stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Retuoja

| Retuoja Ретуоя |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Pitkärannan piiri
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Jänisjoen vesistöalue
Yhtyy:  Jänisjoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  laakso, Kerisyrjä
 :  61.7479°N, 31.1083°E
Laskupaikka:  Hiidenselkä
 :  61.7292°N, 30.9964°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  yli 65 m
Laskukorkeus:  noin 5 m
Korkeusero:  noin 60 m
Pituus:  11 km  
Kaltevuus:  5,45 m/km
Muuta
Retuoja (ven. Ретуоя, Рету-оя), tai vanhastaan Keripuro, on Venäjällä Karjalan tasavallan Pitkärannan piirissä virtaava 11 kilometriä pitkä joki, joka yhtyy Jänisjokeen.
Joen kulku

Retuoja alkaa Kerisyrjän (Керисюрья, Kerisjurja) kylän pohjoispuolella sijaitsevan laakson pohjalla. Se virtaa aluksi pohjoiseen, kiertää mäkialueen pohjoiselta puolelta ja kaartaa sitten etelään päin. Metsäisen ojan reitille sattuu erillisiä peltopalstoja. Tullessaan kapenevaan laaksoon, vaihtuu vanhoissa suomalaiskartoissa sen nimeksi Kivikko-oja. Kapean laakson jälkeen alkaa oja mutkitella tiheästi ja samalla se kaartaa kohti länttä. Kaartaessaan se virtaa avointen peltomaiden läpi. Oja yhtyy Jänisjokeen sen alimpana sivu-uomana pari kilometriä sen joensuusta aivan Hiidenselän taajaman pohjoispuolella. Alajuoksulla ojan ylittää ensin Läskelän ja Leppäsyrjän välinen tie A130 ja sitten rautatie.
Vesistösuhteita

Retuoja kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Jänisjoen vesistöalueeseen, jossa Retuojan valuma-alue sijaitsee myös aivan Laatokan lähialueella. Jänisjoki laskee heti Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Retuojan valuma-alue jää Jänisjoen pohjoispuolelle, Alatsojan itäpuolelle ja Sumerianjoen länsi ja louniaspuolelle.
Jänisjoki heti Retuojan yhtymäkohdan alapuolella
Huomioita

1 2 3  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Ретуоя.
Tervunjoki

| Tervunjoki Тервунйоки |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Lahdenpohja
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Tervunjoen valuma-alue
Pinta-ala:  97,2 km²  
Pääuoman pituus:  26 km 
Pääuoman osuudet:  Tervunjoki ← Ihojoki ←Tuhrinjoki ←Porhojoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ihojärvi 
 :  61.3305°N, 30.1314°E
Laskupaikka:  Laatokka, Tervu 
 :  61.3066°N, 30.1216°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  10,2 m  
Laskukorkeus:  4,8 m mpy. 
Korkeusero:  5,4 m
Pituus:  2,6 km  
Kaltevuus:  2,16 m/km
Muuta
Tervunjoki (ven. Тервунйоки) on Venäjällä Karjalan tasavallan Lahdenpohjan piirissä virtaava 2,5 kilometriä pitkä joki, joka laskee Laatokkan Tervunlahteen.
Joen kulku

Lyhyt Tervunjoki saa alkunsa Ihojärvestä (ven. Ихоярви, Ihojarvi ), jonka vedenpinta on 10,2 metriä mpy. Joen niska sijaitsee korkeiden mäkien välissä ja se virtaa korkeiden kalliomäkien välisessä laaksossa, joka on otettu kokonaan viljelyyn. Peltoalueen asutus kuuluu Tervun kylään. Laatokan luoteisrannat ovat pitkien ja sokkeloisten lahtien rikkomaa ja Tervunjoki katkaisee Tervuniemen, joka on yksi tällainen lahtien väliin jäävä niemi.
Valuma-alue > Pääuoman kulku

Tervunjoki on valuma-alueen pääuoman alin osuus, joka alkaa Ihojärvestä . Siihen laskee lännestä Ihojärven kylästä tuleva Ihojoki . Kylän länsiosassa sijaitsee mutka, jonka yläjuoksu tulee korkeiden mäkien välistä pohjoisesta päin. Siellä sijaitsee leveällä peltoalukealla Rokkalampi, jonka laskuoja yhtyy jokeen. Ihojoki alkaa Tervajärvestä ja pääuoma tulee Ihojokeen pohjoisesta. Joen nimi on yläjuoksulla Tuhrinjoki ainakin 7 kilometriä Tuhrinmäelle asti, mutta todennäköisesti yhteensä 16 kilometriä . Tuhrinmäen kohdalla kohtaavat ainakin Porhojoki lännestä, Poukkuoja idästä ja Mörkänänoja pohjoisesta, Marjanvaaran suunnasta tulevan joenuoman. Pääuomasta ei ole enää tämän jälkeen varmuutta, mutta vanhoista suomalaisista kartoista voi havaita Porhojoen olevan valuma-alueeltaan suurin. Porhojoki alkaa suolta, jonka vanha nimi oli Hovinsuo. Suo sijaitsee 80 metrin korkeudessa.
Pääuoman pituus on edellä kuvatun perusteella 2,6 kilometriä  Ihojärvelle, jonka järvenselkä on 1,1 kilometriä pitkä . Ihojoki on 6,9 kilometriä pitkä, mutta pääuoma seuraa sitä 6,6 kilometriä , jolloin siihen yhtyy pohjoisesta 16 kilometriä pitkä Tuhrinjoki . Pääuoman pituudeksi tulee näin 26,3 kilometriä.
Valuma-alue > Valuma-alueen järviä

Valuma-alueen suurin järvi on Tervajärvi (90 hehtaaria ).
Huomioita

1 2  Pääuoman pituus on päätelty lähdetietojen perusteella. Tuloksen vaiheet on selostettu Pääuoma-kappaleessa.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Ихоярви.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Тервунйоки.
↑  Asia katsottu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
Luettelo Ruotsin taajaväkisistä yhdyskunnista

Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin taajaväkisistä yhdyskunnista (ruots. municipalsamhälle). Taajaväkiset yhdyskunnat on lueteltu vuoden 2007 läänijaon mukaisesti. Yhdyskunnan nimet perässä olevat vuosiluvut tarkoittavat perustamis- ja lakkauttamisvuosia, mikäli sellaiset ovat tiedossa.
Tukholman lääni

Bromsten 1904–1948
Dalarö 1876–1951
Djursholm 1890–1900
Drottningholm 1887–
Duvbo 1903–1948
Enebybergs villastad 1914–1945
Flysta 1915–1948
Fullersta 1924–1946
(Nya) Hagalund 1899–1942
Huddinge 1924–1952
Hässelby Villastad 1913–1925
Hörningsnäs villastad 1914–1946
Igelsta 1924–1952
Järna 1911–1955
Liljeholmen 1884–1912
Lilla Alby 1907–1942
Mariehäll 1908–1915
Norrviken 1929–1943
Nya Huvudsta 1903–1942
Rimbo 1914–1957
Råsunda 1911–1942
Rönninge 1915–1957
Segeltorp 1924–1953
Snättringe 1928–1946
Solhem 1908–1948
Stocksunds villastad 1902–1909
Stuvsta 1924–1946
Tumba 1904–1956
Täby 1927–1947
Örby 1904–1912
Uppsalan lääni

Grillby 1919–1951
Tierp 1888–1919
Södermanlandin lääni

Flen 1901–1948
Gnesta 1883–1954
Katrineholm 1883–1916
Nyfors 1889–1906
Oxelösund 1899–1949
Sparreholm 1918–1952
Valla 1914–1959
Vingåker 1903–1962
Itä-Götanmaan lääni

Borensberg 1919–1949
Borgs villastad 1900–1935
Boxholm 1904–1946
Kisa 1904–1951
Kolmården 1936–1951
Mjölby 1899–1919
Norrköpings norra förstad 1885–1915
Sankt Lars 1894–1910
Valdemarsvik
Åtvidaberg 1902–1946
Ödeshög 1922–1956
Jönköpingin lääni

Anderstorp 1943–1952
Aneby 1923–1966
Forserum 1890–1951
Gislaved 1904–1948
Gyllenfors 1939–1948
Nässjö 1881–1913
Skillingaryd 1920–1951
Sävsjö 1882–1946
Tranås kvarn 1903–1918
Vaggeryd 1911–1951
Vetlanda 1887–1908
Kronobergin lääni

Alvesta 1898–1944
Hohultslätt 1942–1954
Hovmantorp 1919–1951
Lenhovda 1940–1956
Lidhult 1922–1966
Ljungby 1921–1935
Moheda 1947–1954
Ryd 1905–1957
Strömsnäs bruk 1903–1951
Vislanda 1914–1962
Växjö Östregård 1919–1939
Åseda 1910–1942
Älmhult 1885–1900
Kalmarin lääni

Bergkvara 1921–1955
Figeholm
Gamleby 1918–1955
Mörbylånga
Nybro
Pataholm –1953
Påskallavik –1955
Ruda 1948–1959
Södra Vi 1945–1957
Torsås 1916–1957
Virserum 1917–1955
Gotlannin lääni

Hemse 1886–1958
Blekingen lääni

Kristianopel –1951
Långö 1908–1933
Skånen lääni

Anderslöv 1921–1954
Arild 1915–1965
Arlöv 1899–1958
Baskemölla 1889–1951
Bjuv 1891–1945
Bjärnum 1918–1958
Borrby 1934–1957
Brantevik 1894–1951
Broby 1911–1958
Båstad –1936
Dalby 1941–1954
Fosie 1919–1930
Furulund 1901–1951
Glimåkra 1928–1959
Helsingborgs landsförsamling 1890–1906
Hässleholm 1887–1900
Hästveda 1887–1959
Höganäs 1907–1935
Höganäs bruk 1875–1906
Höganäs fiskeläge 1889–1906
Hörby 1894–1899
Höör 1901–1938
Kivik 1886–1957
Klippan 1887–1944
Knislinge 1931–1957
Kvidinge 1932–1970
Kävlinge 1901–1945
Köpinge (Ramlösa) 1894–1917
Limhamn 1901–1905
Ljungbyhed 1934–1962
Lomma 1900–1950
Löberöd 1899–1954
Löderup 1927–1958
Lönsboda 1928–1966
Lövestad 1836–1960
Malen 1931–1936
Marieholm 1915–1960
Munka-Ljungby 1945–1961
Mölle 1907–1965
Osby 1887–1936
Perstorp 1935–1946
Ramlösa
Raus plantering 1904–1917
Råå 1877–1917
Röstånga 1935–1966
Sjöbo 1898–1951
Skillinge 1889–1963
Skurup 1895–1913
Skälderviken 1935–1959
Smedstorp 1890–1954
Sofielund 1896–1910
Svalöv 1941–1952
Svedala 1899–1918
Sösdala 1893–1966
Teckomatorp 1914–1966
Tollarp 1913–1957
Tomelilla 1887–1920
Torekov 1879–1951
Trelleborg
Tyringe 1928–1970
Veberöd 1919–1957
Vellinge 1908–1954
Viken 1921–1964
Vilan 1887–1940
Vinslöv 1898–1933
Vitemölla 1887–1953
Västra Sallerup 1894–1908
Åhus 1887–1928
Åkarp 1913–1958
Åstorp 1887–1945
Önnestad 1931–1966
Örkelljunga 1911–1962
Hallandin lääni

Nyhem 1908–1927
Oskarström 1905–1947
Länsi-Götanmaan lääni

Asperö 1915–1959
Axvall 1899–1960
Björneröd och Kroken 1902–1958
Bleket 1910–1959
Bovallstrand 1903–1959
Brålanda 1935–1956
Brännö 1911–1922
Donsö 1911–1959
Ed 1927–1957
Edshultshall 1910–1956
Ellös 1893–1959
Falköpings förstäder 1919–1934
Fiskebäckskil 1886–1951
Fjällbacka 1888–1964
Flatholmen 1906–1941
Floby 1923–1961
Gravarne och Bäckevik 1894–1959
Grebbestad 1890–1928
Grundsund 1886–1951
Gullholmen 1886–1959
Gullspång 1937–1958
Gårda 1900–1921
Götene 1918–1951
Hagen 1910–1921
Hasselösund 1894–1953
Havstensund 1927–1957
Herrljunga 1906–1952
Hovenäset 1902–1959
Hunnebostrand 1903–1960
Hälleviksstrand 1886–1959
Hälsö 1915–1959
Hönö 1915–1959
Jonsered 1931–1954
Järpås 1919–1968
Kalvsund 1915–1959
Kinna 1924–1946
Klädesholmen 1886–1959
Krokslätt 1884–1921
Kvänum 1913–1961
Kyrkesund 1899–1959
Källö-Knipplan 1915–1959
Käringön 1886–1959
Lilla Edet 1890–1950
Lundby 1891–1905
Lunden 1900–1921
Lundsbrunn 1915–1957
Långedrag 1907–1921
Malmön 1900–1959
Moholm 1940–1955
Mölltorp 1941–1958
Mollösund 1886–1970
Mölndal 1911–1912
Nossebro 1918–1963
Partille 1931–1954
Sannäs 1911–1954
Skene 1941–1950
Skärhamn 1888–1959
Slätten 1911–1930
Smögen 1894–1953
Stenstorp 1923–1958
Stenungsund 1919–1951
Stocken 1910–1959
Stora Dyrön 1906–1959
Styrsö 1923–1959
Sävedalen 1931–1954
Tibro 1923–1946
Tidan 1937–1957
Tjörnekalv 1886–1959
Trollhättan 1896–1915
Tången 1894–1959
Töreboda 1883–1908
Ulebergshamn 1926–1959
Vara 1883–1893
Vedum 1925–1959
Vrångö 1915–1959
Vårgårda 1928–1963
Väjern 1905–1959
Älvsborg 1922–1944
Östersidan 1912–1957
Värmlannin lääni

Björneborg 1948–1954
Charlottenberg 1906–1961
Deje 1944–1956
Forshaga 1907–1943
Grums 1939–1947
Haga 1913–1920
Hagfors 1939–1949
Kil 1901–1962
Lesjöfors 1946–1954
Molkom 1946–1958
Munkfors 1941–1948
Sunne 1904–1919
Torsby 1909–1955
Åmotfors 1904–1961
Årjäng 1924–1940
Örebron lääni

Almby 1926–1942
Degerfors 1912–1942
Fellingsbro 1911–1957
Fjugesta 1906–1962
Frövi 1914–1954
Grythyttan 1927–1956
Hallsberg 1883–1907
Hällabrottet 1944–1952
Karlskoga 1885–1939
Kumla 1884–1941
Mullhyttan 1943–1952
Nya Kopparberg 1887–1907
Pålsboda 1941–1957
Vretstorp 1945–1955
Östansjö 1943–1955
Västmanlandin lääni

Hallstahammar 1939–1942
Heby 1887–1952
Kungsör 1904–1906
Norberg 1889–1951
Västanfors 1927–1943
Taalainmaan lääni

Avesta 1889–1906
Borlänge 1891–1897
Domnarvet 1925–1928
Krylbo 1904–1918
Leksandsnoret 1904–1966
Ludvika 1901–1914
Malung 1931–1957
Marnäs 1918–1924
Morastrand 1893–1907
Orsa 1902–1966
Rättvik 1910–1965
Smedjebacken 1895–1917
Vansbro 1911–1960
Gävleborgin lääni

Arbrå 1907–1961
Björkhamre 1919–1922
Bollnäs 1888–1905
Ljusdal 1889–1913
Storvik 1916–1923
Åvik 1906–1910
Västernorrlandin lääni

Alby 1904–1956
Bredbyn 1932–1952
Gångviken 1894–1947
Kramfors 1889–1946
Nyland 1885–1970
Skönsmon 1883–1947
Sollefteå 1885–1901
Vivsta-Näs 1935–1946
Jämtlandin lääni

Bräcke 1907–1955
Hammerdal 1941–1965
Hornsberg 1898–1947
Järpen 1905–1958
Odenslund 1899–1917
Strömsund 1900–1962
Svegsmon 1908–1936
Västerbottenin lääni

Backen 1941–1958
Bastuträsk 1936–1952
Bjurholm 1934–1962
Bureå 1934–1959
Burträsk 1930–1961
Byske 1931–1957
Djupvik
Dorotea 1936–1957
Granön 1941–1958
Holmsund 1894–1946
Hällnäs 1937–1962
Hörnefors 1941–1957
Jörn 1923–1958
Kåge 1937–1964
Lycksele 1884–1928
Lycksele marknadsplats 1884–1924
Lövånger 1937–1963
Malåträsk 1941–1952
Nordmaling 1898–1962
Norrböle 1897–1913
Norsjö 1935–1952
Obbola 1939–1946
Robertsfors 1927–1958
Rundvik 1936–1964
Skelleftestrand 1937–1951
Sorsele 1935–1955
Stensele 1937–1964
Storuman 1936–1963
Sunnanå 1935–1959
Teg 1924–1960
Vilhelmina 1917–1946
Vindeln 1924–1958
Vännäs 1896–1927
Vännäsby 1939–1959
Ånäset 1941–1957
Åsele 1901–1958
Norrbottenin lääni

Arvidsjaur 1895–1962
Boden 1896–1918
Jällivaara (ruots. Gällivare) 1893–1955
Kainuu (ruots. Kalix) 1910–1962
Kiiruna (ruots. Kiruna) 1908–1947
Malmivaara (ruots. Malmberget) 1908–1969
Svartöstaden 1901–1932
Älvsbyn 1933–1947
Käännös suomeksi
SNK

| SNK |
| --- | --- |

Tunnuslause:  ”The Future Is Now”
Edeltäjä:  SNK (1978–2001)
Perustettu:  22. heinäkuuta 1978
Perustaja:  Eikichi Kawasaki
Lakkautettu:  30. lokakuuta 2001
Kotipaikka:   Suita, Osaka, Japani (2001–2023)  Yodogawa-ku, Osaka, Japani (2023–)
Toimiala:  Videopeliteollisuus
Tuotteet:  Videopelit
Kotisivu:  www.snk-corp.co.jp
Infobox OKNimi-testi OK: 
SNK Corporation (jap. 株式会社SNK, Kabushiki Gaisha SNK) on japanilainen videopeli- ja laitteistovalmistaja.
Yhtiön nimiä ovat olleet:
Shin Nihon Kikaku (1973–1986)
SNK Corporation (1986–2001)
Playmore Corporation (2001–2003)
SNK Playmore Corporation (2003–2016)
Laitteet

Yhtiö tuli tunnetuksi valmistamalla Neo Geo pelihalli- ja kolikkopelikoneita vuodesta 1990 vuoteen 2004. Neo Geo MVS (Multi-Video System, esitelty vuonna 1990) oli modulaarinen kone pelihalleihin. Siihen voitiin lisätä laajennuskortteja ja tarjota 1–6 peliä samassa kabinetissa, mikä säästää tilaa ja laitteistokustannuksia.
Yhtiön valmistamia pelikonsoleita ja käsikonsoleita olivat:
Neo Geo AES
Neo Geo CD
Neo Geo Pocket
Neo Geo Pocket Color
Lisäksi yhtiö on lisensoinut Neo Geo X -käsikonsolin valmistuksen yhdysvaltalaiselle Tommo Inc -yhtiölle.
Pelit

Yhtiön ensimmäinen peli on Micon Kit (julkaistu 1978).
Tunnettuja pelisarjoja ovat muun muassa:
Fatal Fury
Metal Slug
The King of Fighters
Samurai Shodown
Ikari Warriors
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Entinen virallinen verkkosivu (japaniksi)
Entinen virallinen verkkosivu (englanniksi)
Entinen virallinen verkkosivu SNK Homepage (englanniksi)
Virallinen verkkosivu (japaniksi)
Virallinen verkkosivu (englanniksi)
SNK History (japaniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:SNK
SNK:n pääkonttori Osakassa
Käännös suomeksi
Italia

Italian tasavalta (ital. Repubblica Italiana) eli Italia (ital. Italia) on tasavalta Etelä-Euroopassa Välimereen työntyvällä Apenniinien niemimaalla ja lähisaarilla. Italian pinta-ala on noin 302 000 neliökilometriä ja väkiluku noin 59 miljoonaa. Italian naapurimaita ovat Ranska, Sveitsi, Itävalta ja Slovenia. Kääpiövaltiot San Marino ja Vatikaani ovat Italian alueen ympäröimiä, kun taas Italiaan kuuluva eksklaavi, Campione d’Italia, on Sveitsin alueen ympäröimä. Saapasta muistuttavan ulkomuotonsa vuoksi Italiaa kutsutaan ”saapasmaaksi”.
Noin 42 prosenttia Italian alueesta on kumpuilevaa ja noin 35 prosenttia on vuoristoa. Tasankoa on noin 23 prosenttia.
Italian pääkaupunki on Rooma. Muita historiallisesti tai nykyisin merkittäviä kaupunkeja ovat muun muassa Milano, Torino, Napoli, Firenze ja Venetsia. Useimmat italialaiset puhuvat äidinkielenään italiaa, ja maassa puhutaan myös monia muita kieliä. Italian suurin uskontokunta on katoliset.
Nykyinen Italian alue on ollut muinoin Rooman valtakunnan ydinaluetta. Imperiumin hajottua vuonna 476 alue jakautui lukuisiin pieniin ruhtinaskuntiin. Italian valtio perustettiin 1861. 1920-luvulla fasismin nousu johti totalitaristiseen diktatuuriin, joka kumottiin 1943. Kesäkuussa 1946 Italiasta muodostettiin tasavalta, ja joulukuussa 1947 hyväksyttiin tasavaltainen perustuslaki joka tuli voimaan 1. tammikuuta 1948. Italia on sekä EU:n että Naton perustajajäsen.
Italian ostovoimakorjattu bruttokansantuote vuonna 2024 on Kansainvälisen valuuttarahaston mukaan noin 3,35 biljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Italian tasavallan presidentti Sergio Mattarella.
Maantiede ja luonto

Italia sijaitsee Etelä-Euroopassa, Apenniinien niemimaalla, joka on kapeahko, samannimisen vuoriston hallitsema niemimaa. Italia rajoittuu pohjoisessa Alppeihin sekä Sveitsin ja Itävallan valtioihin, koillisessa Sloveniaan, luoteessa Ranskaan, idässä Adrianmereen, lännessä Ligurianmereen ja Tyrrhenanmereen, etelässä Joonianmereen sekä Maltan ja Sisilian salmiin. Apenniinien niemimaan lisäksi Italiaan kuuluu useita saaria, muun muassa Välimeren suurimmat saaret Sisilia ja Sardinia sekä Elba, Capri, Ischia, Panteleria ja tuliperäiset Liparisaaret. Sisilian saarella sijaitsee Euroopan korkein tulivuori Etna ja Napolin lähistöllä on Vesuviuksen tulivuori.
Italia voidaan jakaa kolmeen alueeseen, joilla on erilaiset maastonmuodot ja ilmasto: Alppien etelärinteet, Pojoen laakea laakso sekä vuoristoinen niemimaa ja Sisilian ja Sardinian saaret.
Italian Alpit kohoavat 3 500 metriin, ja niiden ilmasto muistuttaa Sveitsin vuoristoilmastoa, mutta sadetta saadaan enemmän. Eniten sataa kesällä, ja ukkosia esiintyy keväästä syksyyn. Pojoen laaksossa ja muualla pohjoisen tasangolla on tasaista viljelymaata. Kesät ovat kuumia ja aurinkoisia, talvet kylmiä ja usein sumuisia. Pitkän ja kapean niemimaan keskellä Apenniinit kohoavat 1 800 metriin. Ylhäällä on talvisin kylmää, sateista ja usein lunta. Rannikoilla on tyypillinen välimerenilmasto: lauhkeat talvet ja kuumat, usein kuivat kesät.
Vuonna 2007 Italian maapinta-alasta noin 35 prosenttia oli metsien peitossa. Kaksi kolmasosaa metsistä on lehtimetsää, pääasiallisina lajeina pyökki, tammet, poppelit ja kastanja. Havupuista tärkeimmät ovat männyt, metsäkuusi ja euroopanlehtikuusi. 60 prosenttia metsistä on talousmetsää, loput on joko suojeltu tai niiden hyödyntäminen on taloudellisesti kannattamatonta. Aarniometsän osuus on hyvin pieni, suurin osa on puoliksi luonnontilaista metsää, jossa mukana on tulokaslajeja, kuten poppeleita. Viljellyissä metsissä kasvaa myös douglaskuusta, montereynmäntyä ja eukalyptusta.
Italiassa on 24 kansallispuistoa. Suurimmat niistä ovat yli 180 000 hehtaarin laajuiset Pollinon kansallispuisto Calabriassa ja Cilenton ja Vallo di Dianon kansallispuisto Campaniassa.
Giaun sola maan pohjoisosassa.
Gardajärvi, Italian suurin järvi.
Kumpuilevaa maastoa Toscanassa.
Vihreä laakso Umbriassa.
Sisiliassa sijaitseva Etnan tulivuori etelästä kuvattuna.
Historia > Varhainen historia

Antiikin aikana Apenniinien niemimaa oli muinaisen Rooman valtakunnan sydänalueita. Ennen roomalaisia Italiaa asuttivat muun muassa etruskit. Vuonna 476 jakautuneen Rooman imperiumin länsiosa hajosi, ja yli tuhat vuotta alue oli jakautunut pieniin ruhtinaskuntiin. Osaa alueesta hallitsivat aika ajoin myös muun muassa Bysantti ja Espanja. Myös ranskalaisilla normanneilla oli keskiajalla Etelä-Italiassa ja Sisiliassa kuningaskunta.
Wienin kongressin Napoleonin sotien jälkeen tekemän aluejaon jälkeen nykyisen Italian alueella oli kuusi valtiota: Molempain Sisiliain kuningaskunta, Kirkkovaltio, Toscanan suurherttuakunta, Parman herttuakunta, Modenan ja Reggion herttuakunta ja Sardinian kuningaskunta, johon Sardinian lisäksi kuului Pohjois-Italiassa alueita myös mantereella. Venetsian seutu ja Pojoen laakso kuuluivat Itävaltaan.
Historia > Yhtenäisen valtion synty

Nykyinen Italia syntyi 1850–1870-luvuilla pala palalta, niin sanotussa risorgimentossa. Sardinian kuningaskunta valloitti Itävallalta Ranskan tuella Lombardian (Milanon ympäristön) 1859, ja Giuseppe Garibaldin johtama vapaaehtoisjoukko, joka toimi ilman Sardinian kuninkaan virallista lupaa, valloitti Molempain Sisiliain kuningaskunnan sekä pääosan paavin hallitsemasta Kirkkovaltiosta 1859–1860. Rooman pohjoispuoliset herttuakunnat Toscana, Parma ja Modena liittyivät Sardinian kuningaskuntaan kansanäänestyksissä 1860, ja Italian valtio perustettiin 1861. Torinosta, Sardinian kuningaskunnan pääkaupungista, tuli Italian valtion ensimmäinen pääkaupunki, mutta 1865 pääkaupunki siirrettiin Firenzeen. Italia osallistui Preussin–Itävallan sotaan ja pystyi valtaamaan Itävallalta Venetsian maakunnan 1866. Kun Roomaa ympäröivää Kirkkovaltion osaa suojelevat ranskalaisjoukot poistuivat 1870 Saksan–Ranskan sodan tähden, myös Rooma ja ympäröivä alue liitettiin Italiaan.
Itsenäinen Italia pyrki suurvaltojen joukkoon, mutta jäi, vähän samaan tapaan kuin Saksa, Ranska ja Britannia nykyään, ”pieneksi suurvallaksi”. Se sai hankittua joitakin siirtomaita Afrikasta, muun muassa eteläosan nykyisestä Somaliasta, Eritrean ja Libyan. Etiopian valloitusyritys 1895–1896 päättyi kuitenkin sotilaalliseen katastrofiin ja kiusalliseen arvovaltatappioon. Ennen ensimmäistä maailmansotaa Italia oli liitossa Saksan ja Itävalta-Unkarin kanssa (kolmiliitto).
Historia > Maailmansodat

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Italia jäi aluksi puolueettomaksi, sillä muut jättivät sopimusvelvoitteensa täyttämättä eivätkä ilmoittaneet Italialle ajoissa sotaan ryhtymisestä. Myöhemmin Italia liittyi sotaan ympärysvaltojen puolella näiden luvattua Italialle Itävalta-Unkariin kuuluvia alueita. Rauhanteossa osa Italialle luvatuista alueista liitettiin kuitenkin Jugoslaviaan, mikä johti tyytymättömyyden kasvuun. Tätä käyttivät hyväkseen Benito Mussolinin johtamat fasistit, jotka muuttivat Italian yksipuoluediktatuuriksi.
Mussolini valloitti Etiopian 1936, mutta ei kyennyt rauhoittamaan maata. Huhtikuussa 1939 Italia valloitti myös Albanian, joka joutui protektoraattina Italian yhteyteen. Yhdessä Hitlerin johtaman Saksan kanssa Mussolini pyrki hallitsemaan Eurooppaa; tosin Saksan huomattavasti suuremman sotilaallisen voiman takia Italia joutui pikkuhiljaa Saksan satelliittivaltioksi. Toiseen maailmansotaan Italia liittyi julistamalla sodan Ranskalle ja Isolle-Britannialle 10. kesäkuuta 1940 ja osallistumalla Ranskaan tehtyyn hyökkäykseen. Lokakuussa 1940 aloitettu hyökkäys Kreikkaan tuotti kiusallisia tappioita, mutta kääntyi lopulta Saksan tuella voitoksi. Pohjois-Afrikassa Italia pyrki valloittamaan briteiltä Egyptin. Lopulta Britannia ja Yhdysvallat kuitenkin tunkeutuivat Italiaan vuonna 1943, mikä pakotti Italian pian vaihtamaan puolta. Saksa miehitti Italian pohjoisosan, ja vuosina 1943–1945 maassa käydyt liittoutuneiden ja Saksan väliset taistelut tuottivat suurta vahinkoa. Mussolini kuoli yrittäessään paeta Saksan miehittämästä osasta Italiaa ja rauhanteossa Italia menetti kaikki siirtomaansa ja pieniä alueita Euroopasta.