Laeista
Sisältö > Kirja III

Kirjassa III Cicero esittää ehdotuksensa valtiomuodoksi ja virkamiehiä koskeviksi laeiksi. Ciceron mukaan valtiomuodon tulee kaikin tavoin tähdätä siihen, että valtiota johdetaan oikein eikä väärämielisesti. Hänen esittämänsä valtiomuoto on näennäisesti demokraattinen, mutta silti monella tavoin aristokraattinen, sillä sitä johtaa senaatissa istuva parhaimmisto, jolla on järkeä, oikeustajua ja ylevää näkemystä. Lait perustuvat jälleen luonnonoikeuteen sekä Rooman kahdentoista taulun lakeihin. Ciceron lakien peruspiirteet ovat seuraavat:
Oikeusjärjestelmä
Cicero katsoi, että hänen aikansa oikeusistuinten toimintaan oli liian helppoa vaikuttaa lahjuksilla tai häikäilemättömyydellä. Siksi hän halusi palauttaa oikeuden takaisin kansan käsiin. Tapauksissa, joissa rangaistus oli kuolema tai maastakarkotus, tuomitsisi comitia centuriata, kun taas muissa tapauksissa oikeutta jakaisi concilium plebis. Oikeuden istuntoja johtaisi edelleen viranomainen, kuten preettori tai jopa konsuli. Sama viranomainen pitäisi huolen rangaistuksen täytäntöönpanosta. Siviilioikeudenkäynneissä tuomioista olisi valitusoikeus, mutta sotaretkien aikana oikeutta ei olisi.
Senaatti
Ciceron laeissa senaatti ei olisi enää pelkkä neuvoa antava elin, vaan sillä olisi todellista lainsäädäntövaltaa, ja sen päätökset olisivat sitovia. Senaatin jäsenyyteen olisivat oikeutettuja kaikki aiemmat viranhaltijat. Ciceron tekemä muutos vaikuttaa lisäävän demokratiaa, mutta Cicero puolustaa tätä sanomalla, että puoliaristokraattinen senaatti toimisi vastavoimana demokraattiselle kansankokoukselle. Lisäksi Cicero ehdottaa, että kensorit poistaisivat viroista väärinkäytöksiin syyllistyneet. Senaattia rangaistaisiin esimerkiksi ahneudesta, koska muutoin sellainen leviäisi koko kansaan. Kahdella konsulilla, preettorilla, diktaattorilla, tribuuneilla ja muilla vastaavilla viranhaltijoilla olisi oikeus olla läsnä senaatin kokoontumisissa.
Viranhaltijat
Ciceron järjestelmä säilyttäisi (hänen yleisen konservatiivisuutensa mukaisesti) roomalaisen yhteiskunnan perusrakenteen. Uudistusten tarkoituksena on lähinnä estää yhteiskunnan rappeutuminen. Ciceron tasavallan viranhaltijoita olisivat:
Kvestorit, joiden virka säilyisi samanlaisena kuin ennenkin, mutta virka ei enää olisi ensimmäinen askel roomalaisella virkamiesuralla, jota kutsuttiin nimellä cursus honorum.
Uusi virka, joka olisi vastuussa vankien turvallisuudesta ja tuomioiden täytäntöönpanosta. Päämääränä oli mahdollisesti triumviri capitales -viran muuttaminen tehtäväksi, jonka haltija valitaan äänestyksellä.
Rahanlyöjät, triumviri monetales -viran uudistus.
Decemviri stlitibus iudicandis -viran laajennos, johon kuuluisi muitakin tehtäviä kuin tuomitseminen kansalaisuus- ja vapaus/orjuus-tapauksissa. Cicero ei kuitenkaan täsmennä asiaa.
Ediilit, joiden vastuulla olisivat edelleen julkiset työt ja hyvinvointi. Ciceron mallissa tämä virka toimisi cursus honorumin ensimmäisenä askeleena.
Kensorit, joilla olisi edelleen perinteiset tehtävänsä eli väestönlaskennan suorittaminen sekä senaatin jäsenten kelpoisuuden varmistaminen. Cicero uudisti tehtävän äänestyksellä valituksi sekä poisti vaatimuksen, että kensoreiden piti olla aiemmin toiminut konsulina. Kensoreiden tehtävänä olisi myös lakien tulkitseminen. Viranhaltijoiden virkakauden päättyessä näiden tulisi antaa selonteko toimistaan kensoreille, jonka jälkeen kensorit tekisivät päätöksen siitä, onko henkilöllä oikeus jatkaa senaatin jäsenenä.
Preettori, jonka vastuulla olisivat siviilioikeusjutut ja muut siviilitapaukset. Hänen alaisuudessaan olisi samoin valtuuksin toimivia avustajia, jotka senaatti ja kansankokous nimittäisivät.
Kaksi konsulia, joilla olisi jaettu kuninkaisiin palautuva valta, olisivat edelleen kaiken huipulla.
Diktaattori. Hätätilassa senaatti voisi nimittää diktaattorin, jolla olisi rajoittamaton valta kuuden kuukauden ajan. Diktaattori valitsisi ratsuväestä vastaavan upseerin magister equitum, joka toimisi myös preettorina.
Kansantribuunit, joilla olisi edelleen veto-oikeus ja jotka nauttisivat edelleen koskemattomuutta. Näillä olisi oikeus osallistua senaatin istuntoihin. Quintus vastustaa kansantribuunien oikeuksien säilyttämistä ennallaan, sillä katsoo näiden olevan valtiota epävakauttava voima. Siksi hän ehdottaa näiden oikeuksien rajoittamista Sullan lakien mukaisesti. Cicero kuitenkin katsoo, että vaikka kansantribuuneilla onkin liikaa valtaa, kansan valta ilman näitä johtajia olisi vielä väkivaltaisempaa.
Kaikkiin näihin tehtäviin valittaisiin viranhaltijat vuodeksi, lukuun ottamatta kensoreita, joiden kausi kestäisi viisi vuotta, sekä diktaattoria, jonka kausi olisi rajoitettu kuuteen kuukauteen. Kenelläkään ei olisi oikeutta toimia samassa virassa kahdesti kymmenen vuoden jaksolla. Kaikkien virkojen ikärajat säilyisivät samoina kuin ne olivat siihenkin saakka olleet.
Jos kumpikin konsuli tai diktaattori kuolee tai jättää viran, kaikki muut viranhaltijat kvestorista ylöspäin poistetaan virasta. Tällöin senaatti nimittää interrexin järjestämään uudet vaalit mahdollisimman pian.
Kansankokoukset
Kansankokoukset olisivat myös lakiasäätäviä elimiä. Niiden tuli olla vapaita väkivallasta. Sekä senaatissa että kansankokouksessa ylimmällä paikalla olevalla viranomaisella olisi veto-oikeus päätöksiin.
Äänestäminen ja lait
Äänestykset olisivat avoimia, jotta petokset voitaisiin heti havaita, minkä tarkoituksena oli estää Ciceron ajalle yleinen lahjominen. Samalla Ciceron malli oli myös elitistinen: hän katsoi, että valtaa pitävien ylempien luokkien tulee tietää, miten kansa äänestää; kun taas tavallinen kansa voi näin ottaa mallia siitä, miten ylemmät luokat äänestävät.
Mikään laki ei saanut kohdistua pelkästään yhteen henkilöön. Tämä oli selvästi vastaus Clodiukselle, joka oli vuonna 58 eaa. vaatinut Cicerolle maastakarkotusta vaatimalla lakia, jonka mukaan kaikki sellaiset viranomaiset oli karkotettava, jotka olivat toteuttaneet kuolemantuomion ilman kansankokouksen päätöstä – Cicero oli tehnyt juuri näin Catilinan salaliiton tapauksessa.
Viranomainen ei voinut toteuttaa kuolemantuomiota tai kansalaisoikeuksien poistoa ilman comitia centuriatan suorittamaa äänestystä. Lahjomisesta ja lahjusten vastaanottamisesta rangaistaan ankarasti. Lait kirjoitettaisiin virallisesti ylös, mistä oli Ciceron mielestä lipsuttu.
Auguurit
Ciceron mukaan valtion oikeudenmukaisuutta valvovat viime kädessä auguurit, jotka tulkitsevat enteitä valtion parhaaksi, ja joille johtavien virkamiesten tulee osoittaa kuuliaisuutta: ”Hyvän auguurin tulee muistaa, että hänen on oltava käytettävissä valtion kohtalon hetkinä, että hänet on nimitetty suurimman ja parhaimman Juppiterin neuvonantajaksi ja apulaiseksi [...] ja että määrätyt taivaan alueet on uskottu hänen huostaansa, jotta hän niiden avulla voisi usein auttaa valtiota.” Myös Cicerolla itsellään oli auguurin virka.
Käsikirjoitus katkeaa kesken sen jälkeen, kun Cicero ja Quintus keskustelevat kansalaisten ja virkamiesten oikeuksista.