stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuvaohjelmien ikärajat Suomessa
Kuvaohjelmien ikärajat

Kaikille sallittujen ohjelmien sisältöjä ei voida pitää lapsen kehitykselle haitallisena. Kaikille sallituiksi luokitellut ohjelmat merkitään kirjaimella S niin kuin sallittu (ruotsiksi voidaan käyttää myös kirjainta T niin kuin tillåten). Kaikille sallituille ohjelmille ei anneta sisältömerkintöjä. Ikärajat eivät ole suosituksia tietyn ikäisille. Kaikille sallittu ohjelma ei tarkoita lastenohjelmaa, vaan että ohjelmassa ei ole lapsille haitallista väkivaltaa, seksiä, ahdistavuutta tai päihteidenkäyttöä. Ohjelmassa saattaa kuitenkin olla kiroilua, rikollisuutta tai rankkojakin teemoja, joita käsitellään puhuen.
| Kuva | Kuva (ruotsiksi) | Selitys |
| --- | --- | --- |
|  |  | Sallittu kaiken ikäisille |
|  |  | Sallittu yli 7-vuotiaille |
|  |  | Sallittu yli 12-vuotiaille |
|  |  | Sallittu yli 16-vuotiaille |
|  |  | Vain aikuisille (+18-vuotiaille) |
Julkisissa esityksissä (esimerkiksi elokuvateattereissa) voidaan 7, 12, ja 16 vuoden ikärajoista joustaa kolme vuotta silloin, kun lapsi on aikuisen seurassa. Ikäjousto ei kuitenkaan koske vain aikuisille tarkoitettuja ohjelmia.
Vanhojen ikärajojen muuntaminen

Valtion elokuvatarkastamon tarkastusmerkinnöillä merkittyjä kuvaohjelmia (lähinnä tallenteita) saa tarjota vanhoilla merkinnöillä, mutta näitä tarjottaessa tulee noudattaa uusia ikärajoja. K-11- ja K-13-merkittyjä kuvaohjelmia voi tarjota 12-vuotiaille ja K-15-merkittyjä kuvaohjelmia 16-vuotiaille. Kun kuvaohjelma tuodaan uudelleen markkinoille, se tulee luokitella uudelleen, jolloin sille annetaan myös uudet sisältösymbolit.
| Entinen ikäraja |  | Uusi ikäraja |
| --- | --- | --- |
|  | → |  |
|  | → |  |
|   | → |  |
|  | → |  |
|  | → |  |
Kuvaohjelmien sisältösymbolit

Kun kuvaohjelman sisältö on kaikille sallittussa mainittua voimakkaampaa, annetaan kuvaohjelmalle korkeampi ikäraja ja ikärajan syistä kertova sisältömerkintä/-merkinnät. Sisältömerkintä kertoo ikärajan perusteen eli lapsille haitallisen sisällön aiheen. Lapsille haitallista sisältöä on väkivaltainen, seksuaalinen, ahdistusta aiheuttava tai muu näihin rinnastettava sisältö, kuten päihteiden käyttö.
Suoratoistopalveluiden ikärajat

Suomen lainsäädäntö ja kuvaohjelmien ikärajoja koskevat asetukset eivät päde kaikissa suomenkielisissä suoratoistopalveluissa. Tämä johtuu siitä, että vaikka palvelu olisikin saatavilla suomenkielisenä, itse palvelu voi olla perustettuna toiseen maahan, jolloin sitä koskee sen kyseisen maan lainsäädäntö, josta käsin yritys toimii.
Suoratoistopalveluiden ikärajat > Netflixin ikärajakäytäntö

Netflix-tilausvideopalvelu on toiminnassaan pyrkinyt seuraamaan maiden ja alueiden ikärajakäytäntöjä. Valtuutetut organisaatiot, jotka päättävät, onko jokin sisältö lapsille sopivaa vai ei, asettavat ikärajat. Netflix ei käytä Kansallisen audiovisuaalisen instituutin Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikön ikäraja- ja sisältömerkintöjä, vaan omaa merkitsemistapaansa. Alla olevassa taulukossa nähdään suomenkielisen Netflixin elokuvien ja TV-ohjelmien ikäsuositukset.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pikkulapset | Isot lapset | Teinit | Aikuisille |  |
| – | Vapautettu, 7 | 11, 12, 13 | 15, 16, 17, 18 |  |
Aiheesta muualla

Mediakasvatus- ja kuvaohjelmayksikön (MEKU) verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ikärajat.fi-tietokanta
Esite uusista ikärajoista (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF)
Väkivallasta kertova merkki.
Seksistä kertova merkki.
Ahdistuksesta kertova merkki.
Päihteistä kertova merkki.
Leukakoukulliset

| Leukakoukulliset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset  Chelicerata  Heymons,1901
Luokat, alaluokat ja lahkot
 Hämähäkkieläimet Arachnida Micrura Skorpionilukit Amblypygi  Hämähäkit Araneae  Sokkoskorpionit Palpigradi  Huppuhämähäkit Ricinulei  Schizomida  Siimaskorpionit Thelyphonida (t. Uropygi)  Dromopoda Skorpionit Scorpiones  Valeskorpionit Pseudoscorpionida  Lukit Opiliones  Arolukit Solifugae  Punkit Acari Aitopunkit Acariformes  Loispunkit Parasitiformes  Lukkipunkit Opilioacariformes  Merilukit Pycnogonida  Molukkiravut Xiphosura  † Meriskorpionit Eurypterida 
Katso myös
   Leukakoukulliset Wikispeciesissä   Leukakoukulliset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leukakoukulliset (Chelicerata) on niveljalkaisten pääjakson alajakso. Nimensä mukaisesti kaikilla tähän alajaksoon kuuluvilla eläimillä on jonkinlainen leukakoukku. Leukakoukulliset on kuusijalkaisten jälkeen toiseksi laajin niveljalkaisten alajaksoista, niitä tunnetaan noin 100 000 lajia. Alajakson nimesi 1901 eläintieteilijä Richard Heymons. Leukakoukullisiin luetaan nykyisin elävät hämähäkkieläinten, merilukkien ja molukkirapujen luokat sekä vain fossiileina tunnetut meriskorpionit. Hämähäkkieläinten luokka on suurin; siihen kuuluvat hämähäkkien ohella muun muassa punkit ja skorpionit.
Suurin osa leukakoukullisiin kuuluvista merissä elävistä lajeista on aikojen kuluessa kuollut sukupuuttoon. Muinaiset trilobiitit olivat leukakoukullisten lähisukua, ja ne muodostavat yhdessä taksonin Arachnomorpha. Sukupuuttoon kuolleita leukakoukullisten lajeja on tunnistettu fossiililöydöistä noin 2 000, ja niistä vanhimmat ovat myöhäiseltä kambrikaudelta. Varhaisimmat meriskorpionien ja molukkirapujen fossiilit ovat ordovikikaudelta.
Kaikille leukakoukullisille yhteinen anatominen piirre on erityinen raajarakenne, leukakoukku eli kelikeri. Leukakoukku on raajasta kehittynyt suuosa, jossa raajan päässä on yleensä ontto koukku. Sitä kautta eläin ruiskuttaa ruoansulatusnestettä ruokaansa. Leukakoukkuja on kolmea päätyyppiä: linkkuveitsimäinen koukku ja kaksi- tai kolmiosainen saksikoukku. Hämähäkkien leukakoukut ovat linkkuveitsimäisiä, valeskorpionien kaksiosaisia saksia ja skorpionien, lukkien, merilukkien ja molukkirapujen kolmiosaisia saksikoukkuja.
Leukakoukullisten koukkutyyppejä: A) linkkuveitsi, B) kaksiosainen saksikoukku, C) kolmiosainen saksikoukku.
Aiheesta muualla

Tom Harvey (2003) Chelicerata home page (Arkistoitu – Internet Archive). University of Bristol, oppilastyö.
Marjaana Virta

Marjaana Virta (s. 8. marraskuuta 1958 Lahti) on suomalainen graafinen suunnittelija, joka tunnetaan erityisesti palkituista kirjojen ulkoasun ja typografian suunnittelutöistään sekä Marimekolle suunnittelemistaan painokuoseista.
Virta kirjoitti ylioppilaaksi 1977 ja valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden Muotoiluinstituutista 1981. Hän toimi pitkään kirjanmuotoilijana WSOY-kustantamossa ja tämän jälkeen hän on jatkanut työskentelyä omassa yrityksessään. Graphic Design Marjaana Virta Oy on perustettu 1993.
Virta on tehnyt kansikuvia muun muassa useisiin Leena Krohnin kirjoihin.
Virta palkittiin vuoden 1988 Vuoden huiput -kilpailussa hopeahuipulla kirjan Kuningas Rastasnokka graafisesta muotoilusta ja vuonna 1994 hopeahuipulla Marimekolle ja Routledgelle suunnitellusta painotuotteiden ja tekstiilien kokonaisuudesta. Vuoden graafikko -tunnustuspalkinnon Virta sai 1993.
Marek Balt

| Marek Balt |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.7.2019–  
Ryhmä:  S&D-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. huhtikuuta 1973 (ikä 51) Częstochowa, Puola
Kansalaisuus:  puolalainen
Tiedot
Puolue:  Nowa Lewica
Aiheesta muualla
marekbalt.info
Marek Balt (s. 8. huhtikuuta 1973 Częstochowa, Puola) on puolalainen poliitikko. Balt edustaa Nowa Lewica-puoluetta. Balt on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2019 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marek Balt Wikimedia Commonsissa
Marek Balt Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Marjaana Seppänen

Marjaana Seppänen (s. 11. maaliskuuta 1962 Mikkelin maalaiskunta) on Helsingin yliopiston sosiaalityön professori erikoisalanaan gerontologinen sosiaalityö.
Seppänen valmistui sosionomiksi 1986 Svenska social- och kommunalhögskolanista ja valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1992. Hänen pro gradu -tutkielmansa ja lisenssiaatintyönsä vuonna 1997 aiheena oli työttömyys. Valtiotieteiden tohtoriksi Seppänen väitteli Helsingin yliopistossa 2002. Väitöskirja Liipolan onni käsitteli lahtelaista Liipolan asuinaluetta.
Työurallaan Seppänen on toiminut Päijät-Hämeen ja Itä-Uudenmaan sosiaalialan osaamiskeskuksen johtajana 2002–2004 ja 2006–2007. Lapin yliopiston gerontologisen sosiaalityön professorina hän työskenteli 2009–2015 ja Helsingin yliopiston sosiaalityön professorina hän on toiminut vuodesta 2015. Lisäksi Seppänen on toiminut Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan dekaanina vuodesta 2020 lähtien. Gerontologista sosiaalityötä ja vanhenemista tutkiessaan Seppäsen aiheina on ollut sosiaaliset suhteet, yhteisöllisyys ja yksinäisyys.
Marion Josserand

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marion Josserand vuonna 2010. |  Marion Josserand vuonna 2010. |  Marion Josserand vuonna 2010. |  |
Maa:   Ranska
Naisten freestyle-hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | ski cross |  |
Marion Josserand (s. 6. lokakuuta 1986 Saint-Martin d'Hères) on ranskalainen freestylehiihtäjä. Hän voitti pronssia skicrossissa vuoden 2010 talviolympialaisissa.
Freestylehiihdon maailmancupissa Josserand kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2007 sijoittuen yhdeksänneksi. Hän on voittanut yhden maailmancupin kilpailun. Vuonna 2007 hän oli MM-kisoissa kuudes.
Leif Panduro

Leif Panduro (18. huhtikuuta 1923 Kööpenhamina, Tanska – 16. tammikuuta 1977 Asserbo, Sjælland, Tanska) oli tanskalainen kirjailija. Hänen kirjojensa keskeinen aihe on ihmisen elämäntarkoituksen etsimisen epäonnistuminen. Hän kuvaa sitä absurdien käänteiden kautta. Romaanien lisäksi hän kirjoitti elokuvakäsikirjoituksia sekä kuunnelmia ja näytelmiä radiolle ja televisiolle.[lähde? ]
Vaikean lapsuuden elänyttä Panduroa pidetään usein satiirisena ja yhteiskuntakriittisenä kirjailijana, mutta hänen suosionsa perustuu kuitenkin lähinnä tuotannon läpäisevään huumoriin.[lähde? ]
Palkinnot ja tunnustukset

Kultaiset laakerit -kirjallisuuspalkinto 1970
Teokset

Høfeber (1975)
Den store bandit alkup. puuleikkaukset Seppo Mattinen, 1973
Daniels anden verden, 1970
Den gale mand, 1965
Øgledage, 1961
Rend mig i traditionerne, 1958
Kaikista paras maailma! Suom. Toini Havu, teoksessa: 27 pohjoismaista kertojaa, toim. Lars Hamberg, Tammi 1964
Aiheesta muualla

Biografi: Leif Panduro, Danske Radio (tanskaksi)
Leif Panduro Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Marek Gołąb

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gołąb vuonna 2014. |  Gołąb vuonna 2014. |  Gołąb vuonna 2014. |  |
Maa:   Puola
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | México 1968 | 90 kg |  |
Marek Gołąb (7. toukokuuta 1940 Zakliczyn – 6. lokakuuta 2017 Wrocław) oli puolalainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Gołąb voitti painoluokassa 90 kg olympiapronssia Méxicossa 1968, missä hän hävisi suomalaiselle Kaarlo Kangasniemelle ja neuvostovirolaiselle Jaan Taltsille. Gołąb saavutti urallaan myös MM-pronssia vuosina 1966 ja 1968 sekä EM-pronssia vuosina 1964 ja 1966. Hän teki urallaan kolme maailmanennätystä. Gołąb kuoli 77-vuotiaana 6. lokakuuta 2017.
Aiheesta muualla

Marek Gołąb Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Leveänokkamomotit

| Leveänokkamomotit |
| --- | --- |
 Leveänokkamomotti (Electron platyrhynchum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Heimo::  Momotit Momotidae
Suku::  Leveänokkamomotit Electron  Gistel, 1848
Katso myös
   Leveänokkamomotit Wikispeciesissä   Leveänokkamomotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leveänokkamomotit (Electron) on momottien heimoon kuuluva säihkylintusuku. Leveänokkamomotteja on BirdLife Suomen luokittelussa kaksi lajia.
Leveänokkamomotteihin kuuluvia lajeja

Kanamomotti (Electron carinatum)
Leveänokkamomotti (Electron platyrhynchum)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Electron (englanniksi)
Lama (albumi)

| Lama Lama |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu 1982 Finnvox-studiot
 Julkaistu: 1982
 Tyylilaji: uusi aalto, punk
 Kesto: 31.07
 Levymerkki: Johanna
Laman muut julkaisut
| Väliaikainen (EP) 1981 | Lama 1982 | ...ja mikään ei muuttunut 1983 |
Lama on suomalaisen uuden aallon punkyhtye Laman ainoaksi jäänyt studioalbumi, jonka Johanna julkaisi keväällä 1982. Se julkaistiin CD-muodossa vuonna 1994 (Stupido Twins, TWINCD 21), ja vuonna 2005 remasteroituna (Johanna, JHNCD 2069). Vuonna 2011 Svart Records julkaisi levyn vinyylimuodossa (SVR-053).
Kappaleet

Sävellys ja sanoitus Lama, ellei toisin mainittu.
Kappaleet > A-puoli

Tänään kotona – 2.23
105 B – 1.17
Osmo älä onnu – 2.49
Olen homo – 2.07
Iso Pasi – 2.36
Jeesus – 1.13 (säv.  & san. Eno, Epe, Charlie)
Tavastia – 2.33
Kappaleet > B-puoli

Sä saatana – 2.04
Anarkomarko – 0.54 (säv. & san. Eno, Epe, Charlie)
Turpa kiinni ja nussi – 1.47 (säv. & san. Jore)
Järjetöntä – 2.17
Spurgun huuto – 1.36
Kellot – 2.21
Koputus – 3.21
Tulevaisuus – 1.57
Kappaleista ”Anarkomarko” oli mukana kesällä 1981 julkaistulla ”Väliaikainen” 7":n EP:llä.
Kokoonpano

Epe (oik. Jari Kronholm) ‎– laulu
Charlie (oik. Timo Peräniitty) ‎– kitara
Eno (oik. Timo Eno) ‎– basso
Jusa (oik. Juha Ranta) ‎– rummut
Jore (oik. Jorma Vastelin) ‎– laulu (kappale ”Turpa kiinni ja nussi”)
Leuk

| Leuk |
| --- | --- |
 Leukia Rhônen laakson pohjoisella rinteellä
 vaakuna
 Leukin sijainti
 Leuk
 Koordinaatit: 46°18′43″N, 07°38′24″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Valais
Piirikunta:  Leuk
Perustettu:  1260
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  44,1 km²
Korkeus:  550–2 790 m
Väkiluku (2011):  3 402
 – Väestötiheys:  77 as./km²
 
 www.leuk.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leuk  (ransk. Loèche, wallisinsaksaksi Leigg) on kaupunki Sveitsissä, Wallisin kantonin saksankielisessä osassa, Rhônen laaksossa. Se on Leukin alueen keskus ja alueen suurin kaupunki. Leukin suurin taajama on Susten, jossa asuu yli puolet kaupungin asukkaista. Vuoden 2011 lopussa kunnan vakinaisten asukkaiden lukumäärä oli 3 402.
Leuk on liikenteen solmukohta Brig–Geneve-rautatien varrella. Leukista on suorat junayhteydet muun muassa Lausanneen, Geneveen ja Pariisiin sekä Brigiin. Leukista on linja-autoyhteydet lähistön alppikyliin, mm. Leukerbadiin.
Leukissa on keskiaikainen linna.
Pfyn-Fingesin luonnonsuojelualue sijaitsee Leukin länsipuolella, suurelta osin kaupungin alueella. Puisto on tunnettu Sveitsin suurimmasta mäntymetsästä, Rhônen vesijättö- ja eroosioalueista sekä monipuolisesta kasvistostaan ja eläimistöstään.
Leukin itäpuolella, Guttettiin johtavan tien varrella on Signalhorn AG:n omistama, mannerten välisen tietoliikenteen solmupiste, satelliittien maa-asema näyttävine lautasantenneineen. Samalla alueella on Sveitsin tiedustelupalvelun Onyx-kuuntelujärjestelmän laitteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leuk Wikimedia Commonsissa
Leukin rautatieasema sekä Sustenia Rhônen laakson eteläisellä rinteellä.
Signalhornin ja Sveitsin tiedustelupalvelun tietoliikenneasema Leukissa. Taustalla näkyy vuoden 2003 metsäpalon tuhoamaa rinnettä.
Mario Casariego y Acevedo

Figueras, Castropol.
Mario Casariego y Acevedo (13. helmikuuta 1909 Castropol – 15. kesäkuuta 1983 Guatemala) oli espanjalaissyntyinen katolisen kirkon kardinaali. Hänestä tuli varhain orpo, ja hänet lähetettiin Guatemalaan, jossa hänen setänsä työskenteli. Hän liittyi Orden de los Padres Somascosiin vuonna 1924 El Salvadorissa ja sai pappisvihkimyksensä San Salvadorissa 19. heinäkuuta 1936.
Casariego y Acevedo sai 15. marraskuuta 1958 nimityksen Guatemalan vihkipiispaksi ja Pudentianan titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 27. joulukuuta paavi Johannes XXIII, jota avustivat Girolamo Bartolomeo Bortignon ja Gioacchino Muccin. 12. marraskuuta 1963 Casariego y Acevedo sai nimityksen Guatemalan koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Pergen titulaariarkkipiispaksi. 12. joulukuuta 1964 hänestä tuli Guatemalan arkkipiispa. 28. huhtikuuta 1969 hänet ylennettiin kardinaaliksi ja nimitettiin Santa Maria in Aquiron kardinaalipapiksi.
Casariego y Acevedo oli Guatemalan ensimmäinen kardinaali. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuoden 1978 kahteen konklaaviin. Hän oli maaliskuussa 1968 useiden päivien ajan terroristiryhmittymän kaappaamana. Hän kuoli kärsittyään pitkään sydänvaivoista.
Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit

| Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit> The Man Who Would Be King |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Huston
Käsikirjoittaja:   John Huston  Gladys Hill 
Perustuu:  Rudyard Kiplingin novelliin The Man Who Would Be King
Tuottaja:  John Foreman
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Oswald Morris
Leikkaaja:  Russell Lloyd
Lavastaja:  Tony Inglis
Pääosat:   Sean Connery  Michael Caine  Christopher Plummer  Saeed Jaffrey  Karroum Ben Bouih 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  129 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit on vuonna 1975 julkaistu seikkailuelokuva, joka perustuu Rudyard Kiplingin novelliin The Man Who Would Be King. Elokuvan pääosia esittävät Sean Connery, Michael Caine, Christopher Plummer, Saeed Jaffrey, Doghmi Larbi, Jack May, Karroom Ben Bouih, Mohammad Shamsi, Albert Moses, Paul Antrim, Graham Acres ja Shakira Caine. Elokuvan on ohjannut John Huston.
Aiheesta muualla

Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Man Who Would Be King – Seikkailujen sankarit Elonet.
Lampiviklo

| Lampiviklo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Viklot Tringa
Laji::  stagnatilis
Kaksiosainen nimi
 Tringa stagnatilis  (Bechstein, 1803) 

Katso myös
   Lampiviklo Wikispeciesissä   Lampiviklo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lampiviklon munia.
Lampiviklo (Tringa stagnatilis) on pieni kahlaaja. Lajin nimesi Johann Matthäus Bechstein 1803.
Ulkonäkö ja koko

Höyhenpuku on harmaanruskea kesällä, vaaleampi talvella, ja siinä on selässä vaalea raita, joka näkyy vain linnun lentäessä. Suomeen harhautuvat lampiviklot ovat usein vaihtopuvussa, eli niiden väritys on jotain kesä- ja talvipuvun väliltä. Jalat ovat keltaiset ja erittäin pitkät, nokka pitkä ja ohut. Lentävästä linnusta huomaa, miten jalat ulottuvat pitemmälle kuin pyrstö.
Euroopan vanhin rengastettu lampiviklo on ollut ranskalainen vähintään 7 vuoden 1 kuukauden ikäinen yksilö.
Ulkonäkö ja koko > Koko

Pituus 20–26 cm, siipien kärkiväli 40–60 cm, paino noin 50–120 g.
Ulkonäkö ja koko > Ääni

Soidinääni on ’tuiiu tuiiu’. Varoitusääni on terävä ’tsirp’, myös ’sviik’ pituudeltaan n. 1s, 8s välein.
Levinneisyys

Lampiviklo pesii lammissa ja kosteilla ruohoalueilla aroilla ja taigalla Itä-Euroopassa ja Aasiassa. Maailman populaation koko on 190 000–1,2 miljoonaa yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen. Se muuttaa talveksi Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan ja Etelä-Aasiaan, varsinkin Intiaan. Jotkut yksilöt muuttavat Kaakkois-Aasiaan ja jopa Australiaan asti. Suosituimpia talvehtimisalueita ovat sisämaan kosteikot ja lammet. Muuttomatkoillaan linnut harhautuvat säännöllisesti läntiseen Eurooppaan – Suomessakin tehdään vuosittain kymmeniä havaintoja. Suomen pesimäkannaksi on arvioitu 5–15 paria, Ruotsin 0–5 paria ja Viron 5–20 paria.
Lisääntyminen

Lampiviklot pesivät harvoissa yhteisöissä, joissa pesien väliä on kymmenkunta metriä. Pesä on maassa lähellä vettä. Munia on 4, ja molemmat emot hautovat niitä. Poikaset ovat pesäpakoisia. Molemmat vanhemmat osallistuvat poikasten ruokkimiseen. Sukukypsä 1-vuotiaana.
Ravinto

Lintu kaivelee liejusta tai matalasta vedestä hyönteisiä ja muita pikkueläimiä. Koska ne ruokailevat talvehtimisalueillaan mm. riisipelloilla, niitä uhkaavat maataloudessa käytetyt hyönteismyrkyt.
Aiheesta muualla

Lampiviklo Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Lampiviklo (Tringa stagnatilis)
ITIS: Tringa stagnatilis (englanniksi)
Lauri Kaukamaa

Lauri Iivari (L. I.) Kaukamaa (22. elokuuta 1907 Pori – 20. huhtikuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, kouluneuvos ja kokoomuksen kansanedustaja.
Kaukamaan vanhemmat olivat ajuri Karl Jooseppi Munter ja Emma Sofia Renfors. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931, lisensiaatiksi 1941 ja tohtoriksi 1943.
Kaukamaa toimi Helsingin suomalaisen lyseon vt. lehtorina 1934–1935, Suomalaisen normaalilyseon vt. lehtorina 1935–1936 ja Porin lyseon historian ja yhteiskuntaopin vanhempana lehtorina 1936–1955. Hän oli kouluhallituksen kouluneuvoksena 1955–1970 ja kouluhallituksen oppikouluosaston osastopäällikkönä 1959–1969. Kaukamaa oli myös osastorehtorina ja lehtorina valtion sisäoppilaitoksen kurssilla vuonna 1945.
Kaukamaa oli kansanedustajana 1948–1951 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Porin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Kaukamaa kuului jäsenenä myös muun muassa Yleisradion ohjelmaneuvostoon, ylioppilastutkintolautakuntaan ja Suomen oppikoulujen opettajaneuvostoon.
Teoksia

Nimellä L. I. Kaukamaa:
Porin seutu itsenäisyystaistelun vaiheissa. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1933
Fredrik Frans Wallenstråle porilaisena kauppiaana ja laivanvarustajana. Historiallinen arkisto XLIV. Helsinki 1938
Porin työväen järjestäytymispyrkimyksistä 1800-luvulla ennen elinkeinovapautta. Historiallinen arkisto 45. Helsinki 1939
Vahokosken sahariita teoksessa Satakunta-sarja. Kotiseutututkimuksia XI. 1939
Lisävalaistusta maamme kruununmetsätalouden alkuvaiheisiin. Historiallinen aikakauskirja 3/1941
Porin puutavarakaupasta ja metsänkäytöstä kaupungin kauppapiirissä "suuren laivanvarustustoimen" aikana 1809-56, väitöskirja. Historiallisia tutkimuksia 27. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1941
Tie- ja vesirakennushallitus 1816-1941 : katsaus viraston kehitykseen ja sen suorittamiin tärkeimpiin töihin. Tie- ja vesirakennushallitus, Helsinki 1941
Aikamme kasvot. Kirjapaja, Helsinki 1944
Maamme ulkomaanliikenteen rationalisointi : Mäntyluodon satamasta 7.2.1948 Poriin järjestetyn ministerivierailun aikana esitettyjä ajatuksia. Porin kaupunki - Porin kauppakamari, Pori 1948
Porin lyseo 1879-1954 ; historiikin kirj. Heikki Impiwaara, L. I. Kaukamaa ; matrikkelin kirj. Heikki Vuorilehto. Porin lyseo, Pori 1954
Satakunnan maanviljelysseura 1861-1961 ; kirj. L. I. Kaukamaa, V. Lähdeoja. Satakunnan maanviljelysseura, Pori 1961
Toimitustöitä

Satakunnan sananparsia ; toim. L. I. Kaukamaa ja Niilo Valonen. WSOY 1939
Satakuntalaista arkea ja pyhää : museoitten ja yksityisten museokokoelmien esineitten kertomana. Satakunnan kirjallisen kerhon julkaisuja 7. Pori 1947
Satakuntaa ja satakuntalaisia 2 ; toimituskunta L. I. Kaukamaa, Kauko Heikkilä, M. J. Saarnilehto. Satakunnan kirjallisen kerhon julkaisuja 8. Pori 1951