stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Valkama
Ura > Säveltäjä

Valkaman tunnetuimpana sävellyksenä pidetään Usko Kempin sanoittamaa tangoa ”Valkovuokot”, jonka ovat levyttäneet mm. Olavi Virta (1952), Eino Grön (1965) ja Erkki Junkkarinen (1978). Valkama sävelsi myös elokuvamusiikkia Valentin Vaalan ohjaamaan elokuvaan Minä ja mieheni morsian vuonna 1955. Akateemisissa juhlissa Valkaman säveltämä ”Poloneesi”, joka on levytetty 1955 ja 1974, on noussut huomattavaksi kilpailijaksi näissä yhteyksissä poloneesina perinteisesti soitetulle Michał Kleofas Ogińskin teokselle ”Jäähyväiset isänmaalle”.
Aiheesta muualla

Kaarlo Valkaman esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kaarlo Valkaman sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kaarlo Valkaman sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kaarlo Valkaman sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kaarlo Valkama Elonetissä
Amerikanliito-orava

| Amerikanliito-orava |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Varsinaiset oravat Sciurinae
Suku::  Glaucomys
Laji::  sabrinus
Kaksiosainen nimi
 Glaucomys sabrinus  Shaw, 1801 
 Amerikanliito-oravan esiintymisalue
Katso myös
   Amerikanliito-orava Wikispeciesissä   Amerikanliito-orava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanliito-orava (Glaucomys sabrinus) on yksi kolmesta Glaucomys-suvun oravalajista; kyseessä on ainoa Pohjois-Amerikassa tavattava liito-oravalaji. Laji elää havu- ja sekametsissä suurimmassa osassa Kanadaa, Alaskaa ja Nova Scotiaa sekä etelässä Pohjois-Carolinan vuorilla, Utahissa, Washingtonin osavaltiossa, ja Oregonissa. Väritykseltään laji on vaaleahkon ruskea, vatsan ollessa muuta ruumista vaaleampi. Amerikanliito-oravan pituus on 25 - 37 senttimetriä. Laji on taitava liitäjä, maanpinnalla amerikanliito-orava liikkuu kömpelösti. Ravintonaan amerikanliito-orava käyttää kasvien eri osia, sieniä, linnunmunia, hyönteisiä ja linnunpoikasia. Laji lisääntyy useimmiten kerran vuodessa, pesä sijaitsee jäkälällä tai muulla pehmeällä materiaalilla vuoratussa kolossa. Laji vaihtaa pesää useasti ja talvella useampi yksilö saattaa jakaa yhteisen pesän. Toisin kuin monet muut oravat, amerikanliito-orava on puhtaasti yöeläin.
Esiintyminen

Amerikanliito-oravan lähisukulaista Humboldtin liito-oravaa pidettiin ennen amerikanliito-oravan alalajina mutta geenitutkimuksen avulla on osoitettu kyseessä olevan oma lajinsa. Kooltaan Humboldtin liito-oravat ovat tummempia ja pienempiä kuin amerikanliito-orava.
Amerikanliito-oravasta tunnetaan kaksi alalajia joista G. s. coloratus alalajia tavataan Appalakkien vuoristossa, toinen tunnettu alalaji on G. s. fuscus jonka esiintymisaluetta on Länsi-Virginia, kumpikin alalajeista on uhanalaisia.
Koko ja ulkonäkö

Yöelämään sopeutuneena lajina amerikanliito-oravan silmät ovat suuret ja lajilla on yöeläimille tyypilliseen tapaan pitkät viiksikarvat, lajin häntä on litteä toimien peräsimenä liidon aikana. Aikuiset amerikanliito-oravat ovat pituudeltaan 25 - 37 cm, painon ollessa 110 - 230 grammaa.
Liitäminen

Liito-oravat eivät varsinaisesti lennä vaan liitävät käyttäen jalkojen välissä sijaitsevaa ihopoimua apuna käyttäen. Liito-oravat liitävät puiden latvasta toiseen joko alkuvauhdilla tai paikaltaan ponnistamalla. Lajin on oletettu käyttävän kolmiomittausta arvioidessaan etäisyyttä laskeutumispaikkaan, tähän viittaisi lajin tapa kumartua sivulta toiselle ennen hyppyä. Ilmassa liito-orava muodostaa jalkojensa avulla X-kirjaimen muodon, liuku tapahtuu alle 30 asteen kulmassa. Liito-oravat ohjailevat taitavasti lentoaan väistellen esteitä ja tehden jopa 90 asteen käännöksiä liidon aikana. Juuri ennen laskeutumista liito-oravat nostavat häntänsä jarruttaakseen mistä seuraa laskuvarjoilmiö ja vauhdin hidastuminen. Laskeutumisen aiheuttaman energian loppuosan ottavat vastaan eläimen raajat, heti laskeuduttuaan liito-oravat juoksevat välittömästi rungon toiselle puolelle tai puun latvaan saalistajien välttämiseksi. Vaikka laji onkin taitava lentäjä, maanpinnalla se liikkuu kömpelösti, vaaran sattuessa ne ennemmin piiloutuvatkin kuin pyrkivät karkuun.
Ravinto

Amerikanliito-oravan pääasiallisen ruokavalion muodostavat erilaiset sienet vaikka ne syövät myös jäkälää, hyönteisiä, lintujen munia ja poikasia sekä kukkia. Amerikanliito-oravat kykenevät myös löytämään tryffeleitä mätänevän ja maatuvan puuaineksen seasta, ne kykenevät myös muistamaan paikkoja joista tryffeleitä on aiemmin löytynyt.
Oraville tyypilliseen tapaan amerikanliito-orava varastoi ruokaa huonon ravintotilanteen varalle. Varastopaikkoina toimivat puunkolot sekä oravien pesät, useimmiten laji varastoi jäkälää sekä siemeniä.
Ekologia

Amerikanliito-orava levittää syömiensä sienien itiöitä.
Elintavat

Amerikaliito-oravat pesivät pääsääntöisesti puunkoloissa, suosien paksuja puita sekä kuolleita puunrunkoja. Laji myös rakentaa lehtipesiä ja saattaa myös pesiä maanalla. Pesäkoloksi käy esimerkiksi tikankolo, aikuisena laji vaihtaa usein pesää. Talvella laji saattaa suojautua yhteispesiin joissa voi olla jopa 4 - 10 yksilöä, yhteispesä on tärkeässä asemassa ruumiinlämmön ylläpitämisessä koska laji ei horrosta talvella.
Amerikanliito-oravat liukuvat useimmiten 5 - 25 metrin matkoja vaikkakin jopa 45 metrin ja pidempiäkin liukuja on todistettu. Naaraiden liu'ut ovat noin 5 metriä urosten liukuja lyhyempiä. Liukukulmaksi on mitattu 26.8 astetta ja liitosuhteeksi 1.98.
Lajin tunnistamisen aikaan käsitys oli että amerikanliito-orava parittelee kerran vuodessa. Viime aikoina Etelä-Ontariossa on ensimmäistä kertaa todistettu myös kahden poikueen vuosia. Tämän havainnon vahvisti myöhemmin toinen tutkijaryhmä Kanadan New Brunswickissa.
Etelä-Ontariossa on havaittu myös geneettisiä todisteita lajin risteytymisestä samaan sukuun kuuluvan etelänliito-oravan (Glaucomys volans) kanssa.
Saalistus

Amerikanliito-oravat ja punaoravat muodostavat tärkeän osan täpläpöllön (Strix occidentalis) ja idänkirkupöllösen (Megascops asio) saaliista. Muita lajia saalistavia eläinlajeja ovat muut suuret linnut kuten amerikanhuuhkaja ja erilaiset haukat, amerikannäätä, kanadanilves, punakettu sekä kotikissa.
Nimitykset

Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että perinteinen nimitys "amerikanliito-orava" siirrettäisiin tarkoittamaan lajin läheistä sukulaista etelänliito-oravaa (Glaucomys volans), jolloin lajin Glaucomys sabrinus uudeksi nimeksi tulisi "kanadanliito-orava".
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web - Glaucomys sabrinus (englanniksi)
Amerikanliito-orava liidossa
Amerikanliito-orava
Uuden keinopesän asennusta
Kalifornianrautaispensas

| Kalifornianrautaispensas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Rautaispensaat Cercocarpus
Laji::  betuloides
Kaksiosainen nimi
 Cercocarpus betuloides  Nutt. 
 Kalifornianrautaispensaan levinneisyys Pohjois-Amerikassa
Katso myös
   Kalifornianrautaispensas Wikispeciesissä   Kalifornianrautaispensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalifornianrautaispensas (Cercocarpus betuloides) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, rautaispensaiden (Cercocarpus) sukuun kuuluva kasvilaji. Rautaispensaiden taksonomia ei kuitenkaan ole täysin selkeää ja monia lajeja on yhdistetty yhteen siten, että ne olisivat leppärautaispensaan (Cercocarpus montanus) muunnoksia.
Kalifornianrautaispensas on ainavihanta ja pystykasvuinen pensas tai pieni puu, joka kasvaa yleensä noin 1,5– 3,5 metriä korkeaksi, mutta voi kasvaa joskus jopa kuusimetriseksi. Rungon kuori on harmaata ja sileää. Lehdet sijaitsevat vuorottaisesti ja ovat usein ryppäinä versojen päissä. Lehdet ovat 1,3– 4 cm pitkiä, vastapuikeita, lyhytruotisia, sulkasuonisia ja kärjistään sahalaitaisia. Lehtiruodit ovat noin 6 mm pitkiä. Alapinnoiltaan lehdet ovat hieman karvaisia sekä vaaleampia kuin yläpinnoiltaan. Kukat ovat pieniä ja punaiseen vivahtavia. Hedelmänä on karvainen pähkylä, jossa on 5–8 cm pitkä häntämäinen lisäke.
Kalifornianrautaispensaan luontainen levinneisyysalue ulottuu Yhdysvalloissa Oregonin lounaisosista etelään Kalifornian läpi Meksikon puolelle Baja Californiaan sekä idässä Arizonan keskiosien vuorille.
Kalifornianrautaispensasta voidaan kasvattaa koristepensaana riittävän lämpimän ilmaston alueella hyvin vettä läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa.
Aiheesta muualla

Trees and Shrubs Online: Cercocarpus betuloides (englanniksi)
Katkennut linja

Katkennut linja Tallinnan Rannamäe tieltä pohjoisen suuntaan.
Katkennut linja (vir. Katkenud liin) on autolautta M/S Estonian 28. syyskuuta 1994 sattuneen suuronnettomuuden 852 uhrin muistoksi pystytetty muistomerkki Tallinnan Kesklinnan kaupunginosassa. Mustasta graniitista veistetyn, katkennutta kaarta esittävän suurikokoisen teoksen suunnittelivat kuvanveistäjä Villu Jaanisoo ja arkkitehti Jorma Mukala. Veistokseen liittyy suuri muistokivi, johon on kaiverrettu jokaisen merionnettomuudessa kuolleen matkustajan tai miehistön jäsenen nimi. Kuolleista 501 oli ruotsalaisia, 285 virolaisia, 17 latvialaisia, 11 venäläisiä, 10 suomalaisia ja 10 saksalaisia. Muistomerkin paljasti Viron presidentti Lennart Meri onnettomuuden 2-vuotispäivän aattona 27. syyskuuta 1996.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katkennut linja Wikimedia Commonsissa
Andres Einmann: Savisaar: Estonia hukk puudutas meid kõiki  28.9.2014. postimees.ee. Viitattu 10.12.2016. (viroksi)
Kronprinsessparet besöker Estland - dag 1 (2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) (kungahuset.se)
Karl Mauch

| Karl Mauch |
| --- | --- |
 Karl Mauchin muotokuva vuodelta 1875.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. toukokuuta 1837 Stetten, Saksan liitto
Kuollut: 4. huhtikuuta 1875 (37 vuotta) Stuttgart, Saksan keisarikunta
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  geologia, arkeologia
Karl Gottlieb Mauch (7. toukokuuta 1837 Stetten, Saksan liitto – 4. huhtikuuta 1875 Stuttgart, Saksan keisarikunta) oli saksalainen tutkimusmatkailija, geologi ja arkeologi, joka tutki erityisesti Afrikan eteläosia.
Mauch syntyi köyhään perheeseen, ja hänen isänsä oli puuseppä. Hän aloitti 1856 työuransa opettajana Allgäun alueella. Sitten hän oli viisi vuotta steiermarkilaisen perheen yksityisopettajana. Mauch oli kuitenkin kiinnostunut Afrikan tutkimisesta ja työnsä rinnalla hän opiskeli englantia, ranskaa ja arabiaa sekä lääketieteen perusteita. Mauch päätyi 1863 viideksi kuukaudeksi British Museumiin valmistelemaan matkaansa. Hän nousi lokakuussa 1864 Memelissä saksalaiseen alukseen, joka saapui Etelä-Afrikan Durbaniin lokakuussa 1864.
Etelä-Afrikassa Mauch löysi ruotsalaisen tukijan, ja hänen tuellaan Mauch pystyi toukokuussa 1866 aloittamaan matkansa eteläisen Afrikan sisäosiin. Mauch tapasi norsunmetsästäjä Henry Hartleyn, jonka kanssa hän matkusti pohjoiseen Limpopojoen yli. Seitsemän kuukauden aikana he matkustivat 3 500 kilometriä nykyisen Zimbabwen alueella. Mauch oli alueen ensimmäinen kartoittaja 200 vuoteen. Lisäksi hän teki geologisia ja eläintieteellisiä havaintoja muun muassa vuorten korkeuksista ja tsetsekärpästen levinneisyydestä. Maaliskuussa 1867 Mauch ja Hartley aloittavat uuden matkan, jonka aikana Mauch löysi hylättyjä kultakaivoksia.
Mauch aloitti heinäkuun 1871 lopulla tunnetuimman matkansa, jonka aikana hän etsi muinaista kaupunkia, josta hän oli kuullut tarinoita. Mauch ryöstettiin matkalla, ja hän oli lähellä nälkiintyä. Hän tapasi kuitenkin šonien luona asuvan seikkailija Adam Rendersin, joka auttoi Mauchia löytämään suuret kivirauniot, jotka tunnetaan nykyään nimellä Suur-Zimbabwe. Mauch tutki raunioita kahdeksan kuukautta ja tulkitsi niiden olevan Raamatussa mainittava Ofir, josta Salomo kaivoi kultaa ja muita rikkauksia.
Saksassa Mauchin löydöt eivät juurikaan herättäneet kiinnostusta, sillä tutkimusmatkojen mielenkiinto oli suuntautunut erityisesti Kongojoen ja Niilin tutkimiseen. Mauch kuoli huhtikuussa 1875 vammoihinsa, jotka hän sai tiputtuaan asuintalonsa kolmannesta kerroksesta.
Jurahevin kuninkaat

| Jurahevin kuninkaat Hevisaurus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2009
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 41.11
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment
Listasijoitukset
  5. (24/2010) 1. (Midprice)
Hevisauruksen muut julkaisut
|   | Jurahevin kuninkaat 2009 | Hirmuliskojen yö 2010 |
Jurahevin kuninkaat on Hevisaurus-yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin 21. lokakuuta 2009. Vierailevina tähtinä albumilla esiintyvät muun muassa Jens Johansson, Henrik Klingenberg, Mikko Kosonen, Nino Laurenne ja Mikko Salovaara. Heinäkuun alussa julkaistiin radiolevitykseen albumin ensimmäinen single Jurahevin kuninkaat. Albumin toisena singlenä julkaistiin Viimeinen mammutti. Korkeimmillaan albumi oli Suomen virallisen listan viidennellä sijalla.
Kappaleet

Syntytarina – 1.38
Jee Hevisaurus – 2.42
Jurahevin kuninkaat – 3.16
Kapteeni Koukku – 2.18
Viimeinen mammutti – 3.53
Mörri-Möykky – 2.21
Läksyjä tulee – 2.50
Intiaanin sotahuuto – 2.51
Rupu-Rupu Mörkö – 3.06
Haloo haloo – 3.03
Popkornipulla – 2.39
Rosvolaulu – 3.02
Louhikäärme ja ritari – 3.41
Dinosaurusten maa – 3.51
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Hevisaurus tarjoaa dinosaurusheviä lapsille ja lapsenmielisille - tai jotain plaza.fi.  4.9.2009. Plaza. Arkistoitu 19.12.2009. Viitattu 26.11.2009.
Jurahevin kuninkaat Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Jurahevin kuninkaat Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kaarle I (Portugali)

| Kaarle I |
| --- | --- |
 
Portugalin kuningas
Valtakausi:  19. lokakuuta 1889 – 1. helmikuuta 1908
Edeltäjä:  Ludvig I
Seuraaja:  Emanuel II

Syntynyt:  28. syyskuuta 1863 Lissabon, Portugali
Kuollut:  1. helmikuuta 1908 (44 vuotta) Lissabon, Portugali
Puoliso:  Amélie
Lapset:  Ludvig Filip Emanuel II
Koko nimi:  Carlos Fernando Luís Maria Victor Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis José Simão
Suku:  Bragança
Isä:  Ludvig I
Äiti:  Maria Pia
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Kaarle I Marttyyri (port. Carlos o Martirizado; 28. syyskuuta 1863 Lissabon, Portugali – 1. helmikuuta 1908 Lissabon, Portugali) oli Portugalin kuningas vuosina 1889–1908. Hänet salamurhattiin.
Suku, avioliitto ja lapset

Kaarle I:n koko nimi oli Carlos Fernando Luís Maria Víctor Miguel Rafael Gabriel Gonzaga Xavier Francisco de Assis José Simão.[lähde? ] Hän oli kuningas Ludvig I:n ja kuningatar Maria Pian vanhempi poika. Hänen äidinisänsä oli Italian kuningas Viktor Emanuel II.
Kaarlen puolisona oli vuodesta 1886 Marie Amélie d’Orléans, joka kuului Ranskaa aiemmin hallinneeseen Orléans-sukuun ja jonka vanhemmat olivat kreivi Philippe d’Orléans ja herttuatar Maria Isabel d’Orléans-Montpensier. Amélien isoisä (ja samalla äidinpuoleinen isoisoisä) oli Ranskan kuningas Ludvig Filip I.
Heille syntyi kolme lasta:
Ludvig Filip (Luís Felipe, 1887–1908), Portugalin kruununprinssi
Maria Ana (k. 1887), syntyi kuolleena
Emanuel II (Manuel, 1889–1932), Portugalin kuningas
Kruununprinssinä ja hallitsijana

Kaarle sai kattavan koulutuksen ja oli valmis hallitsemaan perustuslaillisena monarkkina. Vuonna 1883 hän kävi matkalla tutustumassa Italiaan, Isoon-Britanniaan, Ranskaan ja Saksaan. Hän toimi Portugalin sijaishallitsijana isänsä ulkomaanmatkojen aikoina vuosina 1883, 1886 ja 1888.
Kaarle kohosi Portugalin valtaistuimelle isänsä kuoltua 19. lokakuuta 1889. Hänen valtakauttaan hallitsivat poliittinen levottomuus, taloudelliset ongelmat ja monarkian aleneva suosio. Monet ongelmista periytyivät jo hänen edeltäjiensä ajalta.
Kaarle harrasti maalausta ja merentutkimusta kuten isänsä. Toisaalta hänen kyseenalainen yksityiselämänsä voimisti kuningasvallan vastaista mielialaa. Ison-Britannian vaadittua Portugalia vetämään joukkonsa pois eräistä Afrikan siirtokunnista Portossa syttyi tasavaltalaismielinen kapina tammikuussa 1891. Myöhemmin Kaarle luovutti toukokuussa 1906 pääministeriksi nimittämälleen João Francolle käytännössä diktatoriset valtuudet, koska toivoi tämän kykenevän ratkaisemaan talouden ja yhteiskunnan ongelmia.
Kaarle ja hänen vanhin poikansa, kruununprinssi Ludvig Filip murhattiin helmikuussa 1908 heidän ajaessaan vaunuilla Lissabonin Praça do Comércio -aukiolla. Murhan takana oli vallankumoukselliseen Carbonária-järjestön salaliitto, ja tekijät olivat Alfredo Luís da Costa ja Manuel Buíça.
Kaarlen seuraajaksi tuli hänen nuorempi poikansa Emanuel II. Kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1910 Portugali julistettiin tasavallaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle I (Portugali) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ludvig I  | Portugalin kuningas | Seuraaja: Emanuel II |
Kaarle vaimonsa Amélien ja ensimmäisen lapsensa Ludvig Filipin kanssa vuonna 1887.
Katkeran laulu

| Katkeran laulu Mikko Pohjola |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 11. marraskuuta 2016
 Tuottaja(t): Mikko Pohjola, Jukka Immonen, Jurek, Eppu Kosonen, Petri Koskimäki
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Universal Music Finland
 Levymerkki: EMI Finland
Mikko Pohjolan muut julkaisut
| Menkää te, minä jään 2011 | Katkeran laulu 2016 |   |
Singlet albumilta Katkeran laulu
 ”Sängyn reunalla” Julkaistu: 7. tammikuuta 2014  ”James Dean” Julkaistu: 25. maaliskuuta 2016  ”On niin paljon mitä menettää” Julkaistu: 30. syyskuuta 2016
Katkeran laulu on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Mikko Pohjolan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 11. marraskuuta 2016. Albumin tuottajina ovat toimineet muun muassa Pohjola itse sekä Jukka Immonen, Jurek ja Eppu Kosonen. Albumi julkaistiin Universal Music Finlandin alaisella EMI Finland -levymerkillä. Katkeran laulu julkaistiin yli viisi ja puoli vuotta Pohjolan esikoisalbumin jälkeen.
Ensimmäinen single oli 7. tammikuuta 2014 julkaistu ”Sängyn reunalla”, jolla Pohjola osallistui Uuden Musiikin Kilpailuun 2014 sijoittuen toiseksi. Toinen single ”James Dean” julkaistiin yli kaksi vuotta myöhemmin 25. maaliskuuta 2016. Kolmantena singlenä julkaistiin 30. syyskuuta 2016 ”On niin paljon mitä menettää”.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | Sängyn reunalla | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 3.17 |  |  |  |  |  |
| 2. | Pari omenapuuta | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 3.17 |  |  |  |  |  |
| 3. | Veli | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 3.44 |  |  |  |  |  |
| 4. | On niin paljon mitä menettää | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola, Arto Ruotsala | 3.29 |  |  |  |  |  |
| 5. | James Dean | Mikko Pohjola, Simo Reunamäki | Mikko Pohjola, Simo Reunamäki | 3.08 |  |  |  |  |  |
| 6. | Jos päätän jäädä | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 4.01 |  |  |  |  |  |
| 7. | Sanat | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 3.28 |  |  |  |  |  |
| 8. | Bambi | Mikko Pohjola, Ulpu | Mikko Pohjola, Niko Lith, Ulpu | 3.28 |  |  |  |  |  |
| 9. | Katkeran laulu | Mikko Pohjola | Mikko Pohjola | 4.57 |  |  |  |  |  |
Kata (täsmennyssivu)

Kata voi viitata seuraaviin:
kata, kamppailulajien harjoittelumuoto
Kata, säteilyturvallisuuslaitteita valmistava ja tarkastava yritys
Kata, naisen etunimi
Kata International LTD, israelilainen yhtiö
Kata, kylä Thaimaassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kata”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kalsiumformiaatti

| Kalsiumformiaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  544-17-2
PubChem CID:  10997
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(HCO2)2
Moolimassa:  130,113 g/mol
Ulkomuoto:  valkoinen kiteinen jauhe tai valkokeltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  Hajoaa 300 °C:ssa (573.15 K)
Tiheys:  2,02g/cm3 
Liukoisuus veteen:  veteen 16,1 g/100 g (0 °C) 18,4 g/100 g (100 °C) metanoliin 0,27 g/100 g (15 °C) 0,23 g/100 g (66 °C)
  
Kalsiumformiaatti on muurahaishapon kalsiumsuola, jota käytetään EU:ssa säilöntäaineena eläinten rehuissa E-koodilla E238, muttei ihmisille tarkoitetuissa elintarvikkeissa.
Kalsiumformiaatti on palamaton ja muodostaa ortorombisia kiteitä. Aineen haju on vienon etikkahappomainen. Aine on vakaa huoneenlämmössä.
Käyttö

Kalsiumformiaattia on käytetty vuosikymmeniä ja käytetään edelleen mm. EU:ssa säilöntäaineena eläinten rehuissa. Aineella happamoidaan rehuja ja tämä pidentää niiden säilyvyyttä. Kalsiumformiaattia tarvitaan likimain 15 g per rehukilo, jotta rehun pH-arvo laskee yhdellä yksiköllä. 15 g per kg pitoisuus rehuissa on EU:ssa enimmäissuositus – pitoisuutta pidetään turvallisena sioille, kanoille, märehtijöille ja monille kaloille. Kalsiumformiaatti estää mm. E. coli-, Pseudomonas aeruginosa-, Staphylococcus aureus- ja Enterococcus hirae-bakteerien kasvua. Myös Aspergillus niger-homeen ja Candida albicans-hiivan kasvu hidastuu aineen vaikutuksesta. Rehukäytössä aine ei ole ympäristölle haitallinen.
Nahkojen parkitsemisessa kalsiumformiaattia käytetään aineena, joka nopeuttaa parkitsemissa usein käytetyn kromin imeytymistä nahkaan.
Kalsiumformiaattia käytetään sementtipohjaisissa rakennusmateriaaleissa pakkasenkestävänä lisäaineena ja kiihdyttimenä, jonka avulla voidaan nopeuttaa materiaalin kovettumista. Aineen lisäys vähentää sementin metallien hapettumista ja jauhemaisen pinnan muodostumista kuivuneeseen sementtiin. Kipsilevyissä aine toimii palonsuoja-aineena.
Ureaan sekoitettua kalsiumformiaattia käytetään jäänsulatusaineena, joka syövyttää terästä ja sementtiä vähemmän kuin monet muut jäänsulatusaineet.
Tutkimus

Kalsiumformiaattin on tutkittu soveltuvan ihmisille turvalliseksi kalsiumlisäksi. Aine imeytyy paljon paremmin kuin perinteiset kalsiumlisät kuten kalsiumkarbonaatti ja kalsiumsitraatti. Eräässä tutkimuksessa kapseloidut 3.9 g kerta-annokset kalsiumformiaattia eivät aiheuttaneet haittavaikutuksia. Kerta-annoksissa oli 1200 mg kalsiumia. Koehenkilöiden veren formiaattipitoisuudet kasvoivat, mutta eivät merkittävästi, sillä formiaatti metabolisoitui nopeasti. Jatkotutkimuksissa vaurioita esim. näköhermoissa ei ole vastaavilla annoksilla havaittu, jollaisia ilmenee metanolimyrkytyksissä – muurahaishappo on formaldehydin ohella pääasiallinen metanolin hajoamistuote.
Kalsiumformiaattia voitaisiin käyttää poistamaan ympäristölle haitallisia (kts. happosade) rikkioksideja (SOX) fossiilisten polttoaineiden palokaasuista esimerkiksi voimalaitoksissa. Ainetta lisätään kosteutetun kalsiumkarbonaatin joukkoon, joka reagoi polttolaitoksen puhdistusjärjestelmässä kalsiumformiaatin vaikutuksesta tehostetusti kipsiksi. Rikkioksidit siis jäävät kipsiin ympäristöön vapautumisen sijaan.
Valmistus

Teollisesti kalsiumformiaattia valmistetaan usein trimetylolipropaanin synteesin sivutuotteena. Kalsiumin lähteenä käytetään hydratoitua kalkkikiveä (kalsiumhydroksidia). Butyyrialdehydi ja formaldehydi reagoivat emäskatalyytin läsnä ollessa vesiliuoksessa muodostaen epävakaan välituotteen, dimetylolibutanaalin (DIMBA:n). DIMBA reagoi formaldehydin kanssa muodostaen trimetylolipropaanin ja kalsiumformiaatin. Jälkimmäiset erotellaan reaktioseoksesta, niistä poistetaan kuumentamalla formaldehydijäämät ja lopuksi aines kuivataan.
Kalsiumformiaattia voidaan myös valmistaa reagoimalla kalsiumhydroksidia ja häkää korkeassa lämpötilassa ja paineessa (esimerkiksi noin 180 °C ja 35 atm). Lisäksi ainetta voidaan valmistaa kalsiumkloridista ja muurahaishaposta.