stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurt Vonnegut
Tuotanto > Näytelmät ja televisiotyöt

Penelope. 1960. Myöhempi sovitus Happy Birthday, Wanda June, 1970.
Between Time and Timbuktu; or, Prometheus Five: A Space Fantasy, 1972. National Educational Television Network.
Make Up Your Mind, 1993.
Miss Temptation, 1993, osin David Copermanin toimittamana.
Tuotanto > Suomennetut teokset > Romaanit

| Suomennettu nimi (Alkuperäinen nimi) | Julkaisuvuosi | Suomennettu | Suomentaja |
| --- | --- | --- | --- |
| Sähköpiano (Player Piano) | 1952 | 1981 | Aarne T. K. Lahtinen |
| Titanin seireenit (Sirens of Titan) | 1959 | 1979 | Marjatta Kapari |
| Äiti yö (Mother Night) | 1961 | 1977 | Matti Santalahti, Marjatta Kapari |
| Kissan kehto (Cat's Cradle) | 1963 | 1975 | Marjatta Kapari |
| Jumala teitä siunatkoon, herra Rosewater (God Bless You, Mr. Rosewater) | 1967 | 1972 | Marjatta Kapari |
| Teurastamo 5 (Slaughterhouse-Five) | 1969 | 1970 | Juhani Jaskari |
| Mestarien aamiainen (Breakfast of Champions) | 1973 | 1974 | Marjatta Kapari |
| Hui hai (Slapstick) | 1976 | 1978 | Jukka Kemppinen |
| Piruparka (Jailbird) | 1979 | 1980 | Jukka Kemppinen |
| Kalmasilmä (Deadeye Dick) | 1982 | 1983 | Juhani Koskinen |
| Galápagos (Galápagos) | 1985 | 1986 | Jukka Kemppinen |
| Siniparta (Bluebeard) | 1987 | 1988 | Erkki Jukarainen |
| Hokkus pokkus (Hocus Pocus) | 1990 | 1990 | Erkki Jukarainen |
| Ajanjäristys (Timequake) | 1996 | 1998 | Erkki Jukarainen |
Tuotanto > Suomennetut teokset > Esseekokoelmat

| Suomennettu nimi (Alkuperäinen nimi) | Julkaisuvuosi | Suomennettu | Suomentaja |
| --- | --- | --- | --- |
| Kuolemaa tylympiä kohtaloita (Fates Worse Than Death) | 1991 | 1993 | Erkki Jukarainen |
| Maaton mies (A Man Without a Country) | 2005 | 2007 | Erkki Jukarainen |
Kirjallisuutta

Ulkomaisia nykykertojia 2. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.
Sisättö, Vesa & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia tieteiskirjailijoita 1.  Helsinki:  BTJ, 2004.  ISBN 951-692-560-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Kurt Vonnegut Wikisitaateissa
Englanninkielisia sitaatteja Kurt Vonnegutin tuotannosta
The Vonnegut Web Chris Huber. (englanniksi)
Kurt Vonnegutin viralliset kotisivut vonnegut.com. (englanniksi)
Vonnegutin haastattelu Ylen Elävässä arkistossa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Vonnegut Yhdysvaltain armeijassa 1940-luvulla.
Kurt Vonnegut vuonna 1965.
Sähköpiano, Vonnegutin esikoisromaanin suomennoksen kansi (Tammi, 1981).
Breitenfeldin toinen taistelu

Breitenfeldin toinen taistelu (tunnettu myös nimellä Leipzigin taistelu) oli Leipzigin lähellä Breitenfeldissä kolmikymmenvuotisen sodan aikana 23. lokakuuta 1642 käyty taistelu, jossa vastakkain olivat Ruotsin ja Saksalais-roomalaisen keisarikunnan armeijat. Taistelu päättyi ruotsalaisten voittoon.
Katseenseuranta

Katseenseurantaa voidaan hyödyntää tutkittaessa esimerkiksi glaukooman vaikutusta potilaiden ajokykyyn.
Katseenseuranta on prosessi, jossa mitataan katseen suuntaa ja muita katseen käyttäytymiseen liittyviä ilmiöitä. Katseenseurantalaite on laite katseen suunnan ja silmien liikkeen mittaamiseksi. Katseenseurantaa käytetään muun muassa näön tutkimuksessa, psykologiassa, psykolingvistiikassa, markkinoinnissa, syöttölaitteena ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutuksessa ja tuotesuunnittelussa. Katseenseurantaa käytetään myös yhä enemmän kuntouttavissa ja avustavissa sovelluksissa (jotka liittyvät esimerkiksi pyörätuolien, robottivarsien ja proteesien hallintaan). Katseen liikkeen mittaamiseen on olemassa useita menetelmiä. Suosituimmassa menetelmässä katseen suunta tunnistetaan silmästä heijastuneen valon perusteella. Muut menetelmät perustuvat esimerkiksi magnetometriaan tai elektro-okulografiaan .
Katseen suunnan lisäksi tyypillisiä tutkimuskohteita ovat katseen lyhyet pysähdykset eli niin kutsutut fiksaatiot ja niiden välissä tapahtuvat nopeat liikkeet, sakkadit. Fiksaatioiden aikanakaan silmä ei ole täysin pysähdyksissä, ja tällöin tapahtuvia pieniä liikkeitä kutsutaan mikrosakkadeiksi. Esimerkiksi verkkosivustojen käytettävyystutkimuksissa voidaan tutkia sivuston eri elementteihin kohdistuneiden fiksaatioiden määrää ja ajallista pituutta. Katseen suuntaan ja  liikkeisiin liittyvien ominaisuuksien lisäksi voidaan tutkia pupillin koon ja silmänräpäytysten muutoksia.
Historia

Ensimmäiset katseenseurantatutkimukset tehtiin 1800-luvulla tekemällä havaintoja koehenkilöiden katseen liikkeistä ilman katseenseurantalaitteistoa. Vuonna 1879 Pariisissa Louis Émile Javal havaitsi, että lukeminen ei tapahdu tasaisella liikkeellä tekstiä pitkin, kuten aiemmin oletettiin. Sen sijaan lukiessa katseen liike koostuu sarjasta lyhyitä pysähdyksiä (fiksaatiot) ja nopeista liikkeistä pysähdysten välissä (sakkadit).
Varhaiset katseenseurantalaitteet olivat mekaanisia. Edmund Huey rakensi  katseenseurantalaitteen käyttäen eräänlaista piilolinssiä, jossa oli reikä pupillille. Linssi oli kytketty alumiiniseen osoittimeen, joka liikkui vasteena silmän liikkeelle. Huey tutki katsetta lukemisen aikana ja havaitsi katseen liikkuvan välillä oikealta vasemmalle (näitä liikkeitä kutsutaan regressioiksi), ja hän osoitti, että jokaisen sanan kohdalla ei tapahdu fiksaatiota.
Ensimmäiset etäältä toimivat katseenseurantalaitteet rakensi Guy Thomas Buswell Chicagossa tallentamalla silmästä heijastuvat valonsäteet filmille. Buswell teki systemaattisia tutkimuksia lukemisesta  ja kuvien katselusta.
Alfred L. Yarbus  teki 1950-luvulla merkittäviä katseenseurantakokeita, ja hänen vuonna 1967 julkaistua kirjaansa pidetään yhtenä alan merkkiteoksista. Yarbus osoitti, että koehenkilölle annetulla tehtävällä on erittäin suuri vaikutus tämän silmien liikkeeseen. Hän kirjoitti myös fiksaatioiden ja kiinnostuksen kohteen välisestä suhteesta.
1980-luvulta alkaen katseenseurantamenetelmiä on käytetty ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutuksen tutkimiseen. Alussa kiinnostuksen kohteena oli erityisesti kuinka käyttäjät etsivät komentoja tietokonevalikoista.
Katseenseurannalla on tutkittu käyttäjien vuorovaikutusta erilaisten tietokoneiden rajapintojen kanssa. Tutkimuksissa on selvitetty esimerkiksi kuinka helppokäyttöisiä rajapinnat ovat käyttäjille.</ref>  Toinen tietokoneisiin liittyvä käyttökohde on verkkosivustojen kehitys. Verkkosivujen kehittäjä voi olla kiinnostunut esimerkiksi siitä mihin käyttäjät kiinnittävät huomionsa verkkosivustolla, jotta mainokset voidaan sijoittaa mahdollisimman tehokkaasti.
Katseenseurantalaitteet > Katseenseurantatekniikka

Katseenseuranta voidaan toteuttaa eri tavoin tavoin: (i) mekaanisesti, mittaamalla silmään kiinnitetyn esineen (yleensä erityisen piilolinssin) liike ; (ii) optisesti, mittaamalla pupillista heijastunutta infrapunavaloa ilman suoraa kosketusta silmään; ja (iii) sähköisesti, mittaamalla silmän lihasten sähköpotentiaalia silmien ympärille sijoitetuilla elektrodeilla (elektro-okulografia).  Näistä optisiin menetelmiin perustuvat katseenseurantalaitteet ovat yleisimpiä.
Katseenseurantalaitteet > Katseenseurantatekniikka > Optinen katseenseuranta

Optiset katseenseurantalaitteet nauhoittavat usein käyttäjän silmien liikkeet videolle. Katseen suunnan tunnistaminen perustuu pupillista ja sarveiskalvolta heijastuvan infrapunavalon tunnistamiseen. Katseenseurantalaitteissa käytetään infrapunavaloa, sillä ihmissilmä ei näe infrapunavaloa eikä se siten vaikuta pupillin kokoon tai häiritse käyttäjän toimintaa. Sarveiskalvon heijastuksia taas tarvitaan erottamaan silmien liike pään liikkeistä (ks. oheinen kuva).
Katseenseurantalaitteet > Katseenseurantatekniikka > Mekaaninen katseenseuranta

Mekaanisissa katseenseurantalaitteissa silmälle asetetaan piilolinssi jonka liikettä mitataan. Piilolinssissä voi olla peili tai erityinen magneettikenttäsensori. Magneettisensoreita käytettäessä koehenkilön tai -eläimen silmien ympärille asetettavat sähkömagneetit indusioivat piilolinsseihin magneettikentän jonka voimakkuudesta voidaan päätellä katseen suunta.
Katseenseurantalaitteet > Katseenseurantatekniikka > Elektro-okulografiaan perustuva katseenseuranta

Elektro-okulografiaan perustuvassa katseenseurannassa koehenkilön silmien ympärille asennetaan elektrodit, jotka mittaavat silmän lihasten heikkoa sähköpotentiaalia. Sähköpotentiaalin muutoksista voidaan nähdä silmien suunnan muutos. Tällaiset katseenseurantalaitteet eivät kuitenkaan mittaa katseen suuntaa kovin tarkasti. Menetelmää käytetäänkin pääasiassa esimerkiksi unitutkimuksissa, sillä elektro-okulografialla silmän liikkeet voidaan mitata myös silmien ollessa kiinni, toisin kuin optisessa ja mekaanisessa katseenseurannassa.
Katseenseurantalaitteet > Katseenseurantalaitteet

Katseenseurantalaitteen toteutus riippuu käyttökohteesta. Päähän puettavat mobiilit katseenseurantalaitteet soveltuvat esimerkiksi autoa ajettaessa tehtäviin kokeisiin. Toisaalta mobiili katseenseurantalaite voi olla myös integroituna VR-laseihin . Paikallaan tapahtuvia katseenseurantakokeita varten on olemassa työpöytämalleja, joista osa on itsenäisiä ja osa integroituna suoraan näyttöpäätteeseen .
Käyttökohteet

Katseenseurantamenetelmiä käytetään monilla tieteenaloilla, mukaan lukien psykologia (erityisesti psykolingvistiikka); ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutus (HCI); ergonomia; markkinointitutkimus ja lääketieteellinen tutkimus. Katseenseurantadataa voidaan analysoida tilastollisesti ja graafisesti, tavoitteena tunnistaa tyypillisiä katseen käyttäytymisen tapoja erilaisten tehtävien aikana. Tutkimalla fiksaatioita, sakkadeja, pupillien laajentumista tai silmien räpyttelyä voidaan tutkia esimerkiksi  koehenkilön stressitasoa. Kaupallisista kohteista keskeisimpiä ovat markkinointi- ja käytettävyystutkimukset.
Käyttökohteet > Kognitiivisen kuormituksen mittaaminen

Muutokset kognitiivisessa kuormituksessa aiheuttavat muutoksia pupillin koossa  ja silmien räpyttelyssä . Tätä ilmiötä on hyödynnetty tutkittaessa kognitiivista kuormitusta ajosimulaattoreissa, kokeneiden ja kokemattomien lääkärien eroissa , ihmisen ja tietokoneen vuorovaikutuksessa  sekä simultaanitulkkauksen ja muiden kielellisten tehtävien yhteydessä .
Käyttökohteet > Markkinointi ja käytettävyys

Yksi merkittävimmistä katseenseurannan kaupallisista käyttökohteista on mainonnan ja markkinoinnin tehokkuuden tutkimus . Katseenseurantaa käytetään laajalti myös käytettävyyden tutkimuksessa , esimerkiksi verkkosivustoja suunniteltaessa .
Käyttökohteet > Katseenseuranta syötemenetelmänä

Katseenseurannan käyttöä syötemenetelmänä on myös tutkittu. Katseenseurannan hyödyntämisen perusongelma on niin kutsuttu "Midaan kosketuksen ongelma" eli kuinka erottaa tahaton ja tahallinen katseen liike, kun käyttäjä haluaa esimerkiksi painaa nappia kohdistamalla siihen katseensa.
Käyttökohteet > Viihdekäyttö

Katseenseurantaa käytetään VR-laseissa parantamaan käyttökokemusta. Lisäksi on olemassa kuluttajille tarkoitettuja, videopelaamiseen suunniteltuja katseenseurantalaitteita.
Katseenseurantatutkimus Suomessa

Tunnetuimpia suomalaisia katseenseurantaa hyödyntäneitä tutkijoita ovat Turun yliopiston psykologian professori Jukka Hyönä  sekä Tampereen yliopiston professori Kari-Jouko Räihä ja dosentti Päivi Majaranta. Katseenseurantamenetelmiä on käytetty tutkimuksessa muun muassa Tampereen yliopistossa, Turun yliopistossa, Itä-Suomen yliopistossa, Aalto-yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa  ja Helsingin yliopistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katseenseuranta Wikimedia Commonsissa
Yarbus-katseenseurantalaite 1960-luvulta.
Katseen seuraama polku ihmisen kasvoja katsottaessa. Katseen polku koostuu sakkadeista ja fiksaatioista.
Periaatekuva katseen suunnan ja liikkeiden tunnistamiselle videokuvasta. Pelkästään pupillin paikkaa tarkkailemalla ei voida tietää, johtuuko pupillin liike silmän vai pään liikkeistä. Silmän liikkeiden tunnistamisen avuksi voidaan ottaa sarveiskalvolta lähtevät heijastukset. Pienillä pään liikkeillä näiden heijastusten paikka pysyy suhteellisen samana. Kun mitataan pupillin keskipisteen ja sarveiskalvon heijastuksen välisen etäisyyden muutokset, voidaan päätellä katseen suunnan muutos.
Päähän puettava katseenseurantalaite. Molemmalle silmälle on LED-valonlähde  näyttölinssin sivussa ja kamera näyttölinssin alla.
Esimerkki näyttöön yhdistetystä katseenseurantalaitteesta.
Kangalinkoira

| Kangalinkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Turkki
Määrä:  Suomessa rekisteröity 19
Rodun syntyaika:  ikivanha
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartija
Nykyinen käyttö:  laumanvartija
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  Kangal çoban köpeği, Turkish Shepherd Dog, Kangal Shepherd Dog, Kangal Dog, Sivas Kangal Dog, chien de berger Kangal, Kangal-Hirtenhund, perro pastor Kangal, kangali lambakoer, turkinpaimenkoira, Anatolian Karabash, karabaş, Anatolian Shepherd, anatoliankoira, anatolianpaimenkoira, Samsun Dog
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 2.2 Vuoristotyyppiset molossikoirat #331
Ulkonäkö
Paino:  uros 48–60 kg narttu 40–50 kg
Säkäkorkeus:  uros 72–78 cm narttu 65–73 cm
Väritys:  fawn, brindle tai sudenharmaa-soopeli - musta maski
Kangalinkoira (turk. Kangal çoban köpeği), tunnetaan myös nimellä sivas kangal (turk. Sivas Kangal köpeği), aiemmin anatoliankoira, on turkkilainen laumanvartija koirarotu. FCI päätti vaihtaa nimen vuonna 2018 vastaamaan alkuperämaa Turkin vaatimuksia. Turkin kennelliitto Köpek Irkları ve Kinoloji Federasyonu:n (KIF) mukaan rodun virallinen englanninkielinen nimi on Turkish Shepherd Dog eli "turkinpaimenkoira", kun taas Englannin Kennelliitto käyttää nimitystä Turkish Kangal Dog. Suomen Seurakoirayhdistyksen mukaan uusi suomenkielinen nimi on kangalinkoira.
Ulkonäkö

Kangalinkoira on tiivis- ja vankkarakenteinen, lähestulkoon karkeapiirteinen sekä rungoltaan suorakaiteenmuotoinen molossikoira. Mantelinmuotoiset silmät ovat suuret ja niiden katse peloton, mutta rauhallinen. Niiden ei tule olla liian syvälle uponneet eikä myöskään ulkonevat. Väriltään niiden tulee sointua karvapeitteen väriin, joskin tummemmat ovat aina toivotummat. Kolmionmuotoiset korvat usein typistetään kotimaassa, mutta Suomessa typistäminen on nykyisin kielletty. Hännänkärki on kaareutunut, ja toisinaan jopa 1/3 hännästä saattaa kiertyä kaaren sijaan myös tiukaksi keräksi. Karvapeite on tiheä ja runsas, rungossa noin 3–7 cm:n mittaista ja raajoissa ja päässä hieman lyhyempää. Väritys vaihtelee hiekasta (fawn) punaruskean kautta sudenharmaan soopeliin. Myös juovikas (brindle) sallitaan, mutta on epätoivottu. FCI:n mukaan musta maski ja mustat korvat ovat välttämättömyys, ja maskittomuus rotumääritelmän vastainen virhe. Pienet valkoiset merkit hännänpäässä, käpälöissä ja rinnassa sallitaan, mutta varsinainen kaksivärisyys, kuten pinto, luetaan virheeksi. Edes rinnassa sallittu merkki ei saa olla halkaisijaltaan yli 10 cm eikä hännässä pituudeltaan yli 5 cm. Hännänpään merkki voi olla väriltään myös musta, mutta sitä koskee sama 5 cm:n maksimipituus. Toivottu säkäkorkeus vaihtelee uroksilla välillä 72–78 cm ja nartuilla välillä 65–73 cm, mutta 2 cm:n heitto suuntaan tai toiseen hyväksytään. Urosten paino vaihtelee 48–60 kg ja narttujen 40–50 kg välillä.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on perusluonteeltaan rauhallinen, omanarvontuntoinen, rohkea ja uskollinen. Sen tulee käyttäytyä omistajan läsnä ollessa erittäin tyynesti, mutta työssään ankarasti ja tarpeen vaatiessa jopa raa'asti. Tällöin se on lahjomaton ja peloton. Aggressiivisuus luetaan hylkääväksi virheeksi. Kangalinkoiralla saattaa olla jopa 337 kilogramman purentavoima.
Kangalinkoira on sopiva perhekoiraksi edellyttäen, että olosuhteet – kuten kotikasvatus ja asuinympäristö – ovat kohdallaan, muuten saattaa tapahtua vahinkoja. Varsinkin lapsiperheiden on syytä olla varuillaan, sillä koira puolustaa aina oman laumansa lapsia. Se on myös luonnostaan erittäin kova vartiokoira. Kasvaakseen yhteiskuntakelpoiseksi koiraksi se vaatii vahvan ja oikeudenmukaisen omistajan. Hallitsevan luonteensa vuoksi se ei ole helppo ja kaikille sopiva rotu. Parhaiten rotu menestyy maalla, missä on mahdollista järjestää sille riittävästi tilaa toteuttaa vartioimisviettiään sen aiheuttamatta haittaa tai vaaraa naapurustolle, sillä vartioimiseen kuuluu olennaisena osana esimerkiksi haukkuminen.lähde?
Alkuperä

Kangalinkoira on kotoisin Keski-Turkin tasankoalueelta, missä se säilyi maantieteellisen eristyneisyyden takia puhtaana vuosisatojen ajan. Se on saanut nimensä alkuperänsä mukaan Kangal-nimisestä kaupungista Sivasin alueelta, joka on tunnettu erityisen hyvälaatuisista yksilöistään. Sen esi-isiä ovat mitä todennäköisimmin olleet Keski-Aasiasta nykyiseen Anatoliaan 10000 eaa. ja 1300 jaa. välillä kulkeutuneiden paimentolaisheimojen, kuten kayi-klaanin, ikivanhat laumanvartijakoirat. Nämä koirat ovat mitä todennäköisimmin olleet sukua keskiaasiankoiralle, kenties jopa edustaneet sen kantarotua. Toisen teorian mukaan rodun esi-isät olivat leijonan metsästykseen käytettyjä muinaisia mastiffeja. Nykyisen muotonsa turkkilainen rotu sai 1300-luvun alussa ja on säilynyt siitä lähtien lähes muuttumattomana. Karut sää- ja ympäristöolosuhteet ovat muokanneet siitä aikojen saatossa sitkeän karjalaumojen suojelijan, joka kykenee puolustamaan niitä miltä tahansa villipedolta.
Rotu tunnetaan kotimaassaan nimellä Çoban Köpeği eli "paimenen koira". Se ei siis virallisesta FCI-nimestään (Kangal Shepherd Dog/ chien de berger Kangal/ Kangal-Hirtenhund/ perro pastor Kangal) huolimatta paimenna, vaan suojelee paimenen apuna lampaita ja muuta karjaa lähinnä susilta.
Alkuperä > Anatoliankoira vs kangalinkoira

Vuonna 1967 Yhdysvaltain laivastossa työskennellyt luutnantti Robert Ballard hankki Turkissa työskennellessään Ankaran lähettyvillä sijainneelta maalaisalueelta kaksi työkoiran pentua, Zorban ja Pekin. Uros Zorba oli pitkäkarvainen ruskea-valkoinen (pinto) ja narttu Peki ruskeankeltainen. Vietyään ne mukanaan Yhdysvaltoihin Ballard teetti niillä pentueen vuonna 1970, ja näin syntyivät rodun amerikkalaisen populaation kantakoirat.
Ballard ei kuitenkaan ollut ottanut huomioon, että turkkilaisesta näkökulmasta oli olemassa kolme maantieteellisesti erillistä laumanvartijaa: läntinen (akbash), keskinen (kangalinkoira) sekä itäinen (karsinkoira). Sen sijaan hän niputti nämä kaikki yhteen nimellä anatolianpaimenkoira (Anatolian Shepherd Dog) – Turkissa vastaavaa nimitystä ei paikallisilla laumanvartijoilla ole koskaan tunnettu, vaan siellä koiria kutsuttiin kunkin paikallisalueen perusteella eri roduiksi. Ballardin kantakoirat olivat tyypiltään vaihtelevia, eri alueiden koirien sekoituksia, minkä vuoksi amerikkalaisissa pentueissa esiintyi sekä karvanlaadussa että värityksessä suuresti vaihtelua. Amerikkalaisten mielestä oli kyse vain värivariaatioista yksittäisen rodun sisällä, kun taas turkkilaisten mukaan amerikkalaiset rodun harrastajat olivat amatöörikasvattajia, joilla ei ollut mitään käsitystä turkkilaisista koirista.
Anatoliankoiran amerikkalaiseen populaatioon haettiin myöhemmin uutta verta erityisesti kangalinkoirasta. Turkkilaisten mukaan tämä alkoi näkyä jo merkittävästi amerikkalaiskoirien ulkonäössä ja lisäksi he ovat todenneet: "Ne eivät kuitenkaan ole puhdasrotuisia kangalinkoiria ja niillä teetetyt pentueet ovat edelleen tyypiltään hyvin vaihtelevia".
1960-luvun puolivälissä kangalinkoiria vietiin Englantiin, missä perustettiin Anatolian Karabash Club. Paikalliset harrastajat olivat tarkkoja värityksestä - sen tuli olla vaalea mustalla päällä (karabaş = "mustapää"). Järjestö ajautui myöhemmin riitoihin amerikkalaisten harrastajien näkemystä rodun monimuotoisuudesta ja tyyppivarioista kannattavan Anatolian Shepherd Club of Great Britain:n kanssa. Kennel Club yritti ratkaista ristiriidan, ja teki kompromissin, jonka mukaan "kaikki värit sallitaan, mutta yksivärisyys kermasta keltaiseen on toivottavaa, mustalla maskilla ja korvilla". Ratkaisu ei kuitenkaan miellyttänyt kangalinkoiran kannattajia, jotka ovat sittemmin kampanjoineet alkuperäisen turkkilaisen kangalinkoiran rotumääritelmän virallistamista niille yksilöille, jotka edustavat puhdasta kangalinkoiran linjaa.
Nykytilanne

Sivasin lisäksi kangalinkoiran toinen merkittävä levinneisyysalue on Itä-Anatolia. KIF on julkaissut ensimmäisen virallisen rotumääritelmän, jonka toivoo voivansa esittää tulevaisuudessa myös FCI:lle. Vuonna 2018 FCI päättikin korvata siihen asti anatoliankoirana tunnetun rodun määritelmän kangalinkoiran rotumääritelmällä. FCI perustelee rotujen yhteenliittämistä sillä, että anatoliankoiran ja kangalinkoiran alkuperä, kotimaa ja käyttötarkoitus ovat samat eivätkä ulkonäölliset erot ole kovinkaan suuria.
Euroopasta tällä hetkellä Englannissa rodulle on oma yhdistyksensä erotuksena anatoliankoirayhdistyksestä.
Eniten suosiota rotu on Turkin ulkopuolella saavuttanut Yhdysvalloissa. Siellä on muutama tuhat koiraa, joista suurin osa on rekisteröimättömiä työkoiria. Britanniassa ja Australiassa on muutaman sadan koiran kanta. Niitä on myös muun muassa Italiassa ja Saksassa. Suomeen ensimmäiset rekisteröidyt koirat tulivat vuonna 1984, vielä tuolloin nimellä anatolianpaimenkoira. Ensimmäinen pentue syntyi Suomessa vuonna 1988, ja siitä lähtien kannan koko on ollut noin kymmenen koiraa.
Rodun kasvattaminen Tanskassa on ollut kiellettyä vuodesta 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangalinkoira Wikimedia Commonsissa
Kangalinkoirista työkäytössä Yhdysvalloissa
Takaovi

Takaovi (engl. backdoor) tai takaportti on tietotekniikassa rakenne, joka mahdollistaa luvattoman pääsyn tietokoneeseen tietoverkon välityksellä. Nimityksensä se on saanut tietoturvan kannalta olennaisen todennuksen kiertämisestä. Takaovi voi olla piilotettu komento tai itsenäinen ohjelma.
Krakkeri muodostaa takaoven kohteenaan olevalle päätteelle käyttämänsä sovellusohjelman oheen tai sen sisältämän ohjelmointikoodin sekaan. Asennetun ohjelmointikoodin välityksellä tapahtuu hyökkäys troijalaiseksi kutsutun haittaohjelman avulla. Palvelinten kohdalla tämä tapahtuu usein niiden paikkaamattomien tietoturva-aukkojen kautta. Silloin koneelle asentuu käyttäjän tietämättä ohjelma, jonka tehtävä on kuunnella ennalta sovittua kommunikaatioporttia. Krakkeri skannaa verkkoja heikon tietoturvan osalta löytääkseen niistä helpon kohteen murtautuakseen siihen. Havaittuaan sellaisen koneen, jonka kyseessä olevassa kohteessa sovittua porttia kuuntelee sovellus, hän yrittää ottaa koneen laittomasti haltuunsa käyttäen yhteyden muodostamiseen sen mahdollistavaa asiakasohjelmaa. Jos sovellus osoittautuu troijalaiseksi, hyökkäys voi onnistua. Krakkeri muodostaa yhteyden palvelimeen ja pystyy näin hallitsemaan tietokonetta eriasteisesti riippuen kulloinkin asennetun troijalaisen ominaisuuksista.selvennä Takaoven voi lisätä valmiiseen ohjelmaan kääntämisen jälkeenkin, ilman vaikutusta ohjelman suoritukseen.lähde?
Useat madot sisältävät takaoven.lähde?
Thompsonin takaovi

Ken Thompson esitteli artikkelissaan ja luennossaan Reflections on Trusting Trust itseään toistavan ohjelman, joka asentuisi ohjelmointikielen kääntäjään ja tunnistaisi login-ohjelman, jolloin siinä olisi takaovi tietyn salasanan hyväksymiseen. Esimerkissä oleva troijalainen lisää takaoven lähdekoodiin ennen käännöstä ja lopuksi poistaa sen, jolloin takaovea ei voi löytää ohjelman lähdekoodia auditoimalla.
Ennen Thompsonin luentoa vastaava esimerkki on dokumentoitu Yhdysvaltain ilmavoimien raportissa.