stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Real Madrid CF
Historia > Paluu Euroopan huipulle

Quinta del Buitren lennon katkaisi lopulta Johan Cruijffin valmentama Barcelonan Dream Team, joka voitti Espanjan pääsarjan neljästi peräkkäin 1990-luvun alussa sekä Euroopan cupin vuonna 1992. Vuosina 1992 ja 1993 Real Madrid jäi sarjassa vain pisteen päähän Barcelonasta hävittyään molemmilla kerroilla kauden viimeisessä ottelussa Teneriffan ”kirotulla saarella” paikalliselle Tenerifelle. Lokakuussa 1994 edustusjoukkuedebyyttinsä teki juniorina paikallisvastustaja Atléticosta siirtynyt Raúl, johon joukkue vahvasti henkilöityi 1990- ja 2000-luvulla.lähde?
Vuodesta 1966 lähtien odotettu seitsemäs Euroopan cupin voitto, La Séptima, tuli lopulta vuonna 1998, tuolloin jo Mestarien liigaksi nimensä muuttaneessa kilpailussa. Hieman aikaisemmin jo ennestään muun muassa Raúlin, Fernando Hierron ja Fernando Redondon tähdittämään joukkueeseen olivat liittyneet Roberto Carlos, Predrag Mijatović, Davor Šuker, Clarence Seedorf ja Fernando Morientes, ja joukkuetta valmensi saksalainen Jupp Heynckes. Loppuottelussa vastassa oli Juventus, ja se päättyi Real Madridin 1–0-voittoon. Ratkaisevan maalin teki Mijatović ottelun toisella puoliskolla.
Kahdeksas ja yhdeksäs mestaruus seurasivat kahden vuoden välein. Vuoden 2000 loppuottelussa oli ensimmäistä kertaa kilpailun historiassa mukana kaksi saman maan edustajaa, kun Real Madrid sai vastaansa Valencian. Real Madrid voitti ottelun tyylipuhtaasti 3–0 Morientesin, Steve McManamanin ja Raúlin maaleilla. Vuonna 2002 loppuottelussa kaatui saksalainen Leverkusen maalein 2–1. Maalinteon aloitti Raúl ja voiton sinetöi Zinédine Zidane erinomaisella volley-laukauksellaan ennen ensimmäisen puoliskon päätöstä. Seuraavalla kaudella Real Madrid ylsi kilpailun välieriin, mutta kauteen 2010-2011 asti sen tie katkesi joka kerta neljännesvälieriin.
Historia > 2000–2006: Los Galácticos kokoaa tähdet

Vuosina 2000–2006 puheenjohtajana toiminut Florentino Pérez hankki seuraan suurilla rahamäärillä useita tähtipelaajia kuten Luís Figon, Zinédine Zidanen, Ronaldon ja David Beckhamin, minkä myötä seura sai mediassa uuden kutsumanimen, Los Galácticos. Pérez itse käytti fraasia Zidanes y Pavones (suom. zidanet ja pavónit), joka viittasi politiikkaan hankkia juuri Zidanen kaltaisia kalliita huippupelaajia ja samalla tukea Paco Pavónin kaltaisia seuran omia kasvatteja.lähde? Tämä kantoi aluksi hedelmää, kun seura voitti muun muassa Espanjan pääsarjan 2001 ja 2003, ja Mestarien liigan 2002. Pérezin kaudella seura myi Madridin keskustassa sijainneen vanhan harjoituskeskuksensa ja rakennutti uuden modernimman Ciudad Real Madridin. Kalliit pelaajahankinnat maksoivat itsensä takaisin muun muassa kasvaneen kannattajatuotemyynnin ansiosta, ja kaudella 2004–2005 Real Madrid nousi liikevaihdoltaan suurimmaksi jalkapalloseuraksi maailmassa.lähde?
Vuonna 2002 Real Madrid vietti 100-vuotisjuhliaan. Seura ylsi samalla Espanjan cupin loppuotteluun, jonka se sai järjestettäväkseen juhlapäivänä 6. maaliskuuta omalla kotistadionillaan. Loppuotteluvastustaja Deportivo ei kuitenkaan välittänyt juhlivista isännistään, vaan vei pokaalin nimiinsä maalein 2–1.
Päivä kauden 2002–2003 päättymisen jälkeen seura ilmoitti, että se ei aio jatkaa vuodesta 1999 edustusjoukkuetta menestyksekkäästi valmentaneen Vicente del Bosquen sopimusta. Samassa yhteydessä saivat erinäisistä syistä lähteä myös pelaajat Fernando Hierro, Fernando Morientes, Steve McManaman ja Claude Makélélé, joilla kaikilla oli ollut tärkeä rooli seuran edellisvuosien menestyksessä. Vuodesta 2003 alkoikin useiden valmentajanvaihdosten leimaama pisin pokaaliton aikakausi sitten 1950-luvun.
Historia > 2006–2009: Florentino Pérezin jälkeen

Pérez erosi puheenjohtajan tehtävästään helmikuussa 2006, ja heinäkuussa 2006 pidetyssä vaalissa uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Ramón Calderón. Calderón palkkaamien valmentajien Fabio Capellon ja Bernd Schusterin johdolla seura katkaisi neljän vuoden kuivan jakson ja voitti 30. ja 31. Espanjan pääsarjamestaruuden peräkkäin kausilla 2006–2007 ja 2007–2008. Kalliit pelaajakaupat saivat jatkoa myös Calderónin puheenjohtajakaudella. Esimerkiksi kesällä 2007 seura käytti uusiin pelaajiin 119 miljoonaa euroa, eniten Euroopassa. Onnistuneimpia ostoksia oli Calderónin ensimmäiseksi kaudeksi seuraan liittynyt alankomaalainen Ruud van Nistelrooy, joka voitti Espanjan pääsarjan maalikuninkuuden kaudella 2006–2007. Kausi 2008–2009 oli seuralle sekava muun muassa puheenjohtaja Calderónin jouduttua keskelle äänestysskandaalia, joka lopulta johti hänen eroamiseen tammikuussa 2009.
Saavutukset > Kansainväliset kilpailut

Euroopan cup (European Champion Clubs’ Cup) ja Mestarien liiga (UEFA Champions League): 15
1955–1956, 1956–1957, 1957–1958, 1958–1959, 1959–1960, 1965–1966, 1997–1998, 1999–2000, 2001–2002, 2013–2014, 2015–2016, 2016–2017, 2017–2018, 2021–2022, 2023–2024
Uefa-cup (UEFA Cup): 2
1984–1985, 1985–1986
Uefa-supercup (UEFA Super Cup): 6
2002, 2014, 2016, 2017, 2022, 2024
Intercontinental Cup: 3
1960, 1998, 2002
Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut (FIFA Club World Cup): 5
2014, 2016, 2017, 2018, 2022
FIFA Intercontinental Cup: 1
2024
Pequeña Copa del Mundo: 2
1952, 1956
Copa Latina: 2
1955, 1957
Saavutukset > Kansalliset kilpailut

Espanjan pääsarjamestaruus (Primera División): 36
1931–1932, 1932–1933, 1953–1954, 1954–1955, 1956–1957, 1957–1958, 1960–1961, 1961–1962, 1962–1963, 1963–1964, 1964–1965, 1966–1967, 1967–1968, 1968–1969, 1971–1972, 1974–1975, 1975–1976, 1977–1978, 1978–1979, 1979–1980, 1985–1986, 1986–1987, 1987–1988, 1988–1989, 1989–1990, 1994–1995, 1996–1997, 2000–2001, 2002–2003, 2006–2007, 2007–2008, 2011–2012, 2016–2017, 2019–2020, 2021–2022, 2023–2024
Espanjan kuninkaan cup (Copa del Rey): 20
1904–1905, 1905–1906, 1906–1907, 1907–1908, 1916–1917, 1933–1934, 1935–1936, 1945–1946, 1946–1947, 1961–1962, 1969–1970, 1973–1974, 1974–1975, 1979–1980, 1981–1982, 1988–1989, 1992–1993, 2010–2011, 2013–2014, 2022–2023
Espanjan supercup (Copa Eva Duarte ja Supercopa de España): 14
1947, 1988, 1989, 1990, 1993, 1997, 2001, 2003, 2008, 2012, 2017, 2019–2020, 2021–2022, 2023–2024
Espanjan liigacup (Copa de la Liga): 1
1984–1985
Aluemestaruus (Campeonato de Madrid, Campeonato de Centro ja Campeonato Mancomunado): 23
1903–1904, 1904–1905, 1905–1906, 1906–1907, 1907–1908, 1912–1913, 1915–1916, 1916–1917, 1917–1918, 1919–1920, 1921–1922, 1922–1923, 1923–1924, 1925–1926, 1926–1927, 1928–1929, 1929–1930, 1930–1931, 1931–1932, 1932–1933, 1933–1934, 1934–1935, 1935–1936
Lähde:
Pelaajat > Lainalla olevat pelaajat

Päivitetty 5. syyskuuta 2024.
| Pelipaikka | Pelaaja | Joukkue | Päättymispäivä |
| --- | --- | --- | --- |
| KK |  Reinier |  Granada | 30. kesäkuuta 2025 |
| H |  Álvaro Rodríguez |  Getafe | 30. kesäkuuta 2025 |
Pelaajat > Pelaajapolitiikka

Real Madridin kokoonpano on jo pitkään ollut sekoitus ulkomaalaisia, espanjalaisia ja paikallisia pelaajia. Seuran juniorijaosto (esp. cantera) sai organisoidun rakenteensa Santiago Bernabéun alaisuudessa 1950-luvulla ja samoihin aikoihin seuraan alettiin hankkia enenevässä määrin myös ulkomaalaisia pelaajia. Kaudella 2007–2008 Real Madridin edustusjoukkueessa pelasi Espanjan pääsarjassa otteluissa kaikkiaan 26 pelaajaa. Näistä 9 oli kansalaisuudeltaan espanjalaisia ja 8 seuran oman juniorijaoston kasvatteja.
Real Madridin juniorijaoston kautta on runsaassa 50 vuodessa noussut yli 150 pelaajaa seuran edustusjoukkueeseen, joista (vuoden 2006 MM-kilpailuihin mennessä) 44 on pelannut myös Espanjan maajoukkueessa. Vuosien 2002–2007 aikana yhteensä 30 Real Madridin kasvattia siirtyi muihin Espanjan pääsarjajoukkueisiin.
Pelaajat > Tilastot

Nykyiset pelaajat lihavoituna.
Pelaajat > 20 parasta

Maaliskuussa 2008 seuran verkkosivustolla Realmadrid.comissa järjestettiin äänestys, jossa kannattajat ympäri maailmaa saivat valita mielestään seuran parhaat pelaajat eri aikakausilta. Äänestykseen otti osaa 50 323 henkilöä, jotka jättivät yhteensä 1 006 965 ääntä. 20 eniten ääniä keränneen pelaajan luettelo julkaistiin myöhemmin sivustolla. Parhaaksi valittiin argentiinalainen Alfredo Di Stéfano, joka kukisti niukasti ranskalaisen Zinédine Zidanen. Tuolloisista aktiivipelaajista 20 joukkoon pääsivät espanjalaiset Raúl ja Iker Casillas.
Pelaajat > Muut joukkueet

Real Madridilla on jalkapallossa 10 juniorijoukkuetta. Ne ovat vanhimmasta nuorimpaan: Juvenil A, Juvenil B, Juvenil C, Cadete A, Cadete B, Infantil A, Infantil B, Alevín A, Alevín B, Alevín C, Benjamín A, Benjamín B, Prebenjamín A, Prebenjamín B ja Debutante. Lisäksi seuralla on miesten edustusjoukkueen lisäksi kaksi miesten sarjoissa pelaavaa reservijoukkuetta, Real Madrid Castilla ja Real Madrid C, sekä naisten edustus- ja reservijoukkue ja kaksi juniorijoukkuetta tytöissä.
Pelaajat > Muut joukkueet > Real Madrid Castilla

Real Madrid Castilla on seuran B-joukkue, joka pelaa Espanjan kolmannella sarjatasolla Primera División RFEF:ssä. Joukkueen juuret ovat vuonna 1930 perustetussa seurassa nimeltä Agrupación Deportiva Plus Ultra, jonka kanssa Real Madridin puheenjohtaja Santiago Bernabéu aloitti yhteistyön 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa. Se on myöhemmin tunnettu myös nimillä Castilla Club de Fútbol ja Real Madrid B, ja nykyisen nimensä se otti käyttöön kesällä 2005.
Castillan historia on reservijoukkueeksi varsin menestyksekäs, sillä se on pelannut yli 30 kautta Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa ja sijoittunut sarjan ensimmäiseksi kaudella 1983–1984. Espanjan cupin puolivälieriin Castilla on yltänyt viidesti ja kaudella 1979–1980 se pääsi jopa loppuotteluun, jossa vastassa oli Real Madridin edustusjoukkue, ja sitä kautta seuraavan kauden Cup-voittajien cupiin. Edellisen kerran joukkue pelasi Segunda Divisiónissa kaudella 2013–2014, jolloin se sijoittui sarjassa sijalle 20 ja putosi alemmalle sarjatasolle. Tämän jälkeen Castilla ei ole onnistunut nostamaan itseään takaisin Segunda Divisióniin, vaikka nousu on ollut lähelläkin.
Pelaajat > Muut joukkueet > Real Madrid C

Real Madrid C on seuran kolmosjoukkue, joka pelaa Espanjan viidennellä sarjatasolla Tercera División RFEF:ssä. Joukkueen toiminta alkoi uudelleen vuonna 2023 oltuaan lopetettuna vuodesta 2015. Se pelasi parhaimmillaan Espanjan kolmannella sarjatasolla Segunda División B:ssä. Se oli alun perin seuran amatöörijoukkue ja tunnettiin nimellä Real Madrid Aficionados. Nykyisellä nimellään joukkue on tunnettu vuodesta 1990. 1960- ja 1970-luvuilla joukkue voitti yhteensä kahdeksan kertaa (1960, 1962–1967, 1970) Espanjan amatöörimestaruuden (Campeonato de España de Aficionados). Viimeisimmän voiton ansiosta joukkue pääsi kauden 1970–1971 Espanjan cupiin.
Tercera Divisiónissa joukkue debytoi kaudella 1981–1982 ja se on pelannut sarjassa siitä lähtien lukuun ottamatta neljää kautta vuosina 1993–1997, jolloin se pelasi pykälää korkeammalla Segunda División B:ssä. Kauden 1996–1997 jälkeen joukkue pudotettiin automaattisesti takaisin Terceraan, kun B-joukkue putosi Segundasta Segunda B:hen, sillä sääntöjen mukaan kaksi saman seuran joukkuetta ei voi pelata samalla sarjatasolla. Joukkue on voittanut lohkonsa Tercerassa viidesti. Joukkue pelasi Segunda División B:ssä viimeisen kerran kausina 2012–2013 ja 2013–2014, jonka jälkeen se pudotettiin automaattisesti sarjaporrasta alemmas Castillan pudotessa Segunda Divisiónista.
Kesällä 2022 Real Madrid päätti perustaa C-joukkueen uudelleen, ja fuusioitui RSC Internacionalin kanssa. Uudelleen perustettu Real Madrid C aloitti toimintansa kaudella 2023–2024 Espanjan viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera División RFEF:ssä.
Pelaajat > Muut joukkueet > Real Madrid Femenino

Real Madrid Femenino on seuran naisten edustusjoukkue, joka pelaa Espanjan korkeimmalla naisten sarjatasolla Primera Divisiónissa. Naisten edustusjoukkue perustettiin heinäkuussa 2020, jolloin seura lunasti hallintaansa toisen madridilaisseuran, Club Deportivo TACON:in sekä tämän sarjapaikan Primera Divisiónissa. Real Madrid Femenino on Primera Divisiónissa menestymisen johdosta päässyt pelaamaan myös Naisten Mestarien liigaa.
Stadion ja harjoituskeskus

Real Madrid on pelannut 1940-luvun lopusta lähtien Paseo de la Castellanan varrella Madridissa sijaitsevalla Estadio Santiago Bernabéulla. 14. joulukuuta 1947 käyttöön otetulle stadionille mahtuu nykyään 80 354 katsojaa. Stadionin alkuperäinen nimi oli samalla alueella sijainneen vanhan stadionin mukaan Nuevo Estadio Chamartín, mutta se nimettiin uudelleen 4. tammikuuta 1955 seuran pitkäaikaisen puheenjohtajan Santiago Bernabéun kunniaksi. Runsas remontoiminen on pitänyt stadionin Espanjan nykyaikaisimpiin kuuluvana.
Vuodesta 2005 Real Madrid on harjoitellut Valdebebasin puistossa lähellä Barajasin lentoasemaa sijaitsevassa uudessa harjoituskeskuksessaan Ciudad Real Madridissa. Ennen tätä seuran harjoituskeskuksena toimi kotistadionin tavoin Paseo de la Castellanan varrella sijainnut Ciudad Deportiva. Santiago Bernabéun kaudella rakennettu vanha harjoituskeskus myytiin vuonna 2003 ja alueelle on rakenteilla Cuatro Torresin yrityspuisto.
Stadion ja harjoituskeskus > Aikaisemmat stadionit

Ensimmäisinä vuosinaan Real Madrid pelasi useilla pienemmillä kentillä, mutta sen ensimmäinen varsinainen stadion oli Campo de O’Donnell, joka sijaitsi Calle de Narváezin, Calle de O’Donnellin, Calle del Duque de Seston ja Calle de Fernán Gonzálezin välisellä alueella, lähellä Retiron puistoa. Seura siirtyi kentälle vuonna 1912. Seura tasoitti kentän ja rakensi sen reunalle 200-paikkaisen katsomon ja ympärille aidan. 13 000 pesetan rakennuskustannukset rahoitettiin seuran jäsenten lahjoituksilla. Virallisia avajaisia vietettiin 31. lokakuuta 1912 ottelulla Irún Sporting Clubia vastaan.
Vuonna 1923 Madrid joutui jättämään O’Donnellin, kun yleisökapasiteetti alkoi käydä pieneksi ja omistaja halusi kehittää maata. Väliaikaisratkaisuna seura siirtyi Ciudad Linealin pyöräilystadionille (Velódromo de la Ciudad Lineal), jonka keskellä ollut nurmikenttä sopi jalkapallon pelaamiseen. Alueen omisti Arturo Sorian perikunta, joka vuokrasi sen seuralle. Stadionilla oli tilaa 8 000 katsojalle.
17. toukokuuta 1924 avattiin Estadio Chamartín ottelulla FA Cupin hallitsevaa mestaria, englantilaista Newcastle Unitedia vastaan. Stadion oli arkkitehti José María Castellin suunnittelema ja sillä oli alun perin 15 000 katsojapaikkaa. Se sijaitsi kaupungin laitamilla, Paseo de la Castellanan varrella. Stadion tuhoutui sisällissodassa lähes täysin, kun kenttää käytettiin vankileirinä ja rakenteita polttopuuna. Nykyinen stadion Santiago Bernabéu rakennettiin osin Chamartínin vanhan stadionin päälle. Ennen uuden stadionin valmistumista Real Madrid pelasi jonkin aikaa evakossa Atlético de Madridin silloisella stadionilla Metropolitanolla.lähde?
Tunnukset > Peliasu

Real Madrid tunnetaan kokovalkoisesta kotipeliasustaan, josta juontavat juurensa myös seuran lempinimet Los Blancos (suom. valkoiset) ja Los Merengues (suom. marengit). Seuran aivan ensimmäinen peliasu koostui valkoisista paidasta ja housuista ja mustista sukista. Mallia otettiin perinteikkään englantilaisseuran Corinthianin peliasusta. Ennen vakiintumista kokovalkoiseen peliasuun vuonna 1955 sukkien väri vaihteli sinisestä mustaan ja yhdessä vaiheessa myös housut olivat mustat. Vierasasujen väri on vaihdellut violetista, mustaan ja siniseen.lähde?
Suuret urheiluvaatevalmistajat tulivat mukaan seurajalkapalloiluun 1980-luvulla ja heti vuosikymmenen alussa Real Madrid teki Adidaksen kanssa sopimuksen peliasujen valmistamisesta. Samalla asuun lisättiin yrityksen tunnettu kolmiraita. 1980-luvun lopulla ja 1990-luvulla valmistajina toimivat myös Hummel ja Kelme, mutta vuonna 1998 seura palasi takaisin Adidaksen asuihin. Kaudella 1982–1983 italialaisesta kodinkonevalmistajasta Zanussista tuli ensimmäinen yritys, jolle myytiin mainostilaa Real Madridin pelipaidasta. Kaudella 2001–2002 seura pelasi syyspuoliskon Realmadrid.com-verkkosivustoaan mainostavissa paidoissa ja kevätpuoliskon paita oli täysin mainokseton seuran 100-vuotisjuhlien kunniaksi.
Real Madridin toinen peliasu on nykyään väriltään tummansininen. Kaudella 2006–2007 pelipaitojen edustaa koristi seuran, valmistajan ja sponsorin tunnuksien lisäksi erityinen Best Club XX Century -tunnus. Tunnus oli kansainvälisen jalkapalloliiton kunnianosoitus seuralle sen pitkästä ja menestyksekkäästä historiasta, ja Real Madrid on ainoa seura maailmassa, joka on saanut käyttää tunnusta.
| Aika | Valmistaja | Sponsori |
| --- | --- | --- |
| 1980–1982 | Adidas | – |
| 1982–1985 | Adidas | Zanussi |
| 1985–1989 | Hummel | Parmalat |
| 1989–1991 | Hummel | Reny Picot |
| 1991–1992 | Hummel | Otaysa |
| 1992–1994 | Hummel | Teka |
| 1994–1998 | Kelme | Teka |
| 1998–2001 | Adidas | Teka |
| 2001–2002 | Adidas | Realmadrid.com |
| 2002–2005 | Adidas | Siemens Mobile |
| 2005–2006 | Adidas | Siemens |
| 2006–2007 | Adidas | BenQ-Siemens |
| 2007–2013 | Adidas | bwin |
| 2013–0000 | Adidas | Emirates |
Tunnukset > Tunnus

Seuran ensimmäinen tunnus koostui tyylitellyistä valkoisista nimikirjaimista M, F ja C pyöreällä sinisellä taustalla. 1900-luvun ensimmäisinä vuosina pelipaidoissa käytettiin virallisissa otteluissa sääntöjen mukaan kuitenkin Madridin kaupungin vaakunaa seuran tunnuksen sijaan. Ensimmäinen muutos tunnukseen tuli vuonna 1908, jolloin väritys muuttui päinvastaiseksi ja kirjaimet aseteltiin ympyrän muotoon. Nykyinen tunnus perustuu tähän samaan malliin.lähde?
Vuonna 1920 seura sai kuningas Alfonso XIII:ltä tittelin Real (suom. kuninkaallinen) ja tunnuksen huipulle lisättiin tämän merkiksi kruunu. Kruunu jouduttiin kuitenkin poistamaan jo vuonna 1931, kun kaikki kuninkaalliset symbolit kiellettiin Espanjan toisen tasavallan julistamisen myötä. Samassa yhteydessä tunnuksen pääväri muuttui keltaiseksi ja siihen lisättiin Kastiliaa kuvaava violetti poikkiraita.lähde?
Kruunu palasi tunnukseen sisällissodan ja Francisco Francon valtaannousun jälkeen vuonna 1941. Sittemmin kruunua on pienennetty, poikkiraita vaihtunut siniseksi ja nimikirjainten asettelua korjattu, mutta muutoin tunnus on pysynyt muuttumattomana.
| Kaikki Real Madridin tunnukset |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1902 | 1908 | 1920 | 1931 | 1941 | 1997 | 2001 |
Tunnukset > Hymni

Real Madridin alkuperäinen hymni on vuodelta 1952 ja nimeltään ”¡Hala Madrid!”. Sen sävelsivät ja sanoittivat Mercedes Amor Fariña, Marino García González ja Antonio Villena Sánchez, ja esittää José de Aguilar. Tarinan mukaan hymni sai alkunsa Madridin ja Aranjuezin välisellä junamatkalla ja sen ensimmäiset säkeet kirjattiin La Rana Verde -nimisen (suom. Vihreä sammakko) ravintolan serviettiin. Vuoden 2002 satavuotisjuhlallisuuksien kunniaksi tehtiin myös uusi hymni, jonka sävelsi ja sanoitti popyhtye Mecanosta tunnettu José María Cano ja esittää tenori Plácido Domingo. Uusi hymni ei korvaa vanhaa, vaan molemmat soivat usein Santiago Bernabéulla Real Madridin kotiotteluissa.
Levy-yhtiö Dro julkaisi vuonna 2001 kokoelma-albumin ¡Vamos campeones!, joka sisältää alkuperäisen hymnin lisäksi useita muita katsomosta tuttuja kannatuslauluja. Vuonna 2005 flamencolaulaja José Mercé levytti oman persoonallisen versionsa alkuperäisestä hymnistä Real Madrid – intohimo -elokuvaa varten.
Vuoden 2014 Mestarien liigan voiton jälkeen Real Madrid teki uuden version kannatushymnistään yhdessä RedOnen kanssa. Uuden version tarkoituksena oli juhlistaa La Décimaa eli kymmenettä Euroopan cupin voittoa.lähde?
Hallinto

Real Madrid on yksi harvoista suurista jalkapalloseuroista, jotka ovat yhdistyksiä eivätkä yrityksiä. Espanjan pääsarjassa vastaavalla tavalla toimivia seuroja ovat vain Athletic, Barcelona ja Osasuna, muiden muututtua 1990-luvun alussa niin sanotuiksi urheiluosakeyhtiöiksi (esp. sociedad anónima deportiva, SAD). Jäseniä (esp. socios) seuralla on yhteensä noin 90 000, ja he valitsevat puheenjohtajan neljän vuoden välein pidettävässä vaalissa. Lisäksi jäsenistä valitut valtuutetut pääsevät vaikuttamaan seuran toimintaan vuosittaisessa yleiskokouksessa.lähde?
Hallinto > Puheenjohtajat

Real Madridilla on ollut historiansa aikana yhteensä 18 puheenjohtajaa. Heistä ensimmäiseksi lasketaan usein Julián Palacios, joka johti seuraa ennen sen virallista perustamista vuonna 1902. Pitkäaikaisin ja menestynein puheenjohtajista on Santiago Bernabéu, joka toimi tehtävässä yhteensä 35 vuotta (1943–1978). Adolfo Meléndez (1908–1916, 1939–1940) ja Florentino Pérez (2000–2006, 2009–) ovat toimineet tehtävässä kahteen eri otteeseen. Nykyinen puheenjohtaja Pérez palasi tehtävään kolmen vuoden tauon jälkeen kesäkuussa 2009 ilman vastaehdokkaita. 2. kesäkuuta 2013 ilmoitettiin Pérezin jääneen jälleen ilman vastaehdokkaita ja niin hän aloitti kolmannen kautensa seuran puheenjohtajana. 19. kesäkuuta 2017 hän aloitti jo neljännen toimikautensa seuran puheenjohtajana.
| --- | --- |
  Julián Palacios (1900–1902)   Juan Padrós (1902–1904)   Carlos Padrós (1904–1908)   Adolfo Meléndez (1908–1916, 1939–1940)   Pedro Parages (1916–1925)   Luis de Urquijo (1926–1929)   Luis Usera (1929–1935)   Rafael Sánchez Guerra (1935–1936)   Antonio Santos Peralba (1940–1943):   Santiago Bernabéu (1943–1978)   Luis de Carlos (1978–1985)   Ramón Mendoza (1985–1995)   Lorenzo Sanz (1995–2000)   Florentino Pérez (2000–2006, 2009–)   Fernando Martín Álvarez (2006, väliaikainen)   Luís Gómez-Montejano Arroyo (2006, väliaikainen)   Ramón Calderón (2006–2009)   Vicente Boluda (2009, väliaikainen)
Valmennus

Valmennusryhmä kaudella 2024–2025:
| Paikka | Henkilö |
| --- | --- |
Päävalmentaja: Carlo Ancelotti
Apuvalmentaja: Davide Ancelotti
Tekninen avustaja: Francesco Mauri
Fysiikkavalmennuksen päällikkö: Antonio Pintus
Tekninen avustaja & fysiikkavalmentaja: Beniamino Fulco
Maalivahtivalmentaja: Luis Llopis
Tekninen analyytikko: Simone Montanaro
Fysioterapeutti: José Carlos García Parrales
Valmennus > Päävalmentajat

Real Madridin menestynein valmentaja on edustusjoukkuetta vuosina 1960–1974 valmentanut Miguel Muñoz, joka aiemmin teki myös mittavan pelaajauran seurassa. Hänen johdollaan seura voitti muun muassa yhdeksän Espanjan pääsarjamestaruutta ja kaksi Euroopan cupia.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Arthur Johnson (1910–1920)   Juan de Cárcer (1920–1926)   Pedro Llorente (1926–1927)   Santiago Bernabéu (1926–1927)   José Berraondo (1927–1929)   José Quirante (1929–1930)   Lippo Hertzka (1930–1932)   Robert Firsth (1932–1934)   Francisco Bru (1934–1936, 1939–1941)   Juan Armet (1941–1943)   Ramón Encinas (1943–1945)   Jacinto Quincoces (1945–1946, 1947–1948)   Baltasar Albéniz (1946–1947, 1950–1951)   Michael Keeping (1948–1950)   Héctor Scarone (1951–1952)   Juan Antonio Ipiña (1952–1953)   Enrique Fernández (1953–1954) |   José Villalonga (1954–1957)   Luis Carniglia (1957–1959)   Miguel Muñoz (1959, 1960–1974)   Manuel Fleitas Solich (1959–1960)   Luis Molowny (1974, 1977–1979, 1982, 1985–1986)   Miljan Miljanić (1974–1977)   Vujadin Boškov (1979–1982)   Alfredo Di Stéfano (1982–1984, 1990–1991)   Amancio Amaro (1984–1985)   Leo Beenhakker (1986–1989, 1992)   John Toshack (1989–1990, 1999)   Radomir Antić (1991–1992)   Benito Floro (1992–1994)   Vicente del Bosque (1994, 1996, 1999–2003)   Jorge Valdano (1994–1996)   Arsenio Iglesias (1996)   Fabio Capello (1996–1997, 2006–2007) |   Jupp Heynckes (1997–1998)   Guus Hiddink (1998–1999)   Carlos Queiroz (2003–2004)   José Antonio Camacho (2004)   Mariano García Remón (2004)   Vanderlei Luxemburgo (2004–2005)   Juan Ramón López Caro (2005–2006)   Bernd Schuster (2007–2008)   Juande Ramos (2008–2009)   Manuel Pellegrini (2009–2010)   José Mourinho (2010–2013)   Carlo Ancelotti (2013–2015, 2021–)   Rafael Benítez (2015–2016)   Zinédine Zidane (2016–2018, 2019–2021)   Julen Lopetegui (2018)   Santiago Solari (2018–2019) |