stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ronald Ridenhour
Elämäkerta

Ronald Ridenhour syntyi 6. huhtikuuta 1946 Oaklandissa Kaliforniassa, varttui sittemmin Phoenixissa Arizonassa ja opiskeli Vietnamin sodan syttyessä Phoenix Junior Collegessa. Vietnamin sodassa otettiin käyttöön yleiset kutsunnat. Opiskelut olivat syy lykkäykselle, mutta Ridenhourin suorittamat kurssit alittivat lykkäykseen tarvittavan määrän. Hänet otettiin kutsunnoista palvelukseen Yhdysvaltain armeijaan, josta hänet lähetettiin Vietnamiin.
Vietnamissa Ridenhour palveli 11. jalkaväkirykmentissä helikopterin ampujana.  23. jalkaväkidivisioonan joukot olivat surmanneet 175–400 siviiliä Mỹ Lain kylässä 16. maaliskuuta 1968. Ridenhour ei ollut itse paikalla, vaan hän kuuli tapahtumista ensi kertaa kuukausia niiden jälkeen huhuina muilta sotilailta. Hän päätti kuitenkin alkaa tutkia huhuja tarkemmin. Salaa komentajiltaan Ridenhour tapasi verilöylyn silminnäkijöitä ja totesi huhujen olevan tosia. Hieman ennen komennuksensa päättymistä Vietnamissa Ridenhour oli ollut yhteyksissä verilöylyn silminnäkijä Michael Bernhardtin kanssa, joka lupasi antaa todistuksen tapahtumista jos Ridenhour saisi Yhdysvaltain hallituksen aloittamaan tapauksen tutkinnan. Ridenhourin itsensä mukaan hän odotti komennuksensa loppua, koska hän pelkäsi muuten henkensä edestä.
Yhdysvaltoihin palattuaan Ridenhour alkoi kirjoittaa Yhdysvaltain kongressin edustajille sekä puolustusministeriöön. 1 500:n sanan kirjeet saivat esimerkiksi presidentti Richard M. Nixon, puolustusministeri Melvin R. Laird, sekä kongressissa istunut arizonalainen senaattori Morris K. Udall. Mỹ Lain tapahtumista oli kulunut jo vuosi, mutta Ridenhourin kirjeet johtivat viimein tutkinnan aloittamiseen. Tutkinta johti puolestaan Mỹ Laissa joukkoja johtaneen luutnantti William L. Calleyn oikeudenkäyntiin. Calley sai tuomion, mutta tapaus oli ryvettänyt armeijan maineen. Ridenhour itse koki oikeudenkäynnin olleen tapauksen valkopesua. Vuonna 1972 antamassaan haastattelussa hän kuvaili tapauksen hoitoa machiavellialaiseksi ja kyyniseksi.
Yhdysvalloissa Ridenhour jatkoi opintojaan valmistuen Claremont Men’s Collegesta vuonna 1972. Myöhemmin hän työllistyi tutkivana toimittajana. Vuonna 1988 hän sai Polk-palkinnon New Orleansin kaupunkia koskeneen veroskandaalin tutkinnasta City Business -lehdelle. Ridenhour teki töitä myös People-lehdelle ja NBC News -televisiokanavan Dateline-ohjelmalle. Ridenhour kuoli sydänkohtaukseen kesken käsipallopelin Metairiessa Louisianassa 10. toukokuuta 1998.
Rhônentsingeli

| Rhônentsingeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Ahvenet Percidae
Suku::  Zingel
Laji::  asper
Kaksiosainen nimi
 Zingel asper  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Rhônentsingeli Wikispeciesissä   Rhônentsingeli Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoVirheellinen IUCN-arvo: 
Rhônentsingeli  (Zingel asper) eli aiemmin hyppijätsingeli on ahveniin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanlaisena Keski-Euroopasta.
Koko ja ulkonäkö

Rhônentsingeli voi suurimmillaan kasvaa 22 cm pitkäksi. Kala on ruumiinmuodoltaan pitkänomainen, sukkulamainen ja hoikka, selkäeviä on kaksi. Väritykseltään rhônentsingeli on ruskea tai harmaa ja ruumiissa on kolme tummaa juovaa. Vatsastaan laji valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat

Rhônentsingeli on makean veden laji, jota tavataan Ranskasta ja Sveitsistä. Aikaisemmin se eli koko Rhônejoen alueella, mutta nykyisin hyppijätsingeli esiintyy vain neljässa sivujoessa Durancessa, Beaumessa, Drômessa ja Doubsissa. Lajin elinympäristöä ovat kivikkopohjaiset matalat vedet. Nuoret kalat liikkuvat veden pinnalla ja täysikasvuiset pohjassa. Rhônentsingeli on yöaktiivinen ja syö selkärangattomia eläimiä. Hyppijätsingeli kutee maalis-huhtikuussa ja kutu tapahtuu virtapaikkojen kivikkopohjille.
Rhônentsingeli luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Uhkia kannalle ovat elinympäristön saastuminen ja kutualueille vaelluksen estävien patojen rakentaminen.
Rievelin valuma-alue

Rievelin valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.17) on Kymijoen alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 765,83 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 16,12 %. Vesistön valuma-alueen alarajana ovat sekä Konnivesi että Juolasvesi, sillä Rieveli on bifurkaatiovesistö. Vesistön alimpana järvenä on lännessä sijaitseva Ala-Rääveli, joka laskee Konniveden alueella (14.13) Konniveteen. Idässä sen alimpana järvenä on Enonvesi, joka laskee Mäntyharjun reitin valuma-alueeseen kuuluvalle Vuohijärven alueelle (14.91).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesustöalueiden nimet on lihavoitu :
Ala-Rievelin alue (14.171)
Tuusjärven valuma-alue (14.173)
Imjärven valuma-alue (14.179)
Pajujärvien valuma-alue (14.174)
Ylä-Rievelin–Enonveden alue (14.172)
Seppälänjoen valuma-alue (14.175)
Karjolammen–Kousanjärven valuma-alue (14.178)
Pitkäjärven–Virman valuma-alue (14.176)
Vehkajoen valuma-alue (14.177)
Silvia Richards

Silvia Richards (1916 – 1999) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja.
Richards pääsi koesopimuksen kautta Warner Brothersille. Sitä ennen hän oli toiminut Hollywoodissa radiokäsikirjoittajana. Richards käsikirjoitti uransa aikana muutamia elokuvia. Hän teki yhteistyötä muun muassa Fritz Langin kanssa.
Filmografia

Mieletön rakkaus (Possessed, 1947)
Salaisuus oven takana (Secret Beyond the Door..., 1948)
Tomahawk (1951)
Villin lännen villikissa (Rancho Notorious, 1952) alkkuperäinen käsikirjoitus)
Syntinen Ruby (Ruby Gentry, 1952)
Aiheesta muualla

Silvia Richards Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Aldo Righi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aldo Righi |  Aldo Righi |  Aldo Righi |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Ateena 1969 | seiväshyppy |  |
Aldo Righi (s. 29. heinäkuuta 1947) on italialainen yleisurheilija. Hän oli maansa kaikkien aikojen ensimmäinen seiväshypyn arvokisamitalisti.
Righi saavutti seiväshypyssä pronssia Ateenan EM-kilpailuissa 1969 tuloksella 510 cm. Maansa ennätystä hän ei parantanut koskaan vaan sitä piti hallussaan Renato Dionisi, joka ennen Ateenan EM-kisoja oli ylittänyt jo 530 cm. Hän ei myöskään voittanut ulkoradoilla yhtään Italian mestaruutta ja sisäradoillakin vain vuonna 1970.
Rhinestone

| Rhinestone |
| --- | --- |
 Elokuvan alkuperäinen juliste
Ohjaaja:  Bob Clark
Käsikirjoittaja:  Phil Alden Robinson
Tuottaja:  Howard Smith Marvin Worth
Säveltäjä:  Dolly Parton
Kuvaaja:  Timothy Galfas
Pääosat:  Dolly Parton Sylvester Stallone Richard Farnsworth Ron Leibman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Twentieth Century-Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   20. kesäkuuta 1984  26. heinäkuuta 1985
Kesto:  111 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  50 milj. USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rhinestone, televisioesityksessä ja VHS-videojulkaisuna nimellä Rhinestone – tuhannen taalan paikka, on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut  Bob Clarkin ohjaama komediaelokuva. Sen pääosia esittää muun muassa Dolly Parton ja Sylvester Stallone.
Juoni

Suosittu country-laulaja, Jake Farris (Dolly Parton), kerskailee että pystyy tekemään kenestä tahansa country-sensaation. Niinpä hän lyö vetoa liero-managerinsa, Freddy Ugon (Ron Leibman) kanssa, että hän pystyy tekemään kenestä tahansa normaalista ihmisestä country-laulajan kahdessa viikossa. Jaken voitto tietää sopimuksen purkamista manageriltaan, mutta häviö tietää muutamaa vuotta lisää sopimukseen, sekä yötä Freddyn kanssa. Freddy valitsee vastenmielisen taksikuskin, Nick Martinellin (Sylvester Stallone). Jake vie Nickin Tennesseehen oppimaan kuinka kävellään, puhutaan ja lauletaan kuten oikea country-tähti.
Yleisön vastaanotto

Kriitikot teilasivat elokuvan lähes joka puolella ja sitä pidettiin yleisesti floppina.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen pitää Rhinestonea kolhonpuoleisena musiikkikomediana, jossa Parton ja Stallone täydentävät huonosti toisiaan. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Dolly Parton teki elokuvan soundtrackille kaksi laulua, joista tuli hänen suuria hittejään: Tennessee Homesick Blues ja God Won't Get Ya.
Palkinnot

Elokuva oli ehdolla Golden Raspberry Awardsissa yhteensä kahdeksalle palkinnolle, joista se voitti kaksi: Huonoin näyttelijä (Stallone), sekä Huonoin laulu (Drinkinstein).
Rhode (kaupunki)

| Rhode> Ῥόδη.Sijainti |
| --- | --- |
 Rhode
Koordinaatit:  42°15′54″N, 3°10′26″E
Valtio:  Espanja
Paikkakunta:  Roses, Girona, Katalonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Iberia / Hispania Tarraconensis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rhode (m.kreik. Ῥόδη, Rhodē, myös Ῥόδος, Rhodos, lat. Rhoda, Rhodus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Iberiassa nykyisen Espanjan alueella. Se sijaitsi nykyisen Gironan maakunnan Rosesin kaupungin paikalla.
Rhode oli alun perin kreikkalainen kauppa-asema ja siirtokunta. Myöhemmin siitä tuli tavallinen roomalainen kaupunki.
Maantiede

Rhoden kaupunki sijaitsi Iberian koillisosassa eli itärannikon pohjoisosassa nykyisellä Costa Bravan rannikolla Pyreneiden vuoriston itäpäässä. Nykyisin alue on osa Kataloniaa. Roomalaisella kaudella kaupunki oli osa Hispania Tarraconensista. Rhoden poliksen hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta. Etelämpänä samalla rannikolla sijaitsi toinen kreikkalaiskaupunki Emporion.
Historia

Rhode oli alun perin kreikkalainen kauppa-asema eli emporion. Se oli suhteellisen varhainen ja mahdollisesti perustettu jo 800-luvun eaa. lopulla tai viimeistään 700-luvun eaa. alkupuolella, viimeistään ennen 1. olympiadia eli vuotta 776 eaa. Näin se oli koko läntisen Välimeren varhaisin kreikkalaiskaupunki ja perustettiin jo ennen Italian Kymeä.
Perinteisen kreikkalaisen käsityksen mukaan Rhoden olisivat perustaneet Rhodokselta tulleet siirtokuntalaiset, mistä se olisi saanut myös nimensä. Näin se olisi ollut doorilainen kaupunki alueella, jossa muut kreikkalaissiirtokunnat olivat fokaialais-joonialaisia. Nykyisin katsotaan, että vaikka tämä onkin mahdollista, sille ei ole erityisiä perusteita, vaan kyse voi olla myöhemmästä perustamismyytistä. Jossakin vaiheessa kaupunki tuli Massalian valtapiiriin, ja kukoisti sijaiten sen Emporioniin ja etelämmäksi Mainakeen ja Tartessokseen suuntautuneiden kauppareittien varrella. Rhoden ympäristö oli iberisen indigeettien heimon aluetta. Kaupungin väestö oli kuitenkin pääasiassa kreikkalaista. Sen kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Rhodētēs (Ῥοδήτης) ja Rhodaios (Ῥοδαῖος).
Kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Tämä perustuu lähinnä siihen, että kaupunki löi omaa hopearahaa 300-luvulta eaa. lähtien.  Tämä teki siitä läntisten kreikkalaisalueiden varhaisimman kaupungin, joka löi hopearahaa, ja sen rahat levisivät laajalle gallien alueille.
Rhode tuli Rooman vallan alle vuonna 218 eaa. Cato vanhempi nousi joukkoineen maihin Rhodessa vuonna 195 eaa., ja aloitti sieltä käsin kapinaan nousseiden iberiheimojen alistamisen Rooman valtaan. Caton tukikohdaksi muodostui Emporion, ja viimeistään tämän seurauksena Rhode tuli Emporionin poliksen alaisuuteen. Sen kauppa menestyi myös roomalaisella kaudella. Kaupunki kukoisti vielä 300–400-luvuilla jaa. sen jälkeen kun frankit olivat tuhonneet Emporionin vuonna 265 jaa.
Rakennukset ja löydökset

Rhoden varhaisimmat keramiikkalöydöt ovat 500–400-luvuilta eaa. ja asuinrakennuslöydöt 300-luvulta eaa. Kaupungissa on ollut suunniteltu asemakaava 200-luvun eaa. alkupuolelta lähtien, jolloin se on rakennettu paljolti uudestaan suurempana ja säännöllisempänä. Tähän liittyen on löydetty ruutuasemakaavan noin neljä metriä leveiden katujen jäänteitä. 200-luvun eaa. lopulta lähtien kaupunki oli ympäröity kaupunginmuurilla. Rhodessa oli ainakin Artemis Efesialle, sen suojelusjumalattarelle, omistettu kultti ja temppeli.
Riihimäen vaakuna

Riihimäen vaakuna
Riihimäen vaakuna on Riihimäen kaupungin tunnus. Vaakunan aiheen lyhde viittaa epäsuorasti kunnan nimeen, ja tulenlieskat symboloivat teollisuutta ja erityisesti tuolloin tärkeään lasitehtaaseen. Kilven jakama vyön voi katsoa muistuttavan rautatiestä, joka oli edellytys seudun yhteiskunnan kehittymiselle.
Vaakunan selitys kuuluu ”kultaisen vyön jakama kilpi, jonka hopeisessa yläkentässä on seitsemän ylöspäin nousevaa punaista tulenliekkiä ja punaisessa alakentässä kultainen lyhde.” Vaakunan on suunnitellut Arttu Brummer, ja tasavallan presidentti J. K. Paasikivi vahvisti Riihimäen kauppalan vaakunan asetuksella 15. elokuuta 1947.
Riihimäen vaakuna (oikea yläkulma) uusien kaupunkien juhlapostimerkissä vuodelta 1960.
Riehu

Riehu on kylä Vesilahden kunnan eteläosassa Urjalan vastaisella rajalla. Riehun naapurikyliä ovat Vesilahden puolella Krääkkiö ja Onkemäki sekä Urjalan puolella Kehro ja Halkivaha. Riehun itäpuolella on pieni Nyberginkylä, joka usein luetaan Riehun osaksi. Riehun kautta kulkee maantie Vesilahdelta Kehrolle. Riehun kohdalla maantiestä erkanevat pikkutiet Krääkkiöön ja Jouttunkulman kautta Halkivahaan.
Kylän länsiosaan ulottuu Ameenjärven itäpää ja kylän itäosassa on pieni Mustalammi. Ameenjärven laskujoki Kravinoja yhtyy Riehussa Jouttunkulmanojan kanssa Riehunojaksi. Kravinoja kaivettiin Ameenjärven laskujoeksi 1800-luvun lopulla, tätä ennen järvi laski hieman lännempänä olevaa Myllyojaa pitkin Riehunojaan.
Riehun vuonna 1921 perustettu koulu lakkautettiin 1960-luvulla. Kylän lapset kuljetettiin aluksi Krääkkiön ja myöhemmin Onkemäen kouluun.
Riehun aktiivinen kyläkerho järjestää erilaisia tapahtumia ja ehostaa kyläkuvaa.
Historia

Riehun alueella on liikkunut ihmisiä jo lähes 9 000 vuotta sitten. Vanhimpia merkkejä ihmisestä alueella ovat Riehunojan ja Ameenjärven rannoilta löydetyt kivikirveet, vasarakirveskauden aikainen hauta Pikku-Kiilon lähellä ja yksipuinen ruuhi Mustalammilta. Satakunnan ja Hämeen välistä rajaa ja samalla myös Vesilahden etelärajaa määritelleet Soidunkiven ja Kankurijärven rajamerkit tunnetaan jo 1400-luvulta.
Riehun maat kuuluivat Vesilahden kirkonkylän, Järvenrannan ja Kaltsilan talollisille. Perimätiedon mukaan ensimmäinen kiinteä asumus alueella oli metsänvartijan perustama Riehun torppa. Ruotsalaisten sotilastopografien tekemässä Kuninkaan kartastossa 1700-luvulta on Riehun alueella peltojen ja niittyjen ympäröiminä jo useita asumuksia.
Rhithymna

| Rhithymna> Ῥίθυμνα.Sijainti |
| --- | --- |
 Rhithymna
Koordinaatit:  35°22′19″N, 24°28′14″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rhithymna (m.kreik. Ῥίθυμνα, myös Rhithymnos, Ῥίθυμνος tai Rhithymnia, Ῥιθυμνία) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Réthymnon kaupungin paikalla.
Maantiede

Rhithymnan kaupunki sijaitsi Kreetan pohjoisrannikolla itään Kydoniasta ja länteen Herakleionista ja Knossoksesta. Kaupungista itäkaakkoon sijaitsi Eleuthernan poliksen alue ja lounaaseen Lappan poliksen alue. Rhithymnan akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi mitä ilmeisimmin sama niemessä sijaitseva kukkula, jossa nykyisin on venetsialaisaikainen Réthymnon linnoitus (Fortétza). Kaupunki ja sen satama sijaitsivat oletettavasti akropoliin itä- ja kaakkoispuolella.
Historia

Rhithymnan historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin paikalla on ollut asutusta viimeistään myöhäisellä minolaisella kaudella (LM III) eli pronssikauden lopulla, jolta ajalta seudulta on löydetty hautoja. Antiikin kirjallisuudessa kaupungin mainitsevat lähinnä maantieteilijät, kuten Plinius vanhempi ja Ptolemaios. Kaupungin sijaan useammin mainitaan sieltä kotoisin olleita henkilöitä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Rhithymnios (Ῥιθύμνιος) ja Rhithymniatēs (Ῥιθυμνιάτης).
Rhithymna löi omaa, aiginalaisen mallin mukaista rahaa noin vuodesta 330 eaa. lähtien. Kaupungilla oli ilmeisesti joitakin yhteyksiä Ptolemaioksiin, ja se perustettiin hellenistisellä kaudella 200-luvun eaa. lopulla uudelleen nimellä Arsinoe (Ἀρσινόη, Arsinoē). Uusi kaupunki sijaitsi joko samalla paikalla tai hyvin lähellä. Kaupungin vanha nimi palasi käyttöön 100-luvulla eaa.
Rhithymna vaikuttaa taantuneen roomalaisella kaudella. Claudius Aelianuksen mukaan se oli 200-luvun jaa. alkupuolella hyvin pieni, mahdollisesti lähinnä kylä. Nykyinen Réthymnon kaupunki on kehittynyt samalle paikalle erityisesti sen jälkeen, kun venetsialaiset ottivat alueen haltuunsa vuonna 1204 ja tekivät siitä linnoituspaikkansa.
Rakennukset ja löydökset

Antiikin ajan Rhithymnasta on säilynyt vain vähän, sillä myöhempi kaupunki on kokonaan sen päällä. Samasta syystä siellä on voitu suorittaa vain vähän arkeologisia kaivauksia. Rhithymnassa oli oletettavasti Athenelle omistettu temppeli, sillä tämä vaikuttaa olleen kaupungin pääjumaluus. Kaupungissa tai sen lähellä oli mahdollisesti myös Artemis Rhokkaialle omistettu temppeli.
Varsinaisia löytöjä nykyisen kaupungin alueelta on tehty vain vähän. Niihin kuuluu joitakin myöhäisen roomalaisen kauden aikaisten talojen jäänteitä. Réthymnon arkeologisessa museossa on Réthymnon alueyksikön alueelta löydettyä esineistöä ja piirtokirjoituksia, mutta vain vähän varmuudella itse kaupungista peräisin olevia löytöjä.
Myös varhaisempia minolaisen ajan löytöjä itse kaupungista on tehty vain vähän. Merkittävin minolainen kohde kaupungin lähiympäristössä on Arménoin minolainen hautausmaa.
Nykyinen Réthymnon kaupunki ja sen keskellä Réthymnon linnoitus, jonka paikalla oletettavasti sijaitsi antiikin aikaisen kaupungin akropolis.
Rhithymnan lyömiä rahoja, piirroksia vuodelta 1837.
Torium

Torium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Th (lat. thorium) ja järjestysluku 90. Torium on radioaktiivinen aktinoidisarjan metalli ja uraanin lisäksi ainut selvästi radioaktiivinen alkuaine, jota esiintyy maankuoressa merkittäviä määriä. Lähes kaikki luonnon torium on sen pitkäikäisintä isotooppia torium-232 (232Th), jonka puoliintumisaika on 14,05 miljardia vuotta.
Toriumia on tutkittu käytettäväksi uraanille vaihtoehtoisena ydinpolttoaineena uudenlaisissa ydinreaktoreissa.
Historia

Ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius löysi toriumin vuonna 1828 Morten Thrane Esmarkin löytämästä norjalaisesta toriittimineraalista. Berzelius nimesi alkuaineen skandinaavisen ukkosenjumala Thorin mukaan. Aineella ei kuitenkaan ollut juuri mitään käyttöä, ennen kuin kaasulyhdyn hehkusukka keksittiin vuonna 1885.
Berzelius ei eristänyt toriumia sen metallisessa muodossa; tämän tekivät ensimmäisinä vuonna 1914 D. Lely Jr. ja L. Hamburger. He valmistivat 99 % puhdasta toriummetallia pelkistämällä toriumkloridia natriumilla. Yksinkertaisemman menetelmän, jolla lisäksi saavutettiin vielä puhtaampi lopputuote, keksivät 1927 Marden ja Rentschler. He pelkistivät toriumoksidia kalsiumilla kalsiumkloridin kanssa.
Radioaktiivisuuden tutkimuksen varhaisvaiheissa muutamille toriumin isotoopeille annettiin omia nimiään: 227Th oli radioaktinium, 228Th:sta on käytetty nimeä radiotorium, 230Th:sta nimeä ionium, 231Th:sta nimeä uraani Y ja 234Th oli uraani X1. Nämä nimet ovat kaikki vanhentuneita, paitsi ionium nimitystä käytetään edelleen merenpohjan sedimenttien ionium-torium iänmääritysmenetelmästä puhuttaessa.
Esiintyminen ja yleisyys

Toriumia esiintyy luonnossa monatsiittimineraalissa (Ce,La,Nd,Th)PO4, joka on tärkein toriumin malmimineraali. Monatsiittia esiintyy laajalti maapallolla, ja yksittäiset esiintymät voivat olla suuria. Monatsiitti ei reagoi kovin helposti kemiallisesti ja tämä tekee sen käsittelystä toriumin tuottamiseksi hankalaa.
Muita toriumia sisältäviä mineraaleja ovat esimerkiksi brockiitti, cerianiitti, cheraliitti, ekaniitti, eukseniitti, grayiitti, huttoniitti, perrieriitti, torianiitti, toriitti, tshevkiniitti, ja zirkeliitti. Harvinainen torianiitti sisältää yleensä enintään 12 % toriumdioksidia ThO2. Koska ThO2:n ja uraanidioksidin UO2 rakenne on samanlainen, näitä aktinoidien oksideja esiintyy usein samoissa mineraaleissa vaihtelevin pitoisuuksin. Myös mineraalin, josta torium ensiksi löydettiin, toriitin (ThSiO4) toriumpitoisuus voi olla korkea.
Torium on yleisyydeltään noin lyijyn ja molybdeenin luokkaa ja yleisempää kuin sitä paremmin tunnetut alkuaineet tina, vismutti, kadmium, elohopea tai hopea. Se on noin 2–5 kertaa yleisempää maan kuoressa kuin luonnonuraani ja noin 300–400 kertaa yleisempää kuin uraanin harvinaisempi 235U isotooppi. Maankuoressa toriumia on 5–20 μg/g. Torium on jakautunut suhteellisen tasaisesti eri puolilla maapalloa. Merivedessä sitä on vain vähän, noin 6×10-4 μg/l, mikä on paljon vähemmän kuin uraanin pitoisuus merissä.
Käyttö

Toriumia ja sen yhdisteitä, varsinkin toriumdioksidia, käytetään muun muassa seosmetalleina, kaasuvalaisinten hehkusukissa, erikoislaseissa, hehkulangoissa, elektroniikassa, katalysaattoreina ja kaasuja imevänä aineena tyhjiötekniikassa. Torium on uraanin ohella ainoita radioaktiivisia aineita, joilla on muita ominaisuuksia kuin radioaktiivisuutta hyödyntäviä sovellutuksia. Toriumin käyttö on kuitenkin merkittävästi vähentynyt nykyaikana johtuen radioaktiivisuuden aiheuttamista terveys- ja ympäristöhaitoista.
Sovelluksissa toriumdioksidi ThO2 tunnetaan joskus myös englanninkielisellä nimellä thoria. Toriumdioksidin saostaminen lasiin suurentaa sen taitekerrointa ja vähentää dispersiota, minkä johdosta sitä on käytetty korkealaatuisten linssien valmistukseen kameroissa ja tieteellisissä instrumenteissa. Toriumin oksidia voidaan käyttää katalyyttinä typpihapon ja rikkihapon valmistuksessa sekä raakaöljyn krakkauksessa. Sitä käytetään myös joissain kuumuutta kestävissä laboratorioiden upokkaissa.
Käyttö > Toriumvoimalat

Toriumin hyödyntämistä ydinvoimaloissa uraanin sijasta on tutkittu. Torium ei suoraan sovellu ydinreaktorin polttoaineeksi, koska se ei pysty ylläpitämään ketjureaktiota. Luonnossa esiintyvästä torium-232-isotoopista voidaan kuitenkin valmistaa polttoaineeksi kelpaavaa uraani-233:a säteilyttämällä sitä neutroneilla ydinreaktorissa. Toriumia ei tarvitse isotooppisesti rikastaa, kuten uraania, vaan sen käyttö perustuu ns. torium-ydinpolttoainekiertoon. Hyötöreaktorissa toriumista voidaan tuottaa uutta ydinpolttoainetta enemmän kuin vanhaa polttoainetta kuluu. Koska hyötöreaktori tuottaa jatkuvasti lisää polttoainetta, se voi hyödyntää kaivoksesta louhittavan raaka-aineen koko energiasisällön, kun taas tavallinen kevytvesireaktori pystyy käyttämään lähinnä vain uraani-235-isotoopin eli 0,7 prosenttia luonnonuraanista.
Torium-ydinpolttoainekierrossa ei synny plutoniumia. Sen takia toriumreaktorin käytetty polttoaine on kymmenien tuhansien vuosien päästä vähemmän radioaktiivista kuin uraanireaktorin käytetty polttoaine. Toriumreaktorilla ei voi tuottaa ydinaseisiin soveltuvaa plutonium-239:ää. Mutta torium-ydinpolttoainekierto perustuu uraani-233:een, joka myös soveltuu ydinaseen rakentamiseen.
Toriumreaktorit eivät ole yleistyneet, koska uraani on halpaa ja sitä on maankuoressa paljon. Suurimpia toriumpolttoaineen haittoja on 233U:n valmistamisen teknologinen vaikeus ja tästä johtuva prosessin kalleus.