stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sotahistoria
Esihistoriallinen sodankäynti (ennen 1200-lukua)

Esihistorian vuosituhansien aikana Suomenkin alueella lienee nähty suuri määrä aseellisia yhteenottoja, mutta niistä voivat kertoa enintään satunnaiset arkeologiset löydöt. Kivikautisten metsästäjä-kalastajakulttuurien elämäntapaa on usein pidetty suhteellisen rauhanomaisena, joskin tätä käsitystä on viime aikoina kyseenalaistettu. Nuorakeraamisen kulttuurin saapumista Etelä-Suomeen noin vuonna 3200 eaa. on joskus arveltu väkivaltaiseksi prosessiksikenen mukaan?. Pronssi- ja rautakauden, varsinkin merovingiajan, löytöihin sisältyy paljon aseita. On tosin epäselvää, milloin niitä on käytetty sotimiseen, milloin paikallisempaan väkivaltaan ja milloin lähinnä sosiaalisen aseman ilmaisemiseen.
1000–1300-luvut olivat Itämeren alueella rauhatonta aikaa. Katolisen kirkon tavoitteena oli alueen pakanallisten kansojen käännyttäminen kristinuskoon. Rauhanomaisten keinojen ei koettu riittävän esimerkiksi Liivinmaalla, joten välineeksi otettiin ristiretkien pohjoinen versio. Katolisen kirkon tavoitteita toteutti pääasiassa alueen orastaneet katoliset kuningas- ja ruhtinaskunnat kuten Tanska, Ruotsi, Novgorod ja muut ryhmät, kuten kalparitarit ja ristiretkeläiset, mutta toisaalta ne pyrkivät saamaan uusia alueita hallintaansa myös kirkosta välittämättä. Idässä ortodoksinen Novgorod oli maltillisempi käännyttämään lähialueiden pakanallisia kansoja kristinuskoon, mutta teki aktiivisesti sotaretkiä nykyisen Suomen ja luovutetun Karjalan alueelle lähde?. Itämeren alueen suomensukuiset kansat sotivat myös keskenään ja liittoutuivat vaihtelevasti Ruotsin ja Novgorodin kanssa tehden myös hyökkäyksiä omien alueittensa ulkopuolelle. Useat Suomen linnavuoret olivat käytössä kyseisenä aikana.
Riimukivissä on muutamia merkintöjä Suomessa surmansa saaneista henkilöistä. Ruotsin Gävlessä sijaitseva riimukivi Gs 13 kertoo Egil-nimisen henkilön kuolleen Hämeeseen tehdyllä ryöstöretkellä joskus 1000-luvun alussa. Retkeä johti Freygeirr-niminen päällikkö. Riimukiven tekstin mukaan sen pystytti Egilin muistoksi hänen veljensä Brúsi. Myös riimukivi G 319 on pystytetty Suomessa 1200-luvun alussa kuolleen Auðvaldr-nimisen henkilön muistoksi. Ruotsin Söderby-Karlin kirkossa sijainneen, mutta myöhemmin kadonneen riimukiven U 582, pystyttivät Bjôrn ja Ígulfríðr heidän Suomessa surmansa saaneen poikansa Ótryggrin muistolle.
Ensimmäiset Suomen kansojen ja Suomen alueen aseellisista konflikteja koskevat lähteet ovat peräisin mm. saagoista, Saxo Grammaticuksen töistä sekä Johannes Messeniuksen tekemästä Suomen kronikasta, joka osittain pohjautuu edellä mainittuihin. Nämä tiedot ovat kuitenkin usein epävarmoja ja sekoittuvat mytologiaan. 1000-luvulta lähtien Suomen tapahtumista kertovat mm. Novgorodin ensimmäinen kronikka, Nestorin kronikka, Sofian ensimmäinen kronikka ja Eerikin kronikka. Tiedot käyvät luotettavammiksi 1200-luvulla, mutta tältäkin vuosisadalta saatu kuva on varmasti puutteellinen.
Ruotsin vallan aika > Keskiaika

Suomen alue liitettiin osaksi Ruotsin kuningaskuntaa vähitellen ja vaiheittain 1200- ja 1300-luvuilla. Ruotsin hallinnon alaisten alueiden sotalaitos vähitellen muodostui emämaan mallin mukaiseksi. Alkuvaiheessa kuitenkin talonpoikainen nostoväki oli edelleen sotavoimien ydinjoukkona. 1300-luvulla väenottojärjestelmä muuttui niin, että jokainen asekuntoinen velvoitettiin puolustamaan omaa maakuntaansa hyökkääjiä vastaan. Vihollishyökkäyksen kohteeksi joutuneen alueen jokainen asekuntoinen mies osallistui taistelutoimintaan.
Näiden suomalaisten joukkojen lisäksi oli Suomessa jo keskiajalla varsinkin linnojen varusjoukkoina vähäisiä määriä värvättyjä ulkomaalaisia sotilaita.
Suomessa ruvettiin jo keskiajalla käyttämään tuliaseita, joista ensimmäisinä käyttöön otettiin tykit. Vanhin Suomesta tavattu tykki on mahdollisesti myöhemmin maahan tuotu 1300-luvun loppupuolen mallinen ase.
Ruotsin vallan aika > Luettelo Ruotsin vallan aikaisista sodista

Ruotsin ja Novgorodin välillä solmittiin vuonna 1323 Pähkinäsaaren rauha, joka lopetti pitkän sotaisen kauden. Sen jälkeen kun Venäjä 1400-luvulla yhdistyi, Ruotsin ja Venäjän välillä käytiin seuraavat sodat, joissa taisteltiin myös Suomen alueella:
vanha viha (1495–1497)
suuri Venäjän sota (1555–1557, päättyi Moskovan rauhaan)
pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota (1570–1595, päättyi Täyssinän rauhaan)
Inkerin sota (1610–1617, päättyi Stolbovan rauhaan).
Pohjan sota (1655–1660, päättyi Kardisin rauhaan)
Suuri Pohjan sota (1700–1721, päättyi Uudenkaupungin rauhaan)
Hattujen sota (1741–1743, päättyi Turun rauhaan)
Kustaa III:n sota (1788–1790, päättyi Värälän rauhaan)
Suomen sota (1808–1809, päättyi Haminan rauhaan).
Muita Ruotsin sanottuna aikana käymiä sotia olivat ainakin:
Liivinmaan sota (1558–1583)
Pohjoismaiden seitsenvuotinen sota (1563–1570) Tanskaa, Puolaa ja Lyypekin liittoumaa vastaan
Puolan sota (1600–1629)
Kolmikymmenvuotinen sota (1618–1648)
Seitsenvuotinen sota (Pommerin sota, 1756–1763)
Lisäksi Suomessa käytiin vuosina 1596–1597 sisällissota, joka tunnetaan nimellä nuijasota.
Ruotsin vallan aika > Lippukunnat vanhemmalla Vaasa-kaudella > Sodat ennen 30-vuotista sotaa

Suomalaisasutuksen leviäminen Pähkinäsaaren rauhassa sovitun rajalinjan itäpuolelle ärsytti venäläisiä, jotka olisivat toisaalta halunneet oman vaikutuspiirinsä ulottuvan aina Perämeren rannikolle asti. Vuonna 1553 Inkeristä tehtiin hävitysretki suomalaisten asuttamalle Karjalankannakselle. Tähän vastattiin luonnollisesti hävitysretkellä suomalaisten puolelta ja väkivaltainen kierre sai alkunsa. Kustaa Vaasa antoi vuonna 1554 määräyksen puolustaa niin sanottua Riitamaahan kuuluvaa Kivennavan seutua, mikä käytännössä tarkoitti sen liittämistä kiinteästi Ruotsin yhteyteen. Tämän jälkeen seurasi useita väkivaltaisia retkiä puolin ja toisin kunnes sota toden teolla puhkesi vuonna 1555.
Joutselän taistelussa suomalaisten saavuttama voitto maahan tunkeutuneista joukoista esti varsinaisten taistelutoimien leviämisen muualle kuin Karjalaan. Toisaalta tataarien aiheuttama selustauhka pakotti Iivana IV Julman keskittämään joukkojaan toisaalle ja siten sota muodostui lähinnä suurehkojen osastojen välisiksi rajakahakoiksi. Sota päättyi Novgorodin rauhaan 2. huhtikuuta 1557.
Ruotsi osallistui kilpailuun Itämeren herruudesta ja Venäjän kaupan valvonnasta, joka johti kesällä 1563 sotaan liittoutuneita Tanskaa ja Lyypekkiä sekä hieman myöhemmin vielä Puolaa vastaan. Sodan muodollisena syynä oli Tanskan kuningas Kristian III:n oli liittänyt vaakunaansa Ruotsin kolme kruunua, koska hän katsoi Ruotsin kuuluvan edelleen valtakuntaansa. Sotaa käytiin tulevina vuosina sekä Liivinmaalla että Etelä-Ruotsissa. Sodankäyntiin vaikutti lisäksi Ruotsin hallitsijan Eerik XIV:n välirikko veljensä Juhanan kanssa, joka oli avioitunut Puolan hallitsijan tyttären kanssa.
Sota päättyi Stettinin rauhaan 13. joulukuuta 1570. Ennen rauhan solmimista oli alkanut jo elokuussa uusi sota Venäjää vastaan, pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota. Sodan syynä olivat Liivinmaan omistus sekä Ruotsia hallitsevan Juhana III:n ja Venäjän hallitsijan Iivana IV Julman henkilökohtainen kauna.
Ruotsin vallan aika > Kustaa II Aadolfin armeijauudistus

Ruotsin hallitsijaksi 1611 noussut Kustaa II Aadolf oli osallistunut Venäjää vastaan käydyn sodan loppuvaiheeseen, jolloin hän huomasi Ruotsin armeijan taktiikan ja organisaation heikkoudet. Hänen aloittamansa uudistuksen tavoitteena oli luoda aiempaa suurempia määrätyn kokoisia asevelvollisuusrykmenttejä, jotka rekrytoitaisiin olemassa olevien hallintoalueiden mukaisesti. Ensimmäisessä vaiheessa oli tarkoitus perustaa kahdeksan maarykmenttiä, joissa kussakin olisi 3 264 miestä.
Suomessa maarykmenttien muodostamista hidastivat olemassa olevien lippukuntien palvelus Puolan ja Venäjän vastaisilla rajoilla sekä täydennystarpeen puute, jolloin Suomessa ei suoritettu väenottoa joukkojen täydentämiseksi. Suomeen määrättiin 1617-1618 maarykmenttien muodostamista hoitamaan komissaarit, joina olivat Viipurin, Savonlinnan ja Kyminkartanon alueella Henrik Fleming, Pohjanmaalla Filip Scheding, Ahvenanmaalla Kristoffer Wulfsdorf ja Sten Klaunpoika ja Turun läänissä Johan de la Gardie. Ennen väenoton aloittamista määrättiin Henrik Fleming Karjalan maarykmentin everstiksi (komentajaksi). Henrik Flemingin rykmentin everstiluutnantiksi määrättiin Ernst Creutz.
Luotavat maarykmentit ja ratsurykmentit määrättiin katselmukseen, jonka pitäisi valtakunnan varainhoitaja Jesper Matsson Kruus. Kruus antoi ohjeet jakaa Suomesta kootut joukot kahteen rykmenttiin, joissa kummassakin olisi kahdeksan lippukuntaa (komppaniaa). Kustaa II Aadolf vahvisti yksiköiden nimiksi Suomen ja Karjalan maarykmentti. Saamiensa ohjeiden mukaisesti rykmentit saivat alueelliset täydennysalueet ja selkeät tehtävät. Karjalan maarykmentti hoitaisi Narvan itäpuolisella alueella ja Suomen maarykmentti Virossa varuskuntapalvelusta.
Suomessa täydennettiin vuonna 1622 organisointia muodostamalla kahden maarykmentin sijaan kolme eli Suomen, Karjalan ja Cobronin maarykmentit. Nyt rykmentin vahvuudeksi määrättiin 1 176 miestä, jotka jaettaisiin kahdeksaan 147 miehen komppaniaan. Organisaatiomuutoksia hidasti joukkojen osallistuminen sotatoimiin ja uusi rykmentti organisaatio saatiin kuntoon vasta 30-vuotiseen sotaan.
Ruotsin vallan aika > Kustaa II Aadolfin armeijauudistus > 1700-luvun sodat

Hattujen sodaksi kutsutaan Ruotsin ja Venäjän välistä vuosien 1741–1743 aikana käytyä sotaa. Tämän sodan seurauksena venäläiset miehittivät Suomen. Miehitysaikaa kutsuttiin pikkuvihaksi. Sota päättyi Turun rauhaan 7. elokuuta 1743. Rauhanteossa Ruotsi menetti alueita Uudenkaupungin rauhan rajasta aina Kymijokeen asti. Sodasta käytetty nimi viittaa Ruotsin hattupuolueeseen. Hatut ajoivat revanssipolitiikkaa Venäjää vastaan, pyrkimyksenään korvata Suuren Pohjan sodan arvovaltatappio ja Uudenkaupungin rauhan aluemenetykset uudella sodalla. Tämä sota tunnetaan yhtenä Ruotsin sotahistorian suurimmista epäonnistumisista.
Kustaa III:n sota käytiin Ruotsin ja Venäjän välillä kesäkuusta 1788 elokuuhun 1790. Ruotsin kuningas Kustaa sai tekosyyn aloittaa kauan suunnittelemansa sodan Puumalassa sattuneen vähäisen välikohtauksen vuoksi. Sodan taisteluihin kuuluvat muun muassa Porrassalmen taistelu, Laitaatsillan taistelu, ensimmäinen ja toinen Ruotsinsalmen meritaistelu sekä Parkumäen taistelu. Sota oli Ruotsin kannalta hyödytön ja johti Kustaa III:n epäsuosioon, myöhemmin hänet murhattiin naamiaisissa vuonna 1792.
Suuriruhtinaskunnan ajanjakso 1809–1918

Oolannin sota tarkoittaa Pohjanlahdella ja Suomenlahdella käytyjä Krimin sodan taisteluita. Osmanien valtakunta aloitti sodan lokakuussa 1853 Venäjää vastaan sen liikehdittyä Romanian alueella ja britit sekä ranskalaiset ryhtyivät tukemaan osmaneja. Oolannin sodan tarkoituksena oli eristää Venäjän ulkomaankauppa ja pakottaa se rauhaan. Saarto oli tarkoitus toteuttaa niin, että Venäjän laivasto Itämerellä tehtäisiin toimintakyvyttömäksi tuhoamalla rannikkopuolustuslinnakkeet, laivastoa ja ulkomaankaupan varastoina toimivia kauppamakasiineja. Vahingosta huomattava osa kohdistui Suomeen, koska suuri osa tuon aikaisesta Venäjän lipun alla purjehtivasta kauppalaivastosta oli Suomessa.
Sisällissota

Sisällissotaa käytiin Suomessa 27. tammikuuta – 15. toukokuuta välisenä aikana vuonna 1918. Sodan välitön syy oli suomalaisen yhteiskunnan hajoaminen ylhäältäpäin Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen seurauksena. Suomen kansa oli jakautunut kahteen taloudellisesti, sosiaalisesti ja poliittisesti eri asemassa olleeseen kansanosaan. Vladimir Leninin johtamat bolševikit painostivat tuellaan ja vaatimuksillaan suomalaista työväenliikettä vallankumouksen toteuttamiseen. Hänen vaikutuksestaan sisällissodan syttymiseen ollaan silti eri mieltä. Vuoden 1917 aikana epäonnistuivat kummankin valtaryhmän sisäiset pyrkimykset yhteiskunnan hajoamisen ja ongelmien kasautumisen estämiseksi sekä uuden rakenteen ja järjestyksen luomiseksi. Tammikuussa 1918 tilanne kärjistyi nopeasti sodaksi, kun sekä valkoisten että punaisten jokainen näkyvä sotilaallinen tai poliittinen toimi johti rintaman toisella puolella vastaliikkeeseen ja mahdollisuus kompromissiin oli jo menetetty. Senaatti sai 12. tammikuuta eduskunnalta valtuudet ”lujan järjestysvallan” luomiseksi, mikä puolestaan antoi lisäpontta punakaartien toimiin. Osapuolet perustelivat valmistelujaan, erityisesti omille kannattajilleen, puolustautumisella.
Itsenäisyyden aika > Talvisota

Toista maailmansotaa edeltäneet vuosikymmenet olivat kuluneet Suomen ja kommunistisen Neuvostoliiton keskinäisen epäluulon vallitessa maiden välillä. Neuvostoliiton Josif Stalin ja Saksan Adolf Hitler olivat kumpikin tahoillaan käsittäneet, että sota heidän maidensa välillä olisi ennen pitkää väistämättä edessä. Stalin ei ollut vielä saanut armeijansa kehittämistä valmiiksi ja toisaalta Hitler halusi estää joutumisensa kahden rintaman sotaan, olihan hän jo huhtikuussa 1939 suunnitellut hyökkäyksen Puolaan, jonka rajat taas länsivallat olivat taanneet. Tämän vuoksi Saksa ja Neuvostoliitto solmivat Molotov–Ribbentrop-sopimuksen, jolla osapuolet käytännössä jakoivat Itä-Euroopan keskenään. Suomi, Baltian maat ja puolet Puolasta kuuluivat Neuvostoliiton etupiiriin. Tilanne oli ollut Suomelle uhkaava jo tätä ennen mutta nyt Neuvostoliitto sai vapaat kädet toimia Suomen ja Baltian kysymyksissä kuten halusi. Tämä kehitys johti talvisotaan.
Kirjallisuutta

Mankell, J.: Anteckningar rörände finska arméens och Finlands krigshistoria särskildt med afseende på krigen emellan sverige och Ryssland åren 1788–1790 samt 1808–1809 I–II.  Tukholma:  P. A. Norstedt & Söner, 1870.  (ruotsiksi)
Tawaststjerna, Werner: Lisätietoja Suomen sotahistoriaan Juhana III:n hallituksen alkuvuosilta (1568–1576).  (Akatemiallinen väitöskirja)  Helsinki:  J. C. Francellin ja Pojan kirjapaino, 1875.
Eskola, Anton: Suomen sodat ja rauhat.  Helsingissä:  Ajatus, 2003.  ISBN 951-20-6453-7
Laatikainen, Erkki: Piirteitä suomalaisen jalkaväen kehityksestä, I osa Suomalainen jalkaväki keskiajalla, Jalkaväen vuosikirja 1961
Laatikainen, Erkki: Piirteitä suomalaisen jalkaväen kehityksestä, II osa Ruotsin vallan loppukausi vv.1648 – 1809, Jalkaväen vuosikirja 1962–1963
Laatikainen, Erkki: Piirteitä suomalaisen jalkaväen kehityksestä, III osa Venäjän vallan alkukausi vv.1812 – 1878, Jalkaväen vuosikirja 1963–1964
Laatikainen, Erkki: Piirteitä suomalaisen jalkaväen kehityksestä, IV osa Suomen sotaväki 1881 – 1901, Jalkaväen vuosikirja 1964–1965
Laatikainen, Erkki: Piirteitä suomalaisen jalkaväen kehityksestä, V osa Vapaussodan valkoinen jalkaväki, Jalkaväen vuosikirja 1965–1966
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tietoa Suomen sotahistoriaan liittyvistä asiakirjoista (Arkistolaitos)
| n k Suomen sotahistoria |
| --- | --- |
 Luettelo Suomen sodista  Suomen aluemuutokset 
 Asemies  Asevelvollisuuden historia  Hakkapeliitat  Hevosasevelvollisuus Suomessa  Huovi  Linnaleiri  Ratsupalvelus  Ratsutila  Ruotujakolaitos  Sotilasnimi  Sotilastorppa  Säteriratsutila  Upseerikoulutuksen historia
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1983

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1983 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Budapestissa 1983.
Suomen seitsemästä miesurheilijasta koostunut joukkue saavutti kaksi mitalia ja lisäksi kolme urheilijaa seitsemän parhaan joukkoon. Mitalistit olivat kokeneita menestyjiä, sillä Arto Bryggarelle sisäratojen EM-mitali oli järjestyksessään neljäs ja Antti Loikkaselle kolmas.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Hopeaa | Arto Bryggare | 60 metrin aitajuoksu |
| Pronssia | Antti Loikkanen | 1 500 metrin juoksu |
Joukkue

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Jarmo Anias | välierässään kuudes (6,78) |
| 60 metriä | Jouko Lehtinen | alkuerässään neljäs (6,82) |
| 200 metriä | Jouko Lehtinen | alkuerässään kolmas (21,87) |
| 1 500 metriä | Antti Loikkanen | loppukilpailussa kolmas (3.41,31) |
| 3 000 metriä | Ari Paunonen | loppukilpailussa viides (7.59,53) |
| 60 metrin aidat | Arto Bryggare | loppukilpailussa toinen (7,60) |
| pituushyppy | Jarmo Kärnä | kuudes (773) |
| kuulantyöntö | Olli Kanervisto | seitsemäs (18,53) |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1946

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
| Maakoodi: | Maakoodi: |  FIN |  FIN |  FIN |
| EAA:n jäsenliitto: | EAA:n jäsenliitto: | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto | Suomen Urheiluliitto |
Oslo 1946
Sijoitus mitalitaulukossa: 3.
|   |   | Yhteensä | miehet | naiset |
| Urheilijoita | Urheilijoita | 20 | 19 | 1 |
|  kultaa |  kultaa | 4 | 4 | - |
|  hopeaa |  hopeaa | 3 | 3 | - |
|  pronssia |  pronssia | 5 | 5 | - |
| pistesijat | pistesijat | 5 | 4 | 1 |
Osallistumisvuodet
 1934  • 1938 • 1946 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1969 • 1971 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2012 • 2014 • 2016 • 2018 • 2022
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1946 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Oslossa 1946.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Viljo Heino | 10 000 metrin juoksu |
| Kultaa | Mikko Hietanen | maraton-juoksu |
| Kultaa | Bertel Storskrubb | 400 metrin aitajuoksu |
| Kultaa | Valdemar Rautio | kolmiloikka |
| Hopeaa | Helge Perälä | 10 000 metrin juoksu |
| Hopeaa | Väinö Muinonen | maraton-juoksu |
| Hopeaa | Yrjö Nikkanen | keihäänheitto |
| Pronssia | Väinö Suvivuo | 110 metrin aidat |
| Pronssia | Nils Nicklén | korkeushyppy |
| Pronssia | Yrjö Lehtilä | kuulantyöntö |
| Pronssia | Veikko Nyqvist | kiekonheitto |
| Pronssia | Tapio Rautavaara | keihäänheitto |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus loppukilpailussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 metriä | Kalevi Huttunen | - | alkuerissä 11,2 |
| 800 metriä | Runar Björklöf | - | alkuerissä 1.55,8 |
| 5 000 metriä | Viljo Heino | 4. | 14.24,4 |
| 5 000 metriä | Helge Perälä | - | keskeytti |
| 10 000 metriä | Viljo Heino | 1. | 29.52,0 |
| 10 000 metriä | Helge Perälä | 2. | 30.31,4 |
| maraton | Mikko Hietanen | 1. | 2.24.55 |
| maraton | Väinö Muinonen | 2. | 2.26,08 |
| 110 metrin aidat | Väinö Suvivuo | 3. | 15,0 |
| 110 metrin aidat | Veikko Jussila | - | alkuerissä 15,1 |
| 400 metrin aidat | Bertel Storskrubb | 1. | 52,2 |
| 3 000 metrin esteet | Pentti Siltaloppi | 6. | 9.21,0 |
| korkeushyppy | Nils Nicklén | 3. | 193 |
| kolmiloikka | Valdemar Rautio | 1. | 15,17 |
| kolmiloikka | Hannes Sonck | 5. | 14,70 |
| kuulantyöntö | Yrjö Lehtilä | 3. | 15,23 |
| kuulantyöntö | Sulo Bärlund | 6. | 14,75 |
| kiekonheitto | Veikko Nyqvist | 3. | 48,14 |
| moukarinheitto | Reino Kuivamäki | - | karsinnassa 47,41 |
| keihäänheitto | Yrjö Nikkanen | 2. | 67,50 |
| keihäänheitto | Tapio Rautavaara | 3. | 66,40 |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus loppukilpailussa | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| keihäänheitto | Regina Marjanen | 7. | 36,34 |
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1976

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1976 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Münchenissä 1976.
Suomen joukkue oli pieni ja koostui vain neljästä miehestä ja yhdestä naisesta. Joukkueesta parhaiten sijoittui seiväshyppääjä Antti Kalliomäki, joka saavutti jo uransa neljännen sisäratojen EM-mitalin.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Hopeaa | Antti Kalliomäki | seiväshyppy |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Markku Perttula | välierässään kuudes (6,94) |
| 60 metrin aidat | Arto Bryggare | välierässään neljäs (8,09) |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | toinen (540) |
| kolmiloikka | Pentti Kuukasjärvi | viides (16,44) |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Mona-Lisa Pursiainen | välierässään neljäs (7,36) |
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1973

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1973 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Rotterdamissa 1973.
Suomen kahdeksasta miehestä ja kahdesta naisesta koostunut joukkue saavutti kaksi pronssimitalia.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Pronssia | Raimo Vilen | 60 metrin juoksu |
| Pronssia | Pekka Päivärinta | 3 000 metrin juoksu |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Raimo Vilen | loppukilpailussa kolmas (6,71) |
| 60 metriä | Antti Rajamäki | välierässään neljäs (6,79) |
| 3 000 metriä | Pekka Päivärinta | loppukilpailussa kolmas (7.52,97) |
| 3 000 metriä | Mikko Ala-Leppilampi | alkuerässään neljäs (8.02,04) |
| korkeushyppy | Lasse Viskari | kahdeksas (214) |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | kymmenes (480) |
| kolmiloikka | Esa Rinne | 11. (15,25) |
| kuulantyöntö | Matti Yrjölä | kymmenes (18,03) |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 60 metriä | Mona-Lisa Pursiainen | välierässään kuudes (7,50) |
| 60 metriä | Tuula Rautanen | välierässään kuudes (7,51) |
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1972

Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1972 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Grenoblessa 1972.
Suomen joukkue koostui kuudesta miesurheilijasta ja yhdestä naisurheilijasta. Nämä olivat ensimmäiset sisäratojen EM-kisat, joihin osallistui suomalainen naisurheilija. Suomen joukkue saavutti yhden pronssimitalin.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Pronssia | Antti Kalliomäki | seiväshyppy |
Joukkue > Miehet

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 50 metriä | Raimo Vilen | loppukilpailussa viides (5,93) |
| 50 metriä | Erik Gustafsson | välierässään kuudes (6,05) |
| korkeushyppy | Asko Pesonen | kuudes (217) |
| seiväshyppy | Antti Kalliomäki | kolmas (530) |
| pituushyppy | Reijo Toivonen | ilman tulosta |
| kuulantyöntö | Seppo Simola | seitsemäs (18,97) |
Joukkue > Naiset

| Laji | Nimi | Sijoitus ja tulos |
| --- | --- | --- |
| 50 metriä | Tuula Rautanen | alkuerässään viides (6,55) |
Suomen maantiede

| Suomen maantiede |
| --- | --- |
 Suomen kartta.
Maanosa:  Eurooppa
Naapurimaat:  Norja, Ruotsi, Venäjä
Tilastot
Pinta-ala:  390 905 km²
 – Maa:  303 891 km²
 – Sisävesi:  34 544 km² 
Rantaviiva:  1 250 km
Rajan pituus:  2 681 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Halti, 1 324 m
Matalin kohta:  Itämeri, 0 m
Pisin joki:  Kemijoki, 550 km
Suurin järvi:  Saimaa, 4400 km²
Ilmasto
Ilmasto:  väli-ilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  kupari, nikkeli, rautamalmi, sinkki, lyijy, turve ja puu
Suomen maantiede tarkoittaa Suomen aluetta ja sillä esiintyviä ilmiöitä. Suomi sijaitsee Pohjois-Euroopassa osapuilleen 60. ja 70. pohjoisen leveyspiirin sekä 20. ja 30. itäisen pituuspiirin välisellä alueella.