stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomenlinnan panimo

| Suomenlinnan panimo - Sveaborgs bryggeri Bitter-B Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö (Bitter-B Oy)
Perustettu:  1995
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  olut, siideri
Kotisivu:  www.panimo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Panimon logo Höpken Pils -olutpullon korkissa.
Suomenlinnan panimo on Helsingin Suomenlinnassa sijaitsevan panimoravintolan yhteydessä toimiva, vuonna 1995 perustettu pienpanimo. Sen ensimmäiset myyntioluet valmistuivat vuonna 1997. Vuonna 2013 Suomenlinnan panimolle valmistui toinen, laajempi tuotantotila Vantaan Nikinmäkeen.
Suomenlinnan panimo - Sveaborgs bryggeri on vuonna 1995 kaupparekisteriin rekisteröidyn Bitter-B Oy:n aputoiminimi. Osakeyhtiön toimitusjohtaja on Jari Tapanainen. Vuonna 2016 osakeyhtiön liikevaihto oli 0,9 miljoonaa euroa. Panimo valmistaa noin kymmentä olutta, kausioluita ja paria siideriä.
Heino-konserniin kuuluva Uniq Drinks Finland (nykyisin Brukett Oy) osti Suomenlinnan panimon vuonna 2020. Yritys hankki omistukseensa myös Fiskarsin Panimon. Nykyisin Suomenlinnan panimo-Sveaborgs bryggeri on Suomenlinnan panimon vanhan taustayhtiön Bitter-B Oy:n aputoiminimi. Yrityksen Vantaan tuotanto on siirretty Fiskarsin veitsitehtaaseen, jossa toimii myös saman omistajan Fiskarsin Panimo.
Esimerkkejä Suomenlinnan panimon oluista

Höpken Pils, 4,2 %: Helsinki Beer Festivalin 2013 pronssiolut sarjassaan (Vaalea lager enintään 4,7 %)
Piper Wit, 4,7 %: Helsinki Beer Festivalin 2013 hopeaolut sarjassaan (Vehnäoluet)
Höpken pils, Suomenlinnan panimon vaalea lagerolut.
Thor, Suomenlinnan panimon tumma olut.
Aiheesta muualla

Suomenlinnan Panimo (suomenlinna.fi)
Suomen panimot
| --- | --- |
Suuret panimot:   Hartwall  Olvi  Sinebrychoff 
Pienpanimot:   Hailuodon Panimo  Hollolan Hirvi  Fiskarsin Panimo  Laitilan Wirvoitusjuomatehdas  Lammin Sahti  Mallaskoski  Malmgårdin Panimo  Nokian Panimo  Panimoravintola Beer Hunter's  Panimoravintola Bruuveri  Panimoravintola Koulu  Koskipanimo (Panimoravintola Plevna)  Panimoyhtiö Hiisi  Panimoyhtiö X  Perhon Panimo  Saimaan Juomatehdas  Sonnisaari Panimo  Stadin Panimo  Stallhagen  Suomenlinnan Panimo  Teerenpeli  Vakka-Suomen Panimo 
Katso myös:   Pienpanimo  Panimo
Syväjärvi (Myrskylä)

| Syväjärvi |
| --- | --- |
 Syväjärvi länsirannalta saareen päin.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Uusimaa
Kunnat:  Myrskylä
Koordinaatit:  60°40′27″N, 25°54′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Koskenkylänjoen vesistö (16)
Valuma-alue:  Koskenkylänjoen keskiosan alue (16.002)
Laskuoja:  Pekinoja Koskenkylänjokeen 
Järvinumero:  16.002.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  44,8 m 
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  500 m  
Rantaviiva:  3,73 km 
Pinta-ala:  33,843 ha  
Tilavuus:  0,001392 km³ 
Keskisyvyys:  4,11 m 
Suurin syvyys:  7,5 m 
Saaria:  1 
 fiSyväjärvi 
Syväjärvi on yksi Myrskylän suurimmista järvistä. Sen rannalla on kunnan virallinen uimapaikka ja kaksi grillikatosta. Järven ympärillä on pientaloasutusta. Syväjärven valuma-alue on pääasiassa metsäinen ja peltoja on vähän. Ulkoinen kuormitus johtuu pääasiassa haja-asutuksesta ja vapaa-ajan asutuksesta.
Suunnittelukeskus on tehnyt Syväjärven alueelle vesihuollon yleissuunnitelman 1998. Syväjärvi on luokiteltavissa rehevähköksi, mutta se on yleiseltä käyttökelpoisuudeltaan tyydyttävä ja sen tilanne on parantunut 1990-luvulla. Vesien kerrostuneisuuden kaudella alusveden happipitoisuus on vähäinen.
Syväjärveä on tehokalastettu 1993 alkaen. Vuonna 1998 nuottauksissa saalis oli 2 450 kg eli 74 kg vesihehtaarilta. Myös rysällä on kalastettu talkootyönä.  Vesistönhoitoon järvellä osallistuu Syväjärvi-yhdistys ry.
Syväjärvellä uimisen lisäksi järjestetään kalastuskilpailuja. Myrskylän Kalakerho ja Orimattilan Kalakerho järjestivät 31.3.2012 pilkkikilpailun, jonka Orimattilan Kalakerho voitti.
Sunjong

| Sunjong 융희제 |
| --- | --- |
 
Korean keisari
Valtakausi:  20. heinäkuuta 1907 – 29. elokuuta 1910
Edeltäjä:  Gojong
Seuraaja:  Korean keisarikunta lakkautettiin Meiji (Japanin keisari) Yi Un (kruununtavoittelija)

Syntynyt:  25. maaliskuuta 1874 Soul, Joseon
Kuollut:  24. huhtikuuta 1926 (52 vuotta) Keijō, Soul, Japanin keisarikunta
Puoliso:  Sunmyeong Sunjeonghyo
Suku:  Yi
Isä:  Gojong
Äiti:  Myeongseong
Sunjong (kor. 융희제; 25. maaliskuuta 1874 Soul, Joseon – 24. huhtikuuta 1926 Keijō (Soul), Japanin keisarikunta) oli Korean toinen ja viimeinen keisari sekä Yi-dynastian 27. hallitsija vuosina 1907–1910. Hänet tunnettiin myös nimellä Yung-hui.
Varhainen elämä

Hän oli keisari Gojongin neljäs poika. Hänestä tuli kruununprinssi 18. helmikuuta 1875. Tämän kunniaksi Gojong antoi kullatulle taululle kaiverretun käskyn, jolla teki pojastaan kruununprinssin.
Avioliitto ja lapset

Sunjong nai ensimmäisen vaimonsa, Sunmyeongin (1872–1907) ollessaan 8-vuotias vuonna 1882; tämä kuoli hieman ennen kuin Sunjong asetettiin valtaistuimelle vuonna 1907. Vuosina 1907–1926 Sunjong oli naimisissa keisarinna Sunjeongin (1894–1966) kanssa.
Sunjong ei koskaan saanut omia lapsia.
Keisarina

Vuonna 1907 Gojong pakotettiin luopumaan vallasta Sunjongin hyväksi. Valtaan noustuaan Sunjong joutui heti allekirjoittamaan Japanin–Korean sopimuksen, joka antoi japanilaisten valvoa ja vaikuttaa Korean sisäisiin asioihin, ja tämä mahdollisti myös japanilaisten ministerien nimittämisen Korean hallitukseen.
Sunjongin koko nimi oli hänen keisarillinen korkeutensa, Korean keisari Sunjong Munon Muryeong Donin Seonggyeong (kor. 대한제국순종문온무령돈인성경황제폐하).
Sunjongin valtakaudella Korea menetti vähitellen itsenäisyytensä ja lopulta Yi-dynastian 518 vuotta kestänyt valtakausi Koreassa päättyi, kun Japani liitti Korean itseensä 29. elokuuta 1910, minkä jälkeen Korea oli osana Japania 35 vuoden ajan. Sunjong ja tämän vaimo asuivat käytännössä vankeina Changdeokgungin palatsissa kuolemaansa saakka.
Sunjongin kuoltua hänen nuorempi veljensä Yi Un nousi virallisesti "Changdeokgungin palatsin kuninkaaksi", koska japanilaiset olivat Korean valloitettuaan luvanneet, että maalla olisi oma hallitsija Japanin keisarin suomalla oikeudella. Käytännössä japanilaiset siirtomaaisännät kuitenkin hallitsivat Koreaa ilman tätä.
Kunnianosoituksia > Korealaiset

Kultaisen hallitsijan ritarikunta (1900)
Hyväenteisten tähtien ritarikunta (1900)
Luumukukan ritarikunta (1900)
Hyväenteisen feeniksin ritarikunta (perustaja)
Lähde:
Kunnianosoituksia > Ulkomaalaiset

Krysanteemiritarikunta (Japani, 1907)
Leopoldin ritarikunta (Belgia)
Lähde:
Jakkara 60

Kolmijalkaisia Jakkara 60 -istuimia ja nelijalkaisia E60 -malleja Viipurin kirjastossa, jossa malli otettiin ensimmäisen kerran yleisökäyttöön.
Jakkara 60 on arkkitehti ja muotoilija Alvar Aallon suunnittelema ja Artekin valmistama kaluste.
Jakkara 60 on ollut tuotannossa vuodesta 1933 lähtien. Vuoteen 2013 mennessä sitä oli valmistettu yli miljoona kappaletta. Malli sopii monikäyttöisyytensä vuoksi niin istuimeksi, pöydäksi, säilytyspaikaksi kuin alustaksikin. Jakkara 60:ta pidetään erittäin kestävänä kalusteena ja sen kestävyyden puolesta puhuu myös se, että Artek on vuodesta 2023 lähtien antanut kalusteelle 50 vuoden takuun.
Kuvaus

Jakkaran korkeus on 44 senttiä. Istuinosan halkaisija on 35 senttiä. Pula-aikaan tehtiin myös pienikokoisempia malleja. Jakkaran kannessa eli istuinosassa on kotelorakenne: ylä- ja alapinoilla on vanerilevy ja niiden välissä on massiivipuuta. Kansiosan keskipisteessä on pieni ontto kohta.
Historia

Jakkaran synnyn aikaan 1930-luvun vaihteessa eurooppalaiset suunnittelijat olivat innokkaita selkeälinjaisten ja yksinkertaisten huonekalujen puolestapuhujia. Nuori arkkitehti Alvar Aaltokin matkusti vuonna 1929 Saksaan nähdäkseen, miten pieniä kaupunkiasuntoja voitaisiin sisustaa yksinkertaisesti, kauniisti ja helposti siivottaviksi.
Jo seuraavana vuonna Aalto ja hänen puolisonsa, arkkitehti Aino Aalto, suunnittelivat pienen mallikodin näyttelyyn Helsingissä. Tässä kodissa esiteltiin ensimmäistä kertaa Aallon putkihuonekaluja, vaikka kolmijalkaista jakkaraa ei vielä ollut mukana. Aalto halusi alun perin tehdä jakkaransa puusta, mutta puun taivutus aiheutti teknisiä haasteita. Lisäksi hän tavoitteli yksinkertaista kiinnitystapaa jalkoihin, välttäen monimutkaisia perinteisiä liitoksia.
Jakkara 60 teki debyyttinsä Lontoossa marraskuussa 1933 Wood Only -näyttelyssä. Aalto keräsi kiitosta, ja vientitoiminta alkoi Englantiin. Aalto-huonekalut täyttivät markkinassa tyhjiön tuomalla selkeää innovaatiota. Vientitilastojen mukaan vuosina 1934–1935 maahan tuotiin lähes 2 000 jakkaraa, joista suurin osa oli kolmijalkaisia. Vuoden 1934 kotimaan näyttelystä myytiin noin 40 jakkaraa.
Vuonna 2017 katumuotibrändi Supreme julkaisi erikoisversion Jakkara 60:sta. Supreme lisäsi istuimeen mustavalkoisen shakkiruutukuosin ja Supreme-laatikkologon.
Valmistusmenetelmä

Jakkara 60 tunnetaan erityisesti jalkojensa valmistusmenetelmästä, joka perustuu innovatiiviseen tapaan taivuttaa massiivipuuta. Valmistusprosessissa L-jalka-aihion toiseen päähän sahataan lovet, ja näiden lovikulmien väliin asetetaan liimaan kastetut vaneripalat. Puu taivutetaan sitten kuuman höyryn vaikutuksesta 90 asteen kulmaan. Valmis jalka kiinnitetään ruuveilla istuimen alle. Tämä valmistusmenetelmä on merkittävä, sillä se korvasi monimutkaiset ja paljon käsityötä vaativat liitokset, edustaen huomattavaa edistysaskelta kohti huonekalujen todellista sarjatuotantoa – juuri sitä, mitä Aalto tavoitteli 1930-luvun alussa.
Alun perin jalat taivutettiin muottien avulla prosessissa, joka saattoi kestää jopa kahdeksan tuntia. 1960-luvulla otettiin käyttöön hydraulipuristimet. Nykyään jaloille annetaan taivutuksen loppuvaiheessa sähköä, jonka avulla puu, viilu ja liima lämpenevät ja taivutusprosessi nopeutuu.
Jakkarat valmistetaan Viitasaaren seudulla Keski-Suomessa kasvaneesta koivusta. Koivulankut kuivuvat noin vuoden ajan ulkoilmassa A-Factoryn tontilla. Sitten tehtaan linjasto katkoo ja leikkaa lankut jakkaran jalan kokoisiksi. Puut höylätään ja niiden päätyihin sahataan urat viilutusta varten. Viilutuskone asettaa puuhun sahattuihin uriin viilut ja liiman. Toinen kone taivuttaa jalat, kovettaa liiman ja puristaa jalan L-kirjaimen muotoon. Taivutetut jalat siirretään noin viideksi päiväksi uuniin kuivumaan. Jalkoihin porataan reiät ja ne kitataan, pyöristetään ja hiotaan. Hionnassa ja lakkauksessa käytetään robotteja. Pintakäsittelyrobotti lakkaa jalat, jonka jalat siirretään välihiontarobottiin. Sitten jalat viimeistellään käsin ja lakataan vielä kertaalleen. Istuinosan koivupalat niitataan yhteen ja niiden pintaan liimataan koivuvaneri. Robotti leikkaa istuinosan pyöreäksi, minkä jälkeen puuseppä liimaa istuinosaan reunalistan.  Seuraavaksi viimeistelijä hioo istuinosan reunat sileiksi. Listaosan lakkauksen jälkeen istuinosa on valmis.
Valmistaja

Jakkarat valmistetaan A-Factory Oy:n huonekalutehtaassa, joka sijaitsee Kaarinassa Littoisten taajamassa Turun rajalla.  Tehdas perustettiin vuonna 1910 nimellä Oy Huonekalu- ja Rakennustyötehdas Ab. Nimi muuttui vuonna 1966 Huonekalutehdas Korhonen Oy:ksi ja sitten vuonna 2013 A-Factory Oy:ksi, kun Artek Oy liitettiin osaksi sveitsiläistä Vitraa. Nykyinen tehdas on rakennettu vuonna 1965 ja sitä on laajennettu vuosina 1975 ja 1982. Tehtaan 11 000 neliömetrin tiloissa työskentelee 76 henkeä, joista tuotannossa 67.
Malleja

1930-luvulta lähtien jakkarasta on tehty monia versioita. Jakkaraa on myyty verhoiltuna, maalattuna ja eri sävyihin petsattuna. Tarjolla on ollut lukuisia erilaisia viilupintoja: koivua, saarnia, visakoivua, mahonkia, jalavaa, tiikkiä ja tammea. Istuinta on ollut saatavilla erivärisillä linoleum-pinnoilla. 1970-luvulta lähtien yleistyi laminaattinen ikilevykansi. Keinonahkapäällysteiset jakkarat olivat 1970-luvulla suosittuja päiväkodeissa ja kirjastoissa. Niinikankaasta tehty verhoilu sai vaikutteensa Aasiasta.
Samankaltaisia tuotteita

Jakkara E60, jakkaran nelijalkainen versio vuodelta 1934
Aiheesta muualla

Alvar Aallon patentti puuntaivutusmenetelmälle
Jakkarat voi pinota torniksi.
Alvar Aallon patentoitu puuntaivutusmenetelmä.
Jakkaran valmistusta tehtaalla vuonna 1937.
E60-malli mustalla kannella.
Taigavarpuhämähäkki

| Taigavarpuhämähäkki |
| --- | --- |
 Taigavarpuhämähäkkinaaras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Dictynoidea
Heimo::  Varpuhämähäkit Dictynidae
Suku::  Dictyna
Laji::  palmgreni
Kaksiosainen nimi
 Dictyna palmgreni  Marusik & Fritzén, 2011 
Katso myös
   Taigavarpuhämähäkki Wikispeciesissä   Taigavarpuhämähäkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taigavarpuhämähäkki (Dictyna palmgreni) on Suomessa ja Venäjällä esiintyvä hämähäkkilaji ja se on Suomessa erittäin harvinainen. Laji esiintyy usein kosteissa ympäristöissä olevien kuusten latvustoissa. Pallastunturilla sitä on löydetty myös aivan puurajassa kasvavilta yksittäisiltä kuusilta. Lajin kuvasivat vuonna 2011 ZooKeys-artikkelisarjassa venäläinen hämähäkkitutkija Juri Marusik ja Metsähallituksen suojelubiologi Niclas Fritzén. Tätä ennen lajin hämähäkkejä oli pidetty Dictyna schmidti -lajiin kuuluvina. Taigavarpuhämähäkki on nimetty suomalaisen hämähäkkitutkija Pontus Palmgrenin mukaan.
Aiheesta muualla

Marusik Y. M. & Fritzén N. R.: On a new Dictyna species (Araneae, Dictynidae) from the northern Palaearctic confused with the East Siberian D. schmidti Kulczyński, 1926. ZooKeys, 2011, 138. vsk, s. 93.  doi:10.3897/zookeys.138.1849.
Suomen asiain komitea

Suomen asiain komitea (ruots. Kommittén för finska ärenden) oli valmistelukunta, joka ministerivaltiosihteerin apuna käsitteli hallitsijan ratkaistaviksi meneviä Suomen suuriruhtinaskunnan asioita vuosina 1811–1826 ja 1857–1891.
Tausta

Suomen asiain komitean juuret ovat niin sanotun Vanhan Suomen asioita valmistelleessa komiteassa, jonka valtiosihteeri Mihail Speranski korvasi Suomen asiain komissiolla vuonna 1809. Vuonna 1811 tämä huonosti toiminut komissio oli tullut tiensä päähän, ja Speranski halusi perustaa uuden Suomen asiain komitean ja Suomen valtiosihteerin viran. Perusteena tälle muutokselle käytettiin muuttunutta Suomen asemaa. Suomi ei enää ollut kuvernementti vaan ”valtio”, jolta tulisi paljon asioita suoraan keisarin ratkaistaviksi.
Suomen asiain komitean ensimmäisenä puheenjohtajana toimi kreivi Gustaf Mauritz Armfelt, joka oli Venäjän tsaari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri I:n suosiossa. Komitean ensimmäisiä jäseniä olivat kreivi Johan Fredrik Aminoff, vapaaherra Carl Johan Walleen ja todellinen valtioneuvos Jacob Wilhelm Hisinger. Komitean toimitussihteerinä toimi vapaaherra Lars Gabriel von Haartman. Valtiosihteeriksi valittiin Robert Henrik Rehbinder.
Merkitys

Suomen asiain komitean työ oli ratkaisevassa asemassa Suomen autonomian kannalta. Asioiden esittely ennen Suomen valtiosihteeriä hoidettiin Venäjän valtiosihteerin kautta. Tämä tarkoitti Suomen asioiden keskittymistä Venäjälle. Suomen asioiden komitea erotti Suomen asiat keisarikunnan muista asioista.
Kirjallisuutta

Korhonen, Keijo: Suomen asiain komitea: Suomen korkeimman hallinnon järjestelyt ja toteuttaminen vuosina 1811–1826.  (Historiallisia tutkimuksia, 65)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1963.  ISSN 0073-2559.
Schweitzer, Robert: The rise and fall of the Russo-Finnish consensus: The history of the “Second” Committee on Finnish Affairs in St. Petersburg (1857–1891).  (Hallintohistoriallisia tutkimuksia, 23)  Helsinki:  Commission on the History of Central Administration in Finland / Edita, 1996.  ISSN 0786-7700.  ISBN 951-37-1878-6.
Aiheesta muualla

Kommittén för finska ärenden hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Syntymäpäivä

Syntymäpäiväkakku
Syntymäpäivä voi tarkoittaa joko päivää, jolloin ihminen on syntynyt, tai toisaalta tuon päivän vuosipäivää. Se toistuu jokaisella ihmisellä kerran vuodessa tiettynä päivämääränä, pois lukien karkauspäivänä (29. helmikuuta) syntyneet, joilla syntymäpäivä on (lähes) joka neljäs vuosi. Syntymäpäiväänsä juhlivan henkilön sanotaan usein täyttävän vuosia ja syntymäpäiväänsä viettävää henkilöä kutsutaan usein päivänsankariksi.
Syntymäpäivien vietto on tapa nostaa päivänsankari hetkellisesti huomion keskipisteeksi. Useissa kulttuureissa on tavallista juhlia syntymäpäiviä esimerkiksi antamalla lahjoja syntymäpäiväänsä juhlivalle henkilölle, syömällä kakkua ja kutsumalla vieraita kylään. Tämä juhlintatapa on käytössä erityisesti lapsilla. Syntymäpäiväkakussa voi olla kynttilöitä, etenkin lapsella saman verran kuin ikävuosia. Länsimaissa on tapana, että päivänsankari yrittää puhaltaa kaikki kynttilät sammuksiin yhdellä puhalluksella. Ennen kynttilöiden puhallusta syntymäpäivän viettäjälle usein lauletaan Happy Birthday to You tai Suomessa siitä oma versionsa Paljon onnea vaan, ja yleensä niin, ettei itse syntymäpäivän viettäjä osallistu siihen.
Joillakin syntymäpäivillä on erityinen merkitys yhteiskunnassa elämisen ja toimimisen kannalta, esimerkiksi useimpien länsimaiden kansalaiset tulevat täysi-ikäisiksi täytettyään 18 vuotta. Lisäksi erityisen merkittävinä on vanhastaan pidetty 50-, 60- ja 70-vuotispäiviä sekä 75 vuoden iästä lähtien joka viidettä syntymäpäivää. Monet sanoma- ja aikakauslehdet julkaisevat ilmoituksia näitä syntymäpäiviä viettävistä ihmisistä sekä usein myös syntymäpäivähaastatteluja. Ilmoitus voi olla samalla myös yleinen kutsu syntymäpäivävastaanotolle. Yleinen kiertoilmaus sille, ettei järjestä vastaanottoa, on ”viettää syntymäpäiväänsä matkoilla”.
Historiaa

Syntymäpäiviä on vietetty jo tuhansia vuosia sitten esimerkiksi antiikin Kreikassa, Rooman valtakunnassa ja Kiinassa. Varhaisten kristittyjen keskuudessa syntymäpäivien vietto sai osakseen myös arvostelua. Erityisen ankarasti sitä arvosteli muun muassa kirkkoisä Origenes.  Hänen mukaansa kyseessä oli pakanallinen tapa, sillä ainoat henkilöt, joiden Raamattu mainitsee viettäneen syntymäpäiväänsä, olivat pakanoita kuten Egyptin faaraot sekä kuningas Herodes Antipas Lisäksi Origenes oli sitä mieltä, että koska ihminen syntyy perisynnin saastuttamana, ei ihmisen syntymä ole juhlimisen arvoinen tapahtuma.
Varsinkin viimeksi mainitun perustelun kirkonmiehet ottivat vakavasti, ja se johtikin siihen, että kirkollisiksi juhlapäiviksi hyväksyttiin vain kolmen henkilön syntymäpäivät, nimittäin Jeesuksen ja Neitsyt Marian, joiden katsottiin syntyneen ilman perisyntiä,. Näiden henkilöiden todellisia syntymäpäiviä ei tosin tunneta, mutta jo 300-luvulla Jeesuksen syntymän juhlapäivää alettiin viettää 25. joulukuuta (joulu), Johannes Kastajan 24. kesäkuuta (juhannus) ja Marian 8. syyskuuta. Sitä vastoin apostolien, marttyyrien ja kirkkoisien ja myöhemmin muidenkin pyhimysten muistopäiviä alettiin viettää heidän kuolinpäivinään, jolloin heidän katsottiin syntyneen synneistä puhdistuneina uuteen, iankaikkiseen elämään taivaassa.  Näistä pyhimysten muistopäivistä ovat saaneet alkunsa myös nimipäivä.
Ajan jäsentäminen on ollut ajan saatossa tärkeä syy syntymäpäivien järjestämiseen. Kun juhlat ja arki vaihtelevat säännöllisin väliajoin, on pystytty paremmin hahmottamaan aikaa. Esimerkiksi Saksassa syntymäpäivien vietto yleistyi 1500-luvulta alkaen. 1900-luvun alussa myös Suomessa vietettiin usein tasavuosijuhlia 50 ikävuodesta alkaen. Lasten syntymäpäiväjuhlat yleistyivät Suomessa 1940-luvulla.
Merkkihenkilöiden syntymäpäivät

Eräiden uskonnollisten merkkihenkilöiden syntymäpäivät ovat kirkollisia juhlapäiviä. Kristityt viettävät joulua Jeesuksen syntymäpäivän kunniaksi, ja juhannuksella on kirkollinen merkitys Johannes Kastajan syntymäpäivänä.
Monarkkisissa valtioissa hallitsijan syntymäpäivää vietetään usein yleisenä juhlapäivänä.
Historian merkkihenkilöiden syntymäpäiviä vietetään symbolisesti myös heidän kuolemansa jälkeen, varsinkin täysinä kymmenvuosina tai satavuosina. Suomessa ovat seuraavien merkkihenkilöiden syntymäpäivät virallisia tai vakiintuneita liputuspäiviä:
Johan Ludvig Runeberg, 5. helmikuuta,
Minna Canth, 19. maaliskuuta
Johan Vilhelm Snellman, 12. toukokuuta
Carl Gustaf Emil Mannerheim, 4. kesäkuuta (puolustusvoimien lippujuhla)
Eino Leino, 6. heinäkuuta
Aleksis Kivi, 10. lokakuuta.
Säännöstely (täsmennyssivu)

Säännöstely voi tarkoittaa esimerkiksi:
Hyödykkeiden säännöstelyä
Syntyvyyden säännöstelyä
Vesistön säännöstelyä
Suomen Kalakirjasto

Suomen Kalakirjasto on Muoniossa sijaitseva yksityinen erikoiskirjasto. Kirjasto on syntynyt yksityisen keräilijän Ari Savikon kokoelmien pohjalta. Kala-alalla työskennellyt Savikko keräsi harrastuksekseen alan kirjoja. Myöhemmin sinne on siirretty tutkimuslaitoksista ja yliopistojen organisaatioista hävitysuhan alla ollutta aineistoa.
Kirjasto syntyi virallisesti 2016, jolloin Savikko perusti Suomen kalakirjasto -yhdistyksen ja avautui 25. elokuuta 2018. Kirjastorakennuksen rakentamista varten antoi Leader Tunturi-Lappi 150 000 euroa, talkootyö kattoi omavastuuosuuden. Kirjasto sai 2019 Koneen Säätiön tuella kirjastonhoitajan kymmeneksi kuukaudeksi kehittämään tietokantaa.
Kalakirjaston kokoelman pohjalta on julkaistu Suomen kalabibliografia 1–3.
Kirjasto on avoinna yleisölle, mutta sieltä ei lainata mitään.
Aiheesta muualla

Suomen Kalakirjaston kotisivu
Metsäradio vieraili kalakirjastossa, Yle Areena
Minna Pyykön maailma: Kalakirjamies Ari Savikko, Yle Areena
Annu Passoja, Inarilaisen kalamiehen kulttuuriteko – keräsi Suomessa vuosisatojen aikana julkaistut kalakirjat ja rakentaa niille kirjaston Muonioon. Yle Uutiset 26.9.2017
Tapani Leisti, Suomen ensimmäinen kalakirjasto Muoniossa on tutkijoiden ja harrastajien aarreaitta Yle Uutiset 24.8.2018
Petra Kannisto, Kalakirjasto on kalastushistorian aarteaitta, Lapinkeino.fi 20.11.2018
Kalakirjaston 360-esitys.
Tambu

Tambu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
tambu, karibialainen musiikin tyylilaji
Tambu, Toto-yhtyeen albumi vuodelta 1995
Tambu, kuvitteellinen saari australialaisella draamasarjassa The Lost Islands.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tambu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sydän edellä

| Sydän edellä Stina Girs |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. marraskuuta 2011
 Tuottaja(t): Aku Sinivalo
 Tyylilaji: pop, country
 Kesto: 39.53
 Levy-yhtiö: Sony
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 49.
Stina Girsin muut julkaisut
|   | Sydän edellä 2011 | Labyrintti 2015 |
Sydän edellä on Stina Girsin ensialbumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2011. Albumi menestyi kohtalaisesti ja nousi Suomen virallisen albumilistan 49. myydyimmäksi albumiksi. Albumista julkaistiin myös kaksi singleä, ”Kirje” ja ”Anna mun mennä”. Stina on sanonut albumin edustavan kantripoppia.
”Anna mun mennä” esitettiin myös vuoden 2011 Syksyn sävel-kilpailussa.
Kappaleet

Anna mun mennä – 3.34 (säv. Samu Vatanen, san. Stina Girs)
Uusivuosi – 3.22 (säv. Vatanen, san. Girs)
Vahtikoira – 3.41 (säv. ja san. Girs, Vatanen & Juha Pöysä)
Kirje – 3.32 (säv. ja san. Girs)
Suljen silmät – 3.18 (säv. ja san. Girs)
Sä teet historiaa – 3.49 (säv. ja san. Girs)
Sydän edellä – 3.47 (säv. ja san. Mikko Kuoppala, Mats Takila & Samuli Sirviö)
Valmis – 3.10 (säv. ja san. Girs)
Sä et voi – 4.06 (säv. ja san. Girs)
Leikisti – 4.09 (säv. Vatanen, san. Girs)
Merenneito – 3.25 (säv. ja san. Girs, Vatanen & Pöysä)
Sovitus: Samu Vatanen (1-6,8-11), Juha Pöysä (2-6,8,9,11), Lasse Parkkila (2,5,6,9), Kari Airola (2,5,6,9) ja Visa Mertala (11)