Hongkongin historia
Oopiumikauppaa ja oopiumisotia

Yksityiset kauppiaat kokivat kiinalaisten asettamat kaupparajoitukset kohtuuttomiksi, minkä takia brittien ajatus oman tukikohdan perustamisesta Kiinan rannikolle kasvoi. Kiinassa kasvoi puuvillan kysyntä, mutta se ei taannut kaupankäynnin kannattavuutta. Samaan aikaan oopiumin vieminen Intiasta Kiinaan osoittautui tuottoisaksi liiketoiminnaksi. Aiemmin Itä-Intian kauppakomppania oli vienyt välikäsien kautta oopiumia Kiinaan ja välttänyt näin kiinalaisten tullivelvoitteet ja vastuun huumeiden levittämisestä Kiinaan. Kiinan keisari Qianlong oli kieltänyt oopiumikaupan vuonna 1796, mutta kiellolla ei ollut juuri vaikutusta ja huumekauppa kasvoi 1800-luvun alussa.
Kasvanut huumekauppa ja lisääntynyt huumeiden käyttö aiheuttivat Kiinassa vakavia ongelmia ja moraalin rapistumista. Kiinan korkea-arvoiset virkamiehet kannattivat oopiumikaupan laillistamista, sillä korruptoituneet virkamiehet saivat itse lahjusten muodossa tuloja huumekaupasta. Keisari Daoguang antoi kuitenkin tiukat määräykset kaupan lopettamiseksi, ja hänen tahtonsa toteuttajaksi saapui korkea-arvoinen virkamies Lin Zexu. Kiinalaisten ja brittien välit kiristyivät, sillä kauppiaat eivät saaneet enää myytyä oopiumia entiseen tapaan. Tilanne kärjistyi vuonna 1839, kun Kantonin brittiväestö pakotettiin siirtymään Hongkongin sataman laivoihin.
Tilanteen kärjistyminen johti ensimmäiseen oopiumisotaan. Brittilaivasto lähti 4 000 miehen voimin Britanniasta turvaamaan maan Kiinan kauppaa, ja se saapui kesäkuussa 1840 kriisialueelle. Vallattuaan Kantonin brittijoukot etenivät pohjoiseen ja saartoivat kaikki Kiinan tärkeät satamat. Kun britit saapuivat Tianjiniin, heille avautui tie Hai He -jokea pitkin pääkaupunkiin Pekingiin. Kiinan keisari päätti vetäytyä vihollisjoukkojen päästyä vaarallisen lähelle pääkaupunkia.
Rauhanneuvottelut johtivat Nanjingin sopimukseen, jonka mukaan brittien haltuun siirtyi Hongkongin saari. Brittiläiset ottivat Hongkongin haltuunsa tammikuussa 1841. Sopimuksen mukaan Kiinan oli myös avattava muiden satamakaupunkiensa kauppa brittiläisille ja maksettava 21 miljoonan dollarin sotakorvaukset. Kiinalaisen tulkinnan mukaan sopimus, jonka Qing-dynastian keisari joutui sopimaan, oli ensimmäinen niin sanottu epäoikeudenmukainen sopimus Kiinan ja ulkovaltojen välillä. Ensimmäinen brittien alueelle perustama kaupunkimainen asutus, josta tuli myös siirtomaan pääkaupunki, oli Victorian kaupunki Hongkongin saaren pohjoisrannalla.
Ulkomaalaiset kauppiaat eivät kuitenkaan olleet tyytyväisiä Nanjingin sopimuksen tarjoamiin mahdollisuuksiin laajentaa Kiinan kauppaa, sillä kiinalaisia viranomaisia syytettiin kaupan vaikeuttamisesta. Brittiläiselle Hongkongille ongelmia tuotti myös se, että Kiinan muut satamat, etunenässä Shanghai veti kauppiaita puoleensa paremmin. Kauppiaat vaativat omien etujensa turvaamiseksi Nanjingin sopimuksen uudistamista. Paikalliset konfliktit ja kauppiaiden etunäkökohdat johtivat lopulta 1856 toiseen oopiumisotaan. Konflikti alkoi, kun brittien hongkonglainen laiva siepattiin Kantonissa. Britit lähettivät vahvistuksiksi lisää sotilaita Kiinaan. Ranska tuki brittejä sotilaallisesti, sillä myös ranskalaiset pyrkivät laajentamaan vaikutusvaltaansa Aasiassa.
Brittien ja ranskalaisten sotilasjoukot ottivat haltuunsa Tianjinin kaupungin ja marssivat sen jälkeen Pekingiin, missä Kiina pakotettiin 1858 rauhansopimukseen. Sen mukaan Kiina joutui luovuttamaan Isolle-Britannialle Kowloonin niemimaan, joka liitettiin osaksi Hongkongin siirtokuntaa. Lisäksi Kiina joutui avaamaan kymmenen uutta satamaa ulkomaankaupalle ja maksamaan sotakorvauksia Isolle-Britannialle ja Ranskalle.
Toisen oopiumisodan rauhansopimus päättyi kiinalaisen näkökannan mukaan myös epäoikeudenmukaisesti. Eurooppalaisten tuloa Hongkongiin ei katsottu hyvällä, mikä aiheutti toisaalta ongelmia, mutta toisaalta monet kiinalaiset tekivät yhteistyötä ulkomaalaisten kanssa. Ulkomaalaisia kauppiaita oli Hongkongissa 1840-luvun alussa vain muutamia satoja, mutta tuhannet kiinalaiset kävivät kauppaa heidän kanssaan tai työskentelivät heille. Hongkongin asukasluku oli 1840-luvun alussa vain runsaat 4 000, mutta väkiluku lähti nousuun kaupankäynnin vapautumisen myötä. Hongkong houkutti kauppiaita Kantonista ja brittien lisäksi myös muut ulkomaalaiset alkoivat vierailla Hongkongin satamassa. Vuonna 1865 kaupungin väkiluku oli jo 120 000. Kiinalaisia väestöstä oli yli 95 prosenttia.
Muuttoliike toi Hongkongiin monia uusia yrityksiä, ja kaupungissa toimi muun muassa laivayhtiöitä, rekrytointia harjoittavia työvoiman värvääjiä ja vakuutusyhtiöitä. Tärkeimpiä tapahtumia oli Hongkongin ja Shanghain pankin perustaminen 1800-luvun puolivälissä. Hongkongin uusi satama sijaitsi myös tärkeällä merireitillä Singaporen ja Shanghain välillä, joten Hongkong hyötyi sijainnistaan. Hongkongin kautta vietiin Kiinaan muun muassa puuvillaa hiiltä, alkoholia ja elintarvikkeita. Myös oopiumikauppa oli merkittävää; 1800-luvun puolivälissä kolme neljäsosaa Kiinaan viedystä oopiumista kulki Hongkongin kautta.