stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dieselmoottori
Sovelluksia > Raideliikenne

Sähkökäyttö on pitkälti syrjäyttänyt dieselmoottorin raideliikenteessä, mutta sähköistämättömillä radoilla dieselvetureita käytetään edelleen. Pitkien etäisyyksien maissa, kuten Yhdysvalloissa, dieselvetureiden käyttö on edullisempaa kuin ratojen sähköistäminen.
Dieselveturien etuja ovat yksinkertainen polttoainehuolto, soveltuvuus kaikenlaiseen työskentelyyn, hyvä hyötysuhde ja kaluston pitkä elinkaari. Suomessa ajetaan yhä (2016) linja-ajoa Dv 12-kalustolla, joka otettiin käyttöön 1963. Useimmat linja-ajoon tarkoitetut dieselveturit ovat dieselsähkövetoisia: niissä dieselmoottori pyörittää generaattoria, joka syöttää virtaa ajokoneiston sähkömoottoreille. Tällöin dieselmoottori toimii aina optimikierrosluvulla, eikä erillistä mekaanista vaihteistoa tarvita. lähde?
Dieselvetureiden haittoja ovat monimutkainen rakenne ja suhteellinen kalleus. Verrattuna vastaavankokoiseen sähköveturiin dieselveturin teho on yleensä huomattavasti alhaisempi.
Veturidieselmoottorit ovat yleensä kokoisekseen sekä tehokkaita että toisaalta mahdollisimman kestäviä. Moottorit ovat tyypillisesti korkeasti turboahdettuja ja ahtoilmanjäähdyttimin varustettuja nelitahtikoneita. Merkittävä poikkeus tähän on GM, joka on valmistanut vuodesta 1939 alkaen menestyksekkäästi kaksitahtisia veturidieselmoottoreita, joita on käytetty eri puolilla maailmaa.
Suomessa merkittävää dieselkalustoa on ollut vuodesta 1952, jolloin liikenteeseen tulivat ensimmäiset raskaat ja linjaliikenteeseen soveltuvat moottorivaunut ja moottoriveturit. Samoihin aikoihin alkoi tunnettujen paikallisliikenteen moottorivaunujen eli lättähattujen valmistus ja käyttö. Höyryvetureiden hallitsema linjaliikenne siirtyi dieselvetureille noin 1960–1973. Tämän jälkeen on Suomen tärkeimpiä ratoja sähköistetty, ja linjaliikenteessä pääradoilla valta-asemaan ovat tulleet sähköveturit.
Sovelluksia > Ajoneuvokäyttö

MAN-yhtiö toi ensimmäisen dieselmoottorilla varustetun kuorma-auton myyntiin Saksassa vuonna 1924. Henkilöautoissa dieselmoottori pääsi sarjatuotantoon vuonna 1936, kun markkinoille tuli Mercedes-Benz 260 D. Pienemmän kokoluokan autoissa dieselin läpimurto alkoi vuonna 1975, kun markkinoille tuli VW Golf Diesel.
Dieselautot kasvattivat suosiotaan Euroopassa pienen kulutuksen ja vääntöominaisuuksien vuoksi. Suomessa ja Ruotsissa dieselkäyttöisten osuus on pysynyt pienenä, koska näissä maissa verotus suosii bensiinikäyttöisiä autoja.lähde?
Dieselautoissa käytetään polttoaineena pääsääntöisesti dieselöljyä. Suomessa autoissa ei saa käyttää dieselöljyä tai bensiiniä lievemmin verotettuja polttoaineita, kuten kevyttä polttoöljyä. Lievemmin verotettujen polttoaineiden käytöstä on maksettava sanktiona polttoainemaksu, joka on autoilla 330–1 500 euroa/vuosi ja muilla ajoneuvoilla 100–670 euroa/vuosi. Traktorilla voidaan käyttää sanktioitua polttoainetta maksamalla 5 euroa päivältä. Polttoöljyä saa käyttää esimerkiksi työkoneissa, paikallismoottoreissa, generaattoreissa ja lämmöntuotannossa. Veneissä polttoöljyä ei saa enää käyttää.
Vuoden 2015 päästöskandaalin jälkeen päästöjen raja-arvot kiristyivät, jonka myötä autojen valmistaminen tuli kalliimmaksi. Autojen kustannuksen lisäksi polttoaineen hinta on noussut ja dieselautojen suosio on laskenut.
Dieselmoottorilla varustettuja moottoripyöriä käytetään muun muassa Intiassa, jossa välimatkat ovat pitkiä ja polttoaineen myyntipaikat harvassa. Dieselkäyttöinen moottoripyörä on hyvin taloudellinen: polttoaineen kulutus on luokkaa 1 l/100 km, jolloin jo 10 litran tankillisella pystyy ajamaan 1 000 km. Dieselkäyttöisen moottoripyörän suorituskyky on yleensä vaatimaton bensiinikäyttöiseen verrattuna, mistä syystä dieselkäyttöiset moottoripyörät ovat harvinaisia Euroopassa.
Sovelluksia > Ilmailukäyttö

Dieselmoottorin jäykkyysvaatimukset ovat yleensä johtaneet ottomoottoria huomattavasti raskaampaan rakenteeseen, jolloin teho-painosuhde on jäänyt ilmailukäyttöön liian alhaiseksi. Viime vuosina dieselmoottoreita on kuitenkin alettu valmistaa kevytmetalliseoksista, ja painoa on voitu vähentää merkittävästi. Tunnetuin ilmailudieselmoottorien valmistaja on Thielert-konserni.
Etuja ja haittoja

Edut
hyvä hyötysuhde, myös osakuormilla
yleisesti pienempi hiilidioksidin tuotto kuin bensiinimoottorissa
sopii hyvin turboahdettavaksi
vääntöominaisuudet verrattuna ottomoottoreihin
Haitat
ottomoottoriin verrattuna dieselmoottori asettaa tiukemmat vaatimukset rakenteiden jäykkyydelle, mikä johtaa korkeampaan painoon ja hintaan
polttoainelaitteet on vaikeampi valmistaa kuin ottomoottorissa, mikä johtaa korkeampiin valmistuskustannuksiin
sylinteripaine nousee nopeammin kuin ottomoottorissa, mikä johtaa voimakkaampiin värähtelyihin
typen oksidien hallinta on vaikeampaa kuin ottomoottorissa
tehokas pyörimisnopeusalue on pienempi kuin ottomoottorin, mikä vaikeuttaa ajoneuvokäyttöä
meluisampi ottomoottoriin verrattuna
Dieselmoottorien valmistajia > Nykyisiä

AGCO Power (aikaisemmin Valmet Diesel)
Anglo Belgian Corporation
Caterpillar
Cummins
Detroit Diesel
Deutz
FPT (aikaisemmin AIFO & Iveco Motors)
Hatz
Henan
Isotta Fraschini
Isuzu
JaMZ
JCB
John Deere
Komatsu
Kubota
Lister Petter
MAN Diesel (aikaisemmin Burmeister & Wain, Alsthom, Napier & Son, SEMT Pielstick) & MAN Energy Solutions (aikaisemmin Paxman|English Electric ja Ruston-Paxman mukaan lukien Ruston)
MTU
MWM
Navistar (aikaisemmin International Harvester)
Perkins
Scania
Solé Diesel
Steyr
VM Motori
Volvo
Wärtsilä (aikaisemmin Sulzer)
Yanmar
Dieselmoottorien valmistajia > Entisiä

Allis-Chalmers
American Locomotive Company (ALCO)
Leyland
L. Gardner and Sons
Rolls-Royce
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dieselmoottorien valmistajia:
Wärtsilä
Sisudiesel
MAN B&W Diesel Group (englanniksi)
Nelitahtisen moottorin toimintaperiaate
Dv12-veturin päädieselmoottori, Tampella-MGO V16 BSHR.
Junkers Jumo 205 -ilmailudieselmoottori.
Marja Kanervo

Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Marja Kanervo (s. 6. joulukuuta 1958 Mikkeli) on suomalainen kuvataiteilija. Hän on suomalaisen tila- ja installaatiotaiteen uranuurtajia.
Kanervo opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa 1977–1981 ja Konstfackskolanissa Tukholmassa 1985–1986. Jo opiskeluaikoinaan hän kiinnostui kolmiulotteisesta taiteesta. Hänen töitään on ollut näytteillä yksityis- ja ryhmänäyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Kanervo nimettiin vuoden 1992 taiteilijaksi. Vuonna 2001 hän sai Kuvataiteen valtionpalkinnon ja vuonna 2013 Pro Finlandia -mitalin.
Suomenlinnan vankileirin muistopaikka, Helsinki, 2004.
Kanervon teokset ovat useimmiten tiettyyn tilaan rakennettuja, eivätkä ne aina ole liikuteltavissa ja siirrettävissä näyttelystä toiseen. Useimmiten juuri tilan purkamiseen ja uudelleenmuokkaamiseen liittyvät tilateokset on toteutettu paikanpäällä, ja ne on uusia näyttelyitä varten aina työstettävä uudelleen. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että teokset olisivat ainutkertaisia, vaan saman taiteilija saattaa toteuttaa saman teoksen uudelleen uuteen tilaan sovitettuna.
Kanervo ei ole sitoutunut töissään tiettyihin materiaaleihin. Hän hyödyntää ihmisen tuottamia materiaaleja, kuten pahvilaatikoita, muovipusseja ja lasia, mutta myös eloperäisiä materiaaleja. Erityisesti 1990-luvun loppupuolelta lähtien Kanervon töiden keskeinen piirre on ollut materiaalien poistaminen, esimerkiksi seinäpintoja paljastaen. Maalin raaputtaminen pinnoista tai jopa seinien ja lattioiden suoranaiset purkutyöt ovat tyypillisiä Kanervon teoksille. Usein myös purkamisesta syntyvä aines, purkujäte, asetetaan näytteille. Tällaisella tilojen purkamisella taiteilija pyrkii vaikuttamaan näyttelytilan koskemattomaan luonteeseen - installaatio luodaan tyhjää näyttelytilaa purkamalla ja paljastamalla.
Kanervo on tehnyt myös Suomenlinnan vankileirin muistopaikan (2004), joka valittiin paljastamisvuotenaan Vuoden ympäristötaideteokseksi. Teos rakentuu kahdesta kivestä; muokkaamattomasta luonnonkalliosta ja louhitusta kivestä. Elementtinä on lisäksi jatkuvasti virtaava, kalliota vähitellen kuluttava vesi. Kallioon on kaiverrettu vankileirien vuosiluvut 1918 ja 1919.
Palkinnot ja tunnustukset

Vuoden taiteilija 1992
Kuvataiteen valtionpalkinto 2001
Pro Finlandia 2013
taiteilijaeläke 2022
Kirjallisuutta

Marja Kanervo. Vuoden taiteilija. Helsingin Taidehalli, 1992
Marja-Terttu Kivirinta, Yhdeksän taiteilijaa. WSOY, ISBN 978-951-0-32435-6
Aiheesta muualla

Näyttely Sculptorissa 2008 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomenlinnan vankileirin muistomerkki (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Nimetön, Joensuu, 2006.
Kansalaisten kaivosvaltuuskunta – MiningWatch Finland

Kansalaisten kaivosvaltuuskunta – MiningWatch Finland ry on riippumaton asiantuntijaorganisaatio ja kansalaisjärjestö, jonka tarkoituksena on suhtautua kriittisesti Suomessa 2000-luvulla syntyneeseen voimakkaaseen kaivosinnostukseen. Se tarkoituksena ei ole lopettaa kaivannaistoimintaa Suomessa, vaan tuoda esiin epäkohtia, joita voimakas kaivannaistoiminnan viimeaikainen lisäämisinto Suomessa tuo tullessaan. Järjestö ei vastusta kaivostyöntekijöiden oikeuksien puolustamista.
Asiaan liittyvät olennaisesti ulkomaisen kiinnostuksen lisääntyminen kaivannaistoimintaan Suomessa, mikä osaltaan liittyy tarpeeseen fossiilisista polttoaineista vapautumiseksi ja sen tuomaan nopeaan sähköistämistarpeeseen ja akkumetallien tarpeeseen sekä siihen, että Suomessa kaivannaisverotus on kansainvälisesti alhaista. Kriittisyyttä taas aiheuttaa monta tekijää. Nykyinen kaivosteollisuus on pääasiassa ulkomaisten suursijoittajien omistuksessa, mikä ei tuo välitöntä hyötyä maahan. Lisäksi se tuhoaa elinympäristöjä kuten vesistöjä pysyvästi, kun vesistöjä on pidetty monessa yhteydessä Suomen arvokkaimpana luonnonvarana erityisesti sikäli, että kaivannaisjätteet ovat useimmiten vaarallista jätettä, jota ei voi ympäristöstä poistaa. Yhdistys katsoo, että vaikka kaivannaisjäteasetus on voimassa, sitä ei tosiasiassa noudateta.
Järjestön puheenjohtajana toimii FT Jari Natunen, ja sillä on tiiviit yhteydet eri kansalaisliikkeisiin eri puolelle maata kuten Saimaan, Päijänteen, Oulujärven ja Käsivarren saamelaisalueiden paikallisiin toimijoihin.
Esimerkiksi Kanadassa toimii vastaavanlainen järjestö MiningWatch Canada.
Julkaisut

Kaivosuhan alla – kirjoituksia kaivosmaisemasta (2022, toim. O. Rossi ja T. Huotari) ISBN 978-952-94-6800-3 (pehmeäkant.) ISBN 978-952-94-6801-0 (PDF)
Aiheesta muualla

Kaivosvaltuuskunnan kotisivu
MiningWatch Canada (englanniksi)
Julkaisun kuvitusta, 2022
Kansantaide

Kansantaidetta New Orleansista.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Kansantaide tarkoittaa sekä primitiivistä taidetta että teollistuneiden maiden taidekoulutuksesta riippumatonta taidetta. Voidaan puhua myös kansanomaisesta käyttötaiteesta, eli kullekin seudulle ominaisesta ornamentiikasta ja käsityöstä.
Kansantaidetta syntyy kulttuurien reunamilla. Se on eräänlaista perinnetaidetta, joka ei liity suoraan kullakin hetkellä arvostettuun valtakulttuuriin. Kansantaide muuttuu hitaasti. Tavallisesti se toistaa taiteen historiallisia tai esihistoriallisia piirteitä.
Primitiivinen taide on eri asia kuin kansantaide, koska se ei synny yksilön aloitteesta. Lisäksi primitiivisellä taiteella on uskontoon liittyvä maaginen tai symbolinen päätarkoitus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansantaide Wikimedia Commonsissa
Kantolaakasammal

| Kantolaakasammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Palmikkosammalten lahko Hypnales
Heimo::  Laakasammalten heimo Plagiotheciaceae
Suku::  Laakasammalet Plagiothecium
Laji::  laetum
Kaksiosainen nimi
 Plagiothecium laetum  Schimp. 
Katso myös
   Kantolaakasammal Wikispeciesissä   Kantolaakasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kantolaakasammal (Plagiothecium laetum) on lehtisammallaji laakasammalten heimossa (Plagiotheciaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla lehtimetsävyöhykkeen pohjoisosasta havumetsäalueelle. Laji on Suomessa yleinen, elinvoimainen (LC) ja levinneisyys ihan koko maan alueella. Se kasvaa havu- ja sekametsissä kivipinnoilla, lahopuulla, maalla ja puiden tyvillä.
Kantolaakasammal on pienehkö, yleensä kahdesta viiteen senttimetriä. Kiiltävät lehdet ovat kahdessa rivissä ja peittävät toisiaan osin. Lehdissä on suippo kärki ja niiden toinen laita on yleensä kaareva, toinen lähes suora. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti ja itujyväsiä toisinaan.
Aki Kangasharju

Aki Kangasharju (s. 25. maaliskuuta 1969 Haapavesi) on toiminut Elinkeinoelämän tutkimuslaitoksen toimitusjohtajana maaliskuusta 2019. Sitä ennen hän toimi pitkään Nordean pääekonomistina.
Elämä

Kangasharju väitteli Jyväskylän yliopistossa kauppatieteen tohtoriksi vuonna 1998 väitöskirjalla "Regional Economic Differences in Finland: Variations in Income Growth and Firm Formation". Hän on työskennellyt tutkijana Pellervon taloustutkimuksessa vuosina 1997–2001, Valtion taloudellisen tutkimuskeskuksen ylijohtajana, tutkimusprofessorina ja tutkimusjohtajana 2001–2012 sekä Nordean tutkimusjohtajana ja pääekonomistina vuodesta 2012. Vuonna 2000 Kangasharju oli vierailevana professorina yhdysvaltalaisessa Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT). Päätyönsä ohessa hän on ollut Tekesin johtokunnan jäsen vuodesta 2014 lähtien.
Kirjallinen tuotanto

Kustaa Hulkko arvioi Suomen Kuvalehdessä Kangasharjun kirjaa Talouden ilmestyskirja (2023). Hän kirjoittaa, että sisältämistään mielipiteistä huolimatta se ei ole pamfletti eikä puoluetoimiston tilaustyö vaan kirjoittaja käsittelee teemoja taloustieteellisten tutkimustulosten kautta ja suhtautuu Orpon hallitukseenkin paikoin kriittisesti. Kirjassa Kangasharju ilmoittautuu liberaaliksi porvariksi. Hulkko arvioi kirjaa kaiken kaikkiaan myönteisesti: "Juuri tutkimusantinsa ansiosta kirja on poikkeuksellisen mielenkiintoinen talouspoliittinen puheenvuoro."
Julkaisut

Käänne : Suomen lamaantuminen ja uusi nousu, Docendo 2018 ISBN 978-952-291-518-4
Talouden ilmestyskirja: velka, inflaatio, nollakasvu ja politiikan umpikuja, Docendo 2023 ISBN 978-952-382-604-5
Aiheesta muualla

Kangasharjun tieteelliset julkaisut IDEASissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)
Kankkulan kaivolla (elokuva)

| Kankkulan kaivolla |
| --- | --- |
 Elokucan juliste.
Ohjaaja:  Aarne Tarkas Toivo Särkkä
Käsikirjoittaja:  Reino Helismaa
Perustuu:  Antero Alpolan ja Aune Ala-Tuuhosen radiolle tekemään viihdesarjaan Kankkulan kaivolla.
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Oke Tuuri Ismo Kallio Leni Katajakoski Hannes Häyrinen Kauko Kokkonen Jalmari Rinne Siiri Angerkoski Eemeli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kankkulan kaivolla on T. J. Särkän ja Aarne Tarkaksen ohjaama elokuva vuodelta 1960. jonka tuotti Suomen Filmiteollisuus.
Elokuva perustuu Yleisradion suosittuun radiohupailuun Kankkulan kaivolla, jota esitettiin radiossa vuodesta 1958. Elokuva on silloiseen SF-tyyliin nopeasti ja halvalla tehty. Eräät elokuvakriitikot ovat kutsuneet vuotta 1960 "suomalaisen elokuvan vuodeksi nolla"lähde? ja Kankkulan kaivolla -elokuvaa yhdeksi sen pohjanoteerauksista.
Elokuvan on käsikirjoittanut Reino Helismaa. Radiosarjan ideoivat ja kirjoittivat Antero Alpola ja Aune Ala-Tuuhonen. Radiosarjan käsikirjoittajat eivät osallistuneet elokuvan tekemiseen ja tiettävästi pitivät lopputulosta hirveänä.lähde?
Käsikirjoitus noudattelee melko uskollisesti alkuperäistä ideaa muun muassa Tippavaaran isännän kohdalla, jonka puheet tahtovat kääntyä kerta toisensa jälkeen vihjailuun pontikan keittämisestä. Tarina on komedia, jossa alkuperäisiä radiosketsejä on sidottu yhteen romanttisella juonella (nuori nimismies, jonka pitäisi käräyttää Tippavaaran isäntä pontikankeitosta, rakastuu tämän tyttärentyttärentyttäreen) ja Pumppu-Veikkojen musiikkiesityksillä.
Radiotoimittaja Hannes Häyrinen (tunnettu radiosarjassa "speakerinä", jota termiä ei kuitenkaan elokuvassa lainkaan käytetä), Oke Tuuri Tippavaaran isäntänä ja Kauko Kokkonen yleismies Jantusena uusivat radioroolinsa. Neulasen Mantaa esittää Eija Inkerin sijasta Siiri Angerkoski ja Sylfred Huilaa Mauno Hyvösen sijasta Kaarlo Wilska. Koomikko Eemeli näyttelee kauppias Romppasta, joka radiohupailuissa mainitaan usein mutta joka ei koskaan itse esiinny niissä. Ismo Kallio nuorena nimismiehenä, Leni Katajakoski Leena Tippavaarana sekä Jalmari Rinne vanhana nimismiehenä ovat elokuvaa varten kehitettyjä hahmoja. Radiohupailun Mai-Brit Heljon esittämää Synnove Pulloa ei esiinny elokuvassa lainkaan. Assi Nortialla hieman suurempi rooli mustalaisnaisena.
Elokuvan yleisömenestys oli loistava, kääntäen verrannollinen kriitikoiden näkemyksiin.
Arvioita

Greta Brotherus kirjoitti arviossaan Nya Pressenissä ensi-illan jälkeen: "Maisteri Särkkä on pohtinut todella pitkään, miten alas voi farssinteossa vaipua ennen kuin ollaan pohjalla. Nyt hän on lyönyt oman ennätyksensä." Ilta-Sanomien kriittikko Yrjö Kemppi kuvaili Helismaan käsikirjoitusta ”kirjalliseksi ripuliksi”.
Kun elokuva oli esitetty televisiossa 30. marraskuuta 2004, kriitikko Jussi Karjalainen kirjoitti Helsingin Sanomissa: ”T. J. Särkän kulttuurisesta valtakaudesta romanttista kuvaa elättelevien kannattaa ehdottomasti katsoa Kankkulan kaivolla -farssi. Muistutukseksi tosiasioista, jotka eivät aina olleet hohdokkaita. Ensinnäkin tehtiin aivan hirvittävän tökeröitä elokuvia, Kankkulan kaivolla huonoista huonoimpana. Rappio oli edenyt luihin ja ytimiin. Kankkulan kaivosta pystyi kirjoittamaan inspiroituneet haukut. Arvosteluteilaus oli täydellinen, eikä mikään ole kasvanut nostalgiankaan nimissä korkoa. – – – SF:n filmitallissa aineisto imettiin tuuttiin, jossa siitä tuli särkkäläisen rillumarei-mallin venytys lopulliselle äärirajalle.”
Juoni

Elokuvan alussa radiotoimittaja (Hannes Häyrisen) saapuu juuri ennen juhannusta linja-autolla Kankkulan kylälle tehdäkseen ohjelmaa seudulta. Hienosti pukeutunut radiotoimittaja  puhuu mahdollisimman puhdasta kirjakieltä, koska elokuvassa irvaillaan sen aikaista jäykkää esiintymistä julkisuudessa.
Linja-auto ei vie häntä perille asti, vaan Kankkulan kylään saapuu yleismies-Jantunen puskabussillaan noutamaan matkalaisia. Kankkulan kylässä, Romppasen kioskilla, on juuri alkamassa "show", joka aloittaa laulujen ketjun läpi elokuvan. Radiotoimittaja kertoo magnetofonilleen tulevan radio-ohjelman sisältöä. Samalla hän toimii elokuvan kertojana ja kuvaa kylän tapahtumia ja sen asukkaita.
Jantusen lähtiessä viemään Tippavaaraan vesiputkia ja tavanomaista viikoittaista kymmenen ruisjauhosäkin tilausta radiotoimittaja lähtee mukaan. Tätä säestää tietysti radiokuunnelman "Pitkä matka on Tippavaaraan" -laulu.
Hän vierailee myös Tippavaaran vanhanisännän tuvassa, jossa tämä ikämies esittelee tiluksiaan kartalta ja miltei paljastaa pitkän iän salaisuuden. Katsojia hauskuutetaan arvailemaan, mitä se mahtaa olla. Kankkulan kaivollakin puhutaan nuoruuden lähteestä. Seudulla on kolme vesistöä, joiden nimiä yhdistävät viittaukset alkoholiin.
Paikkakunnan vanha nimismies arvelee Tippavaaran isännän keittelevän pontikkaa ja etsii tämän tehdasta pitkin metsiä. Lopussa keittopaikka paljastuu, mutta selviää, että isäntä on tuottanut pontikan sijasta Atomitärpättiä. Lisäksi Tippavaaralla on Rohjus-niminen ohjuksentorjuntalaite.
Lähtiessään Tippavaarasta radiotoimittaja saa mukaansa pullon kirkasta, joka kuitenkin radiotoimittajan palattua matkustajakotiin paljastuu kirkkaaksi vedeksi. Sen pitemmälle 1950-luvun lopun radiohupailussa tai siitä tehdyssä elokuvassa ei voitu mennä esitysluvan peruuntumisen pelossa.
Eemeli laulaa aika-ajoin ja iltamissa esiintyy muitakin 1960-luvun alun viihdyttäjiä. Juhannusjuhlilla laulaa Auvo Nuotio Pumppu-Veikkojen soittaessa taustalla. Esa Saario esittää joko dubattuna tai omalla äänellään useita laulajia, muun muassa Tapio Rautavaaraa, Lännen Lokaria ja Georg Otsia
Lopussa Tippavaaran vanha isäntä vie vanhan vallesmannin tehtaalleen, jossa tehdään atomitärpättiä eikä pontikkaa. Ainakin tuolloin, aiemmasta ei ole niin varmaa.
Aiheesta muualla

Kankkulan kaivolla Elonet.
Käänteisalkio

Käänteisalkion käsite liittyy abstraktiin algebraan, jossa kahden joukkoon  S kuuluvan alkion  a,b\in S binäärioperaation laskutulos  a*b on joukon  S neutraalialkio  e eli  a*b=e. 
Tällöin sanotaan, että  a ja  b ovat toistensa käänteisalkioita. Käänteisalkion nimitys tulee reaalilukujen kertolaskusta, jossa neutraalialkio on luku 1 ja jokaisella luvulla  a\in \mathbb {R} \smallsetminus 0 on olemassa yksi käänteisluku  b={\tfrac {1}{a}}\in \mathbb {R} , jolle  a\cdot b=a\cdot {\tfrac {1}{a}}=1.
Yksikkö tarkoittaa alkiota, jolla on käänteisalkio  mutta joskus vain ykkösalkiota eli identiteettialkiota.
Formaali määritelmä, nimitykset ja merkinnät

Alkiolla  b on vasemmanpuoleinen käänteisalkio  a, jos  a*b=e, ja oikeanpuoleinen käänteisalkio, jos  b*a=e. Mikäli alkiolla on samanaikaisesti sekä vasemmanpuoleinen- että oikeanpuoleinen käänteisalkio, sanotaan vain, että sillä on olemassa käänteisalkio. Jos alkiolla on olemassa käänteisalkio sanotaan, että alkio on kääntyvä.
Jos laskutoimitusta pidetään luonteeltaan multiplikatiivisena, merkitään alkion  x käänteisalkiota  x^{-1}. Jos se taas on additiivinen, se merkitään kuten vastaluvutkin yhteenlaskussa eli  -x.