stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jedismi
Piirteet

Uusiseelantilaisen Jedi Church -ryhmän mukaan jediuskonto on aina ollut olemassa, ja elokuvista se sai vain nimensä. Jedismi perustuu Voiman seuraamiseen. Voima on jedeille maailmankaikkeuden perustava olemus. Temple of the Jedi Order -liikkeen mukaan jedismissä on 16 oppia ja 21 elämänohjetta. Jedit uskovat Voiman lisäksi ihmisen pyhyyteen ja vastustavat siksi kidutusta, kuolemanrangaistusta ja julmuutta. He uskovat oikeudenmukaisiin ja myötätuntoisiin lakeihin, tasa-arvoon, vastavuoroisuuteen, henkisen kasvun ja tietoisuuden hyötyihin, omantunnon vapauteen ja itsemääräämisoikeuteen sekä uskonnon ja valtion erottamiseen ja sanan-, yhdistymisen ja ilmaisunvapauteen.
Jedismissä nähdään piirteitä kristinuskosta, hindulaisuudesta, buddhalaisuudesta ja juutalaisuudesta. Jedit voivat olla samanaikaisesti sekä jedistejä että esimerkiksi kristittyjä. Jedismiin kuuluu pelastuksen tematiikka, joka löytyy myös kristinuskosta. Jedismin Voiman olemus muistuttaa hindulaisuuden Om-käsitettä. Buddhalaisuudesta jedismissä muistuttavat meditointi ja henkiset harjoitukset, joilla jeditaitoja vahvistetaan. Myös taolainen tasapainon käsite esiintyy jedismissä. Jedin harjoittelussa on piirteitä kiinalaisista ja japanilaisista taistelulajeista. Jedin etiikka on verrattavissa Japanin samuraiden ja Kiinan shaolin-munkkien etiikkaan, ja siinä on nähty myös Platonin ja stoalaisten vaikutusta.
Suosio

Vuonna 2001 neljän maan väestönlaskentoja edelsi sähköpostikampanja, jossa vastaajia kehotettiin ilmoittamaan itsensä jedeiksi. Vuonna 2001 jedeiksi ilmoittautui Australiassa 70 509, Uudessa-Seelannissa 53 715 (1,5 % väestöstä), Britanniassa 405 179 ja Kanadassa 20 000 ihmistä. Britannian jedeistä suurin osa oli iältään kahdenkymmenen ikävuoden molemmin puolin. Australialaisen Star Wars -seuran mukaan Australian 70 509 jedistä noin 5 000 oli tosissaan, 50 000 ilmoittautui jediksi huvikseen ja 15 000 protestiksi. Osa jedeistä suhtautuu jedismiin vakavasti, mutta useille kannattajilleen sitä pidetään vain tapana osallistua Tähtien sota -fanikulttuuriin. Jediläisiksi väestönlaskennoissa ilmoittautuminen on myös ollut monille protestia uskontutkimusta kohtaan tai sitä, kuinka uskontoja legitimoidaan vain kannattajamäärien perusteella.
Vuoden 2012 väestönlaskennassa 175 632 englantilaista ja walesilaista ilmoitti jedismin uskonnokseen, mikä teki siitä Britannian suosituimman vaihtoehtouskonnon ja kaiken kaikkiaan seitsemänneksi suosituimman uskonnon. Kanadassa 9 000 vastaajaa ilmoittautui jedeiksi vuoden 2011 kyselyssä. Jedismillä ei ole vuoteen 2012 mennessä kuitenkaan virallisen uskonnon asemaa yhdessäkään maassa.
Toiminta

Jedit harjoittavat jedismiä jokapäiväisessä elämässään noudattamalla elokuvien jedimestarien opettamia hyveitä. Jedit pitävät toisiinsa yhteyttä etenkin Skypen ja Facebookin kautta, sillä kasvotusten tapaaminen on vaivalloista. He tapaavat toisiaan joskus tietokonepelitapahtumissa. Jediyhteisö harjoittaa myös hyväntekeväisyyttä.
Vuonna 2008 perustettu brittiläinen Jedismin kansainvälinen kirkko (International Church of Jediism) määrää jedejä pukeutumaan huppuun julkisilla paikoilla. Jotkut jedit ovat mielestään kokeneet uskonnollista syrjintää pukeutumisensa vuoksi esimerkiksi työpaikallaan, joskin tapaukset ovat harvinaisia.
Lights Out (radiokuunnelmasarja)

Lights Out oli yhdysvaltalainen Wyllis Cooperin luoma kauhukuunnelmasarja. Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin chicagolaiselta WENR-radioasemalta 1. tammikuuta 1934. Seuraavan vuoden huhtikuussa se siirtyi NBC:n valtakunnalliseen verkkoon, jolla se jatkoi elokuuhun 1939 saakka. CBS esitti sarjaa lokakuusta 1942 syyskuuhun 1943. Vuosina 1945 ja 1946 sarjaa esitti taas NBC. Sarjan viimeiset jaksot heinä-elokuussa 1947 esitti ABC. Sarjasta tehtiin myös televisioversiota 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa.
Cooper vastasi sarjan tuotannosta, käsikirjoituksista ja ohjauksesta toukokuuhun 1936 saakka, jolloin tehtävä siirtyi Arch Obolerille. Oboler vastasi sarjasta seuraavan kahden vuoden ajan, kunnes hän kesällä 1938 päätti siirtyä vakavamman radiokuunnelman pariin. Hänen poissa ollessaan tuotannosta vastasi muu NBC:n henkilökunta. Oboler palasi sarjaan 1942 ja vastasi siitä vuoteen 1945. Viimeisen kahden vuoden ajan useimmat jaksot olivat uudelleendramatisointeja Cooperin kirjoittamista alkuvuosien käsikirjoituksista. Oboler palasi Lights Outin pariin vielä 1970-luvun alussa, jolloin hän isännöi syndikoitua The Devil and Mr. O -radiosarjaa, jossa esitettiin Lights Outin jaksojen tallenteita.
Sarjan näyttelijöinä esiintyivät muun muassa Harold Peary, Mercedes McCambridge, Willard Waterman, Will Geer ja Raymond Edward Johnson. Elokuvatähdistä sarjassa vieraili muun muassa Boris Karloff, joka esiintyi neljässä jaksossa keväällä 1938.
Aiheesta muualla

Luettelo sarjan jaksoista (englanniksi)
Sarjan jaksoja mp3-muodossa archive.orgissa (englanniksi)
Jeesuksen ilmestymiset

Jeesuksen ilmestymiset on Jeesuksen ylösnousemusta seuranneita tapahtumia, joissa ylösnoussut Jeesus ilmestyi opetuslapsilleen ja läheisille henkilöille. Tapahtumia on kuvattu Raamatun kaikissa Evankeliumeissa. Apostolien teoissa on kuvaus Jeesuksen ilmestymisestä Paavalille. Myös Ilmestyskirjassa on kuvaus kuinka Jeesus ilmestyy Johannekselle. Raamatun mukaan Jeesus tulee ilmestymään uudelleen maailman loppuvaiheissa.
Ylösnousseen Jeesuksen ilmestymiset evankeliumeissa > Jeesus ilmestyy Maria Magdaleenalle haudalla

»Sapatin jälkeen Maria Magdaleena, Johanna ja Maria, Jaakobin äiti, ja Salome ostivat hyvänhajuisia yrttejä mennäkseen haudalle voitelemaan Jeesuksen ruumiin. Aamulla haudalle tullessaan he huomasivat sen edessä olleen suuren kiven vieritetyksi pois haudan suuaukon edestä. He lähtivät juosten kertomaan asian Simon Pietarille ja sille opetuslapselle, joka oli Jeesukselle rakkain. Pietari ja se toinen opetuslapsi lähtivät heti juoksemaan haudalle.» 
(Joh. 20:1-3)
Pietari oli ensimmäinen opetuslapsista, joka tuli haudalle, kun he kuulivat Jeesuksen heränneen kuolleista. Simon Pietari meni hautaan ja katseli siellä olevia käärinliinoja. Jeesuksen kasvoja peittänyt hikiliina ei ollut käärinliinojen vieressä vaan erillään, omana käärönään. Opetuslapset lähtivät haudalta majapaikkaansa.
Jeesus ilmestyi ensimmäisenä Maria Magdaleenalle. Hän seisoi haudan ovella ja itki. Naisten mennessä hautaan sisään, he näkivät nuoren henkilön, enkelin puettuna pitkään valkeaan vaatteeseen, istumassa haudan sisällä. Naiset kumartuivat maahan ja enkeli kysyi heiltä, "Miksi te etsitte elävää kuolleitten joukosta? Ei hän ole täällä, hän on noussut ylös. Muistakaa, kuinka hän puhui teille vielä ollessaan Galileassa, sanoen: 'Ihmisen Poika pitää annettaman syntisten ihmisten käsiin ja ristiinnaulittaman, ja hänen pitää kolmantena päivänä nouseman ylös'". Enkeli sanoi heille myös, "Katso, tässä on paikka, johon he hänet panivat. Mutta menkää ja sanokaa hänen opetuslapsillensa ja Pietarille: 'Hän menee teidän edellänne Galileaan; siellä te saatte hänet nähdä, niinkuin hän teille sanoi'." Haudan sisällä näkyi nyt kaksi enkeliä istumassa siinä missä Jeesuksen ruumis oli ollut. Enkelit kysyivät Marialta, miksi hän itki. Maria vastasi: "Minun Herrani on viety pois, enkä tiedä, minne hänet on pantu." Tämän sanottuaan hän kääntyi ja näki Jeesuksen seisovan takanaan, mutta ei tajunnut, että se oli Jeesus. Jeesus sanoi hänelle: "Mitä itket, nainen? Ketä sinä etsit?" Maria luuli Jeesusta puutarhuriksi ja sanoi: "Herra, jos sinä olet vienyt hänet täältä, niin sano, minne olet hänet pannut. Minä haen hänet pois." Silloin Jeesus sanoi hänelle: "Maria." Maria kääntyi ja sanoi: "Rabbuuni!" -- se on hepreaa ja merkitsee: opettajani. Jeesus sanoi: "Älä koske minuun. Minä en vielä ole noussut Isän luo. Mene sinä viemään sanaa veljilleni ja sano heille, että minä nousen oman Isäni ja teidän Isänne luo, oman Jumalani ja teidän Jumalanne luo." Ulos tultuaan he pakenivat haudalta, koska heidät oli vallannut vavistus, ilo ja hämmästys, eivätkä sanoneet kenellekään mitään, koska he pelkäsivät.  Maria Magdaleena vei sanan niille, jotka olivat olleet Jeesuksen kanssa ja jotka nyt murehtivat ja itkivät. Mutta kun he kuulivat, että hän eli ja että Maria oli hänet nähnyt, eivät he uskoneet Mariaa.
Ylösnousseen Jeesuksen ilmestymiset evankeliumeissa > Jeesus ilmestyy kahdelle henkilölle tiellä

Sen jälkeen Jeesus toisenmuotoisena ilmestyi kahdelle heistä, heidän kävellessään, matkalla maakylään. Hekin menivät ja veivät sanan toisille; mutta nämä eivät uskoneet heitäkään.
Ylösnousseen Jeesuksen ilmestymiset evankeliumeissa > Jeesus ilmestyy yhdelletoista opetuslapselle

Vihdoin hän ilmestyi myös niille yhdelletoista opetuslapselle heidän ollessaan aterialla. Jeesus nuhteli heidän epäuskoaan ja heidän sydämensä kovuutta, kun he eivät olleet uskoneet niitä, jotka olivat nähneet hänet ylösnousseeksi. Jeesus antoi opetuslapsille lähetyskäskyn sanoen, "Menkää kaikkeen maailmaan ja saarnatkaa evankeliumia kaikille luoduille. Joka uskoo ja kastetaan, se pelastuu; mutta joka ei usko, se tuomitaan kadotukseen. Ja nämä merkit seuraavat niitä, jotka uskovat: minun nimessäni he ajavat ulos riivaajia, puhuvat uusilla kielillä, nostavat käsin käärmeitä, ja jos he juovat jotakin kuolettavaa, ei se heitä vahingoita; he panevat kätensä sairasten päälle, ja ne tulevat terveiksi." Tämän jälkeen Jeesus nousi ylös Taivaaseen.
Ylösnousseen Jeesuksen ilmestymiset evankeliumeissa > Ilmestymisten vaikutus opetuslapsiin ja kristillisen seurakunnan alkuvaiheisiin

Jeesuksen läheisimmät opetuslapset, 11 apostolia, sekä Paavali (entinen Saulus) todistivat kansalle Jeesuksen elämästä hänen kuolemansa jälkeen. Tärkeäksi osaksi heidän sanomaansa muodostui myös Jeesuksen henkilökohtainen ilmestyminen heille. Pietari hurmoksellisessa tilassa julisti kansalle, että Jumala oli valinnut heidät todistamaan Jeesuksen nousseen kuolleista merkkinä siitä, että Jeesuksella olisi valta kuoleman jälkeiseen elämään ja että Jeesus olisi Vanhan Testamentin kirjoissa luvattu Messias.
"Ja me olemme kaiken sen todistajat, mitä hän teki juutalaisten maassa ja Jerusalemissa; ja hänet he ripustivat puuhun ja tappoivat. Hänet Jumala herätti kolmantena päivänä ja antoi hänen ilmestyä, ei kaikelle kansalle, vaan Jumalan ennen valitsemille todistajille, meille, jotka söimme ja joimme hänen kanssaan sen jälkeen, kun hän oli kuolleista noussut. Ja hän käski meidän saarnata kansalle ja todistaa, että hän on se, jonka Jumala on asettanut elävien ja kuolleitten tuomariksi. Hänestä kaikki profeetat todistavat, että jokainen, joka uskoo häneen, saa synnit anteeksi hänen nimensä kautta."
Raamatun apostolien tehtävä oli ihme- ja kertomusperinteen muistaminen ja säilyttäminen sellaisena kuin he olivat sen nähneet ja kuulleet. Seurakunnan kasvaessa tuli ajankohtaiseksi kirjoittaa tämä apostolien muistitieto evankeliumiksi. Evankeliumien syntymäaika on epävarma, mutta sisällön katsotaan kristittyjen keskuudessa koostuvan yhä Jeesuksen omista sanoista ja teoista, jonka apostolit säilyttivät. Jeesuksen ilmestymistä lihassa eli ihmisenä on kuvattu Uuden testamentin kirjallisuudessa mm. valkeuden ilmestymisenä pakanoille (Luuk. 2:32), poistaakseen synnin oman uhrautumisensa kautta häneen uskovista (Hepr. 9:26) ja perkeleen tekojen tyhjäksi tekemisenä (1. Joh. 3:8).
Jeesuksen henkilökohtainen ilmestyminen Saulukselle, joka vainosi alkukristittyjä, johti hänen kääntymiseensä entisestä vainoojasta kristityksi. Raamattujen Apostolien teot kuvailevat Saulin kuulleen Jeesuksen kysymyksen häneltä: "Miksi sinä vainoat minua?" ja nähneen samalla voimakkaan valonleimahduksen, jonka jälkeen hän sokeutui kolmeksi päiväksi ja rukoili Jumalaa avaamaan hänen silmänsä. Paavali tapasi myöhemmin Jumalan lähettämän Ananiaan, jonka rukoillessa hän sai näkönsä takaisin ja kutsumuksen profeetallisten sanojen kautta. Paavalin kokema ilmestys oli hyvin erilainen, sillä aiemmin Jeesus oli ilmestynyt opetuslapsilleen, jotka uskoivat Jeesuksen olevan luvattu Messias. Paavali ei pitänyt lähtökohtansa tähden sopivana edes verrata häntä muihin apostoleihin, vaan sanoi olevansa "apostoleista vähäisin". Ilmestyminen vaikutti Paavaliin voimakkaasti ja myöhemmin hän saarnasi samaa Kristusta pakanakansoille kuten toiset apostolit. Paavali kertoi saaneensa evankeliumin Kristukselta, joka oli ilmestynyt hänelle henkilökohtaisesti ja ilmoittanut sen hänelle.
Apostoli Tuomas koskettaa Jeesusta, Caravaggion maalaus 1602.
Jazzstandardi

Jazzstandardi on musiikkikappale, joka on vakiintunut osaksi jazzmuusikoiden repertuaaria. Standardeja käytetään yleisesti jazzissa uusien sovitusten ja improvisaation lähtökohtina. Standardit eivät ole välttämättä olleet alun perin jazzsävellyksiä, vaan suuri osa on alun perin esimerkiksi viihdemusiikkia tai musikaaleihin tai elokuviin sävellettyjä kappaleita. Valtaosa standardeista on peräisin yhdysvaltalaisten ns. Tin Pan Alley -säveltäjien tuotannosta 1920–1940-luvuilta.
Historia > Alkuvuodet

Suuri osa jazzstandardeista on alun perin sävelletty muuhun kuin jazzmusiikkiin, ja ensimmäiset standardit ovatkin ajalta ennen kuin jazz tyylilajina edes oli syntynyt. Muun muassa bluesvaikutteiset kansanlaulut ”St. James Infirmary” ja ”Frankie and Johnny” sekä gospelkappaleet ”Just a Closer Walk with Thee” ja ”When the Saints Go Marching In” ovat peräisin 1800-luvulta. Itse jazz syntyi vuosisadan vaihteessa New Orleansin monipuolisessa musiikillisessa ympäristössä vaikutteinaan torvisoittokuntien marssimusiikki, blues, ragtime ja spirituaalilaulut. Suosittuja 1900-luvun alkuvuosina sävellettyjä jazznumeroita olivat muun muassa klarinettikappale ”High Society” ja newyorkilaisesta musikaalirevyystä lähtöisin oleva ”Chinatown, My Chinatown”.
”Bluesin isänä” tunnettu säveltäjä W. C. Handy oli ensimmäinen joka alkoi julkaista ja myydä bluesmusiikkia. Monista hänen sävellyksistään tuli sittemmin suosittuja jazzstandardeja: näihin kuuluvat muun muassa vuoden 1912 ”Memphis Blues”, vuoden 1916 ”Beale Street Blues” sekä huippusuosittu ”St. Louis Blues”, josta on tullut yksi jazzin kaikkien aikojen nauhoitetuimmista kappaleista. Standardeiksi nousseita 1910-luvun ragtime-kappaleita ovat Euday L. Bowmanin ”Twelfth Street Rag” sekä Original Dixieland Jass Bandin tunnetuksi tekemä ”Tiger Rag”. Populaarimusiikin puolelta vuosikymmenen suosituimpia jazzrepertuaariin otettuja lauluja ovat Turner Laytonin ja Henry Creamerin ”After You’ve Gone” sekä James F. Hanleyn ja Ballard MacDonaldin ”Indiana”.
Ensimmäiset jazznauhoitukset teki Original Dixieland Jass Band vuonna 1917. Nauhoitetusta ”Livery Stable Blues” ja ”Dixie Jass Band One-Step” -kappaleet sisältäneestä singlestä tuli hitti ja se aloitti Yhdysvalloissa ”jazzin aikakauden”.
Historia > 1920-luvulta 1940-luvulle

1920-luvulle tultaessa jazzista oli vähitellen tullut Yhdysvalloissa yleisesti kuunneltua musiikkia, vaikka osa vanhemmasta sukupolvesta pitikin sitä rappiollisena ja moraalittomana. Tärkeät jazzmusiikin keskukset olivat New York, jossa soittivat muun muassa Fletcher Henderson, Paul Whiteman ja Duke Ellington, sekä Chicago, jonne monet neworleansilaiset jazzmuusikot olivat muuttaneet työn perässä 1910-luvun loppupuolella. Chicagossa nauhoittivat muun muassa New Orleans Rhythm Kings, King Oliver ja Jelly Roll Morton. 1920-luvun suosituimpia jazzartisteja oli trumpetisti Louis Armstrong, joka oli tärkeässä roolissa muun muassa jazzimprovisaation kehityksessä. Hän teki yhtyeineen arvostettuja nauhoituksia, joista monet päätyivät lopulta standardeiksi. Muun muassa ”St. James Infirmary”, ”Everybody Loves My Baby” ja ”Muskrat Ramble” kuuluvat Armstrongin tunnetuksi tekemiin kappaleisiin.
Erityisen paljon jazzin standardirepertuaariin on otettu kappaleita 1920- ja 1930-luvulla New Yorkin Broadwayllä esitetyistä musikaalinäytelmistä. George Gershwin sävelsi suuren määrän jazzstandardeiksi päätyneitä kappaleita, muun muassa ”The Man I Love”, ”Embraceable You” sekä ”I Got Rhythm”, jonka sointukulusta on tullut yleisesti käytetty uusien jazzsävellysten pohjana. Cole Porterin sävellyksistä ”What Is This Thing Called Love?”, ”Love for Sale”, ”Night and Day” ja lukuisat muut ovat tulleet osaksi jazzin repertuaaria. Richard Rodgers sävelsi myös paljon jazzsuosioon nousseita kappaleita, suuren osan niistä sanoittaja Lorenz Hartin kanssa. Rodgersin ja Hartin kirjoittamia jazzstandardeja ovat muun muassa ”Blue Moon”, ”My Romance” ja ”My Funny Valentine”. Jerome Kernin ”All the Things You Are” -sävellyksestä on tullut yksi suosituimmista jazzstandardeista; muita jazzmusiikissa suosittuja Kernin sävellyksiä ovat muun muassa ”Yesterdays” ja ”The Way You Look Tonight”. Johnny Greenin ”Body and Soul” oli osa menestynyttä Broadway-näytelmää ja nousi huippusuosioon jazznumerona Coleman Hawkinsin vuoden 1939 nauhoituksen myötä.
Swing-aikakaudella 1930-luvun puolivälistä 1940-luvun puoliväliin suosituimpia jazzkokoonpanoja olivat suurikokoiset big bandit. Suosituimpia aikakauden orkestereita johtivat Benny Goodman, Count Basie ja Duke Ellington. Jälkimmäinen kirjoitti yhtyetovereineen suuren joukon swing-aikakauden suosituimpia standardeja, mukaan lukien ”Caravan”, ”In a Sentimental Mood”, ”Take the ’A’ Train” ja ”Sophisticated Lady”. Muihin swing-standardeihin kuuluvat Basien säveltämä ”One O’Clock Jump” sekä Louis Priman ”Sing, Sing, Sing”.
1940-luvun alussa syntyi uusi jazztyyli nimeltään bebop. Sille oli tyypillistä swing-musiikkia pienemmät kokoonpanot, monimutkaiset sointukulut sekä nopeiden tempojen käyttö. Bebop-muusikot soittivat usein 1930-luvun Broadway-standardeja omien sävellystensä lisäksi. Bebop-kappaleista standardeiksi ovat nousseet muun muassa Charlie Parkerin ”Anthropology”, ”Yardbird Suite” ja ”Scrapple from the Apple”, Dizzy Gillespien ”Salt Peanuts” ja ”Night in Tunisia” sekä Thelonious Monkin ”’Round Midnight”.
Historia > 1950-luvulta eteenpäin

Sointukulkujen sijaan käytettävän sävelasteikon vaihteluun perustuva modaalinen jazz -tyylisuunta nousi suursuosioon 1950-luvun loppupuolella muun muassa Miles Davisin ja John Coltranen nauhoitusten myötä. Erityisen suosittu oli Davisin Kind of Blue, josta on tullut yksi kaikkien aikojen myydyimmistä jazzalbumeista. Modaalisen jazzin standardeja ovat muun muassa Davisin ”So What”, ”Milestones” ja ”All Blues” sekä Herbie Hancockin ”Maiden Voyage” ja Cantaloupe Island”.
1950-luvun lopulla Brasiliassa syntynyt jazziin ja sambamusiikkiin perustuva bossa nova -tyyli aiheutti buumin Yhdysvaltojen jazzpiireissä 1960-luvulla. Antônio Carlos Jobim, João Gilberto ja muut bossa novan kehittäjät nauhoittivat Charlie Byrdin ja Stan Getzin kaltaisten jazztähtien kanssa ja nostivat samalla monia bossa nova -kappaleita pysyviksi standardeiksi. Erityisesti Jobimin sävellykset ovat säilyttäneet asemansa jazzrepertuaarissa suurimman bossa nova -villityksen jälkeenkin. Bossa novan standardeiksi ovat muodostuneet muun muassa Jobimin ”Garota de Ipanema”, ”Corcovado” ja ”Desafinado”, Marcos Vallen ”Samba de verão” ja amerikkalaisen Kenny Dorhamin ”Blue Bossa”.
Joitakin suosituimpia jazzstandardeja

”Autumn Leaves” (säv. Joseph Kosma, san. Jacques Prévert)
”Body and Soul” (säv. Johnny Green, san. Edward Heyman, Robert Sour ja Frank Eyton)
”Honeysuckle Rose” (säv. Fats Waller, san. Andy Razaf)
”In a Sentimental Mood” (säv. Duke Ellington, san. Irving Mills ja Manny Kurtz)
”My Funny Valentine” (säv. Richard Rodgers, san. Lorenz Hart)
”’Round Midnight” (säv. Thelonious Monk)
”Stardust” (säv. Hoagy Carmichael, san. Mitchell Parish)
”Stella by Starlight” (säv. Victor Young, san. Ned Washington)
”St. Louis Blues” (säv. ja san. W. C. Handy)
”Summertime” (säv. George Gershwin, san. DuBose Heyward)
Liberaaliteologia

Liberaaliteologia eli teologinen modernismi on teologian suuntaus ja siihen liittyvää uskonnollista ajattelua, joka syntyi valistusajattelun myötä 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alkupuolella. Liberaaliteologiaan kuuluu keskeisenä perinteisten uskonnollisten opinkappaleiden ulkopuolinen lähestymistapa uskonnollisiin kysymyksiin.lähde?
Aivan kuten poliittinen liberalismi, myös uskonnollinen liberalismi korostaa yksilökeskeisyyttä ja yksilön arvoa.lähde?
Oppi

Liberaaliteologia perustuu käsitykseen, jonka mukaan kirkon uskotaan voivan säilyttää merkityksensä ja vaikutusvaltansa vain, jos se tietoisesti mukautuu aikansa taloudellis-yhteiskunnalliseen ja kulttuuriseen murrokseen sekä systemaattisesti muuttaa todistuksensa sisältöä. Liberaaliteologien mukaan perinteinen moraalilainsäädäntö, tuonpuoleisen pelastuksen julistaminen ja pelkkään yksilön käännytykseen tähtäävä lähetystyö ei vastaa uuden, teollistuneen ja kaupungistuneen yhteiskunnan tarpeita.
Teologisen modernismin mukaan kirkkojen on siirryttävä tavallisten ihmisten pariin ja todistettava omilla konkreettisilla, muuttuvan yhteiskunnan rakenteisiin puuttuvilla toimilla Jumalan voittoisuutta. Liberaaliteologia pyrkii uudistamaan käsitystä pyhän ja maallisen keskinäisistä suhteista. Liberaalit teologit kutsuivat uudistumista joko uudeksi teologiaksi tai valtakuntateologiaksi.
Historia

Liberaaliteologia sai alkunsa 1700-luvun lopussa, ja levisi laajalle uusprotestanttisissa tulkinnoissa ja vapaassa juutalaisuudessa. Vastaavia katolisen kirkon virtauksia on kutsuttu modernismiksi.
Friedrich Schleiermacheria kutsutaan usein liberaaliteologian isäksi. Hän esitti, että uskonnolliset kokemukset ovat introspektiivisiä (itseään havainnoivia), ja että todellinen ymmärrys Jumalasta koostuu ”absoluuttisesta riippuvuuden tunteesta”. William Ellery Channing arvosteli kolminaisuusoppia ja kirjallisten auktoriteettien asemaa, ja suosi järkiperäisempiä ja enemmän historiaan tukeutuvia lähestymistapoja.
Liberaaliteologia kehittyi edelleen 1800-luvun kuluessa, ja sai uutta tukea uudesta raamattukritiikistä ja nykyaikaisesta eksegetiikasta. Se muotoutui lopullisesti 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa sellaisten teologien kuin Albrecht Ritschlin ja Adolf von Harnackin vaikutuksesta. He halusivat siirtää kristinuskon polttopisteen Jeesuksen opetuksiin, pois Jeesusta ja uskoa koskevista monimutkaisista tulkinnoista. Varsinaisena polttopisteenä oli löytää historiallinen Jeesus ohi Uuden testamentin tekstien. Tämä on osoittautunut kuitenkin hyvin vaativaksi tehtäväksi.
Historia > Eettinen evoluutioteoria (1850–luku)

Modernistit nivoivat evoluutioteorian protestanttiseen uskonkäsitykseen. Modernistisia teologeja kiinnostivat erityisesti tulkinnat, jotka siirsivät Charles Darwinin teesit inhimillisen toiminnan yhteyteen. Sekä sosialistiset liikkeet että poliittisen liberalismin uudistamista vaatineet teoreetikot omaksuivat nämä eettistä evoluutiota koskeneet teoriat. Molemmat korostivat ihmisen kehittymistä altruistisemmaksi ja edellyttivät yksilön aktiivisuutta ihmiskunnan edistykselle. Yhteiskunnallis-eettisen evoluutioteorian mukaan tämä tarkoitti valtiovallan voimavarojen systemaattista kahlitsemista muutosvoimaksi sekä irtautumista klassisen liberalismin perusajatuksesta. 1800-luvun lopulla eettisen evoluution ajatus sovitettiin yhteen kristilliseen tunnustukseen ja käynnistettiin yhteistyö ajatuksen sisäistäneiden maallisten toimijoiden välillä.
Historia > Eettinen evoluutioteoria (1850–luku) > Inkarnationalismi ja immanentismi

Liberaaliteologian mukaan oppi Jumalan ihmiseksi tulemisesta perusteltiin inhimillisellä evoluutiolla. Modernistien mukaan evoluution aiheutti jokaisessa ihmisessä inkarnoitunut jumaluus, josta tietoiseksi tuleminen oli ainoa tie kestävään edistykseen. Toinen keskeinen oppi lavensi eettisen evoluution ajatusta luomakunnan aineellisiin ulottuvuuksiin. Immanentismi tulkitsi Luoja-Jumalan kaikissa luomakunnan rakenteissa ja ilmiöissä läsnäolevaksi ja toimivaksi Hengeksi. Tämä teki mahdolliseksi tieteen ja sen tulosten näkemisen osana Jumalan ilmoitusta. Siitä johdettiin myös oletus, että kaikissa uskonnoissa piili jumalallista totuutta.