stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bad Hersfeld
Lähteet ja viitteet

↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 30.06.2018 Statistik.hessen.de. Hessisches Statistisches Landesamt. Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 5.4.2019.
↑  Entfernung von Frankfurt am Main, Hessen, Deutschland nach Bad Hersfeld, Hessen, Deutschland Entfernungsrechnerkm.com. Viitattu 5.4.2019.
↑  Entfernung von Kassel, Hessen, Deutschland nach Bad Hersfeld, Hessen, Deutschland Entfernungsrechnerkm.com. Viitattu 5.4.2019.
↑  Personen nach Religion für Bad Hersfeld, Kreisstadt (Landkreis Hersfeld-Rotenburg) Zensus 2011. Statistische Ämter des Bundes und der Länder. Arkistoitu 5.6.2013. Viitattu 6.4.2019.
↑  Bad Hersfeld Michael Lack. Viitattu 6.4.2019.
↑  Asteelflash Bad Hersfeld Asteelflash.com. Viitattu 6.4.2019.
↑  Klinikum Bad Hersfeld Klinikum-bad-hersfeld.de. Klinikum Bad Hersfeld GmbH. Viitattu 6.4.2019.
Aiheesta muualla

Bad Hersfeld, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rauno Tirri

Rauno Jaakko Tirri (22. toukokuuta 1935 Sakkola – 4. heinäkuuta 2021 Naantali) oli Turun yliopiston eläinfysiologian professori ja tietokirjailija. Vuonna 1994 hän sai Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin ja vuonna 2002 yhdessä muiden tekijöiden kanssa tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksesta Biologian sanakirja.
Tirri syntyi Sakkolassa, Karjalassa ja muutti perheineen Naantaliin vuonna 1941. Hän valmistui ylioppilaaksi Naantalin yhteiskoulusta vuonna 1954 ja opiskeli sen jälkeen biologiaa Turun yliopistossa, josta valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1960. Tirri väitteli tohtoriksi vuonna 1966 ja jatkoi tutkimusta ja opetusta Turun yliopistossa eläkkeelle jäämiseensä, vuoteen 1997, saakka. Naantalissa asunut Tirri asui myös Raisiossa ja Turussa ja vuoden Englannissa. Rauno Tirri oli naimisissa Seija Tirrin kanssa, joka oli teollisuuslaitosten ulkomaankirjeenvaihtaja ja kääntäjä.
Teokset

Tirri, Rauno et al.: Biologian sanakirja.  (Lisäpainokset: 2. tark. p. 1995)  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-11390-9
Tirri, Rauno et al.: Elsevier's dictionary of biology.  Amsterdam:  Elsevier, 1998.  ISBN 0-444-82525-8
Tirri, Rauno et al.: Biologian sanakirja.  (Uud. laitos, 1. p. Lisäpainokset: 2. p. 2003. – 3. p. 2006)  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17618-8
Tirri, Rauno: Jatkuvan onnentunteen harha.  Naantali:  Rauno Tirri, 2006.  ISBN 952-92-0030-7
Tirri, Rauno: Kirjeitä Naantalin luostarista: sisar Kristinan elämä.  Naantali:  Rauno Tirri, 2010.  ISBN 978-952-92-7273-0
Tirri, Seija & Tirri, Rauno (toim. käänt.): Naantalin luostarin lääke- ja yrttikirja = Nådendals klosters läke- och örtabok = Naantali monastery herbal.  Naantali:  Wanha Naantali -kauppa, 2011.  ISBN 978-952-92-8862-5
Tirri, Rauno: Johannes – ihmisen ääni Suomen Turusta A.D. 1460–1536. Naantali; 2015, ISBN 978-952-93-5565-5
Tirri, Rauno: Vieno, Marja: Joka keittiön maustekirja – Hyvinvointia mausteista, Rauno Tirri 2018, ISBN 978-952-94-1258-7
Tirri, Rauno: Taiteilija, 2018. Näytelmäkäsikirjoitus turkulais-naantalilaisen kuvataiteilijan Erik Aschan-Rauthovin elämästä ja taiteesta. Kantaesitys Naantalin Teatterissa 1.12.2018
Olaus Brännström

Arne Olaus Brännström (25. huhtikuuta 1919 Drängsmark, Västerbotten – 8. joulukuuta 2008 Uppsala) oli ruotsalainen pappi, teologian tohtori, Luulajan hiippakunnan piispa.
Elämäkerta

Olaus Brännström kuului västerbottenilaiseen talonpoikaissukuun. Hän suoritti ylioppilastutkinnon Uppsalassa Fjellstedska skolan -koulussa 1941 ja opiskeli teologiaa Uppsalan yliopistossa. Hänet vihittiin papiksi Luulajan hiippakuntaan 1944. Hän toimi pappina useissa seurakunnissa, kuten Tärendö ja Burträsk sekä hiippakuntapappina Övertorneåssa, Tornionlaaksossa. 1996 hänet nimitettiin Luulajan tuomiorovastiksi ja valittiin Luulajan hiippakunnan piispaksi 1980. Eläkkeelle hän jäi 1986 ja vietti eläkepäivänsä Uppsalassa.
Brännström jatkoi opintojaan työnsä ohella: Hän teki opintomatkan Yhdysvaltoihin 1956–1957 ja kokosi aineistoa väitöskirjaansa varten sekä oli vierailevana opettaja Suomi-collegessa Hancockissa, Michiganissa. Hän väitteli teologian tohtoriksi 1962 lestadiolaisuutta tutkivalla väitöskirjalla Den laestadianska själavårdstraditionen i Sverige under 1800-talet.
Brännström osallistui myös Ruotsin kirkollisen opintoliiton (Sveriges kyrkliga studieförbund), Luulajan hiippakunnan kirkkolaulupiirin toimintaan ja kuului myös Ruotsin kirkon lähetysjärjestön (Svenska kyrkans mission) hallitukseen.
Tornionlaaksossa työskennellessään hän opetteli suomen kielen ja saattoi osallistua siten Ruotsin kirkon suomenkielisen työn kehittämiseen. Hän toimitti vuonna 1972 ilmestyneen virsikirjan Ruotsin virsikirja Kuninkaan käskystä toimitettu 1972 ja toimi puheenjohtajana 1994–2003 työryhmässä, joka käänsi ja valmisteli vuonna 2002 valmistuneen uuden virsikirjan Ruotsin kirkon virsikirja.
Hän kuoli 89-vuotiaana ja on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Teoksia (valikoima)

Att leva enligt Laestadius, 1963
Den laestadianska själavårdstraditionen i Sverige under 1800-talet, band 13 i Bibliotheca Theologiae Practicae, Lund  Gleerup, 1962
Kyrkoturist i Sydindien., Stockholm : Verbum, 1969
Vad har vi i Liberia att göra?: Svenska kyrkans missions nya åtagande i Pallipoområdet i Liberia, band 4 i Min väg till missionen, Uppsala : Sv. kyrkans mission, 1976
Om Guds husfolk: herdabrev till Luleå stift, Älvsjö : Skeab/Verbum, 1980
Sex år i Luleå stift: 1977–1982  ämbetsberättelse, Svenska kyrkan. Luleå stift. Prästmöte Luleå, 1983
Lannavaara-missionen och læstadianismen, band 46 i Bibliotheca Theologiae Practicae, Stockholm : Almqvist & Wiksell International, 1990
Peter Fjellstedt: mångsidig men entydig kyrkoman, band 60 i Studia missionalia Upsaliensia, Uppsala : Svenska institutet för missionsforskning, 1994
Puunkyllästys

Puu lahoaa ulkokäytössä nopeasti, ellei se pysy kuivana. Erilaisiin kestävyyttä vaativiin rakenteisiin, kuten ratapölkkyihin, sähkö- ja puhelinpylväisiin, aitoihin ja erilaisiin ulkona oleviin kattamattomiin rakenteisiin kuten leikkikenttien telineisiin käytetään kyllästettyä puuta. Koska kohteet ovat hyvin erilaisia, myös käytetyt kyllästysaineet ovat hyvin erilaisia. Ne eroavat sekä teholtaan että haitoiltaan toisistaan hyvin paljon.
Kaikkein pysyvimpiin rakenteisiin kuten ratapölkkyihin ja osaan sähköpylväistä käytetään  painekyllästystekniikalla kreosoottia, joka on useimmiten kivihiilestä kuumentamalla valmistettu tervamainen monien aineiden seos. Vastaavasti puusta saadaan tervaa, joka on historian aikana ollut tärkein aine estämään mm. laivojen ja tarvekalujen lahoamista.
Toinen kyllästysainetyyppi painekyllästyksessä ovat metallisuolat. Aikaisemmin tärkeä komponentti oli arseeni, joka oli esim. kupari- ja kromisuolojen (CCA) kanssa melko tehokas sähkö- ja puhelinpylväiden lahoamisen estäjä. Arseenin myrkyllisyyden vuoksi sen käyttö puunsuoja-aineena on kielletty ja on siirrytty kupari- ja kromisuoloilla (CC) tai nyttemmin pelkästään kuparisuoloilla (C) kyllästettyyn puuhun.
Puunjalostusteollisuus on käyttänyt mm. sahatavaran sinistymisen estoon sienten kasvua estäviä  kloorifenoleita, Suomessa käytettiin eniten seosta, jossa oli eniten tetrakloorifenolia. Näitä käytettiin estämään mikrobitoimintaa myös monissa kulutustuotteissa kuten  liimoissa, maaleissa, nahkatuotteissa, rakennustarvikkeissa, valokuvausliuoksissa, ja jopa kankaissa. Myrkyllisyyden ja mahdollisen syöpävaarallisuuden vuoksi tällainen käyttö on kielletty, ja on siirrytty muiden orgaanisten sienikasvua estävien aineiden käyttöön. EU:n biosidiasetus edellyttää asetuksen mukaisen luvan valmisteissa olevien tehoaineiden käyttöön. Orgaanisia  fungisideja eli sienikasvua estäviä aineita käytetään pääasiassa pintakyllästykseen. Niitä voidaan lisätä mm. maaleihin.
Tiuhatöyhtövana

| Tiuhatöyhtövana |
| --- | --- |
 Tiuhatöyhtövana
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Suku::  Töyhtövanat Eucomis
Laji::  comosa
Kaksiosainen nimi
 Eucomis comosa  Hort. ja Wehrh. 
Katso myös
   Tiuhatöyhtövana Wikispeciesissä   Tiuhatöyhtövana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiuhatöyhtövana (Eucomis comosa) kuuluu parsakasvien (Asparagaceae) heimoon ja on huonekasvina kasvatettava koristekasvi. Kasvi on kotoisin Etelä-Afrikasta. Tiuhatöyhtövanalla on noin viiden senttimetrin kokoinen sipuli, josta kasvavat lehdet ruusukkeena ja 30–60 cm korkea tanakka kukkavana. Vanan latvassa on tiheä, ananasta muistuttava kukinto. Kukinnon päälle kasvaa vihreistä lehdistä muodostuva tupsu.
Kioto (romaani)

| Kioto> Koto.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Yasunari Kawabata
Kieli:  japani
Suomennos
Suomentaja:  Eeva-Liisa Manner
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1968
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  192
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kioto (jap. Koto) on Yasunari Kawabatan vuonna 1962 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1968 Eeva-Liisa Mannerin suomentamana Tammen Keltaisessa kirjastossa. Suomennoksen pohjana on ollut saksankielinen laitos. Saksantaja Walter Donat teki käännöksensä yhteistyössä Kawai Yuzurun kanssa.
Juoni

Romaanin päähenkilö on nuori kiotolainen nainen Chieko. Hän kasvaa kangaskauppias Saton talossa mutta tietää olevansa löytölapsi. Hänelle on kuitenkin yllätys, että hänen identtinen kaksossisarensa asuu lähistöllä. He tapaavat sattumalta ja ystävystyvät. Sisar kuuluu köyhälistöön ja on ruumiinrakenteeltaan Chiekoa voimakkaampi. Ystävyys joutuu koetukselle, kun Chiekoa kosinut mies alkaa piirittää myös sisarta.
Tino

| Tino |
| --- | --- |

Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  II, IV, V
Tunnusnumero:  826
Valintahistoria
Valintavuosi:  1997
 Tino
Tino mantereelta nähtynä.
Tino on saari Ligurianmerellä Italian rannikolla Portoveneren kylän lähellä. Roomalaisaikana sen nimi oli Tyrus Major.
Historiaa

Spezianlahden suojeluspyhimyksen pyhän Venerion kerrotaan eläneen Tinon saarella 600-luvulla. Hänen kuolinpaikalleen pystytettiin pieni temppeli, ja pyhiinvaeltajat perustivat paikalle  luostarin 1000-luvulla. Luostarin jäänteet voi erottaa saaren pohjoisrannikolla.
Kulttuurikohde

Tino muodostaa yhdessä Palmarian ja Tinetton saarten sekä Portoveneren kylän ja Cinque Terren rannikkoalueen kanssa Unescon maailmanperintökohteen.
Saari on sotilasaluetta läheisen Naton tukikohdan takia, ja sillä on majakka. Tinolle päästetään vierailijoita vain kerran vuodessa, joten luonto säilyy varsin koskemattomana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tino Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
Nikolai Titov

Nikolai Titov
Nikolai Aleksejevitš Titov (ven. Николай Алексеевич Титов; 10. toukokuuta 1800 Pietari – 22. joulukuuta 1875 Pietari) oli venäläinen säveltäjä. Hän oli oopperasäveltäjä Aleksei Titovin poika.
Titov sai isänsä tavoin sotilaskoulutuksen ja kenraalimajurin sotilasarvon. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1867. Muodollista musiikkikoulutusta hänellä ei ollut, mutta häntä tukivat hänen tuttavansa Mihail Glinka ja Aleksandr Dargomyžski. Titovia pidetään venäläisen romanssin tyylilajin isänä. Hänen suosioon nousseet laulunsa ovat melodisia ja salonkityylisiä. Kaikkiaan Titovin tuotantoon kuuluu noin kuusikymmentä laulua. Hänen varhaista sävellystään Sosna luultiin aiemmin virheellisesti ensimmäiseksi venäläiseksi taidelauluksi. Laulujen lisäksi Titov sävelsi pianokappaleita. Vuonna 1876 ilmestyi postuumisti hänen muistelmateoksensa Drevnjaja i novaja Rossija.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Latvia  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
Isaac Titsingh

Isaac Titsinghin Pariisiin tuoma japanilainen akupunktio-mannekiini
Isaac Titsingh (10. tammikuuta 1745 Amsterdam − 2. helmikuuta 1812 Pariisi) oli hollantilainen lääkäri, tutkija, kauppias ja suurlähettiläs. Hän työskenteli pitkään Itä-Aasiassa ja toimi Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian (VOC) vanhempana virkamiehenä. Hän edusti Eurooppaa koko Aasian kattaneen kauppasopimuksen neuvotteluissa Japanin Tokugawan kanssa. Hän matkusti kahdesti Edoon tapaamaan Shōgunia muita bakufun korkeita edustajia. Myöhemmin hän toimi Hollannin ja VOC:n pääsihteerinä Chinsurassa, Länsi-Bengalissa. Titsingh työskenteli yhdessä Englannin Itä-Intian kauppakomppanian edustajan Charles Cornwallisin kanssa. Vuonna 1795 hän edusti Hollantia ja VOC:tä Kiinassa, jossa Keisari Qianlong vastaanotti hänet, toisin kuin Englannin edustajan. Kiinassa Titsingh toimi käytännössä Hollannin suurlähettiläänä ja toimi samaan aikaan VOC:n kaupallisena edustajana.
Teokset

Titsingh, Isaac. (1820). Mémoires et Anecdotes sur la Dynastie régnante des Djogouns, Souverains du Japon, avec la description des fêtes et cérémonies observées aux différentes époques de l'année à la Cour de ces Princes, et un appendice contenant des détails sur la poésie des Japonais, leur manière de diviser l'année, etc.; Ouvrage orné de Planches gravées et coloriées, tiré des Originaux Japonais par M. Titsingh; publié avec des Notes et Eclaircissemens Par M. Abel Rémusat. Paris: Nepveu. (ranskaksi)
Titsingh, Isaac. (1822). Illustrations of Japan; consisting of Private Memoirs and Anecdotes of the reigning dynasty of The Djogouns, or Sovereigns of Japan; a description of the Feasts and Ceremonies observed throughout the year at their Court; and of the Ceremonies customary at Marriages and Funerals: to which are subjoined, observations on the legal suicide of the Japanese, remarks on their their poetry, an explanation of their mode of reckoning time, particulars respecting the Dosia powder, the preface of a work by Confoutzee on filial piety, &c. &c. by M. Titsingh formerly Chief Agent to the Dutch East India Company at Nangasaki. Translated from the French, by Frederic Shoberl with coloured plates, faithfully copied from Japanese original designs.  London: Ackermann. (englanniksi)
Titsingh, Isaac. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, (1652)] Nipon o daï itsi ran [Nihon Ōdai Ichiran]; ou, Annales des empereurs du Japon, tr. par M. Isaac  Titsingh avec l'aide de plusieurs interprètes attachés au comptoir hollandais de Nangasaki; ouvrage re., complété et cor. sur l'original japonais-chinois, accompagné de notes et précédé d'un Aperçu d'histoire mythologique du Japon, par M. J. Klaproth. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. (ranskaksi)
Käännös suomeksi
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus

| Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1996–2004, 2017–
Tyylilaji:  heavy metal
Kotipaikka:  Jyväskylä
Laulukieli:  suomi, saksa
Jäsenet:  Timo Rautiainen, laulu, kitara  Jarkko Petosalmi, kitara  Jari Huttunen, kitara  Nils Ursin, basso  Aksu Hanttu, rummut 
Entiset jäsenet:  Teppo Haapasalo, kitara  Arto Alaluusua, basso  Karri Rämö, kitara  Valtteri Revonkorpi, koskettimet  Seppo Pohjolainen, rummut
Levy-yhtiö:  Sakara Records (2017–)  King Foo Entertainment  Spinefarm Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on suomalainen vuonna 1996 perustettu suomeksi laulava heavy metal -yhtye, jonka soundi on raskas ja jonka kappaleiden aiheet vaihtelevat globaaleista ekokatastrofeista henkilökohtaisiin tragedioihin. Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus on levyttänyt myös kaksi saksankielistä albumia, joiden kappaleet on käännetty saksaksi muilta albumeilta.
Yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluvat esimerkiksi "Nyt on mies!", "Surupuku", "Lumessakahlaajat", "Rajaton rakkaus", "Kylmä tila" ja "Hyvä ihminen".
Yhtyeen hakku ja lapio -aiheisen logon suunnitteli Ilkka Ahlgren.
Yhtye lopetti toimintansa vuonna 2004, mutta palasi julkisesti yhteen singlen julkaisun myötä vuonna 2017. Samalla yhtye ilmoitti tekevänsä kesällä 2017 kahdeksan festivaalikeikan kiertueen ja julkaisevansa uuden albumin syksyllä.
Yhtyeen vaiheita

Trio Niskalaukaus yhtyeen nimenä oli yhtyeen mukaan "vitsi, jolla kuvataan lopunajan kaljakuppilabändiä". Nimestään huolimatta yhtye ei ollut trio, sillä siinä oli alkuaikoina solistin lisäksi enimmillään viisi soittajaa. Kokoonpano vakiintui pian viisimiehiseksi. Yhtye tuli tunnetuksi suomeksi lauletun raskaan rockin edelläkävijänä. Vuoden 2002 Rajaportti-albumin kaupallinen menestys avasi ovia julkisuuteen ja menestykseen muille samantyylisille yhtyeille. Rautiaisen lisäksi Niskalaukauksen kappaleita sanoittivat mm. Tomi Tuomaala, Jarkko Martikainen, Marja Mattlar, A. P. Sarjanto sekä Vexi Salmi.
Trio Niskalaukauksen ensimmäinen esiintyminen oli 23. toukokuuta 1998 Jyväskylässä Yläkaupungin yö -tapahtumassa ja viimeinen niin ikään Jyväskylässä Lutakossa 11. joulukuuta 2004. Väliin mahtui 216 esiintymistä kotimaassa ja ulkomailla.
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus teki kuuden studioalbumin lisäksi EP:n tunnetusta joulunäytelmästä Tiernapojat ytimekkäästi nimellä Tiernapojat, jolla mukana oli yhtyeen lisäksi Jarkko Martikainen, Toni Wirtanen ja Ismo Alanko. He ovat myös esittäneet "EP-näytelmän" myös televisiossa Yle TV2:ssa. Martikainen on myös toiminut yhtyeen tuottajana, sanoittajana, sovittajana ja vierailevana laulaja-kitaristina.
Vuonna 2004 yhtye ilmoitti jäävänsä määrittelemättömän pituiselle tauolle ja julkaisi kokoelman Tilinteon hetki. Lopulta 1. marraskuuta 2006 yhtyeen ilmoitettiin lopettaneen toimintansa kahden vuoden mittaisen tauon päätteeksi ja Rautiaisen jatkavan soolourallaan.
Trio Niskalaukauksen erinäisiä konsertteja vuosien varsilta sisältävä tupla-DVD Perunkirjoitus julkaistiin 21. tammikuuta 2009.
Yhtye ilmoitti toimintansa jatkamisesta vuonna 2017 julkaisten uuden kappaleen "Pitkän kaavan mukaan". Päätös jatkamisesta oli tehty jo loppusyksystä 2015 ja ehtona sille oli uuden musiikin tekeminen. Samalla yhtye tiedotti lähtevänsä kesällä 2017 kahdeksan festivaalikeikan kiertueelle ja julkaisevansa uuden albumin syksyllä.
Yhtye julkaisi lokakuussa 2020 musiikkivideon "Hannukainen", jossa otetaan vahvasti kantaa suomalaisen luonnon puolesta.
Marraskuussa 2023 yhtye tiedotti sen ja pitkäaikaisen rumpalin Seppo Pohjolaisen yhteistyön päättyneen.
Tammikuussa 2025 rocklehti Soundi kertoi Aksu Hantun olevan yhtyeen uusi rumpali, jonka lisäksi Hanttu vastaa yhtyeen työn alla olevan uuden albumin äänityksestä ja miksauksesta.
Jäsenet

| --- | --- |
 Nykyinen kokoonpano Timo Rautiainen – laulu, kitara (1996–2004, 2017–)  Jarkko Petosalmi – kitara (1998–2004, 2017–)  Nils Ursin – basso (1999–2004, 2017–)  Jari Huttunen – kitara (2002–2004, 2017–)  Aksu Hanttu – rummut (2025–) Entiset jäsenet Teppo Haapasalo – kitara (1996–1998)  Arto Alaluusua – basso (1996–1999)  Valtteri Revonkorpi – kosketinsoittimet (1996–1999)  Karri Rämö – kitara (1996–2001)  Seppo Pohjolainen – rummut (1996–2004, 2017–2023) :  Vierailijat albumeilla ja konserteissa Marko Annala (laulu)  Tuomas Holopainen (koskettimet)  Marco Hietala (laulu)  Sakari Kuosmanen (laulu)  Jarkko Martikainen (kitara, laulu)  Tapio Wilska (laulu)  Eicca Toppinen (sello)
Julkaisut > Albumit

Lopunajan merkit (1999)
Itku pitkästä ilosta (2000)
In frostigen Tälern (2001)
Rajaportti (2002)
Kylmä tila (2004)
Hartes land (2004)
Lauluja Suomesta (2017)
Mahdoton yhtälö (2020)
Julkaisut > Muut

Kirja: Timo Isoaho & Matti Riekki — Trio Niskalaukaus (2003) ISBN 952-99206-0-1
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus Last.fm:ssä (englanniksi)
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus Meteli.netissä
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus Ylen Elävässä arkistossa
Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus
|  Timo Rautiainen  Seppo Pohjolainen  Jarkko Petosalmi  Nils Ursin  Jari Huttunen >  Teppo Haapasalo  Arto Alaluusua  Valtteri Revonkorpi  Karri Rämö  |
| --- | --- |
Albumit:  Lopunajan merkit  Itku pitkästä ilosta  Rajaportti  Kylmä tila  Lauluja Suomesta  In frostigen Tälern  Hartes Land 
EP:t:  Hävetkää!  Kuilun partaalla (EP)  Tiernapojat (EP) 
Kokoelmat:  Tilinteon hetki 
DVD:t:  DVD (Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus)  Perunkirjoitus (DVD) 
Kirjat:  Trio Niskalaukaus 
Muuta: Diskografia
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Antti Timonen (näyttelijä)

| Antti Timonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1977 Kaustinen
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Leo Bloom The Producers
Aiheesta muualla
Elonet
Antti Timonen (s. 30. kesäkuuta 1977 Kaustinen) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Helsingin kaupunginteatterissa 2000-luvun alusta alkaen. Säveltaiteellisesti orientoitunut Timonen on näytellyt eritoten useissa musikaaleissa.
Elämä ja ura

Timonen suoritti koulunsa Kaustisella, mistä hän on kotoisin. Armeijan käytyään hän työskenteli Kokkolan kaupunginteatterissa. Sieltä tie vei teatterikorkeakouluun ja Helsinkiin, missä hän on asunut vuodesta 1999.
Timonen aloitti Helsingin kaupunginteatterin näyttelijänä 2002 kappaleessa Tirlittan – orpotyttö ihmisten ihmemaassa. Hänen ensimmäinen suuren luokan roolinsa oli Leo Bloom musikaalissa The Producers syyskaudella 2007. Timonen on näytellyt myös muiden muassa farssimusikaalissa Lainahöyhenissä ja musikaalissa Miten menestyä vaivatta liike-elämässä.
Valikoitu rooliluettelo

Matt (Fantasticks, 2003)
Leo Bloom (The Producers, 2007)
Jean-Michel (Lainahöyhenissä, 2011)
Paša Antipov (Tohtori Živago, 2013)
Twimble / Womper (Miten menestyä vaivatta liike-elämässä, 2014)
Dennis (Rådgivaren, 2015)
Matti (Ei kiitos, 2018)
Filmografia > Näyttelijänä

Tali-Ihantala 1944 (2007)
Kääntöpiste (2018)
Filmografia > Ääninäyttelijänä

Bamse och tjuvstaden (2014)
Bamse och häxans dotter (2016)
Pete's Dragon (2016)
Coco (2017)
Frozen II (2019)
Aiheesta muualla

Antti Timonen esiintyi 163 näytöksessä viime kaudella. Helsingin Sanomat 4.10.2005.
EI KIITOS: Terävä komedia iskee suoraan parisuhteen arkaan paikkaan. Helsingin kaupunginteatteri.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet