stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grankulla IFK Fotboll
Historia > Nykyisen toiminnan ensivuodet

Grankulla IFK oli pelannut jalkapalloa jo 1930- ja 40-luvuilla, mutta toiminta oli hiipunut nopeasti. 1950-luvulla Kauniaisiin valmistunut uusi nurmipäällysteinen keskuskenttä kuitenkin paransi huomattavasti lajin edellytyksiä, sillä aiemmin pelejä oltiin pelattu hiekkakentällä nykyisen kaupungintalon kohdalla. Myös ruotsinkielisen koulun oppilaskodilla oli pieni kenttä. Seuran nykymuotoisen jalkapallojaoston perustaja oli Karl-Erik Sundell, joka aloitti sen toiminnan keväällä 1963. Toinen perustamiseen suuresti vaikuttanut henkilö oli urheilukentän vahtimestari Pentti Timonen.
Toiminnan ensimmäisellä kaudella 1963 sarjoihin ilmoitettiin kaksi joukkuetta, A- ja D-juniorit. Pelipaidat lainattiin GrIFK:n jääkiekkojaostolta. Uusi edustusjoukkue pelasi ensimmäisen kautensa vuonna 1964. Se sijoittui Helsingin piirin alimmassa sarjassa, IV luokassa, yhdeksänneksi. Kaudella 1966 se lähti sarjaan kahdella joukkueella, jotta niistä toinen nostettaisiin sarjaa ylemmäksi, kuten myös tapahtui.
Suuri muuttoliike Kauniaisiin 1960-luvun puolivälissä laajensi GrIFK:n toimintaa voimakkaasti. Kaudella 1967 edustusjoukkueen lisäksi sarjoissa pelasi myös kolme eri juniorijoukkuetta, minkä lisäksi seuran oma nappulaliiga aloitettiin. Kausi oli kuitenkin edustusjoukkueelta mahdollisesti sen historian heikoin, sillä ”Grani” jäi sarjan viimeiseksi, ja putosi myös Suomen Cupissa heti ensimmäisellä kierroksella. Vuonna 1969 tapahtui suuria muutoksia, kun puheenjohtajaksi Karl-Erik Sundellin tilalle tuli Carl-Wilhelm Rosenlew, Ove H. Rehn ryhtyi joukkueenjohtajaksi ja Kurre Eklund pelaajavalmentajaksi. Kauden päätteeksi joukkue voitti sarjansa sekä seuran ensimmäisen piirin mestaruuden.
Historia > Talousongelmat ja edustusjoukkueen lakkauttaminen

1980- ja 90-lukujen vaihteessa seuran taloustilanne alkoi heikentyä, ja niinpä kaudeksi 1990 valmentajaksi valittiin Jyrki Maisonlahden tilalle hänen veljensä Jari. Ratkaisu ei kuitenkaan onnistunut, vaan GrIFK putosi Kakkoseen. Kauden aikana neljätoista maalia tehnyt Jari Vanhala siirtyi Veikkausliigaseura FF Jaron riveihin. Kaudella 1991 Grankulla IFK:n materiaali osoittautui kapeaksi, ja joukkue oli Kakkosen viimeinen säilyjä. Tiukka taloustilanne vaati kuitenkin lopulta veronsa. Junioreista ei enää noussut edustukseen riittävän kovatasoisia pelaajia, ja uusista hankinnoistakin valtaosa epäonnistui. Niinpä kauden 1992 täysin uudistunut joukkue ei onnistunut säilyttämään Kakkosen sarjapaikkaansa ja GrIFK palasi pitkästä aikaa Kolmoseen.
Uuden puheenjohtajan Jorma Halosen johdolla ryhdyttiin panostamaan niin seuran taloustilanteeseen kuin edustusjoukkueen toimintaankin. Kaudella 1994 joukkuetta tuli valmentamaan Timo Nousiainen, joka tunsi hyvin espoolaiset jalkapallopiirit, ja hän sai suhteillaan vahvistettua joukkuetta sen verran, että Grankulla IFK palasi Kakkoseen kaudeksi 1996.
Lähtökohdat kaudelle 1996 olivat huonot, sillä GrIFK asetettiin länsilohkoon, mikä merkitsi pitkiä pelimatkoja Pohjanmaalle, länsirannikolle ja Tampereen suunnalle. Myös seuran taloustilanne oli heikko, eikä vahvistuksiin siten juuri ollut varaa. Joukkue jäi lohkon viimeiseksi saavuttaen vain neljä voittoa. Putoamisen myötä pelaajakato paheni, joten seuran johto ilmoitti helmikuussa 1997 toistaiseksi lopettavansa edustusjoukkueen toiminnan.
Historia > Edustusjoukkueen paluu

Edustusjoukkueen lakkauttamisen jälkeen Team Grani jatkoi toimintaansa IV-divisioonassa ja nousi Kolmoseen kaudella 1998. Paikasta kuitenkin luovuttiin pelaajien korkeaan keski-ikään vedoten. Kun joukkue myös kaudella 1999 oli nousemassa, heräsi keskustelu GrIFK:n edustusjoukkueen paluusta. Team Grani suostui luovuttamaan sarjapaikkansa ja pelaajansa IFK:lle, joka aloitti toimintansa taloudellisesti puhtaalta pöydältä. Team Granin pelit jatkuivat kuudennessa divisioonassa.
Uuden edustusjoukkueen valmentajaksi tuli Robert Wahlstedt, joka palasi Kauniaisiin kymmenen vuoden tauon jälkeen. Joukkueeseen tekivät paluun myös FC Interistä kaikkien aikojen paras maalintekijä Jari Vanhala sekä entinen maajoukkuemaalivahti Jan-Mikael Holm. Muut pelaajat olivat pääasiassa Team Granin entistä miehistöä.
Neljä ensimmäistä kauttaan GrIFK vietti Kolmosessa, mutta vuonna 2004 se nousi Kakkoseen Niklas Grönholmin luotsaamana. Joukkue koostui lähinnä espoolaisista ja kauniaislaisista pelaajista. Kaudeksi 2005 valmentajaksi tuli Tony Elomaa. Joukkue selvisi putoamistaistelusta maalieron turvin. Kaudelle 2006 vaihtui jälleen valmentaja, kun Elomaan korvasi Ari Tiittanen, joka toi mukanaan positiivista julkisuutta. GrIFKin sijoitus Kakkosen kaudella 2006 oli yhdeksäs.
Kauden 2007 asetelmia paransi uusi tekonurmikenttä, joka asetettiin vanhan hiekkakentän päälle. Valmentajana aloitti Ari Tiittanen, mutta hän siirtyi kesken kauden HJK:hon. Tiittanen jatkoi kuitenkin kakkosvalmentajana Jan-Mikael Holmin ottaessa päävastuun. Pelaajisto pysyi pitkälti samana. Kauden päätteeksi GrIFK nousi Ykköseen.
Ykkösessä vietetyn kauden 2008 jälkeen GrIFK palasi Kakkoseen kausiksi 2009–2015.lähde? Kauden 2015 päätteeksi se nousi takaisin Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa Klubi 04:n yhteismaalein 8–1. Ykkösen kaudella 2016 GrIFK sijoittui sarjassa kuudenneksi. Seuraavalla kaudella 2017 sijoitus oli yhdeksäs, ja GrIFK putosi Kakkoseen.
Historia > Naisten joukkue

Naisten pelaama jalkapallo otti ensiaskeliaan Kauniaisissa vuonna 1975 Elisabeth Rehnin johdolla. Naisten edustusjoukkueen taival jäi kuitenkin lyhyeksi ja sen toiminta päättyi kauteen 1982.
Kaudelle 2023 seura perusti uuden naisten edustusjoukkueen, joka aloitti taipaleensa kohti sarjanousuja Nelosesta. Heti ensimmäisen kauden jälkeen joukkue pelasi sarjanousun Kolmoseen kaudeksi 2024.
Historia > Seuran ylipainehalli GrIFK Arena

GrIFK Fotboll rakennutti oman ylipainehallin, GrIFK Arenan Kauniaisiin vuonna 2017. Hallissa on täysimittainen tekonurmikenttä ja kuntosali. Halliin uusittiin tekonurmi syksyllä 2024. Uuden tekonurmen täyteaineena on käytetty täysin biohajoavaa korkkia, entisen kumirouheen sijaan.
Pelaajat ja valmentajat > Entisiä pelaajia

Henri Aalto (2008)
Niclas Grönholm (2003–2004)
Kai Haaskivi (1974)
Henrik Henriksson (2006–2008)
Sven-Gunnar Larsson (1977)
Henrik Liimatainen
Pertti Nissinen (1988–1992)
Jere Pyhäranta (2010)
Jari Vanhala (1983–1990)
Jarkko Värttö (2006–2008)
Pelaajat ja valmentajat > Entisiä valmentajia

Niclas Grönholm (2004)
Martti Kuusela (1979)
Ari Tiittanen (1986–1988, 2006–2007, 2008–2010)
Rami Luomanpää (2013–2016)
Aiheesta muualla

Grankulla IFK Fotbollin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kauniaisten keskuskenttä kesäkuussa 2014.
Andrés Sapelak

Andrés Sapelakin vaakuna
Andrés Sapelak (13. joulukuuta 1919 Ryszkowa Wola, Puola – 6. marraskuuta 2017 Ukraina) oli Argentiinassa toiminut Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 29. kesäkuuta 1949 ja nimitettiin Argentiinan itäisten riitusten ordinariaatin vihkipiispaksi sekä Sebastopolis in Thracian titulaaripiispaksi 14. elokuuta 1961. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ivan Bucko, jota avustivat Gabriel Bukatko ja Volodymyr Malanczuk.
Sapelak sai 9. helmikuuta 1968 nimityksen Argentiinan arkkiepiskopaalisen eksarkaatin ja 24. huhtikuuta 1978 tästä perustetun Santa María del Patrocinio en Buenos Airesin eparkian johtoon. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 12. joulukuuta 1997.
Sapelak muutti vuonna 1997 Ukrainaan ja työskenteli pappina Verh’nodniprovskin kaupungissa 1999–2014.
Suuri kuntauudistus

Suuri kuntauudistus tarkoittaa Suomessa vuosina 1961–1982 toteutettua kuntauudistusta. Ahvenanmaan kuntajaon muuttamista ei suunniteltu, joten uudistus koski vain Manner-Suomea.
Suuri kuntauudistus ei toteutunut odotetulla tavalla, ja vuonna 1982 siitä luovuttiin. Uudistuksen alkaessa vuonna 1961 Suomessa oli 548 kuntaa, ja uudistuksen päättymisvuonna 1982 kuntia oli jäljellä 461 kappaletta.
Lainsäädäntö

Uudistuksella pyrittiin muodostamaan kuntia, joissa olisi ainakin 8 000 asukasta, ja väkiluvun alarajana pidettiin suunnilleen 4 000 asukasta. Uudistusta suunnitteli alkuvaiheessa pienkuntakomitea, jonka jälkeen valmistelutyötä jatkoivat läänit ja kuntauudistuksen neuvottelukunta.
Kuntauudistusta koski Laki toimenpiteistä kunnallisen jaotuksen ja yhteistoiminnan kehittämiseksi (13/1967). Tässä laissa ei ollut mukana mahdollisuutta pakkoliitosten tekemiseen, mutta erityisen painavista syistä valtiolla oli kuitenkin mahdollisuus tehdä pakkoliitoksia. Suuren kuntauudistuksen aikana tehtiin joitakin pakkoliitoksia, joista ensimmäiset vuonna 1967 ja viimeiset vuonna 1977. Lisäksi vapaaehtoisia kuntaliitoksia toteutui suuri määrä.
Suunniteltu kuntien lukumäärä

Seuraavassa esitettävät luvut suunnitelluista kuntien lukumääristä koskevat vain Manner-Suomea.
Lääninhallitusten laatimien alustavien ehdotusten mukaan kuntia olisi jäänyt 285 kappaletta, joista 47 olisi ollut kaupunkeja, 25 kauppaloita ja 213 maalaiskuntia. Lääninhallitusten lopullisissa ehdotuksissa Suomeen olisi jäänyt 304 kuntaa, joista 49 kaupunkeja, 26 kauppaloita ja 229 maalaiskuntia. Kuntauudistuksen neuvottelukunnan tarkistusehdotuksissa kuntia olisi ollut 311 tai 312 kappaletta. 311 kunnan tapauksessa kaupunkeja olisi ollut 51, kauppaloita 24 ja maalaiskuntia 236. Lääneittäin kunnat olisivat jakautuneet seuraavasti:
| Lääni | Kunnat 1961 | Alustava ehdotus | Lopullinen ehdotus | Tarkistus- ehdotukset | Kunnat 1982 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Uudenmaan lääni | 46 | 21 | 24 | 31 | 39 |
| Turun ja Porin lääni | 118 | 33 | 42 | 46/47 | 94 |
| Ahvenanmaa | 16 | – | – | – | 16 |
| Hämeen lääni | 59 | 37 | 37 | 36 | 49 |
| Kymen lääni | 35 | 19 | 26 | 20 | 28 |
| Mikkelin lääni | 30 | 19 | 20 | 21 | 29 |
| Pohjois-Karjalan lääni | 21 | 15 | 16 | 17 | 19 |
| Kuopion lääni | 29 | 19 | 18 | 20 | 24 |
| Keski-Suomen lääni | 34 | 23 | 24 | 20 | 32 |
| Vaasan lääni | 78 | 29 | 34 | 38 | 57 |
| Oulun lääni | 57 | 48 | 41 | 40 | 52 |
| Lapin lääni | 25 | 22 | 22 | 22 | 22 |
| Koko Suomi | 548 | 285 | 304 | 311/312 | 461 |
Vertailun vuoksi yllä olevassa taulukossa on esitetty kuntien lukumäärät lääneittäin myös kuntauudistuksen alkamis- ja päättymisvuonna. Osa muutoksista voi selittyä kuntien siirtämisellä läänistä toiseen.
Suunniteltu kuntajako

Suuren kuntauudistuksen yhteydessä hahmoteltua uutta kuntajakoa on kuvattu muun muassa lääninhallitusten vuonna 1968 laatimissa alustavissa suunnitelmissa ja vuonna 1969 julkaistuissa lopullisissa suunnitelmissa. Julkaisussa Kuntauudistuksen neuvottelukunnan ehdotus tarkistuksiksi lääninhallitusten kuntauudistusta koskeviin suunnitelmiin on kuvattu lyhyesti alustavat ja lopulliset suunnitelmat ja mahdollisesti esitetty niihin muutoksia.
Toteutuneet kuntaliitokset

Seuraavassa on lueteltu suuren kuntauudistuksen aikana vuodesta 1961 vuoteen 1982 toteutuneet kuntaliitokset lääneittäin aikajärjestyksessä. Ensimmäisenä on kuntaliitosvuosi, seuraavana lakkautettu kunta ja nuolen jälkeen kunta, johon se on liitetty. Pakkoliitoksella lakkautetut kunnat on merkitty lihavoituna, muut liitokset olivat vapaaehtoisia.
1969 Hyvinkään maalaiskunta → Hyvinkää
1969 Karjaan maalaiskunta → Karjaa
1969 Pyhäjärvi Ul → Karkkila
1977 Bromarv → pääosin Tenholaan, osittain myös Hankoon
1977 Tammisaaren maalaiskunta ja Snappertuna → Tammisaari
1981 Nummi ja Pusula → Nummi-Pusula (yhdistyivät ja kunnalle uusi nimi)
1964 Naantalin maalaiskunta → Naantali
1967 Angelniemi → Halikko
1967 Maaria → Turku
1967 Paraisten maalaiskunta → Parainen
1967 Porin maalaiskunta → Pori
1967 Uskela → Salo
1968 Kakskerta → Turku
1969 Hiittinen → Dragsfjärd
1969 Karuna → Sauvo
1969 Kauvatsa → Kokemäki
1969 Uudenkaupungin maalaiskunta → Uusikaupunki
1970 Hinnerjoki ja Honkilahti → Eura
1972 Ikaalinen (epäitsenäinen kauppala) ja Ikaalisten maalaiskunta → Ikaalinen
1972 Ahlainen → Pori
1973 Paattinen → Turku
1973 Tyrvää ja Karkku → Vammala
1974 Pyhämaa → Uusikaupunki
1976 Metsämaa → Loimaan maalaiskunta
1977 Karjala → Mynämäki
1981 Lokalahti → Uusikaupunki
1981 Kiikka ja Keikyä → Äetsä (yhdistyivät ja kunnalle uusi nimi)
1966 Aitolahti → Tampere
1967 Vanaja → pääosin Hämeenlinnaan, osittain Janakkalaan, Renkoon ja Hattulaan
1969 Koijärvi → osin Forssaan, osin Urjalaan
1971 Tyrväntö → Hattula
1972 Teisko → Tampere
1973 Suoniemi → Nokia
1973 Eräjärvi → Orivesi
1973 Sääksmäki → Valkeakoski
1973 Pohjaslahti → pääosin Vilppulaan, osaksi Virtoihin
1976 Tottijärvi → Nokia
1977 Somerniemi → Somero
1967 Lappee ja Lauritsala → Lappeenranta
1973 Simpele → Rautjärvi
1974 Haapasaari → Kotka
1975 Anjala → Sippola (uusi nimi Anjalankoski)
1977 Karhula ja Kymi → Kotka
1973 Sääminki → pääosin Savonlinnaan, osittain Punkaharjuun
1973 Pielisjärvi → Lieksa
1973 Nurmeksen maalaiskunta → Nurmes
1969 Kuopion maalaiskunta → pääosin Kuopioon, osittain Siilinjärveen
1970 Iisalmen maalaiskunta → Iisalmi
1971 Muuruvesi ja Säyneinen → Juankoski
1973 Riistavesi → Kuopio
1969 Koskenpää → Jämsänkoski
1969 Pihlajavesi → Keuruu
1969 Äänekosken maalaiskunta → Äänekoski
1969 Öja → Kaarlela
1969 Teerijärvi ja Alaveteli → Kruunupyy
1973 Tiukka, Lapväärtti ja Siipyy → Kristiinankaupunki
1973 Bergö ja Petolahti → Maalahti
1973 Sulva, Koivulahti, Raippaluoto ja Björköby → Mustasaari
1973 Ylimarkku ja Pirttikylä → Närpiö
1975 Uudenkaarlepyyn maalaiskunta, Jepua ja Munsala → Uusikaarlepyy
1977 Kaarlela → Kokkola
1977 Purmo ja Ähtävä → Pietarsaaren maalaiskunta
1965 Oulujoki → pääosin Ouluun, osin muihin naapurikuntiin
1973 Rautio → Kalajoki
1973 Saloinen → Raahe
1973 Paavola ja Revonlahti → Ruukki (yhdistyivät ja kunnalle uusi nimi)
1977 Kajaanin maalaiskunta → Kajaani
1973 Kemijärven maalaiskunta → Kemijärvi
1973 Alatornio ja Karunki → Tornio
Kirjallisuutta

Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Uudenmaan läänissä.  Helsinki:  Uudenmaan lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Turun ja Porin läänissä.  Turku:  Turun ja Porin lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Hämeen läänissä.  Hämeenlinna:  Hämeen lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Kymen läänissä.  Kouvola:  Kymen lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Mikkelin läänissä.  Mikkeli:  Mikkelin lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Pohjois-Karjalan läänissä.  Joensuu:  =Pohjois-Karjalan lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Kuopion läänissä.  Kuopio:  Kuopion lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Keski-Suomen läänissä.  Jyväskylä:  Keski-Suomen lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Vaasan läänissä.  Vaasa:  Vaasan lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Oulun läänissä.  Oulu:  Oulun lääninhallitus, 1968.
Alustava ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Lapin läänissä.  Rovaniemi:  Lapin lääninhallitus, 1968.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Uudenmaan läänissä.  Helsinki:  Uudenmaan lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Turun ja Porin läänissä.  Turku:  Turun ja Porin lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Hämeen läänissä.  Hämeenlinna:  Hämeen lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Kymen läänissä.  Kouvola:  Kymen lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Mikkelin läänissä.  Mikkeli:  Mikkelin lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Pohjois-Karjalan läänissä.  Joensuu:  Pohjois-Karjalan lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Kuopion läänissä.  Kuopio:  Kuopion lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Keski-Suomen läänissä.  Jyväskylä:  Keski-Suomen lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Vaasan läänissä.  Vaasa:  Vaasan lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Oulun läänissä.  Oulu:  Oulun lääninhallitus, 1969.
Lopullinen ehdotus kuntauudistusta koskeviksi suunnitelmiksi Lapin läänissä.  Rovaniemi:  Lapin  lääninhallitus, 1969.
Kuntauudistuksen neuvottelukunnan ehdotus tarkistuksiksi lääninhallitusten kuntauudistusta koskeviin suunnitelmiin.  Helsinki:  Kuntauudistuksen neuvottelukunta, 1970.
Aiheesta muualla

Elävä arkisto: Kuntauudistus  17.2.2014. YLE Teema. Arkistoitu 29.4.2014.
Suomen kunnat
| --- | --- |
Hallinto:   Kuntavaalit  Kunnanvaltuusto Suomessa  Kunnanhallitus Suomessa  Kunnanjohtaja Suomessa  Kunnanvaltuuston puheenjohtaja  Kunnanhallituksen puheenjohtaja  Kuntayhtymä  Suomen Kuntaliitto  Suomen kunnanvaakunat  Kuntanumero  Pitäjänkokous  Kuntakokous 
Kuntaluettelot:   Luettelo Suomen kunnista  Luettelo Suomen entisistä kunnista  Luettelo Suomen kunnista väkiluvun mukaan  Luettelo Suomen kunnista pinta-alan mukaan  Luettelo Suomen kunnista perustamisvuoden mukaan  Luettelo Suomen kuntien koordinaateista  Luettelo Suomen ruotsin- ja kaksikielisistä kunnista  Luettelo Suomen kunnista postinumeropiireittäin  Luettelo Suomen postinumeroista kunnittain  Luettelo Suomen rannikkokunnista  Luettelo Suomen kuntanumeroista  Luettelo Suomen kunnista vuonna 2008 
Kaupunkiluettelot:   Suomen kaupungit  Luettelo Suomen kaupungeista  Luettelo Suomen entisistä kaupungeista  Luettelo Suomen kaupungeista perustamisvuoden mukaan 
Suomen kuntauudistukset:   Vuoden 1865 kunnallisasetus  Suuri kuntauudistus (1961–1982)  Kunta- ja palvelurakenneuudistus (2005–2012)  Sote-uudistus (2011–) 
Kuntamuutokset:   Kuntajakolaki  Kuntaliitos Suomessa  Luettelo kuntaliitoksista Suomessa kunnittain  Kuntaliitokset Suomessa ilman yhteistä rajaa  Luettelo Suomen kuntien nimenmuutoksista  Alueliitos  Luettelo osakuntaliitoksista Suomessa 
Historialliset kuntamuodot:   Suomen keskiaikaiset seurakunnat  Luettelo Suomen kirkkopitäjistä  Kaupunki  Kauppala  Luettelo Suomen kauppaloista  Maalaiskunta  Epäitsenäinen kauppala  Taajaväkinen yhdyskunta  Luettelo Suomen taajaväkisistä yhdyskunnista  Vanhat kaupungit Suomessa  Uudet kaupungit Suomessa  Suomen laittomat kunnat 
Suomen kuntarajat vuonna 1960 ennen suuren kuntauudistuksen alkamista.
Palmatiini

| Palmatiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,3,9,10-tetrametoksi-5,6-dihydroisokinolino[2,1-b]isokinolin-7-ium
CAS-numero:  3486-67-7
PubChem CID:  19009
SMILES:  COC1=C(C2=C[N+]3=C(C=C2C=C1)C4=CC(=C(C=C4CC3)OC)OC)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C21H22NO4
Moolimassa:  352,396 g/mol
Palmatiini (C21H22NO4+) on isokinoliinialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on tutkittu lääketieteessä sen useiden biologisten vuoksi.
Ominaisuudet

Ensimmäisen kerran palmatiiniä eristettiin kalumbasta (Jateorhiza palmata) ja tämän jälkeen sitä on eristetty useista muistakin kasveista, jotka kuuluvat annoona-, happomarja-, kilpikierto-, unikko-, leinikki- tai ruutakasvien heimoihin. Useita palmatiiniä sisältäviä kasveja käytetään perinteisessä lääkinnässä muun muassa kivun ja tulehdusten lievittämiseen ja sillä on antimikrobisia ominaisuuksia. Palmatiini estää asetyylikoliiniesteraasia ja pseudokoliiniesteraasia, minkä vuoksi se saattaa toimia hermosolujen vaurioitumista ehkäisevänä aineena. Se myös aiheuttaa apoptoosia eräissä syöpäsoluissa ja vaikuttaa rasvojen aineenvaihduntaan. Palmatiini on myrkyllistä ja voi aiheuttaa sydämen rytmihäiriöitä.
Aiheesta muualla

PubChem: Palmatine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Palmatine (englanniksi)
ChemBlink: Palmatine (englanniksi)
Yoro (departementti)

| Yoro |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Honduras
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Yoro (21 052 as., 2013)
Pinta-ala  ():  7 717 km²
Väkiluku (2013)  ():  570 595
HDI (2022):  0,612
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  HN-YO
Yoro on departementti Hondurasin pohjoisosan sisämaassa. Departementin pinta-ala 7 717 neliökilometriä ja väkiluku 570 595 asukasta (VL2013).
Sen hallinnollinen keskuskaupunki on Yoro (21 052 as., 2013). Departementin väkirikkaimat kaupungit ovat kuitenkin El Progreso (114 934 as.) ja Olanchito (35 265 as.).
Alueen maatalouden tärkeimpiä tuotteita ovat banaani, sokeriruoko, maissi, öljypalmutuotteet (palmuöljy), banaani, keittobanaani, kahvi, riisi, durra, pavut sekä kotieläintuotannon antimet.
Katedraali El Progreson kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yoro (departementti) Wikimedia Commonsissa
| n k Hondurasin departementit |
| --- | --- |
 Atlántida  Choluteca  Colón  Comayagua  Copán  Cortés  El Paraíso  Francisco Morazán  Gracias a Dios  Intibucá  Islas de la Bahía  La Paz  Lempira  Ocotepeque  Olancho  Santa Bárbara  Valle  Yoro
Hermanni (Helsinki)

| Hermanni> Hermanstad |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Hermanni korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Keskinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  21
Pinta-ala:  1,05 km² 
Väkiluku:  6 547 (2019)
Väestötiheys:  6 235 as./km²
Osa-alueet:  Hermanninmäki, Hermanninranta, Kyläsaari
Postinumero(t):  00550, 00580
Lähialueet:  Sörnäinen, Alppiharju, Arabianranta, Vallila, Toukola, Kumpula
Hermanni (ruots. Hermanstad) on Helsingin 21. kaupunginosa koillisessa kantakaupungissa Hämeentien itäpuolella ja Vanhankaupunginlahden rannalla. Piirijaossa Hermanni kuuluu Vallilan peruspiiriin. Hermannista länteen jää Vallila, pohjoiseen Toukola ja etelään Sörnäinen.
Hermanni on jakautunut vuoden 2013 alusta lähtien virallisesti kolmeen osa-alueeseen, jotka ovat Hermanninmäki, Hermanninranta ja Kyläsaari.
Asukkaita Hermannissa on noin 6 500 (2019) ja työpaikkoja hieman yli 3 000 kappaletta (2010).
Historia

Valtio päätti 1870-luvun puolivälissä suurvankilan rakentamisesta Helsingin maalaiskuntaan kuuluneille Kumpulan kartanon maille Sörnäisten olutpanimon naapuriin. Sijoituspaikan valintaan vaikuttivat pääkaupungin läheisyyden lisäksi turvattu veden saanti, puhdas ilma ja laitoksen elintarvikehuollon vaatimat laajat tilukset. Tontin koko oli 25 hehtaaria. Punatiilinen rangaistusvankila valmistui vuonna 1881.
Hermanni on saanut nimensä vapaaherra Herman Standertskjöld-Nordenstamin mukaan, joka 1880-luvulla omisti Kumpulan kartanon. Vuonna 1883 hän erotti kartanon maista kolme aluetta, joilta hän alkoi vuokrata asuntotontteja. Kaksi näistä alueista sai hänen mukaansa nimet Hermanstad I ja Hermanstad II, kolmas sen sijaan nimen Majstad. Näistä Hermanstad II käsitti pääosan nykyist Hermanninmäkeä, kun taas Hermanstad I on nykyään osa Vallilaa, ja Majstad on nykyinen Toukola (ruots. Majstad). Hermanni rakennettiin tuolloin tiiviiksi puutaloalueeksi. Puutaloissa perheet asuivat ahtaasti ja tekivät ruokansa puu-uuneissa. Vuonna 1893 kaupunki osti nämä Kumpulan kartanon alueet, ja ne liitettiin Helsinkiin vuonna 1906.
Vanhoista puutaloista ei ole montaa jäljellä. Hermanni sai nykyisen paljolti betonisen ja tiilisen ulkomuotonsa 1950- ja 1960-luvun rakentamisen yhteydessä. Varsinkin eteläisen Hermannin kaupunkikuva on muuttunut uudisrakentamisen myötä. Etelä-Hermanniin on rakennettu 2000-, 2010- ja 2020-luvuilla runsaasti uusia asuntoja, joille syntyi tilaa, kun Eläinlääketieteellinen korkeakoulu ja Valtion eläinlääkintä- ja elintarvikelaitos siirtyivät Viikkiin vuonna 2006. Hermanni on ollut yksi Helsingin suurimmista uudisalueista.
Muutamia uusia asuinrakennuksia rakennettiin 2010-luvulla myös Hermannin itäosaan Kyläsaaren osa-alueelle, joka aikaisemmin oli teollisuusaluetta. Kokonaan asuinalueeksi Kyläsaari muuttuu vuosina 2029–2036. Hermanninranta, josta pieni osa kuuluu Hermannin kaupunginosaan, rakentuu asuinalueeksi vuosina 2024–2031.