stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riigivolikogun vaalit 1940

Vuoden 1940 vaalien ehdokkaat julisteessa.
Riigivolikogun vaalit 1940 olivat Viron parlamenttivaalit. Ne pidettiin Konstanin Pätsin valtakaudella säädetyn Viron vuoden 1938 perustuslain mukaisesti 14.–15. heinäkuuta 1940.
Vaalit eivät olleet vapaat, sillä Neuvostoliiton vaikutusvalta Virossa oli kasvanut suureksi sen jälkeen kun maahan oli syksystä 1939 alkaen tullut Neuvostoliiton joukkoja. Vain Viron työväenliitto ETRL (vir. Eesti Töötava Rahva Liit) -nimiseen kommunistijohtoiseen blokkiin kuuluneet saivat asettua ehdokkaiksi.
Vaalit voitti ETRL, joka virallisten tietojen mukaan sai 92,8 % äänistä ja äänestysprosentti oli 84,1 %. Tosin äänestysprosenttia nostettiin keinotekoisesti vähentämällä äänioikeutettujen kansalaisten määrää (noin 35 000 kansalaista katosi vaaliluettelosta). Hylättyjä ääniä oli 7,2 %. Kaikki 80 Viron Työväenliiton ehdokasta julistettiin valituiksi.
Pätsin valtakausi oli päättynyt Neuvostoliiton miehitettyä Viron kesäkuun puolivälissä 1940. Monet hallituksen silloiset ja aiemmat jäsenet karkotettiin tai teloitettiin, mukaan lukien kahdeksan entistä pääministeriä ja 38 ministeriä. Ne vastuuhenkilöt, joita venäläiset eivät tavoittaneet, pakenivat maasta tai piiloutuivat.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: et:1940. aasta Riigivolikogu valimised
Natan Sharansky

Natan Sharansky
Natan Sharansky tai Štšaranski (hepr. ‏נתן שרנסקי‎, ven. Натан Щаранский) (s. 20. tammikuuta 1948 Donetsk, Ukrainalähde?) on neuvostoliittolaissyntyinen israelilainen toisinajattelija, sionisti, antikommunistinen poliitikko ja kirjailija. Hän on toiminut teollisuusministerinä, sisäministerinä, apulaispääministerinä, rakennus- ja asuntoministerinä sekä Ariel Sharonin toisessa hallituksessa Jerusalemin asioista vastaavana salkuttomana ministerinä.
Elämä ja ura

Natan Sharanskyn alkuperäinen nimi on Anatoli Borisovitš Štšaranski (Анатолий Борисович Щаранский). Hän syntyi Donetskissa Ukrainassa juutalaiseen perheeseen.
Sharansky suoritti Moskovassa sovelletun matematiikan korkeakoulututkinnon. Neuvostoliitossa asuessaan hänelle ei myönnetty Israeliin lähtöviisumia vuonna 1973. Sen jälkeen hän toimi englannin kielen kääntäjänä sekä muun muassa fyysikko Andrei Saharovin avustajana. Hänet pidätettiin vuonna 1977 ja seuraavana vuonna tuomittiin tekaistuin perustein Yhdysvaltojen vakoojana Siperiaan pakkotyöhön.
Sharanskysta tuli toisinajattelija ja monet ihmisoikeusjärjestöt, poliitikot ja diplomaatit vaativat hänen vapauttamistaan. Vuonna 1986 hänet lennätettiin DDR:ään ja hän sai luvan lähteä Länsi-Berliiniin. Hänet vaihdettiin yhteen neuvostovakoojaan, joka oli kaksoisagentti. Sharansky muutti myöhemmin Israeliin ja otti nimekseen hepreankielisen Natan-nimen.
Ronald Reagan myönsi Sharanskylle 1989 presidentin ansiomerkin Medal of Freedom.
Sharansky perusti 1995 Israelissa oikeistolaisen Yisrael Ba-Aliya-puolueen, jonka puheenjohtaja hänestä tuli. Vuosina 1996–1999 hän oli Israelin kauppa- ja teollisuusministeri, sittemmin hän toimi sisäministerinä ja asuntoministerinä sekä varapääministerinä. Sharansky erosi Sharonin hallituksesta vuonna 2005 vastalauseena Gazan juutalaisten evakuoinnille. Vuosina 2009–2018 hän toimi Israelin juutalaistoimiston puheenjohtajana.
Sharansky kuuluu niihin Israelin oikeistopoliitikkoihin, joiden mukaan palestiinalaisilla on oikeus omaan valtioon kunhan se ei uhkaa Israelia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natan Sharansky Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Myyras-Viirilä

Myyras-Viirilä on maaseutumainen asuinalue Sipoon läntisimmässä osassa. Tämä Sipooseen kuuluva alue työntyy kapeana kiilana Vantaan alueiden väliin. Mutkitteleva kuntaraja ylittää Lahdenväylän (valtatien 5) kahdesti ja vanhan Lahdentien (seututien 140) neljä kertaa sekä myös Keravanjoen kaksi kertaa.
Vuonna 2021 Myyras-Viirilässä asui noin 700 asukasta.
Vaikka alue kuuluu Sipooseen, monet alueen asukkaat toivoisivat alueen liittämistä Vantaaseen, koska Sipoon kunnan palveluja alueella ei ole käytännössä yhtään, mutta Vantaan puolella palveluja riittää paljon lähempänä.
Historia

Myyraksen pientaloalue syntyi sodan jälkeen 1940-luvulla. Ihmisillä oli tarvetta ja käyttöä viljelypalstoille, joita Vanhan Porvoontien varressa yhä sijaitseva Myyraksen kartano lohkoi ja myi tiluksiensa kauimmasta nurkasta halukkaille. Palstoille alkoi pian ilmestyä mökkejä, saunoja ja omakotitaloja.
Palvelut

Myyras-Viirilän alueella on vähän palveluja. Palvelujen vähyydestä johtuen osa alueen asukkaista toivoo, että alue liitettäisiin Vantaaseen, jolloin Vantaan palvelut olisivat asukkaiden käytössä. Tällä hetkellä lähimmät kunnalliset palvelut sijaitsevat kymmenen kilometrin päässä Nikkilässä. Vantaan puolella riittää esimerkiksi kouluja ja päiväkoteja, mutta ne eivät ole sipoolaisten käytettävissä. Toisaalta osa asukkaista epäilee, että Vantaa rakentaisi alueen täyteen, jolloin asukkaiden rakastama maaseutuidylli ei olisi enää entisensä.
Liikenneyhteydet

Myyras-Viirilän läpi kulkevat Vanha Porvoontie ja Lahdentie, jotka ovat pääasiallisia tieyhteyksiä alueelle. Myös Lahdenväylä (valtatie 4) kulkee alueen läpi, mutta lähin liittymä sijaitsee Vantaan puolella Kulomäentien kohdalla. Matka autolla Helsingin keskustasta kestää noin 30 minuuttia. Alueella on myös hyvät linja-autoyhteydet. Helsingin keskustasta pääsee Myyras-Viirilään alle tunnissa linjoilla 785K, 787K-788K ja 739. Tikkurilasta pääsee Myyras-Viirilään bussilla 736.
Urheilu

Myyras-Viirilässä toimii aktiivinen Sipoon myyrät -urheiluseura, jolla on Viirilässä oma luistelujää sekä valaistu kenttä. Seura järjestää monia erilaisia tapahtumia ja pitää latuverkostosta huolta. Seuraan kuuluu hieman yli 200 jäsentä.
Lähetystyö

Lähetystyö on sen tekijän oman uskonnon levittämistä edistäviä toimenpiteitä joko uskonnottomille tai toisen uskonnon edustamille henkilöille.  Lähetystyötä tutkivaa tieteenhaaraa kutsutaan missiologiaksi. Lähetystyötä tekeviä henkilöitä kutsutaan lähetystyöntekijöiksi. Lähetystyötä tekevät järjestöt toimivat usein yhteistyössä paikallisten kirkkojen tai järjestöjen kanssa. Työ itsessään on julistustyötä ja köyhien auttamista.  Pakkokeinoin käännyttämistä kutsutaan miekkalähetykseksi. Sisälähetystyöksi kutsutaan lähetystyötä, joka kohdistuu seurakunnan sisälle.
Islamilainen lähetystyö

Islam ei ole lähetysuskonto, ja lähetystyö on islamissa ollut jopa suoraan kiellettyä. Lähimpänä ajatusta lähetystyöstä on da’wa, joka tarkoittaa kutsumista islamiin. Se tarkoittaa kuitenkin samalla kehotusta alistua kalifin alamaiseksi. Islamoppaan sivuilla H. M. Baagil kirjoittaa: "Käytän mieluummin ilmausta "kääntyvät" kuin "käännyte­tään", sillä jokai­nen syntyy Jumalalle eli islamille alistuneena... Vanhem­mat tai yhteiskunta käännyttävät lapsen juutalaisuu­teen, kristinuskoon, muihin uskon­toihin tai ateis­miin...  Meillä ei ole organisoitua lähetystyötä ku­ten kristillisellä kirkolla."  Kutsun islamiin esittää kalifi ja kullekin kansalle myös sen oma profeetta (vrt. Koraani 35: 24: "Jokaisen kansan luo on tullut varoittaja"). Viimeisenä kaikista kansoista oman profeettansa, Muhammedin, saivat arabit.
Keskiajan klassinen šaria-käsikirja Reliance of the Traveller kertoo, että kalifin tulee kehottaa kaikkia juutalaisia, kristittyjä ja zarathustralaisia alistumaan islamiin. Se voi tarkoittaa joko kääntymistä tai sitä, että heistä tulee dhimmejä, jotka säilyttävät oman uskontonsa, mutta suostuvat kalifin hallittaviksi ja maksavat erityistä veroa (jizya), joka on tarkoitettu ei-muslimeille. Kuoltuaan dhimmit joutuvat helvettiin. Kalifin velvollisuutena on käydä pyhää sotaa (jihad) kaikkia niitä vastaan, jotka eivät suostu alistumaan.
PEW-tutkimuskeskuksen kyselyjen mukaan useimmissa islamilaisissa maissa suuri enemmistö muslimeista kannattaa šarian määräämää islamin vallan levittämistä. Joillakin alueilla, kuten Keski-Aasiassa tai Indonesiassa, sitä kannattaa vain vähemmistö muslimeista.
Mormonien lähetystyö

Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon lähetystyöntekijöitä kutsutaan puhekielessä usein mormonilähetyssaarnaajiksi. Mormonikirkolla on tällä hetkellä noin 85 000 kokoaikaista lähetyssaarnaajaa eri puolilla maailmaa. Koska Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko katsoo olevansa ainoa todellinen Kristuksen kirkko maan päällä, se tekee lähetystyötä myös kristillisissä maissa. Kirkon lähetystyöntekijöillä on yhtenäinen asu ja käyttäytymiskoodisto, mikä on tehnyt sen lähetyssaarnaajista helposti tunnistettavia.
MAP-kirkon lähetyssaarnaajat ovat yleensä alle 25-vuotiaita miehiä tai naisia. Lähetystyö on vapaaehtoista ja lähetyssaarnaajat rahoittavat oman lähetystyönsä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansanlähetyksen lähetystyö
Rossi, Jyrki: Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
UUT: Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Pulheim

| Pulheim |
| --- | --- |
 Pulheimin kaupungintalo
 Pulheim
 Koordinaatit: 51°0′N, 6°48′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Nordrhein-Westfalen
Hallintopiiri:  Köln
Piirikunta:  Rhein-Erft-Kreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Frank Keppeler (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  72,13 km²
Korkeus:  46 m
Väkiluku (31.12.2022):  55 530
 – Väestötiheys:  770 as./km²
 
 www.pulheim.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pulheim on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan ja sijaitsee Kölnin luoteispuolella. Vuoden 2022 lopussa kaupungin asukasluku oli 55 530. Pulheimin pinta-ala on 72,13 neliökilometriä, ja se on jaettu 12 kaupunginosaan.
Nykyinen Pulheim syntyi 1. tammikuuta 1975, kun alueuudistuksen myötä Pulheimin kuntaan liitettiin aiemmin itsenäisinä toimineita paikkakuntia. Kaupunginoikeudet uudelle Pulheimille myönnettiin 1. tammikuuta 1981.
Suomalainen sisäseikkailupuistoketju HopLop avasi 2018 ensimmäisen ulkomailla sijaitsevan ja siihen mennessä suurimman puistonsa Pulheimiin. Vuonna 2023 seikkailupuistosta tuli muiden HopLop-puistojen tapaan osa ruotsalaista  Leo's Groupia. Seuraavana vuonna puisto muutettiin Leo's-brändin alle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pulheim Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Riigikogun vaalit 1929

Riigikogun vaalit 1929 (IV Riigikogu valimised) olivat Viron parlamenttivaalit ja niissä valittiin satajäseninen neljäs riigikogu. Riigikogun vaaleissa käytettiin äänikynnystä: puolueen oli saatava vähintään kaksi paikkaa päästäkseen parlamenttiin.
Vaalit pidettiin 11.–13. toukokuuta 1929 ja hyväksyttyjä ääniä annettiin 508 106 (äänestysprosentti 69,3 %). Riigikogun paikat jakautuivat puolueittain seuraavasti:
Sosialistinen työväenpuolue 25 paikkaa (ääniosuus 24,0 %)
Maanviljelijöiden liitto 24 (23,1 %)
Asutustilalliset sekä vuokra- ja pienviljelijät 14 (13,7 %)
Viron työpuolue (ETE) 10 (10,2 %)
Viron kansanpuolue 9 (8,9 %)
Työläisten puolue (kommunistit) 6 (6,2 %)
Kristillinen kansanpuolue 4 (4,1 %)
Saksalais-ruotsalainen vaaliblokki 3 (3,2 %)
Asunnonomistajien liitto 3 (2,9 %)
Venäläinen kansalliskokous 2 (2,5 %)
Seuraava, viides riigikogu valittiin 21.–23. toukokuuta 1932.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: et:IV Riigikogu valimised
| n k  Vaalit ja kansanäänestykset Virossa |
| --- | --- |
Parlamenttivaalit: 1919 · 1920 · 1923 · 1926 · 1929 · 1932 · 1938 · 1940 · 1992 · 1995 · 1999 · 2003 · 2007 · 2011 · 2015 · 2019 · 2023
Kunnallisvaalit: 1993 · 1996 · 1999 · 2002 · 2005 · 2009 · 2013 · 2017 · 2021
Presidentinvaali: 1938 · 1992 · 1996 · 2001 · 2006 · 2011 · 2016 · 2021
Europarlamenttivaalit: 2004 · 2009 · 2014 · 2019 · 2024
Kansanäänestykset: 1923 · 1932 · 6/1933 · 10/1933 · 1936 · 1991 · 1992 · 2003
Mo i Rana

| Mo i Rana |
| --- | --- |
 Mo i Ranan keskustaa
 Mo i Rana
 Koordinaatit: 66°18′46″N, 14°8′34″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Nordland
Kunta:  Rana
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13,32 km²
Väkiluku (2023):  18 755
 – Väestötiheys:  1 453,9 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mo i Rana (eteläsaameksi Måehvie tai Måefie, pohjoissaameksi Muoffie) on kaupunki ja Ranan kunnan keskustaajama Norjan Nordlandin läänissä. Kaupungissa on 18 141 asukasta (vuonna 2011), ja sen pinta-ala on 13,32 neliökilometriä. Kaupunki sijaitsee aivan pohjoisen napapiirin eteläpuolella Ranfjord-vuonon pohjukassa Helgelandin alueella.
Saamelaiset ovat pitäneet kaupungin paikalla 1730-luvulta lähtien kesäisin markkinoita. Kaupungin kehitys lähti varsinaisesti käyntiin vuonna 1860, kun tie Ruotsiin valmistui. Kaupunkioikeudet Mo i Rana sai vuonna 1923.lähde?
Media

Paikallislehti Rana Blad ilmestyy neljästi viikossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mo i Rana Wikimedia Commonsissa
Superserien

| Superserien |
| --- | --- |

Laji:  amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):   Ruotsi
Perustettu:  1991
Edeltäjä:  Ruotsin mestaruussarja (1985–1990)
Joukkueita:  4
Hallitseva mestari:  Stockholm Mean Machines
Eniten mestaruuksia:  Stockholm Mean Machines (11)
Alempi taso:  Division 1
Sivusto:  amerikanskfotboll.swe3.se
Superserien on Ruotsin amerikkalaisen jalkapallon korkein sarjataso. Sarjassa pelaa neljä joukkuetta. Superserieniä on pelattu kaudesta 1991. Sitä edelsi Ruotsin mestaruussarja, jota pelattiin vuodesta 1985 lähtien.
Joukkueet > Joukkueet kaudella 2024

Seuraavat joukkueet osallistuivat sarjaan kaudella 2024:
AIK
Carlstad Crusaders
Limhamn Griffins
Kristianstad Predators
Oslo Vikings
Stockholm Mean Machines
Tyresö Royal Crowns
Örebro Black Knights
Joukkueet > Aikaisemmat joukkueet

Arlanda Jets
Djurgårdens IF
Göteborg Marvels
STU Northside Bulls
Uppsala 86ers
Västerås Roedeers
Ystad Rockets
Ruotsin mestarit

| --- | --- |
 2023: Stockholm Mean Machines  2022: Stockholm Mean Machines  2021: Örebro Black Knights  2020: Stockholm Mean Machines  2019: Stockholm Mean Machines  2018: Carlstad Crusaders  2017: Carlstad Crusaders  2016: Carlstad Crusaders  2015: Tyresö Royal Crowns  2014: Carlstad Crusaders  2013: Tyresö Royal Crowns  2012: Tyresö Royal Crowns  2011: Carlstad Crusaders  2010: Carlstad Crusaders  2009: Carlstad Crusaders  2008: Stockholm Mean Machines  2007: Carlstad Crusaders :  2006: Stockholm Mean Machines  2005: Stockholm Mean Machines  2004: Carlstad Crusaders  2003: Carlstad Crusaders  2002: Arlanda Jets  2001: Stockholm Mean Machines  2000: Stockholm Mean Machines  1999: Stockholm Mean Machines  1998: Stockholm Mean Machines  1997: Limhamn Griffins  1996: Kristianstad C4 Lions  1995: Limhamn Griffins  1994: Limhamn Griffins  1993: Uppsala 86ers  1992: Limhamn Griffins  1991: Uppsala 86ers 
1990: Danderyd Mean Machines
1989: Kristianstad C4 Lions
1988: Kristianstad C4 Lions
1987: Kristianstad C4 Lions
1986: Lidingö Pink Chargers
1985: Lidingö Pink Chargers
Jalkapallon naisten Afrikan-mestaruuskilpailut

| Naisten Afrikan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Perustettu:  1991
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:   Etelä-Afrikka
Eniten mestaruuksia:   Nigeria (11)
Sivusto:  African Women Championship
Naisten jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut on vuodesta 1991 lähtien järjestetty Afrikan jalkapalloliiton CAF:n maajoukkueiden mestaruusturnaus. Vuodesta 1998 lähtien se on järjestetty kahden vuoden välein ja joka toinen turnaus toimii myös naisten MM-kilpailuiden karsintakilpailuna.
Lopputurnaukseen osallistuu kahdeksan maata ja sen karsinnat järjestetään cup-muotoisena. Myös kaksi ensimmäistä turnausta pelattiin cup-muotoisena, kunnes vuonna 1998 siirryttiin nykyiseen sarjajärjestelmään. Edellinen lopputurnaus pidettiin Namibiassa vuonna 2014 ja se toimi myös vuonna 2015 Kanadassa järjestettävien maailmanmestaruuskilpailuiden karsintana.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kisat | Isäntämaa |  | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |  | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet | Pronssiottelu / Muut välieräjoukkueet |  | Joukkueet |
| Kisat | Isäntämaa |  | Mestari | Tulos | Hopeaa |  | Pronssia | Tulos | 4. sija |  | Joukkueet |
| 1991 | Ei isäntämaata |  |  Nigeria | 2–0 |  Kamerun |  |  Guinea ja  Sambia |  Guinea ja  Sambia |  Guinea ja  Sambia |  | 8 |
| 1991 | Ei isäntämaata |  |  Nigeria | 4–0 |  Kamerun |  |  Guinea ja  Sambia |  Guinea ja  Sambia |  Guinea ja  Sambia |  | 8 |
| 1995 | Ei isäntämaata |  |  Nigeria | 4–1 |  Etelä-Afrikka |  |  Angola ja  Ghana |  Angola ja  Ghana |  Angola ja  Ghana |  | 8 |
| 1995 | Ei isäntämaata |  |  Nigeria | 7–1 |  Etelä-Afrikka |  |  Angola ja  Ghana |  Angola ja  Ghana |  Angola ja  Ghana |  | 8 |
| 1998 |  Nigeria |  |  Nigeria | 2–0 |  Ghana |  |  Kongo | 3–3 ja. (3–1 rp.) |  Kamerun |  | 8 |
| 2000 |  Etelä-Afrikka |  |  Nigeria | 2–0 |  Etelä-Afrikka |  |  Ghana | 6–3 |  Zimbabwe |  | 8 |
| 2002 |  Nigeria |  |  Nigeria | 2–0 |  Ghana |  |  Kamerun | 3–0 |  Etelä-Afrikka |  | 8 |
| 2004 |  Etelä-Afrikka |  |  Nigeria | 5–0 |  Kamerun |  |  Ghana | 0–0 ja. (6–5 rp.) |  Etiopia |  | 8 |
| 2006 |  Nigeria |  |  Nigeria | 1–0 |  Ghana |  |  Etelä-Afrikka | 2–2 (5–4 rp.) |  Kamerun |  | 8 |
| 2008 |  Päiväntasaajan Guinea |  |  Päiväntasaajan Guinea | 2–1 |  Etelä-Afrikka |  |  Nigeria | 1–1 (5–4 rp.) |  Kamerun |  | 8 |
| 2010 |  Etelä-Afrikka |  |  Nigeria | 4–2 |  Päiväntasaajan Guinea |  |  Etelä-Afrikka | 2–0 |  Kamerun |  | 8 |
| 2012 |  Päiväntasaajan Guinea |  |  Päiväntasaajan Guinea | 4–0 |  Etelä-Afrikka |  |  Kamerun | 1–0 |  Nigeria |  | 8 |
| 2014 |  Namibia |  |  Nigeria | 2–0 |  Kamerun |  |  Norsunluurannikko | 1–0 |  Etelä-Afrikka |  | 8 |
| 2016 |  Kamerun |  |  Nigeria | 1–0 |  Kamerun |  |  Ghana | 1–0 |  Etelä-Afrikka |  | 8 |
| 2018 |  Ghana |  |  Nigeria | 0–0 ja. (4–3 rp.) |  Etelä-Afrikka |  |  Kamerun | 4–2 |  Mali |  | 8 |
| 2022 |  Marokko |  |  Etelä-Afrikka | 2–1 |  Marokko |  |  Sambia | 1–0 |  Nigeria |  | 12 |
| 2024 |  Marokko |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 12 |
Arnold Johan Messenius

Arnold Johan Messenius (1608–1651) oli ruotsalainen historioitsija. Hän pakeni Puolaan,selvennä ja joutui vakoilusta syytettynä Ruotsissa kiinni. Hän sai kuolemantuomion, mutta se muutettiin vankeudeksi, ja Messenius istui 14 vuotta Käkisalmen linnassa. Vapauduttuaan 1645 hänestä tuli valtakunnan historioitsija, ja hänet aateloitiin 1646. Hän ja hänen poikansa Arnold Messenius sekaantuivat myöhemmin poliittisiin salahankkeisiin, ja molemmat mestattiin.
Messenius tutki Sigismundin ja Kaarle IX:n aikaa. Hänen isänsä oli Johannes Messenius.
Liettuan suuriruhtinaskunta

Liettuan suuriruhtinaskunta (liett. Lietuvos Didžioji Kunigaikštystė; valkoven. Вялі́кае Кня́ства Літо́ўскае), ajan virallisen lakikokoelman mukaan täsmällisemmin Liettuan, Rusin ja Samogitian suuriruhtinaskunta, oli monikulttuurinen itäeurooppalainen valtio, joka eri muodoissaan oli olemassa 1200-luvun puolestavälistä vuoteen 1795 saakka.
Historia

Liettuan suuriruhtinaskunnan perustajia olivat pakanauskoiset liettualaiset. Valtio laajeni vähitellen käsittämään suuria osia entisestä Kiovan Rusista ja muista slaavilaisalueista niin, että se kattoi nykyisen Liettuan, Valko-Venäjän ja Ukrainan sekä osia Puolasta, Latviasta, Venäjästä ja Moldovasta. Laajimmillaan 1400-luvun lopulla se oli Euroopan suurin valtio, joka ulottui Itämereltä Mustallemerelle. Se oli monikansallinen ja moniuskoinen maa, jota luonnehti kielten, uskontojen ja kulttuuritaustojen kirjo.
Liettualaismaiden yhdistyminen alkoi 1100-luvun lopulla; ne taistelivat katolisia kristittyjä, Baltiassa valtaansa laajentavia Saksalaista ritarikuntaa ja liiviläistä Kalparitaristoa vastaan. Mindaugas kruunattiin Liettuan ensimmäiseksi ja ainoaksi jääneeksi kuninkaaksi vuonna 1253. Monikansallinen ja moniuskontoinen valtio Liettuasta kehittyi Gediminasin valtakauden (1316–1341) lopulla, ja se laajeni hänen poikansa Algirdasin kaudella.
Algirdasia seurannut Jogaila (Vladislav II Jagello) solmi elokuussa 1385 Krevan sopimuksen eli unionin. Tähän liittyi kaste katolisuuteen ja naimakauppa Puolan lapsikuningatar Jadwigan kanssa. Lisäksi maan historiaan tuli kaksi perustavanlaatuista muutosta: ensiksi aateliston ja kansalaisten tuli kääntyä katolisuuteen, toiseksi Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välille luotaisiin personaaliunioni.
Jogaila siirtyi Puolaan ja hallitsi Jagello-suvun ensimmäisenä kuninkaana. Liettuan suuriruhtinaana häntä seurasi Vytautas Suuri, jonka valtakauteen (1401–1430) liittyivät valtion suurimmat laajenemisvaiheet ja tärkeä voitto Saksalaisesta ritarikunnasta Tannenbergin taistelussa vuonna 1410, sekä toisaalta Liettuan aateliston aseman vahvistuminen. Vytautasin kauden jälkeen suhteet Puolaan heikkenivät. Liettuan aateliset, erityisesti Radvilat, yrittivät murtaa personaaliunionin. Moskovan suuriruhtinaskuntaa vastaan käytyjen epäonnisten sotien jälkeen liitto puolalaisten kanssa oli kuitenkin säilytettävä.
Lublinin sopimuksella vuonna 1569 luotiin uusi Puola-Liettuana tunnettu valtioliitto. Tässä valtiossa Liettuan suuriruhtinaskunta säilytti Puolan kuningaskunnan rinnalla poliittisen erillisaseman, jossa sillä oli oma hallitus, lait, armeija ja talous. Puola-Liettua menetti kuitenkin vähitellen alueitaan laajenevalle Moskovan Venäjälle. Tuhoisten sotien jälkeen kaikki Puola-Liettuan alueet lopulta jaettiin Venäjän, Itävallan ja Preussin kesken Puolan kolmannessa jaossa vuonna 1795. Käytännöllisesti katsoen kaikki Liettualle kuuluneet alueet joutuivat Venäjän keisarikunnan alaisuuteen. Aivan pieninä poikkeuksina joitain osia Volyniaa päätyi Itävallan arkkiherttuakunnalle ja joitain pohjoisia rajamaakuntien rippeitä Preussin kuningaskunnalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liettuan suuriruhtinaskunta Wikimedia Commonsissa
Arkansas

Arkansas (suom. [ˈɑrkɑnsɑs] tai [ˈɑrkɑnsoː], engl. [ˈɑːrkənsɔː]) on osavaltio Yhdysvaltain eteläosassa, lähellä Mississippijokea.
Maantiede

Arkansas’n itärajat myötäilevät enimmäkseen Mississippi-jokea.
Arkansas’n pääkaupunki on Little Rock, joka on ainoa yli 100 000 asukkaan kaupunki. Muita suurehkoja kaupunkeja osavaltiossa ovat muun muassa Fort Smith, Fayetteville ja Pine Bluff. Osavaltio rajoittuu pohjoisessa Missourin osavaltioon, idässä Mississippijoen takaisiin Tennesseen ja Mississippin osavaltioihin, eteläsuunnassa on Louisiana sekä lännessä pienen matkaa Texas sekä pitempi raja Oklahoman kanssa.
Luoteis-Arkansas kuuluu Ozarkylänköön, jolla sijaitsee Boston Mountains -vuorijono. Eteläosassa ovat Ouachitavuoret ja näitä osia jakaa Arkansasjoki. Arkansas’n ainoa kansallispuisto on Hot Springsin kansallispuisto.
Vuoden kuumimmat kuukaudet ovat heinä- ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Little Rockissa on yli 33 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin lähellä nollaa.