stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saimaan kameraseura
Historia > Neljäs vuosikymmen 1976–1986

Seura aloitti oman jäsenlehden julkaisemisen. Seuran jäsenet kuvittivat myös Lappeenrannan kaupungin kustantaman, Lappeenranta-aiheisen kuvateoksen.
Oma pimiö saatiin Lappeenrannan kaupungin kerhokeskukseen Puutarhurinkadulle. Laitteita hankittiin läänin ja kaupungin tuella, niistä mainittakoon muun muassa iso suurennuskone, palkkikamera, studiosalamat, värikuvien vedostuslaite, sekä multivisioesityksiin soveltuva diaprojektorien, ohjausyksikön ja moniraitanauhurin järjestelmä.
Toimintaa rahoitettiin paitsi apurahoin, myös erilaisten tilaustöiden avulla, kuten esimerkiksi hoitamalla Lions-klubin valtakunnallisen vuosikokouksen kuvaaminen Lappeenrannassa. Muukin pienryhmätoiminta jatkui vilkkaana. Erityisiä projektityöryhmiä olivat ainakin yhteisnäyttelyyn tähdännyt Windale-ryhmä, sekä Lappeenrannan yöelämästä kertovan multivisioesityksen nauhoittanut Lappeenranta by night -ryhmä.
Puheenjohtajina toimivat Markku Pöysti 1976–1977, Veikko Itkonen 1978, Seppo Pelkonen 1979, Juhani Sankala 1980 ja Mauri Kokkola 1981–1985. Vanhan polven aktiivit Erkki Niemelä ja Unto Oikkonen kutsuttiin seuran kunniajäseniksi.
Historia > Viides vuosikymmen 1986–1996

Seuran 40-vuotisjuhlavuotta vietettiin valtakunnallisen näyttelyn voimin. Saimaan kameraseura otti järjestettäväkseen Suomen kameraseurojen liiton teemanäyttelyn 1986, ja antoi sille teemaksi Ilo. Näyttely järjestettiin Etelä-Karjalan museossa. Näyttelyn raadin muodostivat oman seuran Erkki Niemelän lisäksi imatralainen Reino Pelkonen ja helsinkiläinen Eero Venhola.
Teemanäyttelyn avajaisissa Suomen kameraseurojen liitto myönsi hopeisen ansiomerkin entiselle puheenjohtajalle Mauri Kokkolalle, sekä yhdistyksen kunniajäsenille Erkki Niemelälle ja Unto Oikkoselle. Kymen läänin taidetoimikunta myönsi seuralle taidemitalin pitkäaikaisesta ja ansiokkaasta toiminnasta valokuvataiteen hyväksi.
Seuran oma jäsenlehti nimettiin vuonna 1994 uudelleen Positiiviksi, kun jälleen uusi sukupolvi kameraseuralaisia astui seuran palvelukseen – asialla tällä kertaa Tatu Kosonen ja Tommi Kähärä. Lehti uudistui niin ulkoasultaan kuin sanankäytöltäänkin. Siinä alettiin julkaista lehdestä toiseen jatkuvia artikkelisarjoja, kuten Jarmo Niemisen kirjoittama Mies ja ase (haastatteluja) ja Esko Turkkilan pohdintoja Älä usko Eskoa -palstalla. Lehdessä alettiin julkaista omaa sarjakuvaa, Linssiludea – ja olipa mukana myös artikkelisarja kuvankäsittelystä tietokoneella.
Kilpailutoimintaa kiihdytettiin perustamalla erityinen GP-kilpailu, johon kuului kolme osakilpailua; välillä myös Imatran kameraseuraa vastaan käyty vuotuinen kilpailu on ollut yksi osakilpailuista. Sarjojen lukumäärä on vaihdellut ajan mittaan. Aluksi niitä oli kaksi, diat ja paperikuvat, mutta parhaimmillaan sarjoja oli jopa neljä: diat, mustavalkovedokset, värivedokset ja ns. kymppikuvat. Osakilpailuissa eniten pisteitä kerännyt henkilö sai kunnian kantaa Vuoden kuvaajan arvonimeä. He olivat 1987 Esko Kivistö, 1988 Kari Kiljunen, 1989 Markku Lötjönen, 1990 Markku Lötjönen, 1991 Esko Turkkila, 1992 Markku Lötjönen, 1993 Ari Nakari, 1994 Jukka Olkkonen ja 1995 Tatu Kosonen.
Tapani Räsänen voitti valtakunnallisen Vuoden luontokuva 1991 -kilpailun. Seura teki yhteistyötä Etelä-Karjalan taiteilijaseuran ja Maaseudun sivistysliiton kanssa. Yhteistyö johti muun muassa suuriin, Kantriksi ja urbaaniksi nimettyihin ympäristötaidenäyttelyihin monena eri vuonna, sekä galleria Pihaton perustamiseen Lappeen vanhan pappilan alueelle. Merkittävänä voidaan pitää myös diasarjan laatimista silloisen Kymen läänin kaikista keramiikkataiteilijoista.
Vuosikymmenen ajalle mahtui yhteensä viisi puheenjohtajaa: Juha Virtanen 1986–1987, Esko Kivistö 1988–1989, Markku Lötjönen 1990–1991, Sami Luukkanen 1992, Ari Nakari 1993–1994 ja Erkki Korhonen 1995–1996. Markku Lötjönen toimi Suomen kameraseurojen liiton hallituksen jäsenenä 1987–1988.
Historia > Kuudes vuosikymmen 1996–2006

Tasavuosia vietettiin taas Suomen kameraseurojen liiton teemanäyttelyn merkeissä, tällä kertaa teemana oli Erotiikka. Näyttely järjestettiin galleria Pihatossa. Näyttelyn raadin muodostivat lappeenrantalainen Unto Ahjotuli, imatralainen Ritva Kärmeniemi ja savonlinnalainen Seppo Kiljunen.
Suomen Kameraseurojen Liitto myönsi teemanäyttelyn avajaisten yhteydessä hopeisen ansiomerkin vanhoille aktiivijäsenille Kari Kiljuselle, Ari Nakarille, Markku Lötjöselle, Juhani Palovirralle, Terho Tiaiselle ja Esko Turkkilalle. Suomen Kameraseurojen Liitto myönsi myös viirinsä Saimaan kameraseuralle. Avajaisviikonlopun oheisohjelma koostui Matti J. Kalevan luennosta, juhlaillallisesta sekä liiton syyskokouksesta. Vuonna 2002 liiton hopeisia ansiomerkkejä myönnettiin uudemman kerran, silloin Tatu Kososelle, Tommi Kähärälle, Jarmo Niemiselle ja Esa Toppilalle.
Luentosarjoja järjestettiin kahdesti. Ensin oli vuorossa kolmen luennon sarja valokuvasta 2001, luennoitsijoina Raakel Kuukka, Tommi Kähärä, Jukka Male, Jarmo Nieminen, Magnus Scharmanoff ja Esko Turkkila. Heti perään vuonna 2002 järjestettiin kolmen luennon sarja teemalla Tango ja tanssilava, luennoitsijoina Markku Koski, Seija A. Niemi, M. A. Numminen ja Juhani Tahvanainen. Tangoaiheeseen yhdistyi jokaisen luennon kohdalla myös valokuvaus.
Pienryhmätoiminta kuihtui pois. Lyhytaikaisen palkkikameranrakennustyöryhmän lisäksi ainoa koko ajan toiminut pienryhmä oli Nuorisoryhmä I. Ryhmä kokoontui säännöllisesti Puutarhurinkadun pimiölle pohtimaan valokuvausasioita, ja järjesti kuvausmatkan Pohjois-Norjaan. Vuonna 2005 perustetun Kaakkois-Suomen valokuvakeskuksen perustamiskirjan allekirjoittivat täsmälleen samat nimet, jotka lukivat Nuorisoryhmä I:n jäsenluettelossa vuosituhannen vaihteen tienoilta.
Yhteistyö Maaseudun sivistysliiton kanssa jatkui muun muassa seuran sisäisen koulutustoiminnan muodossa, sekä erityisen Elämän taiteilija -päivän ja -näyttelyn järjestämisenä Etelä-Karjalan taidemuseossa. Sen sijaan yhteistyö Etelä-Karjalan taiteilijaseuran kanssa väheni, vaikka yhteisiä jäseniä olikin. Kameraseura jäi pois niin Pihaton toiminnasta kuin Kantrin ja urbaanin järjestelyistäkin.
Jarmo Nieminen oli puheenjohtaja vuodet 1997–2000, Tommi Kähärä 2001–2004 ja Markku Lötjönen (uudelleen) 2005. Tatu Kosonen toimi Suomen kameraseurojen liiton hallituksessa vuodesta 1999 lähtien, ja 2005-2009 liiton puheenjohtajana. Myös Tommi Kähärä toimi liiton hallituksen jäsenenä vuodet 2001–2002. Molemmat nähtiin myös Suomen valokuvajärjestöjen keskusliitto Finnfoto ry:n toimielimissä, sekä Joutsenon taidekesän valokuvauskurssin kouluttajina.
Vuoden kuvaajiksi nimettiin 1996 Tatu Kosonen, 1997 Tatu Kosonen, 1998 Jukka Olkkonen, 1999 Tatu Kosonen, 2000 Jukka Olkkonen ja 2001 Jarmo Nieminen. Sen jälkeen tittelin jakamisessa seurasi tauko.
Tapani Räsänen kaksoisvoitti Vuoden luontokuva 2000 -kilpailun ja Jukka Olkkonen valittiin Suomen kameraseurojen liiton Vuoden kuvaajaksi 2005.
Historia > Kahdeksas vuosikymmen 2016–

2010-luvulla kameraseuran jäsenten harrastuksen osa-alueisiin ovat kuuluneet geokätköily, urbaani löytöretkeily,  blippaus ja pienoishelikopterit. Seura on järjestänyt yhteisiä kuvausmatkoja kotimaahan ja ulkomaille. Seura on jatkanut omien näyttelyiden tuottamista yhdessä Kaakkois-Suomen valokuvakeskuksen kanssa. Vuonna 2016 ne järjestivät Karjalan kannaksen nykytilaa esittelevän näyttelyn, ja vuonna 2017 Vienan Karjalaa esittelevän näyttelyn. Saimaan kameraseura järjesti Suomen Kameraseurojen Liiton (SKsL) vuosinäyttelyn 2016. Näyttelyn tuomareina toimivat oman seuran Tatu Kosonen, taidekriitikko Seppo Paajanen Luumäeltä, sekä SKsL:n edustajana Yki Hytönen Helsingistä.
Suomen kameraseurojen liitto myönsi järjestötoiminnan kultaisen ansiomerkin Reino Pelkoselle. Liiton hopeinen ansiomerkki myönnettiin Jarmo Mäntykankaalle, Eija Hirvi-Talkalle, Marita Räsäselle, Sami Auviselle, Seppo Toivarille, Ville Tulkille, Tuula Heinolle ja Jirka Veikkaselle.  Vuodelle 2018 seuran uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Heini Eronen, ja väistyvä puheenjohtaja Jukka Kosonen valittiin  Suomen kameraseurojen liiton puheenjohtajaksi samoin vuodelle 2018.
Vuoden kuvaajiksi nimettiin Jarmo Mäntykangas 2016 ja Tuomo Himmanen 2017. Vuoden kilpailukuvaajiksi nimettiin Jarmo Mäntykangas 2016 ja 2017. Jarmo Mäntykangas sai Suomen kameraseurojen liiton suurmestarin -arvon (SKsLSM). Reino Pelkonen ja Jukka Kosonen saivat Suomen kameraseurojen liiton mestarin -arvon (SKsLM).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saimaan kameraseura Wikimedia Commonsissa
Saimaan Kameraseura ry:n perustamiskokous Lappeenrannassa 28.1.1946
Valotus Oy:n toimitilat osoitteessa Koulukatu 19, Lappeenranta
Seuran perustaja ja ensimmäinen kunniajäsen Gunnar Grönqvist 1950-luvulla. Kuva: Pekka V. Virtanen
Olli Jalon kuva Night In The Cemetery julkaistiin FIAP:n vuosikirjassa 1956
Saimaan Kameraseuran jäsenlehti Positiivi ilmestyi vuosina 1987–2011. Viimeisen numeron kansikuva on Viipurista.
Linssiludea on Positiivin jälkeen julkaistu muissakin valokuvauslehdissä.
Saimaan Kameraseuran jäsenmäärän kehitys 1946–2015. Vuosina 2011–2013 seura oli peräti Suomen toiseksi suurin kameraseura heti Helsingin jälkeen.
Saimaan Kameraseura (pj. Tatu Kosonen, oik.) lahjoitti "Erkki Niemelän pokaalin" Suomen Kameraseurojen Liitolle (pj. Reino Havumäki, vas.) "Vuoden nuoren kuvaajan" kiertopalkinnoksi liiton 80-vuotisjuhlissa Helsingissä 2012
Saimaan Kameraseuran hallitus 2012: eturivissä Jukka Kosonen, Hannu Rissanen ja Marita Räsänen, keskellä Olli Räty, Simo Äikäs ja Harri Junnola, takana Tommi Joutjärvi ja Tatu Kosonen
Saimaan Kameraseura valittiin koko Suomen parhaaksi kameraseuraksi 2010
Saimaan kameraseura järjesti SKsL:n vuosinäyttelyn Kaakkois-Suomen valokuvakeskuksen Galleria Pihatossa, Lappeenrannassa.  Seuran oma edustaja Jarmo Mäntykangas sai näyttelyssä kaksi kunniakirjaa. Kuva avajaisista 2.4.2016.
Saimaan Kameraseuran jäseniä Hämeenkyrössä 2011
Whitespace

Whitespace voi tarkoittaa seuraavia:
Tulostumaton merkki
varattu mutta käyttämätön radiotaajuus
Whitespace, esoteerinen ohjelmointikieli
The White Space, vuoden 2009 elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Whitespace”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Whitey Ford

Whitey Ford
Edward Charles ”Whitey” Ford (21. lokakuuta 1928 – 8. lokakuuta 2020) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja (syöttäjä).
Ford pelasi ensimmäisen Major League Baseball -ottelunsa 1. heinäkuuta 1950 ja viimeisensä 21. toukokuuta 1967. Ainoana joukkueena oli New York Yankees.
Ford voitti vuoden 1961 Cy Young Awardin. Hän lopetti uransa vuonna 1967 ja sai paikan Baseball Hall of Famesta 1974.
Web-sovellus

Horde groupware on tyypillinen web-sovellus
Web-sovellus tai verkkosovellus on sovellusohjelma, jolla on verkkoselaimella käytettävä käyttöliittymä. Web-sovelluksen käyttöliittymä on toteutettu verkkosivujen tekoon käytettävillä tekniikoilla.
Webistä on kehittynyt uusi ohjelmistosuoritusalusta, jolla voidaan toteuttaa monen tasoisia teknisesti erilaisia sovelluksia.
Web-sovellukset voidaan jakaa kolmeen tekniseen vaikeustasoonkenen mukaan?:
Teknisesti helpot web-sivustot (esimerkiksi Expression Web- tai Dreamweaver-toteutukset).
Kevyet web-sovellukset (esimerkiksi sisällönhallinta).
Raskaasti kuormitetut, kompleksiset web-sovellukset (esimerkiksi youtube.com, qq.com, facebook.com).
Ad-hoc-kehittämisprosessit eivät toimi suurissa kompleksisissa web-sovelluksissa.kenen mukaan? Monipuolisten ja monimutkaisten ohjelmistojen toteutukseen tarvitaan selkeitä prosesseja ja menetelmiä.kenen mukaan? Web-ohjelmistotekniikka tutkii menetelmiä ja prosesseja web-sovellusten laadun parantamiseksi.
Web-sovelluksien tekoon on useita web-sovelluskehyksiä, joita ovat esimerkiksi Django ja Ruby on Rails.
Teknologiat ja kehittäminen

Web-sovellusten kehittäminen on nykypäivänä mahdollista monilla eri työkaluilla. Web-kehittämistä voi tehdä koodieditorin (VS Code, XCode, Atom, tai vastaava) avulla sekä kehitettävän aplikaation ajamiseen tarvitaan myös palvelin, jolla luotu koodi ajetaan. Palvelimen voi mahdollistaa esimerkiksi Codesandbox-työkalu, jolloin oman web-sovelluksen ajaminen on helppoa. Codesandboxin kaltaisten palveluiden avulla web-sovellusten luominen ja testaaminen on mahdollista suoraan selaimessa. Tällaiset ympäristöt ovat erityisen käteviä aloittelijoille, jotka haluavat kokeilla ideoitaan ilman monimutkaista asennusprosessia.
Web-sovellusten kehittämiseen on käytettävissä laaja valikoima teknologioita. Suosittuja nykyään käytössä olevia web-kehittämiseen tarkoitettuja ohjelmointikieliä voi käyttää esimerkiksi HTML, CSS tai JavaScriptiä. Nämä kolme ohjelmointikieltä luovat perustan web-sovellusten kehittämiselle. Kyseiset ohjelmointikielet ovat selainpuolen teknologioita. Palvelinpuolelle on omansa, kuten PHP, Python, Ruby tai Node.js.
HTML käyttö kohdistuu web-sovellusten sisällön määrittämiseen ja CSS avulla web-sovelluksen eri komponenttien tyylejä pystyy muokkaamaan, jolloin sovelluksesta saa käyttäjäkokemusta parantavan. "JavaScript-kielen käyttö on lisääntynyt ja perinteisten tekniikoiden rinnalle on noussut uusia menetelmiä. JavaScript-pohjaisia komponentteja julkaistaan kiihtyvällä tahdilla" . JavaScriptin ensimmäinen versio on julkaistu 1995 ja sitä kehitetään jatkuvasti edelleen. JavaScriptiä on helppo oppia ja sen käyttö kohdistuu web-sivujen toiminnallisuuksien ohjelmoimiseen.
Wat Phrathat Doi Suthep

Wat Phrathat Doi Suthepin lehtikullalla päällystetty chedi
Wat Phrathat Doi Suthep (thaiksi วัดพระธาตุดอยสุเทพ) on theravada-buddhalainen luostaritemppeli, wat, ja suosittu turistinähtävyys Doi Suthepin vuorella Thaimaassa. Temppelin näköalatasanteelta avautuu näkymä Chiang Main kaupunkiin, joka sijaitsee 15 kilometrin päässä. Temppelin pääsisäänkäynnille johtaa jyrkkä naga-käärmein koristeltu portaikko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wat Phrathat Doi Suthep Wikimedia Commonsissa
Temppelin viralliset sivut
Wat Benchamabophit

| Wat Benchamabophit วัดเบญจมบพิตรดุสิตวนารามราชวรวิหาร |
| --- | --- |

Sijainti:  Dusit, Thaimaa
Koordinaatit:  13°45′58″N 100°30′51″E﻿ / ﻿13.7661°N 100.5142°E﻿ / 13.7661; 100.5142
Rakennustyyppi:  Wat
Tyylisuunta:  Italialainen uusklassinen arkkitehtuuri (en)
Suunnittelija:  Narisara Nuwattiwong (en)
Valmistumisvuosi:  1911
Rakennuttaja:  Chulalongkorn
 fiWat Benchamabophit 
  
Wat Benchamabophit Dusitvanaram (thaiksi วัดเบญจมบพิตรดุสิตวนาราม) on buddhalainen temppeli eli wat Bangkokissa, Thaimaassa.
Thaimaan kuningas Chulalongkorn määräsi temppelin rakennettavaksi vuonna 1899. Hän antoi sen suunnittelun veljelleen prinssi Narisille ja italialaiselle arkkitehdille Hercules Manfredille. Temppeli seinissä on harmaata Carraran marmoria, minkä ansiosta sen kutsumanimi on marmoritemppeli.
Wat Benchamabophit edustaa poikkeuksellista modernia thaimaalaista arkkitehtuia, sillä se yhdistää voimakkaasti thaimaalaisia ja eurooppalaisia vaikutteita. Sen sisätiloissa on punaisia mattoja, kultaisia ja valkoisia seinämotiiveja, lasimaalausmaisia seinämaalauksia ja keskeisen Buddha-kuvan tausta on maalattu kuninkaallisella sinisellä. Sisätilat tuovatkin mieleen eurooppalaisen kuninkaanpalatsin. Buddha-kuvan perustassa on kuningas Chulalongkornin tuhkat.
Kruunajaishuoneen takana olevalla pihalla on 53 Buddhan kuvaa, jotka edustavat buddhalaisuuden jokaista mudraa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wat Benchamabophit Wikimedia Commonsissa
Woodcut Records

| Woodcut Records |
| --- | --- |
Perustettu:  1995
Tilanne:  aktiivinen
Tyylilajit:  black metal, death metal
Kotimaa:  Suomi
Sijainti:  Vaasa
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Woodcut Records on suomalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1995.
Yhtyeet

Chthonian
Forgotten Horror
Korgonthurus
Lord of Pagathorn
Yhtyeet > Entiset yhtyeet

Alghazanth
Atakhama
Behexen
Deathbound
De Lirium's Order
Enochian Crescent
Funeris Nocturnum
Horna
Kyprian's Circle
Musta Surma
Noitapastori
Obscurant
Perdition Winds
Ravendusk
Sacrilegious Impalement
Sethery
Sotajumala
Throes of Dawn
Thyrane
Torture Killer
Trollheim's Grott
True Black Dawn
Unveiled
Vorum
Wings
Aiheesta muualla

Woodcut Records
Westferryn asema

Westferry on vuonna 1987 avattu Docklands Light Railwayn asema Limehousen kaupunginosassa Lontoon itäosassa. Idässä sitä edeltävä asema on Limehouse, lännessä DLR puolestaan jakautuu Poplarin ja West India Quayn asemien suuntiin. Asema sijaitsee Lontoon matkakortin maksualueella 2.
Näkymä aseman laiturialueelta
Ilmakuva
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Westferryn asema Wikimedia Commonsissa
Westferryn asema Lontoon liikennelaitoksen sivuilla (englanniksi)
Wolverine (täsmennyssivu)

Wolverine tarkoittaa seuraavia:
Wolverine, Marvel Comicsin sarjakuvahahmo
The Wolverine, Wolverine-sarjakuvahahmoon perustuva elokuva
M10 Wolverine, panssarivaununtorjunta-ase
M104 Wolverine, sillanrakennusajoneuvo
USS Michigan, myöhemmin USS Wolverine, vuonna 1843 rakennettu laiva
USS Wolverine, harjoitusaluksena Suurilla järvillä käytetty lentotukialus
SS Wolverine, Northern Fish Companyn omistama, Winnipegjärvellä liikennöinyt matkustaja- ja rahtilaiva
Wolverine, ruotsalainen progressiivista metallimusiikka soittava yhtye
Wolverine, Amtrakin operoima henkilöjuna reitillä Chicago–Pontiac
Wolverine, kylä Michiganissa Yhdysvalloissa.
Ahma wolverine tarkoittaa ahmaa.
HMS Wolverine (1798), 14-tykkinen prikisluuppi
HMS Wolverine (1805), Cruizer-luokan 18-tykkinen prikisluuppi
HMS Wolverine (1836), Racer-luokan 16-tykkinen prikisluuppi
HMS Wolverine (1863), Jason-luokan puinen potkurikorvetti
HMS Wolverine (1910), Beagle-luokan hävittäjä
HMS Wolverine (D78), Amiraliteetin parannetin W-luokan hävittäjä.
Wanon kieli

| Wano> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Indonesia
Puhujia:  noin 7000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Yleisuusiguinealaiset kielet
Kieliryhmä:  Danikielet
ISO 639-3:  wno
 Ohje 
Wano, tai waano, on danikieliin kuuluva kieli, jota puhutaan Länsi-Uuden-Guinean keskiosissa. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. nggem. Kielellä katsotaan olevan kaksi päämurretta: läntinen ja itäinen. Wanon asema on horjuva.. Kielellä on noin 7000 puhujaa.
Joitain Raamatun osia on käännetty wanoksi 1970-luvun lopulla, mutta esimerkiksi kokonainen uuden testamentin käännös puuttuu vielä toistaiseksi.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Bilabiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | norm. | p | t |  | k | q |
| Klusiili | implosiivi | ɓ | ɗ |  |  |  |
| Nasaali | Nasaali | m | n |  |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi | β |  |  |  |  |
| Approksimantti | Approksimantti | w |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Yves Navarre

Yves Navarre ja Jean Le Bitoux mielenosoituksessa homojen ja lesbojen oikeuksien puolesta Pariisissa vuonna 1981.
Yves Henri Michel Navarre (24. syyskuuta 1940 – 24. tammikuuta 1994) oli ranskalainen kirjailija, joka voitti Goncourt-palkinnon vuonna 1980. Hän oli homo ja kuvasi teoksissaan usein homoseksuaalisuuteen liittyviä teemoja. Hänen romaanejaan ovat muun muassa Goncourt-palkinnon tuonut Le Jardin d’acclimatation (1980) ja AIDSia käsittelevä Ce sont amis que vent emporte (1991).
Navarre syntyi Condomissa ja opiskeli Lillen yliopistossa. Hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa vuonna 1971 ja oli lisäksi näytelmäkirjailija. Asuttuaan Kanadassa hän palasi Ranskaan hieman ennen kuin teki itsemurhan barbituraattien yliannostuksella Pariisissa tammikuussa 1994.
Yves Patenôtre

Yves Patenôtre
Yves François Patenôtre (s. 23. tammikuuta 1940 Troyes) on ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Troyesin hiippakuntaan 29. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Saint-Clauden hiippakunnan johtoon 1. joulukuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. tammikuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Gilbert-Antoine Duchêne, jota avustivat Gérard Antoine Léopold Daucourt ja André Pierre Louis Marie Fauchet.
Patenôtre sai 30. heinäkuuta 2004 nimityksen Sensin (-Auxerren) koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Mission de France o Pontignyn koadjuuttoriprelaatiksi. 31. joulukuuta 2004 hänestä tuli Sensin (-Auxerren) arkkipiispa ja Mission de France o Pontignyn prelaatti.
Wannehain

| Wannehain |
| --- | --- |
 Kaupungintalo
 vaakuna
 Wannehain
 Koordinaatit: 50°34′10″N, 3°15′59″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Nord
Arrondissementti:  Lille
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,7 km²
Väkiluku (2020):  1 330 
 – Väestötiheys:  358 as./km²
Kunnan numero:  59638
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wannehain on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 20 kilometriä Lillen kaupungista kaakkoon.
Sainte Cécilen kirkko
Wannehain mainittiin ensimmäisen kerran 22. kesäkuuta 1190 dekaani Arnulphelle osoitetussa bullassa, jossa paavi Klemens III vahvisti Wannehainin maiden ja metsien omistuksen Tournain tuomiokapitulin tavaroiden ja kiinteistöjen luettelossa.
Sainte Cécilen kirkko on peräisin 1100- ja 1300-luvuilta. 1500-luvulla siihen lisättiin suurikokoinen kuori. 1800-luvulla kirkkoa pidettiin liian pienenä, ja sitä muutettiin huomattavasti vuonna 1854. Samalla kirkko sai uusgoottilaisen ulkomuodon.
Urheilu

Kunnassa on Pariisi–Roubaix maantiepyöräkilpailussa käytettävä kivitieosuus eli pavé. Bourghelles – Wannehain osuuden pituus on 1 180 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wannehain Wikimedia Commonsissa
Weimar

| Weimar |
| --- | --- |

 vaakuna
 Weimar
 Koordinaatit: 50°59′N, 11°19′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Thüringen
Piirikunta:  piiritön kaupunki
Hallinto:  
 – Pormestari:  Peter Kleine
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  84,26 km²
Korkeus:  208 m
Väkiluku:  62 000
 – Väestötiheys:  768 as./km²
 
 Kotisivu  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weimarin musiikkiakatemia
Weimarin kaupungintalo
Weimar ([ˈvaɪmaʁ]) on kaupunki Saksassa Thüringenin osavaltiossa. Sen nykyinen väkiluku on arviolta 62 000. Vanhin merkintä kaupungista on vuodelta 899.
Weimar on yksi Euroopan merkittävistä kulttuuripaikoista, ja se valittiin Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuonna 1999. Weimar on ollut saksalaisen älymystön pyhiinvaelluskohde ainakin myöhäiseltä 1700-luvulta lähtien. Kaupungissa sijaitsevat Johann Wolfgang von Goethen, Friedrich Schillerin ja Friedrich Nietzschen hautapaikat, samoin kuin Goethen ja Schillerin arkistot.
Aikakautta 1919–1933 Saksan historiassa kutsutaan Weimarin tasavallaksi, koska tasavallan perustuslain hyväksynyt kansalliskokous kokoontui Weimarissa pääkaupungin Berliinin ollessa katumellakoineen liian epävakaa.
Weimar oli myös arkkitehtonisen Bauhaus-liikkeen keskus. Kaupungissa sijaitsee useita taidegallerioita, museoita, Saksan kansallisteatteri ja Bauhaus-yliopisto. Toisen maailmansodan aikaan Weimarissa oli keskitysleiri, joka tunnetaan nimellä KZ Buchenwald. Buchenwald on pieni metsä, jossa Goethen kerrotaan mielellään käyneen.
3. syyskuuta 2004 tulipalo ryöstäytyi valloilleen kreivitär Anna Amalian kirjastossa. Kirjasto sisälsi 13 000 nidettä käsittävän kokoelman Goethen mestariteosta Faustia ja kreivittären laajan musiikkikokoelman. Autenttinen luterilainen Raamattu vuodelta 1534 pelastettiin tulipalolta. Rahallisesti vahingot nousivat miljooniin euroihin. Historiallisen kirjaston yli 200 000 niteestä 50 000 tuhoutui. Kirjasto  on yksi Euroopan vanhimmista julkisista kirjastoista. Tulipalon aiheuttamat tuhot merkitsevät suurta kulttuurillista tappiota Saksalle, Euroopalle ja koko maailmallekenen mukaan?. Osa kirjoista oli kuivapakastettuna Leipzigissa suojattuna mätänemiseltäkenen mukaan?.
Kirjasto on yksi kahdestatoista rakennuksesta Weimarin klassiselta ajalta, jotka muodostavat Unescon maailmanperintökohteen.