stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nürnbergin linna
Aiheesta muualla

Nürnbergin keisarillinen linna, virallinen kotisivu (englanniksi) Bayerische Verwaltung der staatlichen Schlösser, Gärten und Seen
Kaiserburg – Imperial Castle of Nuremberg, matkailusivusto (englanniksi)
Friedel, Birgit: Nürnberger Burg. Historisches Lexikon Bayerns, 4. lokakuuta 2010
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Keisarillisen kappelin ylempi osa
Pakanoiden torni (Heidenturm)
Viisikulmainen torni
Keisarilliset tallit, edessä Viiskulmainen torni, takana Luginsland-vartiotorni
Vestner-portti
Fredrik II
Nürnbergin linna, Schedelsche Weltchronik 1493
Luginsland-vartiotorni
Pohjoispuolen bastionit
Nürnbergin linna vuonna 1830
Nürnbergin linna lounaasta 2013
Käännös suomeksi
Sudentaival

| Sudentaival Horna |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 8.–18. tammikuuta 2001, Astia Studio, Lappeenranta
 Julkaistu: 15. maaliskuuta 2001
 Tuottaja(t): Sauli Impola & Jussi Jauhiainen
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 42.00
 Levy-yhtiö: Woodcut Records
Hornan muut julkaisut
| Hiidentorni / Perimä vihassa ja verikostossa 2000 | Sudentaival 2001 | Korpin hetki (EP) 2002 |
Sudentaival on suomalaisen black metal -yhtye Hornan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 15. maaliskuuta 2001 levymerkillä Woodcut Records.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Shatraug.
Synkän muiston äärellä – 7.20
Sudentaival – 3.20
Black Metal Sodomy – 2.17
Talventuoja – 3.28
Haudanusva – 5.27
Skaldiriimu – 3.11
Kun synkkä ikuisuus avautuu – 3.22
Hautajaisyö – 4.41
Noidanloitsu – 4.29
Vihasta ja arvista – 4.25
Kokoonpano

Shatraug – kitara
Gorthaur – rummut
A.T. Otava – kitara
Nazgul von Armageddon – laulu
Vrasjarn – bassokitara
Kokoonpano > Tuotanto

Jussi Jauhiainen – tuottaja, äänittäjä
Sauli Impola – tuottaja
Anssi Kippo – miksaaja
Mika Jussila – masteroija
Kris Verwimp – grafiikka, kansikuva
Ari Kiljunen – valokuvat
Arviot

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Sudentaival discogs.com -sivustolla
Albumi Sudentaival Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Surviving Mars

| Surviving Mars |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Haemimont Games
Julkaisija:  Paradox Interactive
Jakelija:  Epic Games Store, GOG.com, Steam, Humble Store, Microsoft Store, PlayStation Now ja PlayStation Store
Julkaistu:   15. maaliskuuta 2018
Lajityyppi:  simulaatiovideopeli, strategiavideopeli ja kaupunginrakennuspeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 0 
Alusta:  Linux, Mac OS X, PlayStation 4, Windows, Xbox One
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu, digitaalinen lataus ja Blu-ray-levy
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Surviving Mars on bulgarialaisen Haemimont Gamesin kehittämä ja Paradox Interactiven julkaisema strategiapeli. Peli on julkaistu Linuxille, Mac OS X:lle, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle 15. maaliskuuta 2018.
Tavoitteena on rakentaa siirtokunta Mars-planeetalle, pitää kolonistit elossa ja laajentaa siirtokuntaa. Tämän saavuttamiseksi pelissä rakennetaan asumuksia, viljellään ruokaa, kaivetaan mineraaleja ja tutkitaan planeettaa sekä tehdään tieteellistä työtä uusien keksintöjen saavuttamiseksi.
Pelistä tuli yksi Steam-palvelun eniten myyneistä peleistä vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Surviving Mars MobyGamesissa (englanniksi)
Taavi Lehtinen

Taavi Lehtinen (15. helmikuuta 1858 Iitti – 28. joulukuuta 1933 Sortavala) oli suomalainen kunnallisneuvos, opettajaseminaarin lehtori ja päätoimittaja.
Lehtisen vanhemmat olivat talollinen Taavi Kaarlenpoika Lehtinen ja Maria Naapuri. Hän pääsi ylioppilaaksi 1881 Jyväskylän lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886.
Lehtinen toimi Sortavalan seminaarin historian ja suomen kielen lehtorina 1887–1921. Hän oli myös liike- ja lehtimies ja toimi Sortavalassa ilmestyneen Laatokka-lehden päätoimittajana 1888–1893 ja uudelleen 1922–1924. Lehtonen toimitti ja kustansi lisäksi Peltomies-nimistä maanviljelyslehteä 1892–1906. Lehtinen oli Sortavlaan kaupunginvaltuuston jäsenenä yli 40 vuotta ja sai kunnallisneuvoksen arvon. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä.
Lehtinen perusti 1893 yhdessä muiden Sortavalan seminaarin lehtorien kanssa Itä-Karjalan Maanviljelysseuran ja oli sen johtokunnan jäsenenä ja ajoittain puheenjohtajana 30 vuoden ajan. Hän teki ehdotuksen ja laati suunnitelman kiertävän maamieskoulun perustamisesta Salmin kihlakuntaan. Vuonna 1906 Lehtinen perusti Sortavalaan sähkölaitoksen ja toimi sen johtajana. lehtinen myi laitoksen 1921 Sortavalan kaupungille. Lehtinen oli myös Sortavalan Telefooni Oy:n toimitusjohtaja.
Taavi Lehtinen oli naimisissa vuodesta 1888 Agnes Amanda Poppiuksen kanssa.
Teoksia

Muistiinpanoja Suomen kieliopista. Sortavala 1901, 2. uus. painos 1916
Kirjanpidon ohjeita pienitilallisille. Peltomiehen kirjasto 1. Peltomiehen toimitus, Sortavala 1903
Suomennoksia

Anders Adrian Branders : Tietoja Suojärven pitäjästä ; käsikirjoituksesta suom. T. L. Laatokka, Sortavala 1893 (Teos digitoituna Doriassa)
Joseph Hocking : Mar-Saban munkki ; suomentanut T. L. Gust. Ronelius, Pori 1908
Taavi Kahra

Taavi Auvo Kahra (30. joulukuuta 1881 Laihia – 5. heinäkuuta 1971 Helsinki) oli opettaja, toimittaja ja kirjastonjohtaja.
Henkilöhistoria

Taavi Kahran vanhemmat olivat opettaja Kaarlo Henrik Kahra ja Elisabeth Oxelstén ja puoliso vuodesta 1917 Aili Elisabeth Snellman. Kahra tuli ylioppilaaksi 1902 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1908. Hän toimi opettajana 1909–1918 Oulun lyseossa ja oppikouluissa Kuopiossa. Tornion Laakson ja Perä-Pohjolaisen toimittaja hän oli 1913 ja 1916 sekä Savon toimittaja 1918 ja 1919. Kuopion rahatoimikamarin sihteeri Kahra oli 1920–1928 ja Kuopion kaupunginkirjaston johtaja 1930–1947. Kahra toimi myös musiikkikriitikkona, sovitti yksin- ja kuorolauluja ja toimi jääkärivärvärinä 1916–1917, hoitaen Kemin etappia.
Julkaisuja

Toivalan–Sysmäjärven rata, 1930
Viitasaaren–Kuopion rata, 1931
Kuopion kaupungin taloushallinnon historia 1877–1928: 1, 1932
Kuopion seudut kirjallisuudessa kuvattuina, 1953, julkaisussa Aarni 9 (1953), ss. 21–34
Kuopion kaupungin taloushallinnon historia 1877–1928: 2, 1956
Tamyra Gray

Tamyra Monica Gray (s. 26. heinäkuuta 1979, Takoma Park, Maryland) on yhdysvaltalainen laulaja, joka sijoittui neljänneksi American Idolin ensimmäisellä tuotantokaudella häviten voittaja Kelly Clarksonille, toiseksi tulleelle Justin Guarinille ja kolmenneksi sijoittuneelle Nikki McKibbinille. Hänen esikoisalbuminsa oli vuonna 2004 ilmestynyt The Dreamer.
Gray on näytellyt myös muutamissa televisiosarjoissa.
Aiheesta muualla

Tamyra Gray Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Suzanne Farrell

Suzanne Farrell ja George Balanchine New Yorkissa vuonna 1965.
Suzanne Farrell (s. 16. elokuuta 1945) on 1900-luvun tunnetuimpia yhdysvaltalaisia balettitanssijoita. Muiden muassa George Balanchine teki hänelle useita koreografioita.
Tuleva ballerina syntyi nimellä Roberta Sue Ficker Cincinnatissa ja opiskeli Cincinnatin konservatoriossa. Hänet valittiin vuonna 1959 Fordin säätiön stipendillä Balanchinen School of American Balletin opiskelijaksi New Yorkissa. Hänen uraputkensa alkoi New York City Balletin jäsenyydellä vuonna 1961.
Farrellin asema New Yorkin baletissa kohosi nopeasti, ja ensimmäiset erityisesti häntä varten luodut roolit ovat vuodelta 1963. Kun hän meni vuonna 1969 naimisiin tanssija Paul Meijan kanssa, Farrellin yhteistyösuhde Balanchinen kanssa kärsi, ja Farrell jätti baletin vuonna 1970. Euroopassa vietetyn ajanjakson jälkeen hän kuitenkin palasi New Yorkiin, jossa hänen tiivis yhteistyönsä Balanchinen kanssa jatkui huhtikuuhun 1983, jolloin tämä kuoli.
Farrellin ura balettitanssijana alkoi lähetä loppuaan pian Balanchinen kuoltua. Hänelle kehittyi artriitti, joka pakotti hänet vetäytymään lopullisesti vuonna 1989. Hän on sen jälkeen muun muassa perustanut Suzanne Farrell Balletin 2000 ja saanut Yhdysvaltain National Medal of Artsin vuonna 2003.
Tamworth

| Tamworth |
| --- | --- |

Valtio:  Australia
Osavaltio:  Uusi Etelä-Wales
Perustettu:  1848
Kaupungiksi:  1946
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  38,2 km²
Korkeus:  404 m
Väkiluku (2016):  33 882
 – Väestötiheys:  887 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tamworth on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 33 882 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee Sydneystä pohjoiseen. Tamworth perustettiin vuonna 1848, ja siitä tuli kaupunki vuonna 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tamworth Wikimedia Commonsissa
Suzanne Fiol

Suzanne Fiol (1960 New York – 5. lokakuuta 2009 Manhattan) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja, galleristi ja avantgardistisen kulttuurin piirissä toiminut impressaari.
Fiol opiskeli taidetta Ohion Antioch Collegessa ja päätti sanojensa mukaan jo tällöin omistaa elämänsä kokeelliselle kulttuurille. Hän valmistui Art Institute of Chicagosta ja Pratt Institutesta. Fiol työskenteli 1980–1990-luvuilla lukuisissa New Yorkin taidegallerioissa, kuten Donald Wrenin, Marcuse Pfeiferin ja Brent Sikkeman gallerioissa. Toimittuaan useiden gallerioiden johdossa Fiol perusti Jan-Willem Dikkersin ja Martynka Wawrzyniakin kanssa Issue Management -valokuvaustoimiston, jonka edustamien taidevalokuvaajien joukossa ovat olleet Jack Pierson, Mitch Epstein, Richard Kern, Renee Cox ja Marilyn Minter. Helmikuussa 2003 Fiol perusti ISSUE Project Room -nimisen taide- ja esitystilan entisen autotallin tiloihin East Villagen Sixth Streetille. Tila siirrettiin toiseen paikkaan Brooklyniin kaksi vuotta myöhemmin, ja vuonna 2007 se muutti vielä uuteen paikkaan Brooklynissa. Tämän jälkeen ISSUE Project Room sai pysyvän kotipaikan Brooklynin keskustan 110 Livingston Street -rakennuksesta. Fiol lopetti toimintansa Issue Management -valokuvaustoimistossa pian aloitettuaan ISSUE Project Roomin toiminnan. Hän omistautui tilansa taiteelliselle johtamiselle ja sen taiteenlajien rajat ylittävän lähestymistavan edistämiselle. ISSUE Project Room vakiinnutti asemansa epätavallisiin nykymusiikin muotoihin erikoistuneiden toimijoiden keskuudessa. Sinne tuli sellaisia esiintyjiä kuin Marc Ribot, Anthony Coleman ja Elliott Sharp. Tilassa alettiin järjestää myös kirjallisuuden lukutilaisuuksia ja taidenäyttelyitä.
Fiol on valokuvataiteellaan edustettuna monissa yksityisissä kokoelmissa sekä Art Institute of Chicagon, Brooklyn Museumin, Queens Museumin ja Milwaukee Art Museumin pysyvissä kokoelmissa. Hän oli naimisissa Joaquin Fiolin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon. Hän sai Sarah-nimisen tyttären. Fiolilla todettiin vuonna 2008 keuhkosyöpä, joka levisi aivoihin. Hän kuoli sairauteen 49-vuotiaana lokakuussa 2009.
Sudet (urheiluseura)

| Sudet |
| --- | --- |

Perustettu:  1912
Entiset nimet:  Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura (WBJS)  1912–1923   Wiipurin Sudet  1924–1944   Helsingin Sudet  1945–1961   Kouvolan Sudet  1962–
Kotiareena:  Kouvolan keskusurheilukenttä
Paikkakunta:  Kouvola
Lajit:  salibandy
Sudet on kouvolalainen urheiluseura, jolla on nykyisin toimintaa vain salibandyssä. Jalkapallossa seuran miesten edustusjoukkue pelasi Kaakon Kolmosessa ja naiset Ykkösessä. Salibandyssä miehet pelaavat Suomisarjassa. Historiassaan seura on saavuttanut Suomen-mestaruuksia jalkapallossa ja jääpallossa.
Historia

Sudet perustettiin alun perin Viipurissa 13. joulukuuta 1912 nimellä Wiipurin Bandy & Jalkapalloseura. Nimi vaihtui Wiipurin Susiksi vuonna 1924. Seura muutti Helsinkiin 1940 ja vuonna 1950 seurasta tuli Sudet ry. Kouvolaan seura muutti 1962.
Vietettyään hiljaiseloa lähes koko 1990-luvun Sudet aloitti toimintansa uudelleen vuonna 2001 jalkapalloseura FC Kouvolan ja salibandyseura Kymen Salibandyn siirtyessä vanhan perinteikkään nimen alle.
Historia > Jalkapallo

Jalkapallossa Sudet voittivat ensimmäisen, ja toistaiseksi ainoan, mestaruutensa 28. heinäkuuta 1940. Lisäksi hopeaa on tullut kerran 1942 ja pronssia neljästi. Yhteensä seuralla on 15 kautta pääsarjatasolla, ja se on maratontaulukon sijalla 25 (pudotuspelit mukaan lukien). Kaudella 2021 sarjapaikan otti uusi Kouvolalainen jalkapalloseura KJP.
Historia > Jääpallo

Seura panosti ensimmäisinä vuosinaan jääpalloon ja voitti vuodesta 1914 eteenpäin kuusi perättäistä Suomen-mestaruutta. Kaiken kaikkiaan seuralla on 14 mestaruutta.
Kouvolan Sudet pelasi viimeisen jääpallosarjakautensa Suomisarjassa kaudella 1968.
Keväällä 2013 Lappeenrannassa perustettiin uusi Susien nimeä kantava jääpallon erikoisseura Wiipurin Sudet.
Historia > Salibandy

Sudet SB Miesten edustus pelasi pitkään II-divisioonaa mutta kaudella 2019-20 kausi jouduttiin päättämään kesken, Koronaviruspandemian vuoksi. Sudet sattuivat olemaan runkosarjan ykköspaikalla ja näin sai suoran paikan vasta perustettuun uuteen Suomisarjaan. Kotipelit Sudet pelaa Jatke Areenalla. Vuoden 2018 alussa Sudet SB on Suomen kahdenneksikymmeneksi suurin salibandyseura 536 lisenssipelaajallaan.
Viipurin Susien jääpallojoukkue vuonna 1919
Viipurin Susien jääpallojoukkue vuonna 1932
Sota-ajan jalkapallo-ottelu Viipurin Susien ja HIFK:n välillä vuonna 1942
Kouvolan Susien jääkiekkojoukkue vuonna 1964
Kouvolan Susien salibandy tunnus
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Heikki Somppi: Susien tarina 1912-2012
Jalkapallo-ottelu Sudet - HIFK Viipurin keskuskentällä 5.7.1942. Kuva vierasjoukkueen maalilta. Sudet voitti ottelun. Kuva:SA-kuva
Szczecinin raitioliikenne

| Szczecinin raitioliikenne |
| --- | --- |
 Raitiovaunu Szczecinin katukuvassa
Tyyppi:  raitiotie
Sijainti:   Szczecin, Puola
Avattu:  1879
Pituus:  65,5 km
Pysäkit:  104
Linjoja:  12
Raideleveys:  1 435 mm
Liikennöitsijä(t):  Tramwaje Szczecińskie
  
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Szczecinin raitioliikenne (puol. Tramwaje w Szczecinie) on osa Szczecinin joukkoliikennettä. Raitioliikennettä tilaa Tramwaje Szczecińskie ohjauksen alla. Raideleveydeltään standardilevyinen raitiotieverkko on pituudeltaan 65,5 kilometriä ja siihen kuuluu 104 pysäkkiä.
Historia

Kaupungin raitiotieliikenne alkoi vuonna 1879 hevosraitiotiellä ja 1896–1900 rataverkko sähköistettiin. Vuonna 1905 linjat saivat myös numerot. Toinen maailmansota vaurioitti kaupungin rataverkkoa merkittävästi ja toiminta pystyttiin käynnistämään uudestaan 1945 ainoastaan osittain. 1970-luvulla linja-autolinjat syrjäyttivät osittain raitiotien liikennöinnin. Nykyisin kaupungin raitiotieverkosto koostuu viidestä linjasta. Raitiovaunulinjastoa on laajennettu myös 2010-luvulla.
Linjat

| Linja | Reitti |
| --- | --- |
: Osiedle Zawadzkiego ↔ Potulicka Szafera – Wojska Polskiego – Piłsudskiego – Matejki – Plac Żołnierza Polskiego – Niepodległości – 3 Maja – Narutowicza – Potulicka
: Dworzec Niebuszewo ↔ Turkusowa Orzeszkowej – Asnyka – Kołłątaja – Wyzwolenia – Niepodległości – Wyszyńskiego – Energetyków – Gdańska – Eskadrowa – Hangarowa – Jaśminowa
: Osiedle Zawadzkiego ↔ Pomorzany Szafera – Arkońska – Niemierzyńska – Krasińskiego – Wyzwolenia – Niepodległości – Dworcowa – Nowa – Kolumba – Chmielewskiego – Smolańska
: Osiedle Zawadzkiego ↔ Stocznia Szczecińska Szafera – Sosabowskiego – Żołnierska – Mickiewicza – Bohaterów Warszawy – Jagiellońska – Piastów – Piłsudskiego – Matejki – Malczewskiego – Parkowa – Dubois – Firlika
: Gocław ↔ Pomorzany Lipowa – Światowida – Strzałowska – Wiszesława – Dębogórska – Ludowa – Druckiego-Lubeckiego – Stalmacha – Nocznickiego – Firlika – Łady – Jana z Kolna – Nabrzeże Wieleckie – Kolumba – Chmielewskiego – Smolańska
: Osiedle Zawadzkiego ↔ Turkusowa Szafera – Sosabowskiego – Żołnierska – Mickiewicza – Bohaterów Warszawy – Krzywoustego – Plac Zwycięstwa – Wyszyńskiego – Energetyków – Gdańska – Eskadrowa – Hangarowa – Jaśminowa
: Gumieńce ↔ Turkusowa Kwiatowa – Ku Słońcu – Sikorskiego – Krzywoustego – Plac Zwycięstwa – Wyszyńskiego – Energetyków – Gdańska – Eskadrowa – Hangarowa – Jaśminowa
: Głębokie ↔ Potulicka Wojska Polskiego – Wawrzyniaka – Bohaterów Warszawy – Krzywoustego – Plac Zwycięstwa – Niepodległości – 3 Maja – Narutowicza – Potulicka
: (Głębokie ↔) Las Arkoński ↔ Plac Rodła ↔ Gumieńce (Wojska Polskiego – Arkońska –) Niemierzyńska – Krasińskiego – Wyzwolenia – Niepodległości – Plac Zwycięstwa – Krzywoustego – Sikorskiego – Ku Słońcu – Kwiatowa
: Ludowa ↔ Pomorzany Ludowa – Druckiego-Lubeckiego – Stalmacha – Nocznickiego – Firlika – Dubois – Parkowa – Malczewskiego – Matejki – Piłsudskiego – Piastów – Powstańców Wielkopolskich – Budziszyńska
: Dworzec Niebuszewo ↔ Pomorzany Orzeszkowej – Asnyka – Kołłątaja – Wyzwolenia – Piłsudskiego – Piastów – Powstańców Wielkopolskich – Budziszyńska
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Szczecinin raitioliikenne Wikimedia Commonsissa
Raitiotieliikenteen liikennöitsijän verkkosivut (puolaksi)
Suzanne Danco

Suzanne Danco (22. tammikuuta 1911 Bryssel – 10. elokuuta 2000 Fiesole) oli belgialainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Varhaisella urallaan hän oli äänialaltaan lähempänä mezzosopraanoa.
Danco opiskeli Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Erich Kleiberin suosituksesta Fernando Carpin johdolla Prahassa. Hän voitti laulukilpailun Wienissä vuonna 1936. Hän teki debyyttinsä konserttiesiintyjänä vuonna 1940 ja näyttämödebyyttinsä Genovassa Fiordiligina Così fan tuttessa vuonna 1941. Danco teki ensimmäisen äänityksensä Milanossa helmikuussa 1941. Toisen maailmansodan jälkeen hän menestyi La Scalassa, jossa esiintyi Italian-ensiesityksissä Peter Grimesista 1947 ja Oedipus Rexistä 1948. Lisäksi hän osallistui Teatro San Carlossa Wozzeckin Napolin-ensiesitykseen.
Danco esiintyi Glyndebournen festivaalioopperan kanssa Edinburghissa jo vuosina 1948 ja 1949 Fiordiligin roolissa Vittorio Guin johdolla. Vuonna 1951 hän teki ensimmäisen esiintymisensä itse festivaalilla Donna Elviran roolissa Don Giovannissa. Samana vuonna Danco esiintyi Covent Gardenissa Mimìnä La bohèmessa. Hän oli aktiivinen Mozartin rooleissa Aix-en-Provencen festivaalilla sen varhaisina vuosina. Yhdysvalloissa Danco aloitti esiintymiset 1950-luvun alussa. Hänen merkittäviin rooleihinsa kuului myös Mélisande Claude Debussyn Pelléas et Mélisandessa. Danco teki Mélisandena myös ensimmäisen oopperalevytyksensä huhtikuussa 1952 Ernest Ansermet'n johtaman Orchestre de la Suisse Romanden kanssa.
Vuodesta 1960 lähtien Danco siirtyi enenevissä määrin konserttiesiintymisiin. Niissä hän keskittyi varsinkin ranskalaiseen ohjelmistoon. Danco tuli tunnetuksi Hector Berlioz'n, Claude Debussyn ja Maurice Ravelin teosten konserttiesityksistä. Viimeisen esiintymisensä hän teki Gustav Mahlerin sinfoniassa nro 4 vuonna 1970. Danco opetti ensin Accademia Musicale Chigianassa ja 1980–1990-luvuilla Britten–Pears-koulussa. Hän piti kursseja yhdessä Hugues Cuénod'n kanssa. Dancolla oli Fiesolessa huvila, jonka nimi oli Amarilli todennäköisesti Giulio Caccinin laulun mukaan. Danco kuoli Fiesolessa vuonna 2000.
Tacloban

| Tacloban |
| --- | --- |
 Tacloban
 Taclobanin sijainti
 Tacloban
 Koordinaatit: 11°15′0″N, 125°00′0″E 
Valtio:  Filippiinit
Alue:  Itä-Visayas
Maakunta:  Leyte
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  201,7 km²
Väkiluku (2010):  236 005
 – Väestötiheys:  1 170 as./km²
 
 www.tacloban.gov.ph 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tacloban on kaupunki Filippiineillä. Vuonna 2010 siellä oli 236 005 asukasta.[lähde? ] Kaupunki sijaitsee Leyten saaren pohjoisosassa kapean San Juanicon salmen rannalla. Kaupunki on yhdistetty sillalla salmen yli Samarin saareen ja Santa Ritan kaupunkiin.
Vuonna 2013 Taifuuni Haiyan runteli kaupunkia pahoin, ja ainakin satojen arvellaan saaneen surmansa. Edellisenä vuonna kaupunki vaurioitui maanjäristyksen kourissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tacloban Wikimedia Commonsissa
Sudentassu

| Sudentassu |
| --- | --- |

Ajokaistoja:  kevyen liikenteen silta
Ylittää:  Vanhan Porvoontien
Sijainti:  Kuninkaanmäki, Vantaa
Ylläpitäjä:  Vantaan kaupunki
Siltatyyppi:  teräksinen palkkisilta, puukantinen
Pituus:  126 m
Korkeus:  20 m
Avattu liikenteelle:  14. joulukuuta 2019
Koordinaatit:  60°18′42.77″N, 025°7′27.08″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Sudentassu (ruots. Vargtassen) eli Sipoonkorven silta on Vantaan Kuninkaanmäessä sijaitseva kevyen liikenteen silta, joka ylittää Vanhan Porvoontien ja johtaa Kuusijärven ulkoilualueelta Sipoonkorven kansallispuistoon. Sipoonkorven puoleisesta päästä, Neidonrinteen laelta, alkaa noin kahden kilometrin retkeilyreitti läheiselle Bisajärvelle sekä hiihtoreittejä useisiin eri suuntiin. Sillalle on matkaa Kuusijärven pysäköintipaikalta noin 800 metriä.
Suunnittelu ja rakentaminen

Sillan rakentaminen alkoi toukokuussa 2019, ja urakka valmistui saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen ympäristöön rakennettiin vielä ulkoilureittejä. Käyttöön silta avattiin 14. joulukuuta 2019. Viimeistely- ja valaistustöitä jatkettiin vielä seuraavan vuoden kesään saakka.
Sillan on suunnitellut WSP Finland, ja sen rakennuttamisesta vastasi Destia. Silta maksoi Vantaan kaupungille noin 2,1 miljoonaa euroa.
Sillan mitat ja rakenne

Kahden jyrkän kalliorinteen väliin rakennettu Sudentassu on 20 metriä korkea ja 126 metriä pitkä teräksinen jatkuva palkkisilta. Se painaa 219 tonnia, ja sitä tukee neljän teräspilarin yhdistelmä. Viisi metriä leveä kansi eli päällysrakenne on valmistettu painekyllästetystä puusta. Silta koostuu säänkestävästä corten-teräksestä, jonka pinnalle muodostuu hapen ja kosteuden vaikutuksesta suojaava huoltovapaa ruostekerros, joka vaihtaa sävyä kastuessaan. Vinopinnakaiteita koristavat kasvi- ja eläinaiheiset koristeleikkaukset, jotka on valaistu led-valoin. Koristeiden lopullisen ilmeen vantaalaiset valitsivat äänestämällä useista kuviovaihtoehdoista.
Nimitys

Vantaan kaupunkisuunnittelulautakunnan nimistöryhmä järjesti Sipoonkorven sillalle avoimen nimikilpailun maaliskuussa 2020. Ehdotuksia uudeksi nimeksi kertyi 563, ja niiden joukosta valikoitui Sudentassu, joka on saanut inspiraationsa Sipoon sutta esittävästä vaakunasta ja Sipoon aikaisemmin suurista susikannoista.
Uusi nimi herätti erimielisyyttä, eikä sen sopivuudesta päästy heti yksimielisyyteen. Oli epävarmaa, tarvittaisiinko sillan viralliseen nimeen silta-sana. Kaupunkisuunnittelulautakunta hyväksyi kuitenkin uuden nimen kesäkuussa 2020, ja Sudentassu-nimi lisättiin jo samana vuonna kansallispuiston reittikarttoihin.
Tunnustus

Sudentassu valittiin Vuoden 2021 sillaksi. Tunnustuksessa todettiin sillan olevan jämäkkä ja vakuuttava, mutta sopivan silti ympäristöönsä hienopiirteisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sudentassu Wikimedia Commonsissa
Siltaa tukee neljän teräspilarin yhdistelmä.
Kaiteissa näkyvät led-valaistut luontoaiheiset koristeleikkaukset.
Sillan alittava Vanha Porvoontie on osa historiallista Kuninkaantietä.
Tacna

| San Pedro de Tacna |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 San Pedro de Tacna
 Koordinaatit: 18°03′20″S, 70°14′54″W 
Valtio:  Chile
Alue:  Tacnan alue
Maakunta:  Tacnan maakunta
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Fidel Carita Monroy
Korkeus:  562 m
Väkiluku (2007):  242 451
 
 www.munitacna.gob.pe 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tacna on vuonna 1572 perustettu eteläisessä Perussa sijaitseva kaupunki ja Tacnan alueen pääkaupunki. Se sijaitsee Atacaman autiomaassa 35 kilometrin päässä Chilen rajasta. Vuonna 2007 kaupungissa asui 242 451 henkilöä. Tyynenmeren sodan seurauksena Tacna oli osa Chileä vuosina 1880–1929.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tacna Wikimedia Commonsissa