stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaatemuoti länsimaissa 1830-luvulla
Miesten muoti

Miesten muoti mukaili naisten muotia siinä määrin, että myös miesten takeissa hihoja alettiin korostaa jonkin verran.1830-luvulla muodissa olivat aiempaa väljemmät takit siksi, koska aiemmin suositut, tiukasti istuvat takit saattoivat olla päällä epämukavia ja rajoittaa liikettä. Myös tyköistuvat hännystakit säilyivät silti muodissa. Takkien kaulukset saattoivat kaventua ja taskujen läpät pienentyä. Aiemmin miesten muodissa oli ollut suosittua pitää kaavun päällä yhtä tai useampaa viittaa, mutta 1830-luvun aikana viitat menivät pois muodista, koska miehet pitivät niitä kömpelöinä. 1830-luvulla röyhelöiset paitojen rintamukset menivät pois muodista, ja miehet alkoivat sen sijaan käyttää erillistä paidan etumusta (engl. dickey). Se peitti alla olevan paidan rintamuksen ja oli helppo pestä ja vaihtaa.
Muodikas housujen malli vaihteli 1830-luvun aikana: 1830-luvun alussa housut olivat koko lahkeen pituudelta tiukat, vuoden 1835 jälkeen lahkeesta alettiin tehdä väljempi polven alapuolelta, ja vuoteen 1840 mennessä housut olivat väljät koko lahkeiden pituudelta housujen ylä- ja alaosaa lukuun ottamatta. Musta kangas menetti housuissa suosiotaan vuoden 1835 jälkeen siksi, koska se ei ollut yhtä kestävää kuin jotkin muut materiaalit. Sen sijaan vaalea nahka, kova puuvilla ja nankiini tulivat suositummiksi housumateriaaleiksi.
1830-luvulla miesten oli tavallista pitää erillistä, leukaan ulottuvaa ja kovaksi tärkättyä kaulusta, jonka he käänsivät pystyyn. Vuoden 1837 aikaan kauluksen malli muuttui huomattavasti, koska vanhan mallinen kaulus oli liian kömpelö. Kauluksen päälle sidottavista asusteista kaulaliina meni pois muodista, ja sen sijaan miehet pitivät kaulassaan rusettia ja tärkättyä kravattia, jota ei sidottu eteen rusetille vaan kiinnitettiin paikalleen napeilla tai neuloilla. Arkirusetit olivat tummia ja juhlavat rusetit valkoisesta satiinista. Päähineistä muotiin tuli uudenlainen lipallinen lakki, joka oli aiemmin ollut käytössä sotilailla.
Hiusmuodissa olivat pulisongit ja kiharat hiukset.
Lasten muoti

Ainakin tyttölapsille puettiin usein mekon alle alushousut eli mamelukit. Niiden lahkeissa saattoi olla pitsikoristusta. Lahkeet saattoivat myös olla nilkkojen kohdalta rypistetyt. Mamelukit saattoivat olla valkoiset, ja sen lahkeet näkyivät hameen helman alta selvästi. Tyttöjen lisäksi myös pikkupojat oli tavallista pukea mekkoihin, mutta heillä saattoi olla niiden alla mamelukkien sijaan pitkät housut. Noin kahdeksan vuoden iässä pojat alkoivat pitää mekkojen sijaan takkeja. Lasten mekkojen helmat olivat aikuisten naisten mekkoja lyhyemmät eli noin polvi- tai pohjepituiset, ja tyttöjen hihat saattoivat olla vain kyynärpäähän asti. Tytöillä mekon helma myös piteni lapsen vanhentuessa. Muilta osin lasten muoti seuraili aikuisten muotia.
Vauvan hilkka 1830-luvulta.
Pojalle kuulunut mekko 1830-luvulta.
Pojan puku vuodelta 1837–1838.
Lapsen mekko 1830-luvun loppupuolelta.
Lapsia. Piirros vuodelta 1839.
Miesten muotia vuodelta 1830.
Unionin tuomioistuin

| Unionin tuomioistuin  |
| --- | --- |

 Unionin tuomioistuimen oikeussali.
Perustettu:  1952
Toimivalta:  Euroopan unionin perussopimukset
Sijainti:  Oikeuspalatsi Kirchberg, Luxemburg
Presidentti:  Koen Lenaerts
Aiheesta muualla
Sivusto
Unionin tuomioistuin on Euroopan unionin oikeusjärjestelmän ylin oikeusaste. Unionin tuomioistuin ja alempi unionin yleinen tuomioistuin muodostavat yhdessä Euroopan unionin tuomioistuimen, joka on Euroopan unionin toimielin. Unionin tuomioistuin pyrkii takaamaan Euroopan unionin lainsäädännön tulkinnan yhdenmukaisuuden eri jäsenvaltioissa, minkä lisäksi se valvoo Euroopan unionin toiminnan laillisuutta ja ratkaisee riitoja. Unionin tuomioistuin antaa jäsenvaltioiden tuomioistuinten pyynnöstä ennakkoratkaisuja Euroopan unionin lainsäädännön tulkinnasta. Lisäksi se käsittelee muita kanteita muun muassa Euroopan unionin toimielinten päätösten laillisuudesta ja jäsenvaltioiden velvoitteiden rikkomisesta. Unionin tuomioistuin voi joissain tapauksissa ottaa unionin yleisen tuomioistuimen tuomion käsiteltäväkseen. Siihen ei kuitenkaan voi valittaa jäsenvaltioiden tuomioistuinten päätöksistä. Unionin tuomioistuin on omalla ratkaisukäytännöllään vaikuttanut merkittävästi Euroopan unionin oikeusjärjestelmän muodostumiseen.
Unionin tuomioistuimeen kuuluu yksi tuomari kustakin Euroopan unionin jäsenvaltiosta. Sen toimintaa johtaa presidentti, jonka tuomarit valitsevat keskuudestaan. Lisäksi unionin tuomioistuimeen kuuluu julkisasiamiehiä, jotka esittävät tuomareille kantansa laintulkintakysymyksissä. Unionin tuomioistuin on monikielinen, mutta sen ainoa työkieli on ranska. Unionin tuomioistuin oli aiemmalta nimeltään yhteisöjen tuomioistuin.
Toimivalta > Tehtävät

Unionin tuomioistuin käyttää tuomiovaltaa Euroopan unionissa. Sen keskeisenä tehtävänä on taata, että Euroopan unionin lakia sovelletaan yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa. Unionin tuomioistuin valvoo, että Euroopan unionin toiminnassa noudatetaan lakia. Lisäksi sen tehtävänä on ratkaista unionin toimielinten, jäsenvaltioiden ja yksityisten tahojen väliset riidat ja suojella yksityisten oikeuksia. Näitä tehtäviä toteuttaessaan unionin tuomioistuimella on useita eri rooleja.
Unionin tuomioistuin on kansallisten oikeusjärjestelmien ulkopuolella. Siihen ei voi valittaa kansallisten tuomioistuinten tekemistä päätöksistä, ja se voi käsitellä vain perussopimuksissa määrättyjä kanteita ja ennakkoratkaisupyyntöjä. Unionin tuomioistuimen toimivaltaa on myös rajoitettu ulko- ja turvallisuuspolitiikan sekä oikeus- ja sisäasioiden aloilla.
Unionin tuomioistuin toimii Euroopan unionin perustuslakituomioistuimena. Unionin tuomioistuimen tulkinta Euroopan unionin perussopimusten sisällöstä sitoo jäsenvaltioita. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöllä on ollut merkittävä vaikutus Euroopan unionin oikeusjärjestelmän kehitykselle. Useita Euroopan unionin oikeuden periaatteita ei ole kirjoitettu lakiin, vaan ne ovat syntyneet unionin tuomioistuimen ratkaisuista. Muun muassa Costa v. ENEL -tapauksessa vuodelta 1963 unionin tuomioistuin, silloin nimellä yhteisöjen tuomioistuin, loi ensisijaisuusperiaatteen perussopimusten tavoitteisiin perustuvalla tulkinnalla. Ensisijaisuusperiaatteen perusteella kansallisen tuomioistuimen ei pidä huomioida Euroopan unionin lainsäädännön kanssa ristiriidassa olevaa kansallista lakia, kansallinen perustuslaki mukaan lukien. Tätä ennen yhteisöjen tuomioistuin oli Van Gend en Loos -tapauksessa luonut välittömän vaikutuksen käsitteen ja tulkinnut, että Euroopan yhteisö ja siten Euroopan unioni on muodostanut uuden oikeusjärjestelmän. Unionin tuomioistuimen ratkaisut ovat myös kasvattaneet sen omaa vaikutusvaltaa suhteessa kansallisiin tuomioistuimiin Euroopan unionin lainsäädännön tulkitsemisessa.
Unionin tuomioistuin toimii myös Euroopan unionin toimielinten hallintotuomioistuimena sekä vetoomustuomioistuimena unionin yleiselle tuomioistuimelle. Unionin yleinen tuomioistuin toimii ensimmäisen asteen tuomioistuimena pääasiassa kilpailuoikeudellisissa asioissa sekä yksityisten tahojen Euroopan unionin toimielintä vastaan nostamissa kumoamis- ja laiminlyömiskanteissa. Unionin tuomioistuin voi käsitellä oikeuskysymyksiin liittyviä valituksia unionin yleisen tuomioistuimen tekemistä ratkaisuista. Se voi ottaa valituksen käsiteltäväkseen, palauttaa asian unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi tai hylätä valituksen. Unionin tuomioistuimen ratkaisuista ei voi valittaa.
Toimivalta > Kannetyypit ja ennakkoratkaisupyynnöt

Unionin tuomioistuin ratkaisee rikkomus-, kumoamis-, laiminlyönti- ja vahingonkorvauskanteita sekä ennakkoratkaisupyyntöjä. Rikkomuskanne voidaan nostaa sellaista jäsenvaltiota kohtaan, joka ei ole täyttänyt Euroopan unionin lainsäädännön mukaisia velvoitteitaan. Kumoamiskanne nostetaan, jos Euroopan unionin jonkin toimielimen tekemä päätös halutaan kumottavaksi perussopimusten vastaisena. Laiminlyöntikanne nostetaan, jos Euroopan unionin toimielin ei ole täyttänyt velvoitteitaan. Vahingonkorvauskanteella pyritään saamaan Euroopan unionin toimielin maksamaan korvausta aiheuttamastaan vahingosta. Osa kanteista käsitellään unionin yleisessä tuomioistuimessa, josta voidaan eräissä tilanteissa hakea muutosta unionin tuomioistuimesta.
Ennakkoratkaisupyynnöt ovat unionin tuomioistuimen merkittävin asiatyyppi. Yli puolet sen vireille tulevista asioista ovat ennakkoratkaisupyyntöjä. Jäsenvaltioiden tuomioistuimilla on oikeus tehdä ennakkoratkaisupyyntö unionin tuomioistuimelle perussopimusten tulkinnasta ja Euroopan unionin toimielinten tai muiden elinten säädösten pätevyydestä. Lisäksi jäsenvaltioiden korkeimmilla tuomioistuimilla on eräissä tapauksissa velvollisuus pyytää ennakkoratkaisua. Ennakkoratkaisupyynnöt koskevat eurooppaoikeuden tulkintaa ja säädösten pätevyyttä suhteessa kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevaan asiaan. Unionin tuomioistuin ei kuitenkaan tee päätöstä itse pääasiassa, vaan esittää kansalliselle tuomioistuimelle kantansa, miten Euroopan unionin lainsäädäntöä tulee tulkita asiassa. Ennakkoratkaisuilla on merkittävä rooli Euroopan unionin laintulkinnan yhtenäistämisessä ja muodostumisessa.
Organisaatio > Suhde toimielimeen

Unionin tuomioistuin on toinen Euroopan unionin tuomioistuimeen kuuluvista tuomioistuimista unionin yleisen tuomioistuimen ohella. Tuomioistuimilla on osittain yhteinen organisaatio, ja ne toimivat Luxemburgissa. Kaksiportainen tuomioistuinjärjestelmä syntyi vuonna 1988, kun unionin yleinen tuomioistuin, silloiselta nimeltään ensimmäisen asteen tuomioistuin perustettiin. Tuomioistuinten jaolla pyritään parantamaan oikeusturvaa mahdollistamalla asioiden käsittely toisessa oikeusasteessa. Tavoitteena on myös unionin tuomioistuimen keskittyminen yhdenmukaisen oikeuskäytännön luomiselle.
Unionin tuomioistuimen presidentin alaisuudessa on unionin tuomioistuimen kirjaaja, joka johtaa hallintopalveluita. Kirjaaja on myös Euroopan unionin tuomioistuimen pääsihteeri.
Organisaatio > Tuomarit

Unionin tuomioistuimessa on 27 tuomaria, yksi kustakin Euroopan unionin jäsenvaltiosta. Jokaisen jäsenvaltion edustus mahdollistaa sen, että unionin tuomioistuimella on asiantuntemusta kaikkien jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmistä. Jäsenvaltiot nimittävät tuomarit yhteisestä sopimuksesta. Käytännössä kukin jäsenvaltio esittää oman tuomarinsa ja muut jäsenvaltiot päättävät ehdokkaan hyväksymisestä. Jäsenvaltiot kuulevat tuomarinvalintaa käsittelevää komitean arviota ehdokkaan pätevyydestä ennen nimitystä. Tuomarien kausi on kuusi vuotta, ja se voidaan uusia. Osa tuomareista on erovuorossa kolmen vuoden välein, jotta liian moni heistä ei vaihdu kerralla. Jos tuomari ei ole enää kelpoinen virkaansa tai ei täytä velvollisuuksiaan, hänet voidaan erottaa kesken kauden. Päätöksen erottamisesta vaatii kaikkien muiden tuomareiden ja julkisasiamiesten yksimielisen päätöksen.
Sopimuksessa Euroopan unionin toiminnasta määrätään tuomarin kelpoisuusvaatimukset. Sopimuksen mukaan tuomarilta edellytetään kelpoisuutta jäsenvaltioiden ylimpiin tuomarinvirkoihin tai muuta tunnettavuutta pätevänä lainoppineena sekä kiistatonta riippumattomuutta jäsenvaltion intresseistä. Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännössä edellytetään lisäksi, että tuomareilla ei ole samanaikaisesti muita poliittisia tai hallinnollisia toimia. Perussääntö sallii tuomareiden muun ammatinharjoituksen vain Euroopan unionin neuvoston erityisluvalla. Tuomarien on vannottava vala puolueettomuudesta, tunnollisuudesta ja neuvotteluja koskevasta vaitiolosta.
Unionin tuomioistuimeen kuuluu presidentti ja varapresidentti. Presidentti johtaa unionin tuomioistuinta. Hän on myös puheenjohtaja sen täysistunnossa, suuressa jaostossa ja suurimmissa neuvotteluissa. Unionin tuomioistuimen tuomarit valitsevat presidentin ja varapresidentin keskuudestaan vaalein. Presidentin toimikausi on kolme vuotta.
Tuomarit jakautuvat kolmen tai viiden tuomarin jaostoihin, minkä lisäksi unionin tuomioistuin voi käsitellä asian suuressa jaostossa tai täysistunnossa. Kolmen tuomarin jaostojen puheenjohtajat valitaan vuosittain ja viiden tuomarin jaostojen puheenjohtajat kolmen vuoden välein. Suureen jaostoon kuuluu 15 tuomaria: presidentti puheenjohtajana, varapresidentti, kolme viiden tuomarin jaoston puheenjohtajaa, esittelevä tuomari ja muita tuomareita, kunnes luku tulee täyteen.
Organisaatio > Julkisasiamiehet

Unionin tuomioistuimeen kuuluu julkisasiamiehiä. He antavat ratkaisuehdotuksia tuomareille asioissa, joissa on ongelma laintulkinnassa. Julkisasiamiehet eivät kuitenkaan itse osallistu tuomioiden laadintaan eivätkä tuomareiden neuvotteluihin. Julkisasiamiehen ratkaisuehdotus ei myöskään sido asiaa käsitteleviä tuomareita, mutta sillä voi olla suuri merkitys tulkinnalle. Yksi julkisasiamiehistä valitaan ensimmäiseksi julkisasiamieheksi, joka ohjaa muiden julkisasiamiesten toimintaa.
Julkisasiamiesten kelpoisuusvaatimukset ovat samat kuin tuomareille. Heidät valitaan tuomareiden tavoin jäsenvaltioiden yhteisestä sopimuksesta. Hallitukset ovat sopineet keskenään, että suuret jäsenvaltiot nimittävät omat julkisasiamiehensä ja loput vaihtelevat pienempien jäsenvaltioiden välillä. Julkisasiamiesten kausi on kuusi vuotta, ja se voidaan uusia. Osa julkisasiamiehistä on erovuorossa kolmen vuoden välein.
Sopimuksessa Euroopan unionin toiminnasta määrätään, että Euroopan unionin neuvosto voi yksimielisellä päätöksellä nostaa julkisasiamiesten määrää unionin tuomioistuimen pyynnöstä. Unionin tuomioistuin pyysi vuonna 2013 julkisasiamiesten määrän nostamista kahdeksasta yhteentoista, jotta asioiden käsittelyaika ei venyisi. Neuvosto päätti nostaa määrää vaiheittain.
Menettely

Unionin tuomioistuin käsittelee asiat pääasiassa pienemmissä, kolmen tai viiden tuomarin jaostoissa. Unionin tuomioistuin voi käsitellä asian suuressa jaostossa tai täysistunnossa. Suuressa jaostossa käsitellään tapauksissa, joissa toinen osapuoli on jäsenvaltio tai unionin toimielin. Täysistunnot ovat harvinaisia. Asia käsitellään täysistunnossa, jos unionin tuomioistuin pitää julkisasiamiestä kuultuaan tapausta poikkeuksellisen merkittävänä. Unionin tuomioistuin käsittelee Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön vaatimuksesta täysistunnossa eräät perussopimuksissa määrätyt asiat: julkisasiamiehen erottamisen ja komissaarin tai tilintarkastustuomioistuimen jäsenen erottamisen tai etuuksien eväämisen.
Kun kanne on annettu unionin tuomioistuimelle ja vastaaja on saanut ilmaista kantansa, unionin tuomioistuin määrää kullekin tapaukselle esittelevän tuomarin ja julkisasiamiehen. Esittelevä tuomari vastaa tapauksen valmistelusta ja voi päättää osapuolten kuulemisesta valmisteluvaiheessa. Valmistelu on pääasiassa kirjallinen. Esittelevä tuomari laatii selonteon, joka julkaistaan. Tuomioistuin päättää selonteon ja julkisasiamiehen näkemyksen perusteella valmistelun jatkamisesta, pääkäsittelyn kokoonpanosta ja siitä, järjestetäänkö suullinen käsittely. Julkisen pääkäsittelyn jälkeen julkisasiamies esittää itsenäisen ratkaisuehdotuksensa, joka ei sido tuomareita. Tuomarit tekevät päätöksensä suljettujen ovien takana esittelevän tuomarin laatiman luonnoksen pohjalta. Tuomarit pyrkivät neuvotteluissaan konsensuksen löytämiseen, mutta voivat myös äänestää päätöksestä. Lopullinen päätös julkaistaan kuitenkin kaikkien tuomarien yhteisenä, eikä poikkeavia mielipiteitä julkaista tai kirjata päätökseen. Unionin tuomioistuimen päätökset julkaistaan Euroopan unionin virallisessa lehdessä.
Unionin tuomioistuin on monikielinen. Asianomaiset voivat käyttää tapauksen käsittelyssä omaa kieltään, mutta kaikki asiakirjat laaditaan tai käännetään yhdelle kielelle, joka on tapauksen kieli. Tapauksen kieli on yleensä asianomaisen jäsenvaltion tai yksityisen tahon valitsema Euroopan unionin virallisista kielistä. Unionin tuomioistuimen ainoa työkieli on kuitenkin ranska. Tuomarit ja julkisasiamiehet muun muassa käyttävät ranskaa päätösten luonnostelussa, eikä tuomareiden välisissä neuvotteluissa sallita tulkkien käyttämistä.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Oikeuskäytäntö EUR-Lex-tietokannassa
Unionin tuomioistuimen tuomarit ja julkisasiamiehet vuonna 2022. Keskellä presidentti Koen Lenaerts.
Euroopan komission jäsenet antavat virkavakuutuksensa unionin tuomioistuimessa. Kuvassa Junckerin komissio kokoontuneena oikeussaliin vuonna 2014.
Willi Boskovsky

Willi Boskovskyn hauta Wienin keskushautausmaalla.
Willi Boskovsky (16. kesäkuuta 1909 Wien – 21. huhtikuuta 1991 Visp, Sveitsi) oli itävaltalainen kapellimestari ja viulisti. Hän toimi 1939–1971 Wienin filharmonikkojen yhtenä konserttimestarina ja tuli ympäri maailmaa tunnetuksi orkesterin uudenvuodenpäivän radio- ja televisiokonserttien kapellimestarina vuosina 1954–1979. Hän perusti myös nimeään kantavan Boskovsky-kvartetin ja toimi vuodesta 1969 Wienin Strauss-orkesterin ylikapellimestarina. Hän johti usein myös Wienin Mozart Ensemblea.
Boskovsky aloitti viuluopinnot Wienin musiikkiakatemiassa yhdeksänvuotiaana ja valmistuessaan sieltä 17 vuoden iässä sai Fritz Kreisler -palkinnon. Hän toimi viulusolistina vuoteen 1939, mutta soitti myös Wienin filharmonikoissa jo vuodesta 1933 lähtien.
Willi Egger

William ”Willi” Egger (7. lokakuuta 1932 Murau – 29. huhtikuuta 2008 Murau) oli itävaltalainen mäkihyppääjä, joka lopetti kilpauransa vuonna 1967. Hän saavutti menestystä erityisesti Keski-Euroopan mäkiviikko-kilpailuissa 1960-luvun alussa. Egger osallistui Squaw Valleyn talviolympialaisiin 1960.
Willi Bandholz

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | käsipallo |  |
Willy Bandholz (28. heinäkuuta 1912 – 29. tammikuuta 1999) oli saksalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Saksan kultaa voittaneessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Bandholz pelasi joukkueensa kaikissa viidessä ottelussa.
Wuhanin taistelu

Wuhanin taistelu oli suuri taistelu toisessa Kiinan–Japanin sodassa vuonna 1938. Taisteluun osallistui Kiinan puolella yli miljoona vallankumousarmeijan sotilasta Tšiang Kai-šekin johdossa sekä Neuvostoliiton ilmavoimien vapaaehtoisia lentäjiä. He puolustivat kaupunkia Yasuji Okamuran johtamien japanilaisten joukkoja vastaan. Taistelu käytiin Jangtse-joen pohjoisilla ja eteläisillä rannoilla, leviten laajoille alueille Anhuin, He’nanin, Jiangxin ja Hubein provinsseihin. Taistelu kesti yhteensä neljä ja puoli kuukautta ja oli pisin, suurin ja yksi merkittävimmistä taisteluista koko sodassa.
Vasili II

| Vasili II |
| --- | --- |
 
Moskovan suuriruhtinas
Valtakausi:  27. helmikuuta 1425 – 27. maaliskuuta 1462
Edeltäjä:  Vasili I
Seuraaja:  Iivana III Suuri

Syntynyt:  10. maaliskuuta 1415 Moskova, Moskovan ruhtinaskunta
Kuollut:  27. maaliskuuta 1462 (47 vuotta) Moskova, Moskovan ruhtinaskunta
Puoliso:  Maria Jaroslavna Borovskaja, Malojaroslavin ruhtinaan tytär
Lapset:  Iivana III Suuri  Anna Andrej
Suku:  Rurik
Isä:  Vasili I
Äiti:  prinsessa Sofia Liettualainen
Uskonto:  ortodoksi
Vasili II Sokea (ven. Василий II Васильевич Тёмный, Vasili II Vasiljevitš Tjomnyi); (10. maaliskuuta 1415 – 27. maaliskuuta 1462, Moskovan ruhtinaskunta) oli Moskovan suuriruhtinas vuosina 1425–1462. Hänen kauttaan varjosti suuri sisällissota. Hänen pojastaan, Iivana III:sta tuli ensimmäinen koko Venäjän hallitsija.
Suku

Vasili oli isänsä Vasili I:n ja Sofian, Liettuan Vytautas Suuren tyttären Sofia Liettualaisen, vanhin poika. Hän nousi valtaistuimelle kymmenvuotiaana. Hänen isoisänsä Dimitri Donskoin nuorempi poika Juri, hallitsi Galitšin ruhtinaskuntaa pohjoisessa ja vaati Moskovaakin isänsä perintönä. Taistelua jatkoivat hänen poikansa Vasili Kosoi ja Dimitri Šemjaka.
Hallitsijana

Vytautasin kuollessa vuonna 1430 Juri Donskoi meni Kultaisen ordan kaanin puheille pyytämään Moskovan ruhtinaskunnan valtaistuinta. Kaani ei kuitenkaan tukenut häntä, joten Juri kokosi armeijan ja valtasi Moskovan. Vasili Vasiljevitš petettiin ja joutui vangituksi vuonna 1433. Tultuaan Moskovan suuriruhtinaaksi Juri armahti veljenpoikansa ja lähetti hänet hallitsemaan Kolomnaa. Siellä Vasili alkoi heti juonia setäänsä vastaan. Juri Donskoi luopui Moskovasta epävarman asemansa vuoksi ja pakeni kotikaupunkiinsa ja Vasili II palasi Moskovan hallitsijaksi.
Jurin vaateen suuriruhtinaskunnan kruunuun perivät hänen kaksi poikaansa Vasili Kosoi ja Dmitri Šemjaka. He voittivat Vasilin, joka haki turvapaikkaa Kultaisesta ordasta. Kun Juri Donskoi kuoli vuonna 1434, hänen pojistaan vanhempi Vasili Kosoi saapui Moskovaan ja valittiin suuriruhtinaaksi. Dmitri Šemjakalla oli omat suunnitelmansa ja hän liittoutui Vasili Vasiljevitšin kanssa veljeään vastaan. Yhdessä he karkottivat Vasili Kosoin Moskovasta vuonna 1435. Vasili Kosoi vangittiin ja sokaistiin, mikä teki hänet kelpaamattomaksi hallitsijaksi. Dmitri Šemjaka sai nuoremman veljensä Dmitri Krasnin kanssa palkkioksi Uglitšin ja Rževin.
Vasili II:n aikana Kultainen orda hajosi pienempiin kaanikuntiin. Vuonna 1439 Vasili joutui pakenemaan Kazanin kaani Olug Moxammatin piiritystä. Kuusi vuotta myöhemmin hän johti joukkonsa Kazania vastaan, mutta hävisi ja joutui vangiksi. Moskovalaiset joutuivat keräämään valtavat lunnaat, joita vastaan Vasili vapautettiin viisi kuukautta myöhemmin.
Tällä välin Moskova oli joutunut Dimitri Šemjakalle. Hän muisti veljensä kohtalon ja sokaisi serkkunsa Vasili II:n ja karkotti hänet Uglitšiin vuonna 1446. Tästä johtuu hänen lisänimensä Sokea. Koska Vasililla oli vielä kannattajia Moskovassa, Dimitri antoi hänelle elannoksi Vologdan. Tämä oli virhe, koska Vasili kokosi kannattajansa ja palasi Moskovaan.
Vasilin voitto serkkuaan vastaan tuli 1450-luvulla kun hän valtasi Galitšin ja myrkytti Dmitrin, jonka lapset pääsivät pakoon Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Perimysriidat kuitenkin päättyivät.
Kun sota oli ohi Vasili II eliminoi lähes kaikki pienet Moskovan alaiset apanaasit ja vahvisti yksinvaltaansa. Tasavaltalaisesti hallitut kaupunkivaltiot Novgorod, Pihkova ja Vjatka joutuivat tunnustamaan hänen yliherruutensa.
Vuonna 1453 Konstantinopoli joutui turkkilaisten valloittamaksi ja patriarkka Isidor suostui tunnustamaan paavin ylivallan Firenzen kirkolliskokouksessa. Alistuminen paaville herätti kauhua ja Vasili hylkäsi päätöksen ja hänen määräyksellään piispa Joona nimitettiin vuonna 1448 Venäjän metropoliitaksi, mikä erotti Venäjän ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkaatista.