stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Catapult
Tausta

Operaation taustalla oli Italian sodanjulistus 10. kesäkuuta 1940, joka aiheutti selkeän uhan Ison-Britannian toimille Välimerellä ja sen ympäristössä. Italian laivasto oli neljänneksi suurin maailmassa ja ennen kaikkea se oli erittäin uudenaikainen ja kalustollisesti ajatellen paras maailmassa.
Suorana uhan lisäyksenä nähtiin Ranskan antautuminen 25. kesäkuuta, joka jätti Ison-Britannian yksin akselivaltoja vastaan. Ranskan laivasto oli suuri ja sen lisääminen Saksan ja Italian laivastoihin olisi siirtänyt ylivallan merillä akselivalloille. Antautumisehdoissa toki sovittiin, että osa laivastosta jäisi Vichyn Ranskan käyttöön siirtomaiden valvontaa varten ja että loppuosa sijoitettaisiin satamiin ja riisuttaisiin aseista.
Ranskan antautuessa sen laivasto oli hajaantunut eri tukikohtiin seuraavasti:
Britteinsaarten satamissa:
Courbet-luokan taistelulaivat Courbet ja Paris
2 suurta hävittäjää
2 hävittäjää
2 sukellusvenettä
Dakarissa
Richelieu-luokan taistelulaiva Richelieu
Casablancassa
Richelieu-luokan taistelulaiva Jean Bart
Algerissa
6 kevyttä risteilijää
Martiniquella
lentotukialus Béarn
kevyet risteilijät Jeanne d’Arc ja Émile Bertin
Toulonissa
4 raskasta risteilijää
Oranissa (Mers-el-Kébir)
Dunkerque-luokan taisteluristeilijät Dunkerque ja Strasbourg
Bretagne-luokan taistelulaivat Bretagne ja Provence
6 suurta hävittäjää (ransk. contre-torpilleurs ):
Mogador-luokka (2930-tonnin luokka): Mogador ja Volta
Fantasque-luokka (2610-tonnin luokka):Le Terrible
Chacal-luokka (2100-tonnin luokka):Lynx ja Tigre
Vauquelin-luokka (2400-tonnin luokka):Kersaint
7 hävittäjää
4 sukellusvenettä
vesilentokoneiden tukialus Commandant Teste
Aleksandriassa
Bretagne-luokan taistelulaiva Lorraine
3 raskasta risteilijää
kevyt risteilijä
3 hävittäjää
sukellusvene
Gibraltarille luotiin Force H vara-amiraali Sir James Somervillen komentoon 28. kesäkuuta, johon kuului lentotukialus HMS Ark Royal, taistelulaivat HMS Resolution ja HMS Valiant, taisteluristeilijä HMS Hood, kevyt risteilijä HMS Arethusa sekä neljä hävittäjää. Osaston tehtävänä oli valvoa ranskalaisia aluksia läntisellä Välimerellä sekä estää tarvittaessa niiden haltuunotto.
Epäonnistuneen valtausyrityksen jälkeen taistelulaiva Richelieun purjehtiessa Brestistä Dakariin, osasto palasi Gibraltarille, mistä se purjehti Oranin ja Mers-el-Kébirin edustalle. Force H:n vahvuuteen oli lisätty kevyt risteilijä HMS Enterprise sekä 7 hävittäjää. Tällöin osastossa palvelevat hävittäjät olivat HMS Faulknor, HMS Foxhound, HMS Fearless, HMS Forester, HMS Foresight, HMS Escort, HMS Keppel, HMS Active, HMS Wrestler, HMS Vidette sekä HMS Vortigern.
HMS Ark Royalin laivaston ilmavoimien yksiköt ja koneet olivat:
800. Laivue 12 Blackburn Skua syösypommittajaa
803. Laivue 12 Blackburn Skua syöksypommitaajaa
810. Laivue 12 Fairey Swordfish torpedokonetta
818. Laivue 9 Fairey Swordfish torpedokonetta
820. Laivue 9 Fairey Swordfish torpedokonetta
Operaation vaiheet > Brittien hallinnassa olevat alueet

Brittiläisissä satamissa olevat alukset vallattiin ja asetettiin valvontaan. Kaappauksen yhteydessä kolme brittiä ja yksi ranskalainen kuolivat.
Aleksandriassa Välimeren laivaston komentajan amiraali Andrew Cunninghamin ja ranskalaisista aluksista kootun Force X:n (taistelulaiva Lorraine, risteilijät Duquesne, Tourville, Suffren ja Duguay-Trouin sekä viisi torpedovenettä) komentajan amiraali Godfroyn läheinen ystävyys ja toisiaan kohtaan tuntema kunnioitus estivät vastaavan murhenäytelmän toteutumisen kuin Mers-el-Kébirissä.
Amiraali Cunningham antoi ranskalaisille tarvittavan ajan tehdä päätöksiä, eikä aloittanut voimatoimien käyttöä vaatimuksista huolimatta 3. heinäkuuta. Ranskalainen osapuoli taas nieli katkeruuden Mers-el-Kébirin tapahtumista. Osapuolet saivat 4. heinäkuuta tehtyä sopimuksen, jonka mukaan:
Force X demobilisoidaan alusten tyhjentäessä polttoaineensa maihin Aleksandriaan
Force X:n tykkien lukot ja torpedojen sytyttimet siirretään Aleksandrian Ranskan lähetystöön
Operaation vaiheet > Dakar

Lentotukialus HMS Hermes saattueineen, mihin kuuluivat  risteilijät HMS Dorsetshire ja HMAS Australia, esitti brittien vaatimukset taistelulaiva Richelieun kapteenille 8. heinäkuuta. Britit yrittivät vaurioittaa taistelulaivaa syvyyspommeilla lastatulla veneellä, mutta epäonnistuivat veden mataluuden vuoksi yrityksessään. Kuusi torpedokonetta HMS Hermekseltä teki seuraavan yrityksen ja yksi torpedo osui osastoon 46 vaurioittaen yhtä propelleista ja täytti kaksi vesitiivistä osastoa (P ja Q) vedellä. Kaikkiaan vettä pääsi alukseen 2400 tonnia kyljen ottaessa pohjaan. Aluksesta saatiin kuitenkin pumpattua vettä pois niin, että se kellui 12. heinäkuuta. Vaurioistaan huolimatta taistelulaiva kykeni lähtemään merelle yksi 15 tuuman tykkitorneista toimintakykyisenä.
Operaation vaiheet > Martinique

Ranskalainen lentotukialus Béarn sekä risteilijät Jeanne d'Arc ja Emile Bertin valmistautuivat Ranskaan paluuseen. Tukialuksella oli 102 amerikkalaisvalmisteista lentokonetta: 44 Curtiss SB2C Helldiver, 27 Curtiss H751 (P-36 Yhdysvalloissa), 25 Stinson 105 sekä 6 Brewster Buffaloa (Yhdysvalloissa F2A) Belgian ilmavoimille. Britit olivat valmiina aloittamaan operaation osastoa vastaan, mutta amerikkalaisten puuttuminen asiaan esti sen.
Ranskan antautuessa lentokoneet oli purettu rannalle, missä puolet koneista oli tuhoutunut varastoinnin heikkouden sekä ryöstelyn vuoksi. Lentotukialus pysyi Martiniquella vuoteen 1944, minkä jälkeen se purjehti Yhdysvaltoihin huoltoon.
Lopputulos

Ranskan laivasto oli pääosin tuhottu tai siirtynyt brittien valvontaan ja sittemmin muodosti Vapaan Ranskan laivaston. Välimeren voimatasapaino ei muuttunut briteille ylivoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Operaatio Catapult Wikimedia Commonsissa
Taistelulaiva Bretagne brittien tulituksessa Mers-el-Kebirissa 3. heinäkuuta 1940. Alus räjähti ja upposi 977:n saadessa surmansa.
Haukkalampi (Kuhmoinen)

| Haukkalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°38′56″N, 25°06′19″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Kolisjärveen 
Järvinumero:  14.263.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146,2 m  
Pituus:  360 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,786 km  
Pinta-ala:  1,317 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHaukkalampi 
Haukkalampi eli Haukkalammit (l) on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva lampi. Peruskartassa Haukkalampi ja sen itäpuolinen pienempi lampi on merkitty yhteisnimellä Haukkalammit.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Rantaviivan pituus on 800 metriä ja lammen rannat ovat pääosin soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146,2 metriä mpy. Laskuoja lähtee lammen länsipäästä ja laskee 400 metrin päässä Kolisjärveen. Laskuojan pudotus on 5,1 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty nimettömänä.
Vuoden 1965 peruskartassa lampeen johti oja pohjoispuoliselta pellolta. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja oja oli osin kuivunut.
Alanen (Kuhmoinen)

| Alanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°39′36″N, 25°05′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  14.263.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  119,7 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  1,116 km  
Pinta-ala:  6,59 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlanen 
Alanen eli Alinen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kylämän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria, ja sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä. Rannat ovat pääosin metsämaata, ja järven lounaispuolella on pieni niitty. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan kiinteistöä, joille johtaa tie lounaasta yhdystieltä 3284.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,7 metriä mpy. Alanen laskee sen itäosasta ojaa pitkin Isojärveen. Laskuojan pudotus on 0,8 metriä.
Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa järven nimi oli Alinen. Silloin järven ympäristössä oli neljä pientä peltoa. Vuoden 1986 peruskartassa peltoja oli enää kaksi.
Grumman F4F Wildcat

| Grumman F4F Wildcat |
| --- | --- |

Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Grumman General Motors
Ensilento:  2. syyskuuta 1937 
Esitelty:  1940
Valmistusmäärä:  7 251 kpl 
Grumman F4F Wildcat (suom. Villikissa) oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialushävittäjä toisessa maailmansodassa. General Motorsin valmistama parannettu malli oli palveluksessa sodan loppuun asti saattuetukialuksilla, joilla uudempia, suurempia ja raskaampia hävittäjiä ei voinut käyttää. Kaikkiaan konetta rakennettiin 7 251 kappaletta.
Tausta

1930-luvun puolivälissä Yhdysvaltain laivasto aloitti kaksitasoisten lentokoneiden korvaamisen yksitasoisilla. Laivaston käytössä olleiden hävittäjien, Curtiss BF2C-1 ja Grumman F2F-1, nopeusero laivaston Martin B-10 -pommikoneisiin oli ainoastaan alle 20 mailia tunnissa. Kaksitasoinen vuonna 1935 tilattu Grumman F3F-1 ei parantanut tilannetta. Elokuussa 1935 laivaston ilmailutoimisto (engl. Bureau of Aeronautics) toimitti yksipaikkaisen hävittäjän kilpailuvaatimukset, joiden mukaan suoritusarvojen tuli olla parhaat mahdolliset. Huippunopeuden tuli ylittää 250 mailia tunnissa ja sakkausnopeus sai olla maksimissaan 65 mailia tunnissa. Vaatimuksissa ei määritelty koneiden tasojen määrää ja siipien taittamista ei pidetty suotavana.
Grumman vastaanotti 2. maaliskuuta 1936 tilauksen kilpailuun lähettämästään XF4F-1, joka oli F3F-1 koneesta edelleen kehitetty kaksitasoinen hävittäjä. Koneessa oli tehokkaampi 800 hevosvoiman Pratt & Whitney tai Wright moottori, mikä mahdollisti huippunopeudeksi 264 mailia tunnissa. Aseistuksena oli nokassa .303 tuuman ja .50 tuuman konekiväärit.  Kesäkuussa 1936 laivasto tilasi yksitasoisen Brewster XF2A-1, jolloin Grumman hylkäsi alkuperäisen suunnitelmansa ja valmisti yksitasoisen XF4F-2:n. Grumman vastaanotti tilauksen uudesta koneesta 28. kesäkuuta 1936. Uuteen koneeseen asennettiin laivaston toiveiden mukaisesti 14-sylinterinen 1 050 hevosvoiman Pratt & Whitney XR-1830-66 -moottori, jonka teho 9 000 jalassa vielä 900 hevosvoimaa. Grumman laski, että valitulla moottorilla saavutettaisiin huippunopeudeksi 290 mailia tunnissa.
Ensilento XF4F-2:lla tehtiin 2. syyskuuta 1937, minkä jälkeen se toimitettiin NAS Anacostiaan testattavaksi. Anacostiassa konetta verrattiin Brewster XF2A-1:een ja Sikorsky NF-1:een, joka oli laivastolle tehty versio P-35:stä. Testaus saatiin päätökseen huhtikuussa 1938. XF4F-2:n testausta haittasi moottorin aiheuttamat ongelmat, jotka aiheuttivat myös yhden onnettomuuden. Vaikka kone saavutti suuremman nopeuden kuin XF2A-1, laivasto esitti kesäkuussa 1938 voittajaksi Brewsterin, jolta tilattiin 54 hävittäjää.
Laivasto oli kuitenkin kiinnostunut Grummanin esityksestä ja tilasi lokakuussa 1938 parannetun XF4F-3:n, johon tuli asentaa 1 200 hevosvoiman Pratt & Whitney XR-1830-76-moottori. Moottorin teho 11000 jalassa oli 1050 hevosvoimaa ja vielä 19 000 jalassa 1 000 hevosvoimaa. Koneen siipien kärkiväliä kasvatettiin 34 jalasta 38 jalkaan, millä palautettiin raskaamman moottorin aiheuttama siipikuorman kasvu sallittuihin rajoihin. XF4F-3 lensi ensi kerran 12. helmikuuta 1939, mikä aloitti kuuden kuukauden koelennot Bethpagessa ja Anacostassa. Testeissä kone saavutti huippunopeudeksi 333,5 mailia tunnissa. Laivaston tarkastusvirasto esitti konetta tuotantoon. Kuukautta myöhemmin laivasto tilasi Grummanilta 54 konetta.
Tuotanto

Lentokone toimitettiin tuulitunnelitesteihin, joilla pyrittiin parantamaan koneen laskeutumis- ja nousuominaisuuksia. Testien tuloksena koneen peräsintä suurennettiin ja siirrettiin taaksepäin, jolloin pituus kasvoi 19 tuumaa. Lisäksi peräsinpintoja nostettiin 20 tuumaa ylemmäs ja tehtiin kyhmy pyrstön ja ohjaamon väliin ilmavirtojen ohjaamiseksi. Ensimmäinen tuotanto F3F-3:lla tehtiin ensilento helmikuussa 1940. Kahden ensimmäisen koneen aseistuksena oli nokassa kaksi .303 tuuman ja kummassakin siivessä .50 tuuman konekivääri. Myöhemmissä koneissa nokan konekiväärit poistettiin ja korvattiin toisilla .50 konekivääreillä siipiin. Koneisiin asennettiin myös panssarointia, mutta ei itsesulkeutuvia polttoainetankkeja.
Ranskan antauduttua vuonna 1940 lisättiin koneiden tuotantoa, ja vuoden loppuun mennessä tilauksia oli kaikkiaan 578 koneesta. Syksyllä jatkuvat ongelmat ahtimissa johtivat moottorin vaihtamiseen Pratt & Whitney R-1830-90:ksi, jolloin XF4F-6:n huippunopeus laski 319 mailiin tunnissa. Laivasto tilasi kuitenkin 95 lentokonetta varustettuna uudella moottorilla. Malli sai nimekseen F4F-3A. Näistä 30 liitettiin Kreikan tilaukseen, mutta Kreikan antauduttua akselivalloille ne luovutettiin Britannian laivastolle nimellä Martlet III. Yhdysvaltain laivasto ilmoitti 1. lokakuuta 1941 nimeävänsä lentokoneensa, jolloin F4F sai nimen Wildcat.
Laivaston halusi koneeseen taittuvat siivet, jotta koneita voisi sijoittaa enemmän lentotukialuksille. Maaliskuussa 1940 Grumman valmisti mekanismin siipien taittamiseksi ja asensivat sen F4F-3:een. Siipien taittamisella kärkiväli supistui 38 jalasta hieman yli 14 jalkaan. XF4F-4 teki ensilentonsa 14. huhtikuuta 1941. Aluksi taittomekanismi oli hydraulinen, mutta painon säästämiseksi se muutettiin käsikäyttöiseksi. Paino palautettiin lisäämällä kumpaankin siipeen .50 tuuman konekivääri.
Wildcatin tuotanto lopetettiin 1943 uudemman F6F Hellcatin tuotantoon oton jälkeen, mutta General Motors jatkoi koneiden valmistamista Yhdysvaltain laivastolle ja Fleet Air Armille. Aluksi mallina oli identtinen FM-1, mutta pian valmistukseen tuli Grummanin F4F-8 -prototyyppiin perustunut FM-2, jossa oli tehokkaampi moottori (1 350 hv) ja pidempi sivuvakain väännön kompensoimiseksi.
Eastern Aircraft Division valmisti laivastolle 4 437 kappaletta FM-2 Wildcatiä, joissa oli tehokkaampi, kevyempi rakenne ja aseistus supistettu neljään .50" konekivääriin. FM-2 koneiden suorituskyky oli siten merkittävästi parempi kuin F4F-4:n.
Käyttö

Koneiden ensimmäinen vastaanottaja oli Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimat, joka sai Ranskan antautumisen jälkeen Ranskan tilaamat 100 Wright Cyclone -moottorein varustettua F4F-3-konetta. Laivasto antoi koneille nimen Martlet I. Kone saavutti ensimmäisen ilmavoittonsa 25. joulukuuta 1940, kun Saksan ilmavoimien Junkers Ju 88 ammuttiin alas Scapa Flow’n yläpuolelta. FM-1 sai nimen Martlet V ja FM-2 nimen Martlet VI.
Yhdysvaltain laivasto vastaanotti 20. elokuuta 1940 Anacostassa ensimmäisen F4F-3 koneensa (BuNo 1845), ja joulukuussa alkoivat luovutukset laivueihin, kun USS Rangerin VF-4 ja USS Waspin VF-7 vastaanottivat ensimmäiset F3F-3-koneensa. Kone osoittautui selkeästi paremmaksi kuin F2A. Japanin hyökätessä Pearl Harboriin Yhdysvaltain laivastolla oli kahdeksan laivuetta varustettuna F4F-kalustolla, minkä lisäksi kolmella merijalkaväen laivueella oli F4F:t. Grumman oli tuohon mennessä toimittanut kaikkiaan 183 F4F-3 ja F4F-3A:ta.
Ensimmäinen F4F-4 luovutettiin helmikuussa 1942 USS Waspin VF-71:lle ja seuraavaksi USS Hornetin VF-8:lle. Kumpikin aluksista oli Atlantin laivastossa. Toukokuun loppuun mennessä pääosa laivaston hävittäjälaivueista ja kaksi merijalkaväen hävittäjälaivuetta oli varustettu F4F-4 koneilla. Vuoden loppuun mennessä Grumman oli luovuttanut 1 164 F4F-4:ää Yhdysvaltain laivastolle ja merijalkaväelle.
Merijalkaväen Guadalcanalilla ollut VMF-124 vastaanotti 12. helmikuuta 1942 ensimmäiset Vought F4U-1 Corsairit. Seuraavina kuukausina Corsairit korvasivat F4F:t eteläiselle Tyynellemerelle sijoitetuissa merijalkaväen hävittäjälaivueissa ja elokuussa kaikki kahdeksan laivuetta oli varustettu Corsairein. Laivaston F4F-laivueet säilyivät kesän 1943 loppuun, jolloin Grumman F6F Hellcat korvasi ne. F4F-kalusto jatkoi kuitenkin edelleen pienillä saattuetukialuksilla, joille ei voinut sijoittaa uusia koneita.
Tekniset tiedot (tiedot mallista F4F-3)

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.08000008,8 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.060000011,6 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.08000002,8 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&024.020000024,2 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02610.&&&&002 610 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Pratt & Whitney R-1830-86 -tähtimoottori; &&&&&&&&&&&&0895.&&&&00895 kW (&&&&&&&&&&&01200.&&&&001 200 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0515.&&&&00515 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01240.&&&&001 240 km
Aseistus
4 × - 6 × (F4F-4) 12,7 mm Browning-konekivääriä (F4F-4)
2 × 45 kg pommia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grumman F4F Wildcat Wikimedia Commonsissa
Air Vectors
AcePilots (Arkistoitu – Internet Archive)
Leppälammi (Jämsä, Hämepohja)

| Leppälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°44′24″N, 24°55′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  14.263.1.042
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  127,1 m  
Pituus:  280 m  
Leveys:  180 m  
Rantaviiva:  0,671 km  
Pinta-ala:  2,517 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLeppälammi 
Leppälammi  on Keski-Suomessa Jämsässä Hämepohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,1 metriä mpy.
Naarajärvi (Jämsä)

| Naarajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°46′03″N, 24°56′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Myllyjärveen 
Järvinumero:  14.263.1.051
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149,6 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  360 m  
Rantaviiva:  2,391 km  
Pinta-ala:  13,554 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNaarajärvi 
Naarajärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Hämepohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 13,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 149,6 metriä mpy.
Jyrkysjärvi (Jämsä)

| Jyrkysjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°45′35″N, 24°55′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Kylkijärvee 
Järvinumero:  14.263.1.049
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132,4 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,559 km  
Pinta-ala:  1,685 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJyrkysjärvi 
Jyrkysjärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Hämepohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,4 metriä mpy.
Uuhijärvi

| Uuhijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°42′17″N, 25°04′33″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Isojärveen 
Järvinumero:  14.263.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,8 m  
Pituus:  700 m  
Leveys:  240 m  
Rantaviiva:  1,673 km  
Pinta-ala:  7,003 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiUuhijärvi 
Uuhijärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Puukkoisen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,0 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lounaispuolinen Ylisenmäki nousee 50 metriä järven pinnan yläpuolelle. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Pohjoisrannalla on kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet järven pohjoisrantoja sivuavalta tieltä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,8 metriä mpy. Siihen laskevat pohjoisesta Pahalammi, idästä Matkusjärvi ja etelästä Mollijärvi. Uuhijärven laskuoja lähtee järven länsipäästä ja laskee 200 metrin päässä Isojärveen. Laskuojan pudotus on 1,9 metriä.
Historiaa

Vuoden 1966 peruskartassa järvellä oli yksi talo ja siihen laskivat vain Matkusjärvi ja Mollijärvi. Pahalammi, joka tuolloin tunnettiin nimellä Vääräjärvi, laski Matkusjärveen. Vuoteen 1986 mennessä järvelle oli rakennettu yksi talo lisää ja Pahalammista oli johdettu oja Uuhijärveen. Myös vuoden 1986 peruskartassa Pahalammin nimenä oli Vääräjärvi.
Kylkijärvi (Jämsä)

| Kylkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°45′42″N, 24°54′23″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Hämejärveen 
Järvinumero:  14.263.1.048
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,4 m  
Pituus:  260 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  0,79 km  
Pinta-ala:  2,408 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKylkijärvi 
Kylkijärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Hämepohjan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,4 metriä mpy.
Pajujärvi (Jämsä)

| Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°46′33″N, 24°56′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Naarajärveen 
Järvinumero:  14.263.1.054
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  154,5 m  
Pituus:  390 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,825 km  
Pinta-ala:  2,477 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPajujärvi 
Pajujärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Heinäkulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.