stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vĩnh Nghiêmin temppeli
Historia

Temppeliä alettiin rakentaa hieman Ngô Đình Diệmin kuoleman jälkeen vuonna 1964. Rakennushankkeen taustalla oli kaksi munkkia, Thích Tâm Giác ja Thích Thanh Kiểm, jotka olivat saaneet innoituksen temppelin rakentamiseen Đức Lan kylässä Bắc Giangissa Hanoin itäpuolella sijainneesta samannimisestä temppelistä. Alkuperäinen Vĩnh Nghiêm oli peräisin 1000-luvulta, ja se tunnettiin Trúc Lâm-koulukunnan buddhalaisuuden keskuksena. Temppelirakennuksen suunnitteli arkkitehti Nguyễn Bá Lăng, ja sen rakennustyöt valmistuivat vuonna 1971.
Temppelirakennus.
Buddhapatsas.
Momio

Momio on 7–13-vuotiaille lapsille ja nuorille suunnattu internetpalvelu ja sovellus. Se on tarkoitettu pääasiassa alle 18-vuotiaille, mutta Momion sääntöjä noudattamalla sitä vanhemmatkin voivat pelata, jos ovat tehneet käyttäjänsä alaikäisinä. Palvelun ja sen käyttöön tarkoitetun sovelluksen on kehittänyt tanskalainen watAgame. Palvelussa voi viestiä muiden käyttäjien kanssa sekä jakaa kuvia ja YouTube-videoita toisille. Momiota on myös kutsuttu ”lasten Facebookiksi”.
Momio on saatavana englanniksi, hollanniksi, norjaksi, puolaksi, ruotsiksi, saksaksi, suomeksi ja tanskaksi.
Suomessa Momio avattiin maaliskuussa 2014.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Honigfelden taistelu

Honigfelden taistelu tai Stuhmin taistelu oli Puolan–Ruotsin sodan aikana 27. kesäkuuta 1629 käyty taistelu Ruotsin, sekä puolalaisten ja keisarillisten joukkojen välillä lähellä Honigfeldeniä, nykyisessä Trzcianossa Puolassa. Taistelu päättyi ruotsalaisten tappioon.
Tausta

Ruotsi ja Puola-Liettua viettivät kesällä 1629 tulitaukoa. Puolalaiset yrittivät vahvistaa omia asemiaan tulitauon aikana aikaisemmin kärsityn Górznon tappion jälkeen. Puolan kuningas Sigismund sai keisarillisia apujoukkoja Albrecht von Wallensteinilta. Apujoukkoja johti Hans Georg von Arnim, joka saapui joukkoineen talvella 1629. Apujoukkojen saapuminen merkitsi sotilaallisen tilanteen muuttumista ruotsalaisten vastaiseksi. Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolf päättikin hyökätä von Arnimia vastaan ennen, kuin tämä liittyisi joukkoineen Stanisław Koniecpolskin johtamiin puolalaisiin. Kustaa Aadolfin ei kuitenkaan onnistunut estämään von Arnimia, jonka ruotsalaisia vältellen onnistui saavuttaa Koniecpolski. Armeijoiden yhdistyttyä puolalaiset ja keisarilliset joukot alkoivat puolestaan jahdata ruotsalaisia.
Taistelu

Kustaa Aadolf yritti parhaansa mukaan vältellä vihollisensa armeijaa, mutta hänen joukkonsa olivat hitaammat. Lopulta hänet saavutettiin 27. kesäkuuta Honigfeldenin eli nykyisen Trzcianon lähettyvillä. Ruotsalaisten jälkijoukko otti yhteen puolalaisten ja keisarillisten kanssa. Taistelusta tuli kiivas. Esimerkiksi ruotsalainen 2 000:n miehen vahvuinen ratsuväki menetti puolet miehistään kaatuneina. Kustaa Aadolf yritti johtaa vastahyökkäystä henkilökohtaisesti. Syntyi jälleen verinen kahakka, jonka aikana von Arnimin ratsuväki oli hyvin lähellä ottaa kuningas itse vangiksi. Lopulta ruotsalaiset pakenivat taistelukentältä kohti Marienburgia.
Seuraukset

Ruotsalaiset olivat menettäneet 1 500 miestä kaatuneina. Arnim lähetti haltuunsa saaman Kustaa Aadolfin töyhtöhatun Wallensteinille. Kustaa Aadolf turvautui Marienburgin muureihin. Arnim yritti piirittää kaupunkia, mutta ruotsalaisia ei saatu sieltä häädettyä. Lopulta myös von Arnimin ja Koniecpolskin yhteistyö lässähti. Armeijaa vaivasi taudit ja nälkä ja etenkin keisarillisia joukkoja vaivasi Sigismundin aikeet ottaa haltuunsa Itä-Preussin rannikkokaupungit. Arnim erosi ja keisarillinen armeija vedettiin lopulta pois Itä-Preussista. 16. syyskuuta allekirjoitettiin Altmarkin rauha.
Muistomerkki Trzcianossa.
Johanna Manninen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johanna Manninen Osakassa 2007. |  Johanna Manninen Osakassa 2007. |  Johanna Manninen Osakassa 2007. |  |
Maa:   Suomi
Naisten yleisurheilu
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Bangkok 2007 | 100 m |  |
|  Kultaa | Bangkok 2007 | 4 x 100 m |  |
Johanna Katriina Manninen (s. 4. huhtikuuta 1980 Nurmo) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Hän pitää hallussaan useita ikäkausiennätyksiä pikajuoksussa aina 9-vuotiaista 22-vuotiaisiinlähde?. Aikuisten Suomen ennätyksiä Manninen on tehnyt 100 metrillä hallissa, voimassa oleva ennätyslähde? 11,41 on juostu Tampereen Pirkkahallissa helmikuussa 2004. Mannisella on alle 20-vuotiaiden ja alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuista yhteensä kuusi henkilökohtaista mitalia.
Manninen on edustanut kasvattajaseuraansa Nurmon Jymyä ja vuodesta 2000 lähtien Nurmon Urheilijat –99:ää ja vuodesta 2007 lähtien Jyväskylän Kenttäurheilijoita. Johanna Mannisen äiti Orvokki Manninen (o.s. Ojala) oli 1960-luvulla moninkertainen pikajuoksujen SM-mitalisti. Mannisen valmentajana toimi hänen avopuolisonsa Miska Viiri.
Koulutukseltaan Manninen on liikunta- ja yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän oli Jyväskylän kaupunginvaltuutettu kaudella 2009–2012. Hän oli myös kaupunginhallituksen varajäsen, ja Kokoomuksen ehdokas eurovaaleissa 2009.
Maaliskuussa 2014 Manninen aloitti Seinäjoen Seudun Urheilijoiden nuorisopäällikkönä, mitä ennen hän työskenteli Päijät-Hämeen Liikunnan ja Urheilun seurakehittäjänä. Helmikuussa 2015 Manninen nimettiin Seinäjoen Seudun Urheilijoiden toiminnanjohtajaksi. Lisäksi Manninen toimi vuoden 2015 viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailujen pääsihteerinä ja toimi vuoden 2017 Kalevan kisojen pääsihteerinä.
Ura

Manninen alitti 100 metrillä 12 sekunnin rajan jo 14-vuotiaana juostessaan 11,97 (14-v. SE) ja 15-vuotiaana hän juoksi parhaimmillaan 11,73 (15-v. SE). 200 metrillä Manninen alitti 24 sekunnin rajan kesällä 1996 jolloin hän parhaimmillaan juoksi 23,51. Vuonna 1999 hän juoksi 23,00 (19-v. SE) ja vuonna 2001 Edmontonin MM-kilpailuiden alkuerissä hän alitti ensimmäistä kertaa 23 sekunnin rajan juostuaan 22,93. Toisen kerran hän alitti 23 sekunnin rajan Lahden eliittikisoissa vuonna 2003 ajallaan 22,97.lähde?
Ensimmäisissä Kalevan Kisoissaan vuonna 1995 15-vuotias Manninen juoksi heti hopealle 200 metrillä. Hän onkin nuorin Kalevan Kisojen mitalisti 200 metrillä. Seuraavana kesänä hän juoksi hopealle sekä 100 että 200 metrillä ja hänet valittiin myös Atlantan olympialaisiin naisten pikaviestijoukkueeseen. Hän on Suomen kaikkien aikojen nuorin olympiayleisurheilija.
Nuorten EM-kilpailuista Mannisella on kuusi henkilökohtaista mitalia ja kaksi viestimitalia. Ensimmäisen kerran Manninen osallistui nuorten arvokilpailuihin vuonna 1995 alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Nyíregyházassa Unkarissa jossa hän juoksi 200 metrillä kuudenneksi. Kultaa hän on voittanut 100 metrillä alle 20-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1997 Ljubljanassa ja 200 metrillä alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuista Amsterdamissa 2001. Aikuisten arvokilpailuissa Mannisen parhaat saavutukset ovat Edmontonin MM-kilpailuista 2001 joissa hän selviytyi välieriin sekä 100 metrillä että 200 metrillä.lähde?
Kesäkausi 2005 jäi Manniselta kokonaan väliin kun hänen akillesjänteensä katkesi heinäkuussa 2005 kesän ensimmäisessä ulkoratakilpailussa ja vamma vaati leikkauksen. Manninen palasi pitkän kuntoutuksen jälkeen kilpakentille heinäkuussa 2006.
Uuden 100 metrin ennätyksensä Manninen juoksi Vaasassa 23. kesäkuuta 2007 aikaan 11,27 ja hänet valittiin Suomen joukkueeseen Osakan MM-kisoihin. Kalevan kisoissa hän voitti 100 metrin kilpailun ajalla 11,40. Vuoden 2007 universiadeissa hän voitti 100 metrin viestissä (Heidi Hannula, Sari Keskitalo, Ilona Ranta, Manninen ankkurina) ja 100 metrin henkilökohtaisella matkalla kultaa.lähde?
Saavutuksia

| Vuosi | Kilpailut | Paikka | Laji | Sijoitus | Tulos | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Nyíregyháza, Unkari | 200m | kuudes | 24,50 |  |
| 1997 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Ljubljana, Slovenia | 100m | kultaa | 11,39 | SE19 SE17 |
| 1997 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Ljubljana, Slovenia | 200m | pronssia | 34,43 |  |
| 1998 | Alle 20-v. MM-kilpailut | Annecy, Ranska | 200m | neljäs | 23,48 |  |
| 1999 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Riika, Latvia | 100m | hopeaa | 11,47 |  |
| 1999 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Riika, Latvia | 200m | hopeaa | 23,26 |  |
| 1999 | Alle 20-v. EM-kilpailut | Riika, Latvia | 4x100 m | hopeaa | 44,40 | Manuela Bosco, Katja Salivaara, Johanna Manninen, Heidi Hannula |
| 2001 | Alle 23-v. EM-kilpailut | Amsterdam, Alankomaat | 200m | kultaa | 23,30 |  |
| 2001 | Alle 23-v. EM-kilpailut | Amsterdam, Alankomaat | 100m | pronssia | 11,61 |  |
| 2001 | Alle 23-v. EM-kilpailut | Amsterdam, Alankomaat | 4x100 m | pronssia | 44,76 | Elina Lax, Heidi Hannula, Johanna Manninen, Katja Salivaara |
| 2007 | Universiadit | Bangkok, Thaimaa | 4x100 m | kultaa | 43,48 | Heidi Hannula, Sari Keskitalo, Ilona Ranta, Johanna Manninen |
| 2007 | Universiadit | Bangkok, Thaimaa | 100m | kultaa | 11,46 |  |
Saavutuksia > Kalevan kisat

| Vuosi | Paikkakunta | Laji | Sijoitus | Tulos | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Lahti | 200m | kultaa | 23,28 |  |
| 2001 | Turku | 100m | kultaa | 11,55 |  |
| 2001 | Turku | 200m | kultaa | 23,66 |  |
| 2002 | Joensuu | 100m | kultaa | 11,35 |  |
| 2002 | Joensuu | 200m | kultaa | 23,08 |  |
| 2003 | Helsinki | 100m | kultaa | 11,35 |  |
| 2003 | Helsinki | 200m | kultaa | 23,19 |  |
| 2004 | Vaasa | 100m | kultaa | 11,41 |  |
| 2007 | Lappeenranta | 100m | kultaa | 11,40 |  |
| 1995 | Lapua | 200m | hopeaa | 24,50 |  |
| 1996 | Tampere | 100m | hopeaa | 11,67 |  |
| 1996 | Tampere | 200m | hopeaa | 23,51 |  |
| 1997 | Lappeenranta | 100m | hopeaa | 11,41 |  |
| 1997 | Lappeenranta | 200m | hopeaa | 23,35 | SE17 |
| 1998 | Oulu | 100m | hopeaa | 11,65 |  |
| 1998 | Oulu | 200m | hopeaa | 23,88 |  |
| 2000 | Lahti | 100m | hopeaa | 11,69 |  |
Saavutuksia > Halli-SM

| Vuosi | Laji | Sijoitus | Tulos | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | 200 m | kultaa | 24,08 |  |
| 2000 | 200 m | kultaa | 23,43 |  |
| 2001 | 60 m | kultaa | 7,27 | SE22 |
| 2002 | 60 m | kultaa | 7,34 |  |
| 2002 | 200 m | kultaa | 23,88 |  |
| 2004 | 200 m | kultaa | 23,57 |  |
| 2008 | 60 m | kultaa | 7,39 |  |
| 1996 | 60 m | hopeaa | 7,48 |  |
| 1996 | 200 m | hopeaa | 24,15 |  |
| 1997 | 60 m | hopeaa | 7,40 | SE17 |
| 1999 | 60 m | hopeaa | 7,28 |  |
| 1998 | 60 m | pronssia | 7,54 |  |
Henkilökohtaiset ennätykset

| Laji | Tulos | Paikka | Pvm |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 11,27 | Vaasa | 23. kesäkuuta 2007 |
| 200 m | 22,93 | Edmonton | 8. elokuuta 2001 |
| 400 m | 53,56 | Göteborg | 1. syyskuuta 2001 |
Kunnialegioona

Ritarikunnan tunnuksia kolmannen tasavallan ajalta
Kunnialegioona (ransk. L'ordre national de la Légion d'honneur) (RanskKL) on Ranskan korkein kunniaritarikunta. Sen tunnuslause on Honneur et Patrie, (suom. Kunnia ja Isänmaa). Nauhan tunnusväri on punainen.
Kunnialegioonan perustettiin vuonna 1802 ensimmäisen konsuli Napoleonin käskystä. Hän halusi luoda kunnianosoituksen kenelle tahansa vapautta ja tasa-arvoa kannattavalle syntyperästä riippumatta.
Ritarikunnan luokat

Ritarikunta jakaantuu viiteen luokkaan:
suurristin komentaja (grand-croix)
suurupseeri (grand-officier)
komentaja (commandeur)
upseeri (officier)
ritari (chevalier)
Kunnialegioonan varsinaiseksi jäseneksi voivat päästä vain Ranskan kansalaiset, jotka yleensä saavat ensiksi nimityksen ritariksi. Ulkomaalaisille Kunnialegioonan kunniamerkkejä voidaan jakaa erityisenä tunnustuksena myös suoraan ylemmissä luokissa.
Ritarikunnan suurmestari on Ranskan tasavallan presidentti, joka myöntää kaikki ritarikunnan kunniamerkit ministerien ehdotusten perusteella. Myöntämisperusteena on sotilas- tai siviiliansiot Ranskan hyväksi tehdyssä työssä.
Tunnettuja kunniamerkkejä saaneita > Tunnettuja suomalaisia kunniamerkkejä saaneita

taidemaalari Albert Edelfelt (ritari 1886; upseeri 1889; komentaja 1901)
kuvanveistäjä Ville Vallgren (ritari 1894; upseeri 1900)
Suomen marsalkka Mannerheim (ritari 1902; upseeri 1910; suurristi 1939)
taidemaalari Akseli Gallen-Kallela (ritari 1902)
ylihovijahtimestari Constantin Linder (komentaja 1903)
kenraalimajuri Johan Emil von Etter (suurupseeri 1916)
kuvanveistäjä Wäinö Aaltonen (ritari 1928)
jalkaväenkenraali Adolf Ehrnrooth (suurupseeri 1963)
journalisti Patricia Seppälä (ritari)
Tasavallan Presidentti Mauno Koivisto (suurristi 1983)
poliitikko Paavo Väyrynen
Tasavallan Presidentti Martti Ahtisaari (suurristi 1995)
valtiosihteeri Pertti Torstila (ritari 1981)
poliitikko Heikki Koski (ritari 1994)
professori Matti Klinge (ritari 1996; upseeri 2015)
pääjohtaja Pekka Tarjanne (komentaja 1999)
elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki (ritari 2001)
kenraali Gustav Hägglund (komentaja 2002)
poliitikko Henrik Lax (upseeri 2002)
poliitikko, Euroopan oikeusasiamies Jacob Söderman (ritari 2002)
Eduskunnan puhemies Paavo Lipponen (suurupseeri 2004)
amiraali Juhani Kaskeala (komentaja 2004)
Tasavallan presidentti Tarja Halonen (suurristi 2005)
toimittaja Helena Petäistö (ritari 2005; upseeri 2014)
näyttelijä Lasse Pöysti (ritari 2005)
kansantaloustieteilijä Tapani Erling (ritari 2006)
poliitikko Eva Biaudet (ritari 2008)
toimittaja Sini Sovijärvi (ritari 2015)
kapellimestari Susanna Mälkki (ritari 2016)
poliitikko Alexander Stubb (upseeri 2018)
kenraali Jarmo Lindberg (komentaja 2019)
poliitikko Pekka Haavisto (ritari 2019)
poliitikko Pia Kauma (ritari 2022)
VTM Gunilla Carlander-Reuterfelt (ritari 2012)
Tunnettuja kunniamerkkejä saaneita > Tunnettuja ulkomaalaisia kunniamerkkejä saaneita

FIA:n puheenjohtaja Max Mosley (engl.)
Williamsin tallipäällikkö Frank Williams (engl.)
Valokuvaaja Lucien Clergue (ransk.)
Näyttelijä Jacqueline Bisset (engl.)
Näyttelijä Clint Eastwood  (USA)
Taidemaalari Sonia Delaunay
Jalkapallovalmentaja Arsene Wenger (ransk.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kunnialegioonan kotisivut (ranskaksi)
Ranskan kunnialegiona. Sen kuuluisat naisjäsenet, Hakkapeliitta, 02.12.1930, nro 49, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ritarinkunnan merkkien käyttö juhlapuvussa: 1. ritari, 2. upseeri, 3. komentaja, 4. suurupseeri, 5. suurristin komentaja
Myh’ailo Verbytskyi

Myh'ailo Verbytskyi
Myh'ailo Verbytskyi (ukr. Михайло Вербицький, 4. maaliskuuta 1815 Javirnyk Ruskyi, Sjanikin piiri, Galitsia (nyk. Puolaa) – 7. joulukuuta 1870 Mlyny, Javorivin piiri, Galitsia) oli ukrainalainen säveltäjä, orkesterinjohtaja ja Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon pappi. 1800-luvun galitsialaisten puoliammattilaisten säveltäjien tapaan hän opiskeli Peremyšlin katedraalin musiikkikoulussa A. Nanken oppilaana ja oli myöhemmin F. Lorenzin yksityisoppilas.
Verbytskyi oli virsisäveltäjä, ja häneen vaikuttivat erityisen voimakkaasti Dmytro Bortnjanskyin kuorokonserttojen perinne. Hänen sävellyksensä sekakuorolle ja mieskuorolle edustavat Peremyšlin koulukunnan kuoromusiikkia. Koulukunta oli 1800-luvun puolivälin tienoilla ukrainalaisen musiikin kehityksen ytimessä.
Kirkollisen musiikin lisäksi Verbytskyi sävelsi 1840-luvun lopulta lähtien musiikkia teatterille ja sai valmiiksi musiikin 18 näytelmään, operettiin ja vaudeville-esitykseen. Hän sävelsi myös sinfonioita, mutta ne jäivät enimmäkseen keskeneräisiksi. Verbytskyin tunnetuinta tuotantoa on hänen 1862–1863 säveltämänsä Ukrainan kansallishymni ”Štše ne vmerla Ukrajiny”, jonka sanat on kirjoittanut Pavlo Tšubynskyi. Hänen muu merkittävä tuotantonsa koostuu alkusoitoista ja poloneeseista orkesterille ja virsimusiikista Taras Ševtšenkon, Ivan Hušalevytšin, Juri Fedkovytšin ja Markijan Šaškevytšn runoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myh’ailo Verbytskyi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  Internet Encyclopedia of Ukraine
Salcomp

| Salcomp Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Powering the mobile world
Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Perustaja:  Salora
Toimitusjohtaja:  Markku Hangasjärvi
Kotipaikka:  Salo, Suomi
Toiminta-alue:  koko maailma
Tuotteet:  matkapuhelinten laturit
Liikevaihto:   621 milj. € (2017)
Henkilöstö:  16 000 (2017)
Kotisivu:  www.salcomp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salcomp Oyj on suomalainen elektroniikkayritys ja maailman suurin matkapuhelinten laturien valmistaja. Yhtiön pääkonttori ja osa tuotekehitystoiminnoista sijaitsevat Salossa, mutta tuotanto sijaitsee kokonaisuudessaan Kiinassa, Brasiliassa ja Intiassa. Salcompilla on lisäksi tuotekehitystä ja toimistoja Yhdysvalloissa, Brasiliassa, Taiwanissa, Etelä-Koreassa, Hongkongissa sekä Japanissa. Yhtiön liikevaihto oli tilivuonna 2017 noin 620 miljoonaa euroa ja henkilöstöä sillä oli noin 16 000. Yrityksen omistivat kokonaisuudessaan ruotsalainen sijoitusyhtiö Nordstjernan sekä ruotsalainen eläkerahasto AP6. Kesäkuussa 2019 Salcomp myytiin kiinalaiselle komponenttivalmistaja Lingyi iTechille 88 miljoonan euron hintaan.
Historia

Salcompin juuret ovat Uuteenkaupunkiin vuonna 1973 perustetussa tv-komponenttitehtaassa, Salcomp Oy:ssä. Salcomp oli perustettaessa Saloran tytäryhtiö. Ensimmäisenä toimitusjohtajana toimi Saloran tekninen johtaja, teollisuusneuvos H. Olavi Laakso.
Yhtiön varsinaisen liiketoiminnan historian katsotaan alkaneen aluepoliittisten tukien vuoksi vuonna 1975 Kemijärvelle perustetusta televisio-viritintehtaasta.
Virtalähteiden valmistuksen Salcomp aloitti vuonna 1982. Nokian ostettua Saloran virtalähteiden merkitys yrityksessä kasvoi, kunnes vuonna 1995 Salcomp alkoi keskittyä vain latureiden valmistukseen. Nokia omisti Salcompin vuodesta 1983 vuoteen 1999.
Yritys oli maailman johtavia hakkuriteholähteiden valmistajia. Matkapuhelinten virrankulutuksen pienetessä puhelinten latureissa siirryttiin halvempiin rautasydänmuuntajiin, jonka seurauksena Salcompkin joutui sopeutumaan muutoksiin markkinoilla.
Yritys tuli laajemmin tunnetuksi irtisanomisuutisointien myötä sen lopetettua vuonna 2004 Kemijärven tehtaansa ja siirrettyään tuotantonsa Kiinaan. Vuoden 2006 maaliskuussa yhtiö listautui Helsingin Pörssiin ja kotipaikaksi tuli Salo.
Vuoden 2011 maaliskuussa ruotsalaisen sijoitusyhtiö Nordstjernanin omistusosuus nousi yli 90 prosentin ja Nordstjernan ilmoitti vetävänsä Salcompin pois Helsingin pörssistä. Vuosina 2016 ja 2017 Salcomp avasi kaksi uutta tehdasta Intiaan sekä yhden uuden tehtaan Guigangiin, Kiinaan.
Aiheesta muualla

Yhtiön verkkosivut
Stockmann (suku)

Stockmann on suomensaksalainen suku, joka on tullut maahan Saksasta 1800-luvun puolivälissä. Georg Franz Stockmann (1825–1906) syntyi Saksassa Lyypekin lähellä ja tuli Suomeen alkuaan Nuutajärven lasitehtaan palvelukseen 1852. Hänen Helsinkiin perustamastaan liikkeestä on lähtöisin Stockmannin tavarataloketju.
Suvun tunnettuja jäseniä

G. F. Stockmann (1825–1906), saksalaissyntyinen liikemies, Stockmannin tavaratalon perustaja
Karl Stockmann (1865–1938), Stockmannin johtaja ja kauppaneuvos, G. F. Stockmannin poika
Sten Stockmann (1902–1975), Stockmannin johtaja ja kauppaneuvos, Karl Stockmannin poika
Wilhelm Stockmann (1868–1932), suomalainen lääkäri, G. F. Stockmannin poika
Frans Stockmann (1872–1920), Stockmannin johtaja ja pääkonsuli, G. F. Stockmannin poika
Edward Stockmann (1909–1990), Stockmannin johtaja ja kauppaneuvos, Frans Stockmannin poika
Vincas Kudirka

Kudirka 500 litin setelissä.
Vincas Kudirka (31. joulukuuta 1858 – 16. marraskuuta 1899) oli liettualainen runoilija, lehtimies ja lääkäri. Hän oli yksi Liettuan kansallisen heräämisen johtohahmoista. Liettuan kirjallisuudessa Kudirka tunnetaan satiirisesta proosastaan, jossa hän kuvasi Venäjän keisarikunnan hallinnon mielivaltaisuutta ja kansan sisukasta vastarintaa.
Elämäkerta

Vincas Kudirka syntyi 31. joulukuuta 1858 maanviljelijäperheeseen Paežeriaissa. Hän kävi yläkoulua Marijampolėssa vuosina 1871–76. Kudirka opiskeli Varsovassa historiaa ja filosofiaa vuonna 1881 ja alkoi seuraavana vuonna opiskella lääketiedettä. Hän aloitti runojen sepittämisen vuonna 1888. Seuraavana vuonna Kudirka perusti Itä-Preussissa Varpas -nimisen lehden ja alkoi toimia sen ensimmäisenä päätoimittajana.
Vuosina 1890–94 hän työskenteli lääkärinä Šakiaissa, vaikka oli itse jo sairastunut tuberkuloosiin. Hän oli ensimmäinen lääkäri, joka sillä seudulla käytti liettuan kieltä potilaita hoitaessaan. Kudirka sanoitti vuonna 1898 ”Tautiška giesmėn”, josta vuonna 1918 tuli Liettuan kansallislaulu. Hän sävelsi itse myös laulun musiikin. Vuonna 1899 hän julkaisi runokokoelman Laisvos valandos (suomeksi Vapaahetkiä). Kudirka kuoli tuberkuloosiin 40-vuotiaana Naumiestisissa. Naumiestis nimettiin myöhemmin uudelleen Kudirkan mukaan.
Pöyliövaaran hyppyrimäki

| Pöyliövaaran hyppyrimäki> Sijainti |
| --- | --- |
Paikkakunta:  Rovaniemi,  Suomi
Koordinaatit:  66°28′25″N, 25°43′08″E
Avattu:  29.3.1937
Purettu:  8.10.1944
Seura:  Ounasvaaran Hiihtoseura
Rakenne
K-piste:  70 metriä
Mäkiennätys:  74,0 metriä  Lauri Pietikäinen (1941)
Muovitus:  ei
Vauhtimäen pituus:  90 m
Pöyliövaaran hyppyrimäki oli hyppyrimäki Rovaniemen Pöyliövaaralla.
Historia

Ensimmäinen hyppyrimäki Rovaniemelle rakennettiin vuonna 1927. Rovaniemelle haluttiin rakentaa suurempi mäki, josta hypättäisiin 70–80 metriä. Pöyliövaaran suurmäen suunnitteli Sune Sirola ja rakennustyöt alkoivat vuonna 1935. Pöyliövaaran hyppyrimäen vihkiäiset pidettiin Ounasvaaran talvikisoissa 29.3.1937. Timo Murama hyppäsi kilpailussa mäkiennätykseksi 71 metriä. Lopulliseksi mäkiennätykseksi jäi Lauri Pietikäisen vuonna 1941 hyppäämä 74 metriä. Pöyliövaaran hyppyrimäki sijaitsi tuulisessa rinteessä ja oli siten erittäin vaativa, ottaen huomioon silloiset varusteet ja mäen korkean lentoradan.
Pöyliövaaran hyppyrimäki tuhoutui 8.10.1944, jolloin saksalaisten asettama räjähdyspanos räjäytti hyppyrimäen puurakenteet yhdeksi kasaksi. Pöyliövaaran hyppyrimäki oli Suomen suurin hyppyrimäki sen olemmassa olon ajan.
Historia > Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 74,0 metriä on hypännyt Lauri Pietikäinen.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 29.3.1937 |  Timo Murama | 71,0 m | Ounasvaaran talvikisat | Suomen ennätys |
| 1941 |  Lauri Pietikäinen | 74,0 m | Ounasvaaran talvikisat | Suomen ennätys |
Stadtlohnin taistelu

Stadtlohnin taistelu 6. elokuuta 1623 oli Katolisen liigan ja saksalaisten protestanttien yhteenotto kolmikymmenvuotisessa sodassa. Protestanttien tappioon päättynyt taistelu oli yksi sodan verisimmistä.
Tausta

Ernst von Mansfeld ja Christian Braunschweig alkoivat keväällä 1623 liikkua Ostfrieslandista kohti etelää kahta reittiä pitkin. Braunschweig kulki Ala-Saksin kautta, jossa Ala-Saksin valtakunnanpiirin kokous lupasi puolustustarkoitukseen 18 000:n miehen armeijan. Tukea odotettiin Tanskasta, Ranskasta ja Alankomaista. Joukkojen kokoaminen osoittautui kuitenkin hyvin hitaaksi. Keisari Ferinand II lähetti Ala-Saksiin Johann Tillyn, joka uhkavaatimuksella vaati uskollisuudenvalaa Ala-Saksin säädyiltä näiden rajalle saavuttuaan. Lüneburgin säädyt taipuivat uhkauksiin, jonka jälkeen maapäiviensä tahtoon taipui myös Ala-Saksin johtaja ja Braunschweig-Lüneburgin ruhtinas George. Tilanne Ala-Saksissa alkoi näin käydä liian tukalaksi Braunschweigille. Braunschweig alkoi suunnitella armeijansa yhdistämistä Masfeldin kanssa ja lähetti tälle viestin ehdottaen tapaamista Osnabrückin hiippakunnassa Westfalenin valtakunnanpiirissä. Tillyn johtaman keisarillisen armeijan onnistui kuitenkin siepata viesti ja tavoittaa Braunschweigin armeija Münsterin hiippakunnassa lähellä Stadtlohnin kaupunkia.