stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksandr Balandin

| Aleksandr Balandin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Frjazino, Venäjän neuvostotasavalta
Ura
Valittu avaruuslentäjäksi:  1. joulukuuta 1978
Eläköityminen:  17. lokakuuta 1994
Lennot

 :  Sojuz TM-9
 
Aleksandr Balandin (ven. Алекса́ндр Никола́евич Бала́ндин; s. 30. heinäkuuta 1953 Frjazino, Venäjän neuvostotasavalta) on entinen neuvostoliittolainen kosmonautti.
Balandin valittiin kosmonauttikoulutukseen 1. joulukuuta 1978. Hän lensi Sojuz TM-9 -aluksella. Hän siirtyi eläkkeelle 17. lokakuuta 1994. Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Werner Greuter

| Werner Rodolfo Greuter> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. helmikuuta 1938 (ikä 86) Genova, Italia
Kansalaisuus:  Sveitsi
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Werner Rodolfo Greuter (27. helmikuuta 1938 Genova, Italia) on sveitsiläinen kasvitieteilijä ja professori. Greuterin auktorinimi on Greuter.
Greuter on käynyt koulua Sveitsin Bellinzonassa ja Winterthurissa. Yliopisto-opinnot hän kävi Zürichin yliopistossa, jossa hän vuonna 1972 valmistui filosofian tohtoriksi. Greuter työskenteli Conservatoire et Jardin botaniques de la Ville de Genèvessä vuosien 1965–1978 aikana ensin apulaiskuraattorina, jonka jälkeen kuraattorina ja lopulta vanhempana kuraattorina. Vuosiksi 1972–1974 hän lähti tieteelliseksi johtajaksi Goulandriksen luonnonhistorialliseen museoon Kifisiáan Kreikkaan.
Vuodesta 1978 vuoteen 2008 Greuter työskenteli Berliinin kasvitieteellisessä puutarhassa johtajana.
Greuter on Havannan yliopiston kunniaprofessori vuodesta 2004. Hän on saanut myös OPTIMA Gold Medal -palkinnon vuonna 1998.
Aiheesta muualla

Greuterin sivut Berlin-Dahlemin kasvitieteellisen puutarhan ja museon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Greuterin julkaisuja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Viljo Issakainen

Viljo Issakainen (15. tammikuuta 1947 Rovaniemen maalaiskunta – 12. huhtikuuta 2021 Rovaniemi) oli suomalainen voimanostaja ja painonnostaja.
Voimanoston MM-kilpailuissa Issakainen saavutti 56 kilogramman sarjassa hopeaa 1975 ja pronssia 1976. Hän voitti kolme Pohjoismaiden mestaruutta ja viisi Suomen mestaruutta. Vuonna 1975 Urheilutoimittajain Liitto valitsi hänen Vuoden voimanostajaksi Suomessa. Voimanosto oli tuolloin ensimmäistä kertaa mukana lajien parhaita valittaessa. Painonnostossa Issakainen saavutti PM-kisoissa yhden hopean ja SM-kisoissa yhden kullan, yhden hopean ja kaksi pronssia.
Issakainen teki useita Pohjoismaiden ja Suomen ennätyksiä sekä voimanostossa että painonnostossa.
Aiheesta muualla

Viljo Issakainen in memoriam Painonnostoliitto.  30.4.2021.
Viljo Holopainen

Viljo Holopainen 1960-luvun keskivaiheilla.
Viljo Emil Holopainen (13. maaliskuuta 1916 Riistavesi – 9. huhtikuuta 2011 Kuopio) oli Helsingin yliopiston puumarkkinatieteen professori ja Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja.
Holopaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Mikko Kusti Holopainen ja emäntä Kerttu Maria Miettinen ja puoliso vuodesta 1944 Helvi Rakel Niinimaa. Hän valmistui Kuopion yhteiskoulusta 1936 ja suoritti Helsingin yliopiston metsätutkinnon ja Metsähallituksen metsätaloudellisen virkatutkinnon. Maatalous- ja metsätieteiden kandidaatti hänestä tuli 1947 ja lisensiaatti ja tohtori 1950, samoin kuin valtiotieteen kandidaatti. London School of Economics -korkeakoulussa hän oli British Councilin rahoittamana  stipendiaattina 1950-1951 ja 1964 Yhdysvalloissa ASLA-Fulbright-tutkijastipendiaattina. Helsingin yliopiston metsätalouden apulaisprofessorina Holopainen toimi 1954-1959 ja puumarkkinatieteen professorina 1959-1964. Metsäntutkimuslaitoksen ylijohtaja hän oli 1964-1979, Erkki Kalelan jälkeen. Holopainen oli aktiivinen alansa kotimaisissa ja kansainvälisissä järjestöissä. Hänen yhteensä 85 julkaisuaan sisältävät myös metsäpolitiikkaa käsitteleviä teoksia, kuten 60-luvun metsäpolitiikka (1967), Vastuun metsäpolitiikka (1970) ja Erkki Timosen kanssa laadittu Metsä vastaa (1995). Hän oli Suomen Metsätieteellisen Seuran kunniapuheenjohtaja vuodesta 1985 ja lahjoitti seuralle puolisonsa kanssa peruspääoman nimeään kantavaan rahastoon 1989.
Aiheesta muualla

Eljas Pohtila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Helsingin Sanomat (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 15.11.2015)
Erkki Annila, Viljo Holopaisen muistokirjoitus, Academia Scientiarum Fennica 2011, ss. 100-104 (Arkistoitu – Internet Archive) (Viitattu 15.11.2015)
Viljo Hurme

Paavo Viljo Hurme (sukunimi vuoteen 1906 Heerman; 24. tammikuuta 1893 Muurla – 14. kesäkuuta 1987) oli suomalainen taidemaalari jonka ura ulottui 1910-luvulta aina 1980-luvulle. Hurmeen ateljeekoti sijaitsi Muurlassa.
Seitsenlapsiseen maanviljelijäperheeseen syntynyt Hurme aloitti piirtämisen jo lapsuudenkodissaan. Hänen aiheensa liittyivät tällöin maatalon pihapiiriin. Kädentaidot hallitseva Hurme valmisti myös erilaisia käyttö- ja koriste-esineitä ja hän teki muun muassa itse taulujensa kehykset. Ripille päästyään Hurme sai mahdollisuuden taideopintojen Turun piirustuskoulussa jossa hän opiskeli 1909–1914 opettajinaan Victor Westerholm ja Axel Haartman.
Hurmeen töitä oli ensimmäisen kerran näytteillä Turun Taideyhdistyksen vuosinäyttelyissä maaliskuussa ja lokakuussa 1916. Hän piti myös saman vuoden joulukuussa Turun taidemuseossa yhteisen näyttelyn neljän opiskelutoverinsa (Walter Lindholm, Lauri Lehmussaari, Yrjö (Johannes) Paavola, Asti Vehmas) kanssa.
Hurme maalasi 1910-luvulla paljon vesiväritöitä tummin värein harmaalle pohjalle. Hän teki myös vaaleita usvamaisia väreitä käyttäen hämyisiä kesäyömaisemia. Myöhemminkin akvarellit muodostivat keskeisen osan Hurmeen tuotannossa. Hurmeen tuotannossa näkyi pitkään hänen ihailemansa Tyko Sallisen vaikutus. Hurme alkoi 1930-luvulla käyttää myös öljyvärejä ja hän ryhtyi maalaamaan muotokuvia.
Hurme oli 1920-luvulla mukana elokuva-alalla ystävänsä taiteilija Uuno Eskolan kautta. Hurme ja Eskola vastasivat Tampereelle Hatanpään valtatie 6:een helmikuussa 1928 valmistuneen 470-paikkaisen Häme-elokuvateatterin salin koristelusta. Hurme esiintyi myös pääosassa Uuno Eskolan samana vuonna Tampereella ohjaamassa ja tuottamassa hiihtourheiluaiheisessa elokuvassa Lumisten metsien mies.
Maalauksen aiheena oleva Korppu-Vihtori kuvattuna Munkin pihalla korpunhakumatkalla
Hurmeen teosten aiheena olivat erilaiset työnkuvaukset (elonkorjuu, pyykkärit), maisemat, muotokuvat ja kansantyypit. Hurme maalasi useita kuvia Salon seudulla leipäkauppaa tehneestä Korppu-Vihtorista. Hän maalasi myös krusifiksiaiheita käyttäen mallina itse tekemiään puuveistoksia. 1950-luvulla Hurme teki Italian-matkansa innoittamana myös mosaiikkitöitä vaikkei hän tuonutkaan niitä näytteille. Muuten Hurmeen 1950-luvun tuotanto käsitti sisäkuvia ja asetelmia.
Tutustuttuaan Ateneumissa esillä olleeseen ARS 1961 Helsinki -näyttelyyn Hurme päätti luopua maisemamaalauksesta ja alkaa kuvata maiseman yksityiskohtia. Hän maalasi 1960- ja 1970-luvuilla erityisen paljon maalauksia joiden aiheena oli rapautuva tai jäkälän peittämä kallion pinta. Hurme teki myös leluasetelmia, uusrealistisia romumaalauksia ja hän käytti fotorealismin ja pop-taiteen tyylikeinoja.
Hurme jatkoi maalaamista elämänsä loppuun saakka niin että hänen viimeinen työnsä Paimenia kedolla valmistui neljä päivää ennen hänen kuolemaansa.
Salon taidemuseossa on Viljo Hurmeen säätiön omistama 500 Hurmeen teoksen kokoelma. Viljo Hurmeen taiteilijakoti Muurlassa avattiin yleisölle 1987.
Teoksia

Piha. 1908
Illan hämyssä. 1941
Omakuva 1959
Viktor Lang

| Viktor Lang> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Linköping, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  96 kg
Seura
Seura:  Sport
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  22
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  BIK Karlskoga (HA) Piráti Chomutov (Tšekki I) HC Plzeň (ČEL) Södertälje SK (HA)
Viktor Axel Lang (s. 22. huhtikuuta 1995 Linköping, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Vaasan Sportissa.
Ura > Seuraura

Langin kasvattajaseura on Arvika HC. Hän siirtyi juniorina sittemmin Viking HC:hen, josta Lang siirtyi 16-vuotiaana kaudeksi 2011–2012 Bofors IK:n organisaatioon. Kaudeksi 2012–2013 seuran nimeksi vaihtui BIK Karlskoga, jonka J18-joukkueen varakapteenina hän toimi. Kaudella 2013–2014 Lang debytoi seuran miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa hän pelasi tulokaskaudellaan 39 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen ja kaksi pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä.
Lang pelasi Karlskogan Allsvenskan-joukkueessa kuusi peräkkäistä kautta, joista viimeisin kausi 2018–2019 jäi vain 13 ottelun mittaiseksi aivotärähdyksen vuoksi. Elokuussa 2019 Lang siirtyi tryoutille Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. česká hokejová ligan Piráti Chomutoviin. Noin kaksi viikkoa myöhemmin hän sai joukkueeseen kauden 2019–2020 kattavan sopimuksen. Lang oli viidellä osumallaan joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja Dušan Žovinecin kanssa ja hän teki runkosarjassa kaikkiaan 17 tehopistettä.
Kaudeksi 2020–2021 Lang siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tšekin pääsarjatasolle Extraliga-joukkue HC Plzeňin riveihin. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 18. syyskuuta 2020 HC Sparta Prahaa vastaan. Lang merkittiin Plzeňin kakkospuolustajapariin Matěj Stříteskýn viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 19.02 minuuttia, josta alivoimalla 4.22 minuuttia, mikä oli eniten koko joukkueesta. Lang sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Petr Kodýtekin tekemään maaliin ja hän keräsi yhden kahden minuutin jäähyn estämisestä. Pääsarjauransa ensimmäisen ja kauden ainoaksi jääneen maalinsa Lang teki 2. maaliskuuta 2021 Berani Zlíniä vastaan. Hän keräsi Plzeňin 7–0-voittoon päättyneessä ottelussa teholukeman +3. Kaikkiaan Lang pelasi kauden aikana 43 runkosarjaottelua tehopistein 1+8=9 ja kolme pudotuspeliottelua ilman tehopisteitä. Helmikuussa 2021 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kausi 2021–2022 Langilla jäi loukkaantumisen vuoksi vain 17 ottelun mittaiseksi.
Lang palasi kaudeksi 2022–2023 vuoden mittaisella sopimuksella kotimaahansa ja hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue Södertälje SK:hon. Kaudeksi 2023–2024 Lang palasi vuoden mittaisella sopimuksella samassa sarjassa pelaavaan BIK Karlskogaan. Pudotuspeleissä hän jakoi lukemalla +5 joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Eskild Bakke Olsenin, Jesper Kokkosen ja Wilhelm Westlundin kanssa.
Kaudeksi 2024–2025 Lang siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Vaasan Sportiin.
Ura > Maajoukkueura

Lang on pelannut neljä nuorten maaottelua.
Pelityyli

Sportin apuvalmentaja Janne Grönvallin mukaan Lang on hyvä alivoimapelaaja, joka pystyy antamaan helpon ensimmäisen syötön. Grönvallin mukaan hän on kaikin puolin työteliäs ja energinen joukkuepelaaja.
Muuta

Langin pikkuveli Oskar on Ruotsin maajoukkuehyökkääjä, joka pelaa SHL-joukkue Leksands IF:ssä.
Väyryneniitti

Väyryneniittikivinäyte. Väyryneniitti näkyy kuvassa punaisena, vaaleanharmaa mineraali on herderiittiä, jota ympäröi tummanharmaa fluoriapatiitti. Keltainen mineraali on hienojakoista muskoviittia.
Kaksi väyryneniittinäytettä.
Väyryneniitti (kemiallinen kaava MnBe(PO4)(OH), mangaani-berylliumhydroksidifosfaatti) on harvinainen fosfaattimineraali, jonka ensimmäinen löytöpaikka maapallolta on Eräjärven Viitaniemen litiummineraalilouhos. Mineraalia ei ole löydetty mistään muualta Suomesta mutta on löydetty muualta maapallolta. Mineraali on nimetty Teknillisen korkeakoulun geologian ja mineralogian professorin Heikki Väyrysen (1888–1956) mukaan.
Väyryneniitin väri vaihtelee vaaleanpunaisesta ruusunpunaiseen, ja mineraali on tavallisesti massamainen tai rakeinen, kiteet ovat harvinaisia, pieniä ja kuitumaisia. Väyryneniitin kidejärjestelmä on monokliininen. Väyryneniitti on läpinäkyvä tai -kuultava ja lasikiiltoinen.
Väyryneniitillä ei ole teollista, mainittavaa geologista eikä koruteollista hyötykäyttöä, mutta se on harvinaisuutensa vuoksi kivikeräilijöiden suosiossa. Alan kauppiaat myyvät harvinaista mineraalia yleensä suhteellisen korkeaan hintaan, vaikka mineraali itsessään ei ole arvokas.
Heikki Väyrysen sukuseura on ottanut itselleen nimen Väyrysniitti tämän mineraalin mukaan.
Aiheesta muualla

Webmineral: Vayrynenite (engl.)
Aarre Viinikanoja

Varma Aarre Johannes Viinikanoja (9. tammikuuta 1918 Oulu – 27. tammikuuta 1981   Porvoo) oli suomalainen taidemaalari. Viinikanoja opiskeli Vapaassa taidekoulussa vuosina 1940–1941.
Viinikanoja debytoi taiteilijana Oulussa vuonna 1953. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin, Suomen taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin ja moniin kansainvälisiin näyttelyihin. Hänet sai diplomeja, mitaleja ja kunniapalkintoja muun muassa Lontoon biennaalissa Englannissa vuonna 1971, Palme d'Or -näyttelyssä Ranskassa vuonna 1974 ja Accademia Roma -näyttelyssä Italiassa vuonna 1972.
Aluksi Aarre Viinikanoja toimi taiteilijana rakennustyömiehen päivätyön ohella ja sen jälkeen kaksi vuosikymmentä vapaana taiteilijana. Päivätyönsä hän teki Porvoossa. Hänen vaimolla oli Porvoon Kukka ja Taide -niminen kukkakauppa, missä pienempiä töitä oli näytteillä ja myytävänä. Hänen isokokoisemmat työnsä eivät tähän tilaan mahtuneet.
Usein hän luonnosteli työt Kuusamon kesämökillä ja toteutti ne talven aikana Porvoossa. Monet maalaukset kuvaavat Lapin ja Kuusamon maisemia. Pari viimeistä vuottaan hän asui Oulussa, mutta muutti marraskuussa 1980 takaisin Porvooseen jatkaakseen työtään itse rakentamassaan talossa ja ateljeessa.
Väinö Pietilä

| Väinö Pietilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1888 Sumiainen
Kuollut: 1917 (29-vuotiaana) Helsinki
Ammatti:  sekatyömies ja työläiskirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aikakausi:  1900-luku
Tyylilajit:  romaani
Aiheet:  köyhien ja kurjien kuvaus
Esikoisteos:  Rämeissä. Kuvaus yhteiskunnan pohjakerroksista, 1917
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Väinö Pietilä (1888 – 1917) oli suomalainen työläiskirjailija. Pietilä syntyi Sumiaisissa mäkitupalaisen poikana.
Elämäkerta

Vuonna 1893 pojan ollessa viisivuotias perhe muutti Helsinkiin. Isä sai työpaikan kivilouhimolta ja eteni työnjohtajaksi. Kuitenkin isän juopottelu johti työpaikan menettämiseen. Alkoi kiertolaiselämä eri paikkakunnilla. Isä menehtyi sydänhalvaukseen 1897.
Väinö Pietilä joutui hakeutumaan palkkatöihin 13-vuotiaana isän kuoleman jälkeen. Hän kierteli erilaisissa töissä alueenaan Suomi ja myös Venäjä. Hän oli välillä työtön ja kärsi puutetta. Kiertelevä elämä ja kasvavalle nuorukaiselle liian raskas työ johtivat alkoholin käyttöön. Nuori Pietilä lueskeli kirjoja, harrasti maalausta ja suurlakon jälkeen osallistui työväen rientoihin. Kirjallis-taiteelliset harrastukset varjelivat häntä täysin vajoamasta paheisiin.
Galitsinassa Inkerinmaalla Pietilä tutustui sosialismiin ja oli perustamassa työväenyhdistystä. Kulttuurin saralla hän toimi työväenyhdistyksessä näytelmäohjaajana. Viipurissa hän kuului työväenyhdistykseen ja oli laulukuoron jäsenenä. Savonlinnassa hän kuului sähkötyöläisten ammattiosastoon, kuten myös Helsingissä, jonne asettui 1914.
Pietilän kirjoittamishalujen ilmentyminen alkoi 1915, kun hän rupesi avustamaan työväenlehtiä ja –julkaisuja. Hän kirjoitti näihin kertomuksia ja runoja. Pietilän kirjallisten taitojen karttuessa hän sairastui keuhkotautiin. Vallankumouskeväänä 1917 hän tunsi, että ”nyt kelpaisi alkaa elämä”. Se olikin elämän loppu. Ensimmäiseksi ja ainoaksi teokseksi jäi kertomus ”Rämeissä”, joka on kuvaus yhteiskunnan pohjakerroksesta. Teos valmistui painosta kirjailijan kuoleman jälkeen. Pietilän 29 vuoden ikäisenä katkennut elämä oli synkimpiä ja ahdistavimpia työväenliikkeen kirjallisuudenhistoriassa.
Teoksia

Rämeissä : kuvaus yhteiskunnan pohjakerroksista.  Otava 1917, uusintapainos Pilot-kustannus 2008
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Väinö Pietilän e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Vuorten taa

| Vuorten taa Mara Balls |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 13. toukokuuta 2016
 Kesto: 35.29
 Levy-yhtiö: Stupido Records
Mara Ballsin muut julkaisut
|   | Vuorten taa 2016 | Elävä kivi 2017 |
Vuorten taa on Mara Ballsin debyyttialbumi, joka julkaistiin 13. toukokuuta 2016.
Kappaleet

Mitä sä odotat? – 4.22
Oo mun oma – 2.14
Keltaiseen Taloon – 3.22
Vivika – 2.48
Ui – 4.12
Time To Testify – 3.51
Better future – 4.11
Älä muuta mitään – 2.35
Elämän jälkeen – 2.38
Vuorten taa – 5.10
Arvostelut

Soundi:
Aarre Nostaja

Aarre Mikael Nostaja (22. kesäkuuta 1932 Jurva – 10. joulukuuta 2004 Jurva) oli suomalainen moukarinheittäjä.
Jurvan Urheilijoita edustanut moukarinheittäjä voitti Suomen mestaruuden Lahdessa 1956 tuloksella 56,43 vain 15 senttiä Oiva Halmetojan edellä. Pronssille hän pääsi vuosina 1955 ja 1959.
Uraan mahtui kahdeksan maaottelua, joista hän voitti Viroa vastaan 1957 ja sijoittui kakkoseksi Birger Asplundin takana Ruotsi-ottelussa Helsingissä 1956 omalla ennätyksellään 57,48.
Agasias

Agasias (m.kreik. Ἀγασίας) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Agasias (toimi n. 100 eaa.), Dositheoksen poika, efesoslainen kuvanveistäjä
Agasias (toimi n. 100 eaa.), Menofiloksen poika, efesoslainen kuvanveistäjä
Agasias Arkadialainen (400/300-luku eaa.), stymfaloslainen sotilas, joka oli mukana kymmenentuhannen sotaretkellä 401–399 eaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Agasias”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Agariste

Agariste (m.kreik. Ἀγαρίστη, Agaristē, lat. Agarista) voi viitata seuraaviin:
Agariste I (500-luku eaa.), Kleisthenes Sikyonlaisen tytär ja Megakles III:n vaimo
Agariste II (s. n. 520–510 eaa.), edellisen pojantytär, Perikleen äiti
Agariste, nilviäissuku
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Agariste”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Algerine

Algerine voi tarkoittaa, joko
HMS Algerine (1810), Pigmy-luokan 10-tykkinen kutteri
HMS Algerine (1814), 12-tykkinen prikisluuppi
HMS Algerine (1823), Cherokee-luokan 10-tykkinen prikisluuppi
HMS Algerine (1829), 10-tykkinen Cherokee-luokan prikisluuppi
HMS Algerine (1857), puinen potkurilla varustettu Algerine-luokan tykkivene
HMS Algerine (1880), 3-tykkinen Algerine-luokan tykkivene
HMS Algerine (1895), Phoenix-luokan sluuppi
HMS Algerine (J213), Algerine-luokan miinanraivaaja
Algerine-luokan 1857 valmistetut tykkiveneet
Algerine-luokan 1880 valmistetut tykkiveneet
Algerine-luokan miinanraivaajat
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Algerine”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vreden

| Vreden |
| --- | --- |

 vaakuna
 Vreden
 Koordinaatit: 52°2′N, 6°49′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Piirikunta:  Borkenin piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  135,8 km²
Korkeus:  32 m
Väkiluku (2022)  (30.6.2022):  23 015
 – Väestötiheys:  169 as./km²
Postinumero:  48691
Suuntanumero(t):  02564, 02567
 
 www.vreden.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vredenin sijainti Borkenin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa.
Vreden on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa läntisessä Saksassa. Se sijaitsee historiallisen Münsterlandin länsiosassa ja rajoittuu suurimmaksi osaksi Alankomaihin. Varhaisin kirjallinen maininta Vredenistä on 800-luvulta.
Maantiede

Vreden sijaitsee Westfalenin alangolla Nordrhein-Westfalenin luoteisosassa noin 90 kilometriä Düsseldorfista pohjoiseen, 55 kilometriä Münsteristä länteen ja 135 kilometriä Amsterdamista itäkaakkoon. Etäisyys Hampurista on noin 270 kilometriä lounaaseen, maanteitse noin 340 kilometriä. Vreden rajoittuu Alankomaihin muissa ilmansuunnissa paitsi idässä, jossa se rajoittuu Ahausin ja Stadtlohnin kaupunkeihin. Vredenin halki virtaa Berkel-joki ja sen 19-kilometrinen sivujoki Ölbach.
Vredenin kantakaupunki sijaitsee kunnallisen alueen eteläosassa. Kaupungin länsi- ja pohjoisosassa sijaitsee viisi kirkonkylää:  Ammeloe, Ellewick-Crosewick, Lünten, Wennewick-Oldenkott ja Zwillbrock. Aivan kantakaupungin lähellä sijaitsee viisi maaseutumaista asutusta: Doemern, Gaxel, Großemast, Kleinemast ja Köckelwick.
Historia

Arkeologisten löytöjen perusteella Vredenin alueella on asuttu jo tuhansia vuosia ennen ajanlaskun alkua. Paikkakunta mainitaan ensi kerran vuonna 839 vuosikirjassa Annales Xantenses. Vuonna 1252 Kölnin arkkipiispa ja Münsterin piispa antoivat Vredenille kaupunkioikeudet. Vuonna 1470 kaupunki liittyi Hansaan. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Hessenin joukot miehittivät Vredenin. Kaupungin puolustusjärjestelmä purettiin. Ennen Preussiin liittämistä 1815 Vreden eli lyhyen aikaa ranskalaisten vallassa. Eurooppalaisille kaupungeille tyypillisesti Vreden teollistui 1800-luvulla ja liikenneyhteydet kehittyivät merkittävästi. Toisen maailmansodan aikana maaliskuussa 1945 pommitukset tuhosivat noin 40 prosenttia Vredenin kantakaupungista, sodan jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin ripeään tahtiin. Ammeloen maalaiskunta liitettiin Vredeniin 1969.
Vredenin historiallisia rakennuksia on muun muassa Stiftskirche St. Felicitas, joka on varhaisromaaninen kirkko. Sen historia alkaa 1000-luvulta. Kaupungin länsiosassa aivan Alankomaiden rajan tuntumassa sijaitsee 1600-luvulla rakennettu barokkikirkko Zwillbrock.
Talous ja liikenne

Vredenin talouden runkona ovat korkean lisäarvon tuotteita valmistavat keskisuuret yritykset. Oppilaitokset, kuten 1677 perustettu Gymnasium Georgianum, työllistävät runsaasti. Kaupungin halki kulkee Bundesstraße 70 ja itäpuolitse moottoritie BAB 31. Kaupungin alueella kulkee pyörätie Europaradweg R1. Vredenin ja sen kaakkoispuolella sijaitsevan Stadtlohnin rajalla sijaitsee lentopaikka Flugplatz Stadtlohn-Vreden.
Aiheesta muualla

Vreden, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Vreden
Zwillbrocker Venn
Käännös suomeksi
Aleksandr Barmin

Aleksandr Gavrilovitš Barmin (ven. Алекса́ндр Гаври́лович Барми́н, 21. maaliskuuta 1900 Jekaterinburg – 1952 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Barmin syntyi metsänhoitajan perheeseen. Hän kävi lukion, palveli puna-armeijassa ja opiskeli Tšitan opettajakorkeakoulussa sekä Leningradin taidehistorian instituutissa. Barmin työskenteli opettajana ja alkoi julkaista teoksiaan vuonna 1926.
Barminin tuotannon pääaihe ovat Ural ja sen kaivokset. Hänen tunnetuin teoksensa on historiallinen romaani Ruda (”Malmi”, 1952), joka kertoo Uralin malmivarojen löytämisestä 1700-luvulla. Barmin kirjoitti myös lastenkirjoja.
Suomennettu teos

Marja makeainen (Jagoda-vkusnika). Suom. Kaisa Luoto. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
Anders Jahren palkinto

Anders Jahren palkinto voi tarkoittaa:
Anders Jahren kulttuuripalkinto
Anders Jahren lääketieteen palkinto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Anders Jahren palkinto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.