stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilma Salo

Vilma Salo (s. 6. lokakuuta 1998 Kotka) on suomalainen keilaaja. Hän on saavuttanut juniorien EM-kilpailuissa joukkuehopeaa vuonna 2017. Aikuisten SM-kilpailuissa hän on saavuttanut henkilökohtaisessa kilpailussa pronssia vuonna 2016 ja joukkuekilpailussa hopeaa vuonna 2018. Hän oli voittamassa SM-liigamestaruutta vuonna 2018. Seuratasolla Salo edustaa lahtelaista Bayta.
Vuotson kanava

Kanava kuvattuna Nelostieltä Vuotson kylässä Porttipahdan suuntaan.
Vuotson kanava sijaitsee Sodankylän kunnan pohjoisosassa, jossa se Tankajoen kautta yhdistää Lokan ja Porttipahdan tekojärvet toisiinsa. Vuotson kylän läpi kaivettu, noin kymmenen kilometriä pitkä suluton kanava valmistui vuonna 1981.
Kemijoen vesistöön kuuluvan kanavan kautta juoksutetaan vettä Lokasta Porttipahtaan ja edelleen Kitisen voimalaitosten käyttöön. Lokakuusta toukokuulle kestävän juoksutuskauden aikana kanavassa käy virtaus, mutta kesäisin se on yleensä varsin heikko. Paikallisten kalastajien ja matkailun käytössä kanavassa on 1,5 metrin syväyksellä merkitty, Lokan ja Porttipahdan tekojärvet yhdistävä venereitti.
Vilma Oura

Vilma Oura (s. 2001) on suomalainen uimari. Hän edustaa Helsingfors Simsällskapia valmentajanaan Matti Mäki.
Oura rikkoi 16-vuotiaana kesällä 2017 pitkän radan nuorten EM-uinneissa Anu Koiviston 19-vuotiaan 200 metrin selkäuinnin Suomen ennätyksen 1,5 sekunnilla. Hän paransi SE:tä kisojen jokaisella kolmella uintikerrallaan sijoittuen loppukilpailussa viidenneksi. Pian tämän jälkeen Oura osallistui Tampereella SM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui samalla matkalla sekä nuorten SE-ajalla 100 metrin selkäuinnissa hopealle ja voitti HSS:n joukkueessa avausosuuden nuorten SE-ajalla 4×100 metrin sekauintiviestin Suomen mestaruuden.
Joulukuussa 2017 Kööpenhaminassa uiduissa lyhyen radan EM-uinneissa Oura paranteli 200 metrin selkäuinnin alkuerissä Lotta Upanteen kolme vuotta vanhaa nuorten SE-aikaa 0,76 sekunnilla. Uusi nuorten SE aika on 2.09,68
Ouran isä on 1990-luvun moninkertainen selkäuinnin Suomen mestari ja vesipalloilija Ville Oura.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2017 – miesten keihäänheitto

| Yleisurheilun MM-kilpailut 2017> Miesten keihäänheitto |
| --- | --- |
 Kisan voittaja Johannes Vetter puhkesi kyyneliin voiton varmistuttua.
Kisapaikka:  Lontoon olympiastadion, Lontoo
Kilpailupäivä(t):  10. ja 12. elokuuta 2017
   ← 2015  2019 →
Miesten keihäänheitto oli yksi laji yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2017. Kilpailun karsinnat pidettiin 10. elokuuta 2017. Loppukilpailu pidettiin 12. elokuuta.
Käytetyt lyhenteet

| --- | --- |
WR: Maailmanennätys
AR: Maanosan ennätys
NR: Kansallinen ennätys
CR: Kilpailujen ennätys
WL: Maailman kauden kärkitulos
EL: Euroopan kauden kärkitulos
PB: Oma ennätys
SB: Kauden paras
Ennätykset ennen kilpailua

| Ennätys | Nimi | Tulos | Aika | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maailmanennätys |  Jan Železný | 98,48 | 25. toukokuuta 1996 |  Jena |
| Kilpailujen ennätys |  Jan Železný | 92,80 | 12. elokuuta 2001 |  Edmonton |
| Maailman kärkitulos |  Johannes Vetter | 94,44 | 11. heinäkuuta 2017 |  Luzern |
Karsintakierrokset

Karsintaraja loppukilpailuun oli 83,00 metriä.
Karsintakierrokset > Ryhmä A

| # | Nimi | Tulos |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Johannes Vetter | 91,20 | Q |
| 2. |  Tero Pitkämäki | 85,97 | Q |
| 3. |  Ahmed Bader Magour | 83,83 | Q |
| 4. |  Julius Yego | 83,57 | Q |
| 5. |  Marcin Krukowski | 83,49 | Q |
| 6. |  Hamish Peacock | 82,46 |  |
| 7. |  Neeraj Chopra | 82,26 |  |
| 8. |  Jaroslav Jílek | 80,97 |  |
| 9. |  Andrian Mardare | 80,18 |  |
| 10. |  Rolands Štrobinders | 79,68 |  |
| 11. |  Chao-Tsun Cheng | 77,87 |  |
| 12. |  Ryohei Arai | 77,38 |  |
| 13. |  Tanel Laanmäe | 76,41 |  |
| 14. |  Vítezslav Veselý | 75,50 |  |
| 15. |  Pavel Meleško | 75,33 |  |
| 16. |  Edis Matusevičius | NM |  |
Karsintakierrokset > Ryhmä B

| # | Nimi | Tulos |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Petr Frydrych | 86,22 (SB) | Q |
| 2. |  Keshorn Walcott | 86,01 | Q |
| 3. |  Andreas Hofmann | 85,62 | Q |
| 4. |  Ioánnis Kyriazís | 84,60 | Q |
| 5. |  Davinder Singh | 84,22 | Q |
| 6. |  Thomas Röhler | 83,87 | Q |
| 7. |  Jakub Vadlejch | 83,87 | Q |
| 8. |  Magnus Kirt | 83,86 | Q |
| 9. |  Cyrus Hostetler | 79,71 |  |
| 10. |  Anderson Peters | 78,99 |  |
| 11. |  Norbert Rivasz-Tóth | 78,76 |  |
| 12. |  Ben Langton-Burnell | 76,46 |  |
| 13. |  Braian Toledo | 75,29 |  |
| 14. |  Alexandru Novac | 74,67 |  |
| 15. |  Rocco van Rooyen | 74,02 |  |
| 16. |  Waruna Rankoth Pedige | 73,16 |  |
Loppukilpailu > Loppukilpailuun selviytyneet urheilijat

| Nimi | Tulos karsinnassa | Kauden paras | Ennätys |
| --- | --- | --- | --- |
|  Keshorn Walcott | 86,01 | 86,61 | 90,16 |
|  Jakub Vadlejch | 83,87 | 88,02 | 88,02 |
|  Davinder Singh | 84,22 | 84,57 | 84,57 |
|  Magnus Kirt | 83,86 | 86,06 | 86,65 |
|  Johannes Vetter | 91,20 | 94,44 | 94,44 |
|  Ioánnis Kyriazís | 84,60 | 88,01 | 88,01 |
|  Petr Frydrych | 86,22 | 86,22 | 88,23 |
|  Andreas Hofmann | 85,62 | 88,79 | 88,79 |
|  Ahmed Bader Magour | 83,83 | 85,23 | 85,23 |
|  Julius Yego | 83,57 | 87,97 | 92,72 |
|  Tero Pitkämäki | 85,97 | 88,27 | 91,53 |
|  Marcin Krukowski | 83,49 | 88,09 | 88,09 |
|  Thomas Röhler | 83,87 | 93,90 | 93,90 |
Loppukilpailu > Loppukilpailu

| Sija | Kilpailija | Maa | #1 | #2 | #3 | #4 | #5 | #6 | Tulos | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Johannes Vetter |  Saksa | 89,89 | 89,78 | 87,22 | x | 82,25 | 87,71 | 89,89 |  |
|  | Jakub Vadlejch |  Tšekki | 77,10 | 89,73 | 85,04 | 86,23 | 87,70 | 83,22 | 89,73 | PB |
|  | Petr Frydrych |  Tšekki | 84,31 | 80,48 | 82,94 | 87,93 | 87,93 | 88,32 | 88,32 | PB |
| 4 | Thomas Röhler |  Saksa | 87,08 | 88,26 | x | 86,14 | 85,97 | 86,40 | 88,26 |  |
| 5 | Tero Pitkämäki |  Suomi | 83,49 | x | 86,94 | 79,69 | x | x | 86,94 |  |
| 6 | Ioánnis Kyriazís |  Kreikka | 79,57 | 81,68 | 84,52 | 82,79 | x | 79,47 | 84,52 |  |
| 7 | Keshorn Walcott |  Trinidad ja Tobago | 84,48 | x | 80,63 | 83,62 | x | 81,82 | 84,48 |  |
| 8 | Andreas Hofmann |  Saksa | 75,45 | 83,76 | 80,96 | 83,65 | 81,94 | 83,98 | 83,98 |  |
| 9 | Marcin Krukowski |  Puola | 82,01 | x | 79,54 |  |  |  | 82,01 |  |
| 10 | Ahmed Bader Magour |  Qatar | 76,34 | 81,77 | 79,34 |  |  |  | 81,77 |  |
| 11 | Magnus Kirt |  Viro | 80,48 | x | x |  |  |  | 80,48 |  |
| 12 | Davinder Singh |  Intia | 75,40 | x | 80,02 |  |  |  | 80,02 |  |
| 13 | Julius Yego |  Kenia | x | 76,29 | 75,31 |  |  |  | 76,29 |  |
Violetta

Violetta vuonna 1925.
Violetta, oikealta nimeltään Aloisia Wagner (s. 1906 Saksa – k. ?) oli nainen, jolla ei ollut käsiä eikä jalkoja. Muutoin hän oli täysin terve ja kerrotaan, että hän olisi myös itse kyennyt pukemaan päälleen, laittamaan hiuksensa, ompelemaan ja selviytymään muista arkisista askareista. Hän ansaitsi elantonsa laulajana, muun muassa Coney Islandin Dreamland -huvipuistossa.
Vânia Fernandes

Vânia Fernandes euroviisulavalla keväällä 2008.
Vânia Fernandes (s. 1985 Funchal) on portugalilainen laulaja.
Fernandes voitti Portugalin television järjestämän kykyjenetsintäkilpailun Operação Triunfon kolmannen kauden 2007–2008. Samana vuonna hän valmistui Madeiran musiikkiopistosta.
Fernandes edusti Portugalia vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Belgradissa kappaleella ”Senhora do mar (Negras águas)”. Hän sijoittui omassa semifinaalissaan toiseksi ja finaalissa 13:nneksi 69 pisteellä.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Vânia Fernandes
Käännös suomeksi
Vilho Takkinen

| Vilho Takkinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1902 Kemi
Kuollut: 19. lokakuuta 1997 (95 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  yleisurheilu
Seura:  Kemin Into, Helsingin Kullervo, Oulun Jyry, Karihaaran Tenho, Kemin Veto
Vilho Antero Takkinen (19. elokuuta 1902 Kemi – 19. lokakuuta 1975) oli suomalainen yleisurheilija. Vuosina 1922–1932 Takkinen saavutti kymmenen Työväen Urheiluliiton mestaruutta eri lajeissa, voittaen myös keihäänheiton ja kolmiloikan vuonna 1931 Wienin työläisolympialaisissa. Ammatiltaan hän oli kirjaltaja.
Ura

Takkinen aloitti urheiluharrastuksensa kotikaupungissaan Kemissä 16-vuotiaana. Varsinaisen kilpaurheilun hän aloitti kuitenkin vasta vuonna 1922 suorittaessaan varusmiespalvelustaan Hämeenlinnassa. Vuonna 1925 Kemin Intoa edustanut Takkinen valittiin TUL:n joukkueeseen Frankfurt am Mainin työläisolympialaisiin, joissa hän sijoittui toiseksi kolmiloikassa ja kymmenottelussa. Vuonna 1927 Takkinen muutti pariksi vuodeksi Helsinkiin ja siirtyi Helsingin Kullervoon. Samana vuonna hän voitti ensimmäiset TUL:n mestaruutensa kolmiloikassa ja viisiottelussa. Vuotta myöhemmin Takkinen uusi mestaruutena viisiottelussa. Takkinen oli parhaassa tuloskunnossaan juuri kesällä 1928, jolloin hänen heittämänsä keihäskaari 63,73 oli 2,5 metriä parempi kuin Erkki Penttilän voittotulos Kalevan kisoissa. Pituudessa Takkinen hyppäsi 681, kun Suomen mestaruus voitettiin tuloksella 699.
Vuonna 1929 Takkinen palasi Kemin Innon jäseneksi ja voitti TUL:n mestaruudet keihäänheitossa ja viisiottelussa. Takkinen osallistui myös Nürnbergissä järjestettyihin Saksan työläisurheiluliiton ATSB:n avoimiin mestaruuskilpailuihin, joissa hän voitti kolmiloikan, keihäänheiton ja kuulantyönnön sekä sijoittui pituushypyssä ja kiekonheitossa toiseksi. Kommunistien johtama Into erotettiin TUL:sta syksyllä 1929, jonka jälkeen Takkinen siirtyi Oulun Jyryyn. Vuonna 1930 hän voitti TUL:n mestaruudet kolmiloikassa ja keihäässä. Seuraavaksi kaudeksi Takkinen siirtyi kemiläiseen Karihaaran Tenhoon, jonka edustajana hän voitti jälleen keihään ja viisiottelun. Wienin työläisolympialaisissa 1931 Takkinen voitti keihään ja kolmiloikan sekä sijoittui neljänneksi kuulantyönnössä. Kolmiloikkatulos 14,29 olisi vuotta myöhemmin Los Angelesin olympialaisissa riittänyt 10. sijaan juuri Onni Rajasaaren edelle.
Tammikuussa 1932 Takkinen oli perustamassa kommunistilakien nojalla lakkautetun Innon seuraajaksi perustettua Kemin Vetoa. Hänen viimeinen TUL:n mestaruutensa tuli viisiottelussa vuonna 1932. Takkinen jatkoi kilpailemista vielä muutaman vuoden ajan voittaen muun muassa Oslossa järjestettyjen työläisurheilukilpailuiden keihään- ja kiekonheiton vuonna 1933.
Vuonna 1953 Takkiselle myönnettiin Suomen urheilun hopeinen ansioristi ja 1962 kultainen ansioristi.
Warren Vaché

Warren Vaché (s. 21. helmikuuta 1951 Rahway, New Jersey) on yhdysvaltalainen jazzmuusikko. Hän on swingtyylistä musiikkia soittava trumpetisti. Hänen isänsä oli basisti Warren Vaché vanhempi, ja hänen veljensä on klarinetisti Allen Vaché. Hän opiskeli musiikkia Pee Wee Erwinin johdolla ja soitti varhain urallaan Benny Goodmanin, Vic Dickensonin ja Bob Wilberin kanssa. 1970-luvulta lähtien Vaché on toiminut omien kokoonpanojensa johdossa. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Scott Hamiltonin kanssa.
Vânia Neto

| Vânia Neto> Euroopan parlamentin jäsen |
| --- | --- |
 2.4.2024–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1979 (ikä 45) Santarém, Portugali
Kansalaisuus:  portugalilainen
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Vânia Neto (s. 25. huhtikuuta 1979 Santarém, Portugali) on portugalilainen poliitikko. Neto edustaa Sosiaalidemokraattista puoluetta. Neto on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä huhtikuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskustaoikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Vânia Neto Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
École française d’Athènes

| École française d’Athènes |
| --- | --- |
 Koulun päärakennus.
Sijainti:  Didótou 6, Pefkákia, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′56″N, 23°44′16″E
Tyyppi:  arkeologinen instituutti
Perustettu:  1846
Verkkosivut
École française d’Athènes (EfA, kreik. Γαλλική Σχολή Αθηνών, Gallikí Scholí Athinón, ”Ateenan ranskalainen koulu”) on ranskalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia

École française d’Athènes on perustettu vuonna 1846, ja se on näin vanhin Kreikassa toimivista ulkomaisista instituuteista. Sen historia palautuu 1800-luvun alkupuolen filhellenismiin ja varhaiseen kiinnostukseen Kreikan muinaisjäänteitä kohtaan sekä muun muassa ranskalaisten suorittamaan Morean tutkimusretkeen (Expédition de Morée) vuosina 1828–1833.
Koulun ensimmäiset kaivaukset suoritettiin Ateenan Akropoliilla vuosina 1852–1853. Tuolloin Charles Ernest Beulé löysi hänen mukaansa nimetyn Beulén portin. Koulun historian merkittävimpiin ja laajimpiin kaivausprojekteihin kuuluvat Delfoi ja Delos. Tutkimukset Delfoissa alkoivat vuonna 1860 ja varsinainen ”Grande Fouille” (“suuri kaivaus”) tehtiin vuosina 1892–1903. Deloksen kaivaukset alkoivat vuonna 1873. Koulun rakennukset Ateenassa valmistuivat vuosina 1872–1874. Málian minolaisen palatsin kaivaukset alkoivat vuonna 1922.
Tilat

Koulu toimii Ateenan keskustassa Pefkákian kaupunginosassa. Sen yhteydessä on toimisto-, tutkimus-, opetus- ja majoitustiloja. Koulun kirjasto koostuu yli 92 000 niteestä ja tiedejulkaisuista antiikintutkimuksen alalta ja muilta aloilta.
Koululla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Delfoissa, Deloksella ja Máliassa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia

Koulu on suorittanut tutkimuksia ja kaivauksia paitsi Kreikassa myös Albaniassa ja Kyproksella. Merkittävimpiä kohteita ovat muun muassa:
Kreikassa
Argos, Argolis
Athene Alean temppeli
Delfoi
Delos
Dreros, Kreeta
Gortys, Arkadia
Ntikilí Tas (Dikili Tash)
Epidauros, Argolis
Itanos, Kreeta
Filippoi
Kirrha
Korykian luola
Lato, Kreeta
Lysikrateen muistomerkki, Ateena
Mália, Kreeta
Mantineia, Arkadia
Medeon, Fokis
Muusien laakso
Poseidonin ja Amfitriten temppeli, Tínos
Ptoion (Ptóo), Boiotia
Nemea
Olus, Kreeta
Ríneia
Samoksen Heraion
Thasos
Tegea
Albaniassa
Apollonia
Durrës
Sovjan
Kyproksella
Amathus
Klímonas
Potamiá
Kirjallisuutta

Étienne, R. et al.: L'Espace grec. Cent cinquante ans de fouilles de l'École française d'Athènes.  Fayard, 1996.
Radet, G.: L'histoire et l'œuvre de l'École française d'Athènes.  Paris:  Fontemoing, 1901.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta École française d'Athènes Wikimedia Commonsissa
École française d’Athènes (ranskaksi) (englanniksi)
Koulun kirjastoa.
Delfoi, koulun kaivauskohde 1800-luvun lopulta lähtien.
Delos, koulun toinen suuri kaivauskohde 1800-luvun lopulta lähtien.
Yks’ tavallinen Virtanen

| Yks’ tavallinen Virtanen |
| --- | --- |
 Elokuvan suomenkielinen mainosjuliste
Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Perustuu:  Tatu Pekkarisen näytelmään Insinööri Kallion romanssi (1951)
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Pääosat:  Leni Katajakoski Martti Katajisto Pirkko Mannola Göran Cederberg
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1959
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yks’ tavallinen Virtanen on Ville Salmisen ohjaama ja Reino Helismaan käsikirjoittama elokuva vuodelta 1959. Sen on tuottanut T. J. Särkän Suomen Filmiteollisuus. Elokuva pohjautuu Tatu Pekkarisen musiikkinäytelmään Insinööri Kallion romanssi.
Juoni

Insinööri Kalle Kallio (Göran Cederberg) etsii uraania apulaisinaan Joltinen ja Pummi (Hannes Häyrinen ja Eemeli). Hän haluaa esiintyä tuntemattomana, jotta hänen kiinnostuksensa ei paljastuisi ennenaikaisesti alueen maanomistajille. Siksi hän kertoo olevansa ”vain yksi tavallinen Virtanen”. Kallio lähettää apulaisensa postiin nostamaan miljoonaa maakauppoja varten, mutta he joutuvat virkailijan (Pentti Viljanen) pidättämäksi, koska seudulla liikkuu Kalliona esiintyvä huijari.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Leni Katajakoski  | … |  Anni Lehtelä   |
|  Martti Katajisto  | … |  taidemaalari Väinö Virtanen   |
|  Pirkko Mannola  | … |  Sirkka Mäkelä   |
|  Göran Cederberg  | … |  insinööri Kalle Kallio   |
|  Toivo Lahti  | … |  Edward ”Eetu” Lehtelä   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Mammi Lehtelä   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  Joltinen   |
|  Eemeli  | … |  Pummi   |
|  Pentti Viljanen  | … |  postivirkailija   |
|  Ari Laine  | … |  poliisi Kumpulainen   |
|  Heikki Savolainen  | … |  kansanedustaja Pitkänen, taidesäätiön hallituksen jäsen   |
|  Veikko Linna  | … |  kauppaneuvos Lihavainen, taidesäätiön puheenjohtaja   |
|  Masa Niemi  | … |  maanmittari Pätkänen, taidesäätiön hallituksen jäsen   |
|  Ville-Veikko Salminen  | … |  autonkuljettaja   |
|  Pirkko Alatalo  | … |  vyöruusu   |
|  Jouni Brännare  | … |  pärinäpoika   |
Tuotanto

Laulaja Pirkko Mannola teki elokuvassa ensimmäisen elokuvaroolinsa, mutta hän ei saanut esittää Toivo Kärjen säveltämiä kappaleita, koska hänellä oli sopimus toisen levy-yhtiön kanssa.
Vastaanotto

Elokuva oli yleisömenestys, mutta kriitikot eivät sille lämmenneet. Aikalaisarviot olivat osin myönteisiäkin, mutta myöhemmät kritiikit kauttaaltaan nuivia.
Esimerkiksi Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1985 sen olevan pakkopullaa, josta ei löydy suurennuslasillakaan mitään hyvää sanottavaa. ”Tällaisia köhelöitä rimanalituksia tuotettiin paniikissa 50-luvun loppupuolella, kun televisio oli murtautunut ihmisten koteihin ja elokuvissakäynnit laskeneet romahdusmaisesti. Etsittiin viisasten kiveä iskelmästä ja kilvoittelusta. Ei löytynyt.”
Aiheesta muualla

Yks’ tavallinen Virtanen Elonet.
Vladimir Komarov (kasvitieteilijä)

Vladimir Leontjevitš Komarov (1869 – 1945) oli neuvostovenäläinen kasvitieteilijä. Hänen merkittävin virkansa oli Neuvostoliiton tiedeakatemian puheenjohtajuus vuosina 1936–1945.
Julkaisut

Komarovin tutkimusalueeseen kuuluivat Mantšurian, Kaukoidän ja Kamtšatkan kasvisto. Vuosina 1900–1907 hän julkaisi Pietarin kasvitieteellinen puutarhan Trudy Imperatorskago-sarjassa osia Mantšurian kasvistosta. Hänen kuvaamiinsa lukuisiin uusiin lajeihin kuuluivat esimerkiksi huntuvaahtera (Acer triflorum), pensaikkoukonhattu (Aconitum alboviolaceum), idänpiippuköynnös (Aristolochia manshuriensis), koreankärhö (Clematis koreana), kaljunietospensas (Deutzia glabrata), nuokkulilja (Lilium cernuum), purppuraesikko (Primula saxatilis) ja hehkuherukka (Ribes maximowiczianum). Vuonna 1923 Komarov julkaisi kasvitieteellinen puutarhan Bot. Mater. Gerb. Glavn. Bot. Sada -sarjassa Kaukoidästä löytyneiden uusien havupuiden tuivion (Microbiota decussata) ja qinghainkuusen (Picea crassifolia) kuvaukset. Vuosina 1927 ja 1929 hän julkaisi kaksiosaisen teoksen Flora Peninsulae Kamtschatka Kamtšatkan kasvistosta. Vuodesta 1934 alkaen Komarov toimitti laajaa Neuvostoliiton kasviota (Flora URSS, 30 osaa 1934–1964). Hän ehti osallistua teoksen 13 ensimmäisen osan laatimiseen.
Vladimir Komarovin virallinen auktorilyhenne on Kom.
İsmail Erez

İsmail Erez (28. syyskuuta 1919 - 24. lokakuuta 1975) oli turkkilainen diplomaatti, jolla oli useita korkean tason virkoja Turkin ulkoministeriössä.
Elämä ja ura

İsmail Erez syntyi 28. syyskuuta 1919 Istanbulin Bakırköyn alueella. Hänen vanhempansa olivat juristeja, Hasan Tahsin Erez ja Emine Şahande. İsmailin äiti kuoli, kun İsmail oli vain kaksi vuotta vanha. İsmail valmistui Galatasarayn lukiosta, jatkoi valtiotieteelliseen korkeakouluun vuonna 1939 ja valmistui vuonna 1943. İsmail Erez meni sitten Turkin ulkoministeriöön ja työskenteli useissa tehtävissä, mukaan lukien edustustoissa Yhdistyneissä kansakunnissa, Maailman terveysjärjestössä ja Unescossa. Turkin suurlähetystön pääsihteerin palveluksessa Washingtonissa hänet nimitettiin Turkin suurlähettilääksi Beirutiin, Libanoniin 19. joulukuuta 1967: sekä Libanonin että Kuwaitin lähettilääksi. Vuonna 1970 hänet nimitettiin Turkin suurlähettilääksi Italiaan ja vuodesta 1972 vuoteen 1974 Turkin ulkoministeriön pääsihteeristöön. Hänet nimitettiin 2. marraskuuta 1974 Turkin suurlähettilääksi Ranskaan.
Murha

Perjantaina 24. lokakuuta 1975 İsmail Erez palasi vastaanotolta, ja hänen ajoneuvonsa lähestyessä Turkin suurlähetystön rakennusta 3–4 aseistettua Armenian vapautusliikkeen aktivistia hyökkäsi hänen autoonsa ja tappoi niin Erezin kuin hänen autonkuljettajansa Talip Yenerin. Kuolema järkytti Turkkia, koska se tapahtui vain kaksi päivää sen jälkeen, kun armenialainen sotilaallinen järjestö oli murhannut Daniş Tunalıgilin, Turkin suurlähettilään Wienissä.
W 120

W 120 tarkoittaa seuraavia asioita:
W 120, hyppyrimäki Predazzossa Italiassa
W 120, hyppyrimäki Saint-Bon-Tarentaisessa Ranskassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”W 120”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Videopeli

Alustat
kolikkopeli
pelikonsoli
käsikonsoli
mobiilipeli
tietokonepeli
verkkopeli
Lajityypit
kasuaalipeli
roolipeli
seikkailu
toiminta
toimintaseikkailu
simulaatio
strategia
urheilu
Historia
kolikkopelien kulta-aika
vuoden 1983 videopelilama
Atarin videopelihautajaiset
Aiheet
videopelien vaikutustutkimus
videopelikulttuuri
videopelikeräily
videopelien säilöminen
videopelilokalisointi
videopelimusiikki
videopeliteollisuus
elektroninen urheilu
Lisää aiheita
Videopelien teemasivuilla
Videopeli on elektroninen peli, jonka pelaamiseen tarvitaan käyttöliittymä ja näyttölaite. Käyttöliittymän kanssa vuorovaikuttaminen tuottaa välittömän visuaalisen palautteen näytölle. Videopelin pelaamiseen tarvitaan alusta, joka voi olla esimerkiksi henkilökohtainen tietokone, pelikonsoli, käsikonsoli tai matkapuhelin. Videopelejä kontrolloidaan peliohjaimella. Pelikonsoleilla ohjaimet ovat varta vasten pelaamista varten suunniteltuja, mutta tietokonepelejä pelataan yleisimmin näppäimistön ja hiiren kanssa. Peleihin on myös erikoistuneita ohjaimia kuten valopistooleja, ratti- ja lento-ohjaimia.
Termillä ”tietokonepeli” viitataan yleensä henkilökohtaiselle tietokoneelle julkaistuihin videopeleihin. Alkujaan termi ”video” viittasi bittikarttagrafiikalla toteutettuihin televisiolla pelattaviin peleihin, mutta nykyään sillä tarkoitetaan pelejä, joiden pelaamiseen tarvitaan näyttölaitetta. Suomalaisessa pelitutkimuksessa videopelit ja tietokonepelit katsotaan kuuluviksi digitaalisiin peleihin.
Videopeliteollisuus on kasvanut nopeasti. Newzoo-tutkimusyritys arvioi huhtikuussa 2016 maailmanlaajuisen videopelimarkkinan myynnin yltävän 99,6 miljardiin dollariin.