stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Sunderland

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 1. heinäkuuta 1953 (ikä 71)
Syntymäpaikka: Conisbrough, Englanti
Pelipaikka: keskushyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1971–1977 | Wolverhampton Wanderers |  |  |
| 1977–1984 | Arsenal |  |  |
| 1984 | → Ipswich Town |  |  |
| 1984–1986 | Ipswich Town |  |  |
| 1986 | Derry City |  |  |
Maajoukkue
| 1980 | Englanti | 1 | (0) |

Alan Sunderland (s. 1. heinäkuuta 1953 Conisbrough) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskushyökkääjänä.
Sunderland pelasi kaudet 1971–1977 Wolverhampton Wanderersin joukkueessa ja oli voittamassa Englannin liigacupia vuonna 1974. Marraskuussa 1977 hän siirtyi Arsenaliin, jonka riveissä hän pelasi kolmessa peräkkäisessä FA Cupin loppuottelussa; vuosina 1978 ja 1980 Arsenal hävisi loppuottelun mutta vuonna 1979 Alan Sunderland teki ottelun viime hetkillä voittomaalin Manchester Unitedin noustua juuri sitä ennen kahden maalin takaa-ajoasemasta tasoihin. Kaudella 1979–1980 Sunderland pelasi Euroopan cup-voittajien cupin loppuottelussa, jonka Arsenal hävisi rangaistuspotkukilpailussa espanjalaisseura Valencialle.
Sunderland pelasi Arsenalissa liigaotteluita 23 kaudella 1977–1978, 37 kahdella seuraavalla kaudella, 34 kaudella 1980–1981, 38 kaudella 1981–1982, 25 kaudella 1982–1983 ja 12 kaudella 1983–1984 ennen siirtymistään Ipswichiin. Liigamaaleja Sunderland teki Arsenalissa kausittain neljä, yhdeksän, neljätoista, seitsemän, yksitoista, kuusi ja neljä. Sunderland päätti uransa pohjoisirlantilaisessa Derry Cityn joukkueessa kaudella 1986–1987.
Englannin maajoukkueessa Sunderland pelasi yhden A-maaottelun vuonna 1980.
HMS Sundsvall (1942)

| HMS Sundsvall |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Eriksbergs Mekaniska Verkstad AB
Laskettu vesille:  20. lokakuuta 1942
Palveluskäyttöön:  17. syyskuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  1135 t (kuiva) 1320 t (kuormattu)
Pituus:  97,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,2 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2 de Laval turbiinimoottoria, 36000 shp
Nopeus:  39 solmua
Miehistöä:  155
Aseistus
Aseistus:  3 120 mm/L46 Bofors M/24C tykkiä 4 40 mm/L56 Bofors M/36 ilmatorjuntatykkiä 4 20 mm/L60 Bofors M/40 ilmatorjuntatykkiä 2 8 mm/L75,8 M/36 ilmatorjuntakonekivääriä 6 533 mm M/30 torpedoputkea 2 syvyyspomminheitintä M/33 2 syvyyspommikiskoa M/24 40-46 miinaa
HMS Sundsvall (runkonumerot J12 ja F12) oli Ruotsin laivaston Visby-luokan hävittäjä.
Alus laskettiin vesille 20. lokakuuta 1942 Erikbergs Mekaniska Verkstad AB:n telakalla ja se otettiin 17. syyskuuta 1943 palvelukseen. Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1982.
Suljettu ovi

| Suljettu ovi> Burnt Offerings |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dan Curtis
Käsikirjoittaja:   Dan Curtis  William F. Nolan 
Tuottaja:  Dan Curtis
Säveltäjä:  Robert Cobert
Kuvaaja:  Jacques Marquette
Leikkaaja:  Dennis Virkler
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists
Ensi-ilta:  1976, Suomessa 1977
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suljettu ovi (Burnt Offerings) on Dan Curtisin ohjaama yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1976. Ohjaaja laati sen käsikirjoituksen yhdessä William F. Nolanin kanssa Robert Marascon romaanin pohjalta. Pääosia näyttelevät Karen Black, Oliver Reed, Bette Davis ja Burgess Meredith.
Juoni

Kolmihenkinen perhe vuokraa iäkkäältä sisarusparilta kesäpaikakseen ison maalaiskartanon, joka hintansa puolesta vaikuttaa liian hyvältä ollakseen totta. Vuokralaisten pitää kuitenkin luvata viedä ruokaa päivittäin yläkerrassa asuvalle sisarusten vanhalle äidille, joka ei sisarusten mukaan koskaan tule huoneestaan ulos. Lomavieraat alkavat käyttäytyä oudosti ymmärtämättä itsekään miksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Karen Black  | … |  Marian, äiti   |
|  Oliver Reed  | … |  Ben, isä   |
|  Lee Montgomery  | … |  Davey, edellisten poika   |
|  Bette Davis  | … |  Elizabeth-täti   |
|  Burgess Meredith  | … |  Arnold Allardyce   |
|  Eileen Heckart  | … |  Roz Allardyce   |
Vastaanotto

Suljettu ovi sai kolme Saturn-palkintoa ja kolme palkintoa myös fantasia- ja kauhuelokuviin erikoistuneilla Sitgesin elokuvajuhlilla Espanjassa.
Yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Roger Ebert piti elokuvan suurimpana mysteerinä sitä, miten tällainen kauhukliseiden kokoelma on onnistuttu myymään tuottajille ja nimekkäälle näyttelijäkunnalle. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti elokuvan psykologisen kauhun käynnistyvän verkkaisesti, mutta vaikuttavan tarinan edetessä oudon voimallisesti. Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti Suljettua ovea turhauttavaksi romaanifilmatisoinniksi ja antoi sille yhden tähden viidestä.
Walter Suni

Walter Suni (ven. Ва́льтер Эми́льевич Су́ни, 17. joulukuuta 1909 Tuutari – 2. maaliskuuta 1979 Petroskoi) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen näyttelijä ja teatteriohjaaja.
Walter Suni syntyi opettajan perheeseen. Hän työskenteli 17-vuotiaasta lähtien alakoulun opettajana ja vuodesta 1930 Leningradin suomalaisen valistustalon agitaatioryhmän säestäjänä. Vuonna 1932 hänestä tuli Leningradin suomalaisen teatterin näyttelijä. Suni, jolla ei ollut sukulaisia ulkomailla, oli yksi teatterin harvoista Stalinin vainoista selvinneistä näyttelijöistä.
Suni osallistui talvisotaan, jossa hänet määrättiin konserttiryhmän jäseneksi. Sodan jälkeen ryhmä lähetettiin Petroskoihin Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan suomalaiseen draamateatteriin. Ennen jatkosotaa Suni ehti myös jälkiäänittää suomeksi neuvostoliittolaisia elokuvia.
Suni työskenteli Petroskoin suomalaisen teatterin näyttelijänä ja johti sen sodan aikana Siperiaan evakuoitua musiikki- ja draamaryhmää. Teatterin toimiessa Aunuksessa vuosina 1944–1950 hänestä tuli myös ohjaaja. Suni työskenteli teatterin pääohjaajana vuosina 1950–1964 ohjaten noin 40 näytelmää.
Ohjaaja Walter Suni ja näyttelijät Liisa Tomberg ja Toivo Lankinen saivat vuonna 1950 kolmannen asteen Stalin-palkinnon Elmar Grinin näytelmästä Tuuli käy etelästä. Suni sai Karjalais-suomalaisen SNT:n ansioituneen taiteilijan arvon vuonna 1951 ja vastaavan Venäjän federaation arvonimen vuonna 1959. Hänet on palkittu kahdesti työn punaisen lipun kunniamerkillä.
Professori Leo Suni on Walter Sunin poika.
Sulawesi

Sulawesi
| --- | --- |
Muut nimet:  Celebes
Sijainti:  2°8′S, 120°17′E Indonesia
Vesialue:  Tyynimeri, Bandanmeri, Celebesinmeri, Molukkienmeri, Makassarinsalmi 
Korkeimmat kohdat:  Buntu Rantemario (en) (käännä suomeksi), 985  m, 1 929  m 
Pinta-ala:  178 710 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  12 520 700 (1990)
Suurin kaupunki:  Makassar (1 330 000 asukasta, 2010)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sulawesi eli Celebes on Isojen Sundasaarten kolmanneksi suurin saari Indonesiassa Kaakkois-Aasiassa. Suurin Sulawesin saarella sijaitseva kaupunki on yli 1,3 miljoonan asukkaan Makassar.
Maantiede ja luonto

Päiväntasaaja kulkee Sulawesin läpi. Sulawesi on pääosin vuoristoinen, mutta etenkin eteläisissä osissa on laajoja tasankoja. Saaressa on neljä niemimaata, jotka muodostavat kolme merkittävää merenlahtea. Saarella on noin 5 500 kilometriä rantaviivaa. Korkein vuori on 3 455 metrin korkeuteen yltävä Rantekombola. Saarella vallitsee pääasiassa kostea trooppinen ilmasto. Merkittävimpiä syviä järviä ovat Towuti, Poso ja Matana, ja saarella virtaavat joet ovat lyhyitä. Kasvillisuutena on sademetsiä ja monsuunimetsiä, rannikolla mangrovemetsiä.
Sulawesin eläimistö on erilainen kuin muualla Indonesiassa, etenkin lännempänä olevilla Wallacen linjan toisella puolella olevilla saarilla. Sulawesin erikoisuuksiin lukeutuvat kummituseläimet, esimerkiksi celebesinkummituseläin (Tarsius tarsier), sekä harvinainen pieni puhvelieläin anoa, oma sivettieläinlaji celebesinpalmunäätä ja useita muita sivettieläimiä.
Historia

Sulawesille alkoi muodostua sulttaanikuntia 1500-luvulla, kun saaren valtioiden hallitsijat kääntyivät islaminuskoon. Portugalilaiset saapuivat saarelle vuonna 1512 pyrkiessään hallitsemaan maustekauppaa, mutta alankomaalaiset perustivat Makassariin kaupankäynnin keskuksen vuonna 1607 ja alkoivat asteittain hallitsemaan saarta. 1800-luvun alkupuolella Alankomaat hallitsi saaren rannikkoalueita, ja vuonna 1911 se sai täyden hallinnan saaresta. Japani miehitti Sulawesin toisen maailmansodan aikana, ja saaresta tuli osa Indonesiaa vuonna 1950. Saarella on tämän jälkeen ollut kapinoita, mihin Indonesian hallitus vastasi perustamalla Gorontalon provinssin vuonna 2001 ja Länsi-Sulawesin provinssin vuonna 2004.
Provinssit

Sulawesilla sijaitsevat seuraavat Indonesian provinssit:
Gorontalo
Länsi-Sulawesi (Sulawesi Barat)
Etelä-Sulawesi (Sulawesi Selatan)
Keski-Sulawesi (Sulawesi Tengah)
Kaakkois-Sulawesi (Sulawesi Tenggara)
Pohjois-Sulawesi (Sulawesi Utara)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sulawesi Wikimedia Commonsissa
Reino Suojanen

Reino Olavi Suojanen (3. syyskuuta 1925 – 8. maaliskuuta 2016) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Suojanen edusti koko uransa Turun Pyrkivää vuosina 1948–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1954. Kaikkiaan Suojanen pelasi neljän kauden aikana 70 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Suojanen pelasi maajoukkueessa vuosina 1951–1953 kolme maaottelua.
Reijo Sundén

Leif Reijo Sundén (27. syyskuuta 1941 Turku) on suomalainen kilpasoutaja.
Sundén edusti Suomea Rooman olympialaisissa 1960 perämiehenä nelosessa, jossa Suomen joukkue eteni välieriin.
Sundén sijoittui yhdeksänneksi nelosessa maailmanmestaruuskilpailuissa 1962. Hän saavutti Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa pronssia nelosessa ja kahdeksikossa vuonna 1965. Ruotsi–Suomi-maaottelussa Sundén oli voittamassa Ruotsia nelosessa ja kahdeksikossa vuonna 1960.lähde?
Sundén voitti Suomen-mestaruuden nelosessa vuosina 1960, 1962 ja 1965, kahdeksikossa vuosina 1960 ja 1965 sekä kaksikossa vuonna 1966. Hän edusti seuratasolla Wärtsilän Soutajia ja Nesteen Soutajia.
Myös Reijo Sundénin isä Magnus Sundén oli soudussa maaotteluedustaja ja Suomen-mestari.
Aiheesta muualla

Reijo Sundén Olympedia. (englanniksi)
Gary Sundberg

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. marraskuuta 1941
Syntymäpaikka: Vaasa, Suomi
Kuolinaika: 29. marraskuuta 2022 (81 vuotta)
Kuolinpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Junioriseurat
1951–195?: VIFK
195?–195?: HJK
195?–195?: HIFK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1963–1968 | HIFK | - | (26) |
| 1970–1973 | GrIFK | - | (-) |
| 1976–1978 | HIFK II | - | (-) |
| 1979 | Ljunga IF | - |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. lokakuuta 2017.
Gary Sundberg (10. marraskuuta 1941 Vaasa – 29. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Oman uransa jälkeen hän toimi useaan otteeseen aktiivisti HIFK:n jalkapalloilun järjestötehtävissä ja taloudellisena tukijana.
Sundberg pelasi ensi kerran HIFK:n miesten joukkueessa vuonna 1959 piirisarjaottelussa A-juniori-ikäisenä, ja onnistuikin tekemään maalin ja ottelun loppuvaiheessa hänen kaatamisestaan aiheutui rangaistuspotku. Myöhemmin seuran harjoituksissa ajan suuri nimi Åke Lindman kävi vielä kehumassa minua åkemaiseen tyyliinsä: ”Helvetin hienoa! Sinusta tulee vielä tähti.” HIFK:n ykkösjoukkueeseen nousu tapahtui syksyllä 1962, jolloin hän pelasi Eurooppa cup-ottelussa Rapid Wieniä vastaan Helsingissä. Sundbergin Mestaruussarjaura alkoi keväällä 1963 ja jatkui aina syksyyn 1966. Viimeinen kausi huipputasolla jäi myös parhaaksi. Gary Sundberg teki 11 maalia 17 ottelussa ja oli näin HIFK:n paras maalintekijä Jalkapallon mestaruussarjassa kaudella 1966. Kaikkiaan Mestaruussarjaotteluita kertyi hänelle 57 ottelua ja niissä hän teki kaikkiaan 18 maalia. Sen jälkeen hän pelasi vielä kaksi kautta, jotka HIFK pelasi Suomisarjassa. Vielä 1970-luvun alussa hän pelasi kaksi kautta Grankulla IFK:n riveissä – ensin III Divisioonassa ja nousun jälkeen II Divisioonassa.,
Sundberg tuli mukaan HIFK:n jalkapalloilun järjestötoimintaan 1970-luvulla. Hän oli HIFK:n jalkapallojaoston puheenjohtajana 1975–1978. Palasipa hän tarvittaessa myös kentälle. Toisen kerran Sundberg joutui HIFK:n järjestötoimintaan kun edustusjoukkueen taustayhtiö HIFK Soccer oli ajautumassa konkurssiin. Sundberg ryhtyi taustayhtiön pelastustehtäviin. Taustayhtiö saatiin pelastettua, ja Sundberg jatkoi vuoteen 2007. Järjestötoiminnan lisäksi hän oli myös rahoittamassa eri yhteyksissä taloudellisiin vaikeuksiin ajautunutta HIFK:n jalkapallotoimintaa.
Sundberg siirtyi jo 1960-luvun puolivälissä yrittäjäksi, jolloin hän perusti ensimmäisen oman yrityksensä, joka välitti teknisiä muoveja ja teki laiterakentamista teollisuudelle. Yrityskauppojen myötä Sundbergin perustamasta Teknolonista kasvoi Teknolon Group. 1970-luvun lopulla yritys fuusioitui ruotsalaisen kemian alan suuryrityksen Kema-Nobelin kanssa, ja Sundberg muutti kahdeksi vuodeksi Ruotsiin. Kahden vuoden jälkeen hän palasi Suomeen ja luopui 1980-luvulla yrityksestä. Hän perusti 1991 uuden perheyrityksen Fluorotech, jonka johdossa Gary Sundbergin jälkeen on ollut hänen poikansa. Hänen tyttärensä on laulaja Christel ”Chisu” Sundberg.
Aiheesta muualla

Gary Sundbergin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kongemosen kulttuuri

Kongemosen kulttuurin löytöaineiston perusteella ennallistettu rysä.
Piikivestä valmistettuja kiviteriä.
Kongemosen kulttuuri oli keskimesoliittinen kulttuuri Tanskan ja Etelä-Ruotsin Skånen seuduilla 6800–5500 eaa. Ilmasto oli tällöin nykyistä lämpimämpi. Ilmastokausi oli niin sanottu atlanttinen lämpökausi jonka huipentumana 6500 eaa. keskilämpötila oli 2–3 astetta nykyistä korkeampi. Kulttuuriin kuuluivat piistä tehdyt ydin- ja levykirveet, ja kauden aikana jäivät pois käytöstä pienet piikiviterät eli mikroliitit. Luu- ja puuesineet säilyivät varhaismesoliittista vastaavina. Konglemosen kulttuurin keskuspaikka oli pieni saari. Tuona aikana käytettiin veneitä peurojen metsästykseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kongemosen kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Heidi Sundblad-Halme

Heidi Sundblad-Halme vuonna 1963.
Heidi Gabriella Wilhelmina Sundblad-Halme (25. syyskuuta 1903 Pietarsaari – 30. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Sundblad-Halmeen isä oli säveltäjä, kanttori-urkuri Henrik Sundblad. Sundblad-Halme opiskeli 1927–1933 Helsingin konservatoriossa pianonsoittoa sekä säveltämistä Leo Funtekin ja Väinö Raition johdolla. Hän toimi pianonsoiton opettajana ja laati lapsille soitto-oppaita, kuten Lapset soittavat marsseja, Lapset soittavat joululauluja ja Lapset soittavat omia sävellyksiään.
Vuonna 1938 Sundblad-Halme perusti Helsingin naisorkesterin, jonka kapellimestarina toimi kolme vuosikymmentä, vuoteen 1968 saakka. Hän laati sille orkesterisovituksia sekä sävelsi orkesterisarjoja, baletin, jousikvarteton, pianosarjan, laulusarjoja ja sellosonaatin.
Sundblad-Halmeelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1963.
Sävellyksiä

Lumottu yö, baletti
Pan, laulusarja
Naisten lauluja, laulusarja
Diana, pianosarja
Sulfaattimenetelmä

Sulfaattimenetelmäksi kutsutaan sellun valmistuksen valtamenetelmää, jossa puuhakkeesta tehdään sellua valkolipeän avulla korkeassa lämpötilassa. Raaka-aineena käytetään kuorittua puuta, tavallisimmin mäntyä. Valtaosa maailman sellusta on valmistettu sulfaattimenetelmällä. Sulfaattimenetelmästä käytetään joskus saksan kielestä tulevaa nimeä Kraft-prosessi (’voima, vahvuus’), jotta vältetään sekaannus sulfiittimenetelmän kanssa.
Sulfaattimenetelmää käyttävä Kemin sellutehdas
Prosessi

Prosessin aluksi puu haketetaan 15–30 mm pituiseksi ja 4–5 mm paksuiseksi. Haketuksen tarkoituksena on tehdä tasalaatuista ja sopivan kokoista haketta jatkoprosessien tarpeisiin. Ennen varsinaista keittoa voidaan keittonestettä imeyttää hakkeeseen impregnointiastiassa.
Sulfaattimenetelmässä käytetään keittokemikaalina valkolipeää, joka sisältää noin 9 % natriumhydroksidia (NaOH), 3 % natriumsulfidia (Na2S), 3 % natriumkarbonaattia (Na2CO3) ja 1 % natriumsulfaattia (Na2SO4). Sen varsinaisina vaikuttavina aineina ovat veteen liuenneet hydroksidi- ja vetysulfidi-ionit. 
Keitin voi olla erä- tai jatkuvatoiminen. Jatkuvatoimiset keittimet ovat aina paineistettuja. Keitto tapahtuu pH-arvon 12 yläpuolella ja 160–180 °C:n lämpötilassa. Keiton pituus on 0,5–3 tuntia riippuen käytettävästä lämpötilasta sekä halutusta ligniinin loppupitoisuudesta.
Keiton aikana käytettävät kemikaalit liuottavat pääosan puun ligniinistä ja osan puun hemiselluloosasta, minkä jälkeen puuhake hajoaa helposti kuiduiksi ja saatu tumma kuitumassa on valmis pestäväksi ja jatkokäsiteltäväksi. Suurin osa siitä käytetään paperin valmistamiseen. Käyttökohteesta riippuen massa voidaan valkaista, jolloin jäännösligniiniä poistetaan useilla kemikaaleilla, kuten hapella, klooridioksidilla ja vetyperoksidilla.
Kemikaalien talteenotto

Sulfaattimenetelmässä käytetty keittoneste ja puusta liuennut ligniini ja muu orgaaninen aine kerätään mustalipeänä, mikä väkevöidään mustalipeähaihduttimissa korkeaan kuiva-ainepitoisuuteen (65–85 %) ja poltetaan soodakattilassa. Mustalipeän orgaanisen aineen palaessa saatava energia voidaan hyödyntää lämmön ja sähkön tuotantoon.
Keittokemikaalit kierrätetään mustalipeästä uudelleen valkolipeäksi talteenottoprosessissa, mikä sisältää haihduttamon, soodakattilan, kaustisoinnin ja meesauunin. Soodakattilan alaosa toimii pelkistävänä, eli siihen ei syötetä koko poltossa tarvittavaa ilmamäärää. Näin lähes kaikki natriumsulfaatti (Na2SO4) muuttuu natriumsulfidiksi (Na2S), lopun natriumin ollessa pääosin natriumkarbonaattina eli soodana (Na2CO3).
Soodakattilan pohjalta kemikaalit valutetaan sulana liuottimeen, jossa ne sekoitetaan veteen ja saadaan viherlipeää. Viherlipeästä suodatetaan epäpuhtauksia pois, minkä jälkeen viherlipeä kaustisoidaan valkolipeäksi sekoittamalla siihen kaustisointiprosessissa poltettua kalkkia (CaO), jolloin saostuu meesaa, kalsiumkarbonaattia (CaCO3):
Kalkin liukeneminen: CaO (s) + H2O (liq) → Ca(OH)2 (aq)
Meesan muodostuminen: Na2CO3 (aq) +  Ca(OH)2 (liq) → 2 NaOH (aq) + CaCO3 (s)
Saatu meesa regeneroidaan takaisin poltetuksi kalkiksi meesauunissa.
Sulfaattimenetelmä on saanut nimensä kemikaalien talteenoton korvauskemikaalista natriumsulfaatista, Na2SO4. Nykyisten tehtaiden sulkemisasteiden ollessa hyvin korkea ei natriumsulfaattia juurikaan käytetä, vaan tehtaat saavat tarvitsemansa natriumin ja rikin pääosin natriumhydroksidina (NaOH) ja rikkihappona (H2SO4).
Sivutuotteet

Sulfaatti­selluloosan valmistuksen loppuvaiheessa syntyy myös kaasumaisia aineita. Jos ne kerätään talteen, niistä voidaan valmistaa muun muassa tärpättiä.
Mustalipeän pinnalle muodostuu ns. raaka­suopaa. Se voidaan hydro­lysoida rikki­hapon avulla, jolloin saadaan mäntyöljyä, joka sisältää pää­asiassa rasva- ja hartsihappoja. Hartsi­hapot voidaan poistaa linkoamalla, ja rasva­hapoista voidaan valmistaa mäntysuopaa neutraloimalla ne natriumhydroksidin avulla. Mänty­öljystä valmistetaan myös alkydihartseja, joita käytetään side­aineina maaliteollisuudessa.
Sulfaatti­selluloosa­tehtaat levittävät usein ympäristöön voimakkaita hajuja. Ne johtuvat pää­asiassa kaasumaisista rikkiyhdisteistä kuten metaanitiolista eli metyylimerkaptaanista (CH3SH) ja dimetyylisulfidista ((CH3)2S), joita syntyy ligniinin metyyliryhmien reagoidessa natriumsulfidin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sulfaattimenetelmä Wikimedia Commonsissa
Natriumhydroksidia tarvitaan ligniinin liuottamiseksi ja kuitujen irrottamiseksi.
Forchemin mäntyöljyjalostamo Raumalla.
Sukelluskalastus

Sukelluskalastus on vapaasukellusvälinein sekä harppuunan avulla tapahtuvaa kalastusta. Sukelluskalastajat eivät käytä paineilmalaitteita kuten laitesukeltajat vaan sukeltaminen tapahtuu henkeä pidättäen, kuten vapaasukelluksessa. Sukelluskalastusta kutsutaan usein myös harppuunakalastukseksi.
Sukelluskalastus on kalakantojen kestävän käytön periaatteen mukainen ekologinen kalastusmuoto. Kalastaja voi valita saaliinsa, eikä sivusaalista tai alamittaisia kaloja tule. Sukelluskalastus on melko vaativaa ja saalismäärät jäävät pääsääntöisesti pieniksi. Yleisimpiä saaliskaloja ovat Suomessa luontaisesti lisääntyvät ahven, hauki, lahna, säynävä ja kampela. Kalastustavan eettisiin periaatteisiin kuuluu kalan välitön tappaminen heti laukauksen jälkeen.
Sukelluskalastaja
Varusteet

Sukelluskalastaja käyttää tyypillisesti seuraavia varusteita:
harppuuna
maski
snorkkeli
räpylät
märkäpuku, neopreenisukat sekä -hanskat
painovyö (myös painoliivi sekä nilkkapainot)
puukko
pintapoiju / -lautta (jossa sukeltajan lippu)
kalapiikki / -koukku
kello tai vapaasukellustietokone
Kalastaminen

Sukelluskalastuksessa kalojen etsiminen tapahtuu joko pinnalla rauhallisesti uiden tai sukeltaen pohjasta tai välivedestä etsien. Pinnalta etsiminen tapahtuu tyypillisesti rannan tuntumasta, kaislikoissa tai matalikoilla. Sukeltaen (ns. pumppaamalla) tapahtuvassa kalastuksessa sukelluskalastaja pyrkii yleensä maastoutumaan kiven tai kasvillisuuden sekaan ja odottaa sopivan kalan saapumista ampumisetäisyydelle. Suomessa kolokalastuksessa saalista etsitään pohjassa olevien isojen kivien alta/onkaloista, jolloin kalastaja turvautuu lyhyempään harppuunaan ja sukellusvalaisimeen. Sukellusten syvyydet vaihtelevat veden lämpötilan, kirkkauden sekä tavoitellun kalalajin mukaan muutamasta metristä aina yli kymmenen metrin syvyyksiin. Ulkomailla, jossa vedet ovat kirkkaampia, voivat sukellukset yltään useiden kymmenin metrien syvyyteen.
Kilpailut

Sukelluskalastus on kilpailulaji, jossa kilpaillaan aina maailmanmestaruustasolle asti.
Sukelluskalastuskilpailuissa kilpailuaika on tyypillisesti neljä tuntia. Kilpailun järjestäjä määrää lähtö- ja maalialueet joilla kilpailijan tulee olla kilpailun alkaessa sekä päättyessä. Kilpailuissa ei (yleensä) käytetä veneitä, vaan osallistujat siirtyvät kaikki matkat joko uiden tai maata pitkin kävellen. Jokaisella kilpailijalla on oltava vähintään 10 litran vetoinen pintapoiju, jonka varassa voi kellua suonenvedon tai uupumuksen tullen. Poijuun merkitään kunkin kilpailijan numero selvästi näkyvänä..
Lisäksi alueella kiertelee useita vedessä olevasta sukeltajasta varoittavalla sinivalkoisella A-lipulla varustettuja valvonta- ja pelastusveneitä. Euroopan- ja maailmanmestaruuskilpailuissa jokaisella kilpailijalla on oltava oma valvontavene.
Kilpailussa tulokset määräytyvät kalansaaliin mukaisesti. Suomessa käytössä olevassa pistelaskujärjestelmässä jokaisesta alamitan ylittävästä kalasta saadaan kalapisteet sekä painopisteet. Esimerkiksi yhdestä 235 gramman ahvenesta, joka ylittää vaaditun 22 cm alamitan, saa 1000 kalapistettä sekä 235 painopistettä. Painopisteitä jaetaan yksi piste jokaista grammaan kohti.
Kun kaikkien kilpailijoiden kalat on mitattu ja punnittu, muodostuvat kilpailun tulokset suoraan saatujen pisteiden perusteella.
Jokaisella kilpailijalla tulee olla voimassa Sukeltajaliiton kilpailulisenssi joka sisältää urheiluvakuutuksen sekä todistus suoritetusta kalastuksenhoitomaksusta.
Ranking

Kilpailutulosten perusteella kilpailijoille jaetaan ranking pisteitä, joiden perusteella pidetään yllä Suomen rankinglistaa. Ranking pisteet määräytyvät siten, että yksittäisen kilpailun voittaja saa 100 pistettä (Suomen mestaruuskilpailuista 130). Muiden kilpailijoiden pisteet määräytyvät suhteessa voittajan tulokseen. Esimerkiksi jos voittaja on saanut kilpailussa 14500 pistettä ja kilpailun toinen 10500 pistettä saa voittaja 100 ranking pistettä ja toiseksi sijoittunut 72.41 pistettä ((10500/14500) * 100).
Lopullisissa ranking pisteissä huomioidaan jokaiselta kilpailijalta neljä parasta pistemäärää. Näiden perusteella määräytyy lopullinen ranking. Rankingin mukaan valitaan maajoukkue.