Tundraluokat
Tundran jaotteluja

Tieteelliseen käyttöön on kehitetty monia tundran lajeja kuvaavia luokitusjärjestelmiä. Nearktinen tundra on Amerikassa, palearktinen Euraasiassa. Nämä eroavat toisistaan osin huomattavastikin.
Matvejevan 1992 käyttämä jako Venäjällä
Metsätundra taigan pohjoisin osa
Ala-arktinen
Pensastundra
Mätästundra (tussock tundra)
Ruohotundra (heath tundra)
Yläarktinen
Polaaripuoliaavikko
Polaariaavikko
Venäläinen Matvejevan 1992 käyttämä jako sovitettuna Pohjois-Amerikan ja verrattuna yllä olevaan jollaista käytetään myös Venäjällä.
Metsätundra
Tundra
Eteläinen tundra Venäjän luokituksessa lähinnä pensas- ja pohjoisessa mätästundraa
Tyypillinen tundra mätästundraa, pohjoisessa ruohotundraa
Arktinen tundra ruohotundraa (heath tundra), pohjoisessa polaaripuoliaavikkoa
Polaariaavikko polaaripuoliaavikkoa etelässä
Grönlannissa, Huippuvuorilla jäättömillä alueilla
Subarktinen (hemiarktinen tunturikoivikko). Qatortoqin ja ivittuutin seudut
Ala-arktinen Lounais-Grönlanti suunnilleen Aasiaatiin asti, Diskon eteläkärki, Grönlannin eteläkärki jotkut läntisimmät vuonon perukat Jamesonlandista länteen, suot yleisiä
Keskiarktinen Länsi-Grönlannin ylämaat, Läntiset Huippuvuoret eli Spitsbergen, kasvillisuus samanlaista kuin Skandinavian keskialpiininen, mutta rikkonaisempaa
Länsi-Grönlannin ylämaiden vähäsateiset alueet ovat keskiarktisia, kasvillisuus siellä aromaista.
Yläarktinen (lähinnä polaariaavikko) Pohjois-Grönlanti Thuleen asti lännessä Luoteis-Grönlanti  Scoresbysundin eteläpuolellekin asti ja myös Diskon pohjoisin kärki, Huippuvuorten Koillismaa, Edgeoya. Pohjois-Grönlanninkin yläarktisessa kasvillisuudessa satoja kukkakasveja ja muita putkilokasveja. Pohjoisin Grönlanti ja Huippuvuorten koillismaa arktista aavikkoa.
Skandinaviassa:
Alpiininen (vastaa lähinnä ala-arktista)), Kölivuoristo, Islannin ylämaa, käsivarren Lapin paljakka
ala-alpiininen koivumetsävyöhykkeen aluskasvillisuutta muistuttavaa, ilman korkeita koivuja.  Varpukankaalla vaivaiskoivua, kanervaa, mustikkaa, variksenmarjaa. Kalkkimailla ala-alpiinisella tunturivyöhykkeellä paljon ruohovartisia kasveja ja runsas lajisto. Typestä ja fosforista pulaa alpiinisella ja arktiksella, maan mikro-organismit harvassa viileässä. Lumisissa paikoissa jopa 1 m korkeaa pajukkoa, tuulenpieksämillä vain muutaman cm:n paksuista kasvillisuutta uuvanaa, sielikköä jne. kosteilla tunturien alueilla yleensä ketokasvillisuutta, ei soita. Pohjoiskalotin itäosassa puurajan yläpuoliset alueet melko tasaisella vuoristolla, silloin soisia ja muistuttavat enemmän tundraa kuin alpiinista kasvillisuutta.
keskialpiininen: lajisto puhtaasti arktinen ja/tai alpiininen, lumenviipymät ja routiminen haittaavat kasvien kasvua  heinät, sarat vähemmän varpuja, kukkakasveja, ei mustikkaa
Yläalpiininen luonnehtii lähinnä lumenviipymät, lumikentät, heiniä, jääleinikki, harvoja putkilokasveja n 1200 m:n korkeudessa merenpinnasta skandien p-osissa, Islannissa yli 700 m kork. Vettä vain lumikenttien alla, joissa kasvaa muiden kasvien lisäksi sammalia, muuten kasvillisuus rupijäkäliä, mm karttajäkäliä, kasvit kasvavat hyvin hitaasti, jopa tuhansien vuosien ikäisiä
Subarktinen (enimmäkseen puutonta)
Subalpiininen, jossa tunturikoivumetsiä