stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Citra

| Citra |
| --- | --- |
Tyyppi:  Virvoitusjuoma
Valmistaja:  The Coca-Cola Company
Alkuperä:   Intia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Citra on The Coca-Cola Companyn valmistama limetinmakuinen virvoitusjuoma, jota tuotetaan ja myydään Intiassa.
Citra on Parle Agro -yhtiön 1980-luvulla markkinoille tuoma juoma. Coca-Cola Company osti Citra-tuotemerkin yhdessä Limca, Thums Up, Gold Spot ja Maaza -tuotemerkkien kanssa vuonna 1993. Kaupan hinta oli 40 miljoonaa dollaria. Citran valmistus lopetettiin vuonna 2000, kun Coca-Cola Company suosi samankaltaista ja maailmalla tunnetumpaa tuotemerkkiä Spriteä. Vuonna 2012 Coca-Cola Company elvytti Citra-brändin kahdessa Intian osavaltiossa, luodakseen tuotteen joka on 20% halvempi kuin muut kilpailevat tuotteet.
Ahveniston moottorirata

| Ahveniston moottorirata |
| --- | --- |

Sijainti:   Hämeenlinna, Suomi
Aikavyöhyke:  UTC+2/UTC+3
Valmistumisvuosi:  1967
Radan pituus:  2,840 km
Radan leveys:  9–17 m
Mutkia:  10
Rataennätys:  1.13,226 ( Marko Nevalainen, Dallara F397 - Opel Spiess F3, 2000)
Suurimmat tapahtumat:  Rata-SM,  NEZ Racing Championship,  Historic Grand Race
Moottorirata ilmakuvassa.
Ahveniston moottoriradan ensimmäinen mutka
Ahveniston moottorirata on moottorirata Hämeenlinnassa, Pullerinmäen kaupunginosassa. Rata valmistui 15. heinäkuuta 1967. Asfalttiradan pituus on 2 840 metriä. Radalla on kilpailtu monissa kansainvälisissä luokissa, esimerkiksi Formula 2 -lähtö 5. syyskuuta 1967, jolloin 1. Ahveniston ajoissa (tämä oli toinen kilpailu radalla) oli mukana monia sen ajan F1-huippuja, muun muassa Jim Clark, Graham Hill, Jack Brabham ja Niki Lauda. Myös moottoripyöräilyn tähdet vierailivat radalla useasti esimerkiksi vuosina 1973–1975 MM-Road Racingin 750cc-luokassa.
Varikon ympäri kulkee rallicross/JM-rata, jolla on vuosien saatossa järjestetty kilpailuja niin EM- kuin SM-tasollakin. Yleisöennätys on vuodelta 1985, jolloin järjestetty Tähtien kisat-kilpailu keräsi Ahveniston rinteille jopa 40 000 katsojaa. Myös EM-rallicross ja Ahveniston vauhtipäivät keräsivät lähes poikkeuksetta kummatkin yli 20 000 katsojaa.
Radalla on kuvattu yksi Top Gearin jakso, jossa oli mukana Mika Häkkinen. Radalla kuvattiin myös Virittäjien kaksi ensimmäistä tuotantokautta.
Radan sijainti keskustan lähellä ja luonnonsuojelualueen vieressä on aiheuttanut keskustelua radan puolesta ja vastaan.lähde?
Rata-info

Virallinen rataennätys:  Marko Nevalainen, Dallara F397 - Opel-Spiess F3, 1.13,226, 16.9.2000
Epävirallinen rataennätys näytösajossa:  Keke Rosberg, Williams FW08C, 1.10,00 vuodelta 1984
Ajosuunta: myötäpäivään
Pääsuoran pituus: 280 m
Radan leveys: 9–17 m
Korkeusero: 32m
Kilpasarjat

Historic Race Finland
Rata-SM
NEZ Racing Championship http://www.fia-nez.eu/
Nordic F3 Masters http://nordicf3masters.eu/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Romu-/Rokkiralli
Super Rallicross
Endurance
Autoslalom
Jokamiesluokka
Kilpasarjat > Muita tapahtumia

X-treme.fi http://www.x-treme.fi
Radalle.com http://www.radalle.com/etusivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Moottoripyöräilyn tuki ry:n ratapäivät http://www.mp-tuki.fi/
Motorg ry:n ratapäivät http://moottoripyora.org/
LinnaCruising http://www.linnacruising.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Kilpasarjat > Entisiä tapahtumia

Road Racingin MM-sarja 750cc-luokka
Rallicrossin EM-sarja
Ahveniston vauhtipäivät
Road Racingin SM-sarja
Giants of Rock -rockfestivaalit
Kilpasarjat > I Hämeenlinnan ajot 1967

| # | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jochen Rindt | Roy Winkelmann Racing | 20 | 27.05,53 |
| 2 |  Jack Brabham | Motor Racing Developments | 20 | 27.07,71 |
| 3 |  Jim Clark | Team Lotus | 20 | 27.31,14 |
| 4 |  Frank Gardner | Motor Racing Developments | 20 | 27.33,65 |
| 5 |  Graham Hill | Team Lotus | 20 | 28.02,27 |
| 6 |  Alan Rees | Roy Winkelmann Racing | 19 | +1 lap |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ahveniston moottorirata Wikimedia Commonsissa
Radan virallinen kotisivu
Ahveniston moottoriradan fanisivut
Radan sijainti Hämeenlinnan kaupungin karttapalvelussa (Arkistoitu – Internet Archive)
Salman Radujev

Salman Radujev (ven. Салма́н Раду́ев; 13. helmikuuta 1967 Novogroznenski – 14. joulukuuta 2002 Solikamsk) oli venäläinen islamisti ja sissijohtaja, joka toimi tšetšeenien kapinallisjoukkojen komentajana ensimmäisessä Tšetšenian sodassa vuosina 1994–1996.
Radujev tuli tunnetuksi johtavasta asemastaan Kizljarin–Pervomaiskojen panttivankikriisissä vuonna 1996. Toisessa Tšetšenian sodassa hänellä ei ollut näkyvää asemaa. Hän myös ajautui usein erimielisyyksiin muiden sissikomentajien kanssa. Venäjän joukot pidättivät Radujevin maaliskuussa 2000. Häntä syytettiin terrorismista, murhasta ja panttivankien ottamisesta. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen ja hänen kanssaan yhteistyötä panttivankikriisin suunnittelussa tehnyt Turpal-Ali Atgerijev viidentoista vuoden vankeusrangaistukseen.
Radujev selviytyi useista murhayrityksistä ja sai kutsumanimen Titanic. Hän kuoli venäläisessä vankilassa 35-vuotiaana viranomaisten mukaan sisäiseen verenvuotoon.
Hannu Kuru

| Hannu Kuru> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. toukokuuta 1993 (ikä 31) Kaarina, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  JKH GKS Jastrzębie
Sarja:  Polska Hokej Liga
Pelinumero:  47
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  TPS (SM-liiga) TUTO Hockey (Mestis) Tappara (SM-liiga) Blues (SM-liiga) HK Spišská Nová Ves (SloEL) HK 32 Liptovský Mikuláš (SloEL) HC 19 Humenné (SloEL)
Hannu Kuru (s. 12. toukokuuta 1993 Kaarina) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Puolann pääsarjassa Polska Hokej Liga-joukkue JKH GKS Jastrzębiessa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Kuru osaa pelata myös keskellä.
Ura > Seuraura

Kuru on Turun Palloseuran kasvatti. Hän oli kaudella 2008–2009 Tepsin C-nuorten paras pistemies sekä C-nuorten I-divisioonan karsinnoissa tehoilla 1+3=4 että C-nuorten II-divisioonan runkosarjassa tehoilla 20+20=40. Kauden 2009–2010 Kuru pelasi suurimmaksi osaksi TPS:n B-nuorissa, mutta hän vahvisti kevätkaudella myös joukkueen Suomenmestaruuden voittaneita B2-nuoria. Keväällä 2011 Kuru voitti B-nuorten SM-hopeaa.
Kaudella 2012–2013 Kuru debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa. Hän pelasi harjoiskaudella yhden European Trophy -ottelun, mutta ensimmäisen SM-liigaottelunsa Kuru pelasi 7. maaliskuuta 2013 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin TPS:n nelosketjuun Krister Mähösen ja Rasmus Kulmalan viereen. Kuru sai jääaikaa 12.17 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa viisi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan Kuru pelasi kuitenkin TPS:n A-nuorissa. Kaudella 2013–2014 hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+22=38.
Kuru siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Hänen ensimmäinen kokonainen kautensa miesten sarjoissa toi 51 runkosarjaottelussa tehot 9+15=24 sekä 15 playoff-ottelussa yhden maalin. Kaudella 2015–2016 Kuru pelasi myös yhteensä kolme SM-liigaottelua; kaksi ottelua lainalla Tapparassa marraskuussa 2015 ja yksi ottelu lainalla Espoo Bluesissa helmikuussa 2016.
Kaudella 2016–2017 Kuru oli TUTOn kolmanneksi paras maalintekijä 14 osumallaan. Kaudeksi 2017–2018 hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Marraskuussa 2017 Kuru siirtyi alustavasti kahden ottelun lainasopimuksella kasvattajaseuransa TPS:n SM-liigajoukkueeseen paikkaamaan loukkaantumisia. Kolmen ottelun jälkeen hän teki joukkueen kanssa kevääseen 2019 asti ulottuvan jatkosopimuksen. Kuru teki TPS:ssä kaikkiaan 28 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 2+6=8. Hän teki liigauransa avausmaalin 30. joulukuuta 2017 alivoimalla Vaasan Sportia vastaan. Kuru sai ottelussa myös syöttöpisteen Ilkka Pikkaraisen tekemään maaliin.
Kaudella 2018–2019 Kurun runkosarja päättyi helmikuussa 2019 loukkaantumisten vuoksi. Hän palasi TPS:n vahvuuteen yhteen puolivälieräotteluun. Joulukuussa 2018 Kuru teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 Kuru teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+6=11. Hän edusti TPS:ää kauden aikana myös Spengler Cupissa. Kuru pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla TUTOn Mestis-joukkueessa marraskuussa 2019. Kaudella 2020–2021 hän jäi TPS:ssä varsin pieneen rooliin ja pelasi kokoonpanoon mahtuessaan useimmiten nelossentterinä. Kuru voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kuru siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Slovakian Extraligan nousijajoukkue HK Spišská Nová Vesiin. Hän jakoi maanmiehensä Otto Niemisen kanssa sekä joukkueen sisäisen pistepörssin voiton tehoilla 12+18=30 että sisäisen tehotilaston voiton lukemalla +13.
Ura > Maajoukkueura

Kuru on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Christoffer Schildt

Christoffer Schildt (vas.) sekä Mila, Göran ja Monica Schildt Runar Schildtin haudalla.
Oskar Ernst Christoffer Schildt (30. elokuuta 1915 Helsinki – 21. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja Yleisradion ruotsinkielisen yksikön johtaja.
Schildt aloitti toimittajanuransa vuonna 1932. Sota-aikana hän toimi radiosensorina sekä teki sotaselostuksia, ja vuosina 1941–1945 hän työskenteli Valtion tiedoituslaitoksen palveluksessa. Suurimman osan urastaan hän työskenteli Yleisradiossa, vuodesta 1957 ruotsinkielisen ohjelmayksikön johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1980.
Ylioppilaaksi Schildt kirjoitti vuonna 1933 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1943. Yleisradiouransa ohella hän vaikutti politiikassa, puolueenaan Ruotsalainen kansanpuolue. Hän toimi muun muassa puolueen nuorisojärjestön Svensk Ungdomin puheenjohtajana vuosina 1948–1953 ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1948–1960. Hänen muihin luottamustehtäviinsä lukeutui Suomen ruotsinkielisen toimittajaliiton puheenjohtajuus 1959–1967.
Christoffer Schildt oli kirjailija Runar Schildtin poika.
Aiheesta muualla

Sensorina talvisodan radiossa Elävä arkisto. Yleisradio.
| n k Svensk Ungdomin puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Olav Ahlbäck (1943–1948)  Christoffer Schildt (1948–1953)  Grels Teir (1953–1957)  Hans W. Hansson (1957–1960)  Carl Olof Tallgren (1960–1962)  Hugo Skott (1962–1964)  Nils Malmberg (1964–1966)  Rainer Erlund (1966–1967)  Pär Stenbäck (1967–1970)  Christoffer Taxell (1970–1972)  Jan-Erik Granö (1972–1973)  Olav Jern (1973–1975)  Björn Månsson (1975–1977)  Mikael Ingberg (1977–1979)  Mårten Johansson (1979–1981)  Astrid Thors (1981–1983)  Nina Maria Wilkman (1983–1984)  Kjell Westermark (1984–1985)  Max Arhippainen (1985–1987)  Joakim Lönnroth (1987–1989)  Anders Dahlqvist (1989–1991)  Rikard Korkman (1991–1994)  Örn Witting (1994–1996)  Stefan Svennfors (1996–1998)  Marcus Rantala (1998–2000)  Magnus Öster (2000–2001)  Linda Lindholm (2001–2003)  Fredrik Guseff (2003–2005)  Anna Bertills (2005–2007)  Minna Lindberg (2007–2008)  Oscar Ohlis (2008–2010)  Fredrika Åkerö (2010–2012)  Niklas Mannfolk (2012–2014)  Ida Schauman (2014–2017)  Christoffer Ingo (2017–2019)  Frida Sigfrids (2019–2022)  Julia Ståhle (2022–2024)  Dan Cederlöf (2024–) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Neale Fraser

| Neale Fraser |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1933
Kuollut: 2. joulukuuta 2024 (91 vuotta)
Tennispelaaja
Pituus:  1,85  m
Kätisyys:  vasenkätisyys
Kaksinpeli
Voitot/tappiot:  123–48
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  20–16
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Neale Andrew Fraser (3. lokakuuta 1933 – 2. joulukuuta 2024) oli australialainen tennispelaaja. Hän on kuulunut International Tennis Hall of Fameen vuodesta 1984.
Fraser oli sekä Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäsen että Australian ritarikunnan upseeri.
Grand Slam -otteluvoitot

Australian avoin tennisturnaus
Miesten nelinpeli: 1957, 1958, 1962
Sekanelinpeli: 1959
Ranskan avoin tennisturnaus
Miesten nelinpeli: 1958, 1960, 1962
Wimbledon
Miesten kaksinpeli: 1960
Miesten nelinpeli: 1959, 1961
Sekanelinpeli: 1962
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus
Miesten kaksinpeli: 1959, 1960
Miesten nelinpeli: 1957, 1959, 1960
Sekanelinpeli: 1958, 1959, 1960
Chuang Chia-jung

| Chuang Chia-jung |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Taiwan
Tennispelaaja
Pituus:  168 cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2001–
Palkintorahat:  1 636 548 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  177. (19.11.2006)
Voitot/tappiot:  184–107
Nelinpeli
Paras sijoitus:  5. (18.8.2008)
Turnausvoittoja:  19
Voitot/tappiot:  487–255
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  loppuottelu (2007)
Ranskan avoimet:  puolivälierät (2007, 2008)
Wimbledon:  3. kierros (2007)
Yhdysvaltain avoimet:  loppuottelu (2007)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Chuang Chia-jung (s. 10. tammikuuta 1985 Kaohsiung) on taiwanilainen tennispelaaja. Hän on ollut parhaimmillaan WTA-listalla kaksinpelissä sijalla 177 marraskuussa 2006 ja nelinpelissä viidentenä elokuussa 2008. Hän on voittanut urallaan 19 WTA-turnausta nelinpelissä.
Vuonna 2012 Chuang saavutti 19:nnen WTA-nelinpeliturnausvoittonsa voitettuaan Estorilin turnauksen Zhang Shuain kanssa.
Aiheesta muualla

Chuang Chia-jung WTA:n sivuilla (englanniksi)
Chuang Chia-jung ITF:n sivuilla (englanniksi)
Stuart Kahan

Stuart Kahan on yhdysvaltalainen lehtimies, jolta ilmestyi 1988 Otavan kustantama teos "Kremlin susi", romaani joka kertoo Stalinin eräästä lähimmästä miehestä, Lazar Kaganovitšistä. Vuonna 1987 englanniksi ilmestyneen teoksen alkuperäinen nimi oli Wolf of the Kremlin: The First Biography of L.M. Kaganovich, the Soviet Union's Architect of Fear. Kirjassa väitetään muun muassa, että Stalin olisi myrkytetty antamalla hänelle pitkän ajan kuluessa arsenikkia.
Christina Hoff Sommers

| Christina Hoff Sommers |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1950 (ikä 74) Petaluma, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, filosofi
Puoliso:  Fred Sommers (k. 2014)
Lapset:  kaksi poikaa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Christina Hoff Sommers (omaa sukua Hoff, s. 28. syyskuuta 1950 Petaluma, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, entinen filosofian professori ja konservatiivisen ajatuspajan American Enterprise Instituten tutkija. Sommers edustaa liberaalifeminismiä, jota on kutsuttu myös klassiseksi feminismiksi sekä equity feminism -suuntaukseksi. Hän on tullut tunnetuksi nykyajan feminismin, niin sanotun kolmannen aallon feminismin, kriitikkona. Sommers on kirjoittanut aiheesta muiden muassa teokset Who Stole Feminism? (1994) ja The War Against Boys (2000). Sommers lähettää internetissä The Factual Feminist -nimistä videoblogia, jossa hän kyseenalaistaa ja valottaa nykyfeministien väitteiden taustoja. The Factual Feminist -videot ovat American Enterprise Instituten YouTube-kanavalla. Hoff Sommers on yhdistetty Eric Weinsteinin nimeämään Intellectual Dark Web -ryhmään.
Koulutus ja ura

Christina Hoff Sommers suoritti alemman Bachelor of Arts (BA) -korkeakoulututkinnon New Yorkin yliopistossa vuonna 1971. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Brandeisin yliopistosta vuonna 1979. Sommers toimi filosofian professorina Clarkin yliopistossa vuosina 1980–1999.
Aiheesta muualla

Christina Hoff Sommers American Enterprise Institute.
Christina Hoff Sommers Twitterissä
YouTube. The Factual Feminist. American Enterprise Institute.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
China Airlinesin lento 676

| China Airlinesin lento 676 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskonetta muistuttava A300.
Yhteenveto
Päivämäärä:  16. helmikuuta 1998
Onnettomuustyyppi:  miehistön virhe, maahansyöksy
Tapahtumapaikka:   asuinalue Taoyuanin kansainvälisen lentoaseman lähellä, Taipei, Taiwan
Lähtöpaikka:   Ngurah Rain kansainvälinen lentoasema, Denpasar, Indonesia
Määränpää:   Taoyuanin kansainvälinen lentoasema, Taipei, Taiwan
Kuolleita:  196 koneessa + 7 maassa
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Airbus A300B4-622R
Lentoyhtiö:  China Airlines
Rekisteritunnus:  B-1814
Matkustajia:  182
Miehistöä:  4
Koneen jäännöksiä säilöttynä.
China Airlinesin lento 676 oli kansainvälinen reittilento Ngurah Rain kansainväliseltä lentoasemalta Indonesiasta Taoyuanin kansainväliselle lentoasemalle Taiwaniin. Yritäessään laskeutumista ja ylösvetoa määränpäässään lentokone putosi asuinalueelle lentoaseman lähistöllä. Koneessa oli 182 matkustajaa ja 14 miehistön jäsentä, joista kaikki saivat surmansa onnettomuudessa. Lisäksi maassa kuoli seitsemän ihmistä. Yhteensä onnettomuus vaati 203 kuolonuhria, mikä tekee siitä Taiwanin historian pahimman lento-onnettomuuden.
Onnettomuuslento > Taustaa

Matkustajista suurin osa oli taiwanilaisia, mutta mukana oli muutama ranskalainen, indonesialainen ja yhdysvaltalainen. Miehistö oli kokonaan taiwanilainen. Lennon kapteenina toimi 49-vuotias Kang Long-Lin, jolla oli 7 226 tuntia lentokokemusta. Perämiehenä toimi 44-vuotias Jiang Der-Sheng, jolla oli 3 550 tuntia lentokokemusta. Lentoa operoi seitsemän vuotta lentoyhtiön palveluksessa ollut Airbus A300B4-622R, rekisteriltään B-1814.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Miehistö | Maan uhrit | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Taiwan | 175 | 14 | 7 | 196 |
|  Yhdysvallat | 5 | 0 | 0 | 5 |
|  Ranska | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Indonesia | 1 | 0 | 0 | 1 |
Onnettomuuslento > Tapahtumien kulku

Kone nousi Denpasarilta kello 15:27 paikallista aikaa ja suuntasi pohjoiseen kohti Taiwanin saarta.
Kun kone alkoi lähestyä määränpäätään, ilta pimeni ja sää muuttui sumuiseksi ja sateiseksi. Tämä johti laskeutumisen aikana kapteenin kiirehtimiseen saada lentokone maahan. Siihen aikaan sumu heikensi näkyvyyden 1 300 metriin. Myös ukonilmaa esiintyi.
Koneella oli lupa aloittaa lähestyminen kohti kiitotietä 05L.  Kello 19:35 perämies ilmoitti laskeutumisen alkavan seitsemässä minuutissa. Laskulupa kumminkin pyydettiin kolme minuuttia myöhässä, mikä johti siihen, että kone oli aiottua korkeammalla koko laskeutumisyrityksen ajan. Ääninauhoitteella kuultiin, kuinka ennen laskeutumisohjeita perämies puhui väärällä taajuudella, aikomuksenaan varmistaa heidän porttilupansa yhtiöltään. Koneella oli korkeutta tällöin noin 7 500 metriä. Kapteeni käski koko ajan perämiestä kysymään lupaa laskeutua alemmas, jolloin kone sai luvan laskeutua 6 300 metriin.
Vastoin yleisiä säännöksiä, kapteeni oli suurilta osin itse yhteydessä lennonjohtoon lentäessään samalla konetta. Miehistön toimet saadakseen koneen oikealle korkeudelle laskeutumislinjaan nähden olivat riittämättömät: he vetivät ulos siipien ilmajarrut noin minuutin ajaksi. Miehistö aloitti tarkistuslistan läpikäymisen kello 19:57. Vasta siinä kohtaa kapteeni huomasi korkeuden olevan liian iso, mutta jatkoi siitä huolimatta laskeutumista tasaisesti vielä vähän aikaa.  Kun kone oli enää noin 1.2 merimailin päässä lentoasemalta sen korkeus oli noin 300 metriä liian iso.
Lopulta kapteeni päätti keskeyttää laskeutumisen ja määräsi ylösvedon.  Miehistö kytki autopilotin pois päältä kello 20:04.50, noin minuuttia ennen törmäystä.  Miehistö myös veti laipat ulos täysimittaisesti ja nostivat laskutelineet. Ilmeisesti siinä kohtaa ohjaamossa oli tilanne, jossa kukaan ei hoitanut manuaalista ohjausta, mikä johti nousukulman vaaralliseen kasvuun.  Koneen noustessa noin 520 metriin, sen nousukulma oli 35 astetta ja nopeus 250 kilometriä tunnissa. 700 metrissä nousukulma oli liki 43 astetta ja nopeus oli pudonnut vain 80 kilometriin tunnissa. Kone alkoi sakata, nokka laski kohti maata ja kone kallistui 79 astetta vasemmalle. Kone putosi niin nopeasti, ettei miehistö kyennyt saamaan hallintaa takaisin.
Kello 20:05.57 ohjaamon ääninauha loppui. Kone osui sähkötolppaan ja putosi valtatielle, mistä se liukui törmäten useaan rakennukseen. Kone syttyi palamaan. Törmäys tuhosi neljä asuinrakennusta ja vaurioitti useita muita. Pelastusviranomaiset saivat pelastettua muutamia ihmisiä törmäyspaikalta, ja alun perin yksi lapsimatkustaja oli selvinnyt törmäyksestä hengissä, mutta kuoli kumminkin nopeasti vammoihinsa.
Onnettomuuden jälkeen

Onnettomuustutkinta kesti kaksi vuotta, ja syyksi todettiin lentäjän virhe.  Huomiota sai muun muassa ohjaamossa vallinnut jännitteisyys ja luottamuspula kapteenin ja perämiehen välillä. Kapteenin asennetta perämiestä kohtaan on tulkittu dominoivaksi, mikä johti yhteistyön heikkenemiseen. Lennon loppuvaiheilla lentokonetta lentävä kapteeni luuli autopilotin hoitavan ohjausta, minkä takia koneen nokka pääsi nousemaan ylösvedon aikana liikaa.  Tutkinnassa kritisoitiin China Airlinesin lentäjänkoulutusta.
Onnettomuuden jälkeen China Airlinesin lentonumero 676 korvattiin numerolla 772.
Käännös suomeksi
Christian Nodal

| Christian Nodal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Christian Jesús González Nodal
Syntynyt: 11. tammikuuta 1999 (ikä 25) Caborca, Sonora, Meksiko
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  regional mexicano, mariachi, norteño
Soittimet:  kitara ja piano 
Levy-yhtiöt:  Fonovisa Records Universal Music Group Sony Music
Aiheesta muualla
christiannodal.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Christian Nodal (s. 11. tammikuuta 1999) on meksikolainen laulaja ja lauluntekijä.
Nodalin äiti Silvia Cristina Nodal oli mariachi-laulaja ja on toiminut Nodalin managerina. Isä Jaime González omistaa itsenäisen levy-yhtiön. Suvussa on muitakin muusikoita. Nodal aloitti laulamisen neljävuotiaana ja opetteli myöhemmin soittamaan kitaraa ja pianoa. Hän alkoi julkaista esityksiään sosiaalisessa mediassa. Fonovisa Records kiinnostui hänestä ja teki levytyssopimuksen vuonna 2016.
Mariachi-orkesterin kanssa äänitetty esikoissingle ”Adiós amor” julkaistiin vuonna 2017. Kappale on cover-versio Salvador Garzan sävellyksestä, jonka Los Dareyes de la Sierra julkaisi vuonna 2008. Kappale nousi kärkeen Monitor Latinon radiosoittolistalla pysyen siellä yli kuusi kuukautta ja sijoittui neljänneksi Billboardin Hot Latin Songs -listalla. Nodal on ensimmäinen meksikolaisen alueellisen musiikin sooloartisti, jonka musiikkivideo (”Adiós amor”) on ylittänyt miljardi katselukertaa Youtubessa.
Studioalbumi Me dejé llevar (2017) vietti 11 peräkkäistä viikkoa Billboardin Regional Mexican Albums -listan kärjessä. Nodal on voittanut muun muassa kuusi Latin Grammy -palkintoa ja kymmenen Latin American Music -palkintoa.
Vicente Fernándezin ja Juan Gabrielin mariachi-klassikoita hän julkaisi EP-levyllä México en mi voz vuonna 2023.
Nodal ilmoitti toukokuussa 2024 eroavansa laulaja-lauluntekijä Julieta Emilia Cazzuchellista, jonka kanssa hänellä on yksi lapsi. Kesäkuussa 2024 laulaja Ángela Aguilar ja Nodal vahvistivat seurustelevansa.
Diskografia (valikoima) > Albumit

Me dejé llevar (2017)
Ahora (2019)
Ayayay! (2020)
Diskografia (valikoima) > EP:t

Forajido (2022)
Forajido 2 (2023)
México en mi voz (2023)
Diskografia (valikoima) > Singlet

”Adiós amor” (2017)
”Probablemente” (soolona ja David Bisbalin kanssa, 2017)
”Me dejé llevar” (2017)
”No te contaron mal” (2018)
”Nada nuevo” (2019)
”De los besos que te di” (2019)
”Se me olvidó (2020)
”Dime cómo quieres” (Ángela Aguilarin kanssa, 2020)
”Botella tras botella” (Gera MX:n kanssa, 2021)
”Por el resto de tu vida” (Tinin kanssa, 2023)
”Kbron y medio” (2024)
”No me 100to bien” (2024)
Käännös suomeksi