stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hiirensammalet
Suomessa esiintyvät hiirensammallajit

Bryum algovicum – heilurihiirensammal
Bryum alpinum – valumahiirensammal
Bryum archangelicum – väinänhiirensammal
Bryum arcticum – lapinhiirensammal
Bryum argenteum – hopeahiirensammal
Bryum caespiticium – savikkohiirensammal
Bryum capillare – karvahiirensammal
Bryum creberrimum – sorahiirensammal
Bryum cryophilium – verihiirensammal
Bryum cyclophyllum – luhtahiirensammal
Bryum dichotomum – kirjohiirensammal
Bryum elegans – sirohiirensammal
Bryum intermedium – karttuhiirensammal
Bryum klinggraeffii – kuparihiirensammal
Bryum knowltonii – järvihiirensammal
Bryum longisetum – pitkäperähiirensammal
Bryum marratii – lusikkahiirensammal
Bryum mildeanum – tammihiirensammal
Bryum moravicum – rihmahiirensammal
Bryum muehlenbeckii – tupashiirensammal
Bryum neodamense – silmuhiirensammal
Bryum oblongum – kielihiirensammal
Bryum pallens – rusohiirensammal
Bryum pallescens – kalvashiirensammal
Bryum pseudotriquetrum – lettohiirensammal
Bryum rubens – purppurahiirensammal
Bryum salinum – merihiirensammal
Bryum tenuisetum – hentohiirensammal
Bryum turbinatum – valjuhiirensammal
Bryum uliginosum – kosteikkohiirensammal
Bryum violaceum – sinipunahiirensammal
Bryum warneum – päärynähiirensammal
Bryum weigelii – hetehiirensammal
Bryum wrightii – napahiirensammal
Hevosurheilu

Ravuri ja ohjastaja.
Hevosurheilu on yhteisnimitys ravi- ja ratsastusurheilulle.
Historiaa

Antiikin Kreikassa nelivaljakkoajossa ja ratsastuksessa kilpailtiin jo vuoden 1000 eaa. aikoihin. Olympian kisojen kilpailuohjelmaan nelivaljakkoajo tuli vuonna 680 eaa. ja ratsastuskilpailut vuonna 648 eaa. Myöhemmin mukaan tuli vielä kaksivaljakkoajo. Antiikin olympialaisten hippodromia ei ole vielä kaivettu esiin.
Roomalaiset omaksuivat hevoskilpailut kreikkalaisilta noin vuonna 500 eaa. Hevoskilpailuista tuli suosittuja kautta koko suuren Rooman valtakunnan Länsi-Roomassa aina 500-luvulle saakka ja Itä-Roomassa aina 1200-luvulle. Rooman suurin kilpa-areena oli Circus Maximus. Rooman ja Konstantinopolin kilpa-ajoissa kilpailivat fraktiot, jotka käyttivät kukin omaa tunnusväriään, punaista, vihreää, sinistä ja valkoista. Kuuluisimmat ajajat olivat suuria tähtiä ja sankareita.
Persiassa kehitettiin ajanlaskun ajan tienoilla hevospoolo, jota pelataan ratsun selästä mailoilla ja pallolla. Persiasta peli levisi Kiinaan, Mongoliaan, Japaniin ja Intiaan, missä britit omaksuivat sen 1800-luvulla ja toivat Eurooppaan. Hevospoolossa on kilpailtu nykyaikaisissa olympiakisoissa neljä kertaa vuosien 1908–1936 välillä.
Keskiajalla suosituiksi tulivat turnaukset, joissa ritarit mittelivät taitojaan muun muassa jousiammunnassa ja keihäänheitossa ratsun selästä. Tärkein oli kilpailu, jossa pyrittiin syöksemään vastustaja satulasta peitsien ja miekkojen avulla. Turnajaiset olivat tällaisten kisailujen loistelias ja juhlava muoto, jonka katsomossa nähtiin kuninkaallisia ja aatelistoa.
Ratsastuskilpailuja alettiin Länsi-Euroopassa harrastaa taas 1300-luvulla Englannissa, josta tuli hevoskilpailujen ja hevoskasvatuksen mekka. Kiitolaukkakilpailuja varten Englannissa jalostettiin englannintäysiverinen. Laukkakilpailut levisivät myös Yhdysvaltoihin, missä niistä tuli hyvin suosittuja, kuten 1830-luvulta alkaen myös Ranskassa. Laukkakilpailujen ohella alettiin kilpailla myös ravissa. Englannissa nousi suosituksi ketunmetsästys, jossa kettua jahdataan ratsain ja kettukoirien avulla.
Nykyaikana

Nykyaikana suosittuja hevosurheilun lajeja ovat esteratsastus, laukkaurheilu sekä hevoskärrykilpailut, erityisesti ravit. Laukkakilpailuihin ja raveihin liittyy läheisesti veikkauspelien pelaaminen kuten totoaminen. Olympialajeja ovat kenttäratsastus, kouluratsastus ja esteratsastus. Kaikissa hevosurheilun muodoissa hevosten kasvattamisesta ja hoitamisesta on tullut merkittävä taloudellisen toiminnan muoto.
Nykyaikana > Lajeja

ratsastuslajit
esteratsastus
kenttäratsastus
kouluratsastus
laukkaurheilu
lännenratsastus
matkaratsastus
monté eli raviratsastus
mounted games
poolo
rodeo
vikellys
working equitation
hevoskärryillä kilpailut
peitsikilpailut
ravit
valjakkoajo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hevosurheilu Wikimedia Commonsissa
Kreikkalaiset vaunukilpa-ajot kuvattuna Attikasta löydettyyn ruukkuun.
Keskiajan turnajaisiin kuuluneen peitsiottelun näytös Tanskassa
Kouluratsastusta.
Hevospoolo-ottelu käynnissä.
Hevossalmi

| Hevossalmi> Hästnässund |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Hevossalmi korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  495
Pinta-ala:  0,74 km² 
Väkiluku:  1 690  (2013)
Väestötiheys:  2338 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa-alue Laajasalon peruspiirissä
Postinumero(t):  00870
Lähialueet:  Jollas, Santahamina, Kruunuvuorenranta, Yliskylä
Hevossalmi (ruots. Hästnässund) on Laajasalon saarella sijaitseva kaakkoisen Helsingin 49. kaupunginosaan kuuluva osa-alue. Se on saanut nimensä samannimisestä, Laajasalon ja Santahaminan välisestä salmesta. Siellä asuu noin 1 700 asukasta.
Hevossalmen alue sijaitsee Jollaksen kaupunginosan länsipuolella, Santahaminan pohjoispuolella ja Laajasalon pääasutuskeskittymästä Yliskylästä etelään.
Alueen länsiosissa sijaitsee esimerkiksi päiväkoti ja yleinen uimaranta.
Hevossalmen silta

Vuosisatojen ajan Hevossalmen alue oli merellisten yhteyksien varassa. Manner oli tiettömän taipaleen takana, läpi Degerön saaren, yli neljän kilometrin päässä Herttoniemessä. Vuonna 1854 rakensi venäläinen sotaväki Santahaminan tykistön käyttöön tien Herttoniemestä Hevossalmeen ja siitä Santahaminaan. Tie nimettiin myöhemmin ”sotilastieksi”. Tästä ovat vielä muistot jäljellä Jollaksen pohjoisrannan kadunnimissä ja teiden linjauksissa.
Vuonna 1854 suljettiin Santahaminan pohjoispään, Hästnäsin, ympäri kulkenut vanha Hevossalmen väylä maapenkereellä. Tilalle räjäytettiin osin kallioon louhittu väylä Hästnäsholmenin eteläpäästä, josta nykyisinkin käytössä oleva väylä kulkee.
Vuonna 1877 väylän yli rakennettiin ensimmäinen varsinainen silta. Tosin jo aiemmin oli käytetty tilapäissiltoja, kuten myös losseja ylimenoon. Uusi Hevossalmi ylitettiin 49 metrin ponttonisillalla ja lisäksi laskettiin 85 metrin ponttonisilta Hevossalmen ja Degerön väliin. Hevossalmen ylittävä uusi silta kulki nykyisen sillan itäpuolitse heti kallioleikkauksen kupeessa.
Seuraava merkittävä muutos Hevossalmessa tapahtui vuosina 1910-1912(-13) kun Viaporin sotilasviranomaiset rakennuttivat uuden entistä syvemmän laivaväylän vanhan väylän kohdalle. Samalla pengerrettiin tie Hästnäsholmenin pohjoispäästä Degerön rantaan. Salmen yli rakennettiin rautainen kääntösilta. Se täyttikin tehtävänsä aina vuoteen 1959 asti, jolloin nykyinen silta korvasi sen.
Ensimmäisen kääntösillan rakentaminen vei aikaa puolisentoista vuotta. Sillasta kerrotaan, että se rakennettiin kahteen kertaan konstruktiovirheen takia. Vuosien saatossa pengerteitä on korotettu muutamia kertoja. Silti vuoden 2005 Itämeren myrsky, joka nosti merenpinnan Helsingissä ennätyskorkeuteen, + 164 cm, ylitti Laajasalon päässä pengertien parin tunnin ajan.
Vuoden 1959 silta koki täydellisen remontin talvella 2005–6 Senaatti-kiinteistöjen tilaamassa ja tielaitoksen urakoimassa peruskorjauksessa. Teiden suolaaminen ja kasvanut liikenne olivat saaneet aikaan vuosien saatossa siltaan rasitusmurtumia ja korroosiovaurioita. Silta purettiin, koottiin talven aikana uudestaan, vioittuneet palkit uusittiin ja heikentyneet muut osat vaihdettiin. Samalla uudistettiin sillan kääntökoneisto ja rakennettiin uusi meriliikenteen ohjaustorni sosiaalitiloineen vanhan kopin kohdalle. Maisemallisesti Hevossalmi sai myös uuden ilmeen 80-vuotisen ja kolmekymmenmetrisen kauas merelle näkyneen teräsristikkorakenteisen maston kadotessa sillan juuresta.
Leena Hietanen

| Leena Hietanen |
| --- | --- |
 Leena Hietanen vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1956 (ikä 67) Kuusamo
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  toimittaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Leena Hietanen (s. 30. joulukuuta 1956 Kuusamo) on suomalainen freelance-toimittaja. Hän on työskennellyt Virossa vuodesta 1993. Hietanen on kirjoittanut BBC Worldille ja Bridge Newsille, Kauppalehteen, Turun Sanomiin ja Helsingin Sanomiin. Vuonna 2008 Hietanen julkaisi WSOY:n Barrikadi-sarjassa ilmestyneen pamfletin Viron kylmä sota, jossa hän arvosteli Viron kansalaisuuspolitiikkaa.
Toiminta

Hietanen on toiminut Helsingin Sanomien kulttuuritoimituksessa. Vuonna 1988 hän oli tuottajana järjestämässä ensimmäisiä Rakkautta ja Anarkiaa -elokuvafestivaaleja.
Viron kylmä sota -kirjassa Hietanen sanoi, että Viron kansalaisuuspolitiikkaa sovelletaan venäläisiä vastaan apartheid-tyyppisenä sortopolitiikkana, jota oikeutetaan ”miehitysmyytillä”. Hietanen ei hyväksy Viron Neuvostoliiton-kauden nimittämistä miehitykseksi. Kirja herätti Virossa ja Suomessa arvostelua.
Leena Hietanen on herättänyt huomiota myös virolaisia ja Viron valtiota koskevilla, provosoivilla lausunnoillaan. 26. maaliskuuta 2009 Yle TV1-kanavalla A-talk-ohjelmassa häneltä kysyttiin, onko hän kutsunut blogissaan Viron kansaa ”rikollisen tyhmäksi” oli vastaus myöntävä. Tallinnan patsasmellakoista hän totesi, että ”Putinilla olisi ollut oikeus lähettää tankit Viron kaduille.” 16.6.2008 Hietanen kirjoitti yhdessä Petri Krohnin kanssa Eesti Ekspressin nettisivuille pamfletin, jossa he kutsuvat Viroa fasistiseksi apartheid-valtioksi.
Hietanen on perustanut ”Suomen Antifasistisen Komitean” yhdessä Johan Bäckmanin kanssa.
Hietanen pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa Suomen työväenpuolueen listoilta. Hän sai 247 ääntä. Hietanen kuvasi tuolloin  Natoa organisaatioksi joka kuuluu persläpien helminauhaan ja piti sitä lakkauttamisen arvoisena.
Ukrainan sodan aikana Hietanen on profiloitunut Venäjän tukijaksi ja sotatoimien puolustajaksi. Hietanen toimii läheisessä yhteistyössä Johan Bäckmanin kanssa. Hietanen toimii myös Naapuriseuran lehden kolumnistina.
Teokset

Viron kylmä sota.  (Barrikadi-sarja)  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34652-5
Antifasistin päiväkirja.  Helsinki:  Suomen Antifasistinen Komitea, 2010.  ISBN 978-952-5412-52-9
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dissidentti. Leena Hietasen ja Petri Krohnin yhteinen blogi.
Leena Hietanen Elonetissä.
Leena Hietanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Elonet
Hietakyyhky

| Hietakyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Hietakyyhkylinnut Pterocliformes
Heimo::  Hietakyyhkyt Pteroclidae
Suku::  Hietakyyhkyt Pterocles
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Pterocles orientalis  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Hietakyyhky Wikispeciesissä   Hietakyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pterocles orientalis
Hietakyyhky (Pterocles orientalis) on hietakyyhkyjen heimoon kuuluva lintulaji.
Tuntomerkit

Hietakyyhky on rakenteeltaan iso ja voimakas ja se on 30-35 senttimetriä pitkä. Siivet ovat leveät, pitkät ja teräväkärkiset ja yläpuolelta kullanruskeat. Pyrstö on lyhyt. Molemmilla sukupuolilla on iso, musta vatsalaikku ja kermankeltainen rintavyö. Koiraalla on harmaa pää ja rinta ja ruskea kurkku, jonka keskellä on musta laikku. Naaraan rinta on kellanruskea ja siinä on heikkoja, mustia täpliä.
Hietakyyhkyn lentoääni on rullaava tai puliseva "tjyrrr'r'r're-ka", joka hidastuu loppua kohti. Lentoon lähtiessä hietakyyhky päästää joskus sointuvan "tjuuo" -äänen.
Levinneisyys

Hietakyyhkyja elää Portugalissa, Espanjassa, Pohjois-Afrikassa, Lähi-idässä ja Keski-Aasiassa.
Elinympäristö

Hietakyyhky pesii vähäkasvustoisilla tasangoilla. Se voi nousta myös korkeammalle vuorille ja on sukulaislajejaan vähemmän riippuvainen lämmöstä. Hietakyyhkyt lentävät lähinnä aamuisin kymmeniä kilometrejä juomapaikoille.
Hermetica

| Hermetica Corpus Hermeticum |
| --- | --- |
 Corpus Hermeticumin ensimmäinen latinankielinen laitos. Marsilio Ficino, 1471.
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  100–200-luku
Suomennos
Suomentaja:  Sampsa Kiianmaa, H. M. Lampikoski ja Pentti Tuominen
Kustantaja:  Aatma
Julkaistu:  2020
ISBN:  978-951-8995-26-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hermetica on joukko myöhäisantiikin aikaisia hermetistisiä kirjoituksia, jotka väittävät sisältävänsä salattua viisautta ja jotka pantiin yleensä Hermes Trismegistoksen nimiin. Joukko säilyneitä kreikankielisiä kirjoituksia 100- ja 200-luvuilta koottiin ja käännettiin latinaksi renessanssin aikana, ja näin syntyi kokoelma nimeltä Corpus Hermeticum. Alun perin tekstejä oli kuitenkin paljon enemmän, ja niitä oli kirjoitettu muun muassa syyrian, arabian, armenian ja koptin kielillä.
Historia > Ajoitus

Hermetististen tekstien tarkka ajoittaminen on vaikeaa, mutta ne on todennäköisesti koottu ja kirjoitettu viimeistään ensimmäisen ja kolmannen vuosisadan jaa. välisenä aikana.
Jo ennen antiikin aikaa egyptiläiset papit olivat koonneet yhteen suuren joukon muinaisia viisaustekstejä, mutta kun Aleksanteri Suuri oli valloittanut Egyptin 332 eaa., papisto sai hyvän syyn kääntää niitä myös kreikaksi. Mahdollisesti he halusivat näyttää valloittajille, että kyllä Egyptinkin kulttuuri oli pitkälle kehittynyt, ei vain Kreikan. Papit julkaisivat tekstit Thot-jumalan nimissä. Thot oli muinaisen Egyptin viisauden jumala ja jumalallinen opas, joka ohjasi kuolleitten sieluja tuonpuoleiseen. Thot-jumalan vastine kreikkalaisessa mytologiassa oli Hermes, minkä vuoksi egyptiläiset papit viisaustekstejä kreikaksi julkaistessaan merkitsivät niiden tekijäksi nimimerkin ”Hermes Trismegistos”. Nimen loppuosa on muinaiskreikkaa ja tarkoittaa ”kolmesti suurin”.
Renessanssiaikana kaikkien tekstien uskottiin olevan peräisin Mooseksen ajan Egyptistä. Klassisen kirjallisuuden tutkija Isaac Casaubon osoitti vuonna 1614 tekstien sanaston perusteella, että jotkut teksteistä, erityisesti filosofiaa käsittelevät, käyttivät liian myöhäistä oppisanastoa ollakseen niin vanhoja. Myöhempi tutkimus on myöntänyt tekstien aiemmin oletettua nuoremman iän mutta katsonut tekstien jatkavan faaraoiden Egyptin kulttuuria enemmän kuin aiemmin on usein ajateltu. Luonteeltaan tekstit ovat kuitenkin hyvin eklektisiä.
Historia > Kirjoittaja ja yleisö

Vaikka tekstit esittävät usein olevansa egyptiläisen papiston tekstejä tai Egyptissä käytyjä keskusteluja, niiden käyttämän kielen hellenistiset piirteet osoittavat kreikkalaiseen alkuperään. On kuitenkin todennäköistä, että salanimiä käyttäneet kirjoittajat katsoivat olevansa enemmän egyptiläisiä kuin Aleksandrian kreikkalaisia. Tämä näkyy esimerkiksi siinä, että tekstit katsovat egyptin kielen olevan ylivertainen, ja Asklepios sisältää verisen profetian ”ulkomaalaisten” karkottamisesta ja pakanallisen Egyptin jälleenpystyttämisestä.
Renessanssiaikana Hermetican harrastajat pitivät kokoelmaa okkultistisen filosofian huipentumana. Useista piirteistä voi kuitenkin päätellä, että tekstit oli tarkoitettu laajempaan käyttöön. Esimerkiksi uusplatonilaiset filosofit, jotka lainasivat usein Orfeuksen, Zarathustran, Pythagoraan ja muiden legendaaristen hahmojen nimiin laitettuja apokryfisiä kirjoituksia, eivät juuri koskaan lainanneet Hermes Trismegistosta. Teksteistä on löydetty viittauksia siihen, että ne olisivat mahdollisesti olleet alempien luokkien käytössä. Näin ne saattavat tarjota näkökulman Rooman valta­kunnan poliittisesti marginaalisten ei-roomalaistan ja ei-kreikkalaisten pakanakansojen uskonnolliseen ajatteluun.
Historia > Vaikutus renessanssiaikana

Hermetistiset tekstit olivat vielä 400-luvulla niin tunnettuja, että esimerkiksi kirkkoisä Augustinus hyökkäsi niitä vastaan teoksessaan Jumalan valtio. Tekstit kuitenkin katosivat Länsi-Euroopasta keskiajalla. Bysantista kuitenkin löytyi käsikirjoituksia, ne julkaistiin, ja niistä tuli tunnettuja Italiassa renessanssin aikana. Erityisen merkittävä oli Marsilio Ficinon latinankielinen käännös teksteistä, joka julkaistiin vuonna 1471 nimellä De potestate et sapientia Dei. Ficinon käyttämästä käsikirjoituksesta puuttui osa nykyisissä laitoksissa olleista tutkielmista. Ne käänsi Ficinosta riippumatta, toisesta käsikirjoituksesta hänen aikalaisensa Lodovico Lazzarelli, ja ne julkaistiin vuonna 1507.
Hermetican julkitulo vaikutti renessanssiajan ajattelun ja kulttuurin kehitykseen ja erityisesti alkemiaan ja nykymagiaan. Hermetica vaikutti myös useisiin filosofeihin, kuten Giordano Brunoon ja Pico della Mirandolaan, joka oli Ficinon oppilas. Amsterdamilaisen Bibliotheca Philosophica Hermetica -kirjaston aarteisiin kuuluu vuonna 1471 julkaistu Corpus Hermeticum.
Sisältö

Suurin osa hermetistisistä teksteistä on dialogeja — antiikin aikana suosituin opetustekstien muoto. Dialogeissa Hermes Trismegistos johdattaa oppilaitaan salattuun viisauteen.
Aihealueiltaan tekstit ovat laaja-alaisia. Usein ne käsittelevät jumalan ykseyttä ja hyvyyttä, kehottavat sielun puhdistamiseen ja puolustavat pakanallisia uskonnollisia käytäntöjä, kuten jumalankuvien kunnioitusta. Jotkin käsittelevät alkemiaa, magiaa tai niihin liittyviä aiheita. Jotkut sisältävät puolestaan gnostilaisuuteen tai uusplatonismiin vivahtavia pohdiskeluja. Tekstit olivatkin tulosta ensimmäisten vuosisatojen pakanallisten virtausten synkretistisestä yhdistymisestä. Muita esimerkkejä tuolta ajalta ovat gnostilaisuuden ja uusplatonismin lisäksi Kaldean oraakkelit sekä myöhempi orfilainen ja pythagoralainen kirjallisuus.
Toisin kuin jotkin gnostilaiset kirjoitukset ei Hermetica sisällä viittauksia juutalaisiin eikä kristillisiin teksteihin, ja tämä vaikuttaa tarkoitukselliselta. Tekstit sisältävät kuitenkin joitakin heijastumia Raamatun aiheista, mikä korostaa juutalaisten, kreikkalaisten ja egyptiläisten virtausten läheistä joskaan ei kitkatonta kosketusta hellenistisessä Aleksandriassa. Toisin kuin orfilainen kirjallisuus eivät Hermetican tekstit pyri selittämään kreikkalaista tarustoa. Kun tekstejä verrataan kaldealaisiin oraakkeleihin ja uusplatoniseen filosofiaan, eivät tekstit viittaa paljonkaan metafyysisen filosofian yksityiskohtiin vaan ne keskittyvät enemmänkin käytäntöön.
Sisältö > Corpus Hermeticumin tekstit

Seuraavat otsikot on annettu kahdeksastatoista tutkielmasta kolmelletoista G. R. S. Meadin englanninkielisessä käännöksessä:
Poimandres, Ihmisten Paimen
Asklepios (tai Asklepiokselle)
Pyhä saarna
Malja eli monadi
Ilmituomattomin Jumala on kaikkein ilmituoduin
Jumalassa yksin on hyvyys eikä missään muualla
Suurin paha ihmisten keskuudessa on tietämättömyys Jumalasta
Mikään olevainen ei häviä, mutta erehtyväiset ihmiset sanovat muutoksia tuhoutumiseksi ja kuolemiseksi
Ajattelusta ja aistimisesta
Avain
Syvenny Hermeeseen
Yhteisestä mielestä
Salainen vuorisaarna.
Kahdeksantoista tutkielmaa on julkaistu myös seuraavilla nimillä:
Ensimmäinen kirja
Toinen kirja. Nimeltään Poimandres
Kolmas kirja. Nimeltään Pyhä saarna
Neljäs kirja. Nimeltään Avain
Viides kirja
Kuudes kirja. Nimeltään Että vain Jumalassa on hyvyys
Seitsemäs kirja. Hänen salainen saarnansa Uudestisyntymisen Vuorella, ja
Hiljaisuuden harjoittaminen. Hänen pojalleen Tatille
Kahdeksas kirja. Että suurin paha ihmisissä on tietämättömyys Jumalasta
Yhdeksäs kirja. Yleismaailmallinen saarna Asklepiokselle
Kymmenes kirja. Syvenny Hermeeseen
Yhdestoista kirja. Yhteisestä mielestä Tat'ille
Kahdestoista kirja. Hänen maljansa eli monadi
Kolmastoista kirja. Aistimisesta ja ymmärtämisestä
Neljästoista kirja. Toiminnasta ja aistimisesta
Viidestoista kirja. Totuudesta hänen pojalleen Tat'ille
Kuudestoista kirja. Että mikään olevainen ei voi hävitä
Seitsemästoista kirja. Asklepiokselle, kuinka saavuttaa todellinen viisaus
Sisältö > Hermetican tekstit Corpus Hermeticumin ulkopuolella

Vaikka suurin osa hermetistisestä kirjallisuudesta oli kreikankielisen Rooman valtakunnan asukkaiden luomaa, ei tämä kirjallisuuden laji silti kuollut Rooman kukistuessa eikä se rajoittunut pelkästään kreikan kieleen. Hermetististä kirjallisuutta luotiin edelleen muun muassa koptin, syyrian, arabian armenian kielellä sekä Bysantin kreikaksi. Kuuluisimpia esimerkkejä myöhemmästä hermetistisestä kirjallisuudesta on Smaragditaulu (Tabula Smaragdina), joka tunnetaan keskiajan latinankielisistä ja arabiankielisistä käsikirjoituksista. Se on mahdollisesti ollut alun perin syyriankielinen.
Vuonna 1945 löydetty Nag Hammadin kirjasto sisälsi hermetistisen tekstin, jota tutkijain enemmistö ei ollut lainkaan tuntenut. Kirjoituksen nimi on Tutkielma kahdeksannesta ja yhdeksännestä, ja se käsittelee hermetististä initiaatiota gnosikseen. Se on johtanut tulkitsemaan hermetismin kokonaisuutta uudelleen, erityisesti Jean-Pierre Mahén tutkimusten ansiosta.
Kirjallisuutta

Hermes Trismegistos: Corpus Hermeticum ; Smaragditaulu ja muita hermeettisiä kirjoituksia.  (Suomeksi kääntäneet ja toimittaneet Sampsa Kiianmaa, H. M. Lampikoski ja Pentti Tuominen)  Aatma, 2020.  ISBN 978-951-8995-26-8  Suomennos pohjaa englanninkieliseen käännökseen.
Aiheesta muualla

The Corpus Hermeticum, G. R. S. Meadin käännös — The Gnostic Society Library (englanniksi)
The Divine Pymander in XVII books (Arkistoitu – Internet Archive), John Everardin käännös — Adam McLean's Alchemy Web Site (englanniksi)
Corpus Hermeticum: Kolmastoista kirja: Tat puhuttelee Hermestä (Arkistoitu – Internet Archive), suomentanut J. Nefastos. Käännetty Salaman-Oyen-Whartonin englanninkielisestä käännöksestä (Inner Traditions 2000)
Genest, Jeremiah: The Corpus Hermetica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ockenström, Lauri: Hermeettisten Corpus hermeticumin ja Asclepiuksen vaikutus Marsilio Ficinon ihmiskeskeiseen ajatteluun Historian ja etnologian laitos, Jyväskylän yliopisto. 2007.
Hiljaa virtaa Don (ooppera)

Hiljaa virtaa Don (ven. Тихий Дон, Tihi Don) on Ivan Dzeržinskin vuonna 1935 ensi-iltansa saanut ooppera, joka Neuvostoliitossa nostettiin puolueen ihanteiden mukaiseksi mestariteokseksi. Oopperan libretto perustuu Mihail Šolohovin samannimiseen romaaniin. Teos oli musiikilliselta kieleltään erittäin vanhoillinen ja sisälsi paljon kansanmusiikin omaisia aineksia.
Nykyisin teos tunnetaan parhaiten siitä, että Pravdan arvostelussa, jossa hyökättiin Dmitri Šostakovitšin Mtsenskin kihlakunnan lady Macbethia vastaan verrattiin sitä nimenomaisesti Hiljaa virtaa Donin melodisuuteen ja kuoro-osuuksiin.
Hiippakotilot

| Hiippakotilot |
| --- | --- |
 Hiippakotiloihin kuuluvia lajeja
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Kapeakielikotilot Neogastropoda
Heimo::  Hiippakotilot Mitridae  Swainson, 1831
Alaheimot
 Cylindromitrinae  Imbricariinae  Isarinae  Mitrinae  Pleioptygmatinae  Strigatellinae 
Katso myös
   Hiippakotilot Wikispeciesissä   Hiippakotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hiippakotilot (Mitridae) on kapeakielikotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Hiippakotilot jaetaan kuuteen alaheimoon ja 34 sukuun. Suvuista seitsemän on tarkemmin alaheimoihin luokittelemattomia. Heimon lajimääräksi on arvioitu noin 300–400. Hiippakotiloiden kuori on kookas ja muodoltaan sukkulamainen ja suippenee kärkeä kohden muistuttaen piispan hiippaa. Kuoressa ei ole sulkulevyä ja se on usein värikäs. Heimon lajien jalka on lyhyehkö ja kuono pitkä.
Levinneisyys ja elintavat

Hiippakotiloita tavataan maailmanlaajuisesti subtrooppisilta ja trooppisilta alueilta. Useat niistä ovat matalien vesien lajeja, mutta myös syvien vesien lajeja tunnetaan. Heimon lajit liikkuvat hiekka- tai mutapohjaisilla alueilla ja riutoilla. Hiippakotiloiden ravintoa ovat madot ja nilviäiset.