stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikenne
Muu liikenne

Kaapeliliikenne
aineeton liikenne: tietoliikenne- ja sähkökaapelit
Putkiliikenne
tavaraliikenne: öljy- ja maakaasuputket
Liikenteen historia

Maanviljelyn ja käsityöläisten erikoistuminen noin 12 000 vuotta sitten vaati tuotteiden kuljettamista tuottajalta kuluttajalle. Liikenteen kehittymisen vallitsevat trendit ovat olleet kuljetusten nopeutuminen, kuljetusyksiköiden suureneminen ja matkojen piteneminen. Henkilöliikenteen historia on keskeisiltä osiltaan samanlainen tavaraliikenteen historian kanssa.
Liikenteen historian käännekohtia ovat olleet uusien liikennevälineiden käyttöönotot ensin maa- ja sitten vesiliikenteessä. Aluksi liikenteen lisääntymistä rajoitti kuljetusvälineiden puute. Ensimmäinen käännekohta oli eläinten kesyttäminen kuormajuhdiksi. Se nopeutti maaliikennettä ja teki mahdolliseksi suurempien kuormien kantamisen kuin mitä ihminen itse pystyi kantamaan.
Vesiliikenne rajoittui pitkään lähinnä jokiin ja rantavesiin, eikä isoja aluksia ollut. Liikenteen toinen käänne tapahtui valtamerikelpoisten laivojen ja navigointitaitojen kehityttyä Euroopassa, Aasiassa ja pohjoisen Itä-Afrikan alueilla. Valtameriliikenne synnytti maailmanlaajuisen liikenneverkon.
Maaliikenteen rajat asetti se, että lihasvoimaa parempia kuljetuskeinoja ei ollut vielä keksitty, joten maitse kuljetettiin edelleen vain pieniä yksiköitä ja lähinnä lyhyitä matkoja. Maitse kuljetettiin pääasiassa arvokkaimpia tuotteita kuten mausteita. Erityisesti Euroopassa ja Kiinassa tehotonta maaliikennettä paikkasi jokiliikenne. Vesiliikenteen käännekohta mahdollisti siis suuret kuljetukset kaikkialle, minne oli vesiyhteys.
Liikenteen historia > Suuri käännekohta

Teollinen vallankumous toi maaliikenteeseen ensimmäiset parannukset sitten rattaiden keksimisen. 1800-luvulla rautatie nopeutti maaliikennettä ja mahdollisti suurempien ja painavampien rahtiyksiköiden kuljettamisen. 1900-luvun polttomoottoriliikenne tavallisilla teillä levitti liikenteen kattamaan myös syrjäisemmät kolkat ja mahdollisti spontaanimman tavara- ja henkilöliikenteen. 1900-luvun toinen uutuus lentokone lisäsi lähinnä liikenteen nopeutta ja hivenen myös kuljetusmatkojen pituutta. Nykymuotoinen tehokas liikenne mahdollistaa teollisuuden äärimmäisen erikoistumisen. Tuotetta voidaan valmistaa yhdessä ainoassa paikassa ja liikenteen avulla kuljettaa ja jakaa maailmanlaajuisesti.
Tietoliikenteen historian voidaan katsoa alkavan kirjoitustaidon kehittymisestä, sillä se teki tiedosta hyödykkeen, jota voitiin kuljettaa ja kaupata. Aina lennättimen keksimiseen saakka tietoliikenne oli riippuvainen muun liikenteen nopeudesta. Lennätin nopeutti tietoliikenteen nykytasolle mutta salli vain vähän ja lyhyitä viestejä. Puhelin toi mukaan puheliikenteen. Tietoliikenteen kolmas käännekohta on meneillään, ja siinä volyymi ja kantavuus eli välityskyky paranevat edelleen muun muassa radion, television ja Internetin ansiosta.
Maailmanlaajuisen tietoverkon eli Internetin tietoliikenteessä ei ole merkittäviä nopeusrajoituksia, ja volyyminrajoitukset ovat myös vähenemässä. Tietoverkon ulkopuolella on kuitenkin suuri määrä ihmisiä, mikä pienentää erityisesti internetin kattavuutta. Valtiollinen tietoliikenteen rajoittaminen on useimmissa maissa vähentynyt minimaaliseksi.
Tavara- ja henkilöliikenne on nopeutunut paljon, eikä merkittävää lisänopeutta ole näkyvissä. Liikenteen määrän kasvu aiheuttaa lähiliikenteessä ruuhkautumista. Lisäksi suuren volyymin liikenteen vaatimat suuret resurssit ja vaikutukset ympäristöön rajoittavat liikenteen lisääntymistä. Kun liikenteen valtiollisia rajoituksia vähennetään, mahdollistaa koko maapallon kattava nopea, laajakapasiteettinen ja kattava liikenneverkko muun muassa nykyisen globalisaation.
Euroopassa ihmisten vuorokaudessa kulkema matka on kasvanut yhdestä kilometristä 40–50 kilometriin henkilöä kohti 1900-luvun alusta. Tästä 70–80 % taitetaan tätä nykyä henkilöautoilla.
Liikenne ja tietoliikenne

Liikenne ja tietoliikenne ovat sekä toistensa korvaajia että täydentäjiä. Voi olla mahdollista, että kehittynyt tietoliikenne voisi pitkälti korvata ihmisten viestintätarpeesta johtuvan liikkumisen eli puhelimella, faksilla tai muuten sähköisesti kommunikoitaisiin henkilökohtaisen tapaamisen sijaan. On havaittu, että välineitä hyväksikäyttävä kommunikaatio itse asiassa luo lisää vuorovaikutusta, myös henkilökohtaisella tasolla. Liikenteen kasvuun liittyy kommunikaatiota, joka on elintärkeää kehittyneille liikennejärjestelmille. Junien ja lentokoneiden on tiedettävä toisten junien ja lentokoneiden sijainti, ja niiden on pystyttävä kommunikoimaan. On myös havaittu, että tietoliikenteen lisääntyminen lisää liikennettä ja päinvastoin.
Toinen liikenteen osa-alue on rahtaaminen, joka on myös tulevaisuudessa tarpeellista muun muassa elintarvikkeiden ja muun energian kuin sähkön ja kaukolämmön siirrossa. Tässä pinta- ja ilmakuljetukset kilpailevat keskenään. Pintakuljetuksissa rautatie- ja maantiekuljetukset kilpailevat manneralueilla, mutta merellä laivakuljetuksille ei ole korvaavaa kuljetusmuotoa.
Liikenteen vaikutukset yhteiskuntaan, ympäristöön ja talouteen > Kaavoitus ja maankäyttö

Maankäyttö vaikuttaa liikenteeseen ja liikennesuunnittelu maankäyttöön.
Myös asumistiheyden ja liikennemuotojen välillä on yhteys. Asumistiheys määritellään laskemalla kerrosalan (tai väestön) suhde maa-alaan. Sääntönä voidaan sanoa, että tiheyden ollessa alle 1,5 henkilöauto on sopiva väline. Tiheydet kuudesta ylöspäin sopivat hyvin junille. Tiheydet kahdesta neljään eivät sovellu oikein hyvin tavalliselle julkiselle tai yksityiselle liikenteelle. Monet kaupungit ovat kasvaneet näihin tiheyksiin, ja ne kärsivät liikenneruuhkista. Henkilökohtainen pikaliikenne voisi täyttää tämän tyhjiön.[lähde? ]
Kaavoitus tukee aktiviteetteja, jotka usein sijaitsevat toisistaan erillään. Ihmiset tarvitsevat liikennettä liikkuakseen paikasta toiseen (esimerkiksi kotoa töihin, ostoksille ja takaisin kotiin). Liikenne on toissijainen tarve siinä mielessä, ettei se sellaisenaan tyydytä mitään välitöntä tarvetta, mutta sitä tarvitaan matkojen päätepisteissä oleviin aktiviteetteihin.
Hyvällä kaavoituksella pyritään siihen, että yleisesti tarvittavat kohteet, esimerkiksi asunnot ja ruokakaupat, ovat lähellä toisiaan ja kohteet, joihin keskittyy paljon liikennettä, lähellä liikenneväyliä. Kaavoitus on huonosti laadittu, jos aktiviteetit (kuten työpaikat) sijoitetaan kauas muista kohteista (kuten asutus ja kauppa).
Liikenteen vaatimat rakennelmat käyttävät maata, ja kaupungeissa kadut, tiet ja pysäköintialueet voivat helposti viedä yli 20 prosenttia koko maapinta-alasta.[lähde? ] Tehokas liikennejärjestelmä vähentää tarpeetonta maankäyttöä.
Liikenteen vaikutukset yhteiskuntaan, ympäristöön ja talouteen > Turvallisuus

Liikenneonnettomuuksissa kuolee vuosittain noin miljoona ihmistä maailmassa.
OECD:n tilastoista näkyy, miten liikenneonnettomuuksien määrä on vähentynyt vuosien varrella.
Esimerkiksi Yhdysvalloissa kuolemaan johtaneiden liikenneonnettomuuksien määrä maantiellä ajettua kilometriä kohti pieneni kolmasosaan vuosien 1975–2010 aikana. Siellä auto-onnettomuuksissa kuolleiden määrä on noin 40-kertainen vesiliikenneonnettomuuksissa ja 50-kertainen lento-onnettomuuksissa kuolleiden määrään verrattuna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ITF Transport Outlook 2017 OECD (englanniksi)
Motiva – Liikenne
Liikenne ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Biopolttoaine:  bioetanoli • E85 • biodiesel • biokaasu
Uusiutuva energia:  aurinkovoima • aurinkokenno • tuulivoima • vesivoima • biomassa
Kemiallinen:  polttokenno • vetytalous • metanolitalous
Teemasivut:  Kestävä kehitys • Ympäristönsuojelu • Energia
Istanbulin ruuhkia on sanottu maailman pahimmiksi.
New Yorkin metro – maailman suurin.
Kontteja Singaporen satamassa.
Airbus A320 – yksi maailman suosituimmista lentokonetyypeistä.
Mastiffi

Mastiffi tarkoittaa kolmea eri asiaa:
Mastiffi eli englanninmastiffi, englantilainen koirarotu
FCI:n alaryhmä 2.2.1: Mastiffit
rodut, jotka kuuluvat Bullmastiffit & Mastiffit ry:n piiriin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mastiff”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Marketta Kitkiöjoki

Marketta Kitkiöjoki (s. 1957 Kajaani) on suomalainen oikeustieteen kandidaatti ja varatuomari. Hän toimi uransa alkupuolella yleisenä oikeusavustajana, josta siirtyi kunnallishallinnon puolelle toimien aluksi kunnansihteerinä ja myöhemmin kunnanjohtajana. Vuodesta 2006 lähtien hän on ollut Sysmän kunnanjohtaja. Kitkiöjoki erotettiin Sysmän kunnanjohtajan tehtävästä 2. lokakuuta 2023.
Ura

Kitkiöjoki valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta ja sai varatuomarin arvon vuonna 1988. Hän työskenteli aluksi yleisenä oikeusavustajana Kemijärvellä, Sallassa, Savukoskella ja Pelkosenniemellä. Vuonna 1991 hänet valittiin Savukosken kunnansihteeriksi. Ennen siirtymistään Suomenniemen kunnanjohtajaksi vuonna 2002 Kitkiöjoki toimi yhden vuoden Savukosken va. kunnanjohtajana. Sysmän kunnanjohtajaksi hänet valittiin vuonna 2006.
Perhe

Kitkiöjoen ensimmäinen aviopuoliso oli syyttäjänä toiminut Paavo Kitkiöjoki, joka kuoli äkillisesti vuonna 2009. Pariskunnalla oli kolme lasta. Marketta Kitkiöjoki avioitui vuonna 2010 sysmäläisen yrittäjä Mika Järvisen kanssa. Järvinen oli tuolloin Sysmän kunnanhallituksen puheenjohtaja; vuonna 2019 Järvinen siirtyi Sysmän kunnanvaltuuston puheenjohtajaksi.
Marjalude

| Marjalude |
| --- | --- |
 Kaksi marjaludetta
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Pterygota
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Heimo::  Typpyluteet Pentatomidae
Suku::  Dolycoris
Laji::  baccarum
Kaksiosainen nimi
 Dolycoris baccarum  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Marjalude Wikispeciesissä   Marjalude Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marjalude (Dolycoris baccarum) on typpyluteisiin kuuluva nivelkärsäinen hyönteinen. Se haisee pahalta. Ravintokasveinaan marjalude käyttää mansikkaa, vadelmaa, mesimarjaa, päärynää ja peltosauniota. Aikuisten ja toukkien imentä aiheuttaa marjojen epämuotoisuutta ja makuhaittoja.
Ulkonäkö ja koko

Aikuisena se on 10–12 mm pitkä, karvainen, punertavan- tai vihertävänruskea litteä hyönteinen. Tuntosarvet ovat mustavalkoraitaiset.
Toukat ovat pyöreämpiä ja keltapunakirjavia.
Elintavat

Marjalude talvehtii aikuisena. Se syö marjojen mehua ja ilmeisesti myös muita hyönteisiä. Marjaludetta pidetään tuholaisena, sillä se levittää pahaa makua syömämarjoihin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Marjalude (Dolycoris baccarum)
Ötökkätieto: Marjalude (Dolycoris baccarum)
Marjaosaamiskeskus: Marjalude[vanhentunut linkki]
UniProt, Taxonomy: Dolycoris baccarum (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Dolycoris baccarum, the Sloe bug (englanniksi)
Manólis Glézos

| Manólis Glézos> Μανώλης Γλέζος |
| --- | --- |
 Manólis Glézos vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1922 Náxos, Kreikka
Kuollut: 30. maaliskuuta 2020 (97 vuotta) Ateena, Kreikka
Poliitikko
Puolue:  Syriza
Asema:  Kreikan parlamentin jäsen (1958–1963, 1981–1986, 2012–2014)   europarlamentaarikko (1984–1985, 2014–2015)
Kotipaikka:  Ateena
 Nimikirjoitus
Manólis Glézos (kreik. Μανώλης Γλέζος; 9. syyskuuta 1922 Náxos – 30. maaliskuuta 2020 Ateena) oli kreikkalainen poliitikko, journalisti ja kirjailija, joka tunnetaan myös toiminnastaan toisen maailmansodan natsimiehityksen aikaisessa vastarintaliikkeessä. Vuoden 2014 europarlamenttivaaleissa hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vasemmistolaisesta Syriza-puolueesta. Glézos oli koko Kreikan eniten ääniä kerännyt ehdokas saatuaan 105 184 ääntä. Lisäksi hän oli vuonna 2014 valitun Euroopan parlamentin vanhin edustaja.
Elämä ja poliittinen toiminta > Lapsuus ja toinen maailmansota

Glézos syntyi Náxoksen saarella Apeíranthoksen kylässä, josta hän vuonna 1935 muutti perheineen Ateenaan. Vuonna 1940 hän aloitti opinnot Ateenan kauppakorkeakoulussa. Glézos oli mukana diktaattori Ioánnis Metaxásta vastustaneessa antifasistisessa liikkeessä vuodesta 1939 lähtien, jolloin Italia oli miehittänyt Dodekanesian saariston. Toisen maailmansodan sytyttyä hän yritti värväytyä Albanian rintamalla italialaisia vastaan taistelevaan Kreikan armeijaan, mutta häntä ei hyväksytty joukkoihin alaikäisenä. Italian ja Saksan miehitettyä koko Kreikan Glézos oli Punainen Ristin palveluksessa ja osallistui samalla myös miehittäjiä vastaan taistelleen vastarintaliikkeen toimintaan.
Glézos ja toinen vastarintaliikkeen aktiivi Apóstolos Sántas kiipesivät 30. toukokuuta 1941 Ateenan Akropolis-kukkulalle ja repivät alas siellä kaupungin miehityksestä lähtien liehuneen hakaristilipun. Tempauksella oli suuri symbolinen merkitys kreikkalaisille, heistä tuli natsien vastaisen vastarinnan symboleja. Lipun repimisen vuoksi Glézos oli sodan aikana kolmeen otteeseen sekä italialaisten että saksalaisten vankina. Hän onnistui pakenemaan syyskuussa 1944, mutta Glézoksen vanhempi veli Níkos joutui natsien teloittamaksi samana vuonna.
Elämä ja poliittinen toiminta > Sisällissodan jälkeinen aika

Sodan jälkeen Glézos työskenteli Kreikan kommunistisen puolueen äänenkannattajan Rizospastiksen toimittajana, ja hänet nimitettiin 1947 päätoimittajaksi, mutta sisällissodan aikana viranomaiset lakkauttivat lehden. Glézos pidätettiin elokuussa 1948, ja hän sai kuolemantuomion. Sitä ei kuitenkaan kansainvälisen vastustuksen vuoksi pantu täytäntöön vaan muutettiin vuonna 1950 elinkautiseksi vankeudeksi. Seuraavana vuonna hänet valittiin vankeudesta huolimatta parlamenttiin EDA-puolueen jäsenenä. Glézos vapautettiin vuonna 1954 ja vangittiin uudelleen neljän vuoden kuluttua. Tällä kertaa häntä syytettiin vakoilusta Neuvostoliiton hyväksi, mikä oli tuohon aikaan yleinen vasemmistolaisiin kohdistettu syyte. Glézoksen koti- ja ulkomaisten tukijoiden painostuksen vuoksi hänet vapautettiin vuonna 1962. Vuotta aikaisemmin Glézos oli jälleen vankilatuomion aikana valittu maan parlamenttiin. Seuraavan kerran hänet vangittiin huhtikuussa 1967 tapahtuneen sotilasvallankaappauksen yhteydessä neljän vuoden ajaksi. Yhteensä Glézos oli vuosien 1948 ja 1971 välillä vankeudessa tai karkotettuna lähes 16 vuotta, joista hän vietti vankilassa noin 12 vuotta.
Elämä ja poliittinen toiminta > Paluu demokratiaan

Kreikan siirryttyä takaisin demokratiaan vuonna 1975 Glézos palasi politiikkaan. Hänet valittiin parlamenttiin vuosien 1981 ja 1985 vaaleissa sosialistisen PASOK-puolueen edustajana. Vuonna 1984 hänet äänestettiin myös Euroopan parlamenttiin. Glézos vetäytyi valtakunnan politiikasta vuonna 1986 osallistuakseen synnyinkylässään Apeíranthoksessa tehtyyn hallinnolliseen kokeiluun, joka perustui "ruohonjuuritason" demokratiaan. Hän toimi vuoteen 1989 saakka kyläneuvoston puheenjohtajana.
1990-luvulta lähtien Glézos on jatkanut politiikassa eri vasemmistopuolueissa, viimeksi vuonna 2004 perustetussa Syrizassa. Vuonna 2012 hänet valittiin jälleen maan parlamenttiin ja vuonna 2014 Euroopan parlamenttiin. Hän oli toukokuussa 2014 pidettyjen Kreikan europarlamenttivaalien aikaan 90-vuotias ja näin ollen vanhin koskaan virassa ollut europarlamentaarikko. Hän jätti Euroopan parlamentin heinäkuussa 2015.
Kreikan talouskriisin aikana Glézos oli myös aktiivisesti mukana lukuisissa mielenosoituksissa, joiden yhteydessä hänet muun muassa pidätettiin helmikuussa 2012. Lisäksi mellakkapoliisi on ainakin kahdesti suihkuttanut Glézosta kyynelkaasulla.
Elämä ja poliittinen toiminta > Kuolema

Sydänoireista kärsinyt Glezos joutui sairaalaan 18. maaliskuuta 2020 ja kuoli vajaat kaksi viikkoa myöhemmin.
Kirjallinen työ

Glézos kirjoitti artikkeleita sanomalehtiin 1940-luvulta lähtien ja julkaisi kuusi kirjaa, joista viimeisin on Kreikan toisen maailmansodan aikaista vastarintaliikettä käsittelevä teos vuodelta 2006. 1950-luvulla hän toimi myös kahden vasemmistolaisen sanomalehden päätoimittajana.
Kunnianosoituksia

Glézokselle myönnettiin Maailman rauhanneuvoston rauhanpalkinto vuonna 1959 ja Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto 1963. Hän oli Patraksen, Thessalonikin ja Ateenan yliopistojen sekä Ateenan kansallisen teknillisen korkeakoulun kunniatohtori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manólis Glézos Wikimedia Commonsissa
Manólis Glézos Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Manólis Glézos neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Masahiko Kimura

Masahiko Kimura 24-vuotiaana.
Masahiko Kimura (10. syyskuuta 1917 – 18. huhtikuuta 1993) oli japanilainen judoka, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen merkittävimmistä judokoista.
Kimurasta tuli vuonna 1935 nuorin 5. danin mustan vyön saanut judoka 18-vuotiaana. Hän kärsi urallaan ainoastaan neljä tappiota, jotka kaikki tulivat 1935. Hän voitti Japanin avoimen sarjan mestaruuden 1937 ja säilyi voittamattomana koko 13 vuoden uransa ajan. Kimura ryhtyi tämän jälkeen ammattilaispainijaksi ja -judokaksi. Hän voitti muun muassa kuuluisassa kutsuottelussa 1951 brasilialaisen jujutsun kehittäjän Hélio Gracien käyttämällä Gyaku Ude-Garami-käsilukkotekniikkaa. Tämän vuoksi tätä tekniikkaa kutsutaan brasilialaisessa jujutsussa nykyään Kimuraksi.
Kimuran vyöarvoksi jäi 7. dan hänen riitauduttua Kōdōkanin kanssa muun muassa ammattilaispainijaksi ryhtymisen johdosta. Kimura kuoli keuhkosyöpään 75-vuotiaana.
Matti Sippola

Matti Yrjönpoika Sippola (17. lokakuuta 1848 Kauhava – 28. heinäkuuta 1908 Kauhava) oli Suomen ensimmäisen nuorisoseuran ja ensimmäisen rekisteröidyn työväenyhdistyksen perustaja.
Matti Sippola oli ammatiltaan maanviljelijä, lehtimies ja metallinkaivertaja. Hän oli naimisissa Maria Josefina Silverbergin (1856–1917) kanssa ja heillä oli kaksitoista lasta: Juho Wiljami, Saima Katariina, Yrjö Väinö, Jalo Ilmari, Toivo Oppi Onni, Ahto Armas Ilo, Kalervo Kuudes Veikko, Matti Vilkas Tapio, Ilmi Ilona, Elma Sanelma, Siro Aarne sekä Aimo Urho.
Sippolalla oli kokemusta myös opettajana, sanomalehtimiehenä, pakinoitsijana, arkkiviisujen kirjoittajana ja ohjelmanikkarina. Metallinkaiverruksessa hän oli erittäin taitava, useissa näyttelyissä palkittu ammattilainen. Kaivertajan ammatin ohella Sippola ahkeroi maalarina, suutarina, puuseppänä, kalastajana, väliaikaisena kiertokoulun opettajana, tukkimiehenä ja kauppamiehenä.
Yhdistysten perustaja

Sippola perusti Suomen ensimmäisen nuorisoseuran Kauhavalla Kalan torpassa juhannuksena 1881.  Kauhavan Nuorisoyhtiön tunnuslauseeksi tuli ”valoa kansalle”. Seuraavana vuonna Sippola perusti Vimpeliin sisaryhdistyksen ja vielä samana vuonna maakunnallisen Etelä-Pohjanmaan Nuorisoseuran. Sieltä aate levisi muihinkin maakuntiin.
Suomen ensimmäinen työväenyhdistys oli perustettu Helsingissä vuonna 1883. Järjestyksessään toinen työväenyhdistys syntyi Vaasaan saman vuoden lopulla Sippolan aloitteesta. Yhdistyksen säännöille saatiin senaatin vahvistus helmikuun 26. päivänä 1884. Siten Vaasan Suomalainen Työväenyhdistys oli ensimmäinen työväenyhdistys, jonka säännöillä oli senaatin vahvistus.
Ensimmäinen kaupunkinuorisoseura perustettiin Vaasaan vuonna 1885. Senkin aloitteentekijänä oli Matti Sippola.
Mario Luis Bautista Maulión

Mario Luis Bautista Maulión (4. joulukuuta 1934 – 27. syyskuuta 2020) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Rosarion hiippakuntaan 11. kesäkuuta 1960 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Febianan titulaaripiispaksi 21. maaliskuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Manuel López, jota avustivat Ubaldo Calabresi ja Desiderio Elso CollinoRosario oli 12. elokuuta 1963 korotettu arkkihiippakunnaksi.
Maulión sai 8. toukokuuta 1995 nimityksen San Nicolás de los Arroyosin hiippakunnan piispaksi sekä 29. huhtikuuta 2003 Paranán arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 4. marraskuuta 2010.
Maurizio Galli

Maurizio Galli (21. marraskuuta 1936 Soresina – 1. kesäkuuta 2008) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Cremonan hiippakuntaan 27. toukokuuta 1961 ja nimitettiin Fidenzan hiippakunnan johtoon 2. huhtikuuta 1998. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giulio Nicolini, jota avustivat Giuseppe Amari ja Fiorino Tagliaferri.
Galli erosi tehtävistään Fidenzan piispana 30. kesäkuuta 2007.
Markus Allan

Markus Allan (oik. Allan Isberg, s. 3. kesäkuuta 1945) on suomalainen iskelmä- ja tangolaulaja, jonka ura alkoi 1960-luvulla.
Ura

Markus Allan pääsi vuonna 1962 Kai Lindin tilalle Leo Lindblomin orkesteriin. Syksyllä 1963 Allan voitti laulukilpailun miesten sarjan ja levytti Toivo Kärjen johdolla ensilevynsä ”Liljankukka”, joka nousi kilpailemaan listasijoitusten kärkipaikoista. Kärjen kynästä on myös Allan Isbergille annettu taiteilijanimi Markus Allan. 1960-luvulla Allan levytti useita muitakin Kärjen tangoja uusina versioina sekä 4 originaalia. 1980-luvulla keikat vähenivät tanssijärjestäjien pelätessä romanien ja valtaväestön välisiä yhteenottoja. 1990-luvulla Allanin ura sai uuden käänteen ja hän nousi nuoremmankin yleisön tietoisuuteen laulamalla kappaleen ”Kauas pilvet karkaavat” Aki Kaurismäen samannimisessä elokuvassa. Hän on laulanut myös monilla Sodankylän elokuvajuhlilla. Allan on 2000-luvulla esittänyt suomalaista tangoa muun muassa Cannesissa ja Berliinissä sekä Avanti!-orkesterin solistina Lontoossa ja New Yorkissa. Hän palasi taas Toivo Kärjen sävellysten pariin, levytti kaikkiaan 12 originaalia lisää, nyt muitakin kuin tangoja.
Vuonna 2013 Allan sai Tango Finlandia -palkinnon Tangomarkkinoilla. Vuonna 2016 hän sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon. Allanille on myönnetty myös valtion taiteilijaeläke.
Diskografia

Poika varjoisalta kujalta (1974)
Muistelen Olaa (1975)
Niin herkässä on kyyneleet (1975)
Italialaisia rakkauslauluja (1977)
Markus Allanin parhaita (1978)
Muistot kauneimmat jää (1990)
Sokeripala (1995)
Tangon kotimaa (1996)
Kohtalon tuulet (1997)
Sokeripala (1999)
Yön yksinäiset hetket (2004)
Suomalainen tangokokoelma 40v. taiteilijajuhlalevy (2004)
Rio de la Plata- Levytyksiä 1974-2012 (2012)
Tietäni kuljen - Viisi vuosikymmentä - Iskelmäkokoelma (2013)
Buenos Aires Suite (2017)
Yksityiselämä

Allan on ollut yhdessä vaimonsa Sinikan kanssa vuodesta 1961, heillä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Markus Allan tangon parissa
Maurizio Carnino

| Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten kaukalopikaluistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten kaukalopikaluistelu | Mitalit> Maa:   Italia. Olympialaiset .Miesten kaukalopikaluistelu | Maa:   Italia> .Miesten kaukalopikaluistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | 5 000 m viesti |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | 5 000 m viesti |  |
Maurizio Carnino (s. 7. maaliskuuta 1975 Torino) on italialainen kaukalopikaluistelija. Hän voitti kultamitalin 5 000 metrin viestissä vuoden 1994 talviolympialaisissa Lillehammerissa ja sai siitä lisäksi hopeamitalin vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä.
Talviolympialaisissa 1998 Naganossa Carnino sijoittui kaukalopikaluistelijana 5 000 metrin viestissä neljänneksi ja 500 metrillä viidenneksitoista.
Talviolympialaisissa 2006 Torinossa Carnino kilpaili pikaluistelussa ja sijoittui 1 000 metrillä 30. ja 500 metrillä 31. sijalle.