stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Serhi Šyško

| Serhi Šyško> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1911 Nosivka, Nižynin piiri, Tšernihivin kuvernementti
Kuollut: 26. huhtikuuta 1997 (85 vuotta) Kiova, Ukraina
Ammatti:  kuvataiteilija
Serhi Šyško, ukr. Сергій Шишко, (25. kesäkuuta 1911 Nosivka, Nižynin piiri, Tšernihivin kuvernementti – 26. huhtikuuta 1997 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen taidemaalari.
Uusikatu (Нова вулиця, 1966).
Talvinen puisto (Парк узимку, 1960).
Šyško opiskeli Kiovan valtiollisessa taideoppilaitoksessa 1929–1933 Fedir Krytševskyin oppilaana ja Leningradissa taideoppilaitoksessa 1936–1943. Vaikka hän maalasi muotokuvia ja asetelmiakin, hänet tunnetaan etenkin maisemamaalarina. Useista maisemista muodostuvan Kiovan sarjan hän aloitti 1944. Hän maalasi myös sarjoja samarkandilaisista maisemista (1942), Karpaattien vuoristosta (1947), Krimistä (1956) ja Taras Ševtšenkon elämään liittyvistä paikoista. Hänen maalauksiaan on ollut näyttelyissä Ukrainassa ja ulkomailla, ja niistä on koottu kolme albumia (1971, 1977, 1987).
Šyško on haudattu Baikoven hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serhi Šyško Wikimedia Commonsissa
SM-koris-kausi 2002–2003

Kausi 2002–2003 oli 63. kausi, jolloin pelattiin koripallon miesten Suomen mestaruudesta. SM-Koriksen mestaruuden voitti Espoon Honka, jolle Suomen mestaruus oli seuran historian viides. Joensuun Kataja voitti hopeaa ja Pussihukat pronssia. Runkosarjan voitti Joensuun Kataja.
Runkosarja > Sarjataulukko

|  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Joensuun Kataja | 38 | 30 | 8 | 3426 | 2911 | 62 |
| Espoon Honka | 38 | 30 | 8 | 3136 | 2857 | 60 |
| Pussihukat | 38 | 24 | 14 | 3337 | 3248 | 48 |
| KTP-Basket | 38 | 24 | 14 | 3369 | 3202 | 48 |
| BC Jyväskylä | 38 | 22 | 16 | 3333 | 3298 | 44 |
| Vilpas Vikings | 38 | 22 | 16 | 3082 | 3131 | 44 |
| Kouvot | 38 | 18 | 20 | 3160 | 3217 | 36 |
| Lappeenrannan NMKY | 38 | 18 | 20 | 3041 | 2999 | 36 |
| Team Componenta | 38 | 17 | 21 | 3027 | 3052 | 34 |
| Porvoon Tarmo | 38 | 17 | 21 | 3098 | 3197 | 34 |
| Äänekosken Huima | 38 | 14 | 24 | 3241 | 3377 | 28 |
| Pyrbasket | 38 | 13 | 25 | 3192 | 3323 | 26 |
| Namika Lahti | 38 | 11 | 27 | 3033 | 3308 | 22 |
| Forssan Koripojat | 38 | 6 | 32 | 3094 | 3449 | 12 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Pisteet

Ensimmäistä kauttaan Suomessa pelannut Pyrbasketin William McFarlan voitti runkosarjan korikuninkuuden 25,3 pisteen keskiarvolla. Pyrbasketin yhdysvaltalaispelaajat voittivat McFarlanin myötä kuudennen korikuninkuuden seitsemän kauden sisään.
| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Pistekeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  William McFarlan | Pyrbasket | 38 | 25,3 |
| 2 |  Gyasi Cline-Heard | Porvoon Tarmo | 27 | 24,8 |
| 3 |  Nat Burton | BC Jyväskylä | 38 | 22,5 |
| 4 |  Erron Maxey | Pussihukat | 37 | 22,1 |
| 5 |  Marcus Grant | Espoon Honka | 38 | 20,9 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Levypallot

| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Levypallokeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Derrick Stroud | Vilpas Vikings | 38 | 13,3 |
| 2 |  William McFarlan | Pyrbasket | 38 | 10,7 |
| 3 |  John Ford | Team Componenta | 38 | 10,4 |
| 4 |  Marvin Augustin | Forssan Koripojat | 31 | 10,2 |
| 5 |  Andre Foreman | Joensuun Kataja | 37 | 9,5 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Koriin johtaneet syötöt

| # | Pelaaja | Seura | Ottelut | Syöttökeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jukka Toijala | Joensuun Kataja | 34 | 6,85 |
| 2 |  Roope Mäkelä | KTP-Basket | 38 | 4,03 |
| 3 |  Marcus Grant | Espoon Honka | 38 | 3,74 |
|  |  Petri Virtanen | BC Jyväskylä | 38 | 3,74 |
| 5 |  Petri Uronen | Porvoon Tarmo | 29 | 3,69 |
Runkosarja > Pelaajien tilastot > Muiden kategorioiden tilastoykköset

| Kategoria | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Tilastotulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pallonriistot/ottelu |  Gyasi Cline-Heard | Porvoon Tarmo | 27 | 2,52 |
| Koriinheiton torjunnat/ottelu |  John Ford | Team Componenta | 38 | 2,71 |
| Vapaaheittoprosentti |  Toni Ilmonen | Äänekosken Huima | 33 | 88,6% |
| 2 pisteen heittoprosentti |  Erron Maxey | Pussihukat | 37 | 65,9% |
| 3 pisteen heittoprosentti |  Pena Ranta | Äänekosken Huima | 38 | 47,0% |
| Peliminuutit/ottelu |  John Ford | Team Componenta | 38 | 39,0 |
Runkosarja > Kuukauden pelaajat

| Kuukausi | Pelaaja | Seura |
| --- | --- | --- |
| Lokakuu |  Roope Mäkelä | KTP-Basket |
| Marraskuu |  Sami Laaksonen | Joensuun Kataja |
| Joulukuu |  Gyasi Cline-Heard | Porvoon Tarmo |
| Tammikuu |  Andre Foreman | Joensuun Kataja |
| Helmikuu |  Erron Maxey | Pussihukat |
Palkitut

| Palkinto | Voittaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pelaaja |  Petri Virtanen | BC Jyväskylä |
| SM-finaalien paras pelaaja |  Heikki Zitting | Espoon Honka |
| Vuoden puolustuspelaaja |  Markus Hemdahl | Espoon Honka |
| Vuoden tulokas |  Olli Ahvenniemi | Team Componenta |
| Vuoden kehittynein pelaaja |  Ville Kaunisto | Kouvot |
| Paras kuudes pelaaja |  Ville Olki | Pussihukat |
| Vuoden ulkomaalaisvahvistus |  Marcus Grant | Espoon Honka |
| Vuoden valmentaja |  Mihailo Pavicevic | Espoon Honka |
| Vuoden erotuomari |  Ilkka Weijo | - |
| IS-tähtikisan voittaja |  Erron Maxey | Pussihukat |
Serhi Tihipko

| Serhi Tihipko> Сергій Тігіпко |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Serhi Leonidovytš Tihipko
Syntynyt: 3. helmikuuta 1960 (ikä 64)  Dragonešty, Moldavian SNT, Neuvostoliitto (nykyään Drăgănești, Moldova)
Ammatti:  poliitikko, suurliikemies
Tiedot
Puolue:  Alueiden puolue
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
tigipko.com
Serhi Leonidovytš Tihipko (ukr. Сергі́й Леоні́дович Тігі́пко, ven. Серге́й Леони́дович Тиги́пко, Sergei Leonidovitš Tigipko, s. 3. helmikuuta 1960 Dragonešty, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen oligarkki, poliitikko ja taloustieteilijä. Hän on ollut Ukrainan talousministeri (31. joulukuuta 1999– 5. heinäkuuta 2000).
Tihipkon kuuluu Ukrainan kymmenen tai toisen lähteen mukaan 30 varakkaimman oligarkin joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Tihipkon varallisuudeksi 1,0 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 0,458 miljardia dollaria.
Serhi Tihipko on osallistunut ehdokkaana myös Ukrainan presidentinvaaleihin sekä vuonna 2010 että vuonna 2014. Hänen johtamansa Vahva Ukraina-puolue keräsi syksyn 2014 parlamenttivaaleissa liki puoli miljoonaa ääntä (3,1% kannatus), mutta kansallisen viiden prosentin äänikynnyksen takia läpi meni vain yksi vaalipiirissään riittävän kannatuksen saanut kansanedustajaehdokas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serhi Tihipko Wikimedia Commonsissa
Henkilökohtainen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi), (venäjäksi), (englanniksi)
Severin parhaat 2

| Severin parhaat 2 Esa Pakarinen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty :  1972
 Studio : Esa Pakarisen koti, Varkaus
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy (RILP 7098)   C-kasetti (FDE 196)
 Tuottaja(t): Esa Pakarinen
 Tyylilaji: folk, rillumarei, iskelmä
 Kesto: 26.72
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Rytmi   Finnlevy
Esa Pakarisen muut kokoelmalevyt
| Severin parhaat 1 1972 | Severin parhaat 2 1975 | Unohtumattomat 1978 |
Severin parhaat 2 on Esa Pakarisen kokoelma-albumi vuodelta 1975. Levy on jatkoa kolme vuotta aiemmin julkaistulle Severin parhaat 1 -levylle.
Levy sisältää Esa Pakarisen "alter-egon" Severi Suhosen parhaita lauluja vuosien varrelta, muutamia uusina versioina.
Albumi on julkaistu vinyylilevynä sekä C-kasettina Rytmi-levymerkille. Vuonna 2011 julkaistu Meiltähän tämä käy! Kaikki levytykset 1951–1988 -kokoelma sisältää kaikki albumin kappaleet.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Esa Pakarinen.
| --- | --- |
 A-puoli Kastemadon rakkaus – 1.35 (san. Reino Helismaa)  Syömään ja makkoomaan – 2.40 (san. Varma Niiranen)  Mikon suru – 1.28 (san. Esa Pakarinen)  Ystävien neuvot – 2.08 (san. Esa Pakarinen)  Pettynyt – 3.24 (san. Esa Pakarinen)  Pöllö kanatarhassa – 3.23 (vuoden 1975 versio, san. Eino Kettunen) :  B-puoli Kalajuttuja – 2.06 (vuoden 1975 versio, san. Esa Pakarinen)  Saanassa – 1.46 (vuoden 1975 versio, san. Kalle Väänänen ja Esa Pakarinen)  Kalja taikka lyyli – 1.50 (san. Vexi Salmi)  Kämärin kutsu – 3.12 (vuoden 1975 versio, san. Esa Pakarinen)  Äidin vapaapäivä – 2.55 (san. Lauri Jauhiainen)  Severi Suhosen jenkka – 2.45 (vuoden 1975 versio, san. Reino Helismaa) 
Pakarinen levyttänyt kappaleet "Pöllö kanatarhassa" myös vuonna 1966, "Kalajuttuja" vuonna 1952, "Saanassa" vuosina 1963 ja 1988, "Kämärin kutsu" vuonna 1987 sekä kappaleen "Severi Suhosen jenkka" vuosina 1951 ja 1988.
Tuotanto

Esa Pakarinen - laulu, huilu (kappaleissa 1, 2, 4-6 ja 9-12), haitari (2-5, 7-10 ja 12), kitara (1-4, 6, 7, 10 ja 11), basso (kappaleissa 1, 2 ja 4-12), rytmikone (kappaleissa 1, 2 ja 7-12) sekä äänitys ja tuotanto (kotonaan Varkaudessa 1972)
Severina Vučković

Severina Vučković vuonna 2008.
Severina Kojić (o.s. Vučković, 21. huhtikuuta 1972 Split, Jugoslavia) on kroatialainen pop/folk-laulaja. Levyillään hän käyttää nimeä Severina. Hän on maansa suosituimpia artisteja. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muun muassa "Kad si sam", "Dalmatinka", "Djevojka sa sela", "Ja samo pjevam", "Paloma Nera", "Virujem u te", "Ante", "Adio ljube", "Hrvatica", "Adam i Seva", "Moja štikla" ja "Krivi spoj".
Vuonna 2004 Severina aiheutti kotimaassaan skandaalin, kun internetissä levisi video, jossa Severina harrasti kiihkeää seksiä silloin naimisissa olleen miehen kanssa. Severina haastoi tiedoston julkaisseen internet-portaalin oikeuteen, mutta Zagrebin paikallinen tuomioistuin hylkäsi syytteen.
Maaliskuussa 2006 Severina valittiin edustamaan Kroatiaa kappaleella "Moja štikla" Euroviisuihin Ateenassa Kreikassa sijoittuen kahdenneksitoista saaden 56 pistettä.
Diskografia

Severina – 1989
Dalmatinka – 1993
Trava zelena – 1995
Moja stvar – 1996
Djevojka sa sela – 1998
Paloma nera - Live album – 1999
Ja samo pjevam – 1999
Pogled ispod obrva – 2001
18 velikih hitova – 2002
Severgreen – 2004
Moja štikla – 2006
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (kroatiaksi, englanniksi)
FanClub sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (kroatiaksi)
Scott Cawthon

| Scott Cawthon> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 Houston, Texas, Yhdysvallat
Ammatti:  pelinkehittäjä
Siviilisääty:  naimisissa
Lapset:  5
Muut tiedot
Aktiivisena:  2002–2021
Merkittävät teokset: Five Nights at Freddy’s
Aiheesta muualla
Kotisivu
Scott Cawthon (s. 1978) on yhdysvaltalainen ja eläkkeelle jäänyt videopelisuunnittelija. Hän on tullut tunnetuksi pelisarjastaan Five Nights at Freddy’s, mutta on tehnyt myös useita muita pelejä. Hän asuu tällä hetkellä Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa perheensä kanssa. Scott Cawthon ilmoitti kotisivullaan eläköityvänsä videopelien suunnittelusta 17. kesäkuuta 2021.
Tuotanto > Pelit

The Desolate Hope
The Pilgrim's Progress
The Desolate Room
Legacy of Flan 4: Flan Rising
Iffermoon
Sit 'N Survive
There is no Pause Button!
Chipper & Sons Lumber Co.
8-Bit RPG Creator
Rage Quit!
Chubby Hurdles
Slumberfish
Cropple
Pimp My Dungeon
Fart Hotel
Golden Galaxy
Use Holy Water!
Pogoduck
Shell Shatter
Forever Quester
FighterMageBard
Gemsa
Kitty in the Crowd
Spooky Scan
20 Useless Apps
Elemage
Stellar Gun
Gunball
Ships of Chaos
Legacy of Flan 1
Legacy of Flan 2
Legacy of Flan 3
Flanville
Five Nights at Freddy's
Five Nights at Freddy's 2
Five Nights at Freddy's 3
Five Nights at Freddy's 4
FNaF World
Five Nights at Freddy’s: Sister Location
Freddy Fazbear's Pizzeria Simulator
Ultimate Custom Night
Five Nights at Freddy's: Help Wanted
Five Nights at Freddy's: Security Breach
Five Nights at Freddy's: Security Breach - Ruin
Tuotanto > Filmografia

Noah's Ark (2005)
The Pilgrim's Progress (2005)
A Christmas Journey (2006)
The Jesus Kids Club (2010)
Vuonna 2015 ilmoitettiin, että Five Nights at Freddy’s -pelistä tehdään elokuva. Elokuvan kuvaukset aloitettiin helmikuussa 2023 ja ohjaajana toimii suomenamerikkalainen Emma Tammi.
Tuotanto > Kirjat

Five Nights at Freddy's: The Silver Eyes (2015)
Five Nights at Freddy's: The Twisted Ones (2017)
Five Nights at Freddy's: The Freddy Files (2017)
Five Night at Freddy's: Survival Logbook (2017)
Five Nights at Freddy's: The Fourth Closet (2018)
Five Nights at Freddy's: Fazbear Frights #1: into the pit (2019)
Five Nights at Freddy's: Fazbear Frights #2: Fetch
Aiheesta muualla

Virallinen internetsivusto (englanniksi)
Severin Løvenskiold

| Severin Løvenskiold |
| --- | --- |
 Severin Løvenskiold, Knud Bergslienin maalaama muotokuva vuodelta 1854.
Norjan pääministeri Tukholmassa
 1828–1841  
Edeltäjä:  Mathias Sommerhielm
Seuraaja:  Frederik Due
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1777 Porsgrunn, Norja
Kuollut: 15. syyskuuta 1856 Gjerpen, Norja
Tiedot
Puolue:  unionipuolue
 Nimikirjoitus
Severin Løvenskiold (7. helmikuuta 1777 Porsgrunn – 15. syyskuuta 1856 Gjerpen) oli norjalainen kamariherra, Eidsvollin kansalliskokousedustaja, Norjan pääministeri Tukholmassa ja viimeinen Norjan käskynhaltija.
Tausta

Løvenskioldin suku oli eräs Norjan rikkaimpia aatelissukuja. Severin syntyi kartanonherra Søfren (Severin) von Løvenskioldin (1743–1818) ja Benedicte Henrika Aallin (1756–1813) perheeseen. Hän kävi lukion Eutinissa Holsteinissa ja opiskeli kaivostoimintaa Saksissa ja Sleesiassa. Hän suoritti oikeustieteellisen tutkinnon (cand. jur.) Kööpenhaminan yliopistossa vuonna 1796.
Serhijivka

| Serhijivka (Сергіївка) |
| --- | --- |
 Näkymä Serhijivkaan Budakin limaanin ulkosärkältä.
 lippu:  vaakuna
 Odessan alue Ukrainassa. Alla kaupungin sijainti alueella
 Serhijivka
 Koordinaatit: 46.0249°N, 30.3684°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Odessan alue
Piiri:  Bilhorod-Dnistrovskyin piiri
Väkiluku (2021):  5 316
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 Serhijivkan hromada (ukrainaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Serhijivka (ukr. Сергіївка, ven. Сергеевка, Sergejevka) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Odessan alueen Bilhorod-Dnistrovskyin piirissä. Taajama sijaitsee Mustanmeren rannan tuntumassa, Budakin limaanin rannalla. Loma-asunnoistaan ja uimarannoistaan tunnetusta taajamasta on aluekeskus Odessaan noin 72 ja piirikeskus Bilhorod-Dnistrovskyihin noin 23 kilometriä.
Vuonna 2021 taajamassa asui Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan 5 316 ihmistä.
Venäjä ampui kaksi ohjusta Serhijivkan taajamassa sijaitseviin siviilikohteesiin 1. heinäkuuta 2022 aamuyöllä osana Ukrainassa käymäänsä hyökkäyssotaa. Asuinkerrostaloa ja lomakeskuksen asuinrakennusta laajalti tuhonneissa ohjusiskuissa kuoli 21 ja loukkaantui noin 40 ihmistä. Ukrainan presidentin lausunnon mukaan isku olisi tehty suurilla H-22-merimaaliohjuksilla. Presidentti otti tämän ohjusiskun esille myös seuraavan aamun viestissään ukrainalaisille.
Taajaman hallintorakennus.
Hiekkarantaa.
Venäjän asuinkerrostaloon kohdistaman yöllisen ohjusiskun jälkiä 1. heinäkuuta 2022 noin kello 01 (Ukrainan valtion hätäpalvelun kuva).
Venäjän yöllisen ohjusiskun jälkiä 1. heinäkuuta 2022: tuhottu lomakeskuksen rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serhijivka Wikimedia Commonsissa
Saksalaiset

Saksalaiset (saks. die Deutschen) ovat  germaanista kieltä puhuva kansa, jonka kooksi lasketaan määritelmästä riippuen noin 80–160 miljoonaa.
Saksalaisuus muodostuu ensisijaisesti saksankielisyydestä ja Saksan liittotasavaltaan kohdistuvasta samastumisesta. Saksan liittotasavallan ulkopuolella elää saksankielisiä tai saksalaistaustaisia ihmisiä, jotka joskus samaistuvat saksalaisiin. Saksankieliset ovat enemmistönä myös Itävallassa, Sveitsissä ja niiden välissä sijaitsevassa Liechtensteinissa. Saksankielisiä vähemmistöjä on myös Etelä-Tanskassa, Italiaan kuuluvassa Etelä-Tirolissa sekä itäisessä Belgiassa.
Saksalaisten historia

Saksankieliset väestöt elivät keskiajalta lähtien monien eri kokoisten valtioiden alueelle hajautuneina. Kulttuuri- ja murre-erot olivat ja ovat yhä suuret. Saksalaisten keskuudessa kulkee myös katolisten ja protestanttien uskontoraja. Hansan ja muun kaupan myötä saksankielinen asutus levisi Itämeren rannikoille (baltiansaksalaiset). Eri puolilla Keski-Eurooppaa kaupunkien kauppiaat olivat saksankielisiä. Esimerkiksi Transilvaniaan muutti merkittävä määrä saksalaisia. Suuri määrä saksalaisia siirtyi myös viljelemään maata Venäjälle saksalaissyntyisen keisarinna Katariina Suuren pyynnöstä. Heidän jälkeläisiään kutsutaan Volgan saksalaisiksi (saks. Wolgadeutsche).
Kun saksalainen nationalismi voimistui 1800-luvulla, esiintyi ristiriitaisia näkemyksiä siitä, mitä ihmisryhmiä saksalaiset-käsitteen alle voitaisiin sulkea. Jotkut esimerkiksi lukivat saksalaisten joukkoon hollantilaiset, koska näiden puhuma kieli oli lähellä saksaa. Vuonna 1871 perustettu Saksan keisarikunta miellettiin saksalaiseksi kansallisvaltioksi. Keisarillisen Saksan ja sitä seuranneiden saksalaisten kansallisvaltioiden ulkopuolelle on kuitenkin jäänyt merkittäviä saksankielisiä tai saksalaistaustaisia ihmisryhmiä.
Osa näistä ryhmistä pitää tai on pitänyt itseään saksalaisina. Euroopan alueella tällaisista ryhmistä suurin ovat itävaltalaiset. Itävaltalaisen identiteetin suhde saksalaisiin kansallisvaltioihin on vaihdellut. Ennen toista maailmansotaa suurin osa itävaltalaisista katsoi olevansa saksalaisia, mutta Itävallan perustamisen yhteydessä sitä kiellettiin liittymästä Saksaan. Natsi-Saksan Itävallan-liittämisen ja hävityn sodan jälkeen tilanne kuitenkin muuttui, ja itävaltalaiset alkoivat kokea enemmissä määrin olevansa oma erillinen kansansa. Sveitsin saksalaiset ja saksaa puhuvat ihmiset kokevat muodostavansa oman, saksankielisen ominaiskulttuurinsa. Alsacen ja Lorrainen (saks. Elsass) ja Lothringen) saksankielisen väestön edustajat ovat identiteetiltään olleet usein pikemminkin ranskalaisia kuin saksalaisia.
Edellä mainittujen ohella monissa muissakin valtioissa on asunut ja asuu ihmisiä, joiden juuret ovat saksankielisten ihmisten historiallisissa muuttoliikkeissä, ja joiden keskuudessa saksan kieli on saattanut säilyä näihin päiviin saakka. Esimerkiksi Baltiaan ja moniin Itä-Euroopan maihin syntyi saksalaista asutusta jo keskiajalla.
Saksalaisia väestöryhmiä eri maissa

Amerikansaksalaiset
Baltiansaksalaiset
Kartoffeltyskere (Jyllannin saksalaiset Tanskassa)
Mustanmeren saksalaiset
Romanian saksalaiset
Transilvanian saksit
Pietarinsaksalaiset
Suomen saksalaiset
Volgan saksalaiset
Ruskohämähäkki

| Ruskohämähäkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Heimo::  Aavikkohämähäkit Sicariidae
Suku::  Loxosceles
Laji::  laeta
Kaksiosainen nimi
 Loxosceles laeta  (Nicolet, 1849) 
Katso myös
   Ruskohämähäkki Wikispeciesissä   Ruskohämähäkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskohämähäkki (Loxosceles laeta) on myrkyllinen hämähäkkilaji.
Ulkonäkö ja koko

Ruskohämähäkki on ruskea, halkaisijaltaan kolmesta neljään senttimetrin kokoinen hämähäkki. Tähän mittaan on laskettu mukaan hämähäkin jalat.
Levinneisyys

Ruskohämähäkki on yleinen Chilessä ja luonnonvarainen myös Ecuadorissa, Perussa, Argentiinassa, Uruguayssa ja Brasilian etelä- ja itäosissa. Se on levinnyt monille kaupunkialueille Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Eurooppaan. Helsingin Luonnontieteellisen museon rakennuksen suojissa on elänyt Suomen ainoa tunnettu ruskohämähäkkikanta. Ensimmäiset hämähäkit muuttivat museoon ilmeisesti 1960- tai 1970-luvulla.
Kestävyys

Ruskohämähäkki voi selvitä 755 päivän ajan ilman ruokaa.
Vaarallisuus ihmiselle

Ruskohämähäkki on ihmiselle potentiaalisesti vaarallinen. Sen myrkky sisältää mm. sfingomyeliinifosfodiesteraasia – tietynlaista entsyymiä, joka voi aiheuttaa ihmisillä kudosvaurioita, kuolioita, ja pahimmillaan kuoleman, jos myrkkyä pääsee verenkiertoon saakka. Joitakin ruskohämähäkin puremasta aiheutuneita kuolemantapauksia on raportoitu muun muassa Chilessä. Lievimmillään purema aiheuttaa vain pientä ihoärsytystä, ja purematkin ovat harvinaisia, sillä laji ei ole lainkaan aggressiivinen ja se liikkuu enimmäkseen yöaikaan.
Aiheesta muualla

Paananen, Kari: Kahdeksanjalkainen kuoleman kylväjä (otsikko: Sisä- ja ulkohämähäkit) Yle Prisma.  25.11.2014 (päivitetty 23.9.2016).
Keskenkasvuinen ruskohämähäkkikoiras, kuvattu 12.10.2016 Helsingin Luonnontieteellisessä museossa. 

Kuva: Samuli Siltanen.
Samuli Vire

Samuli Vire (26. toukokuuta 1889 Pielisjärvi – 10. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kansakoulunopettaja, raittiusliikkeen puhuja ja kirjailija.
Vire valmistui opettajaksi Sortavalan seminaarista 1912 ja hän opiskeli myöhemmin yliopistollisilla jatkokursseilla ja Jyväskylän kesäyliopistossa. Vire teki opintomatkoja Viroon ja Ruotsiin.
Vire oli opettajana Kiihtelysvaaran Nivassa 1912–1914, Kuhmoisten Leppäkoskella 1914–1925 ja vuodesta 1925 alkaen Oulunkylän suomalaisessa kansakoulussa. Talvella 1914 hän hoiti Niittylahden kansanopiston johtajan tehtäviä.
Vire oli Kuhmoisissa kunnanvaltuuston puheenjohtajana 1920–1925, valtion verotuslautakunnan ja perintöverolautakunnan puheenjohtajana 1921–1925, kunnan verotus- ja tutkijalautakunnan jäsenenä, kunnan tilintarkastajana, opettajayhdistyksen puheenjohtajana ja Nuorten Kristillisen Yhdistyksen puheenjohtajana. Oulunkylässä hän toimi ammattientarkastajana vuodesta 1930 alkaen ja oli kunnanvaltuuston jäsenenä samoin vuodesta 1930 alkaen. Hän oli Oulunkylässä myös kunnallislautakunnan ja rahatoimikunnan jäsenenä, työttömyyslautakunnan ja työtuvan johtokunnan puheenjohtajana, huoltolautakunnan jäsenenä, Helsingin raittiuspiiritoimikunnan puheenjohtajana, Kristillisen Työläisnuorisoliiton johtokunnan jäsenenä ja liiton julkaiseman Nuori Kansa-lehden toimituskunnan jäsenenä.
Vire oli tunnettu kristillinen nuorisopuhuja ja hän julkaisi muun muassa kirjan Rakasta elämää ja raittiuskirjaset Miksi olen raitis, Sattuman varasta päämäärään ja Parempaa polvea.
Samuli Vire ja hänen vaimonsa Jenny Vire loukkaantuivat vaikeasti tasoristeysonnettomuudessa Oulunkylän rautatieasemalla 10. joulukuuta 1949 kello 22 aikaan illalla, kun Keskon pakettiauto, jossa he olivat matkustajina sinkoutui tasoristeyksessä matkustajajunan veturin työntämänä radan sivuun. Vire vietiin Helsinkiin Suomen Punaisen Ristin sairaalaan, jossa hän menehtyi vammoihinsa. Vireen vaimo Jenny Vire kuoli vammoihinsa samassa sairaalassa 12. joulukuuta 1949. Pakettiauton kuljettaja loukkaantui lievemmin mutta joutui jäämään sairaalaan sisäisten vammojen vuoksi. Onnettomuus aiheutui siitä että tasoristeyksen vartijana toiminut vaihdemies oli tavarajunan ohitettua tasoristeyksen nostanut risteyksen puomit ylös päästääkseen joitain jalankulkijoita ylittämään radan. Hän huomasi sitten lähestymässä olleen matkustajajunan ja laski puomit taas alas ja tällöin tasoristeykseen ajanut pakettiauto jäi radalle puomien väliin.
Julkaisuja

Rakasta elämää!. Kristillisen työläisnuorison liitto, Tampere 1935
Parempaa polvea. Kristillisen työläisnuorison liitto, Tampere 1936
Sattuman varasta päämäärään. Kristillisen työläisnuorison liitto, Tampere 1936
Emme hellitä: lasten raittiuskilpailulehtinen. Suomen sos.-dem. raittiusliitto, Jyväskylä 1941
Tärkein hetki: sana nuorille. Kristillisen työläisnuorison liitto, Tampere 1950
Sfumato

Yksityiskohta Leonardo da Vincin Mona Lisasta, jossa sfumato-tekniikkaa on käytetty erityisesti silmien ympärysten varjostamisessa.
Sfumato (ital. fumo, savu, sumu) eli valohämytekniikka on maalaustapa, jossa värisävyjä pehmennetään ja sulautetaan toisiinsa. Sillä pyritään luomaan utuinen, kolmiulotteinen kuva häivyttämällä värien ohella ääriviivoja yleensä ohuin maalikerroksin, joita maalataan useita.
Yksi sfumaton kehittäjiä oli Leonardo da Vinci, joka hallitsi menetelmän täydellisesti. Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa työskentelevän da Vinci -tutkija Jacques Franckin mukaan da Vinci käytti Mona Lisan silmien ja suun ympäristöön 30–40 värikerrosta.