stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osijekin taistelu

Osijekin taistelu oli Kroatian sodan aikana pääosin vuosina 1991–1992 käyty serbien ja kroaattien välinen taistelu. Serbien armeija tulitti Osijekia kuukausikaupalla raskain asein ja miltei saartoi kaupungin. Kovasta paineesta huolimatta kaupungin puolustus piti.
Taistelu

Osijekissa taisteltiin vuosina 1991–1994, mutta aktiivisimmillaan sotatoimet olivat heinäkuun 1991 ja kevään 1992 välisenä aikana.
Jo 27. kesäkuuta 1991 serbipanssarit ajoivat kaupungin läpi tuhoten autoja tieltään, ja illalla kasarmista ammuttiin mielenosoitusta. Tällöin haavoittui 18 ihmistä. Heinäkuun loppupuolella Osijekiin kohdistui jonkin verran tulitusta.
Serbit hyökkäsivät kaupunkia vastaan tykkien ja panssareiden tukemina, ja syksyllä heidän onnistui saartaa kaupunki. Kova tulitus alkoi 13. syyskuuta 1991 melkein joka puolelta kaupunkia, pahin vaihe kesti viisi päivää.
Taistelut alkoivat satunnaisella tykkitulella Kroatian sodan alkuvaiheessa heinäkuussa 1991. Etelä-Osijekin kaupunginosaa Jug Iliä tulitettiin tykein jo 29. heinäkuuta, jolloin asukkaat muuttivat kymmeneksi kuukaudeksi kellareihin.
Liittoarmeija vei länsi-Kroatiasta Osijekiin Okucaniin vievän päätien, minkä jälkeen Osijekiin pääsi kapeita sivuteitä pitkin.
Lokakuussa ammuksia osui myös Osijekin eläintarhan lähelle, missä eläimet hyppivät kauhuissaan.
Serbien vallattua Vukovarin marraskuussa 1991 he keskittivät tulituksen Osijekiin.. Osijekiin pakeni ihmisiä Vukovarista.
Kaupungin vanhaa osaa hävitettiin, ja papit pitivät messujaan kaupoissa, koska kirkot olivat serbien tulituksen kohteina. Tulitus tuli lähimmillään parin kilometrin päästä Savajoen toiselta rannalta. Ihmiset pakenivat ampumista kellareihin, ja puolet kaupungista autioitui. Kaupungin voimalaitos tuhottiin.
Kun liittoarmeija valtasi Osijekin läheiset Ernestinovon, Antunovacin ja Lazlovon kylät, suurin osa kaupungin väestä pakeni kauhuissaan pois. Tällöin kylä oli saarrettu kolmelta taholta, ja ainoa yhteys oli rautatie Našiceen.
Jäljelle jäi alkuperäisestä 115 000 asukkaasta vain 30 000 asukasta.
Osijekin saartamisen aikoihin kaupungin puolustusta johti taitamattomana pidetty Vladimir Šeks, jonka aikana kroaatit peräytyivät. Mutta kun tilalle vaihdettiin Slavinoassa suositumpi kovan linjan Branimir Glavaš, kroaattien puolustustahto voimistui.
Kaupunkia tulitettiin satunnaisesti vielä vuoden 1992 tulitauon solmimisen jälkeenkin. Sodan aikana Osijekiin tulvi pakolaisia. Uhka kaupungin yltä väistyi vasta vuonna 1995 Kroatian ja Bosnian sotien loputtua.
Vuoden 1991 lopussa kaupungissa surmattiin serbisiviileitä, poliisin tilastojen mukaan kaikkiaan 37 henkeä. Tapausta tutkittiin sotarikoksena, ja kuusi kroaattia tuomittiin 3,5–8 vuoden vankeusrangaistuksiin.
Paul Aguilar

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Paul Nicolás Aguilar Rojas
Syntymäaika: 6. maaliskuuta 1986 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Concordia, Meksiko
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: Pachuca
Pelinumero: 22
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006– | Pachuca | 103 (10) |
Maajoukkue
| 2007– | Meksiko | 9 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. kesäkuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. kesäkuuta 2010.
Paul Nicolás Aguilar Rojas (s. 6. maaliskuuta 1986 Concordia, Sinaloa, Meksiko) on meksikolainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä meksikolaista Pachucaa ja on pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Hän oli Meksikon maajoukkueen mukana vuoden 2010 MM-kilpailuissa.
Hans Leo Hassler

Hans Leo Hassler
Hans Leo Haßler (kastettu 26. lokakuuta 1564 – kuollut 8. kesäkuuta 1612) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri. Hän vaikutti myöhäisen renessanssin ja varhaisen barokin ajalla.
Haßler syntyi Nürnbergissä ja aloitti opintonsa kotimaassaan, mutta lähti vuonna 1584 monien tuon ajan saksalaismuusikoiden tavoin Italiaan. Hän tutustui Giovanni ja Andrea Gabrieliin saaden vahvoja vaikutteita venetsialaisen koulukunnan musiikista.
Palattuaan Saksaan vuonna 1586 Haßler sai urkurintöitä ensin Augsburgista, sitten muun muassa Nürnbergistä, Ulmista ja Dresdenistä. Hän kuoli 47-vuotiaana Frankfurt am Mainissa kärsittyään pitkään tuberkuloosista.
Haßlerin tuotantoon kuuluu sekä maallista musiikkia että kirkkomusiikkia. Hänen varhaiset sävellyksensä ovat usein rohkeita, venetsialaisten mestarien tyyliin kirjoitettuja, mutta myöhemmässä hengellisestä musiikkissaan hän palasi perinteisempiin suuntauksiin.
Tunnetuin Hasselin koraali on peräisin hänen säveltämästään maallisesta rakkauslaulusta vuodelta 1601 ("Mein Gmüt ist mir verwirret, das macht ein Jungfrau zart"). Sävelmä tuli pian Suomen virsikirjaan (1938:594 "Pois täältä maailmasta hartaasti halajan"); nykyisessä sitä ei enää ole. Tunnetuin tähän sävelmään liittyvä virsi on kuitenkin virsi ”Oi rakkain Jeesukseni”, Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa numero 63, Ruotsin kirkon virsikirjassa 144. Koraali esiintyy myös useissa passioissa, esim. J. S. Bachin Matteuspassiossa.
Tonttuillaan

| Tonttuillaan Fröbelin Palikat |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 2020
 Tyylilaji: lastenmusiikki
Fröbelin Palikat muut julkaisut
| Juhlakokoelma 2018 | Tonttuilaan 2020 |   |
Tonttuilaan on Fröbelin Palikoiden DVD, joka julkaistiin vuonna 2020. Se sisältää uusien kappaleiden lisäksi lauluja albumilta Saa tonttuilla!.
Kappaleet

1. Tonttulan aamujumppa (Saa tonttuilla!)
2. Joulu joutuu
3. Huugi-guugi
4. Pikkuinen tonttu
5. Joulukuusi
6. Tonttupolkka
7. Lumiukkomarssi
8. Joulu on jul
9. Leipuri Hiiva
10. Puuronkeitto (Saa tonttuilla!)
11. Talvella
12. Tonttu kiertää kartanoa (Saa tonttuilla!)
13. Jääkarhujen kahvila
14. 12 naulaa
15. Viisi lumiukkoa
16. Tonttuhyppely
17. Joulumuorin perhe
18. Kas´metsämökin ikkuna
19. Tuiki, tuiki tähtönen (uusi kappale)
20. Tonttujen jouluyö (Saa tonttuilla!)
Kokoonpano

Mats Lillrank – laulu, sähkö- ja akustinen kitara
Timo Nuutinen – basso, laulu, taustalaulu ja huuliharppu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot ja taustalaulu
Ari Bergström – koskettimet ja taustalaulu
| n k Fröbelin Palikat |
| --- | --- |
 Mats Lillrank  Timo Nuutinen  Ari Bergström  Hannu Mäkelä 
Studioalbumit:  Fröbelin Palikat  Sutsisatsi  Sätkyukot  Hippulat vinkumaan  Zupadibum  Saa tonttuilla!  Pii-paa  Hui hai  Joulu joutuu  Jee-jee 30-vee  Lits läts 
Kokoelmat:  Parhaat palat  Parhaat palat 2  Фрёбелин Паликат 
Singlet:  ”Pumppulaulu/Leijonan metsästys”  ”Töihin sirkukseen”  ”Maijan karitsa” 
Videot:  Parhaat leikkilaulut 1  Parhaat leikkilaulut 2  Lisää leikkilauluja  Parhaat videot  Fröbelin Palikat  Uudet kujeet  Jaksaa heilua  Fröbelin Palikat: Live Tavastialla  Juhlakokoelma  Tonttuillaan
Juhlakokoelma

| Juhlakokoelma Fröbelin Palikat |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 2018
 Tyylilaji: lastenmusiikki
Fröbelin Palikat muut julkaisut
| Fröbelin Palikat live Tavastialla 2014 | Juhlakokoelma 2018 | Tonttuillaan 2020 |
Juhlakokoelma on Fröbelin Palikoiden DVD, joka julkaistiin vuonna 2018. Se sisältää uusien kappaleiden lisäksi lauluja albumilta.
Kappaleet

"Mukaan sä tuu" (Fröbelin Palikat)
"Sätkyukko" (Sätkyukot)
"Hämähäkki-rock" (Fröbelin Palikat)
"Huimapäät" (Sutsisatsi)
"Jumppalaulu" (Fröbelin Palikat)
"Heikki ja Kaija" (Sutsisatsi)
"Yxi" (uusi kappale)
"Leijonan metsästys" (Fröbelin Palikat)
"Lilli" (Sätkyukot)
"Aistit" (Fröbelin Palikat)
"Peikon punnitus" (Sutsisatsi)
"Lahjapaketti" (uusi kappale)
"Ville ja Valle" (Fröbelin Palikat)
"Matkailu avartaa" (Sätkyukot)
"Junan lähtö" (Fröbelin Palikat)
"Eläimellinen uimakoulu" (Sutsisatsi)
"Hankalajuttu" (Sätkyukot)
"Sormitaputus" (Sätkyukot)
"Konkkis" (Sutsisatsi)
"Ha-he-hi-ho-hu-hy-hå-hä-höö" (Sutsisatsi)
"Sutsisatsi" (Sutsisatsi)
"Honky Tonk" (Sutsisatsi)
"Paa-paa-palikka" (Sätkyukot)
Kokoonpano

Mats Lillrank – laulu, sähkö- ja akustinen kitara
Timo Nuutinen – basso, laulu, taustalaulu ja huuliharppu
Hannu Mäkelä – rummut, perkussiot ja taustalaulu
Ari Bergström – koskettimet ja taustalaulu
Tupolev Tu-16

Tupolev Tu-16R
Tupolev Tu-16
Tupolev Tu-16 (Nato-raportointinimi Badger) oli neuvostoliittolainen strateginen pommikone, joka tuli käyttöön 1950-luvun puolivälissä.
Kehitys

Tupolevin suunnittelutoimisto kehitti Tu-16-pommikoneen 1940-luvun lopussa. Koneen prototyypin Tyyppi 88/1 (Projekti N) ensilento tapahtui 27. huhtikuuta 1952. Koneen kehitysprojekti alkoi, kun 1940-luvun lopulla etsittiin seuraajaa B-29 Superfortressin kopiona rakennetulle potkurikäyttöiselle Tupolev Tu-4 -pommikoneelle. Uuden pommikoneen vaatimuksiin kuului yli 800 km/h lentonopeus, 6 000 kg pommilasti ja 5 000 km kantama.
Aluksi Tupolev kehitti Tu-4:n pohjalta Tupolev Tu-85 -koneen. Tu-88:n kehitys alkoi vuoden 1949 alussa. Kriittinen tekijä oli suihkumoottorien kehitys – Mikulinin suunnittelutoimisto kehitti Mikulin AM -voimalaitteen. Sen suuren halkaisijan vuoksi sitä ei voinut kiinnittää lentokoneen siipien alle. Kone kohtasi kehitystyössään ongelmia, kuten päälaskutelineiden sijoituksen osalta. Tämä liittyi oleellisesti suihkumoottorien sijaintikohtaan. Konekehityksessä olikin mukana useampi työryhmä, Andrei Tupolevin ohella: joissa ainakin A.A. Judin sekä Dimitri S. Markov.
Tu-16 tuli Neuvostoliiton ilmavoimien käyttöön vuoden 1953 lopussa. Ilmavoimien käyttöön tuli 175 konetta ja rannikkopuolustuksen käyttöön 240 konetta. Koneen tuotanto päättyi vuonna 1963, päättyen mm. merivoimien versiot sekä vientiyksilöt huomioon ottaen 1 509 koneyksilöön. Konetyyppiä valmistettiin kolmessa eri tuotantolaitoksessa Neuvostoliitossa.
Konetyypistä kehiteltiin myös erityisversio Tu-16A (Atomnyi), joka oli modifioitu ydinpommituksia varten. Tämä ei tarkoita versioita L, S, tai T. Tu-16:n aktiivikäyttö Venäjällä päättyi vuonna 1993.
Kiinan kansantasavalta sai koneen suunnittelutietoja teknologiansiirtona Neuvostoliitolta. Se kehitti niiden pohjalta oman Xi’an H-6:n. Kiinan ja Neuvostoliiton välien katkettua Hruštšovin hallintokaudella vuonna 1960 Kiinan konemallin jatkokehitys eteni itsenäisesti.
Kone kykeni kuljettamaan massiivisen 9 000 kg:n FAB-9000-pommin tai ydinaseita noin 4 800 km:n matkan. 1950-luvun puolivälissä koneeseen lisättiin mahdollisuus kantaa vastakehitettyjä risteilyohjuksia. Malli Tu-16KS-1 (Naton koodinimi Badger-B) kuljetti AS-1 Kennel -ohjuksia noin 1 800 km:n päähän. AS-1-ohjus oli iso, MiG-15-hävittäjää muistuttava, ja sen kantomatka noin 140 km. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus oli iskut Yhdysvaltain lentotukialusryhmiä vastaan.
Myöhempiä ohjusmalleja olivat ydinkärkinen Raduga K-10S (AS-2 Kipper), AS-1:n korvaaja KSR-2 (AS-5 Kelt) ja KSR-5 (AS-6 Kingfish).
Koneesta kehitettiin malleja myös elektroniseen sodankäyntiin ja tiedusteluun. Siitä kehitettiin myös siviilimallit Tupolev Tu-104 ja Tupolev Tu-124, jotka olivat Aeroflotin käytössä.
Käyttö

Tu-16-pommikone oli Neuvostoliiton, Vietnamin, Kiinan kansantasavallan (H-6), Egyptin, Indonesian ja Irakin ilmavoimien käytössä. Nykyisin niitä käyttää ainakin Venäjän ilmavoimat, mutta valvontaroolissa eikä pommikoneena.
Tekniikkaa

| Mitta | Tu-16A:n lukuarvot |
| --- | --- |
Tyyppi:   : Pommikone
Pituus:   : 36,25 m
Kärkiväli   : 32,99 m
Siipipinta-ala   : 164,65 m²
Sivusuhde: 6,61
Siipikuormitus:   :  Minimi: 222 kg/m²  Maksimi: 460 kg/m²
Korkeus:   : 10,36 m
Tyhjäpaino:   : 36 600 kg
Suurin lentopaino: 75 800 kg
Suurin lentonopeus: 990 km/h
Lakikorkeus: 12 800 m
Kantama: 5 800 km
Voimalaite: 2 × Mikulin AM-3 suihkumoottoria, joissa kummassakin  93,2 kN työntövoima;
Miehistö: 6
Kirjallisuutta

Agostini, de: Aircraft (Die neue Enzyklopädie der Luftfahrt), München-Karlsfeld 1995
Butowski, Piotr, Military Aircraft of Eastern Europe. (2) Bombers & Attack Aircraft, Hong Kong 1992
Kopenhagen, Wilfried, Sowjetische Bombenflugzeuge, Berlin, 1989, ISBN 3-344-00391-7
Kopenhagen, Wilfried, Tupolew Tu-16, in: Fliegerkalender der DDR 1982, hg. v. Wolfgang Sellenthin, Berlin 1981, S. 87-97
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tu-16
Sami Yaffa

| Sami Takamäki |
| --- | --- |
 Sami Yaffa South Park -festivaalilla kesäkuussa 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1963 (ikä 61)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Sami Yaffa, Sam Yaffa, Ulan Bator
Tyylilajit:  glam punk  rock  hard rock glam rock rock and roll punk  blues
Soittimet:  basso
Yhtyeet:  Hanoi Rocks Pelle Miljoona Oy Jetboy Demolition 23. New York Dolls The Hellacopters Mad Juana
Aiheesta muualla
samiyaffa.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sami Yaffa (oikealta nimeltään Sami Takamäki, s. 4. syyskuuta 1963 Espoo) on suomalainen basisti. Hän on tullut tunnetuksi Pelle Miljoona Oy:n, 1980-luvun Hanoi Rocksin, Jetboyn, Demolition 23:n ja 2000-luvulla myös New York Dollsin jäsenenä. Muusikko Jone Takamäki on Yaffan isoveli.
Yaffa on toiminut vuoden 2010 alusta Michael Monroen nimeä kantavan yhtyeen basistina. Yhtye aloitti keikkailun keväällä 2010.
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2025.
Ura

Takamäki aloitti 1977 espoolaisyhtyeessä nimeltä Babblers. Vuonna 1980 vasta 16-vuotias Takamäki oli mukana Pelle Miljoona Oy:n menestysalbumilla Moottoritie on kuuma. Ari Taskinen oli löytänyt hänet helmikuussa 1980 Lepakosta yhtyeen basistiksi. Takamäki pääsi yhtyeen basistiksi ohi hyvin koesoitossa pärjänneen Matti Fagerholmin.Kun McCoy hukkasi Hanoi Rocksin basistiksi aiotun Björne Fröbergin puhelinnumeron, hän pyysi syyskuussa 1980 Takamäkeä soittamaan Hanoi Rocksissa.lähde?
Ura > Hanoi Rocks

Yaffa asui muiden Hanoi Rocksin jäsenten kanssa ensin Tukholmassa vuodet 1980–1982 ja Lontoossa 1982–1985. Vuodet 1980–1982 kokoonpanon muodostivat laulaja Michael Monroe, kitaristit Andy McCoy ja Nasty Suicide, basisti Sam Yaffa ja rumpali Gyp Casino, jonka kesällä 1982 korvasi englantilainen Razzle.
Yaffa sai syyn erota yhtyeestä, kun Razzle kuoli 9. joulukuuta 1984 oltuaan rattijuoppona ajaneen Vince Neilin kyydissä. Yaffa oli pyytänyt aiemmin Razzlea lähtemään kanssaan Espanjaan, mutta suunnitelmat jäivät toteuttamatta. 2. tammikuuta 1985 Yaffa ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja 4. tammikuuta hän soitti viimeisen keikkansa Hanoi Rocksin riveissä Helsingin Kulttuuritalolla.
Ura > Sam Yaffa & Pelle Almgren

Lähdettyään Hanoi Rocksista 1985 Yaffa muutti Lontoosta Tukholmaan, missä alkoi viettää tukholmalaisen perheenisän elämää Anna Jederbyn ja pariskunnan pienen poikalapsen kanssa. Syksyllä 1985 syntynyt lapsi sai kunnianosoituksena Nicholas ”Razzle” Dingleylle nimekseen Nicolas Samuel Jederby-Takamäki. Samuel on ruotsalainen versio suomalaisesta Sami-nimestä. Anna Jederby oli alun perin McCoyn vanha tyttöystävä, joka oli seurustellut tämän kanssa jo 16-vuotiaasta lähtien.
Pian Yaffa kuitenkin perusti Pelle Almgrenin kanssa lyhytaikaisen yhtyeen Chain Gang. 1986 ilmestyi pop rock -EP nimellä Sam Yaffa & Pelle Almgren, joka sisälsi kappaleet ”Cover Me”, ”Isn't It Strange”, ”Last Train to Clarksville” ja ”Lonely in Love”, joista viimeksi mainittu lienee tunnetuin. Tämän jälkeen syntyi vuoden lopuksi yhtye Pelle Almgren/Sami Yaffa & The Babysharks, jossa soittivat muun muassa Conny Blomqvist, Danne Lagerstedt ja Samin veli Jone Takamäki. Alkuvuodesta 1987 Yaffa keikkaili kitaristi Johnny Thundersin ja rumpali Jerry Nolanin kanssa. Molemmat olivat New York Dollsin entisiä jäseniä.
Ura > Jetboy (1987–1990)

Juuri kun Yaffa mietti Tukholmassa päivätöihin ryhtymistä, kun keikkatarjouksia ei Johnny Thunders -keikkojen jälkeen tullut enää, häntä pyydettiin 1987 sanfranciscolaiseen Jetboy-yhtyeeseen, joka julkaisi kolmen vuoden aikana albumit Feel The Shake ja Damned Nation. Jetboyhin kuuluivat Yaffan lisäksi laulaja Mickey Finn, kitaristi Fernie Rod, kitaristi Billy Rowe ja rumpali Ron Tostenson. Yhtye kiersi ympäri Yhdysvaltoja (mm. Cheap Trickin lämmittely-yhtyeenä) ja käväisi myös Japanissa.  Yaffa soitti myös Johnny Thundersin basistina vuonna 1988.
Ura > Jerusalem Slim (1990–1992)

Jetboysta erottuaan Yaffa ehti soittaa Los Angelesissa Ulan Bator -nimellä Smackin basistina. Hän levytti Smackin kanssa kappaleet "Can You Dig It" ja”Crazy River.” 1990 Yaffa muutti Los Angelesista New Yorkiin ja liittyi Monroen yhtyeeseen. Yaffa keksi yhtyeelle nimen Jerusalem Slim. Kokoonpanoon kuuluivat Monroen ja Yaffan lisäksi kitaristi Steve Stevens, rumpali Greg Ellis ja pianisti Ian McLagen. Stevens ja Monroe ajautuivat rankkoihin musiikillisiin ristiriitoihin ja Monroe vastusti kovasti albumin julkaisua, mutta lopulta julkaistiin yhtyeen ainoksi jäänyt albumi Jerusalem Slim.
Ura > Demolition 23. (1993–1995)

1992 syntyi Demolition 23. -yhtyeen ensimmäinen versio nimellä Michael Monroe & Friends, johon kuuluivat Monroen lisäksi Yaffa, rumpali Rat Scabies (The Damned) ja kitaristi Little Steven. Kevät-kesällä 1993 Yaffa, Monroe ja Slash nauhoittivat Steppenwolfin kappaleen "Magic Carpet Ride", jota käytettiin elokuvassa Coneheads. Lisäksi Monroe, Suicide ja Yaffa vierailivat Johnny Thundersin muistoksi tehdyllä tribuutilla I Only Wrote This Song For You. 10. elokuuta 1993 New Yorkissa The Grand Clubilla esiintyivät Joey Ramonen kanssa Michael Monroe, Jay Hening, Sam Yaffa ja Jimmy Clark. Ilmeisesti tällöin oli jo muodostunut yhtye Demolition 23., jossa Hening oli kitaristi ja Jimmy Clark rumpali Monroen laulaessa ja Yaffan soittaessa bassoa.
Keväällä 1994 ilmestyi albumi Demolition 23. Sitä seurasi muutto Lontooseen, josta voitiin järjestää kiertue Eurooppaan ja Japaniin. Jay Hening ei kuitenkaan päässyt passiongelmien takia Yhdysvalloista pois, joten kitaristiksi tuli Nasty Suicide, jonka jäsenyys yhtyeessä ilmoitettiin virallisesti Helsingissä Tavastia-klubin keikan jälkeen 12. elokuuta 1994. Demolition 23. menestyi mukavasti albumin saadessa hyvän vastaanoton. Ilmeisesti Demolition 23. on menestynein Hanoi Rocksin jäsenten yhtyeen hajoamisen jälkeen perustamista yhtyeistä. Lisäksi se on ainut Hanoi Rocksin hajoamisen jälkeen toiminut levyttänyt yhtye, jossa on ollut mukana enemmistö vanhan Hanoi Rocksin jäsenistä. Kiertueyhtyeissä kolmikko Monroe-Suicide-Yaffa oli soittanut ennenkin. Demolition 23. soitti punkia. Toisella Tavastian-keikalla 14. helmikuuta 1995 lavalle astui myös Andy McCoy. Tämä on toistaiseksi viimeinen kerta, kun kaikki Hanoi Rocksin ydinjäsenet ovat olleet yhtä aikaa lavalla.
Yhtye hajosi maaliskuussa 1995, kun Nasty Suicide ilmoitti eroavansa yhtyeestä ja palaavansa normaalielämään. Demolition 23. -yhtyeestä oli pitänyt tulla Hanoi Rocksin veroinen ja suurempikin hajanaisten ja sekavien kokoonpanojen jälkeen. Suiciden päätös oli jäsenvaihdoksiin kyllästyneelle Monroelle niin kova isku, että hän päätti lopettaa yhtyeen. Vuonna 1996 Yaffa soitti vielä Jan Stenforsin yhtyeessä, joka levytti tämän ensimmäisen ja viimeisen sooloalbumin Vinegar Blood. Kokoonpanoon kuuluivat Jan Stenfors (kitara, laulu, lyömäsoittimet), Sam Yaffa (basso) Frej Stenfors (rummut, taustalaulu) ja Annika Wiklund (taustalaulu). Kitaraa soitti vielä Stenforsin isä Harry Stenfors.
Ura > Lewd Vagrant ja Mad Juana, New York Dolls (1995–) (2004–)

Demolition 23:n hajoamisen jälkeen Yaffa alkoi puuhata uutta yhtyettä vaimonsa Karmen Guyn kanssa New Yorkissa. Ensimmäinen Lewd Vagrant -kokoonpano vuonna 1995 oli: Karmen Guy (laulu), Johnny Tirado (kitara), Harri Kupiainen (kitara), Sam Yaffa (basso) ja Maukka Palmio (rummut). Vielä samana vuonna Kupiainen korvattiin Josh Brownilla. Tämän kokoonpanon jälkeen yhtyeen nimeksi muutettiin Mad Juana, ja Kupiainen on sittemmin ollut uudestaan mukana yhtyeen kokoonpanossa. Yhtyeen ytimenä ovat Sam Yaffa ja Karmen Guy, ja muut muusikot löytyvät tilanteen mukaan ystävä- ja tuttavapiireistä.
Vuonna 2002 Yaffa liittyi newyorkilaiseen Murphy's Law -yhtyeeseen ja teki tämän kanssa kaksi kiertuetta: maaliskuussa Japanissa ja huhtikuussa Yhdysvalloissa. Yhtyeen kokoonpano oli: Jimmy Gestapo (laulu), Ricky Bacchus (kitara), Sean Kilkenny (kitara), Sam Yaffa (basso) ja Jay (rummut). Vuonna 2003 Yaffa liittyi Joan Jett and The Blackhearts -yhtyeeseen mutta erosi siitä vuonna 2004.
Vuonna 2004 Yaffa pääsi basistiksi leukemiaan kuolleen Arthur ”Killer” Kanen tilalle nuoruuden ihanneyhtyeeseensä New York Dollsiin, joka oli ensimmäinen glam punk -yhtye ja Hanoi Rocksin tärkein esikuva. Yaffa on sittemmin esiintynyt Suomessa New York Dollsin riveissä kuudella eri keikalla, joista ensimmäinen järjestettiin 7. heinäkuuta 2006 Ruisrockissa Turussa ja viimeisin 1. elokuuta 2009 Ankkarockissa Vantaalla.
2010-luvulla Yaffa on soittanut Michael Monroen kokoonpanossa basistina.
Syksyllä 2014 Yle Teemalla esitettiin kahdeksanosainen televisiosarja Sami Yaffa – Sound Tracker. Siinä Yaffa kiersi maailmalla ja tutustui eri kulttuurien musiikkityyleihin ja muusikoihin. Sarja voitti parhaan musiikkiohjelman Kultaisen Venlan ja siitä julkaistiin kirja. Toinen tuotantokausi alkoi lokakuussa 2015.
Yaffasta ilmestyi Like kustannuksen kustantama ja Tommi Liimatan kirjoittama 400-sivuinen elämäkertakirja Tie taipuu elokuussa 2016.
Yaffalta ilmestyi elokuussa 2020 Like kustannuksen kustantama sarjakuvakirja Punkin seikkailut – Taistelu Plastimiestä vastaan. Sitä myytiin ilmestymisvuonnaan 800 kappaletta.
Yaffan uran ensimmäinen sooloalbumi The Innermost Journey to Your Outermost Mind ilmestyi 22. syyskuuta 2021 Cargo Recordsin kautta, mutta Suomen markkinoilla se julkaistiin aikaisemmin.
Yaffan toinen soololevy Satan’s Helpers War Lazer Eyes And The Money Pig Circus julkaistiin 8. maaliskuuta 2024.
Yksityiselämä

Yaffa avioitui pitkäaikaisen tyttöystävänsä Karmen Guyn kanssa vuonna 2004. He erosivat vuonna 2011. Yaffa on seurustellut valokuvaaja Meeri Koutaniemen kanssa maaliskuusta 2016 lähtien. He julkistivat suhteensa heinäkuussa 2016, menivät kihloihin heinäkuussa 2017, ja heidät vihittiin syyskuussa 2017 Mallorcalla Espanjassa.
Pariskunta asuu Banyalbufarissa, Mallorcalla.
Aiheesta muualla

Mad Juana -yhtyeen Facebook-sivu
Sound Tracker -verkkospesiaali (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Hanoi Rocks |
| --- | --- |
 Michael Monroe  Andy McCoy  Conny Bloom  Andy ”A.C.” Cristell  Jolle Atlagic   Nasty Suicide  Sam Yaffa  Stefan Piesnack  Gyp Casino  Terry Chimes  Timo Kaltio  Razzle  Jesu Hämäläinen  Ilpo ”Nedo” Soininen  René Berg  Peki Sirola  Costello Hautamäki  Timpa Laine  Stevie Klasson  Kari Lahtinen 
Studioalbumit:  Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks  Oriental Beat  Self Destruction Blues  Back to Mystery City  Two Steps from the Move  Twelve Shots on the Rocks  Another Hostile Takeover  Street Poetry 
Livealbumit:  All Those Wasted Years  Rock & Roll Divorce 
EP:t:  Love’s an Injection  Malibu Beach  Mental Beat  Up Around the Bend  Underwater World  People Like Me 
Singlet:  I Want You  Tragedy  Desperados  Dead By X-Mas  Love’s an Injection  Motorvatin’  Malibu Beach  Until I Get You  Up Around the Bend  Underwater World  Don’t You Ever Leave Me  People Like Me  A Day Late, A Dollar Short  Keep Our Fire Burning  Back in Yer Face  Fashion  This One’s for Rock’n’Roll  Teenage Revolution 
Muuta:  Jäsenet  Diskografia 
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana 
Sami Yaffa ja Razzle (Hanoi Rocks)
Viiden armeijan taistelu

Viiden armeijan taistelu (engl. The Battle of Five Armies) on kuvitteellinen taistelu J. R. R. Tolkienin kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin.
Seppeleajo

| Seppeleajo |
| --- | --- |
 Mascate Match ja Pekka Korpi Seppeleajon voittajina vuonna 2019.
Kilpailupaikka:  Vermon ravirata, Helsinki
Perustettu:  1971
Matka:  2 100 m, autolähetys
Rotu:  lämminveriset
Ikä:  3-vuotiaat
Kilpailuennätys:  1.12,8a (Graceful Swamp 2018)
Voitokkain ohjastaja:  Markku Nieminen ja Jorma Kontio, 5
Ensimmäinen palkinto:  12 000 € (2015)
Seppeleajo on vuosittain Vermon raviradalla Helsingissä järjestettävä kolmivuotiaiden lämminveristen ravihevosten kansainvälinen suurkilpailu. Kilpailu pidettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1971 Käpylän raviradalla, josta se 1978 siirrettiin vastavalmistuneeseen Vermoon. Vuoteen 1992 asti Seppeleajo kilpailtiin tasoitusajona, jonka jälkeen siirryttiin nykyiseen 2 100 metrin ryhmälähtöön. Se järjestetään perinteisesti keväisen Finlandia-ajon yhteydessä.