stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porvarisvaakuna
Vaakunan historia

Ensimmäiset vaakunat ovat toimineet Ruotsalaisten ja saksalaisten klaanisukujen sotakilpinä ja heraldisena tunnuksina noin 1100-luvulta lähtien, eri klaaniyhteisöt erottautuivat näin toisistaan käydyissä taisteluissa.
Pohjoismaissa ensimmäinen rälssiä koskeva julistus annettiin Ruotsissa, vapaasyntyisen oikeudesta Alsnön säännössä vuonna 1260 annetussa asetuksessa. Asetuksella erotettiin talonpoikia muusta kansanosista, tuolloin talonpoikaistoa korotettiin rälssimiehiksi sekä luovuttamalla näille suuria maa- ja metsätiloja kuninkaan määräyksestä. vuonna 1420 uudelle rälssitilalliselle annettiin rälssioikeuden tunnuksena vaakuna (kilpi) jota hänen tuli kantaa mukanaan asemansa merkiksi, tätä ennen vaakuna oli rälssimiehen itse maalattu vapaamuotoinen kilpitunnus. vaakuna on ollut läpi historian linnojen ja palatsien seinäkoristeena, sekä toiminut taistelutilanteessa sotilaiden ja ritareiden suojapanssarina.
Vaakunan historia > Kirkolliset tunnukset

Papiston kirkollinen tunnus ja vaakuna järjestelmä on kehitetty Ruotsissa jo alkaen 1134 ja on yhä käytössä, Suomessa kirkon ja pappisviran vaakunat ovat rekisteröity Suomen heraldisenseuran vaakunarekisteriin.
Vaakunan historia > Vaakunan ja virkatunnusten oikeussääntö ja oikeusperiaate 1300-luvulla

Italialainen juristi Bartolus de Sassoferrato (1313-1357) oli Manner-Euroopassa keskeinen oikeustieteen kehittäjä ja uranuurtaja joka tutki muun muassa vaakunan ja virkatunnusten heraldiikkaa ja tämän oikeudellista käyttöä, lainsäännöksiä ja ristiriitaisuuksia, ja joka teki tutkielman ”De insigniis et armis” eli hän käsitteli työssään keskiajan vaakunaoikeutta.
Vaakunan periytyminen

Sukuvaakunat ovat peräisin henkilövaakunoista, jotka ovat periytyneet suvussa. Skotlannissa sukuvaakunat ovat edelleen henkilövaakunoita ja ainoastaan suvun päämies käyttää suvun vaakunaa alkuperäisenä ilman erottelua. Sukuvaakuna periytyy agnaattisesti eli patrilineaarisesti, isältä kaikille lapsille ja näistä lapsista edelleen poikien kaikille lapsille. Niin sanottu Sukuseuravaakuna on eri asia kuin periytyvä sukuvaakuna ja se on rinnastettavissa minkä tahansa muun yhdistyksen tai seuran vaakunaan.
Suku- ja virkavaakunoiden sisältämiä heraldisia kuvia on käytetty aatelisten ja aatelittomien puumerkeissä ja sineteissä, joilla suljettiin kirjekuori vahaa käyttämällä ja painamalla vahan pintaan kohokuvioitu tunnus sinettisormuksella tai vastaavalla sinettileimasimella.
Edelleen monet suvut vaalivat muistona aikansa edistyksellisistä ja tunnustetuista vaikuttajista moderneja vaakunoita.selvennä Jotkin porvarisvaakunat muistuttavat sukunsa aatelisvaakunaa, vaikkakin vaakunan kilpi edustaa kaikkia sen jälkeläisiä.
Porvarisvaakunoiden historia

Lähteet:
Aatelittomien vaakunoita kutsutaan Saksassa ja Pohjoismaissa yleisesti porvarisvaakunoiksi ja näillä tarkoitetaan sääty-yhteiskunnassa nauttivan varsinaisten porvarien eli kauppiaiden ja käsityöläisten lisäksi myös pappien ja talonpoikien käyttämiä vaakunoita. Porvarisvaakunoita on käytetty keskiajalta asti, eivätkä ne aluksi eronneet mitenkään aatelisvaakunoista. Porvarisvaakunoita on käytetty kaikkein eniten Sveitsissä, Alankomaissa ja Saksassa Itä-Friisinmaalla, jossa niiden lukumäärä on runsaasti ylittänyt aatelisvaakunoiden määrän. Joissain maissa porvarisvaakunat ovat olleet kiellettyjä. Porvarisvaakunaan kuuluu niin sanottu pistokypärä ilman kaulakorua tai kruunua. Porvarisvaakunoita rekisteröi Suomessa epävirallisesti Suomen Heraldinen Seura.
Porvarisvaakunoiden historia > Neljännen säädyn heraldiset tunnukset

Pohjoismaissa talonpojat kuuluivat neljänteen säätyyn. Porvarisvaakunat olivat pohjoismaisten talonpoikien keskuudessa Etelä- ja Keski-Euroopan maita vähemmän tunnettuja, usein vaakunat olivat ulkomailta tuotuja tai perinnöksi saatuja. Lähtökohtaisesti puumerkki oli perua talonpoikaisuudesta ja seurasi henkilöä tämän säätyarvosta riippumatta korottui henkilö sitten (porvariksi, papiksi, ritariksi tai aatelismieheksi), henkilön käyttämä puumerkki oli jo vakiintunut henkilön käyttötunnukseksi, puumerkki seurasi suvussa ja sitä käytettiin koristeena esimerkiksi asuinrakennusten seinässä.
Puumerkit ja vaakunat olivat Suomessa yleisesti käytössä papistolla, käsityöläisillä ja talollisella. Näiden käyttämistä puumerkeistä oli tehty oman aikansa vaakunoita, joista moni on myöhemmin kadonnut. Nykyään puumerkkejä löytyy sukututkimusten yhteydessä ja joistakin niistä on johdettu myös moderneja vaakunoita.
Suku, henkilö ja sukuseurojen vaakunat muistuttavat säätyvallan ajasta, jolloin papistolla, porvareilla kuin talonpojillakin oli käytössään vaakunoita, vaakunoihin on kuvattu toisinaan aatelisesta suvusta perheen käyttämää tunnusta perheen alemman säädyn kantajan porvarisvaakunaan tai talollisen käyttämiä omanaikansa puumerkkejä tai riimuja asiakirjojen ja sopimusten allekirjoituksen sekä leiman vahvistuksella.
Porvarisvaakunoiden historia > Puumerkit ja puumerkkivaakunat

Puumerkki oli henkilön yksilöllisellä logolla tai tunnuksella allekirjoitettu asiakirjanvahvistaja, tunnuksenomaisia puumerkkejä käytettiin asiakirjojen lähettäjän tunnistamiseksi vastaanottajalle, valtakirjojen valtuuttamisella oli haltialla (asiakirjankantajalla) oltava kuvaan perustuva, yksilöidysti sinetöidyllä puumerkillä painettu asiakirja, joka vastasi käytössä ollutta suvun tai henkilön käyttämää puumerkkiä.
Yksityissinetit olivat käytössä vain kyläyhteisön johtavalla kerrostumalla.selvennä Näiden käyttämät sinetit olivat vaatimattomampia sinettejä kuin aatelin käyttämät.
Puumerkki Ilmajoen vaakunassa.
Ruotsalaisia puumerkkejä sisältäviä vaakunoita.
Vaakuna puumerkillä, villi nainen ja risti, kirjamestarin taide, Švaabi, 1400-luvun 2. puolisko, Frankfurtin taideteollinenmuseo.
Puumerkki Saksalaisen Matthias Benningkin valimomerkki (monogrammi).
Saksalaisen Bader-suvun aatelisvaakuna puumerkillä.
Moderni Puolalaisen Baumgart-suvun porvarisvaakuna puumerkillä.
Puumerkkikilvet yhdistetty liittovaakunaksi Saksalaisen pankkiiri fugger-suvun avioliitonmerkiksi.
Rohrbach (Heidelberg) kulttuuriperintökohteeksi merkitty puumerkki saksalaisen talon seinässä.
Sukuseuran vaakuna

Lähteet
Sukuseuran vaakuna on suvun yhteisöllinen tunnus ja on rekisteröity vaakunarekisteriin yhdistyksen nimellä suunniteltuna vaakunatunnuksena. Vaakunassa kuvataan usein suvun yhteisten sukuhaarojen kautta, henkilön ja tai suvun menneisyyttä. Vaakuna on heraldisesti kerrottu vaakunaselityksellä ja toimii yhdistyksen symbolisena tunnuksena. Vaakuna nimetään vaakunarekisterissä yleensä yhdistyksen omalla nimellä. Tällöin yhdistys omistaa vaakunan käyttöoikeuden. Yleensä yhdistyskokouksissa ja hallituksessa määritellään vaakunan oikeudellista käyttöä suvun jäsenten keskuudessa.
Vaakunat ovat käytössä tunnuksena lukuisilla Suomessa toimivilla sukuseuroilla. Suomessa on rekisteröity yhdistysrekisteriin noin 250 sukuseuraa. Sukuseurojen suunnittelemat vaakunat ovat nähtävillä järjestysnumerolla Suomen Heraldinen seuran rekisteristä.
Sukuseurojen vaakunat eivät heraldisesti eroa suvun tai henkilön vaakunoista. Vaakunat ovat aina yksilöllisiä ja usein historiaan perustuvia. Tällaisen vaakunan suunnittelu ja toteutus on sukuyhdistyksen päätettävissä. Toisinaan vaakunan suunnittelussa käytetään suvun tai yhdistyksen sisällä valittua henkilöä sekä ammattiheraldikkoa. Vaakunassa ei ole patrilineaarisuutta sen yhdistyssidonnaisuuden vuoksi, vaan vaakuna edustaa sukua tai sukuun rinnastettavia jäseniä. Yhdistystoiminnan lakattuakin rekisteröity vaakuna jää rekisteriin ja jatkaa suvun tunnuksena.
Yhdistysvaakunat ovat pääsääntöisesti kilvellä. Useat sukuseurat haluavat kuitenkin tehdä heraldisesti suunnitellun vaakunakokonaisuuden lisäämällä kilpeen sellaisen yläpuolisen osan, joka heraldisesti ei ole määritelmän mukainen, mutta tästä huolimatta vaakunat hyväksytään heraldisen lautakunnan mukaisesti rekisteriin.
Sukuseuran vaakuna > Suomalaiset yhteisövaakunat

Suomessa yhteisövaakunoihin kuuluvat valtionvaakuna (esimerkiksi Suomen vaakuna), lääninvaakunat, maakuntavaakunat, hiippakuntavaakunat, kunnanvaakunat, kiltavaakunat, aatteellisten yhdistysten, kuten sukuseuran, seurojen ja säätiöiden vaakunat.
Suomen presidenttien virkavaakunat

Suomen presidentit on toimikautensa aikana korotettu joissakin eurooppalaisissa ritarikunnissa ritariksi, näiden ritarivaakunoita pidetään esillä näiden ritarikuntien saleissa.
Suomen presidenttien ritarivaakunat ovat Ruotsissa Tukholman kuninkaanlinnassa vanhimman ja arvostetuimman ansiomerkkiritarikunnan Serafiimiritarikunnan salissa. Suomen jokaisesta presidentistä on suunniteltu viran myötä ritarikunnan vihkimyksen myötäjäisinä heraldinen ritarivaakuna, jonka kilpi on erotettu vaakunasta omaksi kilveksi ja sijoitettu seinäkoristeiselle panssarikilvelle.
Suomen presidenttien vaakunat Suomen Heraldisen seuran vaakunarekisteristä seuraavasti, Koivisto (No: 1), Ahtisaari (No: 711) Halonen (No: 1111) ja Niinistö (No: 1900).
Historiallisten tunnusten ja vaakunoiden säilytys ja arkistot

Ruotsi-Suomen sekä Suomen suuriruhtinaskunnan aikaisia valtiotamme ja sukuja koskevia asiakirjoja, vaakunoita ja sinettejä on arkistoitu Suomen kansallisarkistoon, kansallismuseoon, Ruotsin kansallisarkistoon,  kansallismuseoon ja Venäjällä Pietarin alueellisiin kansallisarkistoihin ja kansallismuseoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heraldinen kilpi – kirjoitus vaakunan historiasta espanjan näkökulmassa (Italiankielinen) Viitattu 14.7.2020
Ranskalaista porvarisvaakunoiden heraldiikkaa (pdf) (ranskankielinen) Viitattu 14.7.2020
Ruotsalainen porvarissuku Grill – perheen historia (ruotsinkielinen) Viitattu 30.11.2022
Ruotsalaisen porvaris-suvun Grill – perhematrikkeli (ruotsinkielinen) Viitattu 30.11.2022
Ruotsalaista heraldiikkaa (pdf) (ruotsinkielinen) Viitattu 22.6.2020
Puumerkit ja riimut menneisyyden avaimina - PDF Ilmainen lataus docplayer.fi. Viitattu 15.12.2022.
Puumerkki vaihtui allekirjoitukseksi vasta 1950-luvun jälkeen Yle Uutiset. 13.1.2015. Viitattu 15.12.2022.
Aiheesta muualla > Ulkomaiset porvarilliset vaakunarekisterit

Ruotsin porvarillinen aserekisteri – Svenskt Vapenregister (ruotsinkielinen)
Belgian kuninkaallinen sukututkimus– ja heraldinen toimisto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskankielinen)
Venäjän federaation heraldinen neuvosto – Valtion Eremitaaši   (venäjänkielinen)
Saksan heraldikka- ja sukututkimus säätiö – Pro Heraldica (saksankielinen)
Sveitsin kansallisarkiston vaakunarekisteri – Bernin Kantoni (saksankielinen)
| n k Suomen säädyt |
| --- | --- |
Aatelisto:  Rälssi  Ruotsin aateli  Suomen aateli  Aateliskirje 
Papisto:  Turun ja Suomen arkkipiispat 
Porvaristo:  Valtaporvarit 
Talonpojat:  Rusthollarit 
Rahvas:  Itselliset  Lampuodit  Loiset  Muonamiehet  Mäkitupalaiset  Torpparit 
Turun ja Suomen arkkipiispan vaakuna.
Puumerkkejä.
Topias Flintan sukuvakuuna. Rekisteri Nro. 1936.
Urho Kekkosen ritarivaakuna.
Kidō senshi Gundam: MS Igloo

| Kidō senshi Gundam: MS Igloo |
| --- | --- |
機動戦士ガンダム MS IGLOO   (Kidō senshi Gundam: MS Igloo)
Genre: toiminta, science fiction, mecha 
OVA: Kidō senshi Gundam: MS Igloo – 1-nen sensō hiroku
Ohjaaja: Takashi Imanishi
Studio: Sunrise
Jaksojen määrä: 3
Julkaisupäivät: Osat 1 & 2: 19.7.2004 Osa 3： 3.11.2004 
OVA: Kidō senshi Gundam: MS Igloo – mokushiroku 0079
Ohjaaja: Takashi Imanishi
Studio: Sunrise
Jaksojen määrä: 3
Julkaisupäivät: 26.4.2006–25.8.2006 
OVA: Kidō senshi Gundam: MS Igloo 2 – jūryoku sensen
Ohjaaja: Takashi Imanishi
Studio: Sunrise
Jaksojen määrä: 3
Julkaisupäivät: 24.10.2008–24.4.2009 
Kirja: Kidō senshi Gundam: MS Igloo – 1-nen sensō hiroku
Kirjailija: Jōji Hayashi
Taiteilija: Kaito Ōmoto
Julkaisija: Kadokawa shoten
Alkuperäinen painatus: 1.8.2005 –
Kirjojen lukumäärä: 1 
Kirja: Kidō senshi Gundam: MS Igloo – mokushiroku 0079
Kirjailija: Jōji Hayashi
Taiteilija: Kaito Ōmoto
Julkaisija: Kadokawa shoten
Alkuperäinen painatus: 31.12.2006 –
Kirjojen lukumäärä: 1 
Kidō senshi Gundam: MS Igloo (jap. 機動戦士ガンダム MS IGLOO) on vuodesta 2004 vuoteen 2006 tuotettu, Gundam-sarjaan kuuluva tietokoneanimaatiosarja.
Teosperhe koostuu ensimmäisestä, teatterilevitykseen tehdystä ”1-nen sensō hiroku” -sarjasta ja toisesta, OVA:na julkaistusta ”Mokushiroku 0079” -sarjasta, joissa kummassakin on kolme osaa. Kumpikin niistä sijoittuu yhden vuoden sotaan ja kertoo tapahtumista Zeonin armeijan näkökulmasta. Vuonna 2008 julkaistiin vielä ”Kidō senshi Gundam: MS Igloo 2 – jūryokusensen”, joka kertoo tapahtumista Maan liittouman puolella.
Yleistä > Kidō senshi Gundam: MS Igloo

Ensimmäistä sarjaa näytettiin ensimmäistä kertaa Matsudon Bandai Museumissa, ja myöhemmin se julkaistiin DVD:inä, joita myytiin vain Lawson-ketjun myymälöissä. Jaksot olivat myös vuokrattavissa. Toinen sarja julkaistiin vuoden 2006 huhtikuussa OVA-mudossa. Sarjan nimi ja alkuteema vaihtuivat, mutta tarina oli suoraa jatkoa ensimmäiselle sarjalle.
Sarja kuvaa Zeonin ruhtinaskunnan armeijan 603. teknisen arviointiyksikön, joka suorittaa Zeonin prototyyppiaseiden kenttäkokeita, edesottamuksia. Bandain Katsumi Kawaguchin internet-sivun selityksen mukaan sarjan nimen ”Igloo” viittaa Alaskan alkuperäisasukkaiden kupolin malliseen, jäiseen iglu-asumukseen, ja sanaa käytetään iglun muodon vuoksi käytetään armeijaslangissa kuvaamaan myös maakumpuja, joihin sotavarusteita säilötään. Sana on sarjan nimessä viittaamassa Zeonin armeijan salaisten aseiden joukkoon.
Sarjan kaikissa osissa on toistuva teema: 603. yksikkö kokeilee jotain prototyyppiasetta yhdessä tai useammassa todellisessa taistelussa, mutta lopputuloksena niiden ohjaajat aina uhraavat henkensä vähäisten tulosten eteen, eikä aseita hyväksytä sarjatuotantoon, vaan ne katoavat historian lehdille. Tulevaisuuden aseharrastajat pitäisivät näitä aseita kuriositeettiaseina. Näitä historian sivuhuomautuksiksi jääviä aseita käyttävät sotilaat kuitenkin antavat kaikkensa, lopulta myös henkensä, aseiden testauksen vuoksi. Ohjaaja Takashi Imanishi kuvasi sarjan konseptia ”turhautumisen Project X:ksi” (Project X on japanilainen dokumenttisarja, joka kuvaa erilaisia haasteita, joita japanilaiset kohtasivat pyrkiessään nostamaan maansa jaloilleen toisen maailmansodan jälkeen).
Mokushiroku 0079 -romaanin jälkikirjoituksessa Imanishi sanoi saaneensa kritiikkiä siitä, että liittouman armeija esitetään sarjassa liian raakalaismaisena. Imanishi vastaa, että sarja pyrkii kuvaamaan tapahtumia rehellisen zeonilaisnuorukaisen näkökulmasta, ja liittouman sotilaat, joiden kasvoja ei edes näytetä sarjassa, esitetään yakuzamaisina sopivan mielikuvan antamiseksi.
Sarjan jokaisessa jaksossa esiintyy mobile suit -mechoja, mutta vaikka sarjan nimessäkin on mobile suitin lyhenne ”MS”, on EMS-10 Zudah ainoa mobile suit, jota 603. yksikkö testaa (sarjakuvaversiossa esiintyy myös GM Camouf). Erikoista on myös, että vaikka sarjan nimi onkin Gundam, esiintyy Gundam-niminen sotakone vain vilaukselta ainoastaan yhdessä kohtauksessa koko sarjassa.
Sarjan animaatiossa on paljon yksityiskohtia, kuten tarkasti mallinnetut mechat, hahmojen ilmeet ja tarkkaan tutkitut univormut.
Yleistä > Kidō senshi Gundam: MS Igloo 2 – jūryokusensen

Sarjan tuotanto julkistettiin 25.3.2008. Toisin kuin edeltäjänsä, joka keskittyy Zeonin armeijaa, MS Igloo 2 kuvaa Maan taisteluiden tapahtumia Maan liittovaltion armeijan näkökulmasta. Muutoin sarjan teemat ja tyyli muistuttavat ensimmäistä MS Igloota.
Suurimpana erona MS Igloo 1:een sarjassa ei ole yhtä, kaikissa jaksoissa esiintyvää päähenkilöä. Kuoleman jumala ja majuri Michael Colmatta esiintyvät kaikissa sarjan jaksoissa, mutta kumpikin ovat sivuhahmoja, joita ei voi pitää sarjan päähahmoina. Joka jaksossa Kuoleman jumalan kiinnostuksen kohteeksi joutuneet, päähenkilöinä toimivat liittovaltion sotilaat joutuvat kohtaamaan viimeisessä kohtauksessa ennalta-arvaamattoman tragedian ja kohtaavat ennenaikaisen kuolemansa. Ensimmäisessä MS Igloossa sotilaat taistelivat ja kuolivat urheasti epäonnisissa olosuhteissa, mutta jatko-osa painottaa enemmän sodan julmuutta. Vaikka liittovaltio onkin pääroolissa, ei tässäkään sarjassa esiinny lainkaan sen päärobottia, Gundamia.
Sunrise ja Bandain harrasteosasto ovat myös suunnitelleet sarjan liittämistä U.C. Hard Graph -1/35-mittakaavan pienoismalleihin.
Tuotantohenkilöstö

Ohjaaja: Takashi Imanishi
Käsikirjoitus: Tomohide Ōkuma, Hiroshi Ōnogi
Mechojen pohjadesign: Kunio Ōkawara
Super designer: Yutaka Izubuchi
Suunnittelu: Yutaka Izubuchi, Hajime Katoki, Shinji Aramaki, Kimitoshi Yamane, Kenki Fujioka, Takayuki Yanase (vain Mokushiroku 0079:n 3 osaa)
Musiikki: Megumi Ōhashi
Suunnittelu ja tuotanto: Sunrise
Hahmot

Tekniikkaluutnantti Oliver May (ääni: Hideo Ishikawa)
Erikoiskapteeniluutnantti Monique Cadillac (ääni: Miki Nagasawa)
Kapteeni (komentaja) Martin Prochnow (ääni: Shōzō Iizuka)
Lippueamiraali Albert Schacht (tekniikkapäämajan päällikkö, ääni: Tamio Ōki)
Komentajan apulainen (kapteeniluutnantti) Ehrlich Kruger (ääni: Dai Matsumoto)
Luutnantti Hideto Washiya (ääni: Jun Fukuyama)
2. luokan matruusi Jean Xavier (ääni: Mikako Takahashi)
3. luokan matruusi Domenico Marquez (ääni: Katsuya Shiga)
Jaksoluettelo

Kussakin jaksossa esiintyvä sotakone ohjaajineen ja muihin siihen liittyvine henkilöineen on lueteltu alla.
Jaksoluettelo > Kidō senshi Gundam: MS Igloo – 1-nen sensō hiroku

Daija wa Loum ni kieta
QCX-76A prototyyppilaivastontorjuntatykki Jormungand
Kapteeniluutnantti Aleksandro Hemme (ääni: Katsuhisa Hōki)
Tōboe wa rakujitsu ni somatta
YMT-05 mobile tank Hildolfr
Majuri Demeziere Sonnen (ääni: Masao Amada)
Maan liittovaltion armeijan everstiluutnantti Federico Czariano (ääni: Jōji Nakata)
Kidōjō ni gen’ei wa hashiru
EMS-10 prototyyppi- mobile suit Zudah
Majuri Jean Luc Duvall (ääni: Takaya Hashi)
Jaksoluettelo > Kidō senshi Gundam: MS Igloo – mokushiroku 0079

Jaburo jōkū ni unabara o mita
MSM-07Di mobile diver -järjestelmä Ze’Gok
Aliluutnantti Werner Holbein (ääni: Ken’yū Horiuchi)
Kōbō no tōge o koero
MP-02A rynnäkkö- mobile pod Oggo
Sotilasmestari Erwin Cadillac (ääni: Sayaka Aida)
Kommodori Herbert von Kaspan (ääni: Ikuya Sawaki)
Raimei ni tamashii wa kaeru
MA-05 Ad tuki- mobile armor Big-Rang
Jaksoluettelo > Kidō senshi Gundam: MS Igloo 2 – jūryokusensen

Kuoleman jumala (ääni: Kikuko Inoue)
Majuri Michael Colmatta (ääni: Hiroki Tōchi)
Ano shinigami o ute!
M-101 A3 raska mobile suitin torjuntaohjus Regina
Luutnantti Ben Barberry (ääni: Masaki Terasoma)
MS-torjuntasotilasmestari Papa Sidney Lewis (ääni: Nobuyuki Hiyama
Riku no ōja, mae e!
M61 A5 61-tyypin tankki, malli 5
Luutnantti Harman Yandell (ääni: Tsutomu Isobe)
Kersantti Rayban Surat (ääni: Katsuyuki Konishi)
Zeonin ruhtinaskunnan kapteeni Elmer Snell (ääni: Akio Ōtsuka)
Odessa, tetsu no arashi!
RTX-440 Rynnäkkö-Guntank
Tekniikkaluutnantti Arleen Nazon (ääni: Kikuko Inoue)
Tekniikkavänrikki Milos Karppi (ääni: Taiten Kusunoki)
Kersantti Doroba Kuzwayo (ääni: Kentarō Itō)
Clyde Bettany (ääni: Kōji Yusa)
Sarjakuvaversio

Kadokawa shotenin Gundam Ace -lehdessä julkaistiin Meimun piirtämät kolme sarjakuvaversiota.
”1-nen sensō hirokun” sarjakuvaversiointi. Koostuu kahdesta pokkarista. Sarjakuvassa on myös omistettu kappaleita sellaisille aseille, jotka eivät esiinny animaatiossa (animaation toista osaa vastaava jaksoa puolestaan ei ole sarjakuvassa).
”Mokushiroku 0079:n” sarjakuvaversiointi, 1 pokkari.
”MS Igloo 2 – jūryokusensenin” sarjakuvaversio, 2 pokkaria.
Animoimatta jätetyt episodit pääaseineen on lueteltu alla.
Kōmori wa Solomon ni habataku (”603:n” 1. pokkarin 3.–5. osa)
Tunnusnumeroltaan tuntematon prototyppii- mobile suit GM Camouf
Luutnantti Emma Reich
Nankai ni ryū wa tatazumu (”603:n” 1. pokkarin 7. – 2. pokkarin 8. osa)
QEX-04M vedenalainen prototyyppisädetykki Aegir
MS-06M vedenalainen mobile suit Zaku Marine -tyyppi
RB-79N vedenalainen ball Fish Eye
Kersantti Gunther Roseman
Shisen tsuranuku saki ni...... (”603:n” 2. pokkarin 11.–12. osa)
YOP-04M prototyyppitarkkailukapseli Balor
Professori Richard Wiese
Sen’un ni hikari o mita (”603:n” 2. pokkarin 13. osa)
MS-06 Zaku II:n prototyyppipolttoainetankkiyksikkö
Natalie Weinz
Professori Weinz
Helmut
Romaanit

Romaanit on julkaistu Kadokawa Sneaker bunko -sarjassa.
Kidō senshi Gundam: MS Igloo – 1-nen sensō hiroku (1.8.2005, ISBN 978-4-04-423207-8)
Kidō senshi Gundam: MS Igloo – mokushiroku 0079 (31.12.2006, ISBN 978-4-04-423208-5)
Kirjoittanut Jōji Hayashi, piirrokset Kaito Ōmoto
Televisiolähetykset

Vuonna 2007 Nippon BS hōsōn (BS 11 Digital) Anime+-ohjelmalokerossa näytettiin 7. joulukuuta kello 23.00–1.00 1-nen sensō hirokun kaikki kolme osaa ja Mokushiroku 0079:n ensimmäinen osa. 8. joulukuuta samaan aikaan nähtiin Mokushiroku 0079:n muutkin osat. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun MS Igloo nähtiin kaupallisilla kanavilla.
Aiheesta muualla

MS Igloon virallinen kotisivu (japaniksi)
MS Igloo 2 – jūryokusensenin virallinen kotisivu (japaniksi)
U. C. Hard Graphin virallinen kotisivu (japaniksi)
Kinderlandverschickung

Berliiniläisiä lapsia KLV-leirillä.
Kinderlandverschickung (lyh. KLV) eli lasten maaseutuevakuointi oli toiseen maailmansotaan liittyvä väestönsuojelutoimi, jossa Saksan suurkaupungeissa asuvat lapset ja imettävät äidit lähetettiin maaseudulle turvaan ilmasodalta ja pommitusuhalta. Prosessi kosketti yhteensä noin kahta ja puolta miljoonaa lasta.
Yleensä siirrot pyrittiin järjestämään siten, että kokonaiset koululuokat ja opettajat siirrettiin samaan leiriin, jotta kouluopetus olisi voinut jatkua. Leirien päiväohjelmaan kuului aamupäivisin tavallista kouluopetusta ja iltapäivisin ulkoleikkejä ja urheilua. Aamupäivisin toimintaa johtivat lasten omat opettajat ja iltapäivisin erilliset, poliittiset joukkueenjohtajat. Tämän lisäksi lapset auttoivat maataloustöissä. Lapset palvelivat myös sijoituspaikkakuntiensa Hitler-Jugendissa ikäluokkiin jaoteltuina.
Samankaltaisia valtion järjestämiä lasten evakuointiohjelmia järjestettiin myös esimerkiksi Japanissa ja Isossa-Britanniassa. Myös Suomesta lähetettiin lapsia muualle (sotalapset).
Kirjallisuutta

Baer, Frank: Die Magermilchbande. (Roman.) Albrecht Knaus Verlag, Hamburg 1979. ISBN 3-596-25167-2
Hermand, Jost: Als Pimpf in Polen. Erweiterte Kinderlandverschickung 1940–1945. FiBu 11321, Frankfurt a. M. 1993. ISBN 3-596-11321-0
Aiheesta muualla

Darstellung beim Deutschen Historischen Museum mit weiterführenden Dokumenten
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thomas Kinsella

Thomas Kinsella vuonna 2009.
Thomas Kinsella (1928 − 2021) oli irlantilainen runoilija ja kääntäjä. Hän opiskeli Dublinin yliopistossa ja oli vuodesta 1970 Templen yliopiston professori.
Kinsella aloitti runoilijanuransa Dolmen Pressin suojissa ja perusti vuonna 1972 Peppercanister-kustantamon oman tuotantonsa julkaisemiseksi. Hänen runojaan on suomentanut Jyrki Vainonen.
Suomennettu tuotanto

Valitut runot, suom. Jyrki Vainonen, Helsinki: Like 2000 ISBN 951-578-807-2
Kilpiruuniyökkönen

| Kilpiruuniyökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Maayökköset Noctuinae
Suku::  Harmoyökköset Xestia
Laji::  c-nigrum
Kaksiosainen nimi
 Xestia c-nigrum  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kilpiruuniyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilpiruuniyökkönen (Xestia c-nigrum) on Etelä- ja Keski-Suomessa yleinen loppukesän ja syksyn yöperhoslaji. Vanhemmassa kirjallisuudessa sitä kutsutaan kilpimaayökköseksi.