stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edward William Nelson

Nelson Alaskassa
Edward William Nelson (8. toukokuuta 1855 Amoskeag, New Hampshire – 19. toukokuuta 1934 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä ja etnologi.
Nelsonin vanhemmat olivat William Nelson ja Nancy Martha Wells, jotka olivat tulleet Englannista. Hänen isänsä kaatui sisällissodassa ja äiti muutti lapsineen Chicagoon. Vuonna 1871 heidän kotinsa tuhoutui suuressa Chicagon tulipalossa. Vuonna 1876 Nelson muutti Washingtoniin ja aloitti biologian opinnot Johns Hopkinsin yliopistossa Baltimoressa.
Vuonna 1877 Nelson liittyi Yhdysvaltain armeijan viestijoukkoihin (Signal Corps). Spencer Fullerton Baird oli vastuussa viestiupseerien värväämisestä kaukaisille tutkimusasemille ja valitsi tehtäviin miehiä, joilla oli kokemusta tieteellisestä työskentelystä ja jotka olivat kykeneviä tutkimaan paikallista kasvistoa ja eläimistöä. Baird lähetti Nelsonin St. Michaeliin Alaskaan, missä hän palveli vuoden 1881 loppuun.
Nelson toimi luonnontieteilijänä USRC Corwinilla, joka purjehti Wrangelinsaarelle etsimään kadonnutta USS Jeanettea vuonna 1881. Nelson julkaisi havaintonsa kirjoituksessaan Report upon Natural History Collections Made in Alaska between the Years 1877–1881 (1887). Hän julkaisi myös etnologiset havaintonsa Beringinsalmen eskimoista kirjoituksessaan The Eskimo about Bering Strait (1900).
Vuonna 1890 Nelson osallistui Clinton Hart Merriamin johtamalle tutkimusmatkalle Kuolemanlaaksoon. Tämän retken jälkeen hänet komennettiin kenttätutkimuksiin Meksikoon. Nelson vietti Meksikossa seuraavat 14 vuotta työskennellen muun muassa Edward Alphonso Goldmanin kanssa. Sen jälkeen hän jatkoi työskentelyä Bureau of Biological Surveyssa aina vuoteen 1929 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Vuosina 1916–1927 hän toimi toimiston johtajana.
Nelson toimi muun muassa Amerikan lintutieteellisen yhdistyksen (American Ornithologists’ Union), Amerikan nisäkästutkijoiden (American Society of Mammalogists) ja Washingtonin biologisen yhdistyksen (Biological Society of Washington) puheenjohtajana. Hän omisti valtavan kokoelman, johon kuului näytteitä monista eläinryhmistä, ja kuvaili ryhmineen satoja uusia lajeja. Linnuista hän nimesi muun muassa pirrenkolibrin (Goethalsia bella); kaikkiaan hän nimesi 18 lintulajia tai alalajia. Nelson julkaisi kaikkiaan yli 200 kirjoitusta. Hän ei koskaan avioitunut, vaikka hänen tiedettiin seurustelleen lukuisten naisten kanssa, myös eräiden työtovereiden.
Nelsonin kunniaksi on nimetty Nelsoninsaari ja Nelsoninlaguuni Beringinmeressä ja Nelson Range -vuorijono Kaliforniassa. George Washingtonin yliopisto myönsi hänelle tohtorin arvon vuonna 1920.
Derek Redmond

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Derek Redmond |  Derek Redmond |  Derek Redmond |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1991 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Rooma 1987 | 4×400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 4×400 m |  |
Derek Anthony Redmond (s. 3. syyskuuta 1965 Bletchley) on brittiläinen pikajuoksija. Hän voitti Yhdistyneen kuningaskunnan 4 × 400 metrin viestijoukkueessa MM-kultaa 1991, MM-hopeaa 1987 sekä EM-kultaa 1986. Loukkaantumiset sävyttivät Redmondin juoksu-uraa: niiden takia väliin jäivät 1988 olympialaiset, 1990 Euroopan ja Kansainyhteisön kisat sekä 1993 MM-kisat. Redmond muistetaan Barcelonan kesäolympialaisten 1992 400 metrin juoksun semifinaalista, jossa 250 metriä ennen maalia hän loukkasi jänteensä pahasti. Redmondin isä talutti kärsivän juoksijan maaliin.
Redmondin 400 metrin ennätys oli vuonna 1987 juostu 44,50, joka säilyi Ison-Britannian ennätyksenä vuoteen 1992.
Aiheesta muualla

Redmond olympic.org:ssa
http://www.normanphillips.co.uk/derek_redmond_bio.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Dopethrone

| Dopethrone Electric Wizard |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : touko–kesäkuu 2000, Chuckalumba Studios, Dorset
 Julkaistu: 25. syyskuuta 2000
 Tuottaja(t): Rolf Startin
 Tyylilaji: doom metal, stoner metal, sludge metal
 Kesto: 71.01
 Levy-yhtiö: Rise Above
Electric Wizardin muut julkaisut
| Come My Fanatics... 1997 | Dopethrone 2000 | Let Us Prey 2002 |
Dopethrone on englantilaisen doom metal -yhtye Electric Wizardin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 2000. Levy on yhtyeen tunnetuin ja sanasta "Dopethrone" tullut jonkinlainen tunnussana yhtyeelle. Tyyli oli jälleen muuttunut edellisestä albumista, ja Obornin vokaalit ovat säröisemmät ja aggressiivisemmat kuin aikaisemmin. Albumin tunnetuimmat kappaleet lienevät raidat "Dopethrone", "Vinum Sabbathi", "Funeralopolis" sekä "We Hate You".
Kappaleet

Vinum Sabbathi – 3.06
Funeralopolis – 8.43
Weird Tales – 15.04 
I. Electric Frost
II. Golgotha
III. Altar of Melektaus
Barbarian – 6.29
I, The Witchfinder – 11.04
The Hills Have Eyes – 0.46
We Hate You – 5.08
Dopethrone – 20.48
Kokoonpano

Justin Oborn – kitara, laulu
Tim Bagshaw – basso
Mark Greening – rummut
Arviot

Allmusic:
I-Mockery:
Soundi:
Aiheesta muualla

Dopethrone Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Dopethrone Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Derek Riggs

Derek Riggs (s. 18. helmikuuta 1958) on brittiläinen kuvataiteilija. Hänet tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Iron Maidenille tekemistään levynkansista ja yhtyeen Eddie-maskotin suunnittelusta.
Riggs teki 1980- ja 1990-luvun aikana useimpien Iron Maidenin albumien ja singlejulkaisujen kansikuvat. Hänen viimeiseksi Iron Maidenille tehdyksi työkseen jäi vuoden 2000 Brave New World, minkä jälkeen hän ilmoitti lopettavansa yhtyeen kanssa työskentelyn taiteellisten erimielisyyksien vuoksi. Iron Maidenin albumien lisäksi hän on kuvittanut mm. Gamma Rayn, Stratovariuksen ja Timo Kotipellon levyjä.
Aiheesta muualla

Derek Riggsin virallinen sivusto
Derek Pugh

| Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Iso-Britannia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | 400 m |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Oslo 1946 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Oslo 1946 | 400 m |  |
Derek Charles Pugh (8. helmikuuta 1926 Tooting – 2. toukokuuta 2008 Tooting) oli brittiläinen 400 metrille erikoistunut pikajuoksija ja Euroopan mestari.
Pugh voitti 400 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä Euroopan mestaruudet Brysselissä 1950. Neljä vuotta aikaisemmin Oslon EM-kilpailuissa Pugh sijoittui 400 metrillä pronssille ja saavutti pitkässä viestissä hopeaa. Hän kilpaili kummallakin matkalla myös Lontoon kesäolympialaisissa 1948.
Aiheesta muualla

Derek Pugh Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Documenta

Taiteilijayhteisö Haus Rucker & co:n teos Landschaft im Dia tehtiin documenta 6 -näyttelyyn.
Documenta on laaja nykytaiteen näyttely, joka järjestetään viiden vuoden välein sadan päivän ajaksi Kasselin kaupungissa Saksan keskiosassa. Kasselin documentaa pidetään Venetsian biennaalin ohella eräänä merkittävimmistä kuvataiteen kansainvälisistä tapahtumista. Suomessa järjestetyt Ars-näyttelyt ovat documentaan verrattavia, mutta pienempiä kuvataidetapahtumia.
Saksan ollessa jakautunut Kassel sijaitsi lähellä Itä-Saksan rajaa. Järjestäjät kirjoittavat sen nimen pienellä alkukirjaimella.
Historiaa

Ensimmäinen documenta järjestettiin vuonna 1955 Kasselin puutarhanäyttelyn yhteydessä. Siellä oli esillä teoksia nykytaiteen suurimmilta nimiltä kuten Pablo Picassolta ja Wassily Kandinskylta. Kaikkiaan 570 teosta 148 taiteilijalta edustivat ekspressionismia fauvismia ja muita sotaa edeltäneiden vuosien modernismin suuntauksia. Näyttelyn ripustuksessa oli viitteitä natsien vuoden 1937 rappiotaiteen näyttelyyn: esimerkiksi Wilhelm Lehmbruckin veistos, joka oli natsien näyttelyssä keskeinen pilkan kohde oli jälleen näyttävällä paikalla, mutta nyt arvostuksen kohteena.
Toisella kerralla documenta oli jo instituutio. Alaotsikkona oli nyt "Taide vuoden 1945 jälkeen". New Yorkin Modernin taiteen museo lainasi näyttelyyn 97 työtä.
Kolmannessa documentassa vuonna 1964 mottona oli "Taide on sitä mitä taiteilijat tekevät." Näyttelyn noin 500 työtä edustivat modernin taiteen kehitystä impressionismista alkaen - esillä oli töitä Cézannelta, van Goghilta, Chagallilta, Picassolta ja Dixiltä, Kokoschkalta, Feiningeriltä sekä Paul Kleeltä, de Chiricolta, Max Ernstiltä ja Mirólta.
Viidennessä documentassa näyttelyn perusfilosofiaa muutettiin: aiemmin oli valittu mahdollisimman hyviä yksittäisiä töitä, nyt annettiin yhden taiteellisen johtajan koota eheä kokonaisuus ja valita teokset edustamaan tätä teemaa. Vuonna 1972 taiteellisena johtajana oli Harald Szeemann, ja hän valitsi näyttelyn otsikoksi “Questioning reality – pictorial worlds today “.
Kuudennessa documentassa oli mukana paljon amerikkalaisten taiteilijoiden piirroksia, sekä itäsaksalaisten taiteilijoiden sosialistista realismia.
Seitsemännen documentan kuuluisin teos oli Joseph Beuysin "yhteiskunnallista kuvanveistoa" edustava 7 000 tammea, jotka istutettiin kaupunkiin ja sen lähiympäristöön.
Historiaa > Viimeaikaiset documentat

Yhdennessätoista documentassa taiteellinen johtaja oli ensimmäistä kertaa Euroopan ulkopuolelta: Okwui Enwezor joka kuuden eri maista kotoisin olevan apulaiskuraattorin kanssa kokosi hyvin kansainvälisen näyttelyn.
Kahdestoista documenta oli avoimesti poliittinen. Sen teemoja olivat "Is modernity our antiquity?", "What is bare life?" ja "What is to be done?" Ensimmäinen liittyy nykytaiteen historialliseen perspektiiviin. Toinen kysymys koskee sitä, mikä on paljas elämä, ja kolmas pohtii taiteen ja esteettisen kokemuksen roolia tässä kaikessa.
Luettelo näyttelyistä

|  | vuosi | taiteilijoita | teoksia | kävijöitä | johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| documenta | 1955 | 148 | 670 | 130 000 | Arnold Bode |
| documenta II | 1959 | 392 | 1 770 | 134 000 | Arnold Bode, Werner Haftmann |
| documenta III | 1964 | 280 | 1 450 | 200 000 | Arnold Bode, Werner Haftmann |
| 4. documenta | 1968 | 150 | 1 000 | 220 000 | 24-jäsenen ”documenta-neuvosto” |
| documenta 5 | 1972 | 218 | 820 | 228 621 | Harald Szeemann |
| documenta 6 | 1977 | 622 | 2 700 | 343 410 | Manfred Schneckenburger |
| documenta 7 | 1982 | 182 | 1 000 | 378 691 | Rudi Fuchs |
| documenta 8 | 1987 | 150 | 600 | 474 417 | Manfred Schneckenburger |
| DOCUMENTA IX | 1992 | 189 | 1 000 | 603 456 | Jan Hoet |
| documenta X | 1997 | 120 | 700 | 628 776 | Catherine David |
| Documenta11 | 2002 | 118 | 450 | 650 924 | Okwui Enwezor |
| documenta 12 | 2007 | 114 | yli 500 | 754 301 | Roger M. Buergel |
| documenta 13 | 2012 |  |  | 860 000 | Carolyn Christov-Bakargiev |
Kuvia näyttelyistä

Fridericianum on Kasselin documentan pääpaikka.
Wilhelm Lehmbruck, Kniende, 1911/1926.
Joseph Beuys, 7 000 tammea, 1982, yksityiskohta.
Thomas Schütte, Muukalaiset, 1992.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anu Uimonen: Kasselin 12. documenta on totinen mutta tarjoaa myös suuria tunteita  21.6.2007. Helsingin Sanomat. Arkistoitu 9.10.2007. Viitattu 31.7.2022.
documenta Archiv documentan 1900- ja 2000 lukujen taiteen arkisto. (saksaksi) (englanniksi)
Edna May Oliver

| Edna May Oliver |
| --- | --- |
 Edma May Olicer elokuvan Ylpeys ja ennakkoluulo -trailerissa (1940)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edna May Nutter
Syntynyt: 9. marraskuuta 1883 Malden, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 9. marraskuuta 1942 (59 vuotta) Hollywood, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Edna May Oliver (9. marraskuuta 1883 Malden, Massachusetts – 9. marraskuuta 1942 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi nuorena oopperassa, mutta siirtyi myöhemmin näyttelijäksi. Oliver teki Broadway-debyyttinsä 1916 ja esiintyi useissa Broadway-tuotannoissa 1920-luvulla, kunnes hän solmi elokuvasopimuksen RKO Picturesin kanssa. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon saajaksi vuoden 1939 elokuvasta Erämaan rummut. Oliver on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Osittainen filmografia

Tavaratalon tuulispää (The Saturday Night Kid, 1924)
Cimarron (1931)
David Copperfield (The Personal History, Adventures, Experience, & Observation of David Copperfield the Younger, 1935)
Erämaan rummut (Drums Along the Mohawk, 1939)
Ylpeys ja ennakkoluulo (Pride and Prejudice, 1940)
Emina Jahović

| Emina Jahović |
| --- | --- |
 Emina Jahović vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1982 (ikä 42) Novi Pazar, Serbian sosialistinen tasavalta
Kansalaisuus:  serbialainen, turkkilainen
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, näyttelijä, malli
Puoliso:  Mustafa Sandal (vih. 2008; ero 2018)
Lapset:  2
Sukulaiset:  Mirsad Türkcan, veli
Muusikko
Taiteilijanimi:  Yaemina
Aktiivisena:  2002–
Tyylilajit:  popmusiikki
Soittimet:  kitara 
Levy-yhtiöt:  City, Croatia Records, PGP-RTS, IDJ, Sony Music
Aiheesta muualla
eminanetwork.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Emina Jahović (kyr. serb. Емина Јаховић; avionimi Emina Sandal, tunnettu Turkissa nimellä Emina Türkcan; 15. tammikuuta 1982 Novi Pazar, Serbian sosialistinen tasavalta) on serbialais-turkkilainen muusikko, näyttelijä ja malli. Jahović on yksi Balkanin alueen suosituimmista pop-laulajista, joka nousi kuuluisuuteen esiinnyttyään menestyksekkäästi useilla musiikkifestivaaleilla.
Jahović julkaisi esikoisalbuminsa Osmi Dan vuonna 2001. Vuonna 2008 hän julkaisi englanninkielisen kappaleen Exhale, joka nousi suosituksi Balkanin lisäksi muualla Euroopassa ja Amerikassa. Jahovićin suosio kasvoi entisestään vuonna 2009 julkaistun kolmannen albumin Vilan myötä. Levyn singlejulkaisu Med valittiin tuolloin Balkanin populaarimusiikin palkintogaalassa vuoden kappaleeksi. Vuosina 2010–2011 Jahović näytteli suositussa turkkilaisessa saippuasarjassa Lale Devri, jota on esitetty yli 30 maassa.
Jahovićilla on Serbian ja Turkin kaksoiskansalaisuus. Hän oli kymmenen vuotta naimisissa turkkilaisen laulajan Mustafa Sandalin kanssa ja sai tämän kanssa kaksi kaksi lasta. Avioliitto päättyi eroon 2018.
Jahovićin veli Mirsad Türkcan on ensimmäinen NBA:ssa pelannut turkkilainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emina Jahović Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Edna O’Brien

Edna O'Brien vuonna 2016.
Edna O’Brien (15. joulukuuta 1930 Tuamgraney, Claren kreivikunta – 27. heinäkuuta 2024) oli irlantilainen kirjailija. Hän kuvaa romaaneissaan usein naisen asemaa, uutta sukupuolimoraalia, tapojen ulkokultaisuutta, lapsuuden viattomuutta ja aikuisuuden arpia. O’Brienin kerronta on usein protestinomaista ja lähes raa’an maanläheistä. Hän käyttää teoksissaan elementteinä usein konflikteja ja vastakohta-asetelmia, esim. maaseudun ja kaupungin vastakkaisuutta muun muassa esikoisromaanissaan Maalaistytöt, jossa on omaelämäkerrallisia aineksia. O’Brienin romaaneista on suomennettu myös Pakanallinen paikka ja Paheellinen elokuu. Lisäksi O’Brien on kirjoittanut novellikokoelmia, lastenkirjoja ja näytelmiä.
Suomennetut teokset

Maalaistytöt (The Country Girls), suom. Maini Palosuo, Helsinki: Otava 1961 Sarja: Romaaneja aikamme ihmisistä
Paheellinen elokuu (August Is a Wicked Month), suom. Pentti Saarikoski, Helsinki: Otava 1970
Pakanallinen paikka (A Pagan Place), suom. Heidi Järvenpää, Helsinki: Otava 1971
Emily van Egmond

Emily van Egmond
Emily van Egmond (s. 12. heinäkuuta 1993) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa ennen vuoden 2023 MM-kilpailujen alkua 128 maaottelua ja tehnyt niissä 30 maalia. Hän on kuulunut Australian MM-kisajoukkueeseen vuosina 2011, 2015 ja 2019. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa Australian jokaisessa neljässä ottelussa.
Van Egmond on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa, Yhdysvalloissa ja Englannissa. Hän on tammikuusta 2022 alkaen edustanut San Diego Wavea.
Emily van Egmondin isä Gary van Egmond on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emily van Egmond Wikimedia Commonsissa
Australian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Williams |
2 Simon |
3 Luik |
4 Polkinghorne |
5 Roestbakken |
6 Logarzo |
7 Catley |
8 Kellond-Knight |
9 Foord |
10 van Egmond |
11 De Vanna |
12 Micah |
13 Yallop |
14 Kennedy |
15 Gielnik |
16 Raso |
17 Fowler |
18 Arnold |
19 Gorry |
20 Kerr |
21 Carpenter |
22 Harrison |
23 Allen |
Valmentaja Milicic
Australian joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Williams |
2 Kerr |
3 Cooney-Cross |
4 Polkinghorne |
5 Luik |
6 Logarzo |
7 Catley |
8 Kellond-Knight |
9 Foord |
10 van Egmond |
11 Fowler |
12 Carpenter |
13 Yallop |
14 Kennedy |
15 Gielnik |
16 Raso |
17 Simon |
18 Micah |
19 Nevin |
20 Grant |
21 Brock |
22 Arnold |
Valmentaja Gustavsson
Australian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2023
1 Williams |
2 Nevin |
3 Luik |
4 Polkinghorne |
5 Vine |
6 Wheeler |
7 Catley |
8 Chidiac |
9 Foord |
10 van Egmond |
11 Fowler |
12 Micah |
13 Yallop |
14 Kennedy |
15 Hunt |
16 Raso |
17 Simon |
18 Arnold |
19 Gorry |
20 Kerr |
21 Carpenter |
22 Grant |
23 Cooney-Cross |
Valmentaja Gustavsson
Australian joukkue – Kesäolympialaiset 2024
1 Arnold |
2 Heyman |
3 Torpey |
4 Polkinghorne |
5 Vine |
6 Gorry |
7 Catley |
8 Cooney-Cross |
9 Foord |
10 van Egmond |
11 Fowler |
12 Carpenter |
13 Yallop |
14 Kennedy |
15 Hunt |
16 Raso |
17 Wheeler |
18 Micah |
Valmentaja Gustavsson
Dunkerque

| Dunkerque |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Dunkerque
 Koordinaatit: 51°2′18″N, 2°22′39″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Nord-Pas-de-Calais
Departementti:  Nord
Arrondissementti:  Dunkerque
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Michel Delebarre
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,89 km²
Korkeus:  0–17 m
Väkiluku (2011):  91 386
 – Väestötiheys:  2 082 as./km²
Postinumero:  59140, 59240, 59640
 
 www.ville-dunkerque.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dunkerquen satamaa
Dunkerque ([dɛ̃kɛʁk]) (engl. Dunkirk, holl. Duinkerke(n), saks. Dünkirchen) on satamakaupunki ja hallintoalue Pohjois-Ranskassa Englannin kanaalin rannalla Nordin departementissa 10 kilometriä Belgian rajalta. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 91 386.
Historia

Kaupungin paikalla on ollut kalastajakylä jo ainakin 900-luvulla. Vuonna 960 Ranskan vasallin Flanderin kreivi Baldwin III rakennutti kaupungin muureja viikinkejä vastaan.
Nimi Dunkerque mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1067. Nimi tarkoittaa flaamiksi "dyynikirkkoa", ja alueella on runsaasti rantadyynejä. Alueen hallinnasta on sittemmin kiistelty Espanjan, Englannin ja Alankomaiden kesken. Dunkerque tuli kuuluisaksi toisen maailmansodan aikana vuonna 1940, kun kaupungin sataman kautta evakuoitiin Englantiin 338 226 liittoutuneiden sotilasta (pääasiassa brittejä ja ranskalaisia) saksalaisten saarrostuksesta ja pommituksesta huolimatta. Winston Churchill kutsui tätä tapahtumaa ”Dunkerquen ihmeeksi” (”miracle of Dunkirk”).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dunkerque Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivu (ranskaksi)
Dunkirk Tourism Office (englanniksi)
Edna Parker

Edna Parker.
Edna Ruth Parker (o.s. Scott) (20. huhtikuuta 1893 Morganin piirikunta, Indiana, Yhdysvallat – 26. marraskuuta 2008 Shelbyville, Indiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen nainen, josta tuli maailman vanhin elossa oleva ihminen Yone Minagawan kuoltua 13. elokuuta 2007.
Indianassa syntynyt Parker oli osavaltionsa historian vanhin ihminen. Hän toimi vuosia opettajana kaksihuoneisessa koulutalossa. Hän nai vuonna 1911 Earl Parkerin, joka kuoli vuonna 1938 vain 48-vuotiaana sydänkohtaukseen. Parkerin poika kuoli 84-vuotiaana 1998.
Vuonna 2008 115 vuotta täyttänyt Parker asui Indianan Shelbyvillessä. Hän tapasi huhtikuussa 2007 toisen äärimmäisen pitkäikäisen henkilön, Bertha Fryn, joka kuoli 14. marraskuuta pari viikkoa ennen kuin olisi itsekin täyttänyt 114 vuotta.
Edna Parker kuoli 115-vuotiaana 26. marraskuuta 2008. Parkerin kuoltua maailman vanhimmaksi ihmiseksi nousi portugalilainen Maria de Jesus.
Aiheesta muualla

The Shelbyville News[vanhentunut linkki] - Living history Edna Parker shares memories as she approaches 113 (englanniksi)
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Elli Jansson

Elli Jenny Margareta Jansson (19. syyskuuta 1927 Tampere – 21. maaliskuuta 2020 Tampere) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän oli Tampereen yliopiston mikrobiologian ja immunologian professori 1974–1992. Hänen tutkimusalansa oli kliininen mikrobiologia, muun muassa ornitoosit.
Janssonin vanhemmat olivat teollisuusneuvos Uno August Jansson ja käsityönopettaja Jenny Kristina Tolonen. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen tyttölyseosta 1947 ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1951 ja lisensiaatiksi 1955 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1960 Helsingin yliopistossa. Jansson työskenteli Auroran sairaalan aikuisten ja lasten kulku- ja sisätautien osastoryhmän vt. apulaislääkärinä 1956–1958, sairaalan bakteriologian laboratorion apulaislääkärinä 1959–1965 ja laboratoriolääkärinä 1965–1974, Oulun yliopiston kliinisen mikrobiologian ja immunologian vt. professorina 1971, 1972–1973, Tampereen yliopiston biolääketieteen vt. professorina 1973–1974 ja professorina 1974–1992. Hänen ansiostaan otettiin jo varhain käyttöön laboratoriokoe CRP (C-reaktiivinen proteiini), joka nykyisin korvaa laskon (”senkka”). Hänet tunnetaan myös tutkimuksista reumaa aiheuttavista mikrobeista.
Aiheesta muualla

Elli Janssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Edaphosaurus

| Edaphosaurus |
| --- | --- |
 Edaphosaurus boanerges
 Hiilikausi - Permikausi Pennsylvania-kausi - Cisural  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Kladi::  Eupelycosauria
Heimo::  †Edaphosauridae
Suku::  †Edaphosaurus  Cope, 1882
Synonyymit
 Brachycnemius Williston, 1911 Naosaurus Cope, 1886 
Lajit
 †E. cruciger Cope, 1878  †E. pogonias Cope, 1882  †E. novomexicanus Williston & Case, 1913  †E. boanerges Romer & Price, 1940  †E. colohistion Berman, 1979 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Edaphosaurus (nimen merkitys: ”perustuslisko”) on sukupuuttoon kuollut Edaphosauridae-heimoon kuuluva synapsidisuku. Se eli myöhäisen kivihiilikauden ja varhaisen permikauden aikana nykyisten Yhdysvaltojen alueella. Useista varhaisista synapsideista poiketen Edaphosaurus oli kasvinsyöjä.