stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matilda (peruna)
Aiheesta muualla

Matilda (Arkistoitu – Internet Archive)
Perunan siementen valintataulukko (Arkistoitu – Internet Archive)
Höst - vinterpotatis
European Cultivated Potato Database, Matilda
Suomen kiinteämaltoiset perunalajikkeet
Adora (1996)
Appell (1997)
Bintje (1910/1994)
Fambo (1986)
Felsina (1998)
Hankkijan Timo (1975)
Matilda (1988)
Nicola (1973)
Ostara (1962)
Rikea (2003)
Rocket (1996)
Siikli (1935)
Sini (1997)
Ukama (1994)
Velox (1999)
Venla (2002)
näytä
keskustele
Suomen perunalajikkeet()
Adora 1996/? |
Amazone 1993/1981 |
Annabelle (uusi) |
Appell |
Arielle (uusi) |
Asterix (myös Ruotsi) |
Barima † |
Bellona |
Bintje 1976/1910 (myös Ruotsi) |
Blue Congo |
Columbo  |
Ditta |
Fado 2015 |
Fambo |
Felsina (myös Ruotsi) |
Fontane |
Gloria 1996/1990 |
Hankkijan Tanu 1981/1981|
Hankkijan Timo 1977/1977|
Hankkijan Tomppa |
Hertha † 1987/1979 |
Idole 1995/1988 |
Jazzy 2015 |
Jussi 2015 |
Kardal 1994/1988 |
Kulta 1997/1997 |
Lady Amarilla 2015 |
Lady Britta 2015 |
Lady Cristi |
Lady Claire |
Lady Felicia o |
Lady Rosetta (myös Ruotsi) |
Lady Sara 2015 |
Matilda 1989/1985 (myös Ruotsi) |
Melody 2015 |
Musica 2015 |
Nicola 1994/1973 (myös Ruotsi) |
Ostara 1977-1994 ja 1996/1962 |
Olympia |
Pito 1976/1964 |
Posmo 1986/1978 |
Puikula 1985/maatiaisperuna |
Record † 1976/1932 |
Redstar |
Rikea |
Rocket † 1996|
Rosamunda 1986/1974 (myös Ruotsi) |
Sabina 1979/1976 (myös Ruotsi) |
Saline (uusi)  |
Satu 1996/1996 |
Saturna 1977/1964 |
Seresta |
Sieglinde (Siikli) 1976/1935 |
Sini 1977/1977 |
Solana |
Suvi 1977/1977   |
Swift (tuontiperuna)   |
Timate |
Ukama 1995/1976 (myös Ruotsi) |
Ute 1993/1982  |
Van Gogh 1993/1987 (myös Ruotsi)  |
Velox |
Venla |
Victoria |
Vital † 1996/?
Matti Heleniuksen puisto

Matti Heleniuksen puisto Porthaninkadun suunnasta nähtynä. Fleminginkadun suuntainen kettinkikaide häämöttää puiden takana.
Matti Heleniuksen puisto (ruots. Matti Helenius park) sijaitsee Kallion kaupunginosassa Helsingissä. Se on rakennettu koilliseen nousevalle rinteelle Kallion kirjaston taakse. Puisto rajoittuu lännessä Fleminginkatuun, pohjoisessa Agricolankatuun, idässä Porthanin­katuun ja etelässä kirjastoon. Puisto sai nykyisen nimensä vuonna 1963 ja sen pinta-ala on 0,4 hehtaaria. Karhupuisto sijaitsee Matti Heleniuksen puiston länsipuolella, Alli Tryggin puisto puolestaan itäpuolella. Yhdessä puistot muodostavat noin 1,3 hehtaarin laajuisen viheralueen.¹ Matti Helenius-Seppälä (1870–1920) oli suomalainen raittiusaktivisti. Alli Trygg-Helenius oli hänen puolisonsa.
Matti Heleniuksen puisto on verraten luonnonkaltainen paljaine kalliopintoineen ja päällystämättömine polkuineen. Puiston alueella sijainneet puutalot purettiin pian sen jälkeen kun Kallion kirjasto oli valmistunut tontin eteläosaan 1912. Tontin pohjoisosaan kaavailtiin työväentaloa, mutta se todettiin liian pieneksi. 1930-luvun alussa paikalle rakennettiin väliaikainen leikkikenttä; Fleminginkadun ja puiston väliin asennettiin tuolloin graniittipaasien tukema musta kettinkikaide, joka on paikoillaan edelleen. Puistoa uudistettiin laajasti 1960-luvulla. Puistossa sijaitseva Arvo Turtiaisen muistomerkki paljastettiin 1990. Muistomerkki on Raimo Utriaisen käsialaa.
Matti Heleniuksen puiston puulajeja ovat lehmus ja saarnivaahtera. Puistossa kasvaa myös syreenipensaita.
Aiheesta muualla

Helsingin kaupunginmuseo: Kaksi puistojen miestä juomassa olutta Matti Heleniuksen puistossa.
Maurice Lemairen tunneli

Tunnelin suuaukko.
Maurice Lemairen tunneli eli Vogeesien tunneli (Tunnel Maurice-Lemaire) on Vogeesien vuorijonon läpi kulkeva maantietunneli Ranskassa Saint-Dién itäpuolella. Sen pituus on 6 872 metriä. Se valmistui vuonna 1937 alun perin rautatietunneliksi, mutta vuosina 1973–1976 se muutettiin maantietunneliksi. Tunneli on nimetty poliitikko Maurice Lemairen (1895–1979) mukaan.
Tunneli oli suljettuna 2004–2008 turvallisuustöiden vuoksi. Syynä oli Mont Blancin tunnelissa sattunut vakava tunnelionnettomuus, jossa kuoli 39 henkeä.
Jonna Heynke

| Jonna Heynke |
| --- | --- |
 Jonna Heynke
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonna Heynke o.s. Mononen
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1978 (ikä 46) Imatra, Suomi
Ammatti:  kirjailija ja kääntäjä
Kirjailija
Esikoisteos:  Sokea raivo (2014)  Marjanpoimija (2014)  Hiljaa pimeässä (2015)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jonna Heynke (o.s. Mononen, s. 27. heinäkuuta 1978 Imatra, Suomi) on saksalais-suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen esikoisteoksensa Hiljaa pimeässä julkaistiin syksyllä 2015. Hän on ollut syntymästään saakka sokea.
Elämä Suomessa

Heynkellä on vanhempi sisar. Perheen äiti on luokanopettaja ja isä teknikko. Heynke todettiin sokeaksi jo pikkulapsena, mutta hän erottaa kuitenkin valon.
Heynke aloitti koulun syksyllä 1985 Meltolan ala-asteella. Syksyllä 1991 hän siirtyi Mansikkalan yläasteelle ja syksyllä 1994 silloiseen Imatrankosken lukioon. 18-vuotiaana hän oli vaihto-oppilaana Saksassa. Hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 1998.
Heynke haaveili lääketieteen opinnoista, mutta sokeus esti sen toteutumisen, ja hän opiskeli kielenkääntäjäksi Savonlinnassa Joensuun yliopiston Kansainvälisen viestinnän laitoksessa pääaineenaan saksan kääntäminen ja tulkkaus ja valmistui filosofian maisteriksi keväällä 2008. Hän tutki pro gradussaan suomalaisten ja saksalaisten nettikauppojen käytettävyyttä sokean asiakkaan kannalta.
Elämä Saksassa

Vuonna 2010 Heynke tutustui berliiniläiseen mieheen ja muutti toukokuussa 2011 Berliiniin parin yhteiseen asuntoon. Syksyllä 2011 Heynke työskenteli jonkin aikaa tarjoilijana berliiniläisessä pimeässä ravintolassa, mutta irtisanoutui työpaikkakiusaamisen vuoksi.
Heynke muutti 2013 miehensä kanssa Bad Säckingeniin. Heynkellä on opaskoira, joka avustaa häntä itsenäisessä liikkumisessa. Syksyllä 2019 Heynke avioitui miehensä kanssa.
Ura kirjailijana

Opittuaan kirjoittamaan Heynke kirjoitti satuja aluksi pistekirjoituskoneella. Vuonna 1991 hän sai ensimmäisen kannettavan tietokoneensa ja siihen liitetyn pistenäytön, jolla hän pystyi lukemaan. Aluksi kirjat jäivät itsekritiikin vuoksi pöytälaatikkoon. Vuonna 2007 hän alkoi kirjoittaa psykologista trilleriä Marjanpoimija, joka ei kuitenkaan saanut kustantajaa, ei myöskään seuraava romaani Sokea raivo. Tarinassa sokeasta naisesta, jota perhe ja yhteiskunta on hylkinyt, tulee sarjamurhaaja. Heynke kertoo kirjoittaneensa molemmat kirjat terapiana. Sokea raivo perustuu toisilta näkövammaisilta kuultuihin kokemuksiin. Molemmat kirjat hän julkaisi omakustanteina.
Keväällä 2013 Heynke alkoi työstää kirjaksi tarinaa, josta hän oli vuosia aikaisemmin nähnyt unen. Tarinassa joukko ihmisiä jää vangiksi pimeään tippukiviluolaan vailla ruokaa ja toivoa pelastumisesta. Kirjan Hiljaa pimeässä julkaisi Nordbooks vuonna 2015. Kirjasta on julkaistu toinen painos. Tekeillä on myös kotikaupunkiin Imatralle sijoittuva dekkarisarja.
Heynke on suomentanut Rammstein-yhtyeen jäsenen Till Lindemannin runoja.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen

Heynke haluaa vaikuttaa itselleen tärkeisiin asioihin, joita ovat muun muassa vammaisten oikeudet, ympäristön, etenkin vesistöjen, suojelu sekä eläinsuojelu, eikä vain seurata tapahtumia ja päätöstentekoa passiivisesti.
Teokset

Sokea raivo. omakustanne, 2014. ISBN 978-952-28276-9-2
Marjanpoimija. omakustanne, 2014. ISBN 978-952-28287-3-6
Hiljaa pimeässä. Kemi: Nordbooks, 2015. ISBN 978-952-31514-9-9, ISBN 978-952-31515-0-5 (e-kirja)
Kun padot murtuvat. omakustanne, 2017. ISBN 978-952-32206-7-6
Aiheesta muualla

Jonna Mononen Elisan kirja. Viitattu 8.3.2020.
Sokean esikoiskirjailijan jännitysromaani – Mononen, Jonna: Hiljaa pimeässä. Jännitysromaani ePressi. 28.10.2015. Viitattu 8.3.2020.
Jomon jorinoita Jonna Monosen blogi. Viitattu 8.3.2020.
Jonna Mononen Lukukeskus. Arkistoitu 25.10.2019. Viitattu 8.3.2020.
Reginald Maudling

Reginald Maudling (17. maaliskuuta 1917 – 14. helmikuuta 1979) oli brittiläinen konservatiivipoliitikko. Hän valmistui lakimieheksi 1940 ja oli jäsenenä Britannian parlamentin alahuoneessa vuodesta 1950 kuolemaansa 1979 saakka.
Maudling nimitettiin hallituksen jäseneksi 1957. Hän toimi Harold Macmillanin hallitusten kauppaministerinä 1959–1961 ja siirtomaaministerinä 1961–1962, sitten valtiovarainministerinä 1962–1964 Macmillanin ja Alec Douglas-Homen hallituksissa, ja sen jälkeen opposition varjohallituksen jäsenenä vuoteen 1970, jolloin hänet nimitettiin sisäministeriksi Edward Heathin hallitukseen.
Vuodenvaihteessa 1957–1958 Maudling oli mukana neuvotteluissa Euroopan talousyhteisön (EEC) muodostamiseksi, mutta Britannia jäi hankkeen ulkopuolelle. Neuvottelutuloksesta syytettiin Maudlingin jäykkää neuvottelutyyliä.
Vuonna 1965 Maudling hävisi Edward Heathille konservatiivien puoluejohtajavalinnassa, jossa ensi kertaa turvauduttiin keskustelun ja konsensuksen sijaan äänestykseen. Tämän sanotaan olleen Maudlingille suuri pettymys, josta hänen alamäkensä alkoi.
Vuonna 1972 Maudling joutui eroamaan sisäministerin tehtävistä. Jo ministeriaikoina häntä oli syytetty kevytmielisyydestä ja mieltymyksestä mukavaan elämään, ja lopullisesti hänen maineensa tahriintui lahjusskandaaleissa, jotka koskivat eräitä kiinteistöliiketoimia. Hänen maineensa puhdistettiin virallisesti 1977 ja Maudling toimi vielä 1974–1976 konservatiivien varjohallituksen ulkoministerinä, mutta viime vuosinaan Maudling ja hänen näyttelijäpuolisonsa Beryl Laverick alkoholisoituivat, ja Maudling kuoli 1979 maksakirroosiin.
Reginald Maudling oli toistuvan pilan kohteena Monty Python -ryhmän televisiosketseissä.
Kirjallisuutta

Baston, Lewis: Reggie: The Life of Reginald Maudling, 2004. ISBN 9780750929240.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Erkki Mattsson

Erkki Ensio "Eki"  Mattsson (4. kesäkuuta 1923 Kuusankoski – 27. marraskuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen graafikko, joka edisti stadin slangia työnsä kautta.
Mattsson opiskeli Taideteollisuuskeskuskoulussa, josta valmistuttuaan hän ryhtyi mainosgraafikoksi ja toimi muun muassa mainostoimisto SEKin piirtämön päällikkönä. Hän työskenteli myös graafisen suunnittelun opettajana Markkinointi-instituutissa, Laajasalon opistossa ja Mainosgraafikkojen koulussa. Sen ohella hän oli taidemaalari ja suunnitteli kirjankansia sekä exlibriksiä, muun muassa Tarja Haloselle. Hän myös suunnitteli logon Stadin Slangi ry:lle, jonka toiminnassa hän oli aktiivisesti mukana yhdistyksen perustamisesta 1995 alkaen. Paitsi kuvataiteilija, Mattson oli myös laulunsanoittaja ja pakinoitsija. Hän oli Ylen aikaisen ensimmäisiä slangipakinoitsijoita, ja hän ihastutti toistakymmentä vuotta humoristisilla ja usein reippaastikin kantaa ottavilla pakinoillaan. Noita pakinoita saatiin lukea monista lehdistä ja hänen omista kirjoistaan
Slangista Erkki Mattssonilla oli varma mielipide: ”Slangi on stydii ku dyny. Se voi viiltää ku skeggekeglu tai pistää ku fekta, mut se voi kanssa  lämmittää ku suulis kesiksellä tai tuntuu pehmeeltä ku friidun daisari. Ilman slangii mä oisin ihan orpo ja melkonen urpo.”
Stadin Slangi ry. nimesi Mattssonin Stadin Kundiksi 1999.
Kirjallisuutta

Erkki Mattsson: Kun Eki oli snadi, 1995, ISBN 952-90-6247-8
Erkki Mattsson: Ei se skulaa joka skagaa, Edico 1999, ISBN 951-97542-1-0
Erkki Mattsson: Griinataa kimpassa, Edico 2001, ISBN 951-97542-2-9
Erkki Mattsson: Stidi alla, omakustanne 2005,  ISBN 952-91-8276-7
Raija Tervomaa & Erkki Mattsson: Skloddit braijaa, leikkejä, kujeita ja koiruuksia, Edico 2007, ISBN 978-952-99760-8-9
Niin gimis on Stadi, Stadin Slangi ry:n juhlajulkaisu, Vammalan kirjapaino 2007 ISBN 978-952-92-2683-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  ULAN
Richard Matheson

| Richard Matheson |
| --- | --- |
 Richard Matheson vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1926 Allendale, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 23. kesäkuuta 2013 (87 vuotta) Calabasas, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard Burton Matheson (20. helmikuuta 1926 Allendale, New Jersey – 23. kesäkuuta 2013 Calabasas, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kauhu- ja tieteiskirjailija. Häneltä on suomennettu kaksi romaania, Helvetin talo ja Olen legenda.
Olen legendasta on tehty useita elokuvasovituksia: L’ultimo uomo della terra vuodelta 1964 (ohjaus Ubaldo Ragona ja Sidney Salkow, pääosassa Vincent Price), Viimeinen mies vuodelta 1971 (ohjaus Boris Sagal, pääosassa Charlton Heston) ja I Am Legend vuodelta 2007 (ohjaus Francis Lawrence, pääosassa Will Smith).
Olen legenda voitti parhaalle vuonna 2007 ilmestyneelle suomennetulle tieteisromaanille myönnetyn Tähtivaeltaja-palkinnon.
Matheson on kirjoittanut myös alun perin Playboyssa julkaistun novellin ”Duel”, johon pohjautuu Steven Spielbergin elokuva Kauhun kilometrit.
Elokuva The Box (2009) perustuu 1970 ilmestyneeseen Mathesonin novelliin "Onnennappi" (Button, Button). Kirjasta on filmatisoitu myös Hämärän rajamailla -sarjan jakso 1980-luvulla.
Suomennettuja teoksia > Romaanit

Helvetin talo.  ((Hell House, 1971) Suomentanut Marja Sinkkonen)  Helsinki:  Jalava, 1990.  ISBN 951-8954-31-3
Olen legenda.  ((I am legend, 1954) Suomentanut Vuokko Aitosalo)  Tampere:  Vaskikirjat, 2007.  ISBN 978-952-5722-02-4
Suomennettuja teoksia > Novelleja

"Noahin lapset" (The Children of Noah, 1957) kokoelmassa Hitchcock, Alfred, et al: Hirttäjän tusina. Helsinki: Tammi, 1983. ISBN 951-30-5815-8
"Onnennappi" (Button, Button, 1970) kokoelmassa Greenberg, Martin H., et al: Kauhujen kirja 8. Hyvinkää: Book Studio, 1996. ISBN 951-611-807-0
”Puhelinterroria” (Long Distance Call / Sorry Right Number, 1953) kokoelmassa Sadelehto, Markku, et al: Outoja tarinoita 5. Helsinki: Jalava, 1993. ISBN 951-887-008-X
”Slaughterin talo” (The Slaughter House, 1953) kokoelmassa Sadelehto, Markku, et al: Outoja tarinoita 1. Helsinki: Jalava, 1990. ISBN 951-8954-22-4
Kirjallisuutta

Ulkomaisia kauhukirjailijoita. Toimittaneet Jukka Halme ja Juri Nummelin. BTJ Kirjastopalvelu, 2005.
Aiheesta muualla

P. A. Manninen: Helvetin talo. Aikakone 3/1990.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Pirjo Mattila

| Pirjo Mattila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1957 (ikä 67–68)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  elintarviketieteilijä, johtava tutkija
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMM 1990, MMT 1995)
Instituutti:  Luonnonvarakeskus (Turku)
Tutkimusalue:  elintarvikkeiden polyfenolit, marjojen terveysvaikutukset, sienet, D-vitamiini, veden biomassojen lisäarvotuotekonseptit
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pirjo H. Mattila (s. 1957) on suomalainen elintarviketieteilijä, joka toimii johtavana tutkijana Luonnonvarakeskuksessa (Luke) Turussa. Hän lukeutuu elintarviketieteen ja yleisemmin maataloustieteiden viitatuimpiin tutkijoihin maailmassa (vuoden 2014–2017 listaukset).
Mattilan elintarvikekemian alaan kuuluva maisterintyö Helsingin yliopistolle valmistui vuonna 1990 ja englanninkielinen, vitamiinien D3 ja D2 hajoamistuotteita korkean erotuskyvyn nestekromatografian (HPLC) avulla tarkastellut väitöskirja (Analysis of cholecalciferol, ergocalciferol and their 25-hydroxylated metabolites in foods by HPLC) vuonna 1995.
Mattila on tutkimusryhmineen tutkinut kemiallista koostumusta ja terveysvaikutuksia elintarvikkeista, kuten sienistä, marjoista, perunasta, viljoista ja viljatuotteista(esim. ).
Aiheesta muualla

Google Scholarin sivu Pirjo Mattilasta (englanniksi) (google.com)
Pirjo Mattila, Natural Resources Institute Finland (Luke) (englanniksi) (researchgate.net)
Elintarviketutkijan sukellus siniseen biotalouteen (17.9.2017) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (luke.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID  Scopus
Gunnar von Hertzen

| Gunnar Emil von Hertzen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1893 Halikko
Kuollut: 1973
Ammatti:  lääketieteen kandidaatti
Jääkäri
Liittymispäivämäärä:  3. maaliskuuta 1915
Komppania:  1. konekiväärikomppania, 3. komppania
Taistelut jääkäriaikana:  asemasota Missejoella, asemasota Riianlahden rannikkoasemissa, Aajoen talvitaistelut
Korkein arvo jääkäriaikana:  gruppenführer
Palasi Suomeen:  25. helmikuuta 1918
Arvo Suomeen tultaessa:  yliluutnantti
Korkein sotilasarvo:  lääkintäeverstiluutnantti
Gunnar Emil von Hertzen (11. maaliskuuta 1893 Halikko – 16. heinäkuuta 1973) oli suomalainen jääkäriupseeri ja Aunuksen retken (1919) suunnittelijoita. Ammatiltaan hän oli lääkäri ja palveli lääkärinä talvi- ja jatkosodan aikana yleten jääkärilääkintäeverstiluutnantiksi.
Perhetausta

Von Hertzenin vanhemmat olivat tuomiorovasti Emil von Hertzen ja Eugenie Krook. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Verna Margareta von Hertzeninselvennä kanssa, ja tämän kuoltua vuonna 1937 hän avioitui vuonna 1943 Ingrid von Hertzenin kanssa. Hertzenille syntyi ensimmäisestä avioliitosta kolme lasta.
Opinnot

Von Hertzen kirjoitti ylioppilaaksi Porvoon ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1911. Hän suoritti lääketieteen alkututkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1912 ja suoritti lääketieteen kandidaatin-tutkinnon vuonna 1915 sekä lääketieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1927. Lääkäriopintojaan hän täydensi Itävaltaan ja Unkariin vuonna 1928 tekemällään opintomatkalla.
Jääkäriaika

Von Hertzen liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisiin, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Hän ilmoittautui leirille 3. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. elokuuta 1915 Kuninkaallisen Preussin jääkäripataljoonan eli Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan. Ensimmäisestä konekiväärikomppaniasta hänet siirrettiin edelleen 6. helmikuuta 1916 pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja talvitaisteluihin Aajoella. Omasta pyynnöstään hänet komennettiin Suomeen ensi kerran marraskuusta 1915 alkaen, ja hän oli komennuksella tammikuuhun 1916 saakka. Ensimmäisellä Suomi-komennuksellaan hän tiedusteli eri yhteiskunnallisten tahojen suhtautumista jääkäriliikkeeseen. Toisen kerran hän oli komennettuna Suomeen syksyllä 1917, jolloin hän oli pataljoonan virallisena edustajana ottamassa yhteyksiä Suomessa toimiviin aktivistipiireihin. Kolmannen kerran hän oli komennettuna Suomeen vuodenvaihteessa 1917–1918, jolloin hänen tehtävänään oli suunnitella ja järjestellä vesiyhteys Turun saariston ja Viron Hiidenmaan välille. Yhteyttä käytettiin sittemmin kotimaan ja Jääkäripataljoona 27:n välisissä yhteyksissä. Kolmiviikkoisen Saksaan paluumatkansa aikana hän joutui yhdessä ystäviensä kanssa ajelehtimaan myrskyävällä Itämerellä, ennen kuin he selvisivät Hiidenmaalle. Aluksena heillä oli Delfin-niminen moottorivene, joka oli hankittu Turun saariston ja Hiidenmaan väliseksi yhteysalukseksi.
Suomen sisällissota

Suomeen (Vaasaan) von Hertzen saapui jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin 10. maaliskuuta 1918 alkaen Suomen sisällissotaan hiihto-osaston johtajaksi Satakunnan rintamalle. Hertzen määrättiin 19. maaliskuuta 1918 Porin rykmentin 1. pataljoonan komentajaksi. Hertsen osallistui sisällissodassa taisteluihin Anttooran-Pastuskerin akselilla, Suodenniemellä ja Harjakankaalla. Hän haavoittui Suodenniemellä 17. maaliskuuta 1918 ja Harjakankaalla 30. maaliskuuta 1918.
Hänen veljensä Karl von Hertzen kaatui 13. maaliskuuta 1918 Anttooran taistelussa.lähde?
Rauhan aika

Von Hertzen toimi syyskuusta 1928 alkaen virkaatekevänä kunnanlääkärinä Viitasaarella, mutta muutti vuonna 1931 yleislääkäriksi Turkuun. Lyhyen Turun vaiheen jälkeen hän muutti Pihtiputaalle, jossa hän aloitti kunnanlääkärinä toukokuussa 1931 ja toimi virassa vuoteen 1957, jolloin hän siirtyi eläkkeelle..
1930-luvun alussa hän oli Kustannus Oy Vasaran perustajajäseniä. Myöhemmin vuonna 1939 hän oli mukana perustamassa Kustaa Vaasa -lehteä.
Talvi- ja jatkosota

Von Hertzen osallistui talvisotaan 18. Kenttäsairaalan päällikkölääkärinä. Välirauhan aikana hän jatkoi siviilityötään Pihtiputaalla, ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin piirilääkäriksi jo aikaisemmista yhteyksistä tutuksi tulleeseen ja hänelle tärkeään Aunukseen, missä hän toimi Itä-Karjalan sotilashallinnon alaisena. Tässä tehtävässä hän toimi aina alueelta vetäytymiseen saakka.
Luottamustoimet

Von Hertzen kuului Lapuan liikkeen valtuuskuntaan vuonna 1930 ja toimi sanomalehti Ajan Suunnan johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1930–1931 sekä Pihtiputaan suojeluskunnan esikunnan jäsenenä vuodesta 1933 alkaen ja rintamamiesyhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1934 alkaen.
Julkaisut

Von Hertzen julkaisi (majuri R. Nordströmin avustamana) kirjan ”Karjalan retkikunta” (Den karelska expeditionen.), 1921.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 23. huhtikuuta 1918  Majuri 30. toukokuuta 1918  Lääkintäeverstiluutnantti 1940 |       |  Vapaudenristi 2. lk. (2 kpl)  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Leijonan 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodanmuistomitali  Heimosotaristi  Aunuksen Vapaussodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Vapaussodan rintamamiesliiton ansiomitali |
Jääkärit Gunnar von Hertzen (vas.) ja Ragnar Nordström.
Paolo Matthiae

Paolo Matthiae on Lähi-idän arkeologian ja taidehistorian professori Rooman Sapienza-yliopistossa. Hän löysi muinaisen Eblan valtion pääkaupungin ja johti sen kaivauksia vuodesta 1963.
Kirjoja > Englanniksi

Ebla: An empire rediscovered