stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ankalliskirjallisuuden klassikot

Ankalliskirjallisuuden klassikot sisältävät maailmankirjallisuuden klassikoista muokattuja Aku Ankka -versioita. Kirjoja on tähän mennessä ilmestynyt Ankalliskirjallisuuden klassikot 1 - Tuulen tuomaa ja muita tarinoita, Ankalliskirjallisuuden klassikot 2 - Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita sekä Ankalliskirjallisuuden klassikot 3 - Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita. Lisäksi myös Ankalliskirjallisuuden klassikot 4 - Moby Dick - Melkoinen valas ja muita tarinoita, ja Ankalliskirjallisuuden klassikot 5 - Aku Hamlet - kas siinä pulma ja muita tarinoita. Kirjat julkaistiin aluksi kovakantisina ja myöhemmin niitä uusintajulkaistiin taskukirjoina.
Tuulen tuomaa ja muita tarinoita

Jokaista tarinaa edeltää sivu, jossa esitellään alkuperäinen teos. Esitelmä on noin sivun mittainen.
Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Tuulen tuomaa (Tuulen viemää)
Kuinka äkäpussi kesytetään (Kuinka äkäpussi kesytetään)
Erämaan kutsu (Erämaan kutsu)
Aku Caramba ja kohtalokas Carmen Carmen
Aku Baba (Ali Baba ja neljäkymmentä rosvoa)
Nuoren Agüntherin kärsimykset (Nuoren Wertherin kärsimykset)
Vaakun heiluri (Foucaultin heiluri)
Neljä muskettisoturia ja muita tarinoita

Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Aku Ankka ja kolme muskettisoturia (Kolme muskettisoturia)
Romeo ja Juliankka, Veronan rakastavaiset (Romeo ja Julia)
Halkaistu varakreivi (Halkaistu varakreivi)
Akuverin retket lilliputtien maassa, Akuverin retket jättiläisten maassa (Gulliverin retket)
Iines Ankka: Pikku ankkoja (Pikku naisia)
Sankari Akusti Tell (Wilhelm Tell)
Aku Ankka: Tarina vailla loppua (Tarina vailla loppua)
Roope-setä: Iso-Ankka valvoo (Vuonna 1984)
Maailman ympäri kahdeksassa päivässä ja muita tarinoita

Tarinat (suluissa alkuperäinen nimi):
Maailman ympäri kahdeksassa päivässä (Maailman ympäri 80 päivässä)
Pickwak-kerhon jälkeenjääneet paperit (Pickwick-kerhon jälkeenjääneet paperit)
Akun harharetket (Odysseia)
Inferno (Jumalainen näytelmä)
Linnunradan liftari (Linnunradan käsikirja liftareille)
Mikki Hiiri idän pikajunassa (Idän pikajunan arvoitus)
Sulhaseni Aito (Sulhaseni Ernest)
Aiheesta muualla

http://akuankka.fi/
Antti Wanninen

Antti Wanninen (10. marraskuuta 1890 Impilahti – 15. elokuuta 1985 Espoo) oli suomalainen Marraskuun ryhmään kuulunut taidemaalari.
Wanninen kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulua 1908–1913. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915, 1916, 1917 ja 1918. Hänen töitään oli näytteillä myös Pietarissa 1917 ja Kööpenhaminassa 1919.
Teoksia

Kukkia ikkunalla : öljymaalaus. 1923
Aiheesta muualla

Antti Wanninen Kansallisgallerian kokoelmissa
Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Antti Wanninen
Annu

| Annu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Annukka
Vastineita eri kielissä:  Ann
Nimen alkuperä:  Anna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Annu on suomalainen naisen etunimi, joka on muunnelma nimestä Anna. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi oli annettu 967 henkilölle. Vuodesta 2015 lähtien Annun nimipäivää on vietetty 9. joulukuuta, joka ennestäänkin on Annan ja sen useiden muunnelmien nimipäivä.
Tunnettuja Annuja

Annu Kaivosaari, o.s. Mäkelä, seiväshyppääjä
Annu Kangasaho, pikajuoksija
Annu Marttila, kielitieteilijä, yrittäjä ja entinen lapsinäyttelijä
Annu Montell, seitsenottelija
Annu Rani, intialainen keihäänheittäjä
Annu Selinummi, salibandyn pelaaja
Annu Valonen, oik. Anna-Maija Valonen-Nylund, näyttelijä ja käsikirjoittaja
Annu Vertanen, taidegrafiikan professori
Luettelo Game Boy Color -peleistä

Tämä on luettelo Game Boy Colorille julkaistuista peleistä.
Markkina-alueet

| Markkina-alue | NA+EU+JP | NA+EU | NA+JP | EU+JP | Muut | Yhteensä | Markina-alueen kuvaus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NA=Pohjois-Amerikka | 77 | 271 | 26 |  | 72 | 446 | Pohjois-Amerikka ja muut NTSC-järjestelmää käyttävät alueet |
| EU=Eurooppa ja muut PAL-alueet | 77 | 271 |  | 12 | 101 | 461 | PAL/SECAM-järjestelmiä käyttävät alueet: suuri osa Eurooppaa ja Australia |
| JP=Japani | 77 |  | 26 | 12 | 357 | 472 | Japani, Hong Kong ja muut NTSC-J-järjestelmää käyttävät alueet |
| Yhteensä | 77 | 271 | 26 | 12 | 530 | 915 |  |
Anita Lasker-Wallfisch

Anita Lasker-Wallfisch
Anita Lasker-Wallfisch MBE (s. 17. heinäkuuta 1925 Breslau) on saksalaiseen juutalaisperheeseen syntynyt brittiläistynyt sellisti.
Lasker-Wallfischin isä oli juristi ja äiti viulisti. Hänen vanhempi sisarensa Marianne pääsi turvaan Englantiin loppuvuodesta 1939. Lasker-Wallfischin vanhemmat vietiin leireille vuonna 1942 eikä tytär enää nähnyt heitä. Hän joutui Renate-siskonsa kanssa orpokotiin. Siskokset työskentelivät paperitehtaalla ja väärensivät asiakirjoja mahdollistaakseen Ranskasta pakkotyöhön tuoduille paluun Ranskaan. Sisarukset itse yrittivät lähteä Ranskaan väärennetyillä asiakirjoilla kesäkuussa 1943, mutta heidät pidätettiin juna-asemalla. Molemmat selviytyivät holokaustista, mitä edesauttoi se, että heidät vangittiin tavallisina rikollisina eikä juutalaisuuden perusteella. Lasker-Wallfisch otettiin sellistiksi Alma Rosén johtamaan Auschwitzin naisten orkesteriin. Neuvostojoukkojen lähestyessä Auschwitzia marraskuussa 1944 Lasker-Wallfisch siirrettiin siskonsa kanssa Bergen-Belsenin keskitysleirille. Monet kuolivat siellä aliravitsemukseen, ja sanojensa mukaan Lasker-Wallfisch todisti leirillä kannibalismia. Hän kuitenkin soitti selloa Auschwitzin orkesteriin kuuluneiden yhdentoista naismuusikon ryhmässä. Brittijoukot vapauttivat Bergen-Belsenin leirin 15. huhtikuuta 1945. Lasker-Wallfisch oli todistajana Bergen-Belsenin tapahtumien oikeudenkäynnissä.
Lasker-Wallfisch lähti ensin Belgiaan ja asettui vuonna 1946 Isoon-Britanniaan. Hän oli Lontoossa yksi English Chamber Orchestran perustajajäsenistä ja toimi siinä sellistinä vuosituhannen vaihteeseen saakka. Hän meni naimisiin pianisti Peter Wallfischin kanssa ja sai kaksi lasta. Lasker-Wallfisch kieltäytyi vuosikymmenten ajan puhumasta edes lapsilleen omista kokemuksistaan. Hän teki ensimmäisen matkansa Saksaan toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1994 ja julkaisi muistelmateoksen Inherit the Truth vuonna 1996. Lasker-Wallfisch palasi jatkossa useita kertoja Saksaan ja piti luentoja kouluissa. Kesäkuussa 2015 hän oli yksi Elisabet II:n entiseen Bergen-Belsenin keskitysleiriin tekemään vierailuun mukaan kutsutuista. Vuonna 2016 Lasker-Wallfisch sai Berliinin juutalaismuseon palkinnon ymmärryksestä ja suvaitsevaisuudesta. Vuonna 2018 hän piti Saksan liittopäivillä Auschwitzin vapautuksen muistopuheen, jossa varoitti antisemitismin uudesta noususta. Syyskuussa 2019 hänelle myönnettiin Saksan kansallispalkinto omistautumisesta humanistisille arvoille ja suvaitsevaisuudelle. Vuonna 2020 Lasker-Wallfischille myönnettiin ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz. Lasker-Wallfisch oli liittopresidentti Frank-Walter Steinmeierin mukaan ollut vuosikymmenten ajan yksi johtavista puhujista antisemitismiä, äärioikeistoa ja rasismia vastaan.
Annu Marttila

| Annu Marttila |
| --- | --- |
 Annu Marttila 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1973 (ikä 51) Helsinki
Ammatti:  kielitieteilijä, yrittäjä
Arvonimi: filosofian tohtori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  kielitiede
Aiheesta muualla
Annu Marttila (s. 23. toukokuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kielitieteilijä, yrittäjä ja uransa lopettanut näyttelijä.
Ura

Marttilalla oli toinen päärooleista Heikki Partasen ohjaamassa elokuvassa Pessi ja Illusia (1984), jossa Marttila esitti Illusiaa. Vuonna 1986 hän esiintyi myös Päivi Hartzellin ohjaamassa elokuvassa Lumikuningatar, jossa Marttilalla oli sivurooli kevätkarnevaalin osanottajana.
Annu Marttila kirjoitti ylioppilaaksi Itäkeskuksen lukiosta vuonna 1992 ja hän valmistui maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2003. Tammikuussa 2010 hän väitteli Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa tohtoriksi. Yleisen kielitieteen piiriin kuuluva väitös käsitteli ääntä kuvailevia linnunnimiä ja leksikaalisen ikonisuuden laajuutta.
Ardent-luokka (linjalaiva)

| Ardent-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 376 47/94 bm
Pituus:  48,77 m m (tykkikansi) 40,13 m m (köli)
Leveys:  13,51 m m
Syväys:  5,49 m m
Miehistöä:  500
Aseistus
Meritorjunta:  64 tykkiä
Ardent-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston seitsemän 64-tykkisen kolmannen luokan linjalaivan muodostama alusluokka, jonka alukset suunnitteli Sir Thomas Slade.
Suunnittelu

Alusluokan suunnitteli Sir Thomas Slade Batelyn suunnitteleman Europa-luokan kilpailijaksi. Luokan suunnittelun pohjana oli 1747 vallattu Ranskan laivaston Fougueux lukuun ottamatta kölin lyhentämistä 1,02 metrillä ja yläkannelle tehtiin ainoastaan kolmetoista tykkiporttiparia, mikä riitti suunnitellulle tykkimäärälle. Luokan ensimmäisen aluksen tilaus tehtiin 4. tammikuuta 1762 Blaydes'n kanssa , minkä mukaan alus piti laskea vesille 24 kuukautta tilauksesta. Luokan toinen alus tilattiin Chathamin telakalta vuotta myöhemmin. Vuonna 1777 tilattiin vielä viisi hieman muokattua alusta.
Aluksen alemmalla tykkikannella oli 26 kappaletta 24 naulan tykkejä ja ylemmällä tykkikannella sama määrä 18 naulan tykkejä. Puolikannella oli kymmenen yhdeksän naulan tykkiä ja etukannella kaksi yhdeksän naulan tykkiä sekä vuodesta 1794 alkaen lisäksi kaksi 24 naulan karronadia. Takakannella oli vuodesta 1794 alkaen kuusi 18 naulan karronadia.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Ardent | Hugh Blaydes, Hessle | 15. tammikuuta 1762 | 13. elokuuta 1764 | lokakuu 1773 | Ranskan laivaston valtaama 17. elokuuta 1779 takaisin vallattu 14. huhtikuuta 1782 nimetty HMS Tigeriksi 1783 myyty 10. kesäkuuta 1784 |
| HMS Raisonnable | Chathamin telakka | 25. marraskuuta 1765 | 10. joulukuuta 1768 | marraskuu 1770 | romutettu 1815 |
| HMS Agamemnon | Henry Adams, Bucklers Hard | toukokuu 1777 | 10. huhtikuuta 1781 | maaliskuu 1781 | tuhoutunut 1809 |
| HMS Belliqueux | John Perry & John Hankey, Blackwall | kesäkuu 1778 | 5. kesäkuuta 1780 | toukokuu 1780 | romutettu 1816 |
| HMS Stately | Thomas Raymond, Northam | 25. toukokuuta 1779 | 27. joulukuuta 1784 | maaliskuu 1793 | romutettu 1814 |
| HMS Indefatigable | Henry Adams | toukokuu 1781 | heinäkuu 1784 | joulukuu 1794 | romutettu 1816 |
| HMS Nassau | James Martin Hillhouse, Bristol | maaliskuu 1783 | 20. syyskuuta 1785 | heinäkuu 1790 | tuhoutunut 1799 |
Antti Räty

Antti Räty (22. elokuuta 1825 Sortavalan mlk – 15. marraskuuta 1852 Nurmijärvi), etunimi myös muodoissa Anders ja Andreas, oli suomalainen runoilija ja suomentaja. Hänet tunnetaan parhaiten suositun Genoveva-kirjan ensimmäisenä suomentajana, mutta Räty kirjoitti myös runoja, joita julkaistiin pääasiassa lehdissä.
Henkilöhistoria

Antti Räty syntyi 1825 Kuokkaniemen kylässä Sortavalan pitäjässä. Hänen vanhempansa olivat suutari Anders Räty ja Fredrika Juliana Räty (o.s. Henritius). Perhe muutti pian Pietariin, jossa poika pääsi käymään koulua. Vanhempien kuolema ja köyhyys pakottivat hänet kuitenkin lopettamaan koulunkäynnin ja palaamaan takaisin Sortavalaan.
Räty pääsi Sortavalassa Henrik Renqvistin, rukoilevaisuuden herätysliikkeen johtajan, apulaiseksi ja suomensi tämän uskonnollisia kirjoituksia. Hän harrasti myös maallisempaa runoilua ja tarjosi 1847 runojaan ja runojen suomennoksia Carl Axel Gottlundin toimittamaan Suomi-lehteen. Runoja julkaistiinkin, mutta ilmeisesti Gottlund oli korjannut niiden kieltä savolaisempaan suuntaan. Samana vuonna ilmestyi Rädyn suomentamana myös muualla Euroopassa suosittu Johann Christoph von Schmidin uskonnollinen teos Genoveva, joka nousi vuosikymmenien ajaksi yhdeksi rakastetuimmista kirjoista kansan keskuudessa. Räty käänsi vielä neljä muutakin von Schmidin teosta, joista ei tullut yhtä suosittuja.
Vuonna 1848 Räty muutti Viipuriin, josta hän Pietari Hannikaisen suosittelemana sai työtä kansakoulunopettajana. Räty ei kuitenkaan viipynyt Viipurissa kauan – mikä saattoi johtua hänen alkoholiongelmistaan – vaan siirtyi jo saman vuoden syksyllä Helsinkiin. Sieltä hänen tiensä kävi Nurmijärvelle Huunan tilalle, jossa hän vietti viimeiset vuotensa lastenopettajana.
Työnsä ohessa Räty jatkoi käännöstöitä ja kuului Suomalaisen Kirjallisuuden Seuraan. Vuonna 1849 ilmestyi hänen suomentamanaan Alexandre Dumas’n Kertomus Wilhelmi Tellistä ja Sveitsinmaan vapauttamisesta. Kirja oli osaltaan vaikuttamassa 1850 annettuun kieliasetukseen, joka kielsi julkaisemasta suomen kielellä muuta kuin uskonnollista tai taloudellista kirjallisuutta.
Vuonna 1850 Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seura julkaisi kokoelman Lauluja Suomen neitoisille, joka sisälsi Rädyn sanomalehdissä ilmestyneitä runoja ja käännöksiä. Kolme vuotta myöhemmin Rädyn runoja ilmestyi myös Pieni Kanteletar -kokoelmassa, mutta Räty oli sitä ennen jo ehtinyt kuolla 1852 alkoholisminsa seurauksena vain 27-vuotiaana.
Kirjallisuushistorioissa Räty saatetaan mainita varhaisena suomenkielisenä runoilijana, mutta muuten hän on jäänyt paljolti unohduksiin. Julius Krohnin (1954: 409) luonnehdinnan mukaan Räty oli runollisilta taidoiltaan ”sangen mitätön”, vaikka hänen kielensä olikin ”sujuva, selvä runollinen ja ylipäätään puhdas”. Joka tapauksessa Räty oli osaltaan edistämässä suomenkielisen kirjallisuuden nousua 1800-luvulla.
Tuotanto > Omat teokset

Lauluja Suomen neitoisille (Viipurin Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1850)
Pieni Kanteletar (Frenckell 1853; sisältää myös muiden runoja)
Tuotanto > Suomennokset

Dumas, Alexandre: Kertomus Wilhelmi Tellistä ja Sveitsinmaan vapauttamisesta (1849)
Hengellisiä virsiä (useita vihkoja)
Koti-lääkäri yhteiselle kansalle (1857)
Lindblad, Johan Michael: Tutkistelemuksia rippi-lapsille (Frenckell 1852)
Luther, Martti: Lohdutus murheellisille, sairaille ja kuoleville (1851; myös nimellä Lohdutus sairaille ja kuolevaisille)
Neuvo kuinka onnelliseksi tultaman pitää (Frenckell 1851)
Poikani!  (Frenckell 1853)
Schmid, Johann Christoph von: Genoveva (A. E. Öhman 1847)
Schmid, Johann Christoph von: Josafat (Frenckell 1853)
Schmid, Johann Christoph von: Joulun-aatto (Clouberg 1853)
Schmid, Johann Christoph von: Pyhän Eustakiuksen merkilliset elämän vaiheet (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1848)
Schmid, Johann Christoph von: Uusi Genoveva (Edlund 1851)
Äidin rakkaus (Clouberg 1852)
Anita Korva

| Anita Korva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Anita Kristiina Korva
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1999 (ikä 25) Kiiminki, Suomi
Uran tiedot
Seura:  Kainuun Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto
 Tietolaatikko päivitetty 1. huhtikuuta 2016 
Aiheesta muualla
anitakorva.fi
| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten maastohiihto.Nuorten MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Goms 2018 | 5 km (p) |  |
|  Pronssia | Lahti 2019 | sprintti (p) |  |
|  Pronssia | Lahti 2019 | 5 km (v) |  |
|  Pronssia | Lahti 2019 | 15 km (p) |  |
Anita Kristiina Korva  (s. 12. huhtikuuta 1999 Kiiminki) on suomalainen maastohiihtäjä. Korva edustaa Kainuun Hiihtoseuraa.
Maaliskuussa 2016 Korva saavutti Pohjoismaiden mestaruuskultaa Otepäästä. Huhtikuussa 2016 hän voitti kultaa aikuisten SM-kilpailuiden pariviestistä yhdessä Anne Kyllösen kanssa. Tammikuussa 2018 Korva voitti Kyllösen kanssa parisprintin SM-kisoissa Vantaalla hopeaa. Saman vuoden huhtikuussa hän voitti viestin Suomen-mestaruuden Taivalkoskella.
Tammikuussa 2018 Korva saavutti nuorten MM-kisoista pronssia 5 kilometrin matkalla perinteisellä hiihtotavalla.
Tammikuussa 2019 Korva saavutti nuorten MM-kisoissa Lahdessa pronssia perinteisen tyylin sprintissä, vapaan tyylin 5 kilometrillä ja perinteisen tyylin 15 kilometrin yhteislähtökilpailussa.
Korva sijoittui Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 vapaan hiihtotavan sprintissä 51:nneksi.
Helmikuussa 2019 Korva saavutti SM-kisoissa pronssia Imatralla 10 kilometrin matkalla perinteisellä hiihtotavalla. Hän voitti Imatralla lisäksi viestin Suomen-mestaruuden ja sai Äänekoskella parisprintin SM-pronssia.
Korva suoritti varusmiespalvelun Kainuun prikaatissa vuonna 2019.
Kaudella 2020–2021 Korva ei osallistunut kilpailuihin lainkaan. Lokakuussa 2023 hän ilmoitti olevansa kilpailematta myös kaudella 2023–2024.
Korva on julkisuudessa kertonut kärsineensä masennuksesta ja käyneensä sen takia terapiassa. Hän työskentelee (loppuvuodesta 2022) urheiluliikkeessä Kuopiossa ja harrastaa urheilua lähinnä omaksi ilokseen.
Arielli

| Arielli |
| --- | --- |
Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Luigi Cellini
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,72 km²
Väkiluku (31.12.2017):  1 129
 – Väestötiheys:  96 as./km²
Postinumero:  66030
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arielli on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 1 129 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 1 144 asukasta.
Anttolan työväentalo

| Anttolan työväentalo> Anttolan työväentalo Rientola |
| --- | --- |
Osoite:  Mikkelintie, 52100 Anttola
Sijainti:  Mikkeli
Valmistumisvuosi:  1907
Rakennuttaja:  Anttolan työväenyhdistys
Omistaja:  Yksityisomistuksessa
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anttolan työväenyhdistyksen talo vuodelta 1920
Anttolan työväentalo Rientola sijaitsee Mikkelintien varressa Anttolan kirkonkylässä. Se on kulttuurihistoriallisesti merkittävä ja siihen liittyy sekä historiallisia, maisemallisia että rakennushistoriallisia arvoja.
Historia

Anttolan työväenyhdistys on perustettu vuonna 1905. Oman talon tontti ja piirustukset hankittiin vuonna 1906. Työväentalo on rakennettu pääosin talkoilla. Rakennustarvikkeita on hankittu avustuksilla.
Sisällissodan aikana vuonna 1918 suojeluskunta otti talon haltuunsa ja sijoitti sinne vankeja. Paikalliset poliisiviranomaiset pyrkivät vuonna 1935 lakkauttamaan sekä työväenyhdistyksen että TUL:oon kuuluvan voimistelu- ja urheiluseuran toiminnan.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen. Jugendtyylinen julkisivu on pelkistetty 1950-luvulla. Taloa on remontoitu vuonna 1962. Se vuorattiin laudoilla, sisäkatto ja sisäseinät peitettiin rakennuslevyillä. Alkuperäinen uunilämmitys korvattiin öljy- ja puulämmityksellä. Alkuperäinen pärekatto oli muutettu jo 1930-luvulla, nyt laitettiin peltikatto. Talo maalattiin vaaleanvihreäksi. Alun perin ulkoväri on ollut punainen. Myös kuisti purettiin. Vesijohto, viemäri ja wc asennettiin vuonna 1978.
Talossa on juhlasali, jonka näyttämö on purettu vuonna 1962. Lisäksi talossa on ravintola, keittiö, eteinen ja neljä asuinhuonetta. Lisärakennuksessa on aitta ja puuvarasto.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, elokuvia, tansseja ja juhlia. Siellä on ollut myös lukutupa. Rakennuksen yläkerrassa sijainneissa kolmessa asuinhuoneessa on ollut vuokralaisia vuosina 1917–1994.
Talo on ollut yksityiskäytössä vuodesta 1994 lähtien.
Apeldoorn

| Apeldoorn |
| --- | --- |
 Het Loo -palatsi Apeldoornissa
 lippu:  vaakuna
 Apeldoorn
 Koordinaatit: 52°13′00″N, 05°58′00″E 
Valtio:  Alankomaat
Provinssi:  Gelderland
Hallinto:  
 – Pormestari:  Petra van Wingerden-Boers (VVD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  341,13 km²
Väkiluku (2006):  155 686
 – Väestötiheys:  458 as./km²
 
 www.apeldoorn.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apeldoorn on kaupunki Gelderlandissa Alankomaissa. Kaupungissa on 155 686 asukasta (1.7.2006) ja kaupunkialueella (stadsgewest) 212 610.
Apeldoorn tunnetaan jo 700-luvulta lähtien. Se oli melko tuntematon kaupunki toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan asti. Kaupungin lähellä sijaitsee kuitenkin kuninkaallinen palatsi Het Loo, joka on nykyisessä muodossaan peräisin Vilhelm III:n ajalta (1685–1686).
Apeldoornissa on paperiteollisuutta ja Apenheulin eläintarha, joka on erikoistunut apinoihin.
Apeldoornin ehkä tunnetuin urheiluseura on AGOVV Apeldoorn, joka pelaa jalkapalloa Jupiler Leaguessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apeldoorn Wikimedia Commonsissa
Kartta Apeldoornin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Anna Lawrence

Anna Josephine Lawrence (s. 9. maaliskuuta 1972 Howick) on uusiseelantilainen entinen maahockeypelaaja.
Lawrence osallistui kaksiin olympialaisiin, vuosina 1992 ja 2000. Uuden-Seelannin joukkue oli Barcelonan kisoissa 1992 turnauksen kahdeksas eli viimeinen, mutta joukkue sijoittui kuudenneksi Sydneyssä 2000.
Annie Edson Taylor

| Annie Edson Taylor |
| --- | --- |
 Annie Taylor tynnyrinsä kanssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. lokakuuta 1838 Auburn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 29. huhtikuuta 1921 (82 vuotta) Lockport, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  useita ammatteja
Annie Edson Taylor (24. lokakuuta 1838 Auburn, New York, Yhdysvallat – 29. huhtikuuta 1921 Lockport, New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen opettaja, joka laski Niagaran tynnyrissä 63-vuotissyntymäpäivänään. Hän oli ensimmäinen ihminen, joka selviytyi hengissä Niagaran putousten laskemisesta. Taylor yritti kerätä tempullaan rahaa, mutta kuuluisuus jäi lyhytaikaiseksi. Hänen kirjansa ei myynyt, ja hänen managerinsa karkasi laskutynnyrin kanssa kiertämään maata.
Varhainen elämä

Annie Edson Taylor syntyi Auburnissa New Yorkissa vuonna 1839. Hän oli yksi Merrick ja Lucretia Edsonin kahdeksasta lapsesta. Merrick Edson omisti myllyn, minkä ansiosta perhe tuli taloudellisesti hyvin toimeen. Merrick kuoli, kun Annie oli 12-vuotias, mutta perinnön ansiosta perheen toimeentulo oli taattu.
Annie Edson opiskeli opettajaksi. Hän tutustui 17-vuotiaana David Tayloriin, jonka kanssa hän meni myöhemmin naimisiin. He saivat lapsen, joka kuitenkin kuoli pian syntymän jälkeen. Annie Taylor jäi 25-vuotiaana leskeksi, kun David kuoli haavoituttuaan sisällissodassa.
Jäätyään leskeksi Taylor muutti San Antonioon, missä hänen koulutoverinsa asui. Taylor toimi San Antoniossa opettajana, mutta muutti jostain syystä pian pois kaupungista. Sen jälkeen hän asui tilapäisesti eri puolilla Yhdysvaltoja ja teki monenlaisia töitä. Vuonna 1898 Taylor muutti Michiganin Bay Cityyn, missä hän perusti tanssikoulun. Taylor oli perintönsä turvin tottunut varsin yltäkylläiseen elämään, mutta hänen rahansa olivat loppumassa eikä tanssikoulu tuottanut tarpeeksi. Bay Citystä hän muutti vuonna 1900 Sault Ste. Marieen ja sieltä San Antonion ja Méxicon kautta vuonna 1901 takaisin Bay Cityyn.