stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maarit Jänterä-Jareborg

| Maarit Jänterä-Jareborg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. toukokuuta 1954 (ikä 70) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kansainvälisen yksityisoikeuden ja kansainvälisen prosessioikeuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto Uppsalan yliopisto
Instituutti:  Uppsalan yliopisto
Tutkimusalue:  Kansainvälinen yksityisoikeus, kansainvälinen prosessioikeus, perheoikeus, EU-oikeus ja ihmisoikeudet
Maarit Jänterä-Jareborg (o.s. Jänterä; s. 10. toukokuuta 1954 Helsinki) on ruotsinsuomalainen oikeustieteilijä ja professori.
Maarit Jänterä-Jareborg opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1977 ja lisensiaatiksi 1983. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1981. Hän jatkoi opintojaan Uppsalan yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi 1989.
Jänterä-Jareborg on hoitanut Uppsalan yliopiston kansainvälisen yksityisoikeuden ja kansainvälisen prosessioikeuden professuuria vuodesta 1998 lähtien. Hän on arvostettu oikeustieteen tuntija, ja hän on ollut jäsenenä yhdeksässä ruotsalaisessa lainvalmistelukomissiossa.
Jänterä-Jareborg on Oslon (2008), Helsingin (2010) ja Bergenin yliopiston (2012) kunniatohtori. Hän on vuodesta 2007 johtanut sosiologi Anders Bäckströmin kanssa tutkimushanketta, joka tarkastelee uskonnon ja yhteiskunnan suhdetta. Suomen Tiedeseuran jäsen Jänterä-Jareborg on ollut vuodesta 2007 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2008. Ruotsin vanhimman tiedeakatemian, Uppsalan kuninkaallisen tiedeseuran (Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala) jäseneksi hän tuli vuonna 2011, kuninkaallisen humanististen tieteiden akatemian (Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien) jäseneksi 2014 ja Academia Europaean jäsen hän on ollut vuodesta 2019. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 Söderbergin säätiön tiedepalkinto, suuruudeltaan miljoona kruunua.
Jänterä-Jareborgin puoliso on vuodesta 1980 ollut oikeustieteen professori Nils Jareborg (s. 1938).
Julkaisuja

1984 – Kansainväliset aviovarallisuussuhteet: Puolisoiden omaisuussuhteiden järjestely erityisesti Suomen kansainvälisen yksityisoikeuden kannalta
1989 – Partsautonomi och efterlevande makes rättsställning: En internationellt-privaträttslig studie (väitöskirja)
1997 – Svensk domstol och utländsk rätt: En internationellt privat- och processrättslig studie
2016 – The Child’s Interests in Conflict: The Intersections Between Society, Family, Faith and Culture (toimite)
Kirjallisuutta

Singer, Anna – Linton, Marie (toim.): Förnuft, känsla och rättens verklighet: Vänbok till Maarit Jänterä-Jareborg.  Uppsala:  Iustus, 2014.  ISBN 978-91-7678-899-8
Aiheesta muualla

Maarit Jänterä-Jareborg. Upsalan yliopisto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Juoppohullun päiväkirja (elokuva)

| Juoppohullun päiväkirja |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Lauri Maijala
Käsikirjoittaja:  Lauri Maijala
Perustuu:  Juoppohullun päiväkirja
Tuottaja:  Aleksi Bardy Juha Vuorinen
Säveltäjä:  Kerkko Koskinen
Kuvaaja:  Rike Jokela
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Lavastaja:  Markku Pätilä
Pääosat:  Joonas Saartamo Santtu Karvonen Krista Kosonen Johannes Holopainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Dictator Films Scanbox Entertainment Finland (levitys)
Ensi-ilta:  28. joulukuuta 2012
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 300 000 €
Katsojat:  123 775
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juoppohullun päiväkirja on Juha Vuorisen samannimiseen kirjasarjaan perustuva elokuva vuodelta 2012. Elokuvan on tuottanut Vuorisen ja Helsinki-filmin omistama elokuvatuotantoyhtiö Dictator Films Oy. Vuorinen tuotti elokuvan Aleksi Bardyn kanssa. Elokuvan käsikirjoitti teatteriohjaaja Lauri Maijala, joka myös ohjasi elokuvan esikoiselokuvaohjauksenaan. Maijala on aiemmin dramatisoinut ja ohjannut Juoppohullun päiväkirjasta myös näyttämöversion.
Elokuva kuvattiin keväällä 2012 ja se tuli ensi-iltaan 28. joulukuuta 2012. Elokuva julkaistiin DVD:llä ja Blu-raynä 24. huhtikuuta 2013.
Juoni

Juha Berg (Joonas Saartamo) on 31-vuotias rapajuoppo Helsingin Kalliosta. Juhalla ei ole pienintäkään aikomusta muuttaa elintapojaan – päinvastoin. Hän todella nauttii sekalaisista seksisuhteista, adrenaliinia nostattavasta väkivallasta ja tietenkin alkoholista, johon rahat revitään vaikka pulloja keräämällä. Viinanhuuruinen hauskuus saa kuitenkin kovan kilpailijan, kun kiihkeämielinen Juha rakastuu AA-kerhon ryhmänvetäjään. Suhde Tiinan (Krista Kosonen) kanssa etenee nopeasti seurusteluksi ja Juhan on pakko tehdä ratkaisevia valintoja. Tästä alkaa tasapainottelu toimivan parisuhteen ja vanhan elämäntyylin välillä. Juhan paras ystävä Kristian (Santtu Karvonen) kaataa urakalla kapuloita rakastavaisten rattaisiin, eikä Juhan horjuvaa raittiuspäätöstä helpota myöskään saksalaisen erotiikan asiantuntija Mikael (Johannes Holopainen). Mutta miten pitkälle voidaan mennä, ennen kuin ratkaisuja on vain yksi?
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joonas Saartamo  | … |  Juha   |
|  Santtu Karvonen  | … |  Kristian   |
|  Krista Kosonen  | … |  Tiina   |
|  Johannes Holopainen  | … |  Mikael   |
|  Jari Pehkonen  | … |  komisario Freeman   |
|  Tom Petäjä  | … |  sokea juoppo   |
|  Esko Salminen  | … |  Eino   |
|  Lauri Tilkanen  | … |  Pena   |
|  Tuire Tuomisto  | … |  Irmeli   |
|  Abdesselam Chellaf  | … |  naapuri   |
|  Niina Koponen  | … |  snooki   |
|  Pekka Huotari  | … |  päivystävä poliisi   |
|  Ylermi Rajamaa  | … |  hippi   |
|  Seppo Maijala  | … |  palopäällikkö   |
|  Heidi Herala  | … |  tarjoilija lounasravintolassa   |
Vastaanotto

Juoppohullun päiväkirjan saamat arvostelut ovat olleet ristiriitaisia.
Episodin Jouni Vikman antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja kehui, kuinka "sen energia ja intohimo on kiistämätöntä, hengästyttävää – ja sopivasti osuessaan myös vastustamatonta." Neljä tähteä antoi myös Stara.fi:n Anna Poikkimäki, jonka mukaan "jo kulttiklassikoksi muodostuneesta kirjasta on saatu aikaan silmät auki reväyttävä taideteos". Myös Me Naiset piti Juoppohullun päiväkirjaa neljän tähden elokuvana ja arvostelija Linda Mäki-Kala kehui erityisesti näyttelijöiden suorituksia. Dome.fi:n arvostelija Olli Sulopuisto antoi sille kolme tähteä viidestä, huomauttaen ettei juttua pitäisi ottaa liian vakavasti: "Totta kai jutut ovat tyhmiä. Niin niiden pitääkin olla. Ihan kaikki eivät jaksaneet naurattaa, mutta ainakin niitä on paljon ja sitä paitsi perseviinatarina on aina hauska". V2.fi:n Jari Tapani Peltonen antoi myös elokuvalle kolme tähteä, pitäen epävakaata rakennetta tietoisena ratkaisuna.
Imagen elokuvakriitikko Kalle Kinnunen antoi Juoppohullun päiväkirjalle kolumnissaan erittäin kielteisen arvion. Hän kritisoi erityisesti elokuvan loppua, jota hän piti saarnaavana. Myöhemmin Kinnunen kirjoitti elokuvasta Suomen kuvalehden verkkosivuilla julkaistavaan Kuvien takaa -blogiinsa otsikolla Joisin mielummin homeista kiljua kuin katsoisin Juoppohullun päiväkirja -elokuvan toistamiseen. Yhtä negatiivista palautetta elokuva sai Iltalehden Tuomas Riskalalta, joka sanoi sen muistuttavan "alkoholistiparantolan terapiaryhmässä syntynyttä sketsisarjaa, jonka työstämisen aikana on lipsahdettu kofeiinista takaisin etanoliin". Kahden tähden arvostelussaan MTV3:n Minna Karila piti elokuvan maailmaa rohkeasti tyyliteltynä ja kuvakerrontaa kunnianhimoisena. Hän ei kuitenkaan pitänyt elokuvaa hauskana vaan "surullisena tarinana itsetuhoisista ihmisistä". Keskipohjanmaan Hannu Björkbacka oli samoilla linjoilla kolmen tähden arvostelussaan. Hänen mielestään "[p]ätevällä tarinalla ja kiinnostavilla luonnekuvilla tällä porukalla syntyisi viiden tähden suomifilmi. Nyt touhun syy ei selviä ja tulos jää keskinkertaiseksi."
Tiivistetyt tuotantotiedot

| --- | --- |
Ohjaus ja käsikirjoitus:: Lauri Maijala
Tuottajat:: Aleksi Bardy, Juha Vuorinen
Linjatuottaja:: Heidi Laitinen
Kuvaus:: Rike Jokela F.S.C.
Leikkaus:: Harri Ylönen
Äänisuunnittelu:: Mika Niinimaa, Janne Jankeri
Lavastus:: Markku Pätilä
Musiikki:: Kerkko Koskinen
Pukusuunnittelu:: Tiina Wilén
Maskeeraussuunnittelu:: Salla Yli-Luopa
Tuotantoyhtiö:: Dictator Films Oy
Elokuvan levitys:: Scanbox Entertainment Finland Oy
Kuvaukset:: huhti-toukokuu 2012
Ensi-ilta:: 28. joulukuuta 2012
Tuotantobudjetti:: 1 300 000 €
Elokuvasäätiön tuki:: 500 000 €
Rahoittava TV-yhtiö:: Yle TV2
Markkinonnin yhteistyökumppanit:: Radio City
Ikäraja::
Aiheesta muualla

Elokuvan virallinen sivusto (suomeksi)
Helsinki-filmin tietosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Scanbox Entertainmentin tietosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Suomen elokuvasäätiön tietosivu (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Juoppohullun päiväkirja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Japanin Meiji-kauden teollisen vallankumouksen kohteet

| Japanin Meiji-kauden teollisen vallankumouksen kohteet: rauta- ja terästeollisuus, laivanrakentaminen ja hiilikaivokset |
| --- | --- |
 Takashiman saarella Nagasakissa on hiilikaivos.
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Japani  34°25′50″N, 131°24′44″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  (ii)(iv)
Tunnusnumero:  1484
Valintahistoria
Valintavuosi:  2015
 
Japanin Meiji-kauden teollisen vallankumouksen kohteet: rauta- ja terästeollisuus, laivanrakentaminen ja hiilikaivokset (jap. 明治日本の産業革命遺産 製鉄・製鋼、造船、石炭産業, Meiji Nihon no sangyō kakumei isan: seitetsu–seikō, zōsen, sekitan sangyō) on kokoaisuus, joka valittiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 2015. Siihen kuuluu 23 kohdetta, jotka sijaitsevat pääasiassa Japanin lounaisosassa. Se todistaa maan nopeasta teollistumisesta 1800-luvun puolivälistä 1900-luvun alkuun rauta- ja terästeollisuuden, laivanrakennuksen ja hiilikaivostoiminnan kehittymisen kautta. Kokonaisuus havainnollistaa prosessia, jolla feodaalinen Japani haki 1800-luvun puolivälistä lähtien Euroopasta ja Amerikasta esimerkkejä teknologian kehityksestä ja kuinka tätä tekniikkaa mukautettiin maan tarpeisiin ja sosiaalisiin perinteisiin. Tätä pidetään ensimmäisenä onnistuneena lännen teollistumisen siirtona ei-länsimaiselle kansakunnalle.
Luetteloon valitut 23 kohdetta sijaitsevat 11 paikassa 8 erillisellä alueella. Kuusi kahdeksasta alueesta sijaitsee maan lounaisosassa, yksi keskiosassa ja yksi Honshūn pohjoisosassa. Kokonaisuus kuvastaa sitä, miten Japani siirtyi klaanipohjaisesta yhteiskunnasta suureen teollisuusyhteiskuntaan, jossa on innovatiivisia lähestymistapoja länsimaisen teknologian mukauttamiseen paikallisiin tarpeisiin. Tämä vaikutti syvästi koko Itä-Aasian kehitykseen.
Vuoden 1910 jälkeen monista kohteista tuli teollisuuskomplekseja, joista osa on edelleen toiminnassa.
Alueet

Kahdeksan aluetta, niiden kohteet ja perustamisvuodet
| Alue | Kohteet |
| --- | --- |
Hagi: Hagin lieskauuni (1856) Ebisugahanan telakka (1856) Ohitayama Tataran rautaruukki (1855) Hagin linnakaupunki   Shokasonjukun oppilaitos (1857)
Kagoshima: Shuseikan (1851) Terayaman hiilimiilu (1858)  Sekiyoshin satama-altaan sulkuportit (1852)
Nirayama, Izunokuni: Nirayaman lieskauuni (1857)
Kamaishi: Hashinon rautakaivos ja masuuni (1858)
Saga: Mietsun laivastotelakka (1858)
Nagasaki: Kosugen kuivatelakka (1869) Nagasakin telakka (4 paikkaa 1898-1909) Takashiman hiilikaivos (1869)  Hashiman hiilikaivos (1890)  Gloverin toimisto (1863)
Miike, Ōmuta: Miiken hiilikaivos ja satama (5 paikkaa 1887–1908)
Yawata: Keisarilliset terästehtaat (1901)  Onga-joen pumppuasema
Hervannan keskusakseli

Hervannan keskusakseli on Tampereella Hervannan kaupunginosassa sijaitseva julkisten rakennusten kokonaisuus, joka on suunniteltu ja rakennettu vuosina 1974–1989. Keskusakseli kuuluu arkkitehtipari Raili ja Reima Pietilän päätöihin, ja se muodostaa valtakunnallisesti merkittävän kulttuuriympäristön.
Tausta

Tampereen kaupunginhallitus järjesti vuonna 1967 ideakilpailun, jolla pyrittiin löytämään toimiva kaavoitustapa Hervannan alueelle sijoitettaville korkeakouluille, asuntoalueille ja monipuolisten palvelujen keskukselle. Kilpailun voitti arkkitehti Aarno Ruusuvuori, jonka ehdotuksessa näkyi aikakaudelle tyypillinen Venetsian ihannointi. Ruusuvuori oli sijoittanut autotiet omiin ”kanaviinsa” ja kevyen liikenteen väylät ylemmälle tasolle. Myös julkiset palvelut muodostivat suunnitelmassa oman akselinsa, joka ristesi valtatien kanssa ja rakentui osittain sen päälle. Tällainen tiivis kaupunkirakenne toimi vastakohtana puutarhakaupunki-ideologialle.
Kaupunki jatkoi Hervannan suunnittelua itsenäisesti Ruusuvuoren ehdotuksen pohjalta. Autoja ja muuta liikennettä ei lopulta muutamaa ylikulkusiltaa lukuun ottamatta erotettu eri tasoihin, mutta muun muassa kompaktin keskusakselin ajatus omaksuttiin. Koska Hervannan laatikkomaista kaupunkikuvaa oli ehditty kritisoida paljon, julkisten rakennusten suunnittelijoiksi pyydettiin kuuluisat arkkitehdit Raili ja Reima Pietilä. Heidän odotettiin luovan Tampereen ”tytärkaupungille” uniikin ja arvokkaan keskustan.
Rakennukset

Pietilät aloittivat keskusakselin suunnittelun vuonna 1974. Ensimmäisenä valmistuivat seurakunta- ja vapaa-aikakeskus sekä liikekeskus, jotka otettiin käyttöön syksyllä 1979. Toisen rakennusvaiheen muodosti kolmiosainen Hervannan toimintakeskus, joka valmistui vuonna 1989. Keskusakselin jatkoksi oli sen jälkeen tarkoitus sijoittaa vielä leikkipuisto, urheilutalo, uimahalli ja jäähalli, mutta ne eivät koskaan toteutuneet. Pietilät työskentelivät vuosina 1989–1993 Mäntyniemen parissa, ja Reima Pietilä kuoli vuonna 1993. Alkanut lama-aika vaikutti siihen, ettei keskusakselin kolmannelle rakennusvaiheelle enää etsitty uutta suunnittelijaa.
Pietilöiden alkuperäistä liikekeskusta on laajennettu vuosina 2006–2007. Uudisosa vastaa leveydeltään ja korkeudeltaan vanhaa puolta, ja sen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Eero Lahti Oy.
Arkkitehtuuri

Keskusakselin suunnittelussa Pietilät pitivät tärkeänä sitä, että sisä- ja ulkotilat muodostavat yhteisen jatkumon, niin sanotun tilauran. Julkisivut ja rakennusmassat he jäsentelivät siten, että keskusakseli hahmotetaan ikään kuin yhdeksi rakennukseksi. He tavoittelivat houkuttelevaa miljöötä, joka herättää uteliaisuutta, kutsuu viihtymään ja kannustaa sosiaaliseen kanssakäymiseen.
Keskusakselin arkkitehtuurissa korostuvat paikallisuus (suomalaisuus), historialliset viitteet ja paikan hengen kunnioitus. Pietilät valitsivat julkisivumateriaaliksi punaisen tiilen, koska se loi ajatuksellisen yhteyden Tampereen vanhoihin tehdasrakennuksiin. Nuori lähiö haluttiin näin kytkeä kaupungin menneisyyteen. Punatiili sai myös keskusakselin julkiset rakennukset erottumaan ympäröivistä betonikerrostaloista. Jälkeenpäin tämä kontrasti on heikentynyt, kun alueelle on noussut lisää punatiilisiä rakennuksia.
Museovirasto on vuonna 2009 sisällyttänyt Hervannan keskusakselin valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Kuvia

Hervannan keskusakseli
Aarno Ruusuvuoren Hervanta-ehdotus.
Toimintakeskuksen läpi kulkee kävelykatu, joka yhdistää keskusakselin rakennukset toisiinsa.
Seututie 148

Talvista seututietä 148 Keravan Keinukalliossa.
Seututie 148 kulkee Tuusulan Hyrylästä Keravan ja Sipoon halki Porvoon Kilpilahteen. Tien pituus on vajaa 30 kilometriä. Tie on Hyrylästä Keravan läntiselle rajalle nimeltään Kulloontie, Keravan rajalta Nikkilän eteläpuolelle Keravantie, Nikkilän eteläpuolelta Helsingintielle Öljytie ja Helsingintieltä Kilpilahteen Nesteentie.
Tie 148 on mitoitettu välittämään paljon raskasta liikennettä. Sen varrella Keravan ja Sipoon rajalla on muun muassa 2010-luvun lopulla perustettu, S-ryhmän käyttämä Bastukärrin logistiikka-alue suurine automaattivarastoineen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 148 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Hyrylästä Kilpilahteen
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Kulloontie (1+1)
|  |   |  |  |   Järvenpääntie | Helsinki Järvenpää |
|  |   |  |  | Mahlamäentie Klaavolantie |  Tuusulan varuskunta |
|  |   |  |  | Sammalojantie |  |
|  |   |  |  | Sammalojantie |  |
|  |   |  |  | Hiidenkiventie Tuusulan itäväylä |  Helsinki |
|  |  |  |  Tuusulan ja Keravan kunnanraja |  |  |
 :   Keravantie (1+1)
|  |   |  |  | Myrtinojankuja Myrtinmäenkuja |  |
|  |  |  |  | Saviontie | Keskusta Savio |
|  |   |  |  | Alikeravantie | Keskusta Alikerava |
|  |  |  | Keravan eteläinen eritasoliittymä |      Lahdenväylä | Helsinki Lahti |
|  |   |  |  |   Lahdentie | Helsinki Lahti |
|  |   |  |  | Keinukalliontie Ratatie | Keinukallio Ahjo |
|  |  |  |  Keravan ja Sipoon kunnanraja |  |  |
|  |   |  |  | Sivutie Bastukärrin moottoriradalle |  |
|  |   |  |  | Kyllämästöntie | Kyllästämö |
|  |   |  |  | Takskorventielle johtava oikotie |  |
|  |   |  |  | Kotimäenkaari |  |
|  |   |  |  | Kotimäentie |  |
|  |   |  |  | Afrikantielle johtava oikotie |  |
|  |   |  |  | Afrikantie Kappalaisentie |  |
|  |  |  |  |   Jokivarsitie   Nikkiläntie | Korso Nikkilä |
|  |   |  |  | Kuninkaantie | Nikkilä |
|  |   |  |  | Kuninkaantielle johtava oikotie |  |
|  |   |  |  | Brobölentie | Nikkilä Söderkulla |
 :   Öljytie (1+1)
|  |   |  |  | Pilvilinnantie Hautamäki | Jokipuisto |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  |   Nikkiläntie | Nikkilä |
|  |   |  |  | Savijärven Allé / Savijärven puistotie |  |
|  |   |  |  | Lehtikuusentie |  |
|  |   |  |  | Lillängäntie | Savijärvi |
|  |   |  |  | Vanha Kuninkaantie |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Lungnäsintie |  |
|  |   |  |  | Ampumaradantie |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |  |  |  Sipoon ja Porvoon kunnanraja |  |  |
|  |   |  |  | Tie Tuohisuontielle |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Mickelsbölentie |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Västergårdintie |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Jaakontie |  |
|  |   |  |  | Hagalundintie Yrjäksentie |  |
|  |   |  |  | Taksitie |  |
|  |   |  |  | Metsäkullantie Östergårdintie |  |
|  |  |  |  |   Helsingintie | Helsinki Porvoo |
 :   Nesteentie (1+1)
|  |   |  |  | Dalgårdintie Storbengtsintie |  |
|  |  |  | Kulloon eritasoliittymä |      Porvoonväylä | Helsinki Kotka, Porvoo, Pietari |
|  |   |  |  | Ivarsintie |  |
|  |   |  |  | Nybyntie Tammistontie |  |
|  |   |  |  | Oikotie Nybyntielle |  |
|  |   |  |  | Nimetön |  |
|  |   |  |  | Kulloonlahdentie Nybyntie |  Nyby |
|  |   |  |  | Tie Kilpilahden öljynjalostamolle |  |
|  |   |  |  | Tie tavarajunan lastauspaikalle |  |
|  |   |  |  | Tie Kilpilahden öljynjalostamolle |  |
Emanuel Buchmann

| Emanuel Buchmann |
| --- | --- |
 Emanuel Buchmann Ranskan ympäriajossa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Saksa
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  62 kg
Joukkue:  Cofidis
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2012 2013–2014 2015–2024  2025–:  Team Specialized Concept Store Rad-Net Rose Team Bora-Argon 18 / Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohe Cofidis
Suurimmat voitot
  Maantieajon Saksan-mestaruus 2015, 2023 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
Emanuel Buchmann (s. 18. marraskuuta 1992 Ravensburg, Baden-Württemberg) on saksalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti Team Specialized Concept Store -joukkuetta vuonna 2012, Rad-Net Rose Teamia kausilla 2013–2014 ja Bora-Argon 18 / Bora-Hansgrohe / Red Bull–Bora–Hansgrohe -tallia vuosina 2015–2024. Vuodesta 2025 alkaen hän on kilpaillut Cofidis-joukkueessa. Hän voitti maantieajon Saksan-mestaruuden 2015 ja 2023.
Saavutuksia

Lähteet:Cycling Archives
Klonkku

Jacksonin elokuvissa esiintyneen Klonkun vahapatsas Mexico Cityn vahamuseossa.
Klonkku (engl. Gollum) on hahmo J. R. R. Tolkienin Keski-Maasta kertovissa kirjoissa.
Historiaa

Klonkku syntyi Andúinin rannalla ja hän kuului hobittien Stoor-haaraan. Klonkku kuului Väkevien sukuun, ja hänen oikea nimensä oli Sméagol.
Eräänä Sméagolin syntymäpäivänä hän ja hänen serkkunsa Déagol olivat kalastamassa ja kohtalon oikusta Déagol löysi Sormuksen joen pohjasta. Sméagol vaati sormusta itselleen vedoten syntymäpäiväänsä, mutta Déagol ei ollut halukas antamaan sitä serkulleen. He kävivät sormuksesta kamppailun, joka päättyi, kun Sméagol kuristi Déagolin. Hän piilotti ruumiin niin hyvin ettei sitä koskaan löydetty. Sen jälkeen Sméagol teki tihutöitä hobittien alueella, ja kun hänet saatiin niistä kiinni hänet karkotettiin. Silloin hän sai myös nimensä Klonkku, (engl. Gollum) johtuen hänen kurkkuääntelystään, joka johtui hänen lonksuvista leuoistaan (suomenkielisessä käännöksessä klunk). Sormus antoi hänelle erittäin pitkän iän mutta samalla riudutti hänet. Hänestä tuli hirveä olento, joka loisti pimeässä valoa ja eli saastaisilla murhilla ja liassa.
Kun hänet karkotettiin, hän kierteli ensin siellä täällä, mutta vihasi sekä kuuta että aurinkoa, joten hän suuntasi kohti Sumuvuoria, ja asuikin sen luolissa pitkään.
Lähes 500 vuotta Klonkku eli piileskellen syvällä luolissa Sumuvuorilla, mutta lopulta erään metsästysretkensä jälkeen hän epähuomiossa pudotti Sormuksen maahan.  Sormuksen löysi kaikista elävistä olennoista epätodennäköisin, hobitti Bilbo Reppuli, joka teki kohtalokkaan vierailun hänen luolaansa. Bilbo otti Sormuksen, ja piti sen itsellään pitkään. Klonkku vannoi vihaavansa Reppulia ikuisesti.
Myöhemmin kun Sormusta lähdettiin tuhoamaan, Klonkku yritti varastaa Sormuksen Frodolta, mutta epäonnistui joten Frodo ja Sam "kesyttivät" Klonkun ja hänestä tuli heidän oppaansa tiellä Mordoriin.
Kirjassa ja Peter Jacksonin elokuvaversioissa seuraavat tapahtumat eroavat toisistaan. Elokuvassa Klonkku oli vakuuttunut, että tästä lähtien Frodo pitäisi hänestä huolta. Faramir samoojineen kuitenkin nappasi Klonkun, joka luuli kaappausta Frodon järjestämäksi. Tämän jälkeen Klonkku päätti huijata heidät Lukitari-jättihämähäkin luokse. Klonkku aiheutti Frodon ja Samin välille kinaa, mutta silti Samin onnistui pelastaa Frodo Lukitarilta. Kirjassa Klonkku muuttui kiltimmäksi, mutta alkoi omaksua vanhoja pahoja piirteitään jo ennen kuin Faramir nappasi hänet. Klonkku ei myöskään yrittänyt kylvää eripuraa Frodon ja Samin välille, vaan johdatti heidät molemmat Lukitarin luolaan (elokuvassa vain Frodo meni sinne Klonkun kanssa).
Tuomiovuorella Klonkku yritti viimeisen kerran varastaa sormuksen. Klonkku puraisi Frodolta keskisormen, jossa Sormus oli, ja sai sen vihdoin haltuunsa. Hän kuitenkin putosi sormuksineen Tuomiovuoreen horjahdettuaan reunalta. Elokuvassa hän putosi kamppailessaan Sormuksesta Frodon kanssa ja tämän työnnettyä hänet alas.
Klonkku Taru Sormusten Herrasta -elokuvassa

Peter Jacksonin ohjaamassa Taru Sormusten Herrasta -elokuvatrilogiassa Klonkku on animoitu liikkeenkaappaustekniikalla. Klonkun näyttelijänä toimi Andy Serkis. Serkisin liikkeitä ja eleitä yhdistettiin CGI-animoituun Klonkkuun, jotta siitä tulisi mahdollisimman aidontuntuinen hahmo. Hahmo mallinnettiin Maya-ohjelmassa.
Elokuvassa Klonkku on kiero, juonitteleva ja vaarallinen otus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klonkku Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Deagol | Valtasormuksen haltija 2463 - 2941 Kolmatta Aikaa | Seuraaja: Bilbo Reppuli |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Frodo Reppuli | Valtasormuksen haltija 3019 Kolmatta Aikaa | Seuraaja: Ei seuraajaa |