stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veiksel

| Veiksel Wisła |
| --- | --- |
 Veiksel Varsovassa.
Alkulähde:  Barania Góra
Laskupaikka:  Gdańskinlahti
Maat:  Puola
Pituus:  1 064 km
Virtaama:  1 100 m³/s
Valuma-alue:  194 000 km²
 Veikselin valuma-alue.
Veiksel (puol. Wisła) on Puolan läpi virtaava ja maan pisin joki. Sen pääuoman pituus on 1 064 kilometriä.
Joen valuma-alue on 194 000 neliökilometriä. Se kattaa suuren osan Puolaa ja alueita myös Slovakiasta, Ukrainasta ja Valko-Venäjästä. Joen keskivirtaama on 1 100 kuutiometriä sekunnissa. Veiksel laskee Gdańskinlahteen Itämeressä.
Joen pääuoman varrella sijaitsevat muun muassa Krakovan, Varsovan, Toruńin ja Gdańskin kaupungit. Jokisuiston muissa haaroissa ovat muun muassa  Tczew, Malbork ja Elbląg.
Veikselin sivujokia ovat Bug, San ja Wisłoka.
Veiksel alkulähteensä läheisyydessä.
Veikselin haara, Motława, Gdańskissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veiksel Wikimedia Commonsissa
Varjoja Kannaksella

| Varjoja Kannaksella |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Erkki Uotila Theodor Luts
Käsikirjoittaja:  Eero Pursi Antti Metsalo
Säveltäjä:  Pekka Attinen Robert von Essen
Kuvaaja:  Eino Kari
Leikkaaja:  Eino Kari
Pääosat:  Dolly von Alfthan Matti Lehtelä Ensio Jouko Aarno Kivistö Anna-Liisa Sarvanto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fenno-Filmi
Ensi-ilta:  7. marraskuuta 1943
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 990 948 mk
Edeltäjä:  Salainen ase
Seuraaja:  Hiipivä vaara
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varjoja Kannaksella on suomalainen elokuva vuodelta 1943. Toisen maailmansodan kynnykselle ajoittuva elokuva kertoo Karjalankannaksen linnoitustöihin liittyvistä juonitteluista, joita insinööri Teräs ja vastavakoilu alkavat ruotia.
Elokuva on Fenno-Filmin vakoilutrilogian toinen osa, ensimmäinen on Salainen ase ja kolmas Hiipivä vaara.
Juoni

On kesä 1939, ja Karjalankannaksella tehdään linnoitustöitä, joita johtaa insinööri Aarno Teräs. Töitä sabotoidaan, ja Teräs alkaa selvittää tihutyötä. Läheiseen Runolinnan täysihoitolaan saapuu Aarnon rakastettu Birgit Lahti. Kun Aarno saapuu vastaanottamaan morsiantaan asemalle, hän kohtaa sattumalta myös entisen rakastettunsa Veronica Sorrenton. Birgitin epäilyt Aarnon ja Veronican suhteen laadusta alkavat horjuttaa hänen ja Aarnon rakkautta. Sabotöörien majapaikkana toimii Tuomen romukauppa. Tuomi apureineen suunnittelee haurastuttavan aineen lisäämistä betoniseokseen.
Vastavakoilu ryhtyy ottamaan selvää Runolinnan epämääräisistä asukkaista. Kirjailija Someron kautta saa alkunsa huhu, että linnoitustöiden piirustukset ovat Aarno Teräksen salkussa. Rosvot varastavat salkun, mutta sieltä löytyy ainoastaan roskapaperia. Niinpä konnat päättävät kidnapata Birgitin saadaakseen piirustukset Teräkseltä. Somero osoittautuu vastavakoilun luutnantiksi. Rosvojen pääjehu Kausalainen toimittaa Veronican avulla Birgitille väärennetyn kirjeen, jossa sovitaan Birgitin ja Aarnon tapaamisesta huvimajalla. Aarno saa saman viestin. Hän ja Birgit joutuvat rikollisten ansaan, mutta Somero pelastaa heidät.
Birgit ja Aarno tekevät vihdoin sovinnon. Somero saa vakoilurenkaan päällikön satimeen, ja paljastuu, että tämä on Runolinnassa asustellut leskirouva Berg.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dolly von Alfthan  | … |  Veronica Sorrento   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Ville Somero   |
|  Ensio Jouko  | … |  Kausalainen   |
|  Aarno Kivistö  | … |  Aarno Teräs   |
|  Anna-Liisa Sarvanto  | … |  Birgit Lahti   |
|  Verna Piponius  | … |  neiti Lindström   |
|  Sven Relander  | … |  Suhonen   |
|  Aune Häme  | … |  rouva Berg   |
|  Runar Schauman  | … |  Maximov   |
|  Eero Leväluoma  | … |  Tuomi   |
|  Vilho Siivola  | … |  ”Limppunaama”, Tuomen apulainen    |
|  Erkki Uotila  | … |  kapteeni Karvonen    |
|  Joel Asikainen  | … |  radistivääpeli    |
|  Kerttu Salmi  | … |  keittäjä    |
|  Eino Haavisto  | … |  nimismies    |
|  Reijo Taipale  | … |  Matti, karjalainen sotilaspoika    |
|  Oiva Turunen  | … |  tunnistamaton rooli    |
|  Urho Virta  | … |  työnjohtaja Jussila    |
|  Väinö Jokinen  | … |  tunnistamaton rooli    |
|  Lauri Korpela  | … |  työmies    |
|  Tauno Lehtihalmes  | … |  työnjohtaja    |
|  Pentti Saares  | … |  vänrikki Korpi    |
|  Fritz-Hugo Backman  | … |  vartiopäällikkö    |
|  Väinö Hartonen  | … |  sabotööri    |
|  Meeri Tikkanen  | … |  Aili, kanttiinin tyttö    |
|  Armand Lohikoski  | … |  päivystävä luutnantti    |
|  Assi Raine  | … |  Aino, täysihoitolan sisäkkö    |
|  Reino Jokilehto  | … |  tunnistamaton rooli    |
|  Matti Aro  | … |  työmies    |
|  Urho Westman  | … |  kuriirivänrikki    |
|  Lennart Vaikonpää  | … |  poliisi    |
|  Ema Vinermo  | … |  roisto   |
Tuotanto

Varjoja Kannaksella kuvattiin kesällä 1943. Ulkokuvat otettiin Helsingin maalaiskunnan Herttoniemessä ja Vuosaaressa sekä Munkkiniemen uimarannalla. Studiokuvakset tehtiin Teknillisen Korkeakoulun ylioppilaskunnan talossa Polilla Helsingin Lönnrotinkadulla.
Vastaanotto

Varjoja Kannaksella menestyi ensi-iltavuotensa keskitasoa heikommin. Se tuotti voittoa vain 179 790 markkaa.
Varjoja Kannaksella ei jäänyt vaille aikalaiskriitikoiden kiitoksia, mutta se arvioitiin heikommaksi kuin Fenno-Filmin aiempi vakoiluelokuva Salainen ase. Juonta pidettiin jännittävänä ja vauhdikkaana. Elokuvan rakkausjuoni sen sijaan teilattiin ”väkisin liitetyksi”.
Huomioita

Jatkosodan jälkeen Varjoja Kannaksella -elokuvan nimi lyhennettiin sotasensuurin vaatimuksesta muotoon Varjoja. Kaikki viittaukset juonittelijoiden yhteyksistä Neuvostoliittoon poistettiin. Elokuvan viimeinen niin sanottu avainkaupunkiesitys oli Vaasassa 1948.
Elokuva on julkaistu myös DVD:nä.
Vasemmalta Birgit (Sarvanto), Aarno (Kivistö) ja Veronica (von Alfthan).
Veijo Miettinen

Veijo Miettinen on Tekniikka&Talous -lehden kolumnisti, joka on piiloutunut salanimen taakse. Hän aloitti lehden kolumnistina 1980-luvun alussa, jolloin lehden nimi oli Insinööriuutiset. Nimimerkin takana epäillään olevan kaksikko Kalle Isokallio ja Heikki Lehmusto.
Veijo Miettisen kolumnit keskittyvät politiikan ja talouselämän aiheisiin. Keventävänä osuutena ovat vitsit, joihin on toisinaan sekoitettu ajankohtaisia hahmoja tai tapahtumia. Tämä yhdistääkin nimimerkin Isokallioon ja Lehmustoon, joiden tiedetään olevan erään vitsikirjasarjan toimittajina nimimerkeillä Henrik Muste ja Kari Kallis.
Teksteihin Veijo Miettinen on kuitenkin muovattu eläväksi ihmiseksi työpaikkoineen ja perheineen. Tätä kautta hänen teksteihinsä on saatu mukaan yrityselämä, jota teksteissä kritisoidaan esimerkiksi johtoportaan kosteista lounaista ja metsästysreissuista. Firman henkilöjohtamiseenkin annetaan hiukan vinoa ohjeistusta, kuten että firmaan olisi palkattava mahdollisimman huono työntekijä, jonka syyksi voidaan laittaa kaikki epäonnistumiset.
Pakinakokoelma

Perusinsinööri Veijo Miettinen. Otava 2000 ISBN 951-1-16776-6
Aiheesta muualla

Perusinsinööri Veijo Miettinen : 18 artikkelia. Tekniikka&Talous.
Pernaja

| Pernaja Pernå> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Loviisa |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°26′55″N, 026°01′55″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Itä-Uudenmaan maakunta
Seutukunta:  Loviisan seutukunta
Kuntanumero:  585
Hallinnollinen keskus:  Pernajan kirkonkylä
Perustettu:  –
Kuntaliitokset:  Osa Loviisaan (1923)
Liitetty:  2010
– liitoskunnat:  Loviisa Ruotsinpyhtää Liljendal Pernaja
– syntynyt kunta:  Loviisa
Pinta-ala:  1 107,07 km²  (1.1.2009)
– maa:  419,47 km²
– sisävesi:  7,33 km²
– meri:  680,27 km²
Väkiluku:  3 961   (31.12.2009)
– väestötiheys:  9,44 as./km² (31.12.2009)
Ikäjakauma:  2008 
– 0–14-v.:  17,6 %
– 15–64-v.:  65,0 %
– yli 64-v.:  17,4 %
Pernaja (ruots. Pernå) on entinen Suomen kunta ja keskiajalla perustettu kirkkopitäjä Uudenmaan maakunnassa. Pernajan kunta on myöhemmin kuulunut Itä-Uudenmaan maakuntaan ja Etelä-Suomen lääniin. Kunta liitettiin vuonna 2010 Loviisan kaupunkiin. Pernajassa asui vuonna 2009 3 961 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 1 107,07 km², josta 419,47 km² oli maata ja 7,33 km² sisävesialueita. Kunta oli kaksikielinen, 58 prosenttia asukkaista puhui ruotsia ja 40 prosenttia suomea. Pernajan naapurikunnat olivat Lapinjärvi, Liljendal, Loviisa, Myrskylä, Porvoo ja Ruotsinpyhtää.
Pernaja liitettiin vuoden 2010 alussa Loviisaan yhdessä Liljendalin ja Ruotsinpyhtään kanssa.
Nimen etymologia

Pernajan nimi esiintyy ensimmäisen kerran latinankielisessä lähteessä vuonna 1352 muodossa Perna tai Pernea. Paikannimi palautuu todennäköisesti viron kielen lehmusta tarkoittavaan sanaan pärna (vrt. vanha suomen kielen sana pärnä.) Nimi on Virossa yleinen monissa muodoissa. Esimerkiksi kaupunginnimi Pärnu on samaa kantaa.
Maantiede

Pernajan alue käsittää pääosin Pernajanlahden ympäristöä.
Suurimpia järviä ovat Hamarinjärvi, Hopjärvi (neljäsosa), Niinijärvi, Paavalinkylänjärvi, Riikinjärvi, Sarvilahdenjärvi ja Vanhankylänjärvi. Suurimmat saaret ovat Sarvisalo ja Keipsalo. Pernajanlahden ympäristö ja Koskenkylän jokilaakso kuuluvat valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin. Pernajanlahden merialue kuuluu myös suojeltuun Natura 2000-alueeseen.
Historia

Pernaja on ollut rautakaudella hämäläisten aluetta. Hämäläisasutus oli keskittynyt Sarvilahden ja Mertalahden alueille, vaikka asutusta oli muuallakin. Alueen suomenkieliset paikannimet viittaavat paikoin kalastukseen ja metsästykseen. Tästä on päätelty, että hämäläiset metsästäjät ja kalastajat käyttivät aluetta muinoin myös nautinta-alueenaan muutamia kuukausia kerrallaan. Kaikki Pernajan vanhat kylännimet ovat suomalaisperäisiä ja myös rannikon saarten, lahtien ja niemien nimet ovat alun perin suomenkielisiä.
Ruotsalainen kolonisaatio alkoi Itä-Uudellemaalle ja siten myös Pernajaan 1300-luvun alussa. Kolonisaation on katsottu tapahtuneen niin sanottun toisen ristiretken jälkeen ruotsalaisten voitettua hämäläiset. Paikka mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä vuonna 1352.  Alueen kaikki ruotsinkieliset paikannimet ovat peräisin keskiajalta.  Nimistötutkimusten mukaan esimerkiksi paikannimi Rike tarkoitti alun pitäen Riihijokea. Ike-loppu viittaa jokeen.
Riihen olemassaolo puolestaan viittaa maanviljelyyn ja merkitsee ympärivuotista asutusta.
Samanlaisia suomenkielisperäisiä nimiä ovat myös Porvoon puolella Ylike eli Ylijoki sekä Pernajassa sijaitseva Tervik, jonka alkumuoto oli Tervajoki, sittemmin Tervike. Keskiajalla alue ruotsalaistui siinä määrin, että kaikkien kylien nimistö oli viimeistään 1700-luvulla asiakirjoissa enemmistöltään ruotsalainen.
1900-luvulla Pernajan Kabbölessä eli myös virolainen yhteisö, Kabbölen virolaiset.
Nähtävyydet > Agricolan puistikko

Pernajan kirkonkylällä sijaitsee Agricolan puistikko, noin 1400-luvulla rakennettu harmaakivikirkko sekä Mikael Agricolan muistomerkki. Pernajan Torsbyssä, Agricolantiellä, on sijainnut Mikael Agricolan synnyinkoti. Paikalla on nykyisin nähtävyytenä muistomerkki.
Nähtävyydet > Kartanoita

Pernajassa on myös lukuisia historiallisia kartanoja mm. Suur-Sarvilahden kartano, Malmgårdin kartano, Tervikin kartano sekä Tjusterbyn kartano.
Nähtävyydet > Forsbyn ruukki

Pernajan Koskenkylässä sijaitsee Forsbyn ruukkialue, joka perustettiin jo vuonna 1682. Alue kuuluu Museoviraston valtakunnallisti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Nähtävyydet > Muistomerkkejä

Hamnskärissä on sukellusvene UC-57:n muistomerkki, joka paljastettiin 12. elokuuta 1934. Tilaisuudessa oli mukana viisi sukellusveneellä Suomen suuriruhtinaskuntaan Preussista tullutta suomalaista jääkäriupseeria.
Hardomissa on osasto Brandenstein Hardomin taistelusssa 11.4.1918 kaatuneiden muistomerkki. Kaatuneita olivat musketöörit Johann Baltes, Karl Maire, August Plage ja Ewald Karl Postayer sekä korpraali Heinrich Gerling reservin jalkaväkirymentti 225:nnen 1. komppaniasta.
Nähtävyydet > Ryssön linnoitus

Pernajassa sijaitsi aikanaan myös venäläisten Ryssön saarelle 1700-luvulla rakentama Ryssön linnoitus.
Kyliä

Bagarböle, Baggböle, Baggnäs, Bergby, Blybergs, Böle, Erlandsböle, Fasarby, Garpgård, Gerby, Gislarböle, Gislom, Greggböle, Grevböle, Haddom, Hartola (Hardom), Hormnäs, Horslök, Hämeenkylä (Tavastby), Härkäpää (Härpe), Idlax, Isnäs, Kabböle, Kinnarinkylä (Skinnarby), Kirkonkylä (Kyrkoby), Kivisalo (Kjevsalö), Koskenkylä (Forsby), Kukumi (Kuggom), Kuuskoski (Kuskosk), Kärppä (Kärpe), Lapinkylä (Labby), Lappnor, Malmsby, Malmgård, Näse, Paavalinkylä (Påvalsby), Pernajan pappila (Pernå prästgård), Pitkäpää, Pålböle, Riikki (Rike), Rosendal, Rösund, Sandvik, Sarvilahti (Sarvlax), Sarvisalo (Sarvsalö), Sjögård, Strömmen, Sundarö, Särkilahti (Särklax), Tervik, Tetom, Torsby, Tjuvö, Trännäs, Tjusterby, Vanhakylä (Gammelby), Villmansgård, Våtskär, Österby
Kulttuuri > Murre

Pernajan alue on historiallisesti ruotsinkielistä ja nykyisin kaksikielistä aluetta. Suomen kielessä Pernajan puhutun kielen perustana on kaakkoishämäläinen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Pernajan murre kuuluu kaakkoishämäläiseen Iitin ryhmään. Pernajan ruotsinkielinen murre luetaan uudenmaanruotsin ryhmän itä-uusimaalaisiin murteisiin.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Pernajan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla uusien perunoiden hapankermasta tehty kastike nimeltä ludiveto sekä kirnupiimäpuuro.
Urheilu

Pernajassa toimii frisbeegolfseura Pernå Discgolf Kamraterna, joka ylläpitää Pernå Discgolf frisbeegolf-rataa. Rata on 18-väyläinen par 57. Rata koostuu lähinnä metsäväylistä jyrkkine korkeuseroineen. Lisäksi Pernajassa on yleisurheilukenttä sekä jääkiekkokaukalo aivan Pernajantien kupeessa. Frisbeegolf-rata sijaitsee näiden ympärillä.
Tunnettuja asukkaita

Carl Johan Adlercreutz (1757–1815), Ruotsin armeijan kenraali
Mikael Agricola (1510–1557), suomen kirjakielen isä, piispa
Henrik Johan Aminoff (1680–1758), Suomen sotilasylipäällikkö, kenraaliluutnantti
Carl Gustaf Armfelt vanhempi (1666–1736), jalkaväenkenraali, Suomen armeijan ylipäällikkö
Claes Armfelt (1709–1769), vapaaherra, everstiluutnantti
Maini Askolin (1890–1929), Forsbyn linnan emäntä
Elsa Bonsdorff (1883–1973), kansanedustaja (RKP)
Ernst von Born (1885–1956), lakimies ja poliitikko, vapaaherra (RKP)
Viktor Magnus von Born (1851-1917), kansanedustaja (RKP)
Carl Magnus Creutz (1821–1893), kreivi, kuvernööri ja historiantutkija
Johan Creutz, kreivi, Malmgårdin kartanon isäntä
Robert Wilhelm de Geer (1750–1820), kreivi, maaherra ja Porvoon valtiopäivien maamarsalkka
Tuula Gordon (1952–2021), sosiologi ja professori
Eerik Härkäpää (k. 1578), Viipurin piispa
Oscar Johansson (1882–1947), varatuomari, kansanedustaja (SDP)
Pekka Kuusisto (s. 1976), viulisti
Remi Lindholm (s. 1998), maastohiihtäjä
Martinus Matthiae Teit (n. 1510–1544), suomalainen reformaattori, kirkkoherra ja Ruotsin kruununperillisten opettaja
Marika Mäkelä (s. 1947), taidemaalari
Ola Rosendahl (1939–2008), kansanedustaja (RKP)
Kalle Ruusunen (1912–1999), oopperalaulaja
Hannu Ryöppönen (s. 1952), yritysjohtaja
Timo Tompuri (s. 1969), kiekonheittäjä
Erkka Westerlund (s. 1957), jääkiekkovalmentaja
Henrik Westerlund (1926–2016), kansanedustaja (RKP)
John Österholm (1882–1960), kansanedustaja (RKP)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pernaja Wikimedia Commonsissa
Pernajan kunnan kotisivut
Itä-Uudenmaan tapahtumakalenteri (Arkistoitu – Internet Archive)
Valtakunnallisesti arvokkaat maisema-alueet
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Kartta Loviisan seudun aluemuutoksista. Pernajasta liitettiin alueita Liljendaliin vuonna 1936 ja Loviisaan vuosina 1924 ja 1957.
Mikael Agricolan Rintakuva ja kopio Emil Wikströmin alkuperäisestä patsaasta, joka paljastettiin Viipurissa vuonna 1908. Tämä paljastettiin vuonna 1959
Koskenkylän silta
Mika Pettersson (kemisti)

Mika Johannes Pettersson (s. 13. maaliskuuta 1969) on suomalainen kemisti ja professori. Hän on toiminut vuodesta 2011 fysikaalisen kemian professorina Jyväskylän yliopistossa. Pettersson on kansainvälisesti tunnustettu kokeellisen fysikaalisen kemian ja niin kutsutun aikaerotteisen spektroskopian asiantuntija. Hänet tunnetaan erityisesti nanotieteiden ja materiaalitieteiden atomitason rakennetutkimuksen tutkijana. Professori Pettersson on Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen johtajana toimikaudella 2018–2021.
Nuoruus ja uran alku

Haastattelussa (2014) Pettersson on kertonut, että kiinnostui luonnosta ja sen ilmiöistä jo lapsena. Aluksi häntä kiinnostivat erityisesti avaruus, linnut, perhoset ja muu näkyvä luonto. Sittemmin kemia vei voiton. Pettersson arvelee häntä kemiassa alun perin kiehtoneen halu selvittää, mistä kaikki mikroskooppisella tasolla koostuu. Lukion jälkeen hän aloitti kemian opinnot Helsingin yliopistossa. Aluksi hänen mielenkiintonsa oli suuntautunut biokemiaan, mutta hän vaihtoi sittemmin perinteiseen kemiaan.
Akateeminen ura

Mika Pettersson väitteli 1998 Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi fysikaalisen kemian alalta. Väitöskirja palkittiin sen vuoden parhaana kemian väitöskirjana. Valmistumisen jälkeen Pettersson oli postdoc-tutkijana Helsingin yliopistossa. Hän työskenteli professori Markku Räsäsen tutkimusryhmässä, jonka muita keskeisiä jäseniä tuolloin olivat Jan Lundell, Leonid Khriachtchev ja Nino Runeberg. Näistä Jan Lundellista on Petterssonin tavoin sittemmin tullut kemian professori Jyväskylän yliopistoon. Räsäsen tutkimusryhmän työ liittyi niin kutsuttuihin jalokaasuihin. Ryhmä kehitti esimerkiksi uuden tavan valmistaa ksenonista ja kryptonista yhdisteitä matalissa lämpötiloissa. Ryhmän työn tuloksena syntyi myös uusi yhdiste. Kemistit yhdistivät argonia ja fluorivetyä -265 celciusasteen lämpötilassa, ja kun he suuntasivat kylmään pintaan ultraviolettivaloa, se rikkoi aineyhdistelmästä vedyn ja fluorin sidoksen. Vedyn ja fluorin väliin liittyi argon. Tuloksena oli uusi yhdiste nimeltä hydridoargonfluoridi eli harf. Hydridoargonfluoridia voi esiintyä vain pakkasessa. Jos lämpötila kohoaa, aine hajoaa.
Sittemmin Pettersson oli post-doc-tutkijana Kalifornian yliopistossa. Kalifornian-vuosinaan hän työskenteli professori Vartkess A. Apkarianin johdolla matalien lämpötilojen kemiaa tutkineessa tutkimusryhmässä. Pettersson alkoi tuona aikana hyödyntää ultranopeaa laserteknologiaa aineen rakenteen tutkimuksessa.
Pettersson nimitettiin 2002 fysikaalisen kemian dosentiksi Helsingin yliopistoon. Vuonna 2003 hän aloitti akatemiatutkijana Jyväskylän yliopistossa. Vuosina 2008–2010 hän toimi Jyväskylän yliopistossa määräaikaisena professorina.
Vakinaiseksi professoriksi

Jyväskylän yliopistoon perustettiin 2011 matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Henrik Kuntun aloitteesta fysikaalisen kemian professuuri. Professuurin erikoistumisalana on aikaerotteinen spektroskopia poikkitieteellisessä nanotieteiden, materiaalitieteiden ja rakennekemian tutkimuksen ja opetuksen ympäristössä. Tehtävään valittiin Mika Pettersson ja hän aloitti professorina elokuussa 2011. Hän vastaa toimessaan tutkimuksen ohella fysikaalisen kemian opetuksesta ja sen kehittämisestä.
Matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani Mikko Mönkkönen nimitti 19.12.2017 Mika Petterssonin Jyväskylän yliopiston kemian laitoksen johtajaksi toimikaudelle 1.1.2018 – 31.12.2021. Laitoksen johtajana hän vastaa kemian laitoksen taloudesta sekä päättää vuosittain laitoksen opetusohjelman ja työsuunnitelmat. Johtajakautensa alussa Pettersson nimitti kemian laitokselle varajohtajat vuosiksi 2018–2021. Tutkimuksesta vastaavaksi varajohtajaksi nimitettiin professori Karoliina Honkala ja opetusasioista vastaavaksi varajohtajaksi (aiemmin tehtävästä käytettiin nimitystä pedagoginen johtaja) yliopistonlehtori, dosentti Tanja Lahtinen. Dosentti Lahtinen on opettanut kemian laitoksella orgaanista kemiaa, ja kemistinä hän on tutkinut orgaanisen kemian synteesiä, nanoklustereita ja supramolekulaarisen kemian aiheita erityisteemanaan pinnoitetut kultananoklusterit. Varajohtajien tehtäviä täsmennettiin vuoden 2019 alussa. Professori Honkalan vastuualueisiin lisättiin mm. innovaatiotoiminta.
Petterssonin kaudella kemian laitos on voimakkaasti keskittänyt resursseja uuden tutkimusalan eli arvokkaiden aineiden talteenoton kemialliseen tutkimukseen. Laitokselle perustettiin kesällä 2019 epäorgaanisen kemian ja analytiikan alalle erityinen professuuri eli niin kutsuttu kiertotalouden professuuri, joka keskittyy mm. tutkimukseen kehittääkseen menetelmiä arvokkaiden metallien talteenottamiseksi elektroniikkaromusta. Tehtävään nimitettiin epäorgaanisen ja analyyttisen kemian tutkimukseen erikoistunut kemisti Ari Väisänen. Metallien ja esimerkiksi fosforin talteen saamiseksi kehitettävien uusien menetelmien alalla Jyväskylän yliopiston kemian laitos on kohonnut yhdeksi alan johtavista laitoksista Suomessa. Taustalla on laitoksen pitkä perinne 
erilaisten analytiikkamenetelmien kehittämisessä ja analyyttisessä kemiassa, jonka pioneereja olivat aikanaan Jaakko Paasivirta, Jouni Tummavuori, Juha Knuutinen ja Raimo Alén.
Vuonna 2020 arvokkaiden aineiden talteenottamistutkimus laajeni myös biopohjaisten arvoaineiden tutkimuksen ja talteenoton alueelle. Laitokselle perustettiin tutkimusalaan liittyvä apulaisprofessuuri, johon valintaprosessin jälkeen nimitettiin syyskesällä 2020 intialainen Varsha Srivastava. Tohtori Srivastava oli nimityshetkeen mennessä jo pitkään tutkinut, miten jätevirroista saatavia luonnonvaroja voidaan hyödyntää ja kehittänyt erilaisia analyysitekniikoita arvoaineiden erotteluun.