stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sixto José Parzinger Foidl

Parzinger Foidlin vaakuna
Sixto José Parzinger Foidl (21. joulukuuta 1931 St. Johann in Tirol – 25. helmikuuta 2023) oli Chilessä toiminut itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 29. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin Araucanían apostoliseksi vikaariksi sekä Gaguarin titulaaripiispaksi 17. joulukuuta 1977. Hänet asetettiin apostolisen vikaarin virkaan 5. helmikuuta 1978, ja piispaksi konsekroinnin suoritti 5. maaliskuuta Agnelo Rossi, jota avustivat Sergio Otoniel Contreras Navia ja Francisco Maximiano Valdés Subercaseaux.
19. marraskuuta 2001 Araucanían apostolisesta vikariaatista tuli Villarrican hiippakunta, ja Parzinger Foidl sai nimityksen sen piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 7. helmikuuta 2009.
Simon Wincer

Simon Wincer vuonna 2011.
Simon Wincer (s. 1943) on australialainen ohjaaja ja tuottaja, joka tunnetaan varsinkin elokuvasta Free Willy – pelastakaa Willy (1993). Hän on vuoden 1989 Emmy-palkittu.
Aiheesta muualla

Simon Wincer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Soili Huotari

Soili Helena Huotari (s. 3. marraskuuta 1964 Kuhmo) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen viisiottelija. Hän edusti uransa aikana Kuhmon Kivaa sekä Sotkamon Jymyä ja hänen valmentajanaan toimi Mauno Piipponen.
Kalevan kisoista Huotari voitti viisiottelusta pronssia vuonna 1980. Sisäratojen SM-kilpailuista hän saavutti hopeaa 60 metrin juoksusta vuonna 1979 sekä pronssia pituushypystä 1981.
Ennätyksikseen Huotari otteli viisiottelussa pisteet 3533 vuonna 1980 ja seitsenottelussa pisteet 4640 vuonna 1981. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1987 jälkeen.
Simon Ter-Petrosjan

Simon Ter-Petrosjan
Simon Aršakovitš Ter-Petrosjan (lempinimi Kamo; 27. toukokuuta (J: 15. toukokuuta) 1882 Gori – 14. heinäkuuta 1922 Tbilisi, Georgian SNT) oli georgialainen vallankumouksellinen bolševikki ja pankkiryöstäjä, joka oli yhteistyössä Josif Stalinin kanssa. Hänet tunnetaan varsinkin vuoden 1907 Tbilisin pankkiryöstön toteutuksesta. Ter-Petrosjan oli syntynyt ja vaikutti Georgiassa, mutta etniseltä taustaltaan hän oli armenialainen.
Ter-Petrosjanin kutsumanimen mukaan on nimetty siviilimerenkulkuun siirretty alus Kamo, joka oli alun perin rakennettu Englannissa lastihöyrylaivaksi ja saanut nimen Peruviana. Gawarin kaupunki oli neuvostoaikana hänen kunniakseen nimellä Kamo, jonka nimen Stalin oli hänelle antanut.
Suren Erzinkjan kirjoitti hänestä salanimellä ”H. Lorelli” Helsingissä 1934 julkaistun kirjan Kamo – tsaarivallan vihollinen (Gummerus, 1934).
Kirjallisuutta

H. Lorelli, Kamo: tsaarivallan vihollinen, Jyväskylä: Gummerus 1934.
Aiheesta muualla

Rike Kalkbrenner, 1907 Tiflis Bankberfall (Yksityishenkilön artikkeli)
Simon Whitfield

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Simon Whitfield |  Simon Whitfield |  Simon Whitfield |  |
Maa:   Kanada
Miesten triathlon
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | triathlon |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | triathlon |  |
Simon St.Quentin Whitfield (s. 16. toukokuuta 1975 Kingston, Ontario) on kanadalainen triathlonisti ja olympiavoittaja. Hän on myös Australian kansalainen.
Whitfield voitti kultaa Sydneyn olympialaisissa vuonna 2000 ajalla 1.48.24,02. Sydneyssä laji oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisissa. Hän voitti myös Manchesterin Kansainyhteisön kisoissa 2002. Ateenan olympialaisissa 2004 Whitfield oli yhdestoista ajalla 1.53.15,81.
Pekingissä 2008 Whitfield sijoittui hopealle viimeisten satojen metrien hurjassa kirikamppailussa, jossa Saksan Jan Frodeno vei olympiakultaa.
Aiheesta muualla

Simon Whitfield Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Seventh Son

| Seventh Son |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sergei Bodrov
Käsikirjoittaja:   Matt Greenberg  Chuck Leavitt  Max Borenstein 
Perustuu:  Joseph Delaneyn romaaniin The Spook’s Apprentice
Tuottaja:   Basil Iwanyk  Thomas Tull  Lionel Wigram 
Säveltäjä:  Marco Beltrami
Kuvaaja:  Newton Thomas Sigel
Leikkaaja:  Paul Rubell
Tuotantosuunnittelija:  Dante Ferretti
Pääosat:   Ben Barnes  Jeff Bridges  Julianne Moore  Alicia Vikander  Kit Harington  Djimon Hounsou  Antje Traue 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat  Kanada  Venäjä 
Tuotantoyhtiö:  Legendary Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  Suomi 2. tammikuuta 2015
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seventh Son on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut brittiläinen fantasiaelokuva, jonka ohjasi Sergei Bodrov.
Elokuvan tarina perustuu Joseph Delaneyn The Wardstone Chronicles -fantasiakirjasarjan ensimmäiseen osaan The Spook’s Apprentice. Jeff Bridges esittää pahoja henkiä manaavaa ja häijyjä noitia nalkittavaa velhoa. Noidan roolissa nähdään Julianne Moore. Velhon nuorta oppipoikaa esittää Ben Barnes.
Sinner’s Serenade

| Sinner’s Serenade Eternal Tears of Sorrow |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Tico-Tico Studio, Kemi
 Julkaistu: syyskuu 1997
 Tyylilaji: melodinen death metal, sinfoninen metalli
 Kesto: 43.43
 Levy-yhtiö: X-Treme
Eternal Tears of Sorrow’n muut julkaisut
|   | Sinner’s Serenade 1997 | Sacrament of Wilderness 1998 |
Sinner’s Serenade on suomalaisen metalliyhtye Eternal Tears of Sorrow’n esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997.
Kappaleet

Dawn – 0.52 (säv. Puolakanaho)
Another One Falls Asleep – 5.37 (säv. Puolakanaho & Etos, san. Puolakanaho & Veteläinen)
The Law of the Flames – 3.41 (säv. Törrö & Etos, san. Veteläinen)
Dirge – 5.26 (säv. Törrö & Etos, san. Veteläinen)
Into the Deepest Waters – 1.58 (säv. Puolakanaho & Etos)
Sinner’s Serenade – 5.02 (säv. Törrö, Veteläinen & Etos, san. Törrö & Veteläinen)
My God, the Evil Wind – 4.40 (säv. Törrö & Etos, san. Törrö & Veteläinen)
March – 4.56 (säv. Puolakanaho & Etos, san. Puolakanaho)
Bard’s Burial – 1.29 (säv. Törrö & Etos, san. Törrö)
The Son of the Forest – 4.23 (säv. Puolakanaho & Etos, san. Puolakanaho)
Empty Eyes – 5.39 (säv. Törrö & Etos, san. Törrö & Veteläinen)
Kokoonpano

Altti Veteläinen – laulu, basso
Olli-Pekka Törrö – kitara, koskettimet, rumpuohjelmointi
Jarmo Puolakanaho – kitara, koskettimet, rumpuohjelmointi
Aiheesta muualla

Sinner’s Serenade discogs.com-sivustolla
Albumi Sinner’s Serenade Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sergei Litvinov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | moukarinheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | moukarinheitto |  |
|  Kultaa | Rooma 1987 | moukarinheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1986 | moukarinheitto |  |
|  Pronssia | Ateena 1982 | moukarinheitto |  |
Sergei Nikolajevitš Litvinov (23. tammikuuta 1958 Tsukerova Balka – 19. helmikuuta 2018 Sotši) oli venäläinen, aikaisemmin neuvostoliittolainen, moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, myöhemmin valmentaja.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa, hopeisen, Litvinov voitti vuoden 1980 olympialaisissa Moskovassa silloisen maanmiehensä ja pahimman kilpakumppaninsa Juri Sedyhin takana.selvennä 1982 EM-kisoissa Ateenassa hän saavutti pronssia, ja seuraavana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 82,68. 1984 Los Angelesin olympialaisia Neuvostoliitto boikotoi, eikä Litvinovkaan näin päässyt heittämään. 1986 EM-kisoissa Stuttgartissa hän saavutti hopeaa, ja vuotta myöhemmin Rooman MM-kisoissa hän puolusti menestyksekkäästi maailmanmestaruuttaan tuloksella 83,06. Kultamitalin hän voitti myös seuraavana vuonna, 1988 Soulin olympialaisissa tuloksella 84,84. Neuvostoliiton hajottua Litvinov siirtyi edustamaan Venäjää. Hän kilpaili vielä 1993 Stuttgartin MM-kisoissa ja sijoittui seitsemänneksi.
Uransa aikana Litvinov heitti kolme maailmanennätystä, joista viimeisin, 84,14 metriä, kesäkuussa 1983. Juri Sedyh rikkoi tämän ennätyksen seuraavana kesänä heittäessään 86,34. Litvinovin parhaaksi tulokseksi jäi Dresdenissä heinäkuussa 1986 heitetty 86,04 jota pisemmälle on hyväksytysti kiskaissut vain Juri Sedyh.
Myös hänen poikansa Sergei Litvinov on moukarinheittäjä, joka voitti EM-pronssia Zürichissä 2014.
Uransa päätyttyä Litvinov toimi muun muassa poikansa valmentajana kuolemaansa saakka. Litvinov lyyhistyi kuolleena pyörän satulasta harjoitussession jälkeen.
Aiheesta muualla

Sergei Litvinov Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Miesten moukarinheiton olympiavoittajat
Miesten moukarinheiton maailmanmestarit
Sinners’ Holiday

| Sinners’ Holiday |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John G. Adolfi
Käsikirjoittaja:  Harvey F. Thew George Rosener
Perustuu:  Marie Baumerin näytelmään Penny Arcade (1930)
Pääosat:  Grant Withers Evalyn Knapp James Cagney Lucille La Verne Joan Blondell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:   11. lokakuuta 1930
Kesto:  60 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinners’ Holiday (myös Women in Love) on vuonna 1930 ensi-iltansa saanut John G. Adolfin ohjaama yhdysvaltalainen rikosdraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Grant Withers, Evalyn Knapp, James Cagney, Lucille La Verne ja Joan Blondell. Warner Bros. oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä. Sinners’ Holiday on James Cagneyn ensimmäinen elokuva.
Sinners’ Holiday perustuu Marie Baumerin kirjoittamaan Broadway-näytelmään Penny Arcade (1930), jonka pohjalta Harvey F. Thew ja George Rosener laativat elokuvan käsikirjoituksen. Al Jolson osti 20 000 dollarilla ainoastaan kolme viikkoa kestäneen näytelmän elokuvaoikeudet, jotka hän myi eteenpäin Warner Bros. -elokuvayhtiölle. Jolson oli vaatinut Warner Brothersia palkkaamaan elokuvaversioon Cagneyn ja Blondellin, jotka olivat esiintyneet alkuperäisessä näytelmässä. Cagney ja Blondell uusivat samat roolinsa elokuvaversiossa, joka oli ensimmäinen seitsemästä Cagneyn ja Blondellin yhteisestä elokuvasta.
Sinners’ Holiday kuvattiin WB:n studioilla Kalifornian Burbankissa. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 11. lokakuuta 1930, ja Sinners’ Holiday sai ilmestyessään menestystä. Elokuvan kokonaan säilynyttä kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjastossa, ja Yhdysvalloissa Warner Archive on julkaissut elokuvan DVD:nä.
Juoni

Ma Delano (Lucille La Verne) pyörittää Coney Islandilla pelihallia lastensa Jennien (Evalyn Knapp), Joen (Ray Gallagher) ja Harryn (James Cagney) kanssa. Juoneen sisältyy viinan salakuljetusta, murha ja salajuonittelua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Grant Withers  | … |  Angel Harrigan   |
|  Evalyn Knapp  | … |  Jennie Delano   |
|  James Cagney  | … |  Harry Delano   |
|  Lucille La Verne  | … |  Ma Delano   |
|  Joan Blondell  | … |  Myrtle   |
|  Noel Madison  | … |  Buck Rogers   |
|  Otto Hoffman  | … |  George   |
|  Warren Hymer  | … |  Mitch McKane   |
|  Ray Gallagher  | … |  Joe Delano   |
|  Hank Mann  | … |  Happy   |
|  Purnell Pratt  | … |  etsivä Sikes   |
Aiheesta muualla

Sinners’ Holiday Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sinners’ Holiday AllMoviessa. (englanniksi)
Sinners’ Holiday TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2013

| FIFA U-17 World Cup UAE 2013> 2013 كأس العالم تحت 17 سنة لكرة القدم |
| --- | --- |
Joukkueet:  24
Isäntämaa:   Yhdistyneet arabiemiraatit
Ajankohta:  17.10.–8.11.2013
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Nigeria
–  Hopeaa:   Meksiko
–  Pronssia:   Ruotsi
Ottelut:  52
Maalit:  172 (3,31 ottelua kohti)
Yleisö:  318 108 (6 117 ottelua kohti)
Maalintekijä:   Valmir Berisha
Paras pelaaja:   Kelechi Iheanacho
Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2013 oli viidennettoista Jalkapallon alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa 17.10.–8.11.2013
Otteluareenat

Kesäkuussa 2012 FIFA valitsi Sheikh Khalifa International Stadiumin Al Ainista, Al Nahyan Stadiumin Abu Dhabista, Al-Rashid Stadiumin Dubaista, Emirates Club Stadiumin Ras al-Khaimahista ja Fujairah Club Stadiumin Fujairahista otteluareenoiksi. Sharjah Stadiumin Sharjahista valittiin vasta syyskuussa 2012 otteluareenaksi. Mohammed Bin Zayed Stadium korvasi Al Nahyan Stadiumin.
| Dubai | Dubai | Ras al-Khaimah | Ras al-Khaimah | Fujairah | Fujairah |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Al-Rashid Stadium | Al-Rashid Stadium | Emirates Club Stadium | Emirates Club Stadium | Fujairah Club Stadium | Fujairah Club Stadium |
| Katsomopaikat: 18 000 | Katsomopaikat: 18 000 | Katsomopaikat: 3 000 | Katsomopaikat: 3 000 | Katsomopaikat: 5 000 | Katsomopaikat: 5 000 |
| Abu Dhabi | Abu Dhabi | Al Ain | Al Ain | Sharjah | Sharjah |
| Mohammed Bin Zayed Stadium | Mohammed Bin Zayed Stadium | Sheikh Khalifa International Stadium | Sheikh Khalifa International Stadium | Sharjah Stadium | Sharjah Stadium |
| Katsomopaikat: 42 056 | Katsomopaikat: 42 056 | Katsomopaikat: 16 000 | Katsomopaikat: 16 000 | Katsomopaikat: 12 000 | Katsomopaikat: 12 000 |
Joukkueet

Järjestävä maa Yhdistyneet arabiemiirikunnat pääsi kisoihin automaattisesti, 23 muuta maata karsi kisoihin kuudesta eri maanosasta.
| Maanosaliitto | Karsinta turnaus | Joukkueet |
| --- | --- | --- |
| AFC (Aasia) | Alle 16-vuotiaiden Aasian-mestaruuskilpailut 2012 |  Iran  Irak  Japani  Uzbekistan |
| CAF (Afrikka) | Alle 17-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailut 2013 |  Norsunluurannikko  Marokko  Nigeria  Tunisia |
| CONCACAF(Pohjois-Amerikka, Keski-Amerikka, Karibia) | CONCACAF:n alle 17-vuotiaiden mestaruuskilpailut 2013 |  Kanada  Honduras  Meksiko  Panama |
| CONMEBOL (Etelä Amerikka) | Alle 17-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut 2013 |  Argentiina  Brasilia  Uruguay  Venezuela |
| OFC (Oseania) | OFC:n alle 17-vuotiaiden mestaruuskilpailut 2013 |  Uusi-Seelanti |
| UEFA (Eurooppa) | Alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2013 |  Itävalta  Kroatia  Italia  Venäjä  Slovakia  Ruotsi |
| Järjestävä maa | Järjestävä maa |  Yhdistyneet arabiemiraatit |
Ottelut

Joukkueiden on pitänyt nimetä 21-miehiset joukkueet, joista kolme on maalivahteja.
Ottelut > Lohkovaihe

Lohkovoittajat ja lohkokakkoset sekä neljä parasta lohkokolmosta etenivät puolivälieriin.
Sijoitukset määritetään seuraavasti:
pisteet kaikista lohko-otteluista;
maaliero kaikista lohko-otteluista;
tehtyjen maalien määrä kaikista lohko-otteluista;
Jos joukkueiden tilastot ovat vieläkin tasan ratkaistaan jatkoon pääseminen arpomalla, jonka suorittaa FIFA Organisaatio komitea.
| Värit lohkotaulukossa |
| --- | --- |
: Lohkovoittajat ja lohkokakkoset sekä neljä parasta lohkokolmosta
Kaikki ajat ovat paikallista aikaa, UTC+04:00.
Palkinnot

| Golden Ball | Silver Ball | Bronze Ball |
| --- | --- | --- |
|  Kelechi Iheanacho |  Nathan |  Iván Ochoa |
| Golden Boot | Silver Boot | Bronze Boot |
|  Valmir Berisha |  Kelechi Iheanacho |  Boschilia |
7 maalia: 6 maalia
Golden Glove
 Dele Alampasu
FIFA Fair Play Award
 Nigeria
Maalintekijät

Valmir Berisha
Boschilia
Kelechi Iheanacho
Nathan
Tomáš Vestenický
Joaquín Ibañez
Mosquito
Iván Ochoa
Taiwo Awoniyi
Musa Yahaya
Franco Acosta
Leandro Otormín
Ryoma Watanabe
Karim Achahbar
Younes Bnou Marzouk
Musa Muhammed
Gustav Engvall
Sebastián Driussi
Germán Ferreyra
Matías Sánchez
Caio
Jorge Bodden
Brayan Velásquez
Luca Vido
Nikola Zivotic
Jordan Hamilton
Alejandro Díaz
Ulises Jaimes
Success Isaac
Chidiebere Nwakali
Samuel Okon
Moussa Bakayoko
Franck Kessie
Kevin Méndez
Aleksandr Makarov
Ramil Sheidaev
Lucio Compagnucci
Rodrigo Moreira
Leonardo Suárez
Gabriel
Joanderson
Jeffri Flores
Fredy Medina
Mohammed Salam
Sherko Kareem
Ali Gholizadeh
Mostafa Hashemi
Amir Hossein Karimi
Yousef Seyyedi
Vittorio Parigini
Sascha Horvath
Tobias Pellegrini
Daisuke Sakai
Taro Sugimoto
Kosei Uryu
Elias Roubos
Alen Halilović
Robert Murić
Ante Roguljić
Nabil Jaadi
Hamza Sakhi
José Almanza
Marco Granados
Ulises Rivas
Chidera Ezeh
Chigozi Obasi
Junior Ahissan
Aboubakar Keita
Meïté Yakou
Werner Wald
Ervin Zorilla
Mirza Halvadžić
Erdal Rakip
Anton Salétros
Carlos Strandberg
Ali Suljić
Denis Vavro
Michal Siplak
Mohamed Ben Larbi
Mohamed Dräger
Maher Gabsi
Hazem Haj Hassen
Chiheb Jbeli
Marcio Benítez
Joel Bregonis
Facundo Ospitaleche
Franco Pizzichillo
Shohjahon Abbasov
Rustamjon Ashurmatov
Jamshid Boltaboev
José Caraballo
José Márquez
Alexandr Golovin
Khaled Khalfan
Alameri Zayed
Duje Ćaleta-Car (lohkovaiheessa Uzbekistania vastaan)
Érick Aguirre (finaalissa Nigeriaa vastaan)
Linus Wahlqvist (neljännesvälierässä Japania vastaan)
Tuomarit

| Maanosaliitto | Päätuomari | Avustavat tuomarit |
| --- | --- | --- |
| AFC | Khalil Al-Ghamdi (Saudi Arabia) | Badr Al-Shumrani (Saudi Arabia) Hamad Al-Mayahi (Oman) |
| AFC | Kim Dong-Jin (Etelä Korea) | Jeong Hae-Sang (Etelä Korea) Yang Byoung-Eun (Etelä Korea) |
| AFC | Abdulrahman Abdou (Qatar) | Taleb Al-Marri (Qatar) Yaser Marad (Kuwait) |
| CAF | Badara Diatta (Senegal) | Djibril Camara (Senegal) El Hadji Samba (Senegal) |
| CAF | Daniel Bennett (Etelä Afrikka) | Zakhele Siwela (Etelä Afrikka) Aden Marwa (Kenia) |
| CAF | Slim Jedidi (Tunisia) | Bechir Hassani (Tunisia) Anouar Hmila (Tunisia) |
| CONCACAF | Elmer Bonilla (El Salvador) | Octavio Jarra (Costa Rica) Hermenerito Leal (Guatemala) |
| CONCACAF | Marco Rodríguez (Meksiko) | Marcos Quintero (Meksiko) Marvin Torrentera (Meksiko) |
| CONCACAF | Jair Marrufo (USA) | Eric Boria (USA) Ricardo Morgan (Jamaika) |
| CONMEBOL | Néstor Pitana (Argentiina) | Juan Pablo Belatti (Argentiina) Diego Bonfá (Argentiina) |
| CONMEBOL | Raúl Orosco (Bolivia) | Efraín Castro (Bolivia) Arol Valda (Bolivia) |
| CONMEBOL | Héber Lopes (Brasilia) | Alessandro Rocha (Brasilia) Marcelo van Gasse (Brasilia) |
| CONMEBOL | Martín Vázquez (Uruguay) | Nicolas Tarán (Uruguay) Miguel Nievas (Uruguay) |
| CONMEBOL | Juan Soto (Venezuela) | Jorge Urrego (Venezuela) Carlos López Rico (Venezuela) |
| OFC | Norbert Hauata (Tahiti) | Mark Rule (Uusi Seelanti) Tevita Makasini (Tonga) |
| UEFA | Pavel Královec (Tšekki) | Martin Wilczek (Tšekki) Roman Slyško (Slovakia) |
| UEFA | Mark Clattenburg (Englanti) | Stepen Child (Englanti) Simon Beck (Englanti) |
| UEFA | Wolfgang Stark (Saksa) | Jan-Hendrik Salver (Saksa) Mike Pickel (Saksa) |
| UEFA | Gianluca Rocchi (Italia) | Elenito Di Liberatore (Italia) Gianluca Cariolato (Italia) |
| UEFA | Svein Oddvar Moen (Norja) | Frank Andås (Norja) Kim Haglund (Norja) |
| UEFA | Craig Thomson (Skotlanti) | Derek Rose (Skotlanti) Alan Mulvanny (Skotlanti) |
Aiheesta muualla

U-17 World Cup at FIFA.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sergei Lebedev (tutkija)

| Серге́й Алексе́евич Ле́бедев |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1902
Kuollut: 3. heinäkuuta 1974 (ikä 71) Moskova
Arvonimi: akateemikko Neuvostoliiton työn sankari
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Moskovan teknillinen valtionyliopisto
Opinnot:  tekniikan tohtori 1939
Instituutti:  Ukrainan kansallinen tiedeakatemia Kiovan sähkötekniikan instituutti Moskovan fysiikan ja teknologian instituutti
Tutkimusalue:  Tietokone
Palkinnot:  Stalinin palkinto (1950) Leninin palkinto (1966) Neuvostoliiton valtionpalkinto (1969)
 Nimikirjoitus
Sergei Aleksejevitš Lebedev (ven. Серге́й Алексе́евич Ле́бедев, 2. marraskuuta (J: 20. lokakuuta) 1902 Nižni Novgorod – 3. heinäkuuta 1974 Moskova) oli neuvostoliittolainen sähkötekniikan ja tietojenkäsittelyn tutkija ja Neuvostoliiton ensimmäisen tietokoneen suunnittelija.
Lebedev syntyi Nižni Novgorodissa, Venäjällä. Hän valmistui Moskovan teknillisestä korkea­koulusta vuonna 1928. Hän työskenteli sähkötekniikan laitoksella Moskovassa ja Kiovassa vuoteen 1946 saakka. Lebedev toimi Kiovan sähkötekniikan laitoksen johtajana 1946-1951. Tästä työstä hän sai Stalin-palkinnon vuonna 1950. Lebedev sai tietää ulkomaisista elektronisista tietokoneiden suunnittelusta vuonna 1948. Hän alkoi suunnitella ensimmäistä tietokonetta samana vuonna ja ensimmäinen tietokone BESM-1 valmistui vuonna 1951. Vuonna 1953 Valtion komissio hyväksyi BESM-1 toiminnan, mutta tietokonetta ei hyväksytty sarjatuotantoon.
Lebedev alkoi kehittämään uutta tehokkaampaa tietokonetta M-20, numero osoitti prosessoritehoa taajuutta 20 kHz. Vuonna 1958 kone hyväksyttiin toiminnallisesti ja otettiin sarjatuotantoon. Samalla BESM-2 meni sarjatuotantoon. Vaikka BESM-2 oli hitaampi kuin M-20, se oli luotettavampi. Sitä käytettiin satelliittiratojen laskemiseen ja johti kehityksessä ensimmäisen raketin laskeutumiseen kuun pinnalle. Lebedev ja hänen ryhmänsä kehittivät useita tietokoneita, varsinkin ensimmäinen Neuvostoliiton supertietokone BESM-6, joka oli sarjatuotannossa 17 vuotta.
Lebedev sai professorin viran Moskovan Fysiikan ja teknologian instituutista vuonna 1952. Lebedev toimi instituutin johtajana vuodesta 1953 lähtien kuolemaansa saakka, nykyisin instituutti tunnetaan Lebedevin hienomekaniikan ja tietotekniikan instituuttina.
Lebedev sai Leninin palkinnon, Neuvostoliiton valtionpalkinnon ja Neuvostoliiton työn sankarin arvon. Häntä kutsuttiin Neuvostoliiton tietotekniikan isäksi.
Aiheesta muualla

Sergei Lebedev and Early Russian computers iProgrammer
Sergey Alekseevich Lebedev Computer Museum
Simon van Salingen

Simon van Salingen oli antwerpenilainen kauppias, joka tutki Kuolan niemimaata ja sen lähialueita 1500-luvun lopulla.
Simon van Salingen järjesti vuosina 1566–1568 tutkimusmatkan, jonka tarkoituksena oli luoda kauppasuhteita Venäjän pohjoisosiin. Hän kävi useasti Kuolassa ja Kantalahdessa sekä tutustui Trifon Petsamolaiseen ja alueen muihin uskonnollisiin vaikuttajiin. Myöhemmin Salingen toimi Tanskan palveluksessa.
Van Salingenin muistiinpanot kertovat hänen matkoistaan Pohjois-Venäjällä. Ne sisältävät tietoja Petsamon ja Kuolan luostareista, Alankomaiden ja Venäjän kaupasta sekä Venäjän sisä- ja ulkopoliittisista tapahtumista. Van Salingen keräsi myös aineistoa vuonna 1601 julkaistuun Pohjois-Venäjän karttaan.
Serenity (Kotipellon albumi)

| Serenity Kotipelto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Sonic Pump- ja Elk-studios  elokuu 2006 – joulukuu 2006
 Julkaistu: 11. huhtikuuta 2007
 Tuottaja(t): Timo Kotipelto & Tuomas Wäinölä
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 45.23
 Levy-yhtiö: High and Loud
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 8.
Kotipellon muut julkaisut
| Coldness 2004 | Serenity 2007 | Blackoustic 2012 |
Serenity on Kotipelto-yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin Suomessa 11. huhtikuuta 2007 Kotipellon oman High and Loud -levy-yhtiön kautta ja muualla maailmassa 20. huhtikuuta 2007 AFM:n kautta. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 8.
Serenity on Kotipellon albumeista ensimmäinen, jossa kussakin instrumentissa kuullaan vain yhtä soittajaa. Rumpuja soittaa Thunderstonen Mirka Rantanen ja koskettimia Children of Bodomin Janne Wirman, jotka soittivat myös Kotipellon kahdella edellisellä albumilla. Sitten edellisen Coldness-albumin jälkeen mukaan ovat liittyneet myös Stratovariukseen pestattu basisti Lauri Porra ja aikaisemmin muun muassa Nylon Beatin taustayhtyeessä soittanut kitaristi Tuomas Wäinölä. Wäinölä on osallistunut kahden kappaleen säveltämiseen, muutoin albumi on Kotipellon itsensä säveltämä ja sanoittama.

Kappaleesta "Sleep Well" julkaistiin single ja kuvattiin musiikkivideo. Kappale kuultiin myös V2 – Jäätynyt enkeli -elokuvan tunnuskappaleena.
Albumin julkaisun jälkeen Kotipelto yhtyeineen tekee Euroopan-kiertueen yhdessä Chris Cafferyn kanssa.