stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikanpikkuhaikara
Elintavat > Lisääntyminen

Amerikanpikkuhaikara munii hyvin piilotettuun, osmankäämeistä ja muista marskimaiden kasveista rakennettuun pesään 4 tai 5 munaa, joita molemmat emot hautovat.
Laji pesii yleensä kahdesti kesässä.
Elintavat > Ravinto

Amerikanpikkuhaikarat syövät kaloja ja hyönteisiä, joita ne nappaavat nokallaan nopein iskuin.
Käännös suomeksi
Kavo Laurila

Kavo Laurila laskuvarjoineen Malmin lentokentällä vuonna 1962.
Yrjö Kalervo ”Kavo” Laurila (s. 23. marraskuuta 1925 Kouvola) on suomalainen ilmailun ja laskuvarjohyppyjen harrastaja ja alan järjestöaktiivi. Ekonomin tutkinnon suorittanut Laurila teki varsinaisen työuransa liike-elämän palveluksessa, mutta kirjoitti sen ohella ilmailu- ja avaruuslentoaiheisia artikkeleita lehtiin ja ohjelmia Yleisradiolle vuosina 1956–2002, radioon satakunta ja televisioon viitisenkymmentä käsikirjoitusta.
Laurilaa pidetään suomalaisen laskuvarjourheilun alullepanijana. Hän oli perustamassa Suomen ensimmäistä alan yhdistystä Suomen Laskuvarjokerhoa vuonna 1960 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Ilmailuharrastus oli alkanut lennokkitoiminnasta jo nuorena ja eteni purjelentoon vuonna 1943, sotaohjaajakurssin nro 7 myötä moottorilentoon 1944 ja laskuvarjohyppyihin Yhdysvalloissa 1960. Lisäkoulutusta laskuvarjotoimintaan hän hankki useaan otteeseen 1960-luvulla Ranskan valtion koulutuskeskuksessa Lounais-Ranskan Biscarrossessa.
Laurila oli Suomen Ilmailuliiton hallituksen jäsen läpi 1960-luvun sekä järjestöön vuonna 1964 perustetun laskuvarjourheilun keskustoimikunnan LuKT:n ensimmäinen puheenjohtaja vuoteen 1970 saakka. Hän on Suomen Laskuvarjokerhon (nyk. Skydive Finland) kunniapuheenjohtaja ja Senior Skydivers -yhdistyksen kunniajäsen.
Kavo Laurila toimi sellu- ja paperialan myyntitehtävissä muun muassa Tampellassa. Kun vuonna 1970 kymmenen suomalaisyritystä (Enso-Gutzeit, Finnair, Kymin Oy, Outokumpu, Yhdyspankki, Rautaruukki, Strömberg, Tampella, Valmet ja Vuoksenniska) perustivat tasaosuuksin liikelentoyhtiö Oy Nordair Ab:n, Kavo Laurila nimitettiin sen toimitusjohtajaksi. Laurila työskenteli myös Kar-Airissa ja Finnairissa.
Teoksia

Jatkosodan kaukopartiolennot. Koala-kustannus 2002. ISBN 952-5186-30-X.
Ilmailuilmaisu. Mediapinta 2013. ISBN 978-952-235-676-5.
Aiheesta muualla

Kavo Laurila esiintyy kertojana käsikirjoittamassaan dokumentissa Malmin lentoasemasta vuodelta 2014, video 27 min, Yle Elävä arkisto
Sven Lavela

Sven Alarik Lavela (16. helmikuuta 1911 Helsinki – 6. kesäkuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen klarinetisti ja musiikkipedagogi.
Lavela aloitti klarinetinsoiton opintonsa vuonna 1926 Puolustusvoimien soitto-oppilaskoulun ensimmäisellä vuosikurssilla. Hänen opettajiinsa kuuluivat Kusti Aerila ja Cosimo Sgobba. Hän omaksui vaikutteita myös myöhemmiltä yhteistyökumppaneiltaan Matti Rajulalta ja Mario Sgobbalta. Lavela teki vuonna 1949 opintomatkan Pariisiin. Tällöin hän tutustui ranskalaiseen klarinettikouluun ja sitä tunnetuimmin edustaneeseen Louis Cahuzaciin. Hän kunnioitti myös vanhan saksalaisen klarinettikoulukunnan ihanteita. Lavela soitti Helsingin teatteriorkesterissa vuosina 1937–1945. Vuosina 1945–1971 hän toimi Radion sinfoniaorkesterin klarinettiryhmän äänenjohtajana. Hän opetti Sibelius-Akatemiassa vuosina 1948–1978, vuodesta 1966 lehtorina. Lavela opetti monia myöhempiä Suomen eturivin klarinetisteja, ja kaikkiaan hänellä oli satoja oppilaita. Hänen kuollessaan klarinetin äänenjohtajina Suomen orkestereissa toimineet olivat enimmäkseen hänen oppilaittensa oppilaita.
Lavela esiintyi usein Radion sinfoniaorkesterin solistina Paul Hindemithin, Aarre Merikannon, Frank Martinin ja Bernhard Henrik Crusellin teosten esityksissä. Hänen ohjelmistonsa kattoi myös runsaasti kamarimusiikkia. Lavela oli vielä 1990-luvulla aktiivinen Karelia-puhallinorkesterin soittajana. Hänelle myönnettiin Suomen Klarinettiseura ry:n kunniajäsenyys. Hän kuoli 84-vuotiaana äkilliseen sairauskohtaukseen.
Kristian Luuk

| Kristian Luuk |
| --- | --- |
 Luuk vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1966 (ikä 58) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  juontaja, näyttelijä, koomikko
Puoliso:  Carina Berg (2008–2018)
Lapset:  3
Muut tiedot
Aktiivisena:  1993–
Ants Robert Christian Luuk (s. 14. heinäkuuta 1966 Tukholma) on ruotsalainen virolaistaustainen koomikko, näyttelijä ja juontaja.
Ura

Luuk opiskeli Tukholman kauppakorkeakoulussa, mutta jätti diplomiekonomin opintonsa kesken ja alkoi vuonna 1993 muutaman muun henkilön kanssa tehdä suosittua radio-ohjelmaa nimeltä Hassan, jossa hän soitti pilapuheluita. Pari vuotta myöhemmin hän sai televisioon TV4-kanavalle oman keskusteluohjelman Sen kväll med Luuk, johon hän sai innoituksen Conan O'Brienin talk show'sta. Ohjelmaa tehtiin 15 kautta vuosina 1996–2004 ja siinä vierailivat muun muassa Madonna ja Bruce Springsteen. Vuosina 2007 ja 2008 Luuk juonsi SVT:lle Melodifestivalenia.
Vuodesta 2009 hän on juontanut På spåret -visailuohjelmaa yhdessä Fredrik Lindströmin kanssa. Vuosina 2016–2018 Luuk juonsi populääritiedeohjelmaa Fråga Lund. Vuonna 2019 (ja myöhemmin toisella kaudella 2020) hän näytteli kansliapäällikköä SVT:n huumorisarjassa Dips, joka kertoi kuvitteellisesti Ruotsin ulkoministeriön arkipäivästä. Syksyllä 2019 Luuk juonsi koomikko Daniel Hallbergin kanssa keskusteluohjelmaa Luuk & Hallberg. Keväällä 2021 SVT:llä alkoi Luukin juontama Veckans ord med Kristian Luuk, jossa jokaisessa jaksossa käsitellään johonkin tiettyyn sanaan liittyviä teemoja.
Ura > Palkinnot

Luuk on vastaanottanut Aftonbladetin "Vuoden miespuolinen tv-persoona" -palkinnon kuusi kertaa vuosina 1998–2004 (vuonna 2002 palkinnon sai Fredrik Lindström). Vuonna 2010 hänen ja Lindströmin juontama På spåret voitti parhaan viihdeohjelman Kristallen-palkinnon.
Yksityiselämä

Luukin vanhemmat pakenivat lapsina Virosta toisen maailmansodan aikana ja tapasivat Ruotsissa 25-vuotiaina. Luuk kävi lapsena vironkielistä koulua ja puhuu sujuvaa viroa. Hän asui 11–14-vuotiaana San Franciscossa, jossa hänen isänsä työskenteli IBM:n palveluksessa. Hänellä on Martin-niminen veli, joka on koulutukseltaan juristi, mutta tehnyt uransa kirjailijana ja näyttelijänä.
Luukilla on kolme lasta, kaksi aiemman Anna-vaimon kanssa ja yksi juontaja Carina Bergin kanssa, josta hän erosi vuonna 2018.
Filmografia

Radio-ohjelmat
Hassan, Sveriges Radio P3, 1993–1994
Sommar i P1, Sveriges Radio P1, kesäpuhuja, 1996 ja 2009
Luuk & Lokko, Sveriges Radio, 2012
Keskusteluohjelmat
Knesset, ZTV, 1995–1997
Sen kväll med Luuk, TV4, 1996–2004
God natt, Sverige, TV4, 2005
Videokväll hos Luuk, SVT, 2007–2008
Luuk & Hallberg, SVT, 2019
Juontajana
Melodifestivalen, SVT, 2007–2008
På spåret, SVT, 2009–
Maestro, SVT, 2011
Fråga Lund, SVT, 2016–2018
Veckans ord med Kristian Luuk, SVT, 2021
Elokuvat ja tv-sarjat
Känd från TV, 2001
Helt Perfekt, Kanal 5, 2019
Dips, SVT, 2019–
Podcastit
TV med Luuk, 2015–2016
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz
Lauluja elämästä

| Lauluja elämästä Veikko Lavi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox
 Formaatti: LP-levy, C-kasetti
 Tuottaja(t): Harri Saksala
 Tyylilaji: iskelmä, huumorimusiikki
 Levy-yhtiö: Discophon
 Levymerkki: RCA Records
Veikko Lavin muut julkaisut
| Huumoria tunteella 1978 | Lauluja elämästä  | Ruusuja ja risuja 1980 |
Lauluja elämästä on Veikko Lavin musiikkialbumi vuodelta 1979. Sen tunnetuimpia kappaleita ovat singlen A- ja B-puolina julkaistut ”Onnen pipanoita” ja ”Depressio tango” sekä albumin B-puolen aloittava ”Takarivin Taavi”.
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Lavi itse, ja sovitukset on tehnyt Kalevi Nyqvist. Albumin on tuottanut Harri Saksala. Albumilla soittavia muusikoita ei ole lueteltu levykannessa. Kannen kuvan on ottanut Ari Hietala ja takakannen esittelytekstin on kirjoittanut Peter von Bagh.
Kappale ”Syntisen virsi” oli ollut valmiina jo kymmenen vuotta ennen levytystä, ja se oli herättänyt kohua Lavin esittäessä sen julkisesti Mikkelissä heinäkuussa 1969 järjestetyssä itäsuomalaisen kulttuurin seminaarissa. Laulu kertoo vakavasti sairastuneesta sotaveteraanista, joka tilittää elämäänsä ja syntejään Jumalan edessä. Lavi itse kertoi esityksen jälkeen käsittäneensä lopun elämänsä suunnan: hän tekisi tosielämästä kertovia lauluja. ”Ensimmäinen tukki” -runo oli alun perin ilmestynyt Karhula-lehdessä vuonna 1963.
Kappaleet > A-puoli

Onnen pipanoita – 3.02
Riisitilanne – 2.42
Ensimmäinen tukki – 5.15
Lemmenvällyt – 3.03
Pitkäkorvat – 2.23
Kotikuja – 2.36
Kappaleet > B-puoli

Takarivin Taavi – 3.41
Depressio tango – 2.50
Lauluni Suomelle – 3.25
Sorsa ja ukko – 2.35
Syntinen virsi – 3.41
Leivän ylistys – 2.00
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Kalle Heikkinen kuvasi albumin arvostelussa Lavia harvinaiseksi iskelmien tekijäksi, joka kykenee välittämään lauluissaan aitoja tunteita ja koskettavia tarinoita tavallisista ihmisistä: ”Lavin levyt ovat mainio oppitunti siitä, miten tunteita voidaan kuvata muutenkin kuin teennäisin rakkaudenvaloin.” ”Takarivin Taavi” voitti tuoreeltaan Jaakko Jahnukaisen juontaman television Levyraadin.
Lautiosaaren seisake

Lautiosaaren seisake oli liikennepaikka rataosuudella Oulu-Tornio. Perustettaessa se sijaitsi Kemin maalaiskunnassa, mutta kuntaliitoksen myötä siirtyi osaksi Kemiä vuonna 1931. Etäisyyttä Helsinkiin Haapamäen ja Seinäjoen kautta oli 863,71 kilometriä. Nykyinen liikepaikkarakennus piha-alueineen on yksityiskäytössä.
Launonen

| Launonen |
| --- | --- |
 Launonen
 Koordinaatit: 60°44.913′N, 24°34.703′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Kunta:  Loppi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä, taajama
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Launonen on kylä Lopen kunnassa. Kylä sijaitsee suurin piirtein Lopen kirkonkylän ja Riihimäen puolessa välissä. Matkaa molempiin on noin 12 kilometriä.
Historiaa

Launosissa on ollut asutusta jo runsaan tuhannen vuoden ajan. Launosten kylän nykytilaan vaikuttava historian jakso alkaa noin 1860-luvulta, jolloin kylän kartanoihin asettui vahvoja maatalouden kehittämisestä kiinnostuneita isäntiä. Voimakas maatalouden uudistaminen Launosten kartanossa ja erityisesti Santamäen kartanossa merkitsi suurta työvoiman lisäystä kylässä.
Santamäessä ryhdyttiin kehittämään myös monenlaista muuta tuotantoa kasvavan maatalouden tueksi, kuten meijeri, saha, tiilitehdas sekä mylly. Kormun kartano tuli naimakaupan mukana osaksi Santamäen isännän H. G. Paloheimon kasvavaa talousmahtia. Vuonna 1907 Paloheimo rakennutti kapearaiteisen hevosvetoisen Riihimäen–Lopen rautatien, joka kulki Kormun, Santamäen ja Launosten kylän läpi Kesijärvelle. Launosten rautatieasemalta oli säännöllistä henkilöliikennettä Riihimäelle vuodesta 1911 radan liikenteen muututtua höyryvetoiseksi. Rata oli toiminnassa vuoteen 1952.
Aiheesta muualla

Launosten kyläyhdistys ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Alhainen, Aatos (toim.): Kartanokulttuurista nykyaikaan : Kormun-Launosten kyläkirja. Kormun-Launosten kylätoimikunta 1997. ISBN 952-90-8602-4.
Lopen kylät
Hunsala
Joentaka
Kormu
Launonen
Lopen kirkonkylä
Läyliäinen
Ourajoki
Pilpala
Räyskälä
Sajaniemi
Salonkylä
Teväntö
Topeno
Vojakkala
Luettelo kiertoradoista

Tämä on luettelo kiertoradoista keskuskappaleen tai tietyn rataparametrin mukaan lajiteltuna.
Maan kiertoradat

| Nimi | Alue | Alue | Etäisyys Maan pinnasta (km) | Etäisyys Maan keskipisteestä (km) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maa |  | Sininen/ruskea kuva | 0 | 6 370 |
| Erittäin matala Maan kiertorata |  |  | alle 400 km |  |
| Matala Maan kiertorata (LEO) |  | Syaani alue | 160–2 000 | 6 530–8 370 |
| Keskikorkea Maan kiertorata (MEO) |  | Keltainen alue | 2 000–34 780 | 8 370–41 150 |
| Kansainvälisen avaruusaseman kiertorata (ISS) |  | Punainen pisteviiva | 500 | 6 870 |
| Global Positioning System-satelliittien kiertorata (GPS) |  | Vihreä katkopisteviiva | 20 230 | 26 600 |
| Geostationaarinen kiertorata |  | Musta katkoviiva | 35 794 | 42 164 |
Keskuskappale

Galaksikeskinen kiertorata: Galaksia kiertävä kiertorata. Aurinko on Linnunradan keskusta kiertävällä radalla.
Aurinkokeskinen kiertorata: Aurinkoa kiertävä kiertorata. Aurinkokunnan kaikki planeetat, komeetat ja asteroidit sekä jotkut satelliitit ja avaruusromua on aurinkokeskisellä kiertoradalla.
Maakeskinen kiertorata: Maata kiertävä kiertorata. Kuu ja lukuisat satelliitit ovat tällä radalla.
Areokeskinen kiertorata: Marsia kiertävä kiertorata. Tällä kiertoradalla ovat kuut.
Korkeus

Matala Maan kiertorata (LEO): Maakeskinen kiertorata, jonka korkeus on väliltä 0–2 000 km
Keskikorkea Maan kiertorata (MEO): Maakeskinen kiertorata, jonka korkeus on väliltä 2 000–35 786 km.
Korkea Maan kiertorata (HEO): Maakeskinen kiertorata, jonka korkeus on yli 35 786 km.
Inklinaatio

Kalteva kiertorata : Kiertorata, jonka inklinaatio on referenssitasoon (tavallisesti ekvaattorin taso) nähden ei ole 0.
Polaarinen kiertorata:  Kiertorata, jonka inklinaatio on lähes 90 astetta eli satelliitti kiertää joka kierroksella likimain kummankin navan yli.
Eksentrisyys

Ympyräkiertorata: Kiertorata, jonka eksentrisyys on 0 ja joka on siten ympyrän muotoinen.
Ellipsirata : Kiertorata, jonka eksentrisyys on väliltä 0–1 eli jonka muoto on ellipsi.
Hohmannin siirtorata: Kiertoratatoimi, joka siirtää avaruusaluksen toisen kappaleen kiertoradalta toiselle.
Geosynkroninen siirtorata: Kiertorata, jonka perigeum on matalan Maan kiertoradan (LEO) korkeudella ja jonka apogeum on geosynkronisen kiertoradan korkeudella.
Geostationaarinen siirtorata:  Kiertorata, jonka perigeum on matalan Maan kiertoradan (LEO) korkeudella ja jonka apogeum on geostationaarisen kiertoradan korkeudella.
Molnija-kiertorata:  Hyvin elliptinen kiertorata, jonka inklinaatio on 63,4° ja kiertoaika on puoli sideeristä päivää (noin 12 tuntia). Tällaisella radalla oleva satelliitti on suurimman osan ajasta tietyn alueen yllä.
Tundrakiertorata:  Hyvin elliptinen kiertorata, jonka inklinaatio on 63,4° ja kiertoaika on sideerinen päivä (noin 24 tuntia). Tällaisella radalla oleva satelliitti on suurimman osan ajasta tietyn alueen yllä.
Hyperbolinen kiertorata: Kiertorata, jonka eksentrisyys on enemmän kuin 1. Tällaisella radalla kappaleella on pakonopeutta suurempi ratanopeus, joten se pakenee keskuskappaleensa kiertoradalta.
Parabolinen kiertorata : Kiertorata, jonka eksentrisyys on 1. Tällaisella radalla kappaleella on pakonopeutta vastaava ratanopeus, joten se pakenee keskuskappaleensa kiertoradalta.
Pakorata (EO): Parabolinen kiertorata, jossa kappaleella on pakonopeus ja se liikkuu poispäin keskuskappaleelta.
Kaappausrata: Parabolinen kiertorata, jossa kappaleella on pakonopeus ja se liikkuu kohti keskuskappalettaan.
Synkronisuus

Synkroninen kiertorata: Kiertorata, jossa satelliitin kiertoaika on sama kuin keskuskappaleen pyörähdysaika. Maalla se on 23 tuntia 56 minuuttia 4,091 sekuntia. Lisäksi näiden kiertosuunta on sama. Keskuskappaleen havaitsijasta satelliitti tekisi taivaalla kahdeksikon muotoista analemma kuviota.
Puolisynkroninen kiertorata (SSO): Kiertorata, jonka korkeus on noin 20 200 km ja jonka kiertoaika on noin 12 tuntia.
Geosynkroninen kiertorata (GEO) : Kiertorata, jonka korkeus on noin 35 786 km. Maassa oleva havaitsija näkee satelliitin tekevän taivaalla analemma kuviota.
Geostationaarinen rata (GSO):  Geosynkroninen kiertorata, jonka inklinaati on 0. Maassa olevasta havaitsijasta kappale näyttää olevan taivaalla paikoillaan.
Ylisynkroninen kiertorata: Kiertorata vähän yli geosynkronisen kiertoradan, jossa satelliitit ajautuvat Maasta katsoen länteen.
Alisynkroninen kiertorata: Kiertorata vähän alle geosynkronisen kiertoradan, jossa satelliitit ajautuvat Maasta katsoen itään.
Hautakiertorata:  Kiertorata muutaman sata kilometriä yli geosynkronisen kiertoradan, jossa satelliitit ajautuvat Maasta katsoen länteen. Satelliitit siirretään sinne niiden toiminta-ajan lopuksi.
Areosynkroninen kiertorata: Synkroninen kiertorata Marsin ympärillä, jonka kiertoaika on Marsin sideerinen päivä eli 24,6229 tuntia.
Areostatinaarinen kiertorata (ASO): Pyöreä Areosynkroninen kiertorata Marsin ekvaattorin tasossa ja noin 17 000 kilometrin korkeudella. Marsin pinnalla olevasta havaitsijasta satelliitti on taivaalla paikallaan.
Heliosynkroninen kiertorata: Aurinkokeskinen kiertorata, missä satelliitin kiertoaika on sama kuin Auringon pyörähdysaika.
Muita kiertoratoja

Aurinkosynkroninen rata: Kiertorata, jonka korkeus ja inklinaatio ovat sellaiset, että satelliitti ylittää planeetan pinnan aina samaan paikalliseen aurinkoaikaan. Tällaisella radalla satelliitti on jatkuvasti samassa auringonvalossa, mikä on hyödyllistä valokuvaamiselle ja sääsatelliiteille.
Kuun kiertorata: Maan Kuun kiertorata Maan ympäri. Keskimääräinen korkeus on 384 403 km.
Lagrangen piste
Kuun siirtorata (LTO) Hohmannin siirtorata Maasta Kuuhun.
Progradinen kiertorata: Kiertorata, jossa inklinaatio on vähemmän kuin 90° eli satelliitti kiertää samaan suuntaan kuin keskuskappale pyörii.
Retrogradinen kiertorata: Kiertorata, jossa inklinaatio on enemmän kuin 90° eli satelliitti kiertää eri suuntaan kuin keskuskappale pyörii. Aurinkosynkronisia ratoja lukuun ottamatta harvat satelliitit laukaistaan retrogradisille radoille, koska polttoainetta tarvitaan huomattavasti ennemmän kuin progradiselle kiertoradalle pääsyssä. Tämä johtuu siitä, satelliitilla on jo ennen laukaisua keskuskappaleen pyörimisestä johtuva progradinen nopeus.
Hevosenkenkärata
Kaatopaikkarata: kiertorata muutama sata kilometriä geosynkronisen radan ulkopuolella, jonne parkkeerataan esimerkiksi käytöstä poistetut tietoliikennesatelliitit.
Mittakaavassa olevat Maan kiertoradat, katso taulukko.
Erityyppisiä kiertoratoja gravitaatiokentässä. Harmaa: ympyrärata, punainen: ellipsirata, vihreä: paraabelirata, sininen: hyperbelirata. Kuvioon merkityt luvut (e) tarkoittavat ratojen eksentrisyyksiä.
Liana Kaarina

| Liana Kaarina |
| --- | --- |
 Liana Kaarina vuonna 1965.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Liana Kaarina Leskinen
Syntynyt: 16. toukokuuta 1937 Helsinki (ikä 87)
Ammatti:  näyttelijä kirjailija
Puoliso:  Hannu Kyllästinen  (vih. 1961; ero 1965) Teini Salokangas  (vih. 1965; ero 1967) Elias Ohayon  (vih. 1969; ero 1977)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1959–
Merkittävät roolit:  Kuu on vaarallinen
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Liana Kaarina Ohayon (o.s. Leskinen; s. 16. toukokuuta 1937 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja kirjailija. Hän aloitti uransa lausujana ja tragediennena, mutta tuli tunnetuksi näyteltyään 1960-luvulla useissa Suomen Filmiteollisuuden elokuvissa. Hänen roolinsa olivat usein vamppeja ja viettelijättäriä, jotka tekivät hänestä aikansa seksipommin. Liana Kaarina teki tunnetuimman vamppiroolinsa menestyselokuvassa Kuu on vaarallinen, joka oli hänen läpimurtonsa filmitähtenä.
Liana Kaarina menestyi ennen elokuvauraansa nuorisoteatterissa ja hänellä oli 1960-luvulla kiinnitys Teatteri Jurkkaan. Hän kärsi samalla alkoholismista ja syömishäiriöstä. Raitistuttuaan hän asui 25 vuotta ulkomailla ennen paluutaan Suomeen 1994.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Liana Kaarina oli Perussuomalaisten ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä, mutta ei tullut valituksi.
Liana Kaarinan elämästä on tehty dokumentti Rakkaudella Liana Kaarina, jonka ensiesitys oli Yle TV1 -kanavalla 4. syyskuuta 2022.
Varhaiselämä

Liana Kaarina Leskinen syntyi 1937 Helsingissä. Hän oli ei-toivottu lapsi – eronneilla vanhemmilla ei ollut mahdollisuutta huolehtia hänestä, joten hän asui ensimmäiset vuotensa vieraan naisen luona. Hän tapasi oman äitinsä vasta aikuisiällä. Liana Kaarina on kuvaillut äitiään seuraavasti: ”Hän oli oikea charmipakkaus, mutta luonteeltaan täysin mahdoton.”
Kaksivuotiaasta alkaen Liana Kaarina kasvoi isovanhempiensa luona, ja hänelle tärkeimmäksi ihmiseksi muodostui isoäiti. 13-vuotiaana Liana Kaarina oli onnettomuudessa, jossa hän kaatui jäälle niin että kolme etuhammasta katkesi ja niiden tilalle laitettiin tekohampaat. 15-vuotiaana hän sairasti keuhkotuberkuloosin, josta selvisi uutuuslääkkeen vankomysiinin avulla. Liana Kaarina on kertonut kärsineensä nuoresta lähtien alemmuuskompleksista ja piti itseään muita rumempana.
Ura

Liana Kaarina kävi lukion jälkeen Ateneumissa iltakoulua. Hän aloitti vuonna 1957 Nuorisoteatterin lausujana ja sai kiinnityksen Emmi Jurkan perustamaan huoneteatteri Jurkkaan. Hän esiintyi lisäksi hammastahnamainoksessa. Liana Kaarina sai hyvää palautetta vanhan naisen roolistaan Nuorisoteatterissa ja piti kohtalonaan tragediennen osia.
Näyttelijä Åke Lindman ja ohjaaja Aarne Tarkas löysivät Liana Kaarinan filmiin avustajien joukosta. Hänen ensimmäiset roolinsa olivat pieniä, muun muassa koululaisen osa elokuvassa Opettajatar seikkailee (1960). Ensimmäinen isompi osa oli SF-elokuvassa Minkkiturkki (1961). Tuohon aikaan isoja filmiosia juhlittiin ja lehdet mainostivat yleisölle uutta tähteä. Liana Kaarina teki sivuosia myös Tarkaksen komedioissa ja piti elokuvantekoa sinänsä mukavana, mutta ei täysin omana alanaan.
Liana Kaarinan läpimurto tapahtui Toivo Särkän ohjaamassa draamaelokuvassa Kuu on vaarallinen (1962). Sensuellin viettelijättären osassa hänestä leivottiin koko kansan seksisymboli. Elokuvasta tuli hitti ja se myytiin kaikkiaan 36 maahan aina Yhdysvaltoja myöten. Liana Kaarinan alastonuinti sekä intiimit kohtaukset vastanäyttelijä Esko Salmisen kanssa koettelivat sensuuria. Liana Kaarina ei olisi halunnut tehdä uintikohtausta lainkaan ja suostui vasta, kun Särkkä oli juottanut hänelle puoli pulloa konjakkia.
Kohuvampin imago sai naiset mulkoilemaan Liana Kaarinaa kadulla ja miehet huohottivat hänen peräänsä. Liana Kaarina itse vierasti imagoaan, sillä hän oli ujo ja epävarma eikä pitänyt itseään viehättävänä: ”Toisin kuin seksileimani antoi ymmärtää, en ollut seksuaalisesti mitenkään aktiivinen ihminen.” Vaikka Liana Kaarinaa pidettiin yksityiselämässäänkin miestennielijänä tai kevytkenkäisenä bimbona, hän eli avioliitossa ja teki päivät töitä niin teatterissa, elokuvissa kuin radiossakin.
Kuu on vaarallinen -elokuvan jälkeen vamppiroolit jatkuivat, muun muassa Helge Heralan kanssa elokuvassa Johan nyt on markkinat! (1966). Liana Kaarina on esiintynyt valkokankaalla viimeksi vuonna 1967 elokuvassa Elokuva jalostavasta rakkaudesta. Muutettuaan ulkomaille 1969 hän teki töitä muun muassa kuvataiteilijana, lausujana ja kirjailijana. Liana Kaarina on julkaissut runokokoelman ja muutamia romaaneja sekä omaelämäkerran.
Liana Kaarina on ollut julkisuudessa avoin ongelmistaan bulimian ja alkoholismin kanssa. Alkoholinkäyttö oli runsasta jo teatteriuran alussa, sillä ennen näytöksiä ei voinut syödä ja niiden jälkeen Liana Kaarina suuntasi usein kollegoineen ravintolaan. Juominen oli hänelle omien sanojensa mukaan keino hukuttaa kärsimänsä alemmuuskompleksi, ja alkoholinkäyttö jatkui läpi 1960-luvun.
2000-luvun alussa Liana Kaarina esiintyi määräaikaisella sopimuksella Kulttuurikulman teatteriproduktioissa. Näytelmän Harold ja Maude naispäärooli Moskovan näytöksessä toi hänelle loistavat arvostelut.
Liana Kaarinasta tehtiin dokumenttielokuva Rakkaudella Liana Kaarina, jonka ensiesitys oli Teemalla ja Femillä 26. helmikuuta 2025.