stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naomi Klein

| Naomi Klein |
| --- | --- |
 Naomi Klein vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1970 Montreal (ikä 54)
Kansalaisuus:  kanadalainen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, professori
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  globalisaatiokritiikki
Esikoisteos:  No Logo (2000)
Aiheesta muualla
naomiklein.org (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Naomi Klein (s. 8. toukokuuta 1970 Montreal, Kanada) on kanadalainen toimittaja, kirjailija, professori ja aktivisti. Hänet tunnetaan erityisesti globalisaatiota ja kapitalismia arvostelevista teoksistaan No Logo (2000), Tuhokapitalismin nousu (2007) ja Tämä muuttaa kaiken (2014). Klein on vuodesta 2018 viestinnän, kulttuurin ja feminismin tutkimuksen professori Rutgersin yliopistossa.
Tausta

Klein on kotoisin juutalaisesta perheestä. Sekä Kleinin että hänen aviomiehensä Avi Lewisin perheillä on tausta kansalaistoimijoina. Kleinin isoisä, animaattori Philip Klein, erotettiin Disney-yhtiön palveluksesta vuoden 1942 animaattoreiden lakon jälkeen hänen toimittuaan siinä aktiivisesti. Kleinin lääkäri-isä Michael Klein oli Vietnamin sodan vastustaja ja Physicians for Social Responsibility -järjestön (Lääkärin sosiaalinen vastuu) jäsen. Hänen elokuvantekijä-äitinsä Bonnie Sherr Klein sai julkisuutta pornografian vastaisella elokuvallaan Not a Love Story. Hänen veljensä Seth on Canadian Centre for Policy Alternatives -tutkimuskeskuksen Brittiläisen Kolumbian toimiston johtaja. Hänen appivanhempansa ovat journalisti Michele Landsberg ja poliitikko Stephen Lewis, Kanadan uuden demokraattisen puolueen johtaja David Lewisin poika. Hänen tätinsä on naimisissa arkkitehti Daniel Libeskindin kanssa.lähde? Klein on julkisesti tunnustautunut feministiksi ja on luonnehtinut muun muassa kirjaansa No Logo leimallisesti feministiseksi. Hän on myös Rutgersin yliopiston viestinnän, kulttuurin ja feminismin tutkimuksen professori.
Klein opiskeli Toronton yliopistossa, mutta keskeytti opinnot kolmantena vuonna ja aloitti The Globe and Mailin palveluksessa. 23-vuotiaana hän siirtyi This Magazineen.
Klein on ollut London School of Economicsin vierailevana luennoitsijana.
Teokset

No logo. Ei tilaa, ei vaihtoehtoja, ei töitä, ei logoa: tähtäimessä brändivaltiaat.  (No logo. No Space, No Choice, No Jobss: Taking Aim at the Brand Bullies, 2000)  Suomentanut Liisa Laaksonen & Maarit Tillman. Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26275-7
Vastarintaa ja vaihtoehtoja.  (Fences and Windows. Dispatches from the Front Lines of the Globalization Debate, 2002)  Suomentanut Maarit Tillman. Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27949-8
Tuhokapitalismin nousu.  (The Shock Doctrine. The Rise of Disaster Capitalism, 2007)  Suomentanut Ilkka Rekiaro. Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33866-7
Tämä muuttaa kaiken. Kapitalismi vs ilmasto.  (This Changes Everything. Capitalism vs. the Climate, 2014)  Suomentanut Teppo Eskelinen, Kaj Lipponen ja Henri Purje. Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-405-3
Kun ei ei riitä. (No is not enough. Resisting Trump's Shock Politics and Winning the World We Need, 2017.) Suomentanut Kirsimarja Tielinen. Helsinki: Into, 2018. ISBN 978-952-264-904-1
The Battle for Paradise: Puerto Rico Takes on the Disaster Capitalists.  Chicago:  Haymarket Books, 2018.  ISBN 978-160-8-46357-2
Klein, Naomi: Tuli on irti: Maapallon polttava tulevaisuus. (Alkuteos On Fire, suom. Laura Kalmukoski) Helsinki: Into, 2022. ISBN 978-952-351-839-1
Naomi Klein ja Rebecca Stefoff : Näin pelastamme planeetan.  (How to change everything: The young human's guide to protecting the planet and each other, 2021)  Suomentanut Laura Kalmukoski.. Helsinki:  Into, 2023.  ISBN 978-952-351-959-6
Klein, Naomi: Kaksoisolento. (Alkuteos Doppelganger, suom. Silja-Maaria Aronpuro) Helsinki: Into Kustannus, 2024. ISBN 978-952-393-360-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naomi Klein Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Naomi Klein Wikisitaateissa
Naomi Kleinin kotisivut (englanniksi)
Board of Directors, 350.org
Naomi Klein Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Juho Koivukoski

Juho Koivukoski (s. 1877, k. 22. helmikuuta 1920 Kokkola) oli Etsivän Keskuspoliisin palveluksessa ollut etsivä, joka helmikuussa 1920 väitti ampuneensa Otto Ville Kuusisen Pohjanlahden jäällä. Suurta kohua synnyttänyt juttu osoittautui perättömäksi, ja Koivukoski ampui lopulta itsensä.
Lapualta kotoisin ollut Koivukoski oli toiminut sahatyömiehenä ja sekatyömiehenä ennen Suomen sisällissotaa. Syksyllä 1917 hänen väitettiin olleen jonkin aikaa punaisten riveissä mutta sitten hän liittyi valkoisiin ja teki sodan aikana kertoman mukaan ”korvaamattomia palveluksia valkoisille”. Sodan jälkeen Koivukoski onnistui pääsemään Etsivän Keskuspoliisin etsiväksi toimipaikkanaan Seinäjoki.
Kuusisen ampumisjuttu sai alkunsa kun Koivukoski saapui illalla 11. helmikuuta 1920 Lapuan kirkonkylässä sijainneeseen Vihtori Kosolan taloon jossa olivat paikalla Kosolan lisäksi muun muassa Artturi Leinonen ja Jalmari Lahdensuo. Koivukoski oli jo aiemmin kertonut Lahdensuolle olevansa Raippaluodon seudulla piileskelevän Kuusisen jäljillä ja nyt hän ilmoitti pidättäneensä Kuusisen Oravaisten kestikievarissa. Sanomalehti Ilkka julkaisi asiasta seuraavana päivänä uutisen jonka mukaan pidätetty Kuusinen olisi jo kuljetettu junalla Helsinkiin. Paikallisille poliiseille ja Vaasan läänin maaherralle tieto tuli täytenä yllätyksenä.
Kun Koivukoskelta vaadittiin tarkempia tietoja asiasta hän ilmoitti matkustavansa itse Helsinkiin ja antavansa siellä selonteon Etsivän keskuspoliisin päällikölle Ossian Holmströmille. Pari päivää myöhemmin Koivukoski tapasi Lapualla Vihtori Kosolan ja kertoi tälle että olikin ampunut Kuusisen kuoliaaksi ja jättänyt ruumiin merenjäälle. Koivukoski oli kertomansa mukaan seurannut hiihtäen Ruotsiin matkannutta Kuusista Raippaluodon edustalla ja vaatinut tätä palaamaan Suomeen. Kun Kuusinen oli kieltäytynyt Koivukoski oli kertomansa mukaan ampunut hänet.
Uutinen Kuusisen kuolemasta levisi pian ja Suomen Sosialidemokraatti julkaisi siitä ensimmäisenä uutisen 17. helmikuuta 1920. Kansanedustaja Väinö Tanner teki asiasta myös hallitukselle välikysymyksen. Helsingistä lähetettiin nyt Helsingin poliisilaitoksen rikososaston apulaispäällikkö Rafael Silander Pohjanmaalle selvittämään asiaa ja hänen Vaasassa, Lapualla ja Oravaisissa pitämissään kuulusteluissa selvisi pian että Kuusista ei ollut nähty sen paremmin elävänä kuin kuolleena ja koko juttu oli perätön.
Koivukosken kerrottiin nousseen etelään menevään junaan mutta sitten hänen ruumiinsa löytyikin Kokkolan rautatieaseman lähellä sijainneesta puistosta varmistamaton pistooli rinnan päällä (lehtiuutisissa mainittiin että ruumis olisi löytynyt eräästä puutarhasta Uudestakaarlepyystä). Tutkimuksissa selvisi että 43-vuotias Koivukoski oli ampunut itsensä.
Klindamysiini

| --- | --- |

Klindamysiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(2S,4R)-N-((1R)-2-kloori- 1-((3R,4R,5S,6R)-3,4,5-trihydroksi- 6-(metyylitio)-tetrahydro-2H-pyran-2-yyli)propyyli)- 1-metyyli-4-propyylipyrrolidiini-2-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 18323-44-9
ATC-koodi: J01FF01
PubChem CID: 29029
DrugBank: APRD00566
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H33N2ClO5S 
Moolimassa: 424.98
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 90 % (oraalinen) 4–5 % (topikaalinen)
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 1,5–5 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A (Aus) B (USA)
Reseptiluokitus:  Schedule 4 (Aust) POM (UK) Prescription only (USA)
Antotapa: peroraalinen, topikaalinen, intravenoosinen, intravaginaalinen
Klindamysiini on linkosamidiryhmään kuuluva antibiootti. Sitä valmistetaan puolisynteettisesti sen esiasteesta linkomysiinistä, jota eristetään Streptomyces lincolnensis -sädesienestä.
Klindamysiinin kemiallinen nimi on 7-deoksi-7-kloorilinkomysiini, kemiallinen kaava C18H33ClN2O5S, moolimassa 424,98 g/mol ja CAS-numero 18323-44-9.
Toiminta

Klindamysiinin toimintamekanismina on bakteerien proteiinisynteesin esto, joka aiheutuu lääkkeen sitoutumisesta bakteerin ribosomin 50S-alayksikköön erytromysiinin tapaan. Klindamysiini tehoaa hyvin anaerobisiin bakteereihin, kuten Bacteroides- ja Fusobacterium-sukujen jäseniin. Lääke on tehokas myös monia grampositiivisia kokkibakteereja vastaan. Klindamysiini imeytyy hyvin suun kautta otettaessa, ja sen puoliintumisaika seerumissa on noin 2–3 tuntia.
Käyttö

Klindamysiiniä, Suomessa nimellä Dalacin käytetään anaerobisten bakteerien aiheuttamiin infektioihin, kuten hengitystieinfektioihin, sepsikseen ja peritoniittiin. Toinen käyttöaihe on Staphylococcus aureus -bakteerin aiheuttamien luuinfektioiden hoito. Klindamysiinivoiteella voidaan hoitaa paikallisesti vaikeaa aknea.
Haittavaikutukset

Yleinen haittavaikutus on ripuli, jota esiintyy noin 10 prosentilla klindamysiinillä hoidetuista henkilöistä. Muita mahdollisia sivuvaikutuksia ovat pahoinvointi, vatsakipu, ihottumat ja pseudomembranoottinen koliitti.
Aiheesta muualla

KEGG: Clindamycin (englanniksi)
ChemBlink: Clindamycin (englanniksi)
Heikki Klemetti

| Heikki Klemetti |
| --- | --- |
 Heikki Klemetti
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Valentin Klemetti
Syntynyt: 14. helmikuuta 1876 Kuortane
Kuollut: 26. elokuuta 1953 (77 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  säveltäjä, sovittaja, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja.
Muusikko
Tyylilajit:  kuoromusiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heikki Valentin Klemetti (14. helmikuuta 1876 Kuortane – 26. elokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, musiikkikriitikko ja kuoronjohtaja. Klemetti on ollut suomalaisen kuoromusiikin merkittävimpiä uranuurtajia ja kehittäjiä.
Elämäkerta

Klemetti kävi kansakoulua ensin pari vuotta Kuortaneella Rasinperän talossa, minkä jälkeen opiskelu jatkui Vaasan lyseossa. Heikki asui Vaasassa tätinsä luona ja pääsi ylioppilaaksi lyseosta vuonna 1894. Klemetti valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1899 ja opiskeli lisäksi Helsingin orkesterikoulussa, Berliinin musiikkiakatemiassa ja Sternin konservatoriossa. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin 1923. Helsingin yliopisto vihki Klemetin filosofisen tiedekunnan kunniatohtoriksi vuonna 1936 ja teologian kunniatohtoriksi vuonna 1946.
Klemetti johti lukuisia kuoroja ja perusti Suomen Laulu -kuoron vuonna 1900. Se aloitti mieskuorona, mutta laajeni myöhemmin sekakuoroksi. Ensiesiintymisensä Klemetti suoritti 1. joulukuuta 1898 Ylioppilaskunnan Laulajien konsertissa. Kuoro esitti tuolloin Klemetin johdolla ensi kertaa Aleksis Kiven parhaana runosaavutuksena pidetyn Sydämeni laulun, jonka oli säveltänyt Jean Sibelius. Laulu sai osakseen arvostelijoiden suuren huomion, ja vastaanotosta kertoo sekin, että yleisö vaati sen esitettäväksi kolmesti. Klemetin omista sävellyksistä tunnetuimmat ovat 1700-luvulta periytyään kansansävelmään sovitettu mieskuorolaulu ”Oi kallis Suomenmaa” sekä virsi 532 ”Taas siunattu päivä nyt luo valoaan”.
Klemetti on laatinut myös yleisimmin lauletun suomennoksen Porilaisten marssille. Hänen vuoden 1918 sisällissodan innoittamana sepittämänsä laulu ”Vilppulan urhojen muistolle” saavutti aikanaan suoranaisen kulttimaineen Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntien ja lapuanliikkeen piirissä.
Klemetti tunnettiin myös purevasanaisena musiikkikriitikkona. Musiikinhistoria oli toinen kirjallisen työn kohde. Peittelemätön kansallismielisyys leimasi Klemetin kynänkäyttöä.
Klemetin kesäasuntoon Kuortaneelle on vuonna 1958 perustettu Klemettimuseo. Helsingin Kulosaaressa on Sulasolille testamentattu Klemetin alun perin itselleen rakentama puuhuvila, Hopiala. Oriveden opistossa toimii Klemetin nimeä kantava kesäkurssisarja Klemetti-Opisto.
Klemetti avioitui vuonna 1908 Armi Elina Hämäläisen kanssa. Armi Klemetin (1885–1979) isä oli säveltäjä ja urkuri Lauri Hämäläinen. Heikki ja Armi Klemetti on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Haudalla on Sulasolin vuonna 1954 pystyttämä hautakivi, jossa on Yrjö Liipolan veistämä Klemetin reliefimuotokuva ja kolme säettä ”Oi kallis Suomenmaa” -laulusta.
Kunnianosoitukset

Sulasol on myöntänyt vuodesta 1980 Heikki Klemetti -palkintoa. Sen on saanut muun muassa Matti Hyökki ja Heikki Saari.
Julkaisut

Ei ne olleetkaan viimeiset, WSOY, 1946.
Elämää, jota elin, WSOY, 1947.
Heikki Klemetti 1876–1976 : Kuortaneen Klemettiviikon 26.7.–1.8.1976 juhlajulkaisu. Kuortaneen kunta[1976]
Kansan sana taiteessa, WSOY, 1948.
Kuorolaulun opas, WSOY, 1917. 2. p. WSOY, 1954.
Kuortaneen vaiheita sanoin ja kuvin : muistojulkaisu pitäjän 300-vuotisjuhlaan 1932. Kuortaneen kunta 1932 Näköisp. WSOY, 1987
Kuvat kulki, WSOY, 1943. , 3. p. WSOY,1946.
Kuvat kulki vielä, WSOY, 1944.
Maailman mylläkässä, WSOY, 1949.
Mietettä, mielialoja, WSOY, 1920.
Musiikin historia. 1 osa, WSOY, 1916.
Musiikin historia. 2 osa, 1 & 2 nide, WSOY, 1926.
Sata arvostelua ja muita musiikkikirjoituksia, WSOY, 1966
Sotilaan laulukirja, WSOY, 1918.
Suomalaisia kirkonrakentajia 1600- ja 1700-luvuilla, WSOY, 1927.
Suomalaisia kirkonrakentajia 1800-luvulla, WSOY, 1936.
Suomen laulu vierailla mailla, toim. Armi ja Heikki Klemetti y.m. WSOY, 1936.
Valittuja hengellisiä ja maallisia lauluja : jaettiin sotavangeille / toim. Heikki Klemetti. WSOY, 1918.
Valitut kuvat, WSOY, 1976
Vesperale. 2, Sävelmistö, sävellystyön suorittivat Heikki Klemetti ... [et al.]. 1925.
Vierasperäisiä muinaisnimiä Etelä-Pohjanmaalta ja muualta Suomesta, WSOY, 1950.
Viidennet kuvat, WSOY, 1952.
Viimeiset kuvat, WSOY, 1945.
Äänenkäyttö puheessa ja laulussa, 1937, 2. täyd. p. WSOY, 1951.
Äänenmuodostuksen opas, WSOY, 1920.
Kirjallisuutta

Keisala, Hanna (toim.): Heikki Klemetti – elämäntyö suomalaisessa kulttuurissa sävelen, sanan ja perinteen palveluksessa.  Seinäjoki:  Etelä-Pohjanmaan liitto, 1995.  ISBN 951-766-009-X
Klemetti, Armi: Muistelen.  WSOY, 1955.
Klemetti, Armi: Välähdyksiä elämästäni.  WSOY, 1963.
Pitkänen, Paavo: Kuurtaneen jättiläinen – Heikki Klemetti, kuorotaiteemme suurmies.  Helsinki:  Suomen laulajain ja soittajain liitto, 1975.  ISBN 951-99068-3-5
Virkkunen, Helge: Kuisma – muistikuvia Heikki Klemetistä.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1973.  ISBN 951-26-0218-0
Virrankoski, Pentti: Heikki Klemetti – elämäntyö ja henkilökuva.  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-598-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heikki Klemetti Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Heikki Klemetti on Wikiaineistossa  Luettelo Heikki Klemetin lehtiartikkeleista
Matti Huttunen: / Klemetti, Heikki (1876 - 1953) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 6.9.2001 (päivitetty 22.7.2016). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Suomalaisen musiikin tiedotuskeskuksen artikkeli Heikki Klemetistä (englanniksi) (Internet Archive)
Heikki Klemetin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Heikki Klemetin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef 
Heikki Klemetti vuonna 1976 julkaistussa postimerkissä.
Koiranköynnökset

| Koiranköynnökset |
| --- | --- |
 Mustakoiranköynnös (Bryonia alba)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae
Suku::  Koiranköynnökset Bryonia  L.
Katso myös
   Koiranköynnökset Wikispeciesissä   Koiranköynnökset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Koiranköynnökset (Bryonia) on kurkkukasvisuku, jossa on köynnöstäviä ruohovartisia kasveja. Niitä on käytetty monivuotisina koriste- ja lääkekasveina. Ne ovat myrkyllisiä.
Lajeja

mustakoiranköynnös (Bryonia alba)
punakoiranköynnös (Bryonia dioica, syn. B. cretica subsp. dioica)
kanariankoiranköynnös (Bryonia verrucosa)
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Koiranköynnökset (Bryonia)
Suomen Lajitietokeskus: Koiranköynnökset – Bryonia
Funet: Koiranköynnökset (Bryonia)
Koiranköynnös, Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
United States Department of Agriculture (USDA): Bryonia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q149006  Wikispecies: Bryonia  APDB: 188867  APNI: 68563  BioLib: 38892  CoL: 3DMY  EoL: 71441  EPPO: 1BYOG  FNA: 104751  GBIF: 2874495  GRIN: 1761  iNaturalist: 55933  IPNI: 76124-3  IRMNG: 1329669  ITIS: 22347  NBN: NHMSYS0000456707  NCBI: 3651  NZOR: 910cd038-0ef5-4ade-a13c-b9fe1fa1cd98  Open Tree of Life: 1006270  PLANTS: BRYON  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30074180-2  Tropicos: 40032453  VASCAN: 1873  WFO: wfo-4000005591
Donald Barthelme

| Donald Barthelme |
| --- | --- |
 Donald Barthelme
Henkilötiedot
Syntynyt: 1931 Philadelphia, Yhdysvallat
Kuollut: 1989 (57–58 vuotta) Houston, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Donald Barthelme (1931 Philadelphia, Yhdysvallat – 1989 Houston, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnettiin leikkisästä ja postmodernista tyylistään. Barthelme työskenteli myös Houston Postin toimittajana, Houstonin taidemuseon johtajana (1961–1962) ja professorina lukuisissa yliopistoissa.
Elämä

Barthelme syntyi Philadelphiassa vuonna 1931. Perhe muutti kaksi vuotta Barthelmen syntymän jälkeen Texasiin, jossa hänen isästään tuli arkkitehti Houstonin yliopistoon, jossa Barthelme myöhemmin opiskeli journalistiikkaa. Hän kirjoitti 1951 ensimmäiset artikkelinsa Houston Postille. Barthelme joutui Korean sotaan vuonna 1953. Hän kirjoitti tuolloin armeijan sanomalehteen ennen kuin palasi Amerikkaan. Paluun jälkeen hän jatkoi opiskelua Houstonissa mutta vaihtoi filosofiaan. Hän jatkoi opiskelua vuoteen 1957, mutta opinnot jäivät kesken. Suuren osan vapaa-ajastaan hän vietti Houstonin ”mustissa” jazz klubeissa kuuntelemassa Lionel Hamptonia ja Peck Kellyä, jotka vaikuttivat hänen myöhempään kirjoittamiseensa.
Barthelmen suhde isäänsä oli vaikea. Myöhempinä vuosina heillä oli väittelyitä Barthelmen teoksista. Hänen itsenäisyyttään osoittaa, että hän ei omaksunut perheen roomalaiskatolista näkemystä. Hän oli paljon lähempänä äitiään ja tämän ajatuksia. Barthelme opetti välillä Bostonin ja Buffalon (SUNY) yliopistoissa sekä New Yorkin kaupunginyliopistossa (CUNY), jossa hän toimi vuosina 1974–1975 vierailevana professorina.
Barthelme oli naimisissa kolme kertaa. Hänen toinen vaimonsa Helen Barthelme kirjoitti elämäkerran Donald Barthelme: The Genesis of a Cool Sound, joka ilmestyi vuonna 2001. Bathelme  sai tyttären Annen kolmannen vaimonsa, tanskalaisen Birgitin, kanssa, jonka kanssa Bathelme oli kuolemaansa saakka. Hän kuoli kurkkusyöpään. Myös hänen veljensä Frederick (s. 1943) ja Steven (s. 1947) ovat arvostettuja kirjailijoita ja opettajia Etelä-Mississippin yliopistossa.
Ura

Barthelmesta tuli 1961 Houstonin taidemuseon johtaja, ja hän julkaisi ensimmäisen novellinsa. The New Yorker -lehdessä 1963 julkaistu ”L’Lapse” on parodia Michelangelo Antonionin elokuvasta L’Eclisse (Kuumetta). The New Yorker julkaisi muitakin hänen novellejaan. Barthelme jatkoi menestystään novellimuodossa.
Ura > Tyyli ja perintö

Barthelme käsittelee tuotannossaan kieltä. Hän osoittaa rinnastuksilla ja katkelmallisella kerronnalla, miten mainonta ja poliittinen vaikuttaminen tunkevat kieleen ja vääristävät sitä. Näin hän haluaa saada lukijan irtautumaan kielen heijastamasta epäaidosta todellisuudesta. Hän käyttää keinoina parodiaa ja absurdeja ja groteskeja tilanteita.
Barthelmen novellit ovat usein hyvin tiiviitä ja keskittyvät tiettyyn tapahtumaan ennemmin kuin kokonaiseen kertomukseen. Ensimmäiset tarinat sisältävät oivallisia hetkiä mutta eivät ole myöhemmin olleet tietoisesti filosofisia tai symbolisia.selvennä
Barthelmen perintö opettajana elää Houstonin yliopistossa. Hänet tunnettiin nuorten kirjailijoiden herkkänä ja luovana ohjaajana.
David Foster Wallace on sanonut, että vasta Bartehelme natsasti kirjailijoista hänelle kunnolla, ja ensimmäinen tarina, joka "pani kirsikat riviin", oli Barthelmen "Kupla" teoksessa Mahdottomia tapoja, luonnottomia tekoja.
Ville Luoma-aho kirjoittaa vuonna 2008 Barthelmestä, että tämä on jääänyt täysin unohduksiin Suomessa sen jälkeen kun tuotantoa julkaistiin suomeksi 1970-luvulla. Luoma-ahosta se ei ole ihme, sillä 1960-luvun kokeellisuus on näkynyt Suomessa vasta 2000-luvulla ja lähinnä runoudessa.
Teokset > Suomennetut teokset

Mahdottomia tapoja, luonnottomia tekoja (10 novellia kokoelmasta Unspeakable Practices, Unnatural Acts ), suomentaja Juhani Jaskari. Karisto 1971
Edward ja Pia
Kupla
Muutama hetki unta ja valvetta
Peliä
Presidentti
Raportti
Robert Kennedy pelastuu hukkumasta
Sodan historia kuvina
Tomppeli
Voimmeko puhua?
Lumikki (Snow White), suomentaja Liisa Holmén-Steffa. Hämeenlinna, Karisto 1973 ISBN 951-23-0700-6
"Chablis", suom. Silja Hiidenheimo. Nuori Voima 1997: 1, s. 30-35
"Lasivuori", suom. Aki Salmela. Nuori voima 2007: 5, s.32-34
"Ei-mitään: alustava selvitys" (Nothing: a preliminary account), suom. Aki Salmela. Nuori voima 2009: 1, s. 2-3
"Kapitalismin nousu" (The rise of capitalism), kokoelmasta Sadness (1972), suomentanut Tommi Nuopponen. Nuori voima 2011: 1, s. 6-7
"Minä ja neiti Mandible", kokoelmassa Kyyhkysrutto ja muita amerikkalaisia novelleja, valikoinut ja suomentanut Anni Sumari. Helsinki: Ntamo 2009 ISBN 978-952-215-087-5
Teokset > Kokoelmat

Come Back, Dr. Caligari - Little, Brown (Boston), 1964.
Unspeakable Practices, Unnatural Acts - Farrar, Straus (New York), 1968 suom. Mahdottomia tapoja, luonnottomia tekoja, suomentaja Juhani Jaskari. Karisto 1971.
City Life - Farrar, Straus, 1970.
Sadness - Farrar, Straus, 1972.
Guilty Pleasures (non-fiction) - Farrar, Straus, 1974.
Amateurs - Farrar, Straus, 1976.
Great Days - Farrar, Straus, 1979.
Overnight to Many Distant Cities - Putnam, 1983.
Sam's Bar (with illustrations by Seymour Chwast) - Doubleday (New York), 1987.
Sixty Stories - Putnam (New York), 1981.
Forty Stories - Putnam, 1987.
Flying to America: 45 More Stories - Shoemaker & Hoard, 2007.
Teokset > Romaanit

Snow White - Atheneum (New York), 1967. suom. Lumikki, suomentaja Liisa Holmén-Steffa. Hämeenlinna, Karisto 1973
The Dead Father - Farrar, Straus, 1975.
Paradise - Putnam, 1986.
The King - Harper (New York), 1990.
Palkinnot

Guggenheim-seura, 1966
Time Magazinen vuoden parhaat kirjat -lista, 1971
National Book Award 1972
Morton Dauwen Zabel -palkinto 1972
Jesse H Jones -palkinto, 1976
Paradise, Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkintoehdokkuus 1987
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Donald Barthelme Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  ELMCIP  Europeana  IdRef
Armas Kohonen

Armes Kalervo Kohonen
Armas Kalervo Kohonen (1. syyskuuta 1891 Helsinki – 23. maaliskuuta 1918 Messukylä) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat johtaja, kouluneuvos Aapo Kohonen ja Selma Johanna Faasch.