stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mercedes-Benz W136

| Mercedes-Benz W136 |
| --- | --- |
 Mercedes-Benz 170 V (W136)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Länsi-Saksa  Argentiina
Valmistaja:  Daimler-Benz
Valmistusvuodet:  1935–1942 1947–1955
Tuotantomäärä:    Yhteensä 158 196 kpl  1935–1942: 75 006 kpl  1947–1955: 83 190 kpl 
Korimalli:  4-ovinen sedan 4-ovinen pakettiauto 2-ovinen cabriolet 2-ovinen lava-auto
Luokka:  E-segmentti
Muotoilija:  Walter Häcker
Edeltäjä:  Mercedes-Benz W15
Seuraaja:  Mercedes-Benz W191 Mercedes-Benz W120/W121
Tekniset tiedot
Moottori:   M136 R4 (1697 cm3) (1935-1950)  M136 R4 (1767 cm3) (1950-1955)  OM636 R4 (1697 cm3) (1949-1950)  OM636 R4 (1767 cm3) (1950-1955)  M136 G R4 (1697 cm3) (1939-1943) 
Iskutilavuus:  1697 – 1767 cm3
Huippunopeus:  100 – 120 km/h
Polttoaine:  bensiini diesel puukaasu
Polttoainesäiliö:   Sotaa edeltävät mallit  33 L 1936–1939  43 L 1939–1942  Sodan jälkeiset mallit  42 L 170 V/Va/Vb 1946–1953  39 L 170 D/Da/Db 1949-1953  47 L 170 S 1949–1952  47 L 170 S-V/S-D 1953–1955 
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali
Mitat
Pituus:   4270 mm 1936–1942  4285 mm 170 V/Va   4295 mm 170 Vb   4450 mm 1953–1955  4455 mm 170 S 
Akseliväli:  2845 mm
Leveys:   1570 mm ennen 2. MS  1580 mm sodan jälkeen  1630 mm 1950 alkaen 
Korkeus:   1560 mm 1936-1942  1610 mm 1947-1953  1590 mm 170 S-V & 170 S-D 
Mercedes-Benz 170 V on Daimler-Benzin vuosina 1935–1955 kahdessa erässä valmistama keskisarjan Mercedes-Benz-henkilöauto. Ensimmäinen päätuotantokausi oli vuosina 1936–1942, vuoden 1935 tuotannon ollessa pieni määrä sotilaskäyttöön annettuja 170 VG-kokeilumallleja. Vuonna 1942 Daimler-Benz lopetti ajoneuvovalmistuksen yhtiön saadessa määräyksen keskittää tuotantokapasiteettinsa sotateollisuuden käyttöön.
Sodan päätyttyä sarjan valmistus alkoi uudestaan vuonna 1946, tuotettujen autojen mennessä hyötyajoneuvoiksi Saksan uudelleenrakentamisen avuksi. Normaali henkilöautovalmistus käynnistyi uudelleen vuonna 1947.
Autosta kehitettiin rinnalle ylellisempi, koriltaan ja moottoriltaan suurennettu 170 S-malli, joka sai 170 Sb-mallin tuotantovuosille 1952–1953 oman korikoodin W191. Sarjan seuraajan, ponttoonimalli Mercedes-Benz W120/W121 ilmestyttyä markkinoille 1953 W191 sulautettiin takaisin W136-sarjaan 170 S-V ja 170 S-D-malleiksi, joita valmistettin vuoteen 1955 saakka.
Auton mallinimen V-kirjain viittaa auton olevan etumoottorirakenteinen (Vorn (saks. edessä)) malli, erotuksena vuosina 1936–1939 valmistettuun takamoottoriseen 170 H-malliin. Kirjain oli myös avuksi auton erottamiseksi edeltäneestä W15-sarjan 170-mallista.
Taustaa

Helmikuussa 1936 esiteltiin Berliinissä autonäyttelyssä kolme uutta Mercedes-Benz mallia: 260 D, 170 H ja 170 V. 260 D tulisi lunastamaan paikkansa historiassa ensimmäisenä sarjatuotantovalmisteisena diesel-henkilöautona.
Mallihistoria > Sotaa edeltäneet mallit > 170 V (1936–1942)

Mallin kehitystyö oli alkanut 1933 pääinsinööri tohtori Hans Nibelin ja suunnittelija Max Wagnerin johdolla tarkoituksena luoda edeltäjäänsä edullisempi, mutta samalla uudenaikaisempi auto.
Wagnerin kehittämä X-muotoinen ovaaliputkirunko oli edeltäjänsä palkkirunkoa 50 kg kevyempi mutta samalla jäykempi. Pyöräntuennaksi autoon valittiin eteen kaksi päällekkäistä, poikittain pyörältä toiselle asennettua lehtijousta, mäntä-tyyppisten iskunvaimentimien vastatessa iskunvaimennuksesta. Taka-akseli oli kierrejousilla ripustettu heiluriakseli.
38 hevosvoimainen, 1697 cm3 M136-moottori kehitettiin takamoottorisen 130-mallin 1,3-litraisesta moottorista. Alunperin tarkoitus oli käyttää 1,6-litran tilavuutta, mutta vähän ennen tuotannon alkamista tehtiin päätös kasvattaa iskutilavuus 1,7 litraan. Tämä saavutettiin kasvattamalla männänhalkaisijaa 1,5 mm ja iskunpituutta 2 mm, väännön kasvaessa tehon kuitenkaan nousematta.
Alunperin Mersu-tähti oli sijoitettu suoraan maskin päälle pienellä jalustalla, eikä kosmeettisen "jäähdytinkorkin" päälle kuten normaalisti, sillä jäähdyttimen täyttökorkki oli sijoitettu konepellin alle. Helmikuussa 1937 jäähdytinkorkki-tähti ratkaisu palautettiin 170 V:hen.
1938 moottori sai päivityksiä imusarjan automaattisen lämmityksen ja pakoventtiilien istukkarenkaiden muodossa. Seuraavana vuonna jäähdytin sai ohitustermostaatin moottorin lämpeämisen parantamiseksi ja parannellun ilmansuodattimen imusarjaan. Lisäksi polttoainesäiliön tilavuus kasvoi 33 litrasta 43 litraan, säiliön muodon muuttuessa pyöreästä sylinteristä elliptiseksi. Vuoden 1940 alkupuolella vaihteisto muuttui täys-synkronoiduksi, aikasemmin vain 3. ja 4. vaihteen ollessa synkronoitu.
Henkilöautotuotanto päättyi marraskuussa 1942.
Mallihistoria > Sotaa edeltäneet mallit > 170 VG (1939–1942)

Vuonna 1939 esiteltiin häkäpönttö-malli vastauksena ongelmaan jonka Saksan polttoainevarojen, etenkin bensiinin mennessä ensisijaisesti Wehrmachtin käyttöön sotarintamalla aiheutti. Tehon jäädessä 22 hevosvoimaan, joka oli alle 60% auton normaalista tehosta, oli ratkaisu polttoaine-pulassa tyhjää parempi. Häkäpönttö-järjestelmä nosti auton hintaa 1000 RM, jälkiasennuksen voitaessa tehdä jo valmiiseen autoon.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 V (1946–1950)

Sodan jälkeisen tuotannon käynnistyttyä Daimler-Benz aloitti valmistuksen toukokuussa 1946 luomalla 170 V-mallista riisutun version josta voitiin valmistaa eri käyttötarkoituksiin sopivia variaatioita, kuljetusajoneuvojen ollessa prioriteettien kärjessä. Kesäkuussa 1946 aloitettiin pakettiauto-versioiden valmistus, saman vuoden syys- ja lokakuussa tarjontaa täydennettiin ambulanssi ja poliisi-ajoneuvojen malleilla. Ambulanssit perustuivat pakettiauto-versioon ja poliisi-ajoneuvot riisuttuun versioon. Sodan aiheuttamien vaurioiden takia tehtaiden alkutuotanto oli laadullisesti karua.
Heinäkuussa 1947 alkoi normaali sedan-mallien tuotanto uudestaan. Ambulanssien ja poliisi-mallien valmistus siirtyi vuosien 1948-1949 aikana Bochumiin Lueg-koripajalle, niiden saadessa koripäivityksen joka toi niiden tilavuuden ja laatuvaatimukset ajantasalle.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 D (1949–1950)

Toukokuussa 1949 Daimler-Benz esitteli kaksi uutta mallia: 1,7-litraisella dieselmoottorilla varustetun 170 D-mallin ja ylellisemmin varustetun 170 S-mallin, jonka päivitetty M136-moottori oli nostettu 1767 cm3-tilavuuteen. Diesel-mallin M136-bensamoottorista kehitetty 1697 cm3 OM636-moottori, jonka pienempi polttoaineenkulutus ja lähes bensamallia vastaava teho, takasi sen suosion edelleen bensiini-pulan riivaamassa Saksassa jossa diesel-polttoainetta oli saatavilla paremmin.
Ensimmäinen Suomeen tuotu diesel-moottorinen taksi-Mercedes-Benz oli vuonna 1950 maahantuotu 170 D.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 S (1949–1952)

170 D:n kanssa esitelty 170 S oli lähtöpiste Daimler-Benzin paluulle ylellisempien auton valmistukseen. 170 V:n tavoin sen konsepti perustuu sotaa edeltäneeseen ylelliseen 230-malliin. Suurennettua koria käyttänyt 170 S muistuttaakin paljolti 230:tä, tosin neljäsylinterillä ja pienempi-tilavuuksisella moottorilla varustettuna. Moottori oli kuitenkin 1767 cm3-tilavuudellaan V-mallia suurempi myös tehonsa puolesta, V:n 38 hevosvoiman teho oli noussut 52 hevosvoimaan. 170 S, 170 Sb ja diesel-versio 170 DS käyttivät 47-litraista polttoainesäiliötä joka oli siirretty moottoritilasta tavanomaisempaan paikkaan auton perään tavaratilan alapuolelle. Samaa ratkaisua tultiin käyttämään muissa W136-sarjan malleissa vasta vuonna 1953 170 S-V ja 170 S-D mallien myötä.
Tilavamman matkustamon, tehokkaamman moottorin, korkeamman viimeistelyn tason ja tuulilasin alareunaan siirrettyjen tuulilasinpyyhkijöiden lisäksi 170 S käytti uudistettua kolmiovarsituentaa etupyörille edellisen kahden poikittain, pyöräkeskiön ylä- ja alapuolelle asennetun lehtijousen sijaan.
Vuonna 1952 mallin saadessa uudistuksina mm. rattivalitsimen vaihteistolle lattivalitsimen sijaan, painike-käynnistyksen ja leveämmän raidevälin takapyörille, Sb-malli siirtyi oman W191-korikoodin alle vuoteen 1953 asti jolloin se sulautettiin takaisin W136-sarjaan.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 Va ja 170 Da (1950–1952)

Toukokuussa 1950 bensa- ja diesel-mallit saivat uudet, suuremmalla 1767 cm3-tilavuudella varustetut moottorit. Bensa-mallin teho nousi 38 hevosvoimasta 45 hevosvoimaan ja diesel-mallin teho nousi 38 hv:sta 40 hevosvoimaan.
Lisäksi mallien ajomukavuus parantui niiden saadessa 46 mm leveämmän takapyörien raidevälin, vahvemmat rumpujarrut ja  teleskooppiset iskunvaimentimet edellisten mäntä-tyyppisten iskunvaimentimien tilalle. Matkustamon tilavuus kasvoi mahdollistaen hiukan leveämmät istuimet ja ilmanvaihtoa parannettiin suojaamalla ilmanvaihtoventtiilit viimaa vastaan. Myös tavaratilaan pääsi nyt käsiksi ulkoa luukun kautta.
Pienten kirjainten käyttöä mallinumeroiden perässä paranneltujen versioiden erottelemiseksi toisistaan jatkettiin 1960-luvun puoliväliin asti, kunnes Daimler-Benz ryhtyi selkiyttämään mallistojen nimeämistä.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 Vb ja 170 Db (1952–1953)

Toukokuussa 1952 mallit saivat 18 mm leveämmän takapyörien raidevälin, yksiosaiset puskurit, suurennetun tuulilasin ja korin sisäpuolelle sijoitetut tuulilasinpyyhkijöiden moottorit. Moottoritilan kyljissä olleet säleiköt olivat muuttuneet vaakasuuntaisiksi niiden ollessa ennen taaksepäin viistotut.
Mallihistoria > Sodanjälkeiset mallit > 170 S-V ja 170 S-D (1953–1955)

Uusien ponttooni-mallien, eritoten 180:n ilmestyessä markkinoille 1953, Daimler-Benz sulautti W191-sarjan takaisin W136-sarjaan, yhdistäen sen 45 hv M136-moottorin W191-sarjan koriin. Etupyörien tuennaksi vaihdettiin W136-sarjassa käytetyt poikittaiset lehtijouset W191:n kolmiotukivarsien tilalle. Takapyörien heiluriakseli, jota oli käytetty kummassakin sarjassa säilyi käytössä.
Vaihteiston valitsimena pysyi rattivalitsin, muun sisätilan varustelun säilyessä perustasoisena. Muita ulkoisia eroavaisuuksia oli moottoritilan kylkisäleikön kromauksen puuttuminen, yksinkertaisemmat puskurit ilman lisäsuojia sekä rusetti-mallinen tavaratilan luukun kahva aikaisemman kääntökahvan sijaan. Edeltäneiden ylellisempien 170 S-mallien korirakenteen perintönä S-V ja S-D-mallit käyttivät nyt 47-litraista polttoainesäiliötä, joka oli siirretty moottoritilasta tavanomaisempaan paikkaan auton perään tavaratilan alapuolelle.
Mallien tuotanto jatkui vuoteen 1955 asti asiakaskunnan totuttamiseksi siirtymäkauteen uuteen ponttoonimallistoon, joiden itsekantava korirakenne ja merkittävän ulkoisesti muuttunut ulkonäkö ilman erillisiä lokasuojia hämmensi vanhan ostajakunnan asiakkaita.
Nämä yhdistelmä-mallit saivat nimeksi 170 S-V ja 170 S-D.
1936–1942 tuotantokauden 170 V
Vuoden 1950 170 V
Ohjaamo
170 Vb
170 S-D
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mercedes-Benz W136 Wikimedia Commonsissa
Yohann Auvitu

| Yohann Auvitu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1989 (ikä 35) Ivry-sur-Seine, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Frenchy
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  HC Vítkovice Steel
Sarja:  Extraliga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–
Aik. seurat:  HC Mont-Blanc (Ranska) D Team/JYP-Akatemia (Mestis) JYP (SML) HIFK (SML) New Jersey Devils (NHL) Edmonton Oilers (NHL) Albany Devils (AHL) HK Sotši (KHL) Neftehimik Nižnekamsk (KHL) Luleå HF (SHL) Geneve-Servette HC (NLA)
Yohann Auvitu (s. 27. heinäkuuta 1989 Ivry-sur-Seine, Ranska) on ranskalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Extraliga-joukkue HC Vítkovicessa. Hän on pelannut urallaan myös laitahyökkääjänä.
Ura > Maajoukkueura

Auvitu edusti Ranskaa MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 ja 2022. Hän voitti vuoden 2012 turnauksessa joukkueensa sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Valmentajat valitsivat Auvitun Ranskan turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta, kuten myös vuoden 2015 turnauksessa. Vuoden 2013 turnauksessa hän oli joukkueen paras syöttäjä kolmella syöttöpisteellään. Vuoden 2017 turnauksessa Auvitu voitti Ranskan sisäisen syöttöpörssin viidellä syöttöpisteellään ja sisäisen tehotilaston lukemalla +7. Hän pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa. Yhteensä Auvitu on pelannut 102 A-maaottelua tehopistein 8+34=42.
Auvitu pelasi myös alle 20-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2007, 2008 ja 2009, joista viimeisin turnaus päättyi A-lohkon pronssiin. Hän voitti tehoilla 3+7=10 A-lohkon puolustajien piste- ja syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton Sveitsin Roman Josin kanssa. Auvitu voitti myös Ranskan sisäisen tehotilaston lukemalla +8.
Auvitu pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2006 ja 2007. Jälkimmäisessä turnauksessa hän voitti Ranskan sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+3=5 sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa.
Muuta

Auvitun pikkuveli Maxence pelaa hyökkääjänä FFHG Division 1:n Bisons de Neuilly-sur-Marnessa. Heidän enonsa Laurent Bougro on pelannut hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 81 ottelua Ranskan pääsarjatasolla. Hän on myöhemmin luonut valmennusuraa Ranskassa ja Sveitsissä. Laurent'n pojat ja Auvitun serkut Jordann, Benjamin ja Kristolan Bougro ovat myös jääkiekkoilijoita. Jordann on Ranskan maajoukkuehyökkääjä, joka pelaa Sveitsin National Leaguen EHC Klotenissa. Benjamin pelaa samassa liigassa hyökkääjänä Lausanne HC:ssä ja hän edustaa kansainvälisellä tasolla Sveitsiä. Kristolan pelaa puolustajana Lausannen U20-joukkueessa.
Yohann Auvitu meni naimisiin venäläisen Ilariia Gorelovan kanssa vuonna 2014. Pari tapasi Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijapiireissä. Vuonna 2016 heille syntyi tytär. Auvitu on valmistunut tradenomiksi ja on sittemmin jatkanut opintojaan urheilumarkkinoinnin MBA-tutkinnon parissa.
Auvitu osaa puhua viittä eri kieltä: ranskaa, englantia, suomea, venäjää ja saksaa.
Tilastot

Auvitu valmistautumassa aloitukseen kaudella 2011–2012.
Auvitu Ranskan paidassa Grenoblessa pelatussa harjoitusottelussa Tanskaa vastaan ennen vuoden 2010 MM-kilpailuja.
Bart Simpson

| Bartholomew "Bart" Jo-Jo Simpson |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  ”Good Night” (The Tracey Ullman Show)
Ääninäyttelijät:  Nancy Cartwright
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Poika
Hiukset:  Ihonvärisenä jatkuvaa piikkitukkaa. Luonnostaan punaiset, mutta auringon vaalentamat
Ikä:  10
Ammatti:  koululainen
Tärkeimmät sukulaiset:  Äiti Marge Simpson Isä Homer Simpson Siskot Lisa ja Maggie Isoisä Abraham Simpson Isoäidit Mona Simpson ja Jacqueline Bouvier Tädit Patty ja Selma Bouvier
Bartholomew "Bart" Jo-Jo Simpson on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Bart on Simpsonin perheen ainoa poika, Homer ja Marge Simpsonin vanhin lapsi sekä Lisan ja Maggien isoveli. Hänet tunnetaan ilkikurisena keppostelijana sekä nokkelana viisastelijana ja pelleilijänä, joka halveksii auktoriteetteja ja kapinoi koulunkäyntiä vastaan tahallisella alisuoriutumisella, mutta on pohjimmiltaan hyväsydäminen ja melko kyvykäskenen mukaan?. Bartin ääninäyttelijä on Nancy Cartwright. Varsinkin Simpsonien alkuaikoina Bartia pidettiin sarjan päähenkilönä ja suurin osa oheistuotteista oli Bart-aiheisia, mutta myöhemmin näkyvimmän hahmon asema on siirtynyt hänen isälleen Homerillekenen mukaan?.lähde?
Bart on yksi Simpsonien alkuperäisistä hahmoista ja oli mukana jo ensimmäisessä Tracey Ullman Show’n lyhytfilmissä ”Good Night” vuonna 1987. Varsinaisessa Simpsonit-sarjassa Bart on esiintynyt jokaisessa jaksossa yhtä lukuun ottamatta.
Vuonna 1998 amerikkalainen Time-aikakauslehti valitsi Bartin 1900-luvun sadan merkittävimmän henkilön joukkoon. Hän oli luettelon ainoa kuvitteellinen henkilö. Bartin suosio oli erityisen suuri 1990-luvun alussa, jolloin puhuttiin ”Bartmaniasta”lähde?kenen mukaan?. Vuonna 1990 julkaistiin hitiksi noussut kappale ”Do the Bartman”, jonka Nancy Cartwright lauloi Bartin äänellä ja jonka tekemiseen osallistui pop-tähti Michael Jackson.
Ulkonäkö

Lisan ja Maggien tavoin Bartilla ei ole hiusrajaa, vaan hiukset näyttävät olevan osa päätä. Bartilla on piikikäs pystytukka, jollaista ei ole yhdelläkään toisella sarjan hahmolla. Bart pukeutuu lähes aina oranssiin t-paitaan ja sinisiin shortseihin. Joskus hän käyttää punaista lippalakkia, ”onnenlakkiaan”.
Yleistä hahmosta

Bart on kymmenvuotias ja käy Springfieldin ala-asteen neljättä luokkaa, jota opettaa Edna Krabappel. Bart harrastaa rullalautailua, television katsomista, sarjakuvien lukemista, siskonsa Lisan kiusaamista, isänsä Homerin tahallista ärsyttämistä, kepposten tekemistä koulussa varsinkin rehtori Seymour Skinnerin kustannuksella ja pilasoittojen soittamista Moen kapakkaan. Bartilla on myös tapana tehdä graffiteja, joissa hän käyttää ”salanimeään” El Barto, koska Skinner ei osaa yhdistää sitä häneen. Lisäksi Bart rakastaa kaikenlaista lapsellista jäynää, kuten pyllistämistä ihmisille. Bart on koulussa opettajien kauhu, mutta suosittu muiden lasten keskuudessa. Hän panostaa huomattavasti enemmän suosionsa säilyttämiseen kuin opiskeluun ja saa yleensä huonon arvosanan jokaisesta kokeesta. Jos lapset ryhtyvät joukolla toteuttamaan jotain suunnitelmaa, Bartista sukeutuu usein luonnostaan joukon johtaja.
Bartilla on useita vakituisia hokemia, joista tunnetuimmat ovat ”Ay, caramba!”, ”Eat my shorts!” (Syö shortsini!) ja ”Don't have a cow, man!” (Älä hikeenny). Muita Bartiin yhdistettyjä lauseita ovat ”Cowabunga!”, ”I’m Bart Simpson, who the hell are you?” (Olen Bart Simpson, kuka hitto sinä olet?) ja ”Underachiever and proud of it” (Alisuoriutuja ja ylpeä siitä), jotka esiintyivät Bartin tunnuslauseina monissa t-paidoissa ja muissa oheistuotteissa, vaikka niitä ei itse sarjassa ole kuultu montaakaan kertaa. Bart myös tekee toisinaan koulun alueelle graffiteja, joissa lukee ”Skinner is a wiener” (Skinner on lälläri).
Simpsonien alkutunnuksessa jälki-istuntoon joutunut Bart kopioi aina liitutaululle jotain viimeisimpään kepposeensa liittyvää hauskaa lausetta ja rullalautailee sitten taidokkaasti kaupungin läpi.
Vaikka Bart ylpeilee huonolla koulumenestyksellään, hän kykenee halutessaan osoittamaan monenlaisia taitoja. Esimerkiksi ollessaan vaihto-oppilaana Ranskassa hän oppi ilman opetusta puhumaan täydellistä ranskaa (1. kauden jaksossa ”Täältä tullaan, Eurooppa!”), liityttyään partioon hän suoritti lopulta kaikki ansiomerkit (5. kauden jaksossa ”Partiopojat hukkateillä”), jouduttuaan balettikurssille hänestä tuli nopeasti mestaritanssija (6. kauden jaksossa ”Homer, Patty ja Selma”) ja opeteltuaan soittamaan rumpuja hän eteni muusikonurallaan nopeammin kuin Lisa (18. kauden jaksossa ”Jazzia ja hyväntekeväisyyttä”). 3. kauden jaksossa ”Kaksi uraa” poliisin urasta haaveillut Bart liittoutui joksikin aikaa rehtori Skinnerin kanssa ja osoittautui hyvin päteväksi koulun käytävävahtina. Toisaalta 9. kauden jakson ”Perimä pelottaa” mukaan Bartin huono koulumenestys johtuisi siitä, että Simpsonin suvussa periytyvä ”Simpsonin geeni” tekee kaikista suvun miespuolisista jäsenistä tyhmiä.
Simpsonit-sarjakuvissa Bartilla on joskus supersankarihenkilöllisyys, Bartman.
Suhde muihin hahmoihin

Bartin paras ystävä on Milhouse Van Houten, joka usein toimii hänen nöyränä ja hyväuskoisena apurinaan. Välillä Bart häpeää Milhousen nynnyyttä, mutta muuttuu heti hyvin turhautuneeksi ja kateelliseksi, jos joku tai jokin tulee hänen ja Milhousen väliin. Useissa jaksoissa myös Simpsonien koiran Pukin pikku apurin sanotaan olevan Bartin paras ystävä. Bart on muutenkin hyvin eläinrakas ja hänellä on ollut erikoisia lemmikkejä, kuten norsu, sonni, kilpahevonen ja kuristajakäärme. Toisinaan Bartin ystävinä nähdään myös Nelson Muntz ja Martin Prince sekä ensimmäisillä tuotantokausilla Bartin luokkatoverit Lewis ja Richard. Suosiostaan huolimatta Bart ei ole koulussa turvassa kiusaajilta.
Bartilla on myrskyisä suhde isäänsä Homeriin. Bart ei osoita juuri minkäänlaista kunnioitusta isäänsä kohtaan ja kutsuu tätä yleensä ”Homeriksi” eikä ”isäksi”. Myös Bartin jäynät kohdistuvat usein Homeriin. Homer menettää jatkuvasti malttinsa Bartin käytökseen ja vihapäissään muun muassa kuristaa Bartia. Välillä Bart on yrittänyt löytää itselleen vaihtoehtoisen isähahmon (esim. 4. kauden jaksossa ”Isoveli” ja The Simpsons Movie -elokuvassa), mutta usein Bart ja Homer myös löytävät yhteisen sävelen, varsinkin vieroksuessaan Lisan tai Margen kiinnostuksenkohteita. Bartin ja Lisan välillä on jatkuvaa kilpailua ja naljailua, mutta pohjimmiltaan he ovat läheisiä.
Bartin idoli on television lastenohjelmassa esiintyvä Hassu-klovni, jonka uskollisin fani hän on. Bart on kerännyt huoneensa täyteen Hassun kuvilla varustettuja esineitä, kuten leluja ja julisteita. Bartin arkkivihollinen on Hassun ohjelmasta erotettu hullu ex-klovni Sideshow Bob, joka yrittää toistuvasti murhata hänet. Bart päihittää aina lopulta Bobin oveluudessa.
Bartin kepposet ovat toisinaan melko häijyjä. Useimmiten hän pyrkii vain uhrin nöyryyttämiseen, mutta esimerkiksi 13. kauden jaksossa ”Sarjakuva-Homer” hän viritti isälleen sadistisen ansan saadakseen tämän vihaiseksi. Mentyään liian pitkälle Bart on kuitenkin yleensä pahoillaan. Esimerkiksi aiheutettuaan rehtori Skinnerin erottamisen kahdesti (5. kauden jaksossa ”Ikävä rehtoria” ja 8. kauden jaksossa ”Bart – luottohenkilö”) sekä Edna Krabappelin erottamisen kolmesti (jaksossa ”Bart – luottohenkilö”, 21. kauden jaksossa ”Ura katkolla” ja 22. kauden jaksossa ”Miehiä menneisyydestä”) hän poti huonoa omaatuntoa ja yritti auttaa heitä saamaan työnsä takaisin.
Suhde muihin hahmoihin > Bartin tyttöystävät

Pääsääntöisesti Bart ei ole kiinnostunut tytöistä, mutta joissain tarinoissa hän on ihastunut, rakastunut tai jopa seurustellut. Suhteet eivät yleensä  ole kestäneet yhtä jaksoa pidempään. Bartin ensimmäinen ihastus oli naapurissa asunut teinityttö Laura Powers (4. kauden jaksossa ”Syömäkone”), mutta tunteet olivat yksipuolisia. Bartin ensimmäinen varsinainen tyttöystävä oli pastori Lovejoyn tytär Jessica Lovejoy (6. kauden jaksossa ”Mikä tyttö”). Bartin myöhempiä tyttöystäviä ovat olleet Rainier Wolfcastlen tytär Greta Wolfcastle (13. kauden jaksossa ”Mitä Bart tahtoo?”), nuorisovanki Gina Vendetti (15. kauden jaksossa ”Karkulaiset”), teini-ikäinen Darcy (18. kauden jaksossa ”Avioitumisaikeita”), Cletus Spucklerin tytär Mary Spuckler (19. kauden jaksossa ”Ammuu!” ja kahdessa 24. kauden jaksossa), viaton Jenny (20. kauden jaksossa ”Alla kauniin kuoren”), äkkiväärästi käyttäytynyt Nikki McKenna (21. kauden jaksossa ”Ihastusta ilmassa”), Jimbon tyttöystävä Shauna Chalmers (23. kauden jaksossa ”Esiliina vastoin tahtoaan”) ja Milhousen hollantilainen serkku Annika Van Houten (26. kauden jaksossa ”Lentäjän poika”). Lisäksi muutamassa jaksossa Bartin on mainittu olevan ihastunut joko Sherriin tai Terriin.