stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barry Long
Osittainen kirjallisuusluettelo

The Origins of Man and the Universe (1. painos Routledge & Kegan Paul 1984) ISBN 0-7102-0337-3 (Barry Long Books, tarkistettu painos 1998) ISBN 1-899324-12-7,  (ote)
Meditation: A Foundation Course, (The Barry Long Foundation, 1996) ISBN 1-899324-00-3
Stillness Is the Way (Barry Long Books, 1996) ISBN 0-9508050-4-1
Knowing Yourself: The True in the False (Barry Long Books, 1996) ISBN 1-899324-03-8 (ote) (Arkistoitu – Internet Archive)
Only Fear Dies (Barry Long Books, 1996) ISBN 0-9508050-7-6 (ote) (Arkistoitu – Internet Archive)
To Woman in Love: A Book of Letters (Barry Long Books, 1996)  ISBN 0-9508050-8-4
Making Love: Sexual Love the Divine Way (Barry Long Books, tarkistettu painos 1998) ISBN 1-899324-14-3 (excerpt) (Arkistoitu – Internet Archive)
Raising Children in Love, Justice and Truth (Barry Long Books, 1998) ISBN 1-899324-13-5
To Man in Truth: Enlightening Letters (Barry Long Books, 1999) ISBN 1-899324-15-1 (ote) (Arkistoitu – Internet Archive)
The Way In: A Book of Self-Discovery (Barry Long Books, 2000) ISBN 0-9508050-5-X (ote) (Arkistoitu – Internet Archive)
A Prayer for Life: The Cause and Cure of Terrorism, War and Human Suffering, (Barry Long Books, 2002) ISBN 1-899324-17-8
Where the Spirit Speaks to its Own: - The Passion of Spiritual Awakening, (Barry Long Books, 2003) ISBN 1-899324-16-X (ote) (Arkistoitu – Internet Archive)
Start Meditating Now, How to stop thinking  (äänite - Barry Long Books 2007) ISBN 1-899324-20-8
A Journey in Consciousness, Exploring the truth behind existence (äänite - Barry Long Books 2007) ISBN 1-899324-21-6
Seeing through Death, Facing the fact without fear (äänite - Barry Long Books 2007) ISBN 1-899324-22-4
Making Love, Sexual love the divine way (äänite - Barry Long Books 2007) ISBN 1-899324-23-2
How to Live Joyously, Being true to the law of life (äänite - Barry Long Books 2007) ISBN 1-899324-24-0
Behind Life and Death; The Boundless Reality, (The Barry Long Foundation 2008) ISBN 978-1-899324-18-7 (excerpt) (Arkistoitu – Internet Archive)
My Life Of Love & Truth: A Spiritual Autobiography (The Barry Long Foundation 2013) ISBN 978-1-899324-19-4
Suomeksi julkaistut kirjat

Meditaatio. Kymmenen askelta hiljaisuuteen (Esoterica Publishing 1995)  ISBN 952-9586-32-9
Vain pelko kuolee (1. painos Esoterica Publishing 1995, 2. painos Delfiini Kirjat 2008) ISBN 978-952-5572-44-5
Rakkaudesta naiselle (Esoterica Publishing 1996) ISBN 952-9586-40-X
Itsetuntemus. Todellinen epätodellisen takana (Esoterica Publishing 2000) ISBN 952-5364-00-3
Tie rakkauteen. Johdatus jumalaiseen rakasteluun (Delfiini Kirjat 2006) ISBN 978-952-5572-20-9
Suomeksi tulkatut äänitteet

Johdanto olemiseen (The Barry Long Foundation 1993)
Kyky katsoa (Esoterica Publishing 1995)
Eikö olekin ihmeellistä (Esoterica Publishing 1995)
Rehelliseen rakkauteen (Esoterica Publishing 1997)
Olemisen tila (Esoterica Publishing 1997)
Aiheesta muualla

The Barry Long Foundation International
The Barry Long Trustin ylläpitämä sivusto Barry Longista, mm. artikkeleita suomeksi ja viidellä muulla kielellä
Barry Longin videokanava YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Julie London

Julie London vierailevana tähtenä tv-ohjelmassa The Garry Moore Show, joulukuussa 1958.
Julie London (oik. Julie Peck, 26. syyskuuta 1926 Santa Rosa, Kalifornia – 18. lokakuuta 2000 San Fernando Valley, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja ja näyttelijä. Hänen laulajanuransa käsittää yli 40 vuotta ja näyttelijänäkin hän ehti olla 35 vuotta. Näyttelijänä London aloitti 1944 ja laulajana 1950-luvun puolivälissä. Laulajana hän ehti levyttää 32 albumia. Londonin tunnetuin kappale on Arthur Hamiltonin kirjoittama ”Cry Me a River”, jonka London myös levytti ensimmäisenä vuonna 1955. Kappale on noussut niin kutsuttujen blues-standardien joukkoon. Varsinainen levyjen teko päättyi 1960-luvun lopulla.
London esiintyi muun muassa elokuvassa Viimeinen kaksintaistelu (1958) yhdessä John Cassavetesin kanssa ja Robert Mitchumin kanssa elokuvassa Seikkailija Rio Grandesta (1959). London oli tunnettu myös tv-sarjasta Emergency!, jossa hän esitti hoitaja Dixie McCallin roolia vuosina 1972–1978. Sarjassa esiintyi myös Bobby Troup, joka oli todellisessa elämässä Julie Londonin pitkäaikainen aviomies. Sarjan tuottaja taas oli Londonin entinen aviomies Jack Webb.
London oli ujohko ja omissa oloissaan viihtyvä nainen, eikä hän liikkunut piireissä, haastatteluja hän antoi harvoin. Julie London kärsi vuonna 1995 aivoinfarktin, ja hänen terveytensä oli sen jäljiltä heikko. Hän menehtyi viisi vuotta myöhemmin sydämenpysähdykseen.
Lapsuus ja nuoruus

Julie London oli alun perin nimeltään Julie Peck. Hän syntyi syyskuussa 1926 Kalifornian Santa Rosassa. Hänen vanhempansa olivat isä Jack Peck ja äiti Josephine, omaa sukua Taylor. Vanhemmat olivat vaudeville-artisteja, ja kun heidän show'nsa siirtyi radioon San Bernardinoon 1930, Julien ammattilaisuran ensiesiintymisen aika koitti vanhempien ohjelmassa. Hän oli vain 3-vuotias, kun hän esitti laulun ”I'm Falling in Love Again”. Vanhempien ohjelmasta johtuen Julie viihtyi paljon paremmin näyttelijöiden ja muusikoiden parissa kuin samanikäisten luokkatovereiden seurassa. "Lääkärin mukaan olin allerginen, kirjaimellisesti allerginen koululle. Niinpä lakkasin käymästä sitä", London muisteli myöhemmin.
Peckin perhe muutti Los Angelesiin, kun Julie oli 14-vuotias. Julie lopetti koulun ja meni töihin hissinkuljettajaksi Roos Brothers -tavarataloon. Tavaratalossa Julie tapasi kuusi vuotta vanhemman Jack Webbin, joka oli näyttelijä, tuottaja ja ohjaaja. Julie Peck ja Webb alkoivat seurustella.
Ura > Uran alku ja vetäytyminen, 1943–1953

Vuonna 1943, kun Julie oli 17-vuotias, hän tapasi agentti Sue Carolin. Sue Carol oli entinen näyttelijä, sittemmin kykyjenetsijä ja näyttelijä Alan Laddin vaimo. Carol hankki Julielle koe-esiintymisen, ja niin elokuvaura alkoi viidakkoseikkalu Nabongan (1944) myötä. Kuten monien muidenkin tähtien kohdalla, samalla Julie otti taiteilijanimen itselleen. London-sukunimi tuntui Julien mielestä edustavan rohkeutta. Samaan aikaan Julie pyrki laulajaksi. Hän esiintyi Matty Malnech Orchestran solistina. London teki neljä viisi elokuvaa, ja sitten hän vuonna 1947 avioitui Jack Webbin kanssa. Näyttelijän työ sai jäädä vähemmälle, sillä Julie keskittyi nyt perheeseen: olemaan kokopäiväinen vaimo Jackille ja kasvattamaan parin kahta tytärtä. Marraskuussa 1953 London ja Webb kuitenkin erosivat. Eron seurauksena Julie kävi läpi vaiheen, jonka aikana hän vetäytyi syrjään ja menetti itseluottamuksensa.
Yksityiselämä

Vuonna 1947 Julie London avioitui näyttelijä ja tuottaja Jack Webbin kanssa. London keskittyi miehen ja perheen hoivaamiseen. Heillä oli kaksi tytärtä, Stacy ja Lisa (Lisa Webb Breen). Pari erosi vuonna 1954. Webb kuoli 23. joulukuuta 1982. Tytär Stacy Webb kuoli auto-onnettomuudessa 1966, vain päivä hänen äitinsä 70-vuotispäivän jälkeen. London ei juurikaan antanut haastatteluja, eikä hän koskaan myöskään puhunut siitä, miksi hän ja Webb päätyivät avioeroon.
Vuonna 1959 Julie meni naimisiin jazz-säveltäjä ja -muusikko Bobby Troupin kanssa. London ja Troup tapasivat toisensa 1954, ja heidän avioliittonsa kesti aina aviomiehen kuoleemaan eli vuoteen 1999 saakka. Juliella ja Bobbyllä oli yhteinen tytär Kelly Troup (Kelly Troup Romick, k. 2002), ja kaksospojat Jody (k. 2010) ja Reese Troup.
Bobby Troupilla oli suuri merkitys Julie Londonin urakehitykselle heidän tapaamisestaan lähtien. Troup kannusti ja tuki Julieta, valoi häneen itseluottamusta, kun sitä häneltä itseltään tahtoi puuttua. Troup on sanonut rakkaasta vaimostaan: "Julie ei ole mikään Julie London -fani. Hän ei ihan tosi itse tajua kuinka hyvä hän on. Hän ei ole ollut oikeastaan koskaan "esiintyjä", hänellä ei ole tarvetta olla esillä, miellyttää yleisöä ja saada suosionosoituksia. Hän on aina ollut sellainen joka vetäytyy ja jonka täytyy saada olla itsekseen. Suuret show't eivät olleet hänelle erityisen mieluisia. Minä en olisi malttanut odottaa, että show lähtee käyntiin; hän taas oli pelkästään tyytyväinen, kun show vihdoin päättyi."
Kuolema

Julie London oli ketjupolttaja 16-vuotiaasta lähtien. Ajoittain hän tupakoi jopa kolme askillista päivässä. London kärsi aivoinfarktin vuonna 1995, ja sitä seuraavien viiden vuoden ajan hänen terveytensä oli heikko. London vietiin San Fernando Valleyn kodistaan ambulanssilla Encinon sairaalaan 18. lokakuuta 2000, ja hän menehtyi sydämenpysähdykseen varhain aamulla 74 vuoden iässä. Hänet haudattiin miehensä Bobby Troupin viereen Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle Los Angelisissa.
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bethlehem's Girlfriends (1955)  Julie Is Her Name (1955)  Lonely Girl (1956)  Calendar Girl (1956)  About the Blues (1957)  Make Love to Me (1957)  Julie (1958)  Julie Is Her Name, Volume II (1958)  London by Night (1958)  Swing Me an Old Song (1959)  Your Number Please (1959)  Julie...At Home (1960)  |  Around Midnight (1960)  Send for Me (1961)  Whatever Julie Wants (1961)  The Best of Julie (1962)  Sophisticated Lady (1962)  Love Letters (1962)  Love on the Rocks (1962)  Latin in a Satin Mood (1963)  Julie's Golden Greats (1963)  The End of the World (1963)  The Wonderful World of Julie London (1963)  Julie London (1964)  |  In Person at the Americana (1964)  Our Fair Lady (1965)  Feeling Good (1965)  By Myself (1965, Columbia Record Club)  All Through the Night: Julie London Sings the Choicest of Cole Porter (1965)  For the Night People (1966)  Nice Girls Don't Stay for Breakfast (1967)  With Body & Soul (1967)  Easy Does It (1968)  Yummy, Yummy, Yummy (1969)  The Very Best Of Julie London (1975)  The Ultimate Collection (2006) [3 CD Box Set]  |
Aiheesta muualla

Julie London Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Julie London, ensimmäinen aviomies Jack Webb ja heidän tyttärensä Stacy ja Lisa, 1953.
Esiharappalaiset kulttuurit

Varhaisia Induslaakson alueen kulttuureja noin 3300–2600 eaa.
Esiharappalaiset kulttuurit olivat Indus-kulttuurin eli Harappa-kulttuurin edeltäjäkulttuureja, joita oli monta Etelä-Aasiassa. Indus-kulttuuri oli varhainen kaupunkisivilisaatio nykyisen Pakistanin ja Intian alueella Indus-joen varrella 2600–1900 eaa. Se tunnetaan säännöllisesti rakennetuista kaupungeistaan.
Vaikka monet ovat ajatelleet induskulttuurin, Intian ja Pakistanin alueen varhaisen kaupunkisivilisaation, ilmestyneen äkkiä, kulttuuri on löytöjen mukaan kehittynyt asteittain kivikautisesta kulttuurista. Pääpiirteittäin kehitys jaetaan kahteen vaiheeseen:
Ensimmäiset maatalouskylät n. 7000–5500 eaa. :Mehrgarh, Bhirrana
Alueellinen kehitys noin 5500–2600 eaa. paikalliskulttuureja, Balakot, Amri, Hakra/Ravi ja Kot Diji-vaiheet.
Joiltakin induskulttuurin paikoilta on löydetty esiharappalainen ja varhaisharappalainen vaihe. Esimerkiksi Harappasta löydetään esiharappalainen Ravi-kausi 3300 (3500?) – n. 2800 eaa. kausi ja varhaisharappalainen Kot Diji -vaihe n. 2800–2600 eaa. Linnoittaminen oli tyypillistä jo esi- ja varhaisharappalaisille keskuksille. Kirjoitus syntyi Ravi-kaudella, jolloin väestötiheys Induksen laaksossa kasvoi. Tällä kaudella eri kulttuurien samankaltaisuus kasvoi.
Varhaiset maanviljelijät 7000–5500 eaa.

Lähi-idässä siirryttiin maanviljelyyn viimeistään 8500–6000 eaa., ja pian syntynsä jälkeen maanviljely levisi itäänkin päin ja saapui Induslaakson vuorten rinteille. Monet muutkin kulttuuripiirteet näyttävät levinneen lännestä varhaisen Induskulttuurin alueelle.
Nuorempi eli uusi kivikausi alkoi Belutshistanissakin 7000 eaa., saviruukut joskus 6000 eaa. Näin alkoi 6000–4000 eaa. vallinnut maatalouskylien kausi. Alusta lähtien taloja tehtiin mutatiilistä, ja kauppa kukoisti. Kylässä mutatiiliset pyöreät ja neliskulmaiset talot olivat sikin sokin.
Kehitystä kivikaudesta alkaen valottavat parhaiten Mehrgarhin löydöt, jotka kertovat Belutshistanin maanviljelykulttuurin kehityksestä vuodesta 7000 eaa. paikka on Bolanjoen varrella, 30 km nykyisestä Sibin pikkukaupungista. Mehrgahr I n. 7000 eaa. oli esikeraaminen, neoliittinen kulttuuri. Viljeltiin mm ohraa, kasvatettiin lampaita.
Keramiikka otettiin käyttöön 6000–5500 eaa. (II)selvennä. Nauta, puuvilla, tiilirakenteita, ihmisen savikuvia, lapis lazuli -kauppaa Iranin kanssa.
Varhaisen viljelykylän keskiala oli noin 2,7 ha. Suurin kylä oli tuolla ajalla noin 12,5 ha. Tämmöinen oli esimerkiksi Kili kul Mohammad-vaiheen Tharo Hill Sindhissä.
Alueellistuva kehitys alkaa 5500 eaa.

Viimeistään noin 5500 eaa. paikalliset kulttuurit näkyvät eri keramiikkatyyleinä. Noin 5000  eaa. asutus alkoi olla pysyvää.
Belutshistanin kulttuuri siirtyi noin 4500 eaa. Induksen tasangolle ja dreija otettiin käyttöön noin 4300 eaa. Kylät kasvoivat ja niiden luku lisääntyi. Niinpä Togau-vaiheessa noin 4300–3800 eaa. oli jo ainakin 7 suurta yli 10 ha kylää. Suurin kylä oli Quetta Miri, jonka ala oli 23 ha. Asutus oli yhä Belutsistanin vuorilla. Kylän keskikoko oli 3,5 ha..
Linnoitettuja kyliä 4000 eaa.

Noin 4000 eaa. maanviljelijät levittäytyivät Belutsistanin ylempiin osiin ja alempaan Sindiin. Näihin aikoihin syntyi Indus-laaksoon kasvavia keskuksia. Maanviljelyasutuksia syntyi Brahuin kukkuloille, Zhob-joen laaksoon ja makranin rannikoille, näitä sanotaan Nalin, Zhobin ja Kullin kulttuureiksi. Nämä kulttuurit erosivat huomattavastikin toisistaan. Nalin kulttuuri teki punaista keramiikkaa ja hautasi kuolleensa maahan, Kullin kulttuuri poltti vainajansa ja teki kivistä viivakuvioita sisältäviä pieniä laatikoita.
Hieno maalattu ja kiillotettu keramiikka ilmestyi 4000 eaa.:n jälkeen. Luultavimmin tavaroiden merkitsemiseen tarkoitetut sinetit tulivat pian tämän jälkeen. Maalaamaton keramiikka noin 3600 eaa. jälkeen. Kupari otettiin käyttöön n. 4800 eaa. (Mehrgarh III, khalkoliittinen kausi), levisi laajalle vasta n. 4000 eaa.
Noin 3800 eaa. alkoi Hakra-Kechi Beg -vaihe. Tällöin Hakran kulttuuri vallitsi pääosin Bahawalpurissa ja lähialueilla. Siihen liittyi 10 yli 20 ha suuruista kylää ja 13 10–20 ha kokoista kylää. Suurin oli Chambrawala Ther, jonka ala oli noin 35 ha Kylän keskikoko oli 6,6 ha. Hakra-kyliä oli noin sata. Samaan aikaan Kachi Bagin vaihe vallitsi Balutsistanissa. Siellä suurin kyylä oli Dabar Kot 24,3 ha, yli 20 ha kyliä 3 kpl, 10–20 ha kyliä 8a kpl.
Esiharappalainen vaihe

Noin 3500 eaa. alueelle levisi esiharappalainen kulttuuri, johon liittyi lapis lazuli -kauppa. Tähän liittyvät Mehrgarhin kaudet IV-VI. Esiharappalaiseksi voidaan sanoa Ravi-vaihetta eli Hakra-vaihetta, jolloin kulttuuri kehittyi voimakkaasti muun muassa Hakra-joen alueella. Ehkä varhaisin Indus-kirjoitus on vuodelta 3500 eaa. Harappasta.
Harappa 1 ja 2-vaiheista 3300–2800 eaa. on löydetty ruukunsirpaleita, joissa on Indus-kirjoituksen näköisiä merkkejä. Niinpä Indus-kirjoituksen alku sijoittuu Ravi-vaiheeseen ehkä n. 3300 eaa., samoihin aikoihinhan Mesopotamiassa, Elamissa ja Egyptissä omaksuttiin kirjoitus. Mutta näissä varhaisissa kirjoituksissa ei ollut montakaan merkkiä.
Belutshistanissa oli kaksi kulttuuria noin 3000:
Aluksi pohjoinen Zhobin punakeramiikkakulttuuri, joka myöhemmin jäi etelän Quettan, Amri Nalin ja Kullin kulttuureiden taustalle.
Amri oli läntisellä Indus-joen sivustalla oleva esiharappalainen linnoitettu kaupunki tai kylä, joka kukoisti noin 3600–3300 eaa. Se tuotti omaa keramiikkatyyppiään ja oli alaltaan 8 hehtaaria. Talot oli tehty mutatiilistä ja kivistä, ja niissä oli monta huonetta, tasaiset lattiat ja ovia. Kivistä tehtiin suorakulmaisten talojen perusta. Rakennustiilien kokoa ei oltu standardoitu niin kuin myöhemmässä induskulttuurissa. Noin 2500 eaa. kaupunki paloi.
Varhaisharappalainen vaihe

Kaupunkisuunnittelun ajatus on esiintynyt Kot Dijissä jo ennen 2600 eaa. Klassisen induskulttuurin synty tapahtui Kot Dijin, Rehman Dheri ja Banawalin kolmiossa välillä noin 2700–2600 eaa. Noin 2600 eaa. ilmestyi Rehman Dheriin, jonka ala oli 22 hehtaaria ja asukasluku 12 000, pohjois-etelä-asemakaava. Kunalissa tehtiin ensi kertaa tiiliä esiharappalaisten ja harappalaisten standardien mukaan. 2920–2550 eaa. Kalinbanganissa otettiin keinokastelu käyttöön, ja tiilten vakiomitat 3:2:1, joka edelsi Induskulttuurin myöhempiä 1:2:4 mittoja. Banawalissa on merkkejä aikaisemman asutuskerroksen tuhoutumisesta, ja uusien säännöllisempien rakentamisesta, ja puolustusvalleista. Kirjoitusta sisältävät Indus-sinetit ilmaantuivat vasta Harappa 3A-vaiheessa.
Varhaisharappalainen vaihe > Paikalliset kulttuurit 3200–2800 eaa.

Vuorilla, Sindhissä ja Punjabissa vallitsi Kot Dijin perinne. Suurin Kot Diji -vaiheen asutuskeskus oli Harappa, jonka ala oli tuolloin 40 ha. Monia suuria keskuksia oli Bahawalpurin osavaltiossa Länsi-Punjabissa. Yli 20 ha keskuksia oli 5, 10–20 ha keskuksia 11.. Kot Dijin paikkoja on löydetty yhteensä 111, ja keskimääräinen ala on 6,3 ha.
Idempänä Punjabissa, Rajasthanissa ja Haryanassa vallitsi Siswalin traditio. Tältä ajalta on Kalibangan I. Sen suurin keskus oli Rakhigarhim, jonka ala oli 40 ha. Yli 20 ja keskuksia oli 2, yli 10 ha keskuksia 7. Mutta pieniä paikkoja oli suuri määrä. Paikkoja oli 165, joitten keskikoko oli 4,3 ha.
Quettan lähellä oli Damb Sadaatin kulttuuri. Sen suurin keskus oli 23 ha Quetta Miri. Tämä oli ainoa yli 20 ha keskus. Mundigak 18,75 ha ja Kranai Hill 10,7 ha. olivat ainoat muut yli 10 ha keskusket. Puolet asutuksista alle 1 ha.. Asutusten keskikoko 2,64 ha, löytöpaikkoja 37..
Etelä-Balutsistanissa, Sindhissä ja Gujaratissa vallitsi Amri-Nalin perinne. Ainakin 164 paikkaa on löydetty. Niiden keskikoko on 3,67 ha.. Suurimpia löytöpaikkoja olivat Gurajarin Dholavira, 30 ha ja Balutshistanin Las Belan alueen LB-1 22 ha. Kaksi yli 20 ha paikkaa. Kuusi 10–20 ha paikkaa. Nimikkopaikan Amrin ala 8 ha, Nalin ala 5,7 ha.. Amrista on löydetty varhaisia villiaaseja, joita tuohon aikaan käytettiin hevosen sijasta. Amrin-Nalin perinteen lisäksi Gujaratissa oli Anartan kuparikautista keramiikkaa, Pre-Prabhasin Somtnathissa ja Padrin esiharappalaista asutusta..
Varhainen riisin viljely

Riisi tunnettiin Idusjoen-Gangesjoen jokivarsilla jo 7000–6000 eaa. mutta yleisemmin sitä viljeltiin vasta 3000–2500 eaa..
Esiharappalaisen kulttuurin jako

Possehlin aikajako
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ajoitus | Vaihe | Aikakausi | Muuta |  |
| 7000–5000 eaa. | Kili | Varhaisneoliittinen | Esikeraaminen , Mehrgarh, Asutus pääosin vuoristossa. Alle 200 000 as |  |
| 5000–4300 eaa. | Burj | Varhaisneoliittinen | Keraaminen, "Esiharappalaisen" alku. Noin 0,5 miljoonaa as. |  |
| 4300–3800 eaa. | Togau | Kehittynyt neoliittinen | Jopa 1,2 miljoonaa as. |  |
| 3800–3200 eaa. | Hakra-Kechi | Kehittynyt neoliittinen | Hakran keramiikka. Asutus siirtynyt osin tulvatasangolle. jopa 2 miljoonaa as. |  |
| 3200 eaa. – | Varhaisharappalainen | Amri, Kot Diji |  |  |
S. P. Guptan käyttämä aikajako
| Vaihe | Löytöpaikka Kerrostumanumero | Ajoitus |
| --- | --- | --- |
| Muodostava vaihe | Mehrgarh-IV-V | noin 4000–3500 eaa. |
| Varhaisvaihe | Kalibangan-I | noin 3500–2800 eaa. |
| Siirtymävaihe | Dholavira-III | n. 2800–2600 eaa. |

Dikshitin käytämä jako
I neoliittinen 7500–6000 eaa.
II 6000–4500 eaa. siirtymävaihe maakuoppa-asunnoista maanpäällisiin
III 4500–3000 eaa. varhaisharappalainen
IV 3000–1800 eaa. harappalainen
V 1800–1600 eaa. myöhäisharappalainen
Aiheesta muualla

The dawn of civilizaton (Arkistoitu – Internet Archive). Tokai.ca.jp.
How indus towns developed. Ancient India.
Afgenisten prehistory. Web Archive.
The emergence of civilization in the Indus valley: Early Indus period. Web Archive.
Induskulttuuria edeltävät varhaiset löytöpaikat ovat Belutshistanin vuorilla ja lähialueilla.
Vuoteen 4000 eaa. mennessä viljelykyläasutus alkoi levitä Induksen tulvatasangolle. Kulttuuri jakautui eri alueisiin.
Esiharappalaisia löytöpaikkoja 3200–2600 eaa. Suuret keskukset syntyivät ja kulttuuri yhtenäistyi lopussa.
Lounaanjuuriperhonen

| Lounaanjuuriperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Yhtäläissuoniset perhoset Exoporia
Yläheimo::  Juuriperhosmaiset Hepialoidea
Heimo::  Juuriperhoset Hepialidae
Alaheimo::  Hepialinae
Suku::  Hepialus
Laji::  sylvinus
Kaksiosainen nimi
 Hepialus sylvinus  (Linnaeus, 1761) 
Synonyymit
 Hepialus sylvina  Triodia sylvina 
Katso myös
   Lounaanjuuriperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lounaanjuuriperhonen eli kampasarvijuuriperhonen (Hepialus sylvinus) on keskikokoinen ja helposti tunnistettava yöperhoslaji. Se kuuluu alkeellisena pidettyyn juuriperhosten heimoon ja vanhemmassa kirjallisuudessa lajin nimenä on kampasarvinen juuriperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kampamaiset, joskin juuriperhosten tapaan lyhyet. Siipien väri vaihtelee koiraiden oranssinruskeasta naaraiden harmaanruskeaan, mutta sävyssä on myös maantieteellistä eroavaisuutta. Etusiivessä on valkoinen, harmaareunainen kuvio, joka muodostuu siiven tyvestä sen takareunan keskivaiheille ulottuvasta juovasta, joka jatkuu lähes suoran kulman tehden edelleen siiven etureunan kärkeen. Siiven etureunassa on harmaa, valkoreunainen kolmio. Takasiivet ovat yksivärisesti etusiipien väriset, ulkoreunastaan vaaleammat. Siipiväli vaihtelee koiraalla 26–40 mm kun naarailla se on ainakin 30–50 mm.
♂
♂  △
♀
♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Lounaanjuuriperhosta tavataan suurimmassa osassa Eurooppaa ja idässä levinneisyys jatkuu Keski-Aasiaan. Suomessa lajin levinneisyys on kaksiosainen. Sitä tavataan Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa. Lisäksi vuodesta 2006 alkaen lajia on tavattu myös Etelä-Savossa. Näiden alueiden ulkopuolelta laji puuttuu toistaiseksi kokonaan. Perhoset lentävät yhtenä, lyhyenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä elokuun puoleen väliin.
Elinympäristö ja elintavat

Lounaanjuuriperhonen elää lämpimillä ja aurinkoisilla paikoilla, niityillä, metsänreunuksilla ja puutarhoissa. Perhoset lentävät hämärän laskeuduttu ja tulevat hyvin valolle. Naaras oleskelee kasvillisuuden joukossa ja houkuttelee feromoneillaan koiraita, jotka lentävät naaraita etsien jonkin aikaa hämärän laskeutumisen jälkeen. Parittelu kestää muutamia tunteja. Naaras aloittaa munimisen parittelua seuraavana iltana ja voi tuottaa jopa 2000 munaa, jotka se pudottaa maahan kasveilla istuen. Toukka elää maan alla syöden kasvien juuria ja talvehtii. Ennen perhosen kuoriutumista kotelosta, kotelo nousee osittain maanpinnan yläpuolelle.
Ravintokasvi

Toukka syö monien erilaisten ruohovartisten kasvien juuria.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q474591  Wikispecies: Triodia sylvina  BioLib: 44499  BOLD: 179183  CoL: 94BP9  EoL: 2867825  EPPO: HEPISY  EUNIS: 298274  Fauna Europaea: 431749  Fauna Europaea (new): f94f0d01-a1de-4398-8242-1dd6c3221005  GBIF: 6097236  iNaturalist: 461806  LoB: 5001  MaBENA: TriodSylvi  NBN: NHMSYS0021142341  NCBI: 537462  Observation.org: 1798  Open Tree of Life: 632981  Laji.fi: MX.58534