stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bovesin verilöyly
Verilöylyn jälkeen

Bovesin jälkeen SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitlerin miehet alkoivat pidättää partisaanien lisäksi myös Italian juutalaisia, jotka lähetettiin keskitysleireihin ja kuolemanleireihin Saksaan.
Sodan jälkeen 1966 joukko Bovesin asukkaita tunnisti Joachim Peiperin, joka työskenteli tuolloin Volkswagenille mainoksia tekevän mainostoimiston päällikkönä. Tutkinnan ja 7 kuukautta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen syyte hylättiin todisteiden puuttuessa, vaikka oikeudessa vieraili 140 italialaista todistajaa. Hylkääminen oli seurausta lähinnä länsisaksalaisten lakimiesten haluttomuudesta syyttää maanmiehiään sodan aikaisista rikoksista.
Joachim Peiper
Bourbon (suku)

Bourbon-suvun vaakuna
Bourbon on ranskalaisesta kapetingien suvusta lähtöisin oleva suku, joka on hallinnut useassa Euroopan valtiossa: Ranskassa 1589–1830, Espanjassa vuodesta 1700 nykypäivään, Molempain Sisiliain kuningaskunnassa 1816–1860 ja Parman herttuakunnassa 1748–1859.
Historia

Bourbonin suvun perusti vuonna 1272 Robert Clermontilainen, Ranskan kuningas Ludvig IX:n poika, naidessaan Beatrix Bourbonilaisen, Bourbonin perijättären. Bourbon oli Bourbonnaisin hallintopaikka Keski-Ranskassa. Robertin poika Louis oli Bourbonin ensimmäinen herttua vuosina 1327–1342, mutta arvonimi sammui vuonna 1527 herttua Charles III:n kuoltua. Bourbon-Vendôme-sukuhaara alkoi vuonna 1548, kun herttua Charles Vendômelaisen poika Anton Bourbonilainen meni naimisiin Navarran kuningas Henrik II:n tytär Jeanne d’Albret’n kanssa. Liitto toi Bourbonin suvulle paljon maata Etelä-Ranskasta. Vuonna 1555 Jeannesta tuli Navarran kuningatar.
Antonin ja Jeannen poika Henri nousi ensimmäisenä Bourbonina Ranskan valtaistuimelle vuonna 1589 hallitsijanimellä Henrik IV, kun Henrik III oli kuollut ilman miespuolisia perillisiä. Henrik IV:stä polveutuivat kaikki myöhemmät Ranskan kuninkaat: Ludvig XIII, Ludvig XIV, Ludvig XV, Ludvig XVI, Ludvig XVII, Ludvig XVIII ja Kaarle X.
Espanjassa Bourbonit nousivat valtaan vuonna 1700, kun lapseton Habsburg-kuningas Kaarle II kuoli. Ensimmäinen Bourbon-kuningas Filip V oli Ranskan kuningas Ludvig XIV:n lapsenlapsi. Häntä seurasivat Ludvig I, Ferdinand VI, Kaarle II, Kaarle IV, Ferdinand VI, Isabella II, Alfonso XII, Alfonso XIII, Juan Carlos I sekä Felipe VI, Espanjan nykyinen kuningas.
Napolissa ja Sisiliassa Kaarle III:n poika Ferdinand nousi valtaistuimelle vuonna 1759. Ferdinand I palautti Molempain Sisiliain kuningashuoneen, joka säilyi Bourbonien vallassa vuoteen 1860 saakka, kunnes se yhdistettiin Italiaan. Bourbon-kuninkaat olivat Ferdinand I, Frans I, Ferdinand II ja Frans II.
Parman herttuakunnan valtaistuimelle ensimmäisenä Bourbonina nousi Kaarle I vuonna 1731. Hän oli Espanjan kuningas Filip V:n poika. Bourbonit olivat Parman herttuoita vuoteen 1859 saakka, kunnes herttua Robert syrjäytettiin ja herttuakunta yhdistettiin Italiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bourbon (suku) Wikimedia Commonsissa
Jean-Bédel Bokassa

| Bokassa I |
| --- | --- |
 Jean-Bédel Bokassa vuonna 1970.
 Keski-Afrikan keisari
Valtakausi:  4. joulukuuta 1976 – 20. syyskuuta 1979
Kruunajaiset:  4. joulukuuta 1977
Edeltäjä:  hän itse (presidenttinä)
Seuraaja:  monarkia lakkautettu (David Dacko presidenttinä)
 Keski-Afrikan tasavallan 2. presidentti
Valtakausi:  1. tammikuuta 1966 – 4. joulukuuta 1976
Edeltäjä:  David Dacko
Seuraaja:  Tasavalta lakkautettu (Hän itse keisarina)'

Syntynyt:  22. helmikuuta 1921  Bobangi, Ranskan päiväntasaajan Afrikka
Kuollut:  3. marraskuuta 1996 (75 vuotta)  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta
Puoliso:  Catherine Denguiadé + 16 muuta
Lapset:  Prinssi Jean-Serge Kruunuprinssi Jean-Bédel
Suku:  Bokassa
Isä:  Mindogon Bokassa
Äiti:  Marie Yokowo
Uskonto:  roomalaiskatolisuus islam (syyskuu-joulukuu 1976)
Jean-Bédel Bokassa (tunnettiin myös nimellä Salah Eddine Ahmed Bokassa ja Keisari Bokassa I) (22. helmikuuta 1921 Bobangui, Ranskan päiväntasaajan Afrikka  – 3. marraskuuta 1996 Bangui, Keski-Afrikan tasavalta) oli toinen Keski-Afrikan tasavallan presidentti vuosina 1966–1976 ja Keski-Afrikan keisarikunnan historian ainoa keisari vuosina 1976–1979.
Bokassa oli alun perin ammattisotilas, mutta vuonna 1966 hän riisti melko verettömästi vallan serkultaan David Dackolta. Hän hallitsi Keski-Afrikan tasavaltaa kovaotteisesti, ja vuonna 1972 hän keskitti kaiken vallan itselleen julistaen itsensä elinikäiseksi presidentiksi. Vuonna 1976 hän herätti suurta maailmanlaajuista huomiota muuttamalla maansa valtiomuodon perinnölliseksi monarkiaksi ja kruunauttamalla itsensä keisariksi (Bokassa I). Bokassa teetti itselleen samanlaisen valtaistuimen kuin Salomolla. Maa muutti nimensä Keski-Afrikan keisarikunnaksi.
Keisarikunnan aika päättyi jo vuonna 1979 ranskalaisten erikoisjoukkojen tekemään vallankaappaukseen. Bokassa I pakeni maasta, mutta myöhemmin hän palasi takaisin kotimaahansa ja oikeudenkäynnin jälkeen hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen.
Nuoruus

Jean-Bédel Bokassa syntyi vuonna 1921 Bobanguin kylässä Ranskan päiväntasaajan Afrikassa. Hänen isänsä oli m’bakojen heimopäällikkö, joka tapettiin yhteenotossa, kun Jean-Bédel oli kuusivuotias. Hänen äitinsä teki itsemurhan pian tämän jälkeen jättäen orvoiksi Bokassan ja tämän 11 sisarusta.
Bokassa kävi katolisten lähetyssaarnaajien kouluissa Banguissa ja Brazzavillessä. Hän kuitenkin jätti haaveen papin urasta ja liittyi 1939 Ranskan armeijaan.
Sotilasura

Ranskan valtauksen jälkeen Bokassa palveli Vapaan Ranskan afrikkalaisessa yksikössä. Hänen sotilasuransa jatkui Ranskan armeijassa myös toisen maailmansodan jälkeen, ja hän palveli asevoimissa Indokiinan sodassa. Bokassa osallistui muun muassa Điện Biên Phủn taisteluun, jossa Ranska kärsi tappion. Hänet ylennettiin vuonna 1956 vänrikiksi. Vuonna 1961 hän oli jo kapteeni.
Keski-Afrikan tasavalta itsenäistyi vuonna 1960. Bokassa jätti tämän jälkeen Ranskan armeijan ja palasi kotimaahansa. Itsenäisyysliikettä oli johtanut Bokassan serkku Barthélemy Boganda. Tämän kuoltua lento-onnettomuudessa pian itsenäistymisen jälkeen Ranska asetti maan johtoon David Dackon.
Bokassa sai Dackolta tehtäväkseen luoda valtion armeijan. Bokassasta tuli 1963 Keski-Afrikan tasavallan asevoimien komentaja.
Valtakausi > Vallankaappaus

Dackon aikana Keski-Afrikan tasavallan talous syöksyi ja valtionvelka kasvoi voimakkaasti. Valtio oli vaarassa mennä vararikkoon, kun Dacko syöstiin vallasta vuoden 1965 lopussa. Bokassan ja toisen Indokiinan sodan veteraanin, Alexandre Banzan johtamat joukot sulkivat uudenvuodenaattona Banguin keskustan vallankaappauksessa.
Valtakausi > Presidenttinä

Bokassa julisti vallankaappauksen jälkeen 1. tammikuuta 1966 itsensä presidentiksi ja pääministeriksi. Bokassa lakkautti pian perustuslain, hajotti parlamentin ja siirsi kaikki hallinnolliset asiat valitsemallaan hallitukselle.
Bokassa pyrki kuitenkin uudistamaan valtion taloutta. Niin sanottu operaatio Bokassa oli kansallinen suunnitelma, jonka tarkoituksena oli luoda valtiollisia maatiloja ja teollisuutta. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui heikkoon hallintoon. Monet Bokassan ensimmäisistä teoista olivat suosittuja, kuten Banguin lihatilanteen parantaminen ja bussijärjestelmän luominen.
Bokassasta tuli kuitenkin nopesti monien muiden diktaattorien tavoin äärimmäisen vainoharhainen ja ahne. Hänen entinen kumppaninsa Banza pidätettiin 1969 vallankumoussuunnitelmaepäilyjen takia. Banzaa kidutettiin ja lopulta hänet teloitettiin 12. huhtikuuta pidätystä seuranneena päivänä. Kun Bokassa alkoi vangita ja teloittaa poliittisia vastustajiaan sekä laajentaa valtaoikeuksiaan, hänen kansansuosionsa romahti ja hänet yritettiin syöstä vallasta vuosina 1969 ja myöhemmin 1974. Bokassa myös yritettiin epäonnistuneesti salamurhata vuoden 1976 helmikuussa.
Bokassa kääntyi islaminuskoon tavattuaan Libyan johtajan Muammar Gaddafiin ja otti itselleen islamilaisen nimen Salah Eddine Ahmed. Bokassan tarkoituksena oli taata kääntymisellään Libyan taloudellinen tuki. Kun tukea ei kuitenkaan kuulunut, Bokassa palasi katolisuuteen vain hieman ennen kruunajaisiaan.
Maanpaossa

Vallasta syösty Bokassa lähti maanpakoon ja yritti pyrkiä Ranskaan, mutta ranskalaiset viranomaiset epäsivät häneltä oleskeluluvan. Bokassa vetäytyi asumaan Norsunluurannikon pääkaupunkiin Abidjaniin, kunnes vuonna 1983 Ranska myönsi hänelle ”poliittisen turvapaikan”. Bokassa muutti asumaan Ranskaan ja eli Château d'Hardricourtin palatsissa Hardricourtissa, Yvelinesissä, mutta hän ei nauttinut Ranskan ilmastosta ja päätti palata takaisin Keski-Afrikan tasavaltaan, vaikka kotimaassa hänet oli etsintäkuulutettu.
24. lokakuuta 1986 palasi takaisin Keski-Afrikan tasavaltaan, mutta paikalliset viranomaiset ottivat hänet kiinni jo lentokentällä. Bokassalle järjestettiin oikeudenkäynti ja häntä syytettiin muiden muassa maanpetoksesta, kannibalismista, kavalluksista ja murhista. Oikeudenkäynti päättyi 12. kesäkuuta 1987 ja Bokassalle annettiin kuolemantuomio. Bokassa vietiin vankilaan odottamaan teloitusta, mutta vuoden 1988 tammikuussa rangaistus vaihdettiin elinkautiseksi vankeudeksi.
Vuonna 1993 presidentti André Kolingba kuitenkin päätti armahtaa Keski-Afrikan tasavallan kaikki vangit, mukaan lukien Bokassan. Bokassa kuitenkin asetettiin kotiarestiin ja hän joutui asumaan vaatimattomissa oloissa pääkaupunki Banguissa. 3. marraskuuta 1996 Bokassa menehtyi äkilliseen sydänkohtaukseen 75-vuotiaana.
Maan itsenäisyyden 50-vuotispäivän kunniaksi presidentti François Bozizé rehabilitoi ex-keisari Bokassan vuonna 2010.
Aiheesta muualta

Jean-Bédel Bokassa Diktaattoripörssi. Viitattu 1.12.2018.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: David Dacko | Keski-Afrikan tasavallan presidentti 1966–1979 | Seuraaja: David Dacko |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Ei kukaan | Keski-Afrikan keisarikunnan keisari 1977–1979 | Seuraaja: Ei kukaan |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
| n k  Keski-Afrikan tasavallan presidentit |
| --- | --- | --- |
| Keski-Afrikan tasavalta (1960–1976) |  David Dacko (1960)  Jean-Bédel Bokassa (1966–1976)  |  |
| Keski-Afrikan keisarikunta (1976–1979) |  Bokassa I (1976–1979)  |  |
| Keski-Afrikan tasavalta (1979–) |  David Dacko (1979–1981)  André Kolingba (1981–1993)  Ange-Félix Patassé (1993–2003)  François Bozizé (2003–2013)  Michel Djotodia (2013–2014)  Alexandre-Ferdinand Nguendet (2014)  Catherine Samba-Panza (2014–2016)  Faustin-Archange Touadéra (2016–)  |  |
18-vuotias Bokassa vuonna 1939.
Susanna Heikari

Susanna Heikari (s. 8. huhtikuuta 1977) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelaavan Heikarin ensimmäinen seura oli Tikkurilan Palloseura. Hän on pelannut myös Malmin Palloseurassa, Helsingin Jalkapalloklubissa ja Yhdysvalloissa Portlandin yliopiston joukkueessa. Heikari voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden ja Suomen cupin neljästi.
Maajoukkueessa Heikari pelasi vuosina 1994–2002 yhteensä 44 maaottelua, joissa hän teki 8 maalia.
Antoine Bouscatel

Antoine Bouscatel
Antoine ("Bousca") Bouscatel (myös Antonin, 9. maaliskuuta 1867 Cantal, Ranska – 1945) oli ranskalainen säkkipillin soittaja ja eräs musette-musiikin pioneereista ja suurista nimistä 1900-luvun vaihteen ja alun Pariisissa.
Tausta

Antoine-poika sai ensimmäisen säkkipillinsä 8-vuotiaana. Hän opetteli soittamaan paimentaessaan perheen lehmiä ja vuohia Auvergnen seudun Alpeilla, viettäessään päiväkausia yksinään paimenessa. Hän toi mukanaan tämän paimenessa opettelemansa musiikin ja soittotavan myöhemmin Pariisiin.
Ura

Bouscatel saapui Pariisiin vuonna 1890, 23-vuotiaana. Hän etsi parempaa elämää, kuten monet Auvergnen seudulta tuolloin pääkaupunkiin muuttaneet ihmiset. Hän asui kaupungin laitamilla, Bastiljin läheisyydessä sijaitsevalla la Roquettella; kaukana kaupungin keskeisistä ooppera- ja konserttitaloista.
Lukuisat kahvilat ja tanssisalit olivat muotoutuneet auvergnelais- ja muidenkin maalaissiirtolaisten elämän keskipisteiksi. Bouscatel työskenteli päivisin kupariseppänä ja lämmityskattiloiden tekijänä. Iltaisin hän kuitenkin otti esiin säkkipillinsä ja vuonna 1903 hän oli jo Au Chalet -nimisen musettebistron tähti rue de Lappe -kadulla. Bouscatelin maine kasvoi, hän ryhtyi kokopäivämuusikoksi, ja vuoteen 1910 mennessä hän oli saanut kahvilan omistukseensa. Kahvilan nimeksi vaihdettiin Chez Bouscatel.
Vuosien kuluessa Bouscatel muutti paikan kahvilasta isoksi tanssisaliksi, jossa hän itsekin esiintyi säännöllisesti. Vuonna 1905 Bouscatel tutustui harmonikansoittaja Charles Péguriin, jonka hän palkkasi omaan orkesteriinsa ja kahvilaansa. Harmonikasta tuli tuosta hetkestä lähtien elimellinen osa bal musette -musiikkia, ja heidän yhteistyötään pidetään musette-harmonikkamusiikin alkuhetkenä. Péguri avioitui Bouscatelin tyttären kanssa.
Bouscatel oli ensimmäisiä musette-musiikkia levyttäneitä artisteja 1900-luvun alussa.
Bouscatelin kuollessa vuonna 1945 harmonikka oli jo syrjäyttänyt säkkipillin aseman musette-musiikissa. Hänen kahvilansa jatkoi eri nimillä, kuten bal Bouscatel, Chez Bouscatel ja Bousca-bal vuoteen 1950 saakka.
Abdelaziz Bouteflika

| Abdelaziz Bouteflika |
| --- | --- |
 Abdelaziz Bouteflika vuonna 2012.
Algerian 5. presidentti
 27. huhtikuuta 1999 – 2. huhtikuuta 2019  
Edeltäjä:  Liamine Zéroual
Algerian puolustusministeri
 5. toukokuuta 2003 –  
Edeltäjä:  Liamine Zéroual
Algerian ulkoministeri
 1963–1979  
Edeltäjä:  Mohamed Khemisti
Seuraaja:  Mohammed Seddik Benyahia
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1937 Oujda, Ranskan Marokko
Kuollut: 17. syyskuuta 2021 (84 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen vapautusrintama
Abdelaziz Bouteflika (arab. عبد العزيز بوتفليقة‎, ʿAbd al-ʿAzīz Būtaflīqa; 2. maaliskuuta 1937 Oujda, Ranskan Marokko – 17. syyskuuta 2021) oli algerialainen poliitikko. Hän oli maan presidentti vuosina 1999–2019. Vuonna 2004 hänet valittiin toiselle kaudelle 85 %:n kannatuksella ja vuonna 2009 kolmannelle kaudelle 90,2 %:n kannatuksella. Vuonna 2014 hänet valittiin Algerian presidentiksi neljännen kerran. Maaliskuussa 2019 hän ilmoitti luopuvansa vallasta.
Elämäkerta

Abdelaziz Bouteflika syntyi Marokon Oujdan kaupungissa, mutta hänen perheensä oli alun perin peräisin Algerian Tlemcenistä ja hän vietti suuren osan lapsuudestaan Algeriassa. Vuonna 1957 Bouteflika liittyi Algerian itsenäisyyttä Algerian itsenäisyyssodassa ajaneen Kansallisen vapautusrintaman eli FLN:n joukkoihin. Hän nousi upseeriksi vuonna 1960 ja Algerian itsenäistyessä vuonna 1962 Bouteflikasta tuli ensin maan nuoriso-, urheilu- ja matkailuministeri ja vuotta myöhemmin ulkoministeri. Vuonna 1965 hän otti osaa Houari Boumediennen johtamaan vallankaappaukseen tuolloista presidentti Ahmed Ben Bellaa vastaan. Vallankaappauksen onnistuttua ja Boumediennen noustua presidentiksi Bouteflika jatkoi ulkoministerin virassa aina Boumediennen kuolemaan saakka vuonna 1978. Bouteflika vaikutti ensin mahdolliselta Boumediennen seuraajalta, mutta armeija asetti presidentiksi hänen sijaan Chadli Bendjedidin ja hieman myöhemmin Bouteflika menetti ulkoministerin virkansa. Vuonna 1981 Bouteflikaa vastaan nostettiin syytteet korruptiosta ja hän pakeni maasta.
Bouteflika palasi Algeriaan vuonna 1987 ja liittyi jälleen FLN:n riveihin. Vuonna 1999 hän voitti Algerian presidentinvaalit, joita syytettiin vilpillisiksi ja josta hänen vastustajansa olivat tästä syystä vetäytyneet. Joka tapauksessa Bouteflika keskittyi ensimmäisellä presidentinkaudellaan jälleenrakentamaan Algerian sisällissodassa tuhoja kärsinyttä maata. Hän myönsi myös sodan lopettamiseksi yleisen armahduksen hallintoa vastaan taisteleville islamisteille. Vuonna 2004 Bouteflika voitti jälleen presidentinvaalit. Huolimatta hänen edellisen vaalikautensa saavutuksista islamistit tekivät itsemurhaiskuja Algeriassa al-Qaidan nimissä. Vuonna 2005 hän kärsi myös terveysongelmista, joiden vaikutusta spekuloitiin mediassa. Tästä huolimatta vuonna 2008 Algerian parlamentti hyväksyi muutoksen perustuslakiin, jolla poistettiin peräkkäisten presidentinkausien rajoitukset. Tämän muutoksen avulla Bouteflika valittiin kolmannelle presidentinkaudelleen vuonna 2009 ja neljännelle vuonna 2014.
Bouteflika sai 2013 aivoverenvuodon ja oli sen jälkeen harvoin julkisuudessa. Hänen oli kuitenkin määrä pyrkiä viidennelle presidenttikaudelleen huhtikuussa 2019. Helmikuusta 2019 lähtien mielenosoitukset Bouteflikaa vastaan yltyivät, koska 82-vuotiaan ja huonokuntoisen presidentin ei enää katsottu selviytyvän tehtävistään. Maaliskuussa 2019 presidentinkanslia ilmoitti, että Bouteflika ei asetu enää ehdolle, vaalit ilmoitettiin siirrettäväksi ainakin loppuvuoteen 2019 ja niitä ennen järjestettäisiin kansalliskokous perustuslain uudistamiseksi. Huhtikuun alussa Bouteflika ilmoitti eroavansa saman tien, kun Algerian asevoimien komentaja oli vaatinut hänen asettamistaan virkasyytteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abdelaziz Bouteflika Wikimedia Commonsissa
| n k  Algerian presidentit |
| --- | --- | --- |
|  Ahmed Ben Bella (1963–1965)  Vallankumousneuvosto Houari Boumédiènne 1965–1978  Chadli Bendjedid (1979–1992)  Mohamed Boudiaf (1992)  Ali Kafi (1992–1994)  Liamine Zéroual (1994–1999)  Abdelaziz Bouteflika (1999–2019)  Abdelmadjid Tebboune (2019–)  |  Ahmed Ben Bella (1963–1965)  Vallankumousneuvosto Houari Boumédiènne 1965–1978  Chadli Bendjedid (1979–1992)  Mohamed Boudiaf (1992)  Ali Kafi (1992–1994)  Liamine Zéroual (1994–1999)  Abdelaziz Bouteflika (1999–2019)  Abdelmadjid Tebboune (2019–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 2  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef 
Bouteflika valokuvassa Hafez al-Assadin ja Saddam Husseinin kanssa 1970-luvulla.
Bouteflika ja Vladimir Putin vuonna 2008.
Abraham Pietarinpoika Brahe

Abraham Pietarinpoika Brahe (25. maaliskuuta 1569 – 16. maaliskuuta 1630) oli ruotsalainen valtaneuvos ja kreivi. Hän oli valtaneuvos Pietari Brahe vanhemman poika ja Pietari Brahe nuoremman isä. Alun perin Abraham Brahe oli Ruotsin valtataistelussa Sigismundin kannattaja, mutta siirtyi Kaarle-herttuan tukijaksi ja sai tämän luottamuksen osoituksena valtaneuvoksen arvon.
Perhe

Abraham Barhe avioitui vuonna 1599 Elsa Gyllenstiernan (1577–1650) kanssa ja sai hänen kanssaan neljä aikuiseksi elänyttä lasta.
Lapset
Ebba Abrahamintytär Brahe (1600–1638)
Pietari Brahe (1602–1680)
Margareta Brahe (1603–1667)
Nils Brahe vanhempi (1604–1632)
Marianne Heemskerk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marianne Heemskerk |  Marianne Heemskerk |  Marianne Heemskerk |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 100 m perhosuinti |  |
Marianne Yvonne Heemskerk (s. 28. elokuuta 1944, Rotterdam, Etelä-Hollanti) on alankomaalainen uimari, joka saavutti hopeamitalin 100 metrin perhosuinnissa kesäolympialaisissa 1960. Heemskerk rikkoi 200 metrin perhosuinnin maailmanennätyksen 12. kesäkuuta 1960 Leipzigissa Itä-Saksassa ajalla 2.34,4.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marianne Heemskerk Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  RKD Artists
Ole Hegge

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ole Hegge |  Ole Hegge |  Ole Hegge |  |
Maa:   Norja
Miesten hiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | St. Moritz 1928 | 18 km |  |
Ole Hegge (3. syyskuuta 1898 – 2. kesäkuuta 1994) oli norjalainen hiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa. Hän voitti olympiahopeaa vuoden 1928 talviolympialaisissa St Moritzissa 18 kilometrin kilpailussa. Hän osallistui myös 50 kilometrin matkalle ja sijoittui viidenneksi. Tämän jälkeen hän muutti Yhdysvaltoihin ja edusti Norjaa vielä vuoden 1932 talviolympialaisissa sijoittuen neljänneksi 50 kilometrin kilpailussa. Myös Lahden MM-kilpailuissa 1926 hän oli päätynyt 50 kilometrillä neljänneksi.
Holmenkollenin kisoissa Hegge sijoittui toiseksi 17 kilometrillä vuonna 1925 sekä 50 kilometrillä vuosina 1924, 1926 ja 1927. Vuosina 1926 ja 1928 hän voitti Norjan mestaruuden 30 kilometrin hiihdossa.
Aiheesta muualla

Ole Hegge Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Sisko Heikkilä

Sisko Sinikka Heikkilä (23. joulukuuta 1921 Iitti – 24. tammikuuta 1997 Iitti) oli suomalainen korkeushyppääjä.
Heikkilä sijoittui Helsingin 1952 olympialaisten korkeushypyssä 16:nneksi. Hän edusti Suomea kolmessa maaottelussa.
Seuratasolla Heikkilä edusti Iitin Kisaajia. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1948, 1950, 1951, 1953 ja 1954 sekä saavutti SM-pronssia 1952 ja 1956. Hän hyppäsi vuonna 1952 Suomen ennätyksen 152 senttimetriä.
Jacqueline Hein

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | München 1972 | keihäs |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | keihäs |  |
Jacqueline Hein (o.s. Todten, s. 29. toukokuuta 1954) on entinen itäsaksalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti.
Jacqueline Todten saavutti keihäänheitossa olympiahopeaa Münchenin 1972 olympialaisissa tuloksella 62,54 m. Hän heitti vasta viimeisellä heitollaan yli 60 metriä ja nousi sillä kolmannelta sijalta toiseksi. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti hopeaa tuloksella 62,10 m. Vuonna 1976 hän avioitui entisen kuulantyöntäjän Siegbert Heinin kanssa ja sijoittui nimellä Jacqueline Hein Montréalin olympialaisissa neljänneksi tuloksella 63,84 m. Hän heitti jälleen parhaan tuloksensa viimeisellä heittokierroksella ja ohitti maannaisensa Sabine Sebrowskin mutta samalla heittokierroksella yhdysvaltalainen Kathy Schmidt nousi saksalaisten ohi pronssille.
Borobudur

| Borobudurin pyhäkkö |
| --- | --- |
 Yleiskuva Borobudurin pyhäköstä
Sijainti:  Magelang, Keski-Jaava, Indonesia
Koordinaatit:  7°36′29″S, 110°12′14″E
Rakennustyyppi:  porraspyramidi
Valmistumisvuosi:  700-luku jaa. – 800-luku jaa.
Rakennuttaja:  Sailendra-dynastia
Käyttäjä:  buddhalaiset
Runkorakenne:  andesiitti
Korkeus:  32 metriä
Kerrosluku:  9 tasannetta
 1 600 000 kaiverrettua kiveä, 504 Buddhan patsasta, 72 stupaa, 1500 pienoisstupaa. 1 240 reliefiä, joiden yhteispituus 2,5 km. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borobudur (jaavaksi ꦕꦤ꧀ꦝꦶꦧꦫꦧꦸꦝꦸꦂ, Candhi Barabudhur) on buddhalainen pyhäkkö Jaavan saaren keskiosassa, 10 kilometriä Yogyakartasta. Se on yli 30 metriä korkea neliömäinen porraspyramidi. Se liittyy lähinnä mahayana-buddhalaisuuteen ja on maailman suurin buddhalainen monumentti ja samalla Indonesian merkittävimpiä turistikohteita. Borobudur on Unescon maailmanperintökohde.
Rakennus on pystytetty ilman laastia. Sen keskeiset perustat on kiilattu kiinni toisiinsa kivikiiloilla. Ylemmissä kerroksissa käytettiin tämän sijasta ulkonevia pontteja tai tappiliitoksia. Vaikka työtä tehtiin tarkasti, oli rakennuksen kallistumille luotu mahdollisuus jo valmistumisvaiheessa: seinän ja lattian liitos ei ollut tiivis ja rakenteen sisään kertyi vettä. Pyhäkköä entistettiin vuosina 1908–1911 kallistuneiden seinien ja painuneiden lattioiden suoristamiseksi. Kallistuminen ei ole kuitenkaan loppunut. On todettu, että rakennuksen perustuksena olevaa kukkulaa on rakennusvaiheessa muokattu, jotta sen huokoinen kivi saataisiin kantavammaksi. Rakentajatkin ovat siis kamppailleet kallistumista vastaan.