stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miklós Fehér
Kuolema

Miklos Fehér pyörtyi yllättäen nurmelle vierasottelussa Vitória SC:tä vastaan saatuaan keltaisen kortin. Hän kuoli hieman myöhemmin. Fehér oli muutamaa päivää aikaisemmin valittanut huonoa oloa. Kuolinsyyksi paljastui sydänsairaus, hypertrofinen kardiomyopatia. Fehér oli kuollessaan vain 24-vuotias. SL Benficassa, hänen seurajoukkueessaan, jäädytettiin hänen pelinumeronsa (29) kunnianosoitukseksi hänen uralleen.
Mufasa

| Mufasa |
| --- | --- |
Näyttelijä(t):  Alkuperäiset äänet:  James Earl Jones (1994 & 2019)
Ensi- esiintyminen:  Leijonakuningas (1994)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  uros
Asuinpaikka:  Jylhämaa
Suhteet
Sisarukset:  Scar (veli)
Puoliso(t):  Sarabi
Muut sukulaiset:  Simba (poika) Kiara (pojantytär)
Tutut:  Timon, Pumba, Zazu, Rafiki, Sarafina, Nala
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mufasa on fiktiivinen leijona animaatioelokuvassa Leijonakuningas. Mufasa on Jylhämaan kuningas. Hahmon englanninkielinen ääninäyttelijä on James Earl Jones.
Alkuperäisessä Leijonakuninkaassa Simbasta piti tulla Jylhämaan kuningas isänsä Mufasan jälkeen. Mufasa kuitenkin kuoli, kun hänen veljensä Scar toi Simban gnuulauman alueelle ja tämän hyeena-apurit säikäyttivät lauman. Mufasa sai pelastettua Simban mutta kuoli, kun Scar pudotti hänet lauman alle.
Jatko-osassa Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys Mufasa nähdään taivaalla ja Simban unessa. Vuoden 2019 uudelleenfilmatisoinnissa Leijonakuningas Mufasan ääninäyttelijänä toimii jälleen James Earl Jones.
Olof Enckell

| Olof Enckell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1900 Kurkijoki
Kuollut: 11. kesäkuuta 1989 (89 vuotta) Kauniainen
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Olof Wilhelm Toussaint Enckell (12. maaliskuuta 1900 Kurkijoki – 11. kesäkuuta 1989 Kauniainen) oli suomalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija. Enckell toimi Helsingin yliopiston ruotsinkielisen kirjallisuuden professorina vuosina 1950–1967.
Ura

Enckell työskenteli Helsingin yliopiston kirjastossa ja Hufvudstadsbladetin toimittajana. Hän suoritti maisterintutkintonsa vuonna 1923 ja väitteli tohtoriksi 1958 toimiessaan jo professorina.
Enckell oli suomenruotsalaisen modernismin tutkija. Hänen tuotantoonsa sisältyy niin romaaneja, matkakirjoja kuin tutkielmiakin. Enckellin esikoisteos oli Ett klosteräventyr, joka ilmestyi vuonna 1930. Tutkielmissaan hän käsitteli muun muassa Elmer Diktoniusta (Den unge Diktonius, 1946), Edith Södergrania (1949, 1959) ja Hagar Olssonia (Den unga Hagar Olsson, 1949). Jääkäriliikkeen vaiheita tarkasteleva Jägarnas historia (suom. Jääkärien tarina) ilmestyi 1943. Enckell harrasti nuorempana hyönteisten keräystä.
Yksityiselämä

Enckellin vanhemmat olivat professori Karl Enckell (1853–1937) ja Vesta Charlotta Edgren (1871–1947), veljiä taas kirjailija ja taidemaalari Rabbe Enckell, taidemaalari Torger Enckell ja dipl.ins, tehtaanjohtaja Jarl Enckell. Hänen puolisonsa vuosina 1924–1930 oli kirjailija ja nukketeatteritaiteilija Monica Ehrström-Enckell, joka myöhemmin tunnettiin nimellä Mona Leo. Hänen toinen puolisonsa vuodesta 1933 oli Dagmar (”Daggi”) o.s. Thesleff, Wilhelm Thesleffin ja Harriet Dippellin tytär. Näytelmäkirjailija Milja Sarkola on Olof Enckellin tyttärentytär.
Tuotanto > Ruotsiksi

Ett klosteräventyr, Söderström 1930
Halmstacken, Söderström 1931
Falska trubadurer: Romantisk resa över Pyrenéerna, Söderström 1932 (Åke Claessonin kanssa)
Vårt hjärta, Söderström 1933
Guldkedjan: Vårt hjärta 2, Söderström 1934
Olivparadiset på banditernas ö: Romantisk resa till Korsika, Söderström 1934
Tre (3) månader à dato Olof Enckell: Idyll i funkis, Söderström 1935
De klagande vindarnas ö: Romantisk resa till Irland, Söderström 1937
Modern finlandssvensk prosa (i urval av Olof Enckell), Söderström 1937, 1942
Vakt i Öster: Vandringar i Gränskarelen, Söderström 1939
Den finske soldaten i 1939–1940 års krig, Stockholm 1940
Finland en försvarskamp (av Gylfe Svedlund, Karl-Olof Hedström, Olof Enckell, Axel Grönvik, Eirik Hornborg, Gunnar Johansson), Fritzes, Stockholm 1940
Krigaren och bonden: Efterskrift till "Vakt i öster", Söderström 1940
Rapport från ödemarken, Söderström 1942
Jägarnas historia, Söderström 1943
Det stora äventyret, Fahlcrantz & Gumælius, Stockholm 1944
Solnedgång, Söderström 1945
Den unge Diktonius, Schildt 1946
Finska berättare (i urval och presentation ov Olof Enckell och Mika Waltari), Holger Schildts förlag 1946 (2. painos 1954)
Esteticism och nietzscheanism i Edith Södergrans lyrik: Studier i finlandssvensk modernism 1, Svenska litteratursällskapet i Finland – Söderström 1949
Den unga Hagar Olsson: Studier i finlandssvensk modernism 2, Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 324, 1949
Edith Södergran och den estetiska idealismen, Societas scientiarum Fennica 1959
Vaxdukshäftet: En studie i Edith Södergrans ungdomsdiktning, Söderström 1961
Gunnar Castrén: minnestal hållet vid Finska vetenskaps-societetens sammanträde den 17 april 1961, Societas scientiarum Fennica 1962
Finlands svenska litteratur 1: Från medeltiden till Åboromantiken (av Lars Huldén, Jarl Gallén, Olof Enckell och Erik Ekelund), Söderström & Co 1968
Rabbe Enckell i Borgå, 1978
Klostret vaknade tidigt, 1997
Tuotanto > Suomennoksia

Rajan vartio: Jalkamatkoja Raja-Karjalassa.  ((Vakt i öster, 1939) Suomentaneet Sakari Jotuni ja Irja Harmas)  Otava, 1939.
Talonpoika ja soturi: Jälkikirjoitus teokseen "Rajan vartio".  ((Krigaren och bonden, 1940.) Suomentanut Toini Havu)  Otava, 1941.
Viesti erämaasta.  ((Rapport från ödemarken, 1942.) Suomentanut Lauri Kemiläinen)  Otava, 1943.
Jääkärien tarina.  ((Jägarnas historia, 1943.) Suomentanut Emerik Olsoni)  Helsinki:  Otava, 2005 (1. painos 1956).  ISBN 951-1-20826-8
Auringonlasku.  ((Solnedgång, 1945.) Suomentanut Kalle Salo)  Otava, 1947.
Kirjallisuutta

Ekman, Michel: Sobert om ett rörigt liv. Hufvudstadsbladet, 12.5.2015, s. 28–29.
Enckell, Emelie: Olof Enckells liv: I centrum av en kulturepok.  Helsingfors:  Schildts & Söderströms, 2015.  ISBN 978-951-52-3558-9
Wrede, Johan: ”Enckell, Olof (1900–1989)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 574–575.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Enckell, Olof hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Helsingin yliopiston opettaja- ja virkamiesluettelo 1918–2000. (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauri Viljanen : Vanha ja Uusi Karjala. Olof Enckellin mukana rajan vartion vieraana, Helsingin Sanomat, 13.11.1939, nro 307, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Dubravka Šuica

| Dubravka Šuica |
| --- | --- |
 Dubravka Šuica.
EU:n demokratiasta ja väestökehityksestä vastaava komissaari
 Von der Leyenin komissio 1.12.2019–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1955 (ikä 69) Dubrovnik, Jugoslavia
Kansalaisuus:  kroatialainen
Tiedot
Puolue:  Kroatian demokraattinen liitto
Dubravka Šuica (s. 20. toukokuuta 1957) on kroatialainen poliitikko.
Joulukuusta 2024 alkaen Šuica on EU-komissaari Von der Leyenin II komissiossa toimialanaan Välimeren alue.
Hän toimi  ensimmäisessä Von der Leyenin komissiossa komissaarina, jonka alaa oli Demokratia ja väestökehitys: Hän oli myös komission varapuheenjohtaja, ja johti Euroopan tulevaisuus -konferenssia. EU-puolueista hän edustaa Euroopan kansanpuolue EPP:tä, kansallisesti Kroatian demokraattinen liitto- eli HDZ-puoluetta.
Šuica oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2013–2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dubravka Šuica Wikimedia Commonsissa
Dubravka Šuica Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k Von der Leyenin I komissio (2019–2024) |
| --- | --- |
 Josep Borrell3  Thierry Breton  Helena Dalli  Valdis Dombrovskis2  Elisa Ferreira  Marija Gabriel (2019–2023)  Paolo Gentiloni  Johannes Hahn  Wopke Hoekstra (2023–2024)  Phil Hogan (2019–2020)  Iliana Ivanova (2023–2024)  Ylva Johansson  Věra Jourová3  Stélla Kyriakídou  Janez Lenarčič  Ursula von der Leyen1  Mairead McGuinness (2020-)  Didier Reynders  Margarítis Schoinás3  Nicolas Schmit  Maroš Šefčovič3  Kadri Simson  Virginijus Sinkevičius  Dubravka Šuica3  Frans Timmermans2(2019–2023)  Jutta Urpilainen  Adina Vălean  Olivér Várhelyi  Margrethe Vestager2  Janusz Wojciechowski 
1 = Puheenjohtaja, 2 = Johtava varapuheenjohtaja, 3 = Varapuheenjohtaja
| n k   Kroatian Euroopan parlamentin jäsenet (2019–2024) |
| --- | --- |
EPP:  Glavak (2019–)  Ressler  Sokol  Šuica (2019)  Zovko 
Renew:  Flego 
S&D:  Borzan  Jerković  Matić  Picula 
ECR:  Tomašić (2019–2021)  Ilčić (2021–) 
N/I:  Kolakušić  Sinčić 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Pakistanin maantiede

Pakistanin maantiede kertoo Pakistanin maantieteeseen liittyvistä asioista. Pakistan sijaitsee Aasiassa Afganistanin ja Intian välissä.
Pinnanmuodot ja vesistöt

Pakistanissa virtaavia jokia ovat Indus ja osa sen sivujoista. Jokilaaksoissa on maanviljelylle soveltuvaa maata. Jokilaaksot ulottuvat Karakorumin vuoriston lähiseudulta Arabianmerelle, ja niiden seudulta avautuu laajoja tasankoja. Pakistanin alueeseen kuuluu osia Karakorumin, Hindukušin ja Himalajan vuorijonoista. Pakistanin ja Kiinan rajalla on maailman toiseksi korkein vuori, 8 608 metriä korkea Godwin-Austen, joka tunnetaan myös nimellä K2. Indusjoen laaksoa lähellä on Himalajan länsiosassa vuori nimeltä Nanga Parbat. Indusjoki saa alkunsa Tiibetistä, ja se muuttaa suuntaansa Nanga Parbatin yhteydessä olevan massiivin luona kohti etelää Punjabin tasangoille. Himalajalta alkunsa saavia, Punjabissa Indukseen yhtyviä sivujokia ovat Jhelum, Beas, Chenab, Ravi ja Sutlej.
Lähellä Afganistanin rajaa sijaitsevia laaksoja ovat Peshawar, Bannu ja Koharat. Maan luoteisosassa sijaitsevat Salt Range -vuoristo ja Potwarin ylänkö. Afganistanin ja Iranin alueella oleva Baluchistanin ylänkö jatkuu hieman Pakistanin puolelle. Tämä alue on Pakistanin kuivinta ja karuinta aluetta. Alueelta koilliseen on Sulaimanin vuoristo.
Ilmasto

Induksen laakson alankomailla vallitsee subtrooppinen ilmasto. Alueella kesämonsuunikausi alkaa kesäkuun lopulla ja päättyy syyskuun alussa. Talvimonsuunin aikana vuoristojen lähiseudulla sataa vielä enemmän. Vuoriston yläosassa vallitsee mannerilmasto, ja siellä lämpötila on talvisin pakkasella.
Sulaimanin vuoret suojaavat Intian valtamereltä tulevilta tuulilta.
Luonto

Pakistanin kasvillisuusvyöhykkeet vaihtelevat subtrooppisista ja trooppisista autiomaista ja aroista vuoristojen yläosien metsiin ja alppiniittyihin. Baluchistanin alueella on enimmäkseen ruoho- ja pensasaroa. Induksen jokilaaksossa olevalla Karachin seudulla on mangrovekasvillisuutta. Vuoriston metsäalueella esiintyviä puita ovat silkkiäispuut, banianpuut ja eukalyptuspuut.
Heikki Turunen

Heikki Turunen Turun kirjamessuilla 2009.
Heikki Anton Turunen (s. 9. joulukuuta 1945 Pielisjärvi) on suomalainen kirjailija.
Tuotantoa

Simpauttaja.  Helsinki:  WSOY, 1973.  ISBN 951-0-05877-7
Joensuun Elli.  Helsinki:  WSOY, 1974.  ISBN 951-0-06526-9
Kivenpyörittäjän kylä.  Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07825-5
Hupeli.  Helsinki:  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08849-8
Soakkunoita susirajalta: Kirjallista pehkua vuosilta 1974–79.  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09369-6
Kolmen hevosen mies.  Helsinki:  WSOY, 1981.  ISBN 951-0-10826-X
Punahongan hehku.  Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11429-4
Mustarinnan lapset.  Helsinki:  WSOY, 1985.  ISBN 951-0-13294-2
Maan veri.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14673-0
Turusen pyssystä: Päästöjä vuosilta 1985–1988.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15297-8
Karhunpäinen metsänvartija.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18447-0
Maalainen.  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19846-3
Hojo, hojo!.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20698-9
Seitsemän kurvin suora: Hämärätunnin tarinoita.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23011-1
Kaikkitietävän tasavalta.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25061-9
Jumalan piika.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-27614-6
Orpopojan valssi.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28241-3
Yö kevään kuun.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-31422-6
Pohjoinen ulottuvuus.  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33201-6
Tulilintu: Nuoruutemme kronikka.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35611-1
Hämärätunnin tarinoita.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36780-3
Tie, totuus ja elämä.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-38873-0
Karjalan kuningas.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-040-761-5
Kuokka ja kannel.  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-42004-1
Vinoristin kansa.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42780-4
Nenkoset.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-43419-2
Hehkuva sydän : kuudenkymmenen vuoden runot.  Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-44247-0
Timotein tuoksu.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 978-951-0-45619-4
Simpauttajan hinta.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-49114-0
Tuotantoa > Kuvateokset

Lieksa: Erämaakaupunki.  (Kuvat: Mikko Savolainen)  Helsinki:  Otava, 1981.  ISBN 951-1-06260-3
Turunen, Heikki & Turunen, Reino: Pielisen kirja: Kansallismaisema kahden taiteilijan elämänä.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22304-2
Tuotantoa > Yrityshistoriikki

Hongan tarina: Kertomus puusta, ihmisestä ja yrittäjyydestä.  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30357-7
Palkintoja

J. H. Erkon palkinto 1973
Kalevi Jäntin palkinto 1973
Kiitos kirjasta -mitali 1974
Pohjois-Karjalan taidepalkinto 1977
Kalevalan juhlavuoden palkinto 1984
Pro-Maaseutu -palkinto 1995
Kareliaani-palkinto 1995
Pro Finlandia-mitali 2001
Elokuvat ja tv-tuotannot

Simpauttaja 17. helmikuuta 1975
Kivenpyörittäjän kylä 17. helmikuuta 1995
Joensuun Elli 9. huhtikuuta 2004
Kirjallisuutta

Heikkinen, Antti: Turjailija : Heikki Turusen elämä ja teot.  (Elämäkerta)  Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-320-8
Aiheesta muualla

Heikki Turunen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heikki Turunen Kolme kulttuuripersoonaa -sivustolla
Heikki Turunen Kirjasampo.fi:ssä
Heikki Turunen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Lasse Lehtonen (lääkäri)

Lasse Lehtonen (s. 1962 Lieto) on suomalainen lääkäri ja juristi, joka on Helsingin yliopiston terveysoikeuden professori ja HUSin diagnostiikkajohtaja. Hänellä on sekä lääketieteen että oikeustieteen tohtorin tutkinnot.
Lehtonen on esiintynyt julkisuudessa erityisesti koronaviruspandemian asiantuntijana. Hän oli kokoomuksen eduskuntavaaliehdokkaana vuoden 2023 vaaleissa.
Vandaalin kieli

| Vandaali> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Algeria  Espanja  Libya  Portugali  Tunisia
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet – itägermaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  gem
ISO 639-3:  xvn
 Ohje 
Vandaali on nykyään kuollut germaanikieli, jota puhuivat vandaalit. Sen tiedetään kuuluneen itägermaanisiin kieliin ja se oli mahdollisesti läheistä sukua gootille. Joitakin vandaalinkielisiä fraaseja ja erisnimiä tunnetaan yhä.
Vandaalinkielisiä tekstejä ei ole säilynyt, eikä ole edes varmaa, kirjoitettiinko vandaalin kieltä lainkaan.
Tunnettu saksalainen lingvisti Ferdinand Wrede (1863–1934) oli vakavasti kiinnostunut vandaalien käyttämästä kielestä ja yritti tutkia sitä. Hän julkaisi saksankielisen kirjoituksen "Über die Sprache von Wandalen" vuonna 1886.
Noora Männistö

Noora Männistö (s. 1946) on suomalainen elokuva- ja teatteriohjaaja.
Männistö aloitti uransa 1970-luvun alussa toimimalla läänintaiteilijana toimipaikkanaan Porin teatteri. Hän on myös Ritva Siikalan ohella toinen Suomen suurimman lasten- ja nuorten harrastajateatterin Porin teatterinuorten perustajista. Männistö ohjasi aina 1990-luvun alkuun saakka lyhytelokuvia televisiolle ja on sen jälkeen keskittynyt dokumenttielokuviin. Lyhtydokumenttien lisäksi hän on urallaan ohjannut viisi pitkää dokumenttia. Vuonna 1983 Männistölle myönnettiin Risto Jarva -palkinto lyhytelokuvasta Kotirauha.
Männöstön puoliso oli dokumentaristi Iikka Vehkalahti. Heidän tyttärensä on teatteriohjaaja ja lastenkirjailija Reetta Vehkalahti ja poika Roope Vehkalahti
TV-elokuvat

Anteeksi rakas (1983)
Kotirauha (1983)
Tarmo Hynäsen onnellinen päivä (1986)
Maailma on suuri valintamyymälä (1987)
Tarmo Hynäsen onnellinen päivä (1986)
Porilainen sinapilla (1989)
Pitkät dokumenttielokuvat

Halonvoimaa (2004)
Hyvin tehty elämä (2007)
Katso minuun pienehen (2010)
Jokapäiväinen leipä (2012)
Glyoksylaattikierto

Glyoksalaattikierto ja sitruunahappokierto
Glyoksylaattikierto eli Krebs–Kornberg-sykli on kasveissa, sienissä ja bakteereissa esiintyvä aineenvaihduntareitti, jossa asetyylikoentsyymi-A:sta muodostuu meripihkahappoa. Se muistuttaa läheisesti sitruunahappokiertoa ja monet glyoksylaattikierron entsyymeistä ovat yhteisiä sitruunahappokierron kanssa.
Glyoksylaattikierron esiintyminen eliöissä ja sen toiminta

Glyoksylaattikiertoa esiintyy kasveissa, sienissä ja bakteereissa. Sen esiintyminen eläimissä sen sijaan on epävarmaa. Kahta sitruunahappokiertoon osallistumatonta mutta glyoksylaattikiertoon osallistuvaa entsyymiä isositraattilyaasia ja malaattisyntaasia on raportoitu löytyneen eräiden hyönteisten ja meressä elävien selkärangattomien eliöiden rasvakudoksista, mutta myöhemmin nämä ovat osoittautuneet virhehavainnoiksi. Sen sijaan näitä entsyymejä on löydetty eräistä anaerobisissa olosuhteissa elävistä sukkulamadoista ja Caenorhabditis elegans-sukkulamadolla on todettu olevan entsyymi, jolla on sekä isositraattilyaasin että malaattisyntaasin aktiivisuutta. Osa glyoksylaattikierrosta tapahtuu glyoksisomeissa, jotka ovat peroksisomien kaltaisia soluelimiä, ja osittain reitti tapahtuu mitokondrioissa.
Glyoksylaattikierron kaksi ensimmäistä vaihetta ovat samat kuin sitruunahappokierrossa. Oksaloetikkahappo kondensoituu asetyylikoentsyymi-A:n kanssa sitruunahapoksi sitraattisyntaasientsyymin katalysoimana ja toisessa vaiheessa akonitaasi isomeroi sitruunahapon akoniittihapon kautta isositruunahapoksi. Seuraavassa vaiheessa isositraattilyaasi hajottaa isositruunahapon meripihkahapoksi ja glyoksyylihapoksi. Meripihkahappo voi kulkeutua ulos glyoksisomeista mitokondrioihin käytettäväksi osana sitruunahappokiertoa tai glukoneogeneesia. Glyoksylaattikierron seuraavassa vaiheessa malaattisyntaasi muodostaa asetyylikoentsyymi-A:sta ja glyoksylaatista omenahappoa. Tämäkin entsyymi esiintyy glyoksisomeissa. Kierron viimeistä vaihetta katalysoivaa entsyymiä ei esiinny glyoksisomeissa vaan omenahappo kulkeutuu mitokondrioihin, joissa malaattidehydrogenaasi hapettaa sen oksaloetikkahapoksi.
Glyoksylaattikierto on erityisen aktiivinen soluissa, joissa on paljon rasvaa, kuten kasvien siemenissä. Rasvahappojen aineenvaihduntatuotteena muodostuu asetyylikoentsyymi-A:ta ja glyoksylaattikierron kautta siemenet pystyvät nopeasti valmistamaan rasvasta hiilihydraatteja. Asetyylikoentsyymi-A:ta muodostuu myös etikkahaposta asetyylikoentsyymi-A-syntaasin katalysoimana ja tämän vuoksi monet bakteerit ja kasvit kykenevät käyttämään etikkahappoa energianlähteenään, koska glyoksyylihappokierto on linkittynyt muun muassa sitruunahappokiertoon ja glukoneogeneesiin.
Nollahypoteesi

Luonnontieteisiin kuuluu hypoteesien muodostaminen. Hypoteesit ovat aina falsifioitavissa eli kokeelliset tiedot voivat osoittaa hypoteesin vääräksi. Nollahypoteesi vastaa tavallisesti tyypillistä, odotettavissa olevaa tulosta; esimerkiksi ettei kahden mitatun ilmiön välillä ole yhteyttä tai että tietty hoito on tehotonta. Termin esitti ensimmäisenä englantilainen geneetikko ja tilastotieteilijä Ronald Fisher.
Tyypillisesti nollahypoteesin yhteydessä käytetään toista, vaihtoehtoista hypoteesia, jossa oletetaan yhteys ilmiöiden välillä. Jerzy Neyman ja Egon Pearson ovat formalisoineet vaihtoehtohypoteesin käsitteen. Sen ei tarvitse olla nollahypoteesin looginen negaatio, mutta se ennustaa kokeen tuloksen, jos vaihtoehtohypoteesi on paikkansapitävä.
On tärkeää ymmärtää, että nollahypoteesia ei voida koskaan todistaa. Kokeellisen datan perusteella nollahypoteesi voidaan vain falsifioida tai jättää falsifioimatta. Jos esimerkiksi kahden ryhmän (esimerkiksi hoitoa saaneiden ja hoitamattomien) vertailu ei paljasta tilastollisesti merkitsevää eroa ryhmien välillä, eroa saattaa silti todellisuudessa olla. Tällaisessa tilanteessa voidaan ainoastaan sanoa, ettei aineisto tarjoa evidenssiä nollahypoteesin hylkäämiselle.
Nollahypoteesin käyttö

Tilastollinen testaus etenee seuraavasti:
Valitaan testattavalle suureelle x nollahypoteesi ja vaihtoehtoinen hypoteesi, esimerkiksi  H_{0}:x=0\, ja  H_{1}:x\neq 0
Valitaan testin riskitaso, esimerkiksi 5 % tai 1 %
Lasketaan testisuure tutkittavasta aineistosta, esimerkiksi t-testi
Verrataan testisuuretta sen jakaumaan olettaen, että nollahypoteesi on tosi. Yleisimpien testisuureiden kriittiset arvot ovat taulukoituna oppi- ja taulukkokirjoissa.
Hylätään nollahypoteesi, jos testisuure ylittää kriittisen arvon valitulla riskitasolla. Esimerkiksi kaksisuuntaisen suuren otoksen t-testin kriittinen arvo 5 % riskitasolla on noin 1,96. Muutoin nollahypoteesi jää voimaan.
Nollahypoteesin hylkäämiseen voi liittyä kahdenlaisia virheitä:
Tyypin I virhe syntyy, kun nollahypoteesi on oikein, mutta tilastollinen testi hylkää sen
Tyypin II virhe syntyy, kun nollahypoteesi on virheellinen, mutta tilastollinen testi hyväksyy sen
Tilastollista testiä suunniteltaessa tyypin I virheen todennäköisyys kiinnitetään (eli valitaan riskitaso) ja tyypin II virhe pyritään minimoimaan.
Ongelmia

Tutkijoilla on usein taipumus jättää julkaisematta tutkimuksia, joissa nollahypoteesi jää voimaan. Yleensä tämä tilanne syntyy, kun lopputulos ei eroa jo aikaisemmin otaksutusta.
Suomen arkkitehtuuripolitiikka

Suomen arkkitehtuuripolitiikka eli Valtioneuvoston arkkitehtuuripoliittinen ohjelma asettaa tavoitteet arkkitehtuuria edistäville julkisen vallan toimenpiteille. Ohjelma hyväksyttiin valtioneuvostossa 17.12.1998. Siinä linjataan esimerkiksi rakennusperinnön vaalimisesta ja sen arvon ylläpitämisestä ja lisäämisestä, arkkitehtonisesti kestävän uudisrakentamisen edistämisestä ja kansainvälisen kilpailukyvyn kehittämisestä.
Suomen arkkitehtuuripolitiikka tukee maankäyttö- ja rakennuslain määrittelemiä tavoitteita.
Kansallisen tason ohjelman lisäksi on olemassa alueellisia arkkitehtuuripoliittisia ohjelmia, esimerkiksi Hämeen arkkitehtuuriohjelma Harkiten hyvää tulee (2007) ja Lahden arkkitehtuuripoliittinen ohjelma Apoli (2010).
Apoli2020

Uuden arkkitehtuuripoliittisen ohjelman Apoli2010:n on määrä valmistua lokakuussa 2020päivitettävä. Työssä otetaan huomioon tulevaisuuteen vaikuttavat muutokset, niiden vaikutukset rakennettuun ympäristöön sekä mahdollisuudet parantaa elinympäristön laatua arkkitehtuurin avulla.
Työryhmään on lutsuttu 21 jäsentä, jotka edustavat rakennetun ympäristön osaamista laaja-alaisesti.
Työskentelyn näkökulmia ovat:
Kestävä kehitys ja elinkaariajattelu
Terveys ja hyvinvointi
Tasa-arvo, yhdenvertaisuus ja osallistaminen
Digitalisaatio, uudet teknologiat ja innovatiivisuus
Väestökehitys, aluekehitys ja muuttoliikkeet
Suomalaisen arkkitehtuurin tunnettuus, kilpailukyky ja vienti
Kulttuuriperintö ja -matkailu
Arkkitehtuurin kritiikki, teoria ja tutkimus
Arkkitehtuurikasvatus ja koulutus
Aiheesta muualla

Opetus ja kulttuuriministeriö: Suomen arkkitehtuuripolitiikka. Valtioneuvoston arkkitehtuuripoliittinen ohjelma 17.12.1998 (Arkistoitu – Internet Archive)
Arkkitehtuuripoliittisen ohjelman 2020 valmistelu
Paikalliset ohjelmat, Archinfo