Jarmukin taistelu
Muslimilähteiden antama kuvaus > Taistelun kulku > Päätaistelu

Ensimmäisinä päivinä järjestettiin kummankin osapuolen kokeneimpien ratsumiesten miekkataisteluita ei-kenenkään-maalla. Voitto ystävien ja vihollisten edessä kohotti paitsi miekkamestarin arvostusta, myös asetovereiden mielialaa. Muslimit olivat voitokkaita, mikä sai bysanttilaisten ylipäällikön Vahanin huolestumaan armeijansa taisteluinnon heikentymisestä. Etenkin pseudo-Waqidi esittää näitä kaksintaisteluita, jotka usein ovat vain sanallisia. Hän kertoo, että muuan Herakleioksen hovimiehistä huusi islamiin kääntyneelle Busran kuvernöörille ukkosen äänellä kysymyksen, mikä oli saanut tämän hylkäämään kristinuskon.  Tämä vastasi: "Uskonto, johon olen kääntynyt, on ylevä ja kunniakas. Se, joka kääntyy siihen on onnekas. Se, joka vastustaa sitä, joutuu harhaan."
Seuraavana päivänä Vahan päätti ryhtyä yllätyshyökkäykseen juuri ennen aamunkoittoa, jolloin hän oli kuullut muslimien kokoontuvan rukoilemaan. Hän toivoi Jumalan avulla yllättävänsä muslimit niin, että ehtisi murskata heidät, ennen kuin he ehtisivät järjestää joukkonsa taisteluun. Vahanin suunnitelma valui tyhjiin, sillä muslimien ylipäällikkö Khalid ibn al-Walid oli asettanut yöllä vartioon etujoukon, joka havaitsi bysanttilaisten aikeet. Etujoukko hidasti Vahanin hyökkäystä, jolloin al-Walid keskeytti aamurukouksensa ja ehti komentaa miehensä asemiin. Vahan keskitti joukkoja keskelle taistelukenttää, mikä  pakotti al-Walidin siirtämään miehiään keskemmälle paineen torjumiseksi. Vahan vastasi tähän hyökkäämällä voimakkaasti muslimien vasempaan sivustaan, mikä puhkaisi muslimien rivit ja pakotti heidät vetäytymään.
Sama asetelma toistui kolmantena päivänä, joka oli muslimeille vaikein. He väistyivät kolmeen otteeseen. Silloin muslimien vaimot astuivat esiin nostaen käsillä lapsiaan.  Onkin sanottu, että Jarmukin taistelun ratkaisivat musliminaiset, jotka hädän hetkellä saapuivat Muhammedin lesken johdolla rohkaisemaan horjuvia miehiään. Bysanttilaiset ampuvat 100 000 nuolta, jotka sokaisevat 700 muslimia. Päivä tunnetaan siitä lähtien "sokeuttamisen päivänä". Yhteensä 30 000 Bysantin sotilasta liitettiin toisiinsa kahleissa kymmenen ryhminä, etteivät he pakenisi. Sen sijaan muslimit taistelivat kuin leijonat; muun muassa Qubath ibn al-Ashyamilta särkyi kolme keihästä ja kaksi miekkaa, ja Khalid itse tappoi omakätisesti kaksi Bysantin kenraalia.
Neljäntenä päivänä al-Walid joutui vetäytymään heti aamusta alkaen. Bysanttilaiset kävivät kiivaasti arabien oikean siiven kimppuun samalla kun toinen osa Vahanin joukoista oli valmiina tekemään ratkaisevan hyökkäyksen vihollisen vasempaan sivustaan. Al-Walid joutui määräämään ratsuväkeään oikeaan sivustaan toistuvasti, jolloin vasemman sivustan sotilaat joutuivat bysanttilaisten nuolisateeseen. Päivän lopuksi muslimien joukot olivat samoilla sijoillaan kuin aamulla, mutta he kaikki olivat ylpeitä ja tyytyväisiä pidettyään asemansa määrältään ylivoimaista vihollista vastaan.
Viidennen aamun sarastaessa al-Walid kokosi kaiken jäljelle jääneen ratsuväkensä yhdeksi yksiköksi, jonka tehtävänä oli saartaa bysanttilaiset ja hyökätä heidän kimppuunsa sivusta. Ensimmäistä kertaa kuusi päivää kestäneen taistelun aikana hän määräsi jalkaväkensä hyökkäämään ja painostamaan vihollista jyrkkien törmien suuntaan. Bysanttilaiset pakotettiin hitaasti mutta vääjäämättä yhä pienemmälle alueelle, ja Vahan näki täydellisen romahduksen uhkaavan. Ensimmäiset bysanttilaiset sotilaat pysähtyivät rotkon reunalle ja etsivät kuumeisesti reittiä alas, mutta takaa tulleet asetoverit tönivät heitä paniikissa paetessaan koko ajan eteneviä muslimeja.