stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustarousku

| Mustarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  turpis
Kaksiosainen nimi
 Lactarius turpis  Fr. 
Katso myös
   Mustarousku Wikispeciesissä   Mustarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustarousku (Lactarius turpis, syn. L. necator ja L. plumbeus) on koivu- ja kuusimetsissä kasvava rousku. Mustarousku ei ole myrkyllinen, mutta sen on epäilty olevan mutaatioita aiheuttava. Nykytiedon mukaan mustarousku on ryöpättynä hyvä ruokasieni, mutta sitä ei kuitenkaan suositella syötäväksi useita perättäisiä kertoja.
Koko ja ulkonäkö

Mustarouskun laakea lakki on melko leveä ja suppilon muotoinen. Suurimmillaan sen halkaisija voi olla jopa 20 senttiä. Lakki on väriltään vihertävän ruskea tai jopa musta, riippuen sienen kasvupaikasta: koivikoissa kasvavat sienet ovat kuusikoissa kasvavia tummempia. Lakin reuna on alaspäin kiertynyt. Sienen tiheässä kasvavat heltat ovat väriltään kellertävän valkoisia, mutta sienen vanhetessa niihin ilmestyy ruskeita laikkuja. Lyhyt ja tanakka jalka on lakin värinen, mutta vaaleampi. Sienen malto on kovaa ja sen runsas maitiaisneste on pysyvästi valkoista, eikä se muuta väriään ilman vaikutuksesta.
Mustarouskua ei saa sekoittaa myrkylliseen pulkkosieneen, jonka heltoista ei tule lainkaan maitiaisnestettä, ja jotka tummuvat melkein heti kosketettaessa.
Kasvuaika ja -paikka

Mustarouskua tavataan elokuusta aina marraskuuhun asti. Se on yleinen sieni ja kasvaa usein ryhminä rehevillä mailla, mutta sitä voi olla vaikea havaita sen värin ja matalan kasvutavan vuoksi.  Kasvupaikkoja ovat esimerkiksi lehdot, peltojen laidat, puistot ja tiheät kuusikot.
Käyttö ravinnoksi

Mustarouskua pidettiin 1980-luvulle asti hyvänä ruokasienenä, mutta se poistettiin kauppasieniluettelosta siitä löydetyn nekatoriinin vuoksi. Aine aiheuttaa bakteereilla mutaatioita, joten se saattaa olla siksi myös karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava. Tästä huolimatta ainakin vuonna 1985 ilmestynyt Käytännön sieniopas suosittelee edelleen sienen käyttöä erinomaisena ruokasienenä, jos se esikäsitellään keittämällä runsaassa vedessä noin viiden minuutin ajan. Suhtautumista mustarouskun myrkyllisyyteen on myös lievennetty 2000-luvulla. Sienitutkija Pertti Salon mukaan se hyväksytään nykyään ruokasieneksi, tosin tietyin rajoituksin. Salon mukaan mustarousku on keitettävä kunnolla, eikä sitä senkään jälkeen suositella lasten ja lasten hankkimista aikovien naisten ravinnoksi. Toisten näkemysten mukaan taas sienen myrkyllisyyttä on vahvasti liioiteltu, eikä mustarouskun syömistä tarvitse juuri rajoittaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: mustarousku (Lactarius turpis)
Luontoportti: Mustarousku Lactarius turpis
Peda.net: Mustarousku (Lactarius turpis) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lactarius turpis:  Wikidata: Q23637  Wikispecies: Lactarius turpis  AusFungi: 60030087  BioLib: 60027  CoL: 3RSC8  EoL: 1009512  EPPO: LACTTU  Fungorum: 201186  GBIF: 5248667  iNaturalist: 382886  IRMNG: 11132076  MycoBank: 201186  NatureServe: 2.1073449  NBN: NBNSYS0000021715  NCBI: 2815237  NZOR: b45a9090-6e6e-46a5-a365-7e71b9778640  Open Tree of Life: 5299403  Laji.fi: MX.71809 
Agaricus turpis:  Wikidata: Q59538219  AusFungi: 60030086  CoL: 5TPRH  Fungorum: 461713  GBIF: 5248668  IRMNG: 10402679  MycoBank: 461713  NZOR: 3bb560ef-8f35-488d-90a2-8e502485adad
Muuli

Kevytrakenteinen muuli. Hevosista poiketen muuleilla on pitkät korvat ja lyhyt harja, aaseista ne erottaa pitkäjouhinen häntä sekä usein myös koko.
Ratsu- ja kuormamuuleja kilpailussa.
Muuli tarkoittaa lajiristeymää eli hybridiä, jonka isä on aasiori ja emä hevostamma. Jos taas emä on aasi ja isä hevonen, on jälkeläinen muuliaasi. Tällaiset risteymät syntyvät tavallisesti ihmisen harkitusti tekemän astuttamisen  myötä, mutta vahinkovarsoinakin muuleja ja muuliaaseja syntyy.
Lisääntymiskyvyttömyys

Muuli- ja muuliaasiorit ovat sukupuolisesti steriilejä, kuten useimmat lajiristeymät. Muuli- tai muuliaasitammoista osa voi lisääntyä hevosorien kanssa, mutta lisääntymistä vaikeuttaa se, että hevosella on 64 ja aasilla 62 kromosomia, minkä takia muulilla ja muuliaasilla on 63 kromosomia. Lisääntymiskyvyttömyydestä huolimatta sukupuolivietti on muulilla ja muuliaasilla tallella. Sen takia niiden oriit usein kastroidaan, jotta ne menettävät kiinnostuksensa tammoihin ja muuttuvat luonteeltaan säyseämmiksi.
Ominaisuudet ja käyttö

Muuleja on helpompi kasvattaa ja ne ovat myös fyysisesti kookkaampia kuin harvinaisemmat muuliaasit. Muuliaasi ei myöskään ole yhtä kestävä kuin muuli, joten niitä tuotetaan vain harvoin.
Muuli perii vanhempiensa hyvät ominaisuudet: se on vähään tyytyvä, kestävä, pehmeä- ja varma-askelinen (aasin ominaisuuksia) ja voimakas, rohkea ja kylmyyttä hyvin sietävä (hevosen ominaisuuksia). Muuleja kasvatettiin aikaisemmin kanto- ja vetojuhdaksi sen varmajalkaisuuden ja vaatimattoman ylläpidon takia. Muulilla on lyhyt paksu pää, pitkät korvat, ohuet raajat ja pienet kapeat kaviot. Väritys vaihtelee tavallisesti mustasta ruskeaan mutta voi vanhempien väreistä riippuen olla millainen tahansa.
Ensimmäiset kuvaukset muuleista tulevat antiikin ajoilta, ja varsinkin roomalaiset huomasivat niiden käyttökelpoisuuden tavarankuljetuksissa. Muuleja on myös pidetty paljon eri maiden sotavoimissa raskaammissa tehtävissä, joihin ei haluttu käyttää arvokkaammaksi katsottuja hevosia. Kaikissa Välimeren maissa muuli on arvostettu eläin, se pystyy kantamaan jopa 150 kilon kuormaa 25-30 kilometriä päivässä ja tulee toimeen ravinnolla, jota hevonen ei edes suostuisi syömään.
Muulit ovat tärkeitä myös Etelä-Amerikassa, jonne ne saapuivat espanjalaisten valloittajien mukana. Niitä käytetään samoihin työtehtäviin kuin esimerkiksi kamelia Afrikassa. Vaikeakulkuisessa maastossa ne ovat hevosta parempia kantojuhtia. Ensimmäisessä maailmansodassa muuleja käytettiin paljon vetämään kuljetusvaunuja ja kevyitä tykistöaseita. Muuleja käytettiin myös toisen maailmansodan aikana kuormajuhtina erityisesti vuoristosodankäyntiin tarkoitetuissa joukoissa. Jotkut vuoristojoukkojen tykit oli suunniteltu siten, että ne voitiin purkaa marssia varten sen painoisiin ja kokoisiin osiin, että muuli kykeni niitä kantamaan. Eräs tällainen tykkimalli oli saksalainen 7,5 cm Gebirgsgeschütz 36 -vuorikanuuna.
Kuitenkin muulien kuten hevosenkin käyttö työeläimenä on vähentynyt huomattavasti polttomoottorikäyttöisten auton ja traktorin käyttöönoton jälkeen. Vaikeapääsyisissä maastoissa, kuten vuoristoissa, muuli kuitenkin saattaa edelleen olla käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muuli Wikimedia Commonsissa
Luettelo Kyyjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kyyjärven julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kyyjärven kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lintulahden taistelun muistomerkki | Terveysasemaa vastapäätä, Honkalehdontie 9 |  | 63.0431°N, 24.5678°E |  |  |  |  |
| Purje | Kiertoliittymä, Jyväskyläntie 1 |  | 63.0431°N, 24.5609°E | Noponen, TainaTaina Noponen | 2006 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Kyyjärven Sankarihautausmaa, Tuliharjuntie 18 |  | 63.0466°N, 24.5628°E | Wirkkala, TapioTapio Wirkkala | 1955 |  |  |
Mustat enkelit (albumi)

| Mustat enkelit Popeda |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : touko- ja kesäkuussa 1982
 Julkaistu: elokuu 1982
 Tuottaja(t): Popeda
 Tyylilaji: rock, hard rock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: 22. (elokuu 1982)
Popedan muut julkaisut
| Raakaa voimaa 1981 | Mustat Enkelit 1982 | Kaasua... 1983 |
Mustat enkelit on suomalaisen Popeda-yhtyeen neljäs studioalbumi ja ensimmäinen uuden kitaristin, Costello Hautamäen kanssa. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Yö” ja ”Kuulat sekaisin”. Mustat enkelit -levyllä Popedan musiikki lähti uudesta aallosta rankempaan rockiin, mikä oli merkittävä muutos yhtyeen historiassa.
Kappaleet > A-puoli

"Kuulat sekaisin" – 3:06 (Säv: Costello Hautamäki, San: Pate Mustajärvi & Arwo Mikkonen)
"Polttaa" – 3:40 (Säv: Arwo Mikkonen, San: Pate Mustajärvi)
"Yö" – 3:58 (Säv: Arwo Mikkonen, San: Pate Mustajärvi)
"ABCD-rock" – 2:25 (Säv: Costello Hautamäki, San: Arwo Mikkonen)
"Kymmenen uutiset" – 4:10 (Säv: Arwo Mikkonen, San: Pate Mustajärvi)
Kappaleet > B-puoli

"Varo" – 2:35 (Säv: Costello Hautamäki, San: Costello Hautamäki & Pate Mustajärvi)
"Simo merihädässä" – 3:13 (Säv: Arwo Mikkonen, San: Pate Mustajärvi)
"Mä unta näin" – 2:49 (Säv/San: Arwo Mikkonen)
"Hormoonihuulet" – 2:52 (Säv/San: Ilari Ainiala)
"Jos joet ois..." – 2:11 (Säv: Arwo Mikkonen, San: Pate Mustajärvi)
"Sika-Anteron laulu" – 2:25 (Säv/San: Arwo Mikkonen)
Tekijät > Kokoonpano levyllä

Pate Mustajärvi: laulu
Arwo Mikkonen: kitara
Costello Hautamäki: kitara
Jyrki K. Melartin: basso
Kai Holm: rummut
Tekijät > Kokoonpano levyllä > lisäksi

Safka Pekkonen: kosketinsoittimet (kappaleet 3 ja 6)
Tekijät > Muut

Tuotanto: Popeda
Äänitys ja miksaus: Mika Sundqvist, MSL-studio touko- ja kesäkuussa 1982
Kannet: Juho Juntunen ja Jouko Järvinen
Heavyt vaatteet ja metallit: X-dreams Ky, Tampere.
Muusa (nimi)

| Muusa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Mousa, Musa 
Nimen alkuperä:  sana muusa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muusa on Suomessa käytetty harvinainen naisen etunimi.
Muusa-nimi pohjautuu sanaan muusa (latinan ja kreikan musa), joka kreikkalaisessa mytologiassa tarkoittaa runouden haltiatarta sekä taiteiden ja tieteiden jumalatarta. Suomen kielessä muusaa voidaan käyttää myös kuvaannollisena ilmauksena naisesta (tai miehestä), joka toimii taiteilijan työn innoittajana ja inspiraation lähteenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Muusa-nimisiä naisia on elokuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 70–90.
Nimipäivät

Muusa-nimeä ei ole otettu almanakkaan, mutta se esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston virallisissa koirien ja kissojen nimipäiväkalentereissa. Koirilla Muusan nimipäivä on 17. toukokuuta, kissoilla 16. kesäkuuta.
Tunnettuja Muusa-nimisiä

Muusa Savijärvi (s. 1936), suomalainen kielitieteilijä
Kuvitteellisia Muusa-nimisiä

Muusa (engl. Arlene), hahmo Karvinen-sarjakuvissa
Mustat pantterit

| Mustat pantterit |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1966
Lopetti:  1982
Johtaja:  Huey P. Newton
Ideologia:  anti-imperialismi antifasismi antirasismi Black Power maolaisuus marxismi-leninismi musta nationalismi vallankumouksellinen sosialismi
Poliittinen kirjo:  radikaali vasemmisto
Äänenkannattaja:  The Black Panther
Jäsenmäärä:  noin 5 000 (1969)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustat pantterit (engl. Black Panther Party, alun perin Black Panther Party for Self-Defense) oli Kaliforniassa 1966 perustettu ja maanlaajuiseksi laajentunut afroamerikkalainen vallankumouksellinen radikaalivasemmistolainen järjestö. Se oli aktiivinen 1960-luvun lopulla ja 1970-luvulla.
Järjestön perustana toimi kymmenkohtainen ohjelma, itsepuolustukseen tarkoitettujen aseiden hankinta ja myöhemmin marxilais-leniniläinen puolueohjelma.
Historia

Mustat pantterit perustettiin Oaklandissa Kaliforniassa vuonna 1966. Perustajat Huey P. Newton ja Bobby Seale olivat Merritt Junior Collegen opiskelijoita ja aktivisteja, jotka olivat saaneet vaikutteita Black Power -liikkeeltä sekä Nation of Islamin Malcolm X:ltä. Kun Malcolm X oli murhattu vuonna 1965 ja Wattsissa Kaliformiassa oli ollut mellakoita, Newton, Seale ja David Hilliard loivat suunnitelman järjestönsä perustamiseksi. He ottivat tunnuksekseen voimaa symboloivan pantterin alabamalaiselta vapautusjärjestöltä. Pantterien alkuperäisen nimen viittaus itsepuolustukseen erotti ryhmän väkivallattomista kansalaisoikeusryhmistä. Järjestön univormuun kuului musta baskeri, nahkatakit ja tuliaseet.
Mustat pantterit tavoitteli yhteiskunnallista, taloudellista ja poliittista tasa-arvoa ja peräänkuulutti vapautta, itsemääräämisoikeutta, täystyöllisyyttä, korvauksia orjuudesta, asuntoja, koulutusta ja vapautusta asepalveluksesta. Se vaati poliisiväkivallan lopettamista, väärin tuomittujen mustien vapauttamista, mustia tuomareita ja valamiehistöjä mustien oikeudenkäynteihin sekä Yhdistyneiden kansakuntien valvomaa kansanäänestystä, jossa afroamerikkalaiset saisivat määritellä oman kohtalonsa. Pantterit vastustivat rotusortoa, luokkasortoa ja Vietnamin sotaa.
Mustat pantterit eivät kannattaneet Martin Luther Kingin väkivallatonta linjaa ja kansalaisoikeusliikkeen valtavirtaa. Pantterit puhuivat ja toimivat väkivaltaisesti etenkin poliisia kohtaan. Samalla järjestö tarjosi yhteisölleen palveluita, kuten ruokajakelua, terveydenhuoltoa ja köyhien koulutusta, sekä partioi poliisiväkivallan estämiseksi.
Kaliforniasta järjestö laajeni koko Yhdysvaltoihin. Järjestön tiedotusministeri Eldridge Cleaver pyrki Yhdysvaltain presidentiksi vuonna 1968 Peace and Freedom Party -puolueen riveistä. Hänestä tuli myöhemmin pantterien johtaja.
Mustien panttereiden välit poliiseihin ja liittovaltion poliisiin FBI:hin olivat huonot. FBI:n perustama Cointelpro-ryhmä esti pantterien ja valkoisten vallankumouksellisten ryhmien yhteistyön. Viranomaisten ja pantterien asetaisteluissa kuolivat esimerkiksi Mark Clark ja Fred Hampton. Newton joutui vuonna 1967 vankilaan taposta, mutta hänet vapautettiin vuonna 1971 protestien jälkeen. Cleaver pakeni Yhdysvalloista välttääkseen pidätyksen. Heinäkuussa 1969 radikaali kansalaisoikeusjohtaja Stokely Carmichael erosi Mustien pantterien pääministeriydestä ja koko järjestöstä sen ”dogmaattisuuden ja epärehellisyyden” vuoksi. Erokirjeessään hän myös arvosteli järjestön ”aseellista taistelua valkoisen lännen herruutta vastaan” ja sen tapaa ”pakottaa kaikki hyväksymään auktoriteettinsa”.
Vapauduttuaan vankilasta Newton alkoi painottaa järjestönsä toiminnassa yhteisöllisyyttä ja vähentää sen väkivaltaisuutta. Pantterit järjestivät esimerkiksi lasten aamiaisohjelman, ilmaisia klinikoita ja lahjoitustoimintaa sekä kampanjoivat rikollisuutta ja huumeita vastaan. Mustien pantterien toiminta hiipui 1970-luvun alussa sisäisiin riitoihin, jäsenten kuolemiin ja johtajien vangitsemisiin.
Tunnettuja liikkeen jäseniä

Eldridge Cleaver, Angela Davis, Fred Hampton ja Stokely Carmichael olivat liikkeen näkyviä hahmoja.
Poliitikko Bobby Rush kuului järjestöön.
Rap-artisti Tupac Shakurin äiti, Afeni Shakur, oli Mustien panttereiden jäsen.
Näyttelijä James Cromwell kuului 1960-luvun lopulla ryhmään nimeltä ”The Committee to Defend The Panthers”, joka puolusti 13 Mustien panttereiden jäsentä, jotka oli vangittu New Yorkissa. Heidät vapautettiin myöhemmin.
Rap-artisti Kanye Westin isä, Ray West, oli Mustien panttereiden jäsen
Tommie Smith, John Carlos ja Meksikon 1968 olympialaisten 400 metrin juoksun voittaja ja maailmanennätysmies Lee Evans eivät kuuluneet järjestöön, vaikka olivatkin sen näkyvimpiä esiintuojia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustat pantterit Wikimedia Commonsissa
| n k  Yhdysvaltain puolueet |
| --- | --- |
Pääpuolueet:  Demokraatit  Republikaanit 
Muut puolueet:  Kommunistit  Libertaaripuolue  Marihuana-puolue  Perustuslakipuolue  PSL  Sosialistinen työväenpuolue (Marxilainen)  Sosialistinen työväenpuolue (Trotskilainen)  Reformipuolue  Vihreä puolue  American Independent 
Entiset puolueet:  Vapaamuurarien vastustajat  Demokraattis-republikaanit  Federalistit  Whigit  Dixiecrat  Free Soil Party  Know Nothing  Liberaalirepublikaanit  Mustat pantterit  Natsi-puolue  Perustuslaillinen liittovaltiopuolue  Sosialistipuolue  Kansanpuolue (1892–1909)  Edistyspuolue (1912–1920)  Edistyspuolue (1924–1927)  Edistyspuolue (1948–1955) 
Mustien pantterien aseellinen mielenosoitus vuonna 1967.
Muukalainen katosi

| Muukalainen katosi> The Stranger |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Orson Welles
Käsikirjoittaja:   Anthony Veiller  Victor Trivas  Decla Dunning 
Tuottaja:  Sam Spiegel
Säveltäjä:  Bronisław Kaper
Kuvaaja:  Russell Metty
Leikkaaja:  Ernest J. Nims
Lavastaja:  Albert S. D'Agostino
Pääosat:   Orson Welles  Edward G. Robinson  Loretta Young 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   International Pictures  RKO Pictures 
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:   25. toukokuuta 1946  Suomi: 27. elokuuta 1948 
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Stranger
Muukalainen katosi (The Stranger) on Orson Wellesin neljäs elokuva. Se valmistui vuonna 1946.
Welles ohjasi ja näytteli pääroolin Yhdysvaltoihin paenneena natsitiedemiehenä, jonka jäljille tiedustelupalvelu pääsee. Tiedemies Franz Kindler on  muuttanut Harperin pikkukaupunkiin Connecticutissa, hankkinut uuden henkilöllisyyden ja mennyt naimisiin. Sairaalloinen kiinnostus kelloihin on tuntomerkki, jonka perusteella Kindler paljastuu. Monet elokuvan kohtauksista sijoittuvat kaupungin kellotorniin, jossa elokuva myös loppuu.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Orson Welles  | … |  Franz Kindler (”Charles Rankin”)   |
|  Edward G. Robinson  | … |  herra Wilson   |
|  Loretta Young  | … |  Mary Longstreet   |
|  Konstantin Shayne  | … |  Konrad Meinike   |
|  Richard Long  | … |  Noah Longstreet   |
|  Billy House  | … |  herra Potter   |
|  Philip Merivale  | … |  tuomari Longstreet   |
|  Martha Wentworth  | … |  Sarah   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa Wellesin pienimuotoiseksi välityöksi ja ”normaaleimmaksi” elokuvaksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Muukalainen katosi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muukalainen katosi Wikimedia Commonsissa
Elokuvan kohtauksessa vas. Edward G. Robinson, Richard Long, Loretta Young, Martha Wentworth, Orson Welles, Philip Merivale ja Byron Keith.
Muolaa

| Muolaa Mohla> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Sijainti:  60°33′N, 29°34′E
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Viipurin kihlakunta
Kuntanumero:  497
Hallinnollinen keskus:  Kirkkoranta
Perustettu :  1870
Kuntaliitokset:  Kyyrölä (1934)
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:  750,02 km²   (12.3.1940)
– maa:  654,72 km²
– sisävesi:  95,30 km²
Väkiluku:  11 959   (31.12.1939)
– väestötiheys:  18,3 as./km²
Muolaan epävirallinen perinnevaakuna
Muolaa (aiemmin Äyräpää ja Pyhä Risti, ruots. Mola) on entinen Suomen kunta Karjalankannaksella Etelä-Karjalassa Neuvostoliitolle vuonna 1944 luovutetulla alueella. Vuoden 1938 alussa Muolaan maapinta-ala oli 654,7 km² ja asukasluku vuoden 1939 lopussa oli 11 959 henkeä. Muolaan naapurikunnat olivat Heinjoki, Äyräpää, ja Vuoksela pohjoisessa, Valkjärvi idässä, Kivennapa, Kanneljärvi ja Uusikirkko etelässä sekä Kuolemajärvi lännessä. Lisäksi Muolaan kunnan sisällä oli Kyyrölän kunta vuodesta 1890 vuoteen 1934 asti, jolloin se liitettiin takaisin Muolaaseen. Vuoden 1940 aluejaotuksen mukaan Muolaa kuului Viipurin läänin Viipurin kihlakuntaan.
Kunnantalo ja Muolaan kirkko sijaitsivat Kirkkorannan kylässä.
Historia

Muolaa on vanhin Viipurin itäpuolella olevista pitäjistä. Se mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvun alkupuolella. Ruotsin vallan aika päättyi isoonvihaan. Venäläiset valtasivat Kannaksen vuonna 1710. Valtiollisesti alue kuului Venäjän keisarikuntaan vuoteen 1811 ja sen jälkeen Suomen suuriruhtinaskuntaan vuosina 1812–1917. Tuo aika toi mukanaan venäläisen lahjoitusmaajärjestelmän. Muolaassa oli Kuusaan, Pällilän ja Kyyrölän lahjoitusmaahovit. Väestöstä tuli lahjoitus­maa­talon­poikia, lampuoteja. Tämä loppui kuitenkin 1800-luvun lopulla. Senkin jälkeen kehitys oli varsin verkkaista päästäkseen täyteen vauhtiin Suomen itsenäistyttyä. Kyyrölän kunta liittyi Muolaaseen vuonna 1934.
Muolaan väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen Akaaseen, Forssaan, Humppilaan, Hämeenlinnan maalaiskuntaan, Jokioisiin, Koijärvelle, Kylmäkoskelle, Somerniemelle, Somerolle, Sääksmäkeen, Urjalaan, Valkeakoskelle, Vanajalle ja Ypäjälle.
Someron Lahdenkylässä on muolaalaisten asuttamalla alueella Someron Paltasta Lahdenkylään johtavalla yhdystiellä osoitenimenä 1990-luvulta alkaen Muolaantie. Forssassa niin ikään muolaalaisten asuttamalla alueella on kaupunginosa Pikku-Muolaa. Kadun tai kaavatien nimenä Muolaantie esiintyy myös Akaan Toijalassa, Espoossa, Hämeenlinnassa ja Jokioisilla.
Maantiede ja luonto > Pinnanmuodot

Muolaa sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa Vuoksen eteläpuolella. Korkeuserot Muolaan alueella ovat pieniä, sillä suurin osa Muolaasta kuuluu Laatokan ja Suomenlahden väliseen alanteeseen, joka oli jääkauden aikana pitkään merenpinnan alapuolella. Alavimpia alueita ovat Muolaan pohjois- ja keskiosat, kun taas eteläosassa alkaa jo esiintyä moreeniselänteitä ja harjuja. Muolaan korkeinta aluetta on mäkinen ja harjuinen kaakkoisosa, jonka kyliä nimitettiin yhteisnimellä Ylämaa.
Maantiede ja luonto > Vesistöt

Muolaa on järvirikasta seutua. Suurin järvi on entisen Muolaan kunnan länsiosassa sijainnut noin 12 kilometriä pitkä ja noin 20 neliökilometrin laajuinen Muolaanjärvi (Muolajärvi). Muita suuria järviä ovat 6,5 kilometriä pitkä Yskjärvi ja 10 kilometrin pituinen Kirkkojärvi Muolaan keskiosassa. Näiden lisäksi ovat suurehkoja järviä vielä Punnusjärvi aiemmalla Valkjärven vastaisella rajalla Muolaan itäosassa, Suulajärvi Kanneljärven ja Kivennavan vastaisella rajalla Muolaan eteläosassa sekä Äyräpäänjärvi Heinjoen ja Äyräpään vastaisella rajalla Muolaan pohjoisosassa. Äyräpäänjärvi tosin oli Vuoksen laskun myötä menettänyt suuren osan pinta-alastaan ja muuttunut kahteen altaaseen jakautuneeksi lietejärveksi. Näiden suurempien järvien lisäksi Muolaan alueella on joukko pienempiä järviä: Vuotjärvi Kivennavan vastaisella etelärajalla, Perkjärvi ja Perkoisenjärvi länsiosassa Muolaanjärven lounaispuolella sekä Särkijärvi sekä Pien ja Suur Mikkelinjärvet Uudenkirkon vastaisella lounaisrajalla. Näiden lisäksi on Muolaan alueella vielä suuri määrä lampia.
Muolaa sijaitsee Suomenlahden ja Laatokan välisellä vedenjakaja-alueella, jonka vuoksi sen alueen järvet laskevat eri suuntiin. Suurin osa järvistä kuuluu Vuoksen vesistöön, jonka laskujoki Vuoksi virtasi jonkin matkaa Muolaan puolella kunnan koillisosassa. Muolaanjärvi laski Muolaanjokea pitkin pienen Muolaanlammen kautta Äyräpäänjärven länsipäähän, Yskjärvi Yskjokea pitkin Äyräpäänjärven eteläosaan sekä Punnusjärvi ja Vuotjärvi Kirkkojärven kautta Kannilanjokea pitkin Äyräpäänjärven itäosaan. Äyräpäänjärvi puolestaan laskee Salmenkaitajokea pitkin Vuokseen. Perkäjärvi ja Perkoisenjärvi laskevat Peronjokea pitkin luoteeseen Viipurinlahden pohjukkaan Suomenvedenpohjaan. Suulajärvi ja Uudenkirkon rajalla sijainneet pikkujärvet puolestaan kuuluvat Vammeljoen vesistöön, joka laskee Suomenlahteen.