stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam Ferguson

Adam Ferguson
Adam Ferguson (20. kesäkuuta 1723 – 22. helmikuuta 1816) oli varhainen skotlantilainen liberaali filosofi.
Ferguson syntyi Athollissa, Skotlannissa. Hän opiskeli Perthissä ennen siirtymistään St Andrewsin yliopistoon. Vuonna 1745 Ferguson sai kappalaisen viran skottilaisessa armeijayksikössä, vaikkei hän ollut vielä valmistunut teologiksi. Hän jätti tehtävänsä vuonna 1754 ja muutti vähäksi aikaa Leipzigiin, mutta palasi kolme vuotta myöhemmin Edinburghiin sillä hänet valittiin oikeustieteellisen kirjaston hoitajaksi David Humen jälkeen. Vuonna 1759 Ferguson sai luonnonfilosofian professorin viran Edinburghin yliopistossa, josta hän erosi 1785 kyllästyttyään opettamaan. Hän kuitenkin jatkoi ajoittaista luennointia. Vuonna 1795 kiersi eripuolilla Eurooppaa ennen kuin asettui kartanoon St Andrewsin läheisyyteen, jossa hän kuoli 1816.
Ferguson on kehittänyt kansalaisyhteiskunnan käsitettä. Hänen mukaansa kansalaisyhteiskunnan avaimet ovat ihmisten luonnollisissa moraalisissa tuntemuksissa, ja kansalaisyhteiskunta on inhimillisen olemisen luonnollinen muoto. Hän sai ajatuksilleen pohjaa Hugo Grotiukselta ja Samuel Pufendorfilta. Hän otti vaikutteita myös Montesquieulta. Ystävällisyys, keskinäinen avunanto ja hyväntahtoisuus ovat inhimillisiä ominaisuuksia kuten ahneus, julmuus ja tunnekylmyyskin. Ihmisluonnolle on ominaista kyky sympatiaan ja empatiaan sekä kyky asettua toisen asemaan. Kyvyssä sympatian tuntemuksiin on Fergusonin mukaan moraalisen ajattelun perusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adam Fergusonin teoksia Gutenberg-projektissa.
Väki (mytologia)

Väki viittaa suomalaisessa mytologiassa ja kansanuskossa jonkin paikan kuviteltuihin haltiaolentoihin, esimerkiksi metsän väkeen tai hiiden väkeen. Sana tarkoittaa myös paikkaan, esineeseen tai olentoon liittyvää yliluonnollista voimaa. Väki ilmenee taikavoimana ja sairauksina. Myös ihmisen voimaa tai taikavoimaa kutsuttiin väeksi, ja voimakkuutta sekä taikavoimaisuutta väkevyydeksi.
Haltijoiden väki

Suomalaisessa mytologiassa ja kansanuskossa eri ympäristöillä, paikoilla ja elementeillä ja jopa ihmisillä oli omat vartijaolentonsa, haltijansa. Haltijat esiintyivät usein suurina joukkoina, väkenä. Esimerkiksi vedessä asui veden väki, tulessa taas tulen väki. Eräs loitsija onkin todennut, että joka paikalla on omat haltijansa.(SKVR:2504, Suistamo 1910)
Jokaiselle väelle oli luonnollinen paikkansa: Esimerkiksi veden väki kuului veteen, maan väki maahan ja metsän väki metsään. Jos tämä kosminen tasapaino järkkyi ja väkiä siirtyi vääriin paikkoihin, seurasi ongelmia. Esimerkiksi ihmisen sairaus saatettiin selittää siten, että häneen oli tarttunut ympäristöstä väkeä, joka ei kuulunut häneen. Toisaalta ihminen saattoi sairastua siitäkin, että jotain häneen kuuluvaa (kuten sielu tai suojelushaltija) lähti hänestä pois. Sairautta parantavan tai ongelmaa ratkovan tietäjän tehtävänä oli usein palauttaa kosminen tasapaino; ohjata väärään paikkaan joutunut väki tai olento oikealle paikalleen.
Väet vartioivat omia valtapiirejään, ja ne saattoivat tarttua lähiympäristöstä ihmisiin, varsinkin, jos nämä eivät käyttäytyneet rauhallisesti ja kunnioittavasti. Varsinkin pelästyvään saattoi tarttua ympäristön väkeä.
Saatettiin ajatella, että maailmassa oli käynnissä jatkuva väkien valtataistelu, jonka voi samaistaa elementtien valtataisteluun. Tuli tuhosi puuta, mutta samalla tulen väki voitti puun väkeä. Kun uimassa sairastunut parantui saunassa, selittyi se sillä, että tulen väki karkotti veden väen.
Väki tarkoitti olentojen joukon lisäksi tämän joukon (luonnollista tai yliluonnollista) voimaa. Ilmeisesti voima ja henkiolentojen joukko pitkälti samaistettiin niin, että käsite väki tarkoitti usein molempia. Kaikkialla missä oli voimia, oli ehkä myös olentoja. Nämä olennot koettiin joskus ihmistä muistuttavina taruolentoina, mutta joskus ne saattoivat olla näkymättömiä tai äärimmäisen pieniä, tai pelkästään vertauskuvallisia. Esimerkiksi rannalla kiroilevaan saattoi vihastua ja tarttua veden väkeä, joka sairastutti ihmisen. Tällöin väen käsitteen merkitys (sairautta tuottavana) taikavoimana korostui. Toisaalta veden väki koostui mytologisten käsitysten mukaan haltijaolennoista, joita saatettiin puhutella nimeltäkin esimerkiksi kalaonnea pyydettäessä.
Väen kahtalaisesta käsitteestä päätellen muinaissuomalainen maailmankuva saattoi joskus olla läpeensä animistinen siten, ettei mitään voimia ollut ilman henkiolentoja. Toisin sanoen, ettei maailmassa tapahtunut mitään ilman, että sen olisi aikaansaanut joku henkiolentojen joukko. Jopa puutikkua sormessa nimitettiin puun väen vihaksi.
Ihmisen väki

Myös ihmisillä, varsinkin kyvykkäillä, vahvoilla tai taikavoimaisilla, sanottiin olevan väkeä, eli he olivat väkeviä. Myös ihmisen tapauksessa joskus väki saattoi merkitä olentoja, joskus taas voimaa.
Ihmisellä tai ihmisessä oli omat haltijansa tai olentonsa, kuten suojelushaltija  luonto. Sielu koostui useammasta osasta, joista jotkut saatettiin nähdä myös erillisinä olentoina. Erilliseksi olennoksi on ehkä koettu ihmisen itse. Ehkä joissakin käsityksissä jopa ihmisen toiminta riippui erillisten haltijoiden toiminnasta. Usein voimakasluontoinen ihminen oli myös väkevä.
Oli myös sukupuoleen liittyvää väkeä. Naisen väki (myös vitun väki) saattoi pilata eli turmella asioita, jotka kuuluivat miesten elämänpiiriin. Esimerkiksi jos nainen harppasi kalanverkon yli, verkko saattoi menettää kykynsä saada kalaa. Toisaalta naisen väkeä voitiin käyttää miesten metsästysvälineiden tehon parantamiseen. (katso myös: harakointi)
Väki sairastuttajana ja parantajana

Väen taikavoima saattoi sairastuttaa ihmisen, jos ihminen tavalla tai toisella loukkasi olentoja tai niiden elinympäristöä. Väen aiheuttamaa sairautta voitiin kutsua väeksi, ikään kuin väki itsessään olisi sairaus, tai vihaksi, sillä sen oletettiin johtuvan väen vihasta. Väkeä voitiin myös käyttää hyödyllisiin taikoihin, muun muassa parantamiseen samaisen väen aiheuttamasta vihasta. Usein vihat pyrittiin palauttamaan siihen ympäristöön ja niille haltijoille, joista ne olivat peräisin. Toinen tapa parantaa viha oli käyttää vierasta väkeä pelästyttämään se pois.
Joitakin haltijaväkiä

Eri ympäristöjen, aineiden ja elementtien väkiä suomalaisessa kansanperinteessä
Wilhelm Backhaus

Wilhelm Backhaus, 1907
Wilhelm Backhaus ( 26. maaliskuuta 1884 Leipzig, Saksa – 5. heinäkuuta 1969 Villach, Itävalta) oli saksalainen pianisti ja pianopedagogi.
Backhaus tunnetaan erityisesti tulkinnoistaan Ludwig van Beethovenin teoksista sekä romantiikan ajan musiikista, kuten Johannes Brahmsin sävellyksistä. Häntä arvostettiin myös kamarimuusikkona.
Vuorovesivoima

Vuorovesivoimat
Vuorovesivoima on ulkoisen kappaleen painovoimakentän aiheuttama häiriö (differentiaalivoima).
Maan ja kuun massakeskipistettä kiertävä Kuu aiheuttaa vuorovesivoiman ja vuorovesi-ilmiön. 
Keskuskappale kohdistaa erisuuruisen painovoiman eri puolille kappaletta.
Kauempana keskuskappaleesta olevalla satelliitin puolella painovoima on pieni ja lähempänä olevalla puolella painovoima on ainakin hivenen suurempi. 
Myös satelliitin rataliikkeen keskipakoisvoima on suurempi satelliitin kauemmaisella puolella, ja painovoimaa pienempi satelliitin lähemmäisellä puolella. Kappaleen massakeskipisteessä liikekeskuksen vetovoima on yhtä vahva kuin rataliikkeen keskipakoisvoima; liikekeskuksen lähellä vetovoima on suurempi, kauempana siitä keskipakoisvoima on suurempi.
Vuorovesivoiman laskukaava

Melko tarkka likiarvokaava vuorovesivoimalle on
missä
Ft = vuorovesivoima
G = gravitaatiovakio
M = keskuskappaleen massa
m = satelliitin massa
R = keskuskappaleen ja satelliitin välinen etäisyys
r = satelliitin läpimitta säteen suunnassa
Vuorovesivoima Maan pinnalla

Esimerkiksi Maan pinnalla Kuun aiheuttama vuorovesivoiman suunta on ylöspäin pisteessä, jossa Kuu on zeniitissä; samoin vastapisteessä, jossa Kuu on nadiirissa. Siinä, missä Kuu on horisontissa, vuorovesivoiman suunta on alaspäin; voiman vahvuus on vain puolet siitä, mitä edellä mainituissa pisteissä.
Painovoimapotentiaali

Karkeasti sanoen vuorovesivoima heikkenee suhteessa kappaleiden välimatkan kolmanteen potenssiin.
Painovoimakenttää kuvataan usein potentiaalin avulla; tässä tapauksessa käytettävä potentiaali koostuu liikekeskuksen painovoimapotentiaalista ja liikeradan keskipakoisvoiman potentiaalista. Tämän lisäksi itse kappaleen rotaatio voi vielä aiheuttaa oman keskipakoispotentiaalin. Nyt painovoima on tämän potentiaalin gradientti eli derivaattojen vektori kolmen paikkakoordinaatin mukaan. Vuorovesivoima on taas tämän painovoimavektorin vaihtelu paikan mukaan. Usein se kuvataan ns. painovoimagradienttitensorin eli Marussi-tensorin avulla, jossa on elementteinä painovoimapotentiaalin kaikki  3\times 3 toiset paikkaderivaatat.
Vuorovesivoima kuiden ja tähtien lähistöllä

Usein planeettojen kuihin vaikuttaa vahva vuorovesivoima. Maan Kuu on sen seurauksena venynyt Maan suuntaan rugby-pallon tapaan. Jupiterin Io-kuun tapauksessa vuorovesivoimat aiheuttavat kuun jatkuvaa deformointia ja aktiivista tulivuoritoimintaa.
On laskettu, että jos kuun ja planeetan tiheydet ovat samoja, vuorovesivoimat voittavat kuun oman vetovoiman ja kuu hajoaa kappaleiksi, jos sen etäisyys planeettaan on pienempi kuin 2,44 kertaa planeetan säde. Tätä kutsutaan Rochen rajaksi. Saturnuksen rengasjärjestelmän arvellaan syntyneen tällä tavoin.
Vuorovesivoimat myös pysäyttävät kappaleiden pyörimisiä suhteellisesti hyvinkin kaukana kappaleesta. Ilmiötä sanotaan vuorovesilukkiutumiseksi.
70-luvun vihannekset

| 70-luvun Vihannekset> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  punk rock ramopunk
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Petri Pajunen, laulu, basso   Janne Kanninen, kitara, laulu   Dalle Dahlman, rummut  
Entiset jäsenet:  Pete Hirvonen, basso, laulu (2005-2015)  Michka Hoffrén, kitara, laulu (2010-2014)  Chemo Kalaja, kitara, laulu (2005-2009) 
Levy-yhtiö:  Woimasointu  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
70-luvun Vihannekset on vuonna 2005 perustettu helsinkiläinen ramopunkyhtye.
Historia lyhyesti > Perustaminen ja ensilevytykset

70-luvun Vihannekset perusti Helsingissä keväällä 2005 laulavaksi rumpaliksi ryhtynyt Pete Pajunen. Aikaisemmin Pajunen oli toiminut muun muassa Rehtorit-yhtyeen solistina ja Suspenders-yhtyeen rumpalina. Myöhemmin hän on ollut rumpalina myös Problems?:ssa. Pajunen löysi basistiksi Pete Hirvosen, jonka historiaan kuuluvat muun muassa Chasm ja Kumous. Parissa ensimmäisissä harjoituksissa kitaraa soitti kolmas Pete, joka katosi aika pian kuvioista. Kesäkuussa kitaristiksi löytyi myös The Silver Hawksissa soittava Kimmo "Chemo" Kalaja.
Jo kaksien harjoitusten jälkeen Pajunen, Pete ja Chemo äänittivät viiden kappaleen EP:n "Mullan alta", joka julkaistiin omakustanteena syksyllä 2005.
Keväällä 2006 Woimasointu julkaisi verkossa yhtyeen singlen, jolla on kappaleet "Majakanvartija" ja "Me kävelemme keskuudessanne".
Joulukuussa 2007 70-luvun Vihannekset oli "Äärimmäinen joulurauha"-kappaleellaan mukana Woimasoinnun ja Hiljaisten levyjen yhteisellä "Jouluräyhää"-kokoelmalevyllä. 70-luvun Vihannesten osuutta on arvioitu vain varsin lyhytsanaisesti: "70-luvun Vihannekset esiintyy edukseen." (Jaakko Teittinen, Chambers Magazine 1.1.2008)
Historia lyhyesti > Ensimmäinen pitkäsoitto

Tammikuussa 2008 Woimasointu julkaisi tulevalta 70-luvun Vihannesten debyyttilevyltä nettisinkkuna kappaleen "Mun mielestä makein", jossa oli "levyn materiaalista eniten mainstream –potentiaalia" (Jake Keronen, Classic Rock Suomi, 19.4.2008)
Huhtikuussa samana vuonna 70-luvun Vihannesten erikseen nimeämätön debyyttipitkäsoitto tuli ulos niin ikään Woimasoinnun julkaisemana. Levy sai paikoin erittäinkin innostuneen vastaanoton. Noise.fi:n Olli Koikkalainen jopa listasi 70-luvun Vihannesten esikoisen yhdeksi vuoden 2008 debyyteistä.
Historia lyhyesti > Kitaristi vaihtuu

6. maaliskuuta 2009 70-luvun Vihannekset soitti Ramopunk.com:n 7-vuotisbileissä Vastavirta-klubilla Tampereella viimeisen keikkansa Chemon ollessa kitaristina. Seurasi erinäisiä vaiheita kuten nelimiehisen kokoonpanon kokeilua sekä basisti-Peten lähtöä bändistä ja palaamista bändiin kunnes syksyllä 2010 kitaristiksi löytyi mm. yhtyeistä Vapaat Kädet ja Laava tuttu Michka.
Uuden kokoonpanon ensimmäiset viralliset julkaisut olivat Woimasointu ja Ramopunk.com 10-vuotisjuhlavuonna 2012 julkaistuilta kokoelmalevyiltä Yy! ja Koo! löytyvät "Hyökyaalto Helsinkiin" ja "Joskus sut tunsin".
Historia lyhyesti > Toinen pitkäsoitto

28.3.2014 ilmestyi Woimasoinnun julkaisemana Vihannesten uusi EP "Rukoillaan äiti (olen kypsä nyt)", joka enteili pitkään odoteltua toista pitkäsoittoa "Non-Stop", jonka nimi julkaistiin ramopunk.com sivustolla jo maaliskuussa 2012, jolloin myös levyn kappalelista ja kansikonsepti olivat viilausta vaille valmiina. Levyn äänitykset aloitettiin 13.4.2012.
Levyn valmistuminen viivästyi usean eri tekijän summana. Ramopunk.comin haastattelussa listattiin seuraavaa: "Ramones-käännösluvan saamatta jääminen kesti n. 10 kuukautta. Äänitysläppärin kovalevy laukesi, hommat meni takapakkia 2-3 kuukautta + piti uudelleenasentaa vanha, mutta jotenkuten toimiva XP-pöytäkone. Michkan kitarasoundin ja vanhan jo myydyn kitaran metsästys. Päätös miksata levy itse. Kun kaikki vihdoin valmiina masterointiin, keksittiin että äänitetään vielä bonusmateriaalia."
Non-Stop ilmestyi 18.7.2014. Edeltäjänsä tapaan julkaisijana toimi Woimasointu ja jakelusta vastaa Supersounds.
Historia lyhyesti > Triosta kvartetiksi

Helmikuussa 2014 70-luvun Vihannekset julkaisi ilmoituksen, jossa etsittiin keikkarumpalia. Aika pian pestiin tarttui bändille ennestään tuttu ja useiden enemmän tai vähemmän samaa genreä edustavien bändien rumpujakkaroilta bongattu Dalle Dahlman. Kun Pajunen vapautui rumpujen takaa, päätettiin samalla kokeilla bändin livesoundin leventämistä toisella kitaralla. Kokeilu osoittautui lupaavaksi. Muutamien treenien ja yhden keikan jälkeen päätettiin, että kunhan triona soitettu Non-Stop on saatu ulos, virallistetaan uusi nelimiehinen kokoonpano.
Kokoonpanot > 2016-

Petri Pajunen – laulu, basso
Janne Kanninen – kitara, laulu
Dalle Dahlman – rummut
Kokoonpanot > 2014-2015

Petri Pajunen – laulu, kitara
Pete Hirvonen – basso, laulu
Janne Kanninen – kitara, laulu
Dalle Dahlman – rummut
Kokoonpanot > 2014

Petri Pajunen – laulu, kitara
Pete Hirvonen – basso, laulu
Michka Hoffrén – kitara, laulu
Dalle Dahlman – rummut
Kokoonpanot > 2010-2013

Petri Pajunen – laulu, rummut
Pete Hirvonen – basso, laulu
Michka Hoffrén – kitara, laulu
Kokoonpanot > 2005-2009

Petri Pajunen – laulu, rummut
Pete Hirvonen – basso, laulu
Chemo Kalaja – kitara, laulu
Diskografia > Studioalbumit

70-luvun Vihannekset (2008)
Non-Stop (2014)
Diskografia > Singlet ja EP:t

Mullan alta (2005)
Majakanvartija (2006)
Mun mielestä makein (2008)
Rukoillaan äiti (olen kypsä nyt) (2014)
Diskografia > Muilla levyillä

Jouluräyhää! (2007) - "Äärimmäinen joulurauha"
Yy! (2012) - "Hyökyaalto Helsinkiin"
Koo! (2012) - "Joskus sut tunsin"
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
70LV Ramopunk.com:ssa (Arkistoitu – Internet Archive)
Wendla Randelin

Wendla Johanna Randelin (13. joulukuuta 1823 Huittinen – 4. helmikuuta 1906 Lokalahti), o.s. Cumenius, kirjailijanimeltään Wendela, oli suomalainen kirjailija. Hänen Den Falna -teoksensa on ensimmäisiä Suomessa ilmestyneitä romaaneja.
Henkilöhistoria

Wendla Cumenius syntyi vuonna 1823 Huittisissa pappisperheeseen. Hänen isänsä oli Erik Johan Cumenius, koulutukseltaan pappi ja lääkäri. Äiti oli Carolina Gustava von Delwig. Äiti kuoli 1835 synnyttäessään kahdettatoista lastaan, ja hänen kuolemansa jälkeen perhe muutti Uuteenkaupunkiin, josta isä sai kirkkoherranviran.
Wendla Cumeniuksen nuoruudesta tiedetään melko vähän. Hän opiskeli jonkin aikaa Turussa englantilaissyntyisen Anna Salmbergin tyttöpensionaatissa, jossa Fredrika Runeberg oli aikaisemmin saanut kirjallisia vaikutteita. Opinnot kustansi varakas setä, sotatuomari Carl Fredrik Cumenius, johon tytöllä oli läheiset välit ja jonka luona hän myös asui osan lapsuuttaan. Vuonna 1845 Wendla Cumenius meni naimisiin leskeksi jääneen Uudenkaupungin pormestarin Pehr Gustaf Randelinin kanssa.
Wendla Randelinin tuttaviin kuului turkulainen kirjakauppias ja kustantaja J. W. Lillja, joka ilmeisesti ehdotti, että Randelin kirjoittaisi romaanin lisäämään vähäistä Suomessa julkaistujen romaanien määrää. Niinpä Randelin laati romaanin Den Falna (’langennut’, suom. Elisabet), joka ilmestyi 1848 Lilljan aloittamassa Aura-sarjassa.
Randelinin teos sai varsin myönteisiä arvosteluja: mm. Zacharias Topelius ja J. V. Snellman kiittivät sitä. Vaikka teoksen teemana on aviorikos, se päättyy katumukseen, sovitukseen ja perheen eheytymiseen, mikä miellytti aikalaislukijoita. Den Falnassa on myös paljon viittauksia Raamattuun. Kirja on toisaalta vahvasti kallellaan herännäisyyteen, johon virallinen kirkko suhtautui karsaasti.
Kirjailijan todellista henkilöllisyyttä ei Den Falnan ilmestymisaikana tiedetty, arvelipa Snellman kirjailijan olevan ruotsalainen. Kirjan taustalla voikin nähdä vaikutteita ruotsalaisilta romaanikirjailijoilta, kuten suomalaissyntyiseltä Fredrika Bremeriltä, Sophie von Knorringilta ja Emilie Flygare-Carlénilta, sekä muusta ajan kirjallisuudesta. Kirjassa kuvataan esimerkiksi Bremerille tyypilliseen tapaan paljon perhe-elämää.
Randelineille syntyi kaikkiaan seitsemän lasta. Vanhin poika Alarik kuoli viisivuotiaana. Vuonna 1859 elossa olivat Felix, Arthur Gustaf, Nina, Lydia Wendela ja Agda. Lasten ja kodin hoitamisen ohessa Wendla Randelinille ei jäänyt kovin paljon aikaa kirjoittaa. Hänen Suomen sodan aikoihin sijoittuva novellinsa Maria ilmestyi 1853 ruotsinkielisessä Alku-runokalenterissa, jonka toinen kirjoittaja oli Randelinin hyvä ystävä Augusta Vörlund. Novellin aihe oli saatu erään Uudessakaupungissa asuneen vanhan sotilaan kertomuksista. Randelin kirjoitti myös vuosina 1854–1866 ilmestyneeseen Eos-lastenlehteen.
Vuonna 1858 Pehr Gustaf Randelin kuoli, ja Wendla Randelin joutui yksin huolehtimaan alaikäisistä lapsista. Hän sai 1859 Suomen siviiliviraston leski- ja orpokassasta eläkkeen, joka helpotti taloudellista tilannetta. Vuonna 1864 Randelin peri setänsä testamenttaaman Huhkolan kartanon Huittisissa. Hän muutti sinne lapsineen ja eli siellä lähes koko loppuelämänsä.
Randelinin poika Felix sai kartanon hallintaansa 1876. Hänen äitinsä asui myöhemmin osittain Helsingissä ja osittain poikansa luona. Wendla Randelinin elämä päättyi Lokalahdella helmikuussa 1906.
Teokset

[Randelin, Wendla] 1848: Den Falna: en berättelse af Wendela. Aura II. J. W. Lilljas förlag, Åbo.
[Randelin, Wendla] 1853: Maria: Berättelse af Vendela. Teoksessa Vendela & Augusta: Alku: Poetisk Kalender. Frenckell, Helsingfors.
Randelin, Wendla 1999: Elisabet. Suomentanut ja esipuheen laatinut Kati Launis. WSOY, Helsinki.
Aiheesta muualla

Saran sisaret : naiskirjallisuuden perinnettä Suomessa 1800-luvulta 1900-luvun alkuun
Wilhelm Andstén

Gabriel Wilhelm Andstén (31. heinäkuuta 1818 Helsinki – 31. toukokuuta 1894) oli suomalainen tehtailija ja Helsingissä toimineen Wilh. Andsténin kaakelitehtaan perustaja.
Andsténin isä oli rakennusmestari. Tultuaan kisälliksi Andstén lähti Pietariin jossa hän työskenteli fajanssitehtaassa. Vuonna 1842 hän perusti Helsingin Sörnäisiin kaakeli- ja fajanssitehtaan joka oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Tehtaan päätuotteena olivat uunikaakelit mutta se valmisti myös seinä- ja lattialaattoja, pienoispatsaita ja erilaisia talousesineitä. Se oli 1900-luvun alussa Suomen kolmen suurimman keramiikkatehtaan joukossa (muita olivat Arabia ja Turun Kaakelitehdas).
Andstén johti tehdasta vuoteen 1890 saakka. Hänen jälkeensä tehtaan johdossa olivat Otto Andstén (1890–1916) ja Curt Andstén (1916–1918). Turun kaakelitehdas osti 1918 tehtaan ja yhdisti sen omistamaansa Tikkurilan kaakelitehtaaseen. Tehdas toimi sitten Tikkurilassa nimellä Wilh. Andsténs Fabriksaktiebolag Dickursby aina vuoteen 1937 saakka.
Andsténin puoliso oli Anna Maria Skogling. Meri- ja satamakapteeni ja valtiopäivmies Oscar Wilhelm Andstén oli heidän poikansa.
Aiheesta muualla

Kansalliskirjasto pienpainatteet : Wilh. Andstenin tehdas-osakeyhtiön hintaluetteloita
Wilh. Andsténs Fabriksaktiebolag (porssitieto.fi)
Ajatus Kirjat

Ajatus Kirjat oli suomalainen tietokirjojen kustantaja, jonka perusti Juhani Aromäki vuonna 1991.
Gummerus Kustannus Oy osti Ajatus Kustannusosakeyhtiön toukokuussa 2001, minkä jälkeen Ajatus oli toimituksellisesti itsenäinen Gummeruksen tulosyksikkö. Aromäki johti Ajatusta kesään 2004 asti, mistä lähtien kustannuspäällikkönä toimi kesään 2009 asti Jan Erola. Tuolloin Gummerus päätti sulauttaa Ajatus Kirjat osaksi emoyhtiön tietokustantamisosastoa, ja toimituksellisesti itsenäinen yksikkö lakkautettiin.
Ajatuksen kustantama ja Antti Helanterän ja Veli-Pekka Tynkkysen kirjoittama Maantieteelle Venäjä ei voi mitään voitti Tieto-Finlandian vuonna 2003.
Whale Coven lentoasema

Whale Coven lentoasema (engl. Whale Cove Airport) (IATA: YXN, ICAO: CYXN) on lentoasema Kanadan Nunavutin territoriossa noin 8 km pohjoiseen Whale Coven kylästä. Kenttää ylläpitää Nunavutin territorion hallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 1 233.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Calm Air: Churchill, Coral Harbour, Rankin Inlet, Repulse Bay, Thompson
Kivalliq Air: Arviat, Baker Lake, Chesterfield Inlet, Churchill, Rankin Inlet
Annabelle (nukke)

Annabelle on räsynukke, jota demonologeiksi itseään kutsuva Warrenien pariskunta pitää museossaan Monroessa, Connecticutissa, Yhdysvalloissa. Heidän mukaansa nukke on noiduttu. Annabellea säilytetään puisessa laatikossa, jonka päällä on varoitus ”Älä koske”. Nuken on epäilty liikkuneen, kirjoittaneen viestejä ja käyttäytyneen uhkaavasti.
Nukke on antanut inspiraation esimerkiksi elokuville Kirottu (2013) ja Annabelle (2014), joista jälkimmäinen käsittelee itse nukkea ja tapahtumia. Elokuva on saanut myös jatko-osat Annabelle: Creation (2017) ja Annabelle Comes Home (2019). Myös Simpsonit-sarjan jaksossa ”The Ziff Who Came to Dinner” (suom. Exä syö pöydässäsi) on viittaus Annabelle-nukkeen.