stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolan kansanterveyslaitos
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolan kansanterveyslaitos Wikimedia Commonsissa
Narodowy Instytut Zdrowia Publicznego – Państwowy Zakład Higieny (puolaksi) (pzh.gov.pl)
Czy wiesz, że ...(tutkimuslaitoksen satavuotissivusto - 1918-2018) (puolaksi) (pzh.gov.pl)
Koronawirus w Polsce (SARS-CoV-2) - Puolan Covid-19 tilannekuva) (puolaksi) (koronawirusunas.pl)
Najnowsze dane Polska - Puolan Covid-19 tilannekuva toiselta toimijalta) (puolaksi) (pokazwirusa.pl)
Valtiollisia tai maanosan kansanterveyslaitoksia
| --- | --- |
Eurooppa:   ECDC   RIVM   ISHP   Sciensano   UKHSA   PHE   PHS   PHW   NCPHA   ISCIII   HPSC   Embætti landlæknis   ISS   GÖG   EODY   HZJZ   SPKC   SMLPC   LIH   ANSP   FHI   IPH   INSA   NIZP-PZH   Santé Publique France   INSP   Folkhälsomyndigheten   RKI   IPHS   ÚVZ SR   NIJZ   THL   BAG   SIF   SZÚ   TsHZ   NNK   RRPCEM   Rospotrebnadzor   Terviseamet 
Aasia:   IEDCR   KCDA   NIHRD   NCDC   NIHR   IPI   ICDC   NIPH   IPC   NIPH   NTsOZ   China CDC   IPH   NCPH   NHL   BPKIHS   Pakistanin terveysvirasto   PNIPH   Saudi CDC   NCID   Taiwan CDC   Thai NIH   NIHE 
Afrikka:    Africa CDC   IPA   NICD   EPHI   NMIMR   CPC   KEMRI   INRB   NCDC   IPM   IPM   INS   NCDC   IPCI   ZNPHI   IPD   NIH Somalia   PHI   NIMR   INH   IPT   UVRI 
Amerikka:   ANLIS   IAL   ISP   INCIENSA   PHAC   INS   IPK   INSP   INS   CDC 
Muut alueet:  AIHW
Huomaa: Malline on keskeneräinen, eikä toistaiseksi sisällä läheskään kaikkia kansallisia tai ylikansallisia kansanterveyslaitoksia tai -virastoja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  ISIL PL-57
Uskontopsykologia

Uskontopsykologia on uskonnollisen toiminnan ja käyttäytymisen psykologista tutkimusta.
Uskontopsykologisia näkemyksiä

Behaviorismissa katsotaan, että uskonto on ympäristön tuote ja lähtöisin oppimisesta.
Psykoanalyysissä erityisesti Sigmund Freud ajatteli, että uskonto on selitettävissä lapsuuden tarpeiden kautta.
Humanistinen psykologia korostaa uskonnon merkitystä persoonallisuuden kasvussa ja oman itsen löytämisessä.
Neuroteologia tutkii aivotoiminnan ja uskonnollisten kokemusten välistä korrelaatiota.
Tunnettuja uskontopsykologian tutkijoita

William James.
Sigmund Freud.
William James
Sigmund Freud
C. G. Jung
Alfred Adler
Erik H. Erikson
Erich Fromm
Rudolf Otto
Allen Bergin
Robert Emmons
Kenneth Pargament
James Hillman
Kirjallisuutta

Geels, Antoon & Wikström, Owe: Uskonnollinen Ihminen. Johdatus uskontopsykologiaan.  (Den religiösa människan. En introduktion till religionspsykologin, 1998, 2008.)  Suomentanut Kai Takkula. Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-734-8
James, William: Uskonnollinen kokemus.  (The Varieties of Religious Experience. A Study in Human Nature, 1902.)  Suomentanut Elvi Saari. Hämeenlinna:  Karisto, 1981.  ISBN 951-23-1757-5
Järnefelt, Elisa: Created by Some Being. Theoretical and Empirical Exploration of Adults’ Automatic and Reflective Beliefs about the Origin of Natural Phenomena.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2013.  ISBN 978-952-10-9416-3  Teoksen verkkoversio (PDF). (englanniksi)
Aiheesta muualla

Uskontopsykologian esittely (HY).
Psychology of religion.org. (englanniksi)
Psychology of religion pages. (englanniksi)
Psychology of Religious Doubt (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Valtatie 25

Valtatie 25 on Hangosta Tammisaaren, Karjaan, Lohjan, Vihdin Nummelan ja Hyvinkään kautta Mäntsälään johtava valtatie. Tien linjaus kulkee ensimmäistä Salpausselkää mukaillen. Yhdessä Porvooseen jatkuvan kantatien 55 kanssa se muodostaa pääkaupunkiseudun kiertävän väylän ja usein niitä sanotaankin Helsingin seudun uloimmaksi kehätieksi tai myös Kehä V:ksi. Valtatien 25 pituus on 171 kilometriä ja kantatien 55 noin 35 kilometriä. Sisemmät kehätiet ovat Kehä III, Kehä II ja Kehä I. Aikaisemmin valtatie 25 oli nimeltään kantatie 53, mutta sen luokkaa nostettiin sen tärkeyden vuoksi. Valtatie 25 on tärkeä varsinkin Hangon sataman rekkakuljetuksille, sen jatke kantatie 55 taas Porvoon öljykuljetuksille. Lisäksi se toimii tärkeänä yhdystienä valtateiden 3 ja 4 välille Helsingin ulkopuolella Hyvinkään ja Mäntsälän välillä. Alueella on paljon logistiikkakeskuksia.
Valtatie 25 on moottoritietä Lohjan Lempolasta Muijalaan, jossa tie kulkee yhdessä valtatien 1 kanssa; moottoritieosuuden pituus on seitsemän kilometriä. Muilta osin tie on kaksikaistainen ja liikennemääriinsä nähden vaihteleva. Hangon lähistöllä sijaitsee yksi Suomen päätieverkon harvoista tasoristeyksistä, jossa tie risteää Dynamiittivaihteen linjavaihteen kanssa. Tammisaaren kohdalla tiellä on myös avattava silta.
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Hanko – Raasepori – Inkoo – Raasepori (uudelleen) – Lohja – Vihti – Nurmijärvi – Vihti (uudelleen) – Hyvinkää – Nurmijärvi (uudelleen) – Hyvinkää (uudelleen) – Mäntsälä.
Historia

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä Helsingistä Tammisaaren kautta Hankoon kulkenut tie numeroitiin kantatieksi 51 ja Lohjan maalaiskunnan Nummenkylästä Lohjan kautta Tammisaareen kulkenut tie kantatieksi 53. Sodan jälkeinen Porkkalan vuokra-alueen luovutus siirsi kantatien 51 kulkemaan Lohjan maalaiskunnan Virkkalan kautta, jolloin kantatie 53 lyheni Nummenkylän ja Virkkalan väliseksi tieksi. Myöhemmin kantatie 51 siirrettiin päättymään Karjaalle ja Virkkalan ja Hangon välinen tie numeroitiin uudelleen kantatieksi 53. Vuonna 1968 kantatietä 53 jatkettiin pohjoispäässä Hyvinkäälle asti ja vuonna 1979 edelleen Mäntsälään. Tammisaaren ohikulkutie on valmistunut vuonna 1972 ja Karjaan ohikulkutie vuonna 1983.
Vuoden 1996 tienumerouudistuksessa kantatie 53 numeroitiin uudelleen valtatieksi 25. Tuuloksen ja Padasjoen välinen maantie 319 muutettiin kantatieksi 53 jo muutamaa kuukautta aiemmin, joten Suomessa oli vähän aikaa kaksi kantatietä 53.
Tammisaaren ja Hangon välinen osuus korjattiin 90-luvun lopulla ja tie valmistui vuonna 2000. Tietä parannettiin mm. oikaisemalla sitä, parantamalla liittymiä ja rakentamalla tievalaistusta.
Vuonna 2005 osuutta Lohjanharjulla muutettiin. Tällöin osuus Lohjan keskustasta Lempolaan laajennettiin nelikaistaiseksi ja uusi moottoritieosuus valmistui Nummenkylään saakka. Samalla jäljelle jäänyt osa Lempolasta Muijalaan muutettiin Yhdystie 1125:ksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valtatie 25 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Hangosta Mäntsälään
Välimatkataulukko
| (km) | Hanko |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tammisaari | 35 | Tammisaari |  |  |  |  |  |  |
| Karjaa | 55 | 20 | Karjaa |  |  |  |  |  |
| Lohjanharju | 94 | 59 | 39 | Lohjanharju |  |  |  |  |
| Nummela | 99 | 64 | 44 | 5 | Nummela |  |  |  |
| Hyvinkää | 141 | 106 | 86 | 47 | 42 | Hyvinkää |  |  |
| Mäntsälä | 171 | 136 | 116 | 77 | 72 | 30 | Mäntsälä |  |
| Porvoo | 206 | 171 | 151 | 112 | 107 | 65 | 35 | Porvoo |
Valtatiet 1–29
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   
   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Auringonlasku tiellä 25 Hangon ja Hyvinkään välillä, 1990-luvun alku.
Matapanin taistelu

Matapanin taistelu (ital. Gaudon taistelu) oli meritaistelu toisessa maailmansodassa Matapanin eli Taínaron tai Matapáksen niemen edustalla 27.–29. maaliskuuta 1941. Niemi muodostaa Manner-Kreikan eteläisimmän pisteen Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla. Taistelun osapuolet olivat amiraali Andrew Cunninghamin komentama brittiläinen Välimeren laivaston sekä amiraali Angelo Iachinon johtama Italian laivaston osasto.
Osapuolten laivastot > Liittoutuneet

Brittiläinen Välimeren laivasto, johon kuuluivat lentotukialus HMS Formidable (Kapteeni A. W. La T. Bisset, kontra-amiraali D. W. Boydin lippulaiva), sekä taistelulaivat HMS Barham (Kapteeni G. C. Cooke, 1. taistelulaivaviirikön komentajan kontra-amiraali H. B. Rawlingsin lippulaiva), HMS Valiant (kapteeni C. E. Morgan) sekä HMS Warspite (kapteeni D. B. Fisher, Välimeren laivaston komentajan amiraali Sir A. B. Cunninghamin lippulaiva). Laivasto-osaston tukena oli kaksi laivuetta hävittäjiä:
10. laivue: HMS Greyhound (komentaja W. R. Marshall-A'Deane), HMS Griffin (komentajakapteeni J. Lee-Barber) ja HMAS Stuart (kapteeni H. M. L. Waller)
14. laivue: HMS Jervis (kapteeni P. J. Mack), HMS Janus (luutnantti L. R. P. Lawford), HMS Mohawk (komentaja J. W. M. Eaton) ja HMS Nubian (komentaja R. W. Ravenhill)
Lisäksi olivat 2. laivueen hävittäjät HMS Hotspur (komentajakapteeni C. P. F. Brown)ja HMS Havock (luutnantti G. R. G. Watkins)
Toiseen amiraali Sir Henry Pridham-Wippelin johtamaan laivasto-osastoon kuuluivat kevyet risteilijät HMS Ajax (kapteeni E. D. B. McCarthy), HMS Gloucester (kapteeni H. A. Rowley), HMS Orion (kapteeni G. R. B. Back, keveiden yksiköiden komentajan vara-amiraali H. D. Pridham-Whippelin lippulaiva) ja HMAS Perth (kapteeni Sir P. W. Bowyer-Smith) sekä loput 2. hävittäjälaivueen alukset HMS Hasty (komentajakapteeni L. R. K. Tyrwhitt), HMS Hereward (luutnantti T. F. P. U. Page) ja HMS Ilex (kapteeni H. St L. Nicholson). Osastoon kuulunut Australian laivaston hävittäjä HMAS Vendetta joutui palaamaan Aleksandriaan.
Kreetan eteläpuolisilla merialueilla olivat saattueiden suojana lisäksi HMS Defender, HMS Jaguar sekä HMS Juno Kithiran kanavassa sekä HMS Decoy, HMS Carlisle ja HMS Calcutta. Lähialueella olivat vielä partiotehtävissä kevyt risteilijä HMS Bonaventure sekä Australian laivaston hävittäjä HMAS Vampire.
Osapuolten laivastot > Italia

Napolista 26. maaliskuuta lähteneeseen Italian laivaston osastoon (Pohjoinen ryhmä) kuuluivat amiraali Iachinon lippulaivana taistelulaiva Vittorio Veneto ja sen suojana olleet 10. hävittäjäviirikön Maestrale-luokan Grecale, Libeccio, Maestrale ja Scirocco sekä 13. hävittäjäviirikön Soldati-luokan Alpino, Bersagliere, Fuciliere, Granatiere. Osastoon liittyivät Tarantosta lähteneet 1. risteilijäviirikön (kontra-amiraali Carlo Cattaneo) alukset: Zara, Fiume ja Pola sekä 9. hävittäjäviirikön Oriani-luokan Alfredo Oriani (kapteeni Toscano), Giosué Carducci, Vincenzo Gioberti ja Vittorio Alfieri.
Vara-amiraali Luigi Sansonettin johtamaan eteläiseen ryhmään kuuluivat Messinasta lähteneet 3. risteilijäviirikkö (vara-amiraali Sansonetti) Trieste, Trento ja Bolzano, joita saattoi 12. hävittäjäviirikön Soldati-luokan Ascari, Corazziere ja Carabiniere sekä Brindisistä merelle lähteneet 8. risteilijäviirikön (kommodori Antonio Legnani) Abruzzi-luokan kevyet risteilijät Luigi di Savoia Duca Degli Abruzzi ja Giuseppe Garibaldi, joita saattoivat 6. hävittäjäviirikön Navigatori-luokan Nicoloso da Recco ja Emanuele Pessagno. Keveiden risteilijöiden tehtävänä oli edetä aina Kreetalle saakka, minkä jälkeen tavata pääosasto jälleen Navarinossa. Alukset olivat palanneet kotisatamaansa kohtaamatta brittien laivasto-osastoja.
Akselivaltojen tiedustelutiedoissa oli puutteita, jotka osaltaan aiheuttivat tappion. Saksan ilmavoimien ilmoituksen, jonka mukaan kaksi liittoutuneiden taistelulaivaa olisi vaurioitunut ilmahyökkäyksissä, perusteella italialaiset luulivat, että Välimerellä olisi ainoastaan yksi taistelukelpoinen liittoutuneiden taistelulaiva. Mutta todellisuudessa alueella oli kolme taistelulaivaa ja tuhoutunut lentotukialus oli korvattu uudella, jolloin liittoutuneilla oli edelleen merkittävä laivasto suojaamassa kuljetuksia Kreikkaan. Lisäksi taistelun kannalta merkittävää oli, ettei yhdessäkään italialaisessa sota-aluksessa ollut tutkaa.
Taistelun kulku

Brittiläinen Short Sunderland lentovene havaitsi 27. maaliskuuta 1941 Joonianmerellä purjehtivan italialaisen laivasto-osaston, joka oli saanut käskyn häiritä liittoutuneiden meriliikennettä Joonianmerellä Kreetasta pohjoiseen. Vielä samana iltana Välimeren laivaston komentaja amiraali Cunningham antoi käskyn laivastolleen lähteä Aleksandriasta. Hän oli määrännyt vara-amiraali Pridham-Wippelin Pireuksesta lähteneen laivasto-osaston kohtaamaan osastonsa Gavdhos-saaren kaakkoispuolella.
Taistelun kulku > Ensimmäinen kosketus

Ensimmäinen kosketus laivastojen välillä tapahtui brittiläisten kevyiden risteilijöiden ja italialaisen amiraali Sansonettin komentaman kolmen raskaan risteilijän välillä aamulla noin kello 08.00. Italialaiset avasivat tulen kello 08.12 22 000 metristä, mutta heillä oli ongelmia tulenkeskittämisessä, jolloin sen vaikutus jäi heikoksi. Noin tuntia myöhemmin brittien kevyet risteilijät väistyivät ylivoiman tieltä, jolloin italialaiset kuvittelivat väistön tarkoituksena olevan alusten houkutteleminen raskaiden alusten tykkien kantamalle.
Italialaisten laivaston komentaja Iachino kutsui raskaat risteilijät pois, jolloin ne aloittava purjehduksen luoteeseen ja kevyet risteilijät rupesivat varjostamaan etäältä italialaista laivasto-osastoa. Nyt avasi taistelulaiva Vittorio Veneto tulen pääaseillaan 23 000 metristä, mutta ei saanut yhtään osumaa 94 kranaatilla. Brittien kevyet risteilijät kärsivät kuitenkin lieviä vaurioita raskaiden 305 millimetrin kranaattien sirpaleista.
Taistelun kulku > Ilmahyökkäykset

Brittien lentotukialukselta HMS Formidablelta nousseet lentokoneet tekivät ensimmäisen hyökkäyksen italialaisia vastaan puoliltapäivin ilman tuloksia. 829. laivue aloitti toisen hyökkäyksen kello 15.10. Tällöin kapteeniluutnantti J. Dalyell-Stead oman henkensä hinnalla läheltä laukaisema torpedo vaurioitti Vittorio Venetoa, johon tulvi 4 000 tonnia vettä ja vasemmanpuoleiset pääkoneet menivät epäkuntoon. Miehistö sai kuitenkin aluksen uudelleen liikkeelle ensin 17 solmun ja myöhemmin 19 solmun nopeudella.
Illan hämärtyessä Iachino keräsi 1. ja 3. risteilijälaivueensa vaurioituneen lippulaivansa ympärille sekä osan hävittäjistään suojaamaan alusta uusilta ilmahyökkäyksiltä. Lentokoneet olivat kuitenkin saaneet tehtäväkseen ainoastaan viivyttää taistelulaivaa, jotta Välimeren laivaston taistelulaivat saisivat osaston kiinni tuhottavaksi. Laivaston ilmavoimien Kreetalta toimivan 815. laivueen Fairey Swordfish lentokoneiden kolmannen hyökkäyksen aikana kello 19.25 raskas risteilijä Pola sai torpedo-osuman kylkeensä, joka täytti etummaiset konehuoneet vedellä. Iachino käski amiraali Cattaneon 1. risteilijäviirikön jäädä suojaamaan ja auttamaan vaurioitunut alus takaisin kotisatamaan.
Taistelun kulku > Taistelun loppuvaihe

Englantilainen risteilijä HMS Ajax sai vaurioituneen Polan tutkaansa, jolloin amiraali Pridham-Wippell luuli havaittua alusta taistelulaiva Vittorio Venetoksi ja ilmoitti siitä taisteluosaston komentajalle amiraali Cunninghamille. HMS Valiantin tutkassa havaittiin italialaiset risteilijät noin kello 22.00 ja noin puoli tuntia myöhemmin taistelulaivat yllättivät hitaasti etenevän italialaisosaston. HMS Warspite avasi tulen ja ampui kaksi täyslaidallista kohti Fiumea, joka upposi kello 23.15. Samanaikaisesti Valiant avasi tulen kohti Zaraa, jota kohti avasi tulen myös Warspite Fiumen tuhouduttua. Valiantin ampumaa viisi sarjaa pääaseillaan ja Warspiten ampumat neljä muuttivat Zaran hitaasti vajoavaksi hylyksi. Lopulta päällikkö upotti aluksensa estääkseen sen joutumasta vihollisen saaliiksi. Italialaiset hävittäjät suorittivat vastahyökkäyksen, mutta Alfieri, joka oli laukaissut neljä yhteislaukausta pääaseillaan ja kolme torpedoa, upotettiin tykkitulella. Carduccin, joka sai useita osumia ja syttynyt tuleen, upottivat hävittäjät HMAS Stuart ja HMS Havock. Oriani, jonka toinen moottori tuhoutui osumasta, pääsi pakenemaan ja palaamaan kotisatamaan ja Giobertin onnistui paeta uskaliaan vastahyökkäyksen jälkeen. Lopulta englantilaiset hävittäjät HMS Jervis ja HMS Nubian löysivät Polan pimeästä ja upottivat sen torpedoimalla otettuaan kansilleen ensin eloonjääneitä.
Lopputulos

Englantilaiset menettivät ainoastaan yhden lentokoneen miehistöineen  ja neljä kevyttä risteilijää kärsi lieviä vaurioita.
Italialaiset menettivät kolme raskasta risteilijää, kaksi hävittäjää sekä taistelulaiva vaurioitui. Taistelulaiva Vittorio Veneto saapui Taranton satamaan 29. maaliskuuta iltapäivällä ja se palasi korjausten jälkeen palvelukseen 22. elokuuta. Alusten mukana menetettiin 2 400 miestä, joiden joukossa olivat amiraali Cattaneo, sekä risteilijöiden Zaran ja Fiumen päälliköt kommodorit Giorgis ja Corsi.
Taistelun seurauksena Italian laivastolta kiellettiin operaatiot merellä kauempana kuin maakentiltä operoivat koneet voivat toimia eli ilman ilmasuojaa ei merelle ollut asiaa. Tällä oli merkittävä vaikutus Kreetan evakuointiin, koska Italian laivasto ei häirinnyt sitä.
Taistelualueen kartta
Calabrian taistelu

Calabrian taistelu (Punta Stilon taistelu) oli meritaistelu toisessa maailmansodassa Calabrian edustalla (30 mailia itään Punta Stilosta) 9. heinäkuuta 1940. Taistelun osapuolet olivat amiraali Andrew Cunninghamin johtama brittiläinen Välimeren laivasto sekä amiraali Inigo Campionin johtama Italian laivaston osasto. Kumpikin osasto sai osumia vastustajan aluksiin, mutta taistelu päättyi lopulta ratkaisemattomana Italian laivaston vetäytyessä taistelusta.
Tausta

Toisen maailmansodan syttyessä Italian sodanjohto oli aivan valmistautumaton käymään sotaan. Italian Pohjois-Afrikassa olevien joukkojen huolto oli täysin Italiasta toimitettavan materiaalin varassa. Britannian laivastolla oli mahdollista haitata joukkojen huoltoa käyttämällä Maltaa tukikohtanaan.
Tausta > Italian laivaston saattue

Napolista lähti 4. heinäkuuta neljän rahtialuksen saattue kohti Bengasia Libyassa. Saattueen muodostivat rahtialukset Esperia, Calitea, Marco Foscarini ja Vettor Pisani ja alusten lastina oli 16 000 tonnia tarvikkeita, 300 panssaroitua ajoneuvoa ja 2 200 sotilasta. Saattueeseen liittyi vielä Cataniasta rahtialus Francesco Barbero.
Saattueen suojausosasto liittyi mukaan seuraavana päivänä Tarantosta. Italian laivasto sai samaan aikaan tiedon Britannian Välimeren laivaston merelle lähdöstä. Saattueen suojaosasto koostui kolmesta erillisestä ryhmästä:
lähisaattue
torpedoveneet Orione, Orsa, Pegaso, Procione, Abba, Pilo
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Casardin komennossa risteilijät Giovanni dalle Bande Nere ja Bartolomeo Colleoni sekä 10. hävittäjälaivueen hävittäjät Maestrale, Libeccio, Grecale ja Scirocco
vara-amiraali (ital. Ammiraglio di Squadra ) Riccardo Paladinin komentama 2. laivue, jossa olivat raskas risteilijä Pola sekä hävittäjät Lanciere , Carabiniere , Corazziere ja Ascari
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Matteuccin komentama 1. viirikkö, jossa olivat raskaat risteilijät Zara, Fiume ja Gorizia sekä hävittäjät Alfieri, Carducci, Gioberti ja Oriani
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Cattaneon komentama 2. viirikkö, jossa olivat raskaat risteilijät Bolzano ja Trento sekä hävittäjät Artigliere, Camicia Nera, Aviere ja Geniere
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Sansonettin komentama 7. viirikkö, jossa olivat kevyet risteilijät Eugenio di Savoia, Duca d’Aosta, Muzio Attendolo ja Raimondo Montecuccoli sekä hävittäjät Alpino, Bersagliere, Fuciliere ja Granatiere
amiraali (ital. Ammiraglio di Squadra ) Inigo Campionin komentama 1. laivue, jonka lippulaivana oli taistelulaiva Giulio Cesare
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Brivonesin komentama 5. viirikkö, jossa olivat taistelulaiva Conte di Cavour sekä hävittäjät Dardo, Freccia, Saetta ja Strale
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Leganin komentama 8. viirikkö, jossa olivat hävittäjät Folgore, Baleno, Fulmine ja Lampo
amiraali (ital. Ammiraglio di Divisione) Marenco di Moriondon komentama 4. viirikkö, jossa olivat kevyet risteilijät Da Barbiano, Luigi Cadorna, Di Giussano ja Diaz sekä Navigatori-luokan hävittäjät Vivaldi, Da Noli, Pancaldo, Pigafetta, Zeno, Da Recco, Pessagno ja Usodimare
Italian laivaston esikunta kykeni 8. heinäkuuta murtamaan Kuninkaallisen laivaston viestin ja antoi merellä oleville aluksille käskyn valmistautua taisteluun noin 65 mailia Punta Stilon niemestä. Italian laivasto kääntyi käskyn saatuaan kohden pohjoista eli lähemmäs lentotukikohtia saadakseen ilmasuojaa. Tämän siirtymisen aikana jouduttiin lähettämään Sisiliaan tankattaviksi kaksi kevyttä risteilijää sekä useita hävittäjiä. Osaston täydennykseksi kutsuttiin lisää hävittäjiä Tarantosta, jolloin osastossa oli lopulta kuusitoista hävittäjää.
Tausta > Kuninkaallisen laivaston saattue

Samanaikaisesti oli merellä hävittäjistä koostuva Britannian kuninkaallisen laivaston saattue, joka kuljetti materiaalia ja henkilöstöä Aleksandriasta Maltalle. Lisäksi oli kaksi muuta saattuetta, jotka kuljettivat Maltalta henkilöstöä (merimiesten perheitä) ja materiaalia Aleksandriaan. Toinen saattueista oli nopea 13 solmun (MF1: El Nil, Knight of Malta ja Rodi) ja toinen hidas 9 solmun saattue (MS1: Zeeland, Kirkland, Masirah, Novasli ja Tweed). Saattueiden lähisuojana oli neljästä hävittäjästä koostunut Force D.
Saattueiden suojana oli kolme erillistä kaukosuojausryhmää (operaatio MA5):
Force A: Kontra-amiraali John Toveyn komentaman 7. Risteilijäviirikön risteilijät HMS Orion, HMS Liverpool, HMS Gloucester, HMS Neptune ja HMAS Sydney sekä hävittäjä HMAS Stuart
Force B: Välimeren laivaston komentajan vara-amiraali Andrew Cunninghamin lippulaiva taistelulaiva HMS Warspite sekä hävittäjät HMS Mohawk, HMS Nubian, HMS Hero, HMS Hereward ja HMS Decoy
Force C: vara-amiraali H A Pridham-Wippelin komennossa taistelulaivat HMS Malaya ja HMS Royal Sovereign ja lentotukialus HMS Eagle sekä hävittäjät HMS Dainty, HMS Defender, HMS Hyperion, HMS Hostile, HMS Hasty, HMS Ilex, HMS Juno, HMS Janus, HMAS Vampire ja HMAS Voyager
Italian ilmavoimat hyökkäsivät 8. heinäkuuta saattueen kimppuun ja osuivat risteilijä HMS Gloucesteriin tappaen kaikki sillalla olleet. Osumassa kuoli aluksen kapteeni F. R. Garside, viisi muuta upseeria ja yksitoista miehistönjäsentä, joiden lisäksi kolme upseeria ja kuusi miehistönjäsentä haavoittui. Italian ilmavoimat ilmoittivat tukikohtaan palattuaan upottaneensa ja vaurioittaneensa useita aluksia.
Taistelun kulku > Risteilijät taistelussa

Kaksi laivasto-osastoa olivat 9. heinäkuuta puoliltapäivin 90 mailin päässä toisistaan. Amiraali Cunningham ei kyennyt lyhentämään osastojen välistä etäisyyttä HMS Royal Sovereignin ja HMS Malayan hitauden vuoksi. Hän päätti jättää hitaammat alukset jälkeen ja edetä kosketukseen ainoastaan HMS Warspitellä. HMS Eagle lähetti torpedokoneensa ilmaan kello 13:15 hyökkäämänn raskaita risteilijöitä vastaan, mutta ilman tulosta.
Kuninkaallisen laivaston risteilijät hajaantuivat viuhkaksi HMS Warspiten etupuolelle ja pääsivät taisteluetäisyydelle kello 15:15, jolloin kumpikin osasto avasi tulen noin 21500 metrin matkalta. Etäisyys kuitenkin lyheni koko ajan osastojen lähetessä toisiaan. Italialaisten tuli rupesi osumaan lähelle kello 15:22, jolloin amiraali John Tovey käski risteilijöiden irtaantua. Tällöin Giuseppe Garibaldin ampuma ja lähelle maaliaan osuneen kuuden tuuman kranaatin sirpaleet olivat tuhonneet HMS Neptunen katapultin ja sillä olleen lentokoneen.
Etäisyyden kasvaessa risteilijät lopettivat taistelun kello 15:30.