stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Wolfgang Amadeus Mozartin teoksista
Soolopianomusiikki

Mozartin varhaisimmat sävellykset olivat pianosonaatteja ja muita pianokappaleita, koska hän sai musiikkikasvatuksensa pianolla. Melkein kaikki Mozartin pianoteokset oli tarkoitettu hänen itsensä tai hänen sisarensa soitettaviksi. Esimerkkejä hänen varhaisimmista töistään on Nannerlin nuottikirjassa. Vuosina 1782 - 1786 Mozart kirjoitti 20 teosta soolopianolle, mukaan lukien sonaatteja, muunnelmia, fantasioita, sarjoja, fuugia, rondoja sekä nelikätisiä ja kahdelle pianolle sävellettyjä kappaleita.
Sonaatteja
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Nannerlin nuottikirja
Andante C-duuri, KV 1a
Allegro C-duuri, KV 1b
Allegro F-duuri, KV 1c
Menuetti F-duuri, KV 1d
Menuetti G-duuri, KV 1e
Menuetti C-duuri, KV 1f
Menuetti F-duuri, KV 2
Allegro B-duuri, KV 3
Menuetti F-duuri, KV 4
Menuetti F-duuri, KV 5
Allegro C-duuri, KV 5a
Andante B-duuri, KV 5b
Pianosonaatti nro 1 C-duuri, KV 279 (München, kesä 1774)
Pianosonaatti nro 2 F-duuri, KV 280 (München, kesä 1774)
Pianosonaatti nro 3 B-duuri, KV 281 (München, kesä 1774)
Pianosonaatti nro 4 Es-duuri, KV 282 (München, kesä 1774)
Pianosonaatti nro 5 G-duuri, KV 283 (München, kesä 1774)
Pianosonaatti nro 6 D-duuri, KV 284 (München, helmi-maaliskuu 1775)
Pianosonaatti nro 7 C-duuri, KV 309 (Mannheim, 8. marraskuuta 1777)
Pianosonaatti nro 8 a-molli, KV 310 (Pariisi, kesä 1778, joissakin luetteloissa a-molli- ja D-duurisonaatti on käänteisessä järjestyksessä)
Pianosonaatti nro 9 D-duuri, KV 311 (Mannheim, marraskuu 1777, joissakin luetteloissa a-molli- ja D-duurisonaatti on käänteisessä järjestyksessä)
Pianosonaatti nro 10 C-duuri, KV 330 (kesä 1778)
Pianosonaatti nro 11 ”Turkkilainen marssi” A-duuri, KV 331 (kesä 1778)
Pianosonaatti nro 12 F-duuri, KV 332 (kesä 1778)
Pianosonaatti nro 13 B-duuri, KV 333 (kesä 1778)
Pianosonaatti nro 14 c-molli, KV 457 (Wien, 14. lokakuuta 1784)
Pianosonaatti nro 15 F-duuri, KV 533 (Wien, 3. tammikuuta, 1788)
Pianosonaatti nro 16 C-duuri, KV 545 (lisänimeltään facile tai semplice sonaatti; Wien, 26. kesäkuuta 1788)
Pianosonaatti nro 17 F-duuri, KV 547a (Wien, kesä 1788)
Pianosonaatti nro 18 B-duuri, KV 570 (Wien, helmikuu 1789)
Pianosonaatti nro 19 D-duuri KV 576 (Wien, heinäkuu 1789)
Fantasia ja fuuga nro 1 C-duuri, KV 394 (Wien, 1782)
Fantasia nro 2 c-molli, KV 396 (Wien, 1782)
Fantasia nro 3 d-molli, KV 397 (Wien, 1782)
Fantasia nro 4 c-molli, KV 475 (Wien, 20. toukokuuta 1785)
Nelikätinen pianosonaatti C-duuri, KV 19d (Lontoo, toukokuu 1765)
Nelikätinen pianosonaatti D-duuri, KV 381 / 123a
Nelikätinen pianosonaatti B-duuri, KV 358 / 186c
Nelikätinen pianosonaatti F-duuri, KV 497
Nelikätinen pianosonaatti C-duuri, KV 521
Nelikätinen pianosonaatti G-duuri, KV 357 (keskeneräinen)
Kamarimusiikki > Viulumusiikki

Mozart kirjoitti musiikkia myös pianolle ja viululle (16 kokonaista sonaattia, useita fragmentteja ja kaksi sarjaa muunnelmia), joissa – etenkin kypsän kauden teoksissa – piano ei ainoastaan säestä toista instrumenttia vaan rakentaa sen kanssa dialogin.
Kamarimusiikki > Viulumusiikki > Lapsuuden viulusonaatit (1763–66)

Viulusonaatti nro 1 C-duuri, KV 6
Viulusonaatti nro 2 D-duuri, KV 7
Viulusonaatti nro 3 B-duuri, KV 8
Viulusonaatti nro 4 G-duuri, KV 9
Viulusonaatti nro 5 B-duuri, KV 10
Viulusonaatti nro 6 G-duuri, KV 11
Viulusonaatti nro 7 A-duuri, KV 12
Viulusonaatti nro 8 F-duuri, KV 13
Viulusonaatti nro 9 C-duuri, KV 14
Viulusonaatti nro 10 B-duuri, KV 15
Viulusonaatti nro 11 Es-duuri, KV 26
Viulusonaatti nro 12 G-duuri, KV 27
Viulusonaatti nro 13 C-duuri, KV 28
Viulusonaatti nro 14 D-duuri, KV 29
Viulusonaatti nro 15 F-duuri, KV 30
Viulusonaatti nro 16 B-duuri, KV 31
Kamarimusiikki > Viulumusiikki > Kypsän kauden viulusonaatit (1778–88)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Viulusonaatti nro 17 C-duuri, KV 296
Viulusonaatti nro 18 G-duuri, KV 301
Viulusonaatti nro 19 Es-duuri, KV 302
Viulusonaatti nro 20 C-duuri, KV 303
Viulusonaatti nro 21 e-molli, KV 304
Viulusonaatti nro 22 A-duuri, KV 305
Viulusonaatti nro 23 D-duuri, KV 306
Viulusonaatti nro 24 F-duuri, KV 376
Viulusonaatti nro 25 F-duuri, KV 377
Viulusonaatti nro 26 B-duuri, KV 378
Viulusonaatti nro 27 G-duuri, KV 379
Viulusonaatti nro 28 Es-duuri, KV 380
Viulusonaatti nro 29 A-duuri, KV 402 (M. Stadlerin täydentämä)
Viulusonaatti nro 32 B-duuri, KV 454
Viulusonaatti nro 33 Es-duuri, KV 481
Viulusonaatti nro 35 A-duuri, KV 526
Viulusonaatti nro 36 F-duuri, KV 547
Kamarimusiikki > Viulumusiikki > Muunnelmia viululle ja pianolle

Mozartin muunnelmat viululle ja pianolle ”La Bergère Célimène” G-duuri, KV 359 / 374a
Mozartin muunnelmat viululle ja pianolle ”Hélas, j'ai perdu mon amant” g-molli, KV 360 / 374b
Kamarimusiikki > Viulumusiikki > Jousiduot ja -triot

Duo viululle ja alttoviululle G-duuri, KV 423
Duo viululle ja alttoviululle B-duuri, KV 424
Trio viululle, alttoviululle ja sellolle Es-duuri, KV 563 (1788)
Trio kahdelle viululle ja sellolle B-duuri, KV 266
Preludit ja fuugat viululle, alttoviululle ja sellolle, KV 404a
Kamarimusiikki > Jousikvartetot

Milanon kvartetot, KV 80 ja KV 155-160 (1770-1773)
Jousikvartetto nro 1 G-duuri,  KV 80/73f (1770)
Jousikvartetto nro 2 D-duuri,  KV 155/134a (1772)
Jousikvartetto nro 3 G-duuri,  KV 156/134b (1772)
Jousikvartetto nro 4 C-duuri,  KV 157 (1772-3)
Jousikvartetto nro 5 F-duuri,  KV 158 (1772-3)
Jousikvartetto nro 6 B-duuri,  KV 159 (1773)
Jousikvartetto nro 7 Es-duuri,  KV 160/159a (1773)
Wienin kvartetot, KV 168-173 (1773)
Jousikvartetto nro 8 F-duuri,  KV 168 (1773)
Jousikvartetto nro 9 A-duuri,  KV 169 (1773)
Jousikvartetto nro 10 C-duuri,  KV 170 (1773)
Jousikvartetto nro 11 Es-duuri,  KV 171 (1773)
Jousikvartetto nro 12 B-duuri,  KV 172 (1773)
Jousikvartetto nro 13 d-molli,  KV 173 (1773)
Haydn-kvartetot KV 387, 421, 428, 458, 464, 465, Opus 10 (1782–1785)
Jousikvartetto nro 14 G-duuri, (”Kevät”)  KV 387 (1782)
Jousikvartetto nro 15 d-molli, KV 421/417b (1783)
Jousikvartetto nro 16 Es-duuri, KV 428/421b (1783)
Jousikvartetto nro 17 B-duuri (”Metsästys”), KV 458 (1784)
Jousikvartetto nro 18 A-duuri, KV 464 (1785)
Jousikvartetto nro 19 C-duuri (”Dissonanssi”), KV 465 (1785)
Jousikvartetto nro 20 D-duuri (”Hoffmeister”), KV 499 (1786)
Preussilaiskvartetot KV 575, 589, 590 (1789-1790)
Jousikvartetto nro 21 D-duuri, KV 575 (1789)
Jousikvartetto nro 22 B-duuri, KV 589 (1790)
Jousikvartetto nro 23 F-duuri, KV 590 (1790)
Kamarimusiikki > Jousikvintetot

Mozart sävelsi kuusi jousikvintettoa (KV 174, 406, 515, 516, 593 ja 614) kahdelle viululle, kahdelle alttoviululle ja sellolle. Charles Rosenin mukaan ”vallitsee yhteisymmärrys siitä että Mozartin jousikvintetot kahdelle alttoviululle ovat hänen suurin saavutuksensa kamarimusiikin alalla.”
Jousikvintetto B-duuri, KV 174
Jousikvintetto C-duuri, KV 515
Jousikvintetto g-molli, KV 516
Jousikvintetto c-molli, KV 406 (516b)
Jousikvintetto D-duuri, KV 593
Jousikvintetto Es-duuri, KV 614
Kamarimusiikki > Muu kamarimusiikki

Huilukvartetot (huilu, viulu, alttoviulu, sello) KV 285, 285a, 285b, 298 (1777–1787)
Kvintetto pianolle ja puhaltimille (piano, oboe, klarinetti, käyrätorvi, fagotti) KV 452 (1784)
Trio klarinetille, alttoviululle ja pianolle ”Kegelstatt” Es-duuri, KV 498 (1786)
Klarinettikvintetto A-duuri, KV 581 (1789)
Serenadit, divertimentot ja muut orkesteriteokset

Sinfonioiden lisäksi Mozart kirjoitti orkesterille useita divertimentoja, notturnoja, serenadeja, kassaatioita, marsseja ja tansseja. Mozart sävelsi teoksia jousiyhtyeille (kuten varhaiset divertimentot KV136–138) ja puhallinyhtyeille sekä erilaisille jousten ja puhaltimien yhdistelmille.
Serenadi Gran Partita (KV 361) on Mozartin huomattavin puhallinteos. Orkesterin kokoonpanoon kuuluu 2 oboeta, 2 klarinettia, 2 basettitorvea, 4 käyrätorvea, 2 fagottia ja 2 bassosoitinta (kontrafagotti tai kontrabasso).
Mozart jätti jälkeensä valtavan tuotannon orkesteritansseja, mukaan lukien yli sata menuettia sekä kontratansseja ja ”saksalaisia tansseja” (deutcheja ja ländlereitä).
Menuettien säveltämisessa Mozart noudatti useimmiten Haydnin esimerkkiä, mieltyen tanssin hitaaseen luonteeseen. Useimmat deutchet ja ländlerit sävellettiin Wienin julkisiin tanssiaisiin. Myös kontratanssit ovat pääasiassa Wienin tuotantoa, ja joillakin niistä on ohjelmallinen nimi kuten Il Temporale KV 535, La Bataille KV 600 ja Canarino KV 602 jne.
Eine kleine Nachtmusik (Serenadi nro 13 jousikvartetolle ja kontrabassolle KV 525)
Serenadi ”Gran Partita” (Serenadi nro 10 puhaltimille B-duuri KV 361)
Divertimentoja (esimerkiksi 2 huilulle, 5 trumpetille ja 2 patarummulle, KV 188/240b)
Divertimentot, KV 136–138 (1772)
Divertimento kahdelle käyrätorvelle ja jousille ”Ein musikalischer Spass”, KV 522
Kirkkomusiikki

Mozartin kirkkomusiikkituotanto koostuu lähinnä vokaaliteoksista, vaikka joitakin instrumentaalikappaleitakin on kuten vuosien 1767 ja 1780 välillä sävelletty Sonate da Chiesa 2 viululle, kontrabassolle ja uruille.
Mozartin kirkkomusiikissa on rikas tyylillinen mosaiikki: gregoriaaninen laulu kohtaa ankaran kontrapunktin, ja jopa oopperamaisiakin elementtejä esiintyy. Tyylin ykseys ja yhtenäisyys leimaavat koko hänen kirkkomusiikkituotantoaan.
Tähän tyylilajiin luetaan niiden liturgisen luonteen vuoksi myös vapaamuurariloošille tehdyt sävellykset kuten kantaatti ”Laut Verkünde unsre Freude”, KV 623 (jonka aitous on tosin epävarma) ja Maurerische Trauermusik, KV 477.
Musiikkinäytteet
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kirkkomusiikki > Messut

Mozartin sakraalimusiikkiin sisältyy 18 messua, mukaan lukien Waisenhaus-messu c-molli, KV 139/47a, pääosin Salzburgissa sävellettyjä missa brevis -tyyppisiä messuja (KV 167, 192, 194, 195 ja 220 Spatzenmesse), Kruunajaismessu KV 317, ”Suuri” c-mollimessu KV 427/417a (joka jäi keskeneräiseksi sillä Credo jäi puolitiehen ja Agnus Dei puuttuu) ja Mozartin viimeiseksi jäänyt teos, Requiem d-molli KV 626.
Missa Brevis G-dur KV 49
Missa Brevis d-moll KV 65
Missa Solemnis C-Dur "Dominicusmesse" KV 66
Missa Solemins c-moll "Weisenhausmesse" KV 139
Missa Brevis G-dur "Pastoralmesse" KV 140
Missa Brevis C-dur "Trinitatis messe" KV 167
Missa Brevis F-dur KV 192
Missa Brevis D-dur KV 194
Missa Brevis C-dur "Spazenmesse" KV 220
Missa Brevis C-dur "Credo-messe" KV 257
Missa Brevis C-dur "Piccolominimesse" KV 258
Missa Brevis C-dur "Orgelsolo-messe" KV 259
Missa Longa C-dur KV 262
Missa Brevis B-dur KV 275
Missa C-dur "Krönungsmesse" KV 317
Missa Solemnis KV 337
Missa c-moll "Grosse messe" KV 427
Requiem d-molli, KV 626 (Franz Xaver Süssmayrin Mozartin kuoleman jälkeen täydentämä)
Kirkkomusiikki > Muu kirkkomusiikki

Messujen lisäksi Mozartin kirkkomusiikkituotanto sisältää kyrieitä, offertoriumeja, antifoneja ja motetteja kuten Exultate, Jubilate KV 165.
Exsultate, jubilate, KV 165
Ave verum corpus, KV 618
Te Deum, KV 141
Regina Coeli, KV 127 ja KV 276
Litaniae Lauretanae KV 109 ja KV 195
Oopperat

Oopperat
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Die Schuldigkeit des ersten Gebotes, KV 35 (1767)
Apollo et Hyacinthus, KV 38 (1767)
Bastien und Bastienne, KV 50/46b (1768)
La finta semplice, KV 51 (1768)
Mitridate, re di Ponto, KV 87 (1770)
Ascanio in Alba, KV 111 (1771)
Betulia Liberata, oratorio, KV 118/74c (1771)
Il sogno di Scipione, KV 126 (1772)
Lucio Silla, KV 135 (1772)
Thamos, König in Ägypten (1773, 1775)
La finta giardiniera, KV 196 (1774-5)
Il re pastore, KV 208 (1775)
Zaide, KV 344 (1779)
Idomeneo, KV 366 (1781)
Die Entführung aus dem Serail, KV 384 (1782)
L'oca del Cairo, KV 422 (1783)
Lo sposo deluso, KV 430
Der Schauspieldirektor, KV 486 (1786)
Le nozze di Figaro, KV 492 (1786)
Don Giovanni, KV 527 (1787)
Così fan tutte, KV 588 (1789)
Die Zauberflöte, KV 620 (1791)
La clemenza di Tito, KV 621 (1791)
Kirjallisuutta

Poroila, Heikki: Mozartin sävellykset (1991) ISBN 8903-30-1
Aiheesta muualla

Heikki Poroila: Yhtenäistetty Wolfgang Amadeus Mozart (Arkistoitu – Internet Archive) (koko sävellystuotanto listattuna)
Mozartin teoksia Gutenberg-projektissa
Äänite kaikista Mozartin teoksista (Arkistoitu – Internet Archive)
Pensasangervot

| Pensasangervot |
| --- | --- |
 Japaninangervo (Spiraea japonica)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Pensasangervot Spiraea  L.
Katso myös
   Pensasangervot Wikispeciesissä   Pensasangervot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensasangervot (Spiraea) on suku ruusukasvien (Rosaceae) heimossa. Useita suvun lajeja ja lajikkeita käytetään koristekasveina. Suomessa ne ovat hyvin suosittuja ja tärkeä osa pihojen kasveja.
Kuvaus

Pensasangervot ovat yleensä pienehköjä tai keskikokoisia kesävihantia yksikotisia pensaita. Lehdet sijaitsevat kierteisesti. Lehdet ovat ehyitä tai harvoin liuskaisia ja ehyt- tai hammaslaitaisia. Lehtiruoti on lyhyt.
Kukinto on huiskilo tai sarjamainen ja sijaitsee kuluvan kesän kasvaimen kärjessä tai edellisen kesän kasvaimen sivulla tai lyhyen kukintoperän kärjessä. Kukkien teriö on valkoinen tai punertava ja viisilukuinen. Hedelmä on monisiemeninen tuppilo.
Monet lajit ovat kauniisti kukkivia ja niitä on eri korkuisia noin kahden metrin korkuisesta punapajuangervosta (Spiraea douglasii) noin 30 senttimetrin korkuiseen lamopensasangervoon (Spiraea decumbens). Kukat ovat varsin mesipitoisia ja houkuttelevat paljon pölyttäjähyönteisiä, esimerkiksi perhosia ja kimalaisia.
Kaikki angervoiksi kutsutut pensaat eivät kuulu Spiraea-sukuun, vaan myös jaloangervot (Astilbe) ja pihlaja-angervot (Sorbaria) kasvavat pensasmaisiksi kasveiksi.
Kasvupaikka

Useimmat matalat pensasangervot kestävät kuivuutta, mutta viihtyvät normaalikosteassa maassa. Toiset suosivat kosteaa maata. Kaikki pensasangervot ovat valokasveja.
Ryhmittelyä

Spiraea-suvun lajit jaetaan kolmeen ryhmään. Suomessa käytetään yleisimmin Spiraea Spiraria-ryhmästä rusopajuangervoa, Calospira-ryhmästä japaninangervoa ja Chamaedryon-ryhmästä norjanangervoa. Spirea-ryhmän lajit leviävät juurivesoista, Chamaedryon-ryhmän lajeja lisätään siemenistä ja kolmannen ryhmän lajeissa on molempia lisääntymistapoja.
Lajeja, risteymiä ja lajikkeita

Spiraea alba – valkopajuangervo
Spiraea alba var. alba – vitipajuangervo
Spiraea alba var. latifolia – kaljupajuangervo
Spiraea 'Arguta' – morsiusangervo
Spiraea beauverdiana – verhoangervo
Spiraea betulifolia – koivuangervo
Spiraea betulifolia var. lucida – lännenkoivuangervo
Spiraea betulifolia 'Rosabella' ym. punertavakukkaiset koivuangervot – rusokoivuangervo
Spiraea × billardii – rusopajuangervo
Spiraea cana – harmaavirpiangervo
Spiraea chamaedryfolia – idänvirpiangervo
Spiraea chamaedryfolia var. flexuosa – amurinvirpiangervo
Spiraea chamaedryfolia var. ulmifolia – lumiangervo
Spiraea × cinerea – neitoangervo
Spiraea decumbens – lamopensasangervo
Spiraea douglasii – punapajuangervo
Spiraea × fontenaysii – natoangervo
Spiraea fritschiana – isoruusuangervo
Spiraea 'Grefsheim' – norjanangervo
Spiraea henryi – heikinangervo
Spiraea humilis – amurinangervo
Spiraea hypericifolia – kuisma-angervo
Spiraea japonica – japaninangervo
Spiraea japonica 'Albifrola' – valkoruusuangervo
Spiraea japonica 'Anthony Waterer', 'Dart´s Red' – tummaruusuangervo
Spiraea japonica 'Froebelii' – ruusuangervo
Spiraea japonica 'Goldflame', 'Goldmoud', 'Golden Princess' – keltajapaninangervo
Spiraea japonica 'Lilly', 'Manon', 'Marjatta' – tummakeijuangervo
Spiraea japonica 'Little Princess' – keijuangervo (isokeijuangervo)
Spiraea japonica 'Nana' – pikkukeijuangervo
Spiraea japonica 'Odensala' – loistoangervo
Spiraea japonica 'Shirobana' – kirjoangervo
Spiraea × macrothyrsa – isopajuangervo
Spiraea media – taiganvirpiangervo
Spiraea menziesii – kaunopajuangervo
Spiraea nipponica – piianangervo
Spiraea × rosalba – mökinangervo
Spiraea rosthornii – kiinanangervo
Spiraea × rubella – kaihopajuangervo
Spiraea salicifolia – viitapajuangervo
Spiraea × sanssouciana – keisarinangervo
Spiraea splendens (syn. Spiraea densiflora) – rinneangervo
Spiraea stevenii – steveninangervo
Spiraea thunbergii – sirovirpiangervo
Spiraea tomentosa – nukkapajuangervo
Spiraea trichocarpa – koreanvirpiangervo
Spiraea trilobata – siperianvirpiangervo
Spiraea ussuriensis – ussurinangervo
Spiraea × vanhouttei – kinosangervo
Spiraea veitchii – nuokkuangervo
Spiraea × watsoniana – kuninkaanangervo
Spiraea alpina – tiensaninangervo
Spiraea crenata – vitiangervo
Spiraea longigemmis – suippusilmuangervo
Spiraea miyabei – kainoangervo
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Spiraea
Suomen Lajitietokeskus: Pensasangervot – Spiraea
Pensasangervoja Life
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q148745  Wikispecies: Spiraea  APDB: 195046  APNI: 86310  BOLD: 125056  CoL: 646D8  EoL: 29951  EPPO: 1SPVG  FNA: 131015  FoC: 131015  GBIF: 3026392  GRIN: 11409  iNaturalist: 48681  IPNI: 34048-1  IRMNG: 1335599  ITIS: 25328  NBN: NHMSYS0000463905  NCBI: 23224  NZOR: d9ada4de-4b5a-4a84-a0a1-c7148c8f8b9a  Open Tree of Life: 489730  PLANTS: SPIRA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325874-2  Tropicos: 40003655  VASCAN: 1711  VicFlora: 74f930e7-0c74-4b8b-b5a5-c6a0021dda7e  WFO: wfo-4000036101
Peroksinitriitti

Peroksinitriitti-ionin rakenne
Peroksinitriitti tai peroksonitriitti on anioni, jonka kaava on ONOO-. Peroksinitriitti on hyvin vahva hapetin.
Peroksinitriitti-ioni on nitraatti-ionin isomeeri. Peroksinitriitti on peroksityppihapokkeen protonoitumisessa muodostuva ioni. Peroksityppihappo luovuttaa protoninsa noin pH:ssa 6,8. Ioni on vahva hapetin mutta suhteellisen pysyvä emäksisissä liuoksissa sekä eräät yhdisteet kiinteänäkin. Väriltään peroksinitriitti-ioneja sisältävät liuokset ovat keltaisia. Siitä muodostuu happokäsittelyllä peroksityppihapoketta, joka on pysymätön ja hajoaa muodostaen hydroksyyliradikaaleja. Peroksinitriittianionista on kaksi isomeerista muotoa, cis- ja trans-peroksinitriitti-ionit, joista cis-isomeeri on liuoksessa vallitseva. Typpiatomin ja peroksiryhmän hapen välillä on kaksoissidoksen luonnetta.
Peroksinitriitti-ioneja muodostuu hapetettaessa nitriittisuoloja vetyperoksidin avulla. Tämän menetelmän seurauksena liuos sisältää epäpuhtautenaan muun muassa nitraatti-ioneja. Jotta tällä menetelmällä saataisiin nitriitti-ionit hapettumaan merkittävissä määrin peroksinitriitti-ioneiksi, reaktio on suoritettava 0 °C lämpötilassa. Peroksinitriittejä voidaan valmistaa myös fotokemiallisesti nitraateista UV-valoa käyttämällä tai röntgensäteiden tai elektronipommituksen seurauksena. Muita tapoja ovat natriumatsidin otsonointi ja nitriittiestereiden hydrolyysi emäksen avulla.
Peroksinitriitti-ioni on suhteellisen pysyvä emäksisissä liuoksissa, esimerkiksi pH:ssa 12 useita kuukausia. Se muuntuu hitaasti nitraatti-ioniksi tai hajoaa nitriitti-ioniksi ja happikaasuksi. Peroksinitriitti-ioni on vahva hapetin ja kykenee hapettamaan esimerkiksi jodidi-ionin hypojodihapokkeeksi. Se pystyy hapettamaan myös esimerkiksi vetyperoksidin hapeksi. Pelkistyessään peroksinitriittianionista muodostuu nitriittianioni. Tietyissä tapauksessa ioni voi toimia myös pelkistimenä. Esimerkiksi permanganaatti-ioni hapettaa sen pelkistyen manganaatti-ioniksi.
Biokemia

Eliöissä peroksinitriittiä muodostuu superoksidi-ionien reagoidessa typpimonoksidin kanssa. Reaktio on nopea ja nopeampi kuin esimerkiksi superoksididismutaasin katalysoima superoksidin hajotusreaktio. Peroksinitriitti on voimakas hapetin ja hapettaa esimerkiksi kysteiiniaminohapon sivuketjujen tioliryhmiä, mikä voi johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Se on myös voimakkaasti nitraava yhdiste, joka nitraa muun muassa proteiinien tyrosiiniaminohappoja. Se reagoi myös metioniini- selenokysteiiniaminohappojen kanssa. Peroksinitriitti-ionilla on havaittu olevan rooli muun muassa hermoston sairauksissa, tulehdussairauksissa sekä sydän- ja verisuonitaudeissa.
Peroksinitriitti-ionin reaktioita, jotka johtavat joko apoptoottiseen tai nekroottiseen solukuolemaan
Persarmenia

Itäinen pallonpuolisko vuonna 400.
Persarmenia oli sassanidien Persiaan kuulunut alue. Persia ja Itä-Rooma jakoivat Armenian kuningaskunnan keskenään vuonna 387. Roomalaiset saivat alueesta noin viidesosan. Roomalaiset kutsuivat Persialle joutunutta aluetta Persarmeniaksi. Alueesta tuli Persian vasalli, jota hallitsi arsakidien hallitsijasukuun kuuluneet kuninkaat, jotka juonsivat juurensa parthialaiseen prinssiin, joka oli kruunattu Armenian kuninkaaksi keisari Neron aikana. Vuonna 428 suurin osa Persarmenian ylimyksistä luopui arsakideista ja Persarmenia siirtyi suoraan sassanidien vallan alle. Vanha hallitsijasuku säilytti kuitenkin vaikutusvaltansa ja siitä tuli yksi merkittävimmistä armenialaisista aatelissuvuista.
Lähde

James Allan Stewart Evans: The Age of Justinian: The Circumstances of Imperial Power, s. 91.  Routledge, 1996.  ISBN 9780415237260
Tyyne Perttu

Tyyne Perttu (ven. Тюне Эмильевна Пертту, 27. syyskuuta 1918 Lappeenranta – 12. huhtikuuta 1975) oli neuvostoliittolainen kaunokirjallisuuden suomentaja.
Perttu syntyi maalarin perheeseen, joka muutti Neuvostoliittoon Tyynen ollessa kolmetoistavuotias. Keskikoulun jälkeen hän meni opiskelemaan Leningradin farmakologiseen instituuttiin, mutta joutui jättämään sen kesken. Vuonna 1940 Perttu siirtyi Petroskoihin, jossa hän työskenteli aluksi kirjakustantamon toimittajana ja sittemmin Totuus-lehden kääntäjänä.
Perttu on suomentanut paljon neuvostoliittolaista kaunokirjallisuutta. Työskennellessään Neuvosto-Karjala -lehdessä hän toimi myös Petroskoin kaupunkineuvoston edustajana. Perttu palkittiin lehdessä julkaistusta artikkelisarjasta vuonna 1969 ja seuraavana vuonna hän sai Karjalan ansioituneen kulttuurityöntekijän arvonimen. Perttu hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1956 ja hän kuului myös Neuvostoliiton journalistiliittoon.
Antti Perttula

Antti Perttula (s. 23. toukokuuta 1943 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1964–1975 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Perttula edusti SM-sarjaurallaan Helsingfors IFK:ta, Tampereen Tapparaa ja Helsingin Jokereita. Hän pelasi SM-sarjassa 234 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 43 + 31 = 74 ja jäähymääränsä 80 minuuttia. Perttula voitti Suomen-mestaruuden Tapparan joukkueessa vuonna 1975 sekä saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Pengerjoki

| Pengerjoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Multia, Petäjävesi, Keuruu
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Pengerjoen valuma-alue (14.54)
Pinta-ala:  410,37 km² km 
Järvisyys:  2,68 % 
Pääuoman pituus:  noin 46 km 
Pääuoman osuudet:  Pengerjoki ←Hiukkajoki ←Kangaspuro ←Lauttapuro
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Peurala, Multia 
 :  62.4628°N, 24.9941°E
Laskupaikka:  kirkonkylä, Petäjävesi 
 :  62.2744°N, 25.1387°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  197 m
Laskukorkeus:  111,1 m
Korkeusero:  86 m
Pituus:  yli 33 km  
Kaltevuus:  2,61 m/km
Keskivirtaama:  2,9 m³/s (MQ) 
Muuta
Pengerjoki on Keski-Suomessa Multialla, Petäjävedellä ja lyhyen matkaa Keuruulla virtaava joki, joka on Pengerjoen valuma-alueen yli 33 kilometriä pitkä laskujoki ja se muodostaa valuma-alueen noin 46 kilometriä pitkästä pääuomasta sen alajuoksun osuuden. Pengerjoen valuma-alue on Jämsän reitin valuma-alueen latvavesistöjä ja sen pääuoma muodostaa vesistöreitin pääuoman ylimmän osuuden, joka laskee Petäjäveden kirkonkylässä Jämsänvesi–Petäjäveteen.