stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frans Joosef II
Viimeiset elinvuodet

Frans Joosef II siirsi suurimman osan vallastaan 26. elokuuta 1984 pojalleen Hans Adamille. Hän kuoli 13. marraskuuta 1989 vain 26 päivää vaimonsa kuoleman jälkeen. Hän hallitsi 51 vuotta ja oli kuollessaan pisimpään vallassa ollut eurooppalainen valtionpäämies.
Muu toiminta

Ruhtinas Frans Joosef II oli Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) pitkäaikainen jäsen vuosina 1936–1980 eli 44 vuoden ajan, joka on pisimpiä KOK-jäsenyyksiä. Hänen tyttärestään prinsessa Norasta tuli KOK:n jäsen neljä vuotta myöhemmin.
Ruhtinas Frans Joosef II ja hänen puolisonsa ruhtinatar Gina.
Karneadeksen lautta

Karneadeksen lautta on klassinen pakkotilaa koskeva ajatusleikki. Sen keksijänä pidetään kreikkalaista filosofi Karneadesta.
Koska molempien merimiesten henki on samanarvoinen, tilanteessa ei ole mitään arvokkaampaa etua. Objektiivisen arvojärjestyksen puutteessa pakkotilateolla pelastettavan edun tärkeys liittyy enää sen subjektiiviseen merkitykseen merimiehelle. Hukkuneen merimiehen kuolemaan johtanut teko on oikeusjärjestyksen vastainen, mutta syyt pelastautuneen merimiehen toiminnan taustalla ovat inhimillisesti ymmärrettäviä. Oikeustieteessä katsotaankin, ettei pelastunutta merimiestä voida moittia toimintansa johdosta.
Fred Karno

Fred Karno noin vuonna 1918.
Frederick John Westcott, paremmin tunnettu lavanimellä Fred Karno, (26. maaliskuuta 1866 Exeter, Yhdistynyt kuningaskunta – 18. syyskuuta 1941) oli englantilainen teatterijohtaja.
Karno työskenteli putkimiehenä, kun hän alkoi esiintyä voimistelijana sirkuksissa ja varieteenäyttämillä. Hän tajusi kuitenkin pian, että pystyisi tienaamaan paremmin esiintyjien järjestämiselle kuin itse esiintymällä. Karno alkoikin 1890-luvun puolivälissä keskittyä slapstick-sketseihin. Hän alkoi 1897 mainostaa Fred Karno’s Company of Speechless Comedians -ryhmää, joka teki fyysistä komediaa, joka vaati akrobaattisia taitoja. Ennen Karnoa varietee oli tunnettu lähinnä musiikkiesityksistä, mutta Karno siirsi esitykset myös sketsiesityksiin. Karnon ryhmän kautta nousi useita kuuluisia koomikoita, muun muassa Charles Chaplin ja Stan Laurel.
Vuonna 1906 Karnon ryhmät esittivät Britanniassa useita erilaisia sketsejä 32 näyttämöllä, ja hänen esityksiään nähtiin myös noin kymmenessä muussa maassa. Viihdeteollisuus muuttui kuitenkin, ja Karno ajautui 1926 konkurssiin. Hän yritti 1928 Hollywoodiin ja sai Chaplinin ja Laurenin avulla töitä Hal Roachilta. Hän kuitenkin lähti pian, sillä ei ollut tottunut olemaan käskettynä. Karno palasi Britanniaan ja perusti kiertävän Karno's Krazy Komics -ryhmän. Hän ohjasi myös muutaman elokuvan Ealing Studiosille, mutta ne eivät kuitenkaan menestyneet.
Karnon ura ja rahat loppuivat 1930-luvun puolivälissä, ja Music Hall Benevolent Fund takasi Karnolle eläkkeen ja osuuden alkoholikaupasta Dorsetista. Karno kuoli 1941 sokeritautiin.
Joseph von Fraunhofer

| Joseph von Fraunhofer |
| --- | --- |
 Joseph von Fraunhofer
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1787 Straubing, Baijeri
Kuollut: 7. kesäkuuta 1826 (39 vuotta) München
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  fysiikka, optiikka, spektroskopia
Tunnetut työt:  Fraunhoferin viivat, hila
Joseph Ritter von Fraunhofer (6. maaliskuuta 1787 – 7. kesäkuuta 1826) oli baijerilainen optiikan tutkija ja linssien valmistaja. Hän valmisti optista lasia ja akromaattisia objektiiveja kaukoputkiin, keksi spektroskoopin ja havaitsi, että hilan avulla voidaan saada aikaan spektrejä. Hän myös löysi auringon spektristä nykyisin Fraunhoferin viivoina tunnetut tummat absorptioviivat ja tutki niitä.
Elämäkerta

Joseph Fraunhofer syntyi Straubingissa, Baijerin vaaliruhtinaskunnassa. Hänen isänsä oli lasimestari Franz Xaver Fraunhofer. Jäätyään orvoksi Fraunhofer meni vuonna 1799 Weichelberger -nimisen lasinhiojan ja peilintekijän oppipojaksi. Vuonna 1801 talo, jossa hän asui, romahti, ja hän oli vähällä menettää henkensä jäätyään kivi- ja tiilimurskan alle. Pelastustöitä valvoi vaaliruhtinas Maksimilian I Joosef, joka myös lahjoitti hänelle 18 dukaatin rahallisen avustuksen, josta osan hän käytti lasinhiontakoneen ostamiseen, kun taas loput rahat tekivät hänelle mahdolliseksi pitää puoli vuotta vapaata Weichelbergin alaisuudesta.
Onnettomuuden tapahtuessa paikalla oli myös Joseph Utzschneider, joka hänkin ryhtyi auttamaan Fraunhoferia. Vaaliruhtinaalta saamansa avustuksen ja Utzschneiderin antaman tuen turvin Fraunhofer saattoi jatkaa opintojaan samaan aikaan käytännöllisten harjoitustensa kanssa. Vuonna 1806 Utzchneider ja Georg von Reichenbach kutsuivat hänet oppilaakseen ottivat Fraunhoferin oppilaakseen matemaattis-tekniseen oppilaitokseensa. Siellä hän harjoitteli hienon optisen lasin valmistusta ja keksi täsmällisiä menetelmiä valon dispersion mittaamiseksi.
Samassa oppilaitoksessa hän myös tutustui Pierre Louis Guinandiin, sveitsiläiseen lasiteknikkoon, joka Utzschneiderin toimeksiannosta antoi Fraunhoferille opetusta lasin tekemisessä. Vuonna 1809 Optisen Instituutin mekaaninen osa oli pääasiassa Fraunhoferin johdossa, ja samana Fraunhoferista tuli yksi yhtiön jäsenistä. Vuonna 1814 Guinand ja myös Reichenbach erosivat yhtiöstä. Guinadista tuli myöhemmin Fraunhoferin yhtiötoveri, ja yhtiön nimi muutettiin muotoon Utzschneider-und-Fraunhofer. Vuonna 1818 Fraunhoferista tuli Optisen instituutin johtaja.
Fraunhofer oli aikansa taitavin optisten laitteiden valmistaja. Hänen kehittämiensä hienojen optisten laitteiden ansiosta Baijeri syrjäytti Englannin tämän asemasta optisen teollisuuden tärkeimpänä keskuksena.  Edes Michael Faraday kaltaisineen ei kyennyt tuottamaan lasia, joka olisi vetänyt vertoja Fraunhoferin lasille.
Loistavan uransa ansioista Fraunhofer sai Erlangenin yliopistolta kunniatohtorin arvon vuonna 1822. Vuonna 1824 Baijerin kuningas Maksimilian I Joosef nimitti hänet Baijerin kruunun ansio­ritari­kunnan ritariksi, jolloin hän samalla sai myös henkilökohtaisen aatelisarvon ja hänen nimeensä lisättiin arvonimi "Ritter von". Samana vuonna hänen nimitettiin myös Münchenin kunniakansalaiseksi.
Fraunhofer kuoli tuberkuloosiin 39 vuoden ikäisenä 7. kesäkuuta 1826.
Kaukoputket ja optiset laitteet

Fraunhofer valmisti yritykselleen erilaisia optisia laitteita. Niitä olivat F. G. W. Struven käyttämä Dorpat-refraktori, joka vuonna 1824 toimitettiin Tarton yliopiston observatoriolle, sekä Besselille toimitettu heliometri, joita molempia käytettiin aineiston keräämiseen tähtien parallaksin mittaamista varten. Fraunhoferin seuraajat Merz ja Mahler valmistivat Berliinin observatoriolle kaukoputken, jolla vahvistettiin planeetta Neptunuksen olemassaolo. Mahdollisesti viimeinen Fraunhoferin valmistama kaukoputken objektiivi asennettiin Edinburghin kaupungin observatorion ohikulkukoneeseen, jonka muutoin rakensi valmiiksi hampurilainen Johann Georg Repsold Fraunhoferin kuoleman jälkeen.
Fraunhofer paransi myös kaukoputkien ekvatoriaalista pystytystä, tukevuutta ja suuntatarkkuutta sekä otti käyttöön vuorokautisesta liikkeestä huolehtivan kellokoneiston.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joseph von Fraunhofer
Kirjallisuutta

Joseph von Fraunhofer, William Hyde Wollaston: Prismatic and diffraction spectra.  American Book Co., 1899.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Joseph von Utzchneider: Kurzer Umriß der Lebens-Geschichte des Herrn Dr. Joseph von Fraunhofer.  Rösl, 1826.  Teoksen verkkoversio. (saksaksi)
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 427.  ("Joseph von Fraunhofer (1787–1826)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat 
Tieteilijät:  Leopoldina  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Fraunhofer esittelee spektroskooppia.
Käännös suomeksi
HMS Karlskrona (1939)

| HMS Karlskrona |
| --- | --- |
 HMS Karlskrona

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Örlogsvarvet
Kölinlasku:  1937
Laskettu vesille:  19. kesäkuuta 1939
Palveluskäyttöön:  12. syyskuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1974
Tekniset tiedot
Uppouma:  1040 t (kuiva) 1200 t (kuormattu)
Pituus:  92,7 m (vesiraja) 94,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  32000 shp
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  130
Aseistus
Aseistus:  3 x 120 mm/L46 Bofors M/24C -tykkiä 6 x 25 mm M/32 -ilmatorjuntatykkiä 2 x 8 mm/L76 M/36 -ilmatorjuntakonekivääriä 6 x 533 mm M/30 -torpedoputkea 2 x M/24-syvyyspomminheitintä 2 x M/24-syvyyspommikiskoa 40-46 x miinaa
HMS Karlskrona (runkonumerot J8 ja F79) oli Ruotsin laivaston Göteborg-luokan hävittäjä. Alus valmistettiin Örlogsvarvetilla ja se valmistui 12. syyskuuta 1940.
Palvelus

Alus osallistui toisen maailmansodan aikana Ruotsin aluevesien puolueettomuuden valvontaan. Sodan päätyttyä se muutettiin sukellusveneentorjuntafregatiksi. Alus poistettiin alusluettelosta 1. heinäkuuta 1974.
Einar Karlsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Einar Karlsson |  Einar Karlsson |  Einar Karlsson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Berliini 1936 |  61 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa |  Helsinki 1933 | 66 kg |  |
|  Pronssia |  Rooma 1934 | 66 kg |  |
|  Pronssia |  Pariisi 1937 | 61 kg |  |
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 |  61 kg |  |
Erik David “Einar“ Karlsson (1. syyskuuta 1908 Tukholma – 17. helmikuuta 1980 Tukholma) oli ruotsalainen painija ja olympiamitalisti. Hän saavutti kaksi olympiamitalia, pronssia kummallakin tyylillä. Los Angelesissa 1932 hän sai pronssia vapaapainista ja neljä vuotta myöhemmin Berliinissä irtosi pronssia kreikkalais-roomalaisesta painista. Kreikkalais-roomalaisella tyylillä Karlsson saavutti myös EM-hopean ja kaksi EM-pronssia.
Aiheesta muualla

Einar Karlsson – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Augustin Jean Fresnel

| Augustin Jean Fresnel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1788 Broglie, Ranska
Kuollut: 14. heinäkuuta 1827 Ville-d'Avray, Ranska
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Optiikka
Tunnetut työt:  Valon aaltoteoria, Fresnel-linssi, Fresnelin integraalit
Augustin-Jean Fresnel (10. toukokuuta 1788 Eure, Ranska – 14. heinäkuuta 1827 Ville-d'Avray, Ranska) oli ranskalainen insinööri, joka vaikutti merkittävästi valon aaltoteorian kehitykseen. Fresnel tutki valon käyttäytymistä sekä teoreettisesti että kokeellisesti.
Fresnel tunnetaan todennäköisesti parhaiten Fresnel-linssien keksijänä. Niitä käytettiin ensiksi majakoissa, nykyisin monissa muissakin sovelluksissa.
Elämäkerta

Fresnel oli arkkitehdin poika, kotoisin Brogliesta, nykyisen Euren departementin alueelta. Aluksi hän oli hidas oppimaan, eikä vielä kahdeksan­vuotiaana osannut lukealähde?. Hän pääsi kuitenkin 12-vuotiaana Caenin École Centraleen ja 16 vuoden iässä École Polytechniqueen, jossa hän menestyi hyvin. Sieltä hän siirtyi kansalliseen silta- ja maantiekouluun (École des Ponts et Chaussées). Hän toimi tie- ja vesirakennusinsinöörinä Vendéen, Drômen ja Ille-et-Vilainen departementeissa, mutta koska hän oli kannattanut Bourboneja vuonna 1814, hän joutui kotiarestiin ja menetti virkansa Napoleonin palatessa valtaan.
Kun monarkia toisen kerran palautettiin, hän sai toimen insinöörinä Pariisissa, jossa hän asui siitä lähtien suurimman osan elämästään. Hän ilmeisesti aloitti optiikan tutkimuksensa vuonna 1814, jolloin hän kirjoitti artikkelin valon aberraatiosta, mutta sitä ei koskaan julkaistu. Vuonna 1814 hän kirjoitti tutkielman diffraktiosta, ja sillä hän sai seuraavana vuonna Ranskan tiedeakatemian palkinnon. Hän keksi erityisen linssityypin, Fresnel-linssin, jolla voitiin korvata peilit majakoissa. Vuonna 1819 hänet nimitettiin majakoista vastaavaksi virkamieheksi. Vuonna 1823 hänet valittiin yksi­mielisesti tiede­akatemian jäseneksi, ja vuonna 1825 hän pääsi myös Royal Society of Londonin jäseneksi. Vuonna 1827, hänen ollessaan jo vakavasti sairaana, Royal Society myönsi hänelle Rumfordin palkinnon.
Fresnel kuoli tuberkuloosiin Ville-d'Avrayssä lähellä Pariisia.
Fresnel sai optiikan töistään eläessään vain niukasti julkista tunnustusta. Jotkin hänen artikkeleistaan Ranskan akatemia painatti vasta monta vuotta hänen kuolemansa jälkeen.
Tutkimukset

Fresnelin keksinnöt perustuivat Thomas Youngin kokeisiin, ja hän selitti valon aaltoteorian avulla monia optiikan ilmiöitä. Vuonna 1817 Young oli ehdottanut, että valoaaltoihin liittyy vähäinen poikittainen komponentti, joskin hänen mukaansa niiden pitkittäinen komponentti olisi paljon suurempi. Vuonna 1821 Fresnel kuitenkin osoitti matemaattisesti, että valon polarisaatio oli selitettävissä vain olettamalla, että valoaallot olivat kokonaan poikittaista aaltoliikettä ilman pitkittäistä komponenttia.
Fresnel esitti eräiden tähtitieteellisten havaintojen selittämiseksi hypoteesin, jonka mukaan liikkuva aine kuljetti eetteriä mukanaan.
Käyttämällä kahta metallipeiliä, jotka muodostivat lähes 180 asteen kulman, hän sai kumotuksi diffraktion vaikutuksen kokeessa, jolla F. M. Grimaldi oli tutkinut valoaaltojen interferenssiä. Tämän hän katsoi vakuuttavasti vahvistavan, että valoaaltojen interferenssi oli selitettävissä aaltoteorian avulla.
Yhdessä François Aragon kanssa hän tutki myös polarisoitujen säteiden interferenssiä. Hän osoitti, että ympyräpolaroitunutta valoa voitiin saada Fresnelin särmiöksi kutsutulla lasisärmiöllä, jossa on kaksi 126 asteen tylppää ja kaksi 54 asteen terävää kulmaa. Fresnel havaitsi ja selitti myös jännittyneiden kiteiden kahtaistaittavuuden.
Kirjallisuutta

Augustin Fresnel: The Wave Theory of Light – Memoirs by Huyghens, Young and Fresnel, s. 79–145.  American Book Company, 1819.  Teoksen verkkoversio.
Augustin Fresnel: The Wave Theory of Light – Memoirs by Huyghens, Young and Fresnel, s. 145–146.  American Book Company, 1819.  Teoksen verkkoversio.
Elton, Julia (July 2009) "A Light to Lighten our Darkness: Lighthouse Optics and the Later Development of Fresnel's Revolutionary Refracting Lens 1780–1900" International Journal for the History of Engineering & Technology 79(2): pp. 183–244,  10.1179/175812109X449612
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Photographers' Identities 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
HMS Karlstad

| HMS Karlstad |
| --- | --- |
 HMS Karlstad Turussa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums
Kölinlasku:  joulukuu 1999
Laskettu vesille:  24. elokuuta 2006
Palveluskäyttöön:  2014
Tekniset tiedot
Uppouma:  600 t
Pituus:  72,8 m
Leveys:  10,4 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  16 MW
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  28 upseeria ja 16 varusmiestä
Aseistus
Aseistus:  8 x RBS15 Mk II 1 x Bofors 57 Mk3 4 x 400 mm sukellusvenetorpedonheitintä
HMS Karlstad (runkonumero K35) on Ruotsin laivaston Visby-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin 31. elokuuta 1999 Kockums AB:n Karlskronan telakalta, jossa työt aloitettiin joulukuussa. Se laskettiin vesille 24. elokuuta 2006 ja on tarkoitus luovuttaa tilaajan edustajille 2013. Suunnitelmien mukaan alus liitetään laivastoon vuonna 2014.
Reima Karppinen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | München 1981 | pariairokaksikko |  |
Reima Juhani Karppinen (s. 27. tammikuuta 1958 Vehmaa) on entinen suomalainen kilpasoutaja.
Karppinen kilpaili soutu-urallaan kolmissa olympialaisissa pariairokaksikossa. Los Angelesissa 1984 hän sijoittui Aarne Lindroosin kanssa kahdeksanneksi, Soulissa 1988 Jorma Lehtelän kanssa 12:nneksi ja Barcelonassa 1992 Esko Hillebrandtin parina 13:nneksi.
Uransa ainoan arvokisamitalin Karppinen voitti MM-kilpailuissa Münchenissä 1981 saadessaan veljensä Pertti Karppisen kanssa hopeaa. Veljesten muut esiintymiset MM-kisojen pariairokaksikossa tuottivat viidennen sijan Luzernissa 1982, neljännen sijan Duisburgissa 1983 sekä kahdeksannen sijan Wienissä 1991. Jorma Lehtelän parina tuli seitsemäs sija Nottinghamista 1986 ja 12. sija Kööpenhaminasta 1987.
Pohjoismaiden mestaruuden Reima Karppinen voitti Pertti Karppisen kanssa pariairokaksikossa vuonna 1981. Suomen mestaruuksia hän voitti eri veneluokissa yli kaksikymmentä.
Reima Karppisen valmentajina toimivat Matti Heikkilä ja hänen veljensä Erkka Karppinen. Hänen vaimonsa Tuula Karppinen (o.s. Kivi) on voittanut Suomen mestaruuksia kuulantyönnössä ja soudussa sekä tyttärensä Suvi Karppinen ja poikansa Olli-Pekka Karppinen soudussa.
Nils Karlsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Karlsson Oslon talviolympialaisissa 1952. |  Karlsson Oslon talviolympialaisissa 1952. |  Karlsson Oslon talviolympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sankt Moritz 1948 | 50 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1950 | 50 km |  |
Nils Emanuel "Mora-Nisse" Karlsson (25. kesäkuuta 1917 Östnor, Mora – 16. kesäkuuta 2012) oli ruotsalainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja, erityisesti pitkien matkojen erikoismies. Karlssonin urheiluseura oli IFK Mora.
Toisen maailmansodan vuoksi Karlsson pääsi ensimmäisiin arvokilpailuihinsa vasta 30-vuotiaana. Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 hän sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi eikä päässyt viestijoukkueeseen, mutta 50 kilometrillä hän voitti kultaa yli 4,5 minuutin erolla Harald Erikssoniin. Lake Placidin MM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui 18 kilometrillä 13:nneksi ja sai pronssia 50 kilometrillä, jossa Ruotsi otti neloisvoiton. Oslon olympialaisissa 1952 hän kilpaili toipilaana kurkkutulehduksesta ja sijoittui 18 kilometrillä viidenneksi sekä 50 kilometrillä kuudenneksi.
Vaasahiihdon Karlsson voitti ennätyksellisesti yhdeksän kertaa (1943, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951 ja 1953). Ainoan tappionsa hän kärsi vuonna 1944, kun Gösta Andersson oli yhden sekunnin nopeampi. Holmenkollenin kisoissa hän voitti molemmat hiihtomatkat vuonna 1947 sekä 50 kilometriä vielä vuonna 1951. Salpausselällä hän sijoittui parhaimmillaan 50 kilometrillä kolmanneksi vuonna 1953. Karlsson voitti Ounasvaaran kisoissa 50 kilometriä vuonna 1950. Hän hiihti samana vuonna Östersundomin kisojen 50 kilometrillä kolmanneksi. Ruotsin mestaruuksia "Mora-Nisselle" kertyi 19, joista 17 henkilökohtaisia. Vuonna 1944 hänet palkittiin Svenska Dagbladetin kultamitalilla.
Kirjallisuutta

I vita spår av Nils Karlsson. Mora-Nisse (1953)
Karolinginen renessanssi

Karolinginen renessanssi tarkoittaa Kaarle Suuren kaudella ja sen jälkeen tapahtunutta kirjallisuuden, taiteiden ja oppineisuuden kukoistuskautta vuoden 800 tienoilla. Ajanjaksoa kutsutaan myös nimellä karolinginen renovaatio, sillä joidenkin mielestä termi renessanssi on harhaanjohtava, koska uudistukset rajoittuivat lähinnä papistoon, ja ajanjaksolla pyrittiin lähinnä elvyttämään klassista taidetta, joka oli kukoistanut Rooman tasavallan aikana.
Kuva Kruunajaisevankeliumeista
Karolingisen renessanssin aikana kopioitiin paljon käsikirjoituksia sekä antiikin kirjoja oppikirjoiksi ja kirjastoihin säilytettäväksi. Tämän ansiosta pienaakkoset kehittyivät. Tunnetuin esimerkki karolingisesta käsikirjoituksesta on Kruunajaisevankeliumit, joiden koristelussa käytettiin kultaa ja purppuraa. Hahmojen kuvauksessa on käytetty klassisia asentoja ja kuvaustyylejä. Henkilöt ja esineet kuvattiin ilman syvyysvaikutelmaa, mutta kuvaan pyrittiin silti saamaan dramaattista vaikutelmaa. Kaudelta on säilynyt vain vähän kuvataidetta. Kirkkojen mosaiikkien ja seinämaalausten lisäksi karolingisesta maalaustaiteesta on säilynyt lähes ainoastaan käsikirjoitusten kuvitusta. Ne koristeltiin usein kullalla, norsunluulla ja jalokivillä. Kauden kuvanveisto keskittyi kullasta ja norsunluusta valmistettuihin kirkollisiin esineisiin.
Karolinginen arkkitehtuuri vallitsi 700-luvun lopulla ja 800-luvulla. Tyylin esikuvia olivat antiikki ja Bysantin varhaiskristillinen tyyli. Karolingisen kirkkoarkkitehtuurin pohjalta kehittyi koko länsimainen keskiaikainen kirkonrakentaminen. Sen suosimille pitkäkirkoille oli tyypillistä keskustornit, ristivarret, toisistaan selvästi erottuvat kuoriosat, runkohuoneet sekä poikkilaivat. Lisäksi karolingiseen arkkitehtuuriin kuului kuninkaanlinnojen suunnittelu.
Karolingista renessanssia seurasi ottolaisen taiteen kausi. Karolinginen renessanssi on eri asia kuin myöhempi renessanssiksi kutsuttu aikakausi.
Karlsruhe-luokka

| Karlsruhe-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 900 t (suunniteltu) 6 191 t (kuormattu)
Pituus:  142,2 m
Leveys:  13,7 m
Syväys:  5,38 m
Koneteho:  26 000 shp
Nopeus:  29,3 solmua
Miehistöä:  18 upseeria 355 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  12 x 10,5 cm SK L/45 -tykkiä 2 x 50 cm torpedoputkea 120 miinaa
Karlsruhe-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston kahden aluksen muodostama kevyt risteilijäluokka, jonka alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Karlsruhe | Germaniawerft | 1911 | 11. marraskuuta 1912 | 15. tammikuuta 1914 | tuhoutunut räjähdyksessä 4. marraskuuta 1914 |
| Rostock | Howaldtswerke, Kiel | 1911 | 12. marraskuuta 1912 | 5. helmikuuta 1914 | miehistönsä upottama 2. kesäkuuta 1916 |
Karstasammalet (luokka)

| Karstasammalet |
| --- | --- |
 Andreaea rupestris
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Andreaeopsida  (Limpr.) Rothm.
Katso myös
   Karstasammalet (luokka) Wikispeciesissä   Karstasammalet (luokka) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karstasammalten luokka (Andreaeopsida) on yksi neljästä lehtisammalten kaareen kuuluvista luokista. Karstasammalten luokassa on vain yksi lahko, karstasammalten lahko (Andreaeales). Myös tämä sisältää vain yhden heimon (Andreaeaceae), johon kuuluu yksi suku karstasammalet (Andreaea). Eli karstasammalten luokkaan kuuluu vain yhden suvun (Andreaea) lajeja.
Karjan kirkko

| Karjan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Linnaka, Saarenmaa, Viro
Koordinaatit:  58°31′24″N, 22°43′57″E
Rakennustyyppi:  kirkko
Valmistumisvuosi:  1200- tai 1300-luvulla
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karjan kirkko on keskiaikainen kirkko Linnakan kylässä Viron Saarenmaan saarella. Kirkko on valmistunut 1200- tai 1300-luvuilla ja se on Saarenmaan kirkoista pienin. Kirkko tunnetaan etenkin goottilaisista kiviveistoksistaan.
Historia

Karjan keskiaikaisen kirkon rakennuttamisen tarkkaa ajankohtaa ei tunneta. Rakennustyöt aloitettiin 1200-luvun aikana ja mahdollisesti ne kestivät 1300-luvun puolelle. Kirkko omistettiin Katariina Aleksandrialaiselle ja Pyhälle Nikolaokselle ja se oli etappi Skandinavian ja Gotlannin kautta Vanhalle-Liivinmaalle saapuville pyhiinvaeltajille. Kirkko kärsi huomattavia vahinkoja Viron Yrjönyön kapinassa vuonna 1343, jossa osa sen rakenteista tuhoutui. Helge Kjellin johti kirkon kunnostustöitä vuosina 1923–1925.