stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Fechter
Pakoyritys ja kuolema

Noin vuosi Berliinin muurin valmistumisen jälkeen, perjantaina 17. elokuuta 1962 kello 14.15,  Fechter yritti pakoa DDR:stä yhdessä ystävänsä Helmut Kulbeikin kanssa. Suunnitelmana oli piiloutua rajan lähellä erääseen puusepän verstaaseen seuraamaan rajavartioiden kulkua sieltä, ja sitten hypätä ikkunasta ns. kuoleman kentälle (kaistale maata varsinaisen muurin ja uuden rakenteilla olevan aidan välillä), juosta läpi ja siirtyä vastapäisen muurin yli Länsi-Berliinin puolelle Kreuzbergin kaupunginosaan.
Kuitenkin heidän kiivettyään muurille kuului laukauksia, ja vaikka Kulbeikin onnistui päästä yli toiselle puolelle, Fechter sai useita osumia ollessaan vielä muurin harjalla satojen silminnäkijöiden edessä. Hän putosi takaisin muurialueelle itäpuolelle, jonne jäi makaamaan edelleen länsipuolen ohikulkijoiden ja lehtimiesten silmien alla. Avunhuudoistaan huolimatta häntä ei autettu länsi- eikä itäpuolelta. Tunnin kuluttua hän kuoli verenhukkaan. Länsi-Berliinissä syntyi asian johdosta spontaani mielenilmaus satojen huudellessa "murhaajat" itäsaksalaisille rajasotilaille.
Kykenemättömyys auttaa Peter Fechteriä pantiin molemminpuolisen pelon ilmapiirin tiliin: ilmeisesti länsipuolen ihmisiä estettiin aseella uhkaamalla rientämästä apuun (vaikka erään Time-lehden artikkelin mukaan paikalla ollut amerikkalainen luutnantti olisi saanut tiukat ohjeet Länsi-Berliinin amerikkalaiselta komendantilta olla tekemättä mitään). DDR:n rajavartioston päällikkökään ei omien sanojensa mukaan myöskään uskaltanut toimia, koska vain kolme päivää aiemmin oli sattunut välikohtaus, jossa länsipuolen rajavartija oli ampunut Rudi Arnstadtin, itäsaksalaisen rajasotilaan. Kaikesta huolimatta itäsaksalaiset sotilaat hakivat Peter Fechterin ruumiin pois muurialueelta noin tunnin kuluttua ampumisesta, jolloin hän oli jo kuollut.
Muistomerkki

Tapahtuman jälkeen länsipuolelle pystytettiin risti muurin juurelle lähelle paikkaa, jossa Peter Fechteriä oli ammuttu ja jossa hän kuoli. Vuoden kuluttua tapauksesta Willy Brandt, silloinen Länsi-Berliinin kaupunginjohtaja, asetti Fechterin muistomerkille seppeleen yhdessä amerikkalaisten joukkojen komentajan kanssa. Saksojen jälleenyhdistymisen jälkeen 1990 Peter Fechterille pystytettiin varsinainen muistomerkki Zimmerstraßelle autenttiselle kuolinpaikalle itäpuolelle, josta on tullut muuriin liittyvien muistotilaisuuksien ja tapahtumien keskipiste. Saksan televisiossa on näytetty asiaa koskevia dokumenttiohjelmia. Cornelius Ryan omisti kirjansa The Last Battle Peter Fechterin muistolle. Aulis Sallisen orkesteriteos Mauermusik (1962) sai alkunsa Fechterin murhan aiheuttamasta järkytyksestä.
Oikeudenkäynti

Maaliskuussa 1997 kaksi entistä itäsaksalaista rajavartijaa, Rolf Friedrich ja Erich Schreiber, asetettiin syytteeseen Fechterin taposta, jonka he myönsivätkin. Molemmat todettiin syyllisiksi ja tuomittiin vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen.
Oikeudenkäynnin kuluessa kävi ilmi, että kaikenlainen apu länsipuolelta oli todellakin tehty mahdottomaksi, mutta ruumiinavauksen tehneen oikeuspatologin Otto Prokopin mukaan "Fechterillä ei olisi muutenkaan ollut mahdollisuuksia säilyä hengissä, koska osumat oikeaan lanteeseen olivat aiheuttaneet suuria sisäisiä vaurioita."
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Peter Fechter (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Berliinin muuri ja kuoleman kaistale
Peter Fechterin ja muiden pakoyrityksessä surmansa saaneiden ristit Checkpoint Charlien luona
Peter Fechterin muistomerkki Zimmerstraßella
"Hän halusi vain olla vapaa"
Pohjanmaan tuulia

| ”Pohjanmaan tuulia” Jannika B |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kaikki rohkeus
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2013
 Tuottaja(t): Jonas Olsson Jani Lagerström
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.48
 Levy-yhtiö: Ona & Sony Music Entertainment
Jannika B:n muut singlet
| ”Seuraavaan elämään” 2012 | ”Pohjanmaan tuulia” 2013 | ”Tarttuu muhun” 2013 |
Pohjanmaan tuulia on Jannika B:n kappale hänen ensimmäiseltä, Kaikki rohkeus -studioalbumilta. Sen julkaisi Sony Music Entertainment albumin neljäntenä singlenä 21. helmikuuta 2013. Kappaleesta on julkaistu myös Jenni Salosen ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin YouTube-videopalvelussa 15. maaliskuuta 2013. Toisin kuin artistin aiempi single, tämä ei päässyt lainkaan listoille.
Kappalelista

Pohjanmaan tuulia – 3.48
Pieta van Dishoeck

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Köln 1998 | pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | St. Catharines 1999 | pariairokaksikko |  |
Pieta van Dishoeck (s. 13. toukokuuta 1972) on alankomaalainen soutaja. Hän saavutti Sydneyn olympialaisissa 2000 hopeaa pariairokaksikossa ja kahdeksikossa. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti pariairokaksikossa hopeaa Kölnissä 1998 ja pronssia St. Catharinesissa 1999.
Polska Siła Zbrojna

Polska Siła Zbrojnassa palvelleen luutnantin asepuku
Polska Siła Zbrojna ('Puolan asevoimat') oli 10. huhtikuuta 1917 perustettu armeija, jonka sotilaat koostuivat pääasiassa Itävalta-Unkarin armeijassa taistelleista puolalaisista. Armeijan tarkoituksena oli toimia 5. marraskuuta 1916 Saksan ja Itävalta-Unkarin perustaman Puolan kuningaskunnan armeijana. Armeijan sotilaat siirrettiin pääasiassa saksalaisten komentajien alaisiksi.
Koska heinäkuussa 1917 puolalaiset sotilaat kieltäytyvät vannomasta sotilasvalaa Saksan keisari Wilhelm II:lle, muodostui kriisi, minkä seurauksena 15 000 sotilasta internoitiin Beniaminówin ja Szczypiornon leireille. 3 000 sotilasta määrättiin Itävalta-Unkarin armeijaan.
Suunnitellun 50 000 sotilaan sijasta vahvuudeksi jäi vain 2 775 sotilasta. Kun joukkojen johto siirrettiin Puolan valtion­hoitaja­neuvostolle 19. lokakuuta 1918, vahvuus lisääntyi 9 000 sotilaaseen.
Puolan julistauduttua itsenäiseksi 11. marraskuuta 1918 Saksan tehtyä aselevon ympärysvaltojen kanssa tuli Polska Siła Zbrojnasta itsenäisen Puolan asevoimat.
Polina

| Polina |
| --- | --- |
Muunnelmia:  Apollinaria, Apollinarija, Appolinaria, Lina, Liina, Palina, Pauliina, Paulina, Paul, Paula, Pauli, Paulina, Pauline, Paulus, Pol, Poli  Lina, Pana, Panja, Panjulja, Panuljа, Paša, Polinka, Polja, Poljana, Poljaša, Poljuha, Poljunja, Poljusja, Poljuša, Pusja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Polina on etunimi. Nimessä oleva o-kirjain äännetään usein a:na ja sanan paino i-kirjaimella. Polina on lähinnä naisten käyttämä nimi. Nimi on käytössä etenkin slaaveilla. Polina voi olla jatkumoa nimiasuille "Palina", "Pauline" ja "Pauliina"; tai Paulan, Appolinarian tai Apollinarijan muunnelma. Sana "Polýn" (Полынь) tarkoittaa marunaa, ja "kitkerä maruna" malia eli koiruohoa.
Suomessa

Suomessa nimi Polina on Väestörekisterikeskuksen mukaan elokuuhun 2018 mennessä annettu vajaalle 542 ihmiselle, joista valtaosa tai kaikki ovat naisia. Suomessa nimi on yleisin 1980–1990-luvuilla syntyneillä.
Tunnettuja Polinoita

Polina Astahova (1936–2005), neuvostoliittolais-ukrainalainen telinevoimistelija ja viisinkertainen olympiavoittaja
Polina Gagarina (s. 1987), venäläinen laulaja ja vuoden 2015 euroviisuedustaja
Polina Kalsina (s. 1989), venäläinen maastohiihtäjä
Polina Osipenko (1907–1939), venäläis-neuvostoliittolainen lentäjä
Polina Seronosova (s. 1993), valkovenäläinen maastohiihtäjä
Polina Žemtšužina (1897–1970), neuvostoliittolainen poliitikko
Polina Žerebtsova (s. 1985), tšetšenialais-venäläis-suomalainen kirjailija
Pascalin vaaka

Pascalin vaaka eli pelurin todistus tai vedonlyöjäargumentti on argumentti, joka pyrkii osoittamaan, että jumalaan uskominen on kannattavaa. Sen mukaan kannattaa lyödä vetoa sen puolesta, että Jumala on olemassa. Jos kristinuskon esittämä Jumala on olemassa ja jos ihminen uskoo, hän saavuttaa kuoleman jälkeen suuren palkinnon, iankaikkisen elämän. Mutta jos jumala on olemassa ja ihminen ei usko, hän joutuu iankaikkisiin kärsimyksiin. Ajatuskulun esitti ranskalainen filosofi ja matemaatikko Blaise Pascal 1600-luvulla.
Kritiikki

Pascalin vaaka on yleensä esitetty argumenttina kristinuskon puolesta, mutta koska historia tuntee lukemattomia eri uskontoja ja jumalia, laskee todennäköisyys uskoa oikeaan jumalaan. Esimerkiksi imaami voisi käyttää pelurin todistusta argumenttina islaminuskon puolesta. Lisäksi on väitetty, että kristinuskon Jumala kaikkitietävänä näkisi onko usko aitoa vai pelaamista.
Markus Lammenrannan tieto-opin oppikirjassa esitetään, että tiedollisesti hyveellinen ihminen ei pyri manipuloimaan omia uskomuksiaan, kuten Pascal kehottaa tekemään ehdottaessaan, että kannattaa käyttäytyä kuin uskovainen, jotta alkaisi uskoa. Kirjan mukaan Pascalin ajatus kaatuu muutenkin siihen, että käytännölliset perusteet eivät lopulta voi oikeuttaa uskoa, vaan käsitysten perusteiden pitäisi olla tiedollisia. Pascal saattaa sekoittaa kaksi asiaa: perusteen uskoa ja perusteen saada itsensä uskomaan.
Kirjallisuutta

Pascal, Blaise: Mietteitä.  ((Pensées, 1669.) Suomentanut ja selityksin varustanut Martti Anhava)  Porvoo Helsinki Juva:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21208-3.
Warburton, Nigel: Philosophy. Basic Readings.  London:  Routledge, 1999.  ISBN 0-415-18720-6.  (englanniksi) – Selostaa laajasti pelurin todistusta.
Aiheesta muualla

Pascalin Pensées englanniksi. Pelurin todistus on osiossa #233. (englanniksi)
Pascal’s wager. Internet Encyclopedia of Philosophy (englanniksi)
Pascal’s wager. Stanford Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Carrier, Richard: The End of Pascal’s Wager: Only Nontheists Go to Heaven. The Secular Web 2002. (englanniksi)
Syyllistäminen assosiaatiolla

Syyllistäminen assosiaatiolla on argumentaatiovirhe, jolla yritetään osoittaa argumentti epätodeksi vetoamalla sen esittäjän habituksen asianhaaroihin. Tämä argumentaatiovirhe on sukua kaivon myrkyttämiselle sekä argumentum ad hitlerumille, mutta selkeän loukkaamisen sijaan pyritään mustamaalaamaan argumentti sen asianhaaroihin vedoten. Sen yleinen kaava on:
Henkilö X esittää argumentin A
Henkilö Y assosioi argumentin A johonkin yleisesti vastenmielisenä pidettyyn
A on siksi epätosi
Vastaavasti assosiaatiolla voidaan tehdä ansioton arvonnousu yhdistämällä jokin asia toisen asian assosiaatioon.
Lyhyesti: argumentin totuusarvo ei riipu sen assosiatiivisesta miellyttävyydestä.
Pontiac Tempest

| Pontiac Tempest |
| --- | --- |
 Kanadassa myyty neljäs sukupolvi.
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Pontiac
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  1961–1970 1988–1991
Luokka:  D-segmentti mid-size
Pontiac Tempest on henkilöauto, jota General Motors valmisti Pontiac-brändin alla vuosina 1961–1970 ja 1987–1991. Autoa valmistettiin ensin kolme sukupolvea. 1980-luvulla Chevrolet Corsicaa myytiin Kanadassa Pontiac Tempest -niemella.
Galleria

Ensimmäinen sukupolvi
(1961–1963)
Toinen sukupolvi
(1964–1967)
Kolmas sukupolvi
(1968–1970)
Neljäs sukupolvi
(1987–1991)
Pontiac Montana

| Pontiac Montana |
| --- | --- |
 Ensimmäisen sukupolven Pontiac Montana
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  General Motors
Valmistusvuodet:  1997–2008
Muut nimet:  Pontiac Montana SV6
Korimalli:  3-ovinen tila-auto 4-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Edeltäjä:  Pontiac Trans Sport
Seuraaja:  Chevrolet Traverse Chevrolet Orlando (Kanada) GMC Acadia Buick Enclave
Vetotapa:  etuveto neliveto
Pontiac Montana on tila-auto, jota yhdysvaltalainen General Motors valmisti vuosina 1997–2010. Sitä markkinoitiin Pontiac -brändin alla. Ennen vuotta 1997, auton nimi oli Pontiac Trans Sport. Sitä valmistettiin Doraville Assembly -tehtaalla, Doravillessä, Georgian osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Sukupolvet

Ensimmäinen sukupolvi
(1997–2004)
Toinen sukupolvi
(2005–2010)
Tanssikortti

Tanssikortti, johon merkitty kymmenen tanssin nimet ja seuralaiset.
Viuhkan muotoinen tanssikortti vuodelta 1887.
Tanssikortti on naisen tanssiaisissa käyttämä vihkonen, johon hän kirjaa muistiin sen iltaisten tanssipariensa nimet. Tavallisesti tanssikortit ovat paperisia, mutta joissain niistä on kankainen tai metallinen kansi. Kortti saattaa olla myös koristeellinen. Korttiin kiinnitettynä on naru ja sen päässä joskus myös kynä. Tanssin ajaksi naisen on tapana ripustaa kortti ranteeseensa tai pukuunsa roikkumaan. Tanssiaisten jälkeen nainen saattoi ottaa kortin mukaan muistoksi.
Tanssiaisten järjestäjä lähettää tanssikortit kutsuvieraille postitse joitain viikkoja ennen tapahtumaa. Kortista käy vähintään ilmi illan kappaleiden lukumäärä. Myös kappaleiden nimet tai tanssilajit voi olla kirjattu ylös. Lisäksi kunkin kappaleen kohdalla on tyhjä rivi, johon kirjoittaa tanssiparin nimi. Mies saattaa varata naiselta tanssin etukäteen, jolloin nainen kirjoittaa hänen nimensä muistiin korttiin. Silloin nainen tietää, kenen kanssa hän on luvannut tanssia kunkin tanssin. Vaihtoehtoisesti nainen saattaa vain täydentää korttia illan mittaan. Lisäksi kortissa saattaa olla soittajien, tanssitoimikunnan jäsenien ja tiedekunnan vieraiden nimiä.
Ensimmäiset tanssikortit otettiin käyttöön 1700-luvulla, mutta suurempaan suosioon ne nousivat vasta 1800-luvulla. Tuolloin ne olivat suosittuja ensin Wienissä ja sitten muualla Euroopassa. Yhdysvalloissa tanssikortit säilyivät yliopistotansseissa 1920–1930-luvuille asti.
Tanssipop

| Dance-pop |
| --- | --- |
Alkuperä:  popmusiikki, postdisco, uusi aalto, elektroninen tanssimusiikki [lähde? ]
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1980-luku [lähde? ]
Tyypillisiä soittimia:  rumpukone, kosketinsoitin, syntetisaattori, laulu (joskus räppäys)
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  housepop, teinipop
Tanssipop on populaarimusiikkiin kuuluva hittiradiokanaville sekä erilaisiin tanssipaikkoihin suunnattu nopeatempoinen musiikintyyli. Tanssipopin katsotaan syntyneen 1980-luvun alussa popin, diskomusiikin ja syntikkapopin pohjalta. Tanssipopille tyypillistä on vahva rytmi, painotus tarttuvilla melodioilla ja yksinkertaiset kappalerakenteet, jotka muistuttavat enemmän popmusiikkia kuin muodoltaan vapaampia elektronisen tanssimusiikin suuntauksia. Tanssipop tehdään usein tuottajavetoisesti musiikin tuottajan palkatessa suurelle yleisölle näkyvät esiintyjät.
Popmusiikin tapaan tanssipop ottaa vaikutteita oman aikansa musiikista, kuten muista koneilla tehdyn tanssimusiikin tyyleistä sekä rock-musiikista. 1990-luvulla tanssipop muovautui entistä konemaisemmaksi, ottaen vaikutteita esimerkiksi trancesta ja housesta.
Tunnettuja tanssipop-artisteja ovat esimerkiksi Madonna, joka raivasi 1980-luvulla tietä genren suosiolle, Britney Spears, Kylie Minogue, Christina Aguilera, Spice Girls, Paula Abdul, Backstreet Boys, Michael Jackson, NSYNC, Janet Jackson, Rihanna, Taylor Swift, Selena Gomez, Katy Perry, Lady Gaga, sekä Ariana Grande. Ero tanssipopin ja popin välillä on usein häilyvä. Monet artistit edustavat molempia.
Suomessa tanssipoppia ovat esittäneet esimerkiksi Aikakone, Movetron, Nylon Beat.
Pinokkio (vuoden 1976 piirrossarja)

| Pinokkio> ピコリーノの冒険, Pikorīno no Bōken |
| --- | --- |
 Ohjelman tunnusteksti.
Tyyli:  anime
Alkuperämaa:  Itävalta, Japani
Alkuperäiskieli:  japanin kieli
Verkko:  Japani: TV Asahi Suomi: Kolmoskanava (1992) MTV3 (1993–1994)
Esitetty:  Japani: 27. huhtikuuta 1976 – 31. toukokuuta 1977
Jaksoja:  52
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Nippon Animation
Aiheesta muualla
IMDb 
Pinokkio (jap. ピコリーノの冒険, Pikorīno no Bōken) on itävaltalais-japanilainen vuonna 1976 valmistunut 52-osainen animepiirrossarja. Sarjan piirsi japanilainen animaatiostudio Nippon Animation. Piirrossarja perustuu italialaisen Carlo Collodin luomaan Pinokkio-satuun.
Sarja Suomessa

Piirrossarja esitettiin Suomen televisiossa vuosina 1992–1994, jonka välissä oli ajoittaisia esitystaukoja. Sarjaa esitti ensimmäisenä televisiokanava Kolmoskanava loka-joulukuussa 1992. Ensimmäisen jakson esityspäivä oli 3. lokakuuta 1992. Vuoden 1993 alussa sarjan esittäminen siirtyi MTV3-kanavalle. Viimeinen 52. jakso esitettiin 20. helmikuuta 1994. Sarjaa esitettiin suomen kielelle jälkiäänitettynä, jossa kertojana toimi Raila Hämäläinen, joka puhui sarjan saksankielisen ääniraidan päälle.
Sarjan tunnuskappaleen levytti suomeksi Jenni Mäkikalli Matti Kontion tekemällä käännöksellä vuonna 1986 julkaistulle Lasten TV-suosikit -kokoelmalevylle.
Jaksot

Pinokkion synty
Vaikeuksia kaupungilla
Nukketeatteri
Kaipuu Geppetton luo
Outo Majatalo
Hyvä Haltijatar
Pinokkion pitkä nenä
Ihmepelto
Haltiatar ja Geppetto
Kertolaskuja
Apina tuomarina
Ikävystyttävät läksyt
Yöllinen seikkailu
Vahtikoira
Kavalat lumikot
Petkutusta
Haltijatar katoaa
Kyyhkyn kyydissä
Tiina kadoksissa
Delfiinien kaupunki
Merellä
Ihmeellinen pelastuminen
Verkossa
?
Ahneet vieraat
?
?
?
Lupaus
Varkaita majatalossa
Häkkilintu Rocco
Salaperäinen torni
Ilmapalloretki
Kettu ja Kolli pulassa
Kultakello
?
?
Mennään huvipuistoon
?
?
Sirkusaasit
Sirkuksen vetonaula
?
Vanha Rosetta
?
Gorilla ja kaksi lurjusta
Salaperäinen luola
Oravaperhe
Vaarallinen pyörre
Valaan vatsassa
Jälleen yhdessä
Vihdoinkin kotona
Proseduraalinen generointi

Yksi esimerkki proseduraalisesta generoinnista, tässä realistisen näköisten puiden tuottamiseen. Erilaisia malleja voidaan tuottaa deterministisillä parametreilla ja satunnaisella siemenluvulla.
Proseduraalinen generointi tarkoittaa tietotekniikassa datan tuottamista algoritmilla vastakohtana käsin ihmisen tekemänä. Tietokonegrafiikassa sitä käytetään tavallisesti tekstuurien ja 3D-mallien tuottamiseen. Myös ääntä tuotetaan algoritmisesti ja sillä on sovelluskohteita puhesynteesissä.
Proseduraalista generointia pidetään tyypillisesti digitaalisten pelien ominaisuutena.
Kirjallisuutta

Shaker, Noor & Togelius, Julian & Nelson, Mark J.: Procedural Content Generation in Games: A Textbook and an Overview of Current Research.  Springer, 2016.  ISBN 978-3-319-42714-0.  Teoksen verkkoversio.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Procedural generation
Käännös suomeksi
Pikonlampi (Hartola)

| Pikonlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola, Sysmä
Koordinaatit:  61°26′45″N, 26°05′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  Lamminoja Tevantiin 
Järvinumero:  14.174.1.032
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,7 m  
Pituus:  440 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,169 km  
Pinta-ala:  3,243 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikonlampi 
Pikonlampi  on Päijät-Hämeessä Hartolassa ja Sysmässä Kumun kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,7 metriä mpy.
Tadao Uesako

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | permanto |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | hyppy |  |
Tadao Uesako (jap. 上迫 忠夫, Uesako Tadao, 14. lokakuuta 1921 Hamada, Shimane – 20. lokakuuta 1986) oli japanilainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Uesako kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952 jokaisella telineellä. Ottelussa hän oli 15:s, ja joukkuekilpailussa Japani oli viides. Yksittäisillä telineillä Uesako voitti permannolla hopeaa ja hypyssä pronssia. Muilla telineillä hän sijoittui parhaimmillaan 35:nneksi.
Pikkutakiainen

| Pikkutakiainen |
| --- | --- |
 Pikkutakiaisen kukinto.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Takiaiset Arctium
Laji::  minus
Kaksiosainen nimi
 Arctium minus  Bernh. 
Katso myös
   Pikkutakiainen Wikispeciesissä   Pikkutakiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkutakiainen (Arctium minus) on takiaisten sukuun kuuluva asterikasvi, joka kasvaa alkuperäisesti Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko

Pikkutakiainen kasvaa 50–130 senttimetriä korkeaksi. Sen alalehdet ovat leveän soikeat, onttoruotiset ja alapinnalta hieman nukkaiset. Pikkutakiainen voi muistuttaa seittitakiaista tai isotakiaista, joiden kanssa se myös risteytyy. Näihin verrattuna pikkutakiaisen kukintomykeröstö on rakenteeltaan terttumainen eikä huiskilomainen. Laji voi olla myös hyvin samannäköinen harvinaisen lehtotakiaisen kanssa, joka kasvaa lähes aina pikkutakiaista suuremmaksi ja on suurempimykeröinen. Pikkutakiaisen pallomaiset mykeröt ovat kooltaan 1,8–2,8 cm ja yleensä karvattomat. Torvimaiset kehräkukat ovat punavioletteja. Hedelmät ovat ruskeita 5–7 millimetrin mittaisia pähkylöitä.
Pikkutakiainen Suomessa

Suomessa pikkutakiainen on erityisesti vanhan asutuksen seuduilla kasvava muinaistulokaskasvi. Se on melko yleinen Etelä-Suomessa, tavallisin Ahvenanmaalla. Lajin levinneisyyden pohjoisraja on Vaasan–Kuopion korkeudella. Siitä pohjoiseen pikkutakiaisesta on hyvin harvoja ja vanhoja satunnaishavaintoja.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Pikkutakiaisen levinneisyys Suomessa.
LuontoPortti: Pikkutakiainen (Arctium minus)
Pohjolan kasvien pauloissa: Arctium minus – pikkutakiainen
ITIS: Arctium minus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Arctium minus (englanniksi)
Piet Retief

Piet Retiefin patsas osana Voortrekker-monumenttia.
Pieter "Piet" Retief (noin 1780 Kapmaa–6. helmikuuta 1838, Natal) oli yksi buurien Suuren vaelluksen johtajista.
Retief oli paremmin koulutettu kuin muut voortrekkerit keskimäärin ja oli maanviljelyn ohessa toiminut rakennusmestarina ennen Kapmaasta lähtemistään.  Hän oli myös suhteellisen varakas ja maatilan lisäksi omisti tietyllä ajanhetkellä yli 20 tonttia Grahamstownista.  Ennen vaellukselle lähtemistään Retief lähetti Grahamstown Journal-lehdelle manifestin, jossa selvitettiin syitä buurien lähdölle brittien hallinnoimasta Kapmaan siirtokunnasta. Manifestista muodostui 1800–1900-luvulla yksi keskeisistä afrikaanerinationalistisen historiankirjoituksen asiakirjoista.
Retief kuoli 6. helmikuuta 1838 zulukuningas Dinganen järjestämässä väijytyksessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piet Retiefin manifesti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Philippe Besson

Philippe Besson
Philippe Besson (s. 29. tammikuuta 1967 Barbezieux, Charente, Ranska) on ranskalainen juristi, yritysjohtaja ja romaanikirjailija.