stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Van Heusen
Elämä > Alkuvuodet

Edward Chester Babcock syntyi vuonna 1913 Syracusessa, New Yorkin osavaltiossa. Hän aloitti pianonsoiton 8-vuotiaana ja musiikin säveltämisen high schoolissa ollessaan. 15-vuotiaana hän muutti nimensä James Van Heuseniksi; nimen hän keksi paitayhtiö Phillips-Van Heusenin nimestä. Hän pääsi sisään muusikkopiireihin luokkatoverinsa isoveljen Harold Arlenin avulla. Hän sävelsi musiikkia New Yorkin Cotton Clubilla esitettäviin näytelmiin ja myöhemmin pääsi tuotantoyhtiön vakipianistiksi Tin Pan Alleylle.
Van Heusen kirjoitti vuonna 1938 Tommy Dorseyn kanssa kappaleen ”It’s the Dreamer in Me”. Tämän jälkeen hän teki yhteistyössä sanoittaja Eddie DeLangen kanssa useita kappaleita, joista monet menestyivät hyvin. Van Heusenin ja DeLangen kappaleista muun muassa Artie Shaw’n nauhoittama ”Deep in a Dream”, Casa Loma Orchestran ”Heaven Can Wait” ja Jimmy ja Tommy Dorseyn ”All This and Heaven Too” muodostuivat hiteiksi. He kirjoittivat myös musiikin vuoden 1939 näytelmään Swingin’ the Dream; musikaali sisälsi kappaleen ”Darn That Dream”, joka nousi vuonna 1940 listaykköseksi Mildred Baileyn ja Benny Goodmanin orkesterin nauhoittamana.
Elämä > Yhteistyö Johnny Burken kanssa

»Aloin kirjoittaa Johnny Burken kanssa – – ja kirjoitimme peräjälkeen kolme laulua, ’You Crazy Moon’, ’Imagination’ ja ’Polka Dots and Moonbeams’. Niistä tuli jättimenestys jättimenestyksen perään eikä aikaakaan kun löysin itseni Hollywoodista.» 
(Jimmy Van Heusen)
Vuonna 1940 Van Heusen aloitti yhteistyön sanoittaja Johnny Burken kanssa ja muutti Hollywoodiin työskennelläkseen elokuva- ja teatterimusiikin parissa. Heidän vuoden 1942 kappaleestaan ”Polka Dots and Moonbeams” tuli hitti Tommy Dorseylle. Kappaleen äänitti myös Frank Sinatra, joka myöhemmällä soolourallaan tilasi säännöllisesti uusia kappaleita Van Heusenilta ja Burkelta. Bing Crosby palkkasi alkusuosion jälkeen Van Heusenin ja Burken kirjoittamaan yksinomaan tähdittämiinsä elokuviin. He tekivät musiikin yhteensä 23 Crosbyn elokuvaan, mukaan lukien kuuteen tämän ja Bob Hopen seitsemästä ”Kaksi iloista merimiestä” -elokuvasta. Crosbyn elokuvista ovat peräisin muun muassa menestyskappaleet ”Moonlight Becomes You”, ”Personality”, ”Aren’t You Glad You’re You” sekä ”Swinging on a Star”.
Van Heusenilla oli asunto sekä Los Angelesissa, New Yorkissa että New Yorkin osavaltion pohjoisosassa sijaitsevassa Brant Lakessa, minkä lisäksi hän alkoi vuonna 1940 rakentaa maatilaa Etelä-Kaliforniaan viettäen siellä suurimman osan ajastaan.
Toisen maailmansodan aikana Van Heusen toimi Yhdysvaltain ilmavoimissa Lockheed-sotilaskoneiden koelentäjänä. 1940-luvulta lähtien hän oli säveltämisen lisäksi mukana musiikin julkaisemisessa ja omisti myöhemmällä urallaan useita omia tuotantoyhtiöitä, mukaan lukien itse perustamansa yhtiöt Burke & Van Heusen Inc. ja Van Heusen Music Corporation. Van Heusenin ja Burken viimeiseksi yhteistyöksi jäi vuoden 1953 huonosti menestynyt Broadway-musikaali Carnival in Flanders.
Elämä > Yhteistyö Sammy Cahnin kanssa

Yhteistyö Burken kanssa päättyi tämän sairastuttua vuonna 1954. Seuraavana vuonna Frank Sinatra esitteli Van Heusenin Sammy Cahnille, josta tuli pian tämän pääsanoittaja. Cahnin ja Van Heusenin ensimmäisiin yhteisiin tuotoksiin kuului vuoden 1955 Sinatra-elokuvan Poikamiesansa musiikkiraita. Samana vuonna he tekivät musiikin myös Thornton Wilderin näytelmään perustuvaan TV-sarjaan Our Town, jonka kappaleesta ”Love and Marriage” tuli hitti Sinatralle. Kappale on sittemmin tullut tunnetuksi muun muassa Pulmuset-sarjan tunnusmusiikkina. Muihin Van Heusenin ja Cahnin kirjoittamiin Sinatran hitteihin lukeutuvat muun muassa ”The Tender Trap”, ”Come Fly with Me”, ”Pocketful of Miracles” ja ”My Kind of Town”. Yhteensä Sinatra äänitti 76 Van Heusenin sävellystä uransa aikana.
Vuonna 1957 Van Heusen ja Cahn kirjoittivat kappaleen ”All the Way” elokuvaan Arpinaama. Heidän vuoden 1959 kappalettaan ”High Hopes” käytettiin John F. Kennedyn presidentinvaalikampanjassa. Van Heusen ja Cahn tekivät 1960-luvun puolivälissä musiikkia Broadway-näytelmiin Skyscraper ja Walking Happy mutta musikaalit eivät menestyneet mainittavasti. Star!-elokuvan nimikappale vuodelta 1968  jäi viimeiseksi Van Heusenin ja Cahnin yhdessä tekemäksi lauluksi.
Van Heusen meni naimisiin entisen vaudeville-esiintyjä Josephine Perlbergin kanssa vuonna 1969, 56-vuotiaana. Naimisiinmenonsa jälkeen hän jätti musiikkiuransa vähemmälle huomiolle ja jäi virallisesti eläkkeelle 1970-luvun lopulla. Van Heusen otettiin vuonna 1971 Yhdysvaltojen musiikin merkittäviä lauluntekijöitä esittelevän Songwriters Hall of Famen jäseneksi.
Van Heusen kuoli Rancho Miragessa, Kaliforniassa 6. helmikuuta 1990.
Palkinnot

Van Heusen voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon neljä kertaa uransa aikana yhteensä 14 ehdokkuudesta. Lisäksi hän voitti Emmy-palkinnon kappaleella ”Love and Marriage”. Hän oli myös ehdolla lukuisten muiden palkintojen saajaksi: urallaan hän saavutti viisi Producers Guild of American Golden Laurel -ehdokkuutta sekä yhden Golden Globe -ehdokkuuden.
Palkinnot > Voitetut palkinnot

| Vuosi | Palkinto | Kappale | Sanoittaja | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1945 | Oscar-palkinto | ”Swinging on a Star” | Burke, Johnny Johnny Burke | Elokuvasta Kulje tietäni |
| 1956 | Emmy-palkinto | ”Love and Marriage” | Cahn, Sammy Sammy Cahn |  |
| 1958 | Oscar-palkinto | ”All the Way” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Gangsterin kosto |
| 1960 | Oscar-palkinto | ”High Hopes” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Läpiä päässä |
| 1964 | Oscar-palkinto | ”Call Me Irresponsible” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Papa’s Delicate Condition |
Palkinnot > Ehdokkuudet

| Vuosi | Palkinto | Kappale | Sanoittaja | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946 | Oscar-palkinto | ”Aren’t You Glad You’re You” | Burke, Johnny Johnny Burke | Elokuvasta Pyhän Marian kellot |
| 1946 | Oscar-palkinto | ”Sleigh Ride in July” | Burke, Johnny Johnny Burke | Elokuvasta Belle of the Yukon |
| 1956 | Oscar-palkinto | ”Tender Trap, The” ”The Tender Trap” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Poikamiesansa |
| 1959 | Oscar-palkinto, Golden Laurel | ”To Love and Be Loved” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Yli kaiken ymmärryksen |
| 1961 | Oscar-palkinto | ”Second Time Around” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Parempi myöhään kuin... |
| 1962 | Oscar-palkinto, Golden Laurel | ”Pocketful of Miracles” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Taskullinen ihmeitä |
| 1964 | Golden Laurel | ”Call Me Irresponsible” | Cahn, Sammy Sammy Cahn |  |
| 1965 | Oscar-palkinto, Golden Laurel, Golden Globe | ”My Kind of Town” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Chicagon Robin Hood |
| 1965 | Oscar-palkinto, Golden Laurel | ”Where Love Has Gone” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Where Love Has Gone |
| 1968 | Oscar-palkinto | ”Thoroughly Modern Millie” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Elokuvasta Moderni Millie |
| 1969 | Oscar-palkinto | ”Star” | Cahn, Sammy Sammy Cahn | Star! |
Aiheesta muualla

Jimmy Van Heusen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Etelä-Afrikan parlamentti

| Etelä-Afrikan parlamentti> Tyyppi |
| --- | --- |
Tyyppi:  kaksikamarinen
Johto
Kansalliskokouksen puhemies:  Baleka Mbete (ANC)
Provinssien neuvoston puheenjohtaja:  Thandi Modise (ANC)
Edustajia:  490 400 (kansalliskokous)  90 (provinssien neuvosto) 
Kokouspaikka
 Parlamenttitalo Kapkaupungissa
 Etelä-Afrikan parlamenttitalo, Kapkaupunki
Etelä-Afrikan parlamentti on Etelä-Afrikan kaksikamarinen kansanedustuslaitos. Se koostuu kansalliskokouksesta (alahuone) ja provinssien neuvostosta (ylähuone).
Apartheidin aikana vain valkoihoinen vähemmistö äänesti parlamentin. Pieter Willem Botha salli värillisille (intialaistaustaiset) oman kamarin vuonna 1984. Vuoden 1994 äänestyksen jälkeen myös tummaihoiset pääsivät parlamenttiin.
| n k Afrikan parlamentit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Algeria  Angola  Benin  Botswana  Burkina Faso  Burundi  Djibouti  Egypti  Eritrea  Etelä-Afrikka  Etelä-Sudan  Etiopia  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kenia  Keski-Afrikan tasavalta  Kap Verde  Komorit  Kongon demokraattinen tasavalta  Kongon tasavalta  Lesotho  Liberia  Libya  Madagascar  Malawi  Mali  Marokko  Mauritania  Mauritius  Mosambik  Namibia  Niger  Norsunluurannikko  Päiväntasaajan Guinea  Ruanda  Sambia  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Seychellit  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Swazimaa  Tansania  Togo  Tšad  Tunisia  Uganda  Zimbabwe 
Rajallisesti tunnustetut valtiot:  Länsi-Sahara 
Itsehallintoalueet ja muut yhteisöt:  Espanja Ceuta  Kanariansaaret  Melilla  Portugali Madeira  Ranska Mayotte  Réunion  Sansibar  Somalimaa  Yhdistynyt kuningaskunta Saint Helena  Ascension  Tristan da Cunha
Talin laukkarata

| Talin laukkarata |
| --- | --- |

Koordinaatit:  60.211659°N, 24.864163°E
Avattu:  1929
Suljettu:  1950-luku
Omistaja:  Suomen Ratsastajainliitto
Radan pituus:  1 200 metriä
Talin laukkarata oli Helsingin Talissa toiminut laukkarata. Alueella järjestettiin lisäksi ratsastuksen kaikkien olympialajien eli koulu-, este- ja kenttäratsastuksen kilpailuja. Talin laukkarata on ainoa Suomessa toiminut kiitolaukkarata. Vuonna 1952 se oli myös Helsingin olympialaisten kenttäratsastuksen kilpailupaikkana.
Historia

Talin laukkaradan suunnittelu ja rakentaminen aloitettiin vuoden 1925 jälkeen, kun Suomen Kenttäratsastusseuran ratsastajat olivat joutuneet lopettamaan toimintansa Töölön pallokentän alueella. Kenttää hallinnoinut osakeyhtiö oli vuonna 1920 vuokrannut osan pallokentästä ratsastajille, mutta ilmoitti jo muutamaa vuotta myöhemmin purkavansa sopimuksen. Laukkarata ja uusi ratsastusalue päätettiin rakentaa Pitäjänmäen kaupunginosassa sijaitsevan Talin kartanon maille, josta Kenttäratsastusseura vuokrasi 20 hehtaarin suuruisen alueen.
Vuonna 1929 valmistunut rata kasvoi nopeasti 1930-luvun aikana kansainvälisen tason ratsastusurheilualueeksi. Varsinainen laukkarata oli 1 200 metriä pitkä ja ruohopintainen. Se sijaitsi nykyisen Talin golfkentän 4. reiän ja Talin liikuntapuiston jalkapallokenttien kohdalla. Merkittävin radalla järjestetyistä kilpailuista tunnettiin nimellä Grand National. Se käsitti kiitolaukkalähtöjen lisäksi myös muita ratsastuskilpailuja ja niihin oli mahdollista pelata totoa.
Vuodesta 1940 lähtien Talin laukkarata oli sodan vuoksi suurimmaksi osaksi käyttämättömänä. Alue pääsi rapistumaan pahasti, eikä toimintaa pyörittäneellä taholla ollut varoja sen kunnostamiseen. Vuoden 1952 olympialaiset tarjosivat olosuhteisiin tilapäistä kohennusta, kun rata kunnostettiin kenttäratsastukseen kuuluneen sekaestelaukkakilpailun (steeplechase) näyttämöksi. Laukkaradan toiminta vaikeutui kuitenkin jälleen olympialaisten jälkeen, kun Helsingin kaupunki vuokrasi Talista suuria maa-alueita golfkentän laajennusta varten. Lopullisesti se hylättiin 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa, koska kaupungin kanssa käydyt neuvottelut koko alueen palauttamiseksi ratsastajien käyttöön jäivät tuloksettomiksi. Ratsastustoiminnan loputtua alueella järjestettiin 1960-luvulla vielä jonkin aikaa vinttikoirakilpailuja.
Nykyään laukkaradan jäänteitä on maastossa nähtävissä vielä Talin jalkapallohallin parkkipaikan tuntumassa. Vuonna 2010 ilmestyi Suomen Hevosurheilumuseon julkaisemana Talin laukkaradan historiaa käsittelevä teos Muistoja Talin laukkaradoilta.
Kirjallisuutta

Erola, Juha ; Skarra, Petra: Muistoja Talin laukkaradoilta.  Helsinki:  Suomen Ratsastajainliitto, 2010.  ISBN 978-952-99246-7-7
Aiheesta muualla

Filmi 1930-luvun Grand National -kilpailuista Suomen Hevosurheilumuseon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kesäolympialaisten 1952 suorituspaikat
Helsingin olympiastadion 
 Harmaja | Helsingin uimastadion | Helsingin Velodromi | Huopalahden ampumarata | Laakson ratsastusstadion | Liuskasaari | Malmin ampumarata 
 Soutustadion | Messuhalli | Ruskeasuon ratsastushalli | Soutustadion | Talin laukkarata | Tennispalatsi | Töölön pallokenttä | Westendin tennishalli, Espoo 
 Ahveniston maauimala, Hämeenlinna | Kaurialan kenttä, Hämeenlinna | Kotkan urheilukeskus | Kupittaan jalkapallostadion, Turku | Lahden kisapuisto | Ratinan stadion, Tampere
Apovuorenmedestäjä

| Apovuorenmedestäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Punamedestäjät Aethopyga
Laji::  boltoni
Kaksiosainen nimi
 Aethopyga boltoni  Mearns, 1905 

Katso myös
   Apovuorenmedestäjä Wikispeciesissä   Apovuorenmedestäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Apovuorenmedestäjä (Aethopyga boltoni) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Apovuorenmedestäjää tavataan kotoperäisenä Mindanaolla Filippiineillä. Laji on melko yleinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Servair

| Servair |
| --- | --- |

Perustettu:  1971
Toimitusjohtaja:  Alexis Frantz
Kotipaikka:  Tremblay-en-France, Ranska
Toiminta-alue:  Ranska ja Afrikka
Toimiala:  ruokapalvelut
Liikevaihto:  468 milj. CHF (2021)
Henkilöstö:  10 500 (2021)
Emoyhtiö:  Gategroup
Kotisivu:  www.servair.fr
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Servair on ranskalainen ruokapalveluyhtiö. Se on Afrikan johtava lentoyhtiöiden catering-yritys ja tarjoaa lisäksi lentokonesiivousta sekä ruokapalveluita kouluissa ja muissa laitoksissa. Se on osa sveitsiläistä Gategroupia, joka on markkinaosuudeltaan maailman suurin lentoyhtiöille catering-palveluita tarjoava yritys. Yhtiön pääkonttori sijaitsee lähellä Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa Tremblay-en-Francessa, Ranskassa. Sillä on toimipisteitä 22 lentoasemalla 18 maassa Ranskassa ja Afrikassa. Yhtiön palveluksessa oli 10 500 työntekijää vuonna 2021.
Ilmailualan catering-palveluiden lisäksi Servair tajoaa lentokonesiivousta, matkustajien avustuspalveluita ja lentokoneiden maahuolintapalveluita, kuten vesi- ja jätevesihuoltoa. Se tuottaa ruokapalveluita myös lentoasemien lounge-tiloihin, kouluihin ja muihin laitoksiin. Lisäksi se omistaa lentoasemien duty free -myymälöitä ja operoi Afrikassa franchising-periaatteella Burger King- ja Pret A Manger -ravintoloita.
Historia

Air France perusti Servairin tammikuussa 1971. Yhtiö aloitti toimintansa kaksi vuotta myöhemmin valmistamalla ruokaa Pariisin Saint-Lazaren rautatieasemalta lähteviin juniin. Ensimmäiset lentokoneruoat Servair toimitti maaliskuussa 1974 ja avasi samana vuonna ensimmäiset ilmailualan catering-yksikkönsä Pariisiin, Martiniquelle ja Réunionille. Vuonna 1982 Servairilla oli jo 2 000 työntekijää ja toimintoja Lyonissa, Seychelleillä, Ranskan Guayanassa ja Guadeloupella. Ensimmäisen yksikkönsä Afrikassa Servair avasi vuonna 1989 Librevilleen. 1990-luvuilla Servair laajensi toimintojaan yhteistyökumppanuuksien ja yrityshankintojen kautta muun muassa Yhdysvaltoihin, Kiinaan ja Italiaan. Vuosituhannen vaihteessa sen palveluksessa oli 7 700 työntekijää. Gategroup hankki yhtiön vuonna 2017.
Tavallisten matkustajalentojen lisäksi Servair on tuottanut catering-palveluja muun muassa Englannin kanaalin alittaville junavuoroille sekä Concorden luksuslennoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Servair Wikimedia Commonsissa
Servairin kotisivut (ranskaksi, englanniksi)
Servairin korkeakuormainautot lastaamassa ruokaa Air Francen Airbus A380 -koneeseen Pariisissa 2015.
Shenyang J-6

Pohjois-Korean ilmavoimien J-6/F-6
Shenyang J-6/F-6 (Jian-6, Nato-raportointinimi Farmer) oli Kiinassa lisenssivalmistettu Mikojan-Gurevitš MiG-19, jolla lennettiin ensi kerran vuoden 1959 lopulla. Tutkalla varustettu lentokone kykenee vaakalennossa yliääniseen nopeuteen (max.nop. 1 540 km/h eli Mach 1.3 - Mach 1.45 - korkeudesta riippuen).  Se oli Kiinan ensimmäinen hypersooninen lentokone, jonka laajempi tuotanto ja palveluskäyttöön hyväksyntä aloitettiin 1961. Kone esiteltiin 1963. Suurin käytännöllinen toimintakorkeus on arviolta 17 900 metriä. Kantama tällä konetyypillä on 2 200 km.
Konetyypin J-6 sekä JJ-6 (koulutusversio) tunnistuskuvat.
Koneen perusversioon oli mahdollista asentaa enintään noin 1 000 kg:n aselasti, johon voi sisältyä pommeja, ohjuksia (kuten PL-2 ja PL-5 (Vympel K-13)) sekä raketteja. Tykkiaseistuksena oli kolme 30 mm konetykkiä: tai yksi 37 mm  ja kaksi 23 mm konetykkiä.
Mallista valmistettiin myös tiedustelu- sekä koulutusversiot. Yhteensä koneita valmistettiin 1958 - 1986 yli 4 500 kappaletta. Koneita toimitettiin paljon Afrikan ja Aasian maihin. Se lienee vielä 2020-luvulla yhä laajalti Pohjois-Korean ilmavoimien käytössä (arviolta 97 konetta).
Käännös suomeksi
Borneonviirulukkinen

| Borneonviirulukkinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Lukkiset Arachnothera
Laji::  juliae
Kaksiosainen nimi
 Arachnothera juliae  Sharpe, 1887 

Katso myös
   Borneonviirulukkinen Wikispeciesissä   Borneonviirulukkinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Borneonviirulukkinen (Arachnothera juliae) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Borneonviirulukkista tavataan kotoperäisenä Borneon saarella ja sitä esiintyy Indonesian ja Malesian alueilla. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Vaikka sen kannankehitys on laskeva, ei lajin uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sharon Day-Monroe

Sharon Day-Monroe työntämässä kuulaa vuonna 2015.
Sharon Day-Monroe (o.s. Day, s. 9. kesäkuuta 1985 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen moniottelija ja korkeushyppääjä.
Day aloitti yleisurheilu-uransa korkeushyppääjänä. Hän sai korkeushypyssä pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2004. Vuonna 2007 hän oli Pan-Amerikan kisoissa kuudes. Pekingin olympialaissa 2008 Day ei päässyt loppukilpailuun.
Arvokisoissa Day kilpaili seitsenottelussa ensimmäisen kerran Berliinin MM-kisoissa 2009 ollen kymmenes. Korkeushypyssä hän karsiutui loppukilpailusta. Daegun MM-kisoissa 2011 Day oli seitsenottelussa 16:s. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän oli seitsenottelussa 14:s.
Moskovan MM-kisoissa 2013 Day oli seitsenottelussa kuudes ja Sopotin sisäratojen MM-kisoissa 2014 viisiottelussa neljäs. Pekingin MM-kisoissa 2015 Day-Monroe oli 14:s ja Lontoon 2017 MM-kilpailuissa 20:s.
Day kuuluu Asicsin yleisurheilutalliin. Hän teki valmistajan kanssa sopimuksen vuonna 2008 siirryttyään yliopistosta ammattilaiseksi. Hänen puolisonsa Dan Monroe on koripallovalmentaja.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metrin juoksu: 24,02 (2013)
800 metrin juoksu: 2.08,94 (2013)
100 metrin aitajuoksu: 13,31 (2015)
Korkeushyppy: 195 (2008)
Pituushyppy: 615 (2012)
Kuulantyöntö: 15,62 (2015)
Keihäänheitto: 50,12 (2017)
Seitsenottelu: 6550 (2013)
800 metrin juoksu: 2.09,80 (2014)
60 metrin aitajuoksu: 8,43 (2014)
Korkeushyppy: 193 (2009)
Pituushyppy: 609 (2014)
Kuulantyöntö: 15,59 (2014)
Viisiottelu: 4805 (2014)
Lähde
Mason Mount

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mason Tony Mount
Syntymäaika: 10. tammikuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Portsmouth, Englanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: Manchester United
Pelinumero: 7
Junioriseurat
: Chelsea
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2023 | Chelsea | 129 | (27) |
| 2017–2018 | → Vitesse | 29 | (8) |
| 2018–2019 | → Derby County | 35 | (8) |
| 2023– | Manchester United | 14 | (1) |
Maajoukkue
| 2014–2015 | Englanti U16 | 5 | (0) |
| 2015–2016 | Englanti U17 | 9 | (2) |
| 2016–2017 | Englanti U18 | 5 | (3) |
| 2017–2018 | Englanti U19 | 17 | (7) |
| 2018– | Englanti U21 | 4 | (1) |
| 2019– | Englanti | 36 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. toukokuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. toukokuutq 2024.
Mason Tony Mount (s. 10. tammikuuta 1999 Portsmouth) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Unitedia, johon hän siirtyi Chelseasta heinäkuussa 2023.
Seurajoukkueura

Mount pelasi pitkään Chelsean juniorijoukkueissa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi lainasopimuksella Alankomaiden pääsarjassa Vitessessä ja teki 29 liigaottelussa kahdeksan maalia. Hänet valittiin Eredivisien kauden joukkueeseen. Kauden 2018–2019 hän pelasi lainalla Englannin mestaruussarjassa Derby Countyssa ja teki 35 ottelussa kahdeksan maalia.
Ensimmäisen valioliigaottelunsa Mount pelasi Chelseassa elokuussa 2019 ja ensimmäisen valioliigamaalinsa hän teki kauden toisessa ottelussa Leicester Cityä vastaan. Hän pelasi kauden aikana 37 valioliigaottelua ja onnistui maalinteossa lisäksi Norwich Cityä, Wolverhampton Wanderersia, Southamptonia, Aston Villaa, Evertonia ja uudelleen Wolverhamptonia vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua.
Mount pelasi 11 ottelua Chelsean voittaessa Mestarien liigan kaudella 2020–2021. Hän teki maalin puolivälierässä FC Portoa ja välierässä Real Madridia vastaan sekä syötti loppuottelun ainoan maalin. Kauden 36 valioliigaottelussa hän viimeisteli kuusi maalia. Hän voitti UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden syksyllä 2021. Valioliigakaudella 2021–2022 pelaamissaan 32 ottelussa hän teki yksitoista ja syötti kymmenen maalia. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa hän viimeisteli yhden maalin. Kauden 2022–2023 lopulla hän kärsi loukkaantumisista, ja hänelle kertyi 24 valioliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja syötti kaksi. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua.
Mount siirtyi Manchester Unitediin 64,2 miljoonan euron siirtosummalla kesällå 2023. Avauskaudellaan hän oli loukkaantumisten vuoksi kaikkiaan lähes viisi kuukautta kentiltä sivussa. Hän pelasi 14 valioliigaottelua, joista viidessä hän oli avauskokoonpanossa ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ottelua. Unitedin voittamassa FA Cupin loppuottelussa hän tuli viime hetkillä kentälle.
Maajoukkueura

Mount on pelannut Englannin alle 16-, 17-, 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 40 ottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän pelasi kaikki ottelut Englannin voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2017.
Mount pelasi Englannin miesten maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Bulgariaa vastaan ja pääsi kentälle myös viidessä seuraavassa EM-karsintaottelussa, joista Tšekkiä ja Montenegroa vastaan hän pelasi avauskokoonpanossa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki kuudennessa maaottelussaan Kosovoa vastaan. Kansojen liigassa hän teki maalin lokakuussa 2020 Belgiaa ja marraskuussa 2020 Islantia vastaan sekä MM-karsinnassa Albaniaa vastaan maaliskuussa 2021. Syyskuussa 2022 hän teki viidennen maaottelumaalinsa Kansojen liigan ottelussa Saksaa vastaan. Hän on toukokuun 28. päivään 2024 mennessä pelannut 36 A-maaottelua.
Mount pelasi kesän 2021 EM-kilpailuissa täydet minuutit kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa ja puolivälieräottelussa. Myös välierässä Tanskaa ja tappiollisessa loppuottelussa Italiaa vastaan hän pelasi avauskokoonpanossa ja oli molemmissa kentällä jatkoajan ensimmäiselle puoliskolle saakka. MM-kilpailuissa 2022 Mount pelasi avauskokoonpanossa kaksi ensimmäistä alkulohko-ottelua mutta pääsi voitokkaassa neljännesvälieräottelussa Senegalia vastaan ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Ranskaa vastaan vain runsaaksi kymmeneneksi minuutiksi vaihdosta kentälle.