stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naamio (kosmetiikka)

Naamio levitettynä naisen kasvoille.
Mutanaamiohoidosta nauttiva mies.
Naamio tai kasvonaamio on kosmetiikassa kasvoille levitettävä aineyhdiste, jonka päätarkoitus on kasvojen ihon hoito. Naamio levitetään usein voiteena kosmeettisen hoidon päätteeksi noin 15–30 minuutiksi.
Naamiot voidaan jakaa hoitaviin naamioihin ja kauneusnaamioihin. Hoitavilla naamioilla on syvä ja pitkäaikainen vaikutus. Ne voidaan jakaa plastisiin eli muotoileviin naamioihin, biologisiin naamioihin ja puhdistaviin naamioihin. Plastinen naamio levitetään kasvoille lämpimänä. Kun se kylmenee, se kovettuu ja muodostaa iholle kalvon, joka estää kasvolihaksia toimimasta. Tämän tavoitteena on rentouttaa ilmelihaksia, parantaa pintaverenkiertoa ja aineiden imeytymistä sekä supistaa ihohuokosia. Plastisia naamioita ovat esimerkiksi vaha- ja parafiininaamiot, savinaamiot, geelimäiset kasvisuutepohjaiset naamiot sekä kipsinaamiot.
Biologinen naamio sisältää rasva-aineita ja kasviuutteita, joiden tarkoitus on elvyttää ihon toimintoja ja kosteuttaa ihoa. Biologiset naamiot ovat usein voidemaisia ja hyytelömäisiä. Niihin kuuluvat esimerkiksi kasviuute- ja yrttinaamiot, hedelmänaamiot, merilevänaamiot, lesitiininaamiot, happinaamiot, kuitunaamiot, couperosanaamiot, öljynaamiot, oluthiivanaamiot sekä bioaktiivisia tehoaineita ja kosteustekijöitä sisältävät naamiot.
Puhdistavalla naamiolla liuotetaan sarveistuneita soluja, poistetaan ihoon kertyneitä kuona-aineita sekä normalisoidaan talineritystä. Puhdistavia naamioita ovat esimerkiksi happinaamiot, parafiininaamiot, kuorivat naamiot, aromaattisia uutteita sisältävät naamiot, savinaamiot, turvenaamiot sekä oluthiivanaamiot.
Kauneusnaamioiden vaikutus on pinnallisempi kuin hoitavien naamioiden. Niillä pyritään esimerkiksi parantamaan ihon väriä, supistamaan huokosia, kosteuttamaan, virkistämään, silottamaan ryppyjä, rauhoittamaan sekä kiinnittämään ehostuksen.
Naamio poistetaan iholta useimmiten haalealla vedellä ja kylmällä huuhtelulla. Jotkin naamiot voidaan vain pyyhkiä iholta. Naamion poiston jälkeen ihoa voidaan vielä virkistää kasvovedellä ja levittää sille hoitovoidetta.
Naamiohoitoja tehdään kauneushoitoloissa, mutta niitä on saatavilla myös kotikäyttöön. Voidemaista naamiota käytetään 1–3 kertaa viikossa ja kovettuvaa 1–2 kertaa. Hoitolassa eri kasvojen osille käytetään usein erilaisia naamioita.
N-metyyliformanilidi

| N-metyyliformanilidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-metyyli-N-fenyyliformamidi
CAS-numero:  93-61-8
PubChem CID:  66737
SMILES:  CN(C=O)C1=CC=CC=C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H9NO
Moolimassa:  135,162 g/mol
Sulamispiste:  14,5 °C
Kiehumispiste:  243–244 °C
Tiheys:  1,095 g/cm3
Liukoisuus veteen:  4,326 g/l (25 °C)
N-metyyliformanilidi (C8H9NO) on aromaattinen amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Huoneenlämpötilassa se on väritöntä nestettä. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä.
Valmistus ja käyttö

N-metyyliformanilidia valmistetaan tyypillisesti hyvällä, noin 93–97, saannolla N-metyylianiliinin ja muurahaishapon välisellä reaktiolla. Yhdistettä voidaan valmistaa myös hapettamalla N,N-dimetyylianiliinia mangaanidioksidilla.
N-metyyliformanilidia käytetään orgaanisissa synteeseissä. Yhdistettä voidaan käyttääs aromaattisten aldehydien valmistamiseen fosforyylikloridin kanssa Vilsmeier–Haack-reaktiolla ja lisäksi yhdiste muodostaa aldehydiejä reagoidessaan eräiden organometallireagenssien kuten Grignard-reagenssien ja organolitiumyhdisteiden kanssa. N-metyyliformamidia voidaan käyttää myös heterosyklisten yhdisteiden, kuten N-metyylikinoliniumsuolojen, valmistamiseen sen ja karbonyyliyhdisteiden tai enoliesterien välisellä reaktiolla.
N-amyyliasetaatti

| n-Amyyliasetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  pentyyliasetaatti
CAS-numero:  628-63-7
PubChem CID:  12348
SMILES:  CCCCCOC(=O)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14O2
Moolimassa:  130,2 g/mol
Sulamispiste:  –71 °C
Kiehumispiste:  149 °C
Tiheys:  0,88 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 10 g/l (20 °C)
N-amyyliasetaatin kemiallinen kaava on C7H14O2 ja rakennekaava CH3COO(CH2)4CH3. n-amyyliasetaatista käytetään myös nimityksiä pentyyliasetaatti, etikkahappoamyyliesteri tai etikkahapon pentyyliesteri.
N-amyyliasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen haju. Sen moolimassa on 130,2 g/mol, sulamispiste −71 °C, kiehumispiste 149 °C, tiheys 0,88 g/cm3, liukenee huonosti veteen, leimahduspiste 25 °C c.c., itsesyttymislämpötila 360 °C ja CAS-numero 628-63-7.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
N-amyyliasetaatti syövyttää monia muoveja.
Valmistus ja käyttö

n-Amyyliasetaattia valmistetaan etikkahapon ja pentanolin välisellä esteröintireaktiolla. Yhdistettä käytetään hajusteissa sekä liuottimena lakoissa, valokuvien kehityksessä ja uuttoliuottimena penisilliinien tuotannossa.
Aiheesta muualla

N-amyyliasetaattin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Amyl acetate (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Pentyl acetate (englanniksi)
ChemBlink: Amyl acetate (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Amyl acetate (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - amylacetate (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - amylacetate (englanniksi)
Mysterium Cosmographicum

Keplerin teoksessa Mysterium Cosmographicum esittämä, Platonin kappaleisiin perustuva aurinkokunnan malli
Mysterium Cosmographicum, täydelliseltä nimeltään Prodromus dissertationum cosmographicarum, continens mysterium cosmographicum, de admirabili proportione orbium coelestium, de que causis coelorum numeri, magnitudinis, motuumque periodicorum genuinis & proprijs, demonstratum, per quinque regularia corpora geometrica ("Kosmograafisten dissertaatioiden ennakoija, joka sisältää kosmograafisen mysteerin taivaankehien ihmeteltävistä suhteista sekä taivaiden lukumäärien, suuruuksien ja niiden todellisten omien jaksollisten liikkeiden syyt todistettuna viiden säännöllisen kappaleen avulla") oli saksalaisen tähtitieteilijä Johannes Keplerin kirjoittama latinankielinen, Tübingenissä vuonna 1597 julkaistu teos, josta julkaistiin uusi painos vuonna 1621. Siinä Kepler esitti, että silloin tunnettujen kuuden planeetan etäisyyksien suhteet voitiin ymmärtää sisäkkäisten Platonin kappaleiden avulla, joista uloin oli sijoitettu Saturnuksen rataa esittävän pallopinnan sisään.
Kirja esitteli Keplerin kosmologisen teorian, joka perustui Kopernikuksen aurinkokeskeiseen malliin ja jossa lisäksi oletettiin, että viisi Platonin kappaletta määrittivät maailmankaikkeuden muodon ja kuvastivat Jumalan suunnitelmaa geometrisessa muodossa. Samalla teos oli yksi ensimmäisistä Kopernikuksen jälkeen tehdyistä yrityksistä todistaa aurinkokeskeinen teoria fysikaalisesti oikeaksi. Thomas Digges oli tosin julkaissut Kopernikuksen teoriaa puolustavan kirjoituksen vuonna 1576.
Omien sanojensa mukaan Kepler päätyi malliinsa tutkittuaan kahden ympyrän välisiä geometrisia suhteita. Hän saattoi todeta vastaavan suhteen vallitsevan Jupiterin ja Saturnuksen ratojen välillä. Tarkemmat laskut kuitenkin osoittivat, ettei vastaavaa suhdetta voitu löytää muiden planeettojen ratojen välillä, ja niinpä hän päätyi käyttämään niiden sijasta viittä Platonin kappaletta.
Keplerin aikana tunnetut kuusi planeettaa olivat sisimmästä uloimpaan lueteltuina Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter ja Saturnus. Näiden ratojen väliin Kepler sijoitti Platonin kappaleet seuraavassa järjestyksessä: sisimmäksi Merkuriuksen ja Venuksen ratojen väliin oktaedri, sen jälkeen ulospäin edetessä ikosaedri, dodekaedri, tetraedri ja kuutio. Kepler totesi, että näiden sisään ja ympäri piirrettyjen pallojen säteiden suhteet poikkesivat tähtitieteellisten havaintojen mukaisista planeettojen ratojen suhteista vähemmän kuin 10 %. Hän väitti näiden poikkeamien johtuvan mittausten epätarkkuudesta.
Kirjan nimilehdelle merkittiin ilmestymisvuodeksi 1696, mutta todellisuudessa se lienee.selvennä 
­
Kappaleet ja planeetat

Omien sanojensa mukaan Kepler löysi mallinsa perusteet 19. heinäkuuta 1595 sen jälkeen, kun hän oli pitänyt luennon Jupiterin ja Saturnuksen suurista konjunktioista.  Hän oli todennut, että näiden planeettojen ratojen suhde oli kutakuinkin sama kuin tasasivuisen kolmion sisään ja ympäri piirrettyjen ympyröiden säteiden suhde. Hän yritti etsiä vastaavia suhteita muidenkin planeettojen ratojen suhteista, mutta ei onnistunut, ennen kuin sai, omien sanojensa mukaan "jumalallisen asioiden puuttumisen" avulla oivalluksen, johon hän ei ollut ankaralla työlläkään saavuttanut. Tämän mukaan planeetojen ratojen suhteet eivät vastanneet monikulmioiden sisään ja ympäri piirrettyjen ympyröiden, vaan Platonin kappaleiden sisään ja ympäri piirrettyjen pallojen säteiden suhteita. Tämän hän katsoi samalla selittäneen, miksi planeettoja oli juuri kuusi: kun erilaisia Platonin kappaleita on viisi, voitiin kuuden sisäkkäisiä ratoja kiertäneiden planeettojen väliin sijoittaa nämä viisi kappaletta.
Kepler väitti löytäneensä myös kaavan, joka yhdisti kunkin planeetan radan sen kiertoaikaan. Sen mukaan kahden peräkkäisen planeetan kiertoaikojen erotuksen suhde näistä sisemmän kiertoaikaan olisi sama kuin suhde olisi puolet niiden ratojen säteiden suhteesta, mikä nykyisin voitaisiin esittää kaavalla
missä R1 ja R2 ovat kahden peräkkäisen planeetan ratojen säteet, T1 ja T2 niiden kiertoajat. Myöhemmin Kepler kuitenkin hylkäsi tämän kaavan, koska se ei ollut tarpeeksi tarkka. Sen sijaan hän esitti vuoden 1621 painoksessa säännön, joka nykyisin tunnetaan Keplerin kolmantena lakina: planeettojen kiertoaikojen neliöiden suhde on sama kuin niiden Auringosta mitattujen etäisyyksien kuutioiden suhde, toisin sanoen:
Teologinen ja filosofinen perusta

Kuten teoksen nimi osoittaa, Kepler uskoi paljastaneensa geometrisen suunnitelman, jonka mukaisesti Jumala oli luonut maailman. Keplerin kannatti Kopernikuksen järjestelmää innokkaasti pitkälti fysikaalisen ja hengellisen maailman välillä vallitsevaa yhteyttä koskevan teologisten vakaumuksensa vuoksi: maailmankaikkeus itse oli kolmi­yhteisen Jumalan kuva, jossa Aurinko vastasi Isää, tähtitaivas Poikaa ja niiden välissä oleva alue, jossa planeetat liikkuivat, Pyhää Henkeä. Mysterium -teoksen ensimmäinen käsikirjoitus sisältää laajan kappaleen, jossa selitetään, miten aurinkokeskeinen maailmankuva on sopusoinnussa sellaistenkin Raamatun kohtien kanssa, jotka näyttäisivät tukevan maakeskeistä käsitystä.
Mentorinsa Michael Mästlinin tukemana Kepler sai Tübingenin yliopiston senaatilta luvan julkaista käsikirjoituksensa, mutta hän poisti siitä Raamattua selittävän osuuden ja lisäsi siihen yksinkertaisemman Kopernikuksen teoriaa selostavan osuuden. "Mysterium" -teoksen nimilehdelle merkittiin ilmestymisvuodeksi 1596, mutta todellisuudessa se lienee ilmestynyt vasta seuraavan vuoden puolella. Kepler itse sai teoksesta omat kappaleensa, jotka hän seuraavan vuoden alussa lähetti huomattavimmille tähtitieteilijöille ja tukijoilleen. Teosta ei kovin yleisesti luettu, mutta se vakiinnutti Keplerin maineen hyvin lahjakkaana tähtitieteilijänä. Kepler omisti teoksensa tukijoilleen ja niille esimiehilleen, joiden alaisuudessa hän toimi Grazissa matematiikan ja tähtitieteen opettajana, mikä myös avasi hänelle uusia etenemis­mahdollisuuksia urallaan.
Vaikka Kepler myöhempien tutkimustensa vuoksi joutui muuttamaan teoriansa yksityis­kohtia, hän ei koskaan hylännyt Platonin kappaleisiin ja pallopintoihin perustuvan kosmologiansa perusteita. Hänen myöhemmät tähtitieteelliset työnsä olivat tietyssä mielessä vain sen jatkokehitystä, jonka tarkoituksena oli löytää pallopinnoille tarkemmat sisä- ja ulkomitat laskemalla niiden sisäpuolella kulkevien planeettojen ratojen eksentrisyydet.  Vuonna 1621 Kepler julkaisi teoksestaan uomattavasti laajennetun toisen painoksen, jonka alaviitteissä hän selosti yksityiskohtaisesti korjauksia ja parannuksia, jotka hän oli ensimmäisen painoksen julkaisemisesta kuluneiden 25 vuoden aikana tehnyt.
Epistemologia ja tieteenfilosofia

Monet Keplerin epistemologiaa koskevat ajatukset esiintyvät hänen teoksessaan Contra Ursum, jonka tarkoituksena oli puolustaa Tyko Brahea Nicolaus Raimarus Ursuksen (1551–1600) esittämiltä plagiointisyytöksiltä. Nämä ajatukset koskevat muun muassa kausaliteettia ja tähtitieteellisten teorioiden fysikaalista luonnetta, tähtitieteelisten hypoteesien käsitettä ja asemaa, realismin ja instrumentalismin välistä kiistaa, skeptisismin arvostelua ylipäänsä ja historian epistemologista merkitystä. Nicolas Jardinen mukaan Keplerin Contra Ursus on lähinnä suunnattu skeptisismiä vastaan eikä sillä niinkään ole merkitystä nykyisen realismin ja instrumentalismin välisen kiistan kannalta.
Toisaalta kausaliteetti on käsite, joka liittyy yleisimpään ajatukseen "todellisesta tieteellisestä tieosta", joka toimii virikkeenä kaikelle tutkimukselle. Tässä mielessä Kepler esitti jo Mysterium -teoksessaan kausaalisia selityksiä taivaan sfäärien lukumäärille, suuruuksille ja liikkeille. Toisaalta "kausaliteetti" merkitsi Keplerille, Aristoteleen fysikaalisia tieteitä koskevan käsityksen mukaisesti, "konkreettista "fysikaalista syytä", vaikuttavaa syytä, jonka saa aikaa liikkeen tai pitää sitä yllä. Omaperäistä Keplerillä ja tyypillistä hänen lähestymis­tavalleen oli kuitenkin hänen luja vakaumuksensa, että kysymys tähtitieteellisten hypoteesien yhteen­sopivuudesta voitiin ratkaista ja että siihen liittyen kausaliteetin käsite voitiin tuoda tähtitieteeseen, jota vanhastaan oli pidetty matemaattisena tieteenä. Tämä lähestymistapa oli mukana jo Mysterium-teoksessa, jossa hän esimerkiksi ensimmäisenä yhdisti planeettojen etäisyydet Auringosta lähtevään voimaan, joka heikkeni verrannollisena kunkin planeetan etäisyyteen mutta ulottui kiintotähtien sfääriin saakka.
Vastaanotto

Tanskalainen tähtitieteilijä Tyko Brahe, jolle Kepler lähetti yhden kappaleen Mysterium-teoksestaan,, ilmaisi mielipiteenään, että tämän esittämät ajatukset olivat mielenkiintoisia, mutta että vain niiden havaintojen avulla, joita Brahe itse oli tehnyt jo 30 vuoden ajan, voitaisiin selvittää, pitivätkö ne paikkansa. Luvattuaan käyttää näitä havaintoja hyväkseen Kepler muutti vuonna 1600 Prahaan, jossa hän toimi Keplerin avustajana. Brahe antoi Keplerille tehtäväksi tutkia tarkemmin Marsin liikettä, mikä johti planeettojen liikkeitä koskevien Keplerin lakien keksimiseen.
Planeettojen todelliset ja mallin mukaiset etäisyydet

Platonin kappaleiden sisään ja ympäri piirrettyjen pallojen säteet ja niiden suhteet ovat seuraavat, kun yksikkönä käytetään kappaleen särmän pituutta:
| Kappale>  | Sisään piirretyn pallon säde> Juurilauseke | Sisään piirretyn pallon säde> Likiarvo | Ympäri piirretyn pallon säde> Juurilauseke | Ympäri piirretyn pallon säde> Likiarvo | Suhde>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oktaedri |  {\frac {1}{6}}{\sqrt {6}} | 0,48025 |  {\frac {1}{2}}{\sqrt {2}} | 0,70711 | 0,73205 |
| Tetraedri |  {\frac {1}{12}}{\sqrt {6}} | 0,20412 |  {\frac {1}{4}}{\sqrt {6}} | 0,61237 | 3 |
| Dodekaedri |  {\frac {1}{20}}{\sqrt {250+110{\sqrt {5}}}} | 1,11352 |  {\frac {1}{4}}({\sqrt {15}}+{\sqrt {3}}) | 1,40126 | 1,25841 |
| Ikosaedri |  {\frac {1}{12}}(3{\sqrt {3}}+{\sqrt {15}}) | 0,75576 |  {\frac {1}{4}}{\sqrt {10+2{\sqrt {5}}}} | 0,95106 | 1,25841 |
| Kuutio |  {\frac {1}{2}} | 0,5 |  {\frac {\sqrt {3}}{2}} | 0,86603 | 1,73205 |

Näin ollen Keplerin mallin mukaan planeettojen ratojen säteiden tulisi olla seuraavan taulukon mukaiset, kun yksikkönä käytetään tähtitieteellistä yksikköä eli Maan radan sädettä:
| Planeetta>  | Radan säde (AU)> Keplerin mallin mukainen | Radan säde (AU)> Todellinen | Säteiden suhde> Planeetat | Säteiden suhde> Väliin oletettu kappale | Säteiden suhde> Keplerin mallin mukainen | Säteiden suhde> Todellinen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Merkurius | 0,45879 | 0,39 | – | – | – | – |
| Venus | 0,79465 | 0,72 | Venus/Merkurius | oktaedri | 1,73205 | 1,85 |
| Maa | 1 | 1 | Maa/Venus | ikosaedri | 1,25841 | 1,39 |
| Mars | 1,25841 | 1,52 | Mars/Maa | dodekaedri | 1,25841 | 1,52 |
| Jupiter | 3,77523 | 5,20 | Jupiter/Mars | tetraedri | 3 | 3,42 |
| Saturnus | 6,53889 | 9,54 | Saturnus/Jupiter | kuutio | 1,73205 | 1,83 |
Kuten tästä ilmenee, Keplerin monitahokasmalli on osoittautunut virheelliseksi. Siitä huolimatta se vaikutt osaltaan siihen, että hän myöhemmin keksi planeettojen liikettä kuvaavat lait, jotka nykyisin tunnetaan Keplerin lakeina.
Eri planeettojen etäisyyksille Auringosta on silti myöhemminkin on yritetty esittää säännönmukaisuuksia, josta tunnetuin on Titiuksen-Boden laki.
Kulttuurisia viittauksia

Itävallassa laskettiin vuonna 2002 liikkeeseen hopeinen 10 euron juhlaraha, jossa on kuvattuna Johannes Kepler ja hänen monitahokasmalliaan esittävä rakennelma.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mysterium Cosmographicum
Aiheesta muualla

Johannes Keplerin Mysterium cosmographicum, koko teksti latinaksi vuoden 1596 painoksen mukaisesti e-rara.ch.
Yksityiskohtainen kuva sisemmästä pallopinnasta
Käännös suomeksi
N-luokka (hävittäjä)

| N-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 717 t (standardi) 2 367 t (kuormattu)
Pituus:  108,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,90 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  221
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 4,7"/L45 (120 mm) QF Mk XII -tykkiä kaksiputkisina CP Mk XIX -asennuksina 10 x 21" torpedoputkea Mk IX torpedoille
Ilmatorjunta:  4 x QF 2 naulan (40 mm/L39) Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 8 x Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä nelipiippuisina Mk III -asennuksina
N-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, jotka muodostivat vuoden 1939 laivasto-ohjelman kahdeksan hävittäjää. Luokan alukset olivat toisinto J- ja K-luokkien aluksista.
Alukset

Luokan aluksista ei yksikään palvellut toisen maailmansodan aikana brittimiehistöllä. Kaksi aluksista myytiin Alankomaiden laivastolle, yksi lainattiin Puolan laivastolle ja loput viisi olivat Kuninkaallisen laivaston hallinnassa, mutta miehitetty australialaisilla.
| Nimi> Alankomaiden laivasto  | Telakka> Alankomaiden laivasto  | Kölinlasku> Alankomaiden laivasto  | Vesille> Alankomaiden laivasto  | Valmis> Alankomaiden laivasto  | Kohtalo> Alankomaiden laivasto  | Alankomaiden laivasto  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hr. Ms. Van Galen (ex -HMS Noble) | William Denny and Brothers, Dumbarton | 10. heinäkuuta 1939 | 17. huhtikuuta 1941 | 20. helmikuuta 1942 | myyty romutettavaksi 1957 |  |
| Hr. Ms. Tjerk Hiddes (ex- HMS Nonpareil) | Denny | 22. toukokuuta 1940 | 25. kesäkuuta 1941 | 30. lokakuuta 1942 | Indonesian laivastolle 1951 Gadjah Mada myyty romutettavaksi 1961 |  |
Australian laivasto 
| HMAS Napier | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan | 26. heinäkuuta 1939 | 22. toukokuuta 1940 | 11. joulukuuta 1940 | myyty romutettavaksi 1945 |  |
| HMAS Nestor | Fairfield | 26. heinäkuuta 1939 | 9. heinäkuuta 1940 | 12. helmikuuta 1941 | upotettu 15. kesäkuuta 1942 |  |
| HMAS Nizam | John Brown and Company, Clydebank | 27. heinäkuuta 1939 | 4. heinäkuuta 1940 | 19. joulukuuta 1940 | myyty romutettavaksi 1955 |  |
| HMAS Norman | John I. Thornycroft and Company, Scotstoun | 27. heinäkuuta 1939 | 30. lokakuuta 1940 | 29. syyskuuta 1941 | myyty romutettavaksi 1958 |  |
| HMAS Nepal (ex-HMS Norseman) | Thornycroft | 9. syyskuuta 1939 | 4. joulukuuta 1941 | 29. toukokuuta 1942 | myyty romutettavaksi 1955 |  |
Puolan laivasto 
| ORP Piorun (ex- HMS Nerissa) | Brown | 26. heinäkuuta 1939 | 7. toukokuuta 1940 | 12. helmikuuta 1941 | palautettu 1946 nimellä HMS Noble myyty romutettavaksi 1955 |  |
N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliini

| N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  138-89-6
PubChem CID:  8749
SMILES:  CN(C)C1=CC=C(C=C1)N=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H10N2O
Moolimassa:  150,18 g/mol
Sulamispiste:  92,5–93,5 °C
Tiheys:  1,145 g/cm3
N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliini (C8H10N2O) eli N,N-dimetyyli-p-nitrosoaniliini tai p-nitrosodimetyylianiliini on aniliinijohdannaisiin ja aromaattisiin nitrosoyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden yhdisteiden synteeseissä ja vulkanoinninkiihdyttimenä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliini on vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain vähäisissä määrin veteen, mutta liukenee paremmin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin. Aine on ärsyttävää ja myrkyllistä.
N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliinia valmistetaan happamissa oloissa N,N-dimetyylianiliinin ja natriumnitriitin reaktiolla.
N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliinia käytetään väriaineiden, erityisesti atsiinivärien, N,N-dimetyyli-p-fenyleenidiamiinin ja vulkanoinninkiihdyttimien valmistukseen ja reagenssina valmistettaessa aldehydejä alkyylihalideista Kröhnke-reaktiolla. Sitä käytetään myös itsessään vulkanoinninkiihdyttimenä. Analyyttisessä kemiassa N,N-dimetyyli-4-nitrosoaniliinia käytetään reagenssina ligniinin osoittamiseen ja eräiden jalometallien spektrofotometrisissä määrityksissä.
Myriadi

Myriadi (kreik. μύριοι, myrioi, monikossa μυριάδες, myriades) on kreikkalais­peräinen sana, joka kirjaimellisesti tarkoittaa lukua 10 000, mutta tavallisimmin sillä tarkoitetaan ylipäänsä suunnattoman suurta, laskematonta määrää. Yksiselitteisesti lukusanana 10 000 sitä käytetäänkin lähes yksinomaan kreikkalaisen, latinalaisen ja kiinalaisen kirjallisuuden käännöksissä sekä käsiteltäessä antiikin Kreikassa käytettyä luku­järjestelmää.
Myriadi kreikkalaisessa lukujärjestelmässä

Useimmissa nykyisissä eurooppalaisissa kielissä, myöskään suomessa, luvulla 10 000 ei ole omaa nimeä, vaan se on "kymmenen tuhatta" (10 · 1000), samoin esimerkiksi ruots. tio tusen, engl. ten thousand, saks. zehn tausend, ransk. dix mille, jotka kaikki on yhdistetty kymmentä ja tuhatta tarkoittavista sanoista. Vastaavasti luku 100 000 on "sata tuhatta" (ruots. ett hundra tusen, engl. one hundred thousand, saks. einhundert tausend).
Toisin oli kuitenkin muinais­kreikassa, jossa luvulla 10 000 oli oma nimensä, μυριοι, myrioi. Sen mukaisesti myöskään sitä suurempia lukuja ei laskettu tuhannen ja miljoonan vaan myriadin kerrannaisena: niinpä 100 000 oli "kymmenen myriadia", 1 000 000 (miljoona) "sata myriadia", 10 000 000 "tuhat myriadia" ja 100 000 000 "myriadi myriadia". Myriadi myridia olikin suurin luku, jolla oli vakiintunut nimitys ja merkintä. Tästä syystä sana myriadi tuli merkitsemään myös ylipäänsä "hyvin suurta lukumäärää".
Sanan myriadi etymologia on epäselvä. Sen on toisinaan arveltu perustuvan indo­eurooppalaisen kanta­kielen sanaan *meu, joka merkitsee kosteutta, jolloin se viittaisi meren aaltoihin, tai kreikan muurahaista tarkoittavaan sanaan myrmex (μύρμηξ), jolloin se viittaisi muurahaisten suureen lukumäärään keossa.
Myriadi kreikkalaisessa lukujärjestelmässä > Luvun merkintä

Jo minolaisessa ja mykeneläisessä kulttuurissa käytetyssä lukujärjestelmässä luvulla 10 000 oli oma merkkinsä  eli ympyrä, jonka sisällä oli vaaka­suora viiva ja josta ulospäin eri suuntiin lähti neljä viivaa.
Klassisissa kreikkalaisissa numeroissa myriadia tarkoitti iso myy, M. Erotukseksi kirjaimista sen yläpuolelle vedettiin toisinaan viiva, M. Sen monikerrat ilmaistiin merkitsemällä kerroin tämän yläpuolelle: esimerkiksi  {\stackrel {\beta }{\mathrm {M} }} tarkoitti lukua 20;000 ja vastaavasti  {\stackrel {\delta \phi \pi \beta }{\mathrm {M} }} tarkoitti lukua 4 582·10 000 eli 45 820 000 (koska  \delta \phi \pi \beta  tarkoitti lukua 4582).