stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskonnottomuus Suomessa
Julkisuudessa

Uskontokritiikistä ja tieteellisestä todellisuuskäsityksestä käytyyn keskusteluun ovat älymystön edustajista Suomessa osallistuneet ateistisesta näkökulmasta muun muassa Eino Kaila, Ilkka Niiniluoto ja Raimo Tuomela.
Vapaa-ajattelijain liitto on jakanut entisen puheenjohtajan, tuomari ja kirjailija Väinö Voipion mukaan nimettyä Väinö Voipio -tunnustuspalkintoa vuodesta 1993 lähtien. Palkinnon tarkoitus on antaa julkista tunnustusta henkilölle, joka on tuonut esille puolustanut tieteellistä todellisuuskäsitystä ja edistänyt etiikan ja yhteiskunnan uskontoriippumattomuutta. Professori Jorma Palo palkittiin humanistista etiikkaa esille tuovista kirjoituksistaan. Kari Cantell palkittiin vuonna 1997 kirjasta Tiedemiehen mietteitä uskosta. Anneli Aurejärvi-Karjalainen palkittiin 1999 uskonnoista vapaata tapakulttuuria käsittelevästä kirjasta Perheen omat juhlat: Siviiliseremoniat häistä hautajaisiin (1999). Kari Enqvist ja Esko Valtaoja palkittiin vuosina 2004 ja 2005 tieteellisen ja uskonnottoman todellisuuskäsityksen puolustamisesta ja levittämisestä. Vuoden 2007 palkinnon sai suomentaja, tiedettä kansantajuistavia kirjoja julkaisevan Terra Cognita -kustantamon perustaja Kimmo Pietiläinen.
Lainsäädäntö > Yhteiskunnallisen aseman kehitys

Vuonna 1959 hyväksyttiin ennakkoverolaki. Vuodesta 1960 lähtien kirkollisveroa ei enää pidätetty erikseen vuoden lopun verotuksessa vaan ennakkoon jokaisen palkanmaksun yhteydessä. Tämä teki kirkollisverosta huomaamattomamman ja kirkosta eroaminen väheni hetkessä murto-osaan.
Vuonna 1968 kirkosta eroaminen tuli mahdolliseksi myös väestörekisterissä pelkän seurakuntatoimiston sijaan, siviilivihkiminen tuli mahdolliseksi myös vihkiviranomaisen virkahuoneen ulkopuolella ja siviilirekisteri muuttui väestörekisteriksi.
Vuonna 2003 eduskunta hyväksyi uuden uskonnonvapauslain. Laki mahdollisti eron uskonnollisesta yhteisöstä kirjallisesti, ja ero astuu heti voimaan, kun aikaisemmin laki edellytti henkilökohtaista käyntiä seurakunnassa ja kuukauden harkinta-aikaa. 12 vuotta täyttäneen lapsen asemaa uskontojen suhteen ei voinut enää muuttaa ilman lapsen omaa suostumusta.
Ateismia ja kirkosta eroamista on Suomessa leimannut mies- ja kaupunkivaltaisuus. Miehet eroavat kirkosta naisia useammin ja eroaminen on yleisempää kaupungissa kuin maaseudulla. Uskonnollisuuden arvostamisen on katsottu säilyneen paremmin maaseudulla kuin suurissa kaupungeissa ja tytöt ovat tutkimusten mukaan uskonnollisempia kuin pojat.
Lainsäädäntö > Varhaiskasvatus

Suomessa lasten päivähoidossa annetaan uskonnollista kasvatusta. Uskontokasvatuksen määrää lain lasten päivähoidosta ja sen toinen pykälä, joka lisättiin lakiin vuonna 1983. Kasvatuksessa on kunnioitettava lapsen huoltajien vakaumusta. Uskontokasvatuksen vaihtoehtona on elämänkatsomustietokasvatus. Perustuslain 11 § turvaamaa oikeutta ajatuksenvapauteen käyttää esiopetusikäisten kohdalla huoltaja, joka valitsee joko uskontokasvatuksen tai elämänkatsomustietokasvatuksen.
Vapaa-ajattelijain liitto on arvostellut päiväkodeissa tapahtuvaa lasten ääneen rukoiluttamista. Vapaa-ajattelijoiden mukaan rukoiluttaminen loukkaa lapsen perusihmisoikeuksiin kuuluvaa ajatuksenvapautta, jota tulee kunnioittaa.
Lainsäädäntö > Koulu

Suomen perustuslain 11 §:n 2 momentin perusteella ketään ei voida velvoittaa osallistumaan vakaumuksensa vastaisesti uskonnon harjoittamiseen. Tämän perusteella oppilasta ei voida velvoittaa osallistumaan jumalanpalvelukseen, uskonnolliseen päivänavaukseen tai muuhun uskonnolliseen tilaisuuteen.
Nykyinen käytäntö on, että oppilaan huoltaja ilmoittaa, jos oppilas ei osallistu uskonnon harjoittamiseen. Ilmoituksen voi tehdä kertaluontoisesti esimerkiksi kouluun ilmoittauduttaessa tai tapauskohtaisesti. Ilmoituksen jälkeen koulun on huolehdittava siitä, että oppilas ei osallistu kyseisiin tilaisuuksiin. Koululla on vastuu oppilaan turvallisuudesta myös silloin, kun oppilas ei osallistu koulun järjestämään uskonnolliseen tilaisuuteen. Koulu järjestää oppilaalle tilaisuuden ajaksi muuta toimintaa. Lukiossa ilmoituksen tekee oppilas itse.
Osa koulujen päivänavauksista on uskonnon harjoittamista. Vapaa-ajattelijain liiton entinen pääsihteeri Erkki Hartikainen valitti YK:n ihmisoikeuskomitealle, että lukion aamuhartaudet, kuten myös peruskoulun päivänavaukset loukkaavat kirkkoon kuulumattomien oikeuksia.
Uutta uskonnonvapauslakia säädettäessä hallitus esitti, että lakiin tulisi kirjata uusi menettelytapasäännöstö, jonka perusteella opetuksen järjestäjällä olisi ollut velvollisuus tiedottaa jumalanpalveluksista ja muista uskonnonharjoittamiseksi katsottavista tilaisuuksista oppilaiden vanhemmille sekä järjestää näiden tilaisuuksien ajaksi muuta toimintaa niille lapsille, jotka eivät hartaudenharjoitukseen osallistu. Eduskunta poisti kyseiset pykälät lakiehdotuksesta.
Lainsäädäntö > Kirkon ja valtion ero

Vapaa-ajattelijain liiton mielestä Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, joilla ei ole verotusoikeutta. Vapaa-ajattelijain liitto ja Suomen ateistiyhdistys vaativat lainsäädännössä muun muassa
valtionkirkkojärjestelmän purkamista niin, että missään yhteiskunnallisissa toimissa ei edellytetä eikä harjoiteta minkäänlaista uskonnollista toimintaa
uskontokunnille annettavan yhteiskunnallisen tuen lopettamista
uskonnon opetuksen lopettamista päiväkodeista, kouluista ja teologisten tiedekuntien lakkauttamista valtion yliopistoista
uskonrauha- ja jumalanpilkkalakien kumoamista
yleisen hautaustoimen siirtämistä valtiolle ja kunnille.
uskontokuntien verotusoikeuden ja avioliittoon vihkimisoikeuden poistaminen.
Vapaa-ajattelijoiden mukaan suomalaisille tärkein syy kuulua kirkkoon on kirkolle annettu hautausmaiden ylläpito, vaikka monissa eurooppalaisissa maissa kunnat hoitavat hautaustoimen. Vapaa-ajattelijoiden mukaan kirkolle on annettu käytännössä mahdollisuus hautaustoimen monopoliin, sillä kirkko saa yhteisöveroa vuosittain noin kaksi kertaa sen verran kuin kirkolta kuluu hautaustoimen ylläpitoon. Liiton mielestä uskonnon syrjivää erityisasemaa kuvaa  se, että yritykset maksavat Suomessa veroa kirkolle. Tämä on liiton mukaan kansainvälisesti ainutlaatuista.
Vapaa-ajattelijain mielestä kirkolliset juhlapäivät on poistettava virallisten vapaapäivien joukosta.
Lainsäädäntö > Sananvapaus

Suomessa vuoden 1734 lain rikoskaari määräsi jumalanpilkasta kuolemantuomion. Vuoden 1889 rikoslaissa oli jumalanpilkkaa koskeva pykälä. Vuodesta 1890 eteenpäin enimmäisrangaistus jumalanpilkasta oli neljä vuotta vankeutta ja vuodesta 1970 eteenpäin kaksi vuotta.
Vuonna 1999 tuli voimaan Suomen rikoslain 17 luvun 10 § uskonrauhan rikkomisesta. Lain mukaan uskonrauhan rikkomisesta voidaan tuomita sakkoihin tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi. Uskonrauhan rikkomiseen syyllistyy mikäli ”julkisesti pilkkaa Jumalaa tai loukkaamistarkoituksessa julkisesti herjaa tai häpäisee sitä, mitä uskonnonvapauslaissa tarkoitettu kirkko tai uskonnollinen yhdyskunta muutoin pitää pyhänä, tai meluamalla, uhkaavalla käyttäytymisellään tai muuten häiritsee jumalanpalvelusta, kirkollista toimitusta, muuta sellaista uskonnonharjoitusta taikka hautaustilaisuutta.” Uskonnonvapauslain 2 §:n mukaisesti uskonnollisella yhdyskunnalla tarkoitetaan evankelis-luterilaista tai ortodoksista kirkkoa tai rekisteröityä uskonnollista yhdyskuntaa. Vapaa-ajattelijain liitto on arvostellut rikosnimikettä tarpeettomana, koska muut lait suojelevat uskonnon harjoittamista häiritsemiseltä.
Lainsäädäntö > Uskonnottomien syrjintä

Kun Suomi liittyi 1990-luvun alussa Euroopan neuvostoon, perusoikeudet tuli kirjata perustuslakiin Euroopan ihmisoikeussopimuksen edellyttämällä tavalla. Ihmisoikeussopimuksessa mainitaan perusoikeutena ajatuksen-, omantunnon- ja uskonnonvapaus. Suomen perustuslaissa mainitaan ”uskonnon ja omantunnon vapaus”. Eduskunnan perustuslakivaliokunta mainitsi 1994 mietinnössään, että jos lakiin olisi kirjattu ehdotettu ilmaus ”vakaumuksenvapaus”, se olisi merkinnyt korostetusti ”uskonnottoman vakaumuksen” vapautta. Vapaa-ajattelijain liiton mukaan lakiin on täten jäänyt virhe, joka suosii uskontoja.
Elämänkatsomustietoa opiskelevien määrä oli 7,8 prosenttia kaikista Suomen peruskoululaisista vuonna 2018, kun se vuonna 2010 oli 3,3 %. Vaikka määrä on kasvussa, se on silti pienempi kuin uskontokuntiin kuulumattomien koululaisten osuus kaikista oppilaista, joka on noin 10–15 prosenttia.
Uskonnottomien etujärjestöjen mukaan uskonnottomat ovat suomalaisessa yhteiskunnassa suuri ja kasvava vähemmistöryhmä, mutta he joutuvat kokemaan usein syrjintää. Kaisa Virkkunen sanoo vuoden 2009 pro gradu -tutkielmassaan, että monet uskonnottomat voivat kokea olevansa epätasa-arvoisessa asemassa muihin nähden. Uskonnottomat voivat kokea olevansa syrjittyjä kouluissa kiusaamisen, koulujen uskonnollisten tilaisuuksien, koulujen uskonnonopetuksen, oman katsomusopetuksen puuttumisen, uskontojen edustajien suosimisen ja tapakulttuurin mahdollisuuksien suhteen. Virkkusen mukaan uskonnottomat voivat kohdata aikuisenakin yhteiskunnassa ennakkoluuloja uskonnottomuutensa vuoksi. Uskonnottomuus saattaa vaikuttaa myös työnsaantiin.
Pääkaupunkiseudun ateistit ry:tä edustavan Kimmo Sundströmin mukaan (2009) uskonnottomien syrjintä on jo vähentynyt, mutta se loppuu vasta sitten, kun Suomesta tulee oikeudellisesti uskontoriippumaton valtio.
Uskonnottomuus valtiollisissa elimissä

Tuomioistuimissa todistajana ja asiantuntijana valaa vannoessa, saa valita uskonnollisen valan tai uskontoneutraalin vakuutuksen. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei kuitenkaan ole pitänyt hyväksyttävänä, että henkilö joutuu tekemään selkoa uskonnollisesta vakaumuksestaan valaa annettaessa. Hallituksen esitys uskontoneutraalista vakuutuksesta hyväksyttiin ja se tuli voimaan tammikuussa 2016.
Aiemmin myös puolustusvoimissa sotilasvala vannottiin "kaikkivaltiaan ja kaikkitietävän Jumalan edessä" mutta vuodesta 2000 lähtien on voinut antaa myös uskontoneutraalin vakuutuksen. Heinäkuusta 2015 alkaen ei puolustusvoimissa myöskään velvoiteta osallistumaan jumalanpalveluksiin, vaikka kuuluisikin kirkkoon.
Uskonnoton tapakulttuuri

Uskonnottomaan tapakulttuuriin kuuluvat vuodenaikaisjuhlat sekä elämänkaarijuhlat kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuotuisjuhlat.
Suomessa avioliitto voidaan lain mukaan solmia eräiden uskontokuntien suorittamana vihkimisenä tai siviilivihkimisenä eli siviiliviranomaisen vahvistamana avioliittona. Siviilivihkimisen toimittaa laamanni, käräjätuomari tai henkikirjoittaja. Siviilivihkimisten osuus on lisääntynyt 2000-luvulla. Pääosa siviilivihkimisistä tapahtuu Suomessa maistraatin tiloissa virka-aikana, mutta monet parit ovat toivoneet myös mahdollisuutta maistraatin tilojen ja virka-ajan ulkopuoliseen vihkimiseen.
Lapsen synnyttyä voidaan järjestää nimiäiset, joissa lapsi esitellään suvulle ja perheystäville.
Nuoria aikuisuuteen valmistavaa koulutusta ovat järjestäneet uskonnottomien järjestöt 1800-luvulta alkaen. Saksalainen aikuistumiskoulu eli Jugendweihe päätetään juhlalla. Osallistuneille on annettu kunniakirja ja lahja, esimerkiksi rintakoru. Norjassa vuonna 2006 noin 17 % ikäluokasta kävi humanistisen aikuistumiskoulun.
Suomessa perustettiin vuonna 1990 uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry. Leiri käydään yleensä kahdeksannen tai yhdeksännen luokan jälkeen, 14–15-vuotiaana. Vuonna 2008 leirin kävi lähes 1 000 nuorta eli noin 1,5 % ikäluokasta. Nimensä Prometheus-leiri on saanut kreikkalaisen jumaltaruston Prometheus-titaanilta, joka varasti tulen jumalilta ja antoi sen ihmisille. Leirin tavoitteena on rohkaista nuoria pohtimaan asioita, hahmottamaan ja kehittämään omaa elämänkatsomustaan, kunnioittamaan itseään ja muita sekä ottamaan vastuun itsestään ja maailmasta. Leirin lopuksi järjestetään juhla, johon leiriläisten perheenjäsenet voivat osallistua. Juhlassa leiriläiset saavat päähänsä tuoreista oksista tai kukista tehdyn seppeleen ja kaulaansa hopeisen Prometheus-korun, jonka taakse on kaiverrettu leiriläisen nimi, leiripaikka ja leirin päättymispäivä.
Kansainvälisessä tutkimuksessa, jossa selvitettiin nuorten ajatuksia ennen rippikoulua vuonna 2008 ja rippikoulun jälkeen vuonna 2013, kävi ilmi että suomalaisnuorten kriittisyys kirkkoa ja uskonnollisia perinteitä kohtaan on lisääntynyt merkittävästi. Vuonna 2013 vastanneiden seurantaa jatketaan.
Uskonnottomiin hautajaisiin kuuluu perinteisesti musiikkia, saattopuhe ja kukkatervehdykset. Uskonnollisesta hautauksesta uskonnoton tilaisuus eroaa siinä, että uskonnolliset piirteet kuten ristit, virret ja uskonnollinen puhe ovat poissa.Kuolinilmoituksissa uskonnottomien tunnuksia ovat kristillisen ristin sijasta muut kuva-aiheet, vapaa-ajattelijoiden perinteisen liekkimaljatunnuksen lisäksi esimerkiksi kukat ja linnut. Uskonnottomille on Suomessa muutamia yksityisiä hautausmaita.
Vuonna 1999 perustettiin Prometheus-seremoniat Oy, jonka yhteistyökumppaneina ovat Vapaa-ajattelijain liitto, Suomen humanistiliitto ja Prometheus-leirin tuki. Pro-seremoniat tarjoaa uskontokuntiin sitoutumattomien juhliin tietoa ja palveluita.
Kirjallisuutta

Heinimäki, Jaakko & Niemelä, Jussi K.: Kamppailu Jumalasta: 12 erää uskosta.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-17-4
Ylikoski, Esa: ”Uskonnottomuus Suomessa”, Monien uskontojen ja katsomusten Suomi, s. 159-169.  (Toim. Illman, Ruth & Ketola, Kimmo & Latvio, Riitta & Sohlberg, Jussi. Kirkon tutkimuskeskuksen verkkojulkaisuja 48)  Kirkon tutkimuskeskus, 2017.  ISBN 978-951-693-359-0  Teoksen verkkoversio (pdf).[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Lisää luettavaa aiheesta Kirjallisuutta uskonnottomuudesta on Wikiaineistossa
Vapaa-ajattelijain liitto ry.
Elämänkatsomustiedon oppikirjat. Suomen ateistiyhdistys.
Uskonnottomat oppilaat koulussa[vanhentunut linkki]. Edu.fi. (PDF)
| n k  Uskonto Suomessa |
| --- | --- |
Alueittain:  Uusimaa Helsinki  Espoo  Vantaa  Tampere  Oulu  Turku  Jyväskylä  Kuopio  Lahti  Pori  Kouvola  Joensuu  Lappeenranta  Vaasa  Hämeenlinna  Seinäjoki  Rovaniemi  Mikkeli  Kokkola  Kajaani  Pietarsaari 
Kristinusko:  Historia  Protestantismi Luterilaisuus Evankelis-luterilaisuus  Baptismi  Metodismi  Vapaakirkollisuus  Adventismi  Helluntaiherätys  Evankelioimisliike  Uuskarsimaattisuus  Ekumeenisuus  Sitoutumaton  Anglikaanisuus  Katolisuus  Ortodoksisuus  Jehovan todistajat  Mormonismi 
Muut uskonnot:  Bahai-usko  Buddhalaisuus  Esoteerisuus Uuspakanuus  Vapaamuurarit  Islam  Juutalaisuus  Sikhiläisyys  Skientologia  Uskonnottomuus 
Mytologia:  Saamelainen muinaisusko  Suomalainen muinaisusko 
Wikiuutiset
Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää

| Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää> Sister Act 2: Back in the Habit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bill Duke
Käsikirjoittaja:   James Orr  Jim Cruickshank 
Tuottaja:   Scott Rudin  Dawn Steel 
Säveltäjä:  Miles Goodman
Kuvaaja:  Oliver Wood
Leikkaaja:  John Carter
Pääosat:   Whoopi Goldberg  Kathy Najimy  James Coburn  Maggie Smith 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Nunnia ja konnia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nunnia ja konnia 2 – Lisää säpinää on yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1993. Se on jatkoa elokuvalle Nunnia ja konnia ja pääosassa nähdään jälleen Whoopi Goldberg.
Deloris Van Cartier on palannut laulajaksi, mutta hänen apuaan tarvitaan luostarissa. Alueen koululla opettajina toimivat nunnat ja munkit ovat avuttomia, oppilaat eivät välitä opiskelusta ja koulu on yhtä kaaosta. Päälle päätteeksi koulun johtaja aikoo lakkauttaa koulun ja rakentaa sen paikalle pysäköintitalon. Ainoa mahdollisuus säilyttää koulu on voittaa vuotuinen laulukilpailu ja saada koululle takaisin sen entinen maine.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 turhaksi jatko-osaksi sanottu elokuva saa kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
J

J (j) on latinalaisten ja myös suomen aakkosten kymmenes kirjain. J-kirjaimen nimi on suomen kielessä jii ja äännearvo [j].
Kyrillisessä kirjaimistossa latinalaista J-kirjainta vastaavat Й (й) ja kyrillinen Ј (ј). Kreikkalaisessa kirjaimistossa sillä ei ole suoraa vastinetta.
Historiaa

J ei alkuaan kuulunut kreikkalaiseen, etruskien eikä latinalaiseen kirjaimistoon. Foinikialaisessa ja sitä varhaisemmissa seemiläisissä kirjoitusjärjestelmissä aina varhaisimpaan tunnettuun edeltäjään kantasiinailaiseen kirjoitukseen oli kyllä kirjoitusmerkki j-äänteelle: ulkoasultaan pikemmin poikkiviivallista Z:aa tai Y:tä muistuttava jōd (kirjaimen foinikialainen nimi). Kreikkalaiset kuitenkin omaksuivat sen ensisijaisesti vokaalin i kirjoitusmerkiksi, joka tosin vokaalin edellä ääntyi [j].
Tämän seurauksena niin kreikassa, etruskissa kuin latinassakin I-kirjaimella merkittiin sekä i-vokaalia että j-konsonanttia (tai puolivokaalia). Keskiajalla J-mäistä I:n muotoa käytettiin kyllä ajoittain eri tarkoituksiin, mm. kauno- tai kursiivikirjoitusmuotona tai kirjoitettaessa roomalaisia numeroita osoittamaan lukusanan loppua: XIJ = XII = 12. Erillistä äänettä osoittavaksi kirjaimeksi J vakiintui vasta aivan keskiajan lopulla, noin 1500-luvulla.
Nykyään kirjoitetaan kuitenkin yleensä J:llä myös sellaiset roomalaiset nimet, joissa tämä äänne esiintyy, esimerkiksi Juvenalis (alkujaan Iuvenalis).lähde?
J suomen kielessä

Vielä suomen kirjakieltä luotaessa 1500-luvulla I–J-ero ei ollut vakiintunut, joten Mikael Agricolan kielessä j-äänteen yleisin kirjoitusasu oli I: ia ’ja’, iotca ’jotka’, kiria ’kirja’. Harvemmin hän käytti J:tä tai IJ:tä (Jumala, tyhije ’tyhjä’) sekä sisällä sanassa Y:tä (söyan ’syöjän’), G:tä tai GH:ta (welgilleni ’veljilleni’, wäighy ’väijyy’). Toisaalta J-kirjain tai IJ-yhdistelmä saattoivat esiintyä i:n merkkinä etenkin i-loppuisten diftongien tapauksessa (taijuan ’tajuan’, etteij ’ettei’), joskus muulloinkin (jstupi ’istuu’; luetaan [istupi]).
Nykysuomessa J-kirjaimella merkitään soinnillista palataalista puolivokaalia [j], mikä on siis myös kirjaimen alkuperäinen äännearvo latinalaisessa kirjoitusjärjestelmässä aina siitä asti, kun kirjainta on käytetty. Yleiskielessä j-äänne esiintyy vain lyhyenä, mutta murteittain se geminaatioilmiöiden kuten yleisgeminaation vuoksi voi esiintyä myös pitkänä (jj, esim. ajjaa).
J muissa kielissä

Useissa eurooppalaisissa kielissä J äännetään samoin kuin suomessakin. Näin on kaikissa latinalaisin kirjaimin kirjoitetuissa slaavilaisissa ja uralilaisissa kielissä (esim. puolassa, tšekissä; unkarissa, virossa), balttilaisissa kielissä (liettuassa ja latviassa), albaniassa sekä maltassa.
Baskissa puolivokaalinen [j] on J:n yksi mahdollinen ääntämys soinnittoman frikatiivin [x] tai [ʝ] (puolivokaalisen j:n vahvempihälyinen frikatiivimuunnelma) ja soinnillisen palataaliklusiilin [ɟ] ohella.
Äänteenmuutosten seurauksena kuitenkin alkuperäinen j-äänne on voinut kielittäin muuttua, ja kun kirjoitusasu on pysynyt ennallaan, J-kirjaimen äännearvo on muuttunut. Esimerkiksi romaanisissa kielissä J, milloin sitä ylipäänsä käytetään – italiassa ei – on aina jotakin muuta kuin [j]. Ranskassa, portugalissa ja romaniassa se osoittaa soinnillista postalveolaarista sibilanttia [ʒ], espanjassa soinnitonta velaarista tai uvulaarista frikatiivia [x] ~ [χ] ja katalaanissa joko sibilanttia [ʒ] tai soinnillista postalveolaarista affrikaattaa [d͡ʒ].
Germaaniset kielet jakautuvat J:n käytöltään kahtia. Manterella puhuttavissa saksassa, hollannissa (ja afrikaansissa) ja pohjoismaisissa kielissä kuten ruotsissa samoin kuin islannissa J on [j], mutta englannissa se on yleisimmin soinnillinen postalveolaarinen affrikaatta [d͡ʒ]. Kaikissa näistä kielistä voi sitaattilainoissa esiintyä muitakin ääntämistapoja.
Kelttiläisissä kielissä J-kirjain ei ole (omaperäisessä sanastossa) käytössä.
Turkissa J on soinnillinen postalveolaarinen sibilanttia [ʒ].
Muita esitystapoja

Morseaakkosissa J merkitään: .---
Radioaakkosissa J on suomalaisen standardin mukaan Jussi ja NATO-standardin mukaan Juliett
Pistekirjoituksessa (Braille) J merkitään:
Tietokoneissa J koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | J | j |
| --- | --- | --- |
| ASCII | 74 | 106 |
| Unicode | U+004A | U+006A |
J-kirjaimen merkityksiä > Pienen j:n merkityksiä

j on fysiikassa ja matematiikassa joskus imaginaariyksikön symboli. Yleensä käytetään i-kirjainta.
j merkitsee matematiikassa y-akselin suuntaista yksikkövektoria.
J-kirjaimen merkityksiä > Ison J:n merkityksiä

J on SI-järjestelmässä energian yksikkö joule.
J on hitausmomentin tunnus (usein myös I).
J on aikoinaan ollut I:n ohella jodin kemiallinen merkki. Nykyisin jodin merkkinä käytetään yksinomaan I:tä.
J ajoneuvon kansallisuustunnuksena tarkoittaa Japania.
J tarkoittaa pelikorteissa jätkää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J Wikimedia Commonsissa
Urheiluopistosäätiö

| Urheiluopistosäätiö |
| --- | --- |

Perustettu:  1952
Kotipaikka:  Mäkelänrinteen uintikeskus Mäkelänkatu 49 00550 Helsinki
Tarkoitus:  urheilu- ja liikuntakasvatus
Johtaja:  Jukka Hako
Hallitus:   Perttu Puro  Laura Andersson  Erkki Kokkonen  Heikki Nykänen  Roosa Rusanen  Sanna-Mari Viitanen 
Tase:  yli 50 milj. € (2015)
Apurahat:  509 000 € / vuosi
Jakoala:  urheiluapurahat tutkimusapurahat
Säätiön sivut
Urheiluopistosäätiö on vuonna 1952 perustettu Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen lähisäätiö. Säätiön tarkoituksena on tukea urheilu- ja liikuntakasvatusta Suomessa. Säätiö määrittää itsensä apurahasäätiöksi sekä Pajulahden urheiluopiston omistavana laitossäätiönä.
Säätiön alkupääoma on peräisin Työväen Urheiluliitolta, joka luovutti Pajulahden urheiluopiston ja muun keskeisen omaisuutensa uudelle säätiölle. Taustalla vaikutti vasemmistopuolueiden keskinäinen taistelu työväenjärjestöistä ja niiden omaisuudesta. Säätiö oli osa SDP:n sisäisiä kiistoja, kun se tarjosi järjestölliset voimavarat yhdelle taiston osapuolista. Vuoden 2023 apurahabudjetti on 509 000 euroa.
Säätiön toiminta vakiintui 1960-luvulla ja se ryhtyi laajentamaan toimenkuvaansa urheilutilojen rakentamiseen sekä liikuntapalvelujen tarjontaan myös Helsingissä. Säätiön toiminan keskissä on ollut Pajulahden urheiluopisto moninaisine toimintamuotoineen. Liikuntakasvatuksen ohessa säätiö on rakentanut vakavaraisuutta sijoitustoiminnalla.
Emosäätiöllä on sijoitusomaisuutta, jonka tuotosta se jakaa urheilu- ja tutkimusapurahoja, minkä ohessa se on osallistunut urheilu- ja valmennushankkeiden toteuttamiseen. Säätiökonserniin kuuluu maa-, kiinteistö- ja sijoitusomaisuutta sekä Lahden Nastolassa sijaitseva Liikuntakeskus Pajulahti, joka on yleishyödyllinen yhtiö Valtakunnallinen valmennus- ja liikuntakeskus Oy. Säätiö on myös Helsingissä sijaitsevan Urhea-hallin perustajaosakas.
Hallinto

Urheiluopistosäätiötä hallinnoi hallitus ja valtuuskunta. Urheiluopistosäätiön toimitusjohtaja on Jukka Hako
Hallinto > Valtuuskunta

Säätiön sääntöjen mukaan valtuuskunnan tulee edustaa eri urheilupiirien ohella myös työväenliikkeen eri osia. Käytännössä valtuuskunta on koottu SDP:n poliitikoista sekä sosialidemokraatisen liikkeen järjestö- ja talousvaikuttajista. SDP:n piirissä säätiö on yleisesti mielletty kuuluvaksi omaan yhteisöön.
Säätiön valtuskuntaa johtavat valtiotieteen maisteri Paavo Lipponen (pj.), opetusneuvos Arpo Heinonen (vpj.) sekä voimistelunopettaja Sirkka-Liisa Vehviläinen (vpj.).
Hallinto > Hallitus

Urheiluopistosäätiön hallituksen puheenjohtajana toimii toimitusjohtaja Perttu Puro. Muita hallituksen jäseniä ovat valtiotieteiden maisteri Laura Andersson (vpj), johtaja Erkki Kokkonen, toimitusjohtaja Heikki Nykänen, liikunnanohjaaja AMK Roosa Rusanen sekä yhteiskuntatieteiden maisteri Sanna Viitanen.