stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalmarinselkä
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Mahlunjärven alueella (14.62), jonka Kalmarinselän alueeseen (14.623) järvi kuuluu. Kalmarinselän valuma-alueen pinta-ala on 1 788 neliökilometriä ja sen järvisyys on 6,82 % .
Kalmarinselän lähialue ei poikkeuksellisesti sisällä siihen laskevia järviä tai lampia, ellei niiksi lueta pohjoispuolella sijaitsevan Saukonpuron valuma-alueen (14.628) vesistöjä. Kartoissa Saukonpuro on nykyään nimeltään Autionjoki. Niitä on lähes 20, joista lähimpiä ovat alajuoksulla sijaitsevat Kuorejärvi (25 ha), Ahvenlampi, Ruokolampi, Valkeinen (93 ha), Heralampi (5 ha) jaSaukonlampi (13 ha). Muita laskuojia ovat pohjoisesta laskeva Kylmäpuro, jonka valuma-alueella ei ole järviä. Suurimman vesimärän tuo Tuhmajoki, joka alkaa  Tuhmalammesta (193 ha). Tuhmajokeen yhtyy pohjoispuolella sijaitsevan Humalalammen (83 ha) Humalapuro. Järven laskujoki on Kalmujoki, joka laskee kolmen kilometrin päässä Horonalaseen (34 ha). Koska Kalmarinselän vedenpinta on 129,8 metriä mpy, kertyy joelle tällä matkalla 5,3 metriä pudostusta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 1 001–2 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
1001:stä ja päättyen 2000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kallipolis (Sisilia)

| Kallipolis> Καλλίπολις |
| --- | --- |
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  ?, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kallipolis (m.kreik. Καλλίπολις, lat. Callipolis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella. Sen sijaintipaikkaa ei tunneta.
Maantiede

Kallipoliin tiedetään sijainneen Sisilian itärannikolla tai sen lähettyvillä suhteellisen lähellä sen emäkaupunkia Naksosta. Tarkempaa sijaintia ei kuitenkaan tiedetä. Aiemmin kaupungin on ajateltu sijainneen rannikolla Naksoksen pohjoispuolella, sen ja Zanklen eli myöhemmän Messenen välillä. Uudempien löytöjen perusteella sen sijainniksi on ehdotettu kuitenkin nykyistä San Marcoa noin kolme kilometriä Naksoksen paikasta ja nykyisestä Giardini-Naxoksen kaupungista etelään.
Historia

Kallipolis oli Naksoksen perustama siirtokunta ja näin alkuperältään kreikkalaiskaupunki ja yksi Sisilian khalkislaisista kaupungeista. Kaupungin perustamisvuotta ei tunneta, mutta oletetaan, että se oli perustettu suunnilleen samaan aikaan kuin Katane, Leontinoi ja Zankle, toisin sanoen 700-luvun eaa. viimeisillä vuosikymmenillä. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kallipolitēs (Καλλιπολίτης).
Kallipoliin historiasta tiedetään vain vähän. Herodotos mainitsee Gelan tyrannin Hippokrateen piirittäneen kaupunkia noin vuonna 495 eaa. ja saaneen kaupungin alaisuuteensa. On todennäköistä, että Hippokrates tuhosi Kallipoliin ja siirrätti sen asukkaat muualle Sisilian tyranneille tyypilliseen tapaan, tai että tämä tapahtui viimeistään Hippokrateen seuraajan Gelonin aikana. Tämän voi päätellä myös siitä, ettei Thukydides mainitse kaupunkia Ateenan Sisilian sotaretken yhteydessä 400-luvun eaa. loppupuolella. Myöskään Diodoros Sisilialainen ei mainitse Kallipolista Sisilian historiaa käsitellessään.
Strabon mainitsee Kallipoliin niiden Sisilian kaupunkien joukossa, jotka olivat hänen aikanaan autiona. Stefanos Byzantionlainen puhuu kaupungista ikään kuin se olisi ollut olemassa vielä toisen puunilaissodan aikaan 218–202 eaa., mutta tämä on todennäköinen virhe.
Rakennukset ja löydökset

Koska kaupungin sijaintia ei tiedetä, se tunnetaan vain antiikin lähteissä olevien vähäisten vittausten kautta. Koska kaupunki oli piiritettynä 400-luvulla eaa., sen on täytynyt olla tuohon aikaan ympäröity muurein.
Kaltevan pinnan argumentti

Kaltevan pinnan argumentti on argumentoinnin muoto, jossa jotain ehdotusta vastustetaan keksimällä sille huonosti perusteltu seuraus tai seurausten ketju, joka päättyy johonkin epätoivottavaan asiaan.
Kaavamaisesti kaltevan pinnan argumentti voidaan esittää seuraavasti:
A sinänsä voidaan hyväksyä.
A:sta seuraa B.
B:tä ei voida hyväksyä.
A:ta ei voida hyväksyä.
Riittää, että väitetyssä seurausten ketjussa on vain yksi linkki, jossa vastustettavasta ehdotuksesta hypätään suoraan väitettyyn epätoivottavaan seuraukseen, ilman välivaiheiden erittelyä. Seuraukseen voidaan myös mennä useankin välivaiheen kautta, jolloin A:sta seuraa B, josta seuraa C ja niin edelleen. Tavallisesti käytetyssä muodossaan kaltevan pinnan argumenttiin sisältyy lausumaton oletus, että huonot, äärimmäiset seuraukset todella toteutuvat välttämättä tai todennäköisesti.
Suomen kielessä kaltevan pinnan argumentin idea tiivistyy sanonnassa ”Jos antaa pirulle pikkusormen, se vie koko käden”.
Esimerkki kaltevan pinnan argumentoinnista on, jos henkilö vastustaa autoilijoiden turvavyöpakkoa sillä perusteella, että seuraavaksi ihmisille varmasti määrätään turvavyöt makuuhuoneisiinkin, jotta he eivät putoaisi sängystä ja loukkaisi itseään, ja sitten ollaankin jo orwellilaisessa valvontayhteiskunnassa.
Tällainen argumentti on argumentointivirhe silloin, kun väitetyssä seurausten ketjussa on yksikin kiistanalainen syy- ja seurausyhteys, jota ei perustella, tai kun tällaisen yhteyden perusteet ovat asiaankuulumattomia tai riittämättömiä.
Hyvin perusteltuina pitkätkin syy- ja seurausketjut sen sijaan ovat täysin päteviä, ja niistä vedettävä johtopäätös oikeutettu eikä kaltevan pinnan argumentti. Perustellummaksi tällaisen argumentoinnin voi tehdä myös kutsumalla väitettyjä seurauksia vain mahdollisiksi tai todennäköisiksi, mutta ei varmoiksi. Myöskään jonkin ehdotuksen vastustaminen sillä perusteella, että se loisi ennakkotapauksen, johon myöhemmin tultaisiin epätoivotusti vetoamaan, ei ole kaltevan pinnan argumentti, ellei siihen sisälly virheellinen vastaavuuden oletus.
Kalsiumjodidi

| Kalsiumjodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10102-68-8
PubChem CID:  5462722 ja 66244
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaI2
Moolimassa:  293,89
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  779 °C
Tiheys:  3,956 g/cm3
Liukoisuus veteen:  676 g/l (20 °C)
  
Kalsiumjodidi (kemiallinen kaava CaI2) on ioniyhdiste, joka muodostuu kalsiumista ja jodista. Tämä väritön, kosteuttava, kiinteä aine on suola joka liukenee hyvin veteen. Sen ominaisuudet ovat samanlaiset kuin samankaltaisilla suoloilla, kuten kalsiumkloridilla. Sitä käytetään valokuvauksessa. Sitä käytetään myös kissanruoassa jodin lähteenä.
Reaktiot

Henri Moissan eristi puhdasta kalsiumia ensimmäisen kerran vuonna 1898 pelkistämällä kalsiumjodidia puhtaalla natriumilla:
Kalsiumjodidia voidaan muodostaa käsittelemällä kalsiumkarbonaattia, kalsiumoksidia tai kalsiumhydroksidia vetyjodidilla:
Kalsiumjodidi reagoi hitaasti ilman hapen ja hiilidioksidin kanssa vapauttaen jodia, joka näyttää epäpuhtaissa näytteissä heikosti keltaiselta.
Käännös suomeksi
Luettelo pikkuplaneetoista: 1–1 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
1:stä ja päättyen 1000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kalsiumjodaatti

| Kalsiumjodaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  40563-56-2
PubChem CID:  24619
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(IO3)2
Moolimassa:  389,88 g/mol
Ulkomuoto:  Kiinteää valkoista jauhetta
Sulamispiste:  540 °C
Tiheys:  4,519 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,306 g/100ml
Kalsiumjodaatti (Ca(IO3)2) on kalsiumkationien ja jodaattianionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa yhdistettä tavataan lautariittimineraalina  Kalsiumjodaattia käytetään jodin lähteenä eläinten ruoissa ja antiseptisenä aineena.
Valmistus

Kalsiumjodaattia voidaan valmistaa teollisesti johtamalla kloorikaasua kuumaan kalsiumkarbonaattiliuokseen, johon on liuotettu myös jodia. Kalsiumjodaatti esiintyy usein heksahydraattina Ca(IO3)2·6H2O. Kidevesi poistuu lämmitettäessä yhdistettä yli 35 °C lämpötilaan.
Käyttö

Kalsiumjodaattia voidaan käyttää jodin lähteenä eläinten ruuissa sekä jauhonparanteena. Lisäksi ainetta käytetään deodoranteissa, suuvesissä ja antiseptisena aineena.
Kallionakkeli

| Kallionakkeli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Nakkelit Sittidae
Suku::  Nakkelit Sitta
Laji::  neumayer
Kaksiosainen nimi
 Sitta neumayer  Michahelles, 1830 
Katso myös
   Kallionakkeli Wikispeciesissä   Kallionakkeli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sitta neumayer syriaca muni
Kallionakkeli (Sitta neumayer) on nakkelien heimoon kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Kallionakkeli on 14–15,5 senttimetriä pitkä. Se muistuttaa väritykseltään pähkinänakkelia, mutta on selkäpuolelta vaaleamman siniharmaa. Kupeet, vatsa ja alaperä ovat punertavan beigensävyisiä. Rinta on valkoisempi kuin pähkinänakkelilla. Kallionakkelilla on musta silmäjuova, joka itäisillä linnuilla kapenee silmän takana, mutta joka läntisillä yksilöillä on leveämpi.
Kallionakkelin laulu on venytetty sarja kirkkaita vihellyksiä, joiden nopeus ja sointi vaihtelevat. Laulu on äänekästä ja molemmat sukupuolet laulavat.
Levinneisyys

Kallionakkeleita pesii Kaakkois-Euroopassa ja Lähi-idässä.
Euroopan kallionakkelikanta on arviolta 6–18,3 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 75–94 prosenttia koko maailman kannasta, joten varovainen arvio koko maailman kannasta on 6,38–24,4 miljoonaa yksilöä.
Elinympäristö

Kallionakkeli pesii kallioisilla alueilla, joilla kasvaa harvaa pensaikkoa ja puustoa, 2500 metrin korkeuteen asti.
Lisääntyminen

Kallionakkeli tekee pesän kallionhalkeamaan ja muuraa pesän suuaukon savella pienemmäksi.
Kalsiitti

| Kalsiitti |
| --- | --- |
 Keltaista kalsiittia
Luokka:  karbonaattimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  CaCO3
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  valkoinen, kellertävä, punertava tai sinertävä, joskus harmaa tai musta
Kidejärjestelmä:  trigoninen
Lohkeavuus:  erittäin etevä lohkeavuus 1014-pinnalla
Kovuus Mohsin asteikolla:  3
Tiheys:  2,72 g/cm³
Optiset ominaisuudet
Optiset ominaisuudet:  yksiakselinen (-)
Kiilto:  lasikiilto
Taitekerroin:  1,486–1,658
Kahtaistaitto:  0,172
Viiru:  valkoinen
Läpinäkyvyys:  läpinäkyvä, läpikuultava tai läpinäkymätön
Lähteet
  
Aiheesta muualla
  Kalsiitti Commonsissa 
Vihreää kalsiittia
Sinistä kalsiittia
Kalsiitti eli kalkkisälpä (CaCO3) on mineraali, joka on kemialliselta koostumukseltaan kalsiumkarbonaattia. Se on karbonaattiryhmän mineraaleista yleisin.
Kalsiitin kidejärjestelmä on trigoninen. Kiteet ovat hyvin yleisiä ja saattavat olla hyvinkin monimuotoisia. Kalsiitin yleisin kidemuoto on suippo, kuusisärmäinen pyramidi, jonka joka toinen kulma on terävämpi. Kalsiitti on väriltään useimmiten valkoinen, mutta saattaa joskus olla kellertävän, punertavan tai sinertävän valkoinen. Joskus väri on myös harmaata tai jopa mustaa. Kiilto on lasikiilto ja viirun väri on valkoinen. Epäpuhtaudet saattavat aiheuttaa värillisenkin viirun. Kovuus on 3 Mohsin asteikolla ja tiheys on 2,72 g/cm³.
Esiintyminen

Kalsiitti muodostaa yksinään kivilajin, kalkkikiven. Kalkkikivessä suurin osa kalsiitista on kemiallisesti tai biologisesti muodostunutta. Magmaattinen kalsiitti sen sijaan on päämineraali karbonatiitissa. Näiden lisäksi kalsiittia tavataan karseissa ja hydrotermisissä esiintymissä sekä usein kallioiden raoissa ja onkaloissa. Suomessa sitä esiintyy ainakin Kolarissa, Paraisilla, Lohjalla (Tytyrin kaivos), Särkisalossa, Lappeenrannassa ja Kerimäellä. Sitä saadaan myös Siilinjärven fosfaattikaivoksen sivutuotteena.
Raaka-aine

Ennen vanhaan kalkkikivi on ollut tärkeä rakennusmateriaali muun muassa antiikin Kreikassa. Nykyisin kalkkikiveä käytetään erityisesti sementin sekä raudan, teräksen ja lasin valmistuksessa. Selluloosan keitossa sitä voidaan käyttää kemikaalina. Maa- ja metsätaloudessa kalkkikiveä käytetään happamuuden poistoon sekä ravinteena.
Aiheesta muualla

Mindat: Calcite (englanniksi)
Webmineral: Calcite Mineral Data (englanniksi)
Mineral Data Publishers: Calcite (pdf) (englanniksi)
Kalsiumperoksidi

| Kalsiumperoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1305-79-9
PubChem CID:  14779
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaO2
Moolimassa:  72,08
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  200 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,92 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
   
Kalsiumperoksidi (CaO2) on kalsium- ja peroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään hapettimena useissa sovellutuksissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kalsiumperoksidi on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Kalsiumperoksidista tunnetaan myös kidevedellinen oktahydraatti (CaO2·8H2O). Aine ei liukene veteen, mutta reagoi veden ja happojen kanssa muodostaen vetyperoksidia. Kuumennettaessa kalsiumperoksidi hajoaa kalsiumoksidiksi ja hapeksi. Kalsiumperoksidi on vahva hapetin.
Kalsiumperoksidia valmistetaan kalsiumhydroksidin ja vetyperoksidin tai natriumperoksidin reaktiolla ja tuote kiteytetään.
Kalsiumperoksidin käyttö perustuu sen hapettaviin ominaisuuksiin. Yhdistettä käytetään esimerkiksi valkaisevissa hammastahnoissa, puhdistusaineissa, kullan ja hopean erotusprosessissa ja sulfidikumien kovettimena. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisilla aineilla saastuneen maaperän puhdistamiseen, jätevesien puhdistukseen ja rehevöityneiden vähähappisten vesistöjen kunnostamiseen. Yhdysvalloissa kalsiumperoksidia käytetään taikinan leivontaominaisuuksien parantamiseen, mutta Euroopassa se ei ole sallittua.
Kalsiumkloraatti

| Kalsiumkloraatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10017-74-3
PubChem CID:  24978
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(ClO3)2
Moolimassa:  206,98
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  325 °C
Tiheys:  2,71 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2090 g/l (20 °C)
Kalsiumkloraatti (Ca(ClO3)2) on kalsium- ja kloraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Sitä käytetään rikkaruohojen hävittämiseen ja pyrotekniikassa esimerkiksi ilotulitteissa.
Ominaisuudet

Kalsiumkloraatti on huoneenlämpötilassa valkoista kiinteää ainetta. Se liukenee hyvin veteen ja lisäksi myös hieman etanoliin. Kalsiumkloraatti on hygroskooppista ainetta ja kidevedettömän muodon lisäksi siitä tunnetaan dihydraatti (Ca(ClO3)2·2H2O). Muiden kloraattien tavoin myös kalsiumkloraatti on voimakas hapetin ja voi reagoida voimakkaasti, jopa räjähdysmäisesti, helposti pelkistyvien aineiden kanssa. Kuumennettaessa kalsiumkloraatti hajoaa kalsiumkloridiksi ja hapeksi.
Valmistus ja käyttö

Kalsiumkloraattia voidaan valmistaa kalsiumkloridiliuosta elektrolysoimalla. Elektrolyysissä käytetään platinaelektrodeja. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on niin kutsuttu Liebig-prosessi, jossa kalsiumhydroksidi reagoi kloorin kanssa.
Kalsiumkloraatin vesiliuoksia voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä. Yhdistettä käytetään myös ilotulitteissa ja muissa pyroteknillisissä valmisteissa vaaleanpunaisen värin aikaansaamiseksi.
Kalsiumsulfaatti

| Kalsiumsulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7778-18-9
PubChem CID:  24497
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaSO4
Moolimassa:  136,14
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  1 462 °C 
Tiheys:  2,96 g/cm3
   
Kalsiumsulfaatti on epäorgaaninen kemiallinen yhdiste. Sen kaava on kidevedettömänä eli anhydraattina on CaSO4 ja hydraattina CaSO4·X H2O. Kaikki versiot ovat valkoisia ja kiinteitä aineita.
Muodot

CaSO4 (anhydraatti)
CaSO4· 1⁄2 H2O (hemihydraatti): bassaniitti
CaSO4·2 H2O (dihydraatti): kipsi ja seleniitti
Kalvashelokka

| Kalvashelokka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Helokat Pholiota
Laji::  gummosa
Kaksiosainen nimi
 Pholiota gummosa  (Lasch) Singer 
Katso myös
   Kalvashelokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalvashelokka (Pholiota gummosa) on kupera, keltainen ja kostealla säällä limainen helokkalaji. Sen heltat ovat vaalean kellanvalkoiset ja vanhemmiten ruskeat. Jalka on kellanvihreä ja siinä on rengas ja renkaan alapuolella pieniä ruskeita suomuja. Malto on kellanvalkoista. Sieni maistuu miedolta. Se kasvaa rykelminä nurmikoilla melko harvinaisena.
Kalsiumpyrofosfaatti

| Kalsiumpyrofosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-76-3
PubChem CID:  24632
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca2P2O7
Moolimassa:  254,1
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  1353 °C
Tiheys:  3,09 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kalsiumpyrofosfaatti (Ca2P2O7) eli kalsiumdifosfaatti on kalsium- ja pyrofosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa elintarvikkeiden lisäaineena ja hammastahnoissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kalsiumpyrofosfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen. Aineesta tunnetaan myös kidevedelliset di- ja tetrahydraatit (Ca2P2O7·2H2O ja Ca2P2O7·4H2O). Kalsiumpyrofosfaatti on veteen liukenematonta, mutta liukenee happoihin. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa kalsiumfosfaatiksi.
Kalsiumpyrofosfaattia valmistetaan kuumentamalla kalsiumvetyfosfaattia 700–900 °C:n lämpötilaan tai saostamalla kalsiumliuoksista pyrofosfaateilla.
Kalsiumpyrofosfaattia käytetään happamuudensäätöaineena elintarvikkeissa ja hankaavana aineena hammastahnoissa. Europiumilla ja mangaanilla doupattua kalsiumpyrofosfaattia on tutkittu ledeissä..
Kalsiumvolframaatti

| Kalsiumvolframaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7790-75-2
PubChem CID:  6101758 ja 123264
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaWO4
Moolimassa:  287,92
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  1 620 °C
Tiheys:  6,06 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2 g/l
Kalsiumvolframaatti (CaWO4) on kalsium- ja volframaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa sitä esiintyy scheeliittimineraalina. Yhdistettä voidaan käyttää fluoresoivissa väreissä ja lampuissa sekä röntgenkuvauksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa kalsiumvolframaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen. Se on erittäin niukkaliukoista veteen, mutta liukenee happoliuoksiin. Lisäksi ammoniakkiliuokset liuottavat sitä. Kalsiumvolframaatti fluoresoi voimakkaasti sinisenä, kun sitä säteilytetään ultraviolettisäteilyllä.
Kalsiumvolframaattia valmistetaan kuumentamalla scheeliittiä natriumhydroksidin kanssa. Näin muodostuu natriumvolframaattia, joka liukenee veteen ja näin voidaan erottaa mineraalin sisältämistä veteen liukenemattomista epäpuhtauksista. Kalsiumvolframaatti saostetaan natriumvolframaattiliuoksesta kalsiumkloridin tai -karbonaatin avulla. Kalsiumvolframaatin fluoresenssiin perustuu sen käyttö useimmissa käyttökohteissa. Sitä käytetään fluoresoivien maalien ja väriaineiden, laserien, tuikeilmaisimien ja lääketieteessä röntgensäteiden kuvantamislaitteiden valmistukseen. Lääketieteessä pieniä kalsiumvolframaattikiteitä voidaan myös käyttää varjoaineena röntgensädetutkimuksissa. Nykyään harvinaisten maametallien yhdisteet ovat osittain syrjäyttäneet kalsiumvolframaatin osassa käyttökohteista.
Kalvin kartano

Kalvin kartanon päärakennus.
Kalvin kartano (vir. Kalvi mõis, saks. Pöddes) on kartano Viru-Nigulan kunnassa Länsi-Virumaan maakunnassa Virossa.
Kartano mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1485, kun se oli Lode-suvun hallussa. Vuonna 1512 kartanon sai omistuksensa Dietrich Kalff, jonka sukunimestä tulee paikan nykyinen nimi. Alun perin kartanon paikalla oli kaksikerroksinen vasallilinnoitus. 1700-luvulla rakennettiin osittain sen raunioille kartanon päärakennus, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1910. Nikolai Stackelberg rakennutti uuden kartanon lähemmäksi merenrantaa 1910-1913. Englantilaisen Tudor-tyylin rakennetun päärakennuksen ulkoseinien tummat laatat eivät ole graniittia, vaan sitä imitoivia värillisiä sementtilaattoja.
Neuvostoaikana kartanossa sijaitsi kaivosmiesten lepokoti. Nykyään kartano on yksityisomistuksessa ja suljettu yleisöltä.
Kalsiumdivetyfosfaatti

| Kalsiumdivetyfosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7758-23-8
PubChem CID:  24454 ja 101970284
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(H2PO4)2
Moolimassa:  234,052 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  109 °C
Tiheys:  2,22 g/cm3 
Liukoisuus veteen:  Kohtalainen
Kalsiumdivetyfosfaatti  eli monokalsiumfosfaatti (Ca(H2PO4)2) on kalsium- ja divetyfosfaatti-ioneista koostuva ioniyhdiste, joka esiintyy usein monohydraattimuotona Ca(H2PO4)2·H2O. Kalsiumdivetyfosfaattia käytetään erityisesti lannoitteena.
Valmistus

Laboratorioissa pieniä määriä kalsiumdivetyfosfaattia valmistetaan kalsiumkarbonaatin ja fosforihapon välisellä reaktiolla, jossa syntyy lisäksi hiilidioksidia ja vettä.
Suuria määriä kalsiumdivetyfosfaattia valmistetaan käsittelemällä kalsiumfosfaattimalmia rikkihapolla. Niin kutsutussa märkäprosessissa kalsiumfosfaatti reagoi väkevän, 93-prosenttisen rikkihapon kanssa kahdeksan tunnin ajan. Kalsiumdivetyfosfaatin lisäksi muodostuu tuotteina myös kalsiumsulfaattia.
Kalsiumfosfaattimalmit sisältävät usein myös kalsiumfluoridia. Tällöin reaktiossa syntyy myös vetyfluoridikaasua, joka voidaan kerätä. Kalsiumdivetyfosfaatin valmistukseen kalsiumfosfaatista voidaan käyttää myös muita happoja, kuten typpihappoa tai fosforihappoa. Tällöin reaktiotuotteena muodostuu kalsiumsulfaatin sijasta kalsiumnitraattia tai fosforihappoa käytettäessä ainoastaan kalsiumdivetyfosfaattia. Näissäkin reaktioissa vapautuu vetyfluoridia, jos käytetään apatiittimineraalia lähtöaineena.
Käyttö

Suurin osa valmistetusta kalsiumdivetyfosfaatista käytetään lannoitteena. Lisäksi ainetta käytetään puskuriliuoksissa ja muovien stabilisoijana. Elintarviketeollisuudessa yhdistettä käytetään muiden fosfaattien tavoin happamuudensäätöaineena, hapettumisenestoaineena, jauhonparanteena ja sulatesuolana. Sen E-koodi on yhdessä kalsiumfosfaatin ja kalsiumvetyfosfaatin kanssa E341.
Käyttö > Käyttö lannoitteena

Käsiteltäessä kalsiumfosfaattimineraalia rikkihapolla saadaan kalsiumdivetyfosfaatin ja kalsiumsulfaatin seos, jota käytettäessä lannoitteena kutsutaan superfosfaatiksi. Saksalainen kemisti Justus von Liebig loi tutkimuksillaan pohjan lannoitteiden teolliselle valmistukselle. Rikkihapon käyttöä lannoitteiden valmistuksessa tutki ensimmäisenä James Murray, joka liuotti luita rikkihappoon 1800-luvun alussa. Hänen poikansa John Fischer Murray haki vuonna 1842 patentin menetelmälleen valmistaa lannoitteita kalsiumfosfaatista ja rikkihaposta. John Bennet Lawes patentoi samana vuonna samankaltaisen menetelmän kalsiumdivetyfosfaattilannoitteiden valmistukseen. Lawes oli Murrayta parempi keksintönsä markkinoinnissa ja hän osti vuonna 1846 oikeudet myös Murrayn patenttiin. Ensimmäisen tehtaansa Lawes perusti vuonna 1844 Debtfordiin. Englannista tuli sen jälkeen fosfaattilannoitteiden johtava tuottaja. 1840-luvun lopulla superfosfaattitehtaita rakennettiin myös Saksaan. Myöhemmin tehtaita rakennettiin myös Kanadaan ja Australiaan.
Fosforihapon avulla valmistetusta kalsiumdivetyfosfaatista käytetään nimitystä kolmoissuperfosfaatti. Kolmoissuperfosfaatissa fosforisisältö on suurempi kuin rikkihapon avulla valmistetussa superfosfaattilannoitteessa. Kalsiumdivetyfosfaatin voidaan antaa myös reagoida ammoniumhydroksidin kanssa, jolloin tuotteena syntyy niin ikään lannoitteena käytettävää tetra-ammoniumkalsiumdivetyfosfaattia.