stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjolan satoa
Tuotanto

Pohjolan satoa kuvattiin keväällä ja loppukesästä 2021 Iitissä ja Kymenlaakson maakunnassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mikko Nousiainen  | … |  kyläpoliisi Laitinen   |
|  Linda Wiklund  | … |  EU-tarkastaja   |
|  Aku Hirviniemi  | … |  Jokke   |
|  Tatu Sinisalo  | … |  Baikkeri   |
|  Olga Temonen  | … |  Hiirikäsi-Timo   |
|  Miia Nuutila  | … |  Pia   |
|  Rea Mauranen  | … |  Lotta   |
|  Mi Grönlund  | … |  Minna   |
|  Timo Lavikainen  | … |  Riku   |
|  Juhani Laitala  | … |  Erkki   |
|  Arman Alizad  | … |  Mehmed   |
|  Toni Wirtanen  | … |  rahtari   |
|  Teemu Aromaa  | … |  Jalmari   |
|  Sebastian Rejman  | … |   Arto Mäkisalo   |
|  Janne Kataja  | … |  EU-tarkastaja   |
|  Konsta Hietanen  | … |  Paci   |
|  Harri Moisio  | … |  pastori   |
|  Ville Majamaa  | … |  keskusliikkeen ostaja   |
|  Roope Salminen  | … |  Jori   |
|  Christoffer Strandberg  | … |  hoitaja   |
|  Miska Haakana  | … |  Ville   |
|  Ali Jahangiri  | … |  Ahmed   |
|  Jussi Puhakka  | … |  Matti   |
|  Jan Nyquist  | … |  kunnanjohtaja Pentti Leppälä   |
|  Katri Nyquist  | … |  kunnanjohtajan rouva    |
|  Sami Ristiniemi  | … |  lääkeyhtiön edustaja   |
|  Jani Jokivirta  | … |  poliisi   |
|  Timo Dadu  | … |  poliisi   |
|  Jucci Hellström  | … |  Kari   |
Vastaanotto

Elokuva sai kriitikoilta murskaavan vastaanoton. Helsingin Sanomien Tero Kartastenpää kuvaili sitä ”yhden tähden elokuvaksi”. Turun Sanomat antoi elokuvalle niin ikään yhden tähden ja totesi sen olevan ”pössypuskafarssi”. Keskipohjanmaa-lehden Hannu Björbacka epäili elokuvan olevan kosto kriitikoille ja kuvaili sitä vuoden huonoimmaksi. Björbackan mielestä käsikirjoitus ja ohjaus ovat luokattoman huonoja. ”Tällaista jälkeä ei saisi päästää teatterin isolle valkokankaalle silmiä pilaamaan”, hän toteaa.
Aiheesta muualla

YouTube: Pohjolan Satoa -elokuvan traileri (Virallinen)
Episodi: ”Ei ahdista oikein mikään” – Tuukka Temonen kuvaa uutta elokuvaa: komediassa mukana Aku Hirviniemi ja muita tähtinäyttelijöitä
Pohjolan satoa Elonet.
| n k Tuukka Temonen |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Teit meistä kauniin (2016)  Valmentaja (2018)  Aika jonka sain (2020)  Pohjolan satoa (2022) 
TV-sarjat (ohjaus):  The McCoys Show (2003)  Arman reilaa (2004)  T.I.L.A. Extra (2004)  Diili (2005)  Diili+ Johtoryhmä (2005)  Get Up, Stand Up! (2005)  Loman tarpeessa (2005)  Fabio & Fabrizio (2006)  Sota & rauha (2006)  Joulu Halosenniemessä (2007)  Muutosta ilmassa (2007)  Näin se tehtiin (2008-2009)  Afganistan (2011)  Heroes of the Baltic Sea (2016) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Apulanta: Mustin hevonen (1999)  Making of Pahat pojat (2003)  Stand up - Ryhmä Komedia Dynamo: Ensimmäinen painos (2006)  Plan Suomi 10 vuotta (2007)  Ja ihmisillä hyvä tahto (2008)  Presidentintekijät (2014) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Apulanta: Anna mulle piiskaa (1996)  Apulanta: Mitä vaan (1997)  Apulanta: Käännä se pois (1999)  Tohtori Halla ja mustempi hevonen (1999)  Apulanta: Ei yhtään todistajaa (2000)  Apulanta: Reunallat (2000)  Children Of Bodom: Every Time I Die (2000)  The 69 Eyes: Brandon Lee (2000)  Amorphis: Alone (2001)  Bitch Alert: Monday (2001)  Flegmaatikot: Hallitse & hajoita (2001)  Jonna Tervomaa: Kupla (2001)  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Nyt on mies  (2001)  Tuula: Find A Way (2001)  Charon: Little Angel (2002)  Maj Karman Kauniit Kuvat: Rocktähti (2002)  Mannhai: Spiritraiser (2002)  Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus: Lumessakahlaajat (2002)  Bitch Alert: Loveson (2003)  Fintelligens: Kaikki peliin (2003)  Happoradio: Pois Kalliosta (2003)  I'dees: Brave And Optimistic Girl (2003)  Lost Soul Division: Castaway (2004)  Ismo Alanko Säätiö: Paskiainen (2006)  Diandra: Pidä huolta (2015)
Kääpiökaimaani

| Kääpiökaimaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Alligaattorit Alligatoridae
Alaheimo::  Kaimaanit Kaimaninae
Suku::  Sileäotsakaimaanit Paleosuchus
Laji::  palpebrosus
Kaksiosainen nimi
 Paleosuchus palpebrosus  (Cuvier, 1807) 
 Kääpiökaimaanin levinneisyys
Katso myös
   Kääpiökaimaani Wikispeciesissä   Kääpiökaimaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kääpiökaimaani (Paleosuchus palpebrosus) on Etelä-Amerikassa luonnonvaraisena elävä alligaattorilaji. Se kasvaa vain runsaan metrin pituiseksi ja on täten maailman pienin krokotiilieläin. Lajin kuvasi ranskalainen eläintieteilijä Georges Cuvier vuonna 1807.
Koko ja ulkonäkö

Kääpiökaimaaniuros kasvaa vain 1,3–1,6-metriseksi ja naaras 1,2 metriä pitkäksi. Täysikasvuiset yksilöt painavat noin 6–7 kilogrammaa. Lajin väritys on selkäpuolelta nuorena suklaanruskea ja vanhana usein myös musta. Vatsapuoli on vaalea. Musta väri tekee kääpiökaimaanin valkoisista hampaista erityisen huomiota herättävät. Silmät ovat yleensä harmaat, joskus kullankeltaiset. Kääpiökaimaanin hammasjärjestys on erilainen kuin muilla kaimaaneilla. Yläleuan päässä on neljä hammasta, kun muilla lajeilla on yksi enemmän. Hampaita on yhteensä 78–82. Myös nahan kuviointi on erilainen. Kääpiökaimaanilla kulkee selkäpuolella 17–20 pitkittäisriviä, kun kaikilla muilla lajeilla niitä on vain 7–9. Nahka on myös luisevampi kuin muilla lahkon lajeilla. Lajin pää on lyhyt, sileä ja kovera.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kääpiökaimaani elää luonnonvaraisena Etelä-Amerikassa. Lajia esiintyy Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guyanassa, Guyanassa, Paraguayssa, Perussa ja Surinamessa. Levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Orinoco-jokeen, etelässä Etelä-Brasiliaan, lännessä Andeihin ja idässä Atlanttiin.
Kääpiökaimaani viihtyy parhaiten puhtaissa, kirkkaissa ja nopeasti virtaavissa joissa, myös koskissa ja putouksissa. Laji ei kuitenkaan ole nirso elinalueensa suhteen ja sitä tavataan hyvin erilaisista ympäristöistä. Kääpiökaimaani pitää kylmemmästä vedestä kuin muut kaimaanit. Sitä tavataan myös vuorovesivyöhykkeellä, tulva-alueilla ja jopa muutaman metrin levyisissä pienissä lammissa.
Laji on varsin runsaslukuinen, koska sen nahalle on vain vähän käyttöä eikä se ole vaarallinen ihmisille. Kannan kooksi arvioidaan yli miljoona yksilöä.
Elintavat

Kääpiökaimaani viettää päivän pääosin makoilemalla rannalla, mutta se on silti varsin sosiaalinen laji. Kääpiökaimaani lähettää lajitovereilleen viestejä hajun, äänen ja liikkeiden avulla. Kääpiökaimaani liikkuu yleensä kuitenkin yksin tai pareittain. Ne vaeltavat kuitenkin usein suurempina joukkoina. Kääpiökaimaanien hierarkiassa yleensä koko ja aggressiivisuus ratkaisevat. Hallitsevat yksilöt saavat parhaat elinalueet, lisääntymispaikat ja ruokailualueet. Asemaansa ne puolustavat yleensä vain erilaisten eleiden avulla. Fyysistä kontaktia tarvitaan vain harvoin. Jos niin kuitenkin käy, ne yrittävät aluksi saada itsensä lajitoverin silmissä isommaksi ja sähisevät toisilleen. Sen jälkeen ne painivat keskenään, jolloin koko yleensä ratkaisee eikä niiden tarvitse käyttää hampaitaan. Uroskääpiökaimaanit ajavat muut reviirille tulleet urokset pois. Siten ne pyrkivät varmistamaan, että kaikki alueen naaraat parittelevat vain sen kanssa.
Elintavat > Ravinto

Kääpiökaimaani syö melko pienikokoisia eläimiä, kuten sammakoita, etanoita, pieniä nisäkkäitä ja hyönteisiä. Suuret yksilöt syövät myös lintuja ja matelijoita. Ruokavalio vaihtelee paljolti koon mukaan.
Elintavat > Lisääntyminen

Kääpiökaimaani lisääntyy tavallisesti kuivana kautena, mutta tarkkaa lisääntymisaikaa ei ole. Sekä uros että naaraat rakentavat pesäkeon kasviaineksesta ja mudasta. Naaras munii pesään 10–25 munaa, jotka painavat 61–70 grammaa. Uros poistuu muninnan jälkeen ja jättää naaraan huolehtimaan munista. Munat hautuvat noin 90 päivää. Poikasten kuoriuduttua naaras avaa pesän, minkä jälkeen poikaset pysyvät maalla muutamia päiviä kunnes niiden nahkaa peittävä limakerros on kuivunut. Poikasia ja munia verottavat monet pedot, kuten pesukarhut, rotat ja vesilinnut. Aikuisetkin yksilöt voivat jäädä jaguaarien tai suurten käärmeiden saaliiksi. Täydellisen lisääntymiskyvyn kääpiökaimaanit saavuttavat myöhään, vasta noin kymmenvuotiaina ja vähintään metrin pituisina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kääpiökaimaani Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q757363  Wikispecies: Paleosuchus palpebrosus  ADW: Paleosuchus_palpebrosus  ARKive: paleosuchus-palpebrosus  CoL: 4C47J  EoL: 791224  GBIF: 2441396  iNaturalist: 116538  IRMNG: 11073365  ITIS: 551814  IUCN: 46587  NAS: 2871  NCBI: 84099  Observation.org: 101958  Open Tree of Life: 828655  Paleobiology Database: 317103  RD: palpebrosus  Species+: 9856 
Nuoria kääpiökaimaaneja
Sileäotsakaimaani

| Sileäotsakaimaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Alligaattorit Alligatoridae
Alaheimo::  Kaimaanit Kaimaninae
Suku::  Sileäotsakaimaanit Paleosuchus
Laji::  trigonatus
Kaksiosainen nimi
 Paleosuchus trigonatus  (Schneider, 1801) 

Katso myös
   Sileäotsakaimaani Wikispeciesissä   Sileäotsakaimaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sileäotsakaimaani (Paleosuchus trigonatus) on pieni alligaattorilaji. Lajin kuvasi saksalainen luonnontieteilijä Johann Gottlob Schneider vuonna 1801.
Koko ja ulkonäkö

Sileäotsakaimaani on heti kääpiökaimaanin jälkeen pienin krokotiilieläin. Lajit muistuttavat suuresti toisiaan. Uros kasvaa 1,7–2,3 metriä pitkäksi ja korkeintaan 2,6-metriseksi. Naaras kasvaa vain 1,4-metriseksi. Ihopanssari on kilpimäinen ja luinen. Häntä on lyhyempi kuin sen lähilajilla ja se toimii uinnin lisäksi rasvavarastona. Kuonon harjanteen puuttuminen tekee sileäotsakaimaanista virtaviivaisemman, mikä vähentää veden vastusta. Silmät ovat ruskeat ja joskus myös vihreät. Hampaita on 78–82. Lajille on tyypillistä epätavallisen pysty kävelytyyli.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sileäotsakaimaani elää Etelä-Amerikan pohjoisosassa Amazon- ja Orinocojoen valuma-alueilla.
Lajia tavataan luonnonvaraisena Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guyanassa, Guyanassa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajia on tavattu Venezuelassa 1 300 metrin korkeudessa asti. Levinneisyys menee monilla alueilla päällekkäin kääpiökaimaanin kanssa. 
Mieluisinta elinympäristöä ovat viileät nopeasti virtaavat metsäjoet, jotka sijaitsevat usein lähellä putouksia ja koskia. Niitä voidaan tavata myös seisovissa lammissa.
Elintavat

Sileäotsakaimaani elää yleensä yksin ja on tekemisissä lajitoveriensa kanssa lähinnä lisääntymisaikana. Ne ovat hyvin reviiritietoisia ja partioivat noin 1 000 metrin pituista jokialuetta. Reviiri voi olla päällekkäin kääpiökaimaanin kanssa, mutta ei tiedetä miten ne tulevat toimeen keskenään. Laji on pääosin yöaktiivinen ja aikuiset viettävät päivänsä piilossa lammikossa, ontossa puunrungossa tai muussa joenrannan rojussa.
Elintavat > Ravinto

Vastakuoriutuneet sileäotsakaimaanin poikaset syövät pääasiassa pieniä selkärangattomia, ja vanhemmat yksilöt syövät myös pieniä kaloja, lintuja ja matelijoita. Aikuisten jäykkä häntä estää saalistuksen avoimessa vedessä ja ne siirtyvät saalistamaan erityisesti nisäkkäitä kuten pakoja ja piikkisiskoja. Sileäotsakaimaanit ovat usein oman elinalueensa hallitsevia petoja ja saalistusalue on laaja.
Lisääntyminen

Sileäotsakaimaanin lisääntymisestä ja kosinnasta tiedetään vielä melko vähän. Urokset tulevat sukukypsiksi kun ne ovat 1,4-metrisiä, naaraat ovat sukukypsiä 1,3-metrisinä. Tällöin ne ovat 10–20-vuotiaita. Koiraat karkottavat reviiriltään vieraat koiraat ja saavat tällöin alueen naaraat.
Sileäotsakaimaaninaaraat munivat kuivankauden lopussa. Ne munivat 10–20 munaa tekemäänsä maapesään jota ne täyttävät kasviaineksella, tai termiittikekoon jossa on ihanteellinen lämpötila poikasten kehitykselle. Munat tarvitsevat 28–32 °C:n lämmön. Munat hautuvat noin 115 päivää. Poikaset kuoriutuvat sadekaudella jolloin niiden asuinjoen pinta on noussut paljon. Poikaskuolleisuus on suuri ja niitä jää koatien, liskojen ja käärmeiden saaliiksi, vaikka aikuiset puolustavat poikasiaan pedoilta ja vastaavat niiden hätähuutoihin. Aikuisella on vähän vihollisia, joihin lukeutuu ihmisen lisäksi jaguaari. Sileäotsakaimaanit elävät ainakin 25-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu

Sileäotsakaimaani ei ole uhanalainen ja kannan kooksi arvioidaan yli miljoona yksilöä. Kaupallinen kiinnostus on ollut vähäistä, koska niiden nahka on lähes arvoton. Paikalliset asukkaat metsästävät kuitenkin niitä hieman ruuaksi ja matkamuistoiksi. Laji kuuluu CITES-sopimus liitteeseen 2.
Suomen Latu

| Suomen Latu |
| --- | --- |

Perustettu:  28. tammikuuta 1938
Perustaja:  Lauri Pihkala
Tyyppi:  yleishyödyllinen yhteisö
Toimiala:  kunto- ja terveysliikunta ja ulkoilu
Päämaja:  Olympiastadion
Jäsenet:  90 000 (2021)
Toiminnanjohtaja Puheenjohtaja:  Eki Karlsson Kirre Palmi
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Latu ry on yleishyödyllinen kuntoliikunta-, ulkoilu- ja terveysliikuntajärjestö, jonka tehtävänä on edistää ulkoilua ja ulkona tapahtuvaa liikuntaa kaikkialla Suomessa.
Suomen Latuun kuului vuoden 2021 toukokuussa 90 000 henkilöjäsentä 184:ssä eri jäsenyhdistyksessä. Jäsenyhdistykset toimivat vapaaehtoisten voimin sekä valtakunnallisesti että paikallisesti. Suomen Ladun jäsenyhdistysten suosituimpiin lajeihin kuuluvat hiihto, retkeily, talviuinti ja sauvakävely. Suomen Latu pyrkii tukemaan jäsenyhdistystensä toimintaa muun muassa hallinnollisella auttamisella ja valtakunnallisten kampanjoiden suunnittelulla.
Suomen Latu ry on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun valmiusjärjestö.
Historia > Ennen perustamista

Liikunta kuului 1800-luvulla lähinnä ihmisten toimeentuloon ja paikasta toiseen liikkumiseen sekä vapaa-aikoina erilaisiin voimankoetuksiin ja leikkeihin, eikä kuntoliikuntaa juurikaan tunnettu. Vuosisadan lopussa alkoi kuntoliikunta kuitenkin nousta kansan tietouteen esimerkiksi kansakouluaatteen mukana. Urheilu saapui Suomeen Euroopasta sivistyneistön välityksellä, ja se kohtasikin aluksi runsaasti vastustusta. Erityisen kova vastustus kohdistui kilpaurheiluun. Myöhemmin, kun myös kansansivistykselliset järjestöt kuten raittiusseurat, nuorisoseurat ja työväenyhdistykset ottivat ruumiinkulttuurin kehittämisen osaksi toimintaansa, alkoi urheilun vastustus vähetä. Lopullisen paikkansa Suomen kansan sydämissä urheilu sai suurten olympiavoittojen yhteydessä. Olympiahuuma alkoi vuoden 1906 olympialaisista, joissa Suomi voitti kaksi mitalia, ja kasvoi aina vuoden 1924 Pariisin olympialaisiin asti, joissa Suomi sijoittui toiseksi 37:llä mitalilla.
Kun kaupungeissa alkoi olla nykyaikaista urheilutoimintaa 1800-luvun lopussa, harrastettiin maaseudulla vielä vanhoja kansanomaisia lajeja, kuten hiihtoa, soutua ja painia. Nämä lajit alkoivat hiljalleen muuttua nykyaikaisiksi urheilulajeiksi, ja vuonna 1938 perustettiin ensimmäinen nimenomaan kansanliikuntaan erikoistunut järjestö Suomen Latu.
Historia > Perustaminen

Suomen Ladun perustamisajatus 1930-luvulla virisi samanaikaisesti monella taholla: aktiiviset tunturihiihtäjät suunnittelivat hiihdonedistämisjärjestöä, Lauri ”Tahko” Pihkala puhui jo tuolloin pitkien matkojen hiihdosta ja sen edistämisestä ja Suomen Hiihtoliitto kaipasi rinnalleen koko kansan hiihdonopetusjärjestöä. Suomen Ladun perustava kokous pidettiin Helsingissä, Vanhalla Ylioppilastalolla 28. tammikuuta 1938. Syntysanat lausui Pihkala. Perustamista valmistelevaan kokoukseen oli kutsuttu useiden ministeriöiden ja kansalaisjärjestöjen edustajia. Tärkeä osa Suomen Ladun perustamisessa oli Suomen Hiihtoliitolla. Tällöin tehtiin selkeä työnjako. Hiihtoliitto keskittyisi kilpahiihdon ja Suomen Latu kuntohiihdon edistämiseen. Järjestön ensimmäisenä puheenjohtajana toimi Toivo Aro ja varapuheenjohtajana Pihkala. Tahkon ehdotuksesta uusi järjestö sai nimekseen Suomen Latu, jossa Latu tarkoittaa hiihdon edistämisen lisäksi uusien urien aukomista kansanurheilulle – ilman kilpailua.
Vasta perustettu järjestö aloitti hiihtokurssit ja latujen viitoittamisen. Hiihdon edistämiseksi kunnissa, kouluissa ja työpaikoilla tehtiin myös laajamittainen toimintasuunnitelma. Sotavuosista huolimatta toiminta laajeni: 1940-luvun lopulla Suomen Ladun ohjelmaan kuului monia muitakin kunto- ja virkistysliikunnan muotoja, kuten retkeily, vaellukset, uinti ja lentopallo.
Perustavassa kokouksessa hyväksytyissä säännöissä mainittiin järjestön tarkoituksena olevan kehittää hiihto ”kansalaistavaksi Suomessa”. Sääntöjen mukaan sitä pyritään toteuttamaan
tekemällä yleistä hiihtopropagandaa,
edistämällä latukulttuuria ja muita hyvän hiihtäjän käytökseen kuuluvia tapoja,
edistämällä retkeily- ja tunturihiihtoa,
ylläpitämällä hiihtomajoja, rakentamalla latuverkostoa ja järjestämällä hiihtokursseja,
kehittämällä ja tekemällä tunnetuksi tarkoituksenmukaisia hiihtovälineitä ja -varusteita,
julkaisemalla hiihtokirjallisuutta ja -aikakausilehtiä,
tukemalla hiihtoa koskevaa tutkimustyötä,
kartuttamalla ja hoitamalla erikoista hiihdonedistämisrahastoa,
ylläpitämällä vuorovaikutusta muiden hiihtoa edustavien järjestöjen kanssa.
Historia > Toiminta alkaa

Vasta perustettu järjestö aloitti toimintansa erilaisilla hiihtokursseilla ja latujen viitoittamisella. Vuonna 1939 Suomessa oli jo yli 300 kilometriä viitoitettuja latuja kuudellatoista paikkakunnalla. Hiihdon edistämiseksi kunnissa, kouluissa ja työpaikoilla tehtiin myös laajamittainen toimintasuunnitelma. Sotavuosista huolimatta toiminta laajeni reippaasti, ja retkeilystä tuli toinen avainlaji Suomen Ladun toiminnassa. Järjestö toimi aktiivisesti myös lentopallon ja sulkapallon edistämisen parissa, ja 1940-luvun lopussa myös melonta oli osa Suomen Ladun toimintaa. Tällöin järjestön keskeinen toimintatavoite oli: ”Hiihdon ja muun ensisijaisesti luonnossa tapahtuvan kuntoliikuntatoiminnan ja retkeilyn edistäminen sekä kehittäminen kansan tavaksi”.
1950-luvun toimintamuotoja olivat latu- ja polkuretket, jotka vetivät kansalaisia sadoin tuhansin  liikkumaan luonnossa. Lajeja on tullut jatkuvasti lisää. Suomen Latu -järjestön mukaan se on yksi sauvakävelyn kehittäjäorganisaatioista.
Kun 1960-luvun aikana siirryttiin yleisesti viisipäiväiseen työviikkoon, alkoi järjestön suosio kasvaa, ja vuonna 1970 vakituisten jäsenten määrä ylitti 10 000 jäsenen rajapyykin. Suomen Ladun toiminta kuitenkin vaikutti moninkertaiseen määrään ihmisiä, muun muassa viitoitettujen latujen myötä.
Vuonna 1998 Suomen Latuun kuului 50 000 vakituista jäsentä.
Suomen Ladun toiminta toiminta näkyy parhaiten sen jäsenyhdistysten tekemässä työssä. Kaikki 184 jäsenyhdistystä toimivat vapaaehtoisvoimin, järjestäen erilaisia tapahtumia ja kursseja jäsenille.
Huhtikuussa 2021 Suomen Ladun toiminnanjohtaja oli Eki Karlsson ja puheenjohtajana Kirre Palmi.
Toiminta

Vuonna 2021 järjestöön kuului 184 jäsenyhdistystä, jotka toimivat paikallisesti ja valtakunnallisesti vapaaehtoisvoimin.
Suomen Latu toimii aktiivisesti yli 20 eri liikuntalajin edistämisessä ja järjestön avainlajeihin kuuluu Frisbeegolf, Geokätköily, hiihto, lumikenkäily, pyöräily, talviuinti, retkeily ja sauvakävely. Järjestö pyrkii edistämään ja ylläpitämään lajeja ja niiden olosuhteita mm. järjestämällä koulutuksia ohjaajille ja harrastajille, järjestämällä avoimia tapahtumia edistäen lajeja, ja yhteiskunnallisella vaikuttamisella. Suomen Ladun virallinen tavoite vuonna 2021 oli, että kaikki löytävät mielekkään tavan ulkoilla ja nauttia luonnosta.
Muita Suomen Ladun jäsenyhdistyksissä aktiivisesti harrastettuja lajeja ovat muun muassa kävely, lumenveisto, maastopyöräily, melonta ja retkiluistelu.
Toiminta > Vaikuttamistoiminta

Suomen Latu pyrkii aktiivisesti vaikuttamaan luonnon virkistyskäytön kehittämiseen ja erilaisten ulkoilumahdollisuuksien olemassaoloon ja saavutettavuuteen. Järjestö edistää myös jokamiehenoikeuksien toteutumista ja säilymistä, muun muassa tuomalla jokamiehenoikeuksien suomia mahdollisuuksia ja rajoituksia kansan tietouteen ja edistämällä näin niiden oikeaoppista noudattamista.
Toiminta > Koulutustoiminta

Suomen Latu kouluttaa ohjaajia eri ulkoilulajeihin. Koulutusta järjestetään niin lajin harrastajille, ohjaajille kuin lajikouluttajillekin. Jäsenille järjestettävistä koulutuksista vastaavat edelleen jäsenyhdistykset. Ohjaajakoulutusta järjestetään erityisesti lasten, nuorten ja perheiden toiminnassa, johon kuuluvat Metsämörri- ja Luonnossa kotonaan -toiminta sekä Muumien ulkoilukoulut. Tove Jansson antoi muumipeikon lasten hiihtokoulun keulakuvaksi vuonna 1957. Järjestö pyrkii lapsille ja perheille suunnatussa toiminnassa edistämään lasten myönteistä asennetta luontoa ja liikuntaa kohtaan.
Toiminta > Latu ja Polku -lehti

Latu ja polku -lehti on Suomen Ladun julkaisema jäsenlehti ja levikiltään Suomen suurin ulkoilun harrastelehti. Lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa vuonna 1945, Massaurheilu-nimellä. Lehden ensimmäisenä päätoimittajana toimi Akseli Kaskela. Kaskela toimi myös Suomen Ladun puheenjohtajana tuolloin. Lehden ensimmäisessä numerossa kaskela kirjoitti näin:
»"Kansa ei ole terve, jos vain pieni osa siitä on terve. Kansa ei ole rikas, jos vain jotkut sen yksilöt omistavat rikkauksia. Kansa ei ole urheilukansa, jos vain voimakkaimmat harrastavat urheilua. Meillä on urheilukansan maine, mutta sellaisena meidät käsittävät vain ulkomaalaiset. Sanan varsinaisessa merkityksessä me emme ole urheilukansa, vaikka meillä onkin siihen luontaiset edellytykset. Meillä on ollut loistavia urheilutähtiä, mutta kun  heidän häikäisevä valonsa on himmentynyt, olemme huomanneet seisovamme puoleksi autiolla aholla. Olemme olleet kuin kaskenviljelijä, joka on pinnasta ottanut sadon ja jättänyt syvämuokkauksen suorittamatta. [– –] Kun meillä on nyt rauha maassa, niin eiköhän ruvettaisi myös keskenämme rauhoittamaan itseämme urheilun avulla. Ei kiihdytetä itseämme sensatiokilpailulla, vaan harrastetaan massaurheilua. Se on sellainen kansanlääke, joka tyynnyttää hermoja ja pitää ruumiin ja hengen jatkuvassa tasapainotilassa."»
Lehti ilmestyi Massaurheilu-nimellä vuosina 1945–49, jonka jälkeen se ilmestyi Latu-nimisenä vuodet 1950–1972 (tosin vuonna 1958 Vire-nimisenä). Tämän jälkeen nimeksi otettiin Latu ja Polku. Lehti ilmestyy nykyään neljä kertaa vuodessa. Lehden päätoimittajana toimi vuonna 2021 Panu Könönen.
Hankkeet

Heinäkuussa 2015 Suomen Latu koordinoi kahta eri hanketta. PyöräPolku-niminen hanke "tuottaa tietoa maastopyöräilyn olosuhteiden nykytilasta sekä maastopyöräilyn ominaisuuksista ja tarpeista ulkoilun ja luontoliikunnan kannalta. Hankkeessa selvitetään maastopyöräilyreittien suunnittelun, toteuttamisen ja ylläpidon haasteita, mahdollisuuksia ja käytäntöjä. Lisäksi etsitään keinoja kerätä, tuottaa ja jakaa maastopyöräilyn reitti-informaatiota ja muuta olosuhdetietoa ulkoilijoille." Hanketta koordinoi Tiina Riikonen.
Luokasta luontoon -niminen hanke "edistää 1.–4.-luokkalaisten fyysisen aktiivisuuden määrää siirtämällä koulun opetusta ja kerhotoimintaa sisältä ulos luontoon. Luokasta luontoon siirretty toiminta liikunnallistaa koulun toimintakulttuuria muun muassa vähentämällä koululaisten päivittäisen istumisen määrää ja muuttamalla oppimista toiminnallisemmaksi. Hanke kuuluu opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämiin lasten ja nuorten liikunnan kehittämishankkeisiin. Hanke on kaksivuotinen ja on osa Liikkuva koulu -ohjelmaa." Hanketta koordinoi Mari Parikka-Nihti.
Puheenjohtajat

1938 Toivo Aro
1939–1950 Akseli Kaskela
1951–1952 Ilmari Luostarinen
1953 Matti Koskenmies
1954–1959 Harald Roos
1960–1968 Esko Palmio
1969–1970 Ilkka Väänänen
1971–1973 Ulf Sjölund
1974–1982 Teemu Salonen
1983–1995 Jaakko Paavela
1996–2004 Ilkka Vuori
2005–2019 Pekka Alanen
2019– Kirre Palmi