stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naturalismi (filosofia)
Naturalismin historia > Moderni filosofia

Naturalismi nousi uudelleen esiin vasta 1600- ja 1700-luvuilla varhaismodernin filosofian (Early modern philosophy) ja valistuksen kaudella. Luonnontieteilijöiden, kuten Benedict Spinoza (joka esitti psykofyysisen rinnakkaisuuden teorian), David Hume ja ranskalaisen materialismin (French materialism) kannattajien (erityisesti Denis Diderot, Julien La Mettrie) ja Baron d'Holbach) töiden myötä materialismista tuli hallitseva ontologisen naturalismin kategoria, jota puolustettiin laajalti 1800-luvun loppuun asti. Immanuel Kant hylkäsi reduktionistisen materialismin metafysiikassa, mutta ei muuten torjunut naturalismia. Hänen idealistista transsendenttista filosofiaa pidetään eräänä liberaalin naturalismin (Liberal naturalism) muotona.
Myöhäismodernin filosofian (Late modern philosophy) luonnonfilosofian (Naturphilosophie) muodon kehittivät Friedrich Wilhelm Joseph von Schelling ja Georg Wilhelm Friedrich Hegel pyrkimykseksi ymmärtää luontoa kokonaisuutena ja hahmotella sen yleistä teoreettista rakennetta.
Hegelin jälkeen syntynyt Ludwig Feuerbachin antropologinen materialismi (anthropological materialism) vaikutti Karl Marxin ja Friedrich Engelsin historialliseen materialismiin, Engelsin "materialistiseen dialektiseen" luonnonfilosofiaan , Luonnondialektiikka (Dialectics of Nature) ja heidän seuraajansa Georgi Plekhanovin dialektiseen materialismiin.
Toinen merkittävä myöhäismoderni naturalistinen filosofian koulukunta oli saksalainen materialismi (German materialism), jonka jäseniä olivat Ludwig Büchner, Jacob Moleschott ja Carl Vogt.
Termin naturalismi nykyinen käyttö vakiintui Amerikassa 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla käydyissä keskusteluissa. Tähän itseään "luonnontieteilijöiksi" kutsuvaan ryhmään tuolloin kuuluivat John Dewey, Ernest Nagel, Sidney Hook ja Roy Wood Sellars.
Naturalismin historia > Nykyaikainen filosofia

Nykyfilosofian politisoitu versio naturalismista on Ayn Randin objektivismi. Se on kapitalistisen eettisen idealismin ilmaus naturalistisessa kehyksessä. Sekulaari humanismi puolestaan edustaa edistyksellisempää naturalistista filosofiaa.
Ontologinen naturalismi on nykyisin omaksuttu laajemmin kuin koskaan, erityisesti luonnontieteissä ja analyyttisessä filosofiassa, mutta entistä laajemmin myös muissa tieteissä. Nykyaikaisen naturalismin oppien puolustajia ovat muun muassa: Kai Nielsen, J. J. C. Smart, David Malet Armstrong, David Papineau, Paul Kurtz, Brian Leiter, Daniel Dennett, Michael Devitt, Fred Dretske, Paul ja Patricia Churchland, Mario Bunge, Jonathan Schaffer, Hilary Kornblith, Leonard Olson, Quentin Smith, Paul Draper ja Michael Martin, monien muiden akateemisten filosofien lisäksi. Termin naturalismi nykyinen käyttö on peräisin Amerikassa viime vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla käydyistä keskusteluista.
David Papineaun mukaan nykyaikainen naturalismi perustuu 1900-luvun tieteellisiin tutkimustuloksiin, fysikaalisen kausaalisen sulkeuman (causal closure) oppiin, jonka mukaan kaikki fyysiset vaikutukset voidaan selittää fyysisillä syillä.
»1900-luvun puoliväliin mennessä fyysisen alueen kausaalisen sulkeutuman hyväksyminen johti entistä vahvempiin naturalistisiin näkemyksiin. Kausaalisen sulkeutuman teesi tarkoittaa, että minkä tahansa henkisen ja biologisen syyn täytyy itse olla fyysisesti konstituoitunut, jotta ne voivat aiheuttaa fyysisiä vaikutuksia. Siitä syntyy siis erityisen vahva ontologisen naturalismin muoto, nimittäin fysikalistinen oppi, jonka mukaan minkä tahansa tilan, jolla on fyysisiä vaikutuksia, täytyy itsessään olla fyysinen.

1950-luvulta lähtien filosofit alkoivat muotoilla argumentteja ontologisen fysikaalismin puolesta. Jotkut näistä väitteistä vetosivat nimenomaisesti fyysisen alueen kausaaliseen sulkeutumiseen (Feigl 1958, Oppenheim ja Putnam 1958). Muissa tapauksissa riippuvuus kausaalista sulkeutumisesta oli pinnan alla. Ei kuitenkaan ole vaikea nähdä, että myös näissä jälkimmäisissä tapauksissa syy-seurausteesillä oli ratkaiseva rooli.» 
( Papineau 2007 )
Nykyaikaisessa mannermaisessa filosofiassa Quentin Meillassoux ehdotti spekulatiivista materialismia (speculative materialism), post-kantilaista paluuta David Humeen, mikä voi vahvistaa klassisia materialistisia ideoita.
Naturalismin historia > Etymologia

Termi "metodologinen naturalismi" on kuitenkin paljon uudempi. Ronald Numbersin mukaan sen loi vuonna 1983 Wheaton Collegen filosofi Paul de Vries. De Vries erotti sen, mitä hän kutsui "metodologiseksi naturalismiksi", kurinalaiseksi menetelmäksi, joka ei kerro mitään Jumalan olemassaolosta, ja omaksuu "metafyysisen naturalismin", joka "kieltää transsendenttisen Jumalan olemassaolon". Edgar S. Brightman käytti termiä "metodologinen naturalismi" vuonna 1937 The Philosophical Review -lehden artikkelissa vastakohtana "naturalismille" yleensä, mutta ideaa ei kehitetty tätä pidemmälle.
Naturalismin muotoja

Naturalismi sen ensisijaisessa merkityksessä tunnetaan metafyysisenä naturalismina, ontologisena naturalismina, puhtaana naturalismina, filosofisena naturalismina ja antisupernaturalismina. Metafyysinen eli ontologinen naturalismi torjuu uskontoihin kuuluvat yliluonnolliset käsitteet ja selitykset. Filosofi Steven Lockwoodin mukaan naturalismi voidaan jakaa ontologiseen ja metodologiseen muotoon.
Naturalismin muotoja > Ontologinen naturalismi

Ontologisessa eli metafyysisessä naturalismissa kielletään kaikki ei-luonnolliset entiteetit tai syyt maailmassa. Tieteen on keskityttävä vain havaittaviin olioihin ja tapahtumaketjuihin. Samasta syystä ontologinen naturalismi suhtautuu skeptisesti metafysiikan perinteisiin ongelma-asetteluihin, kuten yliluonnollisten olioiden olemassaoloon.
Fysikalismi on eräs ontologisen tai metafyysisen naturalismin muoto. Sen alalajeja taas ovat reduktiivinen ja eliminatiivinen materialismi.
Ontologia on metafysiikan osa-alue, joka tutkii olemisen ja olemassaolon käsitteitä ja olevaisen perimmäistä laatua, Tällä tasolla filosofit pitävät naturalismia materialismina. Esimerkiksi filosofi Paul Kurtzin mukaan parhaiten luontoa selitetään aineellisiin periaatteisiin viittaamalla, joita ovat mm. massa, energia ja muut tiedeyhteisön hyväksymät fysikaaliset ominaisuudet (Physical property) ja kemialliset ominaisuudet (Chemical property). Tätä naturalismin vahvaa muotoa, jonka mukaan henget, jumalat (Deity) ja haamut (Ghost) eivät ole todellisia eikä luonnolla "tarkoitusta", kutsutaan ontologiseksi eli metafyysiseksi naturalismiksi.
Naturalismin muotoja > Metodologinen naturalismi > Näkemyksiä metodologisesta naturalismista > W. V. O. Quine

Pääartikkeli: Naturalisoitu epistemologia
W. V. O. Quine kuvailee naturalismia kannaksi, jonka mukaan totuudelle ei ole korkeampaa tuomioistuinta kuin luonnontiede itse. Hänen mielestään ei ole olemassa parempaa menetelmää kuin tieteellinen menetelmä tieteen väitteiden arvioimiseksi, eikä ole mitään tarvetta niinsanotulle "ensimmäiselle filosofialle", kuten (abstraktille) metafysiikalle tai epistemologialle, joka takaa ja oikeuttaa tiedeteen tai tieteellisen menetelmän.
Siksi filosofian tulisi voida vapaasti hyödyntää tutkijoiden löydöksiä omissa pyrkimyksissään, samalla kun he voivat vapaasti esittää kritiikkiä, kun väitteet ovat perusteettomia, hämmentäviä tai ristiriitaisia. Quinen näkemyksen mukaan filosofia on "jatkumo" tieteen kanssa, ja molemmat ovat empiirisiä. Naturalismi ei ole dogmaattinen käsitys siitä, että moderni näkemys tieteestä on täysin oikea. Sen sijaan se yksinkertaisesti katsoo, että tiede on paras tapa tutkia maailmankaikkeuden prosesseja ja että nykyaikainen tiede pyrkii ymmärtämään näitä prosesseja.
Naturalismin muotoja > Metodologinen naturalismi > Näkemyksiä metodologisesta naturalismista > Karl Popper

Karl Popper rinnasti naturalismin induktiiviseen tieteen teoriaan. Hän hylkäsi sen perustuen yleiseen induktiokritiikkiinsä (katso induktion ongelma), mutta kuitenkin tunnusti sen hyödyllisyyden keinona keksiä olettamuksia.
»Naturalistisella metodologialla (jota joskus kutsutaan "induktiiviseksi tieteen teoriaksi") on epäilemättä arvonsa... Hylkään naturalistisen näkemyksen: se on kritiikitöntä. Sen kannattajat eivät huomaa, että aina kun he uskovat löytäneensä tosiasian, he ovat vain ehdottaneet sopimusta. Tästä syystä sopimus saattaa muuttua dogmaksi. Tämä naturalistisen näkemyksen kritiikki ei koske vain sen merkityskriteeriä, vaan myös sen ajatusta tieteestä ja siten sen käsitystä empiirisesta menetelmästä.» 
(— Karl R. Popper,The Logic of Scientific Discovery, (Routledge, 2002), s. 52–53, ISBN 0-415-27844-9)
Popper sen sijaan ehdotti, että tieteen tulisi ottaa käyttöön falsifioitavuuteen perustuva menetelmä rajaamiseen, koska mitkään kokeet eivät voi koskaan todistaa teoriaa, mutta yksittäinen koe voi olla ristiriidassa sen kanssa. Popper on sitä mieltä, että tieteellisille teorioille on ominaista falsifiointi.
Naturalismin muotoja > Metodologinen naturalismi > Näkemyksiä metodologisesta naturalismista > Alvin Plantinga

Alvin Plantinga, Notre Damen filosofian emeritusprofessori ja kristitty, on tullut tunnettu naturalismin kriitikko. Hän väittää naturalismin vastaisessa evoluutioargumentissaan, että todennäköisyys, että evoluutio on tuottanut ihmisille luotettavia tosia uskomuksia on alhainen tai tutkimaton.
Plantinga väittää, että naturalismi ja evoluutio yhdessä tarjoavat ylitsepääsemättömän "hävittäjän uskolle, että kognitiiviset kykymme ovat luotettavia", toisin sanoen skeptinen argumentti Descartesin pahan demonin tai aivot altaassa kanssa.
»Filosofinen naturalismi on uskomus siihen, ettei ole olemassa yliluonnollisia olentoja – ei esimerkiksi sellaista henkilöä kuin Jumala, mutta ei myöskään muita yliluonnollisia olentoja, eikä mitään Jumalan kaltaisia. Väitän, että naturalismi ja nykyaikainen evoluutioteoria ovat vakavasti ristiriidassa keskenään – vaikka jälkimmäinen ajatellaan tavallisesti edellisen tukipilariksi. (En tietenkään hyökkää itse evoluutioteoriaa vastaan, vaan sen ja naturalismin yhdistelmää vastaan, että ihmiset olisivat kehittyneet sillä tavalla. En näe samanlaisia ongelmia teismin ja ja sen kanssa, että ihmiset ovat kehittyneet nykyaikaisen evoluutioteorian kuvaamalla tavalla.) Tarkemmin sanottuna väitän, että naturalismin ja sellaisen uskon yhdistelmä, että me ihmiset olemme kehittyneet nykyisen evoluutio-doktriinin mukaisesti... on tietyllä mielenkiintoisella tavalla itsensä tuhoava tai itseensä viittaava ja epäjohdonmukainen.» 
( — Alvin Plantinga, Naturalism Defeated?: Essays on Plantinga's Evolutionary Argument Against Naturalism, "Introduction)
Naturalismin muotoja > Metodologinen naturalismi > Näkemyksiä metodologisesta naturalismista > Robert T. Pennock

Robert T. Pennock toteaa, että koska yliluonnolliset tekijät ja voimat "ovat luonnonmaailman ja sen tekijöiden ja voimien yläpuolella" ja "luonnonlait eivät rajoita niitä", vain loogiset mahdottomuudet rajoittavat sitä, mitä yliluonnollinen toimija ei voi tehdä. Hän sanoo:
»Jos voisimme soveltaa luonnontietoa yliluonnollisten voimien ymmärtämiseen, ne eivät määritelmän mukaan olisi yliluonnollisia." Koska yliluonnollinen on meille välttämättä mysteeri, se ei voi tarjota perusteita tieteellisten mallien arvioimiselle. "Kokeilu vaatii muuttujien tarkkailua ja hallintaa... Mutta määritelmän mukaan meillä ei ole kontrollia yliluonnollisiin olemuksiin tai voimiin." Tiede ei käsittele merkityksiä; tieteellisen päättelyn suljettua järjestelmää ei voida käyttää itsensä määrittelemiseen. Tieteen salliminen vedota kiistattomiin yliluonnollisiin voimiin tekisi tiedemiehen tehtävästä merkityksettömän, heikentäisi kurinalaisuutta, joka mahdollistaa tieteen edistymisen, ja "olisi yhtä syvästi epätyydyttävää kuin antiikin kreikkalaisen näytelmäkirjailijan deus ex machinan velvollisuus vapauttaa sankarinsa vaikeasta ahdingosta."»
Tämänkaltainen naturalismi ei kerro mitään yliluonnollisen olemassaolosta tai olemattomuudesta, mikä tämän määritelmän mukaan on luonnollisten kokeiden ulkopuolella. Käytännön näkökulmasta yliluonnollisten selitysten hylkääminen olisi vain pragmaattista, joten ontologisella yliluonnollisilla olisi kuitenkin mahdollista puolustaa ja harjoittaa metodologista naturalismia. Tiedemiehet voivat esimerkiksi uskoa Jumalaan harjoittaessaan metodologista naturalismia tieteellisessä työssään. Tämä asema ei sulje pois tietoa, joka liittyy jollain tavalla yliluonnolliseen. Yleensä mikään, mitä voidaan tutkia ja selittää tieteellisesti, ei kuitenkaan ole yliluonnollista, yksinkertaisesti määritelmän mukaan.
Naturalismin muotoja > Tieteellinen naturalismi

1900-luvun jälkipuoliskolla Willard Van Orman Quine, George Santayana ja monet muut filosofit vaativat, että tieteen tuloksia tuottavia naturalistisia menetelmiä tulisi käyttää myös filosofiassa; tiede ja filosofia eivät eroa toisistaan, vaan muodostavat jatkumon (Continuum). Jo 1900-luvun alkupuolella ryhmä pragmatisteja, kuten John Dewey, Ernest Nagel, Sidney Hook ja Roy Wood Sellars halusivat filosofian lähemmäksi tiedettä ja väittivät, että todellisuus koostuu luonnollisesta eikä siten mitään yliluonnollista tarvitse postuloida. Näiden naturalistien mukaan tieteellistä metodia tulisi soveltaa kaikkiin todellisuuden eri aloihin, mukaanlukien inhimilliset "henkiset" asiat. 1900-luvun jälkipuoliskolla tunnetuin amerikkalainen naturalisti on ollut W. V. Quine (1908-2000). Naturalismissa on toisinaan selitetty luonnonlaeilla myös yhteiskuntaa ja ihmisen toimintaa tai asetettu kulttuuri luonnolle alisteiseksi, mutta yleensä naturalismilla ihmistieteissä tarkoitetaan kantaa, jonka mukaan ihmistieteiden tulisi tarkastella tutkimuskohteitaan samalla tieteellisellä metodologialla kuin luonnontieteissä tarkastellaan luonnon objekteja. Naturalismi vastustaa myös kaikkea mystiikkaa.
Naturalismin muotoja > Eettinen naturalismi

Eettinen naturalismi on käsitys, jonka mukaan etiikka on kokemusperäinen (empiirinen) tiede ja sitä voidaan tutkia kuten mitä tahansa muutakin luonnollista ominaisuutta.
Naturalismin muotoja > Panteistitinen naturalismi

Uskonnolliset käsitykset maailmankaikkeudesta voidaan pelkistää kahteen vaihtoehtoon:
1) Teistisen käsityksen mukaan maailmankaikkeus on tuonpuoleisen Jumalan luomusta – maailmankaikkeus ei itsessään ole jumalallinen.
2) Panteistisen käsityksen mukaan maailmankaikkeus on itsessään jumalallinen ja sillä on kaikki jumaluuden ominaisuudet (ikuisuus, elämä, tietoisuus, älykkyys).
Lukuun ottamatta panteisteja – jotka uskovat, että luonto on identtinen jumaluuden kanssa, mutta eivät tunnista erillistä persoonallista antropomorfista jumalaa – teistit haastavat ajatuksen siitä, että luonto sisältää kaiken todellisuuden. Joidenkin teistien mukaan luonnonlakeja voidaan pitää Jumalan (jumalien) toissijaisina syinä (Secondary causation).
Naturalismin muotoja > Muita Naturalismin muotoja

Humanistinen naturalismi korostaa tieteellistä päättelyä inhimillisen käyttäytymisen perustana
Liberaali naturalismi , naturalismin heterodoksinen muoto tieteellisen naturalismin ja yliluonnollisuuden välisessä käsitteellisessä tilassa. Immanuel Kant hylkäsi reduktionistisen materialismin metafysiikassa mutta ei muuten torjunut naturalismia. Hänen transsendenttista filosofiaa pidetään eräänä liberaalin naturalismin (Liberal naturalism) muotona.
Naturalistinen havainto on empiirinen tutkimusmenetelmä, jolla tutkija ei tuo esiin ulkopuolista ärsykettä, vaan hän havaitsee käyttäytymistä sellaisena kuin se luonnostaan esiintyy ympäristössä.
Runollinen naturalismi , lähestymistapa naturalismiin, joka mahdollistaa monia hyödyllisiä tapoja puhua luonnosta riippuen kohteen viitekehyksestä.
Poliittinen naturalismi on poliittinen ja oikeusjärjestelmä, joka perustuu uskoon oikeudenmukaisen luonnonlain olemassaoloon
Uskonnollinen naturalismi , uskonnolliset instituutiot, rituaalit, opit ja yhteisöt, jotka eivät sisällä yliluonnollisia uskomuksia
Sosiologinen naturalismi on näkemys, jonka mukaan luonto ja sosiaalinen maailma ovat suurin piirtein identtisiä ja että niitä hallitsevat samanlaiset periaatteet.
Henkinen naturalismi , lähestymistapa henkisyyteen, joka on vailla yliluonnollisuutta
Kritiikki

Kaikille näille naturalismin esiintymille filosofiassa on olemassa myös vastaava vastakkainen ei-naturalistinen kanta ja naturalismia on arvosteltu paljon sitoutumisesta skientismiin, jonka mukaan tiede on maailman mitta. Esimerkiksi Quinen kriitikot ovat esittäneet, että hän haluaa korvata filosofian luonnontieteellä, ontologian fysiikalla tai tietoteorian empiirisellä psykologialla. Quinen kanta asiaan on se, että hän näkee filosofian ja tieteen välillä vain aste-eron, ja arkijärki, tiede ja filosofia muodostavat jatkumon, jossa siirtymä toisesta toiseen on astettaista. Voidaan kuitenkin kysyä mikä rooli filosofialle jää tässä jatkumossa ja asiasta keskustellaan vilkkaasti edelleen.
Erityisen kielteisesti naturalismiin on suhtautunut Edmund Husserlin (1859-1938) fenomenologia. Hänen mukaansa se on tieteellisen metodin vääristynyt hedelmä. Husserlin mukana kaikki tieto, kaikki tiede ja kaikki rationaalisuus riippuu tietoisista akteista, joita voida ymmärtää lainkaan naturalismin näkökulmasta. Maailma konstituoituu tietoisuuden kautta, ei siitä riippumatta eikä maailma voi ymmärtää ilman tietoisuutta. Husserlin kritiikki naturalismia kohtaan liittyy hänen käsitteeseensä luonnollinen asenne, joka on sulkeistettava fenomenologisen asenteen saavuttamiseksi.
Kritiikki > Matematiikka ja todellisuus

Edesmennyt matematiikan filosofi Mark Steiner on kirjoittanut tästä aiheesta laajasti ja myöntää, että matematiikan sovellettavuus muodostaa "haasteen naturalismille."
Kirjallisuutta

Mario De Caro and David Macarthur (eds) Naturalism in Question. Cambridge, Mass: Harvard University Press, 2004.
Mario De Caro and David Macarthur (eds) Naturalism and Normativity. New York: Columbia University Press, 2010.
Friedrich Albert Lange, The History of Materialism, London: Kegan Paul, Trench, Trubner & Co Ltd, 1925, ISBN 0-415-22525-6
David Macarthur, "Quinean Naturalism in Question," Philo. vol 11, no. 1 (2008).
Sander Verhaeg, Working from Within: The Nature and Development of Quine's Naturalism. New York: Oxford University Press, 2018.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naturalismi (filosofia) Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Naturalismi (filosofia) Wikisitaateissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Naturalism (philosophy)
Käännös suomeksi
Kertomus Neuvostoliitosta

| Kertomus Neuvostoliitosta> The Soviet Story |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edvīns Šnore
Käsikirjoittaja:  Edvīns Šnore
Tuottaja:  Kristaps Valdnieks
Kuvaaja:  Edgars Daugavvanags
Leikkaaja:  Edvīns Šnore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Latvia
Tuotantoyhtiö:  Labvakar
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  5. toukokuuta 2008
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kertomus Neuvostoliitosta (The Soviet Story) on 2008 valmistunut latvialainen dokumenttielokuva, jonka aiheena on neuvostoterrori, erityisesti Stalinin Neuvostoliiton ja natsi-Saksan osin salatut suhteet vuoteen 1941 asti. Sen on kirjoittanut ja ohjannut Edvīns Šnore, ja taloudellista tukea työ on saanut Euroopan parlamentin euroskeptiseltä Unioni kansakuntien Euroopan puolesta -oikeistoryhmältä.
Aiheesta muualla

Home. The Soviet Story. Arkistoitu 19.12.2008. Viitattu 5.8.2022. (englanniksi) elokuvan kotisivu
Veli-Pekka Lehtonen: Natsit ja nyky-Venäjän rinnastava kohuelokuva näytetään tänään Helsingissä. Helsingin Sanomat, 15.12.2008.  Arkistoitu 17.12.2008. Viitattu 8.5.2009. Arkistoitu 17.12.2008.
Kertomus Neuvostoliitosta Elonet.
Kertomus Neuvostoliitosta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Maa 2

| Maa 2> Earth 2 |
| --- | --- |

Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  22
Aiheesta muualla
IMDb
Maa 2 (Earth 2) oli yhdysvaltalainen science fiction -televisiosarja, jota kuvattiin yhden tuotantokauden verran (22 jaksoalähde?) vuosina 1994–1995. Sarjan fanien vastustuksesta huolimatta sarja lopetettiin ensimmäisen tuotantokauden jälkeen.
Sarjan tapahtumat sijoittuvat noin 200 vuoden päähän tulevaisuuteen, jolloin joukko ihmisiä matkustaa asuttamaan kaukaista maan kaltaista planeettaa.
Sarjan kuvauspaikat sijaitsevat lähellä Albuquerquen kaupunkia New Mexicon osavaltiossa.
Juoni

Vuonna 2192 suurin osa ihmisrodun edustajista on muuttanut Maan kiertoradalla kiertäville valtaisille avaruusasemille, sillä Maapallon ympäristö on tuhottu. Maapallolla asuu enää vain köyhiä työläisiä ja kaivosmiehiä.
Devon Adair käynnistää tutkimusretken perustaakseen siirtokunnan maan kaltaiselle planeetalle nimeltä G889. Planeetta sijaitsee 22 valovuoden päässä Maasta. Tutkimusretki epäonnistuu, kun etujoukon avaruusalus joutuu tekemään pakkolaskun planeetalle, kauas aiotusta laskeutumispaikasta. Retkikunta päättää vaeltaa mantereen poikki päästäkseen kohteeseensa, jossa suurin osa heidän tarvikkeistaan on.
Retkikunta löytää asumattomaksi luulemaltaan planeetalta useita uusia eliölajeja. Maankamaran alla asuvat terriaanit muistuttavat ihmisiä ruumiinrakenteeltaan ja kulkevat kahdella jalalla, ja muistuttavat mutaihoista miestä. Grendlerit (nimetty Grendel-hirviön mukaan) ovat niin ikään kahdella jalalla kulkevia, lyhyitä ja lyhytkätisiä otuksia, jotka tekevät vaihtokauppaa melkein mistä vain. Retkikunta kohtaa myös apinoita muistuttavan koba-lajin edustajia. Näillä otuksilla on nahkamainen iho ja terävät kynnet. Koban kynnen isku vaivuttaa ihmisen kuolemankaltaiseen tilaan muutamaksi päiväksi. Edellä mainittujen otusten lisäksi planeetalla asustaa henkiin jääneitä rikollisia, jotka ovat joutuneet planeetalle joko rangaistukseksi tai haaksirikkojen myötä.
Juoni > Planeetta G889

G889 on maan kaltainen planeetta, G88-aurinkokunnan 9. planeetta. Planeetalla on kaksi kiertolaista (kuuta). Mantereita on viisi joista yksi sijaitsee planeetan eteläisellä pallonpuoliskolla. Ilmakehä on koostumukseltaan samankaltainen kuin Maan ilmakehä.
G889 paljastuu näennäisistä samankaltaisuuksistaan huolimatta hyvin erilaiseksi kuin Maa. Planeetalla on esimerkiksi salaperäinen tajunnan tila, unitaso, jonka kautta luonnon kanssa sopusoinnussa elävät terriaanit viestivät. Useat todisteet viittaavat siihen, että koko planeetta olisi tietoinen olento.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Debrah Farentino  | … |  Devon Adair   |
|  Clancy Brown  | … |  John Danziger   |
|  Jessica Steen  | … |  Dr. Julia Heller   |
|  Antonio Sabàto Jr.  | … |  Alonzo Solace   |
|  Rebecca Gayheart  | … |  Bess Martin   |
|  John Gegenhuber  | … |  Morgan Martin   |
|  J. Madison Wright  | … |  True Danziger   |
|  Joey Zimmerman  | … |  Ulysses Adair   |
|  Sullivan Walker  | … |  Yale   |
Luettelo Kreikan valtionpäämiehistä

Tämä on luettelo Kreikan valtionpäämiehistä, ja käsittää nykyisen Kreikan valtion valtionpäämiehet, mukaan lukien valtionhoitajat, kuninkaat ja presidentit, valtion perustamisesta nykypäiviin saakka.
Kreikan ensimmäinen tasavalta (1822–1832) > Kreikan väliaikaishallinto (1822–1827)

| Valtionpäämies> № | Valtionpäämies> Kuva | Valtionpäämies> Nimi (syntynyt–kuollut) | Virkakausi> Alkoi | Virkakausi> Loppui | Virkakausi> Kesto | Titteli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Aléxandros Mavrokordátos (1791–1865) | 13. tammikuuta 1822 | 10. toukokuuta 1823 | 1 vuosi, 117 päivää | johtokunnan puheenjohtaja |
| 2 |  | Pétrompeis Mavromichális (1765–1848) | 10. toukokuuta 1823 | 31. joulukuuta 1823 | 235 päivää | johtokunnan puheenjohtaja |
| 3 |  | Geórgios Kountouriótis (1782–1858) | 31. joulukuuta 1823 | 26. huhtikuuta 1826 | 2 vuotta, 116 päivää | johtokunnan puheenjohtaja |
| 4 |  | Andréas Zaḯmis (1791–1840) | 26. huhtikuuta 1826 | 14. huhtikuuta 1827 | 353 päivää | hallintokomitean puheenjohtaja |