stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SIG
Paluu vanhaan miehistöön

Popfinlandiassa vuonna 2000 SIG oli mukana uudella kokoonpanolla,. Alkuperäisjäsenet Inkinen ja Oksanen soittivat pitkästä aikaa yhdessä. Vuonna 2003 yhtye teki comebackin julkaisemalla huhtikuussa sittemmin kultaa (yli 5 000 kpl) myyneen singlen Tuhannen ja yhden yön tarinat. Lokakuussa 2003 ilmestyi uusi albumi Suomalainen pop-levy. Tämän tunnettuja kappaleita ovat radiossa edellä mainitun singlen lisäksi usein soitetut "Tähtisadetta", "Kesäsateisiin" ja "Näkinkenkä".
Vuonna 2007 Inkinen laati sävyltään melankolisen demonauhan ollessaan Vorun kaupungissa. Inkinen jakoi demoa CD-formaatissa vain muutamille ihmisille eikä julkaissut sitä.
Vuonna 2008 SIG vietti 30. juhlavuottaan. 26. tammikuuta 2008 ilmestyi juhlavuoden single "Kuinka paljon sua rakastinkaan?", joka nousi muun muassa Radio Suomen listoilla sijalle 4. Loppuvuonna yhtyeelle myönnettiin Raision kaupungin vuoden 2008 kulttuuripalkinto. SIGin oli tarkoitus keikkailla juhlavuoden ympäri Suomea, mutta Matti Inkisen sairastelu pakotti yhtyeen syksyllä keikkatauolle. Sairastelu todettiin lopulta ja yllättäen aivokasvaimeksi. Lokakuun alussa aivokasvain leikattiin TYKS:issä, ja Inkinen toipui leikkauksesta hyvin. Sitä seurasi raskas sädehoitojakso. 
Sädehoito huononsi Inkisen vointia ja mielialaa. SIGin keikkoja suunniteltiin Inkisen kunnon mukaan.
Keikkatauon oli tarkoitus päättyä toukokuussa 2009, ja harjoittelu sitä varten sujui hyvin.
Seiskan kohu-uutinen ja Inkisen kuolema

Raision poliisi kuulusteli keväällä Inkistä epäiltynä lapsipornon hallussapidosta ja sen levittämisestä. Poliisi oli havainnut, että Inkisen tietokokoneelle meni lapsipornoa, ja sieltä tuli lapsipornoa. Kyse oli kovan luokan lapsipornoelokuvista.
Aikakauslehti Seiska kertoi 29. huhtikuuta 2009, että Inkistä epäiltiin lapsipornorikoksista.
Inkinen kertoi Seiskalle ladanneensa koneelleen musiikkia eMule-vertaisverkko-ohjelmalla. Hänen mukaansa lapsiporno tuli vahingossa musiikin kanssa. Ohjelma lähetti jako-kansiossa olleen lapsipornon eteenpäin. Näin lapsiporno kulki Inkisen koneen kautta ja varastoitui sinne. Inkinen kiisti syyllistyneensä lapsipornorikoksiin.  Inkinen itse ei olisi halunnut asiasta puhua julkisuudessa, ja piti uutista kauheana. Kun uutinen julkaistiin, SIGin kotisivuille alkoi tulla asiatonta palautetta ja netissä velloi kiihkeä keskustelu. Toiset keskustelijat syyttivät Inkistä pedofiiliksi, toiset puolustivat ja kaikkea siltä väliltä. Inkinen katosi kotoaan artikkelin julkaisupäivänä eikä häneen saatu enää yhteyttä. Poliisi pyysi vihjeitä miehen liikkeistä.  Inkistä etsittiin Raision maastosta 4.–6. toukokuuta .  Itsemurhan hukuttautumalla mereen tehnyt Inkinen löydettiin Raisionlahdelta 25. toukokuuta 2009. Inkisen lähipiiri piti Seiskan juttua syynä Inkisen itsemurhaan. Joku oli vuotanut tiedon Inkisen lapsipornoepäilyistä Seiskalle. Vuotajaksi epäiltiin poliisia, joka olisi rikkonut vaitiolovelvollisuutensa juttupalkkion takia. Sig piti Seiskan ja Iltalehden uutisointia ala-arvoisena ja ehkä laittomanakin loanheittona. Poliisi lopetti Inkisen lapsipornoepäilyjen tutkimisen, ja kysymys Inkisen syyllisyydestä jäi vaille vastausta. Seiskan ja muidenkin journalistien mielestä kohu-uutinen oli asiallinen. SIG asetti Iltalehden ja Seiskan boikottiin. Yhtye teki kantelun poliisille tietovuodostai. SIG myös teki valituksen Julkisen sanan neuvostolle. Poliisi ei löytänyt tietovuotajaa keskuudestaan ja lopetti tutkimukset Rikosepäily jäi avoimeksi, eikä selvinnyt, oliko Inkinen syyllistynyt rikoksiin vai ei. Seiskan artikkelin kirjoittaja Panu Hörkkö ei kertonut tietovuotajaa lähdesuojaan vedoten. JSN ei pitänyt lapsipornoepäilystä kertonutta artikkelia lehtimiessääntöjen vastaisena. Se katsoi julkisuuden henkilönä pidetyn Inkisen yksityisyyden suojan kaventuneen. Lisäksi Inkinen sai sanoa sanansa juttuun eikä Seiskan jutussa ollut asiavirheitä. SIG ilmaisi luottamuksensa viranomaisiin vähentyneen erilaisten kestitysten, oman edun tavoittelujen ja salailujen takia.
SIGin jäljelle jääneet jäsenet päättivät Inkisen kuolemasta huolimatta jatkaa yhtyeen toimintaa
Uusi SIG

SIG esitti 2010-luvulla esittänyt vanhoja kappaleitaan keikoillaan. Näitä  oli pari vuodessa. Laulajina olivat muiden muassa Korroosion laulaja Jarmo Hauhtonen ja Inkisen tytär Emma.  Vuonna 2019 ilmestyi kokoelmalevy "Kuinka paljon sua rakastinkaan", jossa on mukana radioille tehtyjä promosinglejä, julkaisemattomia studioäänityksiä, hittien live-versioita ja treenikämppädemoja. SIG teki levyn vuonna 2018 ilmestyneen SIG-kirjan innoittamana. Samana vuonna yhtye teki muutamia keikkoja eri puolilla maata.
SIG päätti osallistua euroviisukarsintoihin. Niinpä vuoden 2019 syksyllä yhtye muokkasi vanhasta materiaalista kappaleen "Aurinkoon", mutta kappaletta ei hyväksytty karsintoihin. SIGin kappale "Aurinkoon" nousi toukokuussa 2020 Radio Suomipopin live-listalla 2. sijalle.
Diskografia > Studioalbumit

Matkalla maineeseen (1980) LP Johanna JHN 2018
Sudet (1981) LP Johanna
Vuosisadan rakkaustarina (1982) LP Johanna
Syke (1983) LP Johanna
Unelmia (1984) LP Pyramid
Purppura (1985) Pyramid
Rakkauden sävel (1996) Pyramid 1000 230742
Kansanlauluja kaupungeista (1998) CD Pyramid 1000 230942
Sadan vuoden yksinäisyys (1998,  20-vuotisjuhla-EP)
Suomalainen pop-levy (2003) Norsu NORA-1
Diskografia > Kokoelma-albumit

Paras Sig (1983) Johanna JHN 3034
Vuosisadan rakkaustarina/Matkalla maineeseen (1984) 2LP, Kasino Records kasin-7
Kootut unelmat (1986) Kaktus KAKLP 1
Hyvää syntymäpäivää – 18 hittiä (1995) CD, AMT AMTCD 2070
Lauluja rakastamisen vaikeudesta (1999) Megamania 1000 121252
Sadan vuoden yksinäisyys – Parhaat 1980–1986 (2009) Pyramid RAMCD 3166
Johanna-vuodet 1980–1983 (2014) 4703245
Kuinka paljon sua rakastinkaan – Harvinaisuuksia 1978–2008 (2019)
Diskografia > Singlet

Tiina menee naimisiin/Viipuri (1980) 7" Johanna JHNS 120
Marianne/Uljas uusi maailma (1980) 7" Johanna JHNS 130
Jos sä rakastat mua (1981) 7" Johanna JHNS 168
Elämä vie mua (1981)
Synnyin tanssiin (1981) 7" Johanna JHNS 196
Älä sinä huoli / Tähtiin (1982) 7" Johanna JHNS 504
Vuosisadan rakkaustarina (1982) 7" Johanna JHX 013
Sadan vuoden yksinäisyys (1985) 7" Pyramid RAMS 101
Leijailen/Hyvää syntymäpäivää (1985)
Ludwig van Beethoven (1985) 7" Pyramid RAMS 102
Kerro mitä on rakkaus (1986) 7" Pyramid RAMS 502
Kolme sanaa sinulle (1986) 7" Pyramid RAMS 115
Haaveet (1996) CD Single Pyramid 1000 261232
Rakkauden sävel (1996) CD Single Megamania MGSCD 203
Tuulen henki / Astrologiaal (1997) CD Single Promo Pyramid RAMSPROMO625
Hyvä elämä (1998) CD Single Pyramid 1000 263032
Tuhannen ja Yhden tön tarinat (2003) CD single Norsu NORS 301
Näkinkenkä (2003) Promo Norsu NORS 304
Voima ja liike (2007,  JHL:n tunnussävelmä)
Untuvaa (2005) CD single Norsu NORS 501
Kuinka paljon sua rakastinkaan? (2008)
Diskografia > Muut

Hilse II (1979) sisälsi 4 SIGin kappaletta
Kokoonpanot > Alkuperäinen kokoonpano, S.I.G I eli Punk-SIG (1978–1979 )

Matti Inkinen (laulu)
Timo Kilpinen (kitara)
Ari Rusi (kitara)
Moko Karttunen (basso)
Matti Ranta (rummut)
Juha Oksanen (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 1979–1981, S.I.G II eli Uuden aallon SIG

Matti Inkinen (laulu)
Timo Kilpinen (kitara)
Rauno Linja-aho (kitara)
Ari Hemmilä (basso)
Matti Ranta (rummut)
Juha Oksanen (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 1981–1987 eli S.I.G III eli Kultakauden SIG

Matti "Inksu" Inkinen (laulu)
Rauno "Line"  Linja-aho (kitara)
Ari "Haba" Hemmilä (basso)
Jukka "Mercy" Merisaari (rummut)
Juha "Jusa" Oksanen (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 1995–1996 eli S.I.G IV eli Turun kokoonpano

Matti Inkinen (laulu)
Erkka Makkonen (kitara)
Karhu Hiltunen (basso)
Eero Valkonen (rummut)
Seppo Wahl (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 1997–1999 eli S.I.G V eli Äänekosken kokoonpano

Matti Inkinen (laulu)
Jukka Vehkala (kitara)
Karhu Hiltunen (basso)
Teppo Seppänen (kitara, rummut ja koneet)
Kokoonpanot > Kokoonpano Popfinlandiassa 2000

Matti Inkinen (laulu)
Erkka Makkonen (kitara)
Ari Hemmilä (basso)
Jukka Merisaari (rummut)
Juha Oksanen (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 2003–2009 eli S.I.G VI

Matti Inkinen (laulu)
Erkka Makkonen (kitara)
Jouni Salovaara (basso)
Jukka Merisaari (rummut)
Juha Oksanen (koskettimet)
Kokoonpanot > Kokoonpano 2009– eli S.I.G VII

Juha Oksanen (koskettimet)
Erkka Makkonen (kitara)
Jouni Salovaara (basso)
Jukka Merisaari (rummut)
Kokoonpanot > Kokoonpano 2019–2021 eli S.I.G VIII

Jarmo Hauhtonen (laulu)
Juha Oksanen (koskettimet)
Erkka Makkonen (kitara)
Rauno Linja-aho (kitara)
Jouni Salovaara (basso)
Jukka Merisaari (rummut)
Kokoonpanot > Kokoonpano 2021– eli S.I.G IX

Jarmo Hauhtonen (laulu)
Juha Oksanen (koskettimet)
Erkka Makkonen (kitara)
Rauno Linja-aho (basso)
Jukka Merisaari (rummut)
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Ylen Elävä arkisto: SIG
Ylen Elävä arkisto: Inkisen haastattelu
Ylen Elävä arkisto: Inkinen kertoo sairaudestaan Akuutissa
Itä-Pasila

| Itä-Pasila> Östra Böle |
| --- | --- |
 Asemapäällikönkatu
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Keskinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  17 (osa-alue 173)
Väkiluku:  3 656 (31.12.2022)
Osa-alueet:  osa-alue Pasilan kaupunginosassa
Postinumero(t):  00520
Lähialueet:  Keski-Pasila, Kumpula, Käpylä, Pohjois-Pasila, Vallila
Itä-Pasila (ruots. Östra Böle) on Helsingin Pasilan kaupunginosaan kuuluva osa-alue. 1970-luvulla entisen Mäkelän pienteollisuus- ja varastoalueen tilalle rakennetussa Itä-Pasilassa on paitsi asuntoja myös paljon virasto- ja toimistotaloja. Alueen väkiluku on noin 3 650.
Itä-Pasila on liikenneratkaisultaan samantapainen kuin Merihaka: jalankulku on omalla betonikannella katuverkon yläpuolella. Sitä on kutsuttu Euroopan suurimmaksi kaksitaso­järjestelmäiseksi asuinalueeksi. Alue on tiiviisti rakennettu, ja rakennuskannassa on myös tornitaloja. Itä-Pasilaa ei kuitenkaan voi tiiviydeltään verrata kantakaupungin umpikortteleihin. Itäpuolella aluetta sivuaa vilkasliikenteinen Mäkelänkatu. Sen varrella ei Itä-Pasilan kohdalla ole rakennuksia, vaan katua reunustaa sitä huomattavasti korkeammalle pengerretty puisto.
Historia

Itä-Pasilaa alettiin suunnitella 1960-luvun lopulla, kun voimakas muuttoliike Helsinkiin loi tarvetta uusille asuinnoille ja työpaikoille. Lähiön sijaan Pasilasta haluttiin kantakaupungin jatke, ”sekundaari-city”, joka olisi suorakulmaiseen ruutukaavaan perustuvaa tiivistä kompaktikaupunkia. Ensimmäinen suunnitelma, jossa Itä-Pasila oli enemmän työpaikka­kaupunginosa kuin asuinalue, valmistui vuonna 1967. Alueen läpi suunniteltiin nelikaistaista moottoritietä, joka olisi yhdistänyt läntiset ja itäiset valtaväylät. Varaus moottoritielle säilytettiin Radanrakentajan­puiston kohdalla. Jalankulkijoille suunniteltiin liukuportaita ja liikkuvia jalkakäytäviä. Suunnittelua ohjasivat tehokkuusjattelu, tekninen kehitys ja teollinen rakentaminen.
Itä-Pasilan asemakaava laadittiin Reijo Jallinojan Teknillisessä korkeakoulussa laatiman diplomityön pohjalta, ja myöhemmin Jallinoja itse johti Helsingin kaupunki­suunnittelu­viraston projekti­päällikkönä alueen kaavoitusta. Asemakaava valmistui vuonna 1972. Asemakaavassa määrätään muun muassa, että rakennuksen ikkunoita sisältävän päädyn saa rakentaa enintään 30 metrin ja ikkunattoman päädyn enintään 12 metrin päähän asuinrakennuksesta. Jallinoja on korostanut pitäneensä tärkeänä sitä, että aluetta ympäröivät vihervyöhykkeet.
»”Kokonaisuudesta tuli mielestäni onnistunut. Liikenteen osalta alue rakennettiin juuri sellaiseksi, kuin se oli alun perin ajateltu. Myös megastruktuuri­malli onnistui kohtalaisen hyvin.» 
(Arkkitehti Reijo Jallinoja)
Alkuperäisestä suunnitelmasta jouduttiin kuitenkin karsimaan monet vapaa­muotoiset julkiset tilat, joita alueen betoni­rakenteiden sisään oli suunniteltu toimisto-ja asuin­tilojen lisäksi. Kustannussyistä rakennuksista tuli alkuperäistä suunnitelmaa harmaampia ja tasapäisempiä, ja etenkin toimistotaloista tuli aiottua suurempia. Rakennuksia on luonnehdittu betonibrutalistisiksi.
Itä-Pasilan asuntorakentaminen tapahtui vuosina 1974–1978, jolloin alueella aikaisemmin olleet puiset varastorakennukset purettiin. Tilalle rakennettiin erikorkuisia betonielementtitaloja. Alueelle muutti monia Helsingin keskustassa sijainneita yrityksiä ja virastoja, minkä on arveltu säästäneen keskustan vanhaa kaupunkirakennetta purkamiselta. Ensimmäiset asukkaat muuttivat Itä-Pasilaan maaliskuussa 1974. Alue sai huonon vastaanoton. Arvostelua herättivät muun muassa arkkitehtuurin laatu ja rakennusten mittakaava. Itä-Pasilaan ei muodostunut toivottua suurkaupunki-ilmapiiriä, vaan iltaisin ja viikonloppuisin se koettiin ”melko autioksi virastokeskittymäksi”. Toisaalta lasten koettiin olleen turvassa autovapaalla kävelykannella. Reijo Jallinoja loi sittemmin asemakaavan myös Länsi-Pasilalle, jonka rakennuksista tuli Itä-Pasilaa matalampia.
Itä-Pasilan vanhoista rakennuksista jäi jäljelle vain vanha asemarakennus, joka siirrettiin lähelle toiseen paikkaan Rauhanasemaksi, sekä yksi VR:n henkilökunnan asuintalo, joka säilyi alueella vielä useita vuosia myöhemmin. 2000-luvulla lukuisia taloja on peruskorjattu. Joistakin taloista on löytynyt laajoja kosteusvaurioita rakentamisen heikon laadun vuoksi. Muutamia asuntotaloja on myös maalattu uuden värisiksi.
Rakennuksia

Itä-Pasilassa sijaitsee useita tärkeitä virastoja ja laitoksia, kuten Helsingin Messukeskus, Helsingin pääkirjasto, Väylävirasto, Maanmittauslaitos, Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus ja HSL. Alueella on myös usean järjestön, kuten Akavan, Tekniikan akateemisten ja Insinööriliiton, toimistot. Kouluja alueella ovat Business College Helsinki ja Haaga-Helia ammattikorkeakoulu. Itä-Pasilan näkyvin maamerkki on Elisan linkkitorni.
Suomen Messut -osuuskunta aloitti muuton Mannerheimintien messuhalleilta Pasilaan tammikuun alussa 1975. Laajentuminen entisellä paikalla ei ollut enää mahdollista, joten oli muutettava Pasilaan. Ensimmäisten hallien kokonaispinta-ala oli 34 000 m2 ja ne saivat nimet J.K. Paasikiven halli ja U.K. Kekkosen halli. Ensimmäinen näyttely Pasilassa, Vene –75, avautui 6. helmikuuta 1975. Kaarlo Leppäsen suunnittelema Helsingin pääkirjasto avattiin Itä-Pasilassa 22. joulukuuta 1986.
Liikenne

Alueen länsilaidalla Keski-Pasilan puolella sijaitsee Pasilan rautatieasema. Asemalta kulkee useita poikittaisliikenteen bussi- ja raitiolinjoja. Mäkelänkadulta alueen itälaidalta kulkee myös tiheästi busseja keskustaan. Raitiotien ensimmäinen vaihe Itä-Pasilan läpi Pasilan rautatieasemalle valmistui vuonna 1976.lähde? Aluksi sinne liikennöi Kauppatorilta linja 2. Rataa jatkettiin Pasilansillan yli Länsi-Pasilaan ja yhä Nordenskiöldinkadulle vuonna 1985, jolloin siitä muodostettiin lopulta vuonna 2017 purettu rengaslinja 7. Vuodesta 2008 lähtien alueella on liikennöinyt myös raitiolinja 9, joka kulkee Ilmalasta Pasilan aseman kautta Jätkäsaareen. Vuonna 2024 alueella alkoi liikennöidä myös Kalasatama–Pasila-raitiotie.
Huomioita

↑  Megastruktuurilla viitataan 1950-luvulla syntyneeseen ideaan futuristisesta arkkitehtuuri­sta, jossa korttelit, rakennelmat, kulkuväylät ja muu kaupunkiin kuuluva nivoutuvat osaksi yhtenäistä kokonaisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Pasila Wikimedia Commonsissa
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Alueen rakennustöitä vuonna 1974.
Rakennustöitä vuoden 1975 ilmakuvassa.
Asemapäällikönhovi
Vislauskujan silta ylittää Ratamestarinkadun. Taustalla Jussi TwoSevenin muraali Buba Buba (2015).
Dupuy de Lôme

Ranskan laivastossa on ollut useita arkkitehti Dupuy de Lômen mukaan nimettyjä aluksia:
FS Dupuy de Lôme (1890), panssariristeilijä
FS Dupuy de Lôme (A759), viestiliikenteen seuranta-alus
FS Dupuy de Lôme (Q105), sukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Dupuy de Lôme”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaarina Kivilahti

Kaarina ja Klara Kivilahti 1996
Kaarina Kivilahti (ent. Kihlberg, o.s. Aalto, s. 11. syyskuuta 1945) on helsinkiläinen vaatekauppias ja julkisuuden henkilö.
Kivilahti teki mallin töitä ja pääsi sitten lentoemäntäkurssille Yhdysvaltoihin. Hän työskenteli Pan Amilla ja Finnairilla, kunnes lopetti työt avioiduttuaan 1970-luvulla metallialan liikemiehen Kari Kivilahden (1938–2019) kanssa. Avioliitto oli molempien toinen, ja heillä on kaksi tytärtä, Klara ja Karina.
Vuonna 1986 Kivilahti avasi Helsinkiin muotiliikkeen Boutique Kaarina K, joka toimii aviomiehen perheyrityksen Helsingin Rauta Oy:n aputoiminimenä. Tyttäristä ainakin Klara on mukana muotiliikkeen toiminnassa. Kupari- ja messinkitukkuna tunnettuun yritykseen kuuluu myös Koskensaaren naulatehdas Petäjävedellä.
Yrjö Rantala

Yrjö Rantala vuonna 1958.
Yrjö Aleksanteri Rantala (9. joulukuuta 1904 Mäntsälä – 18. marraskuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka toimi Metallityöväen Liiton puheenjohtajana vuosina 1940–1947.
Yrjö Rantalan vanhemmat olivat sekatyömies Johan Rantala ja Amanda Rantala. Rantala työskenteli aluksi sähköasentajana ja tuli paikallisen ammattiosaston kautta 1930-luvulla Metallityöväen Liiton liittotoimikuntaan. Hänestä tuli 1938 liiton varapuheenjohtaja ja 1940 puheenjohtaja. Rantala oli talvisodan aikana 1940 mukana SAK:n ja työnantajaliitto STK:n välisissä neuvotteluissa, jotka johtivat tammikuun kihlauksena tunnettuun yhteistyöjulistukseen. Hänen johdollaan Metallityöväen Liitto solmi vuonna 1947 Suomen ensimmäisen koko maan käsittäneen työehtosopimuksen. Liittojohtajana häntä pidettiin joustavana ja neuvotteluhaluisena. Rantala kuului 1944–1947 SAK:n työvaliokuntaan sekä ay-liikkeen edustajana Sotakorvausteollisuuden valtuuskuntaan. Työväenliikkeen ja metallialan yhtenäisyyden säilyttämiseksi hän oli sodan jälkeen mukana sopimassa yhteistyöstä kommunistien kanssa. Sosiaalidemokraattien halutessa kiihdyttää kommunisminvastaista taistelua sovinnollisena pidetty Rantala päätettiin vuonna 1947 korvata tiukempana pidetyllä Valdemar Liljeströmillä. Rantalalle järjestettiin uusi työ Valmetin sosiaalijohtajana, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1970.
Rantalasta tuli 1950-luvulla SDP:n paikallinen johtohahmo Helsingissä. Hän toimi puolueen valtuustoryhmän ja Helsingin osaston sekä viimeiset vuotensa Helsingin Työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja ja vaikutti muun muassa 1969 metron rakentamista koskeneen päätöksen syntymiseen. Vuonna 1955 Rantala valittiin myös SDP:n puoluetoimikuntaan. Hän sai 1965 kunnallisneuvoksen arvonimen.
Yrjö Rantalan poika on ministeri ja pääjohtaja Eero Rantala.
Toyota

| Toyota Motor Corporation (TMC) Kabushiki-gaisha Toyota トヨタ自動車株式会社 |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Always a better way (suom. Aina parempi tapa)
Osake:  TYO: 7203 NYSE: TM
ISIN:  JP3633400001, ARDEUT112083
Perustettu:  28. elokuuta 1937
Perustaja:  Kiichiro Toyoda
Toimitusjohtaja:  Akio Toyoda
Puheenjohtaja:  Takeshi Uchiyamada
Kotipaikka:  Toyota, Aichin prefektuuri, Japani,  Bunkyō, Tokion prefektuuri, Japani  Nagoya, Aichin prefektuuri, Japani
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  autot, moottorit, trukit
Liikevaihto:   29,929,992 milj. ¥ (2020)
Liikevoitto:   2,442,869 milj. ¥ (2020)
Nettotulos:   2,142,329 milj. ¥ (2020)
Henkilöstö:  373 272 (2020)
Emoyhtiö:  Toyota Industries
Tytäryhtiöt:  Lexus Scion TRD
Kotisivu:  www.toyota.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toyota Motor Corporation (TMC), yleisemmin Toyota, on japanilainen maailman suurin autonvalmistaja. Toyota valmisti ensimmäisenä autovalmistajana yli 10 miljoonaa autoa vuodessa ja on kyennyt siihen joka vuosi vuodesta 2012 alkaen. Samana vuonna Toyota ilmoitti valmistaneensa yhteensä 200 miljoonaa autoa. Toyota on ollut useita vuosia Suomen myydyin automerkki ja sen markkinaosuus on noin 14 %. Vuonna 2019 Toyota-merkkisiä henkilöautoja myytiin Suomessa 15 183 kappaletta.
Toyotalla on Suomessa myynnissä päämerkin lisäksi luksusmerkki Lexus. Yhdysvalloissa Toyotan autoja myytiin vuosina 2003–2016 myös nuoremmalle kohderyhmälle suunnatulla Scion-tuotemerkillä.
Toyota Corolla on maailman eniten valmistettu auto, seuraavina ovat Volkswagen Kupla ja Ford Model T, jotka tosin pysyivät lähes muuttumattomina koko valmistuksen ajan.
Sen lisäksi, että Toyota on maailman suurin autovalmistaja, se on myös äänestetty useana vuotena maailman arvokkaimmaksi autobrändiksi. Vuonna 2008 Japanin luonnonkatastrofin seurauksena Toyotan tulos jäi historiansa aikana ensimmäistä kertaa tappiolle.
Toyota moottoriurheilussa

Toyota on osallistunut useisiin moottoriurheilusarjoihin. Näitä ovat muun muassa Formula 1 -sarja, Le Mansin 24 tunnin ajot, NASCAR, Rallin maailmanmestaruussarja ja Super GT.
Moottoriurheilussa käytettyjä malleja:
Toyota GT-One
Toyota TS030 Hybrid
Toyota TS040 Hybrid
Toyota TS050 Hybrid
Toyota Celica GT-Four
Toyota Corolla WRC
Toyota Yaris WRC
Toyota GR Yaris Rally1
Toyota Camry Stock-Car (NASCAR)
Talleja:
Toyota F1 – Toyotan Formula 1 -talli
Toyota Gazoo Racing WRT – Toyotan rallin maailmanmestaruussarjan (WRC) -talli
Toyota Motorsport GmbH - vuosina 1987–1999 toiminut Toyotan rallin maailmanmestaruussarjan (WRC) -talli
Nykyisin FIA World Endurance Championship -sarjassa
Toyota Racing - Toyotan moottoriurheilutalli USA:ssa (mm. NASCAR)
Toyota osallistuu myös Super Taikyu -sarjaan vetykäyttöisellä GR Corolla H2 Concept -konseptiautolla.