stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antero Manninen
Teoksia

Jugoslavian kansallinen kysymys: Piirteitä yleiskansallisten ja heimovaltaisten virtausten taistelusta Jugoslaviassa. Osakeyhtiö Sara, Helsinki 1934.
Yhdeksän kissan seikkailut: Väritettäviä kuvia, piirtänyt N. O. Mether-Borgström; tekstin kirjoittanut Antero. WSOY 1940 (nimimerkillä Antero).
Suur-Suomen runoja, toimittaneet Antero Manninen ja Yrjö Vuorjoki; julkaissut Akateeminen Karjala-Seura. Otava 1941.
Jokamiehen sivistyssanasto, 2. painos, kirjoittajat Edwin Hagfors ja Antero Manninen. WSOY 1945, 10. painos 1969.
Yhdeksän kissan seikkailut: Kun kissat lähtivät Afrikkaan, kuvitus N. O. Mether-Borgström. WSOY 1945 (nimimerkillä Antero-setä).
Suomen kansan ajantieto: Kronologinen luettelo Suomen historian tärkeimmistä tapahtumista. WSOY 1948.
Koululaisen sivistyssanasto, toimittaneet Antero Manninen, Matti Koskenniemi. WSOY 1950.
Kangasniemen historia 1. Kangasniemen seurakunta 1953.
Kangasniemen historia 2. Kangasniemen kunta 1962.
Ihmiskunnan ajantieto: maailmantapahtumat vuosiluvuittain n. 600 000 eKr. – 1939 jKr. Tanskalaisen alkuteoksen pohjalta suomeksi toimittaneet Antero Manninen ja Pentti Papunen. WSOY 1965.
Antero Manninen, Herra X 75-Vuotias 10.11.1982: Omia ja muiden kirjoituksia juhlakirjaksi koottuna. Jaakko Manninen 1982.
Hyväonnisen miehen muistikuvia. Kirjayhtymä 1984.
Yhdeksän mustaa joutsenta: Swanin sisarusten kirjeitä. Kokemuksia, elämyksiä ja ajatuksia autonomian ajan Suomessa, toimittanut Antero Manninen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1993.
Mustat joutsenet ja heidän jälkipolvensa: Swanin sisarusten kirjeitä: Kokemuksia, elämyksiä ja ajatuksia itsenäisessä Suomessa,  toimittanut Antero Manninen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1995.
Kotavuoresta rakkaudella: Neljän sukupolven muistikuvia ja kirjeenvaihtoa kuuden sukupolven saarihuvilasta, toimittanut Antero Manninen. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1997.
Silkkihienot siteet: Anni Swanin ja Otto Mannisen kirjeenvaihtoa 1898–1908, toimittaneet Antero Manninen ja Hellevi Arjava. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2000.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Herra X tentissä vuonna 1951
Atlaskarhu

| Atlaskarhu |
| --- | --- |
 Roomalainen mosaiikki, joka luultavasti esittää atlaskarhua
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Karhut Ursidae
Suku::  Karhut Ursus
Laji::  Karhu arctos
Alalaji::  crowtheri
Kolmiosainen nimi
 Ursus arctos crowtheri  Schinz, 1844 
Katso myös
   Atlaskarhu Wikispeciesissä   Atlaskarhu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Atlaskarhu (Ursus arctos crowtheri) oli ruskeakarhun alalaji, jonka viimeinen tunnettu yksilö kuoli 1870 metsästäjien ampumana. Sen asuinaluetta olivat Atlasvuoret ja niitä ympäröivät alueet Marokosta Libyaan saakka. Se oli ainoa karhun alalaji, jonka luontainen levinneisyys ulottui Afrikan mantereelle. Karhuja on saattanut esiintyä laajemmallakin alueella Afrikassa, mutta Saharan levittäytyminen oli supistanut niiden elinaluetta. Atlaskarhusta saadaan edelleen näköhavaintoja,[lähde? ] mutta todisteita sen selviytymisestä ei ole.
Ataq

| Ataq |
| --- | --- |
 Ataqin vanhaakaupunkia.
 Ataq
 Koordinaatit: 14°32′11″N, 46°49′59″E 
Valtio:   Jemen
Maakunta:  Šabwa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ataq (arab. عتق‎, ‘Ataq) on kaupunki Jemenissä. Se on Šabwan maakunnan hallinnollinen keskus.
Maantiede

Ataq sijaitsee Jemenin Šabwan maakunnassa Adenin koillispuolella. Ataq on paitsi maakunnan hallinnollinen keskus, mutta myös sen huomattavin kaupunki.
Historia

Jonkin matkaa nykyisen Ataqin pohjoispuolella sijaitsevat muinaisen Šabwan kaupungin rauniot. Šabwa oli aikanaan huomattava kaupunki muinaisessa Hadramautissa. Kaivauksia paikalle tekivät ranskalaiset 1980-luvulla. He rakennuttivat vuonna 1981 myös Šabwan löydöksiä esittelevän Ataqin museon.
Jemenin sisällissodan aikana Ataqin hallinnasta on käyty taisteluja eri ryhmittymien kesken. Vuonna 2015 kaupungin valtasivat huthit. Myöhemmin taisteluja käytiin hallituksen ja Etelän siirtymäneuvoston joukkojen välillä. Syyskuussa 2019 Jemenin virallisesti tunnustettu hallitus julisti Ataqin väliaikaiseksi pääkaupungikseen sen menetettyä Adenin Etelän siirtymäneuvostolle.
Väestö

Kaupungin asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Kaupunki 1960-luvulla.
Antti Ahokumpu

Antti Ahokumpu (s. 1985) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi kaudella 2008–2009 Rovaniemen Santasportin riveissä, Lentopallon SM-liigassa. Pelipaikaltaan hän on yleispelaaja.
Ura

Lentopallo kaupunki Pudasjärveltä kotoisin oleva Ahokumpu aloitti lentopallon 6-vuotiaana, kun hänen isänsä vei hänet kuuluisalle ”Pudasjärven tehtaalle”, mistä on tuotu suuren maailman kuuluisuuteen monia tähtiä, kuten veljekset Tuomas Sammelvuo ja Ilkka Sammelvuo.
16-vuotiaana Ahokumpu lähti opiskelemaan Kuortaneen urheilulukioon maan parhaiden lukioikäisten poikajunioreiden kanssa. Kuortaneella on vuodesta 2000 toiminut poikien valtakunnallinen valmennuskeskus. Kahden Kuortaneelle vietetyn vuoden jälkeen Ahokumpu hommattiin Rovaniemelle pelaamaan. Viime kaudella Ahokumpu sai juhlia uransa ensimmäistä Suomen mestaruutta Santasportin riveissä, vasta 21-vuotiaana. Seuraavalla kaudella Ahokumpu juhli uudestaan mestaruutta kun Santasport uusi mestaruutensa.
Muuta

Ahokumpu on tunnettu monipuolisesta lyöntivalikoimastaan, jota yleisö sai ihailla etenkin finaalisarjassa Pielaveden Sampoa vastaan 2007.
Saavutukset

Suomenmestaruus 2007, 2008
Joukkueet

2004–2006 Kuortaneen Urheiluopisto
2006–2009 Rovaniemen Santasport
Aumalen metroasema

| Aumale |
| --- | --- |

 Brysselin metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  5
Sijainti:  50°50′22″N, 004°18′45″E
Paikkakunta:  Anderlecht
Avattu:  1982
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Liukuportaita:  kyllä
Aumale on Brysselin metron asema Anderlechtin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 5 junat.
Käännös suomeksi
Augsburgin yliopisto

| Augsburgin yliopisto> Universität Augsburg |
| --- | --- |
  

Motto:  Scientia et conscientia
Perustettu:  1970
Tyyppi:  julkinen
Opiskelijoita:  14 500 (2006/07)
Sijainti:  Augsburg, Baijeri  Saksa
Sivusto:  http://www.uni-augsburg.de/
Augsburgin yliopisto (saks. Universität Augsburg) on julkinen yliopisto Augsburgin kaupungissa, Saksan Baijerissa. Yliopisto on perustettu vuonna 1970 ja se koostuu seitsemästä tiedekunnasta.
Yliopistossa opiskelee noin 15 000 opiskelijaa. Saksalaisista opiskelijoista noin 20 prosenttia tulee Baijerin ulkopuolelta. Ulkomaalaisia opiskelijoista on noin 14 prosenttia.
Tiedekunnat

Taloustieteellinen tiedekunta
Oikeustieteellinen tiedekunta
Katolisen teologian tiedekunta
Filosofian ja käyttäytymistieteiden tiedekunta
Historian ja filologian tiedekunta
Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta
Informaatioteknologian tiedekunta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yliopiston viralliset Internet-sivut
Apinoiden planeetta (albumi)

| Apinoiden planeetta Yari |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1992 Studio Kaktus, Jyväskylä
 Julkaistu: 1992
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti
 Tyylilaji: suomirock, pop
 Kesto: 39.49 51.03 (CD)
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Yarin muut julkaisut
| Rakkauden kieli 1989 | Apinoiden planeetta 1992 | Ihanat naiset rannalla / Tuliportaat 1998 |
Apinoiden planeetta on Yarin sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Johanna Kustannus.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Yari, ellei toisin mainittu.
Punaista vaniljaa – 4.19 (säv. Yari & J.P. Väisänen, san. ja sov. Yari)
Kolikot – 0.50
Laiva pullossa – 6.20
Musta tuliapina – 4.05
Susanna – 5.39
Portti – 2.12
Linnut sulavat – 2.42
Näkymättömät lapset – 3.15
Kuu tanssii – 4.24
Paluu apinoiden planeetalle – 1.22
Enkelten huulet – 4.41
Kappaleet > CD-painos (Yari MXYZPTLK)

Sunnuntai – 4.46
Muurahaiset kiipeää puuhun – 3.30
Aurinko – 2.58 (Säv. ja san. Kari Peitsamo, sov. Yari)
Kokoonpano

Yari – laulu, kitara, kosketinsoittimet, äänittäjä, miksaaja, layout
Heikki Hakkarainen – kitara
JP Väisänen – basso
Ippe Kätkä – lyömäsoittimet
Timo Pitkänen – fonit
Janne Kettunen – trumpetti, flyygelitorvi
Santtu Sääkslahti – rummut (Yari MXYZPTLK)
Kokoonpano > Tuotanto

Risto Närhi – äänittäjä, miksaaja
Edward Igor – kansikuva
Riipinen & Yari – layout, design
Aiheesta muualla

Apinoiden planeetta discogs.com -sivustolla
Bahman Ghobadi

Bahman Ghobadi vuonna 2006.
Bahman Ghobadi (بهمن قبادی tai Qobadi, s. 1. helmikuuta 1969 Baneh, Iran) on iranilainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja -tuottaja, syntyperältään kurdi.
Ghobadi syntyi Iranin Kurdistanissa 1969 ja muutti pikkupaikkakunnalta maakunnan pääkaupunkiin perheensä kanssa Irakin–Iranin sotavuosina 1983. Hän kiinnostui valokuvauksesta ja lähti Teheraniin opiskelemaan elokuvaa. Hän kuuli Abbas Kiarostamin suunnittelevan Kurdistaniin sijoittuvaa elokuvaa, otti tähän yhteyttä ja pääsi toisen kuvausryhmän ohjaajaksi ja pieneen rooliin elokuvassa Tuuli meitä kuljettaa (Bad ma ra khahad bord, 1999). Myös Mohsen Makhmalbafin tytär Samira Makhmalbaf roolitti Ghobadin yhdeksi kiertokoulunopettajaksi Kurdistaniin sijoittuvaan elokuvaansa Liitutaulut (Takhté siah, 2000).
Ghobadi perusti oman Mij-tuotantoyhtiön edistämään kurdien elokuvakulttuuria. Hänen elokuviaan ovat orvoksi jääneestä sisarusparvesta kertova Juopuneiden hevosten aika (Zamani barayé masti asbha, 2000), joka sai Kultainen kamera -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla, ja Puolikuu (Niwemang, 2006).
Bahman Jalali

Bahman Jalali
Bahman Jalali (pers. ‏بهمن جلالی‎; 1944 Teheran – 15. tammikuuta 2010) oli iranilainen valokuvaaja.
Jalali valmistui taloustieteen opinnoista. Hän opiskeli taloustieteen lisäksi Melli-yliopistossa politiikan tutkimusta, mutta keskittyi pian valokuvaukseen. Vuonna 1974 hän liittyi Isossa-Britanniassa Royal Photographic Societyyn. Jalali oli Soroush-uutistoimiston valokuvausjohtaja vuosina 1976–1991. Irakin–Iranin sodan aikana hän työskenteli kuvajournalistina ja sodan tapahtumien valokuvaajana pariisilaisen uutistoimiston palveluksessa. Jalali esitteli valokuvissaan myös Iranin vallankumousta. Hän opetti valokuvausta vuodesta 1985 lähtien useissa Iranin yliopistoissa.
Jalali oli mukana perustamassa Iranin ensimmäistä valokuvaukselle omistettua museota Askhaneh Shahria vuonna 1997 ja työskenteli siellä kuraattorina. Hän perusti Rana Javadin kanssa Teheranissa valokuvauslehden Aksnāmeh vuonna 1998. Jalalin valokuvia sisällytettiin näyttelyihin Iranin lisäksi muun muassa Espanjassa, Itävallassa, Ranskassa, Saksassa ja Italiassa. Jalali sai kansainvälisen Sprengel-palkinnon valokuvauksesta vuonna 2009.
Aulus Plautius

Aulus Plautius oli antiikin roomalainen sotapäällikkö ja poliitikko, joka johti vuonna 43 alkanutta Britannian roomalaisvalloitusta ja toimi Britannian ensimmäisenä roomalaisena kuvernöörinä vuosina 43–47.
Plautius lienee syntynyt aikaisintaan vuoden 10 eaa. aikoihin. Hänen sukunsa asui Trebula Suffenasin kaupungissa lähellä Tiburia (nyk. Tivoli). Hänen isänsä Aulus Plautius toimi konsulina vuonna 1 eaa., hänen lankonsa Publius Petronius vuonna 19 ja hänen veljensä Quintus Plautius vuonna 36. Plautius itse oli konsulina vuonna 29. Tämän ohella hänen vaiheistaan ennen Britannian valloitusta ei tiedetä muuta kuin että hän osallistui 20-luvulla orjakapinan kukistamiseen Apuliassa ja että hän toimi vuonna 41 keisariksi tulleen Claudiuksen valtakauden alussa Pannonian kuvernöörinä. Plautiuksen suvulla oli pitkään ollut läheiset yhteydet Claudiusten sukuun, ja hän oli Claudiuksen ensimmäisen vaimon Plautia Urgulanillan serkku.
Määrätessään vuonna 43 hyökkäyksen Britanniaan Claudius valitsi Plautiuksen komentamaan operaatiota. Plautius teki maihinnousun saarelle mukanaan neljä legioonaa – yksi Pannoniasta ja kolme muuta Reinin armeijasta – sekä noin 20 000 miestä apujoukkoja. Edetessään rannikolta sisämaahan nykyisen Kentin alueelle hän kohtasi britannien vastarinnan, mutta löi nämä taistelussa ylittäessään Medwayjokea. Britannien tärkeä päällikkö Togodumnus kuoli pian tämän jälkeen, jolloin vastarintaa jäi johtamaan hänen veljensä Caratacus. Ylitettyään Thamesin Plautius kutsui keisari Claudiuksen mukaan sotaretkelle. Yhdentoista heimon päälliköt sekä Caratacuksen päälinnoitus Camulodunum (nyk. Colchester) antautuivat keisarille. Claudius nimitti Plautiuksen Britannian kuvernööriksi, ja Plautius johti uuden provinssin perustamista.
Plautius oli Britanniassa vuoteen 47, ja sai valloitettua saaren kaakkoisosan suunnilleen myöhemmän Fosse Wayn tasalle asti. Palattuaan Roomaan hänelle järjestettiin ovatio eli triumfia pienempi juhlakulkue, tiettävästi viimeisenä keisariperheeseen kuulumattomana henkilönä Rooman historiassa. Hänen seuraajakseen Britanniaan nimitettiin Ostorius Scapula, joka jatkoi sotaa Walesiin siirtynyttä Caratacusta vastaan. Viimeinen maininta Plautiuksesta on vuodelta 57, jolloin hänen vaimoaan Pomponia Graecinaa syytettiin Tacituksen Keisarillisen Rooman historian mukaan vieraan uskonnon harjoittamisesta, mutta Plautius järjesti itse oikeudenkäynnin ja totesi vaimonsa syyttömäksi. Tämän vuoksi Plautiusta ja hänen vaimoaan on myöhemmin väitetty kristityiksi, mutta siitä ei ole suoria todisteita. Plautius lienee kuollut joskus keisari Neron valtakaudella.
Britannian myöhempi kuvernööri Publius Petronius Turpilianus oli Plautiuksen sisarenpoika ja Neron aikana teloitettu senaattori Plautius Lateranus veljenpoika.
Barajas

Ilmakuvaa Barajasista. Lentoasema etualalla, Juan Carlos I:n puisto ylhäällä vasemmalla.
Barajas on yksi Espanjan pääkaupungin Madridin hallinnollisista alueista. Se oli alun perin oma itsenäinen kuntansa, joka liitettiin Madridiin 18. marraskuuta 1949. Alue sijaitsee kaupungin itäosassa ja koostuu Alameda de Osunan, Aeropuerton, Casco Histórico de Barajasin, Timónin ja Corralejosin kaupunginosista. Sen naapurialueita ovat etelässä San Blas ja lännessä Hortaleza. Barajasin kokonaispinta-ala on 42,7 neliökilometriä ja asukasluku 42 200 (2005).
Barajasissa sijaitsee Barajasin lentoasema, joka on yksi maailman vilkkaimmista. Suurin viheralue on Espanjan nykyisen kuninkaan mukaan nimetty Juan Carlos I:n puisto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Barajasin alueen esittely Madridin kaupungin sivustolla
Madridin alueet
Centro
Arganzuela
Retiro
Salamanca
Chamartín
Tetuán
Chamberí
Fuencarral- El Pardo
Moncloa-Aravaca
Latina
Carabanchel
Usera
Puente de Vallecas
Moratalaz
Ciudad Lineal
Hortaleza
Villaverde
Villa de Vallecas
Vicálvaro
San Blas
Barajas
Arvi Pohjanpää

| Arvi Pohjanpää |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1887 Helsinki
Kuollut: 21. joulukuuta 1959 (72 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, sotaylituomari, hovioikeudenneuvos
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Sulo Arvi Pohjanpää (vuoteen 1906 Nordqvist, 10. heinäkuuta 1887 Helsinki – 21. joulukuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen voimistelija, kirjailija, sotaylituomari 1931–1952 ja hovioikeudenneuvos vuodesta 1952.
Elämäkerta

Pohjanpään vanhemmat olivat vaatturimestari Kaarle Henrik Nordqvist (Pohjanpää) ja Iida Vilhelmiina Kourlaa. Runoilija Lauri Pohjanpää (1889–1962) oli hänen veljensä. Pohjanpään ensimmäinen puoliso vuodesta 1922 oli hammaslääkäri Lempi Vilma Ranttila (k. 1947) ja toinen vuodesta 1953 filosofian maisteri Aila Tellervo Heikinheimo. Arvi ja Lempi Pohjanpäällä oli kolme tytärtä, joista yksi oli näyttelijä Elina Pohjanpää (1933-1996). Pohjanpää tuli ylioppilaaksi 1905, suoritti oikeustutkinnon 1910 ja sai varatuomarin arvon 1913. Hän toimi Viipurin hovioikeuden kanslistina 1913-1914, notaarina 1914-1915 ja viskaalina 1915-1917. Senaatin oikeusosaston virkamies Pohjanpää oli 1917-1918, valtiorikosylioikeuden kansliapäällikkö 1918-1919, sosiaaliministeriön osastosihteeri 1919-1920 ja sotaylioikeuden sotaviskaali 1920-1927. Viipurin hovioikeuden asessorina Pohjanpää toimi 1927-1931 ja sotaylioikeuden vanhempana sotaylituomarina 1931-1952. Vuodesta 1952 hän oli Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvos. Pohjanpää työskenteli asianajajana uransa alkuvaiheessa 1911-1912 ja 1918-1919.
Elämäkerta > Urheilu-ura

Urheilijana Pohjanpää saavutti joukkuevoimistelussa pronssia vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän voitti Suomen mestaruuden ylioppilasvoimistelijain joukkueessa vuonna 1909.
Tunnustukset

Huomionosoituksina Pohjanpäälle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki, Vapaudenristit 2 ja 3 sekä Vapaussodan muistomitali soljen kera.
Kirjallinen tuotanto

Pohjanpää on julkaissut muun muassa novellikokoelmat Tuntureilta (1913) ja Revontulten alla (1916) sekä näytelmän Jumalan käskynhaltija (1937), johon pohjautuu Yrjö Nortan ja Toivo Särkän yhteistyössä ohjaama elokuva Jumalan tuomio (1939).
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Tuntureilta (novelleja, 1913)
Revontulten alla (novelleja, 1916)
Vala (näytelmä, esitetty Kansallisteatterissa 1918)
Jumalan käskynhaltija (näytelmä, 1937, sai 2. palkinnon Kivi-näytelmäkilpailussa)
Keisarin käräjät (näytelmä, 1943, sai 2. palkinnon valtion ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton näytelmäkilpailussa)
Autiojoki

Autiojoki voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Autiojoki, joki Jyväskylässä, Keski-Suomessa
Autiojoki, joki Laukaassa, Keski-Suomessa
Autiojoki, joki Nurmeksessa, Pohjois-Karjalassa
Autiojoki, joki Pielavedellä, Pohjois-Savossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Autiojoki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Autuaat metsästysmaat

Autuaat metsästysmaat, yleensä: autuaammat metsästysmaat, on tietyissä yhteyksissä eri intiaanikansojen kuoleman jälkeiseen elämään liitettyjä uskomuksia kuvaava nimi, jota on käytetty erityisesti viihdeteollisuudessa.
Termiä autuaat metsästysmaat käytettiin todennäköisesti ensimmäistä kertaa James Fenimore Cooperin vuonna 1826 julkaistussa kirjassa Viimeinen mohikaani. Suosituksi tulleesta teoksesta termin käyttö levisi myös laajalti muuhun kulttuuriin ja etenkin sittemmin viihdeteollisuuteen.
Toisin kuin termin käytöstä saattaa usein ymmärtää, eri intiaanikansoilla oli hyvin erilaisia käsityksiä kuolemasta ja kuoleman jälkeisestä elämästä. Useiden intiaanikansojen uskossa kuolema on ylipäätään ollut varsin toissijainen asia, kun taas suurin osa uskon piirteistä keskittyy elävään elämään. Kuitenkin voidaan myös sanoa, että uskomus siitä, että asiat sujuvat kuoleman jälkeen samaan tapaan tai ehkä paremmin, on ollut myös varsin yleinen piirre.
BMW X6

BMW X6 on BMW:n vuodesta 2007 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Se perustuu X5-malliin, mutta on muotoiltu peräosastaan viistommaksi coupémaiseen tyyliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW X6 Wikimedia Commonsissa
Bake-danuki

Bake-danuki patsaita.
Bake-danuki (jap. 化け狸) on ystävällinen yōkai japanilaisessa mytologiassa. Ne ovat tunnettuja henkiolentoja kansanperinteessä ympäri Japania, ja ne yhdistetään usein japanilaisiin supikoiriin eli tanukeihin. Kerrotaan, että Bake-danukit osaavat laulaa ja muuttaa muotoaan esineiksi tai ihmisiksi. Erityisiä kykyjä omaaville Bake-danukeille annettiin nimiä ja niille suoritettiin jopa rituaaleja.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Bake-danuki
BMW X5 (E53)

| BMW E53 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Meksiko  Yhdysvallat
Valmistaja:  BMW
Valmistusvuodet:  1999–2006
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Seuraaja:  BMW E70
Tekniset tiedot
Moottori:  R6 V8
Iskutilavuus:  3,0–4,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen automaatti
BMW E53 on BMW X5:n ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1999–2006. Sen seuraajaksi tuli E70.
Vuoden 2003 Euro NCAP -kolaritestistä E53 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
X5 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 1999. Moottorivaihtoehtoina olivat aluksi kuusisylinterinen 3,0-litrainen (231 hv) sekä 4,4-litrainen V8 (286 hv). Keväällä 2001 valikoimaa täydensi kuusisylinterinen 3,0-litrainen (184 hv) dieselmoottori. Vuoden 2002 alussa tuli vielä 4,6-litrainen V8 (347 hv).
Facelift-mallin BMW E53.
Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2003 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut malli. Ulkonäöllisiä muutoksia olivat uudelleenmuotoillut ajovalot, etusäleikkö ja -puskuri. Auto sai lisäksi uuden, aiempaa kehittyneemmän xDrive-nelivetojärjestelmän. 4,6-litrainen V8 korvattiin uudella 4,8-litraisella, jossa oli tehoa 360 hevosvoimaa. 4,4-litraisen teho nousi 320 hevosvoimaan, dieselmoottorin puolestaan 218 hevosvoimaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW X5 (E53) Wikimedia Commonsissa
Atlassypressi

| Atlassypressi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Atlassypressit Tetraclinis
Laji::  articulata
Kaksiosainen nimi
 Tetraclinis articulata  (Vahl) Mast. 
Katso myös
   Atlassypressi Wikispeciesissä   Atlassypressi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Atlassypressin siemeniä.
Atlassypressi (Tetraclinis articulata) on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuu, joka kasvaa Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Euroopassa. Se kasvaa pensaaksi tai pieneksi puuksi, korkeudeltaan 6–8, enintään 15 metriä.
Atlassypressin levinneisyysalue on Marokko, Pohjois-Algeria, Pohjois-Tunisia, Malta ja Espanja, mahdollisesti lisäksi Libya. Espanjassa on jäljellä vain vähäinen reliktipopulaatio. Atlassypressimetsien peittävyydeksi on arvioitu lähes miljoona hehtaaria, mistä yli puolet Marokossa. IUCN luokitteli lajin silmälläpidettäväksi ennen 2011.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Atlassypressi – Tetraclinis articulata