stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mittariyökkönen

| Mittariyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Ritariyökköset Catocalinae
Suku::  Trisateles
Laji::  emortualis
Kaksiosainen nimi
 Trisateles emortualis  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Mittariyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mittariyökkönen (Trisateles emortualis) on pieni, ulkonäöltään erehdyttävästi mittarimainen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö

Sekä etu- että takasiivet ovat tasaisen kellertävänharmaat, aavistuksen vihertävät. Etusiiven ulkoreuna on erityisen pyöristynyt. Etusiivessä sisempi ja ulompi poikkiviiru sekä viivamainen munuaistäplä erottuvat vaalean kellertävinä. Takasiivessä on yksi kellertävä poikkiviiru. Siipiväli on 24–28 millimetriä.
Levinneisyys ja lentoaika

Mittariyökköstä tavataan Euroopassa eteläisimpiä ja pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Idässä levinneisyysalue ulottuu Japaniin. Suomessa se on melko harvinainen laji, jonka levinneisyys keskittyy maan eteläosiin. Mittariyökköset lentävät yhtenä pitkänä sukupolvena kesäkuun alusta elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Mittariyökkönen on lehto- ja lehtimetsälaji, jota tavataan yleensä yksitellen. Se lentää yöllä ja tulee sekä valolle että syötille. Sen kotelo on yhteen sidottujen lehtien välissä maassa. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen tammen (Quercus robur) ja joidenkin muiden lehtipuiden kuolleita lehtiä.
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
vlindernet (hollanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Trisateles emortualis:  Wikidata: Q1310511  ARKive: trisateles-emortualis  BioLib: 53496  BOLD: 86413  CoL: 93RKZ  EUNIS: 310814  Fauna Europaea: 446685  Fauna Europaea (new): 208ac153-e2ae-420b-af81-1d4dea95a137  GBIF: 1798346  iNaturalist: 476146  IRMNG: 10943190  LepIndex: 292943  LoB: 5003  MaBENA: TrisaEmort  NBN: NHMSYS0021144441  NCBI: 753441  Observation.org: 9110  Open Tree of Life: 305361  Laji.fi: MX.62317 
Pyralis emortualis:  Wikidata: Q109622591  GBIF: 4532685
Molekyylimies

| Molekyylimies |
| --- | --- |
 Molekyylimies
Luoja(t):  Stan Lee ja Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four #20 (1963)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Owen Reece
Status:  Aktiivinen
Pituus:  169 cm
Paino:  63 kg
Voimat:  Kyky hallita materiaa molekyylitasolla
Molekyylimies on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto.           
Molekyylimies esiintyi ensimmäisen kerran amerikkalaisessa Fantastic Four #20 -lehdessä. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby.
Suomessa Molekyylimies esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies-lehden numerossa 9 vuonna 1987.
Voimat ja varusteet

Owen Reece omaa ikäisensä miehen voimat ja kestävyyden. Hänen todellinen voimansa on kyky kontrolloida kaikkea materiaa molekyylitasolla. Tyypillisimmin hän käyttää kykyään muuntamalla materiaa mielensä mukaan, hävittää materiaa olemattomiin tai muuntaa materian koostumusta esimerkiksi nesteeksi tai kokonaan toiseksi substanssiksi. Hän on esimerkiksi kyennyt muokkaamaan kerrostalon humanoidimaiseksi, käveleväksi olennoksi jota hän ohjasi mentaalisesti. Molekyylimiehen voimien ylärajat eivät ole vielä mitattu, mutta Hopeasurffarin avustuksella Molekyylimies on muokannut koko maapalloa. Alun perin Molekyylimies ei kyennyt muokkaamaan orgaanisia molekyylejä, mutta Tohtori Doomin avattua hänen mielensä sulut, on Molekyylimies kyennyt tähänkin. Toistaiseksi hänen voimiensa rajat eivät ole tiedossa. Mikäli Molekyylimies suorittaa jonkin toimenpiteen voimillaan, jää muutos voimaan, ellei hän tietoisesti palauta sitä ennalleen
Molekyylimies voi muuttaa jopa mystisten molekyylien rakennetta, näin on käynyt esimerkiksi Thorin vasaralle Mjolnirille (joka koostuu maagisesta uru-metallista) ja Hopeasurffarin laudalle.
Aiheesta muualla

Marvel-kustantamon kotisivujen osuus Molekyylimiehestä (englanniksi)
Catharina Wallerianintytär Montanus

Catharina Wallerianintytär Montanus eli Mumskan (n. 1619 – 1692), oli suomalainen kauppias. Hän johti kauppataloa Viipurissa, ja häntä sanotaan yhdeksi 1600-luvun rikkaimmista kauppiaista Suomessa.
Montanus oli Riian kenttämuonitusmestari Wallerian Jönsson Montanuksen ja Brita Bertilsdotterin tytär. Hän oli naimisissa ensin Narvan kirkkoherran Erik Falkin (k. 1645), sitten vuodesta 1652 Viipurin pormestarin Hans Schmedemanin (k. 1655) kanssa ja viimeiseksi vuodesta 1660 Mårten Mums nuoremman (k. 1662) kanssa. Hän muutti vuonna 1652 poikansa, sotilas Simon Falkin kanssa Suomeen ja asettui Viipuriin.
Montanus kävi koti- ja ulkomaankauppaa Amsterdamiin, Lyypekkiin ja Cádiziin. Hän omisti osuuksia kaikista aluksista, jotka tuolloin oli rekisteröity Viipuriin. Häntä kutsuttiin yleisesti "Mumskaniksi" viimeisen aviomiehensä mukaan, ja hän omisti krouvin Mumskanin kivitalossa. Hän oli aikansa rikkaimpia Viipurin porvareita ja kaupungissa tunnettu hahmo, josta kerrottiin monia tarinoita.
Aiheesta muualla

Catharina Wallerianintytär (noin 1619–1692). Suomen kansallisbiografia
Ingegerd Lund M Cronström, Herrar till hatt och värja[vanhentunut linkki]. SLS 2017 ISBN 978-951-583-380-8
Monotype

Monotype on Tolbert Lanstonin vuonna 1885 patentoima latomakone, joka latoi riville yhden kirjakkeen kerrallaan, toisin kuin Linotype, joka pystyi latomaan kokonaisen rivin yhdellä kertaa. Monotype muodostui kahdesta eri osasta – kirjoitus- eli lävistyskoneesta ja valinkoneesta, joka valoi yksittäiset kirjakkeet. Monotypen lävistyskoneessa oli 120 näppäimen näppäimistö, jolla operaattori kirjoitti merkit. Valinkoneessa oli vaihdettavat matriisit, jotka oli jaettu neljään kehykseen eli kasettiin, joissa jokaisessa oli yksi kirjaintyyppi. Koneen operaattori saattoi muuttaa kirjaintyyppiä vaihtonäppäimillä. Ensin operaattori kirjoitti lävistyskoneen näppäimistöllä merkit ja välilyönnit, joiden perusteella tulostettiin paineilman ja teräsneulojen avulla reikänauha. Sen jälkeen nauha syötettiin latomakoneen valinkoneeseen, joka luki reiät ja valoi sen pohjalta yksittäiset kirjakkeet peräkkäin. Monotypen etuna olivat irtokirjakkeet, joita voitiin käsitellä samalla tavalla kuin käsiladelmaa, kun taas Linotypessa jouduttiin virheen sattuessa valamaan koko rivi uudestaan. Reikänauhat voitiin myös arkistoida ja käyttää uudelleen uusintapainosta varten.
Monotype oli Linotypea monipuolisempi, ja se sopi paremmin monimutkaisten tekstien ladontaan, kuten painotuotteisiin, joissa oli matemaattisia yhtälöitä tai kemian kaavoja, sillä Monotype-latomakoneessa erikoismerkkejä voitiin lisätä ladelmaan helposti. Se oli suosittu varsinkin tilauspainoissa. Monotype oli kuitenkin kalliimpi ja hitaampi kuin Linotype, ja sitä käytettiin harvemmin koko painotuotteen tekstin ladontaan. Valoladonta syrjäytti sittemmin sekä Monotypen että Linotypen.
Kuvat

Monotypen valinkone
Monotypen kirjoitus- eli lävistyskoneen näppäimistö ja reikänauha
Matriisien kasetti, jossa on Bembo-kirjasintyyppi
Hanneriina Moisseinen

| Hanneriina Moisseinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 Joensuu
Kirjailija
Esikoisteos:  Sen synty ja muita Vienan hävyttömiä ja hulvattomia starinoita (2005)
Pääteokset:  Isä (2013)   Kannas (2016)
Palkinnot
 Sarjakuvataiteen valtionpalkinto (2016)  William Thuring -kuvataidepalkinto (2017)  Akseli Gallen-Kallela -palkinto (2018)  Puupäähattu-palkinto (2021) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hanneriina Moisseinen (s. 1978 Joensuu) on suomalainen sarjakuvataiteilija. Moisseinen on palkittu muun muassa sarjakuvataiteen valtionpalkinnolla 2016, Suomen Taideyhdistyksen William Thuring -nimikkopalkinnolla 2017 ja Kalevalaseuran Akseli Gallen-Kallela -tunnustuspalkinnolla 2018. Hän on ollut kahdesti ehdolla Sarjakuva-Finlandian saajaksi sekä Jarkko Laine -kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Hän sai Puupäähattu-palkinnon vuonna 2021.
Ura

Moisseisen tausta sarjakuvataiteilijana on kuvataiteessa. Hän valmistui kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta 2001 ja maisteriksi Aalto-yliopistosta Visual Culture and Contemporary Art -koulutusohjelmasta 2017. Moisseisen teoksia on ollut esillä taidegallerioissa ja museoissa yli 15 maassa, Suomessa esimerkiksi Kiasmassa ja Mäntän kuvataideviikoilla. Hän on julkaissut neljä sarjakuvateosta ja ohjannut animaatioelokuvat Syntymäpäivä (2014) ja Kulkuri, joka rakasti kirjoja (2017).
Moisseisen ensimmäinen sarjakuvateos oli vuonna 2005 ilmestynyt Sen synty ja muita Vienan hävyttömiä ja hulvattomia starinoita jossa oli Vienan Karjalasta kerättyjä kansantarinoita. Setit ja partituurit – Häpeällisiä tarinoita (2010) oli jatkumoa sille, mutta siinä tarinat olivat nykyaikaan sijoittuvia tapahtumia. Vuonna 2013 ilmestynyt omaelämäkerrallinen Isä kertoo isästä, joka katoaa selittämättömästi eikä palaa enää takaisin.
Moisseisen neljäs sarjakuvateos Kannas ilmestyi vuonna 2016. Se kertoo toisen maailmansodan ulkopuolisista: eksyneestä sotilaasta, kotiseutunsa menettävästä naisesta ja eläimistä. Saman vuoden lopulla Moisseiselle myönnettiin sarjakuvataiteen valtionpalkinto. Vuonna 2019 Moisseinen sai Kannaksesta (ransk. La terre perdue) ranskalaisen L’association Artémisian historiapalkinnon.
Teokset

Sen synty ja muita Vienan hävyttömiä ja hulvattomia starinoita.  (Tarinat kerännyt ja kirjoittanut: Markku Nieminen)  Arktinen Banaani, 2005.  ISBN 952-5602-05-2
Setit ja partituurit: häpeällisiä tarinoita / Sets and scores: shameful stories.  (Englanninkielinen käännös: Pauliina Haasjoki & Viljami Jauhiainen)  Huuda huuda, 2010.  ISBN 978-952-5724-20-2
Isä / Father.  (Englanninkielinen käännös: Pauliina Haasjoki)  Huuda huuda, 2013.  ISBN 978-952-68541-2-0
Kannas / The Isthmus.  (Englanninkielinen käännös: Pauliina Haasjoki)  Kreegah Bundolo, 2016.  ISBN 978-952-68541-0-6
"Letittäjä" teoksessa Adler, Terhi, et al: Tihku. Zum Teufel, 2023. ISBN 978-952-7454-40-4
Moisseinen & E. L. Karhu: Ajan rajalla. Bokeh, 2024. ISBN 978-952-7501-23-8
Aiheesta muualla

Sarjakuvaelämää: Sodan hulluutta ja skitsofreniaa Yle Areena. 12.6.2018.
Komulainen, Matti: Kaipauksen kronikka Turun Sanomat. 3.11.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Latvia  Puola 
Muut:  IdRef
MOPP

MOPP (Mustargen Oncovin Procarbazine Prednisone) on verisyöpien, kuten leukemian hoidossa käytetty erilaisista lääkkeistä koostunut, niin kutsuttu hoitoyhdistelmä. Yhdistelmähoito mullisti syöpien hoidon, sen mukana hoitotulokset paranivat. Tämä tarkoitti potilaitten pidempää elinaikaa ja parempaa sairaudesta toipumista.
Lyhennös koostuu erilaisista englannin kielisistä lääkeaineista sekä niiden kauppanimistä. MOPP tarkoittaa: mustiini/mustargen/sinappikaasu, vinkristiini, prednisoni sekä prokarbatsiini. Vinkristiinin kauppanimi on Oncovin, ja prokarbatsiinin Natulan. Mustiini tunnetaan typpisinappikaasuna sekä HN2:na. Prednisonin likeistä sukua on prednisoloni.
Käännös suomeksi
Montolan kaivos

Montolan kaivos oli kalkkikivilouhos Virtasalmella. Se oli toiminnassa vuosina 1909–1976.
Kaivostoiminnan päätyttyä kaivos täyttyi pohjavedellä ja sukelluksen harrastajat ovat käyttäneet sitä harjoittelupaikkana. Kaivoksen pohjavettä on käytetty myös juomavetenä, minkä takia sukellus kiellettiin vuonna 2004 terveydensuojelulain nojalla. Kiellosta huolimatta kaivoksessa sukeltaminen jatkui.
Sukelluskiellon purkua alettiin harkitsemaan vuonna 2010. Kielto purettiin vuonna 2016, koska talousveden ottaminen Montolasta rajoittui vain poikkeustilanteisiin. Montolaan on rakennettu kulutushuippujen aikana käytettävä alavesisäiliö, jossa käytetään Pieksämäen muista vedenottamoista saatavaa vettä.
Kaivoksella on tapahtunut kolme sukellukseen liittynyttä hukkumistapausta vuosina 2008, 2013 ja 2021.
Aiheesta muualla

Yle Uutisluokka Triplet: Kirkasvetinen kaivos vetää sukeltajia kuolonuhreista huolimatta
Hayao Miyazaki

| Hayao Miyazaki> 宮崎 駿 |
| --- | --- |
 Hayao Miyazaki vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1941 (ikä 84)
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Tuulen laakson Nausicaä Laputa – linna taivaalla Naapurini Totoro   Kikin lähettipalvelu Porco Rosso Prinsessa Mononoke  Henkien kätkemä Liikkuva linna
Palkinnot
 Parhaan animaatioelokuvan Oscar  2002 Henkien kätkemä Parhaan animaatioelokuvan Oscar  2024 Poika ja haikara 
Aiheesta muualla
www.ghibli.jp
IMDb 
Elonet
Hayao Miyazaki (jap. 宮崎 駿, Miyazaki Hayao, s. 5. tammikuuta 1941 Tokio) on japanilainen animaatio-ohjaaja ja yksi kaikkien aikojen kuuluisimpia animen tekijöitä. Erityisesti häntä arvostetaan kotimaassaan. Miyazaki on tehnyt monien suosittujen anime-elokuvien lisäksi myös hieman mangaa. Vaikka hänen elokuvansa ovat olleet Japanissa lähes poikkeuksetta suuria kaupallisia ja arvostelumenestyksiä, ne olivat huomattavasti tuntemattomampia länsimaissa ennen vuotta 2002, jolloin hän sai Oscar-palkinnon parhaasta animaatiosta. Vuonna 2024 toinen hänen ohjaama elokuvansa, Poika ja haikara, voitti saman palkinnon.
Miyazakia on sanottu neroksi, jonka elokuvat ovat  puhuttelevia, syvällisiä ja kauniita. Hänen teemojaan ovat mekaniikka, varsinkin lentäminen. Tunnettuja teoksia ovat esimerkiksi Naapurini Totoro ja Henkien kätkemä.
Elokuvat > Ohjaukset

Mirai shōnen Conan – (未来少年コナ&#12531, 1978
Lupin III: Cagliostron linna – (ルパン三世カリオストロの城, Lupin 3-sei: Cagliostro no shiro), 1979
Tuulen laakson Nausicaä – (風の谷のナウシカ, Kaze no tani no Nausikaa), 1984
Sherlock Koira – (名探偵ホームズ, Meitantei Holmes, televisiosarja salanimellä Teruki Tsutomu), 1984–1985, Miyazaki on ohjannut kuusi jaksoa
Laputa – linna taivaalla – (天空の城ラピュタ, Tenkū no shiro Laputa), 1986
Naapurini Totoro – (となりのトトロ, Tonari no Totoro), 1988
Kikin lähettipalvelu – (魔女の宅急便, Majo no takkyūbin), 1989
Porco Rosso – (紅の豚, Kurenai no buta), 1992
On Your Mark, 1995, musiikkivideo
Prinsessa Mononoke – (もののけ姫 Mononoke hime), 1997
Henkien kätkemä – (千と千尋の神隠し, Sen to Chihiro no kamikakushi), 2001
Liikkuva linna – (ハウルの動く城, Hauru no ugoku shiro), 2004
Ponyo rantakalliolla – (崖の上のポニョ, Gake no ue no Ponyo), 2008
Tuuli nousee (風立ちぬ, Kaze tachinu), 2013
Poika ja haikara (きみたちはどういきるか, Kimitachi wa dō ikiru ka), 2023
Elokuvat > Mangat

Nagagutsu o haita neko (長靴をはいた猫), 1969)
Sabaku no tami (砂漠の民, 1969 salanimellä Saburo Akitsu)
Dōbutsu takarajima (どうぶつ宝島, 1972)
Imōto e (妹へ, 1982)
Kaze no tani no Nausikaa (風の谷のナウシカ, 1982–1994, suom. Tuulen laakson Nausicaä)
Shuna no tabi (シュナの旅, 1983)
Hikōtei jidai (飛行艇時代, 1990)
Miyazaki Hayao no zassō nōto (宮崎駿の雑想ノート, 1992)
Doromamire no tora Miyazaki Hayao no mōsō nōto (泥まみれの虎 宮崎駿の妄想ノート, 1998)
Kirjallisuutta

McCarthy, Helen: Hayao Miyazaki: Master of Japanese Animation. Stone Bridge Press, 1999. ISBN 1-880656-41-8 (englanniksi)
Robinson, Jeremy Mark: The Cinema of Hayao Miyazaki.  Maidstone:  Crescent Moon Publishing, 2011.  ISBN 978-1-86171-336-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hayao Miyazaki, Ylen haastattelu
Hayao Miyazakin elokuvat, lyhyt luonnehdinta suomeksi, Yle.fi
Hayao Miyazaki ja Ghibli-studiot (Arkistoitu – Internet Archive)
Hanami Web – Hayao Miyazaki (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Studio Ghiblin virallinen sivusto (japaniksi)
Hayao Miyazaki Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nausicaa.net (englanniksi)
Yle.fi: Hayao Miyazaki vaatii lapselta enemmän kuin Disney tai Pixar, mutta palkitsee – ja aikuinenkin saa elokuvista jotain, mitä Hollywood ei anna
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Molossikoira

Molossikoirat ovat saaneet nimensä muinaisilta molosseilta, joilla tiettävästi oli kookkaita, raskasrakenteisia vahtikoiria. Molossirodut ovat ikivanhoja. Niiden alkuperä lienee Kreikan luoteisosissa sijaitsevassa Epeiroksessa ja eteläisessä Albaniassa.
Toisen teorian mukaan ne kehittyivät suurista laumanvartijakoirista, joita kulkeutui Eurooppaan paimentolaisten mukana Aasian ylängöiltä. Näiden koirien mahdollisena kanta-isänä pidetään joko tiibetinmastiffia tai keskiaasiankoiraa, jotka ovat eräitä maailman vanhimmista koiraroduista.lähde?
Alkuperäinen molossikoira tunnettiin jo Antiikin Kreikassa, missä oli olemassa kaksi eri versiota: kookas, yleensä valkoinen paimenenkoira eli laumanvartija sekä suurikokoinen metsästyskoira.
Molossirodut jaetaan kahteen ryhmään: mastiffeihin ja vuoristokoira tyyppiin. Jako määritellään virallisesti sen perusteella, onko rotu kotoisin vuoristosta vai ei, mutta historiallisesti myös käyttötarkoitus on ollut erilainen.
Mastiffit ovat lyhyt- ja sileäkarvaisia, niitä on käytetty pääosin suurriistan metsästykseen, vetojuhtina, härkätaisteluissa, poliisi- ja sotakoirina sekä vahtikoirina.
Vuoristokoirat taas ovat keskipitkä- tai pitkäkarvaisia ja niillä on yleensä paksu alusvilla. Niitä on käytetty ennen kaikkea itsenäiseen kotieläinlaumojen suojeluun, osaa alueiden,- ihmisten, -ja omaisuuden vartiointiin, joitakin myös vetojuhtina tai pelastuskoirina.
Castro laboreironkoira on vuoristokoira, vaikka sen karvapeite onkin lyhyt ja sileä. Espanjanmastiffi ja pyreneittenmastiffi ovat vuoristokoiria mastiffi-nimityksestään huolimatta. Bernhardinkoira kuuluu vuoristokoiriin, vaikka onkin enemmän mastiffimainen.lähde?
Alaryhmä 1: Mastiffit

Bokseri
Bordeaux'ndoggi
Broholminkoira
Bullmastiffi
Cane corso
Dogo argentino
Englanninbulldoggi
Fila brasileiro
Kanariandoggi
Mallorcandoggi
Mannermainen bulldoggi
Mastiffi
Napolinmastiffi
Rottweiler
São miguelinfila
Tanskandoggi
Tosa
Uruguayncimarrón
Alaryhmä 2: Vuoristokoirat

Aidi
Alentejonkoira
Bernhardinkoira
Bukovinankoira
Castro laboreironkoira
Espanjanmastiffi
Estrelanvuoristokoira
Hovawart
Kangalinkoira
Karstinpaimenkoira
Kaukasiankoira
Keskiaasiankoira
Landseer
Leonberginkoira
Musta romanianvuoristokoira
Newfoundlandinkoira
Pyreneittenkoira
Pyreneittenmastiffi
Sarplaninac
Tiibetinmastiffi
Tornjak
Transmontanonmastiffi
Muita molossikoiria

Afganistaninmastiffi
Alapaha blue blood bulldog
Alangu
Alano español
Amerikanbandoggi
Amerikanbulldoggi
Amerikanmastiffi
Bakharwal
Boerboel
Bosnianpaimenkoira
Brasiliandoggi (dogo brasileiro)
Epeiroksenmolossi
Hertsegovinanvuoristokoira
Himalajanmastiffi
Koreanmastiffi
Kreikanpaimenkoira
Lottatore brindisino
Moskovanvahtikoira
Serbianvuoristokoira
Valkoinen kreikanpaimenkoira
Vanhaenglanninbulldoggi
Zlatiborinvuoristokoira
Monarkkiperhoset

| Monarkkiperhoset |
| --- | --- |
 Monarkkiperhonen (Danaus plexippus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Monarkkiperhoset Danainae  Boisduval, 1833
Tribukset
 Danaini  Ithomiini 
Katso myös
   Monarkkiperhoset Wikispeciesissä   Monarkkiperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Monarkkiperhoset (Danainae) on täpläperhosiin kuuluva, noin 500 lajin alaheimo. Sen perhoslajeja tavataan paria poikkeusta lukuun ottamatta ainoastaan maapallon trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla.
Monarkit vaihtelevat kooltaan pienistä kookkaisiin. Ne ovat pohjaväriltään usein oransseja, kellertäviä tai valkoisia ja siipiä kirjoo musta kuviointi. Osa lajeista on vaatimattomampia, mutta silti varoittavasti kuvioituja. Monarkkiperhoset ovat myrkyllisiä ja niiden selkeiden varoitusvärien vuoksi moniin muihin perhosryhmiin kuuluu runsaasti niitä ulkonäöltään jäljitteleviä lajeja. Kun samalla myös monarkeissa on esimerkiksi kaposiipiä muistuttavia lajeja, ne muodostavat muiden perhosryhmien kanssa monimutkaisia jäljittelykomplekseja. Osalla lajeista on huomattavaa vaellustaipumusta.
Monarkkiperhosia tavataan erityisesti Aasiassa, jossa ryhmään kuuluu monia hyvin yleisiä päiväperhosia. Afrikassa lajeja on muutamia ja Amerikoissa parikymmentä.  Viimeksi mainituista tunnetuin lienee monarkkiperhonen  (Danaus plexippus), jonka valtavat parvet lentävät vuosittain Pohjois-Amerikan poikki Meksikosta Kanadaan. Erikoinen ryhmänsä ovat etelä- ja keskiamerikkalaiset kaitoperhoset (Ithomiini), joista monilla lajeilla siipisuomut puuttuvat miltei kokonaan ja siivet ovat läpinäkyvät.
Toukkien pinnassa on pitkiä ulokkeita ja ne ovat myrkyllisten ravintokasviensa vuoksi usein varoitusvärisiä. Toukat elävät erityisesti käärmeenpistonyrttikasveilla (Asclepiadaceae).
Alaheimon lajeista Euroopassa tavataan vain Afrikassa ja Aasiassakin laajalti levinnyttä silomonarkkia (Danaus chrysippus) sekä Pohjois-Amerikasta tulokaslajina levinnyttä monarkkiperhosta (Danaus plexippus).
Tribukset ja suvut

Alaheimon kahdesta tribuksesta Danainiin kuuluu noin 170 lajia kun Ithomiini-tribuksen lajeja on nykykäsityksen mukaan noin 350.
Danaini
sinimonarkit Tirumala
monarkit Danaus
papuanmonarkit Tiradelphe
seulot Parantica
kuultoseulot Ideopsis
kilpimonarkit Amauris
vaakot Euploea
leijut Idea
papuanseulot Protoploea
kaitomonarkoit Lycorea
jaguaarimonarkit Anetia
Ithomiini
tellervot Tellervo
tähtikaitoset Elzunia
taikurikaitoset Tithorea
juomukaiset Aeria
jättikuultoset Athesis
nyhäkuultoset Patricia
lyhtykäiset Methona
hammaskaitoet Placidula
virnekaitoset Athyrtis
mahtikaitoset Olyras
rakkosiivet Eutresis
kaitoset Melinaea
kuultokaitoset Thyridia
vasamakaitoset Sais
korentosiivet Scada
sudenkaitoset Forbestra
sahakaitoset Mechanitis
sinitäpläkaitoset Hyposcada
kuultoset Oleria
kehyskuultoset Epityches
ruostekuultoset Aremfoxia
sankaset Napeogenes
rusonaamasiivet Garsaurites
vaippaset Hyalyris
täplävaippaset Megoleria
naamasiivet Hypothyris
marmorikelmot Pagyris
kelmot Ithomia
pyörökelmot Brevioleria
kirjokelmot Callithomia
noppakelmot Velamysta
pullosiivet Dircenna
selkosiivet Hyalenna
tulikelmot Ceratinia
kirkassiivet Episcada
kalvoset Pteronymia
rusotikaiset Godyris
pienlasikaisetPseudoscada
lasikaiset Greta
ruostelasikaiset Haenschia
kuplasiivet Hypoleria
sarveiskelmot Ceratiscada
punakelmot Mcclungia
ketjukelmot Veladyris
hopeakelmot Heterosais
Aiheesta muualla

http://nymphalidae.utu.fi/Nymphalidae/Danainae/Danainae.htm (englanniksi)
aasialaisia lajeja (englanniksi)
kuvia amerikkalaisista lajeista, erityisesti lajien sisäisestä muuntelusta (englanniksi)
BugGuide.net (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q427688  Wikispecies: Danainae  AFD: Danainae  BioLib: 51806  BugGuide: 12668  CoL: 93MTB  Fauna Europaea: 441569  Fauna Europaea (new): 3b9595d4-4742-40ed-b3a7-12863c0291fd  iNaturalist: 61244  ITIS: 694025  NBN: NHMSYS0000502088  NCBI: 127218  NZOR: 579e2601-f3e7-47cb-8e80-706b05823321  Open Tree of Life: 956921  Paleobiology Database: 245000
Brian Moore

| Brian Moore> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1921 Belfast, Pohjois-Irlanti
Kuollut: 1999 (77–78 vuotta) Malibu, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Brian Moore (1921 Belfast, Pohjois-Irlanti – 1999 Malibu, Kalifornia, Yhdysvallat) oli irlantilainen kirjailija. Hän muutti 1948 Kanadaan ja sieltä 1959 Yhdysvaltoihin. Hän kuvaa tuotannossaan usein syrjäytyneitä. Esikoisteoksessaan Judith Hearnessa (1960) hän kuvaa alkoholisoituvaa naista. Irlannin tasavaltalaisarmeijan terrorismia käsittelee Lies of Silence (1990).