Riihimäen Puhelin
Historiaa > Riihimäen Puhelin Oy

Valtio oli antanut uudet määräykset puhelinverkon rakenteeseen v.1954, pitkän työrupeaman tehnyt Tuomas Tamminen oli jo eläkeiässä ja yhtiöön palkattiin ensimmäinen linjateknikko A. Salin. Puhelinverkko muuttui ja valtio rakensi kokomaata käsittävän automaattisen kaukovalinnan. Tämä aiheutti Riihimäen Puhelimelle useita isoja ja kalliita teknisiä töitä. Kaukovalinnan aiheuttaman suunnittelun laati tilauksesta Tuomas Tammisen poika, insinööri Reino Tamminen..    
Vuonna 1955 monen kylän asukkaat, mm.Siirtolassa, Punkassa ja Apilistossa, vaativat tomerasti puhelinta ja keskukseen hankittiin sadan numeron laajennus, joka valmistui kesällä 1956.. Puhelinyhtiössä pelättiin 1950-luvun loppupuolella valtion kaappausta, puhuttiin puhelinlaitosten sosialisoinnista. Riihimäen puhelinyhtiössä ehdotettiin liittymistä Helsingin puhelinlaitokseen, mutta asia ei edennyt pidemmälle.. Yhtiöllä oli myös vain väliaikainen toimitusjohtaja 1958-1959, varsinaiseksi toimitusjohtajaksi saatiin teknikko Jukka Koskinen Someron Puhelinosuuskunnasta 1.helmikuuta 1959. J. Koskinen teki suorapuheisen analyysin Riihimäen puhelinosakeyhtiön tilanteesta ja yhtiön hallitus hyväksyi suunnitelman tilanteen parantamiseksi 18. maaliskuuta 1959. Tj. Koskinen oli jo hankkinut Volkswagen pakettiauton ja suunnitelmaan kuuluivat mm.seuraavat työt; siirtyminen suljettuun viisinumeroiseen tilaajanumerointiin, liittyminen automaattiseen kaukopuhelinjärjestelmään, avojohto- ja ilmakaapeliverkon laajennukset, Riihiviidan ja Punkan keskukset sekä Launosten (joka tosin piti muuttaa automaattiseksi) ja Tervakosken keskusten lunastaminen ja Hausjärven Puhelinosuuskunnan laitteiden ostaminen. Tämä kaikki edellytti rahan saamista ja yhtiöjärjestyksen muuttamista osakepohjan laajennuksella, muutokset hyväksyttiin hallituksessa vuoden 1959 huhtikuussa ja toukokuussa. Yhtiön uudeksi nimeksi tuli Riihimäen Puhelin Oy..
Nyt jokainen tilaaja oli myös Riihimäen Puhelin Oy:n osakas, kuten lähes kaikissa muissakin yksityisissa puhelinlaitoksissa. Yhtiömuodon muutos onnistui ja yhtiöön liittyi uusia osakkeenomistajia ja näin yhtiö sai pääomaa, jota tarvittiin teknisiin muutoksiin..
Hieman erikoinen ratkaisu nähtiin Apiliston kylän (Karan) alueella, kun valtio rakensi sinne automaattikeskuksen v.1957. Aiemmin Riihimäen puhelinyhtiö ei ollut suostunut kyläläisten vaatimuksiin ja näin valtio tuli peliin mukaan, joka tosin aiheutti pientä närää. Yhtiössä ymmärrettiin tilanne, että näin tuli kuitenkin hyvä kokonaisuus. Myöhemmin valtio myi Karan keskuksen Riihimäen Puhelimelle v.1978, valtio edellytti keskuksen tilaajien suostumusta, joka saatiin kokouksessa 14. kesäkuuta 1978. Myynti oli sikäli historiallinen, että valtio ei ollut myynyt yhtään puhelinkeskusta aiemmin yksityiselle puhelinlaitoksella..
Puhelinlaitoksia oli suuri määrä, kun tekninen kehitys vaati mm.teknistä kykyä liittymään automaattiseen kaukoverkkoon, niin 575 puhelinlaitoksta fuusioitiin vuosina 1950 - 1962. Fuusioissa puolet meni yksityisiin laitoksiin ja toinen puoli valtion posti- ja lennätinlaitokseen.. Riihimäen alueella käytiin jonkunlainen kisa Hausjärven liittymisestä joko Riihimäen puhelimeen tai valtion verkkoon. Lopullisesti Hausjärven Puhelinosuuskunta päätti 9.syyskuuta 1959 myynnistä Riihimäen Puhelin Oy:lle, jonka voitto oli täpärä äänin 95 -93.. Riihimäen Puhelimen apuna oli Puhelinlaitosten liitto, joka oli perustettu v.1921..
Riihimäen keskus uusittiin v.1961 ja puhelinnumeroista tuli viisinumeroisia ja kaikki tilaajat olivat automaattisen valinnan piirissä joulukuun 17. päivästä alkaen v.1961. Riihimäen Puhelin Oy:llä oli keskuksia vuoden 1961 joulukuussa seuraavasti: Riihimäellä Riihimäen, Paalijärven ja Arolammin keskukset, Janakkalassa Tervakosken ja Punkan keskukset, Lopella Launosten keskus, Lammilla Hietoisten keskus ja Hausjärvellä Hausjärven, Ryttylän, Turkhaudan, Vantaan, Puujaan, Kallion, Kurun, Oitin, Rutajärven, Haminankylän, Mommilan ja Maitoisten keskukset. Talous oli tiukalla, kun Riihimäen Puhelin Oy oli sijoittanut puhelinolojen kehittämiseen 150 miljoonaa markkaa viimeisen 2,5 vuoden aikana. Vakuudet olivat hieman ongelmallisia, mutta pahaan tilanteeseen taloudessa ei yhtiö kuitenkaan joutunut. Riihimäen tilaajien määrä kaksinkertaistui vuosina 1958-1962 ja puheluaika kolminkertastui. Puhelinkaukoliikennettä varten valmistui uusi valtion automaattikeskus kalliosuojaan v.1963, näin parani puhelinliikenne Riihimäellä kun myös kaukopuhelut tulivat tilaajavalinteiseksi 18.elokuuta 1963. Automaattisissa kaukopuheluissa esiintyi alussa kuitenkin ruuhkaa, eikä puhelut aina onnistuneet, syyksi paljastui Helsingin kaukokeskuksen puutteellinen kyky vastata Riihimäen lisääntyneeseen kysyntään..
Puhelujen hinnoittelussa Riihimäen Puhelin Oy siirtyi kestoperusteiseen hinnoitteluun entisestä lukumäärään perustavasta, tämä aiheutti keskustelua. Yhtiö selitti että kaikki muutkin puhelinlaitokset käyttivät kestoperusteista, paitsi Helsingin Puhelinyhdistys. Hinnoittelun muutos tehtiin kun kaikki olivat automaattisen valinnan piirissä..