Fredrik Vilhelm (Brandenburg)
Perintö

Puoli vuosisataa kestäneen hallituskautensa aikana, 1640–1688, suuri vaaliruhtinas muutti pienen syrjäisen Preussin osavaltion suurvallaksi lisäämällä ja yhdistämällä Hohenzollernien perheen omaisuutta Pohjois-Saksassa ja Preussissa. Kun hänestä tuli Brandenburgin vaaliruhtinas vuonna 1640, maa oli raunioina kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen, Se oli menettänyt puolet väestöstään sodan, sairauksien ja muuttoliikkeen vuoksi. Pääkaupungissa Berliinissä oli enää 6 000 asukasta sodan päättyessä vuonna 1648. Fredrik Vilhelm yhdisti useat erilliset alueet, jotka hänen perheensä oli hankkinut pääosin avioliiton kautta vuosikymmenten aikana, ja rakensi niistä voimakkaan yhtenäisen Preussin valtion. Hänen menestyksensä maiden jälleenrakentamisessa ja hänen taitava sotilaallinen ja diplomaattinen johtajuutensa nostivat hänet huomattavien hallitsijoiden joukkoon "absolutismin" eli itsevaltiuden aikakaudella. Historioitsijat vertaavat häntä aikalaisiinsa, kuten Ranskan Ludvig XIV:een (1643–1715), Venäjän Pietari I Suureen (1682–1725) ja Ruotsin Kaarle XI:een (1660–1697).
Vaikka Fredrik Vilhelm oli tiukka kalvinisti, joka oli valmis muodostamaan liittoja Ranskan Ludvig XIV:n johtamia katolisia valtioita vastaan, hän oli suvaitsevainen katolisia ja juutalaisia ​​kohtaan. Hän asutti alueilleen noin 20 000 hugenottipakolaista Ranskasta, mikä auttoi teollisuuden ja kaupan edistämistä, samoin kuin hänen maahan tuomansa ulkomaiset käsityöläiset. Hän perusti jokaiseen maakuntaan paikallishallinnon, joita johtivat kuvernööri ja liittokansleri, jotka raportoivat hänen keskushallinnolleen Berliinissä. Suuri vaaliruhtinas on tunnetuin vahvan pysyvän armeijan rakentamisesta eliitin upseerijoukon kanssa. Vuonna 1668 hän esitteli Preussin kenraalin; siitä tuli malli armeijan hallinnassa muille Euroopan maille. Armeijan rahoittaminen raskain veroin vaati teollisuuden perustamista, joka tuotti villa-, puuvilla- ja pellavakangasta, pitsiä, saippuaa, paperia ja rautaa. Hän kiinnitti huomiota infrastruktuuriin, erityisesti Berliinin läpi kulkevan Friedrich Wilhelm -kanavan rakentamiseen yhdistäen pääkaupunkinsa meriliikenteeseen. Hän turhautui merivoimien rakentamiseen, koska hänellä ei ollut satamia ja merimiehiä. Oppinut mies perusti Duisburgin yliopiston vuonna 1655 ja perusti Berliiniin kirjaston vuonna 1661.
Fredrik Vilhelmillä oli tärkeä rooli Euroopan politiikassa. Vaikka hän oli kerran tai kahdesti Ranskan puolelta, hän oli yleensä uskollinen Pyhälle saksalais-roomalaiselle keisarikunnalle ja Habsburgien eduille, luultavasti siksi, että hänellä oli poliittinen taito haistaa vaara Ludvig XIV:n aggressiivisessa politiikassa. Hän oli protestantti, mutta tuki protestanttisia etuja ulkomailla pikemminkin poliittisista kuin uskonnollisista syistä ja yritti tuloksetta lievittää luterilaisten ja kalvinistien välistä rajua vihamielisyyttä. Hänen taitonsa Brandenburg-Preussin armeijan perustamisessa ja organisoinnissa osoitti voitto, jonka hän sai ruotsalaisista Fehrbellinissä kesäkuussa 1675, ja innokkuus, jolla vieraat vallat etsivät hänen tukeaan. Hän oli myös Preussin laivaston perustaja.
Vaaliruhtinas auttoi kauppaa kaikin mahdollisin tavoin. Hän rakennutti kanavan, joka edelleen kantaa hänen nimeään Oderin ja Spreen välille, perusti kauppakomppanian ja siirtokuntia Afrikan länsirannikolle. Hän huokutteli flaamilaisia ​​muuttamaan Brandenburgiin. Sekä ennen että jälkeen Nantesin ediktin kumoamista vuonna 1685 hän toivotti tervetulleeksi suuren määrän hugenotteja, jotka lisäsivät suuresti maan hyvinvointia. Koulutusta ei laiminlyöty ja jos jotkut hänen suunnitelmansa tähän suuntaan epäonnistuivat, se johtui pikemminkin keinojen ja mahdollisuuksien puutteesta kuin vaivannäöstä ja halusta. On vaikea yliarvioida suuren vaaliruhtinaan tekemiä palveluksia Brandenburgille ja Preussille. Niitä voivat kunnolla arvostaa vain ne, jotka vertaavat hänen maansa tilaa vuonna 1640 sen tilaan vuonna 1688. Sekä tosiasiallisesti että suhteellisesti maan merkitys oli kasvanut valtavasti; köyhyys oli antanut paikan suhteelliselle varallisuudelle ja anarkia hallintojärjestelmälle, joka teki myöhemmin Preussista Euroopan keskitetyimmän valtion. Fredrik Vilhelm tunsi vähän myötätuntoa paikallisia etuoikeuksia kohtaan, ja hänen käytöksensä oli epäilemättä despoottista. Hänen tavoitteenaan oli tehdä itsestään itsevaltias hallitsija, koska hän piti sitä parhaana valtion sisäisen ja ulkoisen hyvinvoinnin takuuna.
Vuonna 1682 hän myönsi hollantilaisen kauppias ja laivanvarustaja Benjamin Raulen ehdotuksesta Brandenburgisch-Afrikanische Compagnie (BAC) peruskirjan, mikä merkitsi Saksan valtion ensimmäistä järjestäytynyttä ja jatkuvaa yritystä osallistua Atlantin orjakauppaan. Kun Brandenburg-Preussi pysyi taloudellisesti köyhänä kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen, hän toivoi voivansa toistaa Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian kaupallisen menestyksen. Peruskirja, jonka hän myönsi BAC:lle, määräsi, että he voivat perustaa siirtokunnan Länsi-Afrikkaan, joka nimettiin Brandenburger Kultarannikoksi (saks. Groß Friedrichsburg), nykyinen Ghana. BAC kuljetti 17 000–30 000 orjuutettua afrikkalaista Amerikkaan ennen kuin siirtomaa myytiin hollantilaisille vuonna 1721.
Suuri vaaliruhtinas kuoli Potsdamin kaupunkipalatsissa vesipöhöön 9. toukokuuta 1688, ja hänen seuraajakseen tuli vanhin elossa oleva poika Frederick. Hänen ulkonäkönsä oli vaikuttava, ja vaikka hän työskenteli Brandenburgin etujen hyväksi täysin häikäilemättä, hän ei ollut vailla oikeudenmukaisuutta ja anteliaisuutta. Fredrik Suuren osoitti hänelle muistopuheen: "Messieurs; celui-ci a fait des grandes choses." [Hyvät herrat, tämä kyseinen henkilö on tehnyt suuria asioita] Hänen loppuvuosiaan vaivasivat erimielisyydet hänen toisen puolisonsa ja poikapuolensa Frederickin välillä. Vaaliruhtinatar Dorothean vaikutuksesta hän testamenttasi osia Brandenburgista tämän neljälle pojalle. Testamentti mitätöitiin hänen seuraajansa aikana. Hänet on haudattu Berliinin tuomiokirkkoon.