stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neurosis

| Neurosis |
| --- | --- |
 Neurosis Tuska-festivaaleilla vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1985–
Tyylilaji:  sludge metal, hardcore punk, post-metal, doom metal, industrial metal, avant-garde metal
Kotipaikka:   Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Steve Von Till   Dave Edwardson   Noah Landis   Jason Roeder  
Entiset jäsenet:  Simon McIlroy   Chad Salter   Scott Kelly  
Levy-yhtiö:  Neurot Recordings   Relapse Records   Alternative Tentacles   Lookout! Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neurosis on Yhdysvalloissa Kaliforniassa vuonna 1985 perustettu yhtye. Albumeilla Pain of Mind ja The World as Law yhtye soitti crust/hardcore punkia, mutta tämän jälkeen tyyli on ollut lähinnä kokeellista metallimusiikkia, johon on otettu vaikutteita monista tyyleistä, esimerkiksi ambientista, doom metalista ja hardcoresta. Neurosis on myös niin sanotun post-metal -alalajin tärkein pioneeri Godfleshin ohella. Yli kahdenkymmenen vuoden uransa aikana yhtye on kehittänyt tyyliään jatkuvasti, eikä sen vaikutusta myöskään progressiiviseen metalliin voi liioitella. Neurosiksen jäsenet ovat perustaneet myös oman levy-yhtiönsä, Neurot Recordingsin.
Yhtye on konsertoinut Suomessa kolme kertaa, Tuska-festivaaleilla 2009 ja 2014 sekä vuonna 2009 Ruissalon Ruisrockissa.
Elokuussa 2022 Neurosiksen laulaja-kitaristi Scott Kelly paljasti pahoinpidelleensä vaimoaan ja lapsiaan useiden vuosien ajan, minkä myötä hän sanoi vetäytyvänsä musiikista ja julkisuudesta. Neurosiksen muiden jäsenten mukaan he olivat lopettaneet yhteydenpidon Kellyyn vuonna 2019 saatuaan tietää pahoinpitelystä, mutta eivät kertoneet silloin asiasta yksityisyyden takia. Muut jäsenet eivät kertoneet, hajoaako Neurosis vai jatkaako se ilman Kellya.
Jäsenet > Nykyiset

Dave Edwardson - basso, taustalaulu  (1985-)
Jason Roeder - rummut  (1985-)
Steve Von Till - laulu, kitara  (1989-)
Noah Landis - syntetisaattori, koskettimet  (1995-)
Jäsenet > Entiset

Scott Kelly - laulu, kitara  (1985-2019)
Chad "Gator Tofu" Salter - laulu, kitara  (1986-1989)
Simon McIlroy - koskettimet, syntetisaattorit, samplet  (1990-1995)
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Pain of Mind (1988)  The Word as Law (1990)  Souls at Zero (1992)  Enemy of the Sun (1993)  Through Silver in Blood (1996)  Times of Grace (1999)  A Sun That Never Sets (2001)  Neurosis & Jarboe (2003)  The Eye of Every Storm (2004)  Given to the Rising (2007)  Honor Found in Decay (2012)  Fires Within Fires (2016) :  EP:t Aberration (1989)  Locust Star (1996)  Sovereign (2000)  A Sun That Never Sets (Advance Radio Edits) (2001) Livealbumit Live In Lyon (2002)  Live in Stockholm (2003)  Live at Roadburn (2007) DVD:t A Sun That Never Sets [DVD] (2002)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz
Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat

Honsun logo
Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat (HoNsU) on vuonna 1948 perustettu jyväskyläläinen urheiluseura.
Seuran perustaminen

Taulumäellä oli urheilutoimintaa jo ennen HoNsU:n perustamista. Alueen nuoriso kokoontui sunnuntaisin paikalliselle Koskenharjun nurmikentälle pelaamaan jalkapalloa.
HoNsU perustettiin 25. lokakuuta 1948 Jyväskylän pitäjän nuorisoseuran talolla Taulumäellä. Seuran nimeksi tuli nuorisoseuran mukaan Jyväskylän pitäjän Nuorisoseuran Urheilijat. Seuraa perustettaessa jalkapallotoiminta oli jo loppunut eikä se tullut mukaan lajivalikoimaan. Sen sijaan  alueelle muutti perustamisen aikoihin Pohjanmaalta kotoisin oleva innokas pesäpalloilija Pekka Tamminen, joka laittoi seurassa alkuun pesäpallotoiminnan.
1950-luvun alussa nuorisoseura vaihtoi nimensä Hongikon Nuorisoseuraksi, jolloin myös urheiluseura vaihtoi nimensä Hongikon Nuorisoseuran Urheilijoiksi. Jalkapalloa harkittiin otettavaksi lajivalikoimaan 1960-luvun puolivälissä, mutta ehdotus ei toteutunut.
Miesten pesäpallotoiminta

HoNsU:n ensimmäinen virallinen miesten pesäpallo-ottelu pelattiin vuonna 1949 Jokivarren Ryhtiä vastaan. HoNsU hävisi ottelun 14−4. Alkuvuosina toiminnan pääpaino oli juniorijoukkueissa. Seuran ensimmäinen miesten piirinmestaruus tuli 16-vuotiaille vuonna 1950. Vuonna 1952 seura oli kehittynyt niin paljon, että se voitti kaikki poikien piirinmestaruudet. Silloinen 16-vuotiaiden poikien joukkue pääsi SM-tasolla loppuotteluun, jossa Haminan Palloilijat oli kuitenkin yhdellä juoksulla parempi. Joukkueen pohjalta rakennettu edustusjoukkue nousi ensin Suomi-sarjaan vuonna 1953 ja siitä mestaruussarjaan 1956. Kaudella 1957 seura putosi suoraan mestaruussarjasta, mutta joukkue nousi takaisin heti seuraavalla kaudella 1958 ja pelasi ylimmällä sarjatasolla seuraavat 12 kautta. Parhaimmat sijoitukset olivat 3. sijat kausina 1961, 1965 ja 1966. Seuran paras pelaaja oli lukkari Eino Kaakkolahti. Joukkueeseen ei kuitenkaan saatu tarpeeksi uusia nuoria pelaajia, ja vanhempien pelaajien lopetellessa joukkue putosi kaudella 1970 Suomi-sarjaan.
1970-luvulla jyväskyläläisistä miesten pesäpallojoukkueista Kiri ja Lohi menestyivät parhaiten. HoNsU taas pelasi kaudet 1971–1982 vaihtelevalla menestyksellä Suomi- ja Ykkössarjoissa pelaajien tullessa ja mennessä. Myöhemmin urheiluselostajana tunnettu Antero Mertaranta pelasi seurassa kaudella 1981. 1980-luvun alussa seura päätti panostaa pesäpallon edustusjoukkueeseen. Pelaajiksi saatiin muun muassa Ossi Rajala ja kaksi kautta Imatralla pelannut Kirin kasvatti Ismo Jaatinen. Kausi 1982 päättyi loistavasti sarjanousuun ja seurajohto panosti joukkueeseen aiempaa enemmän, mikä varmisti sen, että kaudesta 1983 ei tullut suoraa pudotusta. Uudet pelaajat olivat lukkari Mauri Pyhälahti, Kari Kuusiniemi ja Simo Snellman. Kausi 1984 päättyi Jyväskylän kaksoisvoittoon Kirin voittaessa miesten mestaruuden ja HoNsU:n saadessa hopeamitalin. Sen jälkeen joukkue hajosi ja kausi 1985 päättyi putoamiseen. Kaudella 1986 HoNsU:lla oli nousua ajatellen lupaava joukkue. Nousu jäi kuitenkin haaveeksi. Seura päätti 1990-luvun alussa lopettaa koko pesäpallotoiminnan, koska seura oli myös miesten junioritasolla muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta Kirin ja Lohen perässä.
Koripallo

Koripallossa HoNsUn naisten edustusjoukkue on pelannut 13 kautta pääsarjassa. Kaudella 2016−2017 HoNsU pelasi Keskisen alueen 2. divisioonassa. Joukkue koostui pääosin seuran A-tytöistä muutamalla aikuispelaajalla vahvistettuna.
HoNsUn miesten joukkueen kilpatoimintaa pyöritettiin ensin BC Jyväskylä -seurassa HoNsUn nimellä ja vuodesta 2016 alkaen Jyväskylä Basketball Academyn nimellä. Kaudella 2014–2015 HoNsU pelasi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioona A:ssa. Miesten pääsarjassa HoNsU on itsenäisenä seurana pelannut yhteensä 12 kautta voittaen kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Seuran tunnetuimpia miespelaajia ovat Pekka Markkanen, Jyri Lehtonen, Jouko Heikkinen ja Tommi Lanki.
Tilastot ja luettelot > Pelinjohtajat

Pekka Tamminen (1961, 1965)
Kauko Suvikorpi (1966–1970)
Eino Kaakkolahti (1974–1975)
Harri Haka (1981, 1984)
Erkki Rautiainen (1982–1983)
Erkki Korhonen (1985–1986)
Raimo Riitesuo (1988)
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
C-pojat: 
| C-pojat |  Hopeaa | 1981 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 1 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningas: Paavo Hietanen (1962)  Pentti Puttonen (1963)  Raimo Papinaho (1969)  Kari Kuusiniemi (1984)  |  Lyöjäkuningas: Paavo Hietanen (1967)  |  Vuoden lukkari: Eino Kaakkolahti (1961, 1964)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä-Länsi-valinnat

Eino Kaakkolahti (1959,  1960, 1961, 1962, 1963, 1964)
Osmo Oksala (1959, 1960)
Ismo Maanola (1960, 1961, 1962)
Martti Yli-Jaskari (1960, 1961, 1962 1963, 1964)
Paavo Hietanen (1961, 1962 1963, 1965, 1966)
Juhani Konttinen (1965)
Raimo Pasanen (1966, 1967)
Raimo Papinaho (1969)
Ismo Jaatinen (1983)
Kari Kuusiniemi (1983, 1984)
Mauri Pyhälahti (1983, 1984)
Palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Liitto-Lehdistö-valinnat

Reino Hakkarainen (1957, 1958)
Eino Kaakkolahti (1959, 1961, 1962)
Ismo Maanola (1959, 1962)
Paavo Hietanen (1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1967)
Osmo Oksala (1961, 1962)
Keijo Salo (1961)
Martti Yli-Jaskari (1962, 1964
Raimo Papinaho (1965, 1968)
Eero Nieminen (1967)
Raimo Pasanen (1967)
Ismo Jaatinen (1983)
Kari Kuusiniemi (1983)
Mauri Pyhälahti (1983)
Simo Snellman (1983, 1984)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
http://vessix.kotisivukone.com/files/vessix.kotisivukone.com/Pesis/seurat/hongikko.xls
Aralkumin kansallispuisto

Aralkumin kasvillisuutta auringon noustessa.
Aralkumin kansallinen luonnonpuisto (uzb. Orolqum milliy tabiat bog‘i) on kansallispuisto Karakalpakstanin tasavallassa Uzbekistanissa. Se sijaitsee Moynaqin piirissä Araljärven kuivuneessa itäosassa. Puiston pinta-ala on 10 000 neliökilometriä, josta 5 850 on luonnonsuojelualuetta.
Araljärven kuivumisen synnyttämällä Aralkumin aavikolla kasvaa saksaulpuita, otakilokkeja, tatarkasveja, röyhykaisloja, tamariskeja ja paikoin maahikkeja. Sen eläinlajeihin kuuluvat saiga, susi, kultasakaali, kettu, jänis, villisika, monet lintulajit, käärmeet, kilpikonnat ja liskot.
Vuonna 2022 perustettuun kansallipuistoon kuuluu entinen Vozroždenija-saari, jossa kehitettiin neuvostoaikana biologisia aseita. Puiston alueella on vähäisiä matkailupalveluita.
Nurotan luonnonpuisto

Nurotan luonnonpuistoa.
Nurotan luonnonpuisto (uzb. Nurota davlat qoʻriqxonasi) on luonnonsuojelualue Nurotavuorilla Jizzaxin alueen Forishin piirissä Uzbekistanissa. Sen pinta-ala on 17 752 hehtaaria.
Nurotan luonnonpuisto on perustettu vuonna 1975 aikaisemman, vuonna 1961 perustetun rauhoitusalueen pohjalta. Sen tärkein tehtävä on harvinaisen argaalin alalajin Ovis ammon severtzovin sekä vuoriston pähkinä- ja hedelmäpuiden suojelu. Puisto kuuluu Uzbekistanin ympäristöministeriön luonnonsuojelualueviraston alaisuuteen. Sen hallinto sijaitsee Forishin piirin keskuksessa Bogʻdonissa.
Luonnonpuisto sijaitsee Nurotavuorten keskiosassa. Se käsittää vuoriston korkeimman huipun Hayotboshin (2 169 metriä), vuorten rinteitä ja reuna-alueita. Kasvi- ja eläinkunta ovat ominaisia Keski-Aasian matalille ja keskikorkeille vuoristoille. Nurotavuorten erikoispiirre on, että siellä yhtyvät Tienšanin ja Pamir–Alain vuoristoalueiden sekä pohjoispuolella sijaitsevan Kyzylkumin aavikon lajistot..
Nurotavuorten ilmasto on ympäröivää aluetta kosteampi ja leudompi. Vuoret ovat vanhastaan olleet asuttuja ja niillä on harjoitettu puutarhaviljelyä ja karjanhoitoa, minkä seurauksena alkuperäiset metsät ovat lähes kokonaan hävinneet. Reuna-alueilla ja alarinteillä on marunoiden, nurmikoiden ja sarojen muodostamaa puolisavannia ja ylempänä pensas- ja puolipensaskasvillisuutta, joka koostuu manteleista, orapihlajista, kirsikkapuista, tuhkapensaista ja ruusuista sekä matalista päärynäpuista, pistaaseista ja vaahteroista. Laaksoissa ja vuoristopurojen varrella on istutettuja metsäpuutarhoja, joiden päälaji on saksanpähkinä. Niissä kasvaa lisäksi aasianomenapuita, mulperipuita, aprikooseja, kirsikoita, luumuja, viiniköynnöksiä, päärynöitä, poppeleita, pajuja, jalavia, plataaneja ja Keski-Aasiassa harvinaisia idäntuijia. Vaikeapääsyisissä paikoissa on säilynyt alkuperäisiä katajia.
Luonnonpuiston suppeaan nisäkäslajistoon kuuluvat muun muassa kääpiöhevosenkenkäyökkö, aavikkolepakko, korsakki, tiikerihilleri, piikkisika, villisika ja susi. Aiemmin Kyzylkumin jäännösvuorilla sekä Turkestan- ja Zarafšonvuorilla eläneitä ”severtsovinlampaita” (Ovis ammon severtzovi) oli 2000-luvun alussa jäljellä vain 1 700–1 800 yksilöä. Luonnonpuisto on tärkeä muuttolintujen pysähdyspaikka sekä varsinkin petolintujen ja raadonsyöjien pesimäpaikka. Alueella on kalliopiirroksia ja arkeologisia kohteita.
Luonnonpuiston lähellä sijaitsevissa kylissä on tarjolla kotimajoitusta ja vierasmajoja. Hoyatin kylässä on 16 hehtaarin laajuinen severtsovinlammastarha ja Mojrumissa tuhatvuotinen suuri idäntuija.
Winsor McCay

Winsor McCay.
Winsor McCay, alun perin Zenas Winsor McKay, (26. syyskuuta 1867 (?) – 26. heinäkuuta 1934) oli yhdysvaltalainen taiteilija ja sarjakuvan ja animaation uranuurtaja. Sarjakuvassa Pikku Nemo Höyhensaarilla (1905–1914) liikuttiin unimaailmoissa, ja sen piirrostyyli sisälsi fantasia-aineksia, joiden kautta McCay halusi välittää unikuvia ja niiden tunnelmaa. McCayn sarjakuvat eivät ole olleet suuren yleisön suosikkeja, mutta niillä oli niiden graafisesti näyttävän ilmiasun vuoksi oma vahva ihailijajoukkonsa. Hänen sarjakuvansa ovat vaikuttaneet moneen taiteilijasukupolveen. McCayn varhaiset animaatiofilmit olivat ylivertaisia muihin ajan tuotoksiin nähden ja loivat tason, jonka pohjalta myöhemmin aloittivat Walt Disney ja muut.
Elämä ja ura

McCay vanhemmat olivat Robert McKay (myöhemmin McCay) ja Jane Murray McKay. Hänen syntymäaikansa on epävarma. McCayn ensimmäinen merkittävä sarjakuva oli Tales of the Jungle Imps by Felix Fiddle. Sitä julkaistiin 43 jaksoa Cincinnati Enquirerissa vuonna 1903. Myös sarjakuvassa Dreams of a Rarebit Fiend liikuttiin unissa.
McCay teki myös joukon animaatiofilmejä, joihin hän piirsi käsin jokaisen yksittäisen ruudun. Hän lähti vaudeville-kiertueille filmiensä kanssa ja esiintyi yhdessä animaatiohahmojensa kanssa. Tunnetuin animaatio oli Gertie the Dinosaur (1914).
Vaikutteita McCayn sarjakuvista ovat saaneet muun muassa Moebius, Chris Ware ja Maurice Sendak.
Suomennetut kokoelmat

McCay, Winsor: Pikku Nemo Höyhensaarilla. 1 osa, 1905–1907.  ((The Complete Little Nemo in Slumberland, Vol. I: 1905–1907, 1989.) Toimittanut ja esipuheen laatinut Richard Marschall)  Suomentanut Juhani Tolvanen. Otava, 1990.  ISBN 951-1-11423-9
McCay, Winsor: Pikku Nemo Höyhensaarilla. 2 osa, 1907–1908.  ((The Complete Little Nemo in Slumberland, Vol. II: 1907–1908, 1989.) Toimittanut ja esipuheen laatinut Richard Marschall)  Suomentanut Juhani Tolvanen. Otava, 1991.  ISBN 951-1-11505-7
Fantagraphics on julkaissut englanniksi kuusi kokoelma-albumia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Winsor McCay Wikimedia Commonsissa
Winsor McCay Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Winsor McCayn juliste ensimmäisen maailmansodan ajalta.
Silverstein

| Silverstein |
| --- | --- |
 Silverstein vuonna 2022.
Tiedot
Toiminnassa:  2000–
Tyylilaji:  post-hardcore emo punk
Kotipaikka:   Burlington, Ontario, Kanada
Jäsenet:  Shane Told,  laulu    Paul Koehler,  rummut   Bill Hamilton,  basso   Josh Bradford,  kitara   Paul Marc Rousseau,  kitara  
Entiset jäsenet:  Richard McWalter,  kitara   Neil Boshart,  kitara  
Levy-yhtiö:  Hopeless / Universal / Victory  
Aiheesta muualla
www.silversteinmusic.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silverstein on post-hardcore-yhtye Burlingtonista, Kanadan Ontariosta. Yhtye perustettiin vuonna 2000. Nimensä se sai kuuluisalta lastenkirjailija Shel Silversteiniltä. Jäsenet ovat laulaja Shane Told, kitaristit Paul Marc Rousseau ja Josh Bradford, basisti Bill Hamilton sekä rumpali Paul Koehler.
Silverstein esiintyi ensimmäistä kertaa Suomessa, Helsingin Nosturissa, 2. kesäkuuta 2008.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Shane Told - laulu (2000-)
Josh Bradford - kitara (2000-)
Bill Hamilton - basso (2000-)
Paul Koehler - rummut (2000-)
Paul Marc Rousseau - kitara (2012-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Richard McWalter - kitara (2000-2001)
Neil Boshart - kitara (2001-2012)
Diskografia

| Albumi | Julkaisupäivä | Levy-yhtiö | U> S. Billboard 200 | Billboard Top Independent |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| When Broken Is Easily Fixed | 20. toukokuuta 2003 | Victory Records | - | 45 |
| Discovering the Waterfront | 16. elokuuta 2005 | Victory Records | 34 | 3 |
| Arrivals and Departures | 3. heinäkuuta 2007 | Victory Records | 25 | 1 |
| A Shipwreck in the Sand | 31. maaliskuuta 2009 | Victory Records |  |  |
| Rescue | 26. huhtikuuta 2011 | Hopeless Records |  |  |
| Short Songs | 7. helmikuuta 2012 | Hopeless Records |  |  |
| This Is How the Wind Shifts | 5. helmikuuta 2013 | Hopeless Records |  |  |
| I Am Alive in Everything I Touch | 19. toukokuuta 2015 | Rise Records |  |  |
| Dead Reflection | 14. heinäkuuta 2017 | Rise Records |  |  |
| Redux: The First Ten Years | 12. huhtikuuta 2019 | Silverstein Music, Inc |  |  |
| Misery Made Me | 6. toukokuuta 2022 | UNFD Records |  |  |
Aiheesta muualla

Silverstein Discogsissa. (englanniksi)
Jugoslavian hajoamissodat

Jugoslavian hajoamissodat olivat entisen Jugoslavian alueella Balkanin niemimaalla vuodesta 1991 alkaen vuosikymmenen loppuun saakka käyty sotien sarja. Sotaa käytiin Sloveniassa, Kroatiassa, Bosniassa, Kosovossa ja Etelä-Serbiassa. Sisällissodan kaltaiset sodat olivat Euroopan verisimmät taistelut toisen maailmansodan jälkeen ja niissä kuoli ainakin 100 000, ehkä jopa 300 000 ihmistä. Myös ulkovallat pyrkivät puuttumaan tilanteeseen ja alueelle lähetettiin rauhanturvaajia.
Sotien syynä olivat Jugoslavian alueen etnisten ryhmien erimielisyys maan hallinnosta, taloudesta ja alueiden jaosta. Varsinkin Slovenia, Kroatia ja Kosovon albaanit halusivat itsenäistyä Jugoslaviasta. Serbia pyrki säilyttämään yhtenäisen serbivaltion tarvittaessa väkivalloin. Sotien taustalla vaikutti alueen monietninen historia, mutta niiden välitön aiheuttaja oli jyrkkä kansallismielisyys. Jugoslavian hajoamista vauhdittivat sekä talouden että sosialismin romahtaminen.
Puolidemokraattisin keinoin toimiva sosialistinen ja konservatiivinen serbipoliitikko Slobodan Milošević nousi Serbian johtoon. Milošević hyödynsi muun muassa Vojislav Šešeljin ajamaa Suur-Serbian luomiseen tähdännyttä kiihkokansallismielistä serbipolitiikkaa, jossa muut Jugoslavian kansat nähtiin serbien oikeuksia polkevina vihollisina. Serbien johtama liittoarmeija, poliisi ja puolisotilaalliset tšetnikeiksi kutsutut joukot ryhtyivät tyhjentämään väkivaltaisesti muita etnisiä ryhmiä valtaamiltaan alueilta Kroatiassa, Bosniassa ja Kosovossa. Joukot syyllistyivät etniseksi puhdistukseksi luokitelluissa joukkokarkotuksissa lukuisiin sotarikoksiin kuten murhiin, kidutuksiin, polttoihin ja ryöstöihin.
Etnonationalismi nousi myös Jugoslaviasta erkaantumaan pyrkivillä alueilla, joten muutkin osapuolet alkoivat pian toteuttaa etnisiä puhdistuksia. Esimerkiksi kroaatit pyrkivät etnisillä puhdistuksilla Bosnian sodassa Suur-Kroatian luomiseen.
Jugoslavian hajoamisen tausta > Alueen etninen tilkkutäkki ja maailmansotien aika

Entisen Jugoslavian alueella asui lukuisia erillisiä etnisiä ryhmiä. Kielen lisäksi erottavana tekijänä oli uskonto. Kroaatit olivat pääosin roomalaiskatolisia, serbit ortodokseja ja nykyisten Bosnian ja Albanian alueilla asui ottomaanien vallan seurauksena muslimeja. Jo ensimmäisen maailmansodan aika oli ongelmallinen: serbien četnikit ja armeija kohtelivat kaltoin sekä albaaneja Balkanin sodissa että kroaatteja ensimmäisessä maailmansodassa.
Maailmansodan jälkeen sloveenit, kroaatit, serbit ja Kosovon albaanit yhdistyivät yhdeksi Jugoslavian kuningaskunnaksi. Poliittinen väittely varsinkin serbien ja kroaattien välillä oli kiihkeää. Tilanteen kiristyminen johti lopulta ampumavälikohtaukseen ja kolmeen murhaan parlamentissa vuonna 1928. Välikohtauksen seurauksensa kuningas kaappasi itselleen vallan.
Toisessa maailmansodassa pääosin serbijohtoinen Jugoslavia hajosi Saksan hyökkäykseen vuonna 1941. Maa jaettiin akselivaltojen kesken. Miehityksen seurauksena alueelle syttyi sisällissota, jossa kuoli enemmän ihmisiä kuin miehittäjien hyökkäyksessä. Kroatian johtoon noussut fasistisen Ustaša-järjestön johtaja Ante Pavelić surmautti kymmeniä tuhansia serbejä, romaneja ja juutalaisia keskitysleireillä. Samaan aikaan serbien četnikit surmasivat kroaattisiviilejä ja partisaaneja ja pyrkivät luomaan karkotuksin Suur-Serbiaa.
Jugoslavian hajoamisen tausta > Titon Jugoslavia

Sekavan sisällissodan voittajiksi nousivat kommunistiset partisaanit. Partisaanijohtaja Josip Broz Tito loi uuden Jugoslavian, kuudesta tasavallasta koostuneen sosialistisen liittovaltion. Vaikka Tito pyrki Neuvostoliiton ohjeiden mukaisesti luomaan etnisten ryhmien välille tasa-arvoa, hän ei maininnut Bihacin julistuksessaan lainkaan muslimeja, unkarilaisia tai albaaneja. Jugoslavia ei kuitenkaan ollut sodan jälkeen Neuvostoliiton miehittämä, ja Titon johtama Jugoslavia irtautui kiinteästä Itäblokista kohti länttä jo vuonna 1948.
Etnisten ryhmien nationalismi säilyi jännitteinä pinnan alla ja nousi toisinaan avoimesti esille, vaikka sitä pyrittiin hillitsemään. Taitava poliitikko ja diktaattori Tito ei kuitenkaan kyennyt ratkaisemaan maan monimutkaista kansallisuusongelmaa lopullisesti. Jännitteet pidettiin valtaosin piilossa 1950-luvulla, mutta nousivat esiin 1960-luvun alussa. Vastakkain oli varsinkin Kroatian serbivastainen separatismi ja Serbian suurserbialaisuus. Serbien äärinationalismia tuki, joskaan ei avoimesti kannattanut vuoteen 1966 saakka Jugoslavian kovaotteisen salaisen poliisin päällikkönä toiminut Aleksandar Ranković. Rankovicilaiset vastustivat Slovenian ja Kroatian talouden vapauttamisaikeita. Etnisten ryhmien kulttuuri ja uskonto, mutta myös elintaso ja teollistumisen aste vaihtelivat. Varsinkin talous synnytti ristiriitoja, joita kärjistivät muistot yhteisen historian aikana kärsityistä vääryyksistä. Tito kukisti nationalistit kovin ottein esimerkiksi Kroatian keväässä 1970-luvun alussa ja Slovenian vastaavan kansallismielisen liikehdinnän aikana .
Jälkikäteen on arvioitu, että Titon kansallistunteiden ja uskonnon kieltämisen politiikka tukahdutti poliittista ajattelua ja synnytti painetta, joka purkautui myöhemmin voimakkaana kiihkokansallismielisyytenä. Toisaalta myös Titon ajan voima- ja pakkokeinot periytyivät. Rauhanomaisia ratkaisuja ei edes nähty, varsinkin kun jo Titon aikana armeijan upseeriston enemmistö oli serbejä. Jugoslavian hajoamissota voidaan kuitenkin nähdä kuitenkin myös eri etnisten ryhmien kansallisuusudentiteettien törmäyksenä, johon olisi päädytty myös ilman Titoa tai Miloševićia.