stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marija Blagoveštšenskaja

Marija Pavlovna Blagoveštšenskaja (ven. Мария Павловна Благовещенская, 23. kesäkuuta 1863 Orenburg – vuoden 1953 jälkeen) oli venäläinen suomalaisen ja skandinaavisen kaunokirjallisuuden kääntäjä.
Marija Blagoveštšenskaja syntyi Orenburgin Nepljujevin kadettikoulun opettajan Pavel Aršaulovin perheeseen. Vuonna 1872 perhe muutti Helsinkiin, jossa Aršaulov sai paikan Aleksanterin kimnaasin rehtorina. Marija vietti nuoruutensa Suomessa, jossa hän opiskeli skandinaavisia kieliä ja suomea. Vuonna 1884 hän meni naimisiin venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajan Vladimir Blagoveštšenskin kanssa.
Blagoveštšenskaja kirjoitti 1880-luvulta lähtien pieniä kertomuksia ja teki käännöksiä ruotsista. 1900-luvun alussa hän toimi kirjallisuuslehtien avustajana, toisinaan salanimellä A. I. Valborg. Blagoveštšenskaja oli myös kirjeenvaihdossa ruotsalaisten, norjalaisten, tanskalaisten ja suomalaisten kirjailijoiden kanssa.
Vuonna 1906 perhe muutti Pihkovasta Pietariin, jossa Blagoveštšenskaja tutustui Venäjän pääkaupungin kirjallisuuselämään ja suomalaiseen siirtokuntaan. Samana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen käännöksensä suomesta, Helmi Setälän Surun lapsi. Vuonna 1907 ilmestyi Topeliuksen Välskärin kertomuksia, vuonna 1908 Arvid Järnefeltin Maaemon lapsia ja vuonna 1910 Minna Canthin kertomus Lapsenpiika. 1910-luvulla Blagoveštšenskaja  venäjänsi myös Juhani Ahon, Johannes Linnankosken ja Bertel Gripenbergin kertomuksia. Hänen käännöksensä muodostivat huomattavan osan Maksim Gorkin toimittamasta suomalaisen kirjallisuuden antologiasta vuonna 1917.
Ruotsalaisista kirjailijoista Blagoveštšenskajan suosikki oli Selma Lagerlöf, jonka kaksitoistaosaiset kootut teokset ilmestyivät venäjäksi vuosina 1909–1911. Parhaiten hänet tunnetaan norjalaisen Knut Hamsunin teosten venäjäntäjänä. Blagoveštšenskaja vieraili Norjassa vuonna 1909 ja julkaisi seuraavana vuonna laatimansa Hamsunin elämäkerran. Hän käänsi myös tanskalaisia kirjailijoita ja osallistui Henrik Pontoppidanin venäjänkielisten koottujen teosten valmisteluun.
Blagoveštšenskajan myöhemmistä elämänvaiheista ei ole tarkkaa tietoa. Vuonna 1920 hänet mainitaan Tukholmassa käyneen Neuvosto-Venäjän kauppavaltuuskunnan tulkkina. Kerrotaan, että Blagoveštšenskaja koulutti skandinaavisten kielten kääntäjiä vielä toisen maailmansodan jälkeen lähes yhdeksänkymmenen vuoden ikäisenä.
Marin

Marin voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Marin, polkupyörävalmistaja
Marin, sukunimi
Marinin piirikunta  (engl. Marin County), piirikunta Yhdysvaltain Kaliforniassa
M/S Marin, rahtilaiva
Marin tasavalta (sana perusmuodossa Mari), tasavalta Venäjällä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Marin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Matka Viipuriin

Matka Viipuriin on Kalle Pursiaisen ohjaama TV-elokuva vuodelta 1994. Sen on tuottanut Yle TV2.
Aiheesta muualla

Matka Viipuriin Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Matka Viipuriin Elonet.
Manuel Onwu

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Manuel Onwu Villafranca
Syntymäaika: 11. tammikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Tudela, Navarra, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Osasuna
Pelinumero: 18
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2007 | Tudelano |  ? | (?) |
| 2007– | Osasuna B | 106 | (23) |
| 2007–2008 | → Iruña | 36 | (19) |
| 2008 | → Alzira | 4 | (1) |
| 2012– | Osasuna | 6 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. marraskuuta 2012.
Manuel Onwu Villafranca (s. 11. tammikuuta 1988 Tudela, Navarra, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Osasunaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Onwu pelasi kaudella 2006–2007 Tercera Divisiónin Tudelanossa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Osasuna B:hen, josta hänet kuitenkin lainattiin kaudeksi 2007–2008 Iruñaan (36:ssa Tercera Divisiónin ottelussa 19 maalia) ja alkukaudeksi 2008–2009 Alziraan (neljässä Segunda División B:n ottelussa yksi maali). Onwu pelasi lainapestien jälkeen Osasuna B:ssä Segunda División B:tä, kunnes hänet nostettiin Osasunan edustusjoukkueeseen.
Onwu pelasi ensimmäisen ottelunsa Primera Divisiónissa 11. maaliskuuta 2012 Athletic Bilbaota vastaan. Otteluja kertyi kauden 2011–2012 aikana neljä, mutta maaleja ei vielä yhtään. Seuraavalla kaudella hän kuitenkin teki ensimmäisen maalinsa – kauden ensimmäisessä ottelussaan – 10. marraskuuta 2012 Espanyolin verkkoon 77:nnellä minuutilla tultuaan kentälle kymmenen minuuttia aiemmin.
Blue Beetle (elokuva)

| Blue Beetle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ángel Manuel Soto
Käsikirjoittaja:  Gareth Dunnet-Alcocer
Perustuu:  Keith Giffenin, John Rogersin ja Cully Hammerin versioon sarjakuvahahmosta Blue Beetle
Tuottaja:   John Rickard  Zev Foreman 
Säveltäjä:  Bobby Krlic
Kuvaaja:  Pawel Pogorzelski
Leikkaaja:  Craig Alpert
Pukusuunnittelija:  Mayes C. Rubeo
Pääosat:   Xolo Maridueña  Adriana Barraza  Damián Alcázar  Raoul Max Trujillo  Susan Sarandon  George Lopez 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   DC Studios  The Safran Company 
Levittäjä:  Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:   2023-8-1515. elokuuta 2023 (El Paso)  2023-8-1818. elokuuta 2023 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Kesto:  128 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  104 miljoonaa dollaria
Tuotto:  129 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blue Beetle on vuonna 2023 ensi-iltansa saanut Ángel Manuel Soton ohjaama sekä Gareth Dunnet-Alcocerin käsikirjoittama yhdysvaltalainen supersankarielokuva, joka pohjautuu DC Comicsin sarjakuvahahmoon Jaime Reyes / Blue Beetle. Se on DC Extended Universen (DCEU) neljästoista elokuva. Elokuvan pääosissa ovat Xolo Maridueña, Adriana Barraza, Damián Alcázar, Raoul Max Trujillo, Susan Sarandon ja George Lopez.
Elokuvan kehitystyö alkoi marraskuussa 2018, kun Dunnet-Alcocer kiinnitettiin käsikirjoittajaksi. Soto palkattiin ohjaajaksi helmikuussa 2021, jolloin myös ilmoitettiin, että elokuva julkaistaisiin elokuvateattereiden sijasta suoraan HBO Maxiin. Maridueña valittiin pääosaan saman vuoden elokuussa, ja samalla päätettiin, että elokuva julkaistaisiin sittenkin elokuvateattereihin. Elokuvan muut näyttelijät paljastettiin vuoden 2022 alussa, ja kuvaukset alkoivat Atlantassa saman vuoden toukokuussa.
Blue Beetle sai maailmanensi-iltansa El Pasossa, Texasissa, 15. elokuuta 2023. Elokuvateattereihin se ilmestyi 18. elokuuta 2023.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Xolo Maridueña  | … |  Jaime Reyes / Blue Beetle   |
|  Adriana Barraza  | … |  Mummi   |
|  Damián Alcázar  | … |  Alberto Reyes   |
|  Raoul Max Trujillo  | … |  Ignacio Carapax / OMAC   |
|  Susan Sarandon  | … |  Victoria Kord   |
|  George Lopez  | … |  César ”Rudy” Reyes   |
|  Bruna Marquezine  | … |  Jenny Kord   |
|  Becky G  | … |  Khaji-Da (ääni)   |
|  Elpidia Carrillo  | … |  Rocio Reyes   |
|  Belissa Escobedo  | … |  Milagro Reyes   |
|  Harvey Guillén  | … |  tohtori Jose Francisco Morales Rivera de la Cruz / ”Sanchez”   |
|  Isabella Aparicio  | … |  nuori Jenny Kord   |
|  Ayden Rivera  | … |  Ignacio Carapax lapsena   |
|  Xol Gonzalez  | … |  teini-ikäinen Ignacio Carapax   |
|  Bobby McGruther  | … |  Ted Kord (ääni, cameo)   |
Tuotanto > Kehitys

Warner Bros. Pictures ja DC Films alkoivat marraskuussa 2018 toteuttaa elokuvaa Jaime Reyesistä / Blue Beetlestä. Sen käsikirjoitti meksikolaissyntyinen Gareth Dunnet-Alcocern, ja vastaavaksi tuottajaksi elokuvaan valittiin Zev Foreman. Se oli DC Extended Universen (DCEU) ensimmäinen latinovetoinen elokuva. DC Filmsin uuden johtajan, Walter Hamadan, suunnitelmiin kuului joulukuussa 2020 julkaista useita keskikokoisen budjetin elokuvia suoraan HBO Maxiin eikä elokuvateattereihin, ja Blue Beetle oli yksi vuodelle 2021 suunnitelluista projekteista. Puertoricolainen Ángel Manuel Soto palkattiin ohjaajaksi helmikuussa 2021. Huhtikuussa Blue Beetle lisättiin virallisesti DC:n julkaisuaikatauluun joko vuonna 2022 tai 2023 julkaistaviin elokuviin. Joulukuussa 2021 Warner Bros. paljasti, että elokuva julkastaisiin HBO Maxin sijasta elokuvateattereihin elokuussa 2023. Huhtikuussa 2022 Soto ja kuvaaja Pawel Pogorzelski kävivät El Pasossa, jossa he tapasivat paikallisia taiteilijoita, muralisteja, muusikkoja ja historioitsijoista. Muita tuotantoyhtiöinä DC Studiosin (DC Films uudelleenbrändättynä) lisäksi elokuvan tuottamiseen osallistuvat Entertainment One, S&K Pictures ja Peter Safranin tuotantoyhtiö The Safran Company. Tammikuussa 2023, toinen DC Studiosin uusista toimitusjohtajista James Gunn, ilmoitti, että elokuva ei olisi yhteydessä aiempiin DCEU-elokuviin ja sen juoni olisi osa uutta DC Universea.
Tuotanto > Roolijako

Xolo Maridueña oli Soton ensisijainen vaihtoehto Reyesin esittäjäksi. Soto ja Warner Bros. tarjosivat roolia Maridueñalle elokuussa 2021, ja hänen roolivalintansa vahvistettiin virallisesti The Suicide Squad: Suicide Missionin (2021) maailmanensi-illassa. Maaliskuun alussa Bruna Marquezine valittiin Reyesin rakastetun, Jennyn, rooliin. Lisäksi Belissa Escobedo valittiin näyttelemään Reyesin pikkusiskoa Milagrosta, ja Harvey Guillén valittiin näyttelemään tuntematonta hahmoa. Myöhemmin saman kuukauden aikana valittiin Reyesin muiden perheenjäsenten näyttelijät: George Lopez valittiin näyttelemään Rudy-setää, Adriana Barraza valittiin näyttelemään Nanaa, Elpidia Carrillo valittiin näyttelemään Rociota, ja Damián Alcázar valittiin näyttelemään Albertoa. Soto halusi tehdä heistä autenttisen meksikolaisen perheen oikeilla aksenteilla. Perheen vanhusten rooleihin valittaisiin Latinalaisen Amerikan näyttelijöitä, jotka ovat näytelleet myös yhdysvaltalaisissa elokuvissa ja antaneet mahdollisuuksia myös nuoremmille näyttelijöille, kuten Maridueñalle ja Escobedolle. Maaliskuussa Sharon Stone osallistui neuvotteluihin elokuvan roiston, Victoria Kordin, roolista. Hahmoa ei ollut olemassa sarjakuvissa, mutta hahmon uskottiin liittyvän Ted Kordiin, joka oli sarjakuvien toinen Blue Beetle. Raoul Trujillo liityi elokuvaan Carapaxin roolissa. Huhtikuussa Susan Sarandon valittiin Victoria Kordin rooliin Stonen sijasta.
Tuotanto > Kuvaukset

Kuvaukset alkoivat 25. toukokuuta 2022, Wilder Studiosin tiloissa, Atlantan metropolisessa aluella, Pawel Pogorzelskin toimiessa elokuvan kuvaajana. Elokuvaa kuvattiin myös El Pasossa ja Puerto Ricossa. Sarandon sai omat kohtauksensa kuvattua kesäkuun loppuun mennessä, ja Trujillo sanoi heinäkuun alussa saaneensa omat kohtauksensa melkein valmiiksi. Kuvaukset saatiin päätökseen Puerto Ricossa 18. heinäkuuta.
Julkaisu

Blue Beetle sai ensiesityksensä El Pasossa, Texasissa, 15. elokuuta 2023. Hollywoodin näyttelijöiden lakon 2023 vuoksi, elokuvan näyttelijät eivät olleet läsnä samana päivänä järjestetyssä ensi-iltatilaisuudessa TCL Chinese Theatressa. Teatteriensi-iltansa elokuva sai 18. elokuuta 2023. Se oli alun tarkoitus julkaista HBO Max -tilausvideopalveluun.
Aiheesta muualla

Blue Beetle (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Marin Alsop

Marin Alsop (oik.) 2016.
Marin Alsop (s. 16. lokakuuta 1956) on yhdysvaltalainen kapellimestari. Hän syntyi Manhattanilla New Yorkissa ja opiskeli Yalen yliopistossa sekä Juilliard Schoolissa.
Alsopille myönnettiin vuonna 1989 Koussevitzky-palkinto Tanglewoodissa, jossa hän sai opetusta muiden muassa Leonard Bernsteiniltä, Seiji Ozawalta ja Gustav Meieriltä. Hän toimi vuosina 1993–2005 Coloradon sinfoniaorkesterin ylikapellimestarina.
Alsop on johtanut Bournemouthin sinfoniaorkesteria vuodesta 2002 sekä Baltimoren sinfoniaorkesteria vuodesta 2007. Hän on tullut tunnetuksi muun muassa Johannes Brahmsin ja Gustav Mahlerin tulkinnoillaan, ja hän on ollut vierailevana kapellimestarina sellaisille merkittäville orkestereille kuin Lontoon sinfoniaorkesterille ja Toronton sinfoniaorkesterille.
Alsopille myönnettiin 2005 MacArthur-stipendi.
Marin (sukunimi)

Marin tai Marín on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Biagio Marin (1891–1985), italialainen runoilija
Carlos Marín (1968–2021), espanjalainen laulaja
Carolina Marín (s. 1993), espanjalainen sulkapalloilija ja olympiavoittaja
Cheech Marin (s. 1946), yhdysvaltalainen näyttelijä
Fidel León Cadavid Marin (s. 1951), kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa
Joel Marin (s. 1994), suomalainen koulusurmaaja
José Marín (s. 1950), espanjalainen kävelijä
Luca Marin (s. 1986), italialainen uimari
Luciano Marin (1931–2019), italialainen näyttelijä
Luis Marín (s. 1974), costaricalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Luis Marín Barahona (s. 1983), chileläinen jalkapallomaalivahti
Maguy Marin (s. 1951), ranskalainen tanssija ja koreografi
Manuel Marín (1949–2017), espanjalainen poliitikko ja juristi
Marco Marin (s. 1963), italialainen miekkailija ja olympiavoittaja
Marius Marin (s. 1998), romanialainen jalkapalloilija
Marko Marin (s. 1989), saksalainen jalkapalloilija
Melvi Marin, bolivialainen karateka
Nicolas Marin (s. 1980), ranskalainen jalkapalloilija
Răzvan Marin (s. 1996), romanialainen jalkapalloilija
Risto-Matti Marin (s. 1976), suomalainen pianisti
Sanna Marin (s. 1985), suomalainen poliitikko, SDP:n kansanedustaja ja ministeri, Suomen pääministeri 2019–2023
Sergi Juste Marin (s. 1992), espanjalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mayr-Melnhof

Mayr-Melnhof on itävaltalainen metsäteollisuusalan yhtiö. Sen pääkonttori sijaitsee Wienissä. Mayr-Melnhof omistaa suomalaisen Kotkamillsin.
Yhtiöstä 65 prosenttia on perheomistuksessa, loput on listattu Wienin pörssissä.
Borum Eshøj

| Borum Eshøj |
| --- | --- |
 Ennallistettu hautakumpu
Sijainti
 Borum Eshøj
Koordinaatit:  56°12′3.9″N, 9°59′36.7″E
Valtio:  Tanska
Paikkakunta:  Aarhus
Historia
Tyyppi:  hautakumpu
Ajanjakso:  pronssikausi
Huippukausi:  1500–900 eaa.
Kulttuuri:  Skandinavian pronssikausi
Merkitys:  kolme tammiarkkuhautaa
Korkeus:  100 m
Aiheesta muualla
  Borum Eshøj Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yleiskuva Borum Eshøjn eri hautakummuista pellolla.
Borum Eshøj (myös Eshøj I) on hautakumpu Tanskan Aarhusissa lähellä Borumin kirkonkylää. Eshøj on korkea mäki, jonka laella sijaitsee useita hautakumpuja. Hautakumpu Borum Eshøj rakennettiin alun perin 1500–1300 eaa. eli se kuului Skandinavian pronssikauden Monteliuksen periodille II. Hautakumpua laajennettiin todennäköisesti toisen hautauksen yhteydessä, mutta niitä on tehty myöhemmin jopa kahdeksan, joista viimeisin tapahtui 1100–900 eaa. eli periodilla IV. Kummusta on löytynyt kolme tammiarkkuhautaa, jotka ovat erityisen kuuluisia. Löytöesineitä ja miesten arkkuja säilytetään Tanskan kansallismuseossa. Tähän artikkeliin on lisätty myös kertomukset saman alueen muista tutkituista hautakummuista. Niihin viitataan nimillä Eshøj II, Eshøj III ja Eshøj IV.
Ympäristö

Eshøj on korkea moreenimäki, jonka muodostui viimeisen jääkauden kylmimmän vaiheen aikana. Silloin mannerjäätikkö eteni tälle seudulle ja jätti sulaessaan mukanaan tuomat kivi-, sora-, hiekka- ja saviainekset korkeiksi mäiksi. Mäen korkeus on noin 100 metriä ja sen ylänkö on pinta-alaltaan neljä neliökilometriä. Mäen laelta näkee ympäristöön selkeällä säällä 25 kilometrin päähän. Ylängöllä sijaitsi aikoinaan paljon muitakin hautakumpuja ja vanhoja valokuvia tutkimalla on päädytty noin 25–30 hautakumpuun. Tutkittuja hautakumpuja on tässä kutsuttu samalla nimellä, mutta nimen perässä on attribuuttina luku alkaen numeroista I, II, III ja IV. Ne sijaitsevat kaikki alle 300 metrin etäisyydellä toisistaan. Eshøjn alueen hautakummut ovat yleensä hävinneet joko maanotossa tai ne on kynnetty peltomaiksi. Aikaisempien tutkimuksien tuloksista tiedetään, että niissä on pääasiassa pronssikauden hautauksia, vaikka joukossa on myös rautakaudelle ajoitettavia hautauksia.
Periodit

Skandinavian pronssikausi on lohkottu kuuteen periodiin. Periodeja käytetään ajoituksessa, kun esimerkiksi haudasta on löytynyt esineitä, joita oli käytössä vain joidenkin periodien aikana. Nykyään, kun periodien väliset ajat on määritelty, voidaan esine ajoittaa periodin sisälle. Tässä artikkelissa mainitaan kaikki periodit:
Historiaa

Ennen Borum Eshøjn hautakummun tutkimista se oli yksi Pohjois-Euroopan suurimpia hautakumpuja. Vuonna 1850 Højballegaardin maatilan omistaja kaivoi hautakummun itärinnettä ja löysi sieltä itä-länsi-suuntaisen paasiarkun sisältä pronssimiekan ja muita pronssiesineitä. Arkun mitat olivat 2,5 metriä pitkä, 1,9 metriä leveä ja 0,94 metriä korkea. Omistaja kävi vuonna 1853 lahjoittamassa pronssimiekan kuningas Frederik VII:lle ja pyysi hautakummulle rauhoitusta. Hänen mukaansa muitakin tahoja kävi kaivelemassa kumpua. Kummusta tulikin ensimmäinen tanskalainen rauhoitettu hautakumpu , mutta sitten, kun omistaja myi maatilansa vuonna 1856, raukesi rauhoitus tähän. Uusi omistaja kertoi myöhemmin, että hautakumpu romahti talvella 1859–1960 ensimmäisen paasiarkun päälle. Silloin paljastui toinen arkkuhautaus, jossa oli ihmisen poltetut luut. Arkussa oli myös pitkä pronssineula ja kolme lyhyttä pronssimiekkaa, joista yhdellä oli kultalangasta valmistettu koriste kahvassa. Koristeltu miekka lahjoitettiin Århusin museoon. Uusi paasiarkku sijaitsi kummussa itä-länsi- suuntaisesti ja se oli 1,6 metriä pitkä ja 1,3 metriä leveä.
Vuonna 1871, kun edellinen uusi omistaja otti kummusta maata sen itäosasta peltojensa maanparannukseksi, löysi hän ensimmäisen tammiarkun. Se sisälsi vaatetetun luurangon ja sille mukaan annettuja hauta-antimia. Noin 2,5 metriä pitkä tammipuun tukista koverretussa arkussa makasi nainen, joka oli haudattu kumpuun 40–50-vuotiaana. Arkkua kohdeltiin kovakouraisesti ja se onkin tuhoutunut, mutta sen sisältö otettiin myöhemmin talteen Tanskan kansallismuseoon. Nyt herättiin lopullisesti rauhoittamaan hautakumpu, jotta se voitaisiin tutkia tarkemmin. Hautakumpu tutkittiinkin vuonna 1875 kansallismuseon toimeksiannosta ja C. Engelhardtin johdolla, jolloin siitä piirrettiin pohjapiirros. Kummusta tuli esille kaksi muutakin tammiarkkuhautausta. Hautaa tutkittiin lisää 1890-luvulla, mutta nämä olivat tuloksettomia kaivauksia. Hautakummusta oli tähän mennessä kaivettu suuri osa pois ja jäljellä oli enää murto-osa kummun alkuperäisestä tilavuudesta. Tämä kummun viimeinen osa rauhoitettiin vuonna 1937.
Vuonna 1989 aloitettiin Eshøjllä uudet tutkimukset. Ensimmäiseksi kaivettiin hautakumpu Eshøj II. Kaivauksien aikana saatiin vapaaehtoisia lisää ja silloin aloitettiin seuraavan hautakummun Eshøj III kaivaukset. Eshøj II kaivaus valmistui vuonna 1991 ja Eshøj III vuonna 1992. Hautakummun Eshøj II valmistuttua aloitettiin saman tien neljännen kummun Eshøj IV kaivaukset. Sen pohjoissivulta ilmaantui merkkejä kivikautisesta kaksilaivaisesta pitkätalosta.
Bourm Eshøj I > Hautakumpu

Suurinta hautakumpua Borum Eshøjtä kutsutaan tässä tekstissä jatkossa nimellä Eshøj I. Se on samaa tyyppiä kuin etelässä jo kauan käytetty tumulushaudat. Se eroaa kuitenkin siitä, että tähän kumpuhautaan on tehty useita hautauksia. Kun tutkimukset alkoivat, oli hautakummun pohjan halkaisija 38–40 metriä ja kummun lakikorkeus oli noin 9 metriä. Siitä on otettu maata tienpohjiin ja peltojen maanparannukseen. Sen valtavasta koosta johtuen maata onkin riittänyt moneen tarpeeseen ja silti kummun jäänne on ollut suuri. Jos ajatellaan kumpua pallosta pois leikattuna kalottina, on se tilavuus ollut noin (säde 19 metriä ja korkeus 9 metriä) 18 000 kuutiometriä. Se on tutkimusten mukaan rakennettu turvelevyistä, joita on irrotettu maasta lapion avulla ja kuljetettu paikalle erilaisilla kuljetusvälineillä. Ne on pinottu toistensa päälle, mikä on näkynyt turvekerrosten välisinä värieroina. Turvelevyjä on laskelmien mukaan käytetty noin 630 000 ja niiden irrottamiseksi on täytynyt käydä läpi arviolta 66 hehtaaria laidunmaata.
Tutkimukset saivat historiallisesta syistä johtuen epäedullisen alun, mutta siitä huolimatta hautakummun rakenteesta tiedetään joitakin yksityiskohtia. Tutkimukset ovat selvittäneet ainakin sen, että vanhan miehen hautaus, joka sijaitsi kummun keskustassa, oli se tapahtuma, joka pani alkuun hautakummun rakentamisen. Monet merkit viittaavat siihen, että hautakumpu rakennettiin yhtäjaksoisesti kerralla valmiiksi, mutta että urakan kestosta ei ole mitään varmaa tietoa. Kaivauksissa kuitenkin selvisi, että suururakan toteuttamiseksi rakentajat jaettiin työporukoihin, joille annettiin oma rajattu sektori rakennettavaksi. Tämä näkyy värieroina sektoreiden välillä. Toisaalta yhtäjaksoiselle rakentamiselle löytyy vasta-argumenttina toinen hautaus eli nuoren miehen hauatus. Se on sijoitettu hautakumpuun siten, ettei valmista kumpua ole tarvinnut kaivaa auki vainajan hautaamiseksi. Tämäkin näkyi kaivauksissa. Hautaamisten välillä on arkkujen ajoituksien mukaan neljän vuoden ero. Tulevan hautakummun pohjalle oli aluksi pystytetty kivikehä ja sille reunakivetys ja tämän kehän keskelle tuotiin tammesta katkaistu tukki, johon työstettiin arkun kaukalo. Työstämisestä syntyneet laskut ovat säilyneet arkun alla maassa. Koska myös vanhan miehen hautaus on hyvin säilynyt, se on täytynyt suojata turvekummulla ainakin nuoremman miehen hautaamiseen asti. Sitten olisi hautakumpua taas rakennettu eteenpäin, ja sen reuna olisi lopulta saavuttanut kivikehän ja viimein peittänyt sen. Silloin olisi tarvinnut rakentaa viereen uusi kivikehä ja sille reunakivetys. Näiden molempien kivetysten jäänteet olivat vielä nähtävillä kaivauksien aikana.
Suurimmasta hautakummusta on löytynyt 8 hautaa, joista kolme olivat tammiarkkuihin tehtyjä ruumishautauksia, kaksi olivat paasiarkkuihin tehtyjä polttohautauksia, ja kolme muuta olivat muita polttohautauksia. Esineiden tyyliin ja muotoiluun perustuvaa ajoitus antaa haudoille väljän ajoituksen 1500–1300 eaa. eli ne kuuluvat kaikki periodille II. Seuraavassa selostetaan hautakummusta Eshøj I löytyneet kolme tammiarkkuhautausta.
Bourm Eshøj I > Borumin vanha mies

Vuonna 1875 löytyi aivan keskeltä hautakummun pohjatasoa 50–60-vuotiaan ja noin 170 senttimetriä pitkän miehen arkkuhautaus. Arkku oli valmistettu halkaistusta tammitukista, johon oli koverrettu ruumiille onkalo. Tukin yläpuolisko toimi arkun kantena. Tällaista arkkua kutsutaan tammiarkuksi. Vainaja oli laskettu alustana toimineen naudan nahan päälle ja ruumis oli puettu villavaatteisiin. Tammiarkun kaatamisvuodeksi arvioitiin sen vuosirenkaista laskien 1348 eaa. (virhemahdollisuus -10 vuotta/+18 vuotta). Arkku ja sen löydöt ovat esillä Tanskan kansallismuseossa.
Vanha mies makasi arkussa selällään kädet vartalon sivuilla. Vainaja oli peitetty koko pituudeltaan kankaisella manttelilla. Mantteleita on säilynyt Tanskassa vain kolmesta hautauksesta. Yksi mantteli on tästä hautauksesta, ja kaksi muuta ovat Trindhøjin- ja Muldbjergin hautauksista. Vainaja oli puettu miesten hameeseen, jota kannatteli vyötäröllä kangasvyö, joka muistuttaa kaksoiskierteistä narua, ja hänen päässään oli pipomainen lakki. Jaloissaan hänellä oli kevytrakenteiset kengät, jotka ovat yleensä olleet nahkalappuja, mutta tässä kangaslappuja, joka kiedottiin jalkaterän ympäri ja sidottiin nilkkaan narulla. Miehen ainoa koru oli vaateneula, jossa oli lukkolaite (hakaneula). Miehen vaatteissa oli käytetty villaa, jonka alkuperä on jossakin eteläisessä tai keskisessä Euroopassa.