stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Popov (ampumahiihtäjä)

Aleksandr Vladimirovitš Popov (ven. Александр Владимирович Попов, valkoven. Аляксандр Уладзіміравіч Папоў, Aljaksandr Uladzimiravitš Papou, s. 22. helmikuuta 1965) on kilpailu-uransa lopettanut valkovenäläinen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja.
Aleksandr Popov voitti kultaa Calgaryn 1988 olympialaisissa Neuvostoliiton ampumahiihtoviestijoukkueen kolmannen osuuden hiihtäjänä. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen hän edusti Valko-Venäjää vielä neljänsissä olympiakisoissaan Naganossa 1998. Hän hiihti siellä hyvän 10 kilometrin kilpailun puhtaalla ammunnalla ja oli 16 kilpailijan ehdittyä maaliin tuloslistalla ensimmäisenä mutta rankan lumisateen vuoksi kilpailu päätettiin keskeyttää ja aloittaa uudelleen alusta seuraavana päivänä. Toisella yrityksellä Popov ampui ja hiihti heikosti ja jäi sijalle 55.
Popov saavutti urallaan yhteensä 12 arvokisamitalia. Ainoan henkilökohtaisen mitalin hän sai Lahden MM-kisoissa 1991, kun hän sijoittui 20 kilometrillä toiseksi.
Saavutukset > Olympialaisissa

1988 Calgary
Kultaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1992 Albertville
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
Neljäs 20 kilometrillä
1994 Lillehammer
Neljäs 20 kilometrillä
Neljäs 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1998 Nagano
Neljäs 4 x 7,5 kilometrin viestissä
Saavutukset > MM-kisoissa

1987
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1989
Kultaa joukkuekilpailussa
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1991
Hopeaa 20 kilometrillä
Hopeaa 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1992
Kultaa joukkuekilpailussa
1995
Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1996
Kultaa joukkuekilpailussa
Pronssia 4 x 7,5 kilometrin viestissä
1997
Kultaa joukkuekilpailussa
Saavutukset > Maailmancupissa

Kokonaiskilpailun toinen 1988/1989
Agora

Roomalaiskaudella Ateenaan rakennetun Roomalaisen agoran rauniot.
Agora (m.kreik. ἀγορά) oli tori antiikin kreikkalaisessa kaupungissa. Sana tarkoittaa kreikaksi toria, avointa kokoontumis- ja markkinapaikkaa. Agorat olivat usein kaupunkien taloudellisia, hallinnollisia, sosiaalisia ja intellektuaalisia keskuksia. Tunnetuin agora, Ateenan Agora, sijaitsi Ateenassa Akropoliin ja Kerameikoksen välissä, ja toimi useiden antiikin kreikkalaisten filosofien ja sofistien kokoontumispaikkana. Roomalaisessa arkkitehtuurissa agoraa vastasi forum.
Antiikin aikaisia agoroita

| --- | --- |
 Ateenan Αgora  Ateenan arkaainen agora  Ateenan roomalainen agora  Delfoin roomalainen agora  Deloslaisten agora, Delos  Efesoksen hallinnollinen agora  Efesoksen kaupallinen agora  Eteläinen agora, Miletos :  Italialaisten agora, Delos  Kompetaliastien agora, Delos  Kosin Αgora  Läntinen agora, Miletos  Pohjoinen agora, Miletos  Theofrastoksen agora, Delos  Thessaloniken Αgora
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta agora Wikimedia Commonsissa
Adolf L’Arronge

| Adolf L’Arronge |
| --- | --- |
 Adolf L’Arronge noin 40-vuotiaana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1838
Kuollut: 1908 (69–70 vuotta)
Ammatti:  näytelmäkirjailija, teatterinjohtaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Adolf (Adolph) L’Arronge (1838–1908) oli saksalainen näytelmäkirjailija. Hän toimi muun muassa teatterinjohtajana Breslaussa Theodor Loben teatterissa (1874–1878) ja Berliinin Deutsches Theaterissa (1883–1894). L’Arrongen lukuisissa näytelmissä sentimentaalisuuteen yhtyy kansanomaista huumoria, mutta sommittelu on epätaiteellinen ja epärealistinen. Niistä tunnetuimmat ovat Mein Leopold (esitetty suomeksi Oma toivoni), Doktor Klaus (esitetty suomeksi), Hasemanns Töchter (esitetty suomeksi Puutarhurin tyttäret), Wohlthätige Frauen (esitetty suomeksi Armeliaita rouvia), Der Kompagnon ja Der Weg zum Herzen.
Suomeksi julkaistut teokset

Tohtori Klaus: huvinäytelmä viidessä näytöksessä suom. E. Törmänen. Käsikirjoitus. (Sijainti: Teatterikorkeakoulun Kirjasto Viipurin Näyttämö)
Gustav von Moser ja Adolf L'Arronge, "Onhan pappa sen sallinut": ilveily yhdessä näytöksessä ("Papa hat's erlaubt"), suomennos. Kuopio: Telén 1897. Sarja: Näytelmäkirjallisuutta, 11. – 2. p. Kuopio: E. W. Telén ja K. 1904. – 3. p. Kuopio: U. W. Telén 1919.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolf L’Arronge Wikimedia Commonsissa
Alessandro Alessandroni

| Alessandro Alessandroni |
| --- | --- |
 Alessandroni vuonna 1955.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1925 Rooma, Italia
Kuollut: 26. maaliskuuta 2017 (92 vuotta) Swakopmund, Namibia
Ammatti:  elokuvasäveltäjä, multi-instrumentalisti, sovittaja, kapellimestari, kuoronjohtaja
Muusikko
Tyylilajit:  elokuvamusiikki
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alessandro Alessandroni (18. maaliskuuta 1925 Rooma, Italia – 26. maaliskuuta 2017 Swakopmund, Namibia) oli italialainen elokuvamusiikin säveltäjä, multi-instrumentalisti, sovittaja, kapellimestari ja kuoronjohtaja.
Alessandroni tuli alun perin tunnetuksi työstään spagettiwestern-genren elokuvissa. Hän oli muun muassa viheltäjänä elokuvissa Hyvät, pahat ja rumat, Huuliharppukostaja ja Kourallinen dollareita. Alessandroni myös johti vokaalikokoonpanoa I Cantori Moderni di Alessandroni, jossa olivat mukana hänen vaimonsa Giulia De Mutiisin lisäksi myös Edda Dell’Orso, Augusto Giardino, Franco Cosacchi, Nino Dei, Enzo Gioieni ja Gianna Spagnuolo. Kokoonpano omaksui scat-laulun kaltaisen sanattoman laulutyylin. Alessandroni lauloi myös Piero Umilianin kappaleessa "Mah-nà mah-nà", joka nousi entistä suurempaan maineeseen Muppetien show’n myötä. Alessandroni oli Ennio Morriconen lapsuudenystävä.
Alessandroni loi monipuolisen uran musiikin parissa, ja hän vaikutti myös avantgardeen ja kokeelliseen musiikkiin. Hänen yhteistyökumppaniensa joukossa olivat mainittujen lisäksi Francesco De Masi, Egisto Macchi, Sandro Brugnolini ja Oronzo De Filippi. Kaikkiaan Alessandroni sävelsi musiikin noin neljäänkymmeneen elokuvaan. Lisäksi hän sävelsi runsaasti tuotantomusiikkia.
Alessandroni asui kuolemansa aikaan Namibian Swakopmundissa. Hän kuoli siellä kotonaan 92-vuotiaana sairastuttuaan syöpään. Leskeksi jäi hänen uusi vaimonsa, valokuvaaja Margaret Courtney-Clarke. Pariskunta oli tavannut toisensa hyväntekeväisyyskonsertissa Italiassa vuonna 2000, asunut alun perin Italiassa ja muuttanut vuonna 2009 Swakopmundiin vaimon isän luokse. Alessandronilla oli poika ja tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alessandro Alessandroni Wikimedia Commonsissa
Alessandro Alessandronin viralliset kotisivut (englanniksi)
Alessandro Alessandroni Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aktivisti (lehti)

Aktivisti oli vuosina 1930–1931 ilmestynyt suomalainen aikakauslehti, joka oli eräs lapuanliikkeen tunnetuimpia äänenkannattajia. Aktivistin tekijät muodostivat iskujoukon, joka suoritti useita muilutuksia.
Historia

Aktivistin ensimmäinen näytenumero julkaistiin 1. toukokuuta 1930. Lehden ilmestymispaikka oli Kokkola, ja sitä painettiin Kokkola-lehden kirjapainossa. Lehteä kustansi lapuanliikkeen tärkeä taustavaikuttaja, lapualainen pankinjohtaja Yrjö Nikula. Aktivistin onkin katsottu kuvastaneen lähinnä Nikulan mielipiteitä. Lehden päätoimittajaksi ilmoitettiin lapuanliikkeen johtaja Vihtori Kosola, joskin todellisesta toimitustyöstä vastasi toimitussihteeri Vilho Viita. Lehteen kirjoittivat myös everstiluutnantti Arne Somersalo ja rovasti K. R. Kares. Jo ensimmäisessä numerossa Somersalo kirjoitti, että kommunismin hävittämiseksi Suomesta oli ryhdyttävä välittömiin toimiin, joita ei saanut rajoittaa lainsäädännön ”saamattomuus”. Aktivisti ilmestyi kahdesti kuussa. Se oli lapuanliikkeen tärkein äänenkannattaja, kunnes kuutena päivänä viikossa ilmestynyt sanomalehti Ajan Sana perustettiin lokakuussa 1930.
Aktivisti joutui vaikeuksiin jyrkän kirjoittelunsa vuoksi. Sitä vastaan nostettiin painokanne jo syksyllä 1930. Lehden viimeiseksi jäänyt numero ilmestyi 14. helmikuuta 1931, aivan vuoden 1931 presidentinvaalien alla. Numero oli täynnä entistä presidenttiä K. J. Ståhlbergia herjaavia kirjoituksia, koska lapuanliike vastusti hänen uudelleenvalintaansa. Yksi kirjoituksista, otsikoltaan ”Laukauksia”, julisti Suomen kansan tarvitsevan lisää Eugen Schaumanin ja Bobi Sivénin kaltaisia miehiä, mikä oli ymmärrettävissä kehotukseksi ampua Ståhlberg. Kirjoitus tuomittiin yleisesti muissa lehdissä. Sisäministeri E. V. Kuokkanen määräsi lehden numeron takavarikoitavaksi ja toimittajat pidätettäviksi. Päätoimittaja Kosolaa ei tosin pidätetty. Aktivisti lakkautettiin virallisesti vuodeksi 27. maaliskuuta 1931. Lehteä ei enää alettu julkaista uudelleen, lukuun ottamatta vuonna 1932 julkaistua yksittäistä ”ylösnousemusnumeroa”.
Aktivistin viimeisen numeron Ståhlberg-kirjoituksesta nostettiin syytteet Nikulaa ja useita toimittajia vastaan. Korkein oikeus tuomitsi kesäkuussa 1933 Kosti-Paavo Eerolaisen kymmeneksi kuukaudeksi kuritushuoneeseen sekä Arvi Jokilehdon kahdeksan kuukauden, Jaakko Snellmanin kuuden kuukauden ja Nikulan kolmen kuukauden ehdottomaan vankeuteen. Tuolloin 18-vuotias Snellman tuomittiin samassa numerossa ilmestyneestä toisesta kirjoituksesta, jossa myös uhiteltiin Ståhlbergin ampumisella.
Aiheesta muualla

Aktivistin kaikki numerot digitoituina Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Adolf Lüderitz

| Adolf Lüderitz |
| --- | --- |
 Lüderitz noin vuonna 1885.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1834 Bremen, Saksan liitto
Kuollut: 24. lokakuuta 1886 (52 vuotta) Oranjejoki, Saksan Lounais-Afrikka
Franz Adolf Lüderitz (16. heinäkuuta 1834 Bremen – 24. lokakuuta 1886 Oranjejoki) oli saksalainen kauppias. Hänen hankkimistaan maa-alueista muodostettiin Saksan Lounais-Afrikka, nykyisen Namibian valtion edeltäjä.
Elämä ja ura

Lüderitz kävi kauppakoulun. Suoritettuaan kolmivuotisen harjoittelun isänsä tupakkakauppayhtiössä Bremenissä Lüderitz etsi mahdollisuuksia Yhdysvaltojen tupakkamarkkinoilla, löysi työpaikan meksikolaisesta kauppayhtiöstä ja kokeili karjanhoitajan uraa yhtiön vararikon jälkeen. Vuonna 1859 hän siirtyi isänsä tupakkayritykseen. Avioliitto bremeniläisen varakkaan naisen kanssa teki hänestä taloudellisesti riippumattoman. Isänsä kuoleman jälkeen hän ryhtyi johtamaan yritystä, hankki maalaiskartanon ja vietti elämää "puoliksi tupakkakauppiaana ja puoliksi maanomistajana". Lopulta hän suuntautui ulkomaisiin hankkeisiin ja sai keväällä 1882 haltuunsa pääosan Kultarannikolla toimineesta kauppaliikkeestä. Toukokuussa 1883 hänen valtuutettu edustajansa teki namapäällikön kanssa sopimuksen, jolla Angra Pequeñan lahti ja sen ympäristö luovutettiin Lüderitzille. Lüderitz nimesi kauppapaikan Lüderitzbuchtiksi (nykyään Lüderitzin kaupunki Namibiassa). Elokuussa 1883 solmitulla sopimuksella hän osti myös viereisen rannikkoalueen, jonka hän nimesi Lüderitzlandiksi. Lüderitz pyysi toistuvasti turhaan Saksan hallitukselta suojelua hankinnoilleen, mutta sai lopulta 24. huhtikuuta 1884 keisarillisen suojeluilmoituksen. Otto von Bismarckin kielteisen suhtautumisen ja Britannian vastarinnan vuoksi Lüderitzin kauaskantoinen suunnitelma Lounais-Afrikan alueen laajentamisesta Afrikan itärannikolle asti epäonnistui. Lüderitz lähetti useita retkikuntia tekemään uusia ostosopimuksia päälliköiden kanssa ja etsimään käyttökelpoisia raaka-ainevarantoja. Yhteensä hän hankki 580 000 neliökilometrin suuruisen alueen, jolla asui noin 200 000 ihmistä. Lüderitz kulutti vähäisen pääomansa ja yksityisomaisuutensa eikä tehnyt toivomiaan kulta- ja timanttilöytöjä, ja joutui pian taloudelliseen ahdinkoon. Lopulta hänen oli myytävä maansa vastaperustetulle Saksan Lounais-Afrikan siirtomaayhdistykselle. Todennäköisesti 24. lokakuuta 1886 Lüderitz ja hänen toverinsa hukkuivat tutkimusmatkalla Oranjejoella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolf Lüderitz Wikimedia Commonsissa
All Out of Luck

|  All Out of Luck> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Selma
Tyylilaji:  pop
Säveltäjä(t):  Selma Björnsdóttir Sveinbjörn I. Baldvinsson Þorvaldur Bjarni Þorvaldsson
Sanoittaja(t):  Þorvaldur Bjarni Þorvaldsson
Euroviisutiedot
Vuosi:  1999
Maa:  Islanti
Kieli:  englanti
Sijoitus:  2.
Pisteet:  146
Sanat:  sanoitus
All Out of Luck on Selman esittämä kappale, joka edusti Islantia vuoden 1999 Eurovision laulukilpailussa Israelin Jerusalemissa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa toiseksi 146 pisteellä.
Amerikanluhtakana

| Amerikanluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Luhtakanat Rallus
Laji::  limicola
Kaksiosainen nimi
 Rallus limicola  (Louis Jean Pierre Vieillot, 1819) 
Katso myös
   Amerikanluhtakana Wikispeciesissä   Amerikanluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanluhtakana (Rallus limicola) on amerikkalainen rantakana. Siitä tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji limicola elää Etelä-Kanadassa ja Yhdysvaltain koillis-, länsi- ja keskiosissa, friedmanni Meksikon keskiosista maan eteläosiin ja Guatemalaan, sekä aequatorialis Kolumbian lounaiskolkassa ja Ecuadorin Andeilla. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Pennsylvaniasta vuonna 1819.
Amerikanluhtakanan nimialalaji limicola oikealla, alalaji aequatorialis vasemmalla
Akselin ja Elinan häävalssi

Akselin ja Elinan häävalssi on kapellimestari Heikki Aaltoilan säveltämä hidas valssi, joka on eräs suomalaisten suosikkihäävalsseista. Aaltoila sävelsi kappaleen alun perin taustamusiikiksi Edvin Laineen elokuvaan Täällä Pohjantähden alla, joka valmistui vuonna 1968. Valssi soi elokuvassa taustalla tarinan päähenkilöiden Akseli Koskelan ja Elina Kivivuoren hääkohtauksessa sekä uudelleen elokuvan loppukohtauksessa.
Kappale oli alkujaan instrumentaalinen eikä siihen kuulunut sanoitusta. Sellaisena Aaltoila levytti sen oman orkesterinsa kanssa vuonna 1968. Hän suostui kuitenkin myöhemmin kirjoittamaan siihen myös sanat. Täällä Pohjantähden alla -elokuvan jatko-osassa, vuonna 1970 valmistuneessa elokuvassa Akseli ja Elina kappale kuullaan Erkki Junkkarisen laulamana. Sittemmin kappaleen ovat levyttäneet niin instrumentaalisena kuin laulettunakin useat artistit, muun muassa Tapani Kansa vuonna 1982.
”Akselin ja Elinan häävalssilla” on aloitettu tanssi myös tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolla.
Helsingin Sanomat pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa ”Akselin ja Elinan häävalssi” oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta.
Aiheesta muualla

Äänitearkiston luettelo Akselin ja Elinan häävalssin levytyksistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Akselin ja Elinan häävalssi Tapani Kansan ja Risto Hiltusen johtaman Viron TV:n ja radion sinfoniaorkesterin esittämänä. Ylen Elävä arkisto. Esitys on vuodelta 1984.
All Nippon Airwaysin lento 58

All Nippon Airwaysin lento 58 Sapporosta Tokioon 30. heinäkuuta 1971 päättyi pian Sapporosta nousun jälkeen yhteentörmäykseen Japanin ilmavoimien Mitsubishi F-86F Sabre -sotilashävittäjän kanssa. Matkustajakone Boeing 727-281:n koko miehistö ja kaikki matkustajat saivat surmansa törmäyksessä ja sitä seuranneessa maahansyöksyssä. Hävittäjän lentäjä pelastautui heittoistuimen avulla. 162 ihmishenkeä vaatinut onnettomuus oli siihenastisen ilmailuhistorian pahin. Sen syy oli harjoituslennolla olleen sotilaslentäjän virhe.
Adolf Loos

| Adolf Loos |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1870 Brno, Itävalta-Unkari
Kuollut: 23. elokuuta 1933 (62 vuotta) Wien, Itävalta
Taiteilija
Ala:  arkkitehtuuri
Taidesuuntaus:  modernismi
Kuuluisimpia töitä:  Steinar Haus,   Looshaus
Adolf Loos (10. joulukuuta 1870 Brno, Itävalta-Unkari – 23. elokuuta 1933 Wien, Itävalta) oli itävaltalainen arkkitehti, jota pidetään yhtenä modernin arkkitehtuurin pioneereista.
Loos kirjoitti uransa alkuvaiheilla esseitä, joissa hän vastusti vallitsevaa jugend-tyyliä. Hänen merkittävin esseensä oli vuonna 1908 julkaistu Ornament And Crime, jossa hän käsitteli ornamenttien tarpeellisuutta nykyarkkitehtuurille.
Loosin ensimmäisiä merkittäviä töitä oli vuonna 1899 valmistunut Café Museum. Vuosien 1909–1911 Loos suunnitteli Wienin keskustaan nousseen Looshausin, jonka julkisivusta hän oli karsinut kaikki ornamentit. Wienin asukkaat eivät olleet valmiita moderniin arkkitehtuurin kaupungissa, jossa oli paljon vanhoja rakennuksia. Yleisön painostuksesta Looshausin rakennustyöt jouduttiin keskeyttämän 1910. Loos vastasi ihmisille kokouksessa, jossa oli paikalla yli 2000 kaupunkilaista. Loos lupautui asettamaan kukkalaatikot ikkunoille kompromissiratkaisuna.
Loosin asuinrakennukset olivat tunnettuja valkoisesta koruttomasta julkisivustaan. Loosin tunnetuimpia asuinrakennuksia ovat Haus Steiner (1910) ja Haus Scheu (1912). Loos muutti vuonna 1922 Ranskaan, missä sai avantgardisteilta hyvän vastaanoton.
Loos oli kolmasti naimisissa, ja kaikki hänen liittonsa päättyivät eroon. Vuonna 1928 hänet tuomittiin ehdonalaiseen pedofiliasta. Oikeudenkäynnin aikana hän oli alkanut osoittaa merkkejä dementiasta. Hän kuoli halvauskohtauksen jälkeen 1933 Kalksburgissa, Itävallassa.
Kuvia teoksista

Haus Steiner, 1910, Wien
Looshaus, 1912, Wien
Haus Rufer, 1922, Wien
Villa Müller, 1930, Praha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Adolf Loos Wikimedia Commonsissa
Amerikanmeriharakka

| Amerikanmeriharakka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Meriharakat Haematopodidae
Suku::  Meriharakat Haematopus
Laji::  palliatus
Kaksiosainen nimi
 Haematopus palliatus  (Temminck, 1820) 
Katso myös
   Amerikanmeriharakka Wikispeciesissä   Amerikanmeriharakka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanmeriharakka (Haematopus palliatus) on amerikkalainen kahlaajalintu. Sen esiintymisalue käsittää Amerikan rannikot, lännessä Kalifornianlahdelta Chilen keskiosiin, ja idässä Massachusettsista Argentiinan eteläosiin, mukaan lukien Länsi-Intian saariston. Alalaji galapagensis elää Galápagossaarilla. Lajin holotyypin kuvaili Coenraad Jacob Temminck Venezuelasta vuonna 1820.
Aleksandr Grištšuk

| Aleksandr Grištšuk |
| --- | --- |
 Aleksandr Grištšuk elokuussa 2005
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aleksandr Igorevitš Grištšuk
Syntynyt: 31. lokakuuta 1983
Kansalaisuus:   venäläinen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 777 (tammikuussa 2014) FIDE:n listan sijoitus 7.
Korkein Elo:  2 786 (lokakuussa 2013) FIDE:n listan sijoitus 7.
Aleksandr Igorevitš Grištšuk (ven. Александр Игоревич Грищук, s. 31. lokakuuta 1983) on venäläinen shakin suurmestari.
Grištšuk pääsi vuoden 2000 shakin maailmanmestaruuskisoissa välieriin ja vuonna 2004 puolivälieriin. Vuoden 2005 FIDE:n maailmancupissa hän pääsi 10 parhaan joukkoon ja sitä kautta shakin maailmanmestaruusottelun kandidaattiturnaukseen. Siitä hän pääsi eteenpäin kahdeksan parhaan MM-turnaukseen Meksikossa 2007, jossa hän jäi viimeiseksi.
Grištšukin tiedetään olevan myös yksi parhaista pikashakin pelaajista maailmassa. Hän on pitänyt myös ICC:n ranking-ennätystä hallussaan. Vuonna 2006 hän voitti pikashakin maailmanmestaruuden Israelissa pidetyssä turnauksessa tuloksella 10½/15 ja toisen mestaruutensa 2012 Astanassa. Hän on voittanut myös pikashakin Moskovan mestaruuden 2008 ja 2009.
Grištšuk voitti vuonna 2009 arvostetun shakkiturnauksen Linaresissa. Hän saavutti saman pistemäärän Vasyl Ivantšukin kanssa, mutta sai voiton nimiinsä useampien voitettujen pelien ansiosta. Samana vuonna hän voitti shakin venäjänmestaruuden.
Kun Magnus Carlsen kieltäytyi osallistumasta vuoden 2011 MM-ehdokasotteluihin, Grištšuk korvasi hänet FIDE Grand Prix -turnausten suorituksensa perusteella. Hän kohtasi ensimmäisellä kierroksella Levon Aronianin. Neljä peliä päättyivät tasan pistein 2–2. Katkaisupeleissä Grištšuk oli parempi nopeassa shakissa pistein 2½–1½ ja eteni semifinaaleihin kohdatakseen Vladimir Kramnikin. Kaikki pitkät pelit Kramnikia vastaan päättyivät tasan, jonka jälkeen sama toistui nopeassa shakissa. Pikashakissa Grištšuk voitti ensimmäisen pelin ja toinen peli päättyi tasan, joten Grištšuk selviytyi finaaliin Boris Gelfandia vastaan. Kuuden pelin mittaisessa finaalissa Gelfand kukisti Grištšukin viimeisen pelin voitollaan, joten oikeuden haastaa Viswanathan Anand maailmanmestaruudesta vuonna 2012 sai Gelfand.
Henkilökohtainen elämä

Grištšuk oli aiemmin naimisissa ukrainalaisen suurmestarin Natalja Žukovan kanssa. Grištšuk on osallistunut shakin ohella myös pokeriturnauksiin. Sittemmin hän avioitui Jekaterina Lagnon kanssa. Pariskunnalla on neljä lasta.
Esimerkkipeli

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
17. Txe6+ ja musta luovutti pelin.
Seuraavassa pelissä Grištšuk voittaa Jevgeni Barejevin vain seitsemässätoista siirrossa.
1.e4 e6 2. 4 d5 3.e5 c5 4.c3 Rc6 5.Rf3 Rh6 6.Ld3 cxd4 7.Lxh6 gxh6 8.cxd4 Ld7 9.Rc3 Db6 10.Lb5 Tg8 11.O-O Rxe5 12.Rxe5 Lxb5 13.Dh5 Tg7 14.Tfe1 Td8 15.Rxb5 Dxb5 16.Rxf7 Txf7 17.Txe6+ 1-0 musta luovutti
Peli olisi voinut jatkua esimerkiksi seuraavalla tavalla:
17...Le7 18.Txe7+ Kxe7 19.Te1+ Kd6 20.Dxf7 Dd7 21.Df6+ Kc7 22.Te7 voittaen kuningattaren tornista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aleksandr Grištšuk ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
FIDE-kortti: Aleksandr Grištšuk (englanniksi)
Aditi Rao Hydari

| Aditi Rao Hydari |
| --- | --- |
 Aditi Rao Hydari vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1986 (ikä 37) Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Satyadeep Mishra
Näyttelijä
Aktiivisena:  2004–
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Aditi Rao Hydari (s. 28. lokakuuta 1986 Hyderabad, Andhra Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindin-, tamilin-, telugun- ja malajalaminkielisissä elokuvissa.
Tehtyään lyhyen esiintymisen malajalaminkielisessä toimintatrillerissä Prajapathi (2006), Hydarin ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli tamilinkielisessä draamassa Sringaram (2007). Hän nousi kuuluisuuteen roolillaan romanttisessa draamatrillerissä Yeh Saali Zindagi vuonna 2011. Tämän jälkeen hän on näytellyt sivurooleja useissa hindielokuvissa, kuten romanttisessa draamassa Rockstar (2011), romanttisessa komediassa Khoobsurat (2014) ja trillerissä Wazir (2016). Hän voitti Dadasaheb Phalke Excellence Awards -kriitikkopalkinnon nimiroolistaan toimintadraamassa Bhoomi vuodelta 2017. Hydarin rooli Mehrunisana menestyneessä historiallisessa draamassa Padmaavat (2018) sai hyvän vastaanoton.
Yksityiselämä

Hydarin isä Ehsaan Hydari oli muslimi ja äiti Vidya Rao oli syntyjään hindu, mutta harjoittaa buddhalaisuutta. Hydarilla on molempien vanhempiensa puolilta kuninkaallisia sukujuuria. Hän käyttää molempien vanhempiensa sukunimiä, minkä hän on selittänyt haastattelussa: ”Halusin pitää molemmat, koska äitini kasvatti minut, mutta isäni on myös osa minua. Hydari on harvinainen nimi, joten pidin sekä Raon että Hydarin.”
Hydari erosi aviomiehestään, näyttelijä Satyadeep Mishrasta, mutta he ovat edelleen ystäviä. Hän tapasi näyttelijä Siddharthin elokuvan Maha Samudram kuvauksissa vuonna 2021, ja he julkistivat kihlauksensa 28. maaliskuuta 2024.