stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Sumuvuori
Poliittinen toiminta > Vihreät

Sumuvuori työskenteli Helsingin Vihreiden toiminnanjohtajana 1999–2000 ja oli sen hallituksessa 2001–2006. Vuosina 2001–2003 hän työskenteli eduskunnassa Satu Hassin ja Osmo Soininvaaran avustajana. Sumuvuori valittiin vihreiden puoluehallitukseen vuonna 2001 ja hän oli sen jäsenenä tai varajäsenenä neljä kaksivuotiskautta, joista viimeisen (2007–2009) puolueen varapuheenjohtajana. Vuosina 2011–2013 hän oli vihreiden puoluevaltuuskunnan puheenjohtaja.
Vihreissä Sumuvuori oli kansainvälisten asioiden työryhmän puheenjohtaja vuosina 2003–2007 ja valmisteli tehtävässä muun muassa puolueen EU-ohjelman. Euroopan vihreiden hallituksessa Sumuvuori oli 2006–2009. Kaudella 2007–2009 hän oli turvallisuuspoliittisen työryhmän puheenjohtaja ja kaudella 2009–2011 lapsipoliittisen työryhmän puheenjohtaja. Aiemmin hän oli jäsenenä koulutuspoliittisessa ja liikennepoliittisessa työryhmässä.
Vuonna 2019 Sumuvuori nimitettiin ulkoministeri Pekka Haaviston valtiosihteeriksi Rinteen hallitukseen.
Poliittinen toiminta > Kansalaisjärjestötoiminta

Kansalaisjärjestöistä Sumuvuori on toiminut erityisesti rauhanjärjestö Sadankomiteassa. Hän oli sen Helsingin paikallisjärjestön varapuheenjohtaja 2002–2004. Sadankomitean pääsihteeriksi Sumuvuori valittiin 2004 ja hän toimi tässä tehtävässä kansanedustajaksi siirtymiseen saakka. Hän on myös Rauhanliitto-YK-yhdistyksen neuvottelukunnan jäsen ja Ydin-lehden toimittaja (1997–2005).
Sumuvuori on myös Kansalaisjärjestöjen konfliktinehkäisyverkoston (KATU) puheenjohtaja (2010–) ja Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen (ent. SVAL) liittovaltuuston jäsen (2010–).
Yksityiselämä

Sumuvuori avioitui 23-vuotiaana toimittaja Mikko Metsämäen kanssa. Pari erosi 2007. Sumuvuoren nykyinen puoliso on muusikko-toimittaja Jarkko Jokelainen, jonka kanssa hänellä on vuonna 2009 syntynyt tytär.
Johanna Sumuvuori toimitti Radio Helsingin Pop-puutarha-ohjelmaa 2012. Hän on DJ:nä Club Bangles -klubilla yhdessä Tiia Vanhatapion kanssa.
Teokset

Sumuvuori, Johanna & Korhonen, Seija (toim.): Konflikteista kehitykseen. Johdatus Euroopan unionin siviilikriisinhallintaan.  Suomen Sadankomitealiitto & Kansalaisjärjestöjen konfliktinehkäisyverkosto KATU, 2005.  ISBN 951-9372-23-7  Teoksen verkkoversio.
Sumuvuori, Johanna (toim.): Rauhan ytimessä – Sadankomitea 50 vuotta.  Into, 2013.  ISBN 978-952-264-264-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
.aspx Johanna Sumuvuori Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2  Satu Hassi valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen.  1 2  Irina Krohn siirtyi heinäkuussa 2006 Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo Juurikkala..  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2011–2015 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (10):  Alanko-Kahiluoto  Brax  Haapanen  Haavisto  Karimäki  Niinistö  Sinnemäki (2011–2015)  Soininvaara  Sumuvuori (2015)  Toivola  Tynkkynen 
1 2  Anni Sinnemäki valittiin Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi tammikuussa 2015, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
Helsingin vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Outi Alanko-Kahiluoto
Paavo Arhinmäki
Sirpa Asko-Seljavaara
Tuija Brax
Pekka Haavisto
Juha Hakola
Eero Heinäluoma
Rakel Hiltunen
Arja Karhuvaara
Mari Kiviniemi
Päivi Lipponen
Sanna Perkiö
Pertti Salolainen
Sari Sarkomaa
Anni Sinnemäki
Johanna Sumuvuori
Astrid Thors
Erkki Tuomioja
Jan Vapaavuori
Ben Zyskowicz
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta 
Johanna Sumuvuori Vihreiden puoluekokouksessa 2007.
Havununna

| Havununna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Villakkaat Lymantriidae
Suku::  Lymantria
Laji::  monacha
Kaksiosainen nimi
 Lymantria monacha  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Havununna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havununna (Lymantria monacha) on villakkaisiin kuuluva perhonen. Se on tunnettu, ja suuressa osassa esiintymisaluettaan merkittävä, metsätalouden tuholainen.
Koko ja ulkonäkö

Havununna on suurikokoinen (siipien kärkiväli koiraalla 30–44 mm, naaraalla 40–56 mm), valkosiipinen perhonen. Etusiivissä on mustia, voimakkaasti aaltoilevia poikkijuovia sekä muutamia pieniä mustia täpliä. Siiven ulkoreunan ripsissä on mustavalkoinen täplitys. Takasiivet ovat tasaisen harmaat, mutta myös niiden reunan ripsissä on mustavalkoinen täplitys. Siipien väritys voi vaihdella huomattavasti eri yksilöillä ja lajista tavataan myös hyvin tummanharmaita, värimuodon f. concolor, yksilöitä. Koiraan tuntosarvet ovat suuret ja kampamaiset, naaraalla vaatimattomammat. Etenkin naaraan takaruumiissa on voimakasta vaaleanpunaista sävyä. Naaraat ovat huomattavasti koiraita suurempia.
Havununnaa muistuttava laji on munkkiyökkönen (Panthea coenobita).
Toukka on karvainen, kirjava ja sen pohjaväri vaihtelee ruskean ja harmaan eri sävyissä. Selvästi erottuvina piirteinä toukalla on leveä, tumma selkäjuova ja siniharmaita nystyjä. Lisäksi toisessa jaokkeessa on siniharmaa ja kahdeksannessa vaalea laikku.
♀
♂
Levinneisyys ja lentoaika

Havununnaa tavataan Euroopasta Venäjän eteläosien läpi Kiinaan, Koreaan ja Japaniin saakka. Suomessa havununna on aikaisemmin ollut lounainen harvinaisuus, mutta se on yleistynyt voimakkaasti 2000-luvun aikana. Nykyisin sitä tavataan koko etelä- ja lounaisrannikolla sekä harvakseltaan ainakin Keski-Suomen eteläosiin ja Etelä-Savoon. Aikuiset perhoset lentävät yhtenä sukupolvena heinäkuusta syyskuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Havununnan toukat syövät havupuiden neulasia ja myös lehtipuiden lehtiä. Nuori toukka kelpuuttaa ravinnokseen vain samanvuotiset versot ja jättää vanhemmat neulaset koskemattomiksi, mutta vanhempi toukka voi syödä myös iäkkäämpiä versoja. Toukka syö usein vain osan neulasen tyviosasta jättäen loput kuolemaan, mikä kasvattaa yksittäisen toukan aiheuttamaa tuhoa. Havununnien kohteeksi joutuminen useana vuonna peräkkäin voi johtaa koko puun kuolemaan. Lehtipuusta toukka syö koko lehden lehtiruotia lukuun ottamatta. Suomessa laji on ollut harvinainen ja taloudellisesti vaaraton, mutta kasvukauden pidentyminen voi johtaa tulevaisuudessa laajempiin havununnan aiheuttamiin tuhoihin. Keski-Euroopassa havununna on huomattava metsätuholainen, esimerkiksi Puolassa lajin joukkoesiintymiset ovat aiheuttaneet satojen tuhansien hehtaarien laajuisia metsätuhoja.
Havununna on yöaktiivinen perhonen, joka lentää tavallisesti melko korkealla puiden latvustoissa. Koiraat lentävät helposti kirkkaiden valojen luokse, joskus jopa massoittain. Naaraita valolle tulee varsin harvoin. Villakkaille hieman epätyypilliseen tapaan laji on kestävä lentäjä ja voi levitä pitkiäkin matkoja. Lisäksi toukat siirtyvät uusille elinpaikoille heittäytymällä ilmavirtojen vietäväksi. Aikuinen perhonen ei nauti ravintoa ja se elää korkeintaan kaksi viikkoa.
Naaras munii pitkälle ulottuvan munanasettimensa avulla 120–300, noin yhden millimetrin läpimittaista punaruskeaa munaa pieninä ryhminä puun kuorelle, kuoren rakoihin sekä rungolla kasvavien sammalten ja jäkälien alle. Muna on talvehtiva vaihe ja kestää hyvin jopa n. −30 °C:n lämpötiloja. Munat kuoriutuvat toukokuussa, kun lämpötila on pysyvästi viiden asteen yläpuolella.
Havununnan luonnollisia vihollisia ovat: kaunokiitäjäinen (Calosoma sycophanta), samettimuurahainen (Formica cinerea) ja kaljukekomuurahainen (Formica polyctena).
Ravintokasvi

Toukan suosima ravintokasvi riippuu esiintymispaikasta. Pohjois-Euroopassa se syö pääasiassa erilaisten havupuiden, etenkin metsäkuusen (Picea abies) neulasia, mutta kelpuuttaa myös metsämännyn (Pinus sylvestris) neulaset sekä tarvittaessa koko joukon erilaisia lehtipuita.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Havununna
Suomen perhostutkijain seura: havununna (Arkistoitu – Internet Archive)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Havununna (Lymantria monacha) (Arkistoitu – Internet Archive)
Havununna
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Lymantria monacha (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lymantria monacha (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Lymantria monacha (nun moth) (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Lymantria monacha, the Nun moth (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q596185  Wikispecies: Lymantria monacha  BioLib: 54701  BOLD: 79314  CoL: 72QX2  EoL: 505726  EPPO: LYMAMO  EUNIS: 309179  Fauna Europaea: 447059  Fauna Europaea (new): c24aa14a-31bf-4697-896c-2763f4428c22  GBIF: 1820372  iNaturalist: 224214  IRMNG: 10627234  ISC: 31811  LepIndex: 52666  LoB: 5185  MaBENA: LymanMonac  NatureServe: 2.859091  NBN: NBNSYS0000006119  NCBI: 78897  Observation.org: 8432  Open Tree of Life: 956407  Laji.fi: MX.62179
Nathaniel Hawthorne

Nathaniel Hawthrone. Jälkikäteen väritetty valokuva.
Nathaniel Hawthorne (4. heinäkuuta 1804 – 19. toukokuuta 1864) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänellä oli merkittävä rooli amerikkalaisen kirjallisuuden kehittämisessä, kun hän kirjoitti tarinoita Pohjois-Amerikan siirtomaa-ajalta. Useimmat Hawthornen teokset sijoittuvat Uuteen-Englantiin ja niihin sisältyy moraalisia vertauskuvia. Tyyliltään hänen työnsä ovat lähinnä romantiikkaa.
Klassikkoteos Tulipunainen kirjain on tuotettu myös elokuvaksi useita kertoja. Tunnetuimman mykkäversion taustahahmona ja päähenkilönä oli Lillian Gish. Vuoden 1995 versiossa esiintyivät Demi Moore ja Gary Oldman.
Hawthorne eli vuonna 1841 Brook Farm -nimisessä transsendentalististen ajattelijoiden perustamassa yhteisössä, joka pohjautui muun muassa Charles Fourierin perhettä ja avioliittoa vastustaviin yhteisötaloudellisiin oppeihin. Epäonnistunut ihanneyhteiskunnan kokeilu innoitti myöhemmin Hawthornea kirjoittamaan teoksen Onnen laakso (1852).
Kirja Ihmeitten maassa vapaasti ladattavissa verkosta.
Suomennettuja teoksia

Tulipunainen kirjain: Romaani.  ((The scarlet letter, 1850.) Suom. Aune Brotherus)  WSOY, 1945.
Seitsenpäätyinen talo.  ((The House of Seven Gables, 1851.) Suom. Aune Brotherus)  WSOY, 1957.
Paholainen käsikirjoituksessa.  (Seitsemän tarinaa vuosilta 1835–1851. Suom. Arvi Tamminen)  Like, 1990 (3. painos: Like-pokkari, 2003).  ISBN 951-8929-28-9
Onnen laakso. (Alkuteos The Blithedale Romance)  Helsinki: Like, 1994. ISBN 951-578-165-5
Pakkala, Teuvo (toim.): Ihmeitten maassa – Kreikkalaisia satuja N. Hawthornen mukaan. Helsinki: Otava, 1910.
Suomennettuja teoksia > Novelleja

"Herra Higginbothamin onnettomuus" kokoelmassa Hiisivaara, Tapio (toim.): Kauhutarinoiden parhaita. Alavus: Valpas-mainos, 1966.
"Harmaa puolustaja" kokoelmassa Apel, Johann August, et al: Klassikkokirjailijoiden parhaat kummitustarinat. [Helsinki]: Minerva, 2019.
"Nuori perheenpää Brown" kokoelmassa Hellemann, Jarl, et al: Amerikkalaisia kertojia: Valikoima Yhdysvaltain kirjallisuutta. Helsinki: Tammi, 1959.
Kirjallisuutta

Milder, Robert: Hawthorne’s Habitations: A Literary Life.  Oxford:  Oxford University Press, 2013.  ISBN 978-0-19-991725-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
P. A. Manninen: Paholainen käsikirjoituksessa. Aikakone 3/1990.
Ihmeitten maassa – Kreikkalaisia satuja N. Hawthornen mukaan Kirja vapaasti ladattavana verkosta
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
Isak Heikka

Isak Iisakinpoika Heikka (1891 Liminka – 3. huhtikuuta 1938 Karhumäen piiri, Neuvostoliitto) oli suomalainen ammattiyhdistysaktiivi ja toimittaja. Vuosina 1929–1930 hän toimi Suomen ensimmäisen ammatillisen keskusjärjestön Suomen Ammattijärjestön (SAJ) puheenjohtajana.
Ennen vuoden 1918 sisällissotaa Heikka toimi muun muassa sosiaalidemokraattisen puolueen organisaattorina Oulun läänin pohjoisessa vaalipiirissä. Venäjällä tapahtuneen helmikuun vallankumouksen ja tsaarinvallan luhistumisen jälkeen hän oli maaliskuussa 1917 perustamassa Tornion työväenneuvostoa. Saman vuoden lokakuussa työväenneuvosto muodosti Heikan johtamassa kokouksessa paikkakunnalle työväen järjestyskaartin. Sisällissodan yhteydessä teloitettiin lukuisia Meri-Lapin ja Oulun seudun työväenliikkeen voimahahmoja, mutta Heikka onnistui pakenemaan Ruotsin puolelle ja piileskelemään siellä syksyyn 1918 saakka.
Sisällissodan jälkeen Heikka kuului SDP:n radikaaliin siipeen ja oli toukokuussa 1920 mukana Helsingissä jäljestetyssä Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen perustavassa kokouksessa. Kommunistien päästyä valtaan SAJ:ssä vuonna 1921, valittiin Heikka vuosikymmenen lopulla sen viimeiseksi puheenjohtajaksi. Hänen aikansa järjestön johdossa päättyi sen syyskuussa 1930 kommunistilakien nojalla tapahtuneeseen lakkauttamiseen. Tämän jälkeen Heikka joutui äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen muiluttamaksi ja siirtyi Neuvostoliittoon, jossa hän työskenteli Petroskoissa ilmestyvän Karjalan Sanomien toimittajana. Heikka vangittiin Stalinin vainojen yhteydessä vuonna 1937 ja teloitettiin Karhumäen piirin Sandarmohissa huhtikuussa 1938.
Aiheesta muualla

Soukola, Timo: / Isak Heikka Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Heart and Soul (elokuva)

| Heart and Soul |
| --- | --- |

Ohjaaja:  J. Gordon Edwards
Käsikirjoittaja:  Adrian Johnson
Perustuu:  H. Rider Haggardin romaaniin Jess
Tuottaja:  William Fox
Kuvaaja:  Phil Rosen
Pääosat:  Theda Bara Claire Whitney
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation
Ensi-ilta:   21. toukokuuta 1917
Kesto:  50 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heart and Soul on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Theda Bara ja Claire Whitney.
Adrian Johnson laati elokuvan käsikirjoituksen H. Rider Haggardin romaanin Jess (1887) pohjalta. Heart and Soul kuvattiin sen tuotanto- ja jakeluyhtiön Fox Film Corporationin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. Elokuvaa kuvattiin myös Floridan St. Augustinessa. Heart and Soul sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. toukokuuta vuonna 1917. Elokuva ei ollut yleisö- tai arvostelumenestys, koska elokuvaa pidettiin hyvin epätavanomaisena Bara-elokuvana. Elokuvan oletetaan olevan kadonnut elokuva.
Juoni

Äitinsä kuoltua Jess (Theda Bara) on pitänyt erityisen hyvää huolta nuoremmasta Bess-sisarestaan (Claire Whitney). Vuosia myöhemmin sisaret asuvat setänsä luona Puerto Ricon plantaaseilla, missä siskokset tapaavat John Neilin (Harry Hilliard), joka rakastuu ensisilmäyksellä Jessiin. Kun Jess tajuaa Bessin olevan rakastunut Neiliin, hän uhraa oman onnellisuutensa sisarensa onnen tähden. Pian sen jälkeen korruptoitunut istuttaja Drummond (Walter Law) aloittaa vallankumouksen Yhdysvaltain hallitusta vastaan. Tästä seuraa sota, joka johtaa plantaasin ja kaikkien sen asukkaiden vangitsemiseen. Jess pakenee amerikkalaiseen sotilastukikohtaan pyytämään apua, mutta taistelun aikana hän haavoittuu kuolettavasti. Jess viime sanoikseen rukoilee Neilin ja Bessin puolesta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Theda Bara  | … |  Jess   |
|  Edwin Holt  | … |  John Croft   |
|  Claire Whitney  | … |  Bess   |
|  Walter Law  | … |  Drummond   |
|  Harry Hilliard  | … |  John Neil   |
|  Glen White  | … |  Pedro   |
|  Alice Gale  | … |  Mammy   |
|  John Webb Dillon  | … |  Sancho   |
Aiheesta muualla

Heart and Soul Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Heart and Soul AllMoviessa. (englanniksi)
Heart and Soul Silent eran sivuilla (englanniksi)
Heart and Soul TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Paula Havaste

Paula Havaste Turun kirjamessuilla 2010
Paula Valpuri Havaste (o.s. Aho, s. 15. huhtikuuta 1962 Rovaniemi) on suomalainen kirjailija ja tiedekeskus Heurekan teematuottaja. Aikaisemmin hän on työskennellyt Kansallisteatterin tiedottajana.
Elämä ja ura > Lastenkirjat

Havasteen lastenkirjatuotantoon kuuluvat vuonna 2006 ilmestyneet Henkka maalla ja Joulupukin tarina sekä vuonna 2008 ilmestyneet Henkka koulussa ja Temppuja ja tiedettä Heurekasta. Henkka-kirjapari on valokuvin kuvitettu ja kertoo maalle muuttaneen pikkupojan elämästä. Hän tutustuu kotieläimiin ja ötököihin, ihastelee traktoreita ja seuraa maanviljelijänaapurin touhuja vuoden mittaan. Koulunaloituksesta kerrotaan kannustavasti ja positiivisesti. Valokuvakirjat on kuvittanut Paula Havasteen aviomies Kari Havaste.
Joulupukin tarina on saturomaani, joka kuvaa aikaa, jolloin Joulupukki oli vasta aloittanut puuhansa Korvatunturilla. Häntä vastassa on paha Staalo, mutta Joulupukin avukseen saamat tontut auttavat pelastamaan joulun. Lapin luonto ja humoristiset eläinhahmot ovat pääosassa kirjassa, jossa on Riikka Jäntin piirroskuvitus.
Temppuja ja tiedettä Heurekasta on lapsille tarkoitettu opas tiedetemppujen tekemiseen kotikonstein. Kirjassa kerrotaan myös temppujen selitykset ja annetaan lisätietoa taustalla olevasta tieteestä, tutkijoista ja Heurekasta. Kirjassa on Kari Havasteen valokuvia sekä Christel Rönnsin piirroskuvitus.
Elämä ja ura > Teokset

Tarzan ja valkoisen miehen arvoitus: Tutkimus maskuliinisesta identiteetistä Edgar Rice Burroughsin Tarzan-sarjassa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto)  Helsinki:  Like, 1998.  ISBN 951-578-582-0
Kymmenen onnen Anna. (historiallinen romaani, Gummerus 2003)
Kotasavun Marja (historiallinen romaani, Gummerus 2004)
Lapinmaan Nilla (historiallinen romaani, Gummerus 2005)
Henkka maalla (lasten kuvakirja, WSOY 2006)
Joulupukin tarina (lastenkirja, Gummerus 2006)
Loitsukirja.  (Kuvittanut Jussi Kaakinen)  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7363-4
Maaren, samaanien sukua (historiallinen romaani, Gummerus 2008)
Henkka koulussa (lastenkirja, WSOY 2008)
Tiedettä ja temppuja Heurekasta (lasten tietokirja, WSOY 2008)
Kaksi rakkautta (historiallinen romaani, Gummerus 2010)
Yhden toivon tie (historiallinen romaani, Gummerus 2012)
Kolme käskyä (historiallinen romaani, Gummerus 2013)
Tuulen vihat.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-20-9718-0
Maan vihat.  (Itsenäinen jatko-osa teokselle Tuulen vihat)  Helsinki:  Gummerus, 2015.  ISBN 978-951-24-0057-7
Veden vihat.  Helsinki:  Gummerus, 2016.  ISBN 978-951-24-0355-4
Lumen armo. Helsinki: Gummerus, 2017. ISBN 978-951-24-0709-5.
Ideoiden Suomi. 35 maailmaa muuttavaa innovaatiota. Tietokirja, kirjoitettu yhdessä Jussi Sippolan kanssa. Helsinki: Karisto 2017. ISBN 978-951-23-6372-8
Pronssitähti (historiallinen romaani, Gummerus 2018)
Vierashuoneet (historiallinen romaani, Gummerus 2019)
Morsiusmalja (historiallinen romaani, Gummerus 2020)
Saarelaislaulu (historiallinen romaani, Gummerus 2021)
Laahus.  Helsinki:  Gummerus, 2022.  ISBN 978-951-24-2768-0
Lieka. Helsinki: Gummerus, 2023. ISBN 9789512427697.
Tunnustukset ja luottamustoimet

Vuonna 2004 Havasteelle myönnettiin esikoisteoksestaan Gummeruksen Kalle Päätalo -palkinto. Hän sai samana vuonna Laila Hirvisaaren rahaston apurahan. Vuonna 2012 Havaste sai Nurmijärven kunnan sivistyslautakunnan jakaman Konstiniekka-kulttuuripalkinnon.
Turun kirjamessujen ja ruokamessujen yhteisen tunnustuspalkinnon, Kirja à la Carte, Havaste sai Vierashuoneet-kirjasta 2019.
Havaste on Suomen Kirjailijaliiton varapuheenjohtaja vuonna 2024. Hän on toiminut Kirjailijaliiton johtokunnan jäsenenä vuodesta 2015. Hän on myös ja European Writers' Councilin johtokunnan jäsen kaudella 2023–2025.
Yksityiselämä

Havaste syntyi ja vietti lapsuutensa Rovaniemellä, mutta asuu nykyään Nurmijärvellä. Hänellä on kolme aikuista lasta.
Aiheesta muualla

/ Paula Havaste Facebookissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Hauho

| Hauho> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Hämeenlinna |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°10′20″N, 024°33′45″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Kanta-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Hämeenlinnan seutukunta
Kuntanumero:  083
Hallinnollinen keskus:  Hauhon kirkonkylä
Perustettu:  1868
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Hämeenlinna Kalvola Lammi Renko Tuulos Hauho
– syntynyt kunta:  Hämeenlinna
Pinta-ala:  443,37 km²  (1.1.2008)
– maa:  354,53 km²
– sisävesi:  88,84 km²
Väkiluku:  3 934   (31.12.2008)
– väestötiheys:  11,1 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  16,3 %
– 15–64-v.:  59,8 %
– yli 64-v.:  23,9 %
Hauho on entinen Suomen kunta ja vuonna 2009 tehdyn kuntaliitoksen jälkeen osa Hämeenlinnaa. Ennen lakkauttamistaan kunta sijaitsi hallinnollisesti Kanta-Hämeen maakunnassa ja Etelä-Suomen läänissä. Hauhon naapurikunnat olivat Hattula, Hämeenlinna, Lammi, Luopioinen, Pälkäne ja Tuulos. Entisiä naapurikuntia olivat Hattulaan vuonna 1971 liitetty Tyrväntö ja Hämeenlinnaan vuonna 1967 liitetty Vanaja.
Kunnassa oli ennen sen lakkauttamista 3 934 asukasta, ja kunnan pinta-ala oli 443,37 km², josta 88,84 km² oli vesistöjä. Väestötiheys oli 11,1 asukasta/km².
Hauholla on ollut vuodesta 1995 Suomen väestöllinen keskipiste, Weberin piste, joka siirtyy joka vuosi noin kilometrin etelään. Vuonna 2021 keskipiste sijaitsi Keson kylässä.
Asutus

Hauhon asutus on ryhmittynyt vesistöjä ympäröiville savi- ja hiesumaille. Kunnan väestökeskittymät ovat kirkonkylä, Eteläinen ja Alvettula. Hauholla on useita kartanoita, joita ovat esimerkiksi Hahkiala, Hovinkartano, Kyttälä ja Wuolteen kartano. Hahkialan kartanon omisti vuodesta 1651 Ranskasta kotoisin oleva Charpentier'n suku ja nykyään kartano on Fazer-suvun omistuksessa. Hovinkartano on kuulunut aikoinaan muun muassa Gripenbergin ja Furuhjelmin suvuille. Wuolteen kartano kuuluu Aminoff-suvulle. Piispa Martti Skytten kerrotaan olleen kotoisin Kyttälän kartanosta.
Liikenne

Hauhon poikki kulkevat Tampereen ja Lahden välinen valtatie 12 sekä valtatie 10:n Hämeenlinnasta itään oleva osuus. Lisäksi Hauhon länsiosassa kulkee Hämeenlinnan ja Pälkäneen välinen kantatie 57, joka oli 1960-luvulle saakka osa valtatie 3:a. Valta- ja kantateiden lisäksi Hauholta lähtevät seututiet Valkeakoskelle ja Luopioisiin. Lähin rautatieasema on Riihimäki–Tampere-radalla Hattulan Parolassa.
Liikenne > Etäisyyksiä Hauholta

Helsinki 135 km
Hämeenlinna 34 km
Lahti 66 km
Tampere 62 km
Turku 175 km