stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maalaji
Eloperäiset maalajit > Lieju- ja mutamaat

Lieju (Lj) sisältää kasvien ja eläinten jäännöksistä sekä kivennäisaineksesta järvien ja merien pohjaan syntyneitä kerrostumia. Liejut lajitellaan eloperäisiksi maalajeiksi muodostumisen perusteella, vaikka eloperäisen aineksen osuudeksi niissä riittää 6 painoprosenttia. Jos eloperäistä ainesta on 2–6 %, maalaji luokitellaan kivennäismaalajeihin. Kyseessä on tällöin liejuinen hieta, liejuhiesu tai liejusavi. Lieju on märkänä puuromaista ainetta, joka kutistuu ja halkeilee kuivuessaan. Kuiva lieju on yleensä kevyttä ja kovaa. Liejut voidaan jaotella syntypaikkansa perusteella tai kivennäismaalajitteen mukaan:
syvälieju
levälieju
rantalieju
hiekkainen lieju
hietainen lieju
hiesuinen lieju
savinen lieju
Karkeadetrituslieju (Kdlj) on ruskeaa, matalaan veteen syntynyt kerrostuma, jossa on vesieläinten ulostuksia (detritus), kasvijätettä, siitepölyä, itiöitä, piileviä, hyönteisten jäännöksiä sekä kivennäisrakeita.
Hienodetrituslieju (Hdlj) on hienojakoisempi syvempään veteen syntynyt kerrostuma, joka on väriltään vihertävää. Hienodetrituslieju voidaan jaotella koostumuksensa mukaan seuraavasti:
Piilevälieju sisältää piileviä (alle 60 %), orgaanista ainesta ja hienoa kivennäisainesta. Tätä märkänä saippuamaisen liukasta, ruskehtavaa tai harmaata maalajia esiintyy soiden pohjakerroksina.
Piimaa eli piilevämaa on muodostunut järvien pohjaan piilevien kuorista. Piilevien osuus siinä on yli 60 %, ja se on puhtaana väriltään valkeaa, mutta väri vaihtelee aineksesta riippuen kellanharmaasta aina tumman ruskeaan. Tätä kevyttä ja huokoista ainetta on käytetty eristeenä.
Leväliejussa piilevien lisäksi paljon muita leviä kuten viherleviä. Se on hienojakoista ja väriltään vaihtelevaa.
Kalkkilieju on runsaasti kalkkiyhdisteitä sisältävää liejua. Kun tätä kellertävää tai vihertävää maalajia kostuttaa suolahapolla, poistuu siitä sihisten hiilidioksidia. Simpukkamaa eli kuorimerkeli on muodostunut simpukoiden ja kotiloiden kuorista. Meren aallot ovat murskanneet kuoria ja kasanneet niitä sopivan kohoutuman juurelle. Suomen suurimmat simpukkamaaesiintymät ovat Nauvossa ja Hiittisissä.
Muta muodostuu eloperäisen aineksen osaksi veteen liuenneista ja osaksi kiinteistä hiukkasista, joita kulkeutuu veden mukana ympäristöstä järveen. Järvessä aines saostuu ja kerrostuu pohjaan. Järvimutaa (Jm) eli muraa syntyy tyypillisesti humusaineiden ruskeaksi värjäämässä vedessä. Turvemutaa syntyy veden kuljettaessa hienoa turvetta mukanaan. Kuljumutaa syntyy rahkasoiden lampikuljuihin. Tyypillisesti muta tummuu kuivuessaan samalla, kun se kutistuu ja kovettuu. Sen sijaan liejut tavallisesti vaalenevat kuivuessaan. Kivennäisainesta on mudassa yleensä vähemmän kuin liejussa.
Eloperäiset maalajit > Humusmaat

Multamaaksi (Mm) nimitetään maalajia, jonka painosta vähintään 20 prosenttia on eloperäistä ainesta. Multamaa on usein syntynyt siten, että ihminen on ottanut viljelyskäyttöön ohuen turvekerroksen sisältävän suon. Maata muokattaessa turve ja kivennäismaa ovat sitten sekoittuneet. Lehtomulta (Lm) esiintyy lehtometsien pintamaalajina. Kangashumus (Kh) esiintyy kangasmetsien pintamaalajina.
Eloperäiset maalajit > Saraturpeet

Saraturvetyyppejä on neljä: ruskosammalsaraturve (BCt), saraturve (Ct), metsäsaraturve (LCt) ja rahkasaraturve (SCt) Sarojen jäännökset ovat vallitsevia, mutta esimerkiksi rahkasaraturve sisältää myös paljon rahkasammalten jäännöksiä.
Geologiassa käytetään erilaista turpeiden luokitusta, joka on selostettu kohdassa geologinen turveluokitus.
Eloperäiset maalajit > Rahkaturpeet

Rahkaturpeita puolestaan on kolmea erilaista: sararahkaturve (CSt), metsärahkaturve (LSt) ja rahkaturve (St). Sararahkaturpeessa rahkasammalten jäännökset ovat vallitsevia, mutta se sisältää myös paljon sarojen jäännöksiä. Rahkaturpeessa rahkasammalien jäännökset ovat vallitsevia.
Kemialliset sedimentit

Kemiallisia sedimenttejä nimitetään myös erikoismaalajeiksi.
Vivianiitti eli sinimaa on rautafosfaattia, jota esiintyy savessa täplinä ja turpeissa sideriitin kanssa laikkuina. Hapettumattomana se on valkoista tai kellertävää, mutta se muuttuu ilmassa siniseksi. Sideriitti on murenevaa rautakarbonaattia, joka on tavallisesti hapettunut raudan oksideiksi ruskeaksi tai punaruskeaksi. Rautaokra eli keltamulta on murenevaa rautaoksidien seosta.
Suomalmi eli limoniitti on turpeissa esiintyvää kovaa rautaoksidia. Järvimalmiksi kutsutaan järvien pohjaan saostunutta rauta(III)hydroksidia. Järvikalkki on valkoista, miltei puhdasta kalsiumkarbonaattia (CaCO3). Doppleriitti on lähes puhdasta turpeesta irronnutta humusta, joka liuettuaan veteen on kerrostunut suon pohjalle. Tätä pikimustaa hyytelömäistä massaa voidaan nimittää orgaaniseksi suomineraaliksi.
Multavuus

Maatalousmaa luokitellaan raekoostumuksen lisäksi maan multavuuden mukaan. Multavuus tarkoittaa eloperäisen aineksen osuutta maassa. Seuraavassa ensin nimitys, lyhenne ja eloperäisen aineksen osuus painoprosentteina:
vähämultainen (vm) < 3 %
multava (m) 3–6 %
runsasmultainen (rm) 6–12 %
erittäin runsasmultainen (erm) 12–20 %
multamaa (Mm) 20–40 %
turvemaa (tm) > 40 %
ISO-luokitus

Kansainvälisen standardisoimisjärjestön ISO:n maalajiluokitus on julkaistu vain englanninkielisenä. Seuraavat suomennokset ovat epävirallisia, lähinnä vastaavia suomenkielisiä nimityksiä. Rakeiden koon mukaan nimettävät maalajitteet (soil fractions) jaotellaan alalajitteiksi (sub-fractions).
Hyvin karkearakeinen maa (Very coarse soil )
Suuri lohkare (Large boulder) LBo, >630 mm
Lohkare (Boulder) Bo, >200...630 mm
Kivi (Cobble) Co, >63...200 mm
Karkearakeinen maa (Coarse soil )
Sora (Gravel ) Gr, >2,0...63 mm
Karkea sora (Coarse gravel) CGr, >20...63 mm
Keskisora (Medium gravel) MGr, >6,3...20 mm
Hieno sora (Fine gravel) FGr, >2,0...6,3 mm
Hiekka (Sand ) Sa, >0,063...2,0 mm
Karkea hiekka (Coarse sand) CSa, >0,63...2,0 mm
Keskihiekka (Medium sand) MSa, >0,2...0,63 mm
Hieno hiekka (Fine sand) FSa, >0,063...0,2 mm
Hienorakeinen maa (Fine soil )
Siltti (Silt ) Si, >0,002...0,063 mm
Karkea siltti (Coarse silt) CSi, >0,02...0,063 mm
Keskisiltti (Medium silt) MSi, >0,0063...0,02 mm
Hieno siltti (Fine silt) FSi, >0,002...0,0063 mm
Savi (Clay) Cl, ≤0,002 mm
Maalaji nimetään vallitsevan maalajitteen mukaan. Tarvittaessa käytetään lisämäärettä: hiekkainen sora (sandy gravel, saGr), sorainen savi (gravelly clay, grCl) jne.
Geologinen moreeniluokitus

Vuodesta 1985 lähtien on maaperäkartoissa käytetty seuraavaa moreenien luokitusta:
Soramoreeni (SrMr) on sekalajitteinen maalaji, jonka rakeisuuskäyrän läpäisyprosenttia 50 vastaava raekoko d50 on yli 2 mm. Lisäksi vaaditaan, että alle 0,06 mm ainesta on korkeintaan 5 painoprosenttia.
Hiekkamoreeni (HkMr, kartassa Mr) on sekalajitteinen maalaji, jonka rakeisuuskäyrä asettuu soramoreenin ja hienoaineksisen moreenin väliin. Sen raekoko d50 on alle 2 mm, ja hienoainesta (alle 0,06 mm) siinä on korkeintaan 30 painoprosenttia.
Hienoaineksinen moreeni (HMr) sisältää hienoainesta (alle 0,06 mm) yli 30 painoprosenttia, ja lisäksi siinä pitää olla savesta (alle 0,002 mm) vähintään 5 painoprosenttia.
Geologinen turveluokitus

Geologisessa tutkimuksessa turpeet luokitellaan turpeessa olevien kasvijäännösten perusteella kolmeen pääturvelajiin. Rahka-, ruskosammal- ja saraturve voi yksinäänkin muodostaa turvelajin (maalajin), mutta usein turvelaji sisältää jäännöksiä kahden pääturvelajin kasveista. Lisätekijäksi nimitetään turpeessa olevien muiden kasvien jäännöksiä, joiden esiintyminen ilmaistaan omalla lyhenteellään.
Rahkaturpeet
Rahkaturve (S) Sphagnum
Sararahkaturve (CS) Carex-Sphagnum
Ruskosammalrahkaturve (BS) Bryales-Sphagnum
Ruskosammalturpeet
Ruskosammalturve (B) Bryales
Rahkaruskosammalturve (SB) Sphagnum-Bryales
Sararuskosammalturve (CB) Carex-Bryales
Saraturpeet
Saraturve (C) Carex
Rahkasaraturve (SC) Sphagnum-Carex
Ruskosammalsaraturve (BC) Bryales-Carex
Turpeen lisätekijät
Tupasvilla (ER) Eriophorum vaginatum
Tupasluikka (TR) Trichophorum cespitosum
Suoleväkkö (SH) Scheuchzeria palustris
Puuaines (L) Lignidi
Varpuaines (N) Nanolignidi
Korte (EQ) Equisetum
Järviruoko (PR) Phragmites australis
Siniheinä (ML) Molinia caerulea
Raate (MN) Menyanthes trifoliata
Järvikaisla (SP) Schoenoplectus lacustris
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maalaji Wikimedia Commonsissa
Lössimaata Saksassa.
Turvetta.
Maakerrostumia.
Maanviljelijäin Maitokeskus

| Maanviljelijäin Maitokeskus |
| --- | --- |
 Maitokeskuksen rakennusryhmä noin 1914–1917 nykyisen Narinkkatorin puolelta katsottuna. Eric Sundström, Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmat.
Osoite:  Salomonkatu 3–5 / Olavinkatu 1 / Arkadiankatu 4–6
Sijainti:  Kamppi, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′13″N, 24°56′02″E
Rakennustyyppi:  teollisuus- ja asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1914
Purkuvuosi:  1973
Suunnittelija:  Selim A. Lindqvist
Rakennuttaja:  Maanviljelijäin Maitokeskus
Tyylisuunta:  myöhäisjugend, uusbarokki
Julkisivumateriaali:  rappaus
Kerrosluku:  3–5
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maanviljelijäin Maitokeskus (myös Maitokeskus) oli arkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelema asuinrakennus- ja teollisuuskompleksi, joka sijaitsi Helsingin Kampissa osoitteessa Olavinkatu 1. Erillisiin osiin jaettu rakennus kattoi kaksi kolmasosaa Arkadian-, Olavin- ja Salomonkatuihin rajoittuvan korttelin pinta-alasta. Tyyliltään se edusti jälkijugendia ja uusbarokkia. Rakennus sisälsi meijerin, voi- ja juustovaraston, leipomon, konttorin sekä asuntoja. Rakennus vaurioitui pahoin Neuvostoliiton ilmavoimien pommituksessa talvisodan ensimmäisenä päivänä 30. marraskuuta 1939.
Maanviljelijäin Maitokeskus Oy myi rakennukset 1960-luvulla ja ne purettiin vuonna 1973. Tilalle rakennettiin professori Einari Teräsvirran suunnittelema toimitalo, nykyinen Arkadia n:o 6, joka valmistui vuonna 1978.
Maitokeskuksen rakennusryhmä 1920-luvulla Arkadian- (vasemmalla) ja Olavinkatujen (oikealla) risteyksestä katsottuna.
Albert II (Monaco)

| Albert II |
| --- | --- |
 Albert II vuonna 2019
Monacon ruhtinas
Valtakausi:  6. huhtikuuta 2005 –
Edeltäjä:  Rainier III
Perijä:  Jacques

Syntynyt:  14. maaliskuuta 1958 (ikä 66)  Monaco
Puoliso:  Ruhtinatar Charlene
Lapset:  Alexandre Jazmin Gabriella Jacques
Koko nimi:  Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi
Suku:  Grimaldi
Isä:  Rainier III
Äiti:  Grace Kelly
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Nimikirjoitus:  
Albert II (Albert Alexandre Louis Pierre Grimaldi; s. 14. maaliskuuta 1958 Monaco) on Monacon  ruhtinas (Prince de Monaco) 6. huhtikuuta 2005 alkaen. Hän on edellisen ruhtinaan Rainier III:n ja hänen vaimonsa Grace Kellyn toinen lapsi ja ainoa poika. Hänestä tuli ruhtinas isänsä kuoltua.
Albert II on osallistunut rattikelkkailuun vuosien 1988, 1992, 1994, 1998 ja 2002 talviolympialaisissa ja on kansainvälisen olympiakomitean jäsen. Huhtikuussa 2006 hän vieraili retkikunnan kanssa pohjoisnavalla ja vuonna 2009 etelänavalla. Hän on ensimmäinen, ja tähän asti ainoa, valtionpäämies, joka on käynyt sekä pohjois- että etelänavoilla.
Avioliitto ja lapset

Albertilla on kaksi avioliiton ulkopuolista lasta: poika Alexandre (s. 2003) togolaisen lentoemännän Nicole Costen kanssa ja tytär Jazmin Grace (s. 1992) amerikkalaisen tarjoilija Tamara Rotolon kanssa. Kumpikaan lapsista ei ole oikeutettu kruununperimykseen.
Albert kihlautui eteläafrikkalaisen uimarin Charlene Wittstockin kanssa kesäkuussa 2010. Heidät vihittiin siviiliseremoniassa 1. heinäkuuta. Kirkollinen hääseremonia oli lauantaina 2. heinäkuuta 2011. Elokuun 2023 lopussa monet uutissivustot alkoivat uutisoida, että pari on todennäköisesti eronnut.
Ruhtinasparille syntyi 10. joulukuuta 2014 kaksoset, tyttö ja poika. Ensin syntynyt tyttövauva sai nimekseen Gabriella Thérèse Marie ja hänen arvonimekseen tulee Carladèsin herttuatar. Pari minuuttia myöhemmin syntynyt poikavauva on nimeltään Jacques Honoré Rainier, hänen arvonimekseen tulee Baux'n markiisi ja hän on Monacon kruununperillinen.
Kunnianosoitukset > Monacolaiset

Pyhän Kaarlen ritarikunta (2005, suurmestari)
Kruunun ritarikunta (2005, suurmestari)
Grimaldin ritarikunta (2005, suurmestari)
Kulttuuriansioiden ritarikunta (2005, suurmestari)
Lähde:
Kunnianosoitukset > Ulkomaalaiset

Kansallislipun ritarikunta (Albania, 2018)
Stara planinan ritarikunta (Bulgaria, 2004)
Kunnialegioona (Ranska, 2005)
Ordre National du Mérite (Ranska)
Ordre des Palmes académiques (Ranska)
Pyhän Haudan ritarikunta (Vatikaani)
Perun auringon ritarikunta (Peru, 2003)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2005)
Renessanssin ylin ritarikunta (Jordania)
Vasco Núñez de Balboan ritarikunta (Panama)
Leijonan kansallinen ritarikunta (Senegal)
San Marinon ritarikunta (San Marino, 2015)
Pyhän Agathan ritarikunta (San Marino)
Pyhien Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunta (Italia)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 2022)
Pro Merito Melitensi -ritarikunta (Maltan ritarikunta)
José Simeón Cañasin ritarikunta (El Salvador)
Kansallinen tasavallan ritarikunta (Niger)
Kansallinen ansioritarikunta (Lebanon)
Juan Mora Fernándezin ritarikunta (Costa Rica)
Romanian tähden ritarikunta (Romania, 2009)
Malin kansallinen ritarikunta (Mali, 2012)
Burkina Fason kansallinen ritarikunta (Burkina Faso, 2012)
Lähde:
Sipoon uusi kirkko

| Sipoon kirkko Sibbo kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Kuninkaantie 19, Sipoon kirkonkylä
Koordinaatit:  60°22′7″N, 025°15′14.7″E
Seurakunta:  Sipoon suomalainen seurakunta, Sipoon ruotsalainen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1885
Suunnittelija:  Theodor Decker
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  1000
Tyylisuunta:  Uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sipoon kirkko (ruots. Sibbo kyrka) on Theodor Deckerin suunnittelema punatiilinen kirkkorakennus Sipoossa. Kirkko edustaa arkkitehtuuriltaan uusgotiikkaa, ja se on vihitty käyttöön vuonna 1885.
Historia

Sipoon vanha kirkko alkoi käydä pieneksi seurakunnan kasvaessa 1800-luvulla. Sen pelättiin myös sortuvan, joten uutta kirkkoa alettiin suunnitella Tiilimäelle, joka oli aiemmin toiminut hautausmaana ja kirkon torppareiden laidunmaana. Suomen senaatti vahvisti uuden kirkon piirustukset 1882. Kirkkoa rakennettiin päivätöinä vuosina 1883-1885, ja se vihittiin käyttöön neljäntenä adventtina 20. joulukuuta 1885. Kirkossa ei tuolloin vielä ollut urkuja, joten vihkitilaisuuden virsiä säesti osa Uudenmaan pataljoonan soittokuntaa.lähde?
Messukasukat, kaksi messinkikruunua ja molemmat kirkonkellot tuotiin vanhasta kirkosta. Alttaritaulukseen kirkko sai vuonna 1892 Alexandra Frosterus-Såltinin tekemän jäljennöksen tanskalaisen kirkkomaalarin K. H. Blochin taulusta Tulkaa minun tyköni. Kirkon ensimmäiset urut hankittiin vuonna 1890 Uudestakaupungista. Nykyiset urut, tanskalaiset Marcussen & Sønin mekaaniset urut ovat vuodelta 1951. Ne olivat ensimmäiset uusbarokkiset urut Suomessa.lähde?
Kirkko korjattiin 50 vuotta valmistumisensa jälkeen, ja tuolloin aiemmin avoin alttariseinä muurattiin umpeen uuden lämmityshormiston peittämiseksi. Kaminoiden jäljiltä nokeentunut kirkkosali maalattiin vaaleanharmaaksi. Vuonna 2001 kirkkoon asennettiin maalämpö, ja alttariseinä voitiin palauttaa alkuperäiseen asuunsa. Kirkkosali maalattiin alkuperäisen kaltaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sipoon uusi kirkko Wikimedia Commonsissa
Sipoon kirkko Sipoon ruotsinkielisen seurakunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Näkymä urkuparvelle
Maaretkenvero

Maaretkenvero on Ruotsissa ja Suomessa käytössä ollut historiallinen vero. Sen alkumuotoja olivat 1500-luvulla kannetut ylimääräiset sotaverot. Maaretkenvero otettiin käyttöön Eerik XIV:n ollessa kuninkaana (1560–1568) ja sitä uudistettiin usein. Vuodesta 1611 lähtien vero kannettiin joka vuosi ja se muuttui lopulta vakinaiseksi osaksi manttaaliveroa.
Historian suursanakirjan mukaan maaretkenvero oli alkuaan vero, jonka avulla rahoitettiin Venäjää vastaan vuodesta 1612 käytyä sotaa. Sota päättyi 1617 Stolbovan rauhaan, mutta veron keräämistä jatkettiin. Maaretkenvero vakiintui pysyväksi veroksi, jonka suuruus oli 7 hopeataaleria manttaalilta.
Maatalouslakot 1917

Maatalouslakot vuonna 1917 olivat Suomen sisällissotaan johtaneeseen kehitykseen liittyneitä työtaisteluita, jotka alkoivat keväällä 1917. Maataloustyöntekijät olivat vanhastaan olleet isännistä riippuvaisia: työaika- ja palkkaneuvotteluja ja muita työsuhteen järjestämiseen liittyviä molemminpuolisia neuvotteluja ei alalla tunnettu. Maaliskuun vallankumouksen jälkeen työläiset ryhtyivät vaatimaan 8-tuntista työpäivää, minkä toteuttamisen monet isännät torjuivat jyrkästi vedoten maatalouselinkeinon erityisluonteeseen.
Tilanteen kärjistyttyä osapuolet syyttelivät toisiaan taipumattomuudesta ja neuvotteluhaluttomuudesta. Työläiset tehostivat vaatimustaan lakkoilemalla, ja lakkojen yhteydessä esiintyi levottomuuksia rikkureita vastaan. Levottomuuksien estämiseksi isännät perustivat suojelusvartioita, jotka olivat suojeluskuntien alkuna. Samoihin aikoihin perustettiin Maataloustuottajain keskusliitto.
Lakkoja ei esiintynyt kovin laajoilla seuduilla Suomessa. Kyse oli lähinnä Etelä-Suomen, Varsinais-Suomen ja Satakunnan suurtila-alueista. Kaupunkien työväestön piirissä vallitsi näkemys, jonka mukaan korkeat kuluttajahinnat ja mustan pörssin kauppa olivat osoitus maataloustuottajien ahneudesta.
Eri osapuolten lehdistö käsitteli tapahtumia hyvin eri tavoin. Työväenlehtien näkemyksistä kauimpana eivät olleet Maalaisliiton lehdet, jotka kirjoittivat lakoista ylipäänsä vähemmän ja varovammin, vaan Maalaisliittoa oikeistolaisemmat vanha- ja nuorsuomalaiset lehdet.
Vuoden 1917 maatalouslakkojen yhteydessä tapahtui ainakin kaksi aseellista välikohtausta, joista toinen johti yhden ihmisen kuolemaan. Huittisten meijerikahakassa 13. heinäkuuta maanviljelijöiden suojeluskaarti avasi tulen lakkolaisia vastaan haavoittaen seitsemää ihmistä. Kuukautta myöhemmin Ypäjän kahakassa Karon talon isännän paikalle kutsuma poliisi ampui 21-vuotiaan työmies Simo Saarikon.
Maanantai

Viikko
maanantai
tiistai
keskiviikko
torstai
perjantai
lauantai
sunnuntai
Maanantai (lyhenne ma, maa tai maan.) on sunnuntain ja tiistain väliin jäävä viikonpäivä.
ISO 8601 -standardin mukaan maanantai on viikon ensimmäinen päivä ja useimmiten myös työviikon ensimmäinen päivä. Juutalaisessa traditiossa se on viikon toinen päivä.
Suomessa maanantaista tuli viikon ensimmäinen päivä vuoden 1973 alussa, kun Suomessa siirryttiin kansainvälisen standardin mukaiseen viikkonumerointiin. Aikaisemmin viikon oli katsottu alkavan sunnuntaista.
Maanantai muissa kielissä

Sanan ”maanantai” etymologia on muinaisskandinaavisessa sanassa mánandagr, kuupäivä. Maanantai on useissa muissakin kielissä kuun päivä. Latinan kielellä se on Dies lunae, englannin kielellä Monday (muinaisenglanti: Mōnandæg) ja ranskan kielellä lundi (latinan kuuta tarkoittavasta sanasta luna). Myös japaniksi maanantai on kuun (月) päivä (月曜日, getsuyōbi).
Venäjällä ja Virossa maanantaita on jo vanhastaan pidetty viikon ensimmäisenä päivänä. lähde? Venäjän kielellä maanantai on понеде́льник, ’pyhän jälkeinen päivä’, ja viron kielellä esmaspäev, ’ensimmäinen päivä’. lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maanantai Wikimedia Commonsissa
Maatalousoikeus

Maatalousoikeus eli agraarioikeus on oikeudenala, jonka piiriin kuuluvat maatilaa tuotannollisena yksikkönä, maataloutta taloudellisena toimintana ja valtakunnallista maatalouden ohjaamista koskevat oikeussäännöt ja tutkimus. Se on osa maaseudun elinoloja sääntelevää maaseutuoikeutta. Maatalousoikeuden rajat ovat liukuvia, sillä se on tiettyyn teemaan perustuva oikeudenala, jonka rajoja ei määritä perinteinen oikeusalajaottelu. Alan tutkimuksessa tarkastelun lähtökohtana on maataloudellinen yritystoiminta.
Maatalousoikeuden piiriin kuuluvat maatalouteen liittyvät normistot, joita ei voi luontevasti liittää mihinkään muuhun oikeudenalaan. Keskeiset säännökset liittyvät maatalouden tuotannonohjaukseen. Maataloudelliseen yritystoimintaan liittyy kuitenkin monia normistoja, jotka kuuluvat muiden oikeudenalojen piiriin. Kiinteistönmuodostamisoikeus on maa- ja vesioikeuden osa-alue, maatilaperimys kuuluu perintöoikeuteen, maatalousmaan vuokra esineoikeuteen, maatalousyrittäjien eläkkeet sosiaalioikeuteen, maatilaverotus vero-oikeuteen, kasvinjalostus immateriaalioikeuteen ja ympäristönsuojelu ympäristöoikeuteen.
Maatalousoikeudellinen tutkimus on osa oikeustieteellistä tutkimusta, mutta siinä oikeuspoliittinen näkökulma on tavallista enemmin esillä. Toisaalta tulkintajuridiikalla on vähäisempi merkitys kuin muussa oikeustieteellisessä tutkimuksessa. Maatalousoikeudella on oma käsitteistönsä ja se käyttää aputieteenä maatalous- ja metsätieteitä.
Sotaorpo

Sotilaat jakavat taisteluhaudan sotaorvon kanssa Okinawalla 1945.
Sotaorpo on henkilö, joka lapsena on sodan johdosta menettänyt huoltajansa, useimmiten isänsä, sodan vuoksi orpo.
Maailman sotaorvot

Sotaorpojen määrää maailmassa on vaikea arvioida, mutta heitä on miljoonia. The International Rescue Committee (IRC) arvioi, että yksinomaan Afrikassa on 150 000 sotaorpoa. Luku saattaa olla aliarvioitu, sillä yksinomaan Sierra Leonessa arvioidaan olevan 60 000 sotaorpoa. Pakolaisina tai vanhemmistaan erossa YK:n pakolaisjärjestö UNHCR:n mukaan vuonna 2003 eli 4,6 miljoonaa ihmistä yksinomaan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Maansisäisessä pakolaisuudessa eli 5,8 miljoonaa ihmistä. Vähintään puolet näistä on lapsia. Suurin osa kodittomista tulee Burundista, Sudanista, Angolasta, Somaliasta ja Kongon demokraattisesta tasavallasta .
Maailman sotaorvot > Lapsisotilaat

Kodittomia sotaorpoja on helppo pakottaa ja orjuuttaa lapsisotilaiksi. Kansainvälinen työjärjestö ILO arvioi lapsisotilaitten määräksi 120 000. Arviolta 80 000 lasta on joutunut pakkotyöhön armeijalle. IRC arvioi lapsisotilaiden kokonaismääräksi jopa 300 000.
Maailman sotaorvot > Sodan traumat

Ilman vanhempia kasvavat sotaorvot ovat traumoille alttiina. Nykyaikaisissa sodissa lisäksi monet lapset haavoittuvat. Arviolta noin kuusi miljoonaa lasta on vakavasti haavoittunut ja neljä miljoonaa lasta on pysyvästi vammautunut nykyisten sotien seurauksena. Puolet näistä sodan vammauttamista lapsista elää Afrikassa. Vähintään sama määrä lapsia kärsii sodan aiheuttamista psyykkisistä traumoista..
Suomen sotaorvot > Sisällissota

Vuoden 1918 sisällissota jätti jälkeensä noin 20 000 huoltajansa menettänyttä lasta. Näistä noin 90 % oli punaisten puolella taistelleiden lapsia. Täysin orvoiksi jäi toistatuhatta lasta. Valtio rahoitti sotaorpojen huoltoa, mutta avun piirissä oli vain noin puolet sotaorvoista, koska varsinkin työväenliike sekä eräät punaorpojen äidit eivät halunneet turvautua apuun. Punaisen puolen perheet olivat köyhempiä kuin valkoisen. Kuitenkin noin puolet valkoistenkin perheistä luokiteltiin köyhiksi. Valkoisen puolen orvoille myönnettiin valtion eläke, sen sijaan punaorpoja avustettiin köyhäinhoidon kautta.