stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helladinen kulttuuri
Historia > Kaudet

Helladinen kulttuuri ja sitä välittömästi edeltäneet ja seuranneet ajat voidaan jakaa kausiin seuraavasti. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä. Ne ovat myös osittain kiistanalaisia ja muuttuvat tutkimuksen edetessä ja uusien löytöjen myötä. Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa: EH, Early Helladic (varhaishelladinen kausi); MH, Middle Helladic (keskihelladinen kausi); LH, Late Helladic (myöhäishelladinen kausi).
| Ajoitus (noin) | Esihistorian aikakausi yleensä | Kausi Manner-Kreikassa | Kausi Manner-Kreikassa | Kausi Manner-Kreikassa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
–3100 eaa.: Myöhempi neoliittinen kausi Kalkoliittinen kausi
| 3100–2700 eaa. | Varhainen pronssikausi | EH I | Varhaishelladinen I |  |
| 2700–2400 eaa. | Varhainen pronssikausi | EH IIA | Varhaishelladinen IIA |  |
| 2400–2200 eaa. | Varhainen pronssikausi | EH IIB | Varhaishelladinen IIB |  |
| 2200–2100 eaa. | Varhainen pronssikausi | EH III | Varhaishelladinen III |  |
| 2100–1900 eaa. | Keskinen pronssikausi | MH I | Keskihelladinen I | Minyalainen |
| 1900–1800 eaa. | Keskinen pronssikausi | MH II | Keskihelladinen II | Minyalainen |
| 1800–1750 eaa. | Keskinen pronssikausi | MH IIIA | Keskihelladinen IIIA | Minyalainen |
| 1750–1700 eaa. | Keskinen pronssikausi | MH IIIB | Keskihelladinen IIIB | Minyalainen |
| 1700–1600 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH I | Myöhäishelladinen I | Varhaismykeneläinen |
| 1600–1450 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIA | Myöhäishelladinen IIA | Varhaismykeneläinen |
| 1450–1400 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIB | Myöhäishelladinen IIB | Varhaismykeneläinen |
| 1400–1375 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIIA1 | Myöhäishelladinen IIIA1 | Myöhäismykeneläinen |
| 1375–1300 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIIA2 | Myöhäishelladinen IIIA2 | Myöhäismykeneläinen |
| 1300–1200 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIIB | Myöhäishelladinen IIIB | Myöhäismykeneläinen |
| 1200–1100 eaa. | Myöhäinen pronssikausi | LH IIIC | Myöhäishelladinen IIIC | Myöhäismykeneläinen |
| 1100–1050 eaa. |  | Submykeneläinen (alimykeneläinen) | Submykeneläinen (alimykeneläinen) | ”Pimeät vuosisadat” |
| 1050– eaa. | Varhainen rautakausi | Protogeometrinen | Protogeometrinen | ”Pimeät vuosisadat” |
Löytöpaikkoja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aígina, Attika  Argura (Argissa), Thessalia  Asine, Argolis  Askitarió, Attika  Ássiros, Makedonia  Ateena, Attika  Eutresis, Boiotia  Kiáfa Thíti (Kóntra Gkliáte), Attika  Kirrha, Fokis  Korákou, Korinthia |  Lefkantí, Euboia  Lerna, Argolis  Litharés, Boiotia  Málthi, Messenia  Mánika, Euboia  Mykene, Argolis  Nydrí, Lefkas  Orkhomenos, Boiotia  Pellana, Lakonia |  Perachóra, Korinthia  Palaiá Kokkiniá, Attika  Pefkákia, Magnesia  Polióchni, Límnos  Talióti, Argolis  Thérmi, Makedonia  Tiryns, Argolis  Tsoúngkiza, Argolis  Zagáni, Attika |
Lernan raunioita varhaishelladiselta kaudelta EH II (n. 2700–2200 eaa.).
Minyalainen amfora keskihelladiselta kaudelta MH III (n. 1700 eaa).
Ruukku Ródokselta myöhäishelladiselta kaudelta LH IIIC1 (n. 1200–1050 eaa).
Helsingborgin taistelu

Taistelun alkuasetelma.
Tanskalaisten uusi ryhmitys ja tanskalaisten oikean siiven ratsuväkitaistelu.
Taistelu loppuvaihe.
Helsingborgin taistelu käytiin 28. helmikuuta 1710 Ruotsin ja Tanskan välillä. Se oli osa suurta Pohjan sotaa. Taistelussa Magnus Stenbockin johtamat ruotsalaiset voittivat tanskalaisten armeijan ja karkottivat heidät Skånesta.
Taustaa

Suuren Pohjan sodan alussa Ruotsi oli voittanut tanskalaiset ja maiden välillä oli solmittu vuonna 1700 Traventhalin rauha. Kuultuaan Ruotsin kärsimästä katastrofista Pultavan taistelussa Tanskan kuningas Fredrik IV julisti Ruotsille uudestaan sodan. Tanskalaisten tavoitteena oli valloittaa takaisin Pohjan sodassa menetetyt Etelä-Ruotsin maakunnat. Tanskalaisten 14 000 miehen armeija nousi maihin Skåneen 2. marraskuuta 1709 ja löi Stenbockin johtaman alivoimaisen 3 000 sotilaan armeijan. Tanskalaiset valloittivat koko Skånen, ruotsalaiset pitivät hallussaan vain Malmön ja Landskronan linnoitukset ja Stenbock vetäytyi Växjöhön. Vastoin tanskalaisten odotuksia Skånen talonpojat eivät liittyneet merkittävissä määrin tanskalaisten puolelle.
Stenbock kokosi Växjössä uuden armeijan muualta Ruotsista vedetyistä vahvistuksista ja hän lähti etenemään etelään tammikuun 1710 lopussa ja sai vielä lisää vahvistuksia Osbyssä. Stenbock yritti saada taistelukosketuksen tanskalaisiin, mutta tanskalaiset osastot välttivät taistelukosketusta ja vetäytyivät kohti Helsingborgia.
Taistelu

Ruotsin ja Tanskan armeijat kohtasivat Helsingborgin koillispuolella 28. helmikuuta 1710. Armeijat olivat kooltaan tasavertaisia, molemmissa oli yli 14 000 sotilasta. Tosin ruotsalaiset olivat joutuneet yöpymään edellisenä yönä taivasalla sateessa ja tuulessa. Ruotsalaisia komensi Magnus Stenbock ja tanskalaisia Jørgen Rantzau.
Ruotsalaiset lähtivät etenemään oletetulle taistelukentälle aikaisin aamulla. Kun tiheä aamusumu hälveni, Stenbock havaitsi, että tanskalaisilla oli erinomaiset asemat taistelukentällä. Ruotsalaisten edessä ja kummallakin sivulla taas oli soista maata. Asemansa parantamiseksi Stenbock päätti siirtää koko taistelujärjestyksensä itään päin. Ruotsalaisten korjatessa ryhmitystään Rantzau käski oikean siipensä etenemään saarrostusvaaran estämiseksi ja jätti erinomaisen asemansa taistelukentällä. Tanskan oikean siiven ratsuväen ja Ruotsin vasemman siiven ratsuväen välille syntyi kiivas taistelu. Tanskalaiset saivat taistelussa yliotteen, ja ruotsalaiset menettivät lukuisia miehiä. Tanskan oikea siiven ratsuväki kuitenkin eteni liian pitkälle pohjoiseen ja jalkaväki sekä tykistö jäi jälkeen. Tanskalaiset yrittivät korjata asian ryhmittymällä uuteen taistelujärjestykseen, mutta tämä epäonnistui rivien mennessä sekaisin. Tanskalaisten taistelujärjestyksessä oli noin kilometrin levyinen aukko. Tanskalaisten taistelulinja murtui ja sekaannus vaihtui kaaokseksi. Taistelun loppuvaiheessa Tanskan armeija pakeni taistelukentältä pakokauhun vallassa Helsingborgiin ruotsalaisten ajaessa takaa.
Taistelu kesti vain kolme tuntia, mutta kummatkin armeijat kärsivät tuntuvat tappiot. Tanskalaiset menettivät kaatuneina 1 500 miestä ja haavoittuneina 3 500 sotilasta. Ruotsalaiset menettivät 897 kaatunutta ja 2 098 haavoittunutta.
Seuraukset

Taistelun jälkeen tanskalaiset linnoittautuivat Helsingborgiin ja ruotsalaiset saartoivat kaupungin. Ruotsalaiset pommittivat kaupunkia ja Tanskan kuningas Fredrik IV antoi käskyn joukkojen vetämisestä Juutinrauman yli Tanskaan. Viimeinen tanskalainen, komentaja Rantzau, nousi veneeseen ja lähti kaupungista illalla 4. maaliskuuta. Samalla myös viimeinen tanskalainen poistui Skånesta.
Hemiepes

Hemiepes (m.kreik. ἡμιεπές, hēmiepes) on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva lyyrinen runosäe, yksi niin kutsutuista aiolialaisista säkeistä.
Hemiepes-säkeessä on seitsemän tavua. Säkeen kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):
Säkeestä on myös niin kutsuttu feminiininen muunnelma, jossa on yksi lyhyt lisätavu:
Hemiepes on käytännössä daktyylisen pentametrin puolikas eli daktyylinen katalektinen tripodia. Se on kuorolyriikassa yksi daktylo-epitriittisen rytmin perusosista.
Kotkarauskut

| Kotkarauskut |
| --- | --- |
 Aaltokotkarauskuja (Myliobatis australis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Myliobatiformes
Heimo::  Kotkarauskut  Myliobatidae  Bonaparte, 1838
Alaheimot ja suvut
 Kotkarauskut Myliobatinae Aetobatus  Aetomylaeus  Myliobatis  Pteromylaeus  Paholaisrauskut Mobulinae Manta  Mobula  Rhinopterinae Rhinoptera 
Katso myös
   Kotkarauskut Wikispeciesissä   Kotkarauskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kotkarauskut (Myliobatidae) on rustokalaheimo, jonka lajit elävät trooppisissa valtamerissä.
Taksonomia

Varhaisimmat kotkarauskuihin kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu liitukauden loppuvaiheille. Nykyään elävien lajien määrä vaihtelee lähteittäin 37–42 välillä ja lajit jaetaan 7 sukuun. Heimo jaetaan kolmeen alaheimoon kotkarauskuihin (Myliobatinae), paholaisrauskuihin (Mobulinae) ja Rhinopterinae. Eräät luonnontieteilijät pitävät kaikkia näitä alaheimoja omina heimoinaan.
Anatomia

Kotkarauskut ovat keskikokoisia tai suuria kaloja. Lajien rintaevät ovat hyvin kookkaat ja voivat olla jopa 2,5 metriä leveät. Selkäevä on pieni ja pyrstö on pitkä ja hyvin ohut. Pyrstössä voi olla yksi tai kaksi myrkyllistä piikkiä. Paholaisrauskuilla on pään sivuilla sarvimaiset ulokkeet. Rhinopterinae-alaheimon lajeilla kuono on lohkomainen. Heimon lajeilla silmät sijaitsevat pään sivuilla ja ruiskureiät silmien takana. Kalojen suu on suuri ja hampaat ovat kookkaat ja levymäiset. Paholaisrauskut suodattavat ravintonsa ja ovat erikoistuneet planktonin syömiseen. Kotkarauskut ovat vivipaarisia ja naaras synnyttää kahdesta kuuteen poikasta.
Levinneisyys ja elintavat

Kotkarauskujen heimon lajeja tavataan kaikista trooppisista valtameristä. Ne ovat pääasiassa mereisiä, mutta joitakin lajeja tavataan myös murtovesistä ja mangrovealueilta. Lajit liikkuvat usein suurissa parvissa lähellä pintaa koralliriuttojen läheisyydessä ja paholaisrauskuja tavataan myös avomereltä. Ne uivat liikuttamalla kookkaita rintaeviään ja ikään kuin lentävät veden alla. Eräät kotkarauskut myös hyppivät vedestä ilmaan.
Kotkarauskujen- ja Rhinopterinae-alaheimojen lajit syövät selkärangattomia eläimiä, esimerkiksi rapuja ja simpukoita, joiden kovan kuoren ne murskaavat levymäisillä hampaillaan. Paholaisrauskut sen sijaan käyttävät ravintonaan planktonia, jota ne suodattavat vedestä.
Hemitioasetaalit

Hemitioasetaalien yleinen rakenne
Hemitioasetaalit eli tiohemiasetaalit ovat orgaanisia yhdisteitä. Hemitioasetaalit voidaan jakaa joko monohemitioasetaaleihin, joiden yleinen rakenne on R2C(SR)OH tai R2C(OR)SH ja dihemitioasetaaleihin. Hemitioasetaalit ovat hemiasetaalin rikkianalogeja. Hemitioasetaalit ovat yleensä suhteellisen pysymättömiä ja hydrolysoituvat karbonyyliyhdisteiksi ja tioleiksi, mutta niitä esiintyy tärkeinä välituotteina useissa entsyymikatalysoiduissa reaktioissa.
Hemitioasetaaleja voidaan valmistaa happo- tai emäskatalysoiduissa olosuhteissa aldehydeistä tai ketoneista ja tioleista. Hemitioasetaalit esiintyvät välivaiheina tioasetaalien valmistuksessa.
Helttatalekana

| Helttatalekana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kanalinnut  Galliformes
Heimo::  Isojalkakanat  Megapodiidae
Suku::  Pikkutalekanat  Aepypodius
Laji::  arfakianus
Kaksiosainen nimi
 Aepypodius arfakianus  (Salvadori, 1877) 
Alalajit
 A. a. arfakianus  A. a. misoliensis 
Katso myös
   Helttatalekana Wikispeciesissä   Helttatalekana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helttatalekana (Aepypodius arfakianus) on Kaakkois-Aasiassa tavattava isojalkakanoihin kuuluva lintulaji.
Ulkonäkö ja elintavat

Hlttatalekana voi kasvaa korkeintaan noin 42 cm pitkäksi. Tyypillisiä piirteitä ovat naaman paljas valkoinen iho, ja tumman ruskeaa perää lukuun ottamatta kokonaan musta ruumis.
Helttatalekanaa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat vuoristometsät tyypillisesti 300–2 800 metrin korkeudessa. Helttatalekanan ravintoa ovat maahan pudonneet hedelmät ja siemenet sekä hyönteiset.
Kotka on laskeutunut

| Kotka on laskeutunut> The Eagle Has Landed |
| --- | --- |
 DVD:n kansi
Ohjaaja:  John Sturges
Käsikirjoittaja:  Jack Higgins Tom Mankiewicz
Tuottaja:  Jack Wiener
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Anthony B. Richmond
Leikkaaja:  Anne V. Coates
Pääosat:  Michael Caine  Donald Sutherland  Robert Duvall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  ITC Entertainment
Levittäjä:  Titanus
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 1976  31. maaliskuuta 1977  2. huhtikuuta 1977
Kesto:  136 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kotka on laskeutunut (The Eagle Has Landed) on vuonna 1976 valmistunut John Sturgesin ohjaama sotaelokuva, joka perustuu Jack Higginsin samannimiseen menestysromaaniin. Elokuva kertoo kuvitteellisesta toisen maailmansodan aikaisesta saksalaisten juonesta Winston Churchillin kaappaamiseksi kommandoiskulla.
Tuotanto

Elokuvan alkujaksot kuvattiin Rovaniemellä VR:n veturitalleilla. Rakennus esitti elokuvassa yhtä Varsovan sivuasemaa. Suomalainen näyttelijä Åke Lindman toimi elokuvan tuotantoavustajana.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Caine  | … |  Kurt Steiner   |
|  Donald Sutherland  | … |  Liam Devlin   |
|  Robert Duvall  | … |  Max Radl   |
|  Jenny Agutter  | … |  Molly Prior   |
|  Donald Pleasence  | … |  Heinrich Himmler   |
|  Anthony Quayle  | … |  Wilhelm Canaris   |
|  Jean Marsh  | … |  Joanna Grey   |
|  Sven-Bertil Taube  | … |  Ritter von Neustadt   |
|  Siegfried Rauch  | … |  Brandt   |
|  John Standing  | … |  Isä Philip Verecker   |
|  Judy Geeson  | … |  Pamela Verecker   |
|  Treat Williams  | … |  Harry Clark   |
|  Larry Hagman  | … |  Clarence E. Pitts   |
Vastaanotto

Ilta-Sanomien Timo Malmi luonnehti vuonna 2010 tätä Higgins-filmatisointia melko turruttavaksi ja Sturgesin ohjausta rutiinimaiseksi. Niin Caine, Sutherland kuin Duvallkin näyttelevät hänen mukaansa ”ruudittomasti”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kutsuu elokuvaa hallituksi sotaviihteeksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kotka on laskeutunut sai Suomen elokuvateattereissa 129 237 katsojaa ja ylsi vuoden 1976 ensi-iltaelokuvista yhdeksänneksi katsotuimmaksi.
Aiheesta muualla

Kotka on laskeutunut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kotka on laskeutunut Elonet.
Koutajärvenpää

| Koutajärvenpää Ковдозеро, Kovdozero |
| --- | --- |
 Koutajärvenpää
 Koordinaatit: 66°45′40″N, 31°33′41″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Murmanskin alue
Piiri:  Kantalahden piiri
Kunta:  Zaretšensk
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2009):  193
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koutajärvenpää (myös Kananen, ven. Ковдозеро, Kovdozero) on kylä Murmanskin alueen Kantalahden piirin Zaretšenskin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Koutajärven tekoaltaan rannalla 11 kilometriä Zaretšenskista pohjoiseen. Kylässä oli 193 asukasta vuonna 2009.
Koutajärvenpään karjalaiskylä tunnetaan 1800-luvulta lähtien. Se oli Vienan Karjalan pohjoisin kylä. Vuonna 1926 siellä oli 167 asukasta, joista karjalaisia oli 117, suomalaisia 25 ja venäläisiä 22.
Kylä koostuu etupäässä huonokuntoisista puisista kahden–kuuden perheen asuintaloista sekä omakotitaloista, joista osa toimii montšegorskilaisten kesäasuntoina. Sieltä on linja-autoyhteys Zaretšenskiin ja Kantalahteen. Kylässä toimii metsänhoitoalueen konttori. Entinen metsäteollisuuspiiri on lopettanut toimintansa. Palveluihin kuuluu lastentarha, kerhohuoneisto, kirjasto, posti ja kauppa.
Hematokriitti

Hematokriitti (PCV)
Hematokriitti (lyh. hkr) on punasolujen suhteellinen osuus koko veren tilavuudesta. Se määritetään mittaamalla verisolupatsaan korkeus verinäytteen pohjalla sentrifugoinnin jälkeen. Käytännössä hematokriitti kuvastaa punasolujen osuutta verinäytteen tilavuudesta, sillä veren muita soluja, valkosoluja ja verihiutaleita, on normaalisti veressä alle 1 prosentti sen kokonaistilavuudesta. Nykyään hematokriitti voidaan määrittää myös solunlaskijalla, mikä on nopeampi tapa.
Hematokriitti ilmaistaan yleisimmin verisolujen prosentuaalisena osuutena veren tilavuudesta, mutta myös joskus verisolujen tilavuutena veren tilavuudesta. Useimpien nisäkkäiden hematokriittiarvo vaihtelee 35 ja 45 prosentin välillä.
Hematokriittiarvon ja plasman tilavuuden avulla voidaan määrittää koko elimistön veritilavuus:
{\text{veren tilavuus}}={\frac {\text{plasman tilavuus}}{1-{\text{hkr}}}}.
Koska veren määrä elimistössä on tasapainossa elimistön kokonaisnestemäärän kanssa, tällä tavalla voidaan saada tietoa myös elimistön nestetasapainosta.
Rasituksessa veren hematokriitti kasvaa, koska perna, joka varastoi punasoluja, vapauttaa niitä rasituksen aikana verenkiertoon. Pernan vaikutus näkyy erityisesti hevosella, jolla perna on erityisen suuri. Lisäksi maitohapon muodostus kudoksissa aiheuttaa jossain määrin nesteen siirtymistä verenkierrosta kudoksiin osmoottisen paineen vuoksi.
Vuonna 2003 käyttöön otettujen kansallisten viitearvojen mukaan miesten viiteväli hematokriitille on 39–50 ja naisten 35–46.
Taulukossa on esitettynä eri eläinlajien keskimääräisiä hematokriittiarvoja.
| --- | --- |
: Hematokriitti (%) 
Ihminen: 42 (nainen)
Ihminen: 46 (mies)  
Nauta: 30  
Hevonen: 42 (lämminverinen)
Hevonen: 33 (kylmäverinen)  
Koira: 45  
Kissa: 37  
Lammas: 36  
Vuohi: 28
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hematokriitti Wikimedia Commonsissa
Hematoporfyriini

| Hematoporfyriini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-[18-(2-karboksietyyli)-8,13-bis(1-hydroksietyyli)-3,7,12,17-tetrametyyil-22,23-dihydroporfyrin-2-yyli]propaanihappo
CAS-numero:  14459-29-1
PubChem CID:  11103
SMILES:  CC1=C(C2=CC3=NC(=CC4=NC(=CC5=C(C(=C(N5)C=C1N2)C(C) O)C)C(=C4CCC(=O)O)C)C(=C3C)CCC(=O)O)C(C)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C34H38N4O6
Moolimassa:  598,684 g/mol
Sulamispiste:  172,5 °C
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Hematoporfyriini on porfyriineihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä ja sen johdannaisia käytetään herkistiminä fotodynaamisissa hoidoissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hematoporfyriini on tummanpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin ja hieman dietyylieetteriin ja kloroformiin. Hematoporfyriini on kiraalinen yhdiste, mutta synteettisesti valmistettu yhdiste on usein raseeminen seos ja siten optisesti inaktiivinen.
Ensimmäisen kerran hematoporfyriiniä eristi saksalainen kemisti Johann Joseph von Scherrer vuonna 1841 käsittelemällä verta rikkihapolla. Tällöin veren sisältämä hemiini hydrolysoitui hematoporfyriiniksi. Scherrer myös osoitti, että yhdisteen punainen väri ei johtunut siihen epäpuhtaudeksi jääneestä raudasta. Tarkemmin yhdisteen ominaisuuksia kuvaili Johann Ludwig Wilhelm Thudichum vuonna 1867.  Hematoporfyriini on varhaisin koskaan eristetty porfyriinijohdannainen. Nykyään hematoporfyriiniä valmistetaan käsittelemällä verta etikkahapon ja vetybromidin seoksella, ja muitakin synteesimenetelmiä on.
Hematoporfyriini on valoherkistin ja katalysoi happiradikaalien muodostumista säteilytettäessä sähkömagneettisella säteilyllä. Tämä havaittiin 1910-luvulla. Tätä ominaisuutta on käytetty eräiden syöpätyyppien ja ihosairauksien hoidossa. Hematoporfyriiniä on käytetty ainakin 1960-luvulle saakka, ja myöhemmin siitä on kehitetty johdannaisia, esimerkiksi porfimeerinatriumia. Hematoporfyriiniä voidaan käyttää valoherkistimenä myös kemiallisissa synteeseissä. Hematoporfyriiniä on myös käytetty masennuslääkkeenä 1900-luvun alussa.
Koutiala

| Koutiala |
| --- | --- |
 ”Tervetuloa Koutialaan, valkoisen kullan kaupunkiin”
 Koutiala
 Koordinaatit: 12°23′N, 5°28′W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Koutialan piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2009):  141 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koutiala on kaupunkikunta ja Sikasson alueen Koutialan piirin hallinnollinen keskus Malissa. Se sijaitsee 140 kilometriä Sikassosta pohjoiseen. Kunnassa on 141 400 asukasta (vuonna 2009).
Koutilan kunta rajoittuu pohjoisessa Fakolon ja Songouan, idässä Yognogon, etelässä Sincinan ja N’Goutjinan ja lännessä N’Golonianasson maalaiskuntiin. Se käsittää 12 kaupunginosaa, jotka ovat Bolibana, Darsalam I, Darsalam II, Hamdallaye, Kôkô, Koulikoro, Lafiala, Medina-coura, N’Tonasso, Ouattarla, Sogomougou ja Wala-Wala. Kuntaan kuuluu myös kahdeksan kylää: Bougoro, Deresso, Koumbe, N’tiesso, Signe, Wattorosso, Wolobougou ja Wolosso. Asukkaat ovat etupäässä miniankoja, senufoja, bambaroita, boboja, djulia ja moseja. Vallitseva uskonto on islam. Osa väestöstä on kristittyjä tai animisteja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kaupankäynti ja käsityöammatit. Koutiala on Malin tärkeimmän puuvillanviljelyalueen keskus, jossa toimii tekstiiliteollisuutta. Se on myös huomattava Malin, Burkina Fason ja Norsunluurannikon välisen liikenteen ja kaupankäynnin solmukohta. Kaupungissa on useita hotelleja.
Kourmouloúdes

| --- | --- |
Muut nimet:  Benísis (Μπενίσης)
Sijainti:  37°48′05″N, 23°19′13″E, Aígina Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Diapória Nisiá, Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,044 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kourmouloúdes (kreik. Κουρμουλούδες) eli Benísis (Μπενίσης) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja tarkemmin Diapória Nisiá -saariin, ja sijaitsee Aíginan luoteispuolella länteen Ypsilín saaresta. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Kourmouloúdesin saaret kuuluvat Aíginan kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Saaret

Saariparin saaret ovat:
|  | Sijainti | Pinta-ala (km²) (n> ) |
| --- | --- | --- |
| 1 | 37°48′05″N, 23°19′13″E | 0,032 |
| 2 | 37°48′19″N, 23°19′24″E | 0,012 |
Hello, Goodbye

| ”Hello, Goodbye” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Magical Mystery Tour
 B-puoli: ”I Am the Walrus”
 Äänitetty : Abbey Road Studios, Lontoo  2., 19.–20. ja 25. lokakuuta sekä 1.–2. marraskuuta 1967
 Julkaistu:  24. marraskuuta 1967    27. marraskuuta 1967
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): John Lennon, Paul McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.27
 Levy-yhtiö:  Parlophone    Capitol Records
Listasijoitukset
  Yhdistynyt kuningaskunta – 1.    Yhdysvallat – 1.   Kts. lisää sijoituksia
The Beatlesin muut singlet
| ”All You Need Is Love” 1967 | ”Hello, Goodbye” 1967 | ”Lady Madonna” 1968 |
Hello, Goodbye on The Beatles -yhtyeen vuoden 1967 marraskuussa julkaistu kappale ja single. Se nousi seitsemän viikon ajaksi Britannian listan ykköspaikalle. Myös Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla laulu saavutti kärkisijan kolmen viikon ajaksi. Kappaleen tekijöiksi on merkitty John Lennon ja Paul McCartney, mutta se on kokonaan McCartneyn kirjoittama.
”Hello, Goodbye” äänitettiin keskellä Magical Mystery Tour -EP:n sessiota, mutta virallisesti sitä ei pidetty elokuvan soundtrackiin kuuluvana. Singlen B-puolella julkaistiin John Lennonin säveltämä ”I Am the Walrus”. Molemmat kappaleet ilmestyivät Yhdysvalloissa julkaistulla Magical Mystery Tour -albumilla.
Kappaleen synty ja työstö

Kappale syntyi, kun yhtyeen assistentti Alistair Taylor kysyi McCartneylta, kuinka tämä tekee kappaleensa. Tällöin McCartney alkoi soittaa uruilla melodiaa, ja pyysi Tayloria huutamaan vastakohdan kaikelle, minkä hän laulaisi, ja tästä syntyi kappaleen lapsenomainen sanoitus. Kappaleen työnimi oli aluksi ”Hello Hello”, kunnes lopullinen nimi vakiintui.
Viikkoja myöhemmin McCartney toi kappaleesta äänitetyn demon studioon äänitettäväksi. Lontoon Abbey Road Studiosissa suoritetut äänitykset tapahtuivat useassa osassa aina lokakuun alusta marraskuun alkuun. Levytyksessä kappaleesta otettiin kaikkiaan 21 ottoa. Lopullinen miksaus tehtiin marraskuun toisena, kuudentena ja viidentenätoista päivänä. John Lennon vihasi laulua kuvaten sitä täysin yhdentekeväksi McCartneyn sävellykseksi. Kappale merkittiin kuitenkin Lennonin ja McCartneyn yhdessä tekemäksi, kuten suurin osa Beatlesin kappaleista.
Singlen B-puolelle otettiin John Lennonin kirjoittama ”I Am the Walrus”, joka erosi huomattavasti ”Hello, Goodbyen” yksinkertaisuudesta. Lennon tunsi itsensä loukatuksi, kun se päätyi ainoastaan singlen B-puolelle.