stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jokileinikki

| Jokileinikki |
| --- | --- |
 Jokileinikki kuvattuna Johann Georg Sturmin teoksessa Deutschlands Flora in Abbildungen (1796).
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Leinikit Ranunculus
Laji::  lingua
Kaksiosainen nimi
 Ranunculus lingua  L. 
Katso myös
   Jokileinikki Wikispeciesissä   Jokileinikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jokileinikki (Ranunculus lingua) on matalassa vedessä kasvava suurikokoinen leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen ja rönsyllinen jokileinikki on leinikiksi varsin suurikokoinen, sillä se kasvaa 50–120 cm korkeaksi. Varsi on pysty, 3–15 mm paksu ja vedenpinnan yläpuolella karvainen. Pitkäruotiset aluslehdet lakastuvat varhain. Muodoltaan aluslehtien lapa on pitkulaisen puikea ja tylppä- tai herttatyvinen. Varsilehdet ovat lyhytruotisia tai ruodittomia, suikeita, kooltaan tavallisesti 15–30 x 0,5–3 cm ja reunoiltaan vaihdellen lähes ehytlaitaisista sahalaitaisiin. Kukkaperä on sileä. Keltaisia, 25–45 mm leveitä kukkia on 1–8 kappaletta. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa ja verho- että terälehtiä viisi kappaletta. Terälehdet ovat mesikuopallisia. Jokileinikki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä koostuu toispuolisesti siipipalteisista, 2–3 mm pituisista pähkylöistä, joissa on 0,5–1 mm pitkä ota. Muiden leinikkien tapaan jokileinikki on myrkyllinen laji.
Levinneisyys

Jokileinikki on euraasialainen laji, jota tavataan vain Euroopassa ja Aasian länsi- ja keskiosissa. Euroopassa lajia kasvaa Ranskasta ja Britteinsaarilta itään Keski-Venäjälle asti. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin. Aasian puolella lajia tavataan paikoitellen Länsi-Siperiassa, Keski-Aasiassa, Kaukasuksen alueella ja Turkissa.
Suomessa jokileinikki on alkuperäislaji, jota tavataan paikoitellen Oulun ja Kemin korkeuksille saakka. Yksittäisiä havaintoja lajista on myös Länsi-Lapista. Tavanomaisin laji on Järvi-Suomessa, jossa se on paikoin melko yleinen.
Elinympäristö

Jokileinikki kasvaa matalassa vedessä. Lajille tyypillisiä kasvupaikkoja ovat purot, jokirannat sekä järvien rannat erityisesti purosuissa ja salmipaikoissa. Toisinaan sitä tavataan myös tulvanevoilla.
Käyttö

Toisinaan jokileinikkiä kasvatetaan koristekasvina puutarhojen ja puistojen lammissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Jokileinikin (Ranunculus lingua) levinneisyys Suomessa
LuontoPortti: Jokileinikki (Ranunculus lingua)
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Jokileinikki (Ranunculus lingua)
Flora of China: Ranunculus lingua (englanniksi)
Jokileinikkikasvusto.
Jokileinikin kukkia.
Joachim Gauck

| Joachim Gauck |
| --- | --- |
 Joachim Gauck marraskuussa 2023.
Saksan 11. liittopresidentti
 18. maaliskuuta 2012 – 18. maaliskuuta 2017  
Liittokansleri:  Angela Merkel
Edeltäjä:  Christian Wulff
Seuraaja:  Frank-Walter Steinmeier
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1940 (ikä 84) Rostock, Mecklenburg-Etu-Pommeri, Saksa
Ammatti:  Pastori
Puoliso:  Gerhild Gauck (aviol. 1959 asumusero 1991) Daniela Schadt (avoliitto; 2000-)
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Muut puolueet:  Neues Forum/Liittouma 90 (1989–1990)
Uskonto:  luterilainen
 Nimikirjoitus
Joachim Gauck (s. 24. tammikuuta 1940 Rostock, Saksa) on Saksan entinen liittopresidentti sekä entinen evankelinen pastori ja ihmisoikeusaktivisti. Gauckia pidetään yhtenä Saksan arvostetuimmista yhteiskunnallisista keskustelijoista.
Gauck tunnettiin Itä-Saksassa oppositioaktivistina ja yhdistyneessä Saksassa 1990-luvulla niin sanotun Gauck-viraston johtajana. Puolueeton Gauck valittiin liittopresidentiksi eroamaan joutuneen Christian Wulffin jälkeen maaliskuussa 2012.
Elämä ja ura

Gauckin merikapteenina työskennellyt ja ennen sotaa natsipuolueen jäsenenä toiminut isä pidätettiin vuonna 1951 ja lähetettiin Siperiaan mutta armahdettiin 1955. Myös Gauckin äiti oli ollut natsipuolueen varhainen jäsen vuodesta 1932. Joachim Gauck opiskeli teologiaa 1958–1965 Rostockissa. Hän työskenteli vuodesta 1965 lähtien Mecklenburgin evankelis-luterilaisen kirkon palveluksessa. Gauck tuli tunnetuksi silloisessa Itä-Saksassa johtamistaan rauhanmarsseista ja kriittisistä saarnoistaan, joissa hän avoimesti arvosteli valtiota. Hän oli vuosina 1989–1990 oppositioliike Neues Forumin näkyvämpiä johtohahmoja, mutta jättäytyi järjestön ulkopuolelle, kun se muuttui poliittiseksi puolueeksi.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Gauck luopui tuoreesta paikastaan liittopäiväedustajana ja siirtyi johtamaan Stasi-arkistoja valvovaa ja tutkivaa virastoa, niin sanottua Gauck-virastoa. Hänen todellinen tehtävänsä oli kuitenkin tutkia Itä-Saksan kommunistisen hallinnon rikoksia. Gauck johti virastoa vuoteen 2000 asti. Hän toimii edelleen aktiivisesti ihmisoikeuksia ja demokratiaa edistävissä kansalaisjärjestöissä sekä luennoi kouluissa demokratian merkityksestä. Hänet nimitettiin 18.3.2012 Saksan liittopresidentiksi ja hän oli virassa 18.3.2017 asti. .
Presidentinvaali 2010

Saksan eri poliittiset leirit sosiaalidemokraateista kristillisdemokraatteihin olivat useaan otteeseen 2000-luvun alkupuolella toivoneet Joachim Gauckia presidenttiehdokkaakseen. Gauck suostui kuitenkin sosiaalidemokraattien ja vihreiden yhteiseksi ehdokkaaksi vasta vuoden 2010 Saksan liittopresidentinvaalissa. Hän on poliittisesti sitoutumaton ja määrittelee itsensä ”vasemmistolaiseksi liberaali-konservatiiviksi”. Vastaehdokas oli kristillisdemokraattien ja liberaalien tukema Christian Wulff. Gauck hävisi Wulffille kolmannella ja ratkaisevalla äänestyskierroksella.
Presidentinvaali 2012

Gauckin nimi nousi taas keskusteluun Christian Wulffin erottua presidentin tehtävästä helmikuussa 2012. Saksan hallituksen sekä opposition sosiaalidemokraattien ja vihreiden ilmoitettiin 19. helmikuuta 2012 tukevan Gauckia Saksan seuraavaksi liittopresidentiksi. Gauck valittiin liittopresidentiksi 18. maaliskuuta 2012 1 240-jäsenisen liittokokouksen äänestyksessä, jossa hän sai 991 ääntä.
Perhesuhteet

Joachim Gauck on elänyt avoliitossa toimittaja Daniela Schadtin kanssa vuodesta 2000. Hänellä on neljä aikuista lasta ensimmäisestä avioliitostaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gauckin haastattelu, Hs.fi
Joachim Gauckin kampanjasivusto (saksaksi)
Saksan liittopresidentit
Theodor Heuss
Heinrich Lübke
Gustav Heinemann
Walter Scheel
Karl Carstens
Richard von Weizsäcker
Roman Herzog
Johannes Rau
Horst Köhler
Christian Wulff
Joachim Gauck
Frank-Walter Steinmeier
Mariana Dimitrova

Mariana Dimitrova
Mariana Dimitrova (28. toukokuuta 1954 – 1. kesäkuuta 2005) oli bulgarialainen näyttelijä. Hän loi kotimaassaan menestyksekkään uran, jonka hän aloitti nuorella aikuisiällään.
Vuodesta 1997 Yhdysvalloissa asunut Dimitrova teki 51-vuotiaana itsemurhan hyppäämällä ikkunasta San Diegossa, Kaliforniassa. Kyseessä oli hänen toinen yrityksensä.
Kotimaansa ulkopuolella Dimitrova teki vierailevan esiintymisen televisiosarjassa Mullan alla (Six Feet Under).
Aiheesta muualla

Mariana Dimitrova Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
The Velvet Underground & Nico

| The Velvet Underground & Nico The Velvet Underground |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : huhti-toukokuu 1966 ja marraskuu 1966
 Julkaistu: 12. maaliskuuta 1967
 Tuottaja(t): Andy Warhol ja Tom Wilson
 Tyylilaji: taiderock kokeellinen rock protopunk garage rock psykedeelinen rock
 Kesto: 48.51
 Levy-yhtiö: Verve Records
The Velvet Undergroundin muut studioalbumit
|   | The Velvet Underground & Nico 1967 | White Light/White Heat 1968 |
The Velvet Underground & Nico on yhdysvaltalaisen rockyhtye The Velvet Undergroundin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1967. Lou Reedin kirjoittamat kappaleet käsittelevät albumin julkaisuajalle vieroksuttuja aiheita, kuten parafilioita ja huumeriippuvuutta.
Kun albumi julkaistiin, se myi heikosti ja sai runsaasti negatiivista palautetta. Sen kappaleita kieltäydyttiin soittamasta radiossa ja osa levymyyjistä ei suostunut myymään sitä. Myöskään kriitikot eivät pitäneet albumista. Myöhemmin albumin arvostus on noussut valtavasti ja nykyisin sitä pidetään yhtenä rockhistorian merkittävimmistä albumeista. Vuonna 2006 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä. Albumin lisäksi Andy Warholin tekemä kansikuva on tullut kuuluisaksi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv ja san. Lou Reed, ellei toisin mainita.
A-puoli
Sunday Morning – 2.54 (säv. Reed, Cale)
I’m Waiting for the Man – 4.39
Femme Fatale – 2.38
Venus in Furs – 5.07
Run Run Run – 4.22
All Tomorrow’s Parties – 6.00
B-puoli
Heroin – 7.10
There She Goes Again – 2.41
I’ll Be Your Mirror – 2.14
The Black Angel’s Death Song – 3.11 (säv. Reed, Cale)
European Son – 7.46 (säv. Reed, Cale)
Kokoonpano

Lou Reed – kitara ja laulu
John Cale – sähköviulu, piano ja bassokitara
Sterling Morrison – rytmikitara ja bassokitara
Moe Tucker – lyömäsoittimet
Nico – päälaulu kappaleissa ”Femme Fetale”, ”All Tomorrow's Parties” ja ”I'll Be Your Mirror”, taustalaulu kappaleessa ”Sunday Morning”.
Thomas Seay

Thomas Seay
Thomas Seay (20. marraskuuta 1846 – 30. maaliskuuta 1896) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi Alabaman kuvernöörinä 1886–1890.
Seay syntyi Reuben ja Ann McGee Seayn pojaksi. Perhe muutti pojan ollessa 12-vuotias Greensboroon. Seayn yliopisto-opinnot keskeytti Yhdysvaltain sisällissodan puhkeaminen, mutta sodan jälkeen hän palasi Southern Universityyn ja valmistui 1867.
Seay oli vuonna 1874 ensimmäistä kertaa ehdolla Alabaman senaattiin. Hän onnistui 1876 ja istui senaatissa kymmenen vuotta, joista 1884–1886 sen puheenjohtajana. Hänet valittiin Alabaman kuvernööriksi vuonna 1886 ja uudelleen 1888.
Seay meni 12. heinäkuuta 1875 naimisiin Ellen Smawin kanssa. Pari sai pojan ja tyttären, mutta vaimo kuoli vuonna 1879. Vuonna 1881 tuleva kuvernööri meni uusiin naimisiin Clara de Lesdernierin kanssa ja sai neljä lasta.
Seayn seuraaja Alabaman kuvernöörinä oli Thomas G. Jones. Hän kuoli Greensborossa 49-vuotiaana.
Thomas Sjögren

| Thomas Sjögren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea/right (R)
Pituus:  177 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1988–2004
NHL-varaus:  162. varaus, 1987 Washington Capitals
Valmennusura
Vuodet:  2006 - 2009
Seurat:  Södertälje SK
Thomas Peter Sjögren (8. kesäkuuta 1968 Göteborg, Ruotsi) on ruotsalainen aktiiviuransa lopettanut jääkiekkoilija. Hänen kasvattajaseuransa on uumajalainen Tegs SK.
Sjögren pelasi Ruotsin ohella yhden kauden AHL:ssa, kolme kautta Saksassa ja Suomessa sekä kaksi kautta Italiassa. Suomessa Sjögren pelasi 1990-luvulla kaksi kautta Jypissä ja kaudella 2003-2004 Jokereissa.
Sjögren voitti Italian jääkiekkomestaruuden Milanossa kahdesti vuosina 2003 ja 2004. Kotimaassaan Ruotsissa on Sjögren vaikuttanut ainakin Malmö Redhawkseissa, Luleå HF:ssa sekä HC Frölunda Indianseissa, näiden SHL-joukkueiden ohella HockeyAllsvenskanissa pelaavassa Södertälje SK:ssa. Viimeksi Sjögren oli nostamassa Varbergs HC:ta kolmosdivarista 2.divisioonaan keväällä 2011.
Lyonin piirikunta (Nevada)

Lyonin piirikunta (engl. Lyon County) on Yhdysvaltojen Nevadan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 57 510 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Yeringtonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1861.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyonin piirikunta (Nevada) Wikimedia Commonsissa
Nevadan osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Churchill  Clark  Douglas  Elko  Esmeralda  Eureka  Humboldt  Lander  Lincoln  Lyon  Mineral  Nye  Pershing  Storey  Washoe  White Pine 
Kaupungit:   Boulder City  Caliente  Carlin  Carson City (pääkaupunki ja itsenäinen kaupunki)  Elko  Ely  Fallon  Fernley  Henderson  Las Vegas  Lovelock  Mesquite  North Las Vegas  Reno  Sparks  Wells  West Wendover  Winnemucca  Yerington
Thomas Shardelow

| Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Afrikka> Miesten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | tandemajo |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuetakaa-ajo |  |
Thomas Frederick ”Tommy” Shardelow (11. marraskuuta 1931 Durban, Etelä-Afrikan dominio, Brittiläinen imperiumi – 3. heinäkuuta 2019) oli eteläafrikkalainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti.
Shardelow saavutti tandemajon ja joukkuetakaa-ajon hopeaa Helsingin kesäolympialaisissa 1952. Hän kilpaili olympiatasolla myös Melbournessa 1956.
Myös maailmanennätyksiin ja 25 kansalliseen mestaruuteen yltänyt Shardelow kuoli 87-vuotiaana 3. heinäkuuta 2019.
Mariana Duque Mariño

| Mariana Duque Mariño |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Kolumbia
Tennispelaaja
Pituus:  169 cm
Paino:  62 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2005–
Palkintorahat:  1 936 260 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  66. (12.10.2015)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  431–284
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2009, 2014, 2016, 2017, 2018)
Ranskan avoimet:  3. kierros (2017)
Wimbledon:  2. kierros (2013, 2015)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2015)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  96. (11.6.2018)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  161–93
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Mariana Duque Mariño (s. 12. elokuuta 1989 Bogotá) on kolumbialainen tennispelaaja.
Duque Mariño on sijoittunut parhaimmillaan WTA-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 66 lokakuussa 2015. Hän on voittanut yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä. Se tapahtui helmikuussa 2010 hänen kotikaupungissaan Bogotássa, kun hän voitti loppuottelussa Angelique Kerberin. Nelinpelissä hän on saavuttanut myöskin yhden WTA-turnausvoiton.
Duque Mariño pääsi Ranskan avointen junioriturnauksen finaaliin heti ensimmäisessä Grand Slam -turnauksessaan. Matkalla finaaliin hän voitti muun muassa kymmenenneksi sijoitetun Ksenija Pervakin ensimmäisellä kierroksella ja junioreiden ykköspelaajan Anastasija Pavljutšenkovan välierässä. Finaalissa Ranskan Alizé Cornet voitti hänet kolmen erän ottelussa. Ammattilaistasolla Ranskan avoimissa 2009 hän voitti ensimmäisellä kierroksella 26:nneksi sijoitetun Anna Tšakvetadzen kolmessa erässä.
Aiheesta muualla

Mariana Duque Mariño WTA:n sivuilla (englanniksi)
Tie 12 (Viro)

Kantatie 12 Kosessa.
Kantatie 12 kulkee Pohjois-Virossa kantatieltä 13 valtatielle 2. Se alkaa Anijan kunnan Partsaaren kylästä ja kulkee Kehran kaupungin kautta Kosen pienkauppalaan. Tien pituus on 36,8 kilometriä.
Tien kulku

Kantatie 12 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Tien kulku > Harjumaa

Anijan kunta
Kosen kunta
Toivo Olavi Salmi

Toivo Olavi Salmi (1. helmikuuta 1914 Vähäkyrö – 9. huhtikuuta 1944 Vaskisavotta) oli suomalainen komppanianpäällikkö ja kaivatuimpia suomalaisia reservin upseereita.
Salmi toimi panssarintorjuntatykkikomppanian päällikkönä jatkosodassa. Hän perusti komppaniansa Jalasjärvellä. Komppania kuljetettiin rautateitse Kurikan asemalta Putikkoon. Taistelupaikat: Laatokan karjalassa 1941 olivat: Kitee 10.7, Vannisenmäki, Okanmäki, Sortavala 10.8, Rautalahden motti (Toivo Salmi kunnostautui Rautalahden motissa henkilökohtaisesti johtamalla monen tankin tuhoamista), Laatokan rannalla.
Sen jälkeen 19.D siirtyi Karjalan kannakselle ja oli 31.8 Räisälässä. Eteneminen jatkui Kivennavalle. JR 58 siirtyi Inkerin puolelle Kaljalaan, ylittämällä Tarton rauhan rajan, Tonterissa ja vihollisen perääntyessä saavutettiin vaskisavotta 6.9.1941. Siihen muodostui rintamalinja missä pysyttiin koko asemasodan ajan.
Kapteeni Toivo Olavi Salmi kaatui Vaskisavotassa (Vaskilohkolla) Inkerissä 9. huhtikuuta 1944 klo 15.00 aikoihin, se oli ensimmäinen Pääsiäispäivä. Hänet haudattiin Vähäkyrön sankarihautaan. Hän oli tunnustettu pst.upseeri Karjalan Kannaksella, tunnettu monessa osastossa, ja on eniten kaivattuja reservin upseereja. Komppanian miehet surivat Toivon kuolemista, Toivo Salmi oli reipas, neuvokas ja miehiään innostava päällikkö, jolla oli komppania käsissään. Komppania teki 3lk vapaudenristin ehdotuksen ennen Toivon kuolemaa, mutta kenraalimajuri Aarne Sihvo ei katsonut enää voivansa lähettää esitystä edelleenpäin. Kun km. ei alkanut kuulua niin joukko-osasto teki kaikkensa uuden esityksen takia, jonka Kenraali Sihvo varauksin lähetti eteenpäin.
Ylennykset ja kunniamerkit Res.vänrikki 29.9.1939 Res.luutnantti 20.3.1941 Kapteeni 19.10.1943 Kunniamerkit: VR 4 24.6.1940 VR 4 TLK 29.8.1941 VR 3 18.5.1944 Keskikannaksen risti 1940
Lyonesse-trilogia

| Lyonesse-trilogia> Suldrun's Garden, The Green Pearl, Madouc.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jack Vance
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Berkley, Ace
Julkaistu:  1983, 1985, 1989
Ulkoasu:  sidottu

Seuraava:  Cadwal Chronicles
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lyonesse on Jack Vancen fantasiatrilogia, joka koostuu teoksista Suldrun's Garden (1983), The Green Pearl (1985) ja Madouc (1989). Sarja on julkaistu yhteislaitoksena The Complete Lyonesse vuonna 2011.
Aiheesta muualla

Teosten ensimmäiset luvut luettavissa verkossa. Vance Integral Edition. (englanniksi)
Peter D. Tillman: Jack Vance in the 25th Century – and Beyond. Infinity plus 11.8.2001. (englanniksi)
Kyle Marquis: Suldrun's Garden. Rpg.net 25.6.2003. (englanniksi)
Mark Yon: The Complete Lyonesse (Arkistoitu – Internet Archive). Sffworld.com 9.9.2010. (englanniksi)
Austin Briggs: Lyonesse (Arkistoitu – Internet Archive). 3.11.2011. (englanniksi)
Lyon (ravintola)

| Ravintola Lyon (Gourmandise-Ravintolat Oy) |
| --- | --- |
Perustettu:  1966
Toimitusjohtaja:  Liisa Marjatta Helander (ravintoloitsija, tj)
Puheenjohtaja:  Juhani Härmä
Avainhenkilöt:  keittiömestarit Petri Niilola ja Tuomas Vierelä
Kotipaikka:  Helsinki, (Mannerheimintie 56, 00260 Helsinki; Taka-Töölö)
Toimiala:  ravintola
Liikevaihto:   441 000 euroa (2015)
Tilikauden tulos:   92 000 (2015)
Kotisivu:  www.ravintolalyon.fi
Huomioitavaa:  Vuoden ravintola 1996
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ravintola Lyon on Helsingin Taka-Töölössä toimiva, kansainvälisen ja Fennoskandian keittiön vaikutteita esiin nostava, ranskalaiseen keittiöön pohjautuvaa menua tarjoava ravintola. Vuonna 1966 perustettu ravintola palvelee asiakkaitaan Mannerheimintiellä, Suomen kansallisoopperaa vastapäätä. Suomen Gastronomien Seura valitsi Lyonin Vuoden ravintolaksi 1996. Ravintoloitsijana toimi tuolloin Marjatta Helander ja keittiöpäällikkönä Markku Solopuro (1997).
Ravintolan keittiömestareina häärivät nyttemmin Petri Niilola ja Tuomas Vierelä (vuonna 2016). He ovat näyttäneet taitonsa esimerkiksi voittamalla Vuoden Porokokki -kilpailun vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Ravintola Lyon ja suurenmoinen syysmenu (11.9.2017)[vanhentunut linkki] (kulinaari.blogspot.fi)
Reetta K. (17.6.2016) Viisikymppinen ravintola Lyon vie makumatkalle luontoon (reettak.com)
Keittiömestari Hänninen: "Omat raaka-ainelöydöt haastavat kehittymään" (17.11.2003) (Arkistoitu – Internet Archive) (ruokatieto.fi)
Tarja Salo (8.4.2000) Kastike vei voiton (is.fi)
Tiedonsaantivapaus

Tiedonsaantivapaus viittaa sananvapauden turvaamiseen internetissä ja tietotekniikassa yleensä. Tiedonsaantivapauteen liittyy myös sensuuri informaatioteknologian yhteydessä, esimerkiksi mahdollisuus rajoittaa pääsyä internetin verkkosivuille.
Tiedonsaantivapaus on sananvapauden laajennos. Tiedonsaantivapaus on kansainvälisessä oikeuskäytännössä tunnustettu ihmisoikeus, jonka nykyään katsotaan kattavan kaikki ilmaisukanavat. Tiedonsaantivapaus kattaa paitsi viestin sisällön, myös käytettävän median. Tiedonsaantivapaus voi myös viitata yksityisyydensuojaan internetissä. Kuten sananvapaus, myös yksityisyydensuoja on perusihmisoikeus ja tiedonsaantivapaus on laajennos tästä oikeudesta.
Aiheesta muualla

Tietopyyntö
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Freedom of information
Käännös suomeksi
Onnelliset leikit

| Onnelliset leikit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Esko Elstelä Aito Mäkinen
Käsikirjoittaja:  Aito Mäkinen Satu Waltari Esko Elstelä
Perustuu:  Elstelän osuus Satu Waltarin pakinoihin "Yli kasteisten vuorten...", "Tikku", "Painostava ilma" (1962)
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  Pentti Lasanen
Kuvaaja:  Heikki Katajisto Timo Tanttu
Leikkaaja:  Aito Mäkinen Flego Kaukolehto
Pääosat:  Pirkko Peltonen Raimo Nenonen Tuija Hulkko Riitta Elstelä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  6. marraskuuta 1964
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnelliset leikit on suomalainen episodielokuva vuodelta 1964, jonka ovat ohjanneet Aito Mäkinen ja Esko Elstelä. Elokuva sisältää episodit "Tikku" ja "Juulia".
Tuotanto

Molemmat ohjaajat olivat ensikertalaisia elokuvaohjaajina. Mäkinen oli toiminut kriitikkona ja elokuvakerhoissa, Elstelä oli teatteriohjaaja. Mäkinen teki itse käsikirjoituksen episodiinsa, Elstelän osuus pohjautui hänen vaimonsa Satu Waltarin pakinoihin Mäkisen ohjaus Juulia on onnea hehkuva rakkaustarina, Elstelän ohjaama tarina taas kesämökkitoilailua.
Arviot

Elokuva sai aikalaiskritiikeissä pääosin hyvän vastaanoton ja se kokosi myös palkintoja. Yrjö Kemppi (Ilta-Sanomat) kirjoittaa arviossaan: "Juulia - - kuuluu muodoltaan tasapainoisimpaan ja kuvina kauneimpaan mitä meillä elokuvassa on aikaansaatu." myös  2000-luvun kriitikko arvelee myös Mika Waltarin ihailijoiden kiinnostuvan elokuvasta, sillä tapahtumapaikkana on Laukkoski Mika Waltarin mökkinaapurustossa. Näyttelijöinä on kirjailijan lapsenlapsia. Mäkisen ohjaama toinen episodi Juulia saa eräältä kriitikolta arvion: "Suomalaiseksi työksi poikkeuksellisen levollinen ja onnentäyteinen rakkausjutun kuvaus."
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pirkko Peltonen  | … |  Juulia, episodi Juulia   |
|  Raimo Nenonen  | … |  Matti, episodi Juulia   |
|  Tuija Hulkko  | … |  ystävätär, episodi Tikku   |
|  Riitta Elstelä  | … |  äiti, episodi Tikku   |
|  Lasse Liemola  | … |  isä, episodi Tikku   |
|  Etta-Liisa Kunnas  | … |  Anoppi, episodi Tikku   |
|  Joel Elstelä  | … |  lapset, episodi Tikku   |
|  Saara Elstelä  | … |  lapset, episodi Tikku   |
|  Eeva Elstelä  | … |  lapset, episodi Tikku   |
|  Kristiina Elstelä  | … |  käly, episodi Tikku   |
|  Ritva Vepsä  | … |  ystävätär, episodi Tikku   |
|  Pekka Haukinen  | … |  tohtori, episodi Tikku   |
|  Irja Lautia  | … |  mummo, episodi Tikku   |
|  Pertti Arjoranta  | … |  Eeva, episodi Tikku   |
|  Leena Ortola  | … |  Töpö, episodi Tikku   |
|  Helmi Savolainen  | … |  Jopi, episodi Tikku   |
|  Pirjo Tevalin  | … |     |
|  Tuija Hulkko  | … |  Rosa, ystävätär, episodi Juulia   |
|  Jukka Lampinen  | … |  mies Kino-Palatsin aulassa, episodi Juulia   |
|  Anssi Mänttäri  | … |  asiakas Kino-Palatsin lippuluukulla, episodi Juulia   |
|  Satu Waltari  | … |  matkustaja linja-autossa, episodi Tikku   |
|  Anssi Mänttäri  | … |  matkustaja linja-autossa, episodi Tikku   |
|  Esko Elstelä  | … |  matkustaja linja-autossa, episodi Tikku   |
|  Kari Westerlund  | … |  matkustaja linja-autossa, episodi Tikku   |