stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chevrolet HHR

| Chevrolet HHR |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Meksiko
Valmistaja:  General Motors
Valmistusvuodet:  2006–2011
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  J-segmentti
Edeltäjä:  Chevrolet Tracker
Seuraaja:  Chevrolet Orlando
Teknisesti samankaltaisia:  Pontiac G5
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  n. 2 200–2 399 cm3
Teho:  107–128 kW
Huippunopeus:  180 km/h (2.4)
Kiihtyvyys:  9 s (0-100 km/h) (2.4)
Vetotapa:  etuveto
Kulutus:  8,5 l/100 km (yhd.)
Chevrolet HHR on Chevroletin pieni, retrotyylisesti muotoiltu, crossover-luokan henkilöauto. Ensiesittely Pohjois-Amerikassa tapahtui Los Angelesin autonäyttelyssä vuonna 2005 ja Euroopassa Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2007. Ajoneuvolla ei ollut varsinaista edeltäjää tai seuraajaa sittemmin. Mallistossa oli sitä ennen lisenssillä valmistettu Tracker- ja jälkeenpäin 2012- tuli eri maissa valmistettava Orlando-malli.
Auton valmistus lopetettiin 2011.
Yleistä

Mallinimi HHR tulee sanoista Heritage High Roof. Pohjalevy on Delta-pohjalevy, sama jota käytetään muun muassa Chevrolet Cobaltissa, Pontiac G5:ssä ja Saturn IONissa. Auton muotoilu on saanut inspiraationsa vuoden 1949 Chevrolet Suburbanista. Auton muotoilija on ollut Bryan Nesbitt, joka oli ennen töissä Chrysler-yhtiössä ja pääsuunnittelija PT Cruiserille. Nesbitt palkattiin GM:n suunnittelijaksi, jossa hän toimi Chevroletin Yhdysvaltain mallien pääsuunnittelijana.
Auto on tila-auto tyyppinen 5-hengen farmarimalli, jossa on muunneltavat sisätilat jossa on n.1,78 kuutiometrin kokoinen tavaratila, mm. jokaisen mallin apukuskin penkin saa tasaiseksi lattiaksi. Autoa valmistettiin myös umpikylkimallisena mutta 4-ovisena, jolloin siihen sai valinnaisena kaukosäätimesta auki pomppaavat takaovet.
Mallistossa oli viisi eri tasoa jotka vain vähän vaihtelivat tuotannon aikana; LS, LT, 2LT, Special Edition ja SS-malli joka tuli mallivuodelle 2008.
Auton tuotanto tapahtui vuoden 2011 loppuun saakka Meksikossa, Ramos Arizpessa. Aluksi malli oli vain Pohjois-Amerikan markkinoilla, mutta vuonna 2007 se tuli saataville myös Euroopassa ja Japanissa. Autoa ei tuotu koskaan Suomeen koska silloinen Suomen lainsäädäntö olisi vaatinut kaikkien auton lasien ja valaisimien vaihtamista E-merkinnällä varustettuihin. Autoa vietiin paljon mm. Saksaan ja Ruotsiin, jossa kansallinen poikkeusmerkintä oli mahdollista tehdä.
Suorituskykyisen SS-version valmistus alkoi joulukuussa 2007. Mallissa käytettiin samaa 2-litraista, 260 hevosvoimaista, turboahdettua Ecotec-moottoria, jota on käytetty jo Pontiac Solstice GXP:ssä ja Saturn Sky Red Line:ssä. Moottori oli käytössä myös Fisker Karma-sähköauton voimanlähteenä.
Moottorit

| Malli | Mallivuodet | Moottori | Iskutilavuus | Teho | Vääntö |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2.2 |  | R4 Ecotec |  | 107 kW (145 hv) | 210 Nm |
| 2.4 |  | R4 16V Ecotec | 2 399 cm3 | 125 kW (174 hv) @6 200 r/min | 222 Nm @4 800 r/min |
| SS | 2008– | R4 Ecotec | n. 2000 cm3 | ? kW (260 hv) |  |
Mitat

Pituus: 4 480 mm
Leveys: 1 760 mm
Korkeus: 1 600 mm
Akseliväli: 2 631 mm
Aiheesta muualla

http://ChevyHHR.net
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chevrolet HHR Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Chevrolet_HHR
Käännös suomeksi
Harmaarintavireo

| Harmaarintavireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vihervireot Hylophilus
Laji::  semicinereus
Kaksiosainen nimi
 Hylophilus semicinereus  Sclater & Salvin, 1867 
Katso myös
   Harmaarintavireo Wikispeciesissä   Harmaarintavireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaarintavireo (Hylophilus semicinereus) on eteläamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää pääasiassa Amazonian alueen Etelä-Venezuelasta Koillis-Peruun, Luoteis- ja Pohjois-Brasiliaan sekä Koillis-Boliviaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Philip Lutley Sclater ja Osbert Salvin kuvailivat lajin holotyypin Parán osavaltion Belémistä vuonna 1867.
Hang-On

| Hang-On |
| --- | --- |
 Kuvakaappaus vuoden 1985 Hang-On -pelistä.
Kehittäjä:  Sega
Julkaisija:  Sega
Suunnittelija:  Yū Suzuki
Säveltäjä:  Hiroshi Kawaguchi
Julkaistu:  1985
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  kolikkopeli, MSX, Sega SG-1000, Sega Master System, NEC PC-8801
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Hang-On on Segan kehittämä ja julkaisema ajopeli. Peli julkaistiin kolikkopelinä vuonna 1985 ja siitä julkaistiin käännöksiä myös muille alustoille.
Pelin seuraaja on Super Hang-On.
Pelin kehittämisestä oli vastuussa tuolloin vielä tuntematon Yū Suzuki.
Pelaaminen

Pelissä pelaaja ohjastaa moottoripyörää ja ajaa kelloa vastaan. Lähtöruudukossa on myös muita moottoripyöriä, mutta pelaaja ei aja suoraan kilpaa näitä vastaan vaan pisteet tulevat tiellä pysymisestä.
Jokaisen kentän lopussa oleva tarkistuspiste lisää aikaa suoritukseen.
Julkaisut

Pelistä on julkaistu kaksi kabinettiversiota: tavallinen kaappimalli (jossa oli joystickin ja nappien sijasta ohjaustanko ja jarrukahvat) ja päälläistuttava versio, jossa oli jäljennös kilpamoottoripyörästä.
Kolikkopeliversiossa käytettyä laitteistoa käytettiin myös useissa muissa Segan kolikkopeleissä.
Joissain Sega Master System -laitteissa peli oli sisäänrakennettuna.
Peli on sisällytetty minipelinä Shenmue ja Shenmue II peleissä.
Aiheesta muualla

Hang-On Killer List of Videogamesissä (englanniksi)
Hang-on MobyGamesissa (englanniksi)
Hang-On Arcade History -sivustolla (englanniksi)
Bruno Latour

Bruno Latour vuonna 2017.
Bruno Latour (22. kesäkuuta 1947 Beaune, Côte-d’Or, Ranska – 9. lokakuuta 2022) oli ranskalainen filosofi, antropologi ja tieteensosiologi. Hän toimi politiikan tutkimuksen professorina Pariisin Sciences Po -instituutissa. Koulutukseltaan hän oli filosofi ja antropologi.
Latour kehitti yhdessä Michel Callonin ja John Law’n kanssa toimijaverkkoteorian ANT (actor-network theory). Latour ja Callon julkaisivat yhteistyössä Pandore-ilmaisjakelulehteä, joka sisälsi tieteellisiä artikkeleita tieteentutkimuksesta, teknologian etnologiasta, tieteensosiologiasta ja kognitiivisesta psykologiasta. Latour ja Callon kirjoittivat lehteen usein salanimillä ja toisinaan jopa arvostellen omia tekstejään herättääkseen tieteellistä keskustelua.
Teokset > Suomeksi

Latour, Bruno: Emme ole koskaan olleet moderneja.  (Nous n’avons jamais été modernes: Essai d'anthropologie symétrique, 1991.)  Suomentanut Risto Suikkanen. Suomennettu tekijän tarkastamasta ja laajentamasta englanninkielisestä laitoksesta We have never been modern, 1993. Tampere:  Vastapaino, 2006.  ISBN 951-768-193-3.
Latour, Bruno: Moderni vai ekologinen? Uutta oikeutusta etsimässä. Teoksessa: Yrjö Haila & Ville Lähde (toim.): Luonnon politiikka, s. 67–104.  Tampere:  Vastapaino, 2003.  ISBN 951-768-108-9.  (Suomennettu englanninkielisestä käännöksestä: Latour, Bruno: To Modernise or Ecologise? Teoksessa: Braunn, B. & Castree, N. (toim.): Remaking Reality: Nature at the millennium, s. 221–242.  London:  Routledge, 1988.  (englanniksi). Ranskankielinen alkuperäisartikkeli: Moderniser ou ecologiser? A la recherche de la septième Cité. (ranskaksi))
Teokset > Ranskaksi

Les Microbes : Guerre et paix, Paris, Métailié, 1984
Bruno Latour et Steve Woolgar, La Vie de laboratoire : la Production des faits scientifiques, Paris, La Découverte, 1988
La Science en action, Paris, La Découverte, 1989
Aramis ou l'Amour des techniques, Paris, La Découverte, 1992
Petites Leçons de sociologie des sciences, Paris, Le Seuil, 1996
Politiques de la nature : Comment faire entrer les sciences en démocratie, Paris, La Découverte, 1999, 2004
Jubiler ou les Tourments de la parole religieuse, Paris, Les Empêcheurs-Le Seuil, 2002
La Fabrique du droit : Une ethnographie du Conseil d'État, Paris, La Découverte, 2002
Changer de société ~ Refaire de la sociologie, Paris, La Découverte, 2006
Teokset > Englanniksi

Aramis, or the love of technology (Translated by Catherine Porter) Harvard University Press (April 1, 1996)
Pandora's Hope: Essays on the Reality of Science Studies, Cambridge, Mass., Harvard University Press, 1999
Bruno Latour: Politics of Nature. How to Bring the Sciences into Democracy.  Cambridge, Mass.:  Harvard University Press, 2004.  ISBN 0-674-01347-6.  (englanniksi)
Reassembling the social – An introduction to Actor-Network Theory, Oxford, OUP, 2005
Aiheesta muualla

Petri Ylikoski, Bruno Latour ja tieteentutkimus, Tiede ja edistys 4/00 25. vuosikerta.)
Heikkerö, Topi: Amodernismia. (Kirja-arvostelu: Bruno Latour: Emme ole koskaan olleet moderneja. Suom. Risto Suikkanen. Vastapaino, Tampere 2006.) Tieteessä tapahtuu, 2007, nro 8, s. 66–69.  Helsinki:  Tieteellisten seurain valtuuskunta. Artikkelin verkkoversio. Viitattu 29.12.2011.
Husa, Jaakko & Suoranta, Juha: Bruno Latour – modernin ja postmodernin tuolla puolen. niin & näin 2/1998, 30–36.
Castlevania: The New Generation

| Castlevania: The New Generation |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Säveltäjä:  Michiru Yamane
Pelisarja:  Castlevania
Julkaistu:  NA 17. maaliskuuta 1994JP 18. maaliskuuta 1994EU 20. maaliskuuta 1994
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  PEGI 7 
Alusta:  Sega Mega Drive
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Castlevania: The New Generation (Japanissa Vampire Killer) on Konamin kehittämä videopeli ja se kuuluu Castlevania -pelisarjaan. Peli tehtiin Segan 16-bittiselle Sega Mega Drive -konsolille.
Euroopassa ja Australiassa pelillä on täysin erilainen nimi kuin Amerikassa; alun perin nimi Castlevania: Bloodlines joutui sensuurin kohteeksi, sillä nimi sisälsi sanan "veri", minkä tähden se haluttiin muuttaa nuorta kohdeyleisöä varten ystävällisempään muotoon.
Juoni

Oli vuosi 1897, kun kreivi Draculan sai vihdoin kukistetuksi Belmont-klaanin jälkeläinen Quincy Morris. Maailmassa oli vallinut päällisin puolin rauha, kunnes 1914 syttyi ensimmäinen maailmansota.
Kaiken takana oli vampyyrinainen nimeltään Elizabeth Bartley, joka on todellisuudessa Draculan veljentytär ja myös Alucardin serkku. Varhain 15. vuosisadalla Transylvaniassa Bartley oli imennyt satojen tyttöjen verta, minkä takia hänet myöhemmin teloitettiin. Hänet kumminkin herätti henkiin noita nimeltään Drotia Tzuentes. Bartley käynnisti salaa sodan voittaakseen kaikkien ihmisten sielut, jotta voisi puolestaan herättää Draculan takaisin maailmaan.
Kaksi uutta toivoa kumminkin löytyy. Ensimmäinen on John Morris, Quincy Morriksen lapsi, joka on perinyt itselleen Belmontien legendaarisen ruoskan. Toinen on Eric Lecarde, joka tahtoo kostaa Bartleylle, kun tämä oli tehnyt hänen kihlatustaan vampyyrin. Kummatkin aloittavat Euroopan kiertelyn löytääkseen Bartleyn... ja kenties myös Draculan.
Peli Castlevania: Portrait of Ruin toimii jatko-osana pelin tapahtumille. Sen päähahmona nähdään John Morrisin poika Jonathan.
Ominaisuudet

Pelissä on mahdollista pelata kahdella hahmolla: John Morriksella ja Eric Lecardella. Johnin aseena on monista Castlevanioista tuttu Vampyyrintappaja-ruoska, kun taas Eric käyttää aseenaan mystistä keihästä.
Peli edustaa niitä vähäisiä Castlevania-pelejä, jossa pelimaailma ei rajoitu pelkästään Draculan linnassa seikkailuun. Pelissä seikkaillaan monessa Euroopan maassa, viimeisen maan ollessa Englanti, jossa viimeinen taistelu käydään.
Triviaa

Monista Castlevania-peleistä The New Generation on kärsinyt ehkäpä näkyvimmin sensuuripolitiikasta. Kuten monen muun aiemman pelin kohdalla, myös tässä pelissä vaihdettiin lukuisia raamatullisia nimiä, uskonnollisia symboleja poistettiin ja zombien värejä vaihdettiin jotta ne näyttäisivät vähemmän ihmisiltä. Pelin Amerikassa tunnettu nimi Castlevania Bloodlines jouduttiin vaihtamaan vain siksi koska se sisälsi sanan blood (veri). Myös alkuruudun punainen veri vaihdettiin siniseksi nesteeksi.
Pelillä kerrotaan olevan yhtäläisyyksiä Bram Stokerin kirjoittamaan Dracula -romaaniin. Peliä pidetäänkin epävirallisena jatko-osana romaanille.
Yksi pelin vastustajista, Elizabeth Bartley on nimiväännös muinoin 1500-1600 -luvulla eläneestä unkarilaisesta kreivitärestä Erzsébet Báthorysta, joka nykyään liitetään vampyyrimytologiaan tekojensa takia. Erzsébet Báthoryn kerrottiin tappaneen arvioidusti 20–2000 tyttöä ja juoden heidän vertaan. Aatelisarvo suojasi hänet teloitukselta, joten hänet muurattiin tyrmään eristyksestä muusta maailmasta, ja siellä hän eli kaiken kaikkiaan neljä vuotta.
Aiheesta muualla

Castlevania: The New Generation  Castlevania: The New Generation MobyGamesissa (englanniksi)
Castlevania: The New Generation Linnavaanijat-sivustolla
Castlevania-pelisarja
| --- | --- |
Konsoli- ja arcadepelit: Vampire Killer | Castlevania | Simon’s Quest | Haunted Castle | Dracula’s Curse | Super Castlevania IV  | Rondo of Blood | The New Generation | Vampire’s Kiss | Symphony of the Night | Castlevania 64 | Legacy of Darkness | Chronicles | Lament of Innocence | Curse of Darkness | The Arcade | Judgment | Adventure ReBirth | Harmony of Despair | Lords of Shadow | Lords of Shadow 2
 Käsikonsoli- ja kännykkäpelit : Adventure | Belmont’s Revenge | Legends | Circle of the Moon | Harmony of Dissonance | Aria of Sorrow | Dawn of Sorrow | Portrait of Ruin | The Dracula X Chronicles | Order of Shadows | Order of Ecclesia | Lords of Shadow - Mirror of Fate
 Spin-off-pelit : Kid Dracula
 Kokoelmat : The Dracula X Chronicles | Requiem: Symphony of the Night & Rondo of Blood | Anniversary Collection
 Hahmoja : Dracula | Alucard | Simon Belmont | Soma Cruz
Harmaarousku

| Harmaarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  vietus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius vietus  (Fr.) Fr. 
 Vihreällä Euroopan maat, joissa lajia tavataan
Katso myös
   Harmaarousku Wikispeciesissä   Harmaarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harmaarousku (Lactarius vietus) on Suomessa hyvin yleisenä tavattava koivua suosiva rouskulaji. Sen lakki on 3–8 senttimetriä leveä ja harmaanruskea. Jalka on 3–8 senttimetriä pitkä ja hieman lakkia vaaleampi. Malto on haurasta ja kellanvalkoista. Maitiaisneste on valkoista ja kuivuessa harmaantuvaa. Sienen maku on polttava. Se on kiehauttamisen jälkeen käyttökelpoinen ruokasieni. Harmaarouskua tavataan kangasmetsissä, korvissa ja tunturikoivikoissa koivun seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Maailmanlaajuisesti sitä esiintyy yleisesti Euroopassa, Länsi-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.[lähde? ]
Harmaarouskun kanssa samannäköisiä lajeja ovat esimerkiksi haaparousku, suklaarousku, korpirousku, kangaspalsamirousku ja viitapalsamirousku.
Aiheesta muualla

Luontoportti: Harmaarousku (Lactarius vietus)
Laji.fi: harmaarousku (Lactarius vietus)
Wikikirjaston Sienikirjassa on  aihe:
Wikikirjasto
HMS Redoubt (H41)

| HMS Redoubt |
| --- | --- |
 HMS Redoubt marraskuussa 1942

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  19. kesäkuuta 1941
Laskettu vesille:  2. toukokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  1. lokakuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  Intian laivastolle 1948 INS Ranjit palveluksesta 1976
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 732 t (standardi) 2 464 t (kuormattu)
Pituus:  109,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,9 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  40 000 hv (30 MW)
Nopeus:  36 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  237
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk IX yksiputkisina CP Mk XVIII -asennuksina 4 × QF 2 naulan Mk VIII neliputkisena Mk VII asennuksena 6 × Oerlikon 20 mm yksiputkisina P Mk III -asennuksina 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea 4 × syvyyspomminheitintä ja 2 kiskoa, joissa yhteensä 70 syvyyspommia
HMS Redoubt (viirinumero H41) oli Britannian kuninkaallisen laivaston R-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin huhtikuussa 1940 neljännessä hätälaivueessa (engl. 4th Emergency Flotilla) John Brown and Companyltä, missä töiden alkamista viivytti Norjan taisteluiden ja Dunkerquen evakuoinnin vaurioiden korjaaminen, joten köli laskettiin 19. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 2. toukokuuta 1942 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 1. lokakuuta.
Palvelus

Alus palasi 22. syyskuuta 1945 laivueen mukana Colombon kautta Britteinsaarille. Chathamissa se siirrettiin marraskuussa reserviin ja edelleen 1947 Harwichiin. Alus huollettiin 1948 valmistauduttaessa siirtoon Intialle. Se luovutettiin 4. heinäkuuta 1949 Intian laivastolle nimellä Ranjit. Se poistettiin palveluksesta 1979 ja myytiin romutettavaksi.
Harmaarintamesikko

| Harmaarintamesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Marjastajat Melanocharitidae
Suku::  Pikkumesikot Oedistoma
Laji::  iliolophus
Kaksiosainen nimi
 Oedistoma iliolophus  (Salvadori, 1876) 
Synonyymit
 Toxorhamphus iliolophus 
Katso myös
   Harmaarintamesikko Wikispeciesissä   Harmaarintamesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaarintamesikko (Oedistoma iliolophus) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Harmaarintamesikkoa tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan yksi runsaslukuisimmista lintulajeista alankojen ja mäkien sademetsissä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Castlevania: Symphony of the Night

| Castlevania: Symphony of the Night |
| --- | --- |
 Euroopan version kansikuva, jossa keskellä pelin päähahmo Alucard.
Kehittäjä:  KCET (PlayStation), KCEN (Saturn)
Julkaisija:  Konami
Jakelija:  Google Play ja App Store
Ohjaaja:  Toru Hagihara ja Koji Igarashi
Taiteilija:  Ayami Kojima
Säveltäjä:  Michiru Yamane
Pelisarja:  Castlevania
Julkaistu:  1997
Lajityyppi:  Toimintaseikkailupeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12 
Alusta:  PlayStation, Sega Saturn, PlayStation Portable, Xbox Live Arcade, PlayStation Network
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Castlevania: Symphony of the Night (Japanissa nimellä Akumajō Dracula X: Gekka no Yasōkyoku) on Konamin kehittämä videopeli, ja osa Castlevania-pelisarjaa. Se julkaistiin vuonna 1997 ja on tyypiltään kaksiulotteinen toimintaseikkailu roolipelien elementeillä. Alun perin se julkaistiin PlayStationilla ja Sega Saturnilla. Myöhemmin siitä myös tehtiin uudelleenjulkaistu versio Xbox Live Arcadeen ja peli on sisällytetty kokonaisuudessan osana PlayStation Portablen peliin Castlevania: The Dracula X Chronicles.
Viimeisenä mainitussa pelin ääninäyttely on toteutettu täysin uusiksi.
Pelaaminen

Kuten monet muut pelit Castlevania-pelisarjassa, Castlevania: SOTN on kaksiulotteinen toimintaseikkailu. Sitä kuitenkin pidetään huomattavana käännekohtana sarjassa, sillä se esitteli kaksi uutta piirrettä jotka nähtiin tätä ennen NES -konsolin Castlevania II: Simon's Quest -pelissä kuin myös useissa sarjan myöhemmissä, SOTNin jälkeen ilmestyneissä osissa.
Pelin maailmaa ei ole jaettu lineaarisesti kenttiin jotka pelattaisiin järjestyksessä aiempien osien tapaan, vaan pelimaailma on avoimesti tutkittavissa, mutta kaikkiin alueisiin ei pääse heti alusta alkaen. Alucard saa pelin aikana uusia kykyjä kuten lentämisen lepakon muodossa joka antaa mahdollisuuden tutkia alueita joihin ei aiemmin päässyt.
Peli sisältää roolipelielementtejä. Alucardin kokemustaso nousee kun Alucard taistelee vihollisia vastaan ja pelaaja löytää pelin aikana useita aseita, haarniskoita ja muita esineitä taisteluita helpottamaan. Pelissä on myös kauppa josta pelaaja voi ostaa esineitä kerättyään tarpeeksi rahaa.
Juoni

Symphony of the Night on suora jatko-osa vuonna 1993 PC Enginelle julkaistulle pelille Castlevania: Rondo of Blood. Pelin prologissa näytetään Rondo of Bloodin viimeiset tapahtumat, jossa pelin sankari Richter Belmont taistelee Draculaa vastaan ja voittaa hänet.
Viisi vuotta myöhemmin Draculan linna on ilmestynyt jälleen, ja Richter Belmont on kadonnut jälkiä jättämättä. Draculan poika Alucard, joka oli aiemmin taistellut isäänsa vastaan 300 vuotta aiemmin pelin Castlevania III: Dracula's Curse aikana, herää silloin unestaan ja lähtee tutkimaan linnaa. Linnassa Alucard tapaa Kuoleman (Death) joka varoittaa häntä tunkeutumasta linnaan, ja myös Richterin apurin Maria Renardin. Pian Alucard saa selville, että linnan mestari ei olekaan Dracula, vaan itse Richter Belmont. Selviää myös että Rondo of Bloodista tuttu pimeyden pappi Shaft on ottanut Richterin mielen hallintaansa.
Marian antamien lasien avulla Alucard rikkoo Shaftin kirouksen ja Richter palaa entiselleen. Selviää että linna on jakautunut kahteen eri osaan, joista toinen on samanlainen linna mutta ylösalaisin. Kuljettuaan toisen linnan lävitse Alucard tapaa Shaftin ja tuhoaa hänet. Silloin myös selviää että Draculan henkiinherätys on jo lähes valmis. Alucard tapaa viimein isänsä 300 vuoden jälkeen, ja Dracula ei ole tyytyväinen siihen että Alucard on antanut "heikon inhimillisen puolensa" ottaa vallan hänestä. Alucard ei voi sallia Draculaa tekemään pahojaan maailmalle ja voittaa hänet taistelussa. Taistelun lopuksi Dracula kysyy mitkä olivat Lisan, Alucardin kuolleen äidin, viimeiset sanat. Alucard kertoo että Lisa ei halua Alucardin ja Draculan kostavan hänen kuolemaansa ja että Lisa tulee rakastamaan Draculaa ikuisesti. Nämä kuullessaan Dracula pyytää Lisan sielulta anteeksi tekojaan ja toivottaa jäähyväiset pojalleen.
Draculan linna tuhoutuu ja Alucard, Richter ja Maria tapaavat ulkopuolella. Alucard kertoo että koska hänen suonissaan virtaava veri on kirottua, hänen tulisi kadota ikuisesti. Kahdessa eri loppuratkaisussa Maria joko lähtee tai ei lähde Alucardin perään suostuttelemaan häntä jäämään.
Pelissä on myös kolmas loppuratkaisu, niin sanottu huono loppu, jos Alucard tappaa aivopestyn Richterin pelin ensimmäisessä linnassa.
Vastaanotto

Peli sai ilmestyessään hyvän vastaanoton sekä kriitikoilta että pelaajilta. Sen keskiarvo Metacritic-sivustolla on 93 pistettä. Myös pelin musiikit saivat paljon kehuja. Säveltäjänä toimi Michiru Yamane, joka oli aiemmin säveltänyt musiikit peliin Castlevania: Bloodlines.
Pelilehdistö on usein verrannut pelin tyyliä Super Metroidiin, jonka seurauksena on syntynyt termi ”Metroidvania” viittaamaan samantapaisiin kaksiulotteisiin toimintaseikkailuihin. Samaa ”Metroidvania”-tyyliä jatkoivat esimerkiksi Game Boy Advancelle ja Nintendo DS:lle tehdyt Castlevaniat, kuten Aria of Sorrow ja Dawn of Sorrow.