stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Kerenski
Muuta

Vuoden 1917 tapahtumien jälkeen Suomessa sepitettiin pilkkalaulu ”Kerenski”, jota käytettiin samannimisen tanssin säestämiseen.
Suurlähettiläs Matti Häkkänen kertoo vuonna 2017 Kanavassa, kuinka hän kävi toukokuussa 1965 Matti Kurjensaaren kanssa tapaamassa Kerenskiä. Kurjensaari teki tapaamisesta jutun Suomen Kuvalehteen. Kerenski oli juuri allekirjoittanut sopimuksen muistelmistaan (The Kerensky memoirs: Russia and history's turning point, Cassell, 1966) ja esitti, että "teidän velvolisuutenne on käännättää ne suomeksi". Muistelmat ovat yhä kääntämättä.
Huomautuksia

↑  Muistelmat ovat yhä kesäkuussa 2024 suomentamatta
Kirjallisuutta

Arra, Esa: ”Aleksandr Kerenski: Haaveilija vaiko realisti”, Kerenskistä Kekkoseen: henkilökuvia tämän päivän ja menneiden vuosikymmenten vaikuttajista, s. 84–92.  (Sitaatti s. 91: ”– Kai minä olen vuosisadan eniten syytetty venäläinen. Usein olen mielessäni pohtinut, kuinka joku muu olisi menetellyt minun asemassani niinä kuukausina, jolloin osakseni oli tullut käyttää korkeinta valtaa Pietarissa. Tilanteen kehittymiseen vaikuttivat mitä moninaisimmat tekijät.”)  Jyväskylä:  Gummerus, 1972.  ISBN 951-20-0199-3  (sid.) ja  ISBN 951-20-0198-5 (nid.)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander Kerenski Wikimedia Commonsissa
Tuomo Polvinen: Venäjän vallankumous ja Suomi 1 (maaliskuu 1917 − toukokuu 1918). Helsinki: WSOY, 1967
Jukka Lindfors: Kerenski oli hetken Venäjän voimahahmo vallankumousten vuonna 1917, Ylen Elävä arkisto
Aleksandr Kerenski: Tsaariperheen pelastaminen oli mahdotonta, Kuva, 20.7.1938, nro 15, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
HMS Bangor

| HMS Bangor |
| --- | --- |
 HMS Bangor

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vosper Thornycroft, Woolston
Laskettu vesille:  16. huhtikuuta 1999
Palveluskäyttöön:  26. heinäkuuta 2000
Tekniset tiedot
Uppouma:  484 t (kuormattu)
Pituus:  52,5 m
Leveys:  10,5 m
Syväys:  2,3 m
Koneteho:  1 500 shp (1,1 MW)
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  34, joista 7 upseeria
Aseistus
Aseistus:  1 × 30 mm DS30B 2 × 7,62 mm L7 CPMG -konekivääriä
HMS Bangor (viirinumero M109) on Britannian kuninkaallisen laivaston Sandown-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus

Alus tilattiin Vosper Thornycroftilta Woolstonista. Se laskettiin vesille 16. huhtikuuta 1999 ja valmistui vuotta myöhemmin 26. heinäkuuta.
Palvelus

Kesäkuussa 2011 alus lähti Välimerelle tukeakseen Naton operaatio Unified Protectoria Libyan rannikolla. Aluksen tehtävänä oli seurata Libyan johtajaa Muammar Gaddafia tukevien ja häntä vastustavien taisteluita. Alus paikansi Tobrukin edustalta 2 400 naulan (yhden tonnin) miinan  sekä torpedon, jotka saatettiin vaarattomiksi. Operaation päätyttyä 31. lokakuuta alus aloitti kotimatkan, jonka aikana se vieraili Gibraltarilla. Alus saapui Faslaneen 25. marraskuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Bangor Wikimedia Commonsissa
Sandown-luokan miinantorjunta-alukset
| --- | --- |
Royal Navy: HMS Bangor - HMS Blyth - HMS Bridport - HMS Cromer - HMS Grimsby - HMS Inverness - HMS Pembroke - HMS Penzance - HMS Ramsey - HMS Sandown - HMS Shoreham - HMS Walney
Viron laivasto: EML Admiral Cowan - EML Sakala - EML Ugandi
Saudi Arabian laivasto: Al Jawf - Al Kharj - Shaqra
Luca Elshout

Luca Jan Lennart Elshout (s. 2004) on suomalainen lapsinäyttelijä, joka tuli tunnetuksi vuonna 2015 Billy Elliot -musikaalista, jossa hän esitti Billyn ystävää Michaelia. Samassa roolissa vuorottelivat myös Kasperi Virta ja Luka Haikonen.
Elshout kuului Suomen Kansallisoopperan lapsikuoroon, ja on ollut mukana monessa oopperassa. Lisäksi hän soittaa viulua, tanssii nykytanssia ja purjehtii kesäisin. Hän on esiintynyt myös televisiosarjassa Syke ja tehnyt äänirooleja muun muassa Disneyn Leijonakaarti-elokuvassa Kionina, Coco-elokuvassa Miguelina ja Angry Birds -mainosvideossa. Elshout valmistui Sibelius-lukiosta keväällä 2023.
Filmografia

Gumballin mieletön maailma (2011–2019) – Darwin (äänirooli)
Syke (TV, 2015) – Viljami
Leijonakaarti (2015) – Kion (äänirooli)
Itse ilkimys 3 (2017) – Niko (äänirooli)
Coco (2018) – Miguel (äänirooli)
Peorian prinssi  (2018–2019) – Emil (äänirooli)
Luca (2021) – Alberto Scorfano (äänirooli)
Heartstopper (2022-) – Harry Greene (äänirooli)
Teatterityöt

Billy Elliot (Helsingin kaupunginteatteri, musikaali, 2015) – Michael
Aiheesta muualla

http://www.imdb.com/name/nm8681132/
To Serve Man

| To Serve Man Cattle Decapitation |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. heinäkuuta 2002
 Tuottaja(t): Juan Urteaga
 Tyylilaji: Deathgrind
 Kesto: 34.59
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Cattle Decapitationin muut julkaisut
| ¡Decapitación! 2000 | To Serve Man 2002 | Humanure 2004 |
To Serve Man on Cattle Decapitationin debyytti studioalbumi, joka julkaistiin 30. heinäkuuta 2002.
Kappaleen tiedot

Kappaleen Testicular Manslaughter alku on peräisin videosta, joka kertoo venäläisen sotilaan mestaavan tšetšeenisotilaan ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuonna 1996, nimeltä Chechclear.
Kappaleet

Testicular Manslaughter – 2.50
I Eat Your Skin – 1.54
Writhe In Putressence – 3.16
Land Of The Severed Meatus – 2.22
The Regurgitation Of Corpses – 2.02
Everyone Deserves To Die – 2.36
To Serve Man – 3.07
Colonic Villus Biopsy Performed On The Gastro-intestinally Incapable – 2.56
Pedeadstrians – 3.26
Long-Pig Chef And The Hairless Goat – 2.09
Hypogastric Combustion By C-4 Plastique – 2.36
Deadmeal – 2.34
Chunk Below – 3.06
Kokoonpano

Travis Ryan – laulu
Josh Elmore – kitara
Troy Oftedal – bassokitara
Dave Astor – rummut
Lantaanioksidi

| Lantaanioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1312-81-8
PubChem CID:  150906
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  La2O3
Moolimassa:  325,82
Ulkomuoto:  Valkoista kiteistä tai jauhemaista ainetta
Sulamispiste:  2 315 °C
Kiehumispiste:  4 200 °C
Tiheys:  6,51 g/cm3
Lantaanioksidi (La2O3) on lantaanin oksidi. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa parantamaan lasin optisia ominaisuuksia.
Ominaisuudet ja valmistus

Lantaanioksidi on jauhemaista valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee vain hyvin vähän veteen ja vesiliuoksissa muodostuu lantaanihydroksidia (La(OH)3). Lantaanioksidi on harvinaisten maametallien oksideista emäksisin. Lantaanioksidia muodostuu muun muassa kuumennettaessa lantaanihydroksidia, -karbonaattia tai -oksalaattia.
Lantaanioksidista voidaan valmistaa myös ohutkalvoja esimerkiksi ALD-menetelmällä. Ohutkalvoissa prekursorina on usein jokin β-diketonaattiyhdiste, kuten lantaanitetrametyyliheptaanidionaatti. Ohutkalvoissa lantaanioksidi voi olla kidemuodoltaan kuutiollisena tai heksagonaalisena riippuen ohutkalvojen kasvatuslämpötilasta. Lantaanioksidiohutkalvoja voidaan valmistaa myös höyrystämällä käyttäen elektronisuihkua tai pulssilasereita tai ruiskutekniikalla.
Käyttö

Lantaanioksidi parantaa lasin taitekerrointa ja vähentää dispersiota lasissa. Optisessa lasissa lantaanioksidia voi olla lisättynä jopa 40%. Yhdiste parantaa myös lasin emäskestävyyttä. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää valmistettaessa fluoresoivia väriaineita ja teknisiä keraameja. Lantaanioksidi myös stabiloi alumiinioksidia, mikä parantaa alumiinioksidin kestävyyttä katalyyttinä.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Lanthanum oxide (englanniksi)
Volkswagen K70

| Volkswagen K70 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Volkswagen
Valmistusvuodet:  1970-1975
Korimalli:  4-ovinen sedan
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  1 605–1 807 cm3
Teho:  55-73 kW
Vetotapa:  etuveto
Kulutus:  12,4 l/100 km
Mitat
Massa:  1 050-1 120 kg
Pituus:  4 470 mm
Leveys:  1 685 mm
Korkeus:  1 465 mm
Volkswagen K70 on Volkswagenin ensimmäinen etuvetoinen ja vesijäähdytteinen malli, joka oli tuotannossa vuosina 1970–1975.
Yleistä

Auto on alun perin NSU:n kehittämä, mutta vuoden 1969 yrityskauppojen jälkeen Volkswagen lykkäsi mallin julkistusta ja teki enimmäkseen näkymättömiä muutoksia mm. taka-akselistoon ennen julkaisua vuonna 1970 VW:n nimellä. Malleja oli neljä: K70, K70S, K70L ja K70LS. Autoja valmistettiin reilut 211 000 kappaletta.
Myynti Suomessa

Volkswagen K70 esiteltiin Suomessa loppukesällä 1970. Maahantuoja, Wihuri-yhtymän Volkswagen-osasto suositteli autoa etenkin "miehille, jotka osaavat ajaa". Mainostekstien mukaan K70 oli kaikkea sitä, mitä perinteinen Kupla ei ollut. Teknisesti K70:lla ei ollutkaan mitään yhteistä siihenastisten Volkswagenin mallien kanssa. Autolehtien koeajajat kehuivat K70:n ajo-ominaisuuksia, suorituskykyä, muotoilua ja sisätiloja ja ennustivat auton herättävän suurta mielenkiintoa jo pelkästään sen ansiosta, että se poikkesi täysin totutuista Volkswageneista.
Volkswagen K70 oli Suomessa kallis auto. Vuonna 1971 se maksoi 27 390 markkaa (vuoden 2005 rahassa 30 978 euroa), kun Volkswagen Kuplan 1200 cm³:n moottorilla varustetun perusmallin hinta oli 11 260 markkaa (12 735 €). Esimerkiksi K70:ta suurempaan kokoluokkaan kuulunut Toyota Crown maksoi 16 150 markkaa (18 265 €). K70:n lähimpiä saksalaisia perheautoluokan kilpailijoita olivat Ford Taunus ja Opel Rekord, joista edellisen hinta oli 15 270 markkaa (17 270 €) ja jälkimmäisen 17 990 markkaa (20 346 €). Volkswagen K70-autoja myytiin Suomessa vuosina 1970–1975 vain vajaat 900 kappaletta, kun Kupla-mallin eri versioita rekisteröitiin samoina vuosina liki 33 000 autoa.
Tekniikka

Moottori vaihdelaatikkoineen on keulassa pitkittäin 32 astetta oikealla kallistettuna. Etujarrujen kiinnitys tasauspyörästön kylkeen oli aikanaan ja on edelleen epätavanomainen, vaikkakin vastaavia jousittamatonta massaa säästäviä ratkaisuja on nähty myös muilta valmistajilta - takajarrut ovat perinteiset rumpujarrut. Jarrut ovat alipainetehostetut nestejarrut (NAP). Kuiva yksilevykytkin voidaan vaihtaa irrottamatta moottoria taikka vaihdelaatikkoa, joka on käsivalintainen ja nelivaihteinen - muita vaihtoehtoja ei ollut tarjolla. Alusta on sekä edessä että takana MacPherson-jousijalkatyyppinen.
Moottori

K70:n OHC-moottori on erilainen muihin Volkswagenin vesijäähdytteisiin nelisylinterisiin rivimoottoreihin verrattuna ja sitä oli saatavana aluksi 1,6-litraiset (75 tai 90 hv) versiot ja myöhemmin vuoden 1974 toukokuusta lähtien myös 1,8-litrainen (100 hv) versio.
| Malli | Moottori | Moottori | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.6 | R4 OHC | DB | 1 605 cm3 | 55 kW (75 hv) @5 200 r/min | 125 Nm @3 500 r/min |
| 1.6 | R4 OHC | DA | 1 605 cm3 | 66 kW (90 hv) @5 200 r/min | 137 Nm @4 000 r/min |
| 1.8 LS | R4 OHC | DC | 1 807 cm3 | 73 kW (100 hv) @5 300 r/min | 1 55 Nm @ 3 750 r/min |
Suorituskyky

| Malli | Huippunopeus (km/h) | Kiihtyvyys s (0–100 km/h) |
| --- | --- | --- |
| 1.6 (75 hv) | 148 | 16,0 |
| 1.6 (90 hv) | 158 | 13,0 |
| 1.8 (100 hv) | 162 | 12,5 |
Mitat

Pituus: 4 470 mm
Leveys: 1 685 mm
Korkeus: 1 465 mm
Akseliväli: 2 690 mm
Raideleveys (e/t): 1 390/1 425 mm
Kääntöympyrä: 10,8 m
Omamassa: 1 050−1 120 kg
Tavaratila: 600 l
Polttoainesäiliö: 52 l
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen K70 Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa perustuu Autowikin artikkeliin,  ja siitä saattavat puuttua lähdemerkinnät tai lähdemerkinnät tarvitsevat tarkistamista. Voit auttaa Wikipediaa etsimällä sopivat lähteet tai tarkistamalla lähteet.
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit: 181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit: Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit: 1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot): Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Tornion VPK

| Tornion VPK |
| --- | --- |
 Tornion VPK:n rakennus maaliskuussa 2013
Perustettu:  1891
Toimiala:  Pelastustoiminta, Sopimuspalokunta
Kotipaikka:  Tornio
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tornion VPK eli Tornion vapaapalokunta on Torniossa toimiva Lapin vanhin vapaapalokunta, joka perustettiin 1891. Palokunta toimii Lapin pelastuslaitoksen sopimuspalokuntana ja suorittaa tehtäviä Tornion ammattipalokunnan tukena. Tornion VPK:n toiminnot keskittyvät miehistöharjoituksiin, 10–15-vuotiaiden nuorisotoimintaan ja alueen muiden paloasemien kanssa suoritettaviin sammutus- ja pelastustehtäviin.
Historia

Tornion VPK päätettiin perustaa 31. tammikuuta 1891, kun kaupungin vanha palojärjestys todettiin tehottomaksi ja sekavaksi. Vuosina 1901–1902 VPK osti tontin ja rakennutti uuden toimitalon Tornion Suensaaren Itärannalle. Palokunnan yhteydessä toimi myös kulttuuripalveluita, kuten torvisoittokunta, näyttämöseura ja elokuvateatteri. Elokuvateatteritoiminta loppui keväällä 2011.
1938 VPK perusti poikaosaston, jonka nimi sittemmin vaihtui nuoriso-osastoksi. 1961 perustettiin naisosasto, joka hoiti muun muassa varainkeruuta. Vuonna 1973 kaupunkiin perustettiin oma vakituinen palokunta, joka aluksi käytti VPK:n tiloja. 1977 ammattipalokunta muutti toisiin tiloihin ja VPK:n rooli alkoi vakinaistua ammattipalokuntaa avustavana sopimuspalokuntana.
Kalusto

1920-luvulla VPK:n kalusto kehittyi ja käyttöön tuli muun muassa 250 litran tynnyriruisku, palopostiajoneuvo ja moottoriruisku. 1930-luvulla VPK muokkasi käytettynä hankitusta kuorma-autosta palokunnan ensimmäisen paloauton. Kalustoa päivitettiin ja 1970-luvulle tultaessa VPK:lla oli käytössään neljä paloautoa sekä ambulanssi. Vuonna 1958 VPK sai uuden paloauton ja vastuu kaluston huollosta siirtyi kaupungille. Nykyään kalusto koostuu kolmesta modernista paloautosta varusteineen.
Kalusto > Tornion VPK:n paloautot vuonna 2016

Sammutusauto LA121
Säiliöauto LA123
Miehistöauto LA127
VPK:n rakennus lokakuussa 2008
Tornion VPK:n säiliöauto LA1232
Rkm

Rkm voi tarkoittaa seuraavia:
Rukkamäen seisake tunnukseltaan Rkm
Rakennusmestarin lyhenne rkm.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rkm”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Reisjärven Pilke

| Reisjärven Pilke |
| --- | --- |

Koko nimi:  Reisjärven Pilke
Perustettu:  1945
Entiset nimet:  Reisjärven Pilke   1945-
Kaupunki:  Reisjärvi
Kenttä:  Reisjärven urheilukenttä
Naisten sarjataso:  Maakuntasarja
Värit:                

Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Reisjärven Pilke, (virallisemmin Voimistelu- ja Urheiluseura Reisjärven Pilke) on reisjärveläinen urheilun yleisseura.
Historia

Seura perustettiin Reisjärven Osuuskaupan kahvilassa 14. tammikuuta 1945 noin kolmenkymmenen henkilön voimin. Rekisteröitävän yhdistyksen nimeksi valittiin Voimistelu- ja Urheiluseura Reisjärven Pilke. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Jalmari Vehkalahti, joka johti puhetta kokouksessakin. Seuran urheilukettä valmistui 1953, mutta se myytiin varojen puutteessa kunnalle 1958. Seura avasi myös kunnan ensimmäinen valaistun hiihtoladun 1975 Leppälahteen.
Alkuvuosina näkyvimpiä urheilulajeja olivat pesäpallo ja hiihto, mutta myös yleisurheilussa tuli piiritason menestystä eritoten juoksulajeissa. Vuosina 1952–1961 Pilke on menestyksekäs hiihtoseura. Kahdeksankymmentäluvulla seura oli naisten hiihdossa Suomen kärkiseuroja Aila ja Anne Piispasen johdolla. Seuran naisten viestijoukkue sijoittui tuolloin monta kertaa SM-hiihdoissa kuuden parhaan joukkoon. Henkilökohtaisilla matkoilla parhaiten ovat menestyneet Aila ja Anne Piispanen, jotka kuuluivat naishiihtomme parhaimmistoon, sijoittuen monta kertaa SM-hiihdoissa kuuden parhaan joukkoon. SM-mitaleja eniten seuralle on tuonut Anni Alakoski 14 kappaletta. Lisäksi Nuorten SM-hiidoissa mitaleille ovat yltäneet Aila Piispanen, Aija Hylkilä, Tuure Pesola, Johanna Niskakoski, Anette Veerpalu, Peppi Leppälä. Kaksi Suomen mestaruutta ovat seuralle tuoneet N18 ja N20 3x3 km viestissä joukkue Anette Veerpalu, Johanna Niskakoski ja Anni Alakoski. Yleisurheilussa nimekkäin edustaja on ollut keihäänheittäjä Aimo Aho, suomenmestari ja olympiaedustaja.
Pesäpallossa naisjoukkue karsi jopa SM-sarjaan pääsystä 1966 ja pelasi 1985 ykkössarjassa. Miesten pesäpallojoukkue pelasi 1981 suomensarjassa.
Nyrkkeilyssä Jouko Luikku ylsi SM-kultaan 1973 ja saavutti myös muita mitalisijoja.
Seuran junioritoiminta on saanut myös tunnustusta, minkä vuoksi Pilke on valittu myös piirinsä parhaaksi seuraksi 1980-luvulla. 1980-luvun alussa Reisjärven Pilke ja Reisjärven Voima koordinoivat pienellä paikkakunnalla keskenään, mitä urheilulajeja eri seuroissa harrastetaan, mikä auttoi keskittämään resursseja. Nykyisin Pilkkeen toiminta keskittyy erityisesti lasten ja nuorten harrastustoimintaan, joskin kilpaurheilua tuetaan pienten resurssien puitteissa.
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Kultaa | 1976 | 1 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Pronssia | 1976 | 2 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Pronssia | 1973, 1974 | 2 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 4 |  |
Aiheesta muualla

Reisjärven Pilkkeen pesäpallojaoston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Reisjärven Pilkkeen yleisurheilujaoston sivusto
Reisjärven Pilkkeen hiihtojaoston sivusto
Luettelo Nobelin kemianpalkinnon saaneista

Tämä on luettelo Nobelin kemianpalkinnon saaneista henkilöistä. Luettelo on kronologinen.
Luettelo palkinnon saaneista

1900-luku — 1910-luku — 1920-luku — 1930-luku — 1940-luku — 1950-luku — 1960-luku — 1970-luku — 1980-luku — 1990-luku — 2000-luku — 2010-luku
— 2020-luku
Luettelo palkinnon saaneista > 1900-luku

| Vuosi | Nimi (nimet) | Nimi (nimet) | Maa | Peruste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1901 |  | Jacobus Henricus van ’t Hoff |  Alankomaat | Kemiallinen dynamiikka ja osmoottinen paine |
| 1902 |  | Hermann Emil Fischer |  Saksa | Sokeri- ja puriinisynteesi |
| 1903 |  | Svante August Arrhenius |  Ruotsi | Teoria koskien elektrolyyttien liukenemista |
| 1904 |  | Sir William Ramsay |  Britannia | Ilman inertit kaasut |
| 1905 |  | Johann Friedrich Wilhelm Adolf von Baeyer |  Saksa | Orgaaniset väriaineet ja aromaattiset yhdisteet |
| 1906 |  | Henri Moissan |  Ranska | Fluori ja sähköinen ahjo |
| 1907 |  | Eduard Buchner |  Saksa | Biokemian tutkimus ja soluton käyminen. |
| 1908 |  | Ernest Rutherford |  Uusi-Seelanti/  Britannia | Radioaktiiviset aineet ja niiden hajoaminen |
| 1909 |  | Friedrich Wilhelm Ostwald |  Saksa | Katalyysi, kemiallinen tasapaino ja reaktionopeus |
Luettelo palkinnon saaneista > 1910-luku

| Vuosi | Nimi (nimet) | Nimi (nimet) | Maa | Peruste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1910 |  | Otto Wallach |  Saksa | Alisykliset yhdisteet |
| 1911 |  | Maria Skłodowska-Curie |  Puola/  Ranska | Radiumin ja poloniumin löytäminen ja niiden yhdisteiden tutkimus |
| 1912 |  | François Auguste Victor Grignard |  Ranska | Grignardin reagenssi |
| 1912 |  | Paul Sabatier |  Ranska | Orgaanisten yhdisteiden vedytys |
| 1913 |  | Alfred Werner |  Sveitsi | Atomien sitoutumisesta molekyyleissä |
| 1914 |  | Theodore William Richards |  Yhdysvallat | Useiden alkuaineiden atomimassan tarkasta määrityksestä |
| 1915 |  | Richard Martin Willstätter |  Saksa | Kasvien pigmenttien tutkimuksesta |
1916– 1917: Ei jaettu, palkintosumma rahastoitiin
| 1918 |  | Fritz Haber |  Saksa | Ammoniakin synteettinen valmistus Haber–Bosch-menetelmällä (vastaanotti palkinnon vuonna 1919) |
1919: Ei jaettu, palkintosumma rahastoitiin
Luettelo palkinnon saaneista > 1920-luku

| Vuosi | Nimi (nimet) | Nimi (nimet) | Maa | Peruste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920 |  | Walther Hermann Nernst |  Saksa | Termodynamiikan teorioiden kehittäminen |
| 1921 |  | Frederick Soddy |  Britannia | Radioaktiivisten aineiden kemia ja isotooppien tutkimus |
| 1922 |  | Francis William Aston |  Britannia | Useiden ei-radioaktiivisten alkuaineiden isotooppien löytämisestä massaspektrometrillä sekä kokonaislukusäännön muotoilusta |
| 1923 |  | Fritz Pregl |  Itävalta | Tärkeästä panoksesta orgaanisten yhdisteiden kvantitatiiviselle mikroanalyysille |
1924: Ei jaettu, palkintosumma rahastoitiin
| 1925 |  | Richard Adolf Zsigmondy |  Saksa | Kolloidisten liuosten heterogeenisen luonteen osoittaminen |
| 1926 |  | Theodor Svedberg |  Ruotsi | Kolloidien tutkiminen |
| 1927 |  | Heinrich Otto Wieland |  Saksa | sappihappojen tutkiminen |
| 1928 |  | Adolf Otto Reinhold Windaus |  Saksa | Tutkimuksistaan steroleista ja niiden suhteista vitamiineihin |
| 1929 |  | Arthur Harden |  Britannia | Sokerin käyminen ja käymiseen tarvittavien entsyymien tutkimisesta |
| 1929 |  | Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin |  Ruotsi | Sokerin käyminen ja käymiseen tarvittavien entsyymien tutkimisesta |
Luettelo palkinnon saaneista > 1930-luku

| Vuosi | Nimi (nimet) | Nimi (nimet) | Maa | Peruste |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1930 |  | Hans Fischer |  Saksa | Klorofyllin tutkiminen ja hemin synteesi   |
| 1931 |  | Carl Bosch |  Saksa | Korkean paineen kemia |
| 1931 |  | Friedrich Karl Rudolf Bergius |  Saksa | Korkean paineen kemia |
| 1932 |  | Irving Langmuir |  Yhdysvallat | Pintakemian tutkimus   |
1933: Ei jaettu, palkintosumma rahastoitiin
| 1934 |  | Harold Clayton Urey |  Yhdysvallat | Deuteriumin löytäminen   |
| 1935 |  | Jean Frédéric Joliot-Curie |  Ranska | Radioaktiivisten alkuaineiden syntetisointi |
| 1935 |  | Irène Joliot-Curie |  Ranska | Radioaktiivisten alkuaineiden syntetisointi |
| 1936 |  | Peter Joseph William Debye |  Alankomaat | Molekyylirakenteen tutkimus dipolimomenttien sekä röntgen- ja elektronidiffraktion avulla |
| 1937 |  | Walter Norman Haworth |  Britannia | Hiilihydraattien ja C-vitamiinin tutkiminen |
| 1937 |  | Paul Karrer |  Sveitsi | Vitamiinien, karotenoidien ja flaviinien rakenteen tutkiminen |
| 1938 |  | Richard Kuhn |  Saksa | Karotenoidien sekä A- ja B-vitamiinien tutkiminen   |
| 1939 |  | Adolf Friedrich Johann Butenandt |  Saksa | Sukupuolihormonien tutkiminen |
| 1939 |  | Lavoslav Ružička |  Sveitsi | Polymetyleenien ja terpeenien tutkiminen |