stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lukko

Vanha riippulukko. Niissä käytettiin ennen ja käytetään yhä yleensä levyhaittasylinteriä.
Lukko on mekaaninen tai sähköinen sulkulaite muun muassa ovien, autojen tai säilöjen lukitukseen. Lukko, sen osat ja ominaisuudet ovat osa rakenteellista murtosuojausta. Lukko avataan tavallisesti avaimella, syötettävällä koodilla, sähköisesti esimerkiksi kellolaitteella  tai kauko-ohjauksella joko lukon läheltä tai esimerkiksi valvomosta. Lukon voi myös mahdollisesti tiirikoida tai murtaa auki.
Historia

Lukkoja on ollut kautta aikojen suojaamassa rikollisuudelta. Muinaisessa Egyptissä käytettiin puisia lukkoja. Avain muistutti hieman suurta kampaa. Siinä oli salpa, johon putosi salvan painuessa kiinni kolme tappia. Ne painuivat alas salvassa olevista rei’istä estäen salvan liikuttamisen. Kun tuo suurehko ”kampa” sitten aseteltiin alakautta salvassa olevaan kolmeen reikään, avaimessa olevat tapit työnsivät lukossa olevat tapit syrjään. Se jälkeen salpaa oli mahdollista liikutella niin kauan kuin avain oli sen sisällä.
Ensimmäiset metalliset lukot valmistettiin antiikin Roomassa. Niiden mekanismit olivat vaihtelevia, mutta yleisesti käytettiin ainoastaan sisältäpäin lukittavaa salpaa. Jonkun täytyi kuitenkin aina olla talossa, jos ovi haluttiin avata tai lukita.
Keskiajalle tultaessa avaimet merkitsivät valtaa ja vaurautta. Ne olivat koristeellisia ja suurehkoja. Lukot oli taidokkaasti koristeltu. Keskiaikaisten lukkojen sisällä piili kuitenkin usein erittäin yksinkertainen mekanismi. Oli tavallista, että sama avain saattoi käydä useampaankin lukkoon.
Ensimmäinen todellinen parannus turvallisuuteen tuli 1700-luvulla, kun Robert Barron kehitti haittalukon. Se on myös kaikista ”perinteisin” lukko ja aikanaan yleisimmin käytetty. Robert Barronin kehittämä mekanismi oli yksinkertainen, mutta mahdollisti aidosti yksilölliset avaimet. Lukossa oli kaksi perättäistä haittalevyä. Kun avainta käännettiin, se nosti kummatkin levyt sellaiseen asentoon, että kun avain kääntymistä jatkaessaan tarttui salpaan, oli salpa vapaa liikkumaan, eivätkä haittalevyt enää estäneet sen liukumista sisään tai ulos lukosta. Koska Barronin lukossa oli alun perin vain kaksi haittaa, avainkombinaatioita oli verrattain vähän. Tämän vuoksi haittojen määrää kasvatettiin lukon kasvattaessa suosiotaan, jottei kukaan voisi avata lukkoa kokeilemalla kaikkia mahdollisia avaimia. Barronin lukkoa on paranneltu vastaamaan nykyajan tarpeisiin, mekanismia käytetään yleisimmin varmuuslukoissa.
Sylinterilukko

Sylinteri- eli tappihaittasylinterilukon kehitti amerikkalainen Linus Yale Sr. Lukon viimeisteli ja patentoi hänen poikansa Linus Yale Jr. vuonna 1861. Lukossa oli viiden sarjassa peräkkäin kaksi päällekkäistä tappia, jotka avain asetti samalle linjalle ulko- ja sisäsylinterin rajalle, jolloin lukkosylinterin kääntymistä ei ollut enää estämässä mikään tapeista. Näin sylinteriä voitiin kääntää, jolloin lukko aukesi.
Tappihaittasylinterilukko on yksi maailman yleisimmin käytössä olevista avaimellisista lukitusmekanismeista. Linus Yalen kehittämään lukkoon liittyy kuitenkin monia ongelmia. Ammattilaisen on helppo tiirikoida se auki, minkä lisäksi siihen liittyy monia muita turvallisuuteen vaikuttavia ongelmia, kuten tappien kestävyys pakotettaessa sylinteriä kääntymään.
Abloy

Abloy- tai kiekkohaittasylinterilukon kehitti helsinkiläinen konttorikonemekaanikko Emil Henriksson vuonna 1907. 1900-luvun alun Suomessa ei kuitenkaan ollut kysyntää tiirikoimattomalle lukolle. Henriksson ajautuikin taloudellisiin vaikeuksiin ja hänen perustamansa Ab Låsfabriken Lukko Oy meni konkurssiin. Pankin haltuun joutunut patentti myytiin Kone ja Silta Oy:lle.
Kiekkohaittasylinterilukkoa pidetään vaikeasti tiirikoitavana. Se tarjoaa huomattavasti enemmän suojaa kuin tavallinen sylinterilukko. Abloy-lukon toimintaperiaate on seuraava: haittalevyt ovat sisällä sylinterin muotoisessa kappaleessa, jonka ympärillä on vielä ulommainen sylinteri. Sisimmäistä sylinteriä (sisäsylinterin kääntyessä lukko aukeaa) estää kääntymästä pitkittäin oleva tappi, joka ottaa kiinni sekä ulommaiseen että sisempään sylinteriin. Sisempi sylinteri ei siis käänny. Kun avainta käännetään, haittalevyissä olevat kolot muodostavat uran, jolloin tappi painuu uraan sisään. Näin sisempi sylinteri on vapaa kääntymään ja avaamaan lukon.
Abloy Oy on kehittänyt perinteistä Abloy-lukkoa eteenpäin ja luonut uusia tuotesarjoja, muun muassa Abloy Exec ja Abloy Protec.
Sarjoitus

Lukon sarjoitus tarkoittaa lukon haittojen asettamista siten, että lukko on yksilöllinen eikä toinen avain avaa sitä. Myös riittävä avainvaihtoehtojen määrä takaa yleensä turvallisuuden, vaikka toisella voisi teoriassa olla lukkoon käypä avain.
Lukkotyyppejä

Avainkorttilukko
Haittalukko
Sylinterilukko
Kiekkohaittasylinterilukko
Älylukko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lukkojen toiminnasta englanniksi
Lukkojen historia tiivistetysti englanniksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Oikeus: Abloy-lukkojen murtoriskistä vaiettava (Arkistoitu – Internet Archive) Turun Sanomat 3.5.2013
Perinteinen tappihaittasylinterilukko, jossa ylimmät tapit estävät sylinteriä kääntymästä.
Avain nostaa tapit tasaan sisemmän ja ulomman sylinterin rajalle.
Sylinteriä voidaan kääntää.
Hakali

Hakalin paloasema.
Lauritsalan työväentalo Hakalissa.
Hakali on Lappeenrannan kaupunginosa. Hakali sijaitsee noin 7 kilometriä Lappeenrannan keskustasta itään päin. Hakali kuuluu Lappeenrannan alueellisessa jaossa Lauritsalan alueeseen. Puutalovaltaisessa Hakalissa on asunut paljon Kaukaan tehtaan työläisiä. Hakalin itäosaa kutsutaan Hovinpelloksi ja sen itäpuolella kulkee Saimaan kanava. Lähimmät palvelut sijaitsevat 2 km länteen Lauritsalassa.
Hakalin pohjoisosassa sijaitsee Hovinpellon niitty, joka on maakunnallisesti arvokas perinneympäristö, jossa on tehty havaintoja harvinaisista kovakuoriaisista ja perhosista. Hakalin liikenneympyrän pohjoispuolella Kalevankadun varrella sijaitsee Hakalin paloasema, jossa toimii Lauritsalan vapaapalokunta. Palosemarakennus valmistui alun perin 1931 Hakalin kansakouluksi, mutta muutettiin paloasemaksi vuonna 1960. Hakalissa sijaitsee myös vuonna 1910 valmistunut Lauritsalan työväentalo, jota voi vuokrata juhlien tai tilaisuuksien järjestämiseen.
Kuvia Hakalista

Näkymä Paavonkadulle
Puutaloja Liittokadulla
Hovinpellon niitty
Aiheesta muualla

Lauritsalan alueen asukasyhdistyksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Zenith

| HMS Zenith |
| --- | --- |
 HMS Zenith

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  19. toukokuuta 1942
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  22. joulukuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  Egyptin laivastolle 1955 El Fateh poistettu palveluksesta 1979 (?)
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 730 t (standardi) 2 570 t (max)
Pituus:  80,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,90 m
Koneteho:  40 000 hv (29,8 MW)
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  286
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,5" tykkiä 5 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Zenith (viirinumero R95) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Z-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 12. helmikuuta 1942 kymmenennessä hätälaivueessa (engl. Emergency Flotilla) William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1942 HMS Wessexinä. Aluksen nimi vaihdettiin 1943 HMS Zenithiksi. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1944 ja valmistui 22. joulukuuta.
Palvelus

Vastaanottotestit ja varustaminen aloitettiin 22. joulukuuta. Niiden päätyttyä alus siirrettiin Scapa Flow’hun miehistön koulutukseen, joka keskeytyi konehuoneessa havaitun vian vuoksi. Alus määrättiin korjattavaksi Clydeen telakalle, missä ollessaan se sai määräyksen siirtyä Kaukoitään. Kesäkuussa alus vapautui telakalta aloittaen koeajot, joiden päätyttyä se matkasi Scapa Flowhun jatkamaan miehistön koulutusta. Heinäkuussa alus lähti Välimerelle, jossa koulutus edelleen jatkui. Elokuussa Japanin antauduttua aluksen siirto Kaukoitään peruutettiin.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus liitettiin 4. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli vuoteen 1947. Se siirrettiin Chathamin reserviin. Alus oli huollettavana 1950 Tynen telakalla, josta se palasi reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin toukokuussa 1955 Egyptille.
Egyptin laivastossa

Alus huollettiin ja modernisoitiin Thornycroftin telakalla Woolstonissa vastaamaan Egyptin laivaston vaatimuksia. Se nimettiin El Fatehiksi, jonka jälkeen alus lähti syyskuussa 1956 Egyptiin. Alus palasi 1963 Britteinsaarille modernisoitavaksi, mikä valmistui heinäkuussa 1964. Alus oli tämän jälkeen Egyptin laivastossa vielä 15 vuotta ennen palveluksesta poistamistaan.
Hanhenputki

| Hanhenputki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Suku::  Hanhenputket Berula
Laji::  erecta
Kaksiosainen nimi
 Berula erecta  (Huds.) Coville (1893) 
Synonyymit
 Sium erectum Huds. 
Katso myös
   Hanhenputki Wikispeciesissä   Hanhenputki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Hanhenputki eli euroopanhanhenputki (Berula erecta) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen sellerintuoksuinen ruoho, joka kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Kasvi muistuttaa lähisukuista, samanlaisilla kasvupaikoilla kasvavaa sorsanputkea. Hanhenputken lehtien lehdykät ovat isohampaiset ja lohkohedelmä pyöreähkö, matalaharjuinen. Hanhenputki kasvaa vedessä tai märillä paikoilla.
Hanhenputkea esiintyy miltei koko Euroopassa, mutta ei Islannissa. Pohjoisimmillaan se esiintyy eteläisen Ruotsin rannikkoseuduilla ja Virossa. Suomessa hanhenputki on havaittu ensimmäisen kerran luonnonvaraisena 2020-luvulla Ahvenanmaalla Kökarissa.
Hanhela

Hanhela on suomalainen sukunimi:
Aki Hanhela (s. 1989), pesäpalloilija
Heino Hanhela (s. 1953), luontokuvaaja
Martti Hanhela (s. 1955), luontokuvaaja, Heino Hanhelan veli.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gullholmenin kirkko

| Gullholmenin kirkko Gullholmens kyrka |
| --- | --- |
 Gullholmenin kirkko vuonna 2008
Sijainti:   Orust, Länsi-Götanmaa, Ruotsi
Koordinaatit:  58°10′45.7″N, 11°24′8.1″E
Hiippakunta:  Göteborgin hiippakunta
Seurakunta:  Morlandan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1799
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gullholmenin kirkko on Orustin kunnassa Länsi-Götanmaalla Ruotsissa sijaitseva puukirkko.
Historia

Vuonna 1798 perustettiin läntisessä Orustissa sijaitseville aiemmin Morlandan seurakuntaan kuuluneille saarille oma kappeliseurakunta, jonka kirkoksi Gullholmenin kirkko valmistui syksyllä 1799. Vuonna 1904 valmistui kirkon torniin terävä huippu.
Sisustus

Kirkon alttarimaalaus asetettiin paikoilleen vuonna 1828 ja sen on todennäköisesti tehnyt hollantilainen taiteilija. Saarnastuolissa on kuvattu neljä evankelistaa, ne on maalannut Gunnar Erik Ström vuonna 1949. Kirkossa on kaksi kirkkolaivaa, jotka on lahjoitettu vuosina 1945 ja 1989. Eteläisellä seinällä on merenkävijöiden suojeluspyhimystä Pyhää Nikolaosta ja arkkienkeleitä Gabrielia ja Mikaelia kuvaava ikoni vuodelta 2001.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Harri Nousiainen

Harri Nousiainen (s. 1974 Hanko) on suomalainen näyttelijä. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa teatteritaiteen maisteriksi 1999–2003, missä hänen lopputyönsä nimi oli Siedä. Nousiainen on kiinnitettynä näyttelijänä Suomen Kansallisteatterissa ja vieraillut mm. Hämeenlinnan kesäteatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa.
Näytelmät

Nousiainen on Suomen Kansallisteaatterin vakituinen näyttelijä ja näytellyt mm. seuraavissa näytelmissä ja rooleissa
Romeo ja Julia (Romeon rooli)
Papin perhe (Teuvo Rastas)
Keväällä isä sai siivet (Tomi)
Tyynymies (Katurian)
Käsky (Aaro Harjula)
Valta (Philippe)
Muumipappa ja meri (Muumipeikko)
Arkku (Lauri)
Fedja-Setä, kissa ja koira ( Fedja-Setä)
Eurydike (Orfeus)
Kiiltokuvia (Setä-mies ohj. Lauri Nurkse)
Iskelmä-Suomi (YLE 2013 ohj. Antti Leino)
Hanhenkaulat

| Hanhenkaulat |
| --- | --- |
 Lepas anserifera
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Maxillopoda
Alaluokka::  Thecostraca
Osaluokka::  Siimajalkaiset Cirripedia
Heimo::  Hanhenkaulat Lepadidae  Darwin, 1852
Katso myös
   Hanhenkaulat Wikispeciesissä   Hanhenkaulat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hanhenkaulat (Lepadidae) on äyriäisiin kuuluvien siimajalkaisten heimo. Ne erottuvat muista siimajalkaisista (esimerkiksi merirokoista) pitkän ja lihaksikkaan jalkansa takia.
Useimmat hanhenkaulalajit elävät rannikolla, usein vuorovesivirtauksen alueella, missä liikkuva vesi tuo niille ravintoa, jota ne suodattavat ruoakseen.
Hanne Sikiö

| Hanne Sikiö> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1978 (ikä 46) Lempäälä
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  left
Pituus:  179 cm
Paino:  69 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2007
Aik. seurat:  Ilves JYP University of Minnesota-Duluth Tappara
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Suomi 1999 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Kanada 2000 | jääkiekko |  |
Hanne Erika Sikiö (s. 19. maaliskuuta 1978 Lempäälä) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Sikiö kuului pronssia saavuttaneeseen Suomen maajoukkueeseen MM-kilpailuissa 1999 ja 2000. Lisäksi hän pelasi neljänneksi sijoittuneessa Suomen joukkueessa MM-kilpailuissa 2001 ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002.
Sikiö pelasi Minnesota-Duluthin joukkueessa 1999–2003.
Saavutukset

MM-pronssia 1999 ja 2000
USA:n yliopistomestaruus 2001, 2002 ja 2003
HMS Dulverton (M35)

| HMS Dulverton |
| --- | --- |
 HMS Dulverton

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vosper Thornycroft, Woolston
Laskettu vesille:  3. marraskuuta 1982
Palveluskäyttöön:  4. marraskuuta 1983
Poistui palveluskäytöstä:  27. syyskuuta 2005 Liettualle 2008 nimellä Kuršis
Tekniset tiedot
Uppouma:  750 t
Pituus:  60 m
Leveys:  9,8 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  2-akselinen Napier Deltic -dieselmoottori 3 540 shp
Nopeus:  17 solmua
Miehistöä:  55, joista 6 upseeria
Aseistus
Aseistus:  1 × 30 mm automaattitykki 2 × Minigun 3 × 7,62 mm konekivääriä
HMS Dulverton (viirinumero M35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan miinantorjunta-alus, joka myytiin vuonna 2008 Liettualle. Alus aloitti palveluksensa Liettuan laivastossa 2011 nimellä Kuršis.
Valmistus

Alus tilattiin Woolstonista Vosper Thornycroftilta. Se laskettiin vesille 3. marraskuuta 1982 ja otettiin palvelukseen 4. marraskuuta 1983.
Palvelus

Alus muutettiin 1977 vartiolaivaksi. Se todettiin tarpeettomaksi, jonka jälkeen alus asetettiin 2004 myyntiin. Vuonna 2008 Liettua osti aluksen. Thales modernisoi aluksen miinantorjuntajärjestelmät runkoonasennetulla tyypin 2193 kaikuluotaimella, propulsiojärjestelmän, taistelunjohtojärjestelmän ja miinantuhoamisjärjestelmän, jonka jälkeen alus liitettiin 2011 Liettuan laivastoon nimellä Kuršis.
HMS Zealous (R39)

| HMS Zealous |
| --- | --- |
 HMS Zealous

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  5. toukokuuta 1943
Laskettu vesille:  28. helmikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  9. lokakuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  Israelin laivastolle 15. heinäkuuta 1955 nimellä Eilat upotettu 21. lokakuuta 1967
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 730 t (standardi) 2 570 t (max)
Pituus:  80,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,90 m
Koneteho:  40 000 hv (29,8 MW)
Nopeus:  37 solmua
Miehistöä:  286
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,5" tykkiä 5 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Zealous (viirinumero R39) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Z-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 12. helmikuuta 1942 kymmenennessä hätälaivueessa (engl. Emergency Flotilla) Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 5. toukokuuta 1942 telakkanumerolla 1118. Alus laskettiin vesille 28. helmikuuta 1944 ja valmistui 9. lokakuuta.
Palvelus

Aluksen vastaanottotestit ja varustautuminen aloitettiin 9. lokakuuta. Niiden päätyttyä se siirtyi Scapa Flow’hun miehistön koulutukseen, jonak päätyttyä alus siirrettiin laivueeseensa Kotilaivastossa. Alus liittyi 21. marraskuuta HMS Onslaughtin, HMS Scorpionin ja HMS Scourgen kanssa operaatio Handfastin Force 3:een suojaten HMS Diademiä, HMS Premieriä ja HMS Pursueriä laskettaessa miinoja Karanlahteen. Alus osallistui 7. joulukuuta vastaavaan tehtävään operaatio Urbanessa, jossa laskettiin miinoja ja iskettiin merimaaleihin Karanlahdella, ja 14. joulukuuta operaatio Laceratessa, jossa laskettiin miinoja Ramosundin alueelle.
Alus suojasi 15. tammikuuta 1945 HMS Carronin kanssa miinalaiva HMS Apolloa, joka laski miinoja Utsiran saaren edustalle operaatio Spellbinderissä. Se suojasi 6. helmikuuta Onslaughtin, HMS Opportunen, HMS Onslow’n, HMS Orwellin, HMS Serapiksen, HMS Zambesin, HMS Zestin, HMCS Siouxin, HMS Lapwingin, HMS Denbigh Castlen ja KNM Oksøyn kanssa HMS Bellonaa, HMS Campaniaa ja HMS Nairanaa, kun osasto oli Neuvostoliittoon matkanneen saattueen JW64 lähisuojauksena. Alus erkani 14. helmikuuta Siouxin, Zambesin ja Zestin kanssa saattueesta evakuoidakseen Sørøyan saaren asukkaat, jotka kuljetettiin Murmanskiin.
Evakuointitehtävästä vapauduttuaan alus liittyi 17. helmikuuta Britteinsaarille palaavan saattueen RA64 lähisuojaukseen, jonka mukana se erosi saattueesta 27. helmikuuta määränpäässä. Alus palasi laivueeseensa Kotilaivastoon, jossa se jatkoi palvelustaan. Alus suojasi 18. huhtikuuta HMS Offan, HMS Zephyrin, Zestin, HMS Zodiacin, HMCS Haidan, HMCS Huronin, HMCS Iroquoisin ja Norjan laivaston KNM Stordin kanssa Bellonaa, Premieriä ja HMS Vindexiä, jotka olivat Neuvostoliittoon matkanneen saattueen JW66 lähisuojauksena. Alus erkani 25. huhtikuuta lähisuojauksen mukana saattueesta Kuolaan saavuttuaan. Se liittyi 29. huhtikuuta saman osaston mukana Britteinsaarille palaavaan saattueeseen RA66.
Alus osallistui elokuussa HMS Myngsin ja Zestin kanssa voitonpäivän juhlallisuuksiin Woolwichissa, Lontoossa. Alus liitettiin Japanin antauduttua Kotilaivaston 4. hävittäjälaivueeseen. Alus siirrettiin elokuussa 1947 Devonportin reserviin, josta se siirrettiin edelleen Plymouthiin. Alus oli 1950 huollettavana Cardiffissa ja siirrettiin 1953 Penarthiin. Alus sijoitettiin seuraavana vuonna poistolistalle ja myytiin Israelille.
INS Eilat

Alus nimettiin 15. heinäkuuta 1955 Cardiffissa INS Eilatiksi (runkonumerolla K-40). Se oli modernisoitavana 1956 Harland and Wolffin telakalla, mistä se siirtyi Välimerelle.
Egyptin laivaston partioveneen 21. lokakuuta 1967 ampumat kolme ohjusta upottivat aluksen Siinailla.
Hebe-säätiö

| Hebe-säätiö |
| --- | --- |
Perustettu:  1993
Kotipaikka:  Lintulahdenkatu 10 Helsinki, Suomi
Johtaja:  Aarne Suomi
Hallitus:   Tommi Ruuth (pj.)  Niina Kari  Hannu Koponen  Anna Mikkola  Minttu Sillanpää  Karoliina Öystilä 
Säätiön sivut
Hebe-säätiö on suomalainen säätiö, joka perustettiin vuonna 1993 tukemaan Suomen Demokraattista Nuorisoliittoa (SDNL), nykyisiä Vasemmistonuoria. Säätiön nimi viittaa antiikin kreikkalaisten nuoruuden jumalattareen.
Säätiö ei saa julkista tukea, vaan sen jakama tuki on peräisin realisoidusta SDNL:n omaisuudesta, joka säätiöitiin, jotta nuoriso ei pääsisi sitä tuhlaamaan ja sille kävisi kuten SKP:n omaisuudelle.
Lokakuussa 2009 Helsingin Sanomat nosti esiin Hebe-säätiön tuen Vasemmistonuorille. Lehden mukaan kyseessä ei ollut säätiön säännöissä sille määritelty tehtävä. Sääntöjen mukaan säätiön tehtävänä on tukea ja edistää nuorisotyötä ja nuorisotoimintaa, johon se on katsonut myös poliittisen osallistumisen kuuluvan.
Vuonna 2010 Patentti- ja rekisterihallitus (PRH) antoi Hebe-säätiölle huomautuksen koskien säätiön jakamaa yleisavustusta Vasemmistonuorille. PRH:n mukaan avustuksia ei pidä jakaa yleisavustuksina, vaan osoittaa myös avustuksen käyttötarkoituksen.
HMS Zetland

| HMS Zetland |
| --- | --- |
 HMS Zetland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders, Scotstoun
Kölinlasku:  2. lokakuuta 1940
Laskettu vesille:  7. maaliskuuta 1942
Palveluskäyttöön:  27. kesäkuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  Norjan laivastolle 1952 nimellä KNM Tromsø
Loppuvaihe:  romutettu 1965
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  85,34 m
Leveys:  9,62 m
Syväys:  2,51 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Aseistus:  6 × QF 4"/L45 Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX asennuksina 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena asennuksena 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
HMS Zetland (viirinumero L59) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin II saattuehävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 20. joulukuuta 1939 vuoden 1940 hätäohjelmassa Yarrowilta, jossa köli laskettiin 2. lokakuuta 1940 työnumerolla J1854. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1942 ja valmistui 27. kesäkuuta seuraavana vuonna.
KNM Tromsø

Alus lainattiin vuoden 1952 lopulla Norjan laivastolle neljäksi vuodeksi. Norjan hallitus osti aluksen heinäkuussa 1956 nimeten sen KNM Tromsøksi. Alus modernisoitiin muuttamalla sen masto verkkorakenteiseksi ja korvaamalla X-torni kahdella Squid-sukellusveneentorjuntaheittimellä. Aluksen runkonumerona oli Norjassa ensin vuodesta 1950 D311 ja fregatiksi luokittelun jälkeen F311. Alus poistettiin palveluksesta ja myytiin romutettavaksi 1965.
HMS Walrus (1917)

| HMS Walrus |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan
Kölinlasku:  helmikuu 1917
Laskettu vesille:  27. joulukuuta 1917
Palveluskäyttöön:  8. maaliskuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 5. maaliskuuta 1938
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 × 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Walrus oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla.
Palvelus

Vuonna 1921 alus liitettiin laivueiden kahtia jaon yhteydessä Atlantin laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, jonka muut alukset olivat HMS Malcolm, HMS Vanity, HMS Vendetta, HMS Vivacious, HMS Voyager, HMS Waterhen, HMS Wrestler ja HMS Wryneck.
Huollon jälkeen alus aloitti 6. kesäkuuta 1924 Devonportissa toisen palvelusrupemansa liitettynä edelleen Välimeren laivaston 5. hävittäjälaivueeseen, joka nimettiin 1925 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeksi.. Alus siirrettiin 15. marraskuuta 1926 Sheernessin telakalle, mistä se palasi palvelukseen 5. huhtikuuta 1927 Noressa määrättynä edelleen 1. hävittäjälaivueeseen Välimerelle.
Alus sijoitettiin 30. marraskuuta 1932 Devonportin reserviin, josta se siirrettiin 1934 Rosythiin ylläpidettävään reserviin. Se oli määrä muuttaa vuonna 1938 nopeaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR), kun sitä oltiin hinaamassa 13. helmikuuta 1938 Rosythistä Chathamiin aluksen hinausvaijeri katkesi ja se ajautui karille Scarboroughin edustalla. Pelastusmiehistö poisti alukselta runsaasti materiaalia, kun se osoittautui korjauskelvottomaksi. Runko myytiin romutettavaksi Round Brossille Sunderlandiin.