stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orinoco

| Orinoco |
| --- | --- |
 Kartta Orinocon sijainnista ja valuma-alueesta.
Alkulähde:  Parima
Laskupaikka:  Parianlahti
Maat:  Brasilia ja Venezuela
Pituus:  2 140 km
Alkulähteen korkeus:  1 047 m
Virtaama:  33 000 m³/s
Valuma-alue:  948 000 km²
Orinoco on yksi Etelä-Amerikan pisimmistä joista. Sen pituus on 2 140 kilometriä. Orinocon alkulähteet ovat Parimassa, Venezuelan ja Brasilian rajalla, josta se virtaa pohjoiseen Kolumbian ja Venezuelan välistä rajaa pitkin, kunnes kääntyy itään. Se laskee Atlantin valtamereen Parianlahdessa laajana suistona (22 500 km²).
Orinocon kaarteita Venezuelassa ilmasta kuvattuna.
Orinoco on Venezuelan huomattavin joki ja useimmat maan tärkeimmistä joista ovat Orinocon sivujokia. Näistä suurin on Caroní, joka liittyy Orinocoon Puerto Ordazissa lähellä Lloviznan putouksia.
Orinocon 948 000 neliökilometrin laajuinen valuma-alue kattaa 80 prosenttia Venezuelasta ja neljänneksen Kolumbiasta. Suurimman osan pituudestaan joki virtaa läpitunkemattomassa sademetsässä tai ruohosavannilla, joka oli aiemmin laidunmaata mutta josta on tullut yksi Etelä-Amerikan teollistuneimmista alueista.
Joen kulku ja sivujoet

Orinocolla lasketaan olevan kaikkiaan noin 200 suurempaa ja 600 pienempää sivujokea.
Orinoco saa alkunsa Sierra Pariman lähteistä noin tuhannen metrin korkeudelta. Sieltä se meanderoi Llanon tasangon poikki ja voimistuu, kun siihen yhtyy monia sivujokia, kuten Mavaca, Manaviche, Ocamo, Padamo ja Cunucunuma.
Ennen Esmeraldan kaupunkia osa Orinocon vedestä ohjautuu Casiquiare-nimiseen sivujokeen, joka laskee Amazonin sivujokeen Rio Negroon ja yhdistää näin Amazonin ja Orinocon vesistöt. Se on maailman suurin joki, jossa tapahtuu bifurkaatio eli vedenjakajan ylitys.
Casiquiaren haaran jälkeen Orinoco kaartaa luoteeseen ja kaartelee Ventuarin yhtymäkohtaan asti. Siellä se kääntyy länteen ja virtaa korkeiden rantatöyräiden välissä. Joen yläjuoksun lasketaan loppuvan lähellä San Fernando de Atabapon kaupunkia, missä siihen yhtyvät Atabapo ja Guaviare.
San Fernando de Atabaposta alavirtaan joki virtaa pohjoiseen Venezuelan ja Kolumbian valtionrajaa pitkin. Tällä jaksolla joessa on monia koskia ja vesiputouksia. Aturesin putouksista alkaa varsinainen alajuoksu, ja joki kaartaa nyt itään. Se virtaa hitaasti tasangolla, leviää noin seitsemän kilometrin levyiseksi ja siihen yhtyy enemmän sivujokia kuin missään muualla. Eräs suuri sivujoki on Meta.
Noin 50 km Ciudad Guayanasta alavirtaan alkaa Orinocon suistoalue. Suisto levittäytyy Atlantin rannikolle yli 400 km matkalle.
Liikenne

Orinoco on purjehduskelpoinen suurimman osan pituudestaan. Suuretkin laivat pääsevät yli tuhannen kilometrin päähän suistoalueelta Aturesin putouksille asti, ja ruoppaus mahdollistaa valtamerialusten pääsemisen Ciudad Bolívariin, 435 kilometrin päähän rannikolta. Väylä raivattiin, jotta Guyanan ylängöltä voitiin tuoda rautamalmia.
Llanon tasanko ja Guyanan ylänkö yhdistettiin toisiinsa yli puolentoista kilometrin pituisella Ciudad Bolívarin sillalla vuonna 1967.
Luonto

Orinocossa elävät uhanalaiset orinoconkrokotiili, amazonindelfiini, amazoninvalkodelfiini, jättiläissaukko sekä yli tuhat kalalajia. Jokivarren lintulajeihin kuuluvat rubiini-iibis, flamingot ja papukaijat. Kalalajeista tunnetuimpia ovat piraijat, sähköankerias ja massiivinen hopealapamonni Brachyplatystoma vaillantii.
Orinocosta ja sen sivujoista pyydystetään myyntiin monia suosittuja akvaariokaloja, kuten kardinaalitetroja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orinoco Wikimedia Commonsissa
Orneai

| Orneai> Ὀρνεαί.Sijainti |
| --- | --- |
 Orneai
Koordinaatit:  37°43′03″N, 22°34′06″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Lýrkeia, Árgos-Mykínes, Argolis, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Argolis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Orneai (m.kreik. Ὀρνεαί, myös Ὀρνειαί, Orneiai; lat. Orneae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Argoliissa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Árgos-Mykíneen kunnan Lýrkeian kylää.
Maantiede

Orneai sijaitsi Argoliissa, Pausaniaan mukaan maakunnan Fleiasian ja Sikyonian vastaisten rajojen lähellä 120 stadioninmitan päässä Argoksesta, sillä se oli 60 stadionin päässä Lyrkeiasta, joka oli itse 60 stadionin päässä Argoksesta. Strabonin mukaan Orneai sijaitsi samannimisen joen rannalla Sikyonin tasangon yläpuolella. Orneain kautta kulki pohjoisempi niistä kahdesta tiestä, jotka johtivat Argoksesta Mantineiaan. Kyseisen tien nimi oli Klimaks, ja se seurasi Inakhos-jokea.
Kaupunki sijoitetaan lähelle nykyistä Lýrkeian kylää. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyisin nimellä Paliokastráki tunnettu kukkula nykyisestä kylästä kaakkoon, heti Kórinthoksesta Trípoliin johtavan A7-valtatien pohjoispuolella. Orneain kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Varhaisin maininta Orneaista on Homeroksen Iliaan Laivaluettelossa nimellä Orneiai. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä Orneuksesta, Erekhtheuksen pojasta. Pausaniaan mukaan kaupungin asukkaat olivat vanhaa kynurialaista alkuperää ja olivat säilyneet sellaisina, kun doorilaiset valtasivat muun Argoliin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin doorilaisittain etnonyymiä Orneatēs (Ὀρνεάτης), joonialaisittain Orneētēs (Ὀρνεήτης).
Thukydides mainitsee orneailaiset ja kleonailaiset argoslaisten liittolaisina Mantineian taistelun jälkeen vuonna 418 eaa. Spartalaiset valtasivat Orneain vuonna 416/415 eaa., linnoittivat sen ja jättivät sinne varuskunnan. Argoslaiset valtasivat kaupungin tämän jälkeen ateenalaisten avustuksella ja tuhosivat sen sekä siirsivät asukkaat Argokseen.
Herodotoksen perusteella on joskus päätelty, että argoslaiset olisivat tehneet Orneain asukkaista perioikkeja, ja että kaikkia Argoksen perioikkeja kutsuttiin tämän seurauksena orneailaisiksi. Todennäköisemmältä vaikuttaa kuitenkin, että Herodotos tahtoi sanoa, että muista kynurialaisista tuli perioikkeja, mutta orneailaiset säilyivät vapaina, mikä sopii yhteen sen kanssa, mitä Thukydides sanoo. Vaikka Orneai on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Edellä sanotun perusteella sen arvellaan olleen poliksena Argoksen alaisuudessa.
Myöhemmin Orneai asutettiin uudelleen. Vuonna 353/352 eaa. spartalaiset voittivat argoslaiset lähellä Orneaita ja valtasivat kaupungin piirityksen jälkeen, koska se oli liitossa Megalopoliin kanssa. 300-luvulla eaa. orneailaiset saavuttivat voiton kaupunkiin hyökänneistä sikyonilaisista.
Orneain raunioita luultiin aiemmin virheellisesti antiikin Lyrkeian kaupungin jäänteiksi. Siksi nykyinen Lýrkeian kylä, aiempi Káto Bélesi, on nimetty sen mukaan vuonna 1928. Nykytiedon mukaan Lyrkeia sijaitsi kuitenkin eri paikassa, Orneaista itäkaakkoon.
Rakennukset ja löydökset

Orneain kaupunki tai osa siitä on ollut ympäröity muurein, joista on säilynyt osia. Niiden arvellaan olevan peräisin 300-luvulta eaa.
Sikyon

| Sikyon> Σικυών |
| --- | --- |
 Sikyonin arkeologista aluetta.
Sijainti
 Sikyon
Koordinaatit:  37°59′02″N, 22°42′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Sikyóna, Korinthia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 1100 eaa.–500-luku jaa.
Huippukausi:  600–500-luvut eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikyonia
Aiheesta muualla
  Sikyon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sikyon (m.kreik. Σικυών, Sikyōn, myös Σεκυών, Sekyōn) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa Kreikassa. Se sijaitsi Korintin ja Akhaian välissä, noin 26 kilometriä Korintista länteen.
Sikyon oli yksi Peloponnesoksen vanhimpia ja merkittävimpiä kaupunkeja. Sitä hallitsivat useat tyrannit, kunnes siitä tuli demokratia 200-luvulla eaa. Kaupunki tunnettiin ennen kaikkea taidemaalareistaan ja kuvanveistäjistään. Sikyonin arkeologinen alue sijaitsee Sikyónan kunnassa noin kilometrin länteen nykyisestä Sikyónan (myös Vasilikó) kylästä.
Maantiede

Sikyon sijaitsi alun perin Korintinlahden rannalla lähellä kaupungin satamaa, joka oli nykyisen Kiáton kaupungin paikalla. Myöhemmin kaupunki sijaitsi kauempana merestä, noin neljä kilometriä sisämaahan päin kukkulalla, jonka toisella puolella virtasi Asopos-joki ja toisella puolella Helisson-joki.
Sikyonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Sikyonia (Σικυωνία). Sen alue oli suhteellisen pieni ja käsitti lähinnä Asopos-joen laakson ja kaupungin edustalla olleen hedelmällisen tasangon, joka tunnettiin nimellä Asopia (Ἀσωπία). Sikyonian erotti itäpuolella sijainneesta Korinthiasta Nemea-joki ja länsipuolisesta Akhaiaan kuuluneen Pellenen alueesta Sythas-joki. Sikyonian eteläpuolella sijaitsivat Fleiuksen ja Kleonain alueet. Myöhemmässä vaiheessa Sikyoniaan kuului myös Gonussan (myös Gonoessa, Donussa) alue.
Historia > Varhaishistoria ja mytologia

Sikyonin kaupunki on ollut olemassa viimeistään mykeneläisellä kaudella. Sen alkuperäiseksi nimeksi sanottiin antiikin aikana Aigialeia (Αἰγιάλεια) tai Aigialoi (Αἰγιαλοί). Kaupunki tunnettiin myös nimillä Mekone (Μηκώνη) ja Telkhinia (Τελχινία). Nimi Aigialeia oli peräisin Aigialeuksesta, joka oli myyteissä argoslaisen Inakhoksen poika. Nimen Sikyon puolestaan katsottiin tulleen samannimisestä ateenalaisesta, joka oli Metionin tai heeros Marathonin poika. Myytit saattavat kertoa kaupungin asukkaiden sekä argoslaisesta että joonialaisesta alkuperästä.
Kaupungin ensimmäiseksi kuninkaaksi mainitaan joskus argoslainen Adrastos. Myöhemmin kaupungin valtasi Agamemnon ja siitä tuli Mykenen alainen. Sen kuninkaaksi jäi Hippolytos, joka oli Zeuksippoksen poika, Faistoksen pojanpoika ja Herakleen pojanpojan poika. Tämän Herakleehen johtavan sukuyhteyden vuoksi kaupungin alkuperäisiä asukkaita ei alistettu doorilaisvalloituksissa, vaan heistä tuli kaupungin neljäs heimo eli fyle, Aigialeis, kolmen doorilaisen heimon Hylleis, Pamfyloi ja Dymanatai ohelle.
Kreikkalaisessa mytologiassa Sikyon oli myös paikka, jossa Prometheus perusti kreikkalaisen uskonnon kulttitoimitukset ja petti Zeusta.
Historia > Arkaainen ja klassinen kausi

Doorialaisvalloitusten jälkeen Sikyon oli Argoksen vallan alla. Ensimmäisessä messenialaissodassa kaupunki taisteli messenialaisten, arkadialaisten ja argoslaisten puolella. Sikyon itsenäistyi Argoksen vallasta 600-luvulla eaa. Tämän jälkeen suuren osan arkaaista kautta, noin vuosina 676/656–556 eaa., Sikyonia hallitsivat Orthagoridai-suvun tyrannit. Nämä olivat ei-doorilaista sukujuurta, ja kaupungin alkuperäinen väestö tuki näitä doorilaisia vastaan. Ensimmäiseksi tyranniksi mainitaan Orthagoras tai Andreas, toiseksi tämän poika Myron ja kolmanneksi Aristonymos.
Sikyonin tyranneista tunnetuin on neljäs, Kleisthenes, jonka kausi oli kaupungin suurinta kukoistuskautta. Hän vihasi Argosta ja pyrki halventamaan doorilaisia monin tavoin. Kleistheneen aikanaan Sikyon osallistui ensimmäiseen pyhään sotaan Delfoin puolella. Kaupungin asukkaat rakennuttivat Delfoihin Sikyonilaisten aarrekammion, samoin Olympiaan toisen samannimisen rakennuksen. Kleistheneen tytär Agariste nai ateenalaisen Megakles III:n, ja heidän poikansa oli Ateenan demokratian kehittäjä Kleisthenes.
Pian tyranni Kleistheneen kuoleman noin vuonna 560 eaa. jälkeen, noin vuonna 556 eaa., doorilainen väestö ilmeisesti kukisti tyrannit Spartan avustuksella. Tämän jälkeen kaupunki oli osa Spartan johtamaa peloponnesolaisliittoa. Persialaissotiin kaupunki osallistui lähettämällä 15 laivaa Salamiin taisteluun ja 3 000 hopliittisotilasta Plataiain taisteluun. Ateenalaiset tuhosivat Sikyonin vuosina 456 eaa. ja 454 eaa. Vuosina 445 eaa. ja 424 eaa. sikyonilaiset tukivat Megaran kapinaa Ateenaa vastaan. Peloponnesolaissodassa kaupunki oli edelleen Spartan puolella. Noin vuonna 417 eaa. Sikyonissa vaikuttaa tapahtuneen demokraattinen vallankumousyritys. Spartalaiset tukahduttivat sen ja nostivat valtaan oligarkkisen hallinnon.
Korintin sodassa Sikyon toimi Spartan tukikohtana sen vihollisia vastaan. Se tuki Spartaa myös sodassa Thebaa vastaan vuonna 371 eaa. Tuona vuonna käydyn Leuktran taistelun jälkeen, noin vuonna 369/368 eaa., Theba valtasi Sikyonin Epameinondaan johdolla ja teki kaupungista tukikohtansa Peloponnesoksella. Samassa yhteydessä Eufron onnistui ensin vaihtamaan kaupungin hallintomuodon demokratiaksi ja sitten tekemään itsestään tyrannin. Makedonialaisvallan aikana tyranneiksi mainitaan puolestaan Aristratos ja Epikhares.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Lamian sodassa Sikyon liittyi taisteluun Makedoniaa vastaan. Vuoden 314 eaa. jälkeen kaupunki oli jonkin aikaa Kassandroksen ja Ptolemaioksen ja vuodesta 303 eaa. Demetrios Poliorketeen vallassa. Viimeksi mainittu siirrätti kaupungin uuteen, helpommin puolustettavaan paikkaan. Uutta kaupunkia kutsuttiin jonkin aikaa myös nimellä Demetrias (Δημητριάς). Demetrioksen jälkeen kaupunkia hallitsivat taas tyrannit, nyt Kleon, Euthydemos ja Timokleides. Lopulta vallan saivat demokraatit, jotka nostivat johtoon Kleiniaan. Hänet murhattiin, ja vallassa olivat seuraaviksi tyranneina Abantidas, Paseas ja Nikokles.
Vuonna 251 eaa. tyrannit kukisti Kleiniaan poika Aratos. Tämän johdolla kaupunki liittyi Akhaian liittoon roomalaisen kauden alkuun vuoteen 146 eaa. saakka. Aratos toimi koko liiton johtajana, ja Sikyon oli yksi sen keskeisimmistä jäsenistä. Liiton seurauksena spartalaiset tuhosivat kaupungin Kleomeneen johdolla vuonna 233 eaa. ja aitolialaiset vuonna 221 eaa. Vuonna 146 eaa., Rooman tuhottua Korintin, Sikyon sai haltuunsa Isthmian kisojen järjestämisen. Kaupunki alkoi kuitenkin taantua jo ennen Korintin jälleenrakentamista, ja Korintin uusi nousu vauhditti taantumista. Sikyon tuhoutui maanjäristyksessä 100-luvulla jaa. Kaupunki oli raunioina ja pääosin hylätty, kun Pausanias vieraili siellä noin vuonna 150 jaa.
Antiikin Sikyon tunnettiin ennen kaikkea maalareistaan. Taidemaalauksen keksijänä pidettiin kaupungista kotoisin ollutta Telefanesta. Eupompos piti kaupungissa taidekoulua, jonka oppilaisiin kuuluivat muun muassa Pamfilos ja Apelles. Kaupunki tunnettiin myös kuvanveistäjistään, joihin lukeutuvat muun muassa Kanakhos vanhempi ja nuorempi, Lysippos ja Eutykhides sekä Kreetalta tulleet Dipoinos ja Skyllis.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Tuhoista huolimatta Sikyon säilyi jossakin muodossa olemassa. 500-luvulla jaa. se tunnettiin nimellä Nea Sikyon (”Uusi Sikyon”), kun taas satamaan viitattiin nimellä Palaia Sikyon (”Vanha Sikyon”). Bysanttilaisella keskiajalla kaupunkiin viitattiin nimellä Hellas, ilmeisesti erotuksena seudun muusta väestöstä, joka oli tuolloin jo slaavilaista. Uudella ajalla kaupungin lähelle syntynyt kylä tunnettiin nimellä Vasilikó. Nykyisin se on ottanut antiikin ajan kaupungista nimen Sikyóna.
Sikyonin arkeologiset kaivaukset aloitti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu 1890-luvulla ja 1900-luvun alussa. Niitä on jatkanut Ateenan arkeologinen seura 1920–1950-luvuilla ja uudelleen 1980-luvulla. Kaivaukset ovat keskittyneet agoran alueelle ja ympärille. Laajemman alueen kartoituksia on jatkettu 1990- ja 2000-luvuilla.
Rakennukset ja löydökset

Vanhalla, lähellä merentantaa sijainneella Sikyonilla oli akropolis, jolla sijaitsi Athenelle omistettu temppeli. Akropolis ja satama oli linnoitettu yhdessä. Noin vuodesta 303 eaa. lähtien, Demetrios Poliorketeen siirrettyä kaupungin, varsinainen Sikyon sijaitsi kuitenkin kauempana merestä, noin neljä kilometriä sisämaahan päin, missä myös nykyinen arkeologinen alue sijaitsee. Kaupunki oli nyt rakennettu uuden akropolis-kukkulansa kahdelle tasanteelle. Ylimmällä tasolla oli varsinainen akropolis ja alemmalla tasolla agora julkisine rakennuksineen. Kaupunki oli rakennettu ruutuasemakaavaan ja ympäröity muurilla.
Akropolis ja teatterin alue
Akropoliilla oli Tykhe Akraian ja Dioskuurien pyhäköt. Akropoliin pohjois- ja koillisrinteessä sijaitsivat stadion sekä suurikokoinen teatteri, joka oli rakennettu 200-luvun eaa. alkupuolella. Sen lähellä oli todennäköisesti Dionysokselle omistettu temppeli.
Gymnasion
Teatterin kaakkoispuolella sijaitsi 200-luvulla eaa. rakennettu gymnasion, joka koostui kahteen tasoon rakennetuista pylväikköpihoista. Alemman tason pylväät edustivat joonialaista tyyliä ja ylemmän tason pylväät doorilaista tyyliä. Gymnasionin lähellä sijaitsi nymfeille omistettu pyhäkkö.
Agora
Agora eli kauppapaikka sijaitsi gymnasionin kaakkoispuolella. Sen länsilaidalla oli arkaaisella kaudella rakennettu temppeli, jonka oletetaan olleen omistettu joko Apollonille tai Artemiille; kummankin temppelin tiedetään olleen kaupungissa. Kristillisellä kaudella rakennus muutettiin kirkoksi. Temppelin vieressä oli Attalos I:n patsas. Agoran etelälaidalla sijaitsivat joonialaista tyyliä edustanut buleuterion, joka rakennettiin 200-luvulla eaa. ja muutettiin roomalaisella kaudella kylpyläksi; sekä pitkä doorilaista tyyliä edustanut stoa oli pylväshalli, jossa oli 21 liikehuoneistoa. Agoran pohjoispuolella sijaitsi toinen roomalainen kylpylä 100- tai 200-luvulta jaa.
Muut rakennukset
Kaupungissa tiedetään olleen myös Afroditelle, Asklepiokselle, Demeterille ja Herakleelle omistetut pyhäköt, Kleistheneen stoa, Lamian stoa (myös Maalattu stoa), sekä Aratos Sikyonilaisen hauta. Näiden sijaintipaikkaa ei kuitenkaan tiedetä.
Esinelöydöt
Sikyonin alueelta on löydetty paljon taidetta, mikä vastaa kaupungin antiikin aikaista mainetta. Kaupungista tehdyt esinelöydöt ovat Sikyonin arkeologisessa museossa, joka toimii arkeologisen alueen yhteydessä agoran pohjoispuolen roomalaiseen kylpylään kunnostetuissa tiloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sikyon Wikimedia Commonsissa
Antiikin Sikyonian ja Korinthian kartta.
Sikyonin lyömä stateeri, n. 431–400 eaa.
Kentaureja ja eläimiä sikyonlaisessa lattiamosaiikissa, 300-luku eaa. Sikyonin arkeologinen museo.
Sikyonin raunioita.
Sikyonin agoran temppelin rauniot.
Sikyonin teatterin rauniot.
Sikyonin gymnasionin raunioita.
Osmanien lippu

Ottomaanien valtakunnan kansallislippu 1844–1923.
Ottomaanilaivaston vuosina 1793–1844 käyttämä lippu.
Osmanien lippu oli Osmanien valtakunnassa käytetty lippu. Lippuja oli käytössä useammanlaisia.
Ottomaanien tunnusväri oli punainen ja lippuun sijoitettiin Konstantinopolin vanha tunnus, kuunsirppi. Sulttaani Selim III lisäsi lippuun 1793 myös kahdeksansakaraisen tähden. Vuosina 1793–1844 käytössä olleessa osmanilaivaston lipussa oli punainen tausta, keskellä sirppikuu ja sen sisällä kahdeksansakarainen tähti. Usein imperiumissa käytettiin myös islamin vihreitä tai ottomaanien punaisia lippuja, joissa oli kolme kuunsirppiä. Myös viisisakarainen versio on todennettu valokuvista.
Nykyinen Turkin lippu on johdettu kyseisestä lipusta sillä erolla, että Turkin lipussa käytetään viisisakaraista tähteä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Osmanien lippu Wikimedia Commonsissa
HMS Orädd (1853)

| HMS Orädd |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronan telakka
Laskettu vesille:  10. syyskuuta 1853
Palveluskäyttöön:  7. kesäkuuta 1854
Poistui palveluskäytöstä:  3. joulukuuta 1866
Tekniset tiedot
Uppouma:  810 t
Pituus:  48,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,9 m
Syväys:  3,49 m
Koneteho:  1 x 2-sylinterinen Motala-höyrykone 200 hv
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  130
Aseistus
Aseistus:  2 x 202 mm mörssäriä 6 x 155 mm kanuunaa 1 x 77 mm kanuuna
HMS Orädd oli Ruotsin laivaston vuonna 1853 vesillelaskettu kaksimastoinen puurakenteinen potkurikorvetti.
Valmistus

Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta 1853 Karlskronan telakalta ja se otettiin palveluksen 7. kesäkuuta 1854.
Palvelus

Alus vieraili vuonna 1866 Le Havressa Ranskassa Pariisin maailmannäyttelyn aikana. Kotimatkalla se tuhoutui 3. joulukuuta 1866 Dungeness Fyrin edustalla Englannin kanaalissa, jolloin kaksitoista miehistönjäsentä sai surmansa. Alus ajautui rantaan, jossa hylky huutokaupattiin pari päivää myöhemmin.
Tuomo Sillman

Tuomo Kalervo Sillman (20. marraskuuta 1948 Jyväskylä – 14. helmikuuta 2008 Tampere) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1969–1976.
Sillman edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 160 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 2 + 1 = 3 ja jäähymääränsä 60 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 1971–1972 ja saavutti lisäksi kaksi SM-pronssia.
Harold Osborn

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Harold Osborn Pariisin olympialaisissa vuonna 1924. |  Harold Osborn Pariisin olympialaisissa vuonna 1924. |  Harold Osborn Pariisin olympialaisissa vuonna 1924. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | korkeus |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 10-ottelu |  |
Harold Marion Osborn (13. huhtikuuta 1899 Butler, Illinois – 5. huhtikuuta 1975) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja kymmenottelija.
Osborn rikkoi 27. toukokuuta 1924 Edward Beesonin kymmenen vuotta vanhan korkeushypyn maailmanennätyksen kahdella sentillä hyppäämällä tuloksen 203. Saman kesän Pariisin olympialaisissa hän voitti korkeushypyn tuloksella 198. Se oli uusi olympiaennätys, joka kesti 12 vuotta. Neljä päivää myöhemmin alkoi kymmenottelu, jonka toisena päivänä hän ohitti maanmiehensä Emerson Nortonin kahdessa viimeisessä lajissa ja voitti tämän 360 pisteellä. Osbornin tulos 7711 pistettä paransi vanhaa maailmanennätystä 229 pisteellä. Hän on ainoa urheilija, joka on pystynyt voittamaan olympiakultaa sekä korkeushypyssä että kymmenottelussa. Amsterdamin olympialaisissa 1928 Osborn sijoittui korkeushypyssä viidenneksi.
Osborn voitti urallaan 17 kansallista mestaruutta korkeushypyssä, kymmenottelussa, aitajuoksussa ja vauhdittomissa hypyissä. Vielä 37-vuotiaana vuonna 1936 Osborn teki vauhdittoman korkeushypyn maailmanennätyksen (5 jalkaa, 6 tuumaa).
Aiheesta muualla

Osborn, Harold M. www.hickoksports.com (archive.is-sivustolle arkistoitu versio)
http://www.hillsboroschools.net/schools/hhs/athletics/sports/halloffame/osborn/osborn.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Osborn olympic.org:ssa
Miesten kymmenottelun olympiavoittajat
Miesten korkeushypyn olympiavoittajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa 
Henkilöt:  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Orsa-luokka

| Orsa-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  884 t (kuiva) 1 600 t (kuormattu)
Pituus:  89,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,69 m
Syväys:  3,74 m
Koneteho:  16 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  168
Aseistus
Meritorjunta:  2 × OTO 100 mm/47 tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 6 × syvyyspomminheitintä
Ilmatorjunta:  8 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Orsa-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama torpedoveneluokka.
Propulsio

Alusten voimanlähteenä oli 16 000 hevosvoimaa akselia kohti tuottaneet kaksiakseliset Tosi-turbiinimoottorit, joihin oli kytketty kaksi kolmivaihehöyrykattilaa. Koneisto mahdollisti 28 solmun huippunopeuden. Aluksilla oli polttoainetta 528 tonnia.
Aseistus

Alusten pääaseina oli kaksi OTO:n valmistamaa 100 millimetrin 47 pituuskaliiperin tykkiä, jotka oli asennettu yksittäin käsikäyttöisinä panssarikilpien taakse. Ilmatorjuntaa varten aluksilla oli kahdeksan 13,2 millimetrin konekivääriä, jotka toisen maailmansodan aikana korvattiin jopa yhdellätoista 20 millimetrin 65 tai 70 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykillä. Lisäksi aluksilla oli neljä 450 millimetrin torpedoputkea ja kuusi syvyyspomminheitintä. Sukellusveneentorjuntaa vaikeutti kuitenkin kaikuluotaimen puute.