stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Ylen TV1- ja TV2-kanavien tunnuksista
Yle TV1 > 2007–2012

Huhtikuusta 2007 maaliskuuhun 2012 käytössä ollut logo muistutti Yleisradion alkuaikojen tunnuksen joutsenta. Taustaväri oli sininen ja logo valkoinen. Illan viimeisen ohjelman jälkeen tuli logo jossa joutsen katosi kuvaruutuun ja alle ilmestyi teksti ”Hyvää yötä” ja ennen aamun ensimmäisen ohjelman alkamista tuli logo jossa joutsen palasi kuvaruutuun ja tuli teksti ”Hyvää huomenta”.
Yle TV1 > 2012–2016

5. maaliskuuta 2012 Yle TV1:n ilme uudistui merkittävästi. Kanavalogo siirtyi Ylen uudistuksen myötä oikeasta yläkulmasta vasempaan yläkulmaan. 12. joulukuuta 2012 ilmettä hieman päivitettiin.
Yle TV1 > 2016–

Yle TV1 uudisti 4. maaliskuuta 2016 kanavailmeensä jälleen, mutta logo pysyi samana. Uudessa ilmeessä on otettu huomioon mm. parempi näkymä mobiililaitteissa.
Yle TV1 > Logot

Yle TV1:n logo vuosina 1972–1987.
Yle TV1:n logo vuosina 1987–1992.
Yle TV1:n logo vuosina 1993–1998.
Yle TV1:n logo vuosina 1998–2007 (kanavalogo 1998–2005).
YLE TV1:n toissijainen logo vuosina 2002–2012 (kanavalogo 2005–2012).
Yle TV1:n logo ja kanavalogo vuodesta 2012–2016.
Yle TV1:n logo ja kanavalogo vuodesta 2016–.
Yle TV1 > Tunnukset

Suomen Television tunnus vuosina 1958–1965.
Tunnus MTV:n lähetyksen jälkeen.
Luontokuva MTV:n lähetyksen jälkeen vuodelta 1986.
Luontokuva MTV:n lähetyksen jälkeen.
Luontokuva MTV:n lähetyksen jälkeen.
Luontokuva MTV:n lähetyksen jälkeen.
Yle TV1:n vuosina 1987–1992 käytössä ollut tunnus. Tunnusta esitettiin ennen MTV:n ohjelmaosuuksia ja niiden jälkeen.
Yle TV1:n vuosina 1993–1998 käytössä ollut logo. Logo ilmestyi Yleisradion tunnuksen loppuun.
Yle TV1:n vuosina 1998–2000 käytössä ollut tunnus. Tunnusta esitettiin lähetyksen alkaessa ja loppuessa.
Yle TV2 > 1965

Kun TV-ohjelma 2 korvasi Tesvision maaliskuussa 1965, kanavan ensimmäinen tunnus oli väliaikaisessa käytössä ollut yhdenmukainen ruutu (samanlaista tunnusta käytettiin myös TV-ohjelma 1-kanavalla), jossa näkyy tummalla taustalla vaaleita viivoja ja mustan ympyrän päällä näkyy teksti "Yleisradio tv-ohjelma 2". Väliaikaisen tunnuksen taustalla soitettiin väliaikamerkkiä.
Yle TV2 > 1965–1991

Samana vuonna jouluaatosta vuoden 1991 loppuun asti Tv-ohjelma 2:n lähetykset alkoivat ja päättyivät samanlaisella joutsentunnuksella kuin mitä Tv-ohjelma 1:llä nähtiin. Vuoden 1992 alusta elokuuhun 1997 Tv-ohjelma 2:n lähetykset aloitti ja päätti Yleisradion rengastunnus, josta kerrotaan tarkemmin Yleisradion artikkelissa kohdassa Yhtiötunnukset.
Yle TV2 > 1971–1987

1970-luvun alusta vuoteen 1987 TV2:n logossa olivat kirjaimet ”tv” ja niiden oikealla puolella neliö, jonka sisällä oli kakkonen. Varsinaista tunnusfilmiä ei TV2:lla ollut, vaan ennen MTV:n ohjelmaosuuksia ja niiden jälkeen näytettiin luontokuvaa, johon oli liitetty TV2:n logo. Kuvan aikana soi ote Tammerkosken sillalla -laulun sävelestä kellopelillä soitettuna.
Yle TV2 > 1987–1990

Kesäkuussa 1987 TV2 otti käyttöönsä tunnusanimaatiot ja logon, joka esitti sinistä leveää kakkosta. Vuosina 1987–1990 tunnusfilmissä oli valkeanharmaa tausta ja siinä kakkonen kasaantui. Logon alapuolella oli sininen soikio, jossa luki teksti YLE. Taustalla soi tunnussävel, joka oli osa Tammerkosken sillalla -kansanlaulua.
Yle TV2 > 1990–1992

1. kesäkuuta 1990–1992 käytössä olleessa tunnusfilmissä esiintyi sininen aaltoileva liina mustalla taustalla. Tunnuksesta oli kahdenlaista versiota. Toisessa versiossa liina lähestyy koko ajan katsojaa ja sen päälle ilmestyy sinisiä viivoja, jotka muodostavat edellisestä tunnuksesta tutun kakkosen. Toisessa tunnuksessa kakkonen hajoaa sinisiksi viivoiksi, jotka häivytetään ja liina katoaa lopulta taustalle. Näistä kahdesta tunnuksesta jälkimmäiseksi mainittua näytettiin ennen MTV:n ohjelmaosuuksia ja edellä mainittua niiden jälkeen. Tunnusten aikana liinassa näkyi paljon vesi- ja aaltoaiheisia kuvioita. Tunnussävelet olivat molemmissa tunnuksissa samat, mutta niissä oli erilainen sovitus.
Yle TV2 > 1993–2000

Vuoden 1993 alussa kanavan tunnukseksi tuli pyörivä, usein vihreänvärinen soikio, jonka sisällä oli leveä, valkoinen kakkonen. Tosin aivan samantyyppistä tunnusta ei käytetty esimerkiksi juontojen yhteydessä ruudun ylälaidassa, vaan logo oli paljon pienempi soikio, jonka toinen puoli oli sininen ja toinen punainen. Logon sisällä oli hieman leveähkö kakkonen. Logosta saatettiin käyttää toisinaan variaatiota, jossa soikion toinen puoli oli keltainen ja toinen vihreä. Tunnusta esitettiin ohjelmalähetyksen alussa ennen päivän ensimmäistä kuulutusta, ennen FST:n ohjelmaosuuksia ja niiden jälkeen sekä ohjelmalähetyksen lopussa ennen hyvän yön toivotuskappaletta ja Yleisradion tunnusta.
Vuosina 1982–1995 TV2 (ja alkuvuoteen 1993 asti myös TV1) soitti illan viimeisten ohjelmien jälkeen jonkin rauhoittavan iskelmäkappaleen, jonka aikana näytettiin yleensä öistä luonto- tai kaupunkikuvaa, johon oli liitetty kappaleen nimi sekä Hyvää yötä. Illan päätti Yleisradion tunnus. 1980-luvulla illan viimeisenä ohjelmana esitettiin perjantaisin yleensä mietelause sarjassa Kiitos ajatuksesta!, jolloin hyvän yön toivotuskappaletta ei soitettu. Useimpina 1980-luvun arkipäivinä hyvän yön toivotuksen sijasta lähetettiin illan lopuksi kymmenisen minuuttia Teksti-tv:n uutisia ja säätä.
TV2 siirtyi 11. elokuuta 1997 joutsentunnukseen, jossa näytettiin vedessä uiskentelevaa joutsenta, joka lopulta muuttui aiemmin nähdyksi, sinipunaiseksi soikioksi. Tunnuksen suunnitteli Hugo Kiekeben ja musiikin sävelsi Ile Kallio. Tunnuksen yhteydessä näytettiin paljon kuvia luonnosta ja esimerkiksi juontojen yhteydessä taustalla näytettiin myös useasti ajankohtaan sopivia luontokuvia. Elokuusta 1998 alkaen kakkoslogo näkyi myös ruudun oikeassa yläkulmassa ilman soikiota.
Yle TV2 > 2001–2002

Vuoden 2001 ensimmäisenä päivänä TV2 otti käyttöön tunnuksen, jossa oli sininen tausta ja sama kakkonen kuin aikaisemmissa tunnuksissa, mutta ilman soikiota. Tunnuksessa lensi joutsen ja kakkosen alle ilmestyi teksti ”Tervetuloa Kakkoselle” ennen päivän ensimmäistä ohjelmaa tai ”Hyvää yötä Kakkoselta” illan viimeisen ohjelman jälkeen. Tunnus esitettiin ilman tekstiä ennen ja jälkeen FST:n ohjelmiston sekä vuodenvaihteesta 2001-2002 alkaen. Tunnuksen aikana kuului rauhallista musiikkia.
Yle TV2 > 2002–2005

YLE TV2:n logosta tuli erinäköinen 7. lokakuuta 2002, mutta tausta oli edelleen sininen. Illan viimeisen ohjelman jälkeen näytettiin tunnus, jossa lukee "Hyvää yötä", ja sen päällä YLE TV2:n logo. Tämän jälkeen YLE TV2::n logo katosi ruudusta takaperin normaaliin tunnukseen nähden.
Yle TV2 > 2005–2012

Parin ja puolen vuoden kuluttua, 30. toukokuuta 2005, ulkoasu vaihtui jälleen. Ruudun oikeassa yläkulmassa ei enää ole minkäänlaista kakkoslogoa, vaan teksti "|YLE|TV2". Ohjelmien välissä käytettiin tunnuksena viivoista muodostuvaa kakkosta. Kanavan tunnusvärit ovat keltainen, oranssi ja vihreä sekä valkoinen.
Tunnus sai 3. syyskuuta 2007 osakseen pientä hienosäätöä, sillä enää siinä ei ollut taustalla pelkistettyä viivoista piirtyvää kakkosta. Kanavan tunnuksissa esiintyi kuutio, jonka sivuissa oli tuttu Kakkosen logo. Melko usein tämä kuutio myös avautui ja sisältä saattoi tulvia joskus esimerkiksi perhosia, nuotteja ja lintuja. Varsinainen logo pysyi uudistuksessa kuitenkin samana. Myös kanavan värit olivat edelleen samat. Vuoden 2007 uudistuksessa Kakkosen tunnukset muuttuivat myös digiajan myötä 16:9-kuvasuhteeseen.
4. lokakuuta 2010 alkaen tunnukset olivat katsojien itse kuvaamia. Kuutiologo oli myös käytössä tunnuksissa. Illan ohjelmien lopuksi sekä kello 22 jälkeen alkaneiden ohjelmien alussa näytetty tunnus ei tosin ollut katsojien kuvaama. Näiden sijaan helmikuussa 2012, kuuluttajien ruudusta poistumisen jälkeen käytettiin väliaikaista, pastelliväreillä väritettyä kakkosnumeroa muistuttavaa logoa.
Yle TV2 > 2012–2018

Yle TV2 sai 5. maaliskuuta 2012 uuden ilmeen. Uudistuksen myötä kanavalogo siirtyi oikeasta yläkulmasta vasempaan yläkulmaan. Huhtikuussa 2014 ilmeen grafiikat päivitettiin hieman pelkistetyksi. Marraskuussa 2017 ilmeen elementtien rakennetta muutettiin hieman, mutta ulkoasu ja musiikit säilyivät entisellään.
Yle TV2 > 2018–

Kanavailme uudistui jälleen 14. kesäkuuta 2018, jalkapallon MM-kisojen avauspäivänä. Uutena elementtinä tarjotaan suosituksia Yle Areenan sisällöistä ohjelmien välissä.
Yle TV2 > Logot

TV2:n logo vuosina 1971–1987.
TV2:n logo vuosina 1987–1990.
TV2:n logo vuosina 1990–1992.
TV2:n logo vuosina 1993–2000.
TV2:n logo vuosina 2001–2002 (kanavalogo 1998–2002).
TV2:n vaihtoehtoinen logo vuosina 2001–2002.
YLE TV2:n logo ja kanavalogo vuosina 2002–2005.
YLE TV2:n toissijainen logo vuosina 2002–2012 (kanavalogo 2005–2012).
YLE TV2:n logo vuosina 2005–2007.
YLE TV2:n logo vuosina 2007–2012.
YLE TV2:n vaihtoehtoinen logo vuosina 2007–2012.
Yle TV2:n logo ja kanavalogo vuodesta 2012–2018 .
Yle TV2:n logo ja kanavalogo violetin värillä vuodesta 2019–
Yle TV2 > Tunnukset ja kanavailmeet

Tv-ohjelma 2:n ensimmäisiä tunnuksia, jota lähetettiin ennen päivän ensimmäistä ohjelmaa ja illan viimeisen ohjelman jälkeen. Tunnus oli käytössä vuodesta 1965 vuoden 1991 loppuun.
Edellisen tunnuksen ruotsinkielinen versio, jota lähetettiin silloin, kun päivä alkoi tai loppui ruotsinkielisellä ohjelmalla (esim. TV2:n maanantait olivat suurimman osan 1970- ja 1980-luvusta uutisia lukuun ottamatta kokonaan ruotsinkielisiä).
TV2:n tunnuksena käytetty luontokuva vuodelta 1986, esitetty MTV:n lähetyksen jälkeen.
TV2:n tunnus 1987–1990. Tunnusta lähetettiin MTV:n ohjelmaosuuden jälkeen.
TV2:n tunnus 1990–1992. Tunnusta lähetettiin MTV:n ohjelmaosuuden jälkeen.
TV2:n vuosina 1993–1997 käytössä olleesta tunnuksesta on ollut useita eri väriteemoja, mm. kuvassa näkyvä liilataustainen.
Edellä mainitun tunnuksen toinen versio.
TV2:n tunnus vuosilta 1997–2001. Tunnusta lähetettiin myös ennen ja jälkeen FST:n ohjelmaosuuksien.
TV2:n Hyvää yötä -tunnus vuosina 2001–2002. Tunnusta lähetettiin illan viimeisen ohjelman jälkeen.
TV2:n tunnus ennen ja jälkeen FST:n ohjelmaosuuksien 2001–2002.
YLE TV2:n tunnus vuosina 2002–2005. Tunnusta lähetettiin ennen päivän ensimmäistä ohjelmaa sekä ennen ja jälkeen FST:n ohjelmaosuuksien.
YLE TV2:n Hyvää yötä -tunnus vuosina 2002–2005. Tunnusta lähetettiin illan viimeisen ohjelman jälkeen.
YLE TV2:n ohjelmatiedot vuosina 2007–2010.
YLE TV2:n jouluteemaiset ohjelmatiedot vuodelta 2008.
Aiheesta muualla

Vanhoja kanavatunnuksia Ylen Elävä arkistossa
Nostalgia-TV: Yle TV1:n tunnukset
Nostalgia-TV: Yle TV2:n tunnukset
Noormarkun seurakunta

| Noormarkun seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Noormarkun kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Porin rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Porin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Noormarkun kirkko
Perustettu:  1861
Jäsenmäärä:  7 406 (2022)
– Osuus asukkaista:  69,6 %
Kirkollisvero:  1,50 %
Kirkkoherra:  Kari Penttinen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Noormarkun seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Porin rovastikunnassa Turun arkkihiippakunnassa. Seurakunta kuuluu Porin seurakuntayhtymään, ja sen kirkkoherrana toimii Kari Penttinen.
Historia

Noormarkku kuului keskiajalta lähtien Ulvilan seurakuntaan, kunnes siitä tuli osa vuonna 1693 Ulvilan kappeliseurakunnaksi perustettua Ahlaisten seurakuntaa. Vuonna 1736 Noormarkusta tuli rukoushuonekunta ja 1771 kappeliseurakunta. Itsenäinen Noormarkun seurakunta muodostettiin vuonna 1861, jolloin siihen liitettiin myös Ahlaisten ja Pomarkun kappeliseurakunnat sekä Lassilan rukoushuonekunta. Ahlainen erotettiin omaksi seurakunnakseen vuonna 1893 ja Pomarkku 1899.
Noormarkun asukkaat käyttivät aluksi Ulvilan kirkkoa ja myöhemmin myös Porin ja Ahlaisten kirkkoja. Noormarkun ensimmäinen kirkkorakennus oli isovihan jälkeen vuonna 1726 rakennettu saarnahuone, joka korvattiin ristikirkolla 1835. Vanhan kirkon tuhouduttua sisällissodassa rakennettiin sen paikalle nykyinen Noormarkun kirkko, joka valmistui 1933. Noormarkun seurakunnalla on myös vuonna 1854 valmistunut Lassilan kirkko.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Noormarkun seurakunnan kirkkoherroina:
1874–1908: kirkkoherra Johan Stefan Tallqvist
1909–1918: kirkkoherra Oskar Daniel Paloheimo
1991–1997: kirkkoherra Hannes Viertola
Juoksumetri

Kangaspakkoja
Lautapino
Juoksumetri (jm) tarkoittaa rakennustekniikassa ja kaupan alalla jonkin määrälevyisen ja -paksuisen tavaran pituutta metreinä. Mittayksikköä käytetään usein tavarasta, joka voitaisiin mitata myös pinta-alan mukaan neliömetreinä tai painon mukaan kilogrammoina, mutta on käytännöllisempää mitata ja myydä pituuden mukaan metreinä.
Juoksumetreinä myytävässä tavarassa voi olla liitosvara mukana tai leikkauskohta vino, jolloin laskutetaan vain hyödynnettävä pituus. Juoksumetriä voidaankin kuvata käsitteillä hyötypituus ja yhtäjaksoinen pituus.
Juoksumetri ei ole SI-järjestelmän eikä sen edeltäjän metrijärjestelmän mukainen mittayksikkö, joten sen sijaan pitäisi käyttää mittayksikköä metri.
Käyttöesimerkkejä

Aita
Putkisto
Puutavara
Ikkunatiiviste
Ketju
Kangas
Paneeli
Paklitakseli

| --- | --- |

Paklitakseli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2α,4α,5β,7β,10β,13α)-4,10-bis(asetyloksi)-13-{[(2R,3S)-3-(bentaoyyliamino)-2-hydroksi-3-fenyylipropanoyyli]oksi}-1,7-dihydroksi-9-okso-5,20-epoksitaks-11-en-2-yylibentsoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 33069-62-4
ATC-koodi: L01CD01
PubChem CID: 36314
DrugBank: APRD00259
Kemialliset tiedot
Kaava: C47H51NO14 
Moolimassa: 853,906 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 89–98 %
Metabolia: Hepaattinen (CYP2C8 ja CYP3A4)
Puoliintumisaika: 5,8 tuntia
Ekskreetio: Fekaalinen ja urinaarinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D(US) 
Reseptiluokitus:  Rx-=only
Antotapa: Intravenoosinen
Paklitakseli, C47H51NO14, (taksoli) on Pohjois-Amerikan länsirannikolla kasvavan lännenmarjakuusen (Taxus brevifolia, engl. Pacific yew) nilasta eristetty diterpeenirakenteinen solunsalpaaja, jonka tuottaa endofyyttinen kotelosieni Taxomyces andreanae. Paklitakseli sitoutuu mikrotubulusten tubuliiniproteiiniin ja stabiloi mikrotubulusten rakennetta sekä estää niiden fysiologista purkautumista ja normaalia toimintaa mitoosin aikana. Niiden vaikutuksesta mikrotubulukset polymeroituvat liiaksi, syöpäsolun jakautumiskehitys pysähtyy ja apoptoosi käynnistyy.
Paklitakselia käytetään monien kasvainten, kuten munasarjan, rintarauhasen, keuhkojen, ruokatorven ja kaulan alueen syövän hoidossa.
Doketakseli on paklitakselin puolisynteettinen analogi, jonka esiaste 10-deasetyylibakkatiini III on eristetty euroopanmarjakuusen (Taxus baccata) neulasista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sienten biologia Marjo Helander & Kari Saikkonen: Symbionttiset sienet, sivu 188
Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim: Antti Jekunen, Pentti Lehtovirta, Seppo Pyrhönen, Paklitakseli, uusi syöpälääke, 1994
Tietoa solunsalpaajista rintasyövän hoidossa (rintasyopa.fi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Paclitaxel (englanniksi)
ChemBlink: Paclitaxel (englanniksi)
MicrobeWiki: Taxomyces andreanae (englanniksi)
Lappeenrannan metodistiseurakunta

| Lappeenrannan metodistiseurakunta |
| --- | --- |

 Osoitteessa Kiviharjunkatu 3 sijaitseva Lappeenrannan metodistikirkko, joka aiotaan purkaa.
Suuntautuminen:  metodismi
Kirkkokunta:  Suomen Metodistikirkko
Perustettu:  27. marraskuuta 1909
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappeenrannan metodistiseurakunta on Suomen Metodistikirkon seurakunta Lappeenrannassa. Elokuussa 2023 seurakunnan pastorina aloitti Susanna Jeremejeff. Aiemmin pastoreina ovat toimineet muun muassa Hilkka Ovaska ja Mika Partanen.
Seurakunnan kirkkorakennuksen sisäilmaongelmien vuoksi seurakunta toimii vuokratiloissa osoitteessa Raatimiehenkatu 20. Tila on nimetty Majakaksi. Kirkko sen sijaan aiotaan purkaa, ja sen paikalle suunnitellaan rakennettavaksi kerrostalo. Seurakunnan toimintaa ovat esimerkiksi jumalanpalvelukset ja vapaamuotoiset Kohtaamispaikka-keskustelutilaisuudet. Ylämaan kaupunginosassa Lappeenrannan metodistiseurakunnalla on toinen kirkko, jonka se sai Lappeenrannan ja Ylämaan metodistiseurakuntien yhdistyessä. Ylämaalla on myös Suomen ainoa metodistinen hautausmaa.
Historia

Lappeenrannan metodistiseurakunta on perustettu 27. marraskuuta 1909 erottamalla se Viipurin metodistiseurakunnasta. Ensimmäinen kirkkorakennus sijaitsi Raastuvankadulla. Seurakunnan kaupungin keskustan tuntumassa sijaitseva viimeisin kirkko on vihitty käyttöön vuonna 1969.
Ylämaan metodistiseurakunta liitettiin Lappeenrannan metodistiseurakuntaan vuonna 1988.
Lappeenrannan metodistiseurakunta järjesti ruokajakelua vuosina 2001–2023, mutta joutui lopettamaan sen, koska toimintaan ei ollut enää vastuunkantajia.
Kiiltokuvia

| Kiiltokuvia |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  43 min
Luoja(t):  Lauri Nurkse
Pääosissa:  Jonna Järnefelt Kari-Pekka Toivonen Anneli Sauli Santeri Kinnunen Anna-Leena Härkönen Sinikka Sokka Leena Uotila
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  15. syyskuuta 2014 –  17. marraskuuta 2014
Jaksoja:  10
Ikäraja:   / 
Sisältömerkintä:  
Tunnuskappale:  ”Vanha sydän” (es. Erin)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sari Lempiäinen
Vastaava(t) tuottaja(t):  Teea Hyytiä, Sarita Harma (MTV3)
Ohjaaja(t):  Lauri Nurkse
Käsikirjoittaja(t):  Katja Kallio
Leikkaaja(t):  Hanna Kuirinlahti
Lavastaja(t):  Christer Andersson
Kuvaaja(t):  Jari Mutikainen
Tuotantoyhtiö(t):  Jarowskij
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Kiiltokuvia on syksyllä 2014 MTV3-kanavalla esitetty suomalainen draamasarja. Sen ohjasi Lauri Nurkse ja käsikirjoitti Katja Kallio. Tuotantoyhtiönä toimi Jarowskij.
Sarjan keskiössä on kukkakauppias Lili (Jonna Järnefelt), joka on kahden lapsen yksinhuoltaja. Muita keskeisiä henkilöitä ovat Lilin vanhemmat Mikko (Heikki Nousiainen) ja Soile (Sinikka Sokka), sekä heidän äitinsä Johanna (Anneli Sauli) ja Liisa (Anja Pohjola).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jonna Järnefelt  | … |   Lili Salokannel, o.s. Salminen   |
|  Kari-Pekka Toivonen  | … |   EePee Toivonen   |
|  Anneli Sauli  | … |   Johanna Linnavuori, o.s. Aaltonen   |
|  Santeri Kinnunen  | … |   Juha "Stigu" Stenius   |
|  Anna-Leena Härkönen  | … |   Ulla Stenius   |
|  Heikki Nousiainen  | … |   Mikko Salminen   |
|  Sinikka Sokka  | … |   Soile Salminen, o.s. Linnavuori   |
|  Leena Uotila  | … |   Elina   |
|  Antti Virmavirta  | … |   Freddi   |
|  Anja Pohjola  | … |   Liisa Salminen   |
|  Aapo Vilhunen  | … |   Ensio   |
|  Kirsti Valve  | … |   Shotta Isberg, o.s. Salminen   |
|  Ville Tiihonen  | … |   Taiteilija   |
|  Christer Andersson  | … |   Antti   |
|  Jerri Råman  | … |   Erkki Salokannel   |
|  Linda Vainio  | … |   Unelma Toivonen   |
|  Pinja Siivonen  | … |   Lempi Salokannel   |
|  Eric Barco  | … |  Jesse   |
|  Vilma Kitula  | … |  Satu   |
|  Jasmin Voutilainen  | … |  Suvi   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Oikeus omaan elämään | 15. syyskuuta 2014 | 490 000  |
| 2. | Tihentynyt elämäntunne | 22. syyskuuta 2014 | 398 000  |
| 3. | Painajainen | 29. syyskuuta 2014 | 354 000  |
| 4. | Suursiivous | 6. lokakuuta 2014 | 417 000  |
| 5. | Lähtölaukauksia | 13. lokakuuta 2014 | 389 000  |
| 6. | Ikuinen liitto? | 20. lokakuuta 2014 | 424 000  |
| 7. | Mitä ihminen kestää | 27. lokakuuta 2014 | 395 000  |
| 8. | Väkevä kuin kuolema | 3. marraskuuta 2014 | 420 000  |
| 9. | Mitä jäljelle jää | 10. marraskuuta 2014 | 396 000  |
| 10. | Ainoa aarre | 17. marraskuuta 2014 | 443 000  |
Veniamin Kaverin

Veniamin kaverin vuonna 1970.
Veniamin Aleksandrovitš Kaverin (ven. Вениами́н Алекса́ндрович Каве́рин, oikea sukunimi Zilber, Зи́льбер; 19. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1902 Pihkova – 2. toukokuuta 1989 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Veniamin Kaverin syntyi sotilasmuusikon perheeseen. Hän opiskeli Pihkovan kymnaasissa, suoritti keskikoulun loppuun Moskovassa ja pääsi vuonna 1919 Moskovan yliopiston historiallis-kielitieteelliseen tiedekuntaan. Vuonna 1920 Kaverin muutti Pietariin, jossa hän jatkoi opintojaan Pietarin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa sekä Itämaisten kielten instituutin arabian kielen osastossa.
Kaverinin kertomus Odinnadtsataja aksioma (”Yhdestoista aksiooma”, 1920) herätti Maksim Gorkin huomion. Suuri merkitys kirjailijan kehitykselle oli vuonna 1921 syntyneellä Serapion-veljien kirjallisuusryhmällä, jossa hän tutustui Lev Luntsiin. Kaverinin ensimmäinen julkaisu Hronika goroda Leiptsig (”Leipzigin kaupungin kronikka”) ilmestyi Serapion-veljeksien almanakassa vuonna 1922. Samana vuonna hän meni naimisiin ystävänsä Juri Tynjanovin sisaren kanssa.
Kirjailijan ensimmäinen novellikokoelma Mastera i podmasterja (”Mestareita ja heidän apulaisiaan”) ilmestyi vuonna 1923. Alkuvaiheen muotokokeiluja seurasi tyyliltään perinteisempi rikoskertomus Konets hazy (”Koplan loppu”, 1925). 1920-luvulla Kaverin harjoitti myös jatko-opintoja ja julkaisi vuonna 1929 väitöskirjan Osip Senkovskin elämästä. Filologian opintoihin liittyy hänen ensimmäinen romaaninsa, 1920-luvun kirjallisuuselämää kuvaava Skandalist, ili Vetšera na Vasiljevskom ostrove (”Skandalisti eli Iltoja Vasilinsaarella”, 1928). Ajan kulttuurielämä on taustana myös pienoisromaanissa Tšernovik tšeloveka (”Ihmisen luonnos”, 1929) sekä romaaneissa Hudožnik neizvesten (”Tuntematon taiteilija”, 1931) ja ”Toive täyttyy” (Ispolnenije želani, 1936). Kaverinin tunnetuin teos on seikkailuromaani ”Kaksi kapteenia” (Dva kapitana, 1936–1944), joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1946.
Stalinin kuoltua Kaverin tuli tunnetuksi Neuvostoliiton kulttuurielämän vapauttamista vaatineena liberaalina. Hän oli yksi Literaturnaja Moskva -almanakan (1956) perustajista, teki tunnetuksi Serapionin veljeksien perintöä sekä puolusti Aleksandr Solženitsynia ja muita vainottuja kirjailijoita.
Kaverinin romaanit Otkrytaja kniga (”Avoin kirja”, 1946–1954, lopullinen versio 1980) ja Dvoinoi portret (”Kaksoismuotokuva”, 1963–1964) liittyvät neuvostoajan tiedemaailman dramaattisiin kohtaloihin. Neuvostoliiton kulttuurielämää kuvaa romaani Pered zerkalom (”Peilin ääressä”, 1972) sekä lukuisat muistelmateokset. Sotavuosista kertovat romaanit Nauka rasstavanija (”Eroamisen taito”, 1982) ja Nad potajennoi strokoi (”Salatun rivin äärellä”, 1988). 1970–1980-luvuilla Kaverin kirjoitti myös lasten- ja nuortenkirjoja.
Suomennettuja teoksia

Yhdeksän kymmenesosaa kohtalosta: romaani. Suom. Otto Oinonen. Helsinki: Työväen kirjallisuuden edistämisyhdistys, 1928.
Palatsin piiritys. Suom. Irja Lindros. Leningrad: Kirja, 1934.
Kaksi kapteenia, osa 1. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Tammi, 1945.
Kaksi kapteenia, osa 2. Suom. Juhani Konkka. Vammala: Tammi, 1948.
Kaksi kapteenia: romaani, osa 1. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.
Kaksi kapteenia: romaani, osa 2. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1952.
Miehuuden koulu: kertomuksia. Suom. Elina Timonen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.
Toive täyttyy. Suom. Jussi Pakkanen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1961.
Tilintarkastaja, antologiassa Neuvostoproosaa. 1, Vallankumouksesta sosialistiseen realismiin, WSOY 1969, toimittanut ja suomentanut Esa Adrian, Helsinki: WSOY 1969
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Veniamin Kaverin (venäjäksi)