stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Wainio

Jalo Veikko (J. V.) Wainio (26. kesäkuuta 1894 Prunkkala – 5. huhtikuuta 1972 Oulu) oli suomalainen lehtori ja kouluneuvos, joka toimi pitkään IKL:n kansanedustajana. Hän oli myös kirjailija ja käytti nimimerkkiä Yrjö Salmela.
Wainion vanhemmat olivat kauppias Frans Wainio ja Charlotta Wilhelmina Eklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1915 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1924. Wainio toimi Isonkyrön keskikoulun johtajana 1924–1925, Helsingissä Suomalaisen normaalilyseon vt. historian opettajana sekä Kallion yhteiskoulun opettajana 1926–1927 sekä Oulun yhteislyseon historian ja yhteiskuntaopin vanhempana lehtorina 1927–1936.
Hänen uransa jatkui Turun toisen suomalaisen lyseon lehtorina 1936–1947, Tampereen klassillisen lyseon lehtorina 1947–1953 ja Oulun lyseon vararehtorina ja lehtorina 1953–1954. Viimeksi Wainio oli Oulun opettajakorkeakoulun lehtorina 1953–1962 ja Oulun yliopiston opettajien valmistuslaitoksen lehtorina 1962–1963. Hän sai kouluneuvoksen arvonimen 1961.
Wainio oli IKL:n kansanedustajana 1933–1939 (Oulun läänin eteläinen vaalipiiri) ja 1939–1945 (Oulun läänin vaalipiiri).
Wainio oli naimisissa vuodesta 1941 Selma Maria Inkalan kanssa.
Teoksia

Vääpeli Kempas : muistelmia puolustuslaitoksemme syntyajoilta. Gummerus 1929 (nimimerkillä Yrjö Salmela)
Suomen sodan miehiä, tekijät Eino Cederberg ja J. V. Wainio.    WSOY 1933
Ensimmäinen venäläistämiskausi 1890-1906, toimittanut J. V. Vainio. Lähdevihkosia Suomen historian opiskelijoille 1.     WSOY 1934
Suomen sota 1808-1809, toimittanut J. V. Vainio. Lähdevihkosia Suomen historian opiskelijoille 2.     WSOY 1934
Isoviha, toimittanut J. V. Vainio. Lähdevihkosia Suomen historian opiskelijoille 3.    WSOY 1934
Ristiretkien aikakausi, toimittanut J. V. Vainio. Lähdevihkosia Suomen historian opiskelijoille 4.    WSOY 1934
Koti ja koulu.   Jyväskylä 1935
Auran suojeluskunta 1918-1938.    Turku 1938
Metsäsissejä : kertomus Suomen Talvisodasta, romaani. Otava 1940
Kuolemaan vihkiytynyt partio : seikkailukertomus nykysodan päiviltä. Poikien seikkailukirjasto 101.   Otava 1942
Punavakoojan jäljillä : kertomus kesäsodasta 1941. Otava 1942
Koulunuorison tapojen kasvatuksesta.    Otava 1943
Se suuri hauki : kesäinen kertomus vanhoilta hyviltä ajoilta, romaani.  Kirjapaja 1946
Perman jousi : historiallinen nuorisonromaani. Gummerus 1948, 2. painos 1958
Klaus Flemingin valtikka, romaani.  Otava 1950
Historiallisia kuulokuvia, näytelmä.  Otava 1965
Palkinnot

Topelius-palkinto 1949
Albin Wickman

Matts Albin Wickman (29. tammikuuta 1896 Yhdysvallat – 23. elokuuta 1971 Teerijärvi) oli suomalainen kansanedustaja, saarnaaja ja sosiaalineuvos.
Albin Wickmanin vanhemmat olivat maanviljelijä Matts Adolf Wickman ja Emma Maria Koski. Wickman kävi kansanopistoa ja suoritti saarnalupatutkinnon 1921. Hän työskenteli rautateillä, maanviljelijänä kotitilallaan Teerijärvellä vuoteen 1921, Kyrkans Ungdom -liiton saarnaajana vuodesta 1921, lautamiehenä sekä Människovännen- ja Kyrkans Ungdom -lehtien toimituksen jäsenenä.
Wickman valittiin eduskuntaan ruotsalaisen kansanpuolueen edustajaksi Vaasan läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosiksi 1933–1958 ja Vaasan läänin vaalipiiristä vuosiksi 1962–1966. Hän toimi myös Teerijärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana, Suomen YK-valtuuskunnassa, presidentin valitsijamiehenä 1950 ja 1956 sekä useissa muissa luottamustehtävissä. Wickmanille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi 1956.
Teokset

Frihet är det bästa ting.  Helsingfors:  S. & Co, 1967.
Jaakobin painajainen

| Jaakobin painajainen> Jacob’s Ladder |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Adrian Lyne
Käsikirjoittaja:  Bruce Joel Rubin
Tuottaja:  Alan Marshall
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Jeffrey L. Kimball
Leikkaaja:  Tom Rolf
Pukusuunnittelija:  Ellen Mirojnick
Lavastaja:  Jeremy Conway
Pääosat:   Tim Robbins  Elizabeth Peña  Danny Aiello  Jason Alexander  Ving Rhames 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Carolco Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaakobin painajainen (Jacob’s Ladder) on Adrian Lynen ohjaama psykologinen kauhuelokuva vuodelta 1990. Sen on käsikirjoittanut Bruce Joel Rubin, ja pääosia näyttelivät Tim Robbins, Elizabeth Peña, Danny Aiello ja Jason Alexander. Jaakobin painajainen on tunnettu vahvan psykologisesta ja symbolisesta kauhustaan, josta on ammentanut muun muassa kauhupelisarja Silent Hill.lähde?
Juoni

Elokuvan päähenkilö on Jacob Singer (Tim Robbins), Vietnam-veteraani, joka kärsii kammottavista harhakuvista, joiden todenperäisyyttä hän ei pysty määrittämään. Elokuvan kuluessa hän saa tietoonsa salaisesta kokeesta, joka suoritettiin hänelle ja muille hänen joukkuetovereilleen Vietnamissa tarkoituksena parantaa joukkueen taistelutahtoa. Koe johtaa kuitenkin siihen, että joukkueen jäsenet alkavat silmittömästi tappamaan keitä tahansa, myös omia tovereitaan. Elokuva alkaa tästä tilanteesta. Toinen seuraus ovat hallusinaatiot, joita Jacob ja hänen muut selviytyneet joukkuetoverinsa näkevät.
Elokuvan aikana Jacob saa myös tietoonsa, että jokin taho armeijan sisällä yrittää vaientaa selviytyneet veteraanit pelottelulla ja murhilla. Juonessa nähdään kuitenkin monia käänteitä, jotka johtavat lopulta siihen, että Jacob ei ole missään vaiheessa poistunut Vietnamista, vaan kaikki elokuvan tapahtumat ovat olleet hänen näkemiään kuolinhallusinaatioita. Henkilö, joka kertoo Jacobille kaiken olleen vain kokeen aiheuttamaa oireilua, on oletettavasti Jacobin alitajunta, joka pyrkii hylkäämään ajatuksen, että Jacob olisi kuolemassa. Lopussa Jacob hyväksyy oman kuolemansa ja astuu portaita tuonpuoleiseen (Jacob's ladder, Jaakobin portaat, jotka ovat Raamatussa portaikko taivaaseen).
Jacob julistetaan elokuvan lopussa vietnamilaisessa kenttäsairaalassa kuolleeksi, ja hän kuolee hymy kasvoillaan.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi moittii, ettei elokuva jaksa ylläpitää mielenkiintoa loppuun saakka. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kaarlo Warvikko

Karl Johan (Kaarlo Juho, K. J.) Warvikko (22. heinäkuuta 1861 Saarijärvi – 1. elokuuta 1949 Jyväskylä) oli suomalainen maanviljelijä, kauppias, pankinjohtaja, valtiopäivämies ja kansanedustaja.
Henkilöhistoria

Warvikon vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Wilhelm Warvikko ja Emma Vilhelmiina Nieminen ja puoliso vuodesta 1888 Johanna Möttölä. Hän kävi kansakoulun ja suoritti 1879 yksityisen kauppakoulun. Warvikko toimi maanviljeljänä Karstulassa. Hän oli kauppapalvelijana 1875–1880, Kiimingin rautatehtaan johtajana 1881–1882 ja kauppiaana Karstulassa 1884–1916. Warvikko oli Karstulan säästöpankin toimitusjohtajana 1901–1916 ja Kansallis-Osake-Pankin Karstulan konttorin johtajana 1916–1933. Hän kuului myös Karstulan Kauppa Oy:n johtokuntaan vuodesta 1916. Warvikko sai kunnallisneuvoksen arvon 1931.
Warvikko edusti Saarijärven tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1905–1906. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1910–1917, edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Warvikko toimi myös Karstulan kunnallislautakunnan esimiehenä ja kuntakokouksen sekä kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Teoksia

Karstulan kunnan kansakoululaitoksen 50-vuotiskertomus, 1928
Talliumsulfidi

| Tallium(I)sulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1314-97-2
PubChem CID:  16683485
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Tl2S
Moolimassa:  440,83 g/mol
Ulkomuoto:  Sinertävänmusta kiteinen aine
Sulamispiste:  448 °C 
Kiehumispiste:  Hajoaa
Tiheys:  8,46 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Tallium(I)sulfidi (Tl2S) on tallium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä voidaan käyttää fotosähköisten kennojen valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa talliumsulfidi on mustaa levymäisiä kiteitä muodostavaa ainetta, jolla on sinertävä kiilto. Yhdisteen alkeiskoppi on trigonaalinen ja tallium- ja sulfidi-ionit muodostavat kerroksia rakenteessa. Talliumsulfidi on veteen liukenematonta, mutta liukenee kuumiin väkeviin happoihin. Yhdiste hapettuu suhteellisen helposti talliumsulfaatiksi. Talliumsulfidin sähkönjohtavuus riippuu siihen kohdistetun säteilyn aallonpituudesta.
Talliumsulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla talliumin ja rikin seosta. Toinen tapa on saostaa sitä veteen liukenevan talliumsuolan liuoksesta ammoniumsulfidin avulla. Yhdistettä käytetään fotosähköisissä kennoissa ja ne ovat tehokkaita seleenikennoihin verrattuna erityisesti säteilyn intensiteetin ollessa alhainen.
Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta

Hallituksen ulko- ja turvallisuuspoliittinen ministerivaliokunta (lyhennettynä hutva tai utva) on yksi neljästä Suomen valtioneuvoston lakisääteisestä ministerivaliokunnasta. Se perustettiin jatkamaan Suomen puolustusneuvoston tehtäviä perustuslain muutoksen jälkeen vuonna 2000. Valiokunnan tehtävänä on käsitellä ja valmistella ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan ja Suomen muihin ulkosuhteisiin liittyvät tärkeät asiat sekä sisäisen turvallisuuden ja kokonaismaanpuolustuksen asiat silloin kun ne liittyvät ulko- ja turvallisuuspolitiikkaan.
Ministerivaliokunnan puheenjohtaja on pääministeri. Lisäksi valiokuntaan kuuluvat ulkoministeri, puolustusministeri ja enintään neljä muuta ministeriä, jotka valtioneuvosto valiokuntaan määrää. Ulkoministeriön toimialaan kuuluvia asioita käsittelemään määrätty ministeri (ns. toinen ulkoasiainministeri) kuuluu valiokuntaan, jos hallituksessa on sellainen. Sisäasiainministeri ja muita ministereitä kuuluu edellä mainittujen lisäksi valiokuntaan, jos heidän toimialoihinsa liittyviä kysymyksiä on käsittelyssä.
Nykyiset jäsenet

Pääministeri Petteri Orpo, puheenjohtaja
Maa- ja metsätalousministeri Sari Essayah
Opetusministeri Anders Adlercreutz
Puolustusministeri Antti Häkkänen
Valtiovarainministeri Riikka Purra
Ulkomaankauppa- ja kehitysministeri Ville Tavio
Ulkoministeri Elina Valtonen
Sisäministeri Mari Rantanen (osallistuu asian käsittelyyn valiokunnassa silloin, kun käsitellään sisäministerin  toimialaan liittyviä kysymyksiä tai pääministerin pyynnöstä)
Tp-utva

Nykyisin ministerivaliokunta kokoontuu käytännössä yhdessä tasavallan presidentin kanssa, ja tällöin kokousta kutsutaan ulko- ja turvallisuuspoliittisen ministerivaliokunnan ja tasavallan presidentin yhteiseksi kokoukseksi. Kokouksesta käytetään lyhennettä tp-utva.
Tommi Piirainen

Tommi Piirainen (s. 1996) on suomalainen pesäpalloilija. Piirainen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Manse PP:tä. Piirainen on edustanut Superpesiksessä myös kasvattajaseuraansa Sotkamon Jymyä, Siilinjärven Pesistä ja Imatran Pallo-Veikkoja. Hän teki lokakuussa 2021 kaksivuotisen sopimuksen Manse PP:n kanssa. Hän pelaa sisäpelissä kotiuttajana. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Piirainen saavutti SM-hopean kaudella 2017. Piirainen on kauden 2020 loppuun mennessä pelannut urallaan 17 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä hän on lyönyt 23 tavallista juoksua, tuonut kaksi juoksua ja kerännyt 45 kärkilyöntiä.
Toljatti

| Toljatti (Тольятти) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Samaran alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Toljatti
 Koordinaatit: 53°29′N, 49°31′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Samaran alue
Perustettu:  1737
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  314,8 km²
Väkiluku (2010):  719 632
Aikavyöhyke:  UTC+4 (MSK+1) 
Postinumero:  445xxx
Suuntanumero(t):  +7 8482
 
 portal.tgl.ru/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Toljatti (ven. Толья́тти) eli Togliatti on kaupunki Samaran alueella Venäjällä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 719 632. Kansainvälisesti Toljatti tunnetaan parhaiten autoteollisuudestaan ja 1960-luvun lopulla perustetun automerkki Ladan kotipaikkana.
Historia

Kaupungin perusti Vasili Tatištšev vuonna 1737 nimellä Stavropol-na-Volge linnoitukseksi Volgan varteen. Volgan patohankkeen myötä koko kaupunki jäi 1950-luvulla Kuibyševin tekojärven alle ja rakennettiin uuteen paikkaan. Vuonna 1964 kaupunki nimettiin italialaisen kommunistin Palmiro Togliattin mukaan.
Elinkeinot

Kaupungissa on voimakasta autoteollisuutta, VAZin (vuodesta 1971) ja GM-AvtoVAZin (2001–) tehtaat. Vesivoimasähkön ansiosta siellä on myös monenlaista kemianteollisuutta, Venäjän suurin ammoniakinvalmistaja ToljattiAzot, lannoitevalmistaja KuibyševAzot ja Fosfor.
Autotehtaan valta-aseman takia kaupunkia pidetään kuitenkin suurimpana yhden tehtaan tai tuotannonalan ympärille rakentuvista Venäjän kaupungeista, niin sanotuista monogorodeista. Joka seitsemäs kaupunkilainen on ollut aiemmin työssä autotehtaalla. AvtoVAZ vähensi talouskriisin ja automerkkiensä huonon menekin vuoksi vuoden 2009 syksyyn mennessä henkilöstöään neljänneksellä 75 000:een, leikkasi palkkoja ja lyhensi työviikon 20-tuntiseksi.
Koulutus

Kaupungissa on yli sata julkista ja kymmenen yksityistä oppilaitosta. Merkittävimmät ovat Toljattin valtionyliopisto, Tatiševin Volgan yliopisto, Toljattin valtionpalveluyliopisto ja Toljattin hallintoakatemia.
Urheilu

Kaupungin uudelleenrakentamisen yhteydessä ja autoteollisuuden vuoksi siitä haluttiin tehdä täydellisen neuvostokaupungin esikuva, ja siinä yhteydessä kaupunkiin luotiin runsaat urheilumahdollisuudet. Sieltä on sittemmin tullut monia lahjakkuuksia, kuten telinevoimistelija Aleksei Nemov. Myös jääkiekkojoukkue HK Lada Toljatti on voittanut kansallisia mestaruuksia ja Continental Cupin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toljatti Wikimedia Commonsissa
Samaran alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Samara

Kinel | Neftegorsk | Novokuibyševsk | Oktjabrsk | Otradnyi | Pohvistnevo | Syzran | Toljatti | Tšapajevsk | Žiguljovsk
Toljattin juhlavaakuna.
Orientaaliortodoksiset kirkot

Orientaaliortodoksien osuus maailman väestöstä prosentuaalisesti.
Orientaaliortodoksiset kirkot ovat kristillisiä kirkkokuntia, joiden ominaisaluetta ovat erityisesti Pohjois-Afrikka ja Lähi-itä. Orientaalisista ortodokseista tuli Rooman valtionkirkon kanssa erillinen tunnustuskunta vuonna 451 pidetyn Khalkedonin kirkolliskokouksen myötä, kun niitä syytettiin monofysitismistä. Ne ovat siis eronneet muista kirkoista ennen katolisen ja ortodoksisen kirkon eroa suuren skisman myötä.
Orientaaliortodoksisia kirkkoja

Orientaaliortodoksisista kirkoista kuusi on keskenään ehtoollisyhteydessä, mutta kuitenkin toisistaan hallinnollisesti täysin riippumattomia. Ne tunnustavat kolmen ensimmäisen kirkolliskokouksen päätökset (vuoteen 431 asti).
Aleksandrian koptilais-ortodoksinen kirkko
Armenian apostolinen kirkko
Eritrean ortodoksinen kirkko
Etiopian ortodoksinen kirkko
Malankaran jakobiittinen syyrialais-ortodoksinen kirkko (Intiassa)
Syyrialais-ortodoksinen kirkko
Lisäksi orientaaliortodokseihin luetaan joitakin kirkkoja, joilla ei ehtoollisyhteyttä edellisiin ole.
Aiheesta muualla

Orientaaliortodoksiset kirkot. Ortodoksi.net.
Garland (Texas)

| Garland |
| --- | --- |

 Garland
 Koordinaatit: 32°54′26″N, 96°38′7″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Texas
Piirikunta:  Dallas, Collin, Rockwall
Väkiluku (2010):  226 876
 
 www.garlandtx.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Garland on kaupunki ja osa Dallasin–Fort Worthin metropolialuetta Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 226 876, ja heinäkuussa 2018 sen arvioitiin olevan 242 507 henkeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Garland (Texas) Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Garland (Texas) Wikivoyagessa (englanniksi)
Suuret tasangot

Suuret tasangot kattavat laajan alueen Yhdysvalloista ja ulottuvat pohjoisessa Kanadan puolelle.
Suurten tasankojen avointa preeriaa Nebraskassa. Oglala National Grassland.
Suurten tasankojen yhteistuotantoa nykypäivänä. Karja laiduntaa tuulivoimaloiden läheisyydessä.
Suuret tasangot (engl. Great Plains) on laaja preeria-alue, joka sijaitsee Kalliovuorten itäpuolella Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Tasankoalueen pituus pohjois–eteläsuunnassa on noin 4 800 kilometriä. Tasangot ulottuvat New Mexicon, Texasin, Oklahoman, Coloradon, Kansasin, Nebraskan, Wyomingin, Montanan, Etelä-Dakotan ja Pohjois-Dakotan osavaltioiden alueelle Yhdysvalloissa sekä Albertan, Manitoban ja Saskatchewanin provinsseihin Kanadassa.
Suurten tasankojen pinta-ala vaihtelee määritelmän ja lähteen mukaan; esimerkiksi Encyclopædia Britannica -tietosanakirjan mukaan se on suunnilleen 2,9 miljoonaa neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuret tasangot Wikimedia Commonsissa
Ida Vihuri

| Ida Vihuri |
| --- | --- |
 Ida Vihuri vuonna 1929.
Kansanedustaja
 5.9.1922–7.9.1929  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1882 Lempäälä
Kuollut: 7. syyskuuta 1929 (47 vuotta) Tampere
Ammatti:  tehdastyöläinen, taloudenhoitaja
Ida Johanna Vihuri (synt. Hildén, 18. elokuuta 1882 Lempäälä – 7. syyskuuta 1929 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1929. Hän kuoli kesken kansanedustajakautensa höyrylaiva Kurun onnettomuudessa.
Elämä > Varhaiset vuodet

Lempäälän Lastusen kylässä syntynyt Vihuri kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja muutti 13-vuotiaana Tampereelle saatuaan työpaikan Finlaysonin puuvillatehtaalta. Vuonna 1905 hän liittyi Tampereen Työväenyhdistykseen ja oli mukana suurlakon tapahtumissa. Seuraavana vuonna Vihuri osallistui Suomen Kutomatyöväen Liiton perustavaan kokoukseen, ja 1907 hänet valittiin Finlaysonin ammattiosaston sihteeriksi. Vihuri kävi työnsä ohella iltakoulua Tampereen työväenopistossa ja kirjoitti ammattiosaston Tehtaalainen-lehteen. Vuonna 1908 Vihuri oli ensimmäistä kertaa SDP:n ehdokkaana eduskuntavaaleissa. Vuosina 1915–1918 Vihuri toimi ensimmäisenä naisena Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä.
Itseoppineesta Vihurista tuli pian Alfred Vuolteen ohella toinen Finlaysonin ammattiosaston näkyvimmistä toimijoista. Hän oli voimakas mielipidevaikuttaja, jonka mielestä työläisillä oli yhtäläinen oikeus sivistykseen kuin varakkaillakin. Iltakoulussa Vihuri hankki laajat tiedot sosialismin teorioista, joita hän pyrki soveltamaan tehdastyöläisten käytännön elämään. Vihurin ajatusten julkaisukanavana toimi Tehtaalainen-lehti, jonka kirjoituksissa hän yhdisti työväenasian ja naiskysymyksen, nostaen myös esille naisen heikomman aseman työväenluokan sisällä. Vihuri paheksui porvarillista naisliikettä, koska ei tuntenut minkäänlaista yhteyttä yläluokkaisten naisten kanssa. Hänen ajattelussaan luokka meni sukupuolen edelle. Lisäksi Vihuri arvosteli usein pappeja ja kirkkoa sekä kyseenalaisti fennomaanien perintönä tulleen tehtaalaisten isänmaallisuuden, koska hänen mukaansa isänmaa oli vain porvaristolla. Vihuri pysyi koko ikänsä naimattomana pystyäkseen keskittymään politiikkaan.
Elämä > Sisällissota

Syksyn 1917 levottomuuksien aikana Vihuri ja Vuolle sanoutuivat irti väkivallasta ja yrittivät rauhoitella osaston mielialoja. Sisällissodan aikana Vihuri toimi punaisten siviilihallinnosta vastanneen Tampereen työväenjärjestöjen johtavan komitean sihteerinä. Hän kuului myös Tampereen naiskaartin perustajiin mutta ei itse osallistunut aseelliseen toimintaan. Tampereen valtauksen yhteydessä Vihuri jäi valkoisten vangiksi, ja heinäkuussa 1918 hänelle langettettiin elinkautinen vankeusrangaistus valtiopetoksesta. Kuulustelupöytäkirjan mukaan Vihuri nauroi mielenosoituksellisesti tuomiota luettaessa. Vankeusaikana ammattiosasto teki Vihurista ja niin ikään elinkautiseen tuomitusta Alfred Vuolteesta kunniajäseniä ja tuki heitä taloudellisesti. Valtiorikosylioikeudelle laatimassaan armonanomuksessa Vihuri piti elinkautisensa syynä sukupuolirajoja rikkonutta toimintaansa ja luonnehti miehiä surkimuksiksi.
Elämä > Kansanedustajana

Vihuri vapautui yleisen armahduksen myötä vuonna 1920. Tultuaan erotetuksi Finlaysonilta hän työskenteli sosialidemokraattien piiritoimistossa taloudenhoitajana. Tampereen kunnallispolitiikkaan Vihuri lähti vuonna 1921, jolloin hänet nimettiin koululautakuntaan. Vihuri valittiin eduskuntaan vuonna 1922, ja hän uusi paikkansa vuosien 1924, 1927 ja 1929 vaaleissa. Presidentin valitsijamiehenä Vihuri oli vuonna 1925.
Vihuri hukkui 7. syyskuuta 1929 höyrylaiva Kurun upotessa syysmyrskyssä Näsijärvellä. Turmassa kuoli 136 ihmistä. Vihuri ja sosialidemokraattisen piirijärjestön luennoitsija K. I. Suotaala olivat matkalla Kuruun, jossa heidän oli tarkoitus puhua raittiuskokouksessa. Vihuri lähti matkaan, kun alun perin puhujaksi ilmoitetulle Martta Salmelalle tuli este. Vihurin ruumis löydettiin runsaan viikon kuluttua läheltä Tammerkosken niskaa. Hänet haudattiin Kalevankankaan hautausmaalle, jonne tuhansien ihmisten saattue marssi läpi kaupungin Tampereen työväentalolta. Tyrväällä vuonna 1901 syntynyt luennoitsija Kaarlo Ignatius Suotaala laskettiin samassa tilaisuudessa viereiseen hautaan. Vihurin tilalle eduskuntaan nousi Hugo Aattela.
Perhe

Vihurin vanhemmat olivat muonarenki Johan Kustaa Hildén (1853–1932) ja Johanna Paunu (1859–1938). Heille syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta.lähde? Perhe oli uskonnollinen, mutta Vihurin mukaan sisaruksista vain yksi säilytti saamansa kristillisen kasvatuksen muiden omaksuessa työväenaatteen. Sisarusparveen kuuluivat kansanedustaja Kaisa Hiilelä sekä 1950–1960-luvuilla ministerinä toimineen Reino Oittisen äiti Hulda Gustava Apilisto. Vihuri oli Oittisen suuri innoittaja, joka ohjasi tämän sosialistisen ajattelun pariin ja tuki häntä henkisesti sekä aineellisesti.
Aiheesta muualla

Kuru-laivan haaksirikko (Uutisfilmi Ida Vihurin hautajaisista) Elävä muisti. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Muistokirjoitus Toveritar-lehdessä n:o 17/1929
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1922–1924 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Aalto  Ahlfors  Ampuja  Aromaa  Bryggari  Eronen  Eskola  Hakkila  Halonen  Harvala  Haverinen  Huotari  Huttunen  Itkonen  Keto  Koivulahti-Lehto  Komu  Koponen  J. Korhonen  V. Korhonen  Latvala  Lehikoinen  Lehto  Lehtokoski  Leinonen  Louhelainen  Marttila  Muhonen  Myllymäki  Paasivuori  Puittinen  Raearo  Rantala  Rapo  Reinikainen  Ryömä  Saarinen  Sallila  Seppälä  Sillanpää  Sommarberg  Sventorzetski  Tainio  Tanner  Toivonen  Tolonen  Typpö  Valjakka  Welling  Vihuri  Wiik  Voionmaa  Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1924–1927 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (60):  A. Aalto  J. Aalto  Ahlfors  Ailio  Ampuja  Annala (1924–1926†)  Aromaa  Bryggari  Elfving (1926–1927)  Hakala  Hakkila  Halonen  Harvala  Haverinen  Helo  Huotari  Itkonen  Keto  Koivulahti-Lehto  Komu  Kontula  Koponen  Kovanen  Lehto  Lehtokoski  Leino  Leinonen  Lonkainen  Louhelainen  Meriläinen (1924–1926†)  Muhonen  Mustasilta  Myllymäki  Paasivuori  Paasonen  Pensas  Penttala (1927  Piippo  Puittinen  Rantala  Rapo  Reinikainen  Ryömä  Saari (1924–1927†)  Saarinen  Savolainen  Seppälä  Setälä  Sillanpää  Sirola  Sommarberg  Sventorzetski  Tainio  Tanner  Toivonen  Typpö  Wahlstén (1926–1927)  Valjakka  Welling  Vihuri  Wiik  Voionmaa  Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1927–1929 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (60):  A. Aalto  J. Aalto  Ailio  Ampuja  Bryggari  Eskola  Fahler  Hakala  Hakkila  Halonen  Harvala  Haverinen  Helo  Huttunen  Itkonen  Jokinen  Keto  Koivulahti-Lehto  Komu  Koponen  Kuusisto  Latvala  Lehikoinen  Lehto  Lehtokoski  F. J. Leino  J. Leino  Leinonen  Linna  Malkamäki  Muhonen  Myllymäki  Paasivuori  Paasonen  Pekkala  Pensas  Penttala  Puittinen  Rantala  Rapo  Reinikainen  Ryömä  Saarinen  Seppälä  Setälä  Sillanpää  Suokas  Sventorzetski  Tainio (1927–1929†)  Tervo  Toivonen  Tolonen  Typpö  Valjakka  A. Valta  K. Valta  Welling  Vihuri  Wiik  Voionmaa  Åhlström (1929) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta