stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eddie Cochran
Postuumit julkaisut ja kunnianosoitukset

Cochran oli enimmäkseen esiintyjä. Tästä syystä British Label Rockstar Records on julkaissut hänen musiikkiaan postuumisti enemmän kuin sitä julkaistiin hänen eläessään. Eräs näistä julkaisuista on "Three Stars", joka on tribuutti Ritchie Valensille, J.P. "The Big Bopper" Richardsonille ja Cochranin ystävälle Buddy Hollylle, jotka kaikki kuolivat lento-onnettomuudessa USA:n Iowassa vuotta aiemmin. Cochranin ääni väreilee kohdassa, jossa hän laulaa Hollysta.
Vuonna 1987 Cochran hyväksyttiin Rock and Roll Hall of Fameen. Myöhemmin hänet valittiin vuonna 1997 perustettuun Rockabilly Hall of Fameen.
Diskografia > Albumit

1958 – Singin' To My Baby
1960 – The Eddie Cochran Memorial Album
1962 – Cherished Memories
Diskografia > Kokoelma-albumit

1980 - The Eddie Cochran Legend (Charly Records)
Aiheesta muualla

Eddie Cochranin kuvagalleria
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eddie Cochran
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Giulio Douhet

Giulio Douhet
Giulio Douhet (30. toukokuuta 1869 Caserta – 15. helmikuuta 1930 Rooma) oli italialainen kenraali. Hän loi 1920-luvulla Douhetismin doktriinin, jonka mukaan lentopommitukset ovat seuraavan suursodan voiton avain.
Tausta

Giulio Douhet syntyi Casertassa Napolin lähellä 30. toukokuuta 1869. Hän opiskeli Genovan sotilasakatemiassa, josta valmistui tykistöupseeriksi. Uransa alkupuolella hän opiskeli Torinon polyteknisessä instituutissa luonnontieteitä ja tekniikkaa.
1900-luvun alussa hän siirtyi Italian maavoimien yleisesikuntaan. Tällöin hän kirjoitti teorioitaan mekanisoidusta sodankäynnistä. Kun ilmalaivat ja niiden jälkeen lentokoneet tulivat Italiaan, hän alkoi kirjoittaa tämän uuden teknologian sotilaallisesta voimasta. Hän alkoi vaatia, ettei ilma-asetta alisteta maa- ja merivoimille vaan siitä pitää tulla itsenäinen aselaji. Hän alkoi lobbata ilma-asetta nuoren lentokoneinsinöörin Gianni Capronin avustuksella.
Sota Turkkia vastaan

Vuonna 1911 Italia julisti sodan Turkille pyrkien miehittämään Libyan. Tässä sodassa Italia käytti lentotiedustelua, -kuljetuksia ja -pommituksia. Lentokuljetusten ja -pommitusten rooli on ollut olemattoman pieni tuonaikaisten koneiden kapasiteettirajoitusten vuoksi. Sodan kokemusten perusteella Douhet kehotti tekemään lentopommitukset korkealta. Tämä oli hänen mukaansa lentokoneen päärooli sodassa. Syynä on voinut olla hitaiden lentokoneiden vaurioalttius maavoimien kivääritulelle.  Vuonna 1912 Douhetista tuli Torinossa sijaitsevan lentopataljoonan  komentaja. Hän kirjoitti tänä aikana maailman ensimmäisen ilmasotadoktriinin Rules for the Use of Airplanes in War (Regole per l'uso degli aeroplani in guerra). Douhet sai tietysti "radikaalin" maineen asevoimissa. Hän muun muassa tilasi Capronilta pommikoneita ilman korkeamman tahon suostumusta. Tämän jälkeen hänet erotettiin maavoimista. Hänen tapaansa ajattelivat prikaatinkenraali Billy Mitchell Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimissa (USAAF) ja englantilainen Sir Hugh Trenchard. Mitchell joutui vastaavista rikkomuksista sotaoikeuteen, mutta häntä ei erotettu ilmavoimista. Trenchard kehitteli suunnitelmiaan komennuksellaan Lähi-idässä eikä täten pystynyt herättämään närkästystä suunnitelmillaan.
Ensimmäinen maailmansota

Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, Douhet alkoi vaatia, että Italian pitäisi rakentaa voimakkaat pommituslentokonelaivastot. Ilmaherruus tekee vihollisesta voimattoman, vaarattoman. Hän ehdotti 500 pommikoneen rakentamista, jonka voima pystyisi pudottamaan 125 tonnia pommeja päivittäin. Tätä ei otettu tietenkään huomioon, koska maavoimien upseerit ymmärsivät, että tällainen pommien määrä oli olemattoman pieni. Kun Italia liittyi mukaan sotaan ympärysvaltojen puolelle vuonna 1915, Douhet oli pettynyt, kun hänen halujaan ei otettu todesta. Hän leimasi häntä vastustavat tahot epäpäteviksi. Hän pommitti ylempiään sodanjohtoa kritisoivilla kirjeillä pyrkien myymään ilma-asetta. Loukkaavat kirjeet johtivat Douhetin pidättämiseen ja sotaoikeuteen. Hänet tuomittiin vuodeksi sotilasvankilaan.
Douhet jatkoi kirjallista kapinaansa vankisellistään. Hän kirjoitti mm. romaanin ilma-aseesta. Hän lähetti ministereille ehdotuksia, joissa hän vaati massiivisia pommituksia. Hänet vapautettiin ennenaikaisesti, koska Caporetton tappiollisen taistelun jälkeen vuonna 1917 Italian armeija tarvitsi lisää upseereita. Tässä vaiheessa hän pääsi sotilasilmailun keskeiselle paikalle. (Tapahtumasta on - mm. Joseph Hellerin kirjassa Catch 22 kuvaama analogia toisen maailmansodan USAAFin Saksan pommituksien ajalta: lentäjät, joiden hermot eivät kestäneet pommituksia, ylenivät nopeammin kuin varsinaisen työn tekijät.)
1918 kirjoittajaksi

Kesäkuussa 1918 Douhet lähti armeijasta, koska hänen välinsä esimiehiin olivat rikkoutuneet lopullisesti.  Rauhan tultua hän sai sotaoikeuden päätöksen kumottua, jonka jälkeen hän sai ylennyksen kenraaliksi. Hän jäi siviiliksi ja jatkoi kirjallista tuotantoaan. Vuonna 1921 hän sai valmiiksi strategisesta ilmapommituksesta kertovan kirjansa Il dominio dell' aria (The Command of the Air), jonka vaikutukset näkyvät vielä 2000-luvulla.
Douhetismin teesit

Douhet väitti ilma-asetta vallankumoukselliseksi, koska sillä saadaan sotaan mukaan kolmas ulottuvuus. Väite on jatkoa maavoimien ikiaikaiselle näkemykselle korkeammalla paikalla olemisen edusta sodassa.  Hänen mukaansa ilma-ase voisi nujertaa maa- ja merivoimat. Ilmakehän suuruus estäisi puolustautumisen ilma-asetta vastaan. Hän näki ilmavoimat vain hyökkäävänä aselajina ja voiton avaimena.
Douhet uskoi ilmapommitusten moraalisiin eli psykologisiin tekijöihin. Se nujertaisi vastustajan tahdon. Hän ajoi vihollisen keskeisten keskusten pommittamista eli sodan laajentamista siviiliväestöön. Hän ehdotti hallintoon ja teollisuuteen suunnattavia pommituksia. Kohteiden valinta olisi oleellista ja hänen mukaansa ilmavoimien johto osaisi valita ne parhaiten. 
Viisi peruskohdetta pommituksille olisi: teollisuus, liikenteen infrastruktuurit, tietoliikenne, hallinto ja "kansan taistelutahto" eli siviilikohteet.
Douhet oli luonteensa mukaisesti totaalisen sodan kannattaja. Hänen mukaansa koko vihollisen kansa oli etulinjaa. Siihen tulisi kohdistaa terroripommituksia. Hänen kirjansa The War of 19-- kertoi fiktiona sodasta Saksan ja Ranskan ja Belgian liiton välillä, jossa Saksa hyökkää massiivisilla lentopommituksilla vihollistensa väestöä vastaan. Pommituksissa tuhotaan kaupungit kokonaan.  Vastapuoli antautuisi pian.
Douhet ei pystynyt lainkaan ymmärtämään ilmatorjunnan (mukaan lukien hävittäjät) mahdollisuutta. Toisessa painoksessaan The Command of the Air-kirjassa hän vähättelee hävittäjien mahdollisuuksia. Hän ehdotti siinä itsenäisiä ilmavoimia ja niille aseeksi pääosin pitkän kantaman pommikoneita. Hän uskoi suurten pommitusarmadojen mahdollisuuksiin torjua hävittäjien uhka. Hän ei kannattanut tarkkuuspommituksia (mahdottomia sen aikaisille lentokoneille). Hän kannatti pommituksia palopommein ja myrkkykaasujen avulla.
Douhetismi ei läpäissyt testiä

The Command of the Air sai asevoimissa palvelevilta paljon kritiikkiä. Se kuitenkin oli suurta yleisöä kiehtova. Toinen maailmansota osoitti Douhetin olleen väärässä sekä tarvittavan pommimäärän suhteen että lentopommitusten pelotusvaikutuksen suhteen.
Kirjaa luettiin mm. Saksan ja Ranskan asevoimien koulutuksessa.
Douhet oli Mussolinin kannattaja ja tätä kautta sai ilmailuviran, kun fasistit pääsivät valtaan Italiassa. Hän ei kuitenkaan soveltunut byrokraatinkaan tehtävään vaan palasi kirjoittelemaan teorioitaan. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1930.
Douhetismi ja USAF

Hänen teoriansa toteutui RAF:n pommitusvoimien (Bomber Command) luomisessa ja toiminnassa toisen maailmansodan aikana, jonka jälkeen RAF:n pommikonelaivueet pienenivät ydinaseistetuiksi V-pommittajiksi ja lopulta hiipuivat. USAAF ja siitä kehittynyt USAF Strategic Air Command elivät douhetismin doktriinin mukaan. Yhdysvallat käytti pommituksia toisen maailmansodan jälkeen Korean sodassa, jossa pommitukset tuhosivat likimain kaikki Pohjois-Korean rakennukset, mutta eivät, mm. Kiinan sotaan puuttumisen takia, tuoneet selkeää voittoa sodassa. Strategiset pommitukset (etenkin ydinaseella) toivatkin 1960-luvulla toisen doktriinin, jossa arveltiin totaalisen sodan laajenevan sellaisiin mittoihin, ettei sitä voi voittaa. Tämä ei ole Yhdysvaltain doktriini, joka näkyi Vietnamin sodassa, jossa se pudotti enemmän pommeja kuin toisessa maailmansodassa. Pääosin maavoimien sota tappoi 3-4 miljoonaa vietnamilaista, mutta Yhdysvallat joutui vetäytymään sodasta. Tämänkin jälkeen lentopommitusten vaikuttavuutta on pidetty TV:n kautta yllä mm. Persianlahden sodan täsmäpommituksissa stealth-pommikoneilla, Afganistanin Tora Boran luolien pommituksissa jne.
Aiheesta muualla

Giulio Douhet, Command of the Air (USAF Warrior Studies), Office of Air Force History, United States Government Printing Office (1983), trade paperback, ISBN 0-912799-10-2; trade paperback, Airforce History Museums Pro (1998) , 406 pages, ISBN 0-16-049772-8; hardcover, Arno  Press (1942), 396 pages, ISBN 0-405-04567-0; hardcover, Natraj Publishers, (2003), 325 pages, ISBN 81-8158-002-8); first published in 1921; Coward McCann & Geoghegan, (1942), hardcover, 394 pages; Faber and Faber (1943), hardcover 325 pages; Collector's Edition, Easton Press, Library of Military History (1994), ISBN 0-405-04567-0
Louis A. Siguad, Air Power and Unification: Douhet's Principles of Warfare and Their Application to the United, The Military Service Publishing Co. 1949, hardcover
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Mildred Gillars

Mildred Gillars.
Mildred Elizabeth Gillars, oik. Mildred Sisk, joskus virheellisesti Millard Gillars (29. marraskuuta 1900 – 25. kesäkuuta 1988), oli yhdysvaltalainen radiojuontaja joka käytti työssään propagandaa. Mildred Gillars tuli tunnetuksi Axis Sallyna eli "Akseli-Sallyna".
Mildred Gillars ei kuitenkaan ollut yksin Axis Sallyn radioäänen roolissa ainoa, vaan hänen työparinaan toimi italialaistaustainen Rita Zucca. Mildred Sisk saapui Natsi-Saksan Dresdeniin vuonna 1934, opiskellakseen näyttämötaiteita. Myöhemmin Gillars tuli tunnetuksi seksuaalis-väritteisyydestä, kuten kaksimielisistä vitseistään sekä äänenkäytön tavastaan. Toimittaja Gillars yhdisti tähän myöskin propagandan lähettämisen.
Gillars tuomittiin, ja hän joutui vankeuteen sodan jälkeen, josta vapautui ehdonalaisuuteen kesällä 1961.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto
Wfmu.org
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Ellen Gilchrist

Ellen Gilchrist vuonna 2007.
Ellen Gilchrist (1935 Vicksburg, Mississippi, Yhdysvallat – 30. tammikuuta 2024) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on julkaissut romaaneja, novellikokoelmia, runoutta ja esseitä.
Gilchrist työskenteli radiotoimittajana ja julkaisi esikoisteoksensa, runokokoelman The Land Surveyor's Daughter, vuonna 1979. Se, kuten novellikokoelma In the Land of Dreamy Dreams (1982), sisältää runsaasti omaelämäkerrallista aineistoa. Salaiset virrat kertoo naisesta, joka irtautuu totunnaisista kuvioista ja pakenee uuteen elämään uuteen ympäristöön. Novellikokoelmassa Paratiisin pilvinen reuna Gilchrist kuvailee etelän voimakkaita naisia ja näiden elämän värikkyyttä. Useimpien kirjojen tapahtumaympäristö on New Orleans.
Gilchrist sai vuonna 1984 National Book Award -kirjallisuuspalkinnon novellikokoelmastaan Victory Over Japan. Kokoelma julkaistiin suomeksi vuonna 1988 nimellä Paratiisin pilvinen reuna.
Suomennetut teokset

Salaiset virrat (The annunciation), suom. Satu Kauppinen, Helsinki: Otava 1984 ISBN 951-1-07894-1
Paratiisin pilvinen reuna (Victory over Japan ), suom. Kristiina Rikman, Helsinki: Otava 1988 ISBN 951-1-08449-6 Sarja: Otavan kirjasto – Sisältää novellit:
Annetaan nyt DeDellekin suunvuoro
Eteläisen puutarhakaupungin painovoimalakia uhmaava muuli, eli, Rhoda, opettavainen tarina
Japani kukistuu
Jedebuddhia, punaisia siltoja, rakkaudenhedelmiä
Little Falayan puolustaja
Music
Onnen tuplapulla
Paratiisin pilvinen reuna
Pelastus
Pähkähullu, nyt sen kaikki näkee
Se on Miss Crystalin sisäkkö Traceleen kun puhuu ja hän kertoo kaiken minkä tietää
Traceleen kertoo tarinan nimeltä "Paha vuosi"
Traceleen, yhä äänessä
Traceleenin päiväkirja
Luettelo Suomen maavoimien entisestä kalustosta

Tämä on luettelo Suomen maavoimien käyttämästä kalustosta, joka on poistunut käytöstä.
Käytöstä poistunut kalusto > Pistoolit

FN Browning High Power
FN Browning M1903
Lahti L-35
Luger/Parabellum P08
Mauser C96
Nagant M1895
Colt M1911 (saatu vähäisiä määriä Venäjältä)
Käytöstä poistunut kalusto > Kiväärit

Sotilaskivääri m/39
Jalkaväenkivääri m/27
M/28
Mosin-Nagant
Mauser Kar 98k
Käytöstä poistunut kalusto > Konepistoolit

Suomi-konepistooli
Konepistooli m/44
PPŠ-41
Sten-konepistooli
Käytöstä poistunut kalusto > Pikakiväärit

Degtjarjov DP-27
Lahti-Saloranta M/26
Lewis-pikakivääri
Käytöstä poistunut kalusto > Konekiväärit

Maxim m/1910
Sampo-konekivääri (35)
Käytöstä poistunut kalusto > Kranaattikonekiväärit

AGS-17
Käytöstä poistunut kalusto > Panssarintorjunta > Panssarintorjuntakiväärit

Lahti L-39 -panssarintorjuntakivääri Käytössä 1940 – 1986
Boys-panssarintorjuntakivääri
Käytöstä poistunut kalusto > Panssarintorjunta > Panssarintorjuntaohjukset

Vickers Vigilant
Panssarintorjuntaohjus 82M
Käytöstä poistunut kalusto > Panssarintorjunta > Panssarintorjuntasingot

Panssarikauhu
Panssarinyrkki
55 S 55
95 S 58–61
Käytöstä poistunut kalusto > Panssarintorjunta > Panssarintorjuntatykit

20 PstK/40 Käytössä 1930 – 1986
25 K/34 (133 kpl 25K/34 ostettiin Saksasta, 117 kpl 25K/37 ostettiin Ranskasta ja Saksasta) Käytössä 1940 –
37 PstK/36 (114 kpl ostettiin Ruotsista, 20 kpl Unkarista, 22kpl Saksasta, 355 kpl valmistettiin lisenssillä Suomessa) Käytössä 1937 – 1986
37 PstK/37 (200 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1940 – 1984
M-32 45 K  (670 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1939 – 1993
47 PstK/35 (10 kpl ostettiin Sveitsistä) Käytössä 1940 – 1960
47 PstK/39 (14 kpl ostettiin Italiasta) Käytössä 1940 – 1960
PaK 38 (27 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1942 – 1986
7.5 cm Pak 97/38 (46 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1943 – 1986
Pak 40 (210 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1943 – 1986
Käytöstä poistunut kalusto > Kuorma-autot

KrAZ-255B-ponttonikalustokuorma-auto
KrAZ-255B-telamattokuorma-auto
KrAZ-255B-kalturikuorma-auto
KrAZ-255B-siltakalustokuorma-auto
Sisu SK-181 4x4 -keskiraskas maastokuorma-auto
Sisu SK-250 -ammusauto
Sisu SM-270 -säiliöauto
Sisu SA-240 -raskas maastokuorma-auto
Sisu SA-150 -keskiraskas maastokuorma-auto
Sisu A-45 -keskiraskas maastokuorma-auto
ZIL 131 -keskiraskas maastokuorma-auto (2642)
Käytöstä poistunut kalusto > Maastoautot

Land Rover 5D Defender -maastoauto
UAZ 5D STW -maastoauto
Käytöstä poistunut kalusto > Telakuorma-autot

Sisu NA-110 -telakuorma-auto
Sisu NA-140 BT -telakuorma-auto
Käytöstä poistunut kalusto > Moottorikelkat

Lynx GLX 5900 syncro -moottorikelkka
Käytöstä poistunut kalusto > Panssarivaunut

Renault FT-17 (32 kpl ostettiin Ranskasta) Käytössä 1919 – 1942
Vickers 6-ton (32 kpl ostettiin Isosta-Britanniasta) Käytössä 1936 – 1961
T-26 (114 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1939 – 1962
T-28 (7 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1939 – 1950
T-37A (29 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1939 –
T-38 Käytössä 1939 –
BT-5 (62 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1939 – 1944
BT-7 (53 kpl saatiin sotasaaliiksi)Käytössä 1939 – 1945
T-34-76 (13 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1941 – 1961
T-34-85 (7 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1941 – 1961
T-50 (1 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1941 – 1954
KV-1 (2 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1941 – 1954
KV-2 (1 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1941 –
Landsverk Anti II (6 kpl ostettiin Ruotsista) Käytössä 1942 –1966
BT-42 (18 kpl muutettiin sotasaaliina saaduista BT-7 vaunuista) Käytössä 1943 – 1956
Sturmgeschütz III (59 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1943 – 1966
Panzerkampfwagen IV (15 kpl ostettiin Saksasta) Käytössä 1944 – 1962
ISU-152 (2 kpl saatiin sotasaaliiksi) Käytössä 1944 – 1964
Charioteer (38 kpl ostettiin Isosta-Britanniasta) Käytössä 1958 – 1980
T-54 (43 kpl ostettiin Neuvostoliitosta) Käytössä 1959 –
Comet (41 kpl ostettiin Isosta-Britanniasta) Käytössä 1960 – 1971
ZSU-57-2 (12 kpl ostettiin Neuvostoliitosta) Käytössä 1960 – 2006
PT-76 (12 kpl ostettiin Neuvostoliitosta) Käytössä 1963 – 1982
BTR-50PK (15 kpl ostettiin Neuvostoliitosta) Käytössä 1963 –
T-55 (31 kpl ostettiin Neuvostoliitosta) Käytössä 1965 –
BTR-60 Käytössä 1971 –
BMP-1 (195 kpl ostettiin Neuvostoliitosta ja Saksasta) Käytössä 1981 – 2004
T-72 (162 kpl ostettiin Neuvostoliitosta ja Saksasta)  Käytössä 1984 – 2004
Käytöstä poistunut kalusto > Ilmatorjunta > Ilmatorjuntakonekiväärit

7,62 ITKK 31 VKT (507 kpl) Käytössä 1933 - 1986
Käytöstä poistunut kalusto > Ilmatorjunta > Ilmatorjuntakanuunat

20 ItK 30 BSW (50 kpl)
20 ItK 38 BSW (n. 100 kpl)
20 ItK 35 Br (92 kpl)
20 ITK 40 VKT (174 kpl)
37 Itk 39
40 Itk 38
75/50 C
8,8 cm FlaK 18 (90 kpl)
Škoda 75 mm malli 1937 -ilmatorjuntatykki (20 kpl)
Hispano-Suiza HS.831?
Käytöstä poistunut kalusto > Ilmatorjunta > Ilmatorjuntaohjukset

BUK-M1
Isajev S-125 (ItO 79)
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Jäykkälavettiset tykit

80 K/77
87 K/77
152 K/04
155 K/77
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Kevyet kanuunat

75 K/01
75 K/17
75 K/40 A
76 K/00
76 K/02 Käytössä 1918 –
76 K/02-30
76 LK/13
76 LK/10/13
76 RK/27
76 RK/27-39
76 K/27-k
76 K/36
76 K/37
84 K/18
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Kevyet haupitsit

105 VH/22
105 H/33
105 H/33-40
105 H/37
105 H/41
114 H/18
120 H/13
122 H/09-30
122 H/09-40
122 H/10
122 H/10-30
122 H/10-40
122 H/38
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Raskaat kanuunat

105 K/13
105 K/29
105 K/34 Käytössä 1940 –
120 K/78-31
122 K/31
130 K 54 Käytössä 1962–2019.
155 K/17
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Raskaat haupitsit

150 H/06 Käytössä 1940 –
150 H/15
150 H/40
152 H/10 (8 kpl) Käytössä 1918 – 1941
152 H/09-30
152 H/15
152 H/17
152 H/37
152 H/38
152 H 55
155 H/15 (175 kpl)  Käytössä 1940 –
155 H/17 (151 kpl) Käytössä 1940 –
Käytöstä poistunut kalusto > Tykistö > Järeät haupitsit

203 H/17 (32 kpl) Käytössä 1940 –
210 H/17 (4 kpl) Käytössä 1940 –
Käytöstä poistunut kalusto > Pioneeritoiminta

Putkimiina 68 95
Sakaramiina 65 98
Kirjallisuutta

Paulaharju, Jyri: Itsenäisen Suomen kenttätykit 1918-1995.  Helsinki:  Sotamuseo.  ISBN 951-25-0811-7
Raimo Vehviläinen, Ahti Lappi ja Markku Palokangas: Itsenäisen Suomen ilmatorjuntatykit.  Helsinki:  Sotamuseo, 2005.  ISBN 952-91-8449-2  ISBN 951-25-1618-7 (Kansalliskirjaston ISBN, johon ilmoitettukin johtaa)
Ronald Giere

Ronald Giere on yhdysvaltalainen filosofi, joka on erikoistunut tieteenfilosofiaan. Hän on Minnesotan yliopiston filosofian emeritusprofessori, American Association for the Advancement of Sciencen jäsen, Philosophy of Science -julkaisun toimituskunnan jäsen sekä Philosophy of Science Associationin entinen puheenjohtaja. Giere on tutkinut muun muassa toimijapohjaista lähestymistapaa malleihin, tieteellistä esittämistä sekä naturalismin ja sekularismin välisiä yhteyksiä.
Teoksessaan Scientific Perspectivism Giere on kehittänyt tieteellisen realismin muodon, jonka mukaan tieteelliset kuvaukset ovat ikään kuin värit sikäli, että ne tavoittavat vain joitakin todellisuuden puolia, ja nämä puolet havaitaan tietystä inhimillisestä näkökulmasta. Giere on verrannut tieteellisiä malleja myös karttoihin: ne esittävät todellisuutta, mutta perustuvat tiettyihin esitystapoihin eivätkä ole koskaan täysin paikkansapitäviä tai täydellisiä; samalla tavalla mallit ovat idealisoituja rakennelmia, jotka esittävät todellisuutta tietustä rajallisesta näkökulmasta käsin. Tiede on näin läpikotaisin perspektiivistä.
Teoksia

Understanding Scientific Reasoning (5. painos 2006)
Explaining Science: A Cognitive Approach (1988)
Cognitive Models of Science (toim.) (1992)
Science Without Laws (1999)
Origins of Logical Empiricism (toim.) (1996)
Scientific Perspectivism University of Chicago Press, Chicago, 2006. ISBN 9780226292120
Aiheesta muualla

Ronald Giere Minnesotan yliopisto (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ronald Giere
Käännös suomeksi
Galileo Galilein tapaus

Galilei Uskonopin kongregaation edessä. Joseph-Nicolas Robert-Fleury'n maalaus 1800-luvulta.
Galileo Galilein tapaus eli Galileo Galilein konflikti katolisen kirkon kanssa on noussut malliesimerkiksi tieteen ja uskonnon välisen suhteen murroksesta nykyaikaisen kokeellisen tieteen kehittyessä renessanssin ajan Euroopassa.
Vuonna 1610 Galileo Galilei julkaisi Sidereus Nuncius -teoksensa, jossa hän kuvasi uudella kaukoputkellaan tekemiään yllättäviä havaintoja. Nämä löydökset eivät sopineet yhteen antiikista saakka vallalla olleen kaikkeuden käsityksen kanssa ja nostattivat kiinnostusta uusiin teorioihin kuten Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskiseen malliin, jota pidettiin kerettiläisenä, sillä se oli vastoin silloisia Raamatun tulkintoja ja Aristoteleen opetusta. Galilei ei pyrkinyt peittelemään näkemyksiään ja saattoi jopa ivata paavia, entistä ystäväänsä ja tukijaansa, samalla kun hän ei pystynyt esittämään pitäviä todisteita tähtien parallaksista heliosentrisen teoriansa puolesta. Ristiriita huipentui vuoden 1633 oikeudenkäyntiin, jossa hänet tuomittiin kerettiläisyydestä kotiarestiin ja hänen teostensa julkaisu kiellettiin.
Vasta vuonna 1992 kirkko myönsi Galilein olevan oikeassa.