stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flygflottilj 19
Tapahtumia > Tammikuu 1940

12. tammikuuta Gloster Gladiator I F:llä lentävä vänrikki Ian Iacobi ampui alas Märkäjärvellä 145 IAP:n Polikarpov I-15bis -hävittäjän. Tämä oli kaikkien aikojen ensimmäinen Ruotsin ilmavoimien lentäjän ilmavoitto. 145 IAP:n hävittäjät ampuivat alas Hawker Hart I Z:n Märkäjärvellä. Lentäjä vänrikki Fritz Färnström ja ampuja alikersantti Thure Hansson pelastuivat. Heidät löysi suomalainen partio seuraavana päivänä Räisälän kylän alueelta.
Hawker Hart I X ja Hawker Hart I Y törmäsivät toisiinsa Märkäjärvellä viimeisen rynnäkköhyökkäyksen jälkeen Sallan eteläpuolella. Y:n lentäjä luutnantti Per Sterner joutui vangiksi ja tähystäjä luutnantti Anders Zachau kuoli. X:n lentäjä vänrikki Arne Jung joutui vankeuteen, mutta ampuja ylikersantti Matti Sundsten selvisi. Sallan pataljoonan partio löysi 16. tammikuuta nääntyneen ja väsyneen Sundstenin Märkäjärven eteläpuolelta. Kolme neuvostoliittolaista I-15:ä tuhottiin kentälleen. Per Sterner ja Arne Jung vapautuivat sotavankeudesta toukokuussa 1940.
Hawker Hartit onnistuivat 12. tammikuuta pommittamaan neuvostoliittolaisia marssivia rivistöjä Märkäjärvellä melko hyvin tuloksin. Parakkeja ja ajoneuvokeskityksiä oli pommitettu tuleen. Osasto kokonaisuudessaan onnistui neljän I-15-hävittäjän tuhoamisessa, joista kolme jäälle ja yksi ilmassa.
17. tammikuuta neljä Gloster Gladiator -hävittäjää tiedusteli päivällä Neuvostoliiton 9. armeijan vetäytymistä Joutsijärveltä Sallan suuntaan Märkäjärven ja Sallan alueilla. Gloster Gladiator I F:llä lentänyt vänrikki Per-Johan Salwén Kuolajärvellä ja Gloster Gladiator I C:llä lentänyt vänrikki Roland Martin Märkäjärvellä ampuivat kumpikin alas yhden 145 IAP:n I-15bis-hävittäjän. Varmistus näihin kahteen ilmavoittoon saatiin vasta seuraavana päivänä suomalaisen radiotiedustelun siepattua venäläisten raportin kahden venäläiskoneen tuhoutumisesta.
22. tammikuuta kaksi Hart-konetta pommitti venäläisen 145. hävittäjälentorykmentin tukikohtaa Kairalassa.
23. tammikuuta hävittäjät partioivat Märkäjärven alueella estääkseen neuvostoliittolaisten matalahyökkäykset. Ilmataistelussa Gloster Gladiator I B putosi ja vänrikki J. Sjökvist sai surmansa.
Tapahtumia > Helmikuu 1940

1. helmikuuta Gloster Gladiator I F:llä lentänyt vänrikki P-J Salwén pudotti neuvostoliittolaisen SB-2-pommikoneen Rovaniemen yläpuolella.
4. helmikuuta rykmentin koneet suorittivat yöhyökkäyksen Sallaan.
16. helmikuuta F19 sai yhden Hawker Hart -koneen lisää.
18. helmikuuta kaksi Hawker Hart -konetta pommitti neuvostoliittolaisten Kairalan tukikohtaa Kuolajärvellä. Kolmen seuraavan päivän aikana osasto suojasi ruotsalaisen vapaaehtoisjoukon, Svenska Frivilligkårenin, siirtoa rautateitse Kemistä Kemijärvelle.
20. helmikuuta Gloster Gladiator -hävittäjä tavoitti DB-3-lentueen Vaalan lähistöllä ja vaurioitti yhtä. Oulussa Gloster Gladiator I E meni ympäri laskussa vaurioituen.
21. helmikuuta kahden Gloster Gladiator -hävittäjän partio kohtasi Rovaniemen läheisyydessä DB-3-laivueen, josta ampuivat alas yhden ja vaurioittivat toista.
22. helmikuuta kaksi Hawker Hart -hävittäjää pommitti neuvostoliittolaisten ryhmityksiä Märkäjärvellä.
28. helmikuuta Svenska Frivilligkåren otti rintamavastuun Sallan Märkäjärvellä ja suomalaisjoukot siirrettiin Kannaksen rintamalle Viipurinlahdelle.
Tapahtumia > Maaliskuu 1940

7. maaliskuuta Gloster Gladiator I:llä Vaalasta startannut vänrikki Einar Tehler pudotti kaksi neuvostoliittolaista SB-2-pommikonetta.
10. maaliskuuta Gloster Gladiator I:llä lentävä vänrikki Gideon Karlsson hyökkäsi Rovaniemen yläpuolelle lentäneitä kuutta nelimoottorista TB-3-pommikonetta vastaan. Yksi koneista vaurioitui ja joutui tekemään pakkolaskun Kemijärven itäpuolelle. Pakkolaskeutuneen TB-3:n kaikista moottoreista löytyi Karlssonin ampumien luotien osumia. Rovaniemeä ei pommitettu. Myöhemmin samana päivänä insinööriluutnantti Åke Hildingerin ohjaama Gloster Gladiator I D tuhoutui koelennolla syöksyen jäihin Veitsiluodossa. Lentäjä sai surmansa.
11. maaliskuuta kaksi Hawker Hartia pommitti Märkäjärveä. Toinen osui polttoaineenkuljetusautoon, toinen ei löytänyt maalia.
Lentokoneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Lentokoneet
| Lentokone | Rekisteri | Tappio | Voitto | Voitto 2 | Voitto 3 | Ohjaaja | Tähystäjä/Pommittaja |  |
| Gloster Gladiator I | A |  |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | B | 23.1. neuvostolentokone |  |  |  | J. Sjöqvist (†) |  |  |
| Gloster Gladiator I | C |  | 17.1. Polikarpov I-15bis |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | D | 10.3. tuhoutui laskussa |  |  |  | insinööriluutnantti Åke Hildinger (†) |  |  |
| Gloster Gladiator I | E | 20.2. laskussa tai paloi lumimyrskyssä |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | F |  | 12.1. Polikarpov I-15bis | 17.1. Polikarpov I-15bis | 1.2. SB-2 |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | G |  |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | H |  |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | I |  | 7.3. 2x SB-2 | 10.3. TB-3 laskeutumaan |  | vänrikki Einar Theler/vänrikki Gideon Karlsson |  |  |
| Gloster Gladiator I | J |  |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | K |  |  |  |  |  |  |  |
| Gloster Gladiator I | L |  |  |  |  |  |  |  |
| Hawker Hart I | M (täydennyskone) |  |  |  |  |  |  |  |
| Hawker Hart I | R => N |  |  |  |  |  |  |  |
| Hawker Hart I | X | 12.1. törmäys Y:hyn |  |  |  | vänrikki Arne Jung | ylikersantti Matti Sundsten  |  |
| Hawker Hart I | Y | 12.1. törmäys X:ään |  |  |  | luutnantti Per Sterner | luutnantti Anders Zachau |  |
| Hawker Hart I | Z | 12.1. alasammuttu |  |  |  | vänrikki F. Färnström | korpraali Ture Hansson |  |
| Junkers F 13 | SE-ACK/OH-SUO=>JU-120 |  |  |  |  |  |  |  |
| Waco ZQC-6 | SE-AHM/OH-SLA |  |  |  |  |  |  |  |
Raab-Katzenstein RK-26 Tigerschwalbe:
Lentokentät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tukikohta | Aika | Sijainti | Kunta |
| Nora | 17.1.1940−30.1.1940 | Hirvasjärvi | Kemijärvi |
| Nora 2 | 30.1.1940− | Kemijoki | Kemijärvi |
| Oskar | 11.1.1940− | Olkkajärvi | Rovaniemi |
| Svea | 18.1.1940− | Ahola | Posio |
| Ulrik | 15.1.1940− | Oulunlahti | Oulu |
| Ulrik 2 | 2.3.1940− | Nimisjärvi | Vaala |
| Veitsiluoto | 10.1.1940− | Ajos | Kemi |

Lapin Lennosto ja Lapin Lennoston Kilta ovat tuoneet muistotaulut Ulrik- ja Ulrik 2- ja Veitsiluoto-tukikohtien paikoille 1990. Oskarille pystytettiin muistomerkki 12. tammikuuta 1990.
Aiheesta muualla

Urban Fredriksson: F 19, the Swedish unit in Finland during the Winter War (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Håkan Gustafsson: F 19 calendar (englanniksi)
Håkan Gustafsson: Swedish Voluntary Aviators (englanniksi)
Talvisodan joukko-osastot
Alue: Lapin Ryhmä
Petsamo: Osasto Pennanen | Neuvostoliiton 52. divisioona | Neuvostoliiton 4. divisioona
Pelkosenniemi ja Savukoski: Osasto Suoranta | Neuvostoliiton 88. divisioona
Salla: Osasto Roininen | Svenska Frivilligkåren | Neuvostoliiton 122. divisioona
Lappi: Vapaaehtoinen ruotsalainen lentorykmentti 19 (laivue)
Union démocratique sénégalaise

Union démocratique sénégalaise eli UDS oli Senegalissa vuosina 1948–1957 toiminut radikaali vasemmistopuolue.
Doudou Guèye perusti UDS:n Rassemblement démocratique africain (RDA) -puolueen senegalilaiseksi jäsenjärjestöksi heinä-elokuun vaihteessa 1948. Sen tärkein kilpailija oli Lamine Guèyen Senegalissa johtama sosialistipuolue SFIO, josta eronnut Léopold Sédar Senghor perusti lokakuussa 1948 uuden puolueen Bloc démocratique sénégalaisin (BDS).
Puolueen tavoitteita olivat Afrikan poliittinen, taloudellinen, kulttuurinen ja yhteiskunnallinen vapautuminen, kaikkien afrikkalaisten yhdistäminen kolonialismin vastaiseen taisteluun sekä liittoutuminen demokraattisten ja edistyksellisten voimien kanssa. Sen johtajat kuten pääsihteeri Doudou Guèye ja apulaissihteeri Joseph Correa yrittivät houkutella mukaan BDS:n kannattajia, mutta onnistuivat saamaan puolelleen vain pienen osan kaupunkien sivistyneistöstä, virkailijoista ja kauppiaista sekä ranskalaisista kommunistien kannattajista. Propagandaa tehtiin erityisesti Dakarissa ja Senegaljoen laaksossa. Jonkin verran menestystä saavutettiin Dakarin–Nigerin rautatien lakkolaisten parissa vuonna 1948 ja myöhemmin opiskelijoiden keskuudessa. UDS:n vaalikannatus oli lähes olematon.
Ranskan Länsi-Afrikan viranomaiset pyrkivät estämään Ranskan kommunistisen puolueen kanssa liittoutuneen RDA:n toiminnan 1950-luvun vaihteessa. Doudou Guèye pidätettiin ja UDS:ää avustaneet ranskalaiset karkotettiin Senegalista. Myös puolueen viikkolehti Le Réveil lakkasi.
RDA irtautui kommunisteista 1950-luvun alussa puolueen puheenjohtajan Félix Houphouët-Boignyn ja siirtomaaministeri François Mitterrandin sopimuksen perusteella. Suhteiden katkaisemista vastustaneella RDA:n entisellä pääsihteerillä Gabriel d’Arboussierilla oli Senegalissa paljon vaikutusvaltaa, ja UDS:n johtohenkilöt kuten Joseph Correa, Abdoulaye Guèye ja Latyr Camara asettuivat hänen tuekseen. Puolue erotettiin RDA:sta vuonna 1955 ja Doudou Guèye sai tehtäväkseen perustaa uuden jäsenjärjestön Mouvement populaire sénégalaisin.
RDA:sta erotetun UDS:n johtajana toimi Abdoulaye Guèye apunaan Latyr Camara ja Benoit James. Sen ehdokkaat Guèye ja Thierno Ba saivat vain puolentoista prosentin kannatuksen Ranskan kansalliskokousvaaleissa vuonna 1956. UDS sulautui vuonna 1957 BDS:n, Casamancen autonomialiikkeen ja eräiden muiden ryhmien kanssa uudeksi puolueeksi Bloc populaire sénégalais, jonka johdossa olivat Senghor ja Mamadou Dia. UDS:n marxilaiset liittyivät Majhemout Diopin johtamaan Parti africain de l’indépendance -puolueeseen.
Saarenmaan satama

Saarenmaan satama (vir. Saaremaa sadam) on Virossa Saarenmaan saaren pohjoisrannalla sijaitseva satama. Sataman omistaa Tallinna Sadam -yhtiö. Se on harvaan asutulle Ninasenniemelle rakennettu luonnonsatama kolmisenkymmentä kilometriä Kuressaaresta luoteeseen.
Satama on otettu käyttöön vuonna 2006. Laivapaikkojen lisäksi satamassa on paikkoja pienveneille.
Uncle Buck

| Uncle Buck |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Hughes
Käsikirjoittaja:  John Hughes
Tuottaja:  John Hughes
Säveltäjä:  Ira Newborn
Kuvaaja:  Ralf D. Bode
Leikkaaja:  Lou Lombardo
Pääosat:  John Candy Macaulay Culkin Jean Louisa Kelly Gaby Hoffmann
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uncle Buck (televisioesityksessä käytetty nimeä Hassu setä Buck) on vuonna 1989 valmistunut komedia-draamaelokuva, jonka pääosissa ovat John Candy, Jean Louisa Kelly ja Macaulay Culkin. Elokuvan ohjasi John Hughes, joka on myös elokuvan käsikirjoittaja.
Juoni

Russellin perheen vanhemmat hakevat suvun mustan lampaan Buck Russellin (John Candy) hoitamaan lapsiaan. Hän saa kuriin kaikki muut paitsi vanhimman teinitytön Tian (Jean Louisa Kelly), jonka poikaystävän hän yrittää häätää pois Tian kimpusta seksiasioista varoitellen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Candy  | … |  Buck Russell   |
|  Macaulay Culkin  | … |  Miles Russell   |
|  Jean Louisa Kelly  | … |  Tia Russell   |
|  Gaby Hoffmann  | … |  Maizy Russell   |
Aiheesta muualla

Uncle Buck Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hans Metzger

Kirjanäyttely Helsingissä vuonna 1941: Hans Metzger on kuvassa olevista henkilöistä toinen vasemmalta.
Hans (Ivar August Johannes) Metzger (s. 1912 Wiesbaden) oli Suomessa lapsuutensa viettänyt ja hyvin suomea hallinnut saksalainen diplomaatti. Hän toimi Saksan lehdistöavustajana Suomessa vuosina 1939–1944. Metzgerin oli kielitaitonsa ja puolisuomalaisen taustansa vuoksi helppo solmia kontakteja suomalaisiin vaikuttajiin. Metzgerin on väitetty olleen samalla myös Gestapon tai Sicherheitsdienstin edustaja Suomessa mutta itse hän on kiistänyt väitteet.
Tausta

Hans Metzgerin vanhemmat olivat saksalainen professori ja metsäalan asiantuntija Carl Metzger (1865–1950) ja suomalaissyntyinen Anna Danielson. Hän kävi Helsingin Saksalaista koulua, pääsi ylioppilaaksi 1931 ja opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja Marburgin yliopistossa Saksassa. Hans Metzger liittyi kansallissosialistisen puolueen jäseneksi samoihin aikoihin kuin isänsä 1933.
Metzger pääsi 1934 Saksan maatalousministeriön palvelukseen ja suoritti oikeustieteen opintonsa loppuun Berliinin yliopistossa.
Huhtikuussa 1936 Metzger saapui Suomeen ja vuokrasi Helsingistä asunnon. Hänen tavoitteenaan oli organisoida Suomessa tiedustelutoimintaa ja värvätä itselleen asiamiehiä. Kun toiminta uhkasi jo samana kesänä paljastua, Metzger matkusti Ruotsin ja Viron kautta Neuvostoliittoon.
Vuonna 1938 hän siirtyi virkamieheksi Saksan ulkoministeriöön ja palasi 1. syyskuuta 1939 Suomeen Saksan Suomen-lähetystön lehdistöavustajksi.
Metzgerin toiminta Suomessa

Toisen maailmansodan aikana Metzgerillä oli vuodesta 1939 alkaen läheiset suhteet Rytin ja Rangellin hallituksissa opetusministerinä toimineeseen Maalaisliiton ministeriin, pastori Antti Kukkoseen. Metzger sai Kukkosen kautta luottamuksellista tietoa hallituksen ja eduskunnan ulkoasiainvaliokuntien kokouksista sekä eduskunnan suljetuista istunnoista.
Metzgerillä oli virka-asemaansa nähden suuri vaikutusvalta Suomen ja Saksan välisten suhteiden hoitamisessa koska hän oli Saksan ulkoministerin Joachim von Ribbentropin luottomies ja toimi Ribbentropin perustaman salaiseen diplomatiaan erikoistuneen Büro Ribbentropin (myöhemmin Dienststelle Ribbentrop) asiamiehenä Suomessa. Sotavuosina Metzgerillä oli käytettävissään runsaasti edustus- ja käyttövaroja suhteiden hoitamiseen suomalaisten päättäjien suuntaan sekä muun muassa suomalaisten kansallissosialistien toiminnan tukemiseen. Metzgeriä pidettiin tämän erikoisaseman vuoksi jopa Saksan lähetystön ”Jartsevina”.
Metzger kertoi kirjassaan Poliittiset aseveljet. Kolmannen valtakunnan edustajana jatkosodan Suomessa 1941–1944 luovuttaneensa jatkosodan aikana jonkin verran tietoja Gestapon alaisen Sicherheitsdienstin Suomessa toimineelle asiamiehelle matkailuneuvos Alarich Brossille sekä korjailleensa tämän Berliinin lähettämiä raportteja. Toiminta tapahtui Metzgerin mukaan Saksan Suomen lähettilään Wipert von Blücherin suostumuksella ja sen tarkoituksena oli estää väärien Suomea koskevien tietojen lähettäminen Berliiniin. Tämän yhteistyön vuoksi Valpo alkoi pitää Metzgeriä Gestapon asiamiehenä Suomessa.
Metzgerillä oli Helsingissä käytössään muun muassa Mercedes Benz ja BMW-henkilöautot, oma ratsuhevonen Laakson ratsastustalleilla ja purjevene sekä kesähuvila Lilla Ådholmenin saarella Helsingin länsisaaristossa. Hän tarjosi usein ravintolaillallisia ja -lounaita suomalaisille vaikuttajille luodakseen näihin suhteita ja hankkiakseen saksalaisia kiinnostavaa tietoa. Metzgerin tuttavapiiriin kuuluivat Kukkosen ohella muun muassa Uuden Suomen päätoimittaja Lauri Aho, ministeri Tyko Reinikka, Kauppalehden päätoimittaja Einar Inkeroinen, Suomen Tietotoimiston johtaja Eero A. Berg ja Vaasa-lehden päätoimittaja J. O. Ikola.
Vaiheet Suomesta lähdön jälkeen

Metzger palasi jatkosodan päätyttyä Suomesta Berliiniin 10. syyskuuta 1944 ja siirtyi sitten saman kuun lopulla lähetystösihteeriksi Saksan Tukholman-lähetystöön. Tukholmassa ollessaan Metzger muun muassa välitti luottamuksellisia tietoja suomalaiselle tiedustelumiehelle Otto Kumeniukselle. Metzger joutui kuitenkin lähtemään Ruotsista jo marraskuussa 1944 ja viimeksi hän oli keväällä 1945 Saksan Tanskan lähetystön lähetystösihteerinä.
Metzger pidätettiim Århusissa elokuussa 1945 ja hänet vietiin brittiläisten Lüneburgin nummelle perustamalle Neuengammin vankileirille. Metzger ei joutunut syytteisiin sotarikoksista ja hän toimi leirillä päällikkötulkkina. Vapauduttuaan vankileiriltä 27. huhtikuuta 1947 Metzger muutti Hampuriin jossa hän työskenteli toimittajana ja liikemiehenä.
Muistelmat ja niistä syntynyt keskustelu

Metzger julkaisi 1984 ja 1986 kaksiosaiset muistelmat toiminnastaan Suomessa talvi- ja jatkosodan aikana. Niistä jälkimmäinen, jatkosotaa käsitellyt Poliittiset aseveljet vedettiin vuoden 1985 joulumarkkinoilta presidentti Urho Kekkosen pojan Matti Kekkosen vaatimuksesta. Syynä oli se että kirjassa oli siteerattu runsaasti nimimerkki Pekka Peitsen jatkosodan alkuvuosina Suomen Kuvalehdessä julkaisemia neuvostovastaisia kirjoituksia ja Matti Kekkosen mielestä näillä sitaateilla pyrittiin mustamaalaamaan hänen isäänsä, joka oli kirjoittanut tällä nimimerkillä. Pekka Peitsen nimimerkillä kirjoitti jatkosodan alussa luultavasti kuitenkin Wolf H. Halsti.
Kustantaja Otava joka halusi turvata pääsynsä Urho Kekkosen arkistoon myöntyi vaatimuksiin ja Metzgerin teos ilmestyi syksyllä 1986 huomattavasti supistuneena eikä hän myöskään julkaissut suunnittelemaansa kolmatta osaa muistelmilleen.
Teokset

Kolmannen valtakunnan edustajana talvisodan Suomessa. Otava 1984
Poliittiset aseveljet. Kolmannen valtakunnan edustajana jatkosodan Suomessa 1941–1944. Otava 1986.
Aiheesta muualla

Henrik Bertelsen: Finlands vej til Freden[vanhentunut linkki] (tanskaksi) (Sisältää tietoja Metzgeristä)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Unikkoöljy

Unikonsiemeniä, joista unikkoöljyä puristetaan.
Unikkoöljy eli unikonsiemenöljy on kirkas, kellertävä kuivuva kasviöljy. Sitä käytetään ruokaöljynä, voiteisiin ja öljyvärien sideaineena.
Unikkoöljy sisältää tyydyttymättömiä rasvahappoja. Sitä valmistetaan kylmäpuristamalla unikon siemenistä, koska kuumapuristus tuottaa tummaa ja vernissamaista öljyä. Elintarvikkeena unikkoöljy sisältää muun muassa paljon E-vitamiinia.
Unikkoöljy on pellavaöljyä ohuempaa ja kuivuu hitaammin, joten se lisää työskentelyaikaa. Paitsi maalausnesteenä, sitä käytetään öljymaalauksessa sideaineena ja loppuvernissana. Se toimii hyvin vaaleiden ja kylmien värien kanssa, koska siinä ei ole kellertävää sävyä kuten pellavaöljyssä.
Unikkoöljyä on käytetty maalausten sideaineena jo pitkään. Yksi vanhimpia maalauksia, jossa sitä todennäköisesti on käytetty, on löydetty afganistanilaisesta luolamaalauksesta noin vuodelta 640 eaa.
Jukka Helminen

Jukka Helminen (s. 1958 Helsinki) on suomalainen ammattimainen budo-opettaja. Helminen aloitti aikidon harjoittelun Toshikazu Ichimura-sensein peruskurssilla 1977 Meido-Kanin dojolla. Iaidon harjoittelun J. Helminen aloitti vuonna 1978. Shodanin aikidossa Helminen suoritti Ichimura-senseille 1981.
Nykyään Helminen harjoittelee aikidoa ja Suiō-ryū iai kenpōa.
J. Helmisen toiminta Suomen Aikidoliitossa

Graduointituomari (1985–)
Liittovalmentaja (1994–)
Teknisen valiokunnan jäsen (1997–)
Dan-kollegion puheenjohtaja 1988-1994 ja jäsen 1995-96
Aikidoliiton hallituksen jäsen, koulutuspäällikkö (1989–1991)
Suomen Aikidoliitto ry:n kunniajäsen 3.10.2009
Luottamustehtävät

Suomen Iaidoliitto ry:n puheenjohtaja sen perustamisesta 11/1986 asti.
Suomen Aikidoliiton teknisen valiokunnan jäsen (dan-graduointituomari)
Saavutetut vyöarvot tai graduoinnit budolajeissa > Suiō-ryū iai kenpō

shoden 12. lokakuuta 2009 Japani Shizuoka (15.soke Yoshimitsu Katsuse)
shomokuroku kesäkuu 2014 Helsinki (15.soke Yoshimitsu Katsuse)
Saavutetut vyöarvot tai graduoinnit budolajeissa > Aikido (aikikai)

Aikido 7. dan 2019 (3. doshu Moriteru Ueshiba / Zaidan Hojin Aikikai)
shihan 2014 (3. doshu Moriteru Ueshiba / Zaidan Hojin Aikikai)
Saavutetut vyöarvot tai graduoinnit budolajeissa > Iaido

Iaido 6.dan 2007 (Nippon Iaido Kyokai)
ZNKR iaido 4.dan 16. maaliskuuta 2008 (Euroopan kendoliitto EKF)
Keishi Cho ryu iaido 3.dan 2002 (Yushingi Juku Takada Dojo)
Saavutetut vyöarvot tai graduoinnit budolajeissa > Taura Muso Ryu

kobudo (Nippon Sogo Bujutsu Kenkyokai)
jojutsu chudenmenkyo 4.dan 1997
jujutsu chudenmenkyo 5.dan 2009
toho chudenmenkyo 6. dan 2008
Uniaika

Esi-isien henkiä esittävä kalliomaalaus Kakadun kansallispuistossa Pohjois-Australiassa.
Uniaika on Australian alkuperäiskansojen uskonnossa kaukainen ajanjakso, joka on kuitenkin läsnä heidän jokapäiväisessä elämässään. Uniaika selittää maailman, ympäristön ja ihmisten alkuperän sekä sen, miten elämä on järjestetty.
Uniaikana maan alla nukkuneet yliluonnolliset olennot heräsivät ja alkoivat vaeltaa maan pinnalla. Ne muovasivat maan, loivat ihmiset ja opettivat näille kaikki alueella elämiseen tarvittavat taidot ja yhteiskunnan säännöt.
Uniaika esittää pyhän kartan maasta ja auttaa selittämään Australian epätavallisen ympäristön piirteet ja erikoisimmat kohdat, jotka syntyivät Uniaikana. Australian myyteissä kerrotaan reiteistä, joita pitkin niiden keskushenkilöt kulkivat Uniaikana maan halki, ja näissä tarinoissa mainitut paikat ovat usein pyhiä.
Uniaika selittää myös sen, kuinka elämä on järjestetty, kuten sosiaaliset tavat, klaanijärjestelmän ja keksinnöt. Se selittää myös rituaalit, joiden tehtävä on kanavoida Uniaika ihmisille, jotka voivat siten hyötyä sen voimista. Rituaalien avulla esi-isät saadaan tuotua nykyhetkeen. Uniajan sankarit, esi-isät ja nykyajan ihmiset muodostavat yhtenäisen verkon, joka tuo hyvinvointia ja onnellisuutta, kun kaikki sujuu hyvin eikä verkko repeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uniaika Wikimedia Commonsissa
Dobermanni

| Dobermanni |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Saksa
Määrä:  Suomessa rekisteröity 11 962
Rodun syntyaika:  1890-luku
Alkuperäinen käyttö:  verokoira, suojelukoira, vartiokoira, poliisikoira, kookkaiden haittaeläimien metsästys
Nykyinen käyttö:  seurakoira, suojelu-, palvelus- ja vahtikoira
Elinikä:  7–8 vuotta
Muita nimityksiä:  dobberi, dobbi, dobsu, Dobermann, Doberman Pinscher
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 1.1 Pinserit ja snautserit: Pinserit #143
Ulkonäkö
Paino:  uros 40–45 kg narttu 32–35 kg
Säkäkorkeus:  uros 68–72 cm narttu 63–68 cm
Väritys:  black & tan tai brown & tan
Dobermanni (saks. Dobermann) on saksalainen keskikokoinen koirarotu. Se kuuluu FCI:n ryhmään 2 (pinserit, snautserit ja molossityyppiset koirat).
Ulkonäkö

Dobermanni on keskikokoinen, lihaksikas ja voimakasrakenteinen. Rodun ihannekoira on linjoiltaan elegantti, uljasryhtinen, olemukseltaan temperamenttinen ja ilmeeltään päättäväinen. Pää on voimakas, kuono pitkähkö, korvat ovat keskikokoiset ja katse valpas. Kaula on pitkähkö verrattuna päähän ja runkoon. Kaulan asento on ryhdikäs ja jalo. Rungon pituuden tulee erityisesti uroksilla olla lähellä säkäkorkeutta. Raajat ovat voimakkaat ja tassut lyhyet sekä tiiviit. Säkäkorkeuden tulee olla uroksilla 68–72 cm ja nartuilla 63–68 cm. Paino on uroksilla noin 40–45 kg ja nartuilla noin 32–35 kg, keskikoko on toivottava.
Dobermannin häntä ja korvat on perinteen mukaisesti tavattu typistää. Suomessa ja suuressa osaa Eurooppaa typistäminen on kuitenkin eläinsuojelulakien nojalla nykyään kielletty ja pääsääntöisesti typistetyt dobermannit eivät näissä maissa saa osallistua näyttelyihin.
Dobermannin karva on lyhyt, kova ja tiheä. Alusvillaa ei hyväksytä. Karvapeite on tiivis, tasainen ja myötäilee koiraa sileästi.
Dobermannin väritys on musta  (black & tan) tai maksanruskea selkein ruosteenpunaisin merkein (brown & tan). Myös isabellaa eli liilaa ja sinistä väriä syntyy ajoittain, mutta nämä värit eivät ole Euroopassa sallittuja.
black & tan
brown & tan
värivirheellinen isabella eli liila
värivirheellinen sininen
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan rodunomainen dobermann on vilkas, aktiivinen, itsenäinen  ja ihmisiin avoimesti suhtautuva. Rotuominaisuuksiin kuuluu myös kohtuullinen terävyys ja puolustushalu.  Kunnollisella peruskoulutuksella varmistetaan se, ettei koira kohdista näitä ominaisuuksia mihinkään kiellettyyn.