stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jumalan moukari

| Jumalan moukari> The Hammer of God |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Arthur C. Clarke
Kansitaiteilija:  Stephen Youll
Kieli:  Englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Victor Gollancz Ltd
Julkaistu:  1993
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  226
ISBN:  0-553-09557-9
Suomennos
Suomentaja:  Matti Rosvall
Kansitaiteilija:  Jukka Murtosaari
Kustantaja:  Jalava
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  163
ISBN:  978-951-887-429-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jumalan moukari on Arthur C. Clarken vuonna 1993 ilmestynyt tieteisromaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2010 Jalavan Saturnus SciFi -sarjassa Matti Rosvallin suomentamana. Teos perustuu Clarken Time-lehdessä 1992 julkaistuun novelliin, jolla hän halusi varoittaa asteroidien uhasta ihmiskunnalle. Teoksessa 2100-luvulla asteroidin maahansyöksy uhkaa maapalloa. Retkikunta lähetetään siirtämään asteroidi uudelle radalle, mutta suunnitelman vaarantavat uskonnolliset fundamentalistit, joiden mielestä ihmiskunnan tulee tuhoutua.
Vuonna 1998 ilmestynyt katastrofielokuva Deep Impact perustuu löyhästi Jumalan moukariin. Lopullinen elokuva poikkesi romaanin juonesta siinä määrin, ettei Clarken nimeä mainittu tekijätiedoissa, vaikka hän saikin asiaankuuluvan maksun. Clarke kommentoi myöhemmin ”itkeneensä katkerasti koko matkan pankkiin”.
Vastaanotto

Suomennoksen Tähtivaeltaja-lehdessä arvostelleen Toni Jerrmanin mielestä romaani ei lisää kaunokirjallisesti pinnalliseen novelliin mitään oleellista. Kerronta on köyhää. Tiede-esitelmien ohessa Clarke selostaa kuivakkaasti mielipiteitään tai väheksyy itseään ärsyttäviä aiheita antamatta perusteluja. Inhimillisiä henkilöhahmoja ei ole, eikä aineksiltaan sekalaisessa teoksessa ole yhtenäistä juonta tai jännitettä. Käännös ja tekstitoimitus on tehty huolimattomasti ja kansikuva ja typografia ovat onnettomia.
Helsingin Sanomien arvostelussa Vesa Sisättö pitää romaania miellyttävän nostalgisena muistutuksena ajasta, jolloin tieteiskirjallisuus oli ”seikkailullista, viatonta ja parhaimmillaan täynnä huimia, ihmeen tuntua herättäviä kohtauksia, jotka silti nojautuivat tieteeseen.” Toisaalta henkilöt ovat epäkiinnostavia ja Clarken yritykset uudistua ”hieman rankempaan suuntaan” ovat vaivaannuttavia. Myös uskonnollisen fundamentalismin käsittely jää pinnalliseksi. Sisättö arvelee suomennoksen löytävän yleisönsä ennen kaikkea ”suurten ikäluokkien scififaneista, jotka eivät lue englanniksi ja jotka ehkä vierastavat uuden scifin kokeellisuutta.”
Juliusten-Claudiusten hallitsijasuku

Juliusten-Claudiusten hallitsijasuvun sukupuu.
Juliusten-Claudiusten hallitsijasuvun jäsenet hallitsivat Roomaa vuodesta 27 eaa. vuoteen 68 jaa.
Keisarit

Hallitsijasukuun kuuluivat seuraavat keisarit:
Augustus (hallitsi 27 eaa. – 14)
Tiberius (14–37)
Caligula (37–41)
Claudius (41–54)
Nero (54–68)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juliusten-Claudiusten hallitsijasuku Wikimedia Commonsissa
Jumiègesin luostari

Jumiègesin luostari
Jumiègesin luostari (ransk. Abbaye de Jumièges) sijaitsee Jumiègesin kunnassa Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Luostari on nykyään raunioitunut.
Luostari on alun perin Pyhän Philibert Jumiegeslaisen vuonna 654 perustama benediktiiniluostari. Viikingit polttivat luostarin ja paikalle rakennettiin Saint-Pierren kirkko (L’église Saint-Pierre) 900-luvun puolivälissä. 1000-luvulla Saint-Pierren kirkon viereen rakennettiin Notre-Damen kirkko (L’église abbatiale Notre-Dame), joka vihittiin käyttöön vuonna 1067 Vilhelm Valloittajan läsnä ollessa. Notre-Damen kirkko on alkuperäiseltä tyyliltään romaaninen, ja siihen on tehty 1200-luvulla goottilaisia lisäyksiä.
Luostari laajeni satavuotiseen sotaan saakka ja sen jälkeen alkoi taantuma. Luostari tuhoutui 1600-luvulla valtaosin. Lopulta luostarissa oli vain seitsemän munkkia vuonna 1792 ja luostari ryöstettiin. Vuonna 1852 Lepel-Cointet’n suku aloitti luostarin entistämistyöt ja vuonna 1947 Jumiègesin luostari siirtyi valtion omistamaksi kansallismuistomerkiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jumiègesin luostari Wikimedia Commonsissa
Joonia

Vähän-Aasian länsirannikon kreikkalaiset pääalueet ja kreikkalaisia siirtokuntia. Joonia ja joonialaisten alue vihreällä, aiolialaisten alue punaisella ja doorilaisten alue sinisellä.
Joonia (m.kreik. Ἰωνία, Iōnia, lat. Ionia) oli antiikin kreikkalainen joonialaisten siirtokuntien alue Vähän-Aasian länsirannikolla nykyisen Turkin alueella sekä rannikon edustalla olevilla Egeanmeren saarilla.
Joonian asukkaat, etnonymiinä Iōnikos (Ἰωνικός), olivat tulleet Vähään-Aasiaan Manner-Kreikan joonialaisilta alueilta. Joonia kukoisti erityisesti arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Alueen kuuluisimmat kaupungit olivat Miletos ja Efesos. Joonialaiset olivat merkittäviä merenkävijöitä ja kauppiaita, ja perustivat omia siirtokuntia mm. Mustanmeren rannikolle. 500-luvulla eaa. Joonian alue joutui ensin Lyydian ja sitten Persian alaisuuteen. Myöhemmin joonialaiset olivat välillä Ateenan liittolaisina ja itsenäisinä, kunnes vuonna 387 eaa. joutuivat jälleen Persian valtaan.
Maantiede

Joonian alue käsitti Vähän-Aasian länsirannikon keskiosan. Sen pituus pohjois-eteläsuunnassa oli noin 800 stadioninmittaa eli noin 140 kilometriä, kun taas sen mutkittelevan rannikon pituus oli jopa 3 430 stadionia eli noin 600 kilometriä. Alueen pohjoisin kaupunki oli Fokaia ja eteläisin Miletos. Sisämaahan eli itään päin Joonian alue ulottui vain joitakin kilometrejä, eivätkä siihen kuuluneet esimerkiksi lähellä sijainneet Larissa, Tralleis ja Alabanda. Jooniaan luettiin myös rannikon edustalla olevien saarten siirtokunnat, joista merkittävimmät olivat Samos ja Khios. Joonian pohjoispuolella sijaitsi Aiolis ja eteläpuolella Doris eli doorilaisen heksapoliin alue.
Laajimmillaan Jooniaan voidaan lukea edellä mainittujen lisäksi myös muun muassa joonialaisten asuttamat pohjoiset Kykladit sekä Ikaria. Ptolemaios luki Jooniaan puolestaan edellä mainittua pienemmän alueen, sillä hänen mukaansa se ulottui Hermos (nyk. Gediz) -joelta Maiandros (nyk. Menderes) -joelle, jolloin Fokaia ja Miletos eivät olisi olleet Jooniassa.
Maantiede > Polikset

Joonian polikset eli kaupunkivaltiot olivat:
Airai
Akhilleion
Anaia
Butheia
Dios Hieron
Efesos
Elaiussa
Erythrai
Fokaia
Isinda
Khios
Khyton
Klazomenai
Kolofon
Korykos
Lebedos
(Leros)
Leukofrys
Magnesia
Marathesion
Miletos
Myonnesos
Myus
Naulokhon
Notion
Polikhne, Erythrain
Priene
Pteleon
Pygela
Samos
Sidusa
Smyrna
Teos
Thebai
Poliksista kaksitoista tärkeintä muodosti dodekapoliin eli kahdentoista kaupungin liiton. Siihen kuuluivat Efesos, Erythrai, Fokaia, Khios, Klazomenai, Kolofon, Lebedos, Miletos, Myus, Priene, Samos ja Teos.
Maantiede > Muita kaupunkeja

Assesos
Dafnus
Delfinion
Embaton
Helos
Hypokremnos
Ioniapolis
Kasystes
Maiandros eli Maiandrupolis
Mykalessos
Neapolis
Nymfaion
Polikhne, Khioksen
Polikhne, Klazomenain
Teikhiussa
Historia > Asuttaminen ja varhainen historia

Antiikin aikaisen perinteen mukaan Joonian siirtokunnat perustettiin Ateenan viimeisen kuninkaan Kodroksen kuoltua noin 1060–1044 eaa., eli noin 60 vuotta sen jälkeen, kun doorilaiset olivat valloittaneet Peloponnesoksen niin kutsutussa doorilaisvalloituksessa. Myytin mukaan Kodroksen pojat Neleus ja Androklos olivat tyytymättömiä monarkian päättymiseen ja vanhemman veljensä Medonin nimitykseen arkontiksi, ja siirtyivät suuren Attikan joonialaisista ja muista heimoista koostuneen asuttajajoukon kanssa itään Vähän-Aasian rannikolle. Joonialaisista alue sai nimen Joonia. Attikan lisäksi Jooniaa asutettiin muun muassa Euboialta.
Joonialaiset perustivat Jooniaan useita kaupunkeja, ja karkottivat tai alistivat seudun alkuperäisen väestön, joka koostui maionialaisista, kaarialaisista ja pelasgeista. Perimätiedon mukaan saapuneet joonialaiset olivat lähinnä miespuolisia sotilaita, joten naisväestö oli alun perin ilmeisesti paikallista väestöä. Väestön sekoittumisesta johtuen joonialaisten kerrotaan puhuneen alueella neljää eri joonialaista murretta.
Joonialaisten kaupunkien dodekapolis muodostettiin jo varhain. Noin vuonna 700 eaa. Smyrna, joka oli siihen saakka ollut osa Aiolista, liittyi Joonian liittoon ja näin sen polisten lukumääräksi tuli kolmetoista. Kaikki kaupungit olivat itsenäisiä, ja niissä oli demokraattinen hallinto. Liitolla oli myös yhteiset kokoukset, jotka pidettiin liiton keskuksessa Panionionin pyhäkössä Mykale-vuorella lähellä Prieneä. Sinne kehittyi pysyvä asutus, jossa oli kokoontumispaikkana käytetty prytaneion. Yhteiset päätökset koskivat erityisesti uskontoa ja yhteisiä kisoja.
Historia > Arkaainen kausi

Joonian kaupungeista tuli nopeasti hyvin kukoistavia, ja ne ohittivat tässä monella tavalla emämaan kaupungit. Niin runous, filosofia, historiankirjoitus kuin taiteetkin kukoistivat Jooniassa arkaaisella kaudella ennen varsinaista Kreikkaa. Homeros ilmeisesti toimi Jooniassa. Filosofia sai alkunsa alueella niin kutsuttuna joonialaisena luonnonfilosofiana, ja sen varhainen keskus oli Miletos, jossa toimi niin kutsuttu miletoslainen koulukunta (Thales, Anaksimandros ja Anaksimenes). Myös historiankirjoituksen isänä pidetty Herodotos toimi Jooniassa. Kaupungit perustivat useita omia siirtokuntia erityisesti Mustanmeren rannikolle, jossa joonialaiset harjoittivat vilkasta kauppaa.
Joonia kukoisti aina Lyydian nousuun saakka. Lyydialaisten hyökkäykset alueelle alkoivat jo kuningas Gygeen aikana 700- ja 600-lukujen eaa. taitteessa. Lyydialaiset valtasivat Joonian kaupungit yksi toisensa jälkeen, ja lopulta Kroisoksen aikana noin 560–547 eaa. koko Joonia tuli Lyydian vallan alle. Tätä aikaa voidaan pitää Joonian suurimpana kukoistuskautena. Persian voitettua Lyydian Kyyros II:n aikana vuonna 547 eaa. myös Joonia päätyi Persian valtaan. Persia ei kuitenkaan juuri puuttunut kaupunkien sisäisiin asioihin tai liiton toimintaan. Joonialaisten tuli ainoastaan maksaa veroa, osallistua Persian armeijan toimintaan ja alistua satraappien ja tyrannien valtaan. Satraapit olivat persialaisia hallitsijoita, tyrannit puolestaan kreikkalaisia vallantavoittelijoita, jotka asettivat itsensä valtaan kotikaupungeissaan Persian tuella.
Joonialaiset, jotka olivat tottuneet vapauteen, alkoivat kuitenkin kapinoida Persiaa vastaan Joonian kapinassa vuonna 500 eaa. Emämaasta Ateena ja Eretria tukivat kapinaa. Kapinan alullepanijoina pidetään Miletoksen tyrannia Histiaiosta ja hänen vävyään Aristagorasta. Joonialaiset polttivat ja tuhosivat satraappien hallintopaikan Sardeen, mutta kokivat tappion taistelussa Efesoksen lähellä. Vuonna 496 eaa. koko Joonia oli taas Persian vallan alla. Joonia joutui osallistumaan Persian mukana persialaissotiin Kreikkaa vastaan 490–479 eaa.
Jooniasta sai nimensä siellä kehittynyt joonialainen pylväsjärjestelmä, jonka tunnettuja ja varhaisia esimerkkejä olivat muun muassa Efesoksen Artemiin temppeli ja Samoksen Heraion.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Vuonna 479 eaa. joonialaiset voittivat persialaiset Mykalen taistelussa ja vapautuivat Persian vallasta. Vapaus vahvistettiin Eurymedonin taistelussa 469 tai 466 eaa. Tämän jälkeen Joonian kaupungit liittyivät Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, jonka tarkoituksena oli suojella niitä Persiaa vastaan. Seurauksena ne olivat käytännössä Ateenan vallan alla. Antalkidaan rauhassa vuonna 387 eaa. joonialaiset päätyivät jälleen Persian vallan alle.
Aleksanteri Suuren kukistettua Persian alueesta tuli osa Makedoniaa. Joonia ei enää koskaan noussut samanlaiseen kukoistukseen kuin lyydialaisvallan aikana, mutta toipui hellenistisellä kaudella jonkin verran. Vielä roomalaisella kaudella monet kaupungit, kuten Efesos, säilyivät merkittävinä kauppapaikkoina sekä oppineisuuden ja kulttuurin keskuksina, mutta menettivät poliittisen merkityksensä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joonia Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Persian valtakunnan maakunnat
Arabia · Arakhosia · Aria · Armenia · Assyria · Babylonia · Baktria · Dahai · Drangiana · Egypti · Foinikia/Palestiina · Fryygia ·  Gandara · Gedrosia · Hyrkania · Joonia · Intia · Indus · Kappadokia · Kaaria · Khorasmia · Kilikia · Kolkhis · Kush · Libya/Kyrene · Lyydia  · Maka · Makedonia (valtakunta) · Meedia · Paflagonia ·Pamfylia · Parthia · Persis · Saka · Sattagydia · Sogdiana · Susiana · Traakia
Prienen akropolis ja Athene Poliaan temppelin raunioita.
Efesoksen teatteri.
Miletoksen niin kutsutun Joonialaisen stoan raunioita.
Julkisen sektorin innovaatio

Julkisen sektorin innovaatio tarkoittaa julkisella sektorilla toimeenpantua innovaatiota, joka luo arvoa yhteiskunnalle. Nämä innovaatiot voivat olla esimerkiksi tehokkaampia prosesseja tai parempia palveluja. Julkinen sektori ei tavoittele innovaatiotoiminnallaan voittoa yksityisen sektorin tapaan, mutta tuottavuuden parantaminen on myös julkisen sektorin innovaatiotoiminnan tavoite.
Monet julkisen sektorin innovaatiot ovat määritelmällisesti myös sosiaalisia innovaatioita, esimerkkinä kattava kirjastojärjestelmä.
Kirjallisuutta

Euroopan komissio: Powering European Public Sector Innovation: Towards a New Architecture. Report of the Expert Group on Public Sector Innovation.  Luxembourg:  Directorate-General for Research and Innovation, 2013.  ISBN 978-92-79-34705-4  Teoksen verkkoversio.
Hollanders, H., Arundel, A., Buligescu, B., Peter, V., Roman, L. & Es-Sadki, N.: European Public Sector Innovation Scoreboard 2013. A pilot exercise..  Belgia:  Euroopan komissio, Directorate-General for Research and Innovation, 2013.  ISBN 978-92-79-27570-8  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Daglio, M., Gerson, D. & Kitchen, H.: Building Organisational Capacity for Public Sector Innovation. Background Paper prepared for the OECD Conference “Innovating the Public Sector: from Ideas to Impact”, Paris, 12-13 November 2014., 2014.  Artikkelin verkkoversio.
LIPSE - Learning innovation in public sector environments (Arkistoitu – Internet Archive) on EU-rahoitteinen julkisen sektorin innovaatioihin keskittyvä tutkimusprojekti. Tutkimusprojektin julkaisut (Arkistoitu – Internet Archive).
Lovio, Raimo & Kivisaari, Sirkku: Julkisen sektorin innovaatiot ja innovaatiotoiminta. Katsaus kansainväliseen kirjallisuuteen.. VTT tiedotteita 2540, 2010.  Artikkelin verkkoversio.
OECD:n Public Sector Innovation Observatory kokoaa yhteen eri maiden kokemuksia julkisen sektorin innovaatioista
Valovirta, VIlle & Hyvönen, Jukka (toim.): Julkisen sektorin innovaatiot ja innovaatiotoiminta. Esiselvitys sektoritutkimuksen neuvottelukunnalle. Sektoritutkimuksen neuvottelukunta. Osaaminen, työ ja hyvinvointi 11/2009, 2009.  Artikkelin verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Jukka Törmä & Omuna

Jukka Törmä & Omuna oli suomalainen yhtye, joka teki kaksi pitkäsoittoa Kerberos-levymerkille.
Kokoonpano

Jukka Törmä, (laulu)
Petri Peltonen, (saksofoni, huilu)
Sami Ruusukallio, (basso)
Jarmo Rautanen, (kitara)
Jukka Järvinen, (koskettimet)
Vesa Sytelä, (rummut)
Diskografia

Jukka Törmä / Omuna (1981)
Työttömän arkipäivä (1982)
Aiheesta muualla

Jukka Törmä & Omunan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Junshi

Junshi oli japanilainen tapa seurata kuollutta mestaria kuolemaan tekemällä rituaali-itsemurha eli seppuku. Kolmannen sukupolven Tokugawa-shōgun Iemitsun kuoltua viisi hänen läheistä palvelijaansa suoritti junshin. Jo Tokugawa-shōgunaatin aikana tapa kuitenkin katsottiin barbaariseksi, ja se kiellettiin lailla vuonna 1663. Tunnetuin moderni esimerkki junshista tapahtui keisari Meijin kuoltua vuonna 1912, kun kenraali Maresuke Nogi ja hänen vaimonsa tekivät seppukun seuratakseen keisaria. 1900-luvun konservatiivilehdet ylistivät Japanissa kenraalin tekoa esimerkkinä samuraiden lojaaliudesta ja uskoivat itsemurhan toimivan esimerkkinä kansakunnalle ja sen armeijalle.
Antti Juntumaa

Antti Eino Juntumaa (s. 10. heinäkuuta 1959 Muonio) on suomalainen, aktiiviuransa lopettanut nyrkkeilijä. Hän edusti Suomea vuoden 1980 olympialaisissa Moskovassa ja sijoittui jaetulle yhdeksännelle sijalle karsiuduttuaan toisessa ottelussaan. MM-kilpailuissa hän karsiutui toisessa ottelussaan vuonna 1982. EM-kilpailuissa hän karsiutui ensimmäisessä ottelussaan vuosina 1979 ja 1981.
Seuratasolla Juntumaa edusti Oulun Tarmoa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 48-kiloisissa vuonna 1979 sekä alle 51-kiloisissa vuosina 1982–1983.
Antti Juntumaan veli Ilkka Juntumaa voitti Suomen-mestaruuden alle 60 kilogramman sarjassa vuonna 1978.
Juna (lehti)

Lehden nimiötä koristi eteenpäin kiitävä höyryjuna.
Juna oli Helsingissä vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti.
Aluksi kerran viikossa ilmestynyt Juna oli rautatieläisten asioihin keskittynyt sosiaalidemokraattinen erikoissanomalehti. Sitä julkaisseen osuuskunnan talous oli heikko, ja vuodesta 1912 lähtien lehti ilmestyi enää joka toinen viikko. Sen päätoimittajina työskentelivät Voitto Eloranta (1907–1909) ja Emil Pienimäki (1909–1918).
Aiheesta muualla

Juna digitoituna kansalliskirjastossa
Jumalaa ei ole

| Jumalaa ei ole |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilkka Pyysiäinen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Vastapaino
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  178
ISBN:  978-951-768-324-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jumalaa ei ole on uskontotieteilijä Ilkka Pyysiäisen vuonna 2010 ilmestynyt kirja.
Sisältö

Pyysiäinen arvostelee kristittyjä teologeja, jotka puolustelevat Raamatun nykyaikana outona pidettyjä väitteitä sanomalla, että Raamattu ei kerro todellisuudesta, ja että uskossa ei ole kyse totuudesta, ja että ristiriitaa uskon ja tiedon välillä ei ole, koska ne koskisivat eri asioita. Pyysiäisen mukaan uskontojen väitteitä on aina pidetty kirjaimellisina totuuksina siihen asti, kunnes tiede on osoittanut ne vääriksi. Uskonnon ja tieteen välillä on edelleen ristiriitoja, ja kun niitä on ratkaistu, voittajana on aina ollut tiede.
Pyysiäinen ottaa kantaa myös käsitykseen uskonnosta moraalin tukena. Hän esittelee muun muassa Marc Hauserin tutkimuksia ihmisten moraalisesta päätöksenteosta. Niiden mukaan ihmisten vaistomaiset käsitykset moraalista olivat hyvin samanlaisia riippumatta koehenkilöiden uskonnosta tai uskonnottomuudesta.
Aiheesta muualla

Jurva, Milla: Ateisti järjen ja moraalin asialla. Paatos 2/2011. Arkistoitu 30.4.2013.
Marko Hamilo: Jumalaa ei ole (Arkistoitu – Internet Archive). Tiede 2011.
Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993

| Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993 The Rolling Stones |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1969 –  kesäkuu 1989
 Julkaistu: 24. marraskuuta 1993
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Jimmy Miller, Mick Jagger & Keith Richards, Chris Kimsey, Steve Lillywhite
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 74.29
 Levy-yhtiö: Virgin Records
Listasijoitukset
  6. (28. marraskuuta 1993)   8. (16. tammikuuta 1994)   9. (12. joulukuuta 1993)   10. (11. joulukuuta 1993)   10. (1. joulukuuta 1993)   13. (joulukuu 1993)   14. (19. joulukuuta 1993)   15. (viikko 48, 1993)   16. (joulukuu 1993)    18. (8. heinäkuuta 1995)   18. (19. joulukuuta 1993)    25. (1. heinäkuuta 1995)   30. (2004)
The Rolling Stonesin muut kokoelmalevyt
| Metamorphosis 1975 | Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993 1993 | Forty Licks 2002 |
Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993 on The Rolling Stonesin marraskuussa 1993 julkaistu kokoelma-albumi. Sitä ei julkaistu Pohjois-Amerikassa ennen elokuuta 2004. Albumi sisältää yhtyeen tunnetuimpia 1970- ja 1980-luvun kappaleita.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Mick Jagger ja Keith Richards, ellei toisin mainita.
Start Me Up – 3.34
Brown Sugar – 3.48
Harlem Shuffle – 3.24 (säv. Bob Relf/Ernest Nelson)
It’s Only Rock ’n’ Roll (But I Like It) – 5.07
Mixed Emotions – 4.01 (singleversio)
Angie – 4.31
Tumbling Dice – 3.45
Fool to Cry – 4.06 (singleversio)
Rock and a Hard Place – 4.05 (singleversio)
Miss You – 3.34 (singleversio)
Hot Stuff – 3.30 (singleversio)
Emotional Rescue – 5.39
Respectable – 3.07
Beast of Burden – 3.28 (singleversio)
Waiting on a Friend – 4.35
Wild Horses – 5.43
Bitch – 3.36
Undercover of the Night – 4.33
Ulrich von Jungingen

| Ulrich von Jungingen |
| --- | --- |
 Piirros Ulrich von Jungingenista 1600-luvulta.
Saksalaisen ritarikunnan suurmestari
 1407–1410  
Edeltäjä:  Konrad von Jungingen
Seuraaja:  Heinrich von Plauen
Henkilötiedot
Syntynyt: 1360 Svaabia
Kuollut: 15. heinäkuuta 1410 Grunwaldin (Grünewald) ja Tannenbergin (Stębark) välillä.
Ulrich von Jungingen (n. 1360 – 15. heinäkuuta 1410) oli Saksalaisen ritarikunnan suurmestari vuosina 1407–1410. Hän sai surmansa Puolan ja Liettuan joukkoja vastaan käydyssä Tannenbergin taistelussa.
Elämäkerta

Ulrich von Jungingen syntyi vuoden 1360 paikkeilla Svaabiassa ritarilliseen sukuun liittyen Saksalaiseen ritarikuntaan yhdessä veljensä Konradin kanssa. Ulrich toimi eri tehtävissä Preussissa vuodesta 1383 lähtien, kunnes hänestä tuli ritarikunnan marsalkka vuonna 1404. Ulrichin veljestä Konradista tuli ritarikunnan suurmestari ja hänen kuoltuaan Ulrichista tuli hänen seuraajansa 26. kesäkuuta 1407. Uuden suurmestarin suurin haaste oli ritarikunnan aseman vakiinnuttaminen Samogitiassa, jonka ritarikunta oli saanut Liettualta Sallinwenderin sopimuksella vuonna 1398. Ennen tämän tavoitteen toteutumista Samogitiassa syttyi vuonna 1409 kapina Liettuan suuriruhtinas Vytautas tukemana. Samaan aikaan Puolan kuningaskunta ei suostunut takaamaan rauhaa ritarikunnan kanssa ja Ulrich päätti vastata uhkaan hyökkäämällä Puolaan.
Ritarikunta aloitti sotaretkensä Puolaan kesän 1409 lopulla ja hyökkäys näytti aluksi sujuvan vaikeuksitta. Sotaretki johti yhdeksän kuukauden aselepoon, jonka päätyttyä sotatoimet jatkuivat jälleen. Puolan kuningas Vladislav II Jagello oli tällä välin liittoutunut Liettuan Vytautasin kanssa ritarikunta vastaan. Ulrich ei puolestaan saanut toivomaansa apua Unkarin ja Böömin kuninkailta Sigismundilta ja Wenzeliltä. 15. heinäkuuta 1410 ritarikunnan joukot ottivat yhteen puolalaisten ja liettualaisten joukkojen kanssa Tannenbergin taistelussa. Taistelu päättyi ritarikunnan historian raskaimpaan tappioon. Surmansa sai 200 ritarin lisäksi Ulrich, jonka ruumis siirrettiin myöhemmin taistelukentältä Pyhän Annan kappeliin Marienburgiin, eli nykyiseen Malborkiin.
Ulrich von Jungingen, yksityiskohta Jan Matejkon maalauksesta.
Juojärven reitin valuma-alue

Juojärven reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 04.7) on Vuoksen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 073,7 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 22,01 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Palokki.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Juojärven alue (04.71)
Rikkaveden alue (04.72)
Kaavinjärven alue (04.73)
Saarijärven alue (Kaavi) (04.74)
Vaikkojärven valuma-alue (04.75)
Kajoonjärven valuma-alue (04.76)
Sivakkajärven valuma-alue (04.77)
Rauvanjärven valuma-alue (04.78)
Suurijärven valuma-alue (04.79)
Windows NT

| Windows NT |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Microsoft
Ytimen tyyppi:  hybridiydin
Suoritintuki:  Intel i860, x86-32, Alpha/32, MIPS, PowerPC, SPARC (ei julkaistu), Alpha/64 (ei julkaistu), IA64, x86-64, ARM
Infobox OKNimi-testi OK: 
Windows NT on Microsoftin kehittämä käyttöjärjestelmäperhe. Lyhenne NT tulee sanoista New Technology. Microsoftin kuluttajakäyttöön tarkoitetuista DOS-pohjaisista Windows-käyttöjärjestelmistä poiketen NT:ssä oli moniajosovelluksia varten muistin suojaus, jonka ansiosta se oli niitä luotettavampi. Windows NT oli korkean tason ohjelmointikieliin pohjautuva, useaa suoritinta tukeva, monen käyttäjän käyttöjärjestelmä, joka oli ominaisuuksiltaan verrattavissa Unixiin.lähde? NT oli ensimmäinen 32-bittinen Windows kun aiempi Windows 2.0 oli 16-bittinen.
Aiemmin Microsoft oli IBM:n alihankkijana OS/2-käyttöjärjestelmän kehitystyössä. Microsoft oli toimittanut IBM:lle graafiset käyttöliittymät kahteen ensimmäiseen versioon OS/2-käyttöjärjestelmästä.