stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Kustaa Paasia

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kalle Kustaa Paasia |  Kalle Kustaa Paasia |  Kalle Kustaa Paasia |  |
Maa:   Suomi
Miesten voimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Kalle Kustaa Paasia (28. elokuuta 1883 Sääksmäki – 19. joulukuuta 1961 Naantali) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Ylioppilasvoimistelijoita.
Paasia voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Junior Wells

Junior Wells
Junior Wells (oik. Amos Blakemore, 9. joulukuuta 1934 – 15. tammikuuta 1998) oli blueslaulaja ja -huuliharpisti.
Junior Wells syntyi Tennesseen Memphisissä ja varttui Arkansasissa. Wells muutti Chicagoon vuonna 1948 ja soitti jo 18-vuotiaana Muddy Watersin yhtyeessä. Hän oli myöhemmin muiden muusikoiden ohella etenkin Buddy Guyn yhteistyökumppani ja levytti 1960-luvulla Delmark Recordsille. Tunnetuimmat Junior Wellsin kappaleet ovat "Messin' with the Kid" (Muddy Watersin cover-versiona nimellä "Messin' with the Man") sekä "Little by Little".
Wellsin tunnetuin albumi oli vuonna 1965 julkaistu Hoodoo Man Blues, jolla oli kitaristina Buddy Guy. Vuonna 2012 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Wells esiintyi vielä kuolinvuonnaan 1998 elokuvassa Blues Brothers 2000, joka tuli teattereihin pian Wellsin kuoleman jälkeen.
Diskografia

Hoodoo Man Blues† (1965)
It's My Life, Baby!† (1966)
Chicago/The Blues/Today! vol. 1† (1966)
On Tap (1974)
You're Tuff Enough (1968)
Coming at You† (1968)
Live at the Golden Bear (1969)
Southside Blues Jam† (1969)
Buddy and the Juniors† (1970)
In My Younger Days (1972)
Buddy Guy & Junior Wells Play the Blues† (1972)
Live At Montreux† (1977)
Blues Hit Big Town (1977)
Pleading the Blues† (1979)
Got To Use Your Head (1979)
Drinkin' TNT 'n' Smokin' Dynamite† (1982)
The Original Blues Brothers (1983)
Messin’ With The Kid, Vol 1 (1986)
Universal Rock (1986)
Chiefly Wells (1986)
Harp Attack! (1990)
1957–1966 (1991)
Alone & Acoustic† (1991)
Undisputed Godfather of the Blues (1993)
Better Off with the Blues† (1993)
Messin’ With The Kid 1957–63 (1995)
Everybody's Getting' Some (1995)
Come on in This House (1997)
Live at Buddy Guy's Legends (1997)
Keep On Steppin’: The Best Of… (1998)
Best Of The Vanguard Years (1998)
Masters (1998)
Buddy Guy & Junior Wells↑ (1998)
Last Time Around – Last time At Legends (1998)
Junior Wells & Friends (1999)
Every Day I Have The Blues (2000)
Calling All Blues (2000)
Buddy Guy & Junior Wells↑ (2001)
Best Of.. (2001)
Live at Theresa's 1975 (2006)
Aiheesta muualla

Centerstage Chicago Obituary (Arkistoitu – Internet Archive)
Elvis Pelvis Obituary (Arkistoitu – Internet Archive)
Junkinlahti

| Junkinlahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°41′26″N, 24°42′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Koljonselkään 
Järvinumero:  35.722.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,3 m  
Rantaviiva:  6,508 km  
Pinta-ala:  32,814 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJunkinlahti 
Junkinlahti  on Pirkanmaalla Orivedellä Längelmäen kirkonkylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 33 hehtaaria ja se on 2,5 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä, mutta järvi on yleensä paljon kapeampi. Järvellä on kaksi järvenosaa, joita yhdistää keskellä Lilvansalmi, ja sen itäosaa kutsutaan Lepolahdeksi ja länsiosaa Junkinlahdeksi. Junkinlahti on myös järven virallinen nimitys. Lilvansalmi on kasvillisuuden rehevöitymisen vuoksi ruopattu. Jyrkimmät rannat ovat järven etelärannat, missä Mustikkakallion rinteet putoavat suoraan järveen. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 6,5 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi peltomaata ja metsämaata. Järven asutus on haja-asutusta, josta vajaa kymmenen on maatiloja. Järven eteläpuolelta kulkee yhdystie 3281 ja pohjoispuolelta muita kyläteitä, joista haarautuvat järven asutuksen luo vievät tiet.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72) , jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy. Siihen on johdettu muutama metsä- ja pelto-oja. Eniten vettä tulee järveen Pitkäveden lasku-uomasta, jota kutsutaan Hernesalmeksi. Järven lasku-uoma on Hakosalmi, joka on kasvillisuuden valtaamana ruopattu auki. Se laskee Koljonselän Kirjaanselällä Kirkkolahteen.
Historiaa

Senaatinkartta vuodelta 1864 näyttää Koljonselällä tilanteen, jossa vedenpinta on nykyistä korkeammalla. Koljonselän vedenpinta laski huomattavasti vuonna 1830 tapahtuneessa Kaivannon kanavan tuhoutumisessa ja Koljonselän kapeikkoja on saatettu ruopata senkin jälkeen. Kartassa kuvataan tilanne, jossa Hakosalmi on nimensä mukaisesti leveä salmi ja Henesalmessakin on pieni saari. Kirkkolahtikin on avovetta ja sillä oli toinenkin purkautumisaukko pohjoiseen. Tämä selittää Riihisaaren ja Kuivasaaren nimet, vaikka ne ovat nykyään samaa niemeä. Junkinlahti on nimensäkin mukaisesti ollut aikaisemmin Koljonselän lahti. Vuoden 1964 kartassa rannoille oli raivattu niittyjä ja vain korkeimmilla kohdilla on peltoja. Pitäjänkartassa vuodelta 1930 järven lähiympäristön viljelyala on kasvanut, mutta rannoilla on vesijättömailla runsaasti niittyjä. Kylän maatilat ovat raivanneet korkeimmilta mäiltä viljelyyn sopivat alueet ja kun vielä niityt otetaan myöhemmin viljelyyn, on saavutettu se tilanne, mikä nähdään seuraavassa vuoden 1957 kartassa. Näin voimakas viljely ei ole voinut olla vaikuttamatta voimakkaasti järven ravinnetilanteeseen.
Vuoden 1957 peruskartassa itäpään nimenä oli Kirvespohjanlahti ja Lilvansalmen pohjoispuolen lahtea kutsuttiin Junkkilahdeksi. Vuoden 1977 kartassa nimet ovat nykyiset.
Kanarianmeriharakka

| Kanarianmeriharakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Meriharakat Haematopodidae
Suku::  Meriharakat Haematopus
Laji::  meadewaldoi
Kaksiosainen nimi
 Haematopus meadewaldoi  (Bannerman, 1913) 
Katso myös
   Kanarianmeriharakka Wikispeciesissä   Kanarianmeriharakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanarianmeriharakka (Haematopus meadewaldoi) oli Kanariansaarten Fuerteventuran, Lanzaroten ja lähistön pikkusaarten kotoperäinen kahlaaja. Lajin viimeiset yksilöt kerättiin 1913, ja 1940-luvulla sen todettiin kuolleen sukupuuttoon. Muutamia varmistamattomia havaintoja on tehty 1968 ja 1981. Lajin holotyypin kuvaili 1913 David Armitage Bannerman, joka nimesi lajin Edmund Gustavus Bloomfield Meade-Waldon kunniaksi.
Kaste (sääilmiö)

Kaste hämähäkinverkossa
Kaste tarkoittaa vesipisaroita, jotka muodostuvat kiinteille pinnoille ilman suhteellisen kosteuden kasvaessa tarpeeksi tai pinnan lämpötilan laskiessa ilman kastepisteeseen.  Ilmiö perustuu siihen, että kylmä ilma sitoo vähemmän vesihöyryä kuin lämmin. Pinnan säteiltyä lämpöään pois pinnalla oleva vesihöyry tiivistyy nopeammin kuin haihtuu, jolloin ilmankosteus nousee niin suureksi, että syntyy pisaroita.
Kastetta syntyy selkeinä kesäöinä. Syksyllä, jos pinnan lämpötila ehtii laskea pakkasen puolelle, samanlaisessa säätilanteessa syntyykin kuuraa. Kasteen muodostumiselle kriittistä on pinnan lämpötila. Siksi kastetta syntyy loppukesästä helpommin pinnoille, joihin ei johdu maan sisältä lämpöä, esimerkiksi kaiteisiin, autojen katoille ja silloille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaste (sääilmiö) Wikimedia Commonsissa
Karel Gut

| Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:  Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Länsi-Saksa 1955 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1957 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1959 | jääkiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Länsi-Saksa 1955 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1954 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Cortina d’Ampezzo 1956 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1957 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Norja 1958 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1959 | jääkiekko |  |
Karel Gut (16. syyskuuta 1927 Uhříněves, nyk. Praha – 6. tammikuuta 2014 Praha, Tšekki) oli tšekkoslovakialainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja.
Talviolympialaisissa hän pelasi kolmesti: Oslossa 1952 Tšekkoslovakia oli neljäs, Cortina d’Ampezzossa 1956 viides ja Squaw Valleyssa 1960 neljäs. Yhteensä Gut teki 114 maaottelussaan 35 maalia. Seuratasolla Gut pelasi maansa Extraligassa.
Pelaajauransa jälkeen Gut toimi valmentajana. Hän valmensi Tšekkoslovakian maajoukkuetta vuosina 1973–1979. Vuosina 1976 ja 1977 Tšekkoslovakia voitti maailmanmestaruuden. Vuosina 1994–2004 hän toimi Tšekin jääkiekkoliiton johdossa.
Gut valittiin International Ice Hockey Federation Hall of Fameen 1998. Hän kuoli Prahassa 6. tammikuuta 2014, 86-vuotiaana.
Karel Doorman (täsmennyssivu)

Karel Doorman tarkoittaa seuraavia asioita:
Karel Doorman (1889–1942), hollantilainen amiraali
Karel Doorman -luokka, Alankomaiden laivaston ohjusfregattien kokoluokka
Hr. Ms. Karel Doorman (QH1), lentotukialus
Hr. Ms. Karel Doorman (R81), lentotukialus
Hr. Ms. Karel Doorman (F827), Karel Doorman -luokan ohjusfregatti
Zr. Ms. Karel Doorman (A833), huoltoalus
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Karel Doorman”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juniorikonsertti

Helsingin Musiikkitalo jossa konsertti järjestetään
Juniorikonsertti on Helsingin kaupunginorkesterin ja Helsingin musiikkiluokkien yhteistyössä järjestetty konsertti. Konsertissa esiintyy Helsingin kaupunginorkesterin lisäksi oppilaita Kaisaniemen ala-asteelta, Oulunkylän ala-asteelta, Pakilan ala-asteelta, Laajasalon peruskoulusta, Porolahden peruskoulusta ja Åshöjdens grundskolanista. Juniorikonsertin lapset ovat 5. luokkalaisia. Esityspaikkana toimii Helsingin Musiikkitalo.
Historia

Juniorikonsertti esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2009, tästä lähtien konsertti ollaan järjestetty joka vuosi.
Konsepti

Juniorikonsertin konsepti on se että nuoret musiikkiluokkien oppilaat saavat esiintyä ammattimuusikoiden kanssa, samalla tarjoten oppilaille uuden tavan oppia musiikkia. Oppilaat valmistautuvat syyslukukauden ajan koulussa musiikinopettajan kanssa ja saavat tukea orkesteristemmoihin omilta soitonopettajilta. Lapsille on kirjoitettu omat helpoitetut soitinstemmat. Lyhyen harjoitusperiodin aikana lapset harjoittelevat ammattisoittajien kanssa yhteissoittoa ja kuorolaulua.
Tärkeät roolit

- lapsisolistit
- taiteellinen ja pedagogiden suunnittelu, Satu Sopanen
- Juontaja, Satu Sopanen
- Kapellimestari
Kastellet

Kastellet Kastellholmenin saarella.
Kastellet on linnoitusmainen rakennus Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitsevalla Kastellholmenin saarella, joka kuuluu Norrmalmin kaupunginosaan. Se rakennettiin vuosina 1846–1848, ja sen suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Fredrik Blom. Rakennukseen kuuluu pyöreä, punatiilinen ja 20 metrin korkuinen porrastorni. Tornin huipulla liehuu kolmikielekkeinen Ruotsin lippu, joka tarkoittaa että maassa on rauha.
Ensimmäinen linnoitus alueelle rakennettiin vuonna 1667. Sen suunnitteli arkkitehti Erik Dahlbergh. Alkuperäinen linnoitus kuitenkin tuhoutui räjähdyksessä 1. kesäkuuta 1845, jolloin päätettiin nykyisen linnoituksen rakentamisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kastellet Wikimedia Commonsissa
Ratapyöräily

Ratapyöräilyä vuoden 2005 Kanadan mestaruuskilpailuissa
Ratapyöräily on pyöräilyn muoto, jossa pyöräillään tarkoitusta varten valmistetuilla radoilla eli velodromeilla. Kansainvälistä ratapyöräilytoimintaa valvoo ja ohjaa kansainvälinen pyöräilyliitto UCI.
Pyörä

Ratapyöräilyssä käytetään yksinkertaisia, yksivaihteisella kiinteällä välityksellä varustettuja pyöriä. Niissä ei ole jarruja ja ohjaustanko kaartuu alemmaksi kuin maantiepyörässä. Pyörissä on kiinteä välitys, eli pyörän kammet pyörivät aina pyörän ollessa liikkeessä. Ratapyörät ovat nopeita ja kevyitä, ja niiden runkogeometriat vaihtelevat kilpailulajien mukaan. Koska vaihteita on vain yksi, on kilpailijalle sopivimman välityksen valitseminen tärkeää.
Ajoasento

Koska aerodynaamisuus on merkittävässä asemassa ratapyöräilyssä, ajoasentoon kiinnitetään runsaasti huomiota. Ohjaustanko on yleensä paljon alempana kuin maantiepyörässä. Monissa lajeissa pyöräilijöillä on maantiepyöräilytyyppiset lisäkahvat (ns. triathlon-tanko), johon nojaten saavat optimaalisen asennon, jossa yläruumis on lähes vaakatasossa ja ilmanvastus näin mahdollisimman pieni. Lisäkahvat on kuitenkin yhteislähdöissä kielletty. 1990-luvulla skotlantilainen Graeme Obree kehitti vallankumouksen varsin kumaran nopeuslaskijan asentoa muistuttavan "muna"-ajoasennon, jossa käsivarret olivat vartalon sivuilla, ja tätä varten erityisvalmistetun pyörän ja rikkoi tunnin ajon maailmanennätyksen ja voitti maailmanmestaruuksia. Asento kuitenkin kiellettiin, minkä jälkeen Obree kehitti uuden vallankumouksellisen ns. Teräsmies-asennon, jossa kädet oli ojennettuna suoraan eteen kuin Teräsmiehellä tämän lentäessä. Sittemmin myös Teräsmies-asento kiellettiin. Nojapyörän tapaisilla pyörillä olisi mahdollisuus päästä vielä kovempaa, mutta UCI on kieltänyt ne jo vuonna 1934.
Kilpailulajit > Aika-ajo

Aika-ajossa kukin kilpailija ajaa vuorollaan ennalta määrätyn matkan tavoitteenaan mahdollisimman hyvä aika. Miehillä kilpailumatka on arvokisoissa 1 000 ja naisilla 500 metriä. Lähtö suoritetaan paikaltaan.
Ajat otetaan sekunnin tuhannesosan tarkkuudella. Ennalta kovemmiksi arvioitujen kilpailijoiden lähtöpaikka on jälkipäässä. Jotta olosuhteet pysyisivät vertailukelpoisina, kaikkien kilpailijoiden on ajettava saman päivän aikana. Mikäli näin ei voida tehdä, joudutaan kilpailu peruuttamaan ja järjestämään uudelleen jonakin toisena päivänä. Aika-ajo oli olympialaisten ohjelmassa viimeisen kerran Ateenassa 2004.
Kilpailulajit > Eräajo

Eräajossa eli sprintissä kaksi kilpailijaa ajaa toisiaan vastaan. Erä on, radan pituudesta riippuen, 2–3 ratakierrosta. Kokonaismatkalla ei ole suurta merkitystä, sillä erän voittaja on se joka ensimmäisenä ylittää maaliviivan. Tämän johdosta erän alkuosa painottuu taktikointiin: kilpailijat tarkkailevat toistensa liikkeitä ja hidastelevat, joskus jopa pysähtyvät. Taktikoinnin tarkoituksena on hankkia itselle edullinen asema viimeiselle 200 metrille. Yleensä kilpailija, joka joutuu tuulenhalkojaksi, on heikommassa asemassa ja takaa 'imusta' on helppo tulla ohi. Eräajon karsintana ajetaan 200 metriä lentävällä lähdöllä. Sen perusteella määräytyvät  parit varsinaiseen eräajoon (parhaiten sijoittunut kohtaa viimeiseksi sijoittuneen, toiseksi paras toiseksi viimeisen ja niin edelleen). Eräajo on ollut olympialaisten ohjelmassa yhtäjaksoisesti vuoden 1920 Antwerpenin kisoista lähtien.
Kilpailulajit > Joukkuesprintti

Joukkuesprintissä kilpaillaan kolmimiehisillä joukkueilla. Erä koostuu kolmesta kierroksesta, joiden ajan kaksi joukkuetta ajaa toisiaan vastaan. Naisten joukkuesprintissä joukkue koostuu kahdesta ajajasta ja kilpailumatka on kaksi kierrosta. Joukkueet lähtevät liikkeelle vastakkaisilta puolilta rataa suorien keskiviivoilta ja jokainen ajaja vetää joukkuettaan yhden kierroksen, minkä jälkeen hän poistuu radalta. Tästä seuraa, että viimeisellä kierroksella ankkurit ovat radalla kahdestaan. Erityisesti ankkureilta vaaditaan hyviä kestävyysominaisuuksia, ja tässä tehtävässä toimiikin usein aika-ajoon erikoistunut kilpailija. Joukkueiden jäsenet eivät saa kisassa työntää toisiaan eivätkä ajautua yli 15 metrin päähän toisistaan.
Erän voittaja etenee jatkoon. Maailmancupissa eristä jatkoon menee neljä parhaaseen aikaan kyennyttä joukkuetta: kaksi parasta loppukilpailuun ja kaksi seuraavaksi parasta erään, jolla ratkaistaan kolmas ja neljäs sija. Tasatilanteessa viimeisen kierroksen aika ratkaisee voittajan. Olympiasprintti on varsin uusi laji: mestaruustasolla siinä kilpailtiin ensimmäisen kerran Sydneyssä vuonna 2000.
Kilpailulajit > Takaa-ajo

Takaa-ajossa kilpailijat lähtevät liikkeelle kaksi kerrallaan yhtä aikaa radan vastakkaisilta puolilta, pää- ja takasuoran keskikohdassa sijaitsevilta viivoilta. Miehillä kilpailumatka on 4 000 metriä, naisilla ja junioreilla 3 000 metriä. Erän voittaa paremman ajan saavuttanut tai vastustajansa kiinni ajanut kilpailija. Kilpailija katsotaan kiinni ajetuksi, kun vastustajan rattaat ovat hänen omiensa etupuolella. Tosin MM-kisoissa, joissa kiinni ajetut kilpailijatkin voivat päästä jatkoon aikojensa perusteella, on myös heidän ajettava maaliin, jotta heille saadaan aika. Laji oli olympialaisten ohjelmassa vuosina 1964–2008.
Kilpailulajit > Joukkuetakaa-ajo

Joukkuetakaa-ajossa periaate on sama kuin henkilökohtaisessa takaa-ajossa, mutta siinä kilpaillaan neljän miehen ja kolmen naisen joukkueilla. Kolmannen miehen aika on ratkaiseva. Joukkueiden jäsenet eivät saa työntää toisiaan. Nykyään myös pikaluisteluun on otettu mukaan joukkuetakaa-ajon periaatetta noudattava kilpailumuoto. Laji on ollut olympialaisten ohjelmassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1920 lähtien.
Kilpailulajit > Keirin

Keirinissä kahdeksan kierroksen mittaisesta erästä ensimmäiset viisi ja puoli kierrosta ajetaan moottoripyörän perässä. Kussakin erässä ajajia on kuusi ja moottoripyörä nostaa vauhdin 45 kilometriin tunnissa, ja sen poistuttua radalta ajetaan loppumatka kiritaisteluna. Keirin on peräisin Japanista, missä kilpailuja alettiin järjestää jo vuonna 1948 ja lajiliitto perustettiin vuonna 1957. Laji on vielä nykyäänkin maassa hyvin suosittu ja vedonlyönti sen ympärillä kukoistaa. Jotta japanilainen pääsisi kilpailemaan lajissa, tulee hänen suorittaa siihen vaadittava koulutus. Ainoastaan 10 prosenttia oppilaista läpäisee tiukan, 15 tuntia päivittäistä harjoittelua sisältävän opintien. Keirin oli ensimmäisen kerran olympialaisten ohjelmassa Sydneyssä vuonna 2000.
Kilpailulajit > Pisteajo

Pisteajo on yhteislähtökilpailu, jonka pituus on miehillä 40 ja naisilla 25 kilometriä. Joka kymmenes kierros on kirikierros. Kirikierroksen neljä parasta saavat pisteitä kaavan 5–3–2–1 mukaan. Aikaisempien sääntöjen mukaan viimeiseltä kierrokselta sai kaksinkertaiset pisteet; nykyisissä säännöissä tätä poikkeusta ei enää ole. Pääjoukon kierroksella kiinni saava ajaja saa 20 lisäpistettä. Loppujärjestys määräytyy sen mukaan, kuinka paljon pisteitä ajajat ovat keränneet. Aiemmilla säännöillä pääjoukon kierroksella kiinni saamisesta ei saanut lisäpisteitä, mutta pääjoukon kierroksella kiinni ajaneet sijoitettiin automaattisesti tulosluettelon kärkeen, vaikka heillä olisikin ollut vähemmän pisteitä kuin kiinni ajetuilla.
Koska radalla on samanaikaisesti paljon pyöräilijöitä, saavat takana imussa ajavat huomattavaa aerodynaamista etua. Kilpailuissa pyöräilijät usein ajavatkin yhtenä ryppäänä ja kirivät kirikierroksilla, usein joukkuetoveriensa imua apunaan käyttäen. Lajin luonteen vuoksi myöskään yhteentörmäykset eivät ole harvinaisia. Pisteajo oli olympialaisten ohjelmassa vuosina 1984–2008.
Kilpailulajit > Pariajo

Pariajo eli madison (nimetty Madison Square Gardenin mukaan) on kahden kaksihenkisen joukkueen välinen viestikilpailu. Matka on 50 kilometriä. Vaihdot tapahtuvat lennosta siten, että ajovuoroaan odottava joukkueen jäsen kiertää radan ulkoreunaa. Vaihdot tapahtuvat vapaasti lennosta siten, että oman aktiivivuoronsa lopettava ajaja vetäisee parinsa kädestä vauhtiin. Säännöt ovat muutoin samat kuin pisteajossa: esimerkiksi joka 20. kierros on kirikierros. Pariajo oli olympialaisten ohjelmassa vuosina 2000–2008.
Kilpailulajit > Linja-ajo

Linja-ajo eli scratch on kilpailumuoto, jossa osanottajat lähtevät liikkeelle samanaikaisesti ja kilpailun voittaa ensimmäisenä maaliin tullut. Naisilla matka on 10 kilometriä ja miehillä 15 kilometriä. Laji kuuluu MM-kilpailujen ohjelmaan.
Kilpailulajit > Omnium

Omnium on ratapyöräilyn moniottelu. Miesten lajeina ovat 250 metrin aika-ajo lentävällä lähdöllä, 30 kilometrin pisteajo, pudotusajo, jossa viimeisenä oleva putoaa pois joka toisella kierroksella, neljän kilometrin takaa-ajo, 15 kilometrin linja-ajo ja kilometrin aika-ajo. Naisten ohjelmaan kuuluvat 250 metrin aika-ajo lentävällä lähdöllä, 20 kilometrin pisteajo, pudotusajo, kolmen kilometrin takaa-ajo, kymmenen kilometrin linja-ajo ja 500 metrin aika-ajo. Kokonaiskilpailun voittaa se, jonka sijalukujen summa eri osalajeissa on pienin. Laji kuuluu MM-kilpailujen ohjelmaan ja vuoden 2012 Lontoon kisoista lähtien myös olympiaohjelmaan.
Kilpailulajit > Muita lajeja

Aiemmin käytössä olleet tandem-ajo ja ajo tuntemattomalla matkalla eivät kuulu enää arvokisojen ohjelmaan. Ensin mainittu oli henkilökohtaisen eräajon kaltainen kilpailu, jossa kilpailijoina olivat tandem-pyörillä ajaneet kaksihenkiset joukkueet. Jälkimmäisessä taas osallistujat eivät etukäteen tienneet ajettavan matkan pituutta, vaan tuomaristo ilmoitti kilpailun viimeisen kierroksen alkamisesta kelloa soittamalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ratapyöräily Wikimedia Commonsissa
Keirin
Kastehelmi ja lumikukka

| Kastehelmi ja lumikukka Martti Suuntala |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2012
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 53.18
 Levy-yhtiö: Salix
Kastehelmi ja lumikukka on suomalaisen Martti Suuntalan kokoelma-albumi vuodelta 2012.
Luumäeltä kotoisin ollut Martti Suuntala oli Arttu Suuntalan nuorempi veli. Voitettuaan vuonna 1952 Helsingissä järjestetyn iskelmälaulukilpailun hän teki ensilevytyksensä, Toivo Kärjen ja Reino Helismaan tangon Kaksi yksinäistä ihmislasta sekä Kärjen ja Sten Törnbergin foxtrotin Voitko anteeksi antaa samana vuonna. Päivätyönsä Suuntala teki Valtionrautateillä, minkä ohella hän keikkaili muun muassa Pohjois-Kymenlaakson Pelimannien solistina. Hänen levytysuransa kesti parikymmentä vuotta 1970-luvulle saakka.
Kappaleet

Voitko anteeksi antaa – 2.57
Kaksi yksinäistä ihmislasta – 3.02
Unohtaakseni – 2.26
Mustalaistyttö – 2.39
Eron hetkellä – 3.08
En surujani itke – 3.01
Kanada – 2.11
Alla kukkivain kastanjan – 2.12
Käpylän jenkka – 2.09
Kun kotiportin suljin – 2.33
Yli pustan – 2.35
Kuuletko oi armas – 2.37
Kastehelmi ja lumikukka – 2.40
Lemmenvaras – 2.33
Viinin hurma – 2.46
Sinun surusi on minun suruni – 2.26
Hiljainen tunnelma – 2.33
Ruhtinaan viulu – 2.49
Luona valkokielojen – 2.48
Kanavan rannalla – 3.13