stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saint-Barthélemy
Historia

Kristoffer Kolumbus löysi Saint-Barthélemyn vuonna 1496 ja nimesi sen veljensä Bartolomeon mukaan. Ranskalaiset yrittivät asuttaa sitä ensimmäisenä eurooppalaisina vuonna 1648, mutta karibit tappoivat uudisasukkaat. Saarelle tuli uusia asukkaita vuonna 1659, jolloin sinne muutti noin 30 miestä ja naista. Heistä suurin osa oli Bretagnesta ja Normandiasta. Saint-Barthélemy liitettiin vuonna 1674 Guadeloupen alaisuuteen, ja siitä tuli pian merirosvojen suojasatama.
Ruotsi osti vuonna 1784 Saint-Barthélemyn siirtomaakseen. Ranska sai vaihtokaupassa kauppaoikeudet Göteborgiin. Ruotsi kehitti saarta, ja se sai tullivapauden. Ruotsi rakensi sinne myös useita rakennuksia ja linnoituksia.  Saint-Barthelemysta tuli hyvän sataman ansiosta orjatalouden solmukohta. Ruotsi tuotti saarella myös jonkin verran sokeria ja rommia.   
Saaren pääkaupungin Gustavian nimi tulee puolestaan Kustaa III:lta. Saarella oli vuonna 1815 noin 5 760 asukasta, mutta sen jälkeen sodat, luonnonkatastrofit ja vuoden 1852 tulipalo, joka tuhosi Gustavian eteläosaa, pakottivat Ruotsin luopumaan saaresta. Saint-Barthélemy siirtyi vuonna 1878 takaisin Ranskalle.
Saint-Barthélemy oli pitkään syrjäinen Ranskan siirtomaa, jossa elämä oli varsin rankkaa. Saarelta puuttui monille muille Karibian saarille tyypillinen vehreä kasvillisuus, joten maanviljely oli hankalaa. Aiemmin sinne tuodut orjat myös muuttivat pois saarelta, joten siitä muodostui Karibian ainoita saaria, joilla ei ole merkittävää afrikkalaistaustaista väestönosaa.
Saint-Barthélemyn pieni lentoasema alkoi 1950-luvulla houkutella turisteja, mutta siitä ei ole tullut varsinaisesti turistikeskusta, sillä saarelaiset loivat pian lakeja, jotka rajoittavat massaturismia.
Saint-Bartlélemy kuului pitkään Guadeloupen departementtiin, mutta vuonna 2003 järjestetyssä kansanäänestyksessä saarelaiset ilmaisivat halunsa irrottautua omaksi Ranskan merentakaiseksi yhteisökseen (COM collectivité d’outre-mer). Peräti 90 prosenttia asukkaista äänesti uuden järjestelmän puolesta. Laki uudesta asemasta vahvistettiin helmikuussa 2007.
Politiikka ja hallinto

Saint-Barthélemy on Ranskaan kuluva merentakainen yhteisö, jolla on laaja itsehallinto finanssipolitiikassa ja lainsäädännöllisissä asioissa. Valtionpäämies on Ranskan presidentti, jota edustaa prefekti. Alueneuvostossa on 19 jäsentä, ja sen johtaja johtaa myös hallitusta. Alueneuvosto valitsee kahdeksanjäsenisen toimeenpanevan neuvoston, ja sen lisäksi Saint-Barthélemyllä on myös taloudelliset, sosiaaliset ja kulttuuriasioista vastaavat neuvostot. Alueneuvoston ja toimeenpanevan neuvoston jäsenien kausi on viiden vuoden mittainen. Bruno Magras valittiin vuonna 2017 kolmannen kerran alueneuvoston johtajaksi. Hän on toiminut virassa sen muodostamisesta 2007 saakka.
Saint-Barthélemyn asukkaat ovat myös Ranskan kansalaisia. Saarelta valitaan yksi edustaja Ranskan senaattiin ja Saint-Martinin kanssa yhteinen edustaja Ranskan kansalliskokoukseen.
Talous

Saint-Barthélemyn talous perustuu matkailualaan. Maa on keskittynyt erityisesti pohjoisamerikkalaiseen luksusmatkailuun, ja 78,6 prosenttia hotellikapasiteetista on luksushuviloissa. Turistien määrä riippuu paljon Yhdysvaltain taloustilanteesta, ja vuosina 2007–2010 matkailijoiden määrä laski tasaisesti. Vuoden 2010 jälkeen se lähti taas nousuun. Vuonna 2015 Saint-Barthélemyssa vieraili vesitse yli 190 000 ihmistä ja ilmateitse yli 180 000 ihmistä. Hurrikaani Irman vaikutuksesta vuonna 2017 vierailijoiden määrä oli selvästi pienempi.
Turismin lisäksi rakennusteollisuus ja julkinen sektori vaikuttavat keskeisesti Saint-Barthélemyn talouteen. Saaren vesivarat ovat heikot, joten ruoka pitää tuoda muualta. Saarella joudutaan tuomaan myös pääosa kulutustavaroista sekä energiasta.
Saarella on pieni lentokenttä, Kustaa III – Saint-Jean – Saint-Barthélemyn lentoasema (tunnus: SBH).
Väestö

Vuonna 2016 Saint-Barthélemyssä oli asukkaita Ranskan tilastokeskuksen arvion mukaan 9 427. Vuosien 2010–2015 väestönkasvu oli 1,5 prosenttia, kun se 1990-luvulla oli vielä 6,4 prosenttia. Saint-Barthélemyn asukkaat ovat nuorempia kuin Ranskan asukkaat keskimäärin. Vuonna 2015 keski-ikä oli 38 vuotta, kun koko Ranskan keski-ikä oli 40 vuotta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Barthélemy Wikimedia Commonsissa
Kun Suomellakin oli siirtomaa, Suomen Kuvalehti, 15.02.1930, nro 7, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eduard Model Accessories

Eduard Model Accessories on tšekkiläinen pienoismallien valmistaja. Yhtiö on perustettu vuonna 1989 alun perin ns. autotalliyrityksenä. Aluksi Eduard tuotti tarvikeosia muiden valmistajien pienoismalleihin, mutta laajensi valikoimaansa vuonna 1993 kokonaan omiin malleihinsa.
Aiheesta muualla

Yrityksen www-sivut
Euroopan neuvoston museopalkinto

Euroopan neuvoston museopalkinto on Euroopan neuvoston vuodesta 1977 alkaen myöntämä palkinto museolle, jonka panostus tietämykseen Euroopan kulttuuriperinnöstä on ollut merkittävä.
Suomeen palkinto on osunut:
1982 Ahvenanmaan museo, Maarianhamina
1994 Lapin maakuntamuseo, Rovaniemi
2001 Teatterimuseo, Helsinki
Eduard Paul Tratz

Haus der Natur
Eduard Paul Tratz (25. syyskuuta 1888 Salzburg Itävalta – 5. tammikuuta 1977 Salzburg) oli itävaltalainen eläintieteilijä.
Tratz opiskeli Innsbruckin yliopiston eläintieteellisessä instituutissa. Hän työskenteli muun muassa Sarajevon museossa 1910 ja Berliinissä 1911. Vuonna 1912 hän toimi assistenttina Helgolandin biologisella tutkimusasemalla. 1913 hän perusti Adria-Vogelwarte nimisen lintuaseman Kroatiaan Brijunin saaristoon. Hän oli perustamassa myös itävaltalaista lintuasemaa (Österreichischen Ornithologischen Instituts) Hellbrunniin 1914. Hän opetti Innsbruckin yliopistossa.
Vuonna 1924 Tratz perusti Haus der Natur nimisen museon Salzburgiin ja toimi sen johtajana.
Tratz nimesi linnuista ainakin töyhtötiaisen (Parus cristatus) alalajin weigoldi 1914.
Teoksia

Versuch einer Bearbeitung des Herbstzuges der Waldschnepfe auf Helgoland nach historischem und modernem Material, Neudamm 1913 (64 s.).
Alpenländisches Vogelmerkbüchlein, Salzburg 1919 (43 s.).
Vom Leben der Beschwingten, Leipzig 1923 (233 s.).
Alpenvögel - Ein Handbuch zur Auffindung und Beobachtung der Vögel in den österreichischen Alpenländern, Salzburg 1930 (51 s.).
Vom Auto aus - Beobachtungen und Betrachtungen, 1931 (236 s.).
Alpenwild in Vergangenheit und Gegenwart, Salzburg 1934 (91 s.).
Natur ist alles. Ein Buch zum Lesen, Anschauen und Nachdenken,  Berlin 1943 (123 s.).
Tiere der Berge, Seebruck am Chiemsee 1953 (203 s.).
KWA HERI! Ostafrikanische Safari; Salzburg 1966 (188 s.).
Das große Ostalpenbuch, Wien/München 1969.
45 Jahre Haus der Natur, 1969.
Die Zukunftsaufgabe der naturhistorischen Museen, 1970.
Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa

| Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa Kakka-hätä 77 / Pertti Kurikan Nimipäivät |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Kakka-hätä 77: 2010, Studio Valo, Helsinki PKN: elokuu 2009
 Julkaistu: lokakuu 2010
 Formaatti: 7”
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 13.05
 Levy-yhtiö: Airiston punk-levyt Red Lounge Records
Muut kannet
   EP:n kääntöpuolen kansikuva.
Kakka-hätä 77:n muut julkaisut
| Ei tää lama päähän käy 2009 | Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa 2010 | Huoltoasemalle unohdettu mies 2011 |
Pertti Kurikan Nimipäivien muut julkaisut
|   | Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa 2010 | Osaa eläimetkin pieree 2011 |
Ei yhteiskunta yhtä miestä kaipaa on vuonna 2010 ilmestynyt Kakka-hätä 77:n ja Pertti Kurikan Nimipäivien split-EP. Levyn julkaisivat suomalainen Airiston punk-levyt ja saksalainen Red Lounge Records.
Kappaleet > A-puoli: Kakka-hätä 77

Vuosisadan rakkaustarina – 2.31
Yritän katsoo huomiseen – 2.17
Kansanjoukot – 1.20
Kappaleet > B-puoli: Pertti Kurikan Nimipäivät

Miks ei kukaan ymmärrä? – 1.32
Mä vihaan maailmaa – 3.01
Kallioon – 2.24
Edelaraudtee

| AS Edelaraudtee |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1997
Avainhenkilöt:  Marcel Wichmann
Kotipaikka:  Türi
Toimiala:  rautatieliikenne
Tuotteet:  henkilöiden ja tavaroiden kuljetus
Liikevaihto:  4,9 milj. EUR (2012)
Tilikauden tulos:  −1,7 milj. EUR (2012)
Henkilöstö:  153 (2012)
Emoyhtiö:  Moonrider OÜ
Tytäryhtiöt:  Edelaraudtee Halduse AS, Edelaraudtee Infrastruktuuri AS, Ühinenud Depood AS, Raudteerestoran OÜ, Eesti Reisirongid OÜ
Omistaja:  virolaiset yksityishenkilöt, FirstGroup
Kotisivu:  www.edel.ee
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pyörämatkailijoita Edelaraudteen junan kyydissä.
Edelaraudtee on virolainen rautatieyhtiö. Edelaraudtee perustettiin vuonna 1997. Raideliikenneyhtiö GB Railways yhdessä virolaisten sijoittajien kanssa osti Edelaraudteen vuonna 2000, kun se yksityistettiin. Edelaraudtee Infrastruktuuri AS omistaa Tallinna–Lelle–Viljandi/Pärnu-radan.
Tavaraliikenne

1.1.2014 alkaen AS Edelaraudtee harjoittaa Viron rautateillä vain tavaraliikennettä.
Henkilöliikenne

Vuoden 2013 loppuun asti AS Edelaraudtee hoiti Venäjän-liikennettä lukuun ottamatta kaiken matkustajaliikenteen Viron sähköistämättömillä rataosilla. Yhtiöllä oli dieseljunia, jotka kulkivat reittejä:
Tallinna–Pärnu
Tallinna–Viljandi
Tallinna–Tartto
Tallinna–Narva
Tartto–Valga
Tartto–Koidula–Piusa.
Edelaraudteen henkilöliikenne päättyi 31. joulukuuta 2013, jolloin liikenne siirtyi valtiollisen AS Eesti Liinirongidin, markkinointinimeltään Elron, entiseltä nimeltään Elektriraudtee AS, hoidettavaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edelaraudtee Wikimedia Commonsissa
Edgar Pierre Jacobs

Edgard Félix Pierre Jacobs (30. maaliskuuta 1904 Bryssel, Belgia – 20. tammikuuta 1987) tunnetaan paremmin kirjailijanimellään Edgar P. Jacobs. Hän oli belgialainen sarjakuvan tekijä (kirjoittaja ja piirtäjä). Hänen tunnetuin sarjakuvansa oli Blake ja Mortimer. Hän myös teki yhteistyötä Hergén kanssa. Jacobsia pidetään yhtenä tärkeimmistä ns. ligne claire (selkeä viiva) -tyylisuunnan edustajista sarjakuvissa.
Elämä ja teot

Jacobs valmistui vuonna 1919 kaupallisesta oppilaitoksesta, jonne hänen vanhempansa olivat hänet lähettäneet. Sieltä valmistuttuaan hän vannoi itselleen, ettei koskaan tekisi toimistotöitä. Hän piirsi vapaa-aikanaan, mutta keskitti suurimman osan huomiostaan musiikin ja draaman opiskeluun. Vuonna 1929 hän sai Belgian valtion vuosipalkinnon klassillisesta laulusta. Taloudellisesti ajat olivat kuitenkin vaikeat, koska suuri lama iski täydellä voimalla Brysselin taidepiireihin.
Laulettuaan baritonina oopperassa vuosina 1919–1940 Jacobs ryhtyi lopulta kokopäivätoimiseksi piirtäjäksi. Hän teki mainoksia ja kuvitusta aikakauslehti Bravoon vuoteen 1946 saakka. Julkaisu oli suosittu ja sen levikki oli parhaimmillaan 300 000.
Kun toisen maailmansodan aikaiset saksalaiset miehitysjoukot Belgiassa estivät hankkimasta jatkoa amerikkalaiseen sanomalehtisarjakuvaan Flash Gordon, Jacobsia pyydettiin kirjoittamaan ja piirtämään sarja loppuun. Saksalainen sensuuri kielsi senkin parin viikon kuluessa. Jacobs julkaisi lopulta Bravossa ensimmäisen jatkosarjakuvansa, Le Rayon U, joka oli pitkälti hyvin samantyylinen kuin Flash Gordon.
Hänestä tuli hyvä ystävä Hergén kanssa ja hän auttoi vuonna 1943 albumien Tintti Afrikassa, Tintti Amerikassa, Kuningas Ottokarin valtikka ja Sininen Lootus uudelleenpiirtämisessä. Sen jälkeen hän antoi panoksensa albumien Seitsemän kristallipalloa ja Auringon temppeli tekemisessä. Hergé ei itse pitänyt oopperasta ja hän kiusasi vuosien ajan lempeästi ystäväänsä Jacobsia Tintin sivuhahmoihin kuuluvan oopperalaulaja Bianca Castafioren avulla. Hergé antoi parille pikkuhahmolleen Jacobsin ulkomuodon (Tuhatkaunon tapauksessa Jacobini Faustin mainoksessa sekä Tintti-pukuisena pyöräilijänä, Faaraon sikareissa yksi kannen muumioista).
Vuonna 1946 Jacobs oli yksi Le journal de Tintin -lehden taiteilijaryhmästä ja silloin lehdessä ilmestyi myös hänen ensimmäinen Blake ja Mortimer -tarinansa Le Secret de l'Espadon. Vuonna 1947 Jacobs lopetti yhteistyönsä Hergén kanssa, mutta he pysyivät kuitenkin hyvinä ystävinä.
Vuonna 1973 Jacobs työsti ensimmäisen täyspitkän tarinansa, Le Rayon U, uudelleen ja julkaisi omaelämäkertansa Un opéra de papier: Les mémoires de Blake et Mortimer. Hän kirjoitti myös käsikirjoituksen Les Trois Formules du Professeur Saton jatko-osaksi, mutta albumin piirtäminen jäi kesken. Bob De Moor pyydettiin piirtämään valmiiksi albumi, joka ilmestyi 1990.
Jacobsin muistoksi on pystytetty peräti kaksi sfinksiä. Yksi niistä on lähellä Brysseliä Bois des Pauvresissa hänen kotitalonsa paikalla ja toinen hänen haudallaan Lasnen hautausmaalla, sekin Brysselin läheisyydessä. Hautausmaan sfinksillä on poskiparta, jonka takia se näyttää hyvin paljon Philip Mortimerilta, Jacobsin sarjakuvien päähahmolta.
Jacobsin perikunta on julkaissut uudelleen kaikki Jacobsin albumit. Jacobs Studios on yhä toiminnassa. Blakea ja Mortimeria tehdään uusien tekijöiden voimin.
Aiheesta muualla

E.P. Jacobs 2004
Blake ja Mortimer -sarjan virallinen sivusto
Dyynien daami

| Dyynien daami> jap. 砂の女, Suna no onna |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hiroshi Teshigahara
Käsikirjoittaja:  Kōbō Abe
Perustuu:  Kōbō Aben romaaniin Hiekkaa
Säveltäjä:  Tōru Takemitsu
Pääosat:   Hiroko Ito  Kyōko Kishida  Eiji Okada 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Teshigahara Productions  Toho Eiga 
Levittäjä:  Tōhō Netflix
Ensi-ilta:  1964
Kesto:  123 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dyynien daami (jap. 砂の女, Suna no onna) on Hiroshi Teshigaharan ohjaama japanilainen elokuva vuodelta 1964. Minimalistinen, synkkä ja absurdi psykoseksuaalinen draamaelokuva perustuu Kōbō Aben romaaniin Hiekkaa, josta kirjailija itse sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvassa näyttelevät Hiroko Ito, Kyōko Kishida ja Eiji Okada.
Juoni

Ruuhkaisesta ja kiireisestä Tokiosta rannikon autiolle hiekkadyynille paennut hyönteistutkija kohtaa hiekkaa lapioivan naisen, jonka työllä ei vaikuta olevan mitään tarkoitusta.
Vastaanotto

Dyynien daami palkittiin Cannesissa  tuomariston erikoispalkinnolla. Elokuva sai myös parhaan ohjauksen ja parhaan ulkomaalaisen elokuvan Oscar-ehdokkuudet.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Dyynien daamin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Laelma, Jyrki: Dyynien daami Iltalehti.  17.2.2008. Viitattu 26.5.2021.
Emmy Köhler

Emmy Köhler noin vuonna 1885.
Emmy Kristina Köhler (omaa sukua Welin; 22. toukokuuta 1858 Tukholma – 2. helmikuuta 1925 Fresta, Tukholman lääni) oli ruotsalainen opettaja, kirjailija ja säveltäjä.
Elämäkerta

Emmy Köhler oli hovikamreeri Armand Welinin ja vapaaherratar Wilhelmina Rappen tytär. Isä oli ensimmäisiä aktiiveja Evankelisessä isänmaansäätiössä (Evangeliska fosterlandsstiftelsen). Emmy Welin kävi tätinsä johtamaa sisäoppilaitosta. Hän toimi kotiopettajana Smålannissa, Ryssbyssä Köhlerin perheessä. Hän solmi avioliiton vuonna 1891 perheen Sven-pojan kanssa.
Köhler toimi opettajana hovissa ja opetti muun muassa prinssi Erikin, Kustaa V:n nuorimman pojan, lukemaan ja kirjoittamaan.
Köhler kirjoitti joululaulun "Nyt syttyy valot tuhannet", joka julkaistiin ensimmäisen kerran Lina Sandellin toimittamassa Korsblomman-kalenterissa ja jonka teksti ja sävel ovat vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa "Nu tändas tusen juleljus". Se on Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 116 "Nyt jouluvalot syttyvät".
Monissa hänen lauluistaan oli alkuaan Elsa Beskowin piirtämät kuvat. Emmy Köhler kirjoitti myös muun muassa teoksen Gunnars och Ingas roliga bok. Sagor och visor. Sen kuvitti Ellie Westley (1855–1942), ja se julkaistiin vuosina 1898 ja 1907.
Emmy Köhler oli naimisissa Ruotsin valtiovarainministeriön kanslianeuvoksen Sven Köhlerin kanssa ja asui Norrsätra gårdissa Sollentunassa. Hänet on haudattu Frestan hautausmaalle Upplands Väsbyn kuntaan.
Lauluja ja virsiä

Nyt syttyy valot tuhannet (Nu tändas tusen juleljus), julkaistu Evankelisen isänmaansäätiön Korsblomman-kalenterissa vuonna 1898. Vuoden 1986 Ruotsin kirkon virsikirjassa virsi 116 "Nyt jouluvalot syttyvät"
Reippahasti käypi askeleet ("Liten julvisa" Raska fötter springa tripp, tripp, tripp) vuodelta 1901, sanat Sigrid Sköldberg-Pettersson, säv. Emmy Köhler
Epidauroksen arkeologinen museo

| Epidauroksen arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Επιδαύρου |
| --- | --- |
 Epidauroksen arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Epidauroksen Asklepieionin arkeologinen alue, Asklipieío, Epídavros, Argolis, Peloponnesos, Kreikka
Perustettu:  1897
Koordinaatit:  37°35′48″N, 23°4′41″E
 fiEpidauroksen arkeologinen museo 
   
Epidauroksen arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο (Ασκληπιείου) Επιδαύρου, Archaiologikó Mouseío (Asklipieíou) Epidávrou) on arkeologinen museo Epidauroksen Asklepieionin arkeologisen alueen yhteydessä Epídavroksen kunnassa Kreikassa. Se esittelee alueen kaivauksissa löydettyä antiikin aikaista esineistöä.
Museo on perustettu vuonna 1897. Museorakennus rakennettiin vuosina 1898–1900 ja museo aloitti toimintansa vuonna 1909. Näin museorakennus on yksi Kreikan vanhimpia alun perin museoksi tehtyjä rakennuksia. Museo rakennettiin Epidauroksen pääosin vuosina 1881–1928 suoritettujen kaivausten löytöjä varten. Museota on laajennettu lisäsiivillä myöhemmin. Museorakennus on pitkänomainen ja sijaitsee Epidauroksen teatterin ja muun pyhäkköalueen välissä. Se koostuu vestibyylistä sekä kahdesta pitkästä salista.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Epidauroksen Asklepioksen pyhäkkäalueelta. Esineet ajoittuvat arkaaiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin kuuluu muun muassa rakennusten osia, kuvapatsaita, reliefejä, keramiikkaa, votiivilahjoja ja piirtokirjoituksia. Merkittävimpiin museoesineisiin lukeutuvat muun muassa Asklepioksen ja Artemiin temppelien koristeosat; suurikokoinen Asklepioksen patsas; sekä antiikin aikaiset pronssiset lääketieteelliset instrumentit.
Museorakennus.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Artemiin temppelin koristelua.
Asklepioksen patsas, roomalainen kausi.
Hygieian patsas, 300-luku eaa.
Korinttilainen pylväänpää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epidauroksen arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Emola

| Emola |
| --- | --- |
Kaupunki:  Mikkeli
Koordinaatit:  61.69921°N, 27.27087°E
Kaupunginosa nro:  7
Postinumero(t):  50100
Lähialueet:  Maunuksela (etelässä), Kalevankangas (lännessä), Rokkala (koillisessa ja idässä)
Emola on Mikkelin 7. kaupunginosa, joka sijaitsee Mikkelin ydinkeskustasta (torilta) linnuntietä 0,8–2,2 kilometriä pohjoiseen. Kaupunginosan pohjois- ja itärajan muodostaa Emolanjoki (Rouhialanjoki, Rokkalanjoki). Eteläraja seuraa Akkavuorenkatua ja Tenholankatua.
Emolan ydinosa, ”Puuemola”, on historialtaan mielenkiintoinen, omaleimainen ja yleisesti viihtyisäksi koettu pientalojen muodostama asuinalue.  Tämä noin 40 hehtaarin laajuinen alue on rakentunut ilman kaavoitusta ja valvontaa työläiskaupunginosaksi 1860–1920-luvuilla. Ilmeeltään se on silti yllättävän yhtenäinen. Keskeinen osa Emolaa on mukana Suomen valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luettelossa (RKY-kohde 1135 "Emolan esikaupunkialue").
Esimerkiksi Kovalanlampi, Rouhialan hautausmaa ja Rouhialan koulu sijaitsevat Emolassa. Esikaupunkiasutusta edeltävän ajan rakennuksiin kuuluu Hauskan mylly.
Aiheesta muualla

Tervetuloa Mikkelin Emolaan (Emolan seura ry)
Mikkelin kaupunginosat
Savilahti
Maunuksela
Kalevankangas
Kaukola
Nuijamies
Kirjala
Emola
Rokkala
Lähemäki
Tuppurala
Urpola
Kattilansilta
Pitkäjärvi
Lehmuskylä
Pursiala
Kenkäveronniemi
Tupala
Riutta
Peitsari
Tusku
Siekkilä
Karkialampi
Oravinmäki
Tuukkala
Launiala
Laajalampi
Visulahti
Annila
Karila
Rantakylä
Vehkasilta
Tikkala
Otava
Anttola
Haukivuori
Ristiina
Suomenniemi
Metsä-Sairila
Emmy Rossum

| Emmy Rossum |
| --- | --- |
 Emmy Rossum vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emmanuelle Grey Rossum
Syntynyt: 12. syyskuuta 1986 (ikä 38) Manhattan, New York
Ammatti:  näyttelijä, laulaja-lauluntekijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  1997–
Merkittävät roolit:  Laura Chapman (The Day After Tomorrow) Christine Daaé (Oopperan kummitus) Ridley Duchannes (Lumoava kirous) Fiona Gallagher (Hävyttömät)
Aiheesta muualla
www.emmyrossum.com
IMDb 
Elonet
Emmanuelle Grey ”Emmy” Rossum (s. 12. syyskuuta 1986 Manhattan, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja-lauluntekijä ja malli.
Rossumin tunnetuimmat elokuvat ovat The Day After Tomorrow (2004), Oopperan kummitus (2004) ja Lumoava kirous (2013). Roolistaan Oopperan kummituksessa hänet palkittiin useilla nuoren näyttelijän palkinnoilla, mm. Young Artistilla. Rossum oli elokuvan koekuvausten aikaan vasta 16-vuotias. Hän on näytellyt merkittäviä rooleja myös elokuvissa kuten Poseidon (2006) ja Dragonball Evolution (2009). Nykyään Rossum näyttelee Fiona Gallagheria suositussa tv-sarjassa Hävyttömät (Shameless).
Rossum on laulanut seitsemänvuotiaasta asti New Yorkin Metropolitan-oopperassa. Hän aloitti näyttelemisen jo lapsena, minkä lisäksi hän on nykyisin myös malli ja laulaja. Rossumin debyyttialbumin nimi on Inside Out. Hän on myös tehnyt joululevyn Carol of the Bells. Rossum näytteli ensimmäisen ison roolinsa vuonna 1999 amerikkalaisessa saippuasarjassa As the World Turns. Laajaa huomiota hän sai kuolevan tyttären roolista Clint Eastwoodin elokuvassa Menneisyyden ote (2003).
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Songcatcher | Songcatcher | Deladis Slocumb |
| 2001 | American Rhapsody | An American Rhapsody | Sheila 15-vuotiaana |
| 2002 | Passionada | Passionada | Vicky Amonte |
2003: Nola
| 2003 | Menneisyyden ote | Mystic River | Katie Markum |
| 2004 | The Day After Tomorrow | The Day After Tomorrow | Laura Chapman |
| 2004 | Oopperan kummitus | The Phantom of the Opera | Christine Daaé |
| 2006 | Poseidon | Poseidon  | Jennifer Ramsey |
| 2009 | Dragonball Evolution | Dragonball: Evolution | Bulma |
| 2009 | Dare | Dare | Alexa Walker |
| 2011 | Inside | Inside | Christina Perasso |
| 2013 | Lumoava kirous | Beautiful Creatures | Ridley Duchannes |
| 2014 | Before I Disappear | Before I Disappear | Maggie |
| 2014 | You're Not You | You're Not You | Bec |
| 2014 | Comet | Comet | Kimberly |
| 2018 | A Futile and Stupid Gesture | A Futile and Stupid Gesture | Kathryn Walker |
| 2019 | Kylmä kosto | Cold Pursuit | Kim Dash |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Huom. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Grace & Glorie | Grace & Glorie | Luanne | televisioelokuva |
| 1997 | As the World Turns | As the World Turns | Abigail Williams |  |
| 1997 | Kova laki | Law & Order | Alison Martin | jakso: ”Ritual” |
| 1998 | A Will of Their Own | A Will of Their Own | Sarah nuorena | minisarja |
| 1998 | Only Love | Only Love | Lily | televisioelokuva |
| 1999 | Snoops | Snoops | Caroline Beels | 2 jaksoa |
| 1999 | Genius | Genius | Claire Addison | televisioelokuva |
| 2000 | The Audrey Hepburn Story | The Audrey Hepburn Story | Audrey Hepburn nuorena | televisioelokuva |
| 2001 | Oikeus ja kohtuus | The Practice | Allison Ellison | jakso: ”The Candidate” |
| 2011– | Hävyttömät  | Shameless | Fiona Gallagher | päärooli |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Emmy Rossum Internet Movie Databasessa. (englanniksi)