stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gadolin
Suvun jäseniä

Jakob Gadolin (1719–1802), Turun piispa, Mynämäen kirkkoherran, lääninrovastin Jakob Gadolinuksen (1678–1758) poika
Daniel Gadolin (1722–1796), maanmittari, Turun ja Porin läänin lääninkamreeri, Jakob Gadolinin veli
Jakob Algot Gadolin (1797–1848), Eksegetiikan professori, Johanin poika
Johan Gadolin (1760–1852), suomalainen kemisti, Jakobin poika
Gustaf Gadolin (1769–1843), Keisarillisen Turun Akatemian rehtori 1809–1810 ja 1812–1813, Jakobin poika
Nils Anders Gadolin (1807–1897), meriupseeri, koulunjohtaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies, Johan Gadolinin poika
Carl Wilhelm Gadolin (1824–1893), suomalainen kenraaliluutnantti
Axel Gadolin (1828–1892), tykistönkenraali, Carl Wilhelmin veli, Jakobin veljenpoika, aateloitiin 1871
Guido Gadolin (1851–1932), kenraalimajuri ja kuverööri, Nils Anders Gadolinin poika
Alexander Gadolin (1868–1939), suomalainen oikeustieteen professori, valtiopäivämies ja kansanedustaja
Nils Gadolin (1889–1944), jääkärieverstiluutnantti, Guido Gadolinin poika
Sigurd Gadolin (1892–1962), pakinoitsija
Håkan Robert Gadolin (1895–1963), korvalääkäri, professorin arvonimi
Brigitta Gadolin (1895–1982), kirjailija
Carl Axel Johan Gadolin (1898–1972), kirjailija
Alexander Gadolin (1868–1939), suomalainen oikeustieteen professori, valtiopäivämies ja kansanedustaja
Axel Gadolin (1828–1892), tykistönkenraali, Carl Wilhelmin veli, Jakobin veljenpoika, aateloitiin 1871
Brigitta Gadolin (1895–1982), kirjailija
Carl Axel Johan Gadolin (1898–1972), kirjailija
Carl Wilhelm Gadolin (1824–1893), suomalainen kenraaliluutnantti
Daniel Gadolin (1722–1796), maanmittari, Turun ja Porin läänin lääninkamreeri
Guido Gadolin (1851–1932), kenraalimajuri ja kuvernööri, Nils Anders Gadolinin poika
Gustaf Gadolin (1769–1843), Keisarillisen Turun Akatemian rehtori 1809–1810 ja 1812–1813, Jakobin poika
Håkan Robert Gadolin (1895–1963), korvalääkäri, professorin arvonimi
Jakob Gadolin (1719–1802), Turun piispa, Jakob Gadolinuksen poika
Johan Gadolin (1760–1852), suomalainen kemisti, Jakobin poika
Jakob Algot Gadolin (1797–1848), Eksegetiikan professori, Johanin poika
Nils Gadolin (1889–1944), jääkärieverstiluutnantti, Guido Gadolinin poika
Nils Anders Gadolin (1807–1897), meriupseeri, koulunjohtaja, maanviljelijä ja valtiopäivämies, Johan Gadolinin poika
Sigurd Gadolin (1892–1962), pakinoitsija
Gordon Pirie

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gordon Pirie vuonna 1956. |  Gordon Pirie vuonna 1956. |  Gordon Pirie vuonna 1956. |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | 5 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tukholma 1958 | 5 000 metriä |  |
Douglas Alistair Gordon Pirie (10. helmikuuta 1931 Leeds – 7. joulukuuta 1991 Lymington) oli brittiläinen kestävyysjuoksija.
Pirien ensimmäinen menestys juoksu-urallaan oli Yhdistyneen kuningaskunnan amatöörimestaruus vuonna 1951, jolloin hän voitti kuuden mailin juoksun mestaruuden maansa ennätyksellä 29.32,0. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen maansa mestaruuden kuudella maililla ja osallistui Helsingin olympialaisiin, joissa sijoittui neljänneksi 5 000 metrin juoksussa ajalla 14.18,0 ja seitsemänneksi 10 000 metrin juoksussa.
Vuonna 1953 Pirie nousi kestävyysjuoksussa maailman huipulle. Hän voitti maansa mestaruudet maastojuoksussa sekä kolmen ja kuuden mailin juoksuissa. Kuuden mailin voittoaika 28.19,4 oli maailmanennätys. Hän oli myös tekemässä maailmanennätystä 4 x 1 500 metrin viestijuoksussa, jossa joukkue juoksi ennätyksen 15.27,2. Samana vuonna hän paransi Yhdistyneen kuningaskunnan 5 000 metrin ennätystä aikaan 14.02,6 ja 10 000 metrin ennätystä aikaan 29.17,2. 21. marraskuuta 1954 Pirie voitti Brysselin maastojuoksukilpailun.
Vuonna 1956 Pirie oli jälleen huippuvireessä. Hän voitti 19. kesäkuuta Bergenissä järjestetyssä 5 000 metrin kilpailussa Neuvostoliiton Vladimir Kutsin maailmanennätysajalla 13.36,8. Samana vuonna hän paransi kahdesti 3 000 metrin juoksun maailmanennätystä, ensin 22. kesäkuuta aikaan 7.55,6 ja 4. syyskuuta aikaan 7.52,8. Jälkimmäinen ennätys säilyi maailmanennätyksenä kuusi vuotta. Melbournen olympialaisissa Pirie juoksi 5 000 metrillä toiseksi häviten Kutsille yksitoista sekuntia. 10 000 metrillä hän oli kahdeksas.
Vuonna 1958 Pirie juoksi Kansainyhteisön kisoissa Cardiffissa neljänneksi mailin sekä kolmen mailin juoksuissa. Samana vuonna Tukholman EM-kisoissa hän voitti pronssia 5 000 metrillä ajalla 14.01,6. Vuonna 1960 hän voitti jälleen maansa mestaruuden kuudella maililla ja 1961 kolmella maililla. Hän teki uransa viimeisen maansa ennätyksen 1961 juosten kolme mailia aikaan 13.16,4.
Urheilu-uransa jälkeen Pirie työskenteli Lontoossa Lloyds Bankin palveluksessa. Hän kuoli 60-vuotiaana syöpään. Hänellä on kaksi tytärtä: Sara ja Joanne. Hänen vaimonsa Shirley o.s. Hampton oli arvokisatason pikajuoksija.
Aiheesta muualla

http://reocities.com/Colosseum/pressbox/2204/ (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sandor Iharos, Unkari | Miesten 3 000 metrin maailmanennätyksen haltija 22. kesäkuuta 1956 – 27. kesäkuuta 1962 | Seuraaja: Michel Jazy, Ranska |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sandor Iharos, Unkari | Miesten 5 000 metrin maailmanennätyksen haltija 19. kesäkuuta 1956 – 13. lokakuuta 1957 | Seuraaja: Vladimir Kuts, Neuvostoliitto |
Gabriel Varga

| Gabriel Varga |
| --- | --- |
 Varga 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1985 (ikä 39) Toronto, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Potkunyrkkeilijä
Aktiivisena:  2006–
Pituus:  178 cm
Paino:  65 kg
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Varga Bros. Martial Arts
Tilastot
Ottelut:  24
Voitot:  18
– tyrmäyksellä:  4
Tappiot:  6
Gabriel Varga (s. 16. toukokuuta 1985 Toronto, Ontario) on kanadalainen potkunyrkkeilijä. Hän on entinen Gloryn kaksinkertainen höyhensarjan mestari ja Bellator Kickboxingin höyhensarjan mestari. Varga voitti myös amatööritasolla kahdesti ISKA:n ylemmän kevytsarjan mestaruuden. Ennen potkunyrkkeilyä hän harrasti Shotokania, josta Vargalla on 4. danin musta vyö.
Antti Liikkanen

Antti Liikkanen (s. 19. lokakuuta 1946 Kuusankoski) on suomalainen erikoislääkäri ja SDP:n poliitikko.
Liikkanen on toiminut vuodesta 1984 Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsenenä ja aiemmin myös kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Lokakuussa 2014 Liikkanen valittiin kolmannelle viisivuotiskaudelle Euroopan unionin alueiden komiteaan. Hän on toiminut myös komitean Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtajana.
Liikkanen oli ehdolla vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Lapin vaalipiirissä.
Aiheesta muualla

Antti Liikkasen blogi Arktinen puskurikapasiteetti
Gabriel Villaruz Reyes

Gabriel Villaruz Reyes (s. 3. elokuuta 1941) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Manilan arkkihiippakuntaan 21. joulukuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Selsean titulaaripiispaksi 20. tammikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Antonio José Frondosa ja Amado Paulino y Hernandez.
Reyes sai 21. marraskuuta 1992 nimityksen Kalibon piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 12. tammikuuta 1993. Hänet nimitettiin 7. joulukuuta 2002 Antipolon hiippakunnan johtoon, ja sen piispaksi asettaminen seurasi 29. tammikuuta 2003.
Gabriel Vasconcelos Ferreira

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gabriel Vasconcelos Ferreira
Syntymäaika: 27. syyskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka:  Unaí, Brasilia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Seura
Seura:  Lecce
Pelinumero: 21
Junioriseurat
2007–2010:  Cruzeiro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2012 |  Cruzeiro | 0 | (0) |
| 2012– |  Milan | 7 | (0) |
| 2014–2015 | →  Carpi | 39 | (0) |
| 2015–2016 | →  Napoli | 1 | (0) |
| 2017 | →  Cagliari | 3 | (0) |
| 2018 | →  Empoli | 16 | (0) |
| 2018–2019 |  Perugia | 36 | (0) |
| 2019– |  Lecce | 23 | (0) |
Maajoukkue
| 2011 |  Brasilia U20 | 15 | (0) |
| 2012 |  Brasilia U23 | 4 | (0) |
| 2012 |  Brasilia | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 23. kesäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. kesäkuuta 2020.
| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 |  |  |
Gabriel Vasconcelos Ferreira, taiteilijanimeltään vain Gabriel (s. 27. syyskuuta 1992 Unaí, Brasilia), on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Lecceä. Hän on pelannut Italiassa vuodesta 2012, jolloin hän siirtyi Milaniin.
Gabriel on saavuttanut Brasilian joukkueessa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2011 ja hopeaa kesäolympialaisissa 2012.
Anisimovo

| Anisimovo Ани́симово |
| --- | --- |
 Anisimovo
 Koordinaatit: 59°19′27″N, 34°13′37″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Boksitogorskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  499,9 km²
Väkiluku (2012):  580
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anisimovon kunta Boksitogorskin piirin kartalla.
Anisimovo (ven. Ани́симово) on maalaiskunta ja sen keskuskylä Leningradin alueen Boksitogorskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Tšagodajoen varrella 65 kilometriä Boksitogorskista kaakkoon. Kylässä on 493 ja kunnassa 580 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus

Anisimovon kunnan pinta-ala on 499,9 neliökilometriä. Se rajoittuu Boksitogorskin piirin Borin, Samoilovon, Jefimovskin ja Klimovon kuntiin sekä Novgorodin alueen Ljubytinon ja Hvoinajan piireihin. Pinta-alasta 90,0 % on metsää, 6,7 % maatalousmaata ja 2,3 % vesistöjä.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan Kaspianmeren ja Itämeren vedenjakajalla sijaitsevaa kumpuilevaa tasankoa. Tärkeimmät joet ovat Tšagoda ja Voložba ja suurimmat järvet Berezoradinskoje, Suhoje, Strugskoje, Ptšelino ja Peruša. Hyötykaivannaisiin kuuluvat turve, sapropeeli, mineraalivärit, kalkkikivi, hiekka ja sora.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 19 kylää: Bolšoi Dvor, Botšatino, Dudinskoje, Falilejevo, Fomkino, Gagrino, Gljadkovo, Golovkovo, Jolzovo, Kalinetskoje, Klimovo, Nekrasovo, Pronino, Spirovo, Strugi, Tarasovo, Tšasovnja, Tšerkasova Gorka ja Tšurilova Gora. Neljässä kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Historia

Keskiajalla Tšagoda ja Voložba -jokien välillä sijaitsi itään johtavan kauppareitin vetotaival. Kunnan alue kuului 1700-luvulle saakka Novgorodin Äänisen viidennekseen ja myöhemmin Novgorodin läänin Tihvinän kihlakuntaan. Anisimovon volosti liitettiin vuonna 1918 Tšerepovetsin lääniin ja vuosina 1927–1952 se kuului kyläneuvostona Leningradin alueen Jefimovskin piiriin.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pikaljovon, Strugin ja Kolbekin välinen maantie. Strugin ja Pikaljovon välillä on linja-autoyhteys.
Paikallisia elinkeinoja ovat maatalous, hiekan ja soran louhinta sekä erilaiset palvelut. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät ja yksi lammastila. Kolmasosa työvoimasta työskentelee kaupungeissa.
Keskuskylän palveluihin kuuluvat peruskoulu, lastenkoti, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja kauppa.
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnan nähtävyyksiä Gagrinon, Kalinetskojen ja Tšerkasova Gorkan kylien tsasounat. Matkailupalveluja ei ole.
Aiheesta muualla

Anisimovon kunta Boksitogorskin piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Arashi (yhtye)

2019
Arashi (jap. 嵐, ’myrsky’) on vuonna 1999 debytoinut japanilainen poikabändi, joka toimii idolitehdas Johnny & Associatesin alaisuudessa. Se on yksi maan suosituimmista idoliryhmistä. Viisijäsenisen yhtyeen jäsenet ovat Kazunari Ninomiya, Jun Matsumoto, Masaki Aiba, Shō Sakurai ja Satoshi Ōno. Vuonna 2014 Arashi oli myynyt yli 20 miljoonaa singleä.
Musiikin lisäksi yhtye ja sen jäsenet ovat esiintyneet televisiossa ja ääninäyttelijöinä. 2010-luvulla Arashi isännöi usean vuoden ajan NHK:n Kōhaku-utagassen -musiikkiohjelmaa.
Diskografia > Studioalbumit

Arashi No. 1 ichigō: Arashi wa Arashi o yobu! (2001)
Here We Go! (2002)
How's It Going? (2003)
Iza, Now! (2004)
One (2005)
Arashic (2006)
Time (2007)
Dream ”A” Live (2008)
Boku no mite iru fūkei (2010)
Beautiful World (2011)
Popcorn (2012)
Love (2013)
The Digitalian (2014)
Japonism (2015)
Are You Happy? (2016)
Untitled (2017)
This Is Arashi (2020)
Aiheesta muualla

Yhtyeen internetsivut (japaniksi)
Anthony Kwami Adanuty

Anthony Kwami Adanuty (s. 11. toukokuuta 1940) on ghanalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. heinäkuuta 1966 ja nimitettiin Keta-Akatsin hiippakunnan piispaksi 19. joulukuuta 1994. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. toukokuuta 1995. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Francis Anani Kofi Lodonu ja Gregory E. Kpiebaya.
Araset

| Araset |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Araset Nannopsittaca  Ridgway 1912
Katso myös
   Araset Wikispeciesissä   Araset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Araset (Nannopsittaca) on papukaijojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 2 lajia.
Lajit

Sinilakkiaranen (Nannopsittaca dachilleae)
Tepuiaranen (Nannopsittaca panychlora)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Gaspar van Weerbeke

Gaspar van Weerbeke (n. 1445 Oudenaarde – 1517 tai myöhemmin) oli flaamilainen säveltäjä.
Weerbeke työskenteli Sforzan hovissa Milanossa, Burgundin hovikapellissa ja paavin palveluksessa Roomassa. Hänen sävellyksensä levisivät Euroopassa laajalle, ja niiden nuotteja painoi Ottaviano Petrucci. Weerbeken arvostus aikalaisten keskuudessa oli suurta, mutta sittemmin hänen asemansa renessanssisäveltäjänä on jäänyt muiden varjoon. Hänen tuotantoonsa kuuluu messuja, motetteja ja lauluja.
GIF Sundsvall

GIF Sundsvall (myös Giffarna tai Norrlandslaget) on vuonna 1903 perustettu ruotsalainen jalkapalloseura Sundsvallista. Seura on parhaimmillaan sijoittunut Allsvenskanissa viidenneksi kaudella 1988. Kaudella 2019 joukkue putosi Allsvenskanista Superettaniin mutta nousi kauden 2021 päätteeksi takaisin pääsarjaan.
Saavutukset

Allsvenskan
5:s (1988)
Entisiä valmentajia

Anders Grönhagen
Per Joar Hansen
Rikard Norling
Mika Sankala
Sören Åkeby
Aiheesta muualla

GIF Sundsvall
Kannattajien virallinen sivusto
Kannattajien sivusto
Arkia Israel Airlines

| Arkia Israel Airlines |
| --- | --- |
 Arkia Israel Airlinesin Boeing 757
 IATA: IZ  –  ICAO: AIZ 
Kutsukoodi:  ARKIA
Perustettu:  1949 (nimellä Israel Inland Airlines)
Laivaston koko:  9
Kohteiden määrä:  25
Solmukohdat:  Ben Gurionin kansainvälinen lentoasema  Eilatin lentoasema  Ovdan lentokenttä  Sde Dovin lentoasema
Kotipaikka:   Tel Aviv, Israel
Avainhenkilö(t):  Gadi Tepper
Arkia Israel Airlines (hepr. ‏ארקיע‎) on israelilainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Tel Aviv. Yhtiö on Israelin toiseksi suurin lentotyhtiö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arkia Israel Airlines Wikimedia Commonsissa
Gaspard Bauhin

Gaspard Bauhin
Gaspard Bauhin (myös Caspar Bauhin) (17. tammikuuta 1560 – 5. joulukuuta 1624) oli sveitsiläinen kasvitieteilijä. Hänet tunnetaan teoksestaan Pinax theatri botanici (1596), jossa hän kuvasi yli 6 000 kasvilajia. Bauhin myös nimesi lajit yksi- tai kaksiosaisilla latinalaisilla nimillä, jotka erottivat kasvilajit suvun muista lajeista.
Animadversiones in historiam generalem plantarum, 1601]
Gaspard-Gustave Coriolis

Gaspard-Gustave Coriolis (21. toukokuuta 1792 – 19. syyskuuta 1843) oli ranskalainen matemaatikko, insinööri ja fyysikko. Coriolis-ilmiö on saanut nimensä Corioliksen mukaan.
Coriolis oli professori École Polytechniquessa 1816–1838. Hän otti käyttöön sanat "työ" ja "kineettinen energia" niiden nykyisessä luonnontieteellisessä merkityksessä  kirjassaan Du calcul de l’effet des machines (1829).
Coriolis-ilmiö on esitelty Corioliksen artikkelissa Sur les équations du mouvement relatif des systèmes de corps (1835).
Antoine Busnois

Antoine Busnois (k. 1492) oli ranskalais-flaamilainen säveltäjä. Hän toimi muun muassa Kaarle Rohkean palveluksessa ja saattoi käydä Italiassa. Hänen chansoneitaan on monesti löydetty italialaisista lähteistä. Hänen säilyneeseen tuotantoonsa kuuluu kolme messua, kaksi Magnificatia, valitusvirsi, kahdeksan motettia ja noin kuusikymmentä chansonia.
From Here to Eternity

| ”From Here to Eternity” Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Fear of the Dark
 Julkaistu: 29. heinäkuuta 1992
 Tekijä(t): Steve Harris
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 03.37
 Levy-yhtiö: EMI
Muut kannet

Iron Maidenin muut singlet
| ”Be Quick or Be Dead” 1992 | ”From Here to Eternity” 1992 | ”Wasting Love” 1992 |
From Here to Eternity on Iron Maidenin toinen single albumilta Fear of the Dark (1992). Kappale on neljäs ja ajankohtaisin jatkuvassa "Charlotte the Harlot" -saagassa. Muut saagan kappaleet ovat "Charlotte the Harlot," "22 Acacia Avenue" ja "Hooks in You". Ne kertovat Charlottesta, joka menee kohtalokkaalle moottoripyöräajelulle paholaisen kanssa.
Cover Chuck Berryn "Roll Over Beethovenista" sisältää puhutun intron ja sen nimi on muutettu "Roll Over Vic Vellaksi", yhtyeen pitkäaikaisen roudarin ja ystävän Vic Vellan mukaan.
Single nousi Britannian listasijalle 21.
Kappaleet > 7" vinyyli

From Here To Eternity – 3.37 (säv. Harris)
Roll over Vic Vella – 4.46 (Chuck Berry cover eri sanoilla)
Kappaleet > 7" kuva vinyyli

From Here To Eternity – 3.37 (säv. Harris)
I Can't See My Feelings – 3.50 (Budgie cover)
Kappaleet > 12" vinyyli

From Here To Eternity – 3.37 (säv. Harris)
Roll over Vic Vella – 4.46 (Chuck Berry cover eri sanoilla)
No Prayer for the Dying (live Wembley Arena, London 17 December '90) – 4.23 (säv. Harris)
Kappaleet > CD maxi single

From Here To Eternity – 3.37 (säv. Harris)
Roll over Vic Vella – 4.46 (Chuck Berry cover eri sanoilla)
Public Enema Number One (live Wembley Arena, London 17 December '90) – 3.57 (säv. Dickinson/Murray)
No Prayer for the Dying (live Wembley Arena, London 17 December '90) – 4.23 (säv. Harris)
Soittajat

Bruce Dickinson – laulu
Dave Murray – kitara
Janick Gers – kitara, taustalaulu
Steve Harris – bassokitara, taustalaulu
Nicko McBrain – rummut
Gorenjskan tilastollinen alue

| Gorenjska |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Slovenia
NUTS 2 -aluejako:  Länsi-Slovenia
Hallinto:  
 – suurin kaupunki:  Kranj
Pinta-ala:  2 137 km²
Väkiluku (2021):  211 069
 – väestötiheys:  98,79 as./km²
Gorenjska on yksi Slovenian tilastollisista alueista. Se kuuluu Länsi-Sloveniaan maan NUTS 2 -aluejaossa. Alueella asuu 211 069 asukasta, ja sen pinta-ala on 2 137 neliökilometriä. Alueen suurin kaupunki on Kranj, jossa asuu 57 185 asukasta. 92,5 prosenttia asukkaista on sloveeneja.
Frank Borzage

| Frank Borzage |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1894 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat
Kuollut: 19. kesäkuuta 1962 (68 vuotta) Los Angeles Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja, näyttelijä
Puoliso:  Lorena B. Rogers (1916–1941)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1912–1959
Tunnetuimmat ohjaukset:  Seitsemännessä taivaassa Jäähyväiset aseille
Palkinnot
 parhaan ohjauksen Oscar-palkinto: Seitsemännessä taivaassa (Seventh Heaven 1927)  Bad Girl (1931) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Frank Borzage [bɔːrˈzeɪɡi] (23. huhtikuuta 1894 Salt Lake City, Utah, Yhdysvallat – 19. kesäkuuta 1962 Los Angeles Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka tuli tunnetuksi rakkausaiheisista elokuvista.
Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan ovat Seitsemännessä taivaassa (1927), Bad Girl (1931) ja Jäähyväiset aseille (1932).
Elämäkerta

Salt Lake Cityssä syntyneen Frank Borzagen isä Luigi oli kotoisin Itävalta-Unkarista ja äiti Maria Sveitsistä. Hän aloitti työnsä Hollywoodissa jo vuonna 1912 ja teki ensimmäisen ohjaustyönsä vuonna 1915. Hän oli vuosina 1916–1941 naimisissa näyttelijä Lorena B. Rogersin kanssa.
Borzagen työskentely noin vuoden 1948 jälkeen oli melko satunnaista, ja hän kuoli 68-vuotiaana syöpään.
Ura > Alkuvuodet näyttelijänä ja ohjaajana (1912–1919)

Borzage tuli Hollywoodiin 1912 näyttelijäksi. Hän menestyi erittäin hyvin Thomas Incen elokuvissa – The Wrath of the Gods -elokuvan myötä hänestä tuli tähti. Hänen ensimmäinen ohjaustyönsä oli todennäköisesti The Pitch of Chance 1915. Alkuvuosina hän myös näytteli useissa ohjaamissaan elokuvissa. Borzagen arvellaan ohjanneen yli 50 mykkäelokuvaa, mutta suurin osa niistä on kadonnut.
Ura > Menestyksen vuodet (1920–1940)

Borzagen ensimmäinen merkittävä ohjaustyö oli vuonna 1920 valmistunut Humoreski. Borzagen ensimmäinen menestyselokuva oli Seitsemännessä taivaassa, josta hän myös sai parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon. Samaan aikaan kun Borzage kuvasi elokuvaa, F. W. Murnau kuvasi Auringonnousua samalle elokuvayhtiölle – elokuvilla oli jopa sama naispääosan esittäjä Janet Gaynor (joka sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon rooleistaan näissä kahdessa ja Borzagen Kadun enkeli -elokuvassa). Murnaulla oli suuri vaikutus Borzagen ohjaustyylin ja elokuvat ovatkin visuaalisesti hyvin samankaltaisia.
Borzagen ensimmäinen äänielokuva oli Will Rogersin tähdittämä They Had to See Paris 1929. Kaksi vuotta myöhemmin hän ohjasi Bad Girl -elokuvan, josta hän sai toisen Oscar-palkintonsa. Sitä seurasi Jäähyväiset aseille (1932), jota pidetään erittäin onnistuneena romaanifilmatisointina. Hänen muita merkittäviä 1930-luvun elokuvia olivat Mikä nyt eteen, Pinneberg? (1934), Kolme toverusta (1938) sekä kolme Joan Crawfordin elokuva: Nainen jota rakastan (1938), Kiusauksen hetkellä (1938) ja Kahleet murtuvat (1940). Näin se alkoi (1940) on yksi harvoja natsismin vastaisia Hollywood-elokuvia ennen kuin Yhdysvallat liittyi sotaan
Ura > Viimeiset vuodet (1941–1959)

Borzagen 1940-luvun elokuvat eivät ole niin kiinnostavia kuin 1920- ja 1930-luvuilla. Hänen 1940-luvun elokuvia ovat muun muassa Sotapesä tähdille (1943) ja Rakkauden sinfonia (1946). Borzagen viimeinen elokuva 1940-luvulla oli Kuun noustessa (Moonrise 1948). Borzagen tavallisesta tyylistä poiketen se on film noir -elokuva ja sitä pidetään hänen parhaimpana 1940- ja 1950-lukujen elokuvistaan. Elokuvan jälkeen Borzage ei ohjannut elokuvia lähes kymmeneen vuoteen.
Borzage palasi elokuvan pariin 1950-luvun lopulla. Hän näytteli Jeanne Eagles -elokuvassa (1957) mykkäelokuvan ohjaajaa, joka muistuttaa häntä itseään. ja ohjasi kaksi elokuvaa: Idän ruusu (1958) ja Suuri kalastaja (1959), jotka eivät kuitenkaan menestyneet.
Palkinnot

Borzage sai kaksi kertaa parhaan ohjauksen Oscar-palkinnon:
Seitsemännessä taivaassa (Seventh Heaven 1927)
Bad Girl (1931).
Borzagella on tähti Hollywood Walk of Famella.