stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klaus Voormann

| Klaus Voormann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1938 (ikä 86)
Ammatti:  bassokitaristi tuottaja kansitaiteilija
Muusikko
Aktiivisena:  vuodesta 1964
Tyylilajit:  rock rock and roll rhythm and blues
Soittimet:  bassokitara kontrabasso kitara huilu saksofoni koskettimet
Yhtyeet:  Plastic Ono Band Manfred Mann
Levy-yhtiöt:  Apple Records 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Klaus Voormann (s. 29. huhtikuuta 1938 Saksa) on saksalainen muusikko ja taiteilija, joka tunnetaan parhaiten ystävyydestään ja yhteistyöstään The Beatlesin kanssa. Voormann mm. suunnitteli Beatlesin albumien Revolver ja Anthology kannet. The Beatlesin hajoamisen jälkeen Voormann työskenteli kaikkien muiden yhtyeen jäsenten paitsi Paul McCartneyn kanssa ja soitti John Lennonin, George Harrisonin ja Ringo Starrin sooloalbumeilla sekä myös Lennonin perustamassa Plastic Ono Band-yhtyeessä.
Voormann tutustui The Beatlesin jäseniin, heidän esiintyessään Hampurissa vuonna 1960. Voormann näki The Beatlesin konsertin eräällä klubilla ja oli hyvin vaikuttunut yhtyeen jäsenten lahjakkuudesta. Voormann meni katsomaan The Beatlesia uudestaan, tällä kertaa tyttöystävänsä Astrid Kirchherrin kanssa. He tutustuivat Beatlesin jäseniin paremmin ja ystävystyivät heidän kanssaan. Astrid jopa rakastui yhtyeen basistiin Stuart Sutcliffeen, jonka vuoksi Sutcliffe erosi Beatlesista ja jonka hän myöhemmin kihlasi. The Beatlesin suosio kasvoi niin Hampurissa kuin sen lähikaupungeissakin ja lisäksi myös yhtyeen kotimaassa Britanniassa. The Beatles sai levytys-sopimuksen viimein vuonna 1962 ja nousi Euroopassa suursuosioon esikoisalbumillaan Please Please Me (1963). Vuonna 1964 julkaistiin yhtyeen kolmas albumi A Hard Day's Night joka nosti The Beatlesin suosion huipulle myös Amerikassa ja teki yhtyeestä maailman suosituimman artistin. Vuonna 1966 The Beatles julkaisi seitsemännen albuminsa, Revolver jonka kannen Voormann suunnitteli. Kannessa oli Voormannin piirtämät kasvokuvat kaikista The Beatlesin jäsenistä, joiden ympärille hän oli liittänyt valokuvia yhtyeestä. Kansi sai paljon kiitosta ja arvostusta ja se onkin yksi maailman tunnetuimmista albumin kansikuvista. Myöhemmin Voormann suunnitteli kannen myös The Beatlesin kuusi CD-levyä kattaneeseen kokoelmaan The Beatles Anthologyyn.
1960-luvulla Voormann oli rock-yhtye Manfred Mannin jäsen, ja hän soitti yhtyeessä bassokitaraa. Vuonna 1969 The Beatlesin jäsen John Lennon perusti vaimonsa Yoko Onon ja useiden muiden rock-tähtien kuten Eric Claptonin kanssa yhtyeen Plastic Ono Band, jonka basisti Voormann oli. Yhtye koottiin muutamaa konserttia varten. Voormann soitti myös useilla Lennonin sooloalbumeilla; John Lennon/Plastic Ono Band (1970). Imagine (1971), Some Time in New York City (1972), Walls and Bridges (1974) ja Rock 'n' Roll (1975). Voormann soitti myös The Beatlesin jäsenten George Harrisonin ja Ringo Starrin sooloalbumeilla ja soitti bassoa myös Harrisonin järjestämässä hyväntekeväisyyskonsertissa Concert for Bangladesh (1971).
Käännös suomeksi
Korotsko

| Korotsko Короцко |
| --- | --- |
 Korotskon Pokrovan kirkon rauniot.
 Korotsko
 Koordinaatit: 57°56′24″N, 33°15′0″E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Novgorodin alue
Piiri:  Valdain piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama, kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  161,9 km²
Väkiluku (2009):  536
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korotsko (ven. Короцко) on kylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Novgorodin alueen Valdain piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee Korotskoje-järven länsirannalla neljä kilometriä Valdaista etelään. Taajamassa on 446, kylässä 20 ja kunnassa 536 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja asutus

Korotskon kunnan pinta-ala on 161,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Ivantejevon, Jaželbitsyn ja Jedrovon maalaiskuntiin sekä Valdain kaupunkiin. Pinta-alasta 68,1 % on Valdain kansallispuistoa ja 18,6 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön. Järviä ovat Korotskoje, Boroje, Berezovo, Beloje, Seredeiskoje ja Jeltšinskoje.
Korotskon kylän ja taajaman lisäksi kuntaan kuuluu seitsemän kylää: Bor, Gagrino, Glebovo, Jeltšino, Mironuška, Polosy ja Seredeja.
Historia

Korotskon pogosta mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Derevan viidenneksen verokirjassa vuonna 1495. 1600-luvulla siellä toimi pieni luostari. Vuonna 1724 kylässä syntyi Venäjän ortodoksisen kirkon piispa ja hengellinen kirjailija Tihon Zadonski. Vuonna 1864 perustettiin naisluostari, jonka rakennukset muutettiin neuvostoaikana mielisairaalaksi.
Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Karjalan kieltä puhuttiin Borin, Gagrinon, Jeltšinon ja Seredejan kylissä vielä 1900-luvun alussa.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan ohi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie sekä Bologojen ja Dnon välinen rautatie, jolla on Jeltšinon pysähdyspaikka. Korotskosta on linja-autoyhteys Valdaihin.
Korotskossa toimii Valdain mielisairaala. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät. Teollisuutta ei ole.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, kaksi kauppaa ja posti.
Nähtävyydet ja matkailu

Seudulla on useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Korotskon naisluostarin päärakennus ja kaksi kirkkoa.
Tšornoje-järven rannalla toimii matkailukeskus Goluboi fakel ja Polosyssa lasten kesäleiri Raduga.
Aiheesta muualla

Korotskon kunnan sivusto (venäjäksi)
Korotskosta kertova sivusto (venäjäksi)
Kristiina Kuningas

Lenita Kristiina Kuningas (aik. Lartio) (o.s. Kuningas; 19. joulukuuta 1958 Helsinki – 19. helmikuuta 2019) oli suomalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa televisiosarjoissa Ruusun aika, Huomenna on paremmin ja Kellarikaarti. Hänen isänsä oli näyttelijä Martti Kuningas ja äitinsä oli näyttelijä Leni Katajakoski.
Kuningas tuli ylioppilaaksi vuonna 1977. Hänellä oli opintoja Sibelius-Akatemiassa 1980–1982 ja Teatterikorkeakoulussa 1982–1986. Teatteri Jurkassa hänellä oli tehtäviä näytelmissä Pakotie vuonna 1986 ja Juuso ja Leppäpölkky vuonna 1987 sekä Rotat 1988, ja  Turun Kaupunginteatterissa näytelmässä Käärmeenjälki vuonna 1990.
Kuningas palautti sukunimensä vuonna 1977 sukunimestä Lartio syntymäsukunimeensä Kuningas. Kuninkaan puoliso oli ohjaaja Hanno Eskola vuodesta 1983 ja hänen tyttärensä on näyttelijä Iida Kuningas.
Kuningas on haudattu Helsingin ortodoksiselle hautausmaalle äitinsä isäpuolen Valdemar Baroninin sukuhautaan.
Kiyoko Shimahara

Kiyoko Shimahara (vasemmalla) vuonna 2013.
Kiyoko Shimahara (s. 22. joulukuuta 1976) on japanilainen kestävyysjuoksija.
Shimahara sijoittui Osakan MM-kilpailuissa 2007 maratonilla kuudenneksi ajalla 2.31.40. Uransa parhaan maratonajan 2.26.14 hän juoksi Sapporossa elokuussa 2005.
Kristiina Kumpula

Kumpula huhtikuussa 2020
Irene Kristiina Kumpula (s. 4. joulukuuta 1955 Suomussalmi) toimi aiemmin Suomen Punaisen Ristin pääsihteerinä.
Kristiina Kumpula syntyi työnjohtaja Eelis Kumpulan ja ompelija Helvi Ylileppäsen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1982 on professori Hannu Nieminen. Kumpula valmistui hallintotieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta 1986. Suomen Akatemian tutkimusapulaisena hän toimi 1983–1985 ja Suomen Punaisessa Ristissä kansainvälisyyskasvatussihteerinä 1987–1995, pakolais- ja maahanmuuttotyön suunnittelijana 1995–1997, järjestöpäällikkönä 1997–2000 ja ohjelmajohtajana 2000–2003. Järjestön pääsihteeri hänestä tuli vuonna 2004. Kumpula on toiminut myös muun muassa rikosuhripäivystyksen johtokunnan puheenjohtajana.
Kumpulan seuraajaksi Suomen Punaisen Ristin pääsihteeriksi on valittu Eero Rämö, joka aloitti tehtävässä 1. lokakuuta 2023.
Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista venäläisistä

Luettelo SM-liigassa jääkiekkoilleista venäläisistä. Jääkiekon SM-liiga perustettiin vuonna 1975 jääkiekon pääsarjaksi Suomessa. Ensimmäiset venäläiset liigassa nähtiin Jokereissa jo avauskaudella 1975–1976, jolloin joukkueessa pelasi puolustaja Valeri Kuzmin ja Jokereiden päävalmentajana toimi Boris Maiorov. Jo ennen SM-liigan perustamista SM-sarjassa toimi pelaajavalmentajana edellämainitun Boris Maiorovin kaksoisveli Jevgeni Maiorov Vehmaisten Urheilijoissa kaudella 1968–1969 sekä myöhemmin TPS:n päävalmentajana tunnettu Vladimir Jurzinov KOO-VEE:ssä kausina 1972–1973 ja 1973–1974.
Kuzminin jälkeen Neuvostoliiton olemassaolon aikana pelasi myös Nikolai Makarov, Anatoli Timofeev, Viktor Tjumenev, Vladimir Myškin, Andrei Pjatanov, Jevgeni Štepa, Viktor Glušenkov ja Vjatšeslav Lavrov. Makarov valittiin kaudella 1982–1983 ensimmäisenä ulkomaalaisena SM-liigan parhaaksi puolustajaksi. Kaudella 1990–1991 Rauman Lukossa torjunut Vladimir Myškin on toistaiseksi ainoa SM-liigassa pelannut venäläismaalivahti. 1990-luvulla SM-liigassa nähtiin muihin vuosikymmeniin nähden ylivoimaisesti eniten venäläispelaajia. Heistä moni on pelannut urallaan joko ennen tai jälkeen SM-liigaa myös NHL:ssä tai edustanut Neuvostoliittoa/Itsenäisten valtioiden yhteisöä/Venäjää miesten arvokisoissa. Esim. German Titov käytti kaudella 1992–1993 Turun Palloseuraa ponnahduslautana NHL:ään ja hän palasi joukkueeseen kaudella 1994–1995 työsulun ajaksi.
2000-luvulla venäläiset ovat vähentyneet SM-liigassa. Kaikkien aikojen venäläispörssin kärkikaksikon Aleksandr Barkovin ja Andrei Potaitšukin jälkeen ainoastaan Dmitri Nabokov, Dmitri Juškevitš ja Nikolai Goldobin ovat pelanneet täyden SM-liigakauden. Kaudella 2015–2016 SM-liigassa pelaa venäläisistä ainoastaan TPS:n Aleksandr Georgijev.
Kaksoiskansalaisia

Aleksandr Kuzminski syntyi ja sai kiekko-oppinsa Ukrainassa, mutta hän on Venäjän ja Kanadan kaksoiskansalainen. Oleg Šargorodski ja Denis Švidki ovat myös syntyneet Ukrainassa, mutta he ovat kuitenkin ainoastaan Venäjän kansalaisia. Kausina 2001–2003 Tampereen Ilvestä ja Jokereita edustaneella kanadalaisella David Nemirovskylla on venäläisiä sukujuuria.
Aleksandr Barkovin pojalla Aleksander Barkovilla on sekä Suomen että Venäjän kansalaisuus. Tampereella syntynyt Barkov pelasi kuitenkin koko junioriuransa Tapparassa ja hän edustaa kansainvälisellä tasolla Suomea. Barkov pelasi ennen NHL:ään siirtymistään Tapparan SM-liigajoukkuessa kausina 2011–2013. Leo Komarov puolestaan syntyi Viron Narvassa, kun Viro oli vielä osa Neuvostoliittoa. Hänen vanhempansa ovat venäläisiä ja Komarovilla itselläänkin myös Venäjän kansalaisuus. Komarov on pelannut urallaan SM-liigassa kauden 2005–2006 Porin Ässissä ja vuodet 2006–2009 Pelicansissa. Myös kahtena kautensa SM-liigassa kiekkoillut Artem Iossafov on syntynyt Venäjällä.
Venäläiset valmentajat SM-liigassa

Aleksandr Barkov (Tappara 2009, apuvalmentaja 2008–2010)
Vladimir Jurzinov (TPS 1992–1998)
Vladimir Jurzinov Jr. (Ilves 1995–1999, Ässät 1999–2002)
Boris Maiorov (Jokerit 1975–1976 ja 1990–1993, Tappara 1993–1994)
Vasili Tihonov (Ässät 1990–1993, Lukko 1999–2001)
Venäläisten henkilökohtaiset saavutukset > Vuoden valmentaja

Vladimir Jurzinov (TPS 1993, 1994 ja 1995)
Venäläisten henkilökohtaiset saavutukset > Paras puolustaja

Nikolai Makarov (Jokerit 1982–1983)
Venäläisten henkilökohtaiset saavutukset > Tehopelaaja

Aleksandr Smirnov, P, +35 (TPS 1993–1994)
Venäläisten henkilökohtaiset saavutukset > Valinta tähdistökentälliseen

Aleksandr Barkov, KH (Tappara 2000–2001)
Nikolai Makarov, P (Jokerit 1982–1983)
Venäläisten henkilökohtaiset saavutukset > SM-liigan kuukauden pelaaja

Aleksandr Barkov sai valinnan helmikuussa 1998, lokakuussa 1999 ja helmikuussa 2001. Hänen lisäkseen ennätykselliset kolme kertaa valinnan ovat saaneet myös Jan Čaloun, Juha-Pekka Haataja ja Tim Thomas.
Suomenmestaruuden voittaneet venäläiset

Vladimir Jurzinov (päävalmentaja) (TPS 1993 ja 1995)
Aleksandr Smirnov (TPS 1993 ja 1995)
Viktor Tjumenev (TPS 1990 ja 1991)
Aleksandr Barkov (Tappara 2003)
Boris Maiorov (päävalmentaja) (Jokerit 1992)
Jevgeni Štepa (TPS 1991)
German Titov (TPS 1993)
Aiheesta muualla

Elite Prospects (englanniksi)
Boris Maiorov oli ensimmäinen ulkomaalainen päävalmentaja Suomen pääsarjatasolla, kun hän aloitti Jokereiden päävalmentajana kaudella 1975–1976. Hän valmensi Jokereita sittemmin vuosina 1990–1993 ja Suomenmestaruuteen vuonna 1992. Venäjän presidentti Vladimir Putin myönsi Maioroville (kuvassa vasemmalla) kunniamerkin ansioista isänmaan hyväksi vuonna 2001.
Vladimir Jurzinov aloitti valmentajauransa KOO-VEE:n SM-sarjajoukkueen pelaajavalmentajana kaudella 1972–1973. Hän toimi vuosina 1992–1998 TPS:n päävalmentajana ja luotsasi joukkueen Suomenmestaruuteen vuosina 1993 ja 1995, SM-hopeaan vuosina 1994 ja 1997, Euroopan-mestaruuteen vuonna 1997, Euroopan Cupin voittoon vuonna 1994 ja Euroopan Supercupin voittoon vuonna 1998.
Kristiina Drews

Kristiina Drews (s. 28. tammikuuta 1952 Lappeenranta) on suomalainen kielenkääntäjä. Hän on työskennellyt suomentajana vuodesta 1979 ja häneltä on julkaistu noin sata käännöstä englannista suomeen.
Drews opiskeli englantia ja kirjallisuutta. Hänen ensimmäinen romaanisuomennoksensa oli Michael Kenyonin SaPo-dekkari Raiskaus (1981). Drews on suomentanut pääasiassa englanninkielistä kirjallisuutta, muiden muassa Margaret Atwoodin, Vladimir Nabokovin ja Ali Smithin teoksia. Hän on kääntänyt myös näytelmiä ja musikaaleja Jukka Virtasen kanssa. Musikaaleista tunnetuimpia suomennoksia ovat Les Misérables, West Side Story, Saturday Night Fever ja The Producers.
Vuonna 1989 Drews sai valtion kääntäjäpalkinnon ja vuonna 1998 Mikael Agricola -palkinnon. Tammikuussa 2015 hän sai Gummeruksen Kaarlen päivän tunnustuksen englanninkielisen kaunokirjallisuuden ja erityisesti Nabokovin teoksen Kalvas hehku suomentamisesta. Drews on ollut Suomen kääntäjien ja tulkkien liiton hallituksen jäsen 1990–2006 ja valtion kirjallisuustoimikunnan jäsen 2007–2012, 2017–2018 ja 2019–2020.
Drewsin puoliso on kuvanveistäjä Antero Toikka. Heillä on neljä lasta.
Aiheesta muualla

Kristiina Drews Kirjasampo.fi:ssä
Kristiina Drews Suomentajat lukijoiden luo -sarjassa Kirjastokaista-video
Kometes

Kometes (m.kreik. Κομήτης, lat. Cometes) on antiikin Kreikan aikainen miehen etunimi, joka tarkoitti pitkien hiuksien kantajaa.
Kreikkalaisessa mytologiassa nimen kantajia olivat:
Kometes, Stheneloksen poika
Kometes, Thestioksen poika
Kometes, Teisamenoksen vanhin poika
Kometes, argonautti Asterionin isä
Kroatia kesäolympialaisissa 2012

Kroatia osallistui Lontoossa pidettyihin vuoden 2012 kesäolympialaisiin 107-henkisellä joukkueella, joka kilpaili 17 lajissa. Kroatia voitti kisoista kolme kultamitalia, yhden hopeamitalin ja kolme pronssimitalia, mitkä tekivät Lontoon kisoista historian menestyksekkäimmät kuudetta kertaa kesäolympialaisiin osallistuneelle maalle.
Yleistä

Kroatian lippua kantoi avajaisissa käsipallomaalivahti Venio Losert, joka saavutti kisoista olympiapronssia. Päättäjäisissä maan lippua kantoi soutaja Damir Martin, joka voitti olympiahopeaa pariaironelosesta. Kroatian nuorin urheilija turnauksessa oli 18-vuotias seiväshyppääjä Ivan Horvat ja vanhin urheilija edellisten olympialaisten tapaan vuoden 1988 olympiahopeamitalisti, pöytätennispelaaja Zoran Primorac. Yhteensä 35 kroatialaisurheilijaa saavutti kisoissa mitalin. Kroatialla oli kilpailuissa urheilija 17 lajissa ja 53 tapahtumassa.
Mitalistit > Kultaa

Sandra Perković, naisten kiekonheitto
Giovanni Cernogoraz, miesten trap-ammunta
Miesten vesipallomaajoukkue
Mitalistit > Hopeaa

David Šain, Martin Sinković, Damir Martin ja Valent Sinković, miesten soutu (pariaironelonen)
Mitalistit > Pronssia

Lucija Zaninović, naisten taekwondo (49 kg)
Miesten käsipallomaajoukkue
Korouoma

Korouoma
| --- | --- |
Sijainti:  Posio Suomi
Lähin kaupunki:  Posio (32 km) Kemijärvi (58 km)
Pinta-ala:  26 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  Kanjoni 
Perustettu:  1996
Kävijämäärä:  29 900
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Korouoma on Posion kunnassa sijaitseva rotkolaakso ja luonnonsuojelualue. Se on harjualueineen noin 30 kilometriä pitkä ja muutamia satoja metrejä leveä. Kanjonin pohja on suhteellisen tasainen, ja siinä virtaa mutkitteleva (meanderoiva) Korojoki, joka laskee Kemijokeen Rovaniemen puolella. Korouomaa reunustavat kalliot, joista pieni osa on pystysuoria seinämiä, kohoavat jopa 130 metriä uoman pohjaa ylemmäksi. Monimuotoisessa luonnossa elää monia harvinaisiakin kasvi- ja eläinlajeja.
Alue on maastonmuodoiltaan ja maisemaltaan jylhä. Luonnonsuojelualueen tavoitteena on vanhojen luonnonmetsien, lehtojen ja kallioiden lajiston suojelu.
Korouoman alue tarjoaa mahdollisuudet luonnon tarkkailuun, kalastukseen ja luonnon käytön kulttuurihistoriaan tutustumiseen.
Korouoma on suosittu retkeily- ja patikointialue. Uomassa kulkee retkeilyreitti Erauspojan polku. Reitin toisessa päässä on Koivuköngäs, ja toisessa päässä Lapiosalmen erämatkailukeskus, joka tarjoaa auton siirtopalvelua Koivukönkäälle sekä majoitusta reitin kävijöille. Kalliot tarjoavat mahdollisuudet vuorikiipeilyn harrastamiseen melkein ympäri vuoden, erityisesti Korouoma on jääkiipeilijöiden suosiossa. Talvella kalliojyrkänteisiin muodostuu useita kiipeilykelpoisia riippuvia paannejäätiköitä. Metsähallitus ylläpitää alueen reittejä, opasteita sekä taukopaikkoja, joihin kuuluu Pajupuron autiotupa. Maanteitse lähestyvä löytää tienvarsiopasteet Korouomaan Posion-Rovaniemen ja Posion-Ranuan teiltä.
Historia ja suojelutoimenpiteet

Ihminen on vaikuttanut Korouoman alueella 1800-luvun loppupuolelta lähtien. Sen metsiä on käytetty taloudellisesti hyväksi ja puita on uitettu Korojoessa ja sen sivujoissa. Uitosta on jäänyt jälkeen uittajien kotuksen ja uittorännin jäänteet.
Rotkolaakson pohjalla ovat lampaat ja karja laiduntaneet, ja niityiltä on saatu heinää karjalle. Ylimääräiset heinät varastoitiin latoihin ja ladon pohjia onkin vielä jokivarressa. Osa ladoista on korjattu ja Korouoman luonnonniittyjä hoidetaan yhä vuosittain niittämällä.
Korouoman alueesta on vuonna 1996 suojeltu 26 neliökilometrin laajuinen osa vanhojen metsien suojelualueena.  Korouoman lehdot on suojeltu lehtojensuojeluohjelmassa, ja sen kanssa osittain päällekkäinen Korouoma-Jaakonkangas alue kuuluu Natura-ohjelmaan.
Luonto > Geologia

Korouoma sijaitsee Posion kunnan länsiosassa. Se on noin 30 kilometriä pitkä ruhjelaaksoselvennä ja kulkee luode-kaakkosuunnassa. Korouoma sijaitsee keskellä satoja miljoonia vuosia vanhaa kallioperän ruhjevyöhykettäselvennä, joka kulkee Rovaniemeltä Kemijokilaaksoa pitkin Auttiin ja Auttikönkäälle ja sieltä Kuusamoon.
Korouoman keskipaikkeilla laakso kapenee varsinaiseksi  kanjoniksi. Tämä osuus  on kymmenen kilometriä pitkä, noin 500 metriä leveä ja  100–130 metriä ympäröivän maaston alapuolella. Kanjonin seinämät ovat paikoin lähes pystysuoria ja useita kymmeniä metrejä korkeita. Jyrkänteiltä laskevat pienet purot jäätyvät talvisin jääputouksiksi, jotka säilyvät sulamatta kevääseen. Korouoman pohja on melko tasainen ja leveydeltään noin 200̣–500 metriä. Pohjan keskellä on kapea Korojoki, joka virtaa kohti luodetta. Pohja on osittain soistunut.
Korouoman tyypillinen kivilaji on karkeahko punainen graniitti, joka rakoilee paljon. Rotkon reunoilla on paljon lohkeilleita paasia. Graniitti sisältää paljon gneissimäisiä, graniittiutuneita kohtia. Alueen kaakkoispäässä on paremmin säilyviä sedimenttikiviä, kuten kiilleliusketta ja kvartsiittia.
Rotkolaakson pohjalla virtaa luoteeseen kapea ja mutkainen Korojoki, jonka rannoilla on paikoin reheviä tulvaniittyjä ja lehtomaisia metsiä. Kanjonin pohjoisosissa kasvillisuus on selvästi rehevämpää, mikä ilmentää maaperän kalkkipitoisuutta. Lapiosalmen seudulle ovat tyypillisiä kuivahkojen ja kuivien kankaiden mäntymetsät. Korouoman kanjonin ympäristössä maasto on vaihtelevaa vanhojen metsien peittämää vaaramaisemaa. Vaarojen välisissä notkoissa on Peräpohjolalle luonteenomaisia aapasoita sekä kuusikkoisia rinnesoita.
Luonto > Eläimistö

Korouoman linnusto on pääasiassa metsälajistoa. Alueen lajimääräksi on saatu 62, mutta tästä luvusta puuttuu esimerkiksi vesilintulajeja sekä paikallisesti esiintyvää harvalukuista lajistoa. Harvinaisin alueella pesivä petolintu on huuhkaja. Myös piekanan pesinnästä on havaintoja. Korouman erikoisuus on räystäspääskyn kalliopesintä. Alueella on myös mahdollista nähdä maakotkia. Luontodirektiivin liitteen I lajeja ovat kapustarinta, pohjantikka, kurki, pyy, laulujoutsen, suokukko, liro ja metso.
Korouoman kanjonissa on hyvät ravintoalueet hirville ja seudulla on myös niiden talvehtimisalueita. Alueella tavataan kolme silmälläpidettäväksi luokiteltua nisäkäslajia. Ilveksestä on havaintoja ja saukon tiedetään elävän Korojoen ympäristössä. Alueella liikkuu säännöllisesti myös karhu.
Korouoman alueen luontaiseen kalastoon kuuluvat taimen, purotaimen, harjus, siika, hauki, ahven, made, särki ja kiiski. Virkistyskalastusvesiin on istutettu pyyntikokoista kirjolohta, taimenta ja harmaanieriää sekä harjuksen ja siian pienpoikasia.
Alueen kartoituksessa on löydetty kaksi uhanalaista ja yhdeksän silmälläpidettävää kovakuoriaislajia, esimerkiksi idänlahopoukko ja sysipimikkä. Korouoman alueella on havaittu seitsemän päiväperhoslajia kuten suokeltaperhonen ja pursuhopeatäplä. Havaittu lajimäärä on kuitenkin alhainen ja lajistosta puuttuu monia hyvin tavallisia lajeja, joita on aikaisempina vuosina havaittu runsaasti Etelä- ja Keski-Lapissa.
Luonto > Kasvillisuus

Korouoman maastonmuodot saavat aikaan monia erilaisia mikroilmastoja, joiden vaikutus näkyy myös kasvillisuudessa. Alueella kasvaa sekä eteläisiä että pohjoisia vaateliaita lajeja. Lapinleinikki on Luontodirektiivin liitteen II laji. Paikallisesti harvinaisia etelässä tyypillisempiä lajeja ovat kivikkoalvejuuri ja lehtomatara. Niitä tavataan rehevissä lehdoissa puronvarsilla ja koillisrinteillä.
Etelän ja lounaan puoleisten pahtojen ilmasto on viileämpi. Lumi viipyy varjoisilla kallioilla ja painanteissa pitkälle kevääseen. Kallioilla kasvaa pohjoista lajistoa: kalliokynsimö, pahtarikko ja tunturikiviyrtti. Harvinaista itäistä lajistoa edustaa myyränporras ja levinneisyydeltään pohjoiseen painottuva itäinen lehtolaji punakonnanmarja.
Alueella on tehty vanhojen metsien inventointi. Silloin löytyi yhteensä 21 uhanalaiseksi luokiteltua kääväkäslajia. Kääpälajeja on löydetty kaikkiaan 78.
Valtaosa Korouoman metsistä on kuivia mäntykankaita. Laajamuotoinen, isojen ja vanhojen mäntyjen ja kelojen poiminta on kuitenkin verottanut kääpälajistoa. Erityisesti kalkkikäävän yksi ainoa löytö vuonna 2001 tehdyssä selvityksessä tuntui vähältä mäntymetsien laajuuteen verrattuna. Myös liekokääpää, erakkokääpää, kituhaprakääpää, harsukääpää ja hentohaprakääpää on alueella paljon odotettua vähemmän.
Yleisiä sen sijaan ovat pienehköissä mäntymaapuissa, latvuksien jätteissä ja hajoavassa mäntykarikkeessa menestyvät lajit, kuten katko- ja kelokääpä, riekonkääpä, sirppikääpä ja karikekääpä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korouoma Wikimedia Commonsissa
Luontoon.fi – Korouoman luonnonsuojelualue
Climbing.fi – Oulun kiipeilyseura – Korouoma
Blissadventure.fi – Ohjattua jääkiipeilyä Korouomassa
Pylkkänen, Jouni: Korouoma (Arkistoitu – Internet Archive)
posiolapland.com – Korouoma
Facebook.com – Korouoma
Lapiosalmen Matkailukeskus – Korouoma – Majoitusta ja opaspalvelut
Jääseinä Korouomassa.
Mammuttiputous Korouomassa
Jääkiipeilyä Korouoman Revontuliputouksella