissodan aikana Wilkuna osallistui 30. tammikuuta 1918 Ylivieskan rautatieasemalla mäkitupalainen Leonard (Nartti) Knuutilan teloittamiseen. Huhtikuun alkupuolella Wilkuna perusti Kotkassa eräiden tovereidensa kanssa oman kenttätuomioistuimen ja oli 12. toukokuuta mukana teloittamassa kuuttatoista vangiksi saatua virolaista, joita hän piti venäläisinä. Wilkuna siirtyi tämän jälkeen Helsinkiin ja oli yhdessä kirjailija Eino Railon, Toivo T. Kailan, kirjailija Toivo Tarvaksen ja senaattori Oswald Kairamon kanssa mukana 21. toukokuuta 1918 samalla laivalla, jolla punaisiin kuulunutta kirjailija Algot Untolaa ja muutamia muita punaisia vankeja vietiin teloitettavaksi Santahaminaan. Laivamatkan aikana Untola hyppäsi laivasta mereen ja joutui ammutuksi.
Viimeiset vuodet

Vuonna 1920 Wilkuna muutti perheineen Lapualle ostamaansa Marielundin taloon, jossa hän asui viimeiset vuotensa. Mielenterveydellisistä ongelmista kärsinyt Wilkuna ampui itsensä vuonna 1922 ollessaan 43-vuotias.
Kyösti Wilkunan veljenpoika oli kansatieteilijä Kustaa Vilkuna.
Teokset

Novelleja. WSOY, 1907.
Martti Salander, romaani. Otava, 1908.
Yksin elämässä, novelleja. Otava, 1908.
Aikakausien vaihteessa, historiallisia kertomuksia. WSOY, 1910.
Suomalainen linnanneiti, josta tuli kuningatar. WSOY, 1911.
Haaksirikkoiset. WSOY, 1912.
Viimeiset luostariasukkaat, romaani. WSOY 1912.
Tapani Löfvingin seikkailut Isonvihan aikana hänen oman päiväkirjansa pohjalla, 1–2, 1911–1912. Kansa, 1911-1912.
Suomalaisia kohtaloita. WSOY, 1913.
Aikojen yöstä. WSOY, 1914.
Aamun miehiä, historiallinen kuvaelma. WSOY, 1914.
"Riennon" toimitus piirteitä Kolkkalan kaupungin sivistyshistoriasta. Kirja, 1914.
Suomalaisia sankareita, historiallisia kertomuksia. Toisena kirjoittajana Santeri Ivalo. Kirja, 1915.
Erämaan lapset. WSOY, 1915.
Vaikea tie, romaani nykyajalta. Kustantaja tuntematon,1915. Uusi painos, Pilot-Kustannus, 2008.
Suomalaisia sankareita. Historiallisia kertomuksia 1916–1917. Toisena kirjoittajana Santeri Ivalo. Kirja,1917.
Kahdeksan kuukautta Shpalernajassa. Kirja, 1917.
Kuoleman kynnyksellä, pieni kertomus Suomen vapaussodasta. Suomen ev. luth. pyhäkouluyhdistys, 1918.
Kun kansa nousee, muistelmia ja kokemuksia Suomen vapaussodasta. Kirja, 1918.
Lähimmäisiäni. Kirja, 1919.
Miekka ja sana, historiallisia kertomuksia : 1–2, 2. p. 1919. WSOY, 1919.
Nuorin luokkapuolueemme sen henki ja kokoonpano. Kustantaja tuntematon, 1919.
"Sisäinen pohja lujaksi ja pettämättömäksi!" Kansallinen kokoomuspuolue, 1919.
Vala, historiallinen kuvaelma esitetty Napuen muistopatsaan paljastuksessa kesällä 1920. Kirja 1921.
Suomalaisia sankareita, historiallisia kertomuksia : 2. sarja 1921. Toisena kirjoittajana Santeri Ivalo. Kirja, 1921.
Kotiin, 1-näytöksinen historiallinen näytelmä. Kirja, 1921.
Voiton päivä, historiallinen kuvaelma esitetty Lapuan päivillä 14/7 1921. Kirja, 1921.
Anna Hallman 3-näytöksinen perhekuvaus. Kirja, 1922.
Niilo Skalm, viisinäytöksinen historiallinen murhenäytelmä. Kirja, 1922.
Viirastus. Muut kirjoittajat Juhani Aho ja Johannes Aavik. Kirjastus "Istandik", 1925.
Korri–Kivennavan Leonidas–Lipunkantaja–Päivätyön päättyessä–Karoliinin korvapuusti–Siteet katkeavat. WSOY, 1926.
Historiallisia kertomuksia. WSOY, 1928.
Kertomuksia. WSOY, 1929.
Valitut teokset. WSOY, 1953.
Valitut teokset. Vaikea tie. Aikakausien vaihteessa. Tapani Löfvingin seikkailut. Karisto, 1973.
Vaikea tie. Viimeiset luostarin asukkaat. Karisto, 1983.
Kirjallisuutta

Toivorikkaalla mielellä. Wilkunan suvun kirjeenvaihtoa 1883–1931.  (Olli Vilkuna (toim.))  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2012.  ISBN 978-952-222-336-4
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kyösti Wilkuna on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Kyösti Wilkunan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Oulun Arkki : Kyösti Wilkunan kirja Suomalainen linnanneiti josta tuli kuningatar
Kotuksen tekstikorpuksia: Kyösti Wilkuna
Henkilögalleria (Arkistoitu – Internet Archive), Kari Krapu, KirjastoVirma, 2001. (viitattu 26.10.2008)
Kyösti Wilkunan työhuonemuseo Nivalassa
Kirjasampo.fi: Kyösti Vilkuna
Aarni Kouta : "Siis tulkoon sota ja veriset vaatteet". Kuinka Kyösti Vilkunasta kehittyi runomitan käyttäjä? Muistelma, Suomen Kuvalehti, 03.03.1923, nro 9, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Kovaresmian valtakunta

| Kovaresmian valtakunta > 1077–1231 |
| --- | --- |
   Kovaresmian valtakunta noin 1200 
Pinta-ala:  
– yhteensä:  3 600 000¹ km² 
Uskonnot:  sunnalaisuus
Kieli:  persia ja kiptšakki
Edeltäjät:  Ghuridit ja Seldžukkien valtakunta
Seuraaja:  Mongolivaltakunta
 ¹ (vuonna 1218) 
Kovaresmian valtakunta oli keskiaikainen muslimivaltakunta, jonka keskus sijaitsi Araljärven eteläpuolella. Granadan sulttaanin Muhammed III:n aikanaselvennä (1200–1220) se ulottui Tigriksestä Indukseen.
Valtakunta joutui Tšingis-kaaniin alueellisen laajenemisen tielle 1219–1221. Osa kovaresmialaisista sulautui mongoleihin ja muodosti klaanin. Osa ryhtyi palkkasotureiksi. He olivat ratsuineen valloittamassa kristityiltä Jerusalemin vuonna 1244. Osa Kovaresmian sotilaista siirtyi Egyptiin, jossa he palvelivat mamelukkeina.
Riko minut

| ”Riko minut” Anna Puu |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sahara
 Julkaistu: 17. huhtikuuta 2010
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 02.52
 Levy-yhtiö: Sony Music
Anna Puun muut singlet
| ”Melankolian riemut” 2009 | ”Riko minut” 2010 | ”Onnen viipaleet” 2010 |
"Riko minut" on ensimmäinen single Anna Puun toiselta, Sahara-nimiseltä studioalbumilta. Kappale sai ensisoittonsa radiossa YleX-kanavalla 16. huhtikuuta 2010, ja se julkaistiin myyntiin seuraavana päivänä. Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 28. syyskuuta 2010 Puun Vevo-kanavalla YouTubessa.
Kappaleen ovat säveltäneet Knipi ja Lasse Kurki, ja sen on sanoittanut Mariska. Puu on osallistunut myös itse kappaleen tekemiseen. Puun mukaan kappale kertoo parisuhteen päättymisestä "valoisassa mielessä".
"Riko minut" sijoittui korkeimmillaan latauslistan 27:nneksi ja oli parhaimmillaan radioiden kuudenneksi soitetuin kappale.
Kriitikoilta kappale sai vaihtelevan vastaanoton. Staran kriikko sanoi kappaleen oleva "tyylikäs radioraita", mutta odotti levyn esikoissingleltä jotain suurempaa. Rumban kriitikko sanoi kappaleen olevan albumin huonoimpia kappaleita. Soundin arvostelussa kappaletta kuvailtiin viiltävän haikeaksi.
Kappaleet

Riko minut – 2.52
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: –
Suomen virallinen latauslista: 27 
Radiolista: 6
Kirjolohi

| Kirjolohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Tyynenmerenlohet Oncorhynchus
Laji::  mykiss
Kaksiosainen nimi
 Oncorhynchus mykiss  (Walbaum, 1792) 
Synonyymit
 Salmo gairdneri Salmo irideus Parasalmo mykiss 
 Kirjolohen alkuperäinen levinneisyysalue Pohjois-Amerikassa. Laji esiintyy alkuperäisenä myös Tyynenmeren Aasian rannikolla Venäjän kaukoidässä.
Katso myös
   Kirjolohi Wikispeciesissä   Kirjolohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirjolohi (Oncorhynchus mykiss) on tyynenmerenlohien sukuun kuuluva lohikala, jonka ihminen on tuonut Pohjois-Amerikasta Suomen ja muun Euroopan kalanviljelylaitoksiin. Kirjolohen liha on rasvaista. Kasvatetun kirjolohen liha on hyvin punaista, koska sen rehuun lisätään synteettistä astaksantiinia. Kirjolohi on suosittu ja edullinen ruokakala, jota viljellään hyvin paljon. Monesti varsinkin ravintoloissa myyty "lohi" on itse asiassa kirjolohta, koska kirjolohi on lohta halvempaa. Se on vesistöihin istutettuna myös virkistyskalastajien saaliskala, esimerkiksi yksi perhokalastajien halutuimmista saaliista. Kirjolohi kasvaa noin 40–70 senttimetrin pituiseksi ja painaa noin 1–5 kg.
Levinneisyys

Tästä alkujaan Pohjois-Amerikan 60. leveyspiirin eteläpuolen Tyyneenmereen laskevista vesistöistä kotoisin olevasta kalasta erotetaan kolme ekologista muotoa: koko elämänsä virtavesissä viettävä muoto, kylmien järvien muoto ja merestä jokiin kudulle nouseva muoto. Meressä elävästä ja joissa kutevasta muodosta käytetään nimitystä steelhead ja koko ikänsä makeassa vedessä elävästä nimitystä kamloops.
Ensimmäinen kirjolohen mätierä tuotiin Suomeen Saksasta vuonna 1894. Suomeen kala on tullut etupäässä tanskalaisten kalanviljelylaitosten kautta. Rotu lienee "Kamloops", makeanveden muoto. Kalaa on istutettu Suomen luontoon moneen otteeseen ja istutetaan edelleen lähinnä virkistyskalastajien pyydettäväksi. Kirjolohi ei kovinkaan helposti lisäänny Suomen vesissä, sillä kesä on liian lyhyt mädin kypsymiselle. Kirjolohikannat ovat siksi istutusten varassa. Eurooppaan kirjolohta on tuotu 1800-luvun lopulta asti, ja viime vuosina sen viljely kalanviljelylaitoksissa on ollut runsasta.
Viljely

Suomessa kirjolohi on kalanviljelyssä ylivoimaisesti eniten viljelty kalalaji. Sen tuotantomäärä, 12,2 miljoonaa kiloa, oli vuonna 2013 noin 90 % kaikesta ruokakalaksi viljellystä kalasta. Kirjolohen mätiä tuotettiin 0,4 miljoonaa kiloa. Suurin osa tuotannosta tapahtuu verkkoaltaissa Saaristomeren ja Ahvenanmaan vesillä.
Vuonna 2018 kotimaista kirjolohta kulutettiin Suomessa keskimäärin 1,22 kiloa henkilöä kohden. Tästä viljellyn kirjolohen osuus oli 1,19 kiloa. Kotimaisen kirjolohen kulutus ei ole laskenut kertaakaan tilastoinnin aikana vuodesta 2011 lähtien. Silloin keskimääräinen kulutus oli 0,99 kiloa henkilöä kohti.
Koko maailmassa kirjolohta tuotettiin vuonna 2012 856 miljoonaa kiloa, mikä oli noin 41 % lohen viljelymäärään verrattuna. Se oli 11. sijalla eniten viljeltyjen kalalajien tilastossa. Suurin tuottaja on Chile, muita tuottajamaita ovat Norja, Tanska, Ranska, Espanja, Italia, Saksa, Britannia, Yhdysvallat ja Iran.
Viljeltyjä kirjolohia ruokitaan Suomessa teollisesti tuotetuilla rehurakeilla, jotka sisältävät muun muassa kasvi- ja kalaöljyjä, kalajauhoa, vehnä-, soija-, papu- ja maissiproteiinia, vitamiineja ja kivennäisaineita. Suomessa myydyn kirjolohen EPA- ja DHA-rasvahappopitoisuus puolittui sen jälkeen, kun rehuissa alettiin käyttää kasviperäisiä ainesosia kalaöljyn ja -jauhon sijaan. Samalla kuitenkin myös dioksiini- ja PCB-pitoisuudet vähenivät. 60 prosenttia kalanrehusta koostui kalajauhosta vuonna 2011, mutta vuonna 2016 osuus oli enää 30 prosenttia lopun ollessa kasviperäisiä aineksia.
Viljelty kirjolohi saa punaisen värinsä rehuun lisätystä synteettisesti tuotetusta astaksantiini-pigmentistä. Luonnossa kasvavat lohikalat saavat punaisen värinsä ainakin osittain samasta  pigmentistä, jota ne saavat ravinnossaan (mm. krillit, katkaravut). Luonnon ravintoketjussa astaksantiinia tuottavat mikrolevät. Astaksantiini muodostaa noin 15–20 % viljeltyjen lohikalojen rehukustannuksista. Lähes kaikki kasvatettu kirjolohi ja lohi ruokitaan synteettistä pigmenttiä sisältävällä ravinnolla, sillä alan tutkimusten mukaan mitä tummemmanpunaista kala on, sitä paremmin se menee kaupaksi. Luonnossa kasvavien lohikalojen ravinnosta poikkeavalla pigmentittömällä ravinnolla kasvatettu harmaalihainen kirjolohi ei mene kaupaksi. Väriaineita ei Suomessa kuitenkaan tarvitse ilmoittaa.
Viljely > Viljely ja ympäristö

Kalan ruokinnasta ympäristöön voi liueta fosforia. Fosforin liiallinen määrä vesissä rehevöittää vesistöjä. Kalanviljelyn typpi- ja fosforipäästöt olivat Suomessa 2012 alle 2 % kaikesta veteen liuenneesta fosforin kokonaismäärästä. Kirjolohen viljelyn kokonaispäästöt tuotettua ravintoenergiayksikköä kohti olivat 15 vuotta sitten samaa luokkaa kuin naudan- ja sianlihantuotannossa. Kirjolohi on määritelty yhdeksi sadasta maailmanlaajuisesti haitallisimmasta vieraslajista. Suomessa kirjolohi ei kuitenkaan lisäänny juurikaan luontaisesti, joten Suomessa kirjolohi ei ole haitallinen vieraslaji. Päästöjä voidaan merkittävästi vähentää maa-altaissa kiertovesikasvatuksella: vettä kierrätetään pumppaamalla sitä kasvatusaltaan ja puhdistuslaitteiston välillä. Kiertovesikasvatuksessa veden puhdistamiseen käytettävällä teknologialla pystytään pienentämään huomattavasti ravinnekuormitusta. Tyypillisesti fosforipäästöt ovat noin 20 prosenttia normaalista kalankasvatuksesta. Typpeä on vaikeampi poistaa, mutta tekniikoita kehitetään koko ajan. Menetelmä säästää myös vettä, koska uutta vettä tarvitaan vain 1–2 prosenttia kiertävän veden määrästä.
Nimistä

Kirjolohta nimitettiin Suomessa aikaisemmin forelliksi ja sateenkaarirauduksi, mutta vuonna 1965 presidentti Urho Kekkonen lanseerasi nimen kirjolohi, joka vakiintui kalan suomalaiseksi nimeksi. Aikaisemmin kirjolohen katsottiin kuuluvan Atlantin lohikalojen sukuun Salmo, ja silloin sen tieteellinen nimi oli Salmo gairdneri. Sittemmin on tehty selvä taksonominen jako kaikkien Atlantin ja Tyynenmeren lohien (monilajinen suku Oncorhynchus) välillä, ja kirjolohi siirtyi jälkimmäiseen.
Ruokana

Kirjolohi eroaa suomen luonnossa tavatusta atlantinlohesta siten, että sen liha ei ole yleensä luonnostaan punertavaa. Sen rehuun lisätään kuitenkin niin paljon synteettistä astaksantiinia, että siitä tulee luonnonlohtakin punaisempaa.
Kasvatuslohessa on erään asiantuntija-arvion mukaan neljä kertaa vähemmän D-vitamiinia kuin luonnonlohessa.
Lohen lihan rasvapitoisuus vaihtelee välillä 10–18 %. Kasvatuslohi sisältää erityisen paljon monityydyttymättömiä rasvahappoja kuten linolihappoa (C18:2 n-6). Kasvatuslohen linolihappopitoisuus on kuusinkertainen ja alfalinoneelihappopitoisuus kolminkertainen luonnonloheen verrattuna.
Lohen rasva sisältää myös oleiinihappoa (C18:1 n-9), palmitiinihappoa (C16:0), DHA:ta (C22:6 n-3), EPA:a (C20:5 n-3), palmitoleiinihappoa (C16:1 n-7), steariinihappoa (C18:0) ja myristiinihappoa (C14:0).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kirjolohi (Oncorhynchus mykiss)
Kirjolohen kalastusvinkit
Luontoportti: Kirjolohi (Oncorhynchus mykiss)
Oncorhynchus mykiss (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Fineli: Kirjolohen ravintosisältö
ITIS: Oncorhynchus mykiss (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Oncorhynchus mykiss (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Rainbow trout (Oncorhynchus mykiss) (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Oncorhynchus mykiss, the Rainbow trout (englanniksi)
Kekkonen maistoi kalan ja nimesi sen kirjoloheksi - Ylen Elävä arkisto
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q187986  Wikispecies: Oncorhynchus mykiss  ADW: Oncorhynchus_mykiss  AFD: Oncorhynchus_mykiss  BioLib: 15813  BOLD: 16550  CoL: 49JFF  EoL: 205250  EPPO: ONCRMY  Fauna Europaea: 304720  Fauna Europaea (new): c50150db-87bd-41c6-bcb0-37173cfd7633  FishBase: 239  GBIF: 5204019  GISD: 103  iNaturalist: 47516  IRMNG: 10880924  ISC: 71813  ITIS: 161989  NAS: 910  NatureServe: 2.105164  NBN: NHMSYS0000544715  NCBI: 8022  NOAA: steelhead-trout  NZOR: 2b70101c-7a7c-4c47-9dd4-4280ccf70105  Observation.org: 2168  OBIS: 127185  Open Tree of Life: 165368  Plazi: 81754B7C-11CE-3526-99A9-297589BDE713  WoRMS: 127185  Laji.fi: MX.52998 
Kirjolohenviljelyn verkkoallas Saaristomerellä.
Pohjoisamerikkalainen vaeltava steelhead-kirjolohi
Anna-Kaisa Salmi

| Anna-Kaisa Salmi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1980 
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Oulun yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Anna-Kaisa Salmi (o.s. Puputti) on suomalainen arkeologi ja arkeologian professori Oulun yliopistossa. Hän on erikoistunut pohjoisiin eläinsuhteisiin ja erityisesti poron domestikaatioon sekä arktisen alueen luonnon monimuotoisuuden pitkän aikavälin muutoksiin. Salmi toimii Suomen arkeologisen seuran julkaiseman Monographs of the Archaeological Society of Finland -julkaisusarjan päätoimittajana.
Julkaisuja

Anna-Kaisa Puputti. Living with animals: A zooarchaeological study of urban human-animal relationships in early modern Tornio, 1621-1800. Oulu University Press, 2009.
Tiina Äikäs, Sanna Lipkin & Anna-Kaisa Salmi (toim.) Archaeology of social relations. Ten case studies by Finnish archaeologists. Oulun yliopisto, 2012.
Tiina Äikäs & Anna-Kaisa Salmi. The sound of silence. Indigenous perspectives on the historical archaeology of colonialism. Berghahn Books, 2019.
Marte Spangen, Anna-Kaisa Salmi, Tiina Äikäs & Markus Fjellström (toim.). Currents of Saami pasts. Recent advances in Saami archaeology. Suomen arkeologinen seura, 2020.
Anna-Kaisa Salmi (toim.). Domestication in Action. Past and Present Human-Reindeer Interaction in Northern Fennoscandia. Palgrave Macmillan, 2022.