stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aragón-luokka
Suunnittelu

Puurunkoisilla parkkitakiloiduilla aluksilla oli kaksi savuhormia ja törmäyskeula. Ironcladeiksi suunnitellut alukset olivat raskastekoisia ja kömpelöitä. Valmistuessaan niiden aseistuksena oli kahdeksan 180 naulan (Armstrong 8 tuuman RML) tykkiä, jotka olivat jo asennettaessa vanhentuneita. Vuodesta 1885 alkaen Navarralla ja Castilialla oli neljä kyljille hyllyille asennettua Kruppin 5,9 tuuman BL -tykkiä ja kaksi Kruppin 4,7" BL -tykkiä. Aragónilla oli kuusi Hontorian valmistamaa 6,4" tykkiä. Apuaseina oli kaksi 87 millimetrin ja neljä 75 millimetrin tykkiä sekä kaksi 14 tuuman torpedoputkea. Castillan aseistuksen täydensi kymmenen konekivääriä.
Alusten propulsiojärjestelmänä oli yksiakselinen. Voima tuotettiin kolmesylinterisellä HC-höyrykoneellä, joka tuotti 4 400 hevosvoimaa. Alusten suunniteltu maksiminopeus oli neljätoista solmua. Hiilivarastoissa oli 460 tonnia hiiltä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aragón | Cartagena | 2. toukokuuta 1869 | 31. heinäkuuta 1879 | 1880 | poistettu alusluettelosta 1905 |
| Navarra | Ferrol | toukokuu 1869 | elokuu 1881 | 1882 | kadettien koululaiva 1900 |
| Castilla | La Carracan telakka, Cadiz | toukokuu 1869 | elokuu 1881 | 1881 tai 1882 | upotettu 1. toukokuuta 1898 Manilanlahden taistelussa |
Antiikin Pireus

| Pireus> Πειραιεύς |
| --- | --- |
 Antiikin Pireuksen raunioita nykykaupungin Plateía Terpsithéas -aukiolla.
Sijainti
 Pireus
Koordinaatit:  37°56′14″N, 23°38′41″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Pireus, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Hippothontis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Peiraieus (Πειραιεύς)
Väkiluku:  noin 2 700
Bulen jäseniä:  9
 :  10 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Aiheesta muualla
  Pireus Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pireus (m.kreik. Πειραιεύς, Peiraieus, lat. Piraeus) oli jo antiikin aikana Ateenan satamakaupunki. Se oli myös Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos ja kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin. Antiikin Pireus sijaitsi nykyisen Pireuksen kaupungin keskustan alueella, ja siitä on tehty joitakin arkeologisia löydöksiä.
Pireuksen alueen esinelöytöjä esittelee Pireuksen arkeologinen museo.
Historia > Varhaishistoria

Pireuksen niemi oli alun perin saari, joka kasvoi sittemmin yhteen mantereen kanssa. Perinteen mukaan alueen ensimmäisiä asukkaita olivat pelasgit ja muut esikreikkalaiset sekä myöhemmin Boiotiasta tulleet minyalaiset, jotka linnoittivat Munikhian kukkulan ja nimesivät sen kuninkaansa ja heeroksensa Munikhoksen mukaan. Varhaisimmat löydöt ovat peräisin varhaiselta helladiselta kaudelta noin ajalta 2600–1900 eaa. Minyalaisten saapuminen ajoitetaan myöhäishelladiselle kaudelle noin 1200–1100-luvuille eaa.
Esihistoriallisella ja vielä historiallisellakin ajalla alueen neljä kylää muodostivat yhteenliittymän nimeltä Tetrakomoi, johon kuuluivat Pireus, Faleron, Thymaitadai ja Ksypete. Yhteenliittymä oli pääasiassa uskonnollinen, ja sitä yhdisti Herakleen kultti ja tälle omistettu pyhäkkö. Pireuksen nimi on peräisin kreikan sanasta peran (πέραν), joka viittaa toisella puolella sijaitsevaan alueeseen jostakin katsottuna (vrt. Perachóra), tai tähän liittyvästä verbistä peraioō (περαιόω), joka tarkoittaa jonkun laivaamista toiselle puolelle.
Ateenan varhaisin satama oli jo viimeistään mykeneläisellä ajalla Faleronissa hieman Pireuksesta itään. Tyranni Hippias aloitti Pireuksen ja erityisesti Munikhian linnoittamisen arkaaisella kaudella vuosina 527–510 eaa. Varhaisin maininta Pireuksesta historiallisena aikana on samalta ajalta, Kleistheneen uudistusten yhteydessä noin vuodelta 508 eaa. Uudistuksessa Pireuksesta tuli yksi Attikan demoksista, ja se kuului Hippothontis-fyleen. Demoksella oli alun perin yhdeksän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa (myöhemmin hellenistisellä kaudella tapahtuneiden muutosten seurauksena edustajia oli kymmenen). Pireus oli suurikokoinen demos, ja sen väkiluvuksi on arvioitu suurimmillaan noin 2 700 henkeä. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Peiraieus (Πειραιεύς).
Faleron säilyi Ateenan sotasatamana aina 400-luvun eaa. alkupuolelle saakka. Vuonna 493 eaa. Themistokles laajensi Hippiaan aloittamia linnoitteita Pireuksessa ja loi sinne 200 sotalaivan laivaston. Samalla Pireukseen rakennettiin laivasuojat, kuivatelakat ja varastorakennukset. Näin Pireuksesta tehtiin Ateenan pääsatama ja sotasatama.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Työ Pireuksen laivastotukikohdan rakentamiseksi jatkui persialaissotien jälkeen. Thukydides antaa ymmärtää, että Themistokles olisi jopa suunnitellut, että Pireuksesta olisi tehty uusi Ateenan kaupungin keskus muinaisen yläkaupungin sijaan. Joka tapauksessa Pireuksesta kasvoi erillinen, oma kaupunkinsa, joka ei ollut pelkästään Ateenan satama. Noin vuonna 450 eaa. Hippodamos Miletoslainen suunnitteli Pireukseen asemakaavan, joka oli yksi varhaisimpia koko Kreikassa. Samoihin aikoihin noin 465–446 eaa. Pireus yhdistettiin Ateenaan niin kutsutuilla Pitkillä muureilla, joiden tarkoitus oli suojata sisämaassa olleelle Ateenalle elintärkeää yhteyttä merelle.
Pireuksen satamat palvelivat sekä sotilaallista että kaupallista käyttöä. Juuri Pireuksesta toimineen laivaston avulla Ateena oli 400-luvulla eaa. Kreikan voimakkaimpia kaupunkivaltioita ja suurin merimahti. Pireuksesta kehittyi myös merkittävä kaupallinen keskus. Suuri osa Pireuksen asuikkaista oli ilmeisesti metoikkeja eli muualta muuttaneita, joilla ei ollut Ateenan kansalaisuutta. Pireuksen keskeiset kultit olivat Artemiin, Zeuksen ja Athenen kultit ja myöhemmin Afroditen sekä eräiden ulkomailta tuotujen jumalten kultit.
Vuonna 411 eaa. Ateenaa hallinneet oligarkit aloittivat linnoituksen rakentamisen Pireuksen Eetioneiaan, mutta työ jäi kesken. Ateenan hävittyä peloponnesolaissodan vuonna 404 eaa. Pireuksen linnoitteet ja Pitkät muurit tuhottiin spartalaisten käskystä. Muurit rakennettiin uudelleen Kononin toimeksiannosta ja persialaisten tuella vuosina 394–390 eaa. Muurit korjattiin vielä 200-luvulla eaa. Sullan johtama roomalainen armeija aiheutti Pireukselle suuria tuhoja vallatessaan Ateenan vuonna 86 eaa., ja myös Pitkät muurit tuhottiin jälleen, tällä kertaa lopullisesti.
Strabonin aikaan ajanlaskun alun tienoilla Pireus oli kutistunut pieneksi asutukseksi sataman ympärillä. Pireus kukoisti jälleen roomalaisajalla 100-luvulla jaa. Vuonna 267 jaa. kaupunki kärsi muun Ateenan alueen tavoin tuhoja herulien hyökkäyksessä. 300-luvulla Pireus toimi vielä keisari Konstantinus Suuren laivaston tukikohtana. Vuonna 396 kaupunki tuhoutui Alarikin johtamien visigoottien hyökkäyksessä. Tämän jälkeen se menetti asemansa merkittävänä satamakaupunkina.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Bysanttilaisella keskiajalla, frankkivallan aikana ja osmanivallan aikana Pireuksella oli vain pieni merkitys. Nykyisen Pireuksen kaupungin nousu alkoi 1800-luvulla.
Pireuksen alueen arkeologiset tutkimukset alkoivat 1800-luvun lopulla. Niitä on suorittanut ennen kaikkea Ateenan arkeologinen seura. Vuonna 1885 löydettiin osia laivasuojista ja vuonna 1887 linnoitteista ja porteista. Kaupungissa on kuitenkin suoritettu vain vähän järjestelmällisiä kaivauksia, koska antiikin kaupunki on kokonaan nykyisen kaupungin alla. Suuri osa löydöistä on tehdy sattumalta ja esimerkiksi rakennustöiden yhteydessä. Näkyviä löydöksiä kaupungissa on vain vähän. Monet satamiin liittyvät rakenteet ovat nykyisin veden alla.
Rakennukset ja löydökset > Yleiskuva

Pireus sijaitsi (ja nykyinen Pireus edelleen sijaitsee) noin 7–8 kilometriä Ateenasta ja Akropolis-kukkulasta lounaaseen. Kaupungin alue koostui Pireuksen niemestä eli Aktesta, Munikhian kukkulasta niemen itäosassa sekä lännessä Eetioneian alueesta. Akten niemi oli ympäröity kauttaaltaan linnoitteilla, ja Pitkät muurit yhdistivät linnoituksen Ateenaan muodostamalla ikään kuin pitkän käytävän kaupunkien välille.
Pireuksen kaupunki noudatti Hippodamoksen asemakaavaa. Kaupungin keskustassa oli suurikokoinen agora, ja sen ympärillä oli useita temppeleitä ja julkisia rakennuksia. Kaupungissa oli kaksi teatteria. Pireuksen satamat koostuivat kolmesta erillisestä luonnonsatamalahdesta, jotka olivat Kantharos Pireuksen niemen länsipuolella sekä Zea ja Munikhia niemen itärannalla. Satamissa oli lukuisia laitureita, varastorakennuksia ja kuivatelakoita. Laivasuojia oli yli 300.
| --- | --- |
 Pireuksen merkittävimmät alueet olivat (kirjaimet viittaavat kaavakuvaan):
 A. Akten niemi B. Kantharoksen satama C. Zean satama:  D. Munikhian kukkula E. Munikhian satama F. Eetioneia
 Merkittäviä rakennuksia ja rakennelmia olivat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
 Hippodameia-agora  Kauppapaikka (emporion)  Varusvarasto (skeuothēkē)  Laivasuojat (neosoikoi)  Artemis Munikhian temppeli  Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli  Asklepioksen pyhäkkö  Afrodite Euploian pyhäkkö  Vanhempi teatteri:    Zean teatteri   Themistokleen muuri   Kononin muuri   Pohjoinen Pitkä muuri   Eteläinen Pitkä muuri   Pireus–Ateena-tie   Pääportti   Eetioneian portti eli Afroditen portti
Rakennukset ja löydökset > Linnoitteet ja portit

Pireuksen linnoitteissa oli kaksi vaihetta, ensimmäinen Themistokleen rakennuttama vaihe sekä myöhempi Kononin rakennuttama vaihe, kun muurit rakennettiin kokonaan uudelleen. Suurin osa säilyneistä jäänteistä on peräisin myöhemmästä rakennusvaiheesta. Themistokleen ja Kononin ajan muurit käsittivät osittain eri alueen. Pohjoisessa Themistokleen muuri kiersi koko Kantharoksen sataman, kun taas Kimonin muuri jätti sen pohjoisimman lahdelman osittain muurien ulkopuolelle. Akten niemellä Themistokleen muuri puolestaan leikkasi niemen poikki sen leveimmässä kohdassa, kun taas Kimonin muuri kiersi koko niemen sen rantaa pitkin. Erillisiä linnoitteita oli Munikhian kukkulalla sekä satamien ympärillä.
Pireuksen muureissa oli tornit ja useita portteja. Pääportti oli länteen kohdasta, jossa pohjoisempi Pitkä muuri yhdistyi Pireuksen ympäröineeseen muuriin. Siitä kulki Ateenaan muurien ulkopuolella johtanut tie. Toinen portti oli pohjoisen ja eteläisen Pitkän muurin välissä, ja siitä kulki tie, joka kulki Ateenaan muurien sisäpuolella (nk. Pireuksen tie). Vastaavasti eteläisen Pitkän muurin ja kaupunginmuurin risteyskohdan lähellä oli kaksi porttia, joista toinen oli Pitkien muurien sisäpuolella ja toinen ulkopuolella. Viides merkittävä portti, niin kutsuttu Afroditen portti, oli Eetioneian suunnassa.
Rakennukset ja löydökset > Satamat

Pireuksessa oli kolme satamaa, jotka oli kaikki tehty luonnonsatamalahtiin. Satama-altaat oli suojattu linnoitetuilla aallonmurtajilla, ja niiden sisäänkäynnit oli tehty kapeiksi ja voitiin sulkea kettingeillä. Kaikissa satamissa oli lukuisia laivasuojia (neosoikoi). Laivasuojat olivat välttämättömiä, koska puisia trieerejä ei voitu pitää koko ajan vedessä. Niitä käytettiin sotalaivojen säilyttämiseen sekä huoltotoimenpiteisiin. Laivasuojat oli rakennettu vieri viereen ja viistosti rantatörmälle niin, että ne laskeutuivat alas mereen. Laivasuojien pituus oli noin 40 metriä ja leveys noin 6,75 metriä. Ne oli katettu ja ne olivat avoimia meren puoleisesta päästä. Alukset vedettiin suojiin käsin.
Kantharos oli Pireuksen suurin satama. Se sijaitsi Pireuksen niemen länsipuolella ja toimi pääasiassa kauppasatamana. Sama satamalahti on myös nykyisin Pireuksen lauttasatamana. Satama-altaan itälaidalla oli kauppapaikka (emporion) sekä rivi stoia eli pylväshalleja. Kantharoksessa oli erään piirtokirjoituksen mukaan 94 laivasuojaa, joten se oli myös laivaston käytössä. Alueelta on löydetty arkeologisessa museossa olevat merkittävät pronssiveistokset, niin kutsutut Pireuksen Apollon, Pireuksen Athene sekä kaksi Pireuksen Artemista, jotka oli mahdollisesti kätketty Sullan joukkojen hyökkäyksen yhteydessä.
Zean satama sijaitsi Kantharoksen ja Munikhian sataman välissä niemen itärannikolla. Se oli Pireuksen pääsotasatama, sillä piirtokirjoituksen mukaan siellä oli suurin joukko laivasuojia, yhteensä 196 kappaletta. Osia niistä on löydetty. Lisäksi Zeassa oli suuri tarvikevarasto (skeuothēkē), jonka arkkitehdiksi mainitaan Filon. Se oli pitkä, pylväsriveillä kolmeen laivaan jaettu suorakulmainen rakennus.
Munikhian satama oli Pireuksen satamista pienin. Se sijaitsi Zean sataman koillispuolella niemen itärannikolla. Munikhiassa oli 82 laivasuojaa.
Rakennukset ja löydökset > Asemakaava, agorat ja julkiset rakennukset

Hippodamoksen suunnittelema ruutuasemakaava oli todennäköisesti sijoitettu suunnilleen samoin päin kuin nykyisen Pireuksen kaupungin keskustan asemakaava, mutta se vaihtoi mahdollisesti suuntaa niemen joissakin osissa. Kahden merkittävän kadun risteys on tunnistettu nykyisen Plateía Koraí -aukion läheltä. Kaupungissa oli kaksi agoraa. Toinen agora sijaitsi lähellä satamaa ja sen kauppapaikkaa. Toisen agoran nimi oli arkkitehdin mukaan Hippodameia, ja se sijaitsi lännempänä lähempänä Munikhiaa ja Zean satamaa.
Kaupungissa oli lukuisia julkisia rakennuksia. Niihin kuului muun muassa buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka sekä strategeion eli sodanjohdon kokoontumispaikka. Ne hoitivat samoja tehtäviä kuin varsinaisessa Ateenan kaupungissa olleet vastaavat rakennukset, Buleuterion ja Strategeion.
Rakennukset ja löydökset > Pyhäköt

Pireuksen pyhäköistä merkittävin oli Artemis Munikhian temppeli eli Artemision, joka sijaitsi Munikhian sataman eteläpuolella. Toinen merkittävä pyhäkkö oli Kantharoksen laidalla sijainnut Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeli eli Diisoterion. Zean sataman itäpuolella Munikhian kukkulasta lounaaseen oli Asklepioksen pyhäkkö eli Asklepieion, joka saattoi olla Attikan varhaisin tälle jumalalle omistettu. Sen eteläpuolella oli Zeus Meilikhioksen ja Filioksen pyhäkkö sekä Serangeion eli Serangos-nimiselle heerokselle omistettu kylpylaitos. Munikhian kukkulan huipulla oli Bendikselle omistettu pyhäkkö eli Bendideion.  Nykyisen Plateía Koraí -aukion lähellä oli Dionysoksen kultin jäsenten (Dionysiastai) käytössä ollut rakennus. Eetioneiassa oli Afrodite Euploialle omistettu pyhäkkö, jonka perusti Themistokles ja jonka Konon kunnosti. Zean satamassa sijaitsi Freatto-niminen heroon, joka toimi myös oikeuden kokoontumispaikkana.
Rakennukset ja löydökset > Teatterit

Pireuksen vanhempi ja suurempi teatteri sijaitsi Munikhian kukkulan länsirinteessä. Sitä käytettiin sekä teatteriesityksiin että ajoittaisesti myös ekklesian kokoontumispaikkana. Pireuksen pienempi teatteri eli niin kutsuttu Zean teatteri on säilynyt nykyaikaan paremmin. Se rakennettiin 100-luvulla eaa. ja sijaitsi Zean sataman länsipuolella aivan nykyisen arkeologisen museon vieressä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antiikin Pireus Wikimedia Commonsissa
Hippothontis-fyle
| --- | --- |
Asty:  Hamaksanteia · Keiriadai · Koile · Korydallos · Pireus · Thymaitadai
Paralia:  Akherdus · Auridai · Azenia · Elaius · Eleusis · Kopros · Oinoe
Mesogeios:  Anakaia · Dekeleia · Eroiadai · Oion Dekeleikon
Antiikin Ateenan ja Pireuksen kartta vuodelta 1784.
Antiikin Pireus kuviteltuna piirroksessa vuodelta 1887.
Roomalaisaikaisen talon atriumia Plateía Terpsithéas -aukion arkeologisella alueella.
Kaavakuva antiikin Pireuksesta.
Eetioneian portin rauniot.
Sataman alueelta löydetty niin kutsuttu Pireuksen Athene. Pireuksen arkeologinen museo.
Hautauspitoja esittävä votiivireliefi Pireuksen Asklepioksen pyhäköstä. Kansallinen arkeologinen museo.
Zean teatterin rauniot.
Apinapinseri

| Apinapinseri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 745
Rodun syntyaika:  1420-luku
Alkuperäinen käyttö:  rottakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  12–15 vuotta
Muita nimityksiä:  affenpinseri, Affenpinscher, affe, ahvpinšer, Monkey Dog
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 1.1 Pinserit ja snautserit: Pinserit #186
Ulkonäkö
Paino:  4–6 kg
Säkäkorkeus:  25–30 cm
Väritys:  musta
Apinapinseri (saks. Affenpinscher), aiemmin affenpinseri, on lyhyt, tuuheakarvainen saksalainen koirarotu. Vuosittain Suomessa rekisteröidään keskimäärin 30 yksilöä. Vuonna 1998 Suomeen perustettiin apinapinserien oma rotuyhdistys, Suomen Affenpinserit ry. Suomen Affenpinserit ry kuuluu Suomen Kennelliittoon, Suomen Kääpiökoirat ry:een ja Helsingin kennelpiiriin. Yhdistyksen tarkoituksena on lisätä apinapinserin tunnettavuutta, kerätä terveystietoa jalostustoimintaa varten ja jakaa rotutietoutta.
Ulkonäkö

Ulkomuodoltaan apinapinseri on pieni ja neliömäinen, ja sen sanotaan muistuttavan snautseria ja griffon bruxelloisia. Pää on pyöreähkö ja kallo kaareutuu voimakkaasti. Koiran kuono on lyhyt, muttei yhtä lyhyt kuin esimerkiksi griffoneilla eikä ylöspäin kääntyvä. Silmät ovat pyöreät ja väriltään tummat. Korvat ovat eteenpäin taittuneet ja V:n muotoiset tai vaihtoehtoisesti pystyt ja pienet. Selkä on suora ja kulmaukset niukat, askeleet lyhyehköt ja tipsuttavat. Häntä on lyhyehkö ja korkealle kiinnittynyt, asennoltaan yläviisto. Karva on karkeaa ja tiivistä. Päälaella karva sojottaa eri suuntiin, mikä antaa koiralle apinamaisen ilmeen, josta rodun nimikin johtuu. Väriltään apinapinseri on puhtaan musta. Alun perin väreinä ovat olleet myös muun muassa keltainen, punainen, harmaanvalkoinen, tummanharmaa, harmaanmusta ja puhtaanmusta, ja vielä nykyäänkin pentueisiin saattaa syntyä poikkeavan värisiä pentuja. Rodun säkäkorkeus on 25–30 cm ja paino noin 4–6 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Koira on valpas, peloton, eloisa, aktiivinen, leikkisä, itsenäinen ja uskollinen. Apinapinseri on hyvin aktiivinen, joten harrastuksena agility on lisääntynyt. Ensimmäisen kerran apinapinseri osallistui viralliseen agilitykilpailuun vuonna 2007.
Apinapinserin ei kuulu olla aggressiivinen, flegmaattinen tai hermostunut. Se on omistajiaan kohtaan erittain lojaali.
Apinapinseri tyytyy melko vähään, mutta sitä on vaikea motivoida, joten se saattaa olla melko hankala koulutettava.
Rotu soveltuu erityisesti huumorintajuiseen kotiin, koiran leikkisyyden vuoksi.
Alkuperä

Ennen rotanmyrkkyjä rottien tappamiseen käytettiin pieniä koiria. Saksassa ja sen naapurimaissa on käytetty snautserin tai pinserin tapaisia koiria. Näistä roduista yksi oli apinapinseri, jonka alkuperä on 1600-luvun Etelä-Saksassa. Sen arvellaan polveutuvan pienestä, nykyään hävinneestä saksalaisesta terrieristä. Toiset puolestaan uskovat sen olevan karkeakarvaisen pinserin jälkeläinen - näistä Suomen Kennelliitto puoltaa tätä teoriaa. On olemassa myös teoria, että apinapinseri olisi sukua belgialaiselle griffonille, jonka kehitykseen se olisi vaikuttanut. Sen uskotaan vaikuttaneen myös kääpiösnautserin jalostukseen.
Jo 1300- ja 1400-luvuilta peräisin olevissa maalauksissa esiintyy hyvin paljon apinapinserin näköisiä koiria – esimerkiksi Albrecht Dürer (1471–1528) on elinaikanaan kuvannut sentyyppisiä yksilöitä. Alun perin ne työskentelivät talleissa, mutta myöhemmin ne tuotiin sisätiloihin hävittämään hiiriä keittiöistä. Ajan myötä niistä tuli öisin myös talojen emäntien sängynlämmittäjiä. Rotu rekisteröitiin Saksassa virallisesti ensi kerran jo vuonna 1879, ja rotujärjestö perustettiin Saksassa ja Ranskassa 1800-luvun lopulla.
Rotu sai yksityiskohtaisen rotumääritelmän Saksassa 1900-luvulla. Virallinen kasvatus alkoi 1980-luvulla Ruotsista ja Yhdysvalloista tuoduilla koirilla.
Alkuperä > Etymologia

Alkuperäinen nimi Affenpinscher tulee Saksasta ja saksankielen affe on  suomeksi "apina". Ranskalaiset ovat kutsuneet rotua nimellä diablotin moustachu eli "viiksekäs pikkupaholainen" ja englantilaiset puolestaan nimillä monkey dog ("apinakoira") sekä ape terrier ("apinaterrieri").
Nykyinen käyttötarkoitus

Nykyään apinapinseriä pidetään lähinnä seurakoirana. Sen pieni koko ja luonne tekevät koirasta sopivan seuralaisen tai vaikkapa vahdin pieneenkin asuntoon. Apinapinserien omistajat ovat osallistuneet aktiivisesti näyttelytoimintaan, ja agilityn suosio on nousussa apinapinseriharrastajien keskuudessa. Rotua on käytetty menestyksekkäästi myös tottelevaisuuskoulutuksessa ja terapiakoirana. Lisäksi sitä on käytetty historiassa myös vahtikoirana.lähde?
Terveys

Alusta lähtien on pyritty tutkimaan apinapinserin silmiä, polvia ja lonkkia. Apinapinserillä on esiintynyt jonkin verran patellaluksaatiota eli polvilumpion sijoiltaanmenoa. Silmien osalta ei ole todettu perinnöllisiä sairauksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Esittelysivu Koirat.comissa
Suomen Affenpinserit Ry.
Historiallinen valokuva varhaisesta apinapinseristä vuodelta 1915 – yhdennäköisyys kääpiöpinseriin ja terriereihin oli tuolloin selkeämmin havaittavissa.
FK Babrungas

Futbolo klubas Babrungas on jalkapalloseura Plungėin kaupungista. Se on perustettu vuonna 1935. FK Babrungas pelaa Pirma lygassa, joka on Liettuan toinen sarjataso.
Kausi

| Kausi | Sarjataso | Liiga | Paikka | Linkki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 4. |  |
| 2017 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 9. |  |
| 2018 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 2. |  |
| 2019 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 5. |  |
| 2020 | 3. | Antra lyga (Vakarai) | 6. |  |
| 2021 | 2. | Pirma lyga | 8. |  |
| 2022 | 2. | Pirma lyga | 6. |  |
| 2023 | 2. | Pirma lyga | 5. |  |
| 2024 | 2. | Pirma lyga | 3. |  |
Aiheesta muualla

(fkbabrungas.lt)
(Facebook)
(Instagram)
lietuvosfutbolas.lt
1lyga.lt
Soccerway
Sofascore
Transfermarkt
Globalsportsarchive
Pirma lygan joukkueet
Atmosfera  BFA  Babrungas  Banga B  FK Be1  FK Garliava FK Ekranas  Minija  Neptūnas  Nevėžis  Panevėžys B  Riteriai  Šiauliai B  [[]]   [[]]  Žalgiris B
Apollonios Tyroslainen (kirja)

| Apollonios Tyroslainen> Historia Apollonii regis Tyri |
| --- | --- |
 Sivu romaanin keskiaikaisesta käsikirjoituksesta kuvituksineen, noin vuodelta 1000.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  latina / muinaiskreikka(?)
Genre:  romaani
Julkaistu:  400–500-luku jaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Apollonios Tyroslainen (lat. Historia Apollonii regis Tyri, ”Kertomus Apollonioksesta, Tyroksen kuninkaasta”) on myöhäisantiikin aikainen romaani. Sen kirjoittajaa ei tunneta.
Historia

Romaanin kirjoitusajankohtaa ei tunneta tarkasti. Myöskään sen kirjoittajasta ei tiedetä mitään. Nykyisin teksti tunnetaan vain latinankielisenä versiona, mutta se perustuu lajityyppinsä sekä kielensä yksityiskohtien perusteella mitä todennäköisimmin kreikankieliseen esikuvaan. Romaani ajoitetaan yleensä 400–500-luvuille. Ajoitus perustuu siihen, että se hyödyntää Symphosiuksen 300- tai 400-luvulla kirjoittamaa arvoituskokoelmaa Aenigmata, sekä siihen, että varhaisin viittaus romaaniin on Venantius Fortunatuksen teoksessa Carmina noin vuodelta 566–568. Alkuperäinen kreikankielinen teksti on voitu kirjoittaa jo 100-luvun lopulla tai 200-luvun alussa. Romaani muistuttaa paljon Ksenofon Efesoslaisen Efesoslaista kertomusta.
Romaanin vanhin säilynyt latinankielinen käsikirjoitus on peräisin 800- tai 900-luvulta. Romaanilla oli laaja vaikutus keskiajan ja renessanssiajan kirjallisuuteen. Muun muassa William Shakespearen komedia Perikles, Tyroksen prinssi on muunnelma romaanista.
Sisältö

Romaani kertoo nimihenkilönsä rakkauksista, seikkailuista ja vastoinkäymisistä, ja päättyy onnelliseen loppuun. Sen keskeisenä teemana on se, että paha saa palkkansa, mutta rakkaus ja uskollisuus palkitaan.