stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Villa Tugendhat
Historia > Suojelukohteeksi

Tšekkoslovakialaiset arkkitehdit František Kalivoda ja Jan Dvořák olivat ensimmäiset, jotka ehdottivat talon entistämistä sen arkkitehtonisen merkityksen takia.
Virallinen suojelukohde Villa Tugendhatista tuli 6. joulukuuta 1969, jolloin Tšekkoslovakian valtio lisäsi sen kulttuurikohteiden luetteloon. Aiemmin samana vuonna puutarhaa oli jo alettu ennallistaa. Poliittisen tilanteen ja rahoituksen puutteen vuoksi itse rakennuksen korjaustöitä ei kuitenkaan saatu vielä silloin käyntiin, vaan rakennus korjattiin vasta 1981–1985. Brnon kaupunki oli saanut huvilan omistukseensa 1. tammikuuta 1980. Entistämisen yhteydessä monia taloon jälkikäteen tehtyjä muutoksia purettiin. Kaikkea ei pystytty kuitenkaan ennallistamaan alkuperäiseksi joidenkin tuotteiden huonon saatavuuden takia. Entistäminen ei myöskään ollut perusteellinen, sillä sen tarkoituksena oli vain palauttaa rakennuksen olemus ja estää sitä rappeutumasta enempää.
Villa Tugendhat oli kuitenkin vielä kulttuurikohteenakin suljettu yleisöltä, ja tutkijatkin pääsivät rakennukseen vain harvoin. Alkuperäinen omistaja Grete Tugendhat oli toivonut vuonna 1969, että rakennus olisi avoin vieraille. Sitä käytettiin vain joihinkin tiettyihin erityistapahtumiin. Vuonna 1992 Tšekkoslovakian valtionjohto kokoontui talossa keskustelemassa valtion jakamisesta Tšekiksi ja Slovakiaksi.
Villa Tugendhatin rahasto ja Tugendhatin rahaston ystävät -yhdistys perustettiin 1993. Niihin kuului arkkitehteja ja Tugendhatin suvun jäseniä. Yhdistysten ansiosta Brnon kaupunginvaltuusto päätti 16. syyskuuta 1993, että rakennus siirtyisi kulttuurikäyttöön. Valtuusto antoi talon Brnon kaupunginmuseon hallintaan tammikuussa 1994, ja myöhemmin samana vuonna se avattiin museona yleisölle. Kesään 1996 mennessä sisätilat oli ennallistettu alkuperäisten huonekalujen kopioineen.
Vuonna 2001 Unesco liitti Villa Tugendhatin maailmanperintöluetteloon. Valinta maailmanperintökohteeksi lisäsi Brnon kaupungissa painetta talon entistämiseen täysin alkuperäiseen asuunsa. Kommunistihallinnon aikana 1980-luvulla tehty entistäminen oli ollut puutteellinen, ja 2000-luvulla talon kunto oli jälleen rapistunut. Restaurointiprojekti oli lopulta etenemässä vuonna 2006, mutta työntekijöiden etsiminen lopetettiin joulukuussa, kun talon omistuksesta syttyi riitoja. Fritz ja Grete Tugendhatin nuorin tytär Daniela Hammer-Tugendhat vaati kaupunkia luovuttamaan talon Tugendhatin suvulle, mutta kaupunginvaltuusto kieltäytyi maaliskuussa 2007 vaatimuksesta.
Villa Tugendhatin kunnostusprojekti aloitettiin lopulta 2010, ja talo suljettiin yleisöltä tammikuun alussa. Se avattiin uudelleen maaliskuun alussa 2012. Korjaustyöt olivat maksaneet 6,8 miljoonaa euroa, ja niitä oli valvonut 17-henkinen ryhmä, jossa oli asiantuntijoita kuudesta maasta.
Rakennus > Yleistä

Villa Tugendhat on kolmikerroksinen ja pohjakaavaltaan melko monimutkainen. Se on rakennettu etelään viettävään rinteeseen. Rakennuksen ydin on toisessa kerroksessa sijaitseva laaja oleskeluhuone. Rakennuksen julkisivu on melko pelkistetty, ja tien suuntaan on näkyvissä vain ylin kerros. Sen pinta-ala on 1 211 m², ja puutarha on suuruudeltaan 6 152 m².
Rakennuksen tekniset ratkaisut olivat aikaan nähden huomattavan moderneja. Talossa on nykyaikainen keskuslämmitysjärjestelmä, johon kuuluu ilmastointijärjestelmä ja ilman kosteuden säätäjä. Kellarikerroksessa oli lisäksi sähköhuoneet, joissa olevien moottoreiden avulla oleskelualueen ikkunat pystyttiin laskemaan alas. Rakennukseen kuului myös elektroninen turvallisuusjärjestelmä. Tällaiset järjestelmät tulivat yleiseen käyttöön asuinrakennuksissa vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Rakennus > Pohjaratkaisu

Ylimmässä kerroksessa on rakennuksen pääsisäänkäynti, joka ei näy tielle, sillä se on piilotettu valkoisen puoliympyrän muotoisen lasiseinän taakse. Ensimmäisenä on vastaanottotila, josta lähtee tien suuntainen käytävä lasten- ja lastenhoitajanhuoneisiin. Puutarhan puoleisella seinustalla sijaitsevat isännän ja emännän makuuhuoneet. Eteistilasta on portaat toiseen kerrokseen, joka on pääasuinkerros. Ylimmän kerroksen tasossa on erillinen autotalli ja autonkuljettajan asunto. Varsinaisen asuinosan ja autotallirakennuksen yhdistävä piha-alue on osittain katettu.
Toisessa kerroksessa sijaitsee niin sanottu olohuone, joka vie yhdessä talvipuutarhan kanssa kaksi kolmasosaa kerroksen pinta-alasta. Kokonaisuutena tämä oleskelualue on noin 280 neliömetrin laajuinen. Se on jaettu hienovaraisesti eri osastoihin, joiden käyttötarkoitus vaihtelee. Tähän tilaan kuuluvat vastaanottohuone, musiikkinurkkaus, opiskelu- ja kirjastokulmaus, pienempi ja isompi oleskelutila sekä ruokasali. Itä- ja länsiseinä ovat lasista, minkä ansiosta huoneesta on suora näkymä pihaan ja itäseinustan talvipuutarhaan. Luonto sulautuu lasiseinän ansiosta huoneen sisustukseen. Oleskelualueelta on suora yhteys osittain katetulle terassille, jolta on portaat puutarhaan. Portaiden alapäässä kasvoi rakennuksen valmistumisen aikaan suuri pajupuu, jota ei nykyään enää ole. Puu oli todennäköisesti osa suunnitelmia, sillä se on piirretty alkuperäisiin mallikuviin. Oleskelualueen lisäksi toisessa kerroksessa on keittiö, josta on portaikko pohjakerrokseen, ja palvelijoiden asuintilat.
Oleskelualue muistuttaa Miesin edellistä työtä, Barcelona-paviljonkia, jota hän teki osittain samaan aikaan kuin Villa Tugendhatia. Myös paviljongin avoin tila oli jaettu seinillä useaan osaan. Molemmissa rakennuksissa oli käytetty tilanjakajana osittain läpinäkyvää onyksiseinää. Seinän edessä oli Miesin suunnittelemia huonekaluja. Oleskelutilan itäseinustalla oli talvipuutarha, jonka paikalla Barcelona-paviljongissa oli pieni vesiallas. Kummassakin rakennuksessa oli yksi taideteos. Villa Tugendhatissa oli Wilhelm Lehmbruckin veistos, joka esitti naisen torsoa. Sen paikka on useimmissa kuvissa onyksiseinän toisessa päässä.
Pohjakerroksessa on kodinhoitotiloja, teknisiä huoneita ja valokuvauslaboratorio.
Rakennus > Runko

Rakennuksen runko muodostuu teräspilareista, jotka on ankkuroitu betoniperustukseen. Osa pilareista on piilossa seinän sisällä, mutta osa on näkyvillä huoneissa. Pilarit on kromattu, ja ne ovat poikkileikkaukseltaan rastin muotoisia, sillä ne on muodostettu kahdesta L:n muotoisesta yhteenniitatusta teräskappaleesta.
Kun teräspilarit kantoivat rakennusta, seinien ei tarvinnut olla kantavia. Mies pystyi näin luomaan avoimen suuren oleskelutilan, joka yhtyy lasiseinän kautta ulkomaisemaan.
Rakennus > Materiaalit

Vaikka Mies piti arkkitehtuurissaan yksinkertaisista muodoista, hän oli myös kiinnostunut arvokkaista materiaaleista. Tämä näkyy Villa Tugendhatissa, jonka sisustuksessa käytettiin kalliita kivilajeja ja trooppisia puulajeja.
Lattiat ovat sementtiä. Oleskelutilassa lattia on päällystetty kermanvalkoisella linoleumilla. Pesuhuoneissa, WC-tiloissa ja keittiössä on käytetty beigejä keraamisia lattialaattoja ja vaaleita travertiinilaattoja, joita on myös aulan lattiassa, parvekkeilla ja talvipuutarhassa.
Oleskelutilan jakaa viiteen osaan hunajankeltainen onyksiseinä, joka auringonvalon osuessa siihen on osittain läpinäkyvä. Seinä on 6,27 metriä korkea ja 7 senttimetriä paksu. Seinään käytetty onyksi on kaivettu Atlasvuorilta entisestä Ranskan Marokosta. Tilassa on myös puolikaaren muotoinen 12-osainen seinä, joka on halkaisijaltaan 6,90 metriä. Seinä on tehty vanerista, joka on viilutettu eebenpuulla. Se erottaa ruokailutilan muusta alueesta. Oleskelutilan oli jaettavissa osiin myös verhoilla, joita varten katossa oli kiskot. Sisätilat pystyttiin erottamaan myös ulkotiloista lasiseinien edessä oleville verhoilla, jotka olivat talvipuutarhan suuntaan tehty mustasta silkistä ja sametista sekä etelän suuntaan beigestä silkistä. Oleskelutilan katossa on Poul Henningsenin suunnittelemat valaisimet.
Makuuhuoneiden ovissa on käytetty punaruskeaa palisanteria, jota on myös ylimmän kerroksen sisääntuloaulan ja käytävien seinäpaneeleissa. Lisäksi on käytetty lasia, josta on tehty myös ovet portaista oleskelutilaan sekä sieltä parvekkeelle. Monet kylpyhuoneiden ja vessojen ovet ovat puuta, ja ne on maalattu valkoisiksi.
Rakennus > Huonekalut ja sisustus

Tugendhatien ansiosta Mies van der Rohe sai kokeilla Villa Tugendhatiin modernia huonekalusuunnittelua ja arkkitehtuuria koskevia ideoitaan. Hän suunnitteli taloon yli 40 uniikkia huonekalua – enemmän kuin uransa aikana mihinkään muuhun yksityisasuntoon. Huonekaluilla oli Tugendhatien talossa tärkeä asema alusta saakka, sillä jo Miesin varhaisissa piirustuksissa huonekalut oli sijoitettu tarkasti paikoilleen. Kuvat ajalta, jolloin Tugendhatit asuivat talossa, osoittavat perheen noudattaneen Miesin suunnitelmia ja pitäneen huonekalujen järjestyksen samana.
Mies ei suunnitellut Villa Tugendhatin kaikkia huonekaluja yksin. Hänen käsialaansa lienee kuitenkin suurin osa talon perushuonekaluista, jotka vaikuttivat selvästi sisätilojen arkkitehtoniseen ilmiasuun. Miesin apuna huonekalujen suunnittelussa olivat Lilly Reich, John Hermann ja Sergius Rügenberg, joiden osuuden laajuutta ei pystytä enää määrittelemään. Todennäköistä on kuitenkin, että kaikki huonekalumallit oli hyväksytettävä Miesillä. Huonekaluista etenkin tuolit ovat jääneet elämään, sillä Miesin suunnittelemia Brno-, Barcelona- ja Tugendhat-tuoleja valmistetaan edelleen.
Villa Tugendhatissa on edelleen nähtävillä osa alkuperäisistä huonekaluista. Kirjastotilan hyllyköt, makuuhuoneiden osittain kiinteät kaapistot ja keittiön astiakaapit ovat säilyneet. Osa huonekaluista on nykyään Tugendhatien perhekokoelmissa ja museoissa. Olohuoneen Tugendhat-tuoli on New Yorkin Museum of Modern Artissa, ja leposohva, koristeistuin sekä savulasista valmistettu kaappi ovat Määrin galleriassa Brnossa. Pääoleskelualueen nykyiset huonekalut ovat kopioita alkuperäisistä. Ne valmistettiin 1995, ja apuna käytettiin Määrin galleriassa olevia huonekaluja sekä kuvamateriaalia.
Pääosa huonekaluista oli sijoitettu matoille. Kirjoituspöydän alla oli esimerkiksi persialaismatto ja onyksiseinän edessä olevien huonekalujen alla kermanvärinen puuvillamatto. Historioitsijoiden mukaan Mies ei antanut lupaa taulujen ripustamiseen, sillä se olisi pilannut sisätilojen harmonian. Mies antoi luvan vain Fritz Tugendhatin appiukon muotokuvan sijoittamiseen seinälle.
Merkitys

Villa Tugendhatia pidetään Miesin parhaana asuinrakennuksena Euroopassa. Mies käytti sen suunnittelussa monia ideoitaan, joista on sittemmin tullut varhaisen modernin arkkitehtuurin tuntomerkkejä: avoin pohjapiirros, sisä- ja ulkotilojen yhdistäminen läpinäkyvillä seinillä sekä pylväsverkoston käyttäminen kantavana rakenteena. Lisäksi modernia arkkitehtuuria edustavat rakennuksen tasakatto, uuden teknologian käyttö ja hillitty valkoinen stukkorappaus. Villa Tugendhatin voi nähdä Miesin uran käännekohtana. Hän onnistui luomaan viimeistellyn kokonaisuuden aiemmista ideoistaan ja kokeiluistaan. Samaan aikaan valmistunut Villa Savoye edustaa Le Corbusier'n uralla samantapaista huippua kuin Villa Tugendhat Miesillä. Monet historioitsijat pitävät Villa Tugendhatia modernin arkkitehtuurin perusteoksena yhdessä Frank Lloyd Wrightin Robie Housen, Adolf Loosin Haus Steinerin ja Le Corbusier'n Villa Savoyen kanssa.
Unesco liitti Villa Tugendhatin maailmanperintöluetteloon vuonna 2001. Maailmanperintökomitean mukaan rakennus täytti kaksi luetteloon pääsemiseen tarvittavaa kriteeriä. Komitean mukaan arkkitehti Mies van der Rohe sovelsi Villa Tugendhatissa loistavasti modernin arkkitehtuurin uusia radikaaleja malleja asuinrakennusten suunnittelussa (kriteeri II), ja rakennus edustaa Miesin arkkitehtuuria, joka oli merkittävässä asemassa modernin arkkitehtuurin levittämisessä ja hyväksynnässä (kriteeri IV).
Villa Tugendhatia myös arvosteltiin sen valmistumisaikana. Arkkitehtuurikriitikko Roger Ginsburgerin mukaan talo oli enemmän huonekalunäyttely kuin koti. Lisäksi epäiltiin perinteisestä asuintaloarkkitehtuurista poikkeavan rakennuksen soveltuvuutta asuintarkoitukseen. Kriitikko Justus Bier esittikin Die Form -lehdessä kysymyksen, voiko tällaisessa talossa asua. Hänen mukaansa tällainen puhdas mutta myös tiukka ja monumentaalinen tyyli pakottaa asukkaansa "näyttelyelämään", joka ei mahdollista yksityiselämää.
Museona

Villa Tugendhat on avoinna yleisölle viitenä päivänä viikossa keskiviikosta sunnuntaihin. Suurten kävijämäärien takia museokäynti pitää aina varata. Aukioloaikana käynnistyy joka tunti ohjattu kierros. Rakennus on Brnon kaupunginmuseon omistuksessa, ja sen johtaja on Iveta Černá. Talon keittiössä on esillä pysyvä näyttely, joka käsittelee rakennuksen historiaa, arkkitehtia ja sen alkuperäisiä omistajia. Vierailijoille on lisäksi myyntipiste talon entisessä autotallissa.
Villa Tugendhatissa vieraili 1990-luvun lopulla vuosittain hieman yli 4 000 kävijää. Poikkeuksen tekee vuosi 1999, jolloin kävijöitä oli 7 890.
Populaarikulttuurissa

Villa Tugendhat esiintyi vuoden 2007 Nuori Hannibal -elokuvassa.
Tugendhatien tarina inspiroi brittikirjailija Simon Maweria, joka käytti vuonna 2009 ilmestyneessä Booker-ehdokkaana olleessa kirjassa The Glass Room rakennuksen taustoja. Mawerin romaanissa Landauerien perhe palkkaa saksalaisen arkkitehdin Rainer von Abtin suunnittelemaan rakennuksen, josta tulee modernin arkkitehtuurin merkkiteos. Kirja on kuitenkin fiktiivinen, vaikka Landauereissa ja Tugendhateissa onkin yhtäläisyyksiä. Landauerit joutuvat esimerkiksi jättämään uuden kotinsa vuonna 1938 kansallissosialistien noustua valtaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa Tugendhat Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (englanniksi) (tšekiksi)
Villa Tugendhat Unescon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Kuvia Villa Tugendhatista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Saksalaisen maailmanperintökohteita käsittelevän Schätze der Welt -ohjelman sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Tšekissä
Kladruby nad Labemin hevostila
Erzgebirgen ja Krušnohořín kaivosalue
Kroměřížin linna
Český Krumlovin historiallinen keskusta
Prahan historiallinen keskusta
Telčin historiallinen keskusta
Holašovicen historiallinen kylä
Pyhän kolminaisuuden pylväs
Juutalaiset korttelit ja Pyhän Prokopiuksen basilika Třebíčissä
Kutná Horan historiallinen keskusta ja kirkot
Lednice-Valticen kulttuurimaisema
Litomyšlin linna
Johannes Nepomukilaisen pyhiinvaelluskirkko
Villa Tugendhat
Ludwig Mies van der Rohen suunnittelema asuintalo Stuttgartin Weißenhofsiedlungissa.
Villa Tugendhatin länsisiivestä, jossa sijaitsevat palvelijoiden asunnot, näkyy talon kunto vuonna 2009.
Villa Tugendhat pohjoisesta, tieltä kuvattuna. Oikealla on autotalli ja vasemmalla varsinainen päärakennus, jonka sisäänkäynti on valkoisen puolikaaren muotoon rakennetun lasiseinän takana käytävällä.
Kuva talon oleskeluhuoneesta. Vasemmalla näkyy onyksiseinä. Huoneen läpi kulkevat metallipilarit kuuluvat rakennuksen runkorakenteeseen.
Kuva talon oleskeluhuoneesta. Taustalla näkyy talvipuutarha ja etualalla Wilhelm Lehmbruckin veistos. Tummat tuolit lasipöydän takana ovat Miesin suunnittelemia Barcelona-tuoleja.
Villa Tugendhatin sisäänkäynti.
Niskavuoren nuori emäntä (vuoden 1987 elokuva)

| Niskavuoren nuori emäntä |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi. Kuvassa Loviisa (Erja Manto) ja Juhani (Veikko Honkanen).
Ohjaaja:  Kalle Pursiainen
Tuottaja:  Eero Härkönen
Pääosat:  Erja Manto Veikko Honkanen Leena Suomu Lena Meriläinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  6. joulukuuta 1987
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Seuraaja:  Niskavuoren Heta
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niskavuoren nuori emäntä on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1987. Se perustuu Hella Wuolijoen saman nimiseen näytelmään. Puolitoistatuntisen elokuvan on ohjannut Kalle Pursiainen. Aiheesta valmistui vuonna 1946 elokuva Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä Valentin Vaalan ohjaamana. Juoni on sama, mutta Pursiaisen elokuvassa tapahtumat alkavat selvästi myöhäisemmästä vaiheesta. Elokuvan teossa on avustanut Näytelmäseura Lyhty.
Samaan aikaan Niskavuoren nuoren emännän kanssa valmistui myös televisioelokuva Niskavuoren Heta. Molemmilla on sama tekijäkaarti, joten ne muodostavat eheän kokonaisuuden hämäläisen suurtilan ja sen ihmisten vaiheista 1800-luvun lopulta 1920-luvulle. Elokuvat käsittävät viisiosaisen Niskavuori-sarjan kronologisesti kaksi ensimmäistä osaa. Wuolijoki julkaisi Niskavuoren Heta -näytelmän vuonna 1950, joten sen tapahtumiin ei vuoden 1946 Loviisa-elokuvassa olisi voitukaan rakentaa samanlaista siltaa kuin Pursiaisen elokuvassa on tehty.
Maalaisdraaman kolmannesta ja neljännestä osasta valmistui elokuva Niskavuori vuonna 1984 Matti Kassilan ohjaamana. Pursiainen ohjasi sarjan viimeisestä osasta televisionäytelmän Entäs nyt, Niskavuori? niin ikään 1987, joten koko Niskavuori-sarja sai jonkinlaisen elokuvallisen uudelleentulkinnan 1980-luvulla.
Juoni

Niskavuoren nuoren emännän juoni on sama kuin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä, mutta painotukset ovat toisenlaiset. Tapahtumat alkavat myöhemmästä vaiheesta ja Malviinan rooli on vähäisempi. Loviisan ja Hetan välistä konfliktia sen sijaan on korostettu. Loviisa ei alkuun tiedä miehensä ja Malviinan suhteesta. Hän järkyttyy nähdessään Juhanin ja Malviinan kahden kesken tuvassa keskellä yötä ja pakenee metsään. Sen jälkeen Loviisan on rakennettava avioliittonsa uudestaan ja ostettava Malviina pois Niskavuorelta. Heta koettelee Loviisaa ja päätyy huomaamaan, että tämä sopii erinomaisesti Niskavuoren uudeksi emännäksi. Loviisa ja Juhani saavat liittonsa jonkinlaiseen järjestykseen, ja lisäksi Loviisa saa isältään varoja, joilla hän kohentaa Niskavuoren salia ja pääsee eroon kälyistään. Niskavuoren piiat ovat yksitotisempia kuin Vaalan elokuvassa.
Näyttelijät > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erja Manto  | … |  Loviisa Saaroisista   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Juhani Niskavuori, suurtilan isäntä   |
|  Leena Suomu  | … |  Niskavuoren Heta   |
|  Lena Meriläinen  | … |  piika Malviina  |
Näyttelijät > Sivuhenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ilpo Hakala  | … |  renki Martti eli Iso-Martti   |
|  Hellin Auvinen-Salmi  | … |  Niskavuoren vanha emäntä   |
|  Timo Torikka  | … |  Niskavuoren Antti   |
|  Laura Heimo  | … |  Niskavuoren Kustaava   |
|  Veijo Pasanen  | … |  Loviisan isä, Saaroisten isäntä   |
|  Kari Kihlström  | … |  Santeri   |
|  Ulla-Maija Siikavire  | … |  Korinterin Iita   |
|  Juhani Niemelä  | … |  Akusti  |
HMS Visby (K31)

| HMS Visby |
| --- | --- |
 HMS Visby

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kockums
Kölinlasku:  17. joulukuuta 1996
Laskettu vesille:  8. kesäkuuta 2000
Palveluskäyttöön:  2012
Tekniset tiedot
Uppouma:  600 t
Pituus:  72,8 m
Leveys:  10,4 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  16 MW
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  28 upseeria ja 16 varusmiestä
Aseistus
Aseistus:  8 x RBS15 Mk II 1 x Bofors 57 Mk3 4 x 400 mm sukellusvenetorpedonheitintä
HMS Visby (runkonumero K31) on Ruotsin laivaston Visby-luokka korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin 17. lokakuuta 1995 Kockums AB:n telakalta, missä köli laskettiin 17. joulukuuta 1996. Se laskettiin vesille 8. kesäkuuta 2000 ja luovutettiin tilaajalle 10. kesäkuuta 2002. Suunnitelmien mukaan alus liitetään laivastoon vuonna 2012.
Visvára

| --- | --- |
Muut nimet:  Vousnára (Βουσνάρα), Vouznára (Βουζνάρα), Bouznára (Μπουζνάρα)
Sijainti:  38°59′22″N, 20°55′36″E, Préveza Préveza, Epeiros Kreikka
Saariryhmä:  Korakonísia
Vesialue:  Amvrakikóslahti
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,002 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Visvára (kreik. Βισβάρα) eli Vousnára (Βουσνάρα, myös Vouznára, Βουζνάρα, Bouznára, Μπουζνάρα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Korakonísian saariryhmään ja sijaitsee Amvrakikóslahdessa. Saaren pinta-ala on noin 0,002 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Visvára kuuluu Prévezan kuntaan, Prévezan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen.
Virtuaalimetodi

Virtuaalimetodi tai virtuaalifunktio (engl. virtual method, engl. virtual function) on olio-ohjelmointikielien ominaisuus, jolla perintää käyttävä olio voi korvata yliluokassa olevan metodin toteutuksen toisella. Virtuaalimetodeja tukevia kieliä ovat esimerkiksi C++ ja Object Pascal. Oletuksena ohjelmointikielen kääntäjä käyttää varhaista sidontaa käännösaikana, mutta kääntäjälle voi myös kertoa käyttämään myöhäistä sidontaa ajonaikana määrittämällä se virtuaaliseksi.
Virtuaaliosoitin (engl. virtual pointer) on funktio-osoittimen tapaus, jolla virtuaalimetodeihin viitataan.
Virtuaaliosoittimet sijoitetaan ajonaikaisesti virtuaalimetoditaulukkoon (engl. virtual method table, engl. virtual call table).
Mikäli perityssä luokassa ei ole toteutusta virtuaalimetodille kutsut tehdään kantaluokan toteutukseen virtuaalimetoditaulukon kautta.
Abstrakti pure virtual metodi, jolla ei ole toteutusta kantaluokassa on pakko toteuttaa perityssä luokassa. Luokka, jolla on pure virtual -metodi on abstrakti luokka. Ylikirjoittavasta metodista tulee automaattisesti virtuaalinen: sen voi myös määrittää ylikirjoittavaksi override-määrityksellä. Virtuaalimetoditaulukkoa on ensiksi käytetty Simula-kielessä. Taulukon perusajatus on hakea funktion osoite indeksoidusta taulukosta.
Esimerkit

Esimerkki C++-kielellä:
class Geometria
{
    virtual float pinta_ala() = 0; // pure virtual
    virtual int verteksilukum() { return 0; } // oletustoteutus
};

class Kolmio : public Geometria
{
    virtual float pinta_ala(); // määrittely
};

float Kolmio::pinta_ala() // toteutus
{
     return 42.0;
}

// kutsut virtuaalikutsujen kautta
Geometria *p = new Kolmio(); // käytetään kantaluokan osoitinta, ei tarvitse tietää varsinaista tyyppiä
float a = p->pinta_ala(); // perityn luokan toteutus
int l = p->verteksilukum();  // kantaluokan toteutus
C#-kielessä metodi määritellään virtuaaliseksi virtual-määrityksellä ja ylikirjoitetaan override-määrityksellä:
public virtual int alue() {
    return 0;
}
...
public override int alue () {
    return (leveys * korkeus);
}
Virva (nimi)

| Virva |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  2. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Virve
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  virvatulet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Virva on sekä suomalainen naisen etunimi että myös sukunimi. Virvan nimipäivä on vuodesta 1950 ollut 2. maaliskuuta. Nimi juontuu luultavasti virvatulista. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Virva on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 140 henkilölle.
Tunnettuja Virva-nimisiä

Virva Junkkari (s. 1977), jalkapallomaalivahti
Virva Puumala (s. 1990), oopperalaulaja, sopraano
Virva Rajakallio (s. 1967), kuulantyöntäjä
Karlskoga Tidning-Kuriren

| Karlskoga Tidning-Kuriren> KT-Kuriren |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  NWT Media AB
Levikki:  8 300 (2021)
Perustettu:  2020
Päätoimittaja:  Catarina Lindström
Kotikunta:  Karlskoga
Kotimaa:  Ruotsi
Ilmestymistiheys:  ma–la
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Karlskoga Tidning-Kuriren (lyh. KT-Kuriren) on ruotsalainen sanomalehti, jonka kotikunta on Karlskoga. Se perustettiin vuonna 2020, kun Karlskoga Tidning ja Karlskoga-Kuriren yhdistyivät. Lehtien toimitukset olivat jo lähes kymmenen vuotta toimineet saman katon alla ja niiden uutissisältö oli ollut lähes identtinen, vain lehtien poliittiset linjat olivat erilaiset. KT-Kuriren ilmestyy kuudesti viikossa ja se kuuluu NWT-konserniin.
Karlskoga Tidning

Karlskoga Tidning perustettiin joulukuussa 1883 Norassa, sillä tuolloin lehtiä sai julkaista vain kaupungeissa. Vuonna 1923 lehti muutti Karlskogaan. Vuonna 1935 siitä tuli kuusipäiväinen, kun se aiemmin oli ilmestynyt kolmesti viikossa. Vuodesta 1944 lehti kuului NWT-konserniin.
Karlskoga-Kuriren

Karlskoga-Kuriren perustettiin 1941 ja se oli poliittiselta linjaltaan sosiaalidemokraattinen. NWT-konserni osti sen vuonna 2011.