stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rovaniemen linja-autoasema

| Rovaniemen linja-autoasema |
| --- | --- |
 Rovaniemen linja-autoasema. Kuva vuodelta 2016.
Osoite:  Lapinkävijäntie 2
Sijainti:  Rovaniemi
Koordinaatit:  66.49901955959045°N, 25.715378359272457°E
Rakennustyyppi:  linja-autoasema
Valmistumisvuosi:  1959
Suunnittelija:  Kaarlo Leppänen, Niilo Pulkka ja Pekka Rajala
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rovaniemen linja-autoasema on linja-autoasema Rovaniemellä.
Rovaniemen linja-autoasema muodostaa yhdessä Kemin ja Sodankylän linja-autoasemien kanssa valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön ”Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat”. Asemat ovat yhä toiminnallisesti ja taajamakuvallisesti keskeisiä rakennuksia. Lapin keskuspaikkojen linja-autoasemat jälleenrakennettiin Lapin sodan jälkeen. Rovaniemi oli tuhottu sodassa syksyllä 1944 ja Alvar Aalto suunnitteli kauppalalle uuden asemakaavan, jossa hän sijoitti linja-autoaseman rautatieaseman lähelle. Vuonna 1946 Lapin keskuspaikkakunnille avattiin parakkiasemat ja vuonna 1949 väliaikaiset linja-autoasemat. Rovaniemen kauppala järjesti linja-autoasemasta ja siihen liittyvistä liikennejärjestelyistä arkkitehtuurikilpailun vuonna 1956. Helsinkiläiset arkkitehdit Kaarlo Leppänen, Niilo Pulkka ja Pekka Rajala voittivat kilpailun ehdotuksellaan ”La Strada”. He suunnittelivat myös Kemijärven ja Sodankylän sekä Nurmijärven linja-autoasemat.
Rovaniemen linja-autoasema on Suomen arkkitehtonisesti merkittävimpiä sodanjälkeisen kauden linja-autoasemia. Rakennuksen arkkitehdit kehittivät toiminnallisen kokonaisuuden, jossa oli kauko-, lähi-, rahti- ja taksiliikenteen asema, hotelli, posti ja ostoskeskus. Aseman arkkitehtoninen teema on tunturin tai vaaran muoto, joka ilmenee sen kattorakenteissa ja sisääntulokatoksessa. Myöhemmin Alvar Aalto sovelsi samaa teemaa Lappia-talossa. Rovaniemen linja-autoasema erottuu arkkitehtuuriltaan muista aikansa rakennuksista: sen kattopinta on veistoksellinen ja sisäänkäyntikatos on valmistettu vapaamuotoisesti betonista. Linja-autoaseman kattojen muoto sai vaikutteita Kolmen Ristin kirkosta, jota Kaarlo Leppänen suunnitteli samanaikaisesti Aallon toimistossa. Aallon arkkitehtuuriin viittaavat myös monet yksityiskohdat sekä yksilöllisesti suunnitellut valaisimet.
Linja-autoaseman rakennutti kiinteistöyhtiö, jossa oli osakkaina Rovaniemen kauppala ja Matkahuolto. Asema avattiin vuonna 1959. Siitä tuli Lapin läänin rautatie-, linja-auto- ja taksiliikenteen yhdistävä solmukohta ja turisteille Lapin portti. Lähi- ja kaukoliikenteen laiturit olivat rakennuksen vastakkaisilla puolilla. Asemarakennuksessa oli odotussali, lipunmyynti, matkatavarasäilytys, rahtitavaratoimisto, kioski, matkatoimisto, parturi, poliisi, Matkaravinnon itsepalveluravintola ja hotelli. Aseman keskushalli oli kaksikerroksinen ja lasiseinät ja kattoikkuna toivat siihen valoa. Toisen kerroksen tiloja laajennettiin myöhemmin rakentamalla keskushallin aukko umpeen. Suomen Docomomo otti Rovaniemen linja-autoaseman merkittävimpien suomalaisten modernistisien arkkitehtuurikohteiden valikoimaansa vuonna 2017.
Rooster

Rooster voi tarkoittaa:
Rooster's Brewery, brittiläinen panimo
Rooster (yhtye), brittiläinen yhtye
Rooster (albumi), yhtyeen debyyttialbumi
Rooster (kappale), Alice in Chains -yhtyeen kappale
Sydney Roosters, australialainen rugbyjoukkue
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rooster”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rick Salomon

| Rick Salomon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  2 
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  287 077
Päivitetty:  25. heinäkuuta 2011
Richard Allan "Rick" Salomon (s. 24. tammikuuta 1968 Asbury Park, New Jersey) on yhdysvaltalainen yrittäjä, elokuvatuottaja ja pokerinpelaaja, joka parhaiten tunnetaan suhteistaan julkisuuden henkilöiden kuten Shannen Dohertyn, Paris Hiltonin ja Pamela Andersonin kanssa.
Salomon oli naimisissa ääninäyttelijä Elizabeth Dailyn kanssa vuosina 1995–2000. Pariskunnalla on kaksi tytärtä (Hunter, s. 1996 ja Tyson, s. 1998). Julkisuuteen Salomon nousi lyhyen ja kiivaan avioliittonsa näyttelijä Shannen Dohertyn myötä. Liitto kesti tammikuusta 2002 vuoteen 2003.
Vuonna 2003 internetiin vuosi seksivideo, jolla olivat mukana perijätär Paris Hilton ja Salomon. Salomon haastoi oikeuteen sekä nauhoitusta levittäneen yhtiön, että Hiltonin perheen. Muutama kuukausi tämän jälkeen Salomon alkoi itse levittää nauhoitusta aikuisviihdeyhtiö Red Light District Videon kautta. DVD 1 Night in Paris oli myyntimenestys ja se voitti kolme pornoteollisuuden AVN-palkintoa.
6. lokakuuta 2007 Salomon avioitui Pamela Andersonin kanssa. Avioliitto särkyi vain 10 viikkoa myöhemmin Andersonin haettua avioeroa. Pian tämän jälkeen julkisuudessa ilmoitettiin Andersonin peruuttaneen erohakemuksen, mutta helmikuussa 2008 Foxnewsin mukaan Anderson kuitenkin haki avioliiton mitätöimistä uskottomuuden takia. Maaliskuussa 2008 myös Salomon liiton peruuttamista samoin perustein. 25. maaliskuuta 2008 liiton purku vahvistettiin oikeudessa.
Pokerinpelaajana

Rick Salomon on saavuttanut jonkin verran menestystä pokerinpelaajana. Hän sijoittui rahoille WSOP:n pääturnauksessa vuonna 2006 ja voitti Bellagio Cup II 1000 dollarin no limit turnauksen heinäkuussa 2006. Salomon on mukana PokerStarsin The Big Game -tv-pokeriohjelman toisella tuotantokaudella. Salomon tunnetaan myös suurten panosten kotipelien järjestäjänä. Peleihin ovat osallistuneet monet julkisuuden henkilöt kuten Tobey Maguire ja Ben Affleck.
Aiheesta muualla

Rick Salomon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rick Salomon The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Ristimäen hautausmaa (Viipuri)

Ristimäen hautausmaa sijaitsee Viipurin keskustan itäpuolella entisen Ristimäen kaupunginosan alueella. Vuonna 1798 perustettu hautausmaa jäi pois käytöstä, kun kaupunki menetettiin Neuvostoliitolle jatkosodan jälkeen. Nykyään siitä on jäljellä enää pieni alue hautausmaan läntisimmästä osasta, joka sekin on hoidon puutteessa villiintynyt. Lisäksi lukuisia muistomerkkejä on vuosikymmenten kuluessa vaurioitunut ja hävitetty.
Historia

Ristimäen hautausmaa sijaitsee pari kilometriä Viipurin keskustan itäpuolella Pietariin johtavan maantien A125 varrella. Se syntyi Sorvalin hautausmaan tapaan, kun Venäjän senaatti oli 1772 kieltänyt kirkkoihin hautaamisen. Molemmat uudet hautausmaat otettiin käyttöön vuonna 1798, mutta joidenkin lähteiden mukaan ensimmäiset hautaukset olisi Ristimäelle tehty jo yhdeksän vuotta aikaisemmin.
Sekä Sorvalissa että Ristimäellä oli katolisia lukuun ottamatta omat alueet kaikille Viipurin eri kansallisuuksia ja uskontokuntia edustaneille asukkaille. Lähimpänä kaupunkia oli ruotsalais-saksalaisen seurakunnan alue ja sen jälkeen tulivat ortodoksien sekä maaseurakunnan hautausmaat. Itäisimpänä oli kaupunkiseurakunnan alue. Myös juutalaisella seurakunnalla ja islaminuskoisilla oli Ristimäessä omat pienemmät hautausmaansa. Vuonna 1936 hautausmaalle valmistui ortodoksinen Kaikkien pyhien kirkko, jonka olivat suunnitelleet arkkitehdit Uno Ullberg ja N. A. Nikulin. Se tuhoutui talvisodan aikana vuonna 1940 neuvostojoukkojen tykistötulessa.
Viipurin taistelun yhteydessä 20. kesäkuuta 1944 hautausmaan ympäristössä käytiin taisteluja kaupunkiin tunkeutuvia neuvostojoukkoja vastaan. Karjalan kannakselle rakennettu sisin puolustuslinja eli VKT-linja kulki Ristimäen hautausmaan keskiosan kautta läheiselle Kelkkalan raviradalle.
Ristimäen hautausmaan läheisyydessä sijaitsee Suomalaisten punakaartilaisten muistomerkki, joka on pystytetty sisällissodan aikana teloitettujen punaisten hautapaikalle.
Ristimäkeen haudattuja

Ristimäen hautausmaalle on haudattu lukuisia tunnettuja viipurilaisia, kuten suomenkielisen kirjallisuuden isänä pidetty Jaakko Juteini, suurliikemies Juho Lallukka, kirjojenkeräilijä Matti Pohto, keksijä Kyösti Kylälä, aktivisti Artturi Salovaara sekä kauppaneuvos Feodor Sergejeff. Hautausmaalla oli myös useiden varakkaiden kauppiassukujen, kuten Alenevien, Zhavaronkovien, Moskvinien ja Tshusovien, näyttävät sukuhaudat. Monet Ristimäen haudoista ovat aikojen kuluessa hävinneet, eikä esimerkiksi Juteinin hautaa ole etsinnöistä huolimatta löydetty. Joitakin hautamuistomerkkejä on siirretty Suomeen, kuvanveistäjä Emil Wikströmin tekemä Juho ja Maria Lallukan muistomerkki siirretiin Lappeenrannan Vanhalle hautausmaalle vuonna 1986 ja Matti Pohdon hautamuistomerkki Kansalliskirjaston puistikkoon Helsinkiin vuonna 1988.
Kaikkien pyhien kirkon rauniot Ristimäen hautuasmaalla vuonna 1941.
Riikka Krenn

Riikka Krenn (s. 1979) on suomalainen toimittaja, joka työskentelee Rantapallo.fi-matkailusivuston päätoimittajana sekä Suomen Mensan jäsenlehden päätoimittajana.
Krenn on valmistunut maisteriksi Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitokselta pääaineenaan yhteisöviestintä. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Krenn toiminut vuodesta 2010 alkaen Rantapallo.fi-matkailusivuston päätoimittajana. Rantapallo on Suomen suurin matkailualan verkkopalvelu, jossa toimituksellisen sisällön ja hakupalvelujen lisäksi toimii myös laaja blogiportaali.
Aiemmin Krenn on asunut vuosia Saksassa ja toiminut siellä toimittajana, vapaana kirjoittajana ja suomen kielen opettajana. Hänen julkaisuihinsa kuuluvat myös saksalaisen Polyglott-kustantamon matkaopaskirja Finnland on Tour (2010) sekä yhdessä kuvittaja Sanna Partasen kanssa julkaistu kaksikielinen lastenkirja Hugo kaukana kotoa - Hugo weit weg von Zuhause (2007). Vuosina 2003-2010 Krenn on toiminut myös Suomen Mensan jäsenlehden toimituskunnassa ja vuoden 2015 alusta lehden päätoimittajana.
Krennin luoma Hugo-hahmo kertoo kaksikielisen tarinan suomalaisen Hugo-hirven eksymisestä Saksaan ja matkasta takaisin Suomeen. Krenn ja Partanen ovat esiintyneet Hugo-hahmon kanssa muun muassa Leipzigin kirjamessuilla, Helsingin kirjamessuilla sekä useissa kulttuuritapahtumissa Suomessa, Saksassa ja Luxemburgissa. Hugo kaukana kotoa - Hugo weit weg von Zuhause on ensimmäinen kaksikielisesti julkaistu suomalais-saksalainen lastenkirja.
Teoksia

Hugo kaukana kotoa - Hugo weit weg von Zuhause, lastenkirja (BoD 2007)
Finnland on Tour (Polyglott 2010)
Aiheesta muualla

Matkailuportaali Rantapallo.fi
Markkinointi ja Mainonta: Rantapallo sai päätoimittajan
Mensan jäseniä
Riikka Ketoja

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Syntymäpaikka: Pietarsaari,  Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 160 cm
Seura
Seura: Kokkola Futis 10
Pelinumero: 11
Junioriseurat
–2008: JBK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 | FC United | 40 | (3) |
| 2011– | Kokkola F10 | 66 | (6) |
Maajoukkue
| 2014– |  Suomi | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. kesäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. toukokuuta 2015.
Riikka Ketoja (s. 10. syyskuuta 1994 Pietarsaari) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa ruotsalaista Sunnanå SK:ta.
Seurajoukkueet

Ketoja on Jakobstads Bollklubbin kasvatti, joka debytoi Naisten Liigassa FC Unitedin riveissä jo 15-vuotiaana kaudella 2009. Vuonna 2011 hän siirtyi talousvaikeuksista kärsineestä FC Unitedista Kokkola Futikseen. Kaudella 2013 Ketoja ehti pelaamaan vain neljä ottelua, ennen kuin vakava polvivamma piti hänet sivussa pelikentiltä koko loppukauden ajan.
Maajoukkue

Ketoja on edustanut Suomea kaikissa ikäkausimaajoukkueissa. A-maajoukkueeseen hänet kutsuttiin ensimmäisen kerran vuoden 2013 Kypros Cupiin, mutta hän joutui jättämään turnauksen väliin ylioppilaskirjoitusten vuoksi. Ensimmäisen maaottelunsa Ketoja pelasi kesäkuussa 2014 MM-karsinnassa Itävaltaa vastaan. Toukokuun 2015 loppuun mennessä hän on pelannut viisi naisten maaottelua.
Rautavuoret

Rautavuoret (sindariksi Ered Engrid) on vuoristo J. R. R. Tolkienin kirjoissa Hobitti eli sinne ja takaisin ja Taru sormusten herrasta.
Sijainti

Rautavuoret sijaitsevat Mordorin pohjoispuolella sekä Synkmetsän ja Ereborin itäpuolella.
Historia

Vuorten nimi tuli siitä, että olivat suurimmalta osin täynnä rautamalmia. Ne olivat alun perin osa suurempaa vuoristoa, jota Morgoth hallitsi. Rautavuorten lisäksi siihen kuuluivat alun perin myös sekä Harmaavuoret että Angmarin vuoret.
Ensimmäisellä Ajalla Pitkäpartoihin eli Durinin heimoon kuuluvat kääpiöt alkoivat asuttaa vuoria. Synkmetsässä sijaitseva suuri metsäpolku oli alun perin Pitkäpartojen rakentama, jotta he pystyisivät helposti kulkemaan Sumuvuorten ja Rautavuorten välillä.
Kolmannella Ajan vuoden 2500 tienoilla Grórin, Dáin I:n poika, perusti sinne itsenäisen valtakunnan, kun kääpiöt ajettiin pois Harmaavuorilta.
Lohikäärme Smaugin tuhon jälkeen, kun Ereborin piiritys alkoi, Grórin pojanpoika, Dáin Rautajalka, saapui 500 kääpiön kanssa Thorin Tammikilven tueksi. Viiden armeijan taistelun ja Thorinin kuoleman jälkeen Dáinista tuli uusi Vuorenalainen Kuningas.
Dáinin kaaduttua Sormuksen sodassa hänen pojastaan, Thorin Kivikypärästä, tuli sekä Ereborin että Rautavuorten hallitsija.
Rautavaltaistuin

Taiteilija Marc Simonettin tulkinta Rautavaltaistuimesta kirjassa The World of Ice & Fire.
Rautavaltaistuin on kuvitteellinen istuin George R. R. Martinin kirjoittamassa Tulen ja jään laulu -fantasiakirjasarjassa ja romaanissa Tuli ja veri. Se on Westerosin manteretta hallitsevan Seitsemän kuningaskunnan kuninkaan henkilökohtainen valtaistuin, jolla istuessa hän jakaa käskyjä ja tuomioita. Se sijaitsee korkealla korokkeella Punalinnan suuressa salissa Seitsemän kuningaskunnan pääkaupungissa Kuninkaansatamassa. Valtaistuimella saa istua kuninkaan lisäksi vain tämän lähin neuvonantaja, kuninkaan Koura, aina kuninkaan poissaollessa.
Rautavaltaistuimen kuvaillaan olevan epäsymmetrinen ja täynnä piikkejä, ja sen rosoiset ja terävät reunat ovat aiheuttaneet useille hallitsijoille haavoja. Sen kerrotaan olevan niin epämukava, ettei kuningas voi nojata sen selkänojaan. George R. R. Martin on sanonut Rautavaltaistuimen olevan valloituksen symboli ja kuvaillut sitä muun muassa mustaksi, vääntyneeksi, valtavaksi, rumaksi ja pelottavaksi sekä sanonut sen olevan niin korkea, että istuimelle täytyy kiivetä jyrkkiä rautaportaita pitkin. Martin on sanonut taiteilija Marc Simonettin piirroksen valtaistuimesta olevan lähimpänä hänen kuvittelemaansa. Hän valitsi Simonettin piirroksen mukaan The World of Ice & Fire -kirjaansa.
Rautavaltaistuimen loi Aegon I Targaryen valloitettuaan sisarineen ja lohikäärmeineen Westerosin mantereen ja ryhdyttyään sen ensimmäiseksi kuninkaaksi. Aegon perusti Kuninkaansataman uudeksi pääkaupungiksi ja rakennutti valtaistuimen kukistettujen vihollistensa miekoista, jotka hän sulatti ja liitti toisiinsa lohikäärmeensä Balerion Mustakauhun lieskoilla. Westerosilaisissa lauluissa kerrotaan valtaistuimessa olevan tuhat miekkaa. Rauhanomaisesti antautuneiden sukujen, kuten Arrynin ja Starkin miekkoja Aegon ei kuitenkaan käyttänyt valtaistuimen rakentamiseen.
Televisiosarjoissa

Martinin kirjoihin perustuvissa televisiosarjoissa Game of Thrones ja House of the Dragon rekvisiittana käytetty Rautavaltaistuin on huomattavasti kirjoissa kuvailtua pienempi. Game of Thronesiin valtaistuimen toteutti rekvisiittavastaava Gavin Jones. House of the Dragon -sarjassa, Game of Thronesin esiosassa, valtaistuin on hieman edeltäjäänsä suurempi ja sen ympärille asetettu miekkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rautavaltaistuin Wikimedia Commonsissa
Rautavaltaistuin Tulen ja jään laulu -wikissä (englanniksi)
Rautavaltaistuin, Game of Thronesin rekvisiitta.
Reini

Reini on seuraavien tunnettujen henkilöiden sukunimi:
Aarne Reini (1906–1974), painija, olympiamitalisti
Antti Reini (s. 1964), näyttelijä
Jorma Reini (1942–1998), valtakunnansovittelija
Juha Reini (s. 1975), jalkapalloilija
Julius Reini (s. 2000), jääkiekkoilija
Kari Reini, muusikko
Roope Reini (s. 1999), jääkiekkoilija.
Kuvitteellisia henkilöitä

Arttu Reini, animaatiosarjassa Arttu
Romualds Geikins

Romualds Geikins (s. 1943 Daugavpils) on latvialainen taidemaalari.
Geikins varttui Daugavpilsissä ja opiskeli vuosina 1966–1973 Latvian taideakatemian maalaustaiteen laitoksella. Hän on maalannut enimmäkseen vesivärein. Opiskeluaikaisella urallaan hän keskittyi myös piirroksiin. 1970-luvun alkupuolella Geikins tutki esimerkiksi ortodoksisia ikoneita ja venäläisten avantgardistien, etenkin Pavel Filonovin työtä. Geikins on ollut Latvian taiteilijaliiton jäsen vuodesta 1979.
Kesällä 2020 avattiin Latvian kansallisessa taidemuseossa tilapäinen Geikinsin teosten henkilökohtainen näyttely "Convergence", jossa näytteille pantiin myös tiettyjä taiteilijan varhaisia teoksia ensimmäistä kertaa. Edellinen Geikinsin oma näyttely samassa museossa oli järjestetty vuonna 2003.
Renée Maheux

Renée Maheu(x) (o.s. Anctil; 14. helmikuuta 1929 Québec City – 19. maaliskuuta 2007 Cowansville, Québec City) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän toimi myös toimittajana ja elämäkertakirjailijana. Hän opiskeli pianonsoittoa ja laulamista Montrealissa Raoul Jobinin ja Louise Andrén johdolla (1957–1960), sitten Bernard Diamantin johdolla (1960–1965). Roomassa häntä opettivat Maestra Fambri ja Giorgio Favaretto (1968–1970) sekä Pariisissa Pierre Bernac (1967–1968) ja Ré Koster (1971–1974). Musiikkitieteen kursseja hän sai Norbert Dufourcqilta Pariisissa.
Debyyttinsä solistina Maheux teki vuonna 1959 Joseph Haydnin Luominen-oratorion esityksessä, jonka piti Françoys Bernierin johtama Québecin sinfoniaorkesteri. 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa hän esiintyi Kanadassa, Pariisissa, Lontoossa ja Roomassa. Hän oli ensimmäisiä Kanadassa ranskalaisia 1700-luvun kantaatteja esiin tuoneita taiteilijoita. Loukkaannuttuaan onnettomuudessa Jugoslaviassa Maheux keskittyi kirjoittamiseen ja journalismiin. Hän kirjoitti elämäkertateokset Raoul Jobinista sekä Pierrette Alariesta ja Léopold Simoneausta. Hän osallistui myös dokumenttielokuvien tekemiseen. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan jäsen vuonna 1990.
Riikka Jäntti

Riikka Jäntti (s. 1972) on suomalainen kuvittaja ja kirjailija.
Jäntti valmistui Taideteollisen korkeakoulun graafiselta osastolta 2003. Hänen teoksiaan on käännetty muun muassa japaniksi, ruotsiksi ja tanskaksi. Jäntin Pikku Hiiri -kuvakirjojen käännösoikeuksia on myyty Saksaan, Britanniaan, Australiaan ja Tanskaan.
Vuonna 2009 Jäntin kuvittama ja professori Markku Löytösen kirjoittama lasten tietokirja Viidakkotanssi: tutkimusmatkaaja Rafael Karsten Ecuadorissa sai ensimmäistä kertaa jaetun Tieto-Lauri-palkinnon. Jäntti on kuvittanut myös kaksi muuta Löytösen tutkimusmatkailijoista kertovaa lasten tietokirjaa.
Teokset

Nokikätkön ritarit ja Kuuhiisi.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30366-6.
Vaahteratuvan väki ja vaarallinen peto.  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34172-8.
Toivo ja hirveä hämähäkki.  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35054-6.
Vaahteratuvan väki ja Kivihovin kirous.  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36286-0.
Pikku hiiri, tuuliviiri.  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8247-2.
Pikku hiiri saa vieraan.  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-8890-0.
Pikku hiiren joulu.  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9389-8.
Pikku hiiren puolukkamatka.  Tammi, 2018.  ISBN 978-952-04-0167-2.
Pikku hiiri ja paukkupakkanen.  Tammi, 2019.  ISBN 978-952-04-0473-4.
Pikku hiiren hellekesä.  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1191-6.
Pikku hiiri telttaretkellä.  Tammi, 2021.  ISBN 978-952-04-2206-6.
Pikku hiiri ja syntymäpäivälahja.  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-3747-3.
Pikku hiiri ja hiirenkorvat.  Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-4815-8.
Pikku hiiri opintiellä.  Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-4984-1.
Pikku hiiri laivalla.  Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-5845-4.
Teokset > Kuvituksia

Manninen, Raili: Jatulintarhan arvoitus.  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29003-3.
Manninen, Raili: Aurinkomyrsky.  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30327-5.
Manninen, Raili: Merikotkan poika.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-32121-4.
Löytönen, Markku: Uutta maailmaa tutkimassa: tutkimusmatkaaja Pehr Kalm Pohjois-Amerikassa.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-586-6.
Löytönen, Markku: Koillisväylän löytäjä: tutkimusmatkaaja Adolf Erik Nordenskiöld Jäämerellä.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-709-5.
Löytönen, Markku: Viidakkotanssi: tutkimusmatkaaja Rafael Karsten Ecuadorissa.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-840-4.
Havaste, Paula: Joulupukin tarina.  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7029-4.
Laurell, Seppo: Paikatun kevätesikon tarina.  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31638-5.
Alasalmi, Päivi: Turhamainen aasi.  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7710-6.
Alasalmi, Päivi: Sinnikäs meripoika.  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8589-7.
Alasalmi, Päivi: Kultainen kissanpentu.  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9297-0.
Kunnas, Kirsi: Kuka on nähnyt tuulen? Runoja ja satuja maailmalta.  (Kuvitus: Anne Vasko, Riikka Jäntti ja Pia Westerholm)  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36461-1.
Swan, Anni: Jänis Vemmelsäären seikkailuja.  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40900-8.
Romualdo Matias Kujawski

Romuald Kujawski (2018)
Romualdo Matias Kujawski (s. 24. tammikuuta 1947 Poznań) on Brasiliassa toimiva puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Poznańin arkkihiippakuntaan Antoni Baraniak 24. toukokuuta 1973. Hänet nimitettiin Porto Nacionalin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 2. heinäkuuta 2008, ja piispaksi vihkiminen seurasi 15. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alberto Taveira Corrêa, jota avustivat Geraldo Vieira Gusmão, Patrick Hoogmartens ja Stanisław Gądecki.
Kujawskista tuli 4. marraskuuta 2009 Porto Nacionalin piispa.
Romuald Twardowski

Romuald Twardowski
Romuald Twardowski (17. kesäkuuta 1930 Vilna – 13. tammikuuta 2024) oli puolalainen säveltäjä. Hän ei ryhtynyt avantgardistiksi, vaikka hyödynsi uusiakin sävellystekniikoita yksilöllisen sävelkielensä luomisessa. Hänen tuotantonsa on tyylillisesti monipuolista, ja häneen vaikuttivat vanhoista perinteistä esimerkiksi gregoriaaninen laulu ja keskiaikainen polyfonia.
Twardowski opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä vuosina 1952–1957 Julius Juzeliūnasin johdolla Liettuan valtionkonservatoriossa. Hän jatkoi sävellysopintojaan vuosina 1957–1960 Valtion musiikkikorkeakoulussa Varsovassa opettajanaan Bolesław Woytowicz. Gregoriaaniseen lauluun ja keskiaikaiseen polyfoniaan Twardowskia perehdytti Nadia Boulanger Pariisissa vuosina 1963–1966. Vuonna 1971 Twardowskista tuli Valtion musiikkikorkeakoulun (Chopin-musiikkiyliopisto) professori.
Twardowski sai monia sävellyspalkintoja eri maissa 1960-luvulta 2000-luvulle. Hänen tuotannossaan on vahvasti edustettuna hengellinen kuoromusiikki, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös kamari-, soolosoitin-, orkesteri- ja näyttämöteoksia. Hänen oopperoitaan ovat Cyrano de Bergerac (1962) ja Maria Stuart (1980).
Root beer

Lasi juuriolutta
Root beer, josta on käytetty suomenkielistä nimitystä ”juuriolut”, on perinteinen yhdysvaltalainen virvoitusjuoma, joka on pääasiassa lasten suosiossa. Nykymuodossaan sitä valmistettiin ensi kertaa Philadelphiassa vuonna 1866. Siinä on yleensä keinotekoinen sassafrasin juuren maku, ja siinä on käytetty lisäksi muun muassa sarsaparillaa. Juoma on yleisimmin kofeiiniton. Siitä kuitenkin on olemassa myös kofeiinipitoisia versioita, ja lisäksi alkoholipitoista juuriolutta on valmistettu.
Tunnettuihin juuriolutmerkkeihin kuuluu A&W Root Beer. Suomessa juuriolutta valmistaa ainakin Nokian Panimo.
”Root beer” suomennetaan joskus virheellisesti inkivääriolueksi, joka on kuitenkin aivan eri juoma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Root beer Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Root beer
Käännös suomeksi