stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raumanoja

Raumanoja on pienen rannikkovesistön muodostava oja tai joki Uudenkaupungin kaupungin alueella Varsinais-Suomessa. Pieni osa valuma-alueesta kuuluu myös Taivassalon ja Vehmaan kuntiin.
Raumanoja laskee Saaristomereen Huikonaukkoon. Raumanojan valuma-alueella on viisi järveä: Ahmasvesi (264 ha), Kallisjärvi (22 ha), Alhontaanjärvi (18 ha), Haapalanjärvi (16 ha) ja Sannasvesi (8 ha). Raumanojan virtaussuunta kuitenkin vaihtelee, meriveden ollessa korkealla, virtaa Raumanojaa pitkin suolaista merivettä Ahmasveteen.
Raumanojan valuma-alue on 39,72 km² ja se muodostaa Suomen ympäristöhallinnon vesistöalueluokituksessa Raumanojan vesistöalueen, joka on 3. jakovaiheen vesistöalue ja tunnukseltaan 82.064. Raumanojan valuma-alueen eteläpuolella on Ruonanojan valuma-alue, itäpuolella Marjavuorenojan valuma-alue, pohjoispuolella Taipaleenjärven valuma-alue, muualla välialueita.
Vuonna 2012 lopetetulta Lokalahden jätevedenpuhdistamolta johdettiin käsitellyt jätevedet avo-ojaan, joka laskee Raumanojaan. Raumanojan veden laatua tarkkailtiin säännöllisesti, kun vuonna 2005 alkanut Lokalahden jätevedenpuhdistamon purkuvesistön vesistötarkkailu aloitettiin. Näytteitä otettiin kahdesti vuodessa kahdesta kohtaa Raumanojasta. Viimeisen kerran vesistötarkkailu tehtiin heinäkuussa 2012 jolloin todettiin, että jätevedenpuhdistamon vaikutuksia ei enää ole havaittavissa Raumanojassa.
Kalervo Rauhala

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Suomalaiset painijat 1952 Helsingin olympialaisissa. Rauhala takana oikealla. |  Suomalaiset painijat 1952 Helsingin olympialaisissa. Rauhala takana oikealla. |  Suomalaiset painijat 1952 Helsingin olympialaisissa. Rauhala takana oikealla. |  |
Maa:   Suomi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 79 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Napoli 1953 | 79 kg |  |
Kalervo Juhani Rauhala (19. lokakuuta 1930 Ylistaro – 21. syyskuuta 2016 Seinäjoki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiamitalisti.
Rauhala saavutti kreikkalais-roomalaisella tyylillä olympiahopeaa Helsingissä 1952 ja MM-pronssia Napolissa 1953. MM-mitalin puolustaminen Karlsruhessa 1955 päättyi lyhyeen, kun Rauhala joutui vetäytymään kisoista kylkivamman vuoksi yhden voittoisan ottelun jälkeen.
Suomen mestaruuksia Ylistaron Kilpa-Veljiä edustanut Kalervo Rauhala saavutti sekä kreikkalais-roomalaisella että vapaalla tyylillä. Hänen veljensä Veikko Rauhala on moninkertainen painin SM-mitalimies ja veljenpojat Jukka ja Pekka Rauhala vapaapainin arvokisamitalisteja.  Jatkosodan alussa onnettomuudessa kuollut välirauhan ajan menestynyt seiväshyppääjä Eero Lähdesmäki oli hänen serkkunsa. Kertomansa mukaan Lähdesmäki oli serkuilleen Kalervolle ja Veikolle suurin urheiluinnoituksen luoja ja esikuva hieman vanhempana ja menestyneenä urheilijana.
Opetusministeriö myönsi Rauhalalle Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon vuonna 2002.
Rauhala oli siviiliammatiltaan poliisi.
Saavutuksia

Olympiahopeaa Helsinki 1952 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 79 kg)
MM-pronssia Napoli 1953 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 79 kg)
SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1951, 1952, 1955 ja 1957
SM-kultaa vapaapainissa 1953, 1954, 1955 ja 1958
Rauhan Sana

| Rauhan Sana |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  aikakauslehti
Julkaisija:  Lähetysyhdistys Rauhan Sana
Levikki:  2200 (2007) 
Perustettu:  1935
Päätoimittaja:  Jukka Malinen
Sitoutuneisuus:  Rauhansanalaisuus
Kotikunta:  Oulu
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  11 kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Rauhan Sana on lestadiolaisuuteen kuuluvan rauhansanalaisten liikkeen lehti, jonka tavoitteena on toimia maantieteellisesti laajalle levinnyttä liikettä yhdistävänä forumina. Lehden sisältö kootaan pääosin talkooperiaatteella eri puolilla liikkeen vaikutusaluetta toimivien maallikkosaarnaajien, puhujien ja pappien sekä lukijoiden lähettämistä teksteistä. Rauhan Sana sisältää mm. tietoa liikkeen yhteisistä tapahtumista, tilaisuuksista ja ajankohtaisista asioista
Lehden päätoimittajana on Jukka Malinen Pyhäjoelta, aikaisemmin päätoimittajana oli Timo Saitajoki.
Aiheesta muualla

Rauhan Sanan kotisivu
| n k Rauhansanalaisuus |
| --- | --- |
Järjestöt:  Apostolic Lutheran Church  Grace Apostolic Lutheran Church  Laestadianernas Fridsföreningars Förbund  Lähetysyhdistys Rauhan Sana 
Suunnat:  Haalilaisuus 
Henkilöt:  Steven E. Anderson  John Lumijärvi  Olli Matoniemi  Pauli Rantala 
Koulutus ja media:  Christian Monthly  Hymns and Songs of Zion  Rauhan Sana  Siionin matkalaulut  Sions Missionstidning 
Kulttuuri ja tapahtumat:  Juhannusseurat  Suvijuhlat
Rasimäki

Peltomaisemaa Rasimäen kylässä.
Rasimäki on kylä Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se on tullut tunnetuksi sekä maisemana että kulttuuriympäristönä ja myös Joensuun yliopiston aloittaman vuosikymmeniä kestäneen kylätutkimuksen yhtenä tutkimuskohteena.
Maisema

Rasimäki kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Kumpuilevat viljelykset ja tilarakennukset sijaitsevat nauhamaisesti kylätien molemmin puolin jyrkkätörmäisen Rumojoen varressa. Tiloja on Rumojokivarressa kolmisenkymmentä, ja niistä vain osa on pysyvästi asuttuja. Kaikki asuinrakennukset ovat puolitoistakerroksisia tyyppitaloja, jotka poikkeavat toisistaan ainoastaan väritykseltään.
Kylän kulttuurimaisema on monipuolinen, mistä arvokkaimpina esimerkkeinä ovat Lähdeahon rinteessä sijaitsevat laidunniityt lehmineen sekä Harjulan lammaslaitumet. Alueen keskiosassa ylittää kylätie Rumojoen laakson pienen kosken kohdalla ja nousee jälleen vastakkaista rinnettä ylös. Kylätieltä avautuu kaunis kulttuurimaisema.
Joen molemmin puolin levittäytyvät kumpuilevat pellot. Kylän maatalous nojautuu paljolti karjanhoitoon. Maisemassa näkyvät kulttuuripiirteet ovat koneellistumisesta huolimatta säilyneet poikkeuksellisen perinteisinä. Pellot ovat karjatalouden käytössä. Lehmien ja lampaiden laidunmaita on kylällä runsaasti.
Rasimäen asutuskylä

Rasimäki on ehkä edustavin ja suurin esimerkki Karjalan siirtoväen sodan jälkeen raivaamasta ja rakentamasta asutuskylästä ja se on yksi Museoviraston vuonna 2009 määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä. Kylä on Suomen tutkituimpia kyliä yhdessä Valtimon Sivakkavaaran kanssa, ja sen tunnettuihin tutkijoihin kuuluu muun muassa Itä-Suomen yliopiston professori, sosiologi Pertti Rannikko.  Kylällä on myös ortodoksinen Johannes Kastajan tsasouna. Tsasounalla järjestetään vielä ajoittain jumalanpalveluksia. Nykyään kylä on paljolti autioitunut. Koulukin on lakkautettu, mutta 2005 vuodesta siinä on toiminut thaimaalaisia marjanpoimijoita huolitseva yritys, Tomaki Services Oy. Suuri osa pelloista on paketoitu.
Rasimäen asutuskylä raivattiin asumattomaan korpeen Rumojoen varteen sodan jälkeen Suojärveltä tulleille evakoille asutukseksi. Rasimäen ja läheisen Kokkojoen alueelle perustettiin yhteensä 46 asutustilaa. Raivattu peltopinta-ala oli peräti 600 ha. Monet siirtolaisista puhuivat myös karjalan kieltä. Asutettujen evakkojen enemmistö oli uskonnoltaan ortodokseja, joten kylälle rakennettiin myös oma rukoushuone, tsasouna vuonna 1961.  Asutusvaiheen mentyä kasvoi siirtokarjalaisten ja heidän jälkeläistensä muutto etelän kasvukeskuksiin ja Ruotsiin.
Nähtävyydet

Kylämaisema
Johannes Kastajan tsasouna
Valtimon Suojärvi-seuran raivaajamuistomerkki tsasounan pihassa
Aiheesta muualla

http://www.rasimaki.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjois-Karjalan Ympäristökeskus: Rasimäen maisema-alue
Kylän paikka. Uusia tulkintoja Sivakasta ja Rasimäestä.  Helsinki:  SKS, 2008.  ISBN 978-951-746-988-3
Valtimon kylät
Elomäki
Haapakylä (kirkonkylä)
Halmejärvi
Hirsikangas
Kalliojärvi
Karhunpää
Koiravaara
Koppelo (Koppelojärvi)
Maanselkä
Nuolijärvi
Pajukoski
Puukari
Rasimäki
Rumo
Sivakkajoki
Puukari
Sivakkavaara
Verkkojoki
Ylä-Valtimo
Rauhaluoma

| Rauhaluoma |
| --- | --- |
 Rauhaluoma lähellä Jokimäentietä, Kauhajoen Hyypässä.
Alkulähde:  Uitonneva, Kauhajoki
Laskupaikka:  Kauhajoki, Hyyppä, Kauhajoki
Maat:  Suomi
Rauhaluoma on Hyypässä Kauhajoella virtaava luoma. Luoma saa alkunsa Uitonnevalta, joka sijaitsee Ylimysjärven länsipuolella. Rauhaluoma laskee Hyypänmäen kohdalla Kauhajokeen eli Hyypänjokeen. Rauhaluoma on Kauhajoen merkittävin sivu-uoma ja tärkeä pienvesi. Rauhaluomassa on suuri taimenkanta, ja se lukeutuu taimenten tärkeimpiin lisääntymisalueisiin. Luoma on kalataloudellisesti merkittävä, sillä siinä on varsin pitkiä virtajaksoja. Luoma perattiin taannoin, mutta se on silti nykyisin lähes luonnontilassa. Rauhaluoman keskivaiheilla on reheviä ranta-alueita, joissa elää tärkeitä kasvi- ja eläinlajeja. Luoman alajuoksulla on jokivarsiniittyä.
Rauhaluoma on muinaisen Hämeenmetsän pohjoisraja. Luoman pohjoispuolella oli aikoinaan kyröläis–ilmajokelaisten eränautinta-alue ja eteläpuolella hämeenkyröläisten valtaama Rauhahyyppä-niminen alue. Nimi ”hyyppä” on ehkä Kauhajoellakin merkinnyt eränautinnan kannalta tärkeää maastokohdetta (”pieni, korkea kukkula”). Siitä nimi on laajentunut tarkoittamaan raja-aluetta. Nimi Rauhahyyppä sekä alueen laajuus vahvistavat käsitystä Rauhaluomasta pohjankyröläisten muinaisena eränautinta-alueen rajana Kyrönjoen yläjuoksulla eli nykyisen Kauhajoen eteläosassa. Pienikokoinen Rauhaluoma merkittiin 1600-luvulla karttoihin mahdollisesti muinaisen merkityksensä ansiosta. Kauhajoen suurempia ja merkittävämpiä sivuhaaroja ei samoissa kartoissa edes mainittu.
Sivuhaarat

Rauhaluomaan laskevat sivuhaarat Terävänoja ja Nikonoja ovat myös merkittäviä pienvesiä. Terävänoja laskee Vatajanrämäkällä Rauhaluomaan. Oja on perattu luultavasti aikoinaan, minkä vuoksi sen rantaluonto ei ole merkittävää. Terävänoja on leveydeltään alle metrin, mutta se kelpaa taimenten lisääntymisalueeksi kivikkoisuutensa ansiosta. Terävänojan virtaama on melko vähäistä. Nikonojassakin on heikko taimenkanta.
Ratkaiseva isku

| Ratkaiseva isku> Sudden Impact |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Clint Eastwood
Käsikirjoittaja:  Charles B. Pierce Earl E. Smith Joseph Stinson
Tuottaja:  Clint Eastwood
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Bruce Surtees
Leikkaaja:  Joel Cox
Pääosat:  Clint Eastwood Sondra Locke
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Malpaso Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   9. joulukuuta 1983    6. heinäkuuta 1984
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Murskaaja (1976)
Seuraaja:  Likainen Harry ja murhapooli (1988)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ratkaiseva isku (Sudden Impact) on Clint Eastwoodin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen toimintaelokuva vuodelta 1983. Elokuva on Likainen Harry -sarjan neljäs osa. Se muistetaan luultavasti parhaiten Eastwoodin unohtumattomista vuorosanoista "Go ahead, make my day", jotka valittiin vuonna 2005 American Film Instituten järjestämässä äänestyksessä kuudenneksi unohtumattomimmiksi vuorosanoiksi kautta aikain.  Ratkaisevaa iskua pidetään usein elokuvasarjan raaimpana, synkimpänä ja "likaisimpana" elokuvana.lähde?
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  Harry Callahan   |
|  Sondra Locke  | … |  Jennifer Spencer   |
|  Pat Hingle  | … |  poliisipäälikko Jannings   |
|  Bradford Dillman  | … |  ylikomisario Briggs   |
|  Paul Drake  | … |  Mick   |
|  Audrie Neenan  | … |  Ray Parkins   |
|  Jack Thibeau  | … |  herra Kruger   |
|  Nancy Parsons  | … |  rouva Kruger   |
|  Michael Currie  | … |  komisario Donnelly   |
|  Albert Popwell  | … |  Horace King   |
|  Mark Keyloun  | … |  konstaapeli Bennett   |
|  Kevyn Major Howard  | … |  Hawkins   |
|  Bette Ford  | … |  Leah  |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa omankädenoikeuden tylsämieliseksi ylistykseksi ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Tonteri (Kivennapa)

Tonteri oli Kivennavalla, luovutetussa Karjalassa sijainnut kylä. Siellä oli suomalaista tullirajan vartiotoimintaa jo autonomian ajalla. Nykyään Tonteri on autiona.
Autonomian ajan tullivartiot

Suomen suuriruhtinaskunnan ja Venäjän välillä oli alkujaan seitsemän tullivartiota: Kuokkala, Rajajoki, Tonteri, Lipola, Raasuli, Sirkiänsaari ja Tappari. Vuonna 1917 muodostettiin lisäksi Tulokkaan vartio. Vartiot olivat maantievartioita kohdissa, joissa tie ylitti rajan.
Koska Tonteri ei ollut varsinainen rajanylityspaikka, sinne ei rakennettu tullilaitoksen vartiotaloa tullaamista varten vaan ainoastaan rajavartioston vartiotupa.
Rajavartiot sisällissodan jälkeen

Sisällissodan jälkeisessä tilanteessa levottomalla rajalla kohtasivat sotilaallisen läsnäolon ja rajavartioinnin intressit. Syyskuussa 1918 ylipäällikkö määräsi muodostettavaksi Terijoen rajavartiopataljoonan, joka siirtyi Karjalankannaksen vartioksi 18. lokakuuta majuri Oskar Stenbergin komennossa.
Kannaksen rajavartiointi järjestettiin uudelleen vuoden 1920 alussa. Käskyllä 17. tammikuuta 1920 vartiotehtävän sai uusi erikoisyksikkö, Käkisalmen läänin rykmentti. Kivennavalla oli tuolloin maantievartiopaikka. Tonteriin oli sijoitettuna osia em. rykmentin II pataljoonasta.
Liikenneyhteydet ja posti

Tonterissa oli postipysäkki (numero 1617) 1. maaliskuuta 1910 lähtien vuoteen 1940 asti.
Vuodesta 1937 lähtien viipurilainen Kannaksen Matka-auto Oy liikennöi reittiä Viipuri–Kivennapa–Tonteri REO Safety Bus -seka-autolla.
Uskonnollista elämää

Tonteriin saapui 1880-luvulla lestadiolainen herätys Pietarista käsin. Tonterin ohella sitä esiintyi Kivennavalla kirkonkylässä sekä Raivolassa.
Tonteri toisessa maailmansodassa

Jatkosodan etenemisvaiheessa JR 7 ylitti rajan Tonterissa 31. elokuuta 1941. Asemasotavaiheessa Tonteri muodosti 2. divisioonan lohkojaossa oikeanpuolimmaisen lohkon helmikuusta 1943 lähtien. Muut lohkot olivat Riihiö ja Ohta.
Suurhyökkäyksen alettua 2. divisioonan puolustama linja kulki Tonterin läpi 10. kesäkuuta 1944 keskiyöllä. Taisteluosasto Ahola vetäytyi Tonterista 11. kesäkuuta 1944. Kylä vallattiin takaisin JR 7:n 2. komppanian vastaiskulla, mutta menetettiin samana iltana neuvostojoukkojen painostaessa Tonterista ja Vihtaniemestä Hartosiin johtavien teiden suunnissa.
Tonteri tänään

Monet Kivennavan kylistä tuhoutuivat sodissa ja jäivät tyhjilleen. Tonteri kuuluu näihin.
Raumalainen

| Raumalainen |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  ilmaislehti
Kustantaja:  Marva Media
Levikki:  37 300
Perustettu:  1979
Päätoimittaja:  Janne Rantanen
Kotikunta:  Rauma
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa
Aiheesta muualla
Raumalainen.fi
Raumalainen (entinen Uusi Rauma) on vuonna 1979 perustettu, kerran viikossa ilmestyvä kaupunkilehti, jonka jakelualueeseen kuuluvat Rauma, Eurajoki, Pyhäranta, Eura ja Laitila sekä noutojakeluna Uusikaupunki ja Säkylä.  Nimi Raumalainen tuli käyttöön vuoden 2014 alussa, aiemmin nimenä oli Uusi Rauma. Vuodesta 2019 lähtien lehti ilmestyy kerran viikossa, jakelupäivänä säilyy edelleen keskiviikko.
Uusi Rauma on valittu vuoden kaupunkilehti -kilpailussa kolmesti vuoden parhaaksi kaupunkilehdeksi Suomessa.
Raumalaisesta ilmestyy kerran vuodessa kokonaan Rauman murteella kirjoitettu lehti nimeltä Uus Raum. Verkkolehden Uusi Rauma aloitti aivan ensimmäisten kaupunkilehtien joukossa, jo vuonna 1998. Digitaalista näköislehteä voi lukea verkossa.
Janne Rantanen toimi kaupunkilehden päätoimittajana vuosina 1994–2013. Rauma-päivänä, 17.4.2013, UR liitettiin osaksi uutta Marva Mediaa ja päätoimittajaksi tuli Pasi Katajamäki.
Hänen jälkeensä marraskuussa 2014 tuli vastaavaksi päätoimittajaksi Kaija Ulmanen toukokuuhun 2015 saakka. Marva Media omistaa muitakin raumalaisia medioita, kuten sanomalehti Länsi-Suomen sekä Radio Ramonan.
Janne Rantanen aloitti toukokuussa 2015 Raumalaisen ja Länsi-Suomen päätoimittajana.
Elokuussa 2023 Sanoma ilmoitti ostavansa Raumalaisen.
Aiheesta muualla

Raumalainen.fi
Rauman Lehti (1881–1919)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Rauman Lehti (vuosina 1915–1918 Pohjanlahti) oli Raumalla vuosina 1881–1919 ilmestynyt sanomalehti.
H. E. Wegeliuksen ja Ludvig Långforsin perustama Rauman Lehti oli sisällöltään paikallinen ja linjaltaan suomenmielinen. Sortovuosina se oli määräaikaisesti lakkautettuna vuosina 1900 ja 1902. Vuoden 1905 suurlakon jälkeen lehdestä tuli perustuslaillinen ja nuorsuomalaisten äänenkannattaja. Kenraalikuvernööri lakkautti lehden vuonna 1914, jolloin sen tilalle perustettiin Pohjanlahti. Sisällissodan jälkeen se otti takaisin vanhan nimensä. Kesän 1918 hallitusmuototaistelussa lehdestä tuli monarkistinen ja sen myötä kokoomuksen äänenkannattaja. Se lopetettiin puolueen toisen paikallisen lehden Länsi-Suomen tieltä.
Lehti ilmestyi vuodesta 1882 lähtien kerran, vuodesta 1889 kahdesti ja vuodesta 1898 kolmesti viikossa. Sen levikki oli  2400 kappaletta vuonna 1899. Päätoimittajina työskentelivät H. E. Wegelius (1881–1884), Kaarlo Kramsu (1885–1889), Albert Grönlund (1890), Kaarlo Hemmo Tiihonen (1891–1892), Risto Puhakka (1893), Volter Högman (Rihtniemi, 1893), Kaarlo August Järvi (1894), Emil Forsgren (1894–1898), Pekka Putkonen (1898–1901), J. A. Peltonen (1902–1905), Heikki Juntunen (1909–1910), Kaarlo Takalampi (1911–1912), S. Linnainmaa (1912–1914), Knut Sarlin (1915–1919) ja Martti Nordberg (1918 ja 1919).
Aiheesta muualla

Rauman Lehti (1881–1914) digitoituna kansalliskirjastossa
Pohjanlahti (1915–1918) digitoituna kansalliskirjastossa
Rauman Lehti (1918–1919) digitoituna kansalliskirjastossa
Rauma-Repola

| Rauma-Repola |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Perustettu:  1952
Lakkautettu:  1990
Toimiala:  metsäteollisuus, metalliteollisuus, telakkateollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
M/T Aleysk, kuvassa nimellä Renda (IMO 8129618) valmistui Rauma-Repolan Savonlinnan telakalta vuonna 1984.
M/S Kapitan Voolens, kuvassa nimellä Cailin (IMO 8016677) rakennettiin Rauma-Repolan Uudenkaupungin telakalla vuonna 1981.
Rauma-Repola Oy oli suomalainen metsä-, metalli- ja telakkateollisuutta harjoittanut pörssiyhtiö, joka sulautettiin vuonna 1990 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n kanssa Repola Oy:ksi. Rauma Oyj peri metalli- ja koneteollisuustoiminnan.
Historia

Rauma-Repola perustettiin vuonna 1952 sulauttamalla keskenään Rauma-Raahe Osakeyhtiö, Repola-Viipuri Oy ja Lahti Oy.  Kaikki kolme yhtiötä kuuluivat kansallispankkilaiseen teollisuusryhmään. Taustana fuusiolle oli uusi pankkilaki, jonka mukaan pankkilaitos ei saanut omistaa teollisuutta, tavarakauppaa tai merenkulkua harjoittavien osakeyhtiöiden osakkeita enempää kuin enintään 20 prosenttia yhtiön koko osakekannasta.
Sulautumisessa syntyneen yhtiön pääpaino oli metsäteollisuudessa, lähinnä sahateollisuudessa ja sellun valmistuksessa. Yhtiö valmisti myös puuhioketta Martinniemen puuhiomossa. Sahalaitokset olivat:
Riihivuoren saha Suolahdessa,
Reposaaren saha ja Seikun saha Porissa,
Rauman saha,
Martinniemen saha Haukiputaalla,
Penttilän saha Joensuussa,
Pyhäjärven saha Pirkkalassa,
Lahden saha,
Klamilan saha Virolahdella.
Näiden toimialojen lisäksi yhtiöllä oli konepaja Raumalla sekä telakat Raumalla, Loviisan Valkossa sekä Savonlinnan Pääskyniemessä ja Inkilänniemessä.
Vuonna 1970 Rauma-Repola hankki Tampereella toimivan konepajayhtiön Lokomo Oy:n osakekannan. Lokomon tuotevalikoimaan kuuluivat tuohon aikaan muun muassa kaivinkoneet, murskaimet, tiehöylät, nosturit ja metsäkoneet. Vetureiden valmistuksen Lokomo oli jo lopettanut.
1972 Rauma-Repola aloitti öljynporauslauttojen valmistuksen Mäntyluodon telakalla.
1984 Rauma-Repolan metsäkoneryhmä osti ruotsalaisen Kockumsin metsäkonetoiminnot.
Vuonna 1982 Rauma-Repola hankki myös venttiileitä valmistavan suomalaisen Neles Oy:n. Kuusi vuotta myöhemmin 1988 yhtiö osti yhdysvaltalaisen Jamesbury Inc:in ja yhtiöt yhdistettiin Neles-Jamesburyksi.
1983 Perustettiin tytäryhtiö Rauma-Repola Oceanics, joka tunnettiin valmistamistaan Mir-sukellusveneistä.
1987 Rauma-Repola osti metsä- ja metalliteollisuutta harjoittaneen W. Rosenlew Oy:n ja sulautti sen itseensä samana vuonna.
1988 Rauma-Repola lopetti Joensuussa Penttilän sahan toiminnan.
1989 Rauma-Repola osti 100 prosenttia Timberjackin, Koehringin ja Peerlessin metsäkoneiden valmistuksen.
Rauman Sanomat

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Rauman Sanomat oli Raumalla vuosina 1919–1921 ilmestynyt Kansallisen Edistyspuolueen sanomalehti.
Turun Sanomien kustannusyhtiö osti vuoden 1919 lopulla kokoomuslaisten haltuun joutuneen Rauman Lehden kirjapainon. Paikalliset edistyspuoluelaiset alkoivat julkaista turkulaislehden tuella Rauman Sanomia, joka ei kyennyt vastaamaan Länsi-Suomen kilpailuun. Lehti lakkasi Turun Sanomien myytyä kirjapainonsa. Sen tilalle perustettiin vuonna 1924 uusi Rauman Lehti.
Kolmesti viikossa ilmestyneen Rauman Sanomien päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Eino Kilpi (1920), J. A. Savola (1920–1921) ja Aarne Alpo Rahunen (1920–1921).
Aiheesta muualla

Rauman Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Rautalammin vaakuna

Rautalammin vaakuna
Rautalammin vaakuna on Rautalammin kunnan tunnus ja puhuva vaakuna. Sen lohkojen väritys – Savon musta ja Hämeen punainen – kertovat pitäjän sijaintiin  kahden historiallisen maakunnan rajalla. Raudanmerkit yhdessä aaltokoroisten lohkojen kanssa tekevät vaakunasta puhuvan.
Vaakunan selitys on ”aaltokoroisesti kahdesti lohkoinen musta-, hopea- ja punakenttäinen kilpi; kummassakin värikentässä hopeinen raudanmerkki.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Rautalammin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 10. tammikuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. maaliskuuta samana vuonna.
Tomatillo

| Tomatillo |
| --- | --- |
 Vastapoimittuja saksalaisia tomatilloja.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Solanales
Heimo::  Koisokasvit Solanaceae
Suku::  Lyhtykoisot Physalis
Laji::  philadelphica
Kaksiosainen nimi
 Physalis philadelphica  Lam. (1786) 
Synonyymit
 Physalis ixocarpa Brot.  
Katso myös
   Tomatillo Wikispeciesissä   Tomatillo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Physalis ixocarpa
Tomatillo (Physalis philadelphica, syn. Physalis ixocarpa) on monivuotinen pääasiassa meksikolainen koisokasvi. Se on läheistä sukua lyhtykoisolle ja karviaiskoisolle eli ananaskirsikalle. Etäisempää sukua se on myös merkittäville viljelykasveille kuten tomaatille (Solanum lycopersicum), munakoisolle (Solanum melongena) ja perunalle (Solanum tuberosum). Karviaiskoisosta poiketen tomatillon hedelmää ei syödä sellaisenaan, vaan se valmistetaan aina ruoaksi. Tomatillon nimi on espanjankielinen diminutiivimuoto sanasta tomate, eli se tarkoittaa ”pikkutomaattia”.
Tomatillo kasvaa Meksikossa sekä luonnonvaraisena että viljeltynä, ja siitä on runsaasti lajikkeita. Se tunnetaan Meksikossa nimellä vihreä tomaatti (esp. tomate verde). Sitä viljellään vähemmissä määrin myös muualla kautta Amerikan mantereen. Se kasvaa pensasmaiseksi ruohovartiseksi kasviksi ja tuottaa vihreitä, kellertäviä, punaisia tai jopa violetinpunaisia hedelmiä. Kunkin hedelmän suojana on vihreä lyhtyä muistuttava verhiö, joka aukeaa hedelmän kypsyessä. Tuoreen hedelmän tunnistaa pinnan kimmoisuudesta.
Käyttö

Hedelmä on mehevä, täyteläinen, hyvin ohutkuorinen ja sisältää runsaasti hyvin pieniä siemeniä. Koko hedelmä sopii murskattuna kastikkeisiin ja paloiteltuna pataruokiin ja muhennoksiin. Sen käyttö on yleistä meksikolaisessa ja thaimaalaisessa keittiössä. Tuoreet tomatillot säilyvät jääkaapissa pari viikkoa, ja niiden säilyvyyttä voidaan pidentää säilömällä ne suljettuihin muovipusseihin.
Viljely Suomessa

Tomatillo on monivuotinen kasvi, mutta Pohjoismaissa sitä voidaan viljellä puutarhakäyttöön myös yksivuotisena.