stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Långmossan tuulivoimapuisto

| Långmossan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Maalahti
Koordinaatit:  62°51′43″N, 21°34′52″E
Sähköverkkoon:  2019 
Valmistunut:  2020 
Rakennuttaja:  OX2, Suvic 
Omistaja:  IKEA 
Operaattori:  OX2 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  19–30 m 
Pinta-ala:  2,5 km² 
Tuulivoimalat:  4 × Nordex N149 (4,5 MW)  3 × Nordex N149 (4,0 MW)
Kapasiteetti:  30 MW  
Vuosituotanto:  110 GWh 
 fiLångmossan tuulivoimapuisto 
Långmossan tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Maalahden Långmossenin eteläpuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 7 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 30 megawattia ja vuosituotanto on noin 110 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Suvic OX2:n toimeksiannosta, sen omistaa Långmossa Vindpark AB, joka on IKEA Finlandin tytäryhtiö, ja sitä operoi OX2.
Yleistä

Tuulipuisto sijaitsee kapealla ylängöllä, joka jää Långmossenin, Storsjönin, Västerbrännanin ja Ribäckenin kulmakuntien väliin. Seutu on kallioista metsämaastoa, jonka soistuneita alhoja on ojitettu tiheään. Tuulipuiston pituus on 2,6 kilometriä, leveys 1,4 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Voimala-alue levittäytyy Kalkabergetin, Gråhusetin, Stolpasmossenin, Väktarshusetin ja Hyndbrännanin seuduille. Voimaloiden huoltamiseen käytetään alueen metsäautoteitä, jotka risteilevät Långmossenin eteläpuolella.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordex Accionan valmistamaa N149-mallia, jonka napakorkeus on 155,5 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 149,1 metriä, ja jonka kapasiteetti on neljällä voimalalla 4,5 ja kolmella 4,0 megawattia. Voimalat sijaitsevat 19–30 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa alueen länsipuolelle, jossa maakaapeliin liitetään mukaan etelässä sijaitsevan Ribäckenin tuulivoimapuiston tuottama sähkö. Yhteisellä maakaapelilla toteutettu siirtolinja päätyy Petolahden sähköasemalle. Siellä sähkön jännite nostetaan kantaverkkoon sopivaksi.
Historiaa

Ruotsalainen OX2 suunnitteli tuulipuiston rakentamista Långmossan metsäalueelle osana IKEA Suomelle toteutettua Castle-tuulivoimahanketta. Hanke käsittää Långmossan lisäksi Ribäckenin, Ponsivuoren sekä Verhonkulman tuulipuistot. Tuulipuiston osayleiskaavan pantiin vireille heinäkuussa 2017 ja siitä järjestettiin kuuleminen heinä-elokuussa 2017. Kaavassa oli tuolloin yhdeksän tuulivoimalaitosta. Kaavaehdotus julkistettiin syyskuun ja lokakuun ajaksi. Kunnanhallitus hyväksyi kaavan marraskuun alussa ja kunnanvaltuusto marraskuun puolivälissä 2017. Kaavassa rajoitettiin seitsemän tuulivoimalaitoksen enimmäiskorkeudeksi 250 metriä. Hankkeen rakentaminen alkoi keväällä 2019 yhdessä Ribäckenin tuulipuiston kanssa. Hankkeen rakentaminen alkoi keväällä 2019. Vaikka OX2 olikin rakennuttajan roolissa, vastasi Suvic Oy rakentamisesta kokonaan itse. Sille kuului kokonaisvastuullisesti rakentaa maanrakennustyöt, valaa voimaloiden perustukset, rakentaa sähköverkko ja tietoliikenneverkko sekä sähköasema. Kun tuulivoimapuisto valmistui, otti OX2 sen vastaan ja myi sen syyskuussa 2020 IKEA:lle. OX2 vastaa tuulipuiston hallinnoinnista eli operoinnista.
George (Kentin herttua)

| Prinssi George |
| --- | --- |
 Kentin herttua
 
Syntynyt:  20. joulukuuta 1902 York Cottage, Sandringham
Kuollut:  25. elokuuta 1942 (39 vuotta) Morven, Caitness, Skotlanti
Puoliso:  Kreikan ja Tanskan prinsessa Marina (vih. 1934)
Lapset:   Prinssi Edward, Kentin herttua  Prinsessa Alexandra  Kentin prinssi Michael 
Koko nimi:  George Edward Alexander Edmund
Suku:  Windsor (vuodesta 1917) Saksi-Coburg-Gotha (vuoteen 1917)
Isä:  Yrjö V
Äiti:  Mary
Nimikirjoitus:  
Prinssi George, Kentin herttua (George Edward Alexander Edmund; 20. joulukuuta 1902 – 25. elokuuta 1942) oli kuningas Yrjö V:n ja kuningatar Maryn neljäs poika. Hänen kaksi vanhempaa veljeään olivat kuninkaat Edvard VIII ja Yrjö VI. Syntyessään George oli kruununperimysjärjestyksessä viides.
Prinssi George palveli Kuninkaallisessa laivastossa 1920-luvulla, ja sen jälkeen hetken aikaa siviilipalveluksessa. 1930-luvun lopulta hän palveli Royal Air Forcen upseerina. Hänestä tuli Kentin herttua vuonna 1934.
Hän menehtyi lento-onnettomuudessa vuonna 1942 ollessaan matkalla Skotlannista Islantiin tapaamaan Yhdysvaltain armeijassa palvelleita.
Varhainen elämä

Prinssi George syntyi 20. joulukuuta 1902 York Cottagessa Sandringhamin kartanon mailla Norfolkissa, Englannissa.  Hänen isänsä oli Walesin prinssi (myöhemmin kuningas Yrjö V), kuningas Edvard VII:n ja kuningatar Alexandran ainoa nuoruuden yli elänyt poika. Hänen äitinsä oli Walesin prinsessa Mary. George kastettiin yksityisessä kappelissa Windsorin linnassa 26. tammikuuta 1903.
Avioliitto ja lapset

Hetkeä ennen avioitumistaan pikkuserkkunsa Kreikan ja Tanskan prinsessa Marinan kanssa Georgesta tehtiin Kentin herttua, St. Andrewsin jaarli sekä Paroni Downpatrick. 
Pari avioitui 29. marraskuuta 1934 Westminster Abbeyssa. He saivat kolme lasta:
Prinssi Edward, Kentin herttua (synt. 9. lokakuuta 1935). Hän meni naimisiin Katharine Lucy Mary Worsleyn kanssa 8. kesäkuuta 1961. Heillä on kolme lasta.
Prinsessa Alexandra (synt. 25. joulukuuta 1936). Hän meni naimisiin Sir Angus James Robert Bruce Ogilvyn kanssa 24. huhtikuuta 1963. He saivat kaksi lasta.
Kentin prinssi Michael (synt. 4. heinäkuuta 1942). Hän meni naimisiin Marie Christine von Reibnitzin kanssa 30. kesäkuuta 1978. Heillä on kaksi lasta.
Yksityiselämä

Huhujen mukaan Georgella oli suhde muusikko Jessie Matthewsin, kirjailija Cecil Robertsin  sekä Noël Cowardin kanssa. Jälkimmäisen suhteen olemassaolon Cowardin pitkäaikainen poikaystävä Graham Payn kuitenkin kiisti. Ollessaan naimisissa, hänellä oli suhde myös Margaret Whighamin kanssa (tunnettiin myöhemmin Margaret Campbellina, Argyllin herttuattarena). Georgen on myös huhuttu käyttäneen huumeita, erityisesti morfiinia ja kokaiinia. Hänen on uskottu olleen vuonna 1926 syntyneen Michael Temple Canfield-nimisen miehen isä. Canfield oli adoptoitu, eikä tämän biologisista vanhemmista ole varmuutta. Äidiksi on epäilty niin amerikkalaista tanssijatar Kiki Prestonia, kuin myös kanadalaista Violet Evansia joihin molempiin Georgella oli ollut suhde. Evans lähetettiin kuningasperheen toimesta Sveitsiin jossa hän synnytti pojan vuonna 1926 ja antoi tämän adoptioon.  Jopa Georgen veli Edvard oli vakuuttunut hänen isyydestään tavattuaan Canfieldin. Michael Temple Canfield menehtyi sydänkohtaukseen kesken lennon vuonna 1969 saamatta koskaan tietää totuutta sukujuuristaan. Hän oli ollut aiemmin naimisissa Jacqueline Kennedyn sisaren, Lee Radziwillin kanssa.
Aiheesta muualla

Kun George sai Marinan, Suomen Kuvalehti, 17.12.1934, nro 51-52, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Commonwealth War Graves Commission  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana 
Kentin herttuapari vuonna 1934.
Vickers Wellington

| Vickers Wellington |
| --- | --- |
 Vickers Wellington Mk.II
Tyyppi:  pommikone
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Vickers
Ensilento:  15. kesäkuuta 1936
Vickers Wellington oli brittiläinen, toisen maailmansodan aikainen kaksimoottorinen keskiraskas pommikone. Kone lensi ensilentonsa 15. kesäkuuta 1936, ja se otettiin palveluskäyttöön lokakuussa 1938. Tuotannon loppuessa lokakuussa 1945 konetta oli valmistettu 11 461 kappaletta. Kone pysyi palveluskäytössä vuoteen 1953 asti. Koneesta tehtiin erilaisia versioita. Suurimmat erot kehitysversioiden välillä olivat myöhäisempien versioiden tehokkaammat moottorit ja niiden ansiosta parantunut suorituskyky.
Wellingtonia käytettiin lähinnä yöpommituksiin Saksan teollisuuslaitoksia vastaan, ennen kuin Avro Lancaster ja Handley Page Halifax korvasivat sen näissä tehtävissä. Konetta käytettiin myös meripartiokoneena, ja joissakin meripartio-toiminnan konemalleissa oli tutka pinnalla akkujaan lataavien sukellusveneiden havaitsemiseksi yöllä; näissä koneissa oli tätä varten myös neljä syvyyspommia.
Erityisesti Välimerellä tutka-Wellingtonit olivat merkittävässä asemassa Rommelin huoltosaattueita etsittäessä. Tällöin käyttöön otettiin myös torpedoilla aseistettuja malleja. Torpedoekspertti, Bristol Beaufort -laivueen komentaja majuri Patrick Gibbs hioi tästäkin hyökkäystavasta täydellisen käytettävissä olevien resurssien puitteissa.
Puolustusaseistuksena koneessa oli tyypillisesti 6x kevyttä 7,62 mm konekivääriä: 2x nokkatornissa, 2x perätornissa ja 2x koneen kyljissä. Kone pystyi kantamaan n. 2 000 kg:n pommikuorman.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vickers Wellington Wikimedia Commonsissa
Konttisuon tuulivoimapuisto

| Konttisuon tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Soini
Koordinaatit:  62°43′44″N, 24°27′43″E
Rakentaminen alkoi:  heinäkuu 2020 
Sähköverkkoon:  syksy 2022 
Valmistunut:  syksy 2022 
Perustaja:  UPM Tuulivoima Oy
Rakennuttaja:  Energiequelle 
Omistaja:  Downing 
Operaattori:  Wind Controller 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Liittymisjännite:  220 kV 
Korkeus:  220–235 m 
Pinta-ala:  3,1 km² 
Tuulivoimalat:  7 × Nordex N149 (4,28 MW) 
Kapasiteetti:  29,96 MW  
 fiKonttisuon tuulivoimapuisto 
Konttisuon tuulivoimapuisto on Etelä-Pohjanmaalla Soinin kohde sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 7 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 30 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Energiequelle, sen omistaa Konttisuon Tuulivoima Oy, joka on Downingin tytäryhtiö , ja sitä operoi Wind Controller. Se on Energiequellen toinen toteutunut hanke Suomessa ja Soinin kunnan ensimmäinen tuulivoimapuisto.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee noin 20 kilometriä Soinin kirkonkylästä kaakkoispuolelle  lähellä Ähtärin ja Karstulan kuntarajaa. Alue kuuluu Kotaperälle tai Ulvonkylälle ja se muodostuu turvetuotantoalueiden laikuttamasta metsäalueesta. Voimala-alue sijaitsee Konttisuon, Puntarisuon, Halla-ahon, Mustasuon, Taavetinahon, Heposuon ja Mölysuon seuduilla. Tuulivoimalat sijoittuvat turvepaljastumien väliin, jossa oleva metsäalue on ojitettua tai ojittamatonta suota tai mineraalimaata. Tuulipuiston pituus on 3,1 kilometriä, leveys 1,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Alueen ohi kulkee yhdystie 7140, josta haarautuvat kaksi voimala-alueelle johtavaa huoltotietä.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa N149-mallia, jonka napakorkeus on 145 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 149,1 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,28 megawattia. Voimalat sijaitsevat 220–235 metrin korkeudella mpy. Voimaloissa on jäänestojärjestelmä, jonka vuoksi tuulivoimalaa ei tarvitse pysäyttää jäänpoiston ajaksi. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa alueen pohjoispuolella ja Puntarisuon lähellä sijaitsevalle omalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkö johdetaan 220 kilovoltin siirtolinjaan, jossa sähkö kytketään kantaverkkoon.
Historiaa

UPM Tuulivoima Oy (tai UPM Wind Holdings Oy ) käynnisti tuulivoimahankkeen, jossa sen omille metsämaille  rakennettaisiin tuulivoimapuisto. Konttisuon tuulivoimahanke esiteltiin Etelä-Pohjanmaan vaihemaakuntakaavassa (nro I) tuulivoima-alueena nro 10. Etelä-Pohjanmaan ELY-keskus päätti toukokuussa 2014, ettei hanke vaadi YVA-menettelyn soveltamista. Alkuvuonna 2014 laati UPM yhdessä Soinin kunnan kanssa osayleiskaavaa 8 tuulivoimalan tuulipuistolle. Soinin kunnanvaltuusto hyväksyi Konttisuon osayleiskaavan elokuussa 2015, johon oli merkitty kahdeksan voimalaitoksen paikat. Päätöksestä kuitenkin valitettiin Vaasan hallinto-oikeuteen siitä syystä, etteivät melu- ja välkevaikutusten arviointi olisi ollut riittävä ja maisemavaikutusten havainnollistaminen olisi ollut riittämätöntä. Hallinto-oikeus hylkäsi valitukset maaliskuussa 2017.
UPM myi hankkeen saksalaiselle Energiequellelle marraskuussa 2017, joka alkoi selvittää rakentamisaikataulua. Tarkentuneet rakentamissuunnitelmat muutettiin osayleiskaavaksi ja uusiksi seitsemän tuulivoimalan rakentamisluviksi huhtikuussa 2019 . Tuulivoimapuiston operointiin perustettiin maaliskuussa 2020 yhtiö Konttisuon Tuulivoima Oy, jonka puitteissa hanketta toteutettaisiin. Kun hankkeen rahoitukseen saatiin mukaan saksasta yksityinen pankki Berenberg, tilattiin jo huhtikuussa 2020 Nordexilta seitsemän tuulivoimalaitosta sekä niihin 25 vuoden huolinta ja varaosapalvelu. Tuulipuiston rakentaminen aloitettiin heinäkuussa 2020 tiestön parantamisella ja uusien tieosuuksien rakentamisella , voimaloiden perustukset valettiin tammikuuhun 2021 mennessä ja tuulivoimapuiston sähköasema valmistui kesällä 2021. Tuulivoimalaitoksien pystytys alkoi syksyllä 2021 ja päättyi keväällä 2022. Niiden käyttöönotto tapahtui syksyllä 2020. Lokakuussa 2022 pidettiin tuulivoimapuistossa avajaiset, johon osallistui noin 500 ihmistä. Tuulipuiston avasi maa- ja metsätalousministeri Antti Kurvinen.
Tuulivoimapuiston omistajuuden vaihtoa oli valmisteltu jo rakentamisen aikana. Toukokuussa 2022 uutisoitiin, että brittiläinen sijoitusyhtiö Downing LLP oli olisi ostamassa Energiequelleltä sen Konttisuon tuulivoimapuiston.
Aiheesta muualla

Energiequelle GmbH: Konttisuon tuulipuiston avajaiset, YouTube
Tinakenkätyttö (kappale)

| ”Tinakenkätyttö” Kaija Koo |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Tinakenkätyttö
 Julkaistu: 1999
 Tekijä(t): Markku Impiö
 Tyylilaji: iskelmä, poprock
 Kesto: 04.29
 Levy-yhtiö: Universal Music
Listasijoitukset
  10. (singlelista)
Tinakenkätyttö on Kaija Koon esittämä kappale sekä single, jonka julkaisi Universal Music vuonna 1999. Kappaleen on säveltänyt ja sanoittanut Markku Impiö. Kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo.
Kaija Koo on kertonut, että "Tinakenkätyttö" ei ollut aluksi kovin tunnettu, vaan saavutti suosionsa vasta myöhemmin.
Falklandinsaarten taistelu

Falklandinsaarten taistelu käytiin Etelä-Atlantilla 8. joulukuuta 1914 Saksan ja Britannian laivastojen välillä osana ensimmäistä maailmansotaa. Saksalainen risteilijäosasto, joka oli aiemmin Tyynellä valtamerellä nöyryyttänyt britit tuhoisassa Coronelin meritaistelussa, joutui nyt itse tuhon omaksi.
SMS Dresden oli ainoa taistelusta selvinnyt saksalainen alus, kuvassa Kielin kanavassa n. 1908–14
Vara-amiraali, kreivi Maximilian von Speen komentama saksalainen risteilijäosasto siirtyi Coronelin taistelun jälkeen Kap Hornin editse Etelä-Atlantille saatuaan käskyn palata Saksaan. Kaapatusta brittiläisestä aluksesta saatu hiili ratkaisi saksalaisten polttoaineongelmat. Vara-amiraali von Spee päätti kuitenkin paluumatkan yhteydessä hyökätä Stanleyn satamaan Falkandinsaarilla aavistamatta, että satamassa odotti häntä etsimään lähetetty, murskaavan ylivoimainen vihollisen laivasto-osasto. Saksalaiset kääntyivät kiireesti pakoon tunnistettuaan vihollisen taisteluristeilijät, mutta nämä olivat liian nopeita. Von Spee päätti uhrata panssariristeilijänsä Scharnhorstin ja Gneisenaun ja kääntyi taisteluun antaakseen kolmelle kevyelle risteilijälleen mahdollisuuden paeta. Loppujen lopuksi vain kevyt risteilijä Dresden onnistui pakenemaan. Yli 1800 saksalaista kaatui, näiden joukossa vara-amiraali von Spee kaksine poikineen. 215 saksalaista pelastettiin merestä sotavankeuteen. Brittien tappiot jäivät pieniksi.
Brittien ja saksalaisten laivojen liikkeet taistelun aikana 8.12.1914
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Falklandinsaarten taistelu Wikimedia Commonsissa
Falkland eräs maailmansodan meritaistelu, Suomen Kuvalehti, 05.01.1935, nro 1, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uuvanat

| Uuvanat |
| --- | --- |
 Uuvana eli lapinuuvana (Diapensia lapponica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Ericales
Heimo::  Uuvanakasvit Diapensiaceae
Suku::  Uuvanat Diapensia  L.
Katso myös
   Uuvanat Wikispeciesissä   Uuvanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uuvanat (Diapensia) on kasvisuku uuvanakasvien heimossa ja uuvanakasvien tyyppisuku. Uuvanoihin kuuluu kuusi lajia. Suvun tyyppilaji on uuvana (Diapensia lapponica), joka on ainoa suomeksi nimetty laji ja ainoa, joka esiintyy Euroopassa. Uuvana on arktinen varpukasvi, joka kasvaa hyvin matalana patjamaisesti. Sillä on sirkumpolaarinen levinneisyys Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa uuvana kasvaa yleisenä aivan pohjoisimman Lapin tuntureilla. Kolme uuvanalajia esiintyy Kiinassa ja naapurimaissa. Diapensia obovata esiintyy Itä-Siperiasta Alaskaan ja Luoteis-Kanadaan.
Lajit

Uuvanoihin kuuluu kuusi lajia:
Diapensia albida
Diapensia himalaica
uuvana eli lapinuuvana (Diapensia lapponica)
Diapensia obovata
Diapensia purpurea
Diapensia wardii
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Uuvanat (Diapensia)
ITIS: Diapensia (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Diapensia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q7179462  Wikispecies: Diapensia L.  CoL: 4488  EoL: 40049  EPPO: 1DIAG  FNA: 109798  FoC: 109798  GBIF: 2882384  GRIN: 3569  iNaturalist: 144184  IPNI: 14150-1  ITIS: 23791  NBN: NHMSYS0000458068  NCBI: 13486  Open Tree of Life: 3584  PLANTS: DIAPE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30006453-2  Tropicos: 40029226  VASCAN: 1090  WFO: wfo-4000011321
Juha Väätäinen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Juha Väätäinen helmikuussa 2011. |  Juha Väätäinen helmikuussa 2011. |  Juha Väätäinen helmikuussa 2011. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 10 000 m |  |
Toivo Juha Väätäinen (s. 12. heinäkuuta 1941 Oulu) on suomalainen entinen kestävyysjuoksija ja valmentaja, joka toimi perussuomalaisten kansanedustajana vuosina 2011–2015. Hän sai vuonna 2013 liikuntaneuvoksen arvonimen. Urheilijana hänen suurimmat saavutuksensa olivat 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksun Euroopan-mestaruudet Helsingissä 1971, jolloin oli kulunut 25 vuotta edellisestä suomalaisen kestävyysjuoksijan arvokisavoitosta ratamatkoilla.
Ura > Urheilu

Väätäinen kilpaili uransa alkupuolella lyhyemmillä juoksumatkoilla. Hän voitti nuorten Suomen-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuonna 1960. Aikuisten sarjassa hän teki läpimurron vuonna 1965 voittaessaan 800 metrin juoksussa Suomen-mestaruuden ja Pohjoismaiden-mestaruuden. Vuonna 1967 hän voitti tällä matkalla toisen Suomen-mestaruutensa. Hän harjoitteli muun muassa Coloradossa opiskelujensa yhteydessä ja Brasiliassa ja alkoi keskittyä kestävyysjuoksuihin. Väätäisen valmentaja Paavo Meskus kuoli vaikeaan sairauteen alkuvuonna 1968, minkä jälkeen Väätäinen jatkoi omin neuvoin. Vuonna 1969 hän juoksi 10 000 metriä aikaan 28.53,0 eli alle Suomen-ennätyksen, mutta tulos syntyi piirikunnallisissa kilpailuissa eikä sitä hyväksytty viralliseksi ennätykseksi. Sairastelu esti hänen osallistumisensa Ateenan EM-kilpailuihin 1969.
Kesäkuussa 1970 Väätäinen paransi Oulussa käydyssä Suomi–Ranska-maaottelussa 10 000 metrin Suomen-ennätystä yli puoli minuuttia ajallaan 28.19,6. Vuonna 1971 hän juoksi lisää Suomen-ennätyksiä: 2 maililla 8.33,0 Yhdysvaltain Modestossa, 3 000 metrillä 7.56,4 Vuosaaressa ja 10 000 metrillä 28.12,8 Kalevan kisoissa Oulussa. Euroopan-mestaruuskilpailujen avauspäivänä 10. elokuuta 1971 Helsingissä Väätäinen piti 10 000 metrillä viimeisen kierroksen kovassa kiritaistelussa kaksien edellisten EM-kilpailujen mestarin, itäsaksalaisen Jürgen Haasen takanaan ja voitti kultaa. Väätäinen juoksi viimeisen kierroksen aikaan 53,9, ja lopputulos 27.52,8 oli Suomen-ennätys ja hän alitti sillä kaikkien aikojen kolmantena juoksijana 28 minuutin rajan. Neljä päivää myöhemmin Väätäinen voitti kultaa 5 000 metrillä Suomen-ennätyksellä 13.32,6 jättäen loppukirissä taakseen ranskalaisen Jean Wadoux'n ja länsisaksalaisen Harald Norpothin. Vuonna 1972 Väätäinen voitti Suomen-mestaruuden 5 000 metrillä. Münchenin olympialaisissa hän juoksi 5 000 metrin alkuerissä ajan 13.32,8 mutta jäi Lasse Virénin voittamassa loppukilpailussa iskiaksen vaivaamana 13:nneksi. Heti olympialaisten jälkeen hän juoksi Roomassa ennätyksensä 13.28,4.
Väätäisen lempinimi on "Julma-Juha". Sen hän sai harjoiteltuaan askeettisissa oloissa Afrikassa. Hän on ainoa juoksija, joka on yltänyt SM-kilpailuissa pisteille kaikilla matkoilla 400 metristä 10 000 metriin, sekä Paavo Nurmen ja Eero Tuomaalan lisäksi ainoa, joka on voittanut Suomen-mestaruuden sekä 800 metrin että 10 000 metrin juoksussa. Väätäinen toimi vuosina 1986–1990 Suomen Urheiluliiton juoksujen päävalmentajana. Hän on valmentanut muun muassa kävelijöitä Reima Salosta ja Sari Essayahia sekä juoksijoita Jari Matinlauria ja Kirsi Valastia.lähde?
Juha Väätäisen kotikunnassa Piippolassa (nykyinen Siikalatva) järjestetään vuosittain hänen nimikkojuoksunsa, Julma-Juhan Juoksu.lähde?
Ura > Politiikka

Väätäinen oli kokoomuksen jäsen ja eduskuntavaaliehdokas urheilu-uransa huipulla vuonna 1972. Kevään 2007 eduskuntavaaleissa hän oli keskustan ehdokas Helsingin vaalipiirissä, muttei tullut valituksi. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Väätäinen valittiin kansanedustajaksi perussuomalaisten listalta Helsingin vaalipiiristä.
13. elokuuta 2012 Väätäinen erotettiin luottamuspulan vuoksi perussuomalaisten Helsingin piirin puheenjohtajan tehtävästä. Erottamisen syynä olivat erimielisyydet kunnallisvaalien järjestelyissä. Väätäinen kyseenalaisti erottamisen ja perui myöhemmin ehdokkuutensa vuoden 2012 kunnallisvaaleissa.
Perussuomalaiset nimittivät Väätäisen 31. toukokuuta 2013 puolueen eurovaaliehdokkaaksi vuoden 2014 europarlamenttivaaleihin. Väätäisen äänisaaliiksi tuli eurovaaleissa 2 484 ääntä, mikä ei riittänyt valintaan.
Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Väätäinen yritti päästä takaisin kansanedustajaksi, mutta äänimäärä ei riittänyt valituksi tulemiseen.
Yksityiselämä

Koulutukseltaan Väätäinen on luokanopettaja. Lisäksi hän on suorittanut opintoja yliopistoissa ja draamatutkinnon ammattikorkeakoulussa. 2000-luvulla Väätäinen ryhtyi taidemaalariksi. Hänen tauluissaan näkyvät espanjalaiset värit ja vaikutteet, sillä Väätäinen asui toistakymmentä vuotta vuoteen 2006 saakka Málagassa.
Väätäinen on naimisissa Liisa Väätäisen kanssa ja hänellä on kaksi aikuista lasta. Sotilasarvoltaan hän on reservin luutnantti. Maaliskuussa 2015 Väätäinen kertoi sairastavansa ihon okasolusyöpää.
Urheilusaavutuksia

EM-kulta 5 000 metrin ja 10 000 metrin juoksuissa yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1971 Helsingissä
4 Suomen mestaruutta; 800 metriä 1965 ja 1967, 5 000 metriä 1972 ja 10 000 metriä 1971
6 Suomen ennätystä; 3 000 metriä 7.56,4 (1971), 2 mailia 8.33,0 (1971), 5 000 metriä 13.32,6 (1971), 10 000 metriä  28.19,6 (1970), 28.12,8 (1971), 27.52,8 (1971)
Suomen Vuoden urheilija (1971)
Nuorten Suomen mestaruus 400 metrin aidoissa 1960
Pohjoismaiden mestaruus 800 metrillä 1965
Maastojuoksun Suomen mestaruushopea 5 km:llä 1965
Maastojuoksun SM-pronssi 12 km:llä 1966
Henkilökohtaiset ennätykset

5 000 m: 13.28,4 (13.9.1972 Rooma)
10 000 m: 27.52,78 (10.8.1971 Helsinki)
Ah

Ah tarkoittaa seuraavia:
Air Algérie, IATA-koodi AH, lentoyhtiö
alempi hallintotutkinto, AH, yliopistotutkinto
ampeeritunti, tunnus Ah, sähkövarauksen yksikkö
henry, tunnus aH, induktanssi yksikkö
asuntohallitus, AH, valtion asuntotuotantoa suunnitteleva, asuntopolitiikkaa johtava keskusvirasto
Albert Heijn, AH, Alankomaiden suurin supermarketketju
Auction House (World of Warcraft), AH, huutokauppa videopelissä
Authenticating Headers, AH, tiedonsiirtoprotokolla
asuinhuone, AH, tila asunnossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ah”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.