stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khorasaninturkin kieli

Khorasaninturkin kieli on Iranin Khorāsān-e Razavin maakunnan pohjoisosassa puhuttava turkkilainen kieli. Sen puhujia on noin 400 000 henkeä ja he muodostavat 50–70 % maakunnan väestöstä. Kielen eteläraja kulkee linjalla Sabzevar–Nešabur–Mašhad. Horasaninturkki kuuluu turkkilaisten kielten lounaisryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat azeri ja turkmeeni.
Khariitit

Kolme sulotarta, Rafael
Khariitit (m.kreik. Χάριτες, "sulottaret") olivat kreikkalaisessa mytologiassa viehätysvoiman, kauneuden ja hedelmällisyyden jumalattaria, jotka olivat jumalatar Afroditen seuralaisia. Yleensä heitä kuvataan olevan kolme; nuorin Aglaia (kirkkaus, loiste), Eufrosyne (ilo) ja vanhin Thaleia (kukoistus). Roomalaisessa mytologiassa heidät tunnettiin nimellä graatiat.
Useimmiten Eurynomen kerrotaan synnyttäneen khariitit Zeukselle.
Khariitteja pidettiin kuolemattomina, mutta ei jumalina. Heitä pidettiin ylijumala Zeuksen tyttärinä ja toisinaan Eurynomea pidettiin heidän äitinään. Usein heidät kuvattiin antiikin taiteessa rakkauden jumalatar Afroditen, nuorukaisihanne Apollonin seurassa tai muusien ympäröimänä. Khariittien tehtävänä oli lahjoittaa nuorille tytöille viehätysvoimaa ja kaikille ihmisille iloa.
Kolme sulotarta on suosittu aihe taiteessa. Antiikin veistosten ohella aihetta on tulkittu varsinkin renessanssista alkaen. Tunnettuja ovat Antonio Canovan, Rafaelin, Rubensin, ja Botticellin teokset. Myös modernistit ja nykytaiteilijat ovat tehneet aiheesta omia versioitaan, kuten Unto Pusa, Harry Kivijärvi, Olavi Lanu Lahteen ja Nina Terno Maiju Lassilan muistomerkkiin Joensuuhun.
Rubens: Kolme sulotarta, 1636–1638, öljy kankaalle, 221 × 181 cm, Prado.
Sandro Botticellin Kevät-maalauksen sulottaret
Bertel Thorvaldsen: Kolme sulotarta ja Amorin nuoli, 1817–1818.
Roomalainen kopio Antiikin Kreikan sulottaria kuvaavasta veistoksesta Louvressa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khariitit Wikimedia Commonsissa
Kesäjoki

| Kesäjoki Летнереченский, Letneretšenski Kešäjoki |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kesäjoki
 Koordinaatit: 64°17′0″N, 34°23′15″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Belomorskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  889,5 km²
Väkiluku (2012):  2 000
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kesäjoen kunta Belomorskin piirin kartalla.
Kesäjoki (ven. Летнере́ченский, Letneretšenski; karjalaksi Kešäjoki) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Belomorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ala-Uikujokeen laskevan Kesäjoen suussa 72 kilometriä Belomorskista maanteitse etelään. Taajamassa on 1 900 ja kunnassa 2 000 asukasta.
Maantiede ja asutus

Kesäjoen kunnan pinta-ala on 889,5 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Belomorskin piirin Sosnavitsan ja idässä Suman kuntiin sekä etelässä Segežan piirin Idelin ja lounaassa Mustakosken kuntiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Vienanmeren alankoon. Sen maisemaa leimaavat laajat suot ja yksittäiset kukkulat. Kunnan alueella virtaavat Tunkuanjoki eli Tungutjoki (ven. Tunguda), Ala-Uikujoki, Kamennaja, Kesäjoki (Letnjaja) ja Ieljoki (Idel). Järvet ovat pieniä. Hyötykaivannaisiin kuuluvat graniitti, hiekka, sora, savi ja turve.
Kesäjoen taajamaan luetaan Palokorgan voimalaitoksen (ven. Palokorgskaja GES) ja Vienanmeren–Itämeren kanavan 12. ja 13. sulun taajamat sekä Olympian (Olimpi) kylä. Kunnan muita asutuskeskuksia ovat Letni-2:n taajama, Tunkuan (Tunguda) asema sekä Niikkananvaaran ja Krasnaja Gorkan kylät. Jälkimmäisissä kahdessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Kesäjoen taajama on perustettu vuonna 1933. Vuoteen 1991 saakka sillä oli kaupunkimaisen taajaman status.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Muurmannin rata sekä Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie, josta haarautuu osittain päällystetty tie Kesäjoelle. Taajamasta on linja-autoyhteydet Vienan Kemiin ja Petroskoihin. Rautatiellä on Kesäjoen (ven. Letni) ja Tunkuan (Tunguda) asemat sekä 730. kilometrin eli Krasnaja Gorkan pysäkki. Kunnan keskiosan halki kulkee Vienanmeren–Itämeren kanava, jolla on rahti- ja matkailijaliikennettä. Kevätjoella on huoltoasema.
Taajamassa toimii vuonna 1938 perustettu Kesäjoen saha, tiilitehdas ja leipomo. Kunnan alueella on kaksi kalanviljelylaitosta. Uikujoella sijaitseva Palokorgan vesivoimalaitos kuuluu TGK-1 -energiantuotantoyhtiölle.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka, posti, yleisönpalvelukeskus ja joukko kauppoja. Kesäjoella on kaksi ortodoksista sekä evankelinen kirkko.
Nähtävyydet

Kesä- ja Tunkuanjokien varrella sijaitsee kivikautisia asuinpaikkoja. Historialliset kohteet liittyvät Venäjän kansalaissotaan ja toiseen maailmansotaan sekä Vienanmeren kanavan rakentamiseen.
Aiheesta muualla

Kesäjoen kunnan sivusto[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Khasonkat

Khasonkojen ydinalue punaisella.
Khasonkat ovat mandekieltä puhuva kansa Senegaljoen yläjuoksulla Malissa sekä lähialueilla Mauritaniassa ja Senegalissa. Suurin osa heistä asuu Malin Kayesin alueella etupäässä Kayesin, Bafoulabén ja Kitan piireissä. Khasonkoja on yli 100 000 henkeä.
Khasonkat ovat alkuperältään mandinkoihin, kagoroihin ja soninkeihin sekoittuneita fulbeja. Kansa muodostui lopullisesti 1700–1800-luvuilla Khasson valtiossa. Kulttuuriltaan ja elintavoiltaan khasonkat eivät juurikaan poikkea mandinkoista.
Kansan pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, fonio, maissi ja hirssi. Tavaravaihtoa käydään karjanhoitoa harjoittavien fulbejen kanssa. Asumuksena toimii neliskulmainen tai pyöreä savitiilitalo. Yhteiskuntajärjestys perustuu patriarkaalisiin suurperheisiin, sukuryhmiin ja alueellisiin yhteisöihin. Moniavioisuus on yleistä. Islamin rinnalla elävät perinteiset uskomukset.
Aiheesta muualla

Khasonkoille omistettu sivusto (ranskaksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 77001–78000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
77001:stä ja päättyen 78000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 82001–83000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
82001:stä ja päättyen 83000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kholargos

| Kholargos> Χολαργός.Sijainti |
| --- | --- |
 Kholargos
Koordinaatit:  38°3′23″N, 23°44′21″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ílion pohjoisosa tai Acharnéen eteläosa, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Akamantis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Kholargeus (Χολαργεύς)
Bulen jäseniä:  4
 :  6 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kholargos (m.kreik. Χολαργός, lat. Cholargus), joskus myös Kolargia (Κολαργία), oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Kholargos sijaitsi Ateenan länsi- tai luoteispuolella. Se sijoitetaan nykyisten Ílion pohjoisosan (Káto Liósia) ja Acharnéen eteläosan suuntaan. Nykyinen Cholargóksen kaupunki sijaitsee Ateenan koillispuolella kokonaan eri paikassa kuin antiikin aikainen demos, ja on ottanut nimen antiikin Kholargoksesta kotoisin olleen Perikleen kunniaksi.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa.
Perikleen lisäksi Kholargoksesta olivat kotoisin myös muun muassa sotapäälliköt Ksanthippos ja Hippokrates. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Kholargeus (Χολαργεύς). Kholargoksessa tiedetään olleen Pythion eli Apollonin pyhäkkö sekä pyöreä Herakleen pyhäkkö. Demos vietti omaa Thesmoforia-juhlaansa.
Keskiplatonismi

Keskiplatonismiksi kutsutaan platonismin kehitysvaihetta noin vuodesta 130 eaa., Antiokhos Askalonlaisen syntymästä, 200-luvun alkuun Numeniokseen ja uusplatonismin syntyyn. Alkuperäisten Platonin oppien lisäksi se sai vaikutteita muun muassa uuspythagoralaisuudesta, aristotelismista ja stoalaisuudesta.
Plotinoksen katsotaan panneen alulle keskiplatonismia seuranneen platonistisen koulukunnan, uusplatonismin. Keskiplatonismi oli monella tavalla uusplatonismin esimuoto, ja on filosofisesti kiinnostava erityisesti tästä syystä. Terminä ”keskiplatonismi” on ”uusplatonismin” tavoin ennen kaikkea filosofian historiankirjoituksellinen. Se ei rajaa selkeää filosofista oppia, eikä kukaan filosofi itse katsonut olevansa ”keskiplatonilainen”. Keskiplatonistit itse katsoivat olevansa platonilaisia tai akatemialaisia.
Historia > Tausta

Hellenistisenä aikana Platonin Akatemian opetuksissa tapahtui asteittaisia muutoksia. Platonin vuonna 347 eaa. tapahtuneen kuoleman jälkeen Akatemian johto siirtyi Speusippokselle. Häntä seurasivat Ksenokrates, Polemon, Krantor ja Krates Ateenalainen. Krateen jälkeen, vuonna 268 eaa., Arkesilaos perusti Uuden Akatemian, joka sai vaikutteita pyrrhonilaisesta skeptisismistä. Arkesilaos mallinsi filosofiansa Platonin varhaisten dialogien Sokrateen mukaan: keskeistä oli kaikista arvostelmista pidättäytyminen (εποχὴ περὶ πάντων, epokhē peri pantōn). Uuden Akatemian johtajat eivät Sokrateen tavoin julkaisseet kirjoituksia, eivätkä esittäneet dogmaattisia mielipiteitä vaan johtivat oppilaansa käyttämään omaa järkeään. Tutkijat ovat erimielisiä Uuden Akatemian harjoittaman skeptisismin tarkasta luonteesta, mutta se vaikuttaa olleen ennen kaikkea reaktio stoalaisuuden voimakasta dogmaattisuutta vastaan.
Historia > Keskiplatonismin kehitys

Antiokhos Askalonlainen, joka toimi Akatemian johdossa vuosina 79-78 eaa., luovi Uuden Akatemian skeptisismin sekä Platonin ja Vanhan Akatemian filosofien oppien dogmaattisten tulkintojen välimaastossa katsomalla, että Vanhan Akatemian opettajat, samoin kuin peripateetikot ja stoalaiset, olivat olleet perustavissa kohdissa samaa mieltä. Vähitellen koulussa palattiin dogmaattisuuteen. Antiokhoksen keskeisiä opetuksia oli, että ideat ovat ajatuksia jumalan mielessä. Lisäksi hän omaksui Platonin dialogista Timaios ajatuksen demiurgista (alempi luojajumala) sekä Platonin niin kutsutuista kirjoittamattomista opeista ajatuksen maailmansielusta (ajatus, jonka mukaan fyysinen maailma oli elävä, sielullinen olento).
Nämä opit tarjosivat kehyksen, jolle sekä muut keskiplatonistit että myöhemmät platonistit saattoivat perustaa ajattelunsa. Tämä platonismin suuntaus oli vastakkainen virallisen Akatemian skeptisistiselle käänteelle. Kuva keskiplatonismin synnystä ja kehityksestä ei kuitenkaan ole täysin selvä. Kaikki keskiplatonistit eivät kuuluneet Akatemiaan, koska se oli tuhottu vuonna 88 eaa. Tutkijat ovat myös erimielisiä Antiokhoksen roolista keskiplatonismin synnyssä.
Akatemian tuhoutumisen jälkeen platonistinen oppi alkoi joka tapauksessa hajautua sekä maantieteellisesti että opillisesti. Monissa kysymyksissä platonismiin alkoi keskiplatonismin kaudella sekoittua vaikutteita toisaalta dogmaattisista aristotelismista ja stoalaisuudesta, toisaalta mystis-uskonnollisista (uus)pythagoralaisuudesta ja teosofiasta. Uuspythagoralaisia kirjoituksia nousi esiin toisella ja ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja niiden kirjoittajina esiintyivät sellaiset nimet kuin ”Okellos Lukanos”, ”Timaios Lokrilainen” (lainattu Timaioksesta) ja ”Arkhytas” (lainattu pythagoralaiselta Arkhytaalta). Stoalaisten tavoin platonilaiset suhtautuivat negatiivisesti epikurolaisuuteen, mutta myös kyynikoihin.
Filon Aleksandrialainen, myöhempi keskiplatonisti, yhdisti stoalaista ja platonilaista filosofiaa juutalaisiin kirjoituksiin Septuagintan allegorisilla tulkinnoilla. Filon opetti, että Jumala oli kaikkien asioiden takana, ja sai maailmankaikkeuden olevaksi ensin puhtaasti älyllisen tahdon teon kautta, jonka jälkeen fyysinen maailmankaikkeus luotiin hänen Logoksensa (sanansa) kautta. Logos sai näin Platonin maailmansielun roolin. Ihmisen tavoitteena oli ”tulla Jumalan kaltaiseksi” puhdistautumalla ja nousemalla yhä korkeammalle todellisuuden tasolle.
Plutarkhos, Numenios ja Albinos (jota jotkut tutkijat pitävät samana henkilönä kuin Alkinoos) olivat myöhempiä keskiplatonilaisia, jotka omaksuivat Platonin Timaioksesta johdetun uuspythagoralaissävytteisen kosmologian sekä ajatukset maailmansielusta (Numenioksen tapauksessa kahdesta maailmansielusta), sielun eri osista, sekä Jumalan ja jumalien olemuksesta.
Keskiplatonismi muodosti pohjan muun muassa Ciceron filosofialle sekä monille ensimmäisten vuosisatojen kristillisille apologeeteille ja teologeille, kuten Justinos Marttyyri, Tatianos, Athenagoras ja Klemens Aleksandrialainen.
Filosofia

Keskiplatonilaisten filosofien teoksista tunnetaan ainoastaan katkelmia. Joitakin poikkeuksia ovat Plutarkhoksen teokset, Albinoksen johdanto platonilaiseen filosofiaan sekä Alkinooksen Platonismin käsikirja. Viimeksi mainittu laitettiin pitkään Albinoksen nimiin, mutta viime aikoina tekijäksi on tunnistettu toinen henkilö, Alkinoos.
Koska keskiplatonismi sai paljon vaikutteita eri puolilta, siihen sisältyy paljon erilaisia näkemyksiä. Tämän vuoksi yhteisten piirteiden määrittäminen on vaikeaa. Keskiplatonismissa alkoi kuitenkin kaikenkattavan filosofisen järjestelmän rakentaminen, joka oli ollut vierasta Uudelle Akatemialle. Tässä keskiplatonismi joutui tukeutumaan osittaiseen synteesiin muiden koulukuntien ajattelusta. Stoalaisuus vaikutti keskiplatonismissa ennen kaikkea etiikkaan, aristotelismi logiikkaan ja uuspythagoralaisuus metafysiikkaan ja uskonnollisiin ajatuksiin.
Metafysiikassa keskiplatonismi keskittyi ennen kaikkea Platonin kirjoittamattomien opetusten tulkintaan. Ne olivat saaneet vaikutteita pythagoralaisuudesta, ja niissä keskeisenä oli ajatus ykseydestä (hen) ja rajaamattomasta kakseudesta (ahoristos dyas). Keskiplatonistit pyrkivät yhdistämään tämän Timaioksessa annettuun kuvaukseen maailman luomisesta.
Keskiplatonilaiset korostivat kaikkein korkeimman ymmärryksen (jumalan) täydellistä transsendentiutta. Tämä jumala oli ideahiearkian kaikkein korkeimmalla tasolla. Platonin ideat alettiin ymmärtää ajatuksiksi jumalallisessa ymmärryksessä. Keskiplatonismissa ajatus siitä, että sielu on erillinen ruumiista, nousi jälleen esille. Jotkut keskiplatonilaiset alkoivat nähdä ruumiin tai ideoiden ruumiillistumisen pahana ja kaiken pahan syynä.
Ruumiin voittaminen ja transsendentaalisen ymmärryksen tavoittaminen suoraan nähtiin mahdottomana, mutta ymmärrys ideoista voitiin saavuttaa tässä todellisuudessa induktion avulla, etenemällä havaittavissa olevista asioista ymmärryksellä tavoitettavaan todellisuuteen. Ihmisen lopulliseksi päämääräksi ymmärrettiin yhdistyminen jumalaan (homoiōsis theōi) ideoiden maailman mietiskelyllä. Tähän liittyi samalla sielun puhdistuminen, mikä mahdollisti myös aristoteelisen etiikan mukaisen tunteiden kohtuullisuuden (metriopatheia).
Filosofeja

Antiokhos Askalonlainen (n. 130–68 eaa.)
Aristos Askalonlainen (1. vuosisata eaa.)
Eudoros Aleksandrialainen (1. vuosisata eaa.)
Theomnestos (1. vuosisata eaa.)
Filon Aleksandrialainen (n. 20 eaa. – 40 jaa.)
Plutarkhos Khaironeialainen (n. 45–125)
Onasandros (1. vuosisata)
Albinos (n. 150)
Alkinoos  (100-luku)
Maksimos Tyroslainen (100-luku)
Lucius Apuleius eli Apuleios (n. 123/125 – n. 180)
Attikos (n. 175)
Numenios Apameialainen (100-luvun loppupuoli)
Kassios Longinos (n. 213–273)
Origenes Pakana (200-luku)
Kirjallisuutta

Berchman, Robert M.: From Philo to Origen: Middle Platonism in Transition.  Scholars Press, 1985.  ISBN 0-8913-0750-8
Dillon, John: The Middle Platonists: 80 B.C. to A.D. 220.  (Toinen painos Ithaca 1996)  London:  Duckworth, 1981.  ISBN 0-7156-1604-8
Gersh, Stephen: Middle Platonism and Neoplatonism: the Latin Tradition.  (Publications in Medieval Studies 23)  Notre Dame, IN:  University of Notre Dame Press, 1986.  ISBN 0-2680-1363-2
Merlan, P.: From Platonism to Neoplatonism.  Hague:  M. Nijhoff, 1953.
Aiheesta muualla

Moore, Edward: Middle Platonism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Mittelplatonismus
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Middle Platonism
Filon Aleksandrialainen.
Plutarkhos.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Luettelo pikkuplaneetoista: 73001–74000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
73001:stä ja päättyen 74000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ketokäenminttu

| Ketokäenminttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Mäkimintut Clinopodium
Laji::  acinos
Kaksiosainen nimi
 Clinopodium acinos  (L.) Kuntze 
Synonyymit
 Acinos arvensis (Schur) Dandy  Acinos thymoides Moench  Calamintha acinos (L.) Clairv.  Satureja acinos (L.) Scheele 
Katso myös
   Ketokäenminttu Wikispeciesissä   Ketokäenminttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketokäenminttu (Clinopodium acinos, synonyymejä Acinos arvensis, Calamintha acinos ja Satureja acinos) on yksivuotinen tai lyhytikäinen monivuotinen, ruohovartinen huulikukkaiskasvi. Sen on perinteisesti katsottu kuuluvan laajasti käsitettyyn sukuun Satureja, josta on tällöin käytetty suomenkielistä nimeä käenmintut. Tämä suku on ehdotettu jaettavaksi eri tavoin, minkä seurauksena ketokäenmintusta on käytetty myös useita muita tieteellisiä nimiä.
Ulkonäkö

Ketokäenminttu on 10–30 senttimetriä korkea, hento, mutta jäykkä- ja melko pystyvartinen ruoho. Lyhyestä maavarresta nousee tavallisesti useita varsia, jotka saattavat haaroa tyviosastaan. Lyhytruotiset lehdet ovat huulikukkaiskasvien tapaan vastakkain varressa. Lehdet ovat 1–1,5 cm:n pituisia ja muodoltaan suikeita, puikeita tai soikeita. Lehtien reuna on harvahampainen. Varret ja lehdet ovat lyhytkarvaisia. Kukat ovat viuhkoina varren yläosan lehtihangoissa niin, että jokaisen lehtiparin yläpuolelle muodostuu yleensä kuusikukkainen, ratasmainen valekiehkura. Kukkien verhiö on tyveltä alapuolelta pullea ja käyrätorvinen. Sen suuosa on ahdas, ja laide on kaksihuulinen siten, että ylähuulessa on kolme ja alahuulessa kaksi teräväkärkistä liuskaa. Verhiö on siirottavakarvainen. Teriö on noin senttimetrin pituinen. Sen tyviosa on suora ja torvimainen. Teriön ylähuuli on lyhyt ja litteä. Teriö on väriltään punertavan sininen. Alahuulessa on valkea kuvio.
Levinneisyys

Lähes koko Eurooppa kuuluu ketokäenmintun levinneisyysalueeseen. Se kuitenkin puuttuu tai esiintyy vain satunnaisena Pohjois-Venäjällä ja Fennoskandian pohjoisosassa, lännessä mereisimmillä rannikkoalueilla ja etelässä välimerenkasvillisuuden alueella. Idässä yhtenäinen levinneisyysalue ulottuu Volgalle ja Donin alajuoksulle. Jonkin verran erillisiä esiintymisalueita ovat Atlasvuoret Pohjois-Afrikassa ja Kaukasus. Ihmisen mukana levinneenä ketokäenminttua esiintyy Pohjois-Amerikan itäosassa ja muutamilla paikoilla Aasiassa.
Elinympäristö

Suomessa ketokäenminttu kasvaa kallioilla ja muilla kuivuutensa vuoksi kohtalaisen avoimina ja ohuthumuksisina pysyvillä paikoilla, kuten kedoilla ja harjun rinteillä. Se on kuitenkin kalkinsuosija eikä menesty aivan karuimmilla kasvupaikoilla. Ketokäenminttu on Etelä-Suomessa alkuperäinen laji, mutta se hyötyy ihmisen toiminnasta ainakin silloin, kun se lisää kasvipeitteen aukkoisuutta. Lajia esiintyy etelässä Etelä-Satakunnan, Etelä-Hämeen, Etelä-Savon tasalle. Yksittäisiä havaintoja kasvista on pohjoisempanakin, Pohjois-Savossa ja erillisenä Perämeren rannikolla saakka.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Ketokäenmintun (Acinos arvensis) levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Ketokäenminttu (Acinos arvensis)
Pohjolan kasvien pauloissa: Acinos arvensis - ketokäenminttu
Den virtuella floran: Harmynta (Satureja acinos) (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157947  APDB: 165246  BioLib: 41097  CoL: 9BXP  EUNIS: 174493  FNA: 242416010  GBIF: 2927116  GRIN: 316871  iNaturalist: 157967  IPA: 25099  IPNI: 444205-1  IRMNG: 10200782  ITIS: 184862  NatureServe: 2.158387  NZOR: 13d7354b-acc2-40d4-a8b1-acc919a6e694  NZPCN: 2410  PalDat: Acinos_arvensis  PfaF: Acinos arvensis  PLANTS: ACAR2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:444205-1  Tropicos: 17600004  VASCAN: 16925  WFO: wfo-0000320080  Laji.fi: MX.39502
Khytropolis

| Khytropolis> Χυτρόπολις |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Khytropolis (m.kreik. Χυτρόπολις, lat. Chytropolis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta, ei edes sitä sijaitsiko se antiikin aikana Khalkidikeksi kutsutulla alueella vai muulla alueella Khalkidikesta nimensä saaneella nykyisellä Chalkidikín niemimaalla. Erään ehdotuksen mukaan se olisi sijainnut Afytiksen poliksen alueella.
Myöskään Khytropoliin historiasta ei tiedetä käytännössä mitään. Se saattoi olla afytisläisten perustama. Kaupungin arvellaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Khytropolitēs (Χυτροπολίτης).
Kiasma (biologia)

Kiasma on vastinkromosomien yhtymäkohta meioosissa mahdollisesti tapahtuvassa geenienvaihdunnassa. Kiasmakohdassa vastinkromosomien kromatidit vaihtavat päitä. Joskus kromosomissa voi olla myös kaksi kiasmaa, jolloin kromatidin pää vaihtuu toisen kiasman kohdalla takaisin alkuperäiseksi.
Kiasman esiintymisen yleisyydestä tiettyjen geenien välillä voidaan päätellä kyseisten geenien välimatka kromosomissa.
Kiasmaa ei pidä sekoittaa sentromeeriin.