stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Knuuti
Tutkimustoiminta

Knuuti on tutkinut erityisesti sydänlihaksen verenkiertoa ja aineenvaihduntaa kohdistuen sepelvaltimotautiin ja sydämen vajaatoimintaan. Tutkimuskohteena on ollut kajoamaton kuvantaminen, erityisesti positroniemissiotomografia (PET), tietokonetomografia (TT) ultraääni ja myös magneettikuvantaminen ja isotooppikuvantaminen. Hän on johtanut vuosina 2008–2019 Suomen akatemian rahoittamaa verenkierto- ja aineenvaihduntasairauksien tutkimuksen huippuyksikköä, johon osallistui Turun yliopiston ohella tutkijoita Itä-Suomen yliopistosta.
Vuoden 2022 loppuun mennessä Knuuti on Web of Science -tietokannan mukaan julkaissut yli 1000 tieteellistä artikkelia, joihin on viitattu noin 134 000 kertaa, ja hänen h-indeksinsä on 117. Eniten julkaisuja hänellä on lehdissä European Heart Journal, Diabetologia, Circulation, European Heart Journal - Cardiocascular Imaging, Journal of Nuclear Cardiology, European Journal of Nuclear Medicine and Molecular Imaging ja Journal of American College of Cardiology.
Vuosina 2017, 2018, 2020 ja 2021 Knuuti nousi arvostetulle viitatuimpien tutkijoiden Highly Cited Researchers -listalle kliinisen lääketieteen aihepiiristä. Maailmanlaajuisesti tällä listalla on kaikki aihealueet mukaan luettuna runsaat 3 300 tutkijaa, joista runsas 20 työskentelee Suomessa. Knuuti on saanut runsaasti viittauksia muun muassa sydänsairauksiin liittyvien eurooppalaisten Käypä hoito -suositusten laatimiseen osallistumisen kautta (esimerkiksi ).
Knuuti on pitänyt satoja luentoja kansainvälisissä kongresseissa ja kokouksissa ja ollut vastaväittäjänä kahdeksassa väitöstilaisuudessa Suomessa ja ulkomailla. Hän on ohjannut 29 tohtorin väitöskirjaa.
Tieteen yleistajuistaja

Hän pitää lääketiedettä yleistajuistavaa Antidootti-verkkosivustoa, josta löytyy lukuisia blogikirjoituksia sekä myös blogia Uusi Suomi Puheenvuoro -palstalla. Lisäksi hän kirjoittaa säännöllisesti myös muihin julkaisuihin, kuten esimerkiksi Professoriliiton Professoriblogiin.
Vuonna 2016 Lääkäriseura Duodecim myönsi Knuutille Tiedottajapalkinnon ansiokkaasta lääketieteen yleistajuistamisesta Turun Sanomille laatimiensa terveysblogien vuoksi. Myös Terveystoimittajat ry on palkinnut Knuutin Hyvän tiedon omena -tunnustuksella (2020) hänen ansiokkaasta blogistaan, ja Knuutia luonnehditaan "rohkeasti mielipiteitään esille tuovaksi tieteellisen tutkimuksen puolustajaksi". Vuonna 2020 Skepsis ry myönsi Knuutille Sokrates-palkinnon ”ansiokkaasta tiedeviestinnästään ja rohkeudestaan esiintyä julkisuudessa omalla persoonallaan”. Professoriliitto nimesi hänet Vuoden professoriksi 2021. Samana vuonna 2021 hän sai myös Tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon "väsymättömästä työstä terveysvalistajana". Vuonna 2023 Suomalainen Tiedeakatemia myönsi Knuutile Pro Scientia -palkinnon. Palkinto myönnetään tieteen puolestapuhujalle, henkilölle tai muulle taholle, joka on puheillaan, kirjoituksillaan tai muulla toiminnallaan merkittävästi edistänyt tieteen asemaa yhteiskunnassa.
Knuutilta ilmestyi vuonna 2020 kirja Kauppatavarana terveys, jossa hän opastaa ymmärtämään ja tulkitsemaan julkisuudessa esiintyviä usein varsin ristiriitaisia terveysväittämiä.
Toiminta tieteellisissä lehdissä ja yhdistyksissä

Knuuti toimii Senior Associate Editorina tieteellisessä lehdessä European Heart Journal – Cardiovascular Imaging. Lisäksi Knuuti on ollut toimituskunnan jäsenenä seuraavissa tieteellisissä lehdissä: Journal of Nuclear Cardiology, European Journal of Nuclear Medicine and Molecular Imaging, Current Medical Imaging Reviews, Current Radiopharmaceuticals, JACC, JACC Cardiovascular Imaging, Circulation Cardiovascular Imaging, ISRN Molecular Imaging, European Journal of NMMI Research.
Knuuti on aktiivinen jäsen useissa kotimaisissa (Suomen Kardiologinen Seura, Lääketieteellinen radioisotooppiyhdistys, Kliinisen fysiologian yhdistys) ja kansainvälisissä yhdistyksessä, kuten European Society of Cardiology ja European Association of Nuclear Medicine. Knuuti on Euroopan Kardiologisen Seuran Fellow (FESC).
Hän on ollut Euroopan sydänyhdistyksen Käypä hoito -komiteassa 2011–2014 ja 2016–2019 (European Society of Cardiology, Guidelines Committee) ja on kirjoittajana yli kymmenessä Käypä hoito -ohjeessa.
Palkinnot tieteellisistä ansioista

Hänet on palkittu työstään Scandinavian Society of Clinical Physiology and Nuclear Medicinen myöntämällä Big Scientific Prize -palkinnolla. Vuonna 2005 hänet kutsuttiin pitämään Marie Curie -luento radiolääketieteen vuosittaisessa kongressissa. Hänelle on myönnetty seuraavat palkinnot: Sauli Viikari –medal (2010),  Distinguished Recognition medal, Faculty of Medicine, University of Turku (2010), Torgny Sjöstrand lecturer, by Swedish Society for Clinical Physiology (2018),  WARMTH, Lifetime Achievement Award (2018), Arto Uusitalo Award (2018) ja sekä Sydäntutkimussäätiö myönsi Sydäntutkimuksen suurpalkinnon sydänsairauksiin kohdistuneen tutkimuksen perusteella.
Kirjat

Kauppatavarana terveys Minerva 2020 ISBN 978-952-375-067-8
Aiheesta muualla

Google Scholar: J. Knuuti (englanniksi) (scholar.google.com)
Juhani Knuutin Terveys ja tiede -blogit Turun Sanomien sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (myös https://juhaniknuuti.wordpress.com/)
Juhani M. Knuuti. Turku University Hospital, Turku PET Centre (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus 
Muut:  IdRef
P.Y.T. (Pretty Young Thing)

| ”P> Y.T. (Pretty Young Thing)” Michael Jackson |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Thriller
 Julkaistu: 19. syyskuuta 1983
 Tyylilaji: R&B, post-disco, funk
 Kesto: 03.58
 Levy-yhtiö: Epic Records
Michael Jacksonin muut singlet
| ”Human Nature” 1983 | ”P.Y.T. (Pretty Young Thing)” 1983 | ”Thriller” 1984 |
P.Y.T. (Pretty Young Thing) on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin kuudes vuoden 1982 albumilta Thriller julkaistu single. Se julkaistiin syyskuussa 1983.
Alvin Plantinga

| Alvin Plantinga |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Alvin Carl Plantinga
Syntynyt: 15. marraskuuta 1932 (ikä 92) Ann Arbor, Michigan
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Länsimainen filosofia
Aiheesta muualla
philosophy.nd.edu/people/alvin-plantinga
Alvin Carl Plantinga (s. 15. marraskuuta 1932 Ann Arbor, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen analyyttinen filosofi, joka toimi aikaisemmin John A. O'Brien filosofian professorina Notre Damen yliopistossa. Hän on tehnyt epistemologiaa, metafysiikkaa, uskonnonfilosofiaa ja apologetiikkaa koskevia tutkimuksia.
Plantinga on vakaumuksellinen kristitty, ja hän käyttää analyyttisen filosofian menetelmiä puolustaakseen kristinuskon perusvakaumuksia. Hän on esittänyt argumentin, jonka mukaan Jumalaa koskeva tieto voi olla perususkomus, joka ei vaadi argumenttia, samaan tapaan kuin ihmiset yleensä uskovat tietävänsä ilman erityistä argumenttia, että muita tietoisia olentoja on olemassa. Hän on myös argumentoinut, ettei pahuuden ja kärsimyksen olemassaolo ole loogisessa ristiriidassa sen kanssa, että on olemassa kaikkivaltias, kaikkitietävä ja täydellisen hyvä Jumala.
Plantinga toimii professorina katolisessa Notre Damen yliopistossa, vaikka hän on kalvinisti. Richard Swinburnen tavoin Plantinga edustaa kristillistä apologetiikkaa.lähde?
Alvin Plantinga on osoittanut tukensa "älykkäälle suunnittelulle" ja vedonnut muun muassa siihen, että Michael Behe on toistuvasti kertonut hyväksyvänsä evoluution ja ainoastaan kiistänyt ohjaamattoman evoluution. Kirjassaan Where the Conflict Really Lies: Science Religion and Naturalism (Oxford University Press 2011) Plantinga kuitenkin ehdottaa, että Behen ajatukset olisi paras ymmärtää mieluummin älykkään suunnittelun diskurssina kuin varsinaisena argumenttina älykkään suunnittelun puolesta. Älykkään suunnittelun diskurssi antaa informaatiota, joka aktivoi ihmisen välittömän kokemuksen luonnon suunnitelmallisuudesta. Plantinga pitää loogisesti mahdollisena, että Jumala on luonut eläinkunnan moninaisuuden darwinistista evoluutiomekanismia käyttäen, mutta hän ei pidä tätä vaihtoehtoa kaikkein todennäköisimpänä.lähde?
Plantinga on saanut Templeton-palkinnon vuonna 2017.
Reaktioita Plantingan näkemyksiin

Filosofian tutkija Markus Lammenranta kirjoittaa, että Plantingan näkemys on fallibilistinen teoria eli sen ehdottamat uskomukset eivät ole välttämättä tosia, vaikka hyväksyttäisiin teorian esittämät oikeutuksen ja järkevyyden ehdot. Vaikka uskonnolliset kokemukset ovat Plantingan esittämässä reformoidussa tieto-opissa perususkomuksia, ne ovat oikeutettuja nimenomaan prima facie -merkityksessä eli niihin on oikeutus uskoa sikäli, kun ei ilmaannu syytä uskoa toisin. Lammenranta mainitsee esimerkinomaisesti teodikea-ongelman, mahdolliset vaikeudet sovittaa tieteen ja uskonnon näkemykset yhteen sekä eri ihmisten uskonnollisten näkemysten keskinäiset eroavaisuudet syinä epäillä uskonnollisten kokemusten antavan tietoa Jumalasta. Erityisesti hän korostaa kysymystä, miksi väitetty kyky saada tietoa Jumalasta antaa eri uskontojen edustajille niin erilaista tietoa. Lammenranta korostaa vastaväitteiden voivan olla vakava ongelma teorialle, koska jokaisen pitäisi vaivautua löytämään vastaukset näihin vastaväitteisiin (tai onnistua olemaan tietämätön niiden olemassaolosta), jotta voisi saada tietoa Jumalasta teorian esittämällä tavalla. Tämä tarkoittaa, ettei tieto Jumalasta olekaan helposti saatavilla uskonnollisten kokemusten kautta, vaan se vaikuttaa varsin työläältä saavuttaa, vaikka vastaukset vastaväitteisiin olisivatkin löydettävissä.
Julkaisut

(toim.) Faith and Philosophy, Grand Rapids: Eerdmans, 1964.
(toim.) The Ontological Argument, Garden City, New York: Doubleday, 1965.
God and Other Minds, Ithaca: Cornell University Press, 1967; rev. ed., 1990. ISBN 0-8014-9735-3
The Nature of Necessity, Oxford: Clarendon Press, 1974. ISBN 0-19-824404-5
God, Freedom, and Evil, Grand Rapids: Eerdmans, 1974. ISBN 0-04-100040-4
Does God Have A Nature? Wisconsin, Marquette University Press, 1980. ISBN 0-87462-145-3
& Nicholas Wolterstorff (eds) Faith and Rationality: Reason and Belief in God, Notre Dame: University of Notre Dame Press, Indiana & London, 1983. ISBN 0-268-00964-3
Warrant: the Current Debate, Oxford University Press, New York & Oxford, 1993. ISBN 0-19-507861-6
Warrant and Proper Function, Oxford University Press, New York & Oxford, 1993. ISBN 0-19-507863-2
The Analytic Theist: An Alvin Plantinga Reader, James F. Sennett (editor), William. B. Eerdmans, Grand Rapids, 1998. ISBN 0-8028-4229-1
Warranted Christian belief.  New York & Oxford:  Oxford University Press, 2000.  ISBN 0-19-513193-2
Essays in the Metaphysics of Modality ed. Matthew Davidson, New York:  Oxford University Press, 2003. ISBN 0-19-510376-9
Warranted Christian Belief
Artikkeleita

Plantinga, Alvin: Evoluutioteoreettinen argumentti naturalismia vastaan? (Suomentanut Tapio Puolimatka) Niin & näin, 2005, nro 3 (46).  Artikkelin verkkoversio.
Kirjallisuutta > Plantingaa käsitteleviä kirjoja

Baker, Deane-Peter (ed), Alvin Plantinga (Contemporary Philosophy in Focus Series). New York: Cambridge University Press. 2007.
Mascrod, Keith, Alvin Plantinga and Christian Apologetics. Wipf & Stock. 2007.
Crisp, Thomas, Matthew Davidson, David Vander Laan (eds), Knowledge and Reality: Essays in Honor of Alvin Plantinga. Dordrecht: Springer. 2006.
Puolimatka, Tapio: Usko, tieto ja myytit. Tammi 2005.
Beilby, James, Epistemology as Theology: An Evaluation of Alvin Plantinga's Religious Epistemology. Aldershot: Ashgate. 2005
Beilby, James (ed), Naturalism Defeated? Essays on Plantinga's Evolutionary Argument Against Naturalism. Ithaca: Cornell University Press. 2002.ISBN 0-8014-3972-8
Sennet, James (ed), The Analytic Theist: An Alvin Plantinga Reader. Grand Rapids: Eeardman. 1998. ISBN 0-8028-4229-1
Kvanvig, Jonathan (ed), Warrant in Contemporary Epistemology: Essays in Honor of Plantinga's Theory of Knowledge. Savage, Maryland: Rowman & Littlefield. 1996.
McLeod, Mark S. Rationality and Theistic Belief: An Essay on Reformed Epistemology (Cornell Studies in the Philosophy of Religion). Ithaca: Cornell University Press. 1993.
Zagzebski, Linda (ed), Rational Faith. Notre Dame: University of Notre Dame Press. 1993.
Sennett, James, Modality, Probability, and Rationality: A Critical Examination of Alvin Plantinga's Philosophy. New York: P. Lang. 1992.
Hoitenga, Dewey, From Plato to Plantinga: An Introduction to Reformed Epistemology. Albany: State University of New York Press. 1991.
Parsons, Keith, God and the Burden of Proof: Plantinga, Swinburne, and the Analytic Defense of Theism. Buffalo, New York: Prometheus Books. 1989.
Tomberlin, James and Peter van Inwagen (eds), Alvin Plantinga (Profiles V.5). Dordrecht: D. Reidel. 1985.
Kirjallisuutta > Plantingaa käsitteleviä artikkeleita

Lammenranta, Markus: Onko naturalismi itsensä kumoava. Niin & näin, 2005, nro 3 (46).
Puolimatka, Tapio: Kriittinen avoimuus ja uskonnollinen eksklusivismi. Niin & näin, 2005, nro 3 (46).  Artikkelin verkkoversio.
Puolimatka, Tapio: "Usko ja kumoajat". Teoksessa Pietarinen, Ahti-Veikko & Pihlström, Sami & Toppinen, Pilvi (toim.): Usko.  (Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta 22)  Helsingin yliopisto, 2009.  Teoksen verkkoversio.
Puolimatka, Tapio: "Monikulttuurinen kasvatus, arvot ja tiedollinen eksklusivismi". Teoksessa Hilska, Päivi & Kallioniemi, Arto (toim.): Monikulttuurinen kasvatus.  Kirjapaja, 2005.  Teoksen verkkoversio.
Kosteikko

Kosteikkoa Hvítá-joen varrella, Islannissa
Kosteikko on yleisnimitys luontotyypeistä, jotka sijoittuvat kovanmaan ja avoveden välille. Kosteikkoja ovat esimerkiksi märät ja vettyneet matalat maa-alueet, lampien, järvien ja merien matalat ranta-alueet, kuten rantaruovikot. Kosteikkoja ovat myös suot, tulvametsät, marskimaat, jokisuistot ja virtaavat vedet, kuten kosket.
Kosteikot tarjoavat kasvualustan monille eläin- ja kasvilajeille ja ne voivat toimia puskurina tulva-alueilla ja estää voimakkaat ja äkilliset tulvat. Sateet, valuma-alueelle tulevat vedet, alueen maaperä ja maanpinnan korkeuserot sekä veden haihtuminen muodostavat kosteikkojen hydrologiset olosuhteet. Kosteikot ovat yksi arvokkaimmista ja uhanalaisimmista luontotyypeistä maapallolla. Suot, umpeen kasvavat järvet, tulvaherkät alueet, matalat merenlahdet, veden peittämät ranta-alueet ja mangroverannat, ovat kaikki uhanalaisia luontotyyppejä.
Pohjois-Euroopassa on kosteikoiksi luokiteltavia alueita enemmän kuin monessa muussa maanosassa. Suomessa ja Ruotsissa kosteikkoja on noin 25 % maapinta-alasta.
Suojelu

Ramsarin sopimus on kansainvälinen sopimus kosteikkojen ja vesialueiden suojelusta. Floridassa, Yhdysvalloissa sijaitseva Evergladesin valtava rämealue kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Kunnostus

Kosteikkoja on kunnostettu Suomessa ja muualla maailmassa niiden luontoarvojen vuoksi. Muun muassa useat vesi- ja kahlaajalinnut sekä hyönteiset viihtyvät kosteikkoalueilla. Esimerkiksi Suomessa on Helsingissä kunnostettu Vantaanjoen suiston kaislikkoaluetta ja Floridassa, Yhdysvalloissa Evergladesin valtavaa rämealuetta. Myös entisiä kosteikkoalueita voidaan ennallistaa tai uusia
kosteikkoja voidaan rakentaa. Kosteikkojen rakentamista suunniteltaessa otetaan huomioon kosteikon valuma-alue, jotta saadaan selville mahdolliset kosteikosta johtuvat haitat. Nämä seikat selvitetään joko tarkastelemalla aluetta kartalla tai tarkastelemalla aluetta maastossa.
Kosteikkoalueita

Suomen tunnetuin kosteikkoalue on Liminganlahti, joka on muodostunut maan kohoamisen seurauksena ja joka on merkittävä lintujen pesimä- ja levähdysalue. Hollannissa on Oostvaardersplassenin luonnonpuisto, jonka rantaruohikot ja marskimaa on merkityksellinen vesilintujen ruokailun kannalta. Bulgariasta Kreikkaan ja Turkkiin virtaavan Evros-joen suisto on myös merkittävä lintujen pesimäympäristö. Kaikki kolme edellä mainittua aluetta ovat Ramsar-alueita.
Karibian meren alueella on koralliriuttoja saarineen, kuten muun muassa Saint Vicent ja Grenadiinien alueella Tobaco cays saarten alueella, Bahamasaarten alueeseen kuuluvalla Exuman saariston alueella ja Turks- ja Caicossaarten alueella Pillory Beachilla. Koralliriuttoja on myös Australian läheisillä merialueilla, kuten Australian ja Papua-Uuden-Guinean välissä oleva 2000 km pitkä Iso valliriutta. Koralliriuttoja on myös hieman kauempana Isosta valliriutasta sijaitsevilla Withsundayn saarilla.
Meksikossa on Sian Ka'anin biosfäärialue, missä rannikolla on matala laguuni ja saarten magrovemetsissä pesii lintuja. Brasiliassa lähellä Porto Alegren kaupunkia viisi jokea yhtyvät muodostaen Lagoa dos Patos -nimisen vuorovesilaguunin. Tämän laguunin rantaruovikot ovat merkittäviä useille kala- ja lintulajeille ja myöskin merikilpikonnille. Se on Etelä-Amerikan toiseksi suurin laguuni. Ranskassa Arlesista etelään Välimeren rannalla on Camarguen alue, jonka laguunien ja soiden ruovikoissa esiintyy paljon lintuja. Unkarissa on Hortobágyn kansallispuisto, jossa on Euroopan suurin yhtenäinen ruohostoalue ja suolavetisiä soita. Tonavan suistossa, Romanian ja Ukrainan rajamaastossa on Euroopan suurin yhtenäinen suomaa. Uudessa-Seelannissa Whakarewarewan laaksossa on geysireitä ja kuplivia mutalammikoita.
Kirjallisuutta

Seppo Keränen, Kari Soveri, Pertti Kalinainen, Kaija Keskinen. Kosteikko – maata, vettä ja elämää. Suomen luonnonsuojelun tuki 1979
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kosteikko Wikimedia Commonsissa
Suomen riistakeskuksen SOTKA-kosteikot-hankkeessa kunnostetaan kosteikkoja vesilintujen poikasille sopiviksi elinympäristöiksi. Tavoitteena on hidastaa luonnon monimuotoisuuden vähenemistä ja turvata vesilintukantojen tulevaisuutta.
Pappilanluhdan kunnostettua kosteikkoa Lieksassa.
Talvipalatsi

| Talvipalatsi> Зимний дворец |
| --- | --- |
 Talvipalatsi Nevajoen vastarannalta
Sijainti:  Pietari, Venäjä
Koordinaatit:  59°56′26″N, 30°18′49″E
Rakennustyyppi:  palatsi, nykyisin osittain museo
Valmistumisvuosi:  1762
Suunnittelija:  Francesco Bartolomeo Rastrelli
Rakennuttaja:  Anna I, Elisabet I, Katariina II
Runkorakenne:  tiili
Julkisivumateriaali:  rappaus
Korkeus:  30 m
Kerrosluku:  5
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Talvipalatsi Palatsiaukion puolelta
Ilmakuva Talvipalatsista
Talvipalatsin neljännen rakennusvaiheen toisen kerroksen pohjakaava nykyisessä asussaan. Ei mittakaavassa. 31 (sininen) Nevajoki, 35 palatsin puisto, 34 Palatsiaukio, 1-3 keisarinnan asuinhuoneita, 4 Malakiittisali, 5 Konserttisali, 6 Nikolainsali, 8 Jordan-portaikko, 7 Suuri eteissali, 9 Kenttämarsalkkojen sali, 10 Pieni valtaistuinsali, 11 Asesali, 12 Sotagalleria, 13 Yrjönsali, 14 Eremitaaši, 15 Uusi Eremitaaši, 16 Talvipalatsin iso kirkko, 17 Aleksanterin sali, 18 ylimääräinen oleskeluhuone, 19 viisihuoneinen Sotagalleria, 20 Valkoinen sali, 21 Kultainen salonki, 22-23 yksityishuoneita, 24 keisarin työhuone, 25 kouluhuone, 27 keisarin Goottilainen kirjasto, 26 Rotunda, 28 Arabialainen sali, 36 keisarin yksityinen portaikko, 37 Apollosali, 39 pääsisäänkäynti, 40 talvipuutarha, 42 keisarinnan pukeutumishuone, 44-45 tšarevitsin huoneet, 46 vartiohuone, 47-48 keisarillisen perheen yksityishuoneet
Talvipalatsi (ven. Зимний дворец, Zimnij dvorets) on Pietarissa sijaitseva entinen Venäjän keisarillinen palatsi, joka toimi Romanov-hallitsijasuvun virallisena asuinpaikkana vuosina 1737–1917. Sen tiloja käyttää nykyään Eremitaašin taidemuseo. Palatsirantakadun ja Palatsiaukion välissä sijaitseva Talvipalatsi on malliesimerkki venäläisestä barokista.
Nykyinen palatsi rakennettiin vuosina 1754–1762 italialaistaustaisen arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin piirustusten mukaan, jonka luomistyön huippu se on. Sen tilasi keisarinna Elisabet, joka kuoli juuri ennen palatsin lopullista valmistumista. Se on neljäs paikalla oleva rakennus. Pietari Suuren rakennuttama alkuperäinen talvipalatsi sijaitsi sen vieressä. Talvipalatsia rakennettiin ja sitä muutettiin lähes jatkuvasti 1730-luvun lopun ja vuoden 1837 välillä, jolloin se vaurioitui pahoin tulipalossa ja rakennettiin heti uudelleen. Keisarit rakensivat palatsinsa monumentaaliseen eli suurelliseen mittakaavaan, jonka tarkoituksena oli heijastaa Venäjän keisarikunnan valtaa ja voimaa.
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen palatsi toimi lyhyen aikaa Venäjän väliaikaisen hallituksen kokouspaikkana. Palatsin valtaus vuoden 1917 lokakuun vallankumouksen aikana oli ratkaiseva tapahtuma neuvostovaltion synnyssä.
Koko

Talvipalatsi on pohjakaavaltaan pitkänomainen suorakulmio, ja sen pääjulkisivu on 215 metriä pitkä ja 30 metriä korkea. Palatsin on laskettu sisältävän 1 886 ovea, 1 945 ikkunaa, 1 500 huonetta ja 117 portaikkoa.
Rakennusaika, 1700-luku > Keisarinna Annan aika 1730–1740

Uusi keisarinna Anna välitti Pietarista enemmän kuin edeltäjänsä. Hän perusti uudelleen keisarillisen hovin Talvipalatsiin ja vuonna 1732 Pietarin kaupunki korvasi jälleen virallisesti Moskovan Venäjän keisarikunnan pääkaupunkina, minkä aseman se säilytti vuoteen 1918 saakka. Palatessaan Pietariin keisarinna ei kuitenkaan asettunut kolmanteen Talvipalatsin, vaan viereiseen Apraksinin palatsiin. Vuonna 1732 hän tilasi italialaistaustaisen arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin rakentamaan kokonaan uudelleen Apraksinin palatsin, laajentamaan sitä ja yhdistämään siihen naapuritaloja. Neljännen ja viimeisen Talvipalatsin ydin ei siis ole Pietari I Suuren palatsi, vaan kenraaliamiraali Fjodor Matvejevitš Apraksinin (1661–1728) palatsi, joka oli karkotettu Viroon kuvernööriksi vuonna 1719.
Vaikka keisarinna Anna oli epäsuosittu ja häntä pidettiin "tylsänä, karkeana, lihavana, ankarana ja ilkeänä", hän halusi luoda hoviinsa sivistyneemmän ja hienostuneemman ilmapiirin. Hän suunnitteli uusia värejä palvelijoittensa asuihin ja ​​sima sekä vodka korvattiin samppanjalla ja burgundilaisella punaviinillä. Hän kehotti pajareja korvaamaan entiset huonekalunsa mahonki- ja eebenpuuhuonekaluilla, mutta hänen oma makunsa sisustuksessa käsitti umpikultaisen peilipöydän ja hopeisen rubiineilla upotetun "helpotusjakkaraan" (toiletti-tuoli). Tällaista loiston ja ylellisyyden taustaa vasten hän järjesti ensimmäiset juhlansa Talvipalatsin vastikään valmistuneessa puutarhamaisessa galleriassa, joka keskellä Venäjän talvea muistutti appelsiinilehtoa.
Talvipalatsin neljäs versio tuli olemaan arkkitehti Rastrellin jatkuva rakennus- ja suunnitteluhanke koko keisarinna Annan hallituskauden ajan.