stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Postitorvi

Saksalainen postitorvi.
Postitorvi on vaskipuhallin tai luonnontorvi, joka on venttiilitön ja monesti taivutettu ympyrän muotoiselle lenkille. Postitorvia soitettiin yleensä ratsain liikkuvan posteljoonin tai postivaunujen saapumisen tai lähtemisen merkiksi 1700- ja 1800-luvuilla. Monissa maissa postilaitokset käyttävät edelleen tyyliteltyjä postitorvia tunnuksinaan.
Kornetit kehittyivät postitorvista, joihin lisättiin venttiililäppiä. Joissain klassisen musiikin teoksissa (mm. Mozartin ja Mahlerin sävellyksissä) postitorvea on käytetty muiden instrumenttien ohella. Useimmissa esityksissä se korvataan trumpetilla tai flyygelitorvella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Postimuseon verkkonäyttely: Postitorven tarina
Punasilkkiyrtti

| Punasilkkiyrtti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Alaheimo::  Asclepiadoideae
Suku::  Silkkiyrtit Asclepias
Laji::  curassavica
Kaksiosainen nimi
 Asclepias curassavica  L. 
Katso myös
   Punasilkkiyrtti Wikispeciesissä   Punasilkkiyrtti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punasilkkiyrtti (Asclepias curassavica) on oleanterikasvien (Apocynaceae) heimoon kuuluva kasvi.
Punasilkkiyrtti kasvaa 60–90 cm korkeaksi. Lehdet ovat noin 15 cm pitkät, kapeat, teräväkärkiset, keskivihreät ja niissä on joskus valkoinen raita keskellä. Varsista ja lehdistä irtoaa valkoista maitiaisnestettä, jos ne murtuvat. Punasilkkiyrtti kukkii kesäkuusta lokakuuhun. Kukat ovat punaoranssit. Niistä kehittyy kapeat, jopa 10 cm pitkät kotahedelmät, joista irtoavat keveät siemenet leviävät tuulen mukana.
Punasilkkiyrtti on kotoisin Etelä-Amerikasta, mutta koska sitä kasvatetaan yleisesti koristekasvina, se on levinnyt luontoon tulokaslajina kaikilla trooppisilla alueilla. Sitä kasvatetaan myös huonekasvina.
Kolibrit, perhoset ja mehiläiset ovat kiinnostuneita punasilkkiyrttien medestä. Monarkkiperhonen munii sen lehdille, ja toukat käyttävät yrttiä ravintokasvinaan. Maitiaisneste ärsyttää ihoa. Kasvi maistuu pahalta, ja siksi karja syö sitä siksi vain hätätilassa. Se on kuitenkin aiheuttanut myrkytyksiä lampaille ja nautakarjalle.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Asclepias curassavica (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Asclepias curassavica (bloodflower) (englanniksi)
Flora of China: Asclepias curassavica (englanniksi)
Potamon Aleksandrialainen

Potamon Aleksandrialainen (m.kreik. Ποτάμων, Potamōn) oli roomalaisella ajalla elänyt hellenistinen filosofi. Hän oli kotoisin Aleksandriasta.
Diogenes Laertioksen mukaan Potamon oli ”jokin aika sitten” perustanut eklektisen filosofisen koulukunnan. Sudan mukaan Potamon eli kuitenkin keisari Augustuksen aikana (ensimmäisen vuosisadan eaa. lopussa), mikä viittaisi siihen, että Diogenes todennäköisesti kopioi ilmaisun sellaisenaan käyttämästään lähteestä.
Diogeneen mukaan Potamon yhdisteli eri filosofikoulukuntien (platonismi, peripateettisuus, stoalaisuus jne.) opetuksista niitä oppeja, jotka miellyttivät häntä eniten. Hän kirjoitti teoksen Alkeisoppi, jossa hän esitti, että totuuden kriteereitä ovat toisaalta sielun hallitseva osa (hēgemonikon) ja toisaalta havainto. Kaikkeuden perustoina hän piti ainetta, aikaansaavaa syytä, kvaliteetteja ja paikkaa, koska niiden kautta selviää, mistä ja minkä kautta jokin on tehty sekä millainen ja missä se on. Kaiken toiminnan päämäärä oli hyveellinen elämä.
Sudan mukaan Potamon kirjoitti kommentaarin Platonin Valtioon. Potamon Aleksandrialaista ei voida yhdistää siihen Potamoniin, jonka Porfyrios mainitsee teoksessaan Plotinoksen elämä.
Pyhtöslampi

| Pyhtöslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Mänttä-Vilppula
Koordinaatit:  62°06′31″N, 24°29′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keurusselän alue (35.62)
Laskujoki:  oja Pyhtöseen 
Järvinumero:  35.622.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  108,1 m  
Rantaviiva:  0,751 km  
Pinta-ala:  3,652 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPyhtöslampi 
Pyhtöslampi  on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Laksinperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Puristin

Puristin voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jätepuristin
Puuntyöstössä käytettävä puristin
Kirurgiassa käytettävä puristin eli klipsi
Valmistustekniikkassa käytettävä särmäyspuristin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Puristin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Profumo-skandaali

Profumo-skandaali (engl. Profumo affair) oli Britanniassa vuonna 1963 paljastunut vakoilua ja seksiä yhdistänyt tapaus, joka johti Harold Macmillanin konservatiivihallituksen eroon. Vuoden 1964 vaaleissa konservatiivit kärsivät tappion ja työväenpuolue voitti vaalit. Skandaali alkoi siitä, kun sotaministeri John Profumo alkoi tavata erästä Sohossa työskennellyttä kabareeklubin topless-tarjoilijaa, 19-vuotiasta Christine Keeleria.
Tausta

Valokuvamallina[lähde? ] työskennellyt Chrstine Keeler oli ollut tarjoilijana Baker Streetillä olevassa ravintolassa. Hän oli siellä tavannut Maureen O’Connor -nimisen tytön, joka oli töissä Murray’s Cabaret Club-nimisellä kabareeklubilla Sohossa. O'Connor esitteli Keelerin klubin omistajalle Percy Murraylle, joka palkkasi Keelerin topless-tarjoilijaksi klubille.
Samanikäinen klubilla työskennellyt Marilyn "Mandy" Rice-Davies oli esitellyt Keelerille Stephen Wardin, lontoolaisen osteopaatin ja taiteilijan/taidekeräilijän, jolla oli työnsä kautta hyviä kontakteja Britannian eliittiin. Ward ja Keeler muuttivat pian yhteen, ja Ward tutustutti Keelerin seurapiirielämään.
Christine Keeler ja John Profumo olivat tavanneet toisensa ensimmäisen kerran varakreivi William Astorin juhlilla tämän kartanossa Clivedenissä Lontoon itäpuolella Buckinghamshiressä. Ward oli esitelly Keelerin Profumolle.
Muutama päivä Clivedenin juhlien jälkeen Profumo aloitti Keelerin kanssa seksisuhteen.
Keeler oli tavannut Wardin kautta myös Neuvostoliiton Lontoon-suurlähetystön laivastoattašean, komentajakapteeni Jevgeni Ivanovin, joka myöhemmin paljastui KGB:n vakoojaksi.. Keeler, Ward ja Ivanov olivat myös tavanneet toisensa useasti varakreivi Astorin kartanossa Clivedenissä.
Skandaali

Keelerin kertomuksista ja turvallisuuspalvelun selvityksistä ilmeni, että Profumo ja Ivanov olivat vierailleet samoina päivinä lyhyin väliajoin Keelerin luona. Saatiin myös selville, että Ivanov oli antanut Keelerin tehtäväksi hankkia ministeriltä yksityiskohtaisia tietoja Naton suunnitelmista Länsi-Saksan ydinaseistamiseksi. Sotaministerin ja Neuvostoliiton sotilasattašean suhde saman naisen kanssa oli kylmän sodan kuumimpina vuosina liikaa. On arveltu, että KGB tilasi Keelerin houkuttelemaan Profumon ansaan. Tätä tekniikkaa sanotaan ”hunajapurkiksi”.
Profumon eron 5. kesäkuuta 1963 sinetöi se, että hän valehteli parlamentille vakuuttaessaan, että suhde ei ollut intiimi.
Ministerieron jälkeen Keeler julkaisi News of the World -lehdessä muistelmansa, jotka sisälsivät Profumon lähettämän rakkauskirjeen ja kertomuksia intiimeistä kohtaamisista. Julkisuuteen tuli myös, että turvallisuuspoliisi oli informoinut pääministeri Macmillania turvallisuusriskistä ministerin ja Keelerin sekä Keelerin ja Ivanovin tapaamisissa.
Scotland Yardin tutkimuksista ilmeni, että Keeler kuului noin 200 ilotyttöä käsittäneeseen puhelintyttöverkostoon. Sen asiakkaista poliisin tiedossa oli noin 600 miestä. Tutkimuksissa selvisi, että Stephen Ward oli esitellyt 48-vuotiaan Profumon 19-vuotiaalle Keelerille.
Ward sai syytteen parituksesta, mutta ennen tuomiota hän teki itsemurhan ottamalla yliannostuksen unilääkkeillä. Keeleriä ei voitu osoittaa vakoilijaksi. Hän sai 9 kk:n vankeustuomion. Ministeri Profumoa ei syytetty mistään. Skandaalin uuvuttama pääministeri Macmillan erosi lokakuussa 1963 ja hänen seuraajakseen tuli Alec Douglas-Home.
Lopputulos

Jevgeni Ivanov (1926–1994) kutsuttiin takaisin Moskovaan. Hän julkaisi myöhemmin muistelmateoksen nimeltä  The Naked Spy (1993), jossa hän kertoo skandaalista sekä elämästään diplomaattina Lontoossa 1960-luvun alussa. John Profumo antautui skandaalin jälkeen hyväntekeväisyystyöhön ja saavutti siinä tuloksia ja suurta arvostusta. Profumo kuoli vuonna 2006.
Christine Keeler esiintyi vuonna 1988 Channel 4:n After Dark -nimisessä televisio-ohjelmassa, jossa hän keskusteli Profumo-skandaalista median edustajien kanssa. Keeler vietti eläkepäiviään Etelä-Lontoossa, jossa kuoli vuonna 2017.
Profumo-skandaalin dramatisointeja

Tapaus on dramatisoitu useaan kertaan sekä näyttämölle että elokuvaksi. Vuoden 1989 elokuvassa Skandaali Profumoa esittää Ian McKellen ja Wardia John Hurt, ja asiaa katsotaan paljolti Profumon perheen näkökulmasta. Hugh Whitemoren näytelmässä A Letter of Resignation (1997) seurataan Macmillanin aseman heikentymistä skandaalin paisuessa. Andrew Lloyd Webberin musikaali Stephen Ward tuli ensi-iltaan Lontoossa loppuvuonna 2013. Tapausta sivutaan myös Netflixin tuottaman The Crown -sarjan toisella tuotantokaudella. Uusin dramatisointi on 6-osainen televisiosarja The Trial of Christine Keeler (2019–2020), jossa Sophie Cookson esittää Christine Keeleriä, James Norton Stephen Wardia ja Ben Miles John Profumoa.
RN Sagittario

| RN Sagittario |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNQ, Fiume
Kölinlasku:  14. marraskuuta 1935
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1936
Palveluskäyttöön:  8. lokakuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  1964
Tekniset tiedot
Uppouma:  808 t (standardi) 1 040 t (kuormattu)
Pituus:  83,5 m
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,55 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  116
Aseistus
Aseistus:  3 x 100 mm tykkiä 10 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 x 450 mm torpedoputkea 20 x miinaa
RN Sagittario (ital. Regia Nave Sagittario) oli Italian kuninkaallisen laivaston Spica-luokan torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1935. Alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1936 ja liitettiin laivastoon neljä kuukautta myöhemmin 8. lokakuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1964.
Puristustilavuus

Puristustilavuus on polttomoottorin männän ja kannen palotilan väliin jäävä tilavuus männän ollessa yläkuolokohdassa.
Puristustilavuus osaltaan ratkaisee moottorin puristussuhteen. Mitä pienempi puristustilavuus, sitä pienempään tilaan polttoaine-ilma seos joutuu puristumaan ennen syttymistä, joten moottorin puristussuhde kasvaa.
Pyhtään työväentalo

| Pyhtään työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Pyhtää kk. (Kangas)
Sijainti:  Pyhtää
Valmistumisvuosi:  1900?, laajennuksia 1914–1925
Rakennuttaja:  Pyhtään Työväenyhdistys
Omistaja:  Pyhtään Työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhtään työväentalo 1990-luvulla
Pyhtään työväentalo sijaitsee Pyhtään kirkonkylän haja-asutusalueella.
Historia

Työväentalo on rakennettu 1900-luvun alussa, ja siihen on tehty laajennuksia vuosina 1914–1925. Talo on rakennettu talkoilla ja rahoitettu lainalla.
Rakennus

Talo on hirsirunkoinen ja siinä on pystyvuoraus. Vuosina 1914–1925 talo on ollut punaiseksi maalattu. Alkuperäinen pärekate on vaihdettu vuonna 1974 peltikatteeksi. Sisäkatto on ollut pahvitettu, vuosina 1914–1925 katto on paneloitu ja sisäseinille on laitettu insuliittilevyt ja pahvit. Talossa on ollut puulämmitys, ja vuonna 1962 on laitettu kuumailmapuhallin. Talossa ei ole vesijohtoa, viemäriä eikä wc:tä. Ulkorakennuksessa on käymälät ja liiteri.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen sekä vaatesäiliö.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, tansseja ja juhlia. (1982)
Punakot

| Punakot |
| --- | --- |
 Pohjanpunakko eli punakko (Bartsia alpina)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Näivekasvit Orobanchaceae
Suku::  Punakot Bartsia  L.
Katso myös
   Punakot Wikispeciesissä   Punakot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punakot (Bartsia) on näivekasvien (Orobanchaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 50 lajia. Niiden lisäksi sukuun on kuvattu useita muitakin lajeja, mutta näiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Punakot ovat monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka elävät puoliloisina. Ne ovat kasvutavaltaan pystyjä ja niiden varret ovat haarattomia. Lehdet sijaitsevat vastakkain ja ovat ruodittomia, soikeanpuikeita sekä sahalaitaisia. Kukat sijaitsevat lyhyessä tähkämäisessä kukinnossa varren latvassa, joka on usein yksipuoleinen. Tukilehdet ovat ruskeanvioletteja. Verhiöt ovat neliliuskaisia, ja teriöt ovat ruskeanvioletteja. Heteitä on neljä kappaletta. Hedelmä on munanmuotoinen kota.
Suurin osa punakkolajeista kasvaa Etelä-Amerikassa Andien vuoristossa. Suomessa ja Ruotsissa esiintyy vain yksi punakkolaji: pohjanpunakko eli punakko (Bartsia alpina).
Punakkojen (Bartsia) suvun tieteellinen nimi viittaa 1700-luvulla eläneeseen saksalaiseen lääkäriin Johannes Bartschiin.
Lajeja

Bartsia adenophylla
Bartsia alba
Bartsia alpina – pohjanpunakko eli punakko
Bartsia australis
Bartsia crenata
Bartsia flava
Bartsia glandulifera
Bartsia pauciflora
Bartsia pyricarpa
Bartsia ramosa
Bartsia remota
Bartsia rigida
Bartsia sericea
Bartsia serrata
Bartsia strigosa
Bartsia tenuis
Bartsia tricolor
Bartsia trixago eli Bellardia trixago – kirjobellardia
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Bartsia
Suomen Lajitietokeskus: Punakot – Bartsia
Puristekakku

Omenan puristeet.
Puristekakku on kuivamateriaali, joka jää jäljelle aineksesta, kun siitä puristetaan nesteet. Esimerkiksi ruokaöljyn, viinin, soija- ja kookosmaidon valmistuksessa jääviä puristekakkuja käytetään yleisesti eläinten rehuna. Joitain näistä on saatavilla myös ihmisravinnoksi.
Puritaanit (ooppera)

Puritaanit (ital. I puritani) on Vincenzo Bellinin kolminäytöksinen ooppera, joka sai ensi-iltansa 24. tammikuuta 1835 Pariisin Théâtre Italiens -oopperatalossa.
Putkosjärvi

| Putkosjärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kainuu
Kunnat:  Ristijärvi
Koordinaatit:  64°26′45″N, 28°19′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Laskujoki:  Putkosjoki
Järvinumero:  59.489.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  151,2 m 
Rantaviiva:  8,34 km 
Pinta-ala:  2,21 km² 
Tilavuus:  0,0105 km³ 
Keskisyvyys:  4,8 m 
Suurin syvyys:  16 m 
Saaria:  1
:  Putkosensaari
 fiPutkosjärvi 
Putkosjärvi on suurelta osin kulttuurimaiseman reunustama järvi Ristijärvellä Kainuussa. Sen pinta-ala on 2,2 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 37 kilometriä koilliseen.
Maantiede

Putkosjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä. Leveys lounaasta koilliseen on runsas kilometri. Järven kaakkoisosan muodostaa noin 20 hehtaarin laajuinen Kylmälahti. Lahden pohjoispuolella sijaitsee leveä Paloniemi. Länsirannan niemistä selkeimmin erottuu Pellisenniemi, jonka eteläpuolella sijaitsee Pellisenlahti. Noin puolet Putkosjärvestä on vähintään kaksi metriä ja enintään neljä metriä syvä. Noin seitsemäsosa järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Järven läntinen ja keskinen osa ovat huomattavasti itäistä osaa matalampia. Syvin piste, 16 metriä, sijaitsee noin 400 metriä Paloniemen rannalta länteen.
Kartan mukaan Putkosjärven ainoa nimetty saari on noin hehtaarin laajuinen Putkosensaari. Se sijaitsee järven syvimmästä pisteestä noin 300 metriä koilliseen. Putkosjärven rantamailla on suhteellisen paljon pientaloja ja peltomaata. Järven eteläpuolella sijaitsee Putkosentaus-niminen kylä ja pohjoispuolella Pyhäntä-niminen kylä. Pyhäntä on rakennettu vajaan kilometrin levyiselle kannakselle, joka erottaa Putkosjärveä Savilahdesta, joka on osa Iso-Pyhäntää.
Putkosjärveen virtaa tulouoma etelästä suoalueiden (Nahkasuo, Junnonsuo) halki. Putkosjärven ja koko Putkosjoen valuma-alueen vedet laskevat Putkosjokea Iso-Pyhännän (149,4 metriä mpy) Savilahteen. Joki virtaa Pyhännän kylän pohjoispuolitse, se on mutkainen ja sen pituus on noin puolitoista kilometriä.
Putkosjärven vesitilavuus on 10 463 000 kuutiometriä. Siitä noin miljoona kuutiometriä on vähintään yhdeksän metrin syvyydessä.
Putkosjärvi (59.489.1.001) kuuluu Putkosjoen valuma-alueeseen (59.489), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Pyhännän alue (59.48) ja ensimmäinen on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Putkosjärvi sijaitsee Putkosjoen valuma-alueen koillisosassa. Sen ohella valuma-alueella on neljä vähintään hehtaarin laajuista vakavettä: Hurskainen, Aittolampi, Kuikkalampi ja Humalalampi.
Raen kunta

| Raen kunta (Rae vald) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rae sijaitsee Pohjois-Virossa.
 Koordinaatit: 59°23′N, 24°53′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Harjumaa
Keskuspaikka:  Jüri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  206,78 km²
Väkiluku (1.1.2018):  17 968
 – Väestötiheys:  87 as./km²
 
 raevald.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raen kunta sijaitsee Pohjois-Virossa Harjumaan maakunnassa.
Sijainti

Kunta sijaitsee Tallinnan kaikkoispuolella ulottuen Tallinnan rajalta noin 25 kilometrin päähän lounaaseen rajoittuen Kosen kuntaan. Raen muita naapurikuntia ovat lännessä Kiilin kunta sekä idässä Jõelähtmen ja Raasikun kunnat.
Hallinto

Raen kunnan asema säilyi muuttumattomana vuoden 2017 kuntauudistuksessa. Kunnassa on 17 968 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Assakun, Jürin, Lagedin, Peetrin ja Vaidan pienkauppaloista (alevik) sekä 27 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Jüri.
Liikenne

Valtatie 2 Tallinnasta Tarttoon ja valtatie 11 (Tallinnan eteläinen ohikulkutie) kulkevat Raen halki. Tallinnan Lennart Meri -lentoasema sijaitsee Raen pohjoisrajalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raen kunta Wikimedia Commonsissa
RN San Giorgio

| RN San Giorgio |
| --- | --- |
 San Giorgio

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  4. heinäkuuta 1905
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1908
Palveluskäyttöön:  1. heinäkuuta 1910
Poistui palveluskäytöstä:  18. lokakuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 167-10 969 t (normaali) 11 300-11 900 t (kuormattu)
Pituus:  140,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,0 m
Syväys:  7,3-7,7 m
Koneteho:  19 500-19 595 ihp (suunniteltu)
Nopeus:  23,2 solmua
Miehistöä:  698-705
Aseistus
Aseistus:  4 × 254 mm/45 tykkiä 8 × 190 mm/45 tykkiä 18 × 76 mm/40 tykkiä 2 × 47 mm/50 tykkiä 3 × 450 mm torpedoputkea
RN San Giorgio (ital. Regia Nave San Giorgio) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1910 palvelukseen otettu San Giorgio -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 4. heinäkuuta 1905. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1908 ja liitettiin laivastoon 1. heinäkuuta 1910.
Palvelus

Miehistö upotti aluksensa 22. tammikuuta 1941. Alus poistettiin alusluettelosta 18. lokakuuta 1946.
Radiotalo

Radiotalo on useista radiolähetystoimintaan tarkoitetuista kuuluisista rakennuksista käytetty nimi. Tunnettuja radiotaloja ovat muun muassa seuraavat:
Broadcasting House, BBC:n radiotalo ja pääkonttori Lontoossa
Maison de la Radio, Radio Francen toimitalo Pariisissa
Haus des Rundfunks, Berliinin vanha radiotalo
Radiohuset, Sveriges Radion radiotalo ja pääkonttori Tukholmassa
Kringkastingshuset, NRK:n radiotalo Oslossa
Mediatalo, ent. Radiotalo, Yleisradion studiorakennus Helsingissä
Fabianinkatu 15, ”vanha Radiotalo”, Yleisradion toimitalo 1934–1981, nyk. Korkeimman hallinto-oikeuden toimitalo
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Radiotalo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Putnamin piirikunta (New York)

Putnamin piirikunta (engl. Putnam County) on Yhdysvaltojen New Yorkin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Piirikunta on yksi Yhdysvaltain vauraimmista.
Väerstö

Piirikunnan väkiluvun arvioitiin olevan 98 320 vuonna 2019. Valkoisia oli 91,6 % ja mustia 3,7 %.
Vähintään high schoolin suorittaneita 25 vuotta täyttäneitä oli 93 % asukkaista ja alemman korkeakoulututkinnon suorittaneita 39,9 % vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Putnamin piirikunta (New York) Wikimedia Commonsissa
Radion kamarikuoro

Vastaperustettu kamarikuoro vuonna 1962.
Radion kamarikuoro oli Yleisradion rahoituksella 1961 perustettu ja vuosina 1962–2005 toiminut suomalainen ammattilaiskuoro. Perustajansa Harald Andersénin jälkeen sen pitkäaikaisina johtajina toimivat Ilmo Riihimäki, Eric-Olof Söderström ja Timo Nuoranne. Ulkomaisista kapellimestareista kuoroa vierailivat johtamassa muun muassa Eric Ericson, Tõnu Kaljuste ja Andrew Lawrence-King.
Radion kamarikuoro teki paljon yhteistyötä Radion sinfoniaorkesterin kanssa sekä levytti viimeisinä vuosinaan koko Einojuhani Rautavaaran kuorotuotannon. Vuonna 1995 Suomen Säveltäjät ry myönsi kuorolle Madetoja-palkinnon ansioista suomalaisen musiikin esiintuojana.
Yleisradion lakkautettua Radion kamarikuoron rahoituksen toukokuussa 2005 perustettiin sen toimintaa jatkamaan Radion kamarikuoron laulajat ry sekä pääosin sen jäsenistä koostuva Helsingin kamarikuoro.
Aiheesta muualla

Radion kamarikuoron esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
artikkeli Radion kamarikuoron lakkauttamisesta ja joulukonsertista 2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin kamarikuoron kotisivu
Punta del Esten katurata

| Punta del Este Street Circuit |
| --- | --- |

Sijainti:  Punta del Este,  Uruguay
Aikavyöhyke:  UTC-3
Radan pituus:  2,785 km
Mutkia:  20
Rataennätys:  1.16,811 ( José María López, Dragon Racing, 2018)
Suurimmat tapahtumat:  Formula E, TC2000
Punta del Este Street Circuit tai Punta del Esten katurata on katuradan tyyppinen rata Punta del Estessä Uruguayssa.
Rata sijoittuu Punta del Esten satamaan. Tämän vuoksi se on saanutkin lempinimen Etelä-Amerikan Monte Carlo.
Radalla on ajettu TC2000 -sarjaa. Rata uudistettiin vuodeksi 2014 Formula E -sarjan osakilpailua varten. Radalla kilpailtiin ensimmäistä kertaa ePrix 13. joulukuuta 2014. Radan ensimmäinen šikaani uudistettiin vuodeksi 2015 vasen-oikeaksi turvallisuuden vuoksi, edellisellä kaudella varikonulostulo tuli suoraan ajolinjalle.
Voittajat > Formula E

| Kausi | Kuljettaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- |

| 2014–2015 |  Sébastien Buemi |  E.dams-Renault | Raportti |
| 2015–2016 |  Sébastien Buemi |  E.dams-Renault | Raportti |
| 2017–2018 |  Jean-Éric Vergne |  Techeetah | Raportti |
Aiheesta muualla

Kartta ja radan historiaa
PvM

Pvm voi tarkoittaa seuraavia asioita:
päivämäärä, pvm.
paikallisverkkomaksu, pvm.
Player versus Monster, videopeleissä käytetty termi