stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vézelayn apottiluostari

| Vézelayn apottiluostari> Basilique et colline de Vézelay |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Vézelay, Ranska  47°27′59″N, 3°44′54″E
Tyyppi:  kulttuuri
Kriteerit:  (i)(vi)
Tunnusnumero:  84bis
Valintahistoria
Valintavuosi:  1979
Laajennusvuosi:  2007
 
Vézelayn apottiluostari sijaitsee Yonnen departementissa Burgundin alueella Ranskassa. Apottiluostari on antanut nimensä myös luostaria ympäröivälle Vézelayn kunnalle. Luostari on perustettu noin vuonna 858. Vuonna 1979 apottiluostari liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Pian perustamisensa jälkeen 800-luvulla Vézelayn benediktiiniläisluostari hankki Pyhän Magdalan Marian  pyhäinjäännökset, ja siitä lähtien se on ollut tärkeä pyhiinvaelluspaikka. Bernhard Clairvaux’lainen saarnasi siellä toista ristiretkeä vuonna 1146 ja Rikhard Leijonamieli ja Filip II Augustus tapasivat siellä lähteäkseen kolmannelle ristiretkelle vuonna 1190. 1100-luvulla rakennettu luostarikirkko on burgundilaisen romaanisen taiteen ja arkkitehtuurin mestariteos.
Sen lisäksi, että luostari oli itsessään pyhiinvaelluskohde, se oli tärkeä välietappi matkalla Santiago de Compostelaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vézelayn apottiluostari Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Pyhä Bernhard saarnaa toiseen ristiretkeen osallistumisesta Vézelayssa vuonna 1146. Émile Signolin maalaus 1800-luvulta.
Vespa Rally

Vespa Rally 200 Electronic (1974).
Vespa Rally on Piaggion valmistama klassinen peltirunkoinen, kaksitahtinen ja käsivaihteinen skootterimalli, joka oli tuotannossa 1968–1973 aluksi 180-kuutioisena (VSD1T) ja 1972–1979 200-kuutioisena (VSE1T).
Tekniikka ja muotoilu

Isorunkoisten Vespojen edustajana Rally perustui pääosin Super Sportiin, mutta sivuposkia oli virtaviivaistettu ja tekniikkaa nykyaikaistettu. Kolmella huuhtelukanavalla varustetussa moottorissa otettiin käyttöön luistiohjaus (rotary valve), jonka ansiosta voiteluöljyseosta voitiin laimentaa kahteen prosenttiin. Rally 200 oli varustettu myös kärjettömällä sytytyksellä, mistä kertoi kylkeen painettu teksti Electronic. Tuoreöljyvoitelu oli vakiona vain Pohjois-Amerikan vientimalleissa, Euroopassa se oli vilkkujen lailla lisävaruste. Parannuksista johtuen Rally oli aikansa Vespoista luotettavin ja tehokkain, kunnes sen korvasi P-sarja vuonna 1977. Rally 200:ssa esitelty moottoriratkaisu pysyi pienin muutoksin tuotannossa 30 vuotta.
Valmistusmäärät

Vespa Rally 180 -mallia valmistettiin 26 494 kappaletta ja 200-kuutioista versiota 41 274 kappaletta.
Kirjallisuutta

Davide Mazzanti, Ornella Sessa: Vespa – Italian Street Style, Scriptum Editions, Lontoo (2003), ISBN 1-902686-32-2
Aiheesta muualla

Vespa Rally 200 käyttäjän käsikirja(englanniksi)
Enn Vetemaa

Enn Vetemaa esiintyi kirjallisuusfestivaali HeadReadissa 29. toukokuuta 2011.
Enn Vetemaa (20. kesäkuuta 1936 – 28. maaliskuuta 2017) oli virolainen kirjailija ja säveltäjä. Hän kuvaa teoksissaan usein taiteilijoita ja pohtii ihmisen vastuuta ja suhdetta omaan aikaansa. Proosan lisäksi hän julkaisi runoja ja näytelmiä.
Vetemaa oli Viron televisiossa toimittajana 1965–1969. Vetemaan näytelmistä on suomennettu ainakin Illallinen viidelle (Öhtusöök viiele), jota esitettiin Tampereen, Kemin ja Varkauden teattereissa vuonna 1974. Sitä seuraavana vuonna Tampereen Teatteri toi näyttämölle Vetemaan näytelmän Mestareiden Pyhä Susanna (Püha Susanna ehk Meistrite kool).
Suomennetut teokset

Vedenneidot, suom. Eva Lille. Kirjayhtymä, 1983 (Neuvostokirjallisuutta). ISBN 951-26-2489-3
Virolaiset painajaiset. Itämeri-kirjat, 1991. (Viron demonologisen seuran suursarja; 1. Kirja). ISBN 952-90-3071-1
Illallinen viidelle (Öhtusöök viiele), suom. Eva Lille, Helsinki: TNL 1973 (näytelmämoniste)
Mestareiden Pyhä Susanna (Püha Susanna ehk Meistrite kool), suom. Eva Lille, Helsinki: TNL 1975 (näytelmämoniste)
Monumentti. Näytelmäksi dramatisoinut V. Fokin, dramaturgi: Ari Koskinen, kuunnelmaksi sov. Ben Hellman, Yleisradiolle viron kielestä suom. Jouko Vanhanen. Yleisradio, 1982
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

Runoja antologiassa 20 nykyvirolaista runoilijaa, toim. Raili Kilpi-Hynynen & Arvo Turtiainen, Helsinki: Tammi 1969. Runot on suomentanut Väinö Kirstinä.
Harmaaseen graniittikallioon
Niin kuin on yleensä tapa
Pseudopastoraali
Romanssi
Yleinen suojasään pyhäpäivä
Aiheesta muualla

Nirk, Endel: ”Enn Vetemaa”, Viron kirjallisuus, s. 278–280.  SKS, 1986.  ISBN 951-717-443-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Anne-Catharina Vestly
Suomennetut teokset

Kahdeksan pientä, kaksi suurta ja kuorma-auto (Åtte små, to stoäe og en lastebil, 1957) suomentaja Kerstin Wialén. Kuvittaja Johan Vestly. Otava, 1967.
A-talon Auroora (Aurora i blokk Z, 1966) Kuvittaja Johan Vestly. Suomentaja Pirkko Lindholm. Kirjaneliö, 1971
Kiira ja lumpeenkukat (Guro og nøkkerosene), Suomentaja Liisa Ryömä. Kuvittaja Johan Vestly. Gummerus, 1981. ISBN 951-20-2169-2.
Kiiran uusi koti (Guro, 1975), Suomentaja Pirjo-Iiris Manninen. Kuvittaja Johan Vestly. Gummerus, 1981. ISBN 951-20-2168-4.
Ole Aleksander hississä, suom. Sorella Soveri, teoksissa:
Sadun ja seikkailun maailma. 3. Kaukana metsässä, toim. Aili Palmen, Helsinki: Otava 1977 ISBN 951-1-04435-4
Satumaailma. 3, toim. Aili Palmén ym. Helsinki: Otava 1964
Palkinnot ja tunnustukset

Pyhän Olavin ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki 1992
Norsk kulturrådin kunniapalkinto 1994
Bragen kunniapalkinto 1995
Norjan opetus- ja kirkollisasiainministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintojen kirjallisuuspalkinnot 1955, 1957 ja 1958.
Peer Gynt -palkinto 1980
Norjan kulttuuri- ja tiedeministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkintojen kirjallisuuspalkinto 1981
Aiheesta muualla

Norjalainen lastenkirjailija Anne-Cath Vestly on kuollut, 15.12.2008.
Anders Hedeman: Anne-Cath. Vestly er død Aftenposten. 15.12.2008. Arkistoitu 19.12.2008. Viitattu 27.12.2017.() (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Aleksandr Vertinski

Aleksandr Vertinski
Aleksandr Vertinski (ven. Александр Николаевич Вертинский, 20. maaliskuuta (J: 8. maaliskuuta) 1889 Kiova – 21. toukokuuta 1957 Leningrad) oli venäläinen esiintyvä teatteritaiteilija, runoilija, säveltäjä ja kabaree-artisti, jonka vaikutus Venäjän näyttämötaiteen kehitykseen ja taidelauluperinteeseen oli huomattava. Vertinskin tulkinta commedia dell'arten Pierrot-hahmosta, "venäläinen Pierrot", oli lähtemätön osa hänen henkilökuvaansa Chaplinin kulkurin tapaan . Vertinskin Pierrot esitti lyhyitä pikku-aarioita (arietta), joilla oli prologi, pääjakso, huipennus ja traaginen loppu.
Elämä > Ukraina ja Venäjä

Aleksandr Vertinski syntyi Kiovassa, Venäjän keisarikuntaan kuuluneessa Ukrainassa. 1912 hän muutti Moskovaan, jossa haki onnistumatta Konstantin Stanislavskin teatteriryhmään. Peittääkseen ujoutensa yleisön edessä  Vertinski kehitti 1916 naamioituneen Pierrot-hahmonsa ja alkoi esiintyä kiertueilla, jotka veivät hänet valtakunnan kaikkiin kolkkiin. Hän esiintyi Aleksandr Hanžonkovin mykkäelokuvissa. Samoihin aikoihin hän solmi elinikäisen ystävyyssuhteen Ivan Mozžuhiniin ja kirjoitti Vera Holodnajalle omistetun kappaleen Ваши пальцы пахнут ладаном.
Elämä > Maanpako, Pariisi

Vallankumouksen jälkeen marraskuussa 1920 Vertinski lähti Venäjältä seurueensa kera – ensin Konstantinopoliin ja sitten Romanian Bessarabiaan, missä hänet leimattiin neuvostoagentiksi. 1923 hän esiintyi Puolassa ja Saksassa ja päätyi lopulta yhdeksäksi vuodeksi Pariisiin jossa hän esiintyi venäläisille emigranteille ja josta käsin hän teki menestyksekkäitä konserttikiertueita ympäri maailmaa. Vertinski oli baletti-impressaario Sergei Diaghilevin ja koreografi Mihail Fokinin henkilökohtainen ystävä.
Elämä > Yhdysvallat ja Hollywood

Lähi-idän kiertueiden jälkeen Vertinski emigroitui monien muiden mukana Yhdysvaltoihin, jossa hänellä konserttikiertueiden aikana oli henkilökohtaisia tapaamisia Sergei Rahmaninovin, Marlene Dietrichin ja Charles Chaplinin kanssa. Hän esiintyi yksityisesti myös Vanderbiltin suvulle. Hän esiintyi myös monille arvohenkilöille kuten Walesin prinssille, Ruotsin kuningas Kustaalle, Espanjan kuningas Alfonsolle, paroni von Rothchildille ja monille muille. Vertinskille tarjottiin elokuvaroolia Hollywood -elokuvassa, mutta kamppailtuaan kaksi kuukautta englanninkielen kanssa hän päätti jättää haaveet Hollywood-urasta ja keskittyä esiintymiseen venäjäksi ja ranskaksi.
Elämä > Shanghai, Kiina

Suuri lamakausi pakotti Vertinski jälleen matkaan – tällä kertaa venäläisten pakolaisten suosimaan Shanghaihin, Kiinaan, jossa hän perusti Keikarinkukka (Gardenia) -nimisen, pääasiassa paikalliselle pienelle venäläisyhdyskunnalle suunnatun kabareen.
Elämä > Neuvostoliitto

1943 Vertinskin pyyntöön saada palata kotimaahansa suostuttiin. Ennakkomainonnan puutteessakin hän piti Neuvostoliitossa toista tuhatta konserttia aina Sahalinista Kaliningradiin. Hänelle tarjottiin jälleen rooleja elokuvissa, joissa hän yleensä esitti menneen maailman aristokraatteja. 1951 hän sai elokuvaroolistaan Stalinin palkinnon. Tästä huolimatta suuren isänmaallisen sodan jälkeisessä kurin kiristämisen aallossa hänen levytyksensä kiellettiin radiossa, eikä hän saanut esiintyä enää maan parhaimmilla estradeilla. Vasta 1980-luvun lopulla hänen kappaleitaan ja levyjään alettiin jälleen julkaista, ja hänestä kirjoitettiin elämäkerta (Юрий Томашевский: Дорогой длинною..., Издательство "Правда", 1990 ISBN 5-253-00063-1)
Aleksandr Vertinski kuoli Leningradissa 21. toukokuuta 1957 ollessaan Astoria-hotellissa esiintymismatkalla.
Vaikutus

Vertinskillä on ollut suuri vaikutus myöhempien sukupolvien esiintyjiin, kuten Bulat Okudžavaan, ja kokonaisen uuden musiikkityylin syntyyn, 1950-luvulla kehittyneeseen akustiseen ja melodiseen bardi-lauluperinteeseen (ven. авторская песня, бардовская песня), jonka tunnetuimpia edustajia on Vladimir Vysotski . Boris Grebenštšikov on levyttänyt ja esittänyt Vertinskin lauluja .
Siiri Vihantola

Siiri Margareta Vihantola (vuoteen 1906 Grönroos, 30. toukokuuta 1905 Turku – 30. tammikuuta 1983 Lapua) oli suomalainen lehtori ja kirjailija.
Vihantolan vanhemmat olivat toimittaja ja maallikkosaarnaaja Oskari Vihantola ja Hilda Josefiina Lehtimäki. Vihantola kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta vuonna 1924. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1927. Vihantola toimi äidinkielen ja historian opettajana Lapuan yhteiskoulussa vuosina 1929–1952 ja lehtorina Lapuan yhteislyseossa vuosina 1952–1969. Vihantolan talvisota-aiheinen kertomuskokoelma Tulta hankien yllä joutui jatkosodan jälkeen kiellettyjen kirjojen listallelähde?.
Teokset

"Naisten työ", teoksessa Lakeus ja sen lapset : Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin 20-vuotisjulkaisu, kirj. Jalmari Sauli. Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiiri, Vaasa 1937.
Tulta hankien yllä : kertomuksia. WSOY 1940.
Arthur Eddington

| Arthur Stanley Eddington |
| --- | --- |
 Arthur Eddington
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1882 Kendal, Iso-Britannia
Kuollut: 22. marraskuuta 1944 (61 vuotta) Cambridge, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Alfred North Whitehead, E. T. Whittaker ja Ernest Barnes
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  astrofysiikka
Tunnetut työt:  yleisen suhteellisuus­teorian todennus auringon­pimennyksen aikana, Eddingtonin raja Eddingtonin luku
Palkinnot:  Royal Societyn Royal Medal
Arthur Stanley Eddington (28. joulukuuta 1882 – 22. marraskuuta 1944) Sir. oli brittiläinen astro­fyysikko, tieteen­filosofi ja tieteen popularisoija. Hänen mukaansa on nimetty Eddingtonin raja, tähden luminosi­teetin raja-arvo, jota kirkkaamman tähden pinnalta purkautuu kaasua ulos säteilypaineen vaikutuksesta.
Eddington on tullut kuuluisaksi suhteellisuusteoriaan liittyvistä tutkimuksistaan. Hän kirjoitti monia artikkeleja, joissa hän teki tunnetuksi ja selosti Einsteinin yleistä suhteellisuus­teoriaa englannin­kieliselle maailmalle. Ensimmäinen maailmansota oli suuresti rajoittanut eri maiden tiede­miesten välistä yhteyden­pitoa, minkä vuoksi saksalaiset tieteen tulokset eivät olleet kovin tunnettuja Englannissa eivätkä päin­vastoin. Eddington johti myös tutkimus­retki­kuntaa, joka havainnoi auringonpimennystä 29. toukokuuta 1919 ja joka johti yhteen ensimmäisistä suhteellisuus­teorian vahvistaneista havainnoista, ja hän tuli tunnetuksi myös teorian kansan­tajuistamisesta.
Elämäkerta > Varhaisvuodet

Eddington syntyi Kendalissa, Englannin Westmorlandissa. Hänen vanhempansa, Arthur Henry Eddington ja Sarah Ann Shout, olivat kveekareita. Hänen isänsä oli opettanut kveekarien yllä­pitämässä oppi­laitoksessa Lancashiressä ennen kuin muutti Kendaliin, jossa hänestä tuli Stramongate Schoolin rehtori. Hän kuoli Englannissa vuonna 1884 riehuneeseen lavantautiepidemiaan. Eddingtonin äiti joutui tämän jälkeen elättämään kaksi lastaan jokseenkin pienillä tuloilla. Perhe muutti Weston-super-Mareen, jossa Eddington, jota hänen äitinsä ja sisarensa aina sanoivat Stanleyksi, sai opetusta kotona ennen kuin hän meni kolmeksi vuodeksi valmistavaan kouluun.
Vuonna 1893 Stanley meni Brunmelyn kouluun. Hän osoittautui varsin lahjakkaaksi oppilaaksi varsinkin matematiikassa ja Englannin kirjalli­suudessa. Tämä teki hänelle mahdolliseksi päästä jo vuonna 1898, 16-vuotiaana, opiskelemaan Manchesteriin, Owens Collegeen, joka myöhemmin muutettiin Manchesterin yliopistoksi. Siellä hän vietti ensimmäisen vuoden perus­kursseilla, mutta siirtyi sen jälkeen kolmeksi vuodeksi opiskelemaan fysiikkaa. Häneen vaikuttivat suuresti fysiikan ja matematiikan opettajat Arthur Schuster ja Horace Lamb. Manchesterissa Eddington asui Dalton Hallissa, jossa häneen teki pysyvän vaikutuksen kveekari­matemaatikko J. W. Graham. Hän edistyi opinnoissaan nopeasti ja suoritti vuonna 1902 Bachelor of Science -tutkinnon fysiikassa korkein arvosanoin.
Koska hän menestyi Owensin Collegessa hyvin, hän pääsi vuonna 1902 jatkamaan opintojaan Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Siellä hänen tutorinaan toimi huomattava matemaatikko R. A. Herman, ja vuonna 1904 Eddingtonista tuli kaikkien aikojen ensimmäinen toisen vuoden opiskelija, joka nimitettiin Senior Wrangleriksi. Suoritettuaan Master of Arts -tutkinnon vuonna 1905 hän alkoi tutkia termionista emissiota Cavendish-laboratoriossa. Se ei sujunut hyvin, ja samaan aikaan hän opetti matematiikkaa ensimmäisen vuoden insinööri­opiskelijoille. Tämä väli­kausi jäi lyhyeksi.
Elämäkerta > Tähtitiede > Väittely Chandrasekharin kanssa mustien aukkojen olemassaolosta

Kun Eddington laajensi tähtien mallinnustaan, hän joutui väittelemään Subrahmanyan Chandrasekharin kanssa, joka tuolloin opiskeli Cambridgessä. Chandrasekharin tutkimukset ennustivat mustien aukkojen olemassaolon, mikä siihen aikaan vaikutti niin mielettömän epäfysikaaliselta, että Eddington kieltäytyi uskomasta, että Chandrasekharin puhtaasti matemaattisilla tuloksilla olisi merkitystä todellisen maailman kannalta. Chandrasekhrarin kertomus tästä tapahtuma­sarjasta, jossa hänen työnsä tylysti hylättiin, esittää Eddingtonin jokseenkin julmana, dogmaattisena ja rasistina. Tämä poikkeaa kuitenkin suuresti siitä, miten muut aikalaiset kuvailivat Eddingtonia. Eddingtonin kritiikki näyttää perustuneen siihen arveluun, että kvanttiteoriaan perustuva puhtaasti matemaattinen johto ei riitä selvittämään ilmeisiä fysikaalisia paradokseja, jotka ilmeisesti liittyivät luhistuneisiin tähtiin.
Elämäkerta > Kansantajuiset ja filosofiset teokset

1920- ja 1930-luvuilla Eddington järjesti suuren määrän luentoja, haastatteluja ja radiolähetyksiä suhteellisuusteoriasta ja myöhemmin myös kvanttimekaniikasta. Monet niistä koottiin myöhemmin kirjoiksi, josta eräitä ovat The Nature of the Physical World ja New Pathways in Science. Lisäksi hän julkaisi oppikirjan The Mathematical Theory of Relativity. Käyttämällä lahjakkaasti kirjallisia viittauksia ja huumoria hän onnistui tekemään nämä tunnetusti vaikeat aiheet helpommin lähestyttäviksi.
Eddingtonin kirjat ja luennot olivat erittäin suosittuja, ei ainoastaan hänen selvän ja hauskan esitystapansa vuoksi, vaan myös koska hän oli halukas keskustelemaan uuden fysiikan vaikutuksesta filosofiseen ja uskonnolliseen ajatteluun. Hän väitti, että tieteellinen tutkimus ja uskonnollinen mystiikka ovat syvällisellä tavalla sopusoinnussa keskenään, ja että modernin fysiikan, toisin sanoen suhteellisuusteorian ja kvanttifysiikan, positivistinen luonne soi uutta tilaa uskonnolliselle kokemukselle ja vapaalle tahdolle. Toisin kuin monet muut uskovaiset tiedemiehet, hän hylkäsi ajatuksen, että tiede voisi todistaa uskonnollisia väitteitä.
Eddington esitti myös äärettömän apinajoukon lauseen: jos tarpeeksi suuri joukko apinoita pääsisi käsiksi kirjoituskoneisiin, tarpeeksi pitkän ajan kuluessa ne lopulta kirjoittaisivat kaikki British Museumissa olevat kirjat.
Elämäkerta > Filosofia > Indeterminismi

Sen sijaan, että muun muassa Albert Einstein puolusti determinismiä, Eddington kannatti indeterminististä käsitystä, jonka mukaan fysikaalisilla kohteilla on ontologisesti määräämätön komponentti, joka ei johdu fyysikkojen ymmärryksen epistemo­logisista rajoituksista. Kvantti­mekaniikan epätarkkuusperiaate ei sen vuoksi välttämättä johdu piilo­muuttujista vaan itse luonnon indeterministisestä luonteesta.
Elämäkerta > Kosmologia

Eddington osallistui myös merkittävällä tavalla ensimmäisten yleiseen suhteellisuusteoriaan perustuvien kosmologisten mallien kehittämiseen. Hän oli tutkinut Einsteinin maailmankaikkeuden epävakautta, ennen kuin hän vuonna 1927 tutustui sekä Lemaîtren teoriaan laajenevasta tai supistuvasta maailmankaikkeudesta että Hubblen tutkimuksiin, joiden mukaan kierteissumut etääntyvät toisistaan. Hänen mielestään kosmologisella vakiolla oli suuri merkitys maailmankaikkeuden kehittyessä Einsteinin mukaisesta vakaasta tilasta nykyiseen laajenevaan tilaan, ja suurin osa hänen kosmologisista tutkimuksistaan käsitteli tämän vakion merkitystä ja luonnetta.
Elämäkerta > Fundamentaalinen teoria

1920-luvulta lähtien Eddington keskittyi kuolemaansa saakka yhä enemmän siihen, mitä hän sanoi fundamentaaliseksi teoriaksi ja jonka oli määrä yhdistää kvanttiteoria, suhteellisuusteoria, kosmologia ja gravitaatio. Nykyisin vastaavia yrityksiä nimitetään kaiken teorian etsimiseksi. Aluksi hän yritti edetä "perinteisten" menetelmien mukaan, mutta päätyi enenevässä määrin perustavien luonnonvakioiden dimensiottomien suhteiden lähes numero­logiseen analyysiin.
Hänen perustavana lähestymis­tapanaan oli yhdistää eri perus­vakioita niin, että niistä voitiin muodostaa dimensiottomia lukuja. Monessa tapauksessa tämä johti lukuihin, jotka olivat lähellä arvoa 1040. Hän oli vakuuttunut siitä, että perustavat luonnonvakiot kuten protonin ja elektronin massat sekä elektronin varaus olivat maailmankaikkeuden "rakennuspalikoita" ja että niiden arvot eivät olleet satunnaisia vaan että ne voitiin laskea teoreettisin perustein. Myös yksi kvantti­mekaniikan kehittäjistä, Paul Dirac, omaksui tämän tutkimuslinjan, joka tuli tunnetuksi Diracin suurten lukujen hypoteesina, ja vielä nykyäänkin jotkut tiedemiehet uskovat siinä olevan jotakin perää.
Eddingtonin hienorakennevakiota koskevat otaksumat voitiin kuitenkin pian osoittaa vääriksi. Senaikaisten mittausten mukaan tämä vakio, α, oli hyvin lähellä arvoa 1/136, ja Eddington väitti voivansa todistaa Diracin yhtälön ja Paulin kielto­säännön perusteella teoreettisesti, että tämä vakio oli tarkalleen 1/136. Tällöin hän kuitenkin tulkitsi Paulin kieltosääntöä omintakeisella ja alun perinkin hyvin kyseen­alaisella tavalla. Tällä perusteella hän väitti myös, että maailman­kaikkeudessa oli tarkalleen 136 · 2256 protonia, mikä luku (noin 1,575 · 1079) tunnetaan Eddingtonin lukuna. Myöhemmät tarkemmat mittaukset osoittivat, että hienorakennevakio onkin lähempänä arvoa 1/137, jolloin Eddington muutti teoriaansa, mutta uskoi edelleen selittäneensä teoreettisin perustein, että tämä vakio oli tarkalleen 1/137, mistä väitteestä hän piti kiinni lopun ikänsä. Tämä vähensi Eddingtonin uskottavuutta fyysikoiden keskuudessa. Nykyisten mittausten mukaan hienorakennevakio on noin 1/137,035999679.
Eddington uskoi tunnistaneensa fysiikalle algebrallisen perustan, jota hän nimitti "E-luvuiksi". Ne muodostavat erään matemaattisen ryhmän, Cliffordin algebran. Niillä aika-avaruus itse asiassa voitiin sisällyttää useampiulotteiseen rakenteeseen. Vaikka fyysikot yleisesti ovat hylänneet hänen teoriansa, monet nykyiset yritykset suuren yhtenäisteorian luomiseksi perustuvat samantapaisiin algebrallisiin käsitteisiin. Lisäksi perustavien luonnonvakioiden arvot ja ennen kaikkea niistä johdetut dimensiottomat luvut, joihin Eddington kiinnitti paljon huomiota, ovat nykyäänkin fysiikassa keskeinen kysymys.
Hän ei saanut näitä tutkimuksiaan valmiiksi ennen kuin hän kuoli vuonna 1944, ja hänen kirjansa Fundamental Theory julkaistiin postuumisti vuonna 1948. Eddington kuoli Cambridgessä ja hänet haudattiin Parish of the Ascension Burial Groundiin Cambridgeen samaan hautaan äitinsä Sarah Eddingtonin (1852–1924) ja sisarensa Winifredin kanssa.
Elämäkerta > Eddingtonin luku (pyöräily)

Eddington kehitti mitan pyöräilijän pitkän matkan ajosuorituksille. Tässä yhteydessä Eddingtonin luku E merkitsee sellaisten päivien lukumäärää, jolloin pyöräilijä on pyöräillyt enemmän kuin E mailia. Esimerkiksi Eddingtonin luku 70 merkitsisi, että hän on 70 kertaa pyöräillyt päivässä enemmän kuin 70 mailia. Suuren Eddingtonin luvun saavuttaminen on vaikeaa, sillä sen nostaminen 70:stä 75:een edellyttäisi todennäköisesti enemmän kuin viittä uutta pitkän matkan pyöräilyä, sillä alle 75 mailin matkoja ei enää laskettaisi mukaan. Eddingtonin oma paras E-luku on huomattavan korkea, 84.
Pyöräilyä koskevan Eddingtonin luvun määritelmä on analoginen h-indeksille, joka mittaa sekä tiedemiehen tieteellistä tuottoisuutta että hänen vaikutustaan tieteen kehitykseen.