stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jan Guillou
Teokset > Muita kirjoja

Suuri paljastus.  (Det stora avslöjandet, 1974)  Suomentanut Arvi Tamminen. Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-353-5
Pahuus.  (Ondskan, 1981)  Suomentanut Veijo Kiuru. Porvoo:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-21264-4
Berättelser från Det nya riket (1982)
Gudarnas Berg (1990)
Grabbarnas kokbok (Leif G. W. Perssonin kanssa, 1992)
Noitien asianajaja.  (Häxornas försvarare: Ett historisk reportage, 2002)  Suomentanut Tapio Koivukari. Helsinki:  Johnny Kniga, 2004.  ISBN 951-0-27747-9
Varkaiden markkinat.  (Tjuvarnas marknad, 2004)  Suomentanut Tuula Tuuva. Helsinki:  Like, 2007.  ISBN 952-471-649-6
Uinuva uhka.  (Fienden inom oss, 2007)  Suomentanut Salla Simukka. Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0168-8
Teokset > Näytelmä

Pahuus; dramatisoinut Pasi Lampela. Helsinki : Kirja kerrallaan : 2012 - (Kansallisteatterin kirja, ISSN 2242-5276 ; 87). ISBN 978-952-480-306-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jan Guillou Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Harri Gustafsberg

| Harri Gustafsberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  poliisi, tietokirjailija, yrittäjä, yrityspuhuja
Muut tiedot
Koulutus: filosofian tohtori, turvallisuushallinnon maisteri
Harri Gustafsberg on suomalainen tietokirjailija, valmentaja ja entinen poliisi. Koulutukseltaan hän on filosofian tohtori ja turvallisuushallinnon maisteri.
Ura

Gustafsberg kasvoi Kittilässä ja opiskeli lukion jälkeen karttapiirtämistä Rovaniemellä. Vuonna 1989 hän pääsi Tampereen Poliisiammattikorkeakouluun. Gustafsberg toimi poliisin Valmiusyksikkö Karhussa vuoteen 2014. Viimeiset kymmenen vuotta hän työskenteli kouluttajana ja operatiivisena johtajana.
Gustafsberg on tutkinut mielen suorituskykyä ja sen valmentamista. Hän on kirjoittanut tietoteokset Mielen valmentamisella optimaaliseen suoritukseen (2014), Tilannetaju (2017, Helena Åhmanin kanssa) ja Karhuryhmä (2019, Heidi Holmavuon kanssa).
Gustafsberg on toiminut myös yrityspuhujana ja valmentajana.
Perhe

Harri Gustafsberg oli naimisissa vuoteen 2011 saakka hyvinvointiyrittäjä Jutta Larmin kanssa. Gustafsberg on adoptoinut Larmin ja Larmin menehtyneen puolison liikemies Petteri Jussilan pojan. Avioituessaan Gustafsberg ja Larm vaihtoivat molemmat sukunimeä ja ottivat yhteiseksi sukunimekseen Gustafsberg.
Teokset

Gustafsberg, Harri: Mielen valmentamisella optimaaliseen suoritukseen.  Vimpeli:  Siipipyörä, 2014.  ISBN 978-952-68242-0-8
Åhman, Helena & Gustafsberg, Harri: Tilannetaju : päätä paremmin.  Helsinki:  Alma Talent Pro, 2017.  ISBN 978-952-14-3144-9
Gustafsberg, Harri: Do people get shot because some cops panic? : enhancement of individual resilience through a police resilience and efficiency training program.  (Väitöskirja Tampereen yliopistoon)  Tampere:  Suomen Mentoritiimi Oy, 2018.  ISBN 978-952-94-0032-4
Gustafsberg, Harri & Holmavuo, Heidi: Karhuryhmä.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-34502-2
Gustafsberg, Harri & Sallinen, Sami: Taktinen neuvottelu.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39417-4
Gustafsberg, Harri & Ollikainen, Milla: Karhuryhmä 2 – Matkalla mielen mestariksi. Helsinki: Otava, 2022. ISBN 978-951-1-42871-8.
Aiheesta muualla

Harri Gustafsberg ja tiimi
Seura: Karhuryhmän tutkija-kouluttaja Harri Gustafsberg: ”Haluan ymmärtää ihmisen kehon ja mielen yhteyttä mahdollisimman paljon” (26.5.2020)
Yle: Harri Gustafsberg koki outoja Karhuryhmän poliisina, kunnes tajusi kärsineensä stressireaktiosta – 10 neuvoa, joilla paineita voi hallita (19.1.2020)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Haapasuikerosammal

| Haapasuikerosammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Brachytheciaceae
Suku::  Suikerosammalet Brachythecium
Laji::  populeum
Kaksiosainen nimi
 Sciuro-hypnum populeum  (Hedw.) Ignatov & Huttunen 
Synonyymit
 Brachythecium populeum (Hedw.) Schimp. 
Katso myös
   Haapasuikerosammal Wikispeciesissä   Haapasuikerosammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapasuikerosammal (Sciuro-hypnum populeum) on lehtisammallaji suikerosammalten heimossa (Brachytheciaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä.
Haapasuikerosammal on keskikokoinen, yleensä alle kymmenen senttimetrin kokoinen sammal, joka kasvaa alustanmyötäisenä kasvustona. Sen versot ovat tiheästi ja melko epäsäännöllisesti haarautuvia, kärjistä pensselimäisiä. Lehdet ovat kiiltävät, suorat, tyvestä leveät, pitkäkärkiset ja niissä on vahva keskisuoni. Laji on yksikotinen ja itiöpesäkkeet ovat tavallisia.
Laji kasvaa muun muassa lehtometsissä metsähaapojen tyvirungoilla ja kivialustoilla.
Toivo Gustafsson

Toivo Gustafsson
Toivo Gustafsson (9. maaliskuuta 1891 Helsinki – 31. lokakuuta 1934) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat kirvesmies Oskar Gustafsson ja Serafia Simola. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hulda Maria Berschewskyn kanssa.
Opinnot

Gustafsson kävi kansakoulun. Hän suoritti Voimistelu- ja urheilukurssin Keisarillisen Aleksanterin-yliopiston voimistelulaitoksessa vuonna 1918.
Jääkärikausi

Gustafsson oli ammatiltaan kemigraafi ja työskenteli useissa liikkeissä ensin Suomessa ja myöhemmin Tukholmassa vuosina 1913–1915, kunnes liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 5. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskursseille.
Suomen sisällissota

Gustafsson astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella ja Viipurissa, missä hän haavoittui.
Sisällissodan jälkeinen aika

Gustafsson palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jolla oli myöhemmin nimet Savon jääkärirykmentti n:o 3 ja Uudenmaan rykmentti. Hän toimi. rykmentissä 26. toukokuuta 1918 lähtien 3. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 9. syyskuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Janakkalan suojeluskuntaan 15. tammikuuta 1920 ja oli palveluksessa 1. marraskuuta 1920 saakka ja uudelleen 1. huhtikuuta 1921 – 1. kesäkuuta 1923 välisen ajan, jonka jälkeen hän oli entisessä ammatissaan sekä liikemiehenä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Kaartin hautausmaalle.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Harry Gustafsson-Guster

Harry Ilmari Gustafsson-Guster
Harry Ilmari Gustafsson-Guster (käytti Saksassa peitenimeä Guster), (1. tammikuuta 1894 Riihimäki – 18. huhtikuuta 1963) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat leipurimestari Anders Oskar Gustafsson ja Amanda Gustaava Michelson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 näyttelijä Aino Margareta Paasosen kanssa, josta hän erosi vuonna 1934 ja avioitui toisen kerran vuonna 1943 farmaseutti Toini Lindellin kanssa.
Opinnot

Hän kävi neljä luokkaa Helsingin ruotsalaista reaalilyseota ja yhden luokan Helsingin teollisuuskoulua. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918.
Jääkärikausi

Tämä riihimäkeläinen lennätinmekaanikko liittyi yhtenä Saksassa järjestetylle Pfadfinder-kurssille 8. huhtikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin Kuninkaallisen Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin edelleen 8. marraskuuta 1915 pataljoonan 3. komppaniaan ja edelleen pataljoonan 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915 ja pataljoonan täydennysjoukkoon 22. toukokuuta 1916, jolloin hänet komennettiin etappitehtäviin Sassnitziin. Etappitehtävistä hän palasi takaisin 4. komppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa, missä hän haavoittui lievästi 13. lokakuuta 1916 ollessaan partiomatkalla sekä Aa-joen talvitaisteluissa.
Suomen sisällissota

Gustafsson-Guster astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan lähetti- ja muonitusupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Tarpilassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Gustafsson-Guster palveli sisällissodan jälkeen edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi. Hän toimi rykmentissä lähettiupseerina ja 2. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja liittyi suojeluskuntajärjestöön ja hänet sijoitettiin Rajamaan suojeluskuntain vartiopataljoonan 1. komppanian päälliköksi 10. maaliskuuta 1919, missä hän palveli 10. kesäkuuta 1919 saakka. Hän oli vähän aikaa Parikkalan-Simpeleen suojeluskunnan harjoitusupseerina sekä Pohjois-Lohjan suojeluskunnan paikallispäällikkönä 26. huhtikuuta 1920 – 1. tammikuuta 1921 välisen ajan, jonka jälkeen hän siirtyi liikealalle.
Talvi- ja Jatkosota

Gustafsson-Guster osallistui talvisotaan yhdysupseerina Etelä-Hämeen suojeluskuntapiirissä, josta hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi Jalkaväkirykmentti 62:een ja edelleen Jalkaväkirykmentti 69:ään. Hän osallistui talvisodassa taisteluihin Kollaalla. Välirauhan aikana hän toimi 21. Prikaatissa komppanianpäällikkönä, josta hänet siirrettiin Tammisaaren varuskunnan komentajaksi ja edelleen 13. Prikaatin yleiseksi syyttäjäksi. Jatkosotaan hän osallistui konekiväärikomppanian päällikkönä Jalkaväkirykmentti 24:n 3. pataljoonassa ja osallistui taisteluihin Viipurin lahdella. Hänet siirrettiin Linnoituspataljoona 4:n komentajaksi vuonna 1941, josta hänet siirrettiin vuonna 1944 Etelä-Kymenlaakson suojeluskuntapiirin komentajaksi, josta hän erosi vielä samana vuonna vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi Suomen puhallintehtaan palvelukseen sosiaalipäälliköksi. Hänet haudattiin Riihimäelle.
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Gyllene Tider (albumi)

| Gyllene Tider Gyllene Tider |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–syyskuu 1979, EMI Studio, Tukholma, Ruotsi
 Julkaistu: 18. helmikuuta 1980
 Tuottaja(t): Lasse "Trendy Hype" Lindbom
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 54.05
 Levy-yhtiö: Parlophone (7C 062-35709)
Listasijoitukset
  Sverigetopplistan: 1.  VG-lista: 27.
Gyllene Tiderin muut julkaisut
|   | Gyllene Tider 1980 | Moderna Tider 1981 |
Gyllene Tider on  ruotsalaisen popyhtye Gyllene Tiderin ensimmäinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1980 levymerkillä Parlophone. Se nousi Sverigetopplistanin sijalle 1.
Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Kappaleet > A-puoli

Skicka ett vykort, älskling (Send me a postcard – 2.31 (säv. R. Van Leeuven, san. Per Gessle)
Himmel no. 7 – 5.10 (säv. Mats Persson, Gessle, san. Gessle)
Revolver upp – 2.32 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
Flickorna på TV 2 – 3.56 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
(Dansar inte lika bra som) sjömän – 2.35 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
Sista gången jag såg Annie – 5.17 (säv. Gessle, san. Gessle)
Kappaleet > B-puoli

Billy – 5.24 (säv. Per Gessle, san. Gessle)
Fån telefon – 3.27 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
När ni faller faller ni hårt – 4.15 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
Ska vi älska, så ska vi älska till Buddy Holly – 3.51 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
Guld – 3.27 (säv. Persson, Gessle, san. Gessle)
Kokoonpano

Per Gessle – kitara, laulu
Mats Persson – kitara
Anders Herrlin – basso
Göran Fritzon – kosketinsoittimet, urut
Micke "Syd" Andersson – rummut
Aiheesta muualla

Gyllene Tider discogs.com -sivustolla
James Buchanan

| James Buchanan |
| --- | --- |

Yhdysvaltojen 15. presidentti
 1857–1861  
Varapresidentti:  John C. Breckinridge
Edeltäjä:  Franklin Pierce
Seuraaja:  Abraham Lincoln
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1791 Cove Gap, Pennsylvania
Kuollut: 1. kesäkuuta 1868 (77 vuotta) Lancaster, Pennsylvania
Ammatti:  lakimies
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  presbyteeri
 Nimikirjoitus
James Buchanan (23. huhtikuuta 1791 Cove Gap, Pennsylvania – 1. kesäkuuta 1868 Lancaster) oli Yhdysvaltojen 15. presidentti (1857–1861).
Buchanan toimi ennen presidentinvirkaansa muun muassa ulkoministerinä, senaattorina ja suurlähettiläänä. Presidenttinä hänet muistetaan epäonnistuneista yrityksistään saada rauhanomainen ratkaisu orjakysymykseen ja lopulta sisällissotaan johtaneista päätöksistään. Häntä onkin pidetty yhtenä maan historian huonoimmista presidenteistä.
Elämä > Nuoruus

James Buchanan syntyi 23. maaliskuuta 1791 Pennsylvanian Cove Gapissa. Hänen isänsä oli Irlannista Yhdysvaltoihin muuttanut kauppias James Buchanan vanhempi ja äitinsä Elizabeth Speer. Nuorempi James Buchanan kävi Dickinson Collegen Carlislessa Pennsylvaniassa ja alkoi tämän jälkeen opiskella lakia. Hän sai lakimiehen oikeudet vuonna 1812 ja alkoi harjoittaa ammattiaan Lancasterissa Pennsylvaniassa.
Elämä > Ura poliitikkona

Buchanan astui politiikkaan ensimmäisen kerran vuonna 1814, kun hänet valittiin Pennsylvanian lainsäädäntöelimeen federalistisen puolueen riveissä. Hän oli edustajana vuoteen 1818. Kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Edustajainhuoneessa Buchanan oli aina vuoteen 1820 asti. Kun federalistipuolue samana vuonna hajosi, hän päätti liittyä demokraatteihin. Kun demokraatti Andrew Jackson valittiin Yhdysvaltojen presidentiksi vuonna 1828, hän nimitti Buchananin Yhdysvaltain Venäjän-suurlähettilääksi vuonna 1831. Seuraavan vuoden ajan Buchanan neuvotteli Venäjän kanssa maiden välisistä kauppa- ja merenkäyntisopimuksista.
Palattuaan Euroopasta vuonna 1834 Buchanan valittiin Pennsylvanian edustajana Yhdysvaltain senaattiin. Hän palveli senaatissa vuoteen 1845, jolloin presidentti James K. Polk nimitti hänet ulkoministeriksi. Buchanan toimi ulkoministerinä neljä vuotta, jona aikana Yhdysvaltojen pinta-ala kasvoi yli kolmanneksella: Kalifornia, Texas ja valtaosa nykyistä maan lounaisosaa liitettiin tuolloin Unioniin. Samoihin aikoihin myös orjuuden eettisyys Yhdysvalloissa alkoi herättää keskustelua. Uusien alueiden pelättiin lisäävän orjuuden sallineiden osavaltioiden ja territorioiden määrää. Vuonna 1846 Buchanan tuki etelävaltiolaisten onnistuneita pyrkimyksiä estää Wilmot Provison voimaantulo. Laki olisi kieltänyt orjuuden kaikissa Yhdysvaltain-Meksikon sodassa vallatuilta alueilta. Myöhemmin Buchanan kuitenkin tuki Vuoden 1850 kompromissia, joka teki Kaliforniasta vapaan osavaltion, mutta antoi muille uusille alueille oikeuden päättää itse suhtautumisestaan orjuuteen.
Vuonna 1853 presidentti Franklin Pierce nimitti Buchananin Yhdysvaltain Britannian-ministeriksi. Tänä aikana Buchanan auttoi luonnostelemaan niin kutsuttua Ostendin manifestin. Suunnitelman mukaan Yhdysvallat olisi vallannut Kuuban sen silloiselta emämaalta Espanjalta itselleen. Vaikka suunnitelmaa ei koskaan pantu täytäntöön, aiheutti se suurta vastarintaa orjuutta vastustaneiden keskuudessa.
Elämä > Nousu presidentiksi

Vuonna 1854 presidentti Franklin Pierce hyväksyi Kansas-Nebraska Act -lakiesityksen, joka takasi Kansasille ja Nebraskalle territorioaseman, avasi ne uudisasukkaille ja antoi niille oikeuden päättää itse suhtautumisestaan orjuuteen. Tämän seurauksena alueille virtasi väkeä vain äänestämään orjuuden lopettamista tai jatkamista vastaan ja tilanne muuttui väkivaltaiseksi. Lakiesitystä tukeneelle Piercelle tämä oli suuri poliittinen tappio, eikä häntä valittu enää uudelleen demokraattien ehdokkaaksi. Sen sijaan puolue valitsi ehdokkaakseen Buchananin, joka ei ollut ottanut lakiesitykseen minkäänlaista kantaa. Varapresidenttiehdokkaaksi valittiin John C. Breckinridge, joka oli vain 35-vuotiaana maan kaikkien aikojen nuorin varapresidentti.
Vaaleissa Buchananin merkittävin vastaehdokas oli republikaanien John Fremont. Orjuus nousi vaaleissa pääkysymykseksi; Fremontin mielestä orjuus olisi pitänyt kieltää koko maassa, kun taas Buchananin mukaan osavaltioiden ja territorioiden tulisi itse saada määrätä suhtautumisestaan siihen. Valitsijamiesvaaleissa Buchanan voitti Fremontin äänin 174–114, kansanäänestyksessä 45,3%–33,1%.
Buchanan päätti valita kabinettiinsa ministereitä tasaisesti niin pohjois- kuin etelävaltioistakin ja toivoi orjuuskysymyksen pysyvän näin rauhallisena. Presidenttiä epäiltiin silti etelävaltioiden tukemisesta. Kaksi päivää Buchananin virkaanastujaisten jälkeen Yhdysvaltain korkein oikeus kuitenkin päätti, että Afrikasta tuodut mustat orjat eivät ole koskaan oikeutettuja Yhdysvaltain kansalaisuuteen eivätkä saa perustuslain takaamia oikeuksia. Käytännössä päätös esti liittovaltion hallitusta sallimasta orjuutta. Tämä aiheutti entistäkin suurempia erimielisyyksiä etelä- ja pohjoisvaltioiden välille. Myöhemmin Buchanan painosti pohjoisvaltiolaisia äänestämään Lecomptonin perustuslain puolesta, joka olisi sallinut orjuuden uudessa Kansasin osavaltiossa (ehdotus kuitenkin lopulta hylättiin ja Kansas liittyi Yhdysvaltoihin vapaana osavaltiona vuonna 1861). Vuonna 1858 kongressin ja presidentin välit kiristyivät edelleen, kun kongressin enemmistöön nousi orjuutta vastustanut republikaanipuolue. Tämä johti tilanteeseen, jossa republikaanit äänestivät Buchananin ehdotuksia vastaan ja Buchanan puolestaan esti kongressin päätökset veto-oikeudellaan.
Lokakuussa 1859 orjuuden vastustaja John Brown yritti aloittaa mustien orjien kanssa aseellista vallankumousta Harpers Ferryssä Virginiassa. Armeija tukahdutti kansannousun, mutta välikohtaus tulehdutti pohjois- ja etelävaltioiden jo ennestään räjähdysherkkiä välejä.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema

Buchanan ei pyrkinyt enää toiselle kaudelle presidenttinä, vaan hänen tilalleen nousi vuonna 1860 republikaaninen, orjuutta vastustanut Abraham Lincoln. Lincolnin vaalivoiton myötä Etelä-Carolina erosi Yhdysvalloista ja perusti Lincolnin virkaanastujaispäivänä maaliskuussa 1861 yhdessä kuuden muun osavaltion, Mississippin, Floridan, Alabaman, Georgian, Louisianan ja Texasin, kanssa Konfederaation eli etelävaltiot. Loput osavaltiot taas jäivät Unioniin eli pohjoisvaltoihin, joiden välille syttyi sisällissota kuukautta myöhemmin.
Jätettyään Valkoisen talon Buchanan siirtyi viettämään eläkepäiviään Wheatlandin maatilalle Lancasteriin Pennsylvaniaan. Sisällissodassa hän tuki Unionia ja Lincolnia. Vuonna 1866 hän sai valmiiksi muistelmansa, Mr. Buchanan’s Administration on the Eve of Rebellion (suom. Hra. Buchananin hallinto kapinan aattona), jossa hän puolusti presidenttinä noudattamaansa politiikkaa. Buchanan kuoli 1. kesäkuuta 1868, ja hänet haudattiin kotikaupunkinsa Woodward Hill Cemetery -hautausmaalle.
Yksityiselämä

Buchanan oli naimaton, edelleen ainoana Yhdysvaltain presidenteistä, ja hänen onkin usein epäilty olleen homoseksuaali. Vuonna 1819 hän meni kihloihin rikkaan virginialaisen tehtaanomistajan tyttären Ann Colemanin kanssa, mutta kihlaus purettiin myöhemmin. Buchananin on epäilty seurustelleen pitkäaikaisen asuinkumppaninsa ja Piercen lyhytaikaisen varapresidentin William Rufus Kingin kanssa. Häntä kutsuttiin usein pilkallisesti nimillä kuten ”his wife” (suom. Hänen vaimonsa) ja parista käytettiin nimitystä ”Siamese twins” (suom. Siamilaiset kaksoset), joka oli tuon ajan slangisana homo- ja lesbopareille.
Aiheesta muualla

James Buchanan (Arkistoitu – Internet Archive) Valkoinen talo (englanniksi)
Mr. Buchanan's Administration on the Eve of the Rebellion (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
| n k  Yhdysvaltain ulkoministerit |
| --- | --- | --- |
|  Livingston  Jay  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  Livingston  Jay  Jefferson  Randolph  Pickering  Marshall  Madison  Smith  Monroe  Adams  Clay  Van Buren  Livingston  McLane  Forsyth  Webster  Upshur  Calhoun  Buchanan  Clayton  Webster  Everett  Marcy  Cass  Black  Seward  Washburne  Fish  Evarts  Blaine  Frelinghuysen  Bayard  Blaine  Foster  Gresham  Olney  Sherman  Day  Hay  Root  Bacon  Knox  Bryan  Lansing  Colby  Hughes  Kellogg  Stimson  Hull  Stettinius  Byrnes  Marshall  Acheson  Dulles  Herter  Rusk  Rogers  Kissinger  Vance  Muskie  Haig  Shultz  Baker  Eagleburger  Christopher  Albright  Powell  Rice  Clinton  Kerry  Tillerson  Pompeo  Blinken  Rubio  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove  US Congress 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
John Brownin epäonnistunut yritys aloittaa orjien aseellinen kansannousu oli yksi ratkaisevista sisällissodan syistä.
Buchananin pitkäaikaisen asuinkumppanin William R. Kingin on usein epäilty olleen Buchananin poikaystävä.