stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hoatsin

| Hoatsin |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Hoatsinlinnut Opisthocomiformes
Heimo::  Hoatsinit Opisthocomidae
Suku::  Opisthocomus  Illiger, 1811
Laji::  hoazin
Kaksiosainen nimi
 Opisthocomus hoazin  (Müller, 1776) 
Katso myös
   Hoatsin Wikispeciesissä   Hoatsin Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hoatsin eli haisukäki, haisulintu tai töyhtökana (Opisthocomus hoazin) on eteläamerikkalainen lintu. Se elää sademetsässä ja syö pääasiassa puiden lehtiä. Lajin tieteellisestä luokittelusta on käyty tutkijoiden kesken kovaa kädenvääntöä näihin päiviin asti. Nykykäsityksen mukaan se kuuluu hoatsinlintujen lahkoon. Hoatsin on monella tapaa erikoinen lintulaji. Se on muun muassa ainoa lähes yksinomaan lehtiä syövä lintu ja ainoa nykyisin elävä lintulaji, jolla on poikasvaiheessa kynnet siivissä.
Hoatsin on myös Guyanan kansallislintu.
Ulkonäkö ja biologia

Hoatsin on luokiteltu sekä kanalinnuksi että käkilinnuksi. Se poikkeaa ulkonäöltään ja elintavoiltaan suuresti muista lintulajeista. Linnulla on pituutta enintään 60 senttimetriä, painoa korkeintaan 600–800 grammaa ja sen höyhenpeite on kirjava sekoitus ruskean erilaisia sävyjä. Hoatsinin vatsapuoli on vaalea, mutta selkä ja siipien pintahöyhenet hyvin tummat. Kyljissä ja siipien reunoissa on näyttävä punertavanruskea vivahde. Siivissä ja selässä on tummalla pohjalla valkoisia viiruja ja laikkuja. Niskassa ja päälaella linnulla on jono pitkiä höyheniä, joiden muodostama irokeesimainen harja saa linnun näyttämään varsin erikoiselta. Tämän harjan vuoksi lintua kutsutaan silloin tällöin nimellä ”punkkarikana”. Useimmista muista lintulajeista poiketen hoatsineilla uros ja naaras ovat samannäköisiä.
Ruumiinrakenteeltaan hoatsin on pyöreähkö, mikä saa aikaan kömpelön vaikutelman. Linnulla on suurehkot pyöreäreunaiset siivet, mutta sen lentolihakset ovat suuresta kuvusta johtuen heikot, eikä se näin ollen pysty taittamaan pitkiä matkoja lentäen. Lyhyilläkin matkoilla hoatsin on varsin huono lentäjä. Pyrstö on pitkä ja leveä, mikä auttaa lintua säilyttämään tasapainonsa puiden oksistossa. Ilman suurta pyrstöä linnun iso ja painava kupu tekisi sen ruumiista liian etupainoisen. Hoatsinilla on myös voimakkaat jalat ja pitkät kynnet, joilla se saa pitävän otteen oksasta. Linnun nokka on vankka ja lihaksikas sen ruokailutavan vuoksi: lehtien riipiminen puista on helpompaa vahvalla purukalustolla. Linnun voimakkaanpunaiset silmät sijaitsevat molemmin puolin vartaloon suhteutettuna pientä päätä, ja niitä ympäröi kirkkaansininen paljas iho.
Ulkonäkö ja biologia > ”Lentävä lehmä”

Hoatsin on saanut kutsumanimen ”lentävä lehmä” erikoisten ruokailutottumustensa ansiosta. Se syö etupäässä lehtiä ja on tältä osin ainutlaatuinen laji lintujen joukossa. Vaikeasti sulavan kasviravinnon käsittelyä varten linnulle on kehittynyt myös ruuansulatusjärjestelmä, jollaista ei yhdelläkään toisella lintulajilla ole. Hoatsinin ruuansulatus muistuttaakin suuresti lehmän nelivaiheista ruuansulatusta. Linnulla on paljon yhteisiä piirteitä kasvinsyöjänisäkkäiden kanssa.
Sitkeät, paksut ja nahkeat lehdet ovat hyvin vaikeasti sulavaa ravintoa. Koska kasvinsyöjät saavat lähes kaiken ravintonsa lehtien soluseinämien sisältämästä selluloosasta, on niiden kyettävä hajottamaan syömänsä kasvit tehokkaasti. Tätä tarkoitusta varten niille on kehittynyt suuri ruuansulatusjärjestelmä, jossa pieneliöt pilkkovat selluloosan sokereiksi. Tämä käymisprosessi vaatii paljon aikaa ja paljon tilaa, minkä vuoksi hoatsinille on kehittynyt suuri käymistankki: sen ruokatorven alaosa muodostaa paksuseinäisen kuvun. Kun lehtimassa on ensin hienontunut linnun lihasmahassa, se siirtyy kupuun käymisvaiheen ajaksi. Linnun pienen koon vuoksi ruuansulatusjärjestelmä vie suuren osan sen elimistöstä. Lehdissä on vain vähän käyttökelpoista ravintoa, joten linnun on ahmittava niitä päivässä suuret määrät. Iso kasa käymistilassa olevia lehtiä saa luonnollisesti aikaan paljon kaasuja, jotka purkautuvat lopulta ulos linnun peräaukosta. Tämä runsas kaasun muodostus antaa hoatsinille lehmänlantaa muistuttavan ominaishajun, josta johtuu myös sen aikaisemmin käytetty suomenkielinen nimi, ”haisukäki”.
Elintavat

Koska hoatsin syö vain muutamien puulajien lehtiä sekä joitakin kukkia ja hedelmiä, ainoa sopiva elinpaikka sille on sademetsän jokivarsien puiden ja pensaiden oksisto. Erityisen mieltynyt hoatsin on arum-suvun vehkakasveihin. Lintu viettää suuren osan päivästä oksistossa laiduntaen, sillä sen on kyettävä hankkimaan kylliksi ravintoa niukkaravinteisista lehdistä.
Hoatsinin suuri kupu on kasvanut lentolihasten kustannuksella. Lihaksille ei ole jäänyt paljoa tilaa, joten lintu ei suurista siivistään huolimatta kykene lentämään kovin hyvin. Itse asiassa se on lähestulkoon surkea lentäjä, joka taittaa ilmojen halki vain lyhyitä matkoja puusta puuhun. Lentämistä vaikeuttaa entisestään se, että hoatsinin kupu on lähes aina täynnä lehtiä. Lintu vältteleekin lentämistä ja liikkuu kiipeillen jos se vain on mahdollista. Hoatsinin lento on sekava sarja räpyttelyä ja lyhyitä liitoja, joiden päätteeksi se osoittaa huonot laskeutujanlahjansa ja paiskautuu usein kömpelösti lehtien sekaan.lähde? Tällaiset lentäen taitetut matkat ja terävien oksien seassa kiipeily jättävät väistämättä jälkensä hoatsinin pehmeään höyhenpukuun. Sulkasatojen välisenä aikana ne muuttuvat kovin rähjäisiksi linnuiksi, kunnes saavat jälleen uuden höyhenpeitteen.
Hoatsinin ravinto vaatii aikaa sulaakseen, ja lintu viettääkin suurimman osan ajastaan oksistossa lepäillen. Kupu täynnä linnun on kuitenkin hyvin vaikea istua suorassa oksallaan. Tämän ongelman ratkaisemiseksi hoatsinille on kehittynyt rintalastan alapäähän kumimainen antura, jonka varaan lintu nojautuu nukkuessaan. Rintalastan paksu nahka toimii tyynynä linnun ollessa makuuasennossa ja tukee muulloin raskasta ruuansulatusjärjestelmää. Hoatsin elää koko ikänsä hyvin verkkaista elämää, ja sen elinalue rajoittuu yleensä vain joihinkin satoihin metreihin.
Levinneisyys, elinympäristö ja kanta

Hoatsin elää Amazonian ja Orinocon altaan trooppisissa metsissä sekä Guyanan jokien varsilla Brasiliasta Ecuadoriin ja Venezuelan ja Kolumbian alueelta Boliviaan ja Peruun. Se elää tulvametsissä ja jokien varsilla, mistä löytyy turvallisia pesäpaikkoja poikasille. Hoatsinin asuttamat metsät ovat osa Etelä-Amerikan trooppista sademetsää, missä näille linnuille on tarjolla kylliksi ravintoa ympäri vuoden. Kanta on vahvin Amazonin ja Orinocon vesistöjen alueella. Hoatsinien tarkkaa lukumäärää on mahdotonta tietää, mutta lintu on ilmeisesti varsin yleinen, joskin sen, kuten muidenkin sademetsän eläinten elinalue supistuu sademetsien hakkuiden myötä.
Paikalliset asukkaat metsästävät hoatsinia ja tekevät sen sulista viuhkoja, ja käyttävät lihaa syötteinä, sekä keräävät sen munia.
Ikuinen kiistakapula?

Hoatsin on erikoisen ulkonäkönsä ja ainutlaatuisten elintapojensa vuoksi ollut aina suuri kysymysmerkki tutkijoille. Statius Müller luokitteli linnun ensimmäistä kertaa vuonna 1776, jolloin se sai tieteellisen nimensä. Vuodesta 1837 lähtien se on luokiteltu kuuluvaksi ainakin kahdeksaan eri lintulahkoon, eikä täyttä varmuutta ole saavutettu vieläkään. Hoatsinia on pidetty muinaisten liskolintujen jäänteenä, mutta se on luokiteltu kuuluvaksi myös lukuisiin vielä nykyäänkin eläviin linturyhmiin. Sitä on pidetty muun muassa kurkena, papukaijana, kalkkunana, kyyhkynä, kanalintuna ja käkilintuna.
Hoatsin puun oksalla.
Hoatsinin levinneisyysalue kattaa Amazonin sademetsäalueen Etelä-Amerikassa.
Hoatsin lähdössä lentoon.
Hokkus pokkus taikaluudalla

| Hokkus pokkus taikaluudalla> Bedknobs and Broomsticks |
| --- | --- |
 Blu-ray -julkaisu vuodelta 2014.
Ohjaaja:  Robert Stevenson
Käsikirjoittaja:  Bill Walsh Don DaGradi
Perustuu:  Mary Nortonin romaaniin Lentävä sänky
Tuottaja:  Bill Walsh
Säveltäjä:  Shermanin veljekset (laulut) Irwin Kostal
Kuvaaja:  Frank V. Phillips
Leikkaaja:  Cotton Warburton
Pukusuunnittelija:  Bill Thomas
Koreografi:  Donald McKayle
Erikoistehosteet:  Danny Lee Eustace Lycett Alan Maley
Pääosat:  Angela Lansbury David Tomlinson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Buena Vista Distribution
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:   7. lokakuuta 1971  11. marraskuuta 1971  27. lokakuuta 1972
Kesto:  117 min (teatteriversio) 139 min (ohjaajan versio)
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hokkus pokkus taikaluudalla (engl. Bedknobs and Broomsticks) on vuonna 1971 ilmestynyt Disneyn elokuvamusikaali. Elokuvan pääosassa on Angela Lansbury. Elokuva on Maija Poppasen tapainen osittain näyttelijöiden ja osittain piirroshahmojen tähdittämä elokuva. Elokuvan ohjaaja ja käsikirjoittaja sekä lauluntekijät ovatkin samoja kuin Maija Poppasessa. Elokuva perustuu Mary Nortonin kirjoittamaan romaaniin Lentävä sänky, jonka ensimmäinen osa The Magic Bed Knob; or, How to Become a Witch in Ten Easy Lessons julkaistiin vuonna 1943, mutta elokuvan juoni poikkeaa kirjasta huomattavasti. Elokuvan erikoistehosteet palkittiin Oscarilla.
Elokuvan laulut ovat Shermanin veljesten käsialaa. Elokuvan suomenkieliseen musiikkialbumiin laulut suomensi Jukka Kuoppamäki, ja hän esittää laulut yhdessä Marion Rungin kanssa.
Juoni

Elokuva kertoo neiti Pricesta (Angela Lansbury), yksinäisestä vanhastapiiasta, joka joutuu toisen maailmansodan vuoksi ottamaan kolme lontoolaista orpolasta, Charlesin, Carrien ja Paulin, luokseen asumaan. Aluksi neiti Pricen ja lasten yhteiselo on hankalaa, koska etenkin vanhin lapsi Charles kapinoi neiti Pricea vastaan. Lapset eivät kuitenkaan tiedä, että neiti Price on jo lähes valmis noita, joka opiskelee kirjekurssin avulla ja jonka taitoja on tarkoitus käyttää sotaponnistelujen hyväksi.
Tärkeä loitsu jää kumminkin saapumatta lontoolaisesta koulusta, ja niinpä neiti Price matkustaa yhdessä lasten kanssa Lontooseen etsimään koulun johtajaa, huijaria nimeltä Emelius Immediately Browne (David Tomlinson). Yhdessä lasten ja Emeliuksen kanssa neiti Price lähtee etsimään loitsua, jolla esineet saadaan eläväksi. He päätyvät eläinten hallitsemalle Naboombun saarelle ja pääsevät todistamaan niiden keskinäistä jalkapallo-ottelua. Ottelun tuoksinassa Emelius onnistuu varastamaan eläinten kuninkaalta Leonidakselta kaulakorun, johon loitsu on kaiverrettu. Myöhemmin loitsua käytetään estämään saksalaisten maihinnousu. Englanti pelastuu, Emelius liittyy kodinturvajoukkoihin, ja neiti Price luopuu noituudesta saksalaisten räjäytettyä hänen kotinsa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Angela Lansbury  | … |  Nti Eglantine Price   |
|  David Tomlinson  | … |  Hra Emelius Browne   |
|  Ian Weighill  | … |  Charlie Rawlins   |
|  Cindy O’Callaghan  | … |  Carrie Rawlins   |
|  Roy Snart  | … |  Paul Rawlins   |
|  Roddy McDowall  | … |  Hra Rowan Jelk   |
|  Sam Jaffe  | … |  Kirjamies   |
|  Bruce Forsyth  | … |  Swinburne   |
|  John Ericson  | … |  Eversti Heller   |
|  Tessie O’Shea  | … |  Rva Jessica Hobday   |
Tuotanto

Elokuva kuvattiin lähes kokonaisuudessaan Disneyn Burbankin elokuvastudioilla Kaliforniassa, vaikka sen tapahtumat sijoittuvat Lontooseen ja kuvitteelliseen Pepperinge Eyen kylään Englannin maaseudulla. Vain natsien maihinnousu kuvattiin studion ulkopuolella kalifornialaisella hiekkarannalla. Kuvauksia varten rakennettiin kolmen korttelin verran Portobello Roadia, Pepperinge Eyen keskusaukio ja keskiaikaisen linnan julkisivu. Alan Maley toteutti loput linnasta ja kylästä sekä näkymän neiti Pricen kotimökistä taidokkaina kulissimaalauksina.
Elokuvan alkutekstit teki taiteilija David Jonas, ja ne perustuvat kuuluisaan, Englannin normannivalloitusta esittävään Bayeux’n seinävaatteeseen. Alkuteksteihin sisältyy monia nokkelia yksityiskohtia: niissä näytetään Shermanin veljekset minstreleinä, kuvaaja Frank Phillips valkopartaisena velhona ja alkuperäisessä seinävaatteessa kuvattu Halleyn komeetta potkupallona, jolla eläinhahmot pelaavat jalkapalloa.
Elokuvan animaatiojaksoissa hyödynnettiin ns. natriumhöyry- eli keltakangasmenetelmää (engl. yellow screen), jota oli käytetty jo Maija Poppasen kuvauksissa. Näyttelijöitä kuvattiin kirkkailla natriumlampuilla valaistua taustakangasta vasten erikoiskameralla, joka suodatti lamppujen tuottaman kirkkaankeltaisen, lähes monokromaattisen valon pois. Sen jälkeen tausta voitiin korvata piirretyllä tai kuvatulla elokuvalla halutun kokonaisvaikutelman luomiseksi.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 elokuvalle annettiin kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Rotten Tomatoes -sivustolla 66 prosenttia kriitikoista antaa elokuvalle myönteisen arvion ja toteaa yhteisesti: ”Hokkus pokkus taikaluudalla jäljittelee enimmäkseen huonosti erästä toista tarinaa taikoihin kykenevästä lastenhoitajasta hoidokkeineen, vaikka lusikallinen Angela Lansburyn säkenöivää valovoimaa laimentaakin toiston makua.”
Caymansaarten vaakuna

Caymansaarten vaakuna
Caymansaarten vaakuna on Caymansaarten tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1958. Vaakuna on myös Caymansaarten lipussa.
Vaakunan kilvessä on ylhäällä leijona kuvaamassa yhteyksiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Alhaalla vettä kuvaavien raitojen päällä on Caymansaarten kolmea saarta kuvaavat kolme tähteä. Vaakunan yllä on lakipunos ja kypäränkoristeena liemikilpikonna ja ananas. Kilpikonna viittaa saarten merenkulkuhistoriaan, punos kuvaa saarten köysiteollisuutta ja ananas yhteyksiä Jamaikaan.
Alhaalla nauhassa on saarten motto He hath founded it upon the seas, suomeksi Hän on perustanut sen merille.
Anton Caselius

Klas Anton Caselius (11. helmikuuta 1865 Pori – 15. heinäkuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja sosialidemokraatti, joka varsinaiselta ammatiltaan oli maalari. Vuosina 1906–1907 hän työskenteli Arbetaren-sanomalehden päätoimittajana.
Elämä

Klas Anton Caselius syntyi Porissa Turusta kotoisin olleen maalarimestari Karl Johan Caseliuksen ja Josefina Juholan kuusilapsiseen perheeseen. Hänen veljensä Otto Johannes Caselius (1867–1938) oli lääninrovasti, joka toimi Turun lääninvankilan saarnaajana sekä kirkkoherrana usealla paikkakunnalla Länsi-Suomessa.
Caselius vaikutti myöhemmin Helsingissä. Hän oli mukana ruotsinkielisessä Finlands Svenska Arbetarförbundissa ja Helsingin ruotsalaisessa työväenyhdistyksessä, jonka edustajana Caselius valittiin vuoden 1905 suurlakon aikana Helsingin lakkokomiteaan. Lisäksi hän toimi Helsingin kaupungin luottamustehtävissä. Vuonna 1908 Caselius valittiin SDP:n puoluetoimikuntaan.
Syyte majesteettirikoksesta

Heinäkuussa 1907 Caselius sai Arbetaren-lehdessä julkaistun kirjoituksen johdosta syytteen majesteettirikoksesta. Turun hovioikeuden kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson syytti häntä keisari Nikolai II:n kohdistuneesta häväistyskirjoituksesta, jossa tätä muun muassa kutsuttiin valehtelijaksi ja väitettiin keisarin palkanneen mustia sotnioita salamurhaajiksi. Hovioikeus kuitenkin vapautti Caseliuksen syytteestä ja katsoi että kirjoituksesta oli vastuussa lehden toimitussihteerin tehtäviä hoitanut Karl Emil Primus-Nyman. Hänet tuomittiin seitsemän kuukauden vankeusrangaistukseen, joka oli ensimmäinen majesteettirikoksesta suomalaiselle toimittajalle langetettu vankilatuomio.
Caselius oli jo aikaisemmin marraskuussa 1906 saanut Helsingin raastuvanoikeutta loukanneesta kirjoituksesta kahden ja puolen kuukauden vankeustuomion, joka kuitenkin myöhemmin muutettiin 200 markan sakoksi. Artikkeli oli käsitellyt K. G. K. Nymania vastaan dynamiittivarkaudesta nostettua syytettä. Samassa yhteydessä hän oli vastaajana myös jutussa, jossa ylioppilas Josef Wolontis tuomittiin sakkoihin Helsingin poliisimestarin Karl Emil Bergin kunnianloukkauksesta.
Kuolema

Sisällissodan aikana Caselius toimi Suomen kansanvaltuuskunnan raha-asiain toimikunnassa. Hänet vangittiin Helsingin valtauksen jälkeen ja toimitettiin Suomenlinnan vankileirille, jossa Caselius kuoli nälkään heinäkuussa 1918. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan vanhaan osaan.
Helsingin suurlakkokomitea 1905. Anton Caselius istumassa toinen vasemmalta.
NRP Castor (P580)

| NRP Castor |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mondego
Laskettu vesille:  1964
Poistui palveluskäytöstä:  1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  18 t (kuormattu)
Aseistus
Aseistus:  1 x Oerlikon 20 mm -tykki
NRP Castor (runkonumero P580) oli Portugalin laivaston partioalus.
Valmistus

Aluksen valmisti Mondego. Alus laskettiin vesille 1964.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1976.
Caudebec-en-Caux

Caudebec-en-Cauxin kirkko
Caudebec-en-Caux on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa. Kunta sijaitsee Seinejoen rannalla Pays de Caux’n alueella, ja se on suosittu lomanviettopaikka.
Caudebec-en-Caux’n kirkko hallitsee näkymällään kuntaa. Kirkko on myöhäisgoottinen ja se valmistui vuonna 1539. Sitä rakennettiin sata vuotta ja valmistuttuaan kuningas Henrik IV sanoi sen olevan valtakuntansa kaunein kirkko. Kunnan keskusta tuhoutui pahoin tulipalossa vuonna 1940, mutta kirkko ja muutamat muut talot kirkon lähellä pelastuivat.
Maison des Templiers
Maison des Templiers on rakennus, jossa sijaitsee kotiseutumuseo Musée Biochet-Bréchot. Museossa kerrotaan kunnan historiasta, kuten sitä aikoinaan koetelleista tuhoisista vuoksiaalloista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caudebec-en-Caux Wikimedia Commonsissa
Caudron Simoun

C.630 Musée de l'Air et de l'Espacessa.
Caudron Simoun oli Marcel Riffardin 1930-luvulla suunnittelema ranskalainen nelipaikkainen matkalentokone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1934. Sitä käyttivät Air Bleu -postilentoyhtiö ja toisen maailmansodan aikana yhteyskoneena Ranskan ilmavoimat, Luftwaffe ja Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimat.
Koneesta tehtiin useita versiota: C.500 Simoun I, C.520 Simoun, C.620 Simoun IV, C.630 Simoun, C.631 Simoun, C.632 Simoun,  C.633 Simoun, C.634 Simoun, C.635 Simoun, C.635M Simoun ja sotilaallinen versio, joka oli ainoa, jota tehtiin satoja kappaleita.
30. joulukuuta 1935 klo 14.45 kirjailija ja lentäjä Saint Exupéry ja tämän suunnistaja André Prévot tekivät 19,5 tunnin lennon jälkeen pakkolaskun Caudron C.630 Simoun -koneella Libyaan, Saharaan. Tästä pakkolaskusta ja sen miltei molempien kuolemaan johtanut kulusta hiekka-aavikolla tuli Pikku prinssi -kirjan tarinan alku. lähde?
Aiheesta muualla

Century of Flight – Caudron C.630 Simoun Sandstorm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kari Hokkanen

| Kari Hokkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. tammikuuta 1943 (ikä 81) Parikkala
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Arvonimi: professori
Muut tiedot
Koulutus: filosofian tohtori
Kari Antero Hokkanen (s. 2. tammikuuta 1943 Parikkala) on filosofian tohtori ja professori. Suomen Keskustaa edustava Hokkanen on Seinäjoen kaupunginvaltuutettu. Hokkanen toimi Etelä-Pohjanmaalla ilmestyvän sanomalehti Ilkan päätoimittajana 1980–2007.
Ura > Toimittajana

Päätoimittajana tapahtuneen erittäin aktiivisen vaikuttamisen vuoksi eduskunnan puhemies Paavo Lipponen viittasi Hokkaseen ja Jyväskylässä ilmestyvän Keskisuomalaisen silloiseen päätoimittajaan Erkki Laatikaiseen (1946–2013) termillä ”maakuntaansa terrorisoiva satraappi”.
Ura > Keskustavaikuttajana

Kari Hokkanen toimi Alkio-opiston rehtorina vuoteen 1980. Hokkanen on toiminut myös Keskustan puoluehallituksen työvaliokunnan jäsenenä (1981–2002). Työvaliokunta käsittelee suuren osan Suomen Keskustaa koskevista tärkeistä poliittisista linjauksista.
Vuoden 2000 sijaispuheenjohtajavaalikampanjan lopulla Hokkanen ja Erkki Laatikainen rummuttivat lehdissään jatkuvasti yllätysnimi Anneli Jäätteenmäen puolesta, ja tämä nousikin haastajan asemasta voittoon. Jäätteenmäen joutuessa eroamaan pääministerin tehtävistä vuonna 2003 väitetyn eduskunnalle valehtelun ja presidentin virkamiehen tietovuotoon yllyttämisen vuoksi kaksikko tuki tätä jatkuvasti lehdissään.
Hokkanen ilmoitti pitävänsä Paavo Väyrystä mahdollisena ja pätevimpänä ehdokkaana Keskustan puheenjohtajaksi ja pääministeriksi Matti Vanhasen jälkeen.
Ura > Kirjailijana

Hokkanen on kirjoittanut useita Maalaisliiton ja Keskustapuolueen historiaan liittyviä kirjoja, kuten puoluehistoriikin osat 3 ja 4. Hänen pääteoksensa on Kyösti Kallion elämäkerta.
Tunnustukset

Hokkaselle myönnettiin valtion journalistipalkinto vuonna 2010.
Tunnustukset > Hokkanen populaarikulttuurissa

Laulaja William Korwenkoski on tehnyt kappaleen Kari Hokkasesta.
Teokset

Krieg und Frieden in der politischen Tagesliteratur Deutschlands zwischen Baseler und Lunéviller Frieden (1795–1801).  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  tekijä, 1975.  ISBN 951-677-559-4
Keskitie – suomalainen vaihtoehto.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1976.  ISBN 951-26-1145-7
Vanhan-Ruoveden historia. 3, 1, Virrat 1860-luvulta 1970-luvulle.  Virrat:  Virtain kaupunki ja seurakunta, 1979.  ISBN 951-99225-5-5
Maidon tie: Valio ja osuusmeijerijärjestö 1905–1980.  (Värikuvat: Kaius Hedenström)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1980.  ISBN 951-26-1979-2
Kyösti Kallio. 1, 1873–1929.  Helsinki:  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13876-2
Kyösti Kallio. 2, 1930–1940.  Helsinki:  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13877-0
Lakeuden Sammon neljännesvuosisata: Osuuskunta Maitojaloste 1962–1987.  Seinäjoki:  Osuuskunta Maitojalosta, 1987.  ISBN 951-99854-8-4
Maalaisliitto-Keskustan historia. 3, Maalaisliitto sodan ja vaaran vuosina 1939–1950.  Helsingissä:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14523-1
Maalaisliitto-Keskustan historia. 4, Kekkosen maalaisliitto 1950–1962.  Helsingissä:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18339-7
Ilkan vuosisata.  Seinäjoki:  Etelä-Pohjanmaan lehtiseura, 2006.  ISBN 978-952-92-1210-1
Cataluña (F73)

| Cataluña |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bazán
Kölinlasku:  elokuuta 1970
Laskettu vesille:  3. marraskuuta 1971
Palveluskäyttöön:  16. tammikuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  2004
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 015 t (standardi) 4 177 t (kuormattu)
Pituus:  133,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,25 m
Syväys:  7,5 m
Koneteho:  35 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  256
Aseistus
Aseistus:  1 x Mk 16 VLS 1 x 5"/54 Mk42 -tykki 4 x torpedoputkea Mk46 torpedoille 2 x Mk141 laukaisualustaa Harpoon-merimaaliohjuksille 1 x SM-1 ohjustenlaukaisualusta 2 x 20 mm Meroka CIWS
Cataluña (runkonumero F73) oli Espanjan laivaston vuonna 1971 vesillelaskettu Baleares-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta 2004.
Valmistus

Alus tilattiin Bazánilta, missä köli laskettiin elokuussa 1970. Alus laskettiin vesille 3. marraskuuta 1971 ja otettiin palvelukseen 16. tammikuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2004.
USS Catawba (1864)

| USS Catawba |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Alexander Swift and Company, Cincinnati, Ohio Niles Tool Works, Hamilton, Ohio
Kölinlasku:  1862
Laskettu vesille:  13. huhtikuuta 1864
Poistui palveluskäytöstä:  myyty takaisin valmistajalle 13. huhtikuuta 1868
Loppuvaihe:  Perun laivaston Atahualpa
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 100 t
Pituus:  68,6 m
Leveys:  13,2 m
Syväys:  4,1 m
Koneteho:  320 ihp
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  2 × SB Daglgren 15" -tykkiä
USS Catawba oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1864 vesille laskettu Canonicus-luokan monitori.
Valmistus

Alexander Swift and Company Cincinnatista Ohiosta ja Niles Tool Works Hamiltonista Ohiosta valmistivat aluksen, joka laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1864. Alus luovutettiin laivastolle 7. kesäkuuta 1865.
Alus sijoitettiin Mound Cityyn Illinoisiin reserviin, missä se oli aluksen myyntiin 13. huhtikuuta 1868 Alexander Swift and Companylle saakka. Samoihin aikoihin Perun hallitus teki ostotarjouksen Catawbasta ja sen sisaraluksesta USS Oneotasta, mutta Yhdysvaltain puolueettomuuslainsäädäntö haittasi kaupantekoa Etelä-Amerikan valtioiden kanssa. Lopulta kesällä 1868 alukset lähtivät kohti Perua.