stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Digimon Adventure
Ääninäyttelijät > Englanti

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joshua Seth  | … |  Taichi ”Tai” Kamiya   |
|  Michael Reisz  | … |  Yamato ”Matt” Ishida   |
|  Colleen O’Shaughnessey  | … |  Sora Takenouchi   |
|  Mona Marshall  | … |  Koushiro ”Izzy” Izumi   |
|  Philece Sampler  | … |  Mimi Tachikawa   |
|  Michael Lindsay  | … |  Joe Kido, Agumon/Greymon (jaksot 1 ja 2)   |
|  Wendee Lee  | … |  Takeru ”T.K.” Takaishi   |
|  Lara Jill Miller  | … |  Hikari ”Kari” Kamiya   |
|  Tom Fahn  | … |  Agumon   |
|  Joseph Pilato  | … |  MetalGreymon   |
|  Lex Lang  | … |  WarGreymon   |
|  Kirk Thornton  | … |  Gabumon/Garurumon/WereGarurumon/MetalGarurumon   |
|  Tifanie Christun  | … |  Piyomon   |
|  Melodee Spevack  | … |  Birdramon/Garudamon   |
|  Jeff Nimoy  | … |  Tentomon/Kabuterimon/AlterKabuterimon, Masami Izumi, nuori Gennai   |
|  Anna Garduno  | … |  Palmon   |
|  Mari Devon  | … |  Togemon, Kae Izumi   |
|  Dorothy Elias-Fahn  | … |  Lilymon, Otamamon, Yuuko Kamiya   |
|  R. Martin Klein  | … |  Gomamon/Ikkakumon   |
|  Michael Sorich  | … |  Zudomon, Elecmon   |
|  Laura Summer  | … |  Patamon   |
|  Dave Mallow  | … |  Angemon/HolyAngemon, Chuumon, Gekomon   |
|  Edie Mirman  | … |  Tailmon/Angewomon   |
|  Tom Wyner  | … |  Devimon   |
|  Richard Epcar  | … |  Etemon/MetalEtemon, Vamdemon/VenomVamdemon   |
|  Derek Stephen Prince  | … |  PicoDevimon, Piamon   |
|  Dave Guerrie  | … |  Phantomon, Mugendramon   |
|  Doug Erholtz  | … |  MetalSeadramon, Susumu Kamiya, Shin Kido   |
|  David Lodge  | … |  Pinomon   |
|  Paul St. Peter  | … |  Apocalymon, Leomon/SaberLeomon   |
|  Mike Reynolds  | … |  Gennai   |
|  Peter Spellos  | … |  Meramon, Whamon   |
|  Dan Lorge  | … |  Monzaemon   |
|  Beau Billingslea  | … |  Orgamon   |
|  Bill Capezzi  | … |  Yukidarumon   |
|  Bob Papenbrook  | … |  Kentarumon   |
|  Richard Cansino  | … |  Piccolomon   |
|  Robert Axelrod  | … |  Wizardmon   |
|  David Greenlee  | … |  Hiroaki Ishida   |
|  Elizabeth Rice  | … |  Toshiko Takenouchi   |
|  Dan Woren  | … |  Keisuke Tachikawa   |
|  Julie Maddalena  | … |  Satoe Tachikawa   |
|  Barbara Goodson  | … |  Natsuko Takaishi   |
Ääninäyttelijät > Suomi > Agapio Racing Teamin jälkiäänitys (jaksot 1–26)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pauli Talikka  | … |  Taichi Yagami, Koromon/Agumon/Greymon/MetalGreymon   |
|  Eeva Penttilä  | … |    |
|  Valtteri Korpela  | … |     |
|  Antti Kainiemi  | … |     |
|  Lauri Putkonen  | … |     |
|  Oskari Paavonkallio  | … |     |
Ääninäyttelijät > Suomi > Tuotantotalo Wernen jälkiäänitys (jaksot 27–54)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pekka Kuorikoski  | … |  tunnuslaulu   |
|  Markus Bäckman  | … |  kertoja, Vandemon/VenomVamdemon, Piamon, Orgamon, Whalemon, Sukamon, Treemon, WickedMonzaemon, Masami Izumi, sivuäänet   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Taichi Yagami, Agumon/Greymon/MetalGreymon/WarGreymon, PicoDevimon, Pinomon, Leomon/SaberLeomon, Yukidarumon, Elecmon, Shin Kido, Ancrustamon, Gotsumon, Keisuke Tachikawa, sivuäänet   |
|  Petteri Halmela  | … |  Yamato Ishida, Gabumon/Garurumon/WereGarurumon/MetalGarurumon, Joe Kido, sivuäänet   |
|  Tiina Bergström  | … |  Sora Takenouchi, Plotmon/Tailmon/Angewomon, Koromon, Floramon, LadyDevimon, Kae Izumi, Natsuko Takaishi, sivuäänet   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  Pyocomon/Piyomon, Birdramon/Garudamon (jaksot 29–35 ja 47–54), Pukamon/Gomamon/Ikkakumon, Hikari Yagami   |
|  Santeri Kaleva  | … |  Koushiro Izumi, Takeru Takaishi, Tsunomon   |
|  Jukka Rasila  | … |  Motimon/Tentomon/Kabuterimon/AtlerKabuterimon, Gennai, Wizardmon, MetalSeadramon, Mugendramon, Etemon/MetalEtemon, Gekomon, Andromon, Meramon, Chuumon, Hiroaki Ishida, Susumu Yagami, Nanimon, DeathMelamon, Pumpmon, sivuäänet   |
|  Henna Haverinen  | … |  Mimi Tachikawa, Tokomon/Patamon   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  Tanemon/Palmon/Togemon/Lilymon, Piccolomon, Otamamon, Delamon, Satoe Tachikawa, sivuäänet   |
|  Annamari Metsävainio  | … |  Angemon/HolyAngemon, Birdramon/Garudamon (jaksot 37–40), Yuuko Yagami, Toshiko Takenouchi, sivuäänet   |
|  Rauno Ahonen  | … |  Apocalymon, Kentarumon, sivuäänet   |
|  Ralf Öhberg  | … |  Zudomon, Phantomon, sivuäänet   |
|  Werne Walla  | … |  sivuäänet   |
Ohjauksesta vastasi Ralf Öhberg ja dialogin kääntämisestä Jaana Hovinen.
Kotimäen koulu

Kotimäen koulu kesäkuussa 2014.
Kotimäen koulu on vuonna 2005 toimintansa aloittanut, kahdessa kiinteistössä toimiva peruskoulu Kaarinassa. Siellä opiskelee noin 680 oppilasta.
Organisaatio

Vanhemman kiinteistön, Ristikallion lastentalon uusin peruskorjaus saatiin valmiiksi 2015. Nykyään Kotimäen kiinteistössä opiskelevat 3.-9. -luokkalaiset, ja Ristikalliossa 1.-2. -luokkalaiset. Ristikalliossa toimii myös esikoulu sekä päiväkoti. Ristikallion koulun opetuskäytössä olevat rakennukset ovat puinen Pitsihuvila ja uudempi Kivikoulu. Ennen Kotimäen koulun valmistumista pienessä puisessa Oivalassa opiskeli yksi luokka.
Koulun rehtorina toimii Katariina Kavantola, ja Johanna Järvinen, on Kotimäen koulun apulaisrehtori.
Koulussa toimii myös oppilaskunta, jossa tulisi olla edustajia 5-luokka-asteen edustajista aina 9-luokka-asteen edustajiin saakka. Näitä nuorempia oppilaita kuunnellan "pikkuparlamentissa".
Oppilaskunnalle myönnettiin 2000€ arvoinen Kaarinan nuorisovaltuuston hankeraha. Oppilaskunta käyttää rahan skuutti/skeittipaikan rakentamiseen. Myöhemmin uusi skeittipaikka joutui ilkivallan kohteeksi mutta on aktiivisessa käytössä.
Haahkapatsaat

Syksyllä 2009 Kotimäen koulun pihalle ilmestyivät Reima Nurmikon patsaat, jotka esittävät haahkoja. Yksi haahkoista poikkeaa muista raidallisella ulkonäöllään. Se kuvaa erilaisuuden hyväksymistä.
Tiina Nopola

| Tiina Nopola |
| --- | --- |
 Tiina Nopola (vas.) ja Mervi Lindman vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1955 (ikä 69) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  lastenkirjallisuus
Pääteokset:  Heinähattu ja Vilttitossu   Risto Räppääjä
Palkinnot
 Anni Swan -mitali 2003 
Aiheesta muualla
Tiina Nopola
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kirsti Tiina Orvokki Nopola (s. 5. syyskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen lastenkirjailija.
Elämä ja ura

Nopola syntyi Helsingissä, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tampereella. Nopola on toiminut erityislastentarhanopettajana. Vuonna 1994 hän siirtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi.
Hän on kirjoittanut Siiri-kuvakirjoja, joissa on Mervi Lindmanin kuvitus, sekä sisarensa Sinikka Nopolan kanssa Heinähattu ja Vilttitossu- ja Risto Räppääjä -kirjoja.
Siiri-sarja sai alkunsa Nopolan tyttären päiväkotimuistoista. Päiväkodissa oli kolme Otto-nimistä poikaa. Ensimmäisessä kirjassa Siiri haluaa kovasti saada koiran. Koiraa ei tule, mutta Siiri ystävystyy kolmen Oton kanssa. Siiri-kirjoja on käännetty ruotsiksi ja saksaksi.
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2025.
Tunnustuksia

Arvid Lydecken -palkinto (1991)
Tirlittan-palkinto (1994)
IBBY:n kunnialista (2002)
Pirkanmaan Plättä -palkinto (2002)
Anni Swan -mitali (2003)
Pirkanmaan Plättä -palkinto (2004)
Pirkanmaan Plättä -palkinto (2006)
Lastenkulttuurin valtionpalkinto (2011)
Pirkanmaan Plättä -palkinto (2012)
Vuonna 2003 Nopola sai sisarensa kanssa Anni Swan -mitalin teoksesta Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset.
Teoksia > Kirjoja

Tiina & Sinikka Nopola: Siskossyndrooma (2018)
Teoksia > Lastenkirjoja

Siiri ja kolme Ottoa (2002)
Siiri ja yläkerran Onni (2003)
Siiri ja sotkuinen Kerttu (2004)
Siiri ja kamala possu (2005)
Siiri ja Kertun kirppu (2006)
Siiri ja hurja Hunskeli (2008)
Siirin jouluyllätys (2009)
Siiri ja kauhea kummitus (2010)
Siiri tekee maalin (2011)
Siiri ja lumimies (2012)
Siiri ja villi taapero (2013)
Siiri ja kadonnut tähti (2014)
Siiri löytää simpukan (2015)
Siiri ja Heppa Huoleton (2016)
Siiri ja kumma Kasperi (2017)
Siiri ja koppava kaniini (2018)
Siiri ja nolo nalle (2020)
Heinähattu ja Vilttitossu -kirjasarja (1989–2006)
Heinähattu, Vilttitossu ja Kalju-Koponen (2012)
Heinähattu, Vilttitossu ja ärhäkkä koululainen (2013)
Heinähattu ja Vilttitossu, näytelmä (1994)
Heinähattu, Vilttitossu ja suuri pamaus, lastenooppera + CD-levy (2002)
Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset, näytelmä (2003)
Heinähattu, Vilttitossu ja Littoisten riiviö, näytelmä (2004)
Risto Räppääjä ja Viileä Venla
Risto Räppääjä -kirjasarja (1997–)
Risto Räppääjä ja Nuudelipää, musiikkinäytelmä (2002)
Risto Räppääjä ja pakastaja-Elvi, musikaali + CD-levy (2002)
Rauhallinen Erkki, kuvakirja (2001)
Rauhallinen Erkki harrastaa, kuvakirja (2010)
Rauhallinen Erkki ja hiutalepoika, kuvakirja (2013)
Simo ja Sonia eli kadonnut Kerala (2009)
Simon ja Niilon kadonnut kissa (2011)
Gekko ja Puupponen (2010)
Gekko, Puupponen ja suloinen Rose (2011)
Teoksia > Näytelmät

Heinähattu ja Vilttitossu, yhdessä Sinikka Nopolan kanssa (1994)
Risto Räppääjä ja Nuudelipää, yhdessä Sinikka Nopolan kanssa (2002)
Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset, yhdessä Sinikka Nopolan kanssa (2003), musiikki Iiro Rantala
Heinähattu, Vilttitossu ja Littoisten riiviö, yhdessä Sinikka Nopolan kanssa (2004), musiikki Iiro Rantala
Risto Räppääjä ja villi kone, yhdessä Sinikka Nopolan kanssa (2009), musiikki Iiro Rantala
Teoksia > Elokuvat ja TV-ohjelmat

TV1:n joulukalenteri
Risto Räppääjä, animaatiosarja, TV2 (2000–2001)
Risto Räppääjä, musiikkielokuva (2008)
Risto Räppääjä ja polkupyörävaras, musiikkielokuva (2010)
Risto Räppääjä ja viileä Venla, musiikkielokuva (2012)
Risto Räppääjä ja liukas Lennart, musiikkielokuva (2014)
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri, musiikkielokuva (2015)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tiina Nopola Wikimedia Commonsissa
Tiina Nopolan kotisivut
Risto Räppääjä -kirjasarja
| --- | --- |
Hahmoja:  Risto Räppääjä  Rauha Räppääjä  Herra Lindberg  Nelli Perhonen  Elvi Räppääjä  Sivuhahmoja 
Tekijät:  Tiina Nopola  Sinikka Nopola  Christel Rönns  Aino Havukainen  Sami Toivonen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet 
Muut:  IdRef
Tawakkul Karman

| Tawakkul Karman> توكل كرمان |
| --- | --- |
 Karman vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1979 (ikä 46) Taiz, Jemen
Kansalaisuus:   Jemen/ Turkki
Ammatti:  ihmisoikeusaktivisti
Vanhemmat:  Abdul Salam Khaled Karman (isä) Anisah Hussein Abdullah Al Aswadi (äiti)
Puoliso:  Mohammed al-Nahmi
Muut tiedot
Tunnustukset:   Nobelin rauhanpalkinto (2011)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Tawakkul Karman (arab. توكل كرمان‎, Tawakul Karmān, myös Tawakel Karman) (s. 7. helmikuuta 1979 Taiz, Jemen) on jemeniläinen toimittaja, poliitikko ja ihmisoikeusaktivisti. Hän perusti vuonna 2005 Naistoimittajat ilman kahleita -järjestön, joka pyrkii edesauttamaan sanan- ja mielipiteenvapautta. Karman sai Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä Liberian presidentin Ellen Johnson Sirleafin ja liberialaisen rauhanaktivisti Leymah Gboween kanssa vuonna 2011. Hän oli ensimmäinen palkinnon saanut jemeniläinen ja toinen musliminainen.
Karman johti vuodesta 2007 vuoteen 2010 rauhanomaisia mielenosoituksia joka viikko hallituksen rakennuksen edessä Sanaassa. Niissä vaadittiin ihmisoikeuksia. Hän on yksi kolmestatoista naisjäsenestä oppositiopuolueen shura-neuvostossa.
Palkinnon saadessaan Karman oli 32-vuotias kolmen lapsen äiti. Hän sai Turkin kansalaisuuden vuonna 2012 turkkilaistaustansa takia. Hänen esivanhempansa ovat kotoisin alun perin Karamanista Anatoliasta.
Naistoimittajat ilman kahleita

Karman perusti seitsemän muun naistoimittajan kanssa Naistoimittajat ilman kahleita -järjestön maaliskuussa 2005 tavoitteenaan edistää ihmisoikeuksia, "erityisesti sanan- ja mielipiteenvapautta ja demokraattisia oikeuksia." Alkujaan järjestön nimi oli Naistoimittajat ilman rajoja, mutta nimi muutettiin, jotta järjestö saisi toimintaluvan.
Karman joutui omien sanojensa mukaan Jemenin viranomaisten häirinnän kohteeksi kirjeitse ja puhelimitse kieltäydyttyään hyväksymästä tiedotusministeriön kielteistä päätöstä perustaa järjestölle omaa radioasemaa ja sanomalehteä. Hän vaati vapautta vuonna 2006 perustamalleen uutiskanavalle, jonka kautta levitettiin politiikka-aiheisia uutisia tekstiviestitse. Hallitus valvoi sitä tarkasti ja lopulta sulki sen vuonna 2007.
Samana vuonna järjestö julkaisi raportin, johon oli kirjattu kaikki virkavallan tekemät rikkomukset lehdistönvapautta koskien vuodesta 2005 alkaen. Vuonna 2009 Karman kritisoi viestintäministeriötä oikeudenkäynneistä, joita se piti toimittajia vastaan. Vuosien 2007 ja 2010 välillä Karman johti säännöllisesti mielenosoituksia hallituksen rakennuksen edessä Sanaassa.
Karmanilla oli kytköksiä Al-Thawrah-sanomalehteen järjestön perustamisen aikaan. Hän kuuluu myös Jemenin toimittajien ammattiliittoon.
Käännös suomeksi
Carl-Eric Holm

Carl-Eric ”Calcci” Holm (4. maaliskuuta 1946 Vaasa – 29. heinäkuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen mainosalan yritysjohtaja. Hän toimi Suomen suurimpiin kuuluneen Finnad Bates -mainostoimistoryhmän varatoimitusjohtajana 1982–1985, sitten toimitusjohtajana ja uran lopulla hallituksen puheenjohtajana. Holm tuli tunnetuksi yhtenä ensimmäisistä suomalaisen mainostoimistoalan kansainvälistäjistä, ja hänen aikanaan Finnadista tuli vuosiksi 1988–1990 Suomen suurin yksittäinen mainostoimisto.
Vaasalaissyntyinen Holm suoritti merkonomin tutkinnon Helsingissä 1966 ja suuntasi sitten Britanniaan saamaan lisää liikealan koulutusta. Hän sai harjoittelupaikan Lontoon J. Walter Thompsonilta ja palasi sitten Suomeen. Hän työskenteli 1970-luvulla ensin Taucherilla ja sitten Seitsenmainoksessa, jossa hän yleni yhteystehtävistä varatoimitusjohtajaksi. Vuodet 1978–1982 Holm toimi Volvo-konsernin mainosjohtajana Göteborgissa, kunnes palasi Suomeen Finnad-ryhmän varatoimitusjohtajaksi ja vuodesta 1985 toimitusjohtajaksi yhtiöryhmään, josta sittemmin tuli Finnad-Bates, sitten BSB Finnad ja lopulta Bates Saatchi. Suomen-yhtiön hallituksen puheenjohtajuuden lisäksi hän toimi BSB:n kansainvälisessä johtoryhmässä ja BSB Europen varajohtajana.
Calcci Holm kuoli 49-vuotiaana pitkään sairastettuaan.
Saadun tiedon mukaan...: Päämajan johtama tiedustelu 1939-1945

Saadun tiedon mukaan...: Päämajan johtama tiedustelu 1939-1945 on Suomen puolustusvoimien entisen tiedustelupäällikön, kenraalimajuri evp. Raimo Heiskasen kirjoittama, vuonna 1988 julkaistu historiikki Suomen ylimmän sodanjohdon (päämajan) käskemästä tiedustelutoiminnasta. Heiskanen toimi Suomen sotilastiedustelun päällikkönä vuosina 1971-1982. Teoksen nimen alku saadun tiedon mukaan viittaa tiedusteluilmoitusten vakiintuneeseen fraasiin, jolla aloitettiin uuden tiedon tai tietokokonaisuuden esittely lähdettä ilmaisematta. Alkusanoissa Heiskanen mainitsee yhteistyönsä tiedustelutoimistossa työskennelleiden henkilöiden perustaman aseveliyhdistyksen STM-kerhon kanssa. Yhdistyksen nimen alku on lyhenne em. fraasista.
Teoksen rakenne

Kirjan jäsennys on pääosin kronologinen eli aikajärjestystä noudatteleva. Pääluvut ovat:
Tiedustelusta, tämän kirjan tarkoituksesta ja lähteistä
Tiedustelun organisaatio ja valmistelut ennen talvisotaa.
Tiedustelu ja sen tulokset syksyllä 1939
Tiedustelu talvisodan aikana
Tiedustelu sotien välillä
Tiedustelu jatkosodassa
Kesäkuu 1944
Tiedustelu Lapin sodassa
Sodan ajan tiedustelun purkaminen
Johtopäätelmiä
Ilmoitettu lähdeaineisto

Teoksen lähdeaineisto  on jaettu viiteen ryhmään:
Arkistolähteet
Kirjallisuutta ja artikkeleita
Julkaisemattomat lähteet
Haastattelut ja muistelot
Muita
Arkistolähteitä on seuraavista arkistoista tai vastaavista muistiorganisaatioista:
Sota-arkisto (nykyinen Kansallisarkiston Sörnäisten toimipiste)
Sotatieteen laitos
Sotatieteellinen keskuskirjasto
Ulkoasianministeriön arkisto
Valtionarkisto (nykyinen Kansallisarkisto)
Helsingin yliopiston kirjasto
Kirjallisuutta ja artikkeleita -ryhmä käsittää sotatieteellisen ja -historiallisen kirjallisuuden ohella mm. muistelmia.
Julkaisemattomat lähteet -ryhmässä on esitelmiä ja sotakorkeakoulun (nyk. Maanpuolustuskorkeakoulu) diplomitöitä.
Haastattelut ja muistelot -ryhmässä on 51 haastattelua tai haastatteluiden yhdistelmää (esim. Ragnar Grönvall, Reino Hallamaa, Ilmari Honkanen, Uljas Käkönen, Johan Nykopp, Veikko Okko, Erkki Pale, Nils-Erik Stenbäck, Matti Wihuri).
Ryhmä Muita sisältää ainoastaan Yleisradion vuonna 1986 esittämän ohjelman Algot Niskasta. Niska mahdollisesti toimi päämajan tiedusteluosaston Jaos V:n asiamiehenä vuonna 1942. Jaos V:n alaa oli salainen tiedustelu Baltiassa.
Esimerkkejä teokseen kohdistuneista viittauksista

Kosonen, Matti & Ruotsalainen, Heidi: Agenttikoulun naiset: lottana vakoilijoiden ja kaksoisagenttien keskellä.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8550-3
Lehtonen, Lauri, Liene, Timo & Manninen, Ohto: Sanomansieppaajia ja koodinmurtajia: Suomen radiotiedustelu sodassa.  Docendo, 2018.  ISBN 978-952-291-478-1
Lillbacka, Ralf: The Finnish Intelligence Failure on the Karelian Isthmus in 1944. The International Journal of Intelligence, Security, and Public Affairs, 2019, 21. vsk, nro 1, s. 25-48.
Porvali, Mikko: Kohti itää: Päämajan kaukopartio-osasto Vehniäinen.  Jyväskylä:  Atena, 2021.  ISBN 978-952-300-842-7
Ruotsalainen, Heidi: Salatun tiedon tuottajat: Suomen sotilasasiamiesten tiedustelutoiminta 1918-1939.  Jyväskylä:  Atena, 2021.  ISBN 978-952-300-843-4
Sipilä, Joonas & Koskimies, Tapio (toim.): Sata vuotta suomalaista sotilastiedustelua.  Jyväskylä:  Atena, 2018.  ISBN 978-952-300-486-3
Stenbäck, Nils-Erik: Vaaran merkit: suomalaisen tiedustelu-upseerin muistelmat, s. 227.  (Viittaus tekstissä, teoksessa ei ole lähdeluetteloa)  Suomentanut Heikki Tiilikainen. Helsinki:  Suomen mies, 2003.  virh. ISBN-tunniste 952-9872-13-5  ISBN 952-9872-26-7
Tuunainen, Pasi: Introduction: Understanding Military Effectiveness. Finnish Military Effectiveness in the Winter War, 1939-1940, 2016, s. 1-50.  London:  Palgrave Macmillan. (englanniksi)
Joakim Oldorff

| Joakim Oldorff |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 2002 (ikä 22) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  sulkapalloilija
Sulkapalloilija
Pituus:  183 cm
Kätisyys:  oikea
Korkein listasijoitus:  54. BWF World Ranking (11.3.2025)
| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten sulkapallo.EM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten sulkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Saarbrücken 2024 | kaksinpeli |  |
| Nuorten EM-kilpailut   | Nuorten EM-kilpailut   | Nuorten EM-kilpailut   |  |
|  Pronssia | Lahti 2020 | kaksinpeli |  |
| BWF International Challenge/Series  | BWF International Challenge/Series  | BWF International Challenge/Series  |  |
|  Kultaa | Tallinna 2025 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Caldas da Rainha 2024 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Tallinna 2024 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Cardiff 2023 | kaksinpeli |  |
|  Hopeaa | Leuven 2023 | kaksinpeli |  |
Clash Of Clans Arctic Open 2023
Clash Of Clans Arctic Open 2023
Joakim Oldorff (s. 14. joulukuuta 2002) on suomalainen sulkapalloilija, joka on saavuttanut kaksinpelin EM-pronssia sekä voittanut muun muassa Yonex Welsh International -turnauksen 2023 ja Yonex Estonian International -turnauksen 2024 ja 2025 sekä Suomen mestaruuden vuosina 2021, 2023, 2024 ja 2025.
Ura

Oldorff aloitti sulkapallon pelaamisen kuusivuotiaana ja liittyi pian espoolaisseura Tapion Sulkaan (TS). Juniorina Joakim Oldorff voitti viisi poikien (alle 19-vuotiaiden) kaksinpelin turnausta Euroopan sulkapalloliiton Badminton Europe Junior Circuit -kiertueella. Näistä hänen ensimmäinen voittonsa oli Tsekissä Czech Junior marraskuussa 2018, jolloin Oldorff oli vasta 15-vuotias. Marraskuussa 2020 hän pelasi junioreiden Euroopan mestaruuskilpailuissa ja voitti poikien kaksinpelissä pronssia.. Hänen maailmanrankinginsa (BWF World Junior Ranking) oli viides poikien kaksinpelissä vuoden 2020 lopussa.
Miesten kaksinpelin Suomen mestaruuden Oldorff voitti 2021 , 2023 , 2024  ja 2025. Lisäksi hän voitti miesten nelinpelin Suomen mestaruuden 2022 Tony Lindelöfin kanssa.
Vuonna 2021 Oldorff pelasi Suomen maajoukkueessa sekajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailussa Sudirman Cupissa Vantaalla. Hän pelasi Thaimaan Kantaphon Wangcharoenia vastaan (14–21, 14–21). Aikaisemmin samana vuonna hän pelasi maailman kärkipelaajaa Tanskan Viktor Axelsenia vastaan (11–21, 13–21) Euroopan sekajoukkueiden mestaruuskisoissa.
Aikuisissa Oldorff otti ensimmäisen kansainvälisen turnausvoittonsa Walesissa Yonex Welsh International Badminton Championships 2023 -kilpailussa joulukuussa 2023. Loppuottelussa hän voitti Cholan Kayanin 21–11, 21–19. Toisen kansainvälisen turnausvoittonsa hän saavutti Tallinnassa Estonian Internationalissa tammikuussa 2024 voitettuaan loppuottelussa Danylo Bosniukin 21–5, 21–13, ja kolmannen Caldas da Rainhassa Portugal Internationalissa, jonka finaalissa vastassa oli Jhuo-FU Liao (21-18, 13-6). Aikaisemmin syyskuussa 2023 Oldorff tuli toiseksi Yonex Belgian International -turnauksessa. Lisäksi toukokuussa 2023 hän pelasi semifinaalissa Austrian Open -turnauksessa.
Vuosi 2025 alkoi näyttävästi, kun Oldorff uusi tittelinsä Tallinnassa tammikuussa pelatussa Estonian Internationalissa voittaen tanskalaisen Victor Ørding Kauffmannin suoraan kahdessa erässä pistein 21-10, 21-13 .
Oldorff perusti yhtiön Joakim Oldorff Oy vuonna 2021. Yhtiön omistavat Oldorff ja Sport Fund Private Equity Fund. Sport Fund tukee nuorten lahjakkaiden yksilöurheilijoiden kehitystä, ja Oldorff oli kolmen ensimmäisen ohjelmaan valitun urheilijan joukossa.
Oldorffin henkilökohtainen valmentaja Anu Nieminen johtaa Oldorffin valmentautumisen kokonaisuutta, ja hän vastaa Oldorffin lajiharjoittelusta Suomessa. Nieminen on itse entinen huippusulkapalloilija (maailmanranking 13.).
Kaudet 2021-24 Oldorff edusti Tanskassa kööpenhaminalaista seuraa Gentofte Badminton Klubi (GBK), ja syksystä 2024 hän on ollut osa sulkapalloseura Team Skælskør–Slagelsen joukuetta. Tanskassa hän harjoittelee Yonex Peter Gade Academyssä.
Urheiluotoimittajain liitto valitsi Oldorffin vuoden 2024 parhaaksi sulkapalloilijaksi Suomessa. Lisäksi hän oli ehdolla Vuoden urheilijaksi ja tuli äänestyksessä sijalle 14.
Saavutukset

Oldorff saavutti pronssia vuoden 2024 Euroopan-mestaruuskisoissa. Kukistettuaan puolivälierissä Ranskan Alex Lanierin 21–12, 21–19 hän hävisi välierässä tanskalaiselle Anders Antonsenille 11–21,11–21.
Saavutukset > EM-kilpailut

Miesten kaksinpeli
| Vuosi | Paikka | Vastustaja | Pisteet | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024 | Saarbrücken, Saksa |  Anders Antonsen | 11–21, 11–21 | Pronssia |
Saavutukset > Junioreiden Euroopan mestaruuskilpailut

Poikien kaksinpeli
| Vuosi | Paikka | Vastustaja | Pisteet | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Pajulahti Sports Arena, Lahti, Finland |  Yanis Gaudin | 21–16, 19–21, 13–21 | Pronssia |
Saavutukset > BWF International Challenge/Series

Miesten kaksinpeli
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja | Pisteet | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Austrian Open |  Huang Yu Kai | 21–19, 16–21, 13-21 | Pronssia |
| 2023 | Belgian International |  Lucas Claerbout | 20–22, 17–21 | Hopeaa |
| 2023 | Welsh International |  Cholan Kayan | 21–11, 21–19 | Kultaa |
| 2024 | Estonian International |  Danylo Bosniuk | 21–5, 21-13 | Kultaa |
| 2024 | Portugal International |  Jhuo-Fu Liao | 21–18, 13-6 (Retired) | Kultaa |
| 2025 | Estonian International |  Victor Ørding Kauffmann | 21–10, 21-13 | Kultaa |