stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapaamuurarit
Arvostelu

Monet valtiot ovat pelänneet vapaamuurariuden olevan vallankumouksellista toimintaa. Sosialistiset, kommunistiset, natsistiset ja islamilaiset hallitukset ovat kieltäneet vapaamuuraritoiminnan. Adolf Hitler kielsi toiminnan Kansallissosialistisessa Saksassa, kuten myös Saksan miehittämissä valtioissa. Hitlerin lukemassa Siionin viisaiden pöytäkirjat -pamfletissa vapaamuurarien sanottiin olevan juutalaisten kontrolloima järjestö. Samoin teki Benito Mussolini Italiassa, Riveras ja Francisco Franco Espanjassa, Augusto Pinochet Chilessä, Antonio Salazar Portugalissa, Saddam Hussein Irakissa, Ajatollah Khomeini Iranissa ja Neuvostoliiton johto Venäjällä. Saksassa Hitler katsoi että vapaamuurarit ovat yhteistyössä juutalaisten kanssa, natsien mielestä vapaamuurarius tulisi hävittää sen humanistisen, suvaitsevaisen ja liberalistisen piirteen takia. Vapaamuurareita sen vuoksi pidätettiin ja tuhottiin, niinpä arviolta 80 000–200 000 vapaamuuraria tapettiin.lähde? Mussolini piti vapaamuurareita fasismin pettäjinä. Suurmestari Italiassa lähetti julkisen kirjeen Mussolinille, jossa fasismi tuomittiin ja demokratiaa puolustettiin. Se jälkeen pidätettiin satoja vapaamuurareita ja lähetettiin maanpakoon. Kaksikymmenluvulla tapettiin noin 100 vapaamuuraria ja heidän kotinsa ryöstettiin. Iranissa islamilaisen vallankumouksen jälkeen vapaamuurarius kiellettiin, yli 200 vapaamuuraria mestattiin ja monet joutuivat pakenemaan maasta.
Tulkintoja, käsityksiä

Kun vapaamuurarius on haluttu joskus yhdistää vanhempiin uskonnollisiin perinteisiin, veljeskunnan juurien on voitu haluta nähdä ulottuvan jopa muinaiseen Egyptiin. Väitteille vapaamuurariuden tuhansien vuosien historiasta ja muinaisista perinteistä, jotka olisivat säilyneet tähän päivään asti, ei löydy kuitenkaan historiantutkimuksen näkökulmasta pohjaa.
Vanhoissa kivimuurarien säännöissä on mainittu tärkeimpänä vaatimuksena korostaa uskollisuutta kirkolle ja sen opetukselle sekä harhaoppien välttämistä.
Käsitykset vapaamuurariutta yhdistävistä keskeisistä opeista, symboleista ja arvoista (vapaamuurariuden maamerkit; engl. Masonic Landmarks) ovat jossain määrin vaihdelleet historian aikana, mutta sellaisina on klassisessa vapaamuurariudessa pidetty veljeyden ihanteiden ohella yleensä ainakin seuraavia:
usko jumalaan tai korkeampaan voimaan (Käsitys jumalasta voi vaihdella; yleensä sen määrittely jätetään kunkin vapaamuurarin omaksi asiaksi. Uskonnollista tai myöskään poliittista keskustelua looseissa ei yleensä sallita.)
pyhä lain kirja olennaisena osana loosien rekvisiittaa (Sitä ei kuitenkaan määritellä tarkemmin, mikä tuo pyhä kirja on. Jokainen vapaamuurari voi tulkita sen haluamallaan tavalla.) Joissakin looseissa voidaan pitää esillä esimerkiksi Raamattua ja Koraania tasavertaisina pyhinä kirjoina.
Muina vapaamuurariuden peruspiirteinä on voitu joskus pitää myös kultaista sääntöä, iankaikkisen elämän toivoa, vapaamuurareiden omia symboleja ja kertomuksia muun muassa Hiram Abiffista, vapaamuurariuden yleismaailmallisuutta ja niin edelleen.
Koska vapaamuurariuden perustavien tunnuspiirteiden tulkinta on vaihdellut, on se johtanut joskus ristiriitoihin erilaisten vapaamuurariloosien välillä ja siihen, että osaa looseista ei ole tunnustettu aidoksi vapaamuurariudeksi jonkin toisen vapaamuurariuden määritelmän mukaan. Ristiriitoja on eniten aiheuttanut suhtautuminen uskontoihin sekä naisten jäsenyyteen.
Yleiset vaatimukset

Yleensä miesvapaamuurarijärjestön jäseneksi haluavan tulee:
Olla mies, joka haluaa liittyä omasta vapaasta tahdostaan.
Uskoa Korkeampaan olentoon (jonka tulkinta on jäseneksi pyrkivän yksityisasia). Jotkut vapaamuurariuden suuntaukset, kuten esimerkiksi Suomea lukuun ottamatta Pohjoismaissa pääasiallisesti harjoitettu ruotsalainen riitti, hyväksyvät jäsenikseen yksinomaan kristittyjä.
Olla vähintään 18–25-vuotias (ikä riippuu loosin säännöistä. Joissain tapauksissa jäsenen poika voi päästä varhaisemmalla iällä kuin muut).
Omata hyvä moraali ja maine.
Olla täysissä mielen ja ruumiin voimissa (menneisyydessä loosit ovat kieltäytyneet ottamasta fyysisesti vammaisia; nykyään tätä ei käytetä ehdokasta vastaan)
Olla vapaana syntynyt (ei syntynyt orjana tai maaorjana). Kuten edellinen sääntö, tämäkin on mukana historiallisista syistä ja voidaan tulkita samoin kuin onko henkilö kykenevä tekemään testamenttinsa. Jotkut ovat poistaneet tämän säännön.
Ja hänellä on oltava järjestöstä esittäjä sekä kaksi hänet tuntevaa suosittelijaa.
Kukin on halutessaan vapaa eroamaan jäsenyydestä. Sen voi myös menettää, mikäli jäsen on esimerkiksi syyllistynyt yhteiskunnan kannalta rangaistavaan tekoon.
Kirjallisuutta

MacNulty, W. Kirk: Vapaamuurarit. Symbolit, salaisuudet, merkitys.  ((Freemasonry. Symbols, Secrets, Significance, 2006.) Suomentanut Tuija Tuomaala)  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-4038-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Suomen suurloosi.
Kansainvälinen Vapaamuurarijärjestö Miehille ja Naisille Le Droit Humain Suomen Liitto.
Masonicinfo.com. (englanniksi)
William Morgan: The Mysteries of Free Masonry. Project Gutenberg. (englanniksi)
Salaperäinen veljeskunta: vapaamuurarit, Aamulehti, 22.12.1929, nro 349, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Vapaamuuraritemppeli Alankomaissa.
Vapaamuurarien initiaatioriitti.
Vapaamuurariuden museo Rosenaun linnassa, entisessä vapaamuuraritemppelissä, Itävallassa.
George Washington Masonic National Memorial Virginiassa.
Freemasons’ Hallin temppelin sisäkatto Lontoossa.
Käännös suomeksi
Eero Lahelma

Eero Tapio Lahelma (s. 12. huhtikuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kansanterveystieteen professori emeritus.
Eero Lahelma syntyi varatuomari Aleksi Lahelman ja Helvi Marjatta Mykkäsen perheeseen. Hänen puolisonsa on professori Elina Lahelma. Lahelma tuli ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1966 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi 1970 ja lisensiaatiksi 1982. Valtiotieteen tohtoriksi hän väitteli Helsingin yliopistossa 1989 tutkimuksella Unemployment, re-employment and mental well-being: a panel survey of industrial jobseekers in Finland. Lahelma oli Alkoholitutkimussäätiön tutkija 1971–1976, opiskeli Kalifornian yliopistossa 1976–1977 ja oli Kuntoutussäätiön tutkija 1977–1984 ja erikoistutkija 1984–1989.
Suomen Akatemian tutkimusassistentti Lahelma oli 1981–1985 ja nuorempi tutkija 1990–1992, Tilastokeskuksen erikoistutkija 1989 ja Helsingin yliopistossa sosiologian dosentti vuodesta 1990 ja kansanterveystieteen, erityisesti lääketieteellisen sosiologian, apululaisprofessori ja professori vuodesta 1993 vuoteen 2015, jolloin hän jäi eläkkeelle. Lahelma on ollut myös vieraileva tutkija Surreyn yliopistossa 1992–1993 ja Tukholman yliopistossa 1996, samoin kuin toiminut asiantuntijana muun muassa WHO:ssa. Lahelma oli Sosiaalilääketieteellisen Aikakauslehden toimitussihteeri 1984–1988 ja päätoimittaja 1989–1991.
Bobbo Petersson

| Bobbo Petersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1992 (ikä 32) Karlskrona, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Örebro HK (Allsv./SHL) Linköping HC (SEL) Djurgårdens IF (Allsv./SHL) Karlskrona HK (SHL) Södertälje SK (Allsv.) Sport (SML) Östersunds IK (Allsv.) Pioneers Vorarlberg (ICEHL)
Rickard Alexander Bobbo Petersson (s. 11. toukokuuta 1992 Karlskrona, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja.
Ura > Maajoukkueura

Petersson on pelannut kaksi poikien maaottelua.
Pelityyli

Sportin urheilutoimenjohtaja Markus Jämsän mukaan Petersson on hyvin liikkuva peruspakki, joka pystyy myös nykypäivän hyvään kiekolliseen peliin.
Muuta

Peterssonin isoveli Fredrik on pelannut hyökkääjänä Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Isabella Rossellini

| Isabella Rossellini |
| --- | --- |
 Rossellini vuonna 2023
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Rooma, Italia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Puoliso:  Martin Scorsese (1979–1982)   Jonathan Wiedemann (1983–1986)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1976–
Palkinnot
 Saturn Award: Paras naissivuosa  1993 Kuolema pukee häntä SAG Award: Paras näyttelijäkokoonpano  2025 Conclave 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Isabella Fiorella Elettra Giovanna Rossellini (s. 18. kesäkuuta 1952 Rooma, Italia) on amerikanitalialainen näyttelijä ja malli. Hän aloitti 28-vuotiaana uransa mallina, ja oli 1980-luvun alussa Lancôme-sopimuksensa turvin maailman parhaiten palkattu malli.
Rossellinin vanhemmat olivat Ingrid Bergman ja Roberto Rossellini, jotka molemmat olivat maailmankuuluja elokuvantekijöitä. Isabella itse karttoi alkuun elokuvauraa, koska varhaisissa arvioissa häntä verrattiin aina äitiinsä. Rossellinin elokuvaläpimurto oli Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (1986). Sen jälkeen hän on tehnyt uraa sekä ison budjetin elokuvissa että independent-elokuvissa. Hän sai vuonna 2025 uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Nuoruus

Isabella Rossellini syntyi Roomassa 1952, ja hänen vanhempansa olivat tunnettuja elokuvantekijöitä. Äiti oli ruotsalaissyntyinen Ingrid Bergman ja isä italialainen Roberto Rossellini. Isabella kasvoi rakastamaan elokuvia, mutta hän halusi alkujaan tehdä uraa muualla. Häntä omien sanojensa mukaan pelotti ryhtyä vanhempiensa maineen seurauksena näyttelijäksi.
Ura > Mallina

Rossellini muutti vuonna 1971, ja hänen ura mallina käynnistyi, kun hän oli 28-vuotias. Rossellini tutustui valokuvaaja Bruce Weberin, joka halusi kuvata häntä. Weberin ottamasta valokuvasta tuli käytännössä välittömästä menestys, ja Rossellinista tuli valokuvamalli.
Rossellini pääsi ensin sekä Yhdysvaltain että Britannian Voguen kanteen ja siitä useisiin muihin aikakauslehtiin. Rossellini teki vuonna 1982 Lancômen kanssa yksinoikeudellisen sopimuksen, ja hänestä tuli kosmetiikkayhtiön mainoskasvo. Sopimus teki Rossellinista myös maailman parhaiten palkatun mallin. Hän oli 14 vuoden ajan Lancômen kasvot, mutta yritys erotti hänet 43-vuotiaana. Lancômessa oltiin alettu pitää häntä liian vanhana.
Ura > Näyttelijänä

Rossellini teki ensimmäisen lyhyen elokuvaesiintymisensä äitinsä rinnalla elokuvassa Kohtalon tuulet (1976). Hänen varsinainen rooli oli elokuvassa Niitty (1979). Hän sai elokuvasta musertavat arviot, sillä häntä pidetiin kyllä äitinsä näköisenä mutta ilman äitinsä lahjoja. Arviot musersivat Rossellinin, joka jätti siksi elokuvauransa tauolle. Hän teki vain yhden komediallisen roolin Roberto Benignin elokuvassa Il Pap’occhio (1980). Rossellini keskittyi kuitenkin kuuden vuoden ajan pääosin uraansa mallina.
Rossellinin ensimmäinen yhdysvaltalainen elokuva oli tanssidraama Valkeat yöt (1985), ja seuraavana vuonna ilmestyneessä David Lynchin elokuvassa Blue Velvet – ja sinisempi oli yö hän löi itsensä läpi. Hän sai siitä parhaan naispääosan Independent Spirit -palkinnon.
Rossellini on esiintynyt aktiivisesti sekä ison budjetin elokuvissa että itsenäisissä tuotannoissa. Hänen Hollywood-elokuviaan ovat muun muassa Kuolema pukee häntä (1992) ja Peloton (1993). Hän oli mukana myös Lawrence Kasdanin elämäkerrallisessa lännenelokuvassa Wyatt Earp (1994). Rossellinin elokuvia ovat myös Peter Greenawayn The Tulse Luper Suitcases (2003), kokeellisen elokuvantekijän Guy Maddinin Brand Upon the Brain! (2006) ja Alice Rohrwacherin La Chimera – sielujen aarteet (2023).
Rossellini ohjasi Sundance Channelille humoristisen Green Porno -lyhytelokuvasarjan, joka sai ensi-iltansa 2008. Niissä hän esittää useiden eläinten pariutumisrituaaleja. Lyhytelokuvat muistuttavat eräänlaisia gonzo-biologiantunteja, ja niissä yhdistyy uteliaisuus ja leikkimielisyys.
Rossellini sai uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden, kun hänet valittiin ehdokkaaksi parhaasta naissivuosasta elokuvasta Conclave. Vatikaaniin sijoittuvassa jännityselokuvassa Rosselini näyttelee sisar Agnesta.
Yksityiselämä

Rossellinilla on tytär Elettra Rossellini Wiedemann (s. 1983) ja adoptoitu poika (s. 1993).
Palkinnot

Vuonna 1993 Rossellini palkittiin parhaan naissivuosan Saturn Award -palkinnolla roolistaan elokuvassa Kuolema pukee häntä.
Vuonna 2025 Rossellini sai Screen Actors Guild Awardsin jakaman parhaan näyttelijäkokoonpanon SAG -palkinnon yhdessä näyttelijöiden Ralph Fiennesin, Stanley Tuccin, John Lithgowin, Sergio Castellitton ja Lucian Msamatin kanssa elokuvasta Conclave.
Osittainen filmografia

A Matter of Time (1976)
Niitty (1979)
Il Pap'occhio (1980)
Taylor Hackfordin Valkeat yöt (1985)
Blue Velvet – ja sinisempi oli yö (1986)
Oci Ciornie (1987)
Kovat kundit eivät tanssi (1987)
Siesta (1987)
Red Riding Hood – Punahilkka (1987)
Zelly ja minä (1988)
Uskottomuus (1989)
Villi sydän (1990)
Dames Galantes (1990)
Caccia Alla Vedova (1991)
Kuolema pukee häntä (1992)
The Pickle (1993)
Muurin takana (1993)
Peloton (1993)
Wyatt Earp (1994)
Ikuinen rakkaus (1994)
Croce e delizia (1995)
Big Night (1996)
The Funeral (1996)
Left Luggage (1998)
The Impostors (1998)
Il Cielo cade (2000)
Empire (2002)
Roger Dodger (2002)
The Tulse Luper Suitcases, Part 1: The Moab Story (2003)
The Saddest Music in the World (2003)
The Tulse Luper Suitcases, Part 2: Vaux to the Sea (2004)
King of the Corner (2004)
Heights (2004)
The Feast of the Goat (2005)
Isäni on satavuotias (2005)
The Architect (2006)
Kunniaton (2006)
Tuplamorsian (2008)
The Last Jews of Libya (2007, kertoja)
My Dog Tulip (2008)
Joy (2015)
Vita & Virginia (2018)
Cat Person (2023)
La Chimera – sielujen aarteet (2023)
Conclave (2024)
Spaceman (2024)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Interview with Isabella Rossellini about her career and her parent's legacy
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Isabella Rossellini ja Anthony Hopkins elokuvan The Innocent kuvauksissa 1992
Miserere (Allegri)

Allegrin Miserere mei, Deus -sävellyksen alku.
Miserere (myös Miserere mei, Deus), (suom.  Armahda minua, oi Jumala), on italialaisen säveltäjän Gregorio Allegrin sävellys 51. psalmin tekstiin.  Se sävellettiin paavi Urbanus VIII:n valtakaudella, todennäköisesti 1630-luvulla Sikstuksen kappelin aamupalvelusta varten, ja se oli tarkoitettu esitettäväksi ainoastaan Tenebrae-jumalanpalveluksessa Hiljaisen viikon keskiviikkona ja pitkäperjantaina.
Kuvaus ja käyttö

Miserere sävellettiin kahdelle kuorolle, joista toinen on viisi- ja toinen neliääninen. Se on esimerkki renessanssiaikaisesta polyfoniasta, joka on säilynyt nykyaikaan saakka. Toinen kuoroista laulaa yksin­kertaisen version alkuperäisestä Miserere-psalmista (51. psalmista), toinen siitä erillään sijoitettuna esittää laulaen eräänlaisia siihen liittyviä kommentteja.
Tenebrae-jumalanpalvelus, jossa Miserere oli määrä laulaa, alkaa yleensä iltahämärässä, mihin nimikin viittaa: latinan kielen sana tenebrae merkitsee ”varjoa” tai ”pimeyttä”. Rituaalin aikana kynttilät sammutettiin yksi toisensa jälkeen, paitsi viimeinen kynttilä, joka jätettiin palamaan mutta kätkettiin lopuksi. Allegri tarkoitti Misereren esitettävänä Tenebrae-palveluksen ensimmäisen osan päätöksenä.
Historia

Allegrin Miserere on yksi niistä 12 falsobordone-tyyppisistä Miserere-sävellyksistä, joita jumalanpalveluksessa on laulettu vuoden 1514 jälkeen, ja se on niistä tunnetuin.
Aikoinaan paavi määräsi, että Allegrin Miserereä ei saanut koskaan esittää muualla kuin Sikstiiniläiskappelissa, eikä sen nuottejakaan ollut muualla saatavilla. Osittain tästäkin syystä kappale sai suorastaan tarunomaisen maineen.
Ennen vuotta 1770 sävellyksen nuoteista olikin tiettävästi kolme kopiota Vatikaanin ulkopuolella. Ne olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Leopold I:n, Portugalin kuninkaan sekä Giovanni Battista Martinin hallussa.
Wolfgang Amadeus Mozart kävi Roomassa 14-vuotiaana vuonna 1770. Tunnetun tarinan mukaan, joka ilmenee hänen vanhempiensa toisilleen lähettämistä kirjeistäkin, hän olisi tuolloin kuunnellut Misereren Sikstuksen kappelissa hiljaisen viikon keskiviikkona 11. huhtikuuta, ja myöhemmin illalla kirjoittanut sen nuotit ulkomuistista paperille. Pitkänäperjantaina hän kävi paikalla uudestaan ja teki kuulemansa perusteella nuotteihin pieniä korjauksia.
Tapaus tuli ennen pitkää silloisen paavi Klemens XIV:nkin tietoon, joka tiettävästi ei siitä pahastunut. Sen sijaan, havaittuaan Mozartin epätavallisen musikaalisen lahjakkuuden, hän myönsi tälle Kultaisen Kannuksen ritari­kunnan kunniamerkin.  Mozartin ja Charles Burneyn muistiinpanojen pohjalta teoksen nuotit julkaistiin myöhemmin A. Dörffelin ja C. Riedelin kokoelmassa Musica sacra.
Miserere esitettiin Sikstiiniläis­kappelissa pääsiäisen edellä joka vuosi 1870-luvulle saakka.  Nykyisin tenebrae-palveluksia, joissa se alun perin esitettiin, ei enää pidetä.
Levytyksiä

Miserere on myöhäis­renesanssi­musiikin eniten levytettyjä sävellyksiä. Yksi tunnetuimmista on David Willcocksin ohjaama, maaliskuussa 1963 julkaistu Cambridgen yliopiston King’s Collegen kuoron levy, jossa se lauletaan englanniksi. Sopraano-osuudet lauloi solistina silloin 12-vuotias Roy Goodman. Esitys oli alun perin Evensong for Ash Wednesday -nimisellä LP-levyllä, mutta siitä Miserere on myöhemmin kopioitu useille erikseen julkaistuille levyille.
Levyjä, joiden liitteenä on teoksen historiaa käsittelevä esittelyvihkonen, ovat julkaisseet The Sixteen, The Tallis Scholars ja myöhemmin Tenebre-kuoro.
Vuonna 2015 Sikstiiniläiskappelin kuoro julkaisi ensimmäisen CD-levynsä, jolla on myös vuoden 1661 koodeksin mukainen versio teoksesta Miserere Sikstiiniläis­kappelissa äänitettynä.
Miserere elokuvissa

Sävellys on esiintynyt myös elokuvissa kuten Tulivaunut (Chariots of Fire, 1981) Seitsemännen portaan enkeli (Angela’s Ashes, 1999), Face/Off – kahdet kasvot (1997)  sekä E. M.Forsterin novelliin perustuvassa elokuvassa  Maurice (1987).lähde?
Aiheesta muualla

Ps. 51 Psalmi 51, jonka sanoihin Miserere on sävelletty (luettavissa useilla kielillä)
Miserere (Allegri, Gregorio) International Music Score Library Project.
Miserere (Gregorio Allegri) ChoralWiki.
Documents describing Mozart's transcription of the Allegri Miserere (Leopold Mozartin vaimolleen 14.4.1770 kirjoittama kirje, englanninkielinen käännös) Wikisource. Arkistoitu 18.2.2006. Viitattu 2.2.2017.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Miserere (Allegri)
King’s Collegen kappeli Cambridgessä, Englannissa
Käännös suomeksi
Marja Luoma

Marja Luoma on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä. Hän on suomentanut yli kahdeksankymmentä teosta pääosin ranskan ja englannin kielestä. Luoma on kääntänyt muun muassa Fred Vargasin, Kim Thúyn, Jean-Christophe Rufinin, Marceline Loridan-Ivensin, Ruth Rendellin ja Georges Simenonin teoksia sekä ranskalaista laatusarjakuvaa. Luomalle myönnettiin vuoden 2023 Mikael Agricola -palkinto sekä Kaarlen palkinto Sampsa Peltosen kanssa tekemästään käännöstyöstä Mohamed Mbougar Sarrin romaanista Miesten syvimmät salaisuudet.
Kaija Anttonen

Kaija Anttonen (s. 1957) on suomalainen kirjallisuuden kääntäjä ja tulkki. Hän on kääntänyt suomeksi ja englanniksi yli viisikymmentä teosta. Anttonen on erikoistunut saamelaiskirjallisuuteen ja suomentanut muun muassa Nils-Aslak Valkeapään, Rauni Magga Lukkarin, Lars Monsenin, Rose-Marie Huuvan sekä Pedar Jalvin teoksia. Hän suomentaa myös asiatekstejä pohjoissaamesta, ruotsista, norjasta ja englannista sekä englannintaa saamen-, norjan- ja suomenkielisiä tekstejä. Lisäksi Anttonen pyörittää pienkustantamo Kieletär Inaria, joka julkaisee enemmän saamenkielistä kirjallisuutta kuin mikään muu kustantamo Suomessa. Anttonen on toimittanut, kääntänyt ja julkaissut ensimmäisen suomenkielisen saamelaisrunouden antologian En laske, en koskaan vuonna 2015. Hän kuuluu Inarissa pidettävien Skábmagovat – Kaamoksen kuvia -elokuvafestivaalien järjestäjiin.
Uransa alkupuolella Anttonen suomensi niin ikään feministisiä klassikkoja, kuten Nawal El Saadawia sekä ekofeminismin teoreetikkoa Susan Griffiniä. Anttonen palkitiin vuoden 2024 Lapin taidepalkinnolla hänen ansiokkaasta työstään taiteenalansa hyväksi.
Cam Jurgens

Cameron ”Cam” Jurgens (s. 21. elokuuta 1999 Beatrice, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on sentteri hyökkäyksen linjassa. Jurgens edustaa NFL-joukkue Philadelphia Eaglesia. Ennen NFL-uraansa hän pelasi Nebraskan yliopiston joukkueessa. Eagles varasi hänet toisella kierroksella 51. varausvuorolla vuoden 2022 NFL:n varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2022 Jurgens teki Eaglesin kanssa tulokassopimuksen. Kaudella 2024 Jurgens oli mukana Eaglesin joukkueessa voittamassa Super Bowl LIX:n ja hänet valittiin Pro Bowl-tähdistöotteluun. Jurgens on pelannut 44 NFL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hänellä on yksi rähmäys ja yksi rähmäyksen palautus. Jurgens on pelannut kahdeksan NFL:n pudotuspelien ottelua ilman tilastomerkintöjä. Uran tilastot päivitetty kauden 2024 jälkeen.
Juhani Erkki Hällström

Juhani Erkki Hällström (2. helmikuuta 1865 Liperi – 3. marraskuuta 1940 Liperi) oli suomalainen agronomi, koulunjohtaja ja maatalousneuvos.
Hällströmin vanhemmat olivat Simananniemen meijerikoulun ja Siikasalmen maanviljelyskoulun johtaja, kunnallisneuvos Johan Edvard Hällström (1821-1899) ja Thora Karolina Hällström (k. 1885). Hän pääsi ylioppilaaksi 1884 Hämeenlinnan normaalilyseosta ja valmistui agronomiksi Kööpenhaminan maatalouskorkeakoulusta (Landbohøjskole) 1888. Hällström teki opintomatkoja Skandinaviaan ja Saksaan 1897, Saksaan 1904 sekä Saksaan ja Böömiin 1910.
Hällström oli Simananniemen maanviljelyskoulussa opettajana 1888–1896 ja koulun johtajana 1896–1902, Simananniemen ja Siikasalmen tilojen hoitajana 1891–1902, Kurkijoen ylemmän maanviljelyskoulun johtajana 1902–1910 ja Kurkijoen maamiesopiston johtajana 1910–1918. Hän oli maataloushallituksen opetusosaston päällikkö ja maatalousneuvos 1918–1932.
Hällström oli Pohjois-Karjalan maanviljelysseuran esimiehenä 1899–1902, Itä-Karjalan maanviljelysseuran varaesimiehenä 1904–1913, meijeri- ja karjanhoito-opetuksen uudistuskomitean puheenjohtajana 1905 ja maatalousoppilaitosten toiminta- ja opetusohjelmakomitean puheenjohtajana 1925. Hän oli Liperin osuusmeijerin isännöitsijänä 1895–1902 ja Kurkijoen kuntakokouksen esimiehenä 1910–1913.
Hällström oli naimisissa vuodesta 1890 Aino Lovisa Winterin kanssa.
Hällströmin veljiä olivat piirilääkäri Karl Adolf Hällström (1854–1919), Siikakoski Oy:n ja Gustaf Cederberg & Co:n toimitusjohtaja, Joensuun piirin höyrykattiloiden ja matkustajalaivojen tarkastaja Henrik Reinhold Hällström (1866–1923) ja Viipurin lääninhallituksen ylimääräinen esittelijä, hovioikeuden asessori Ernst Edvard Hällström (1870–1955).
Suomennoksia

E. O. Arenander : Muutos- ja aputauluja meijerin- ja karjan-omistajia sekä maidonmyyjiä varten ; tekijän luvalla Suomen oloihin sov. J. E. Hällström. Otava 1891
W. Cramer : Lyhykäisiä neuvoja sikojen hoidossa ja siittämisessä ; suom. J. E. Hällström. Otava 1891