stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikael Agricolan muistomerkki
Alkuperäinen muistomerkki

Muistomerkin tilasi Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura ja se paljastettiin 21. kesäkuuta 1908 Agricolan koulukaupungissa Viipurissa vuonna 1893 valmistuneen Viipurin uuden tuomiokirkon edessä. 
Muistomerkkiä on kuvattu mahtipontiseksi. Kyseessä oli puolivartalokuva puhuvasta Agricolasta. Siinä oli Wikströmin suunnittelema saarnatuolia muistuttanut graniittijalusta, jonka edessä oli Wikströmin vanhusta ja lasta esittävä vertauskuvallinen pronssiveistos.
Veistos oli paikoillaan aina talvisodan lopulle saakka. Suomalaiset siirsivät 2. maaliskuuta 1940 patsaan pronssiset osat eli Agricolan ja vanhus-lapsi -kuvan turvaan, aluksi Tienhaaran varikolle Viipurin länsipuolelle. Sieltä patsas oli tarkoitus siirtää Moskovan rauhassa vedetyn rajan taakse, mutta patsas katosi sodan päättyessä. Jatkosiirrosta ei löydy kirjallista aineistoa. Patsaan on nähty matkaavan Lappeenrannan suuntaan sekä suomalaisen kuorma-auton että toisten tietojen mukaan hevoskärryjen kyydissä. Neuvostoliittolaiset purkivat patsaan graniittijalustan sodan jälkeen.
Jatkosodan aikana patsasta etsittiin miinaharavilla majuri Reino Arimon johdolla tuloksetta vuosina 1941–1942 Tienhaarasta ja Lappeenrantaan johtavan tien varrelta sekä 1942 Imatralle johtavan tien varrelta. Myöhemmin patsaan kohtalosta on pyydetty tietoja sekä Suomesta että Venäjältä. Vuosina 1988–1990 tiedotusvälineiden kautta kerättyjen yleisövihjeiden perusteella suoritettiin 1989–1990 Arimon, Kauko Saarentauksen ja Juha Lankisen johdolla uusia miinaharavaetsintöjä Tienhaaran ja Lappeenrannan maantien alueilta, mutta patsasta ei löydetty vihjeissä mainituista paikoista.
Uusintavalokset > Turku

Agricola toimi Turussa vuodesta 1528 lähtien yli 20 vuotta. Turun seurakunnat tilasivat valoksen Wikströmin patsaasta melko pian Viipurin patsaan paljastamisen jälkeen vuonna 1910. Turun patsas on ollut koko ajan sisätiloissa Turun tuomiokirkossa, ensin kirkkosalissa ja myöhemmin kirkon eteishallissa. Turun valos on ainoa patsaasta Wikströmin elinaikana tehty toisinto.
Uusintavalokset > Lahti

Lahden Erkonpuistossa oleva Agricolan muistomerkki on paljastettu 1953. Lahden kaupungin edustajat olivat vierailleet Visavuoressa ja nähneet siellä Wikströmin kipsisen mallin Viipurin patsasta. Kaupunki päätti hankkia patsaan Lahteen. Oikeus valaa patsas ostettiin Wikströmin perikunnalta vuonna 1950. Valos sijoitettiin yksinkertaiselle kivijalustalle ja paljastettiin vuonna 1953. Patsasta pidetään huomionosoituksena Lahteen asutetuille viipurilaisille. Muistomerkki kunnioittaa myös Agricolan äitiä, jota pidettiin hämäläisalkuisena.
Uusintavalokset > Pernaja

Agricolan syntymäkunnan Pernajan kirkon lähelle, Suuren Rantatien toiselle puolelle oli pystytetty vuonna 1914 muistokivi, noin kaksi metriä korkea harmaa paasi. Vuonna 1952 kirkkovaltuusto ryhtyi toimiin muistopatsaan hankkimiseksi. Aluksi pyrkimyksenä oli saada Pernajaan uusi valos Oskari Jauhiaisen Agricola-patsaasta, joka oli paljastettu Turun tuomiokirkon vierelle vuoden 1952 toukokuussa. Jauhiainen ei suostunut toisinnon tekemiseen lähelle Turkua, mutta tarjoutui tekemään saarnaavaa Agricolaa esittävän patsaan. Loppujen lopuksi Pernajan seurakunta hankki kopion Emil Wikströmin patsaasta vuonna 1954. Vuonna 1914 pystytetty muistokivi siirrettiin Torsbyn kylään, Agricolan oletetun kotitalon Sigfridsin pihaan kesäkuussa 1959. Emil Wikströmin veistos sijoitettiin sen paikalle, nykyään ketjuaidan ympäröimälle sankarihauta-alueelle uudelle jalustalle ja paljastettiin kesäkuussa 1959. Jalustan kyltissä on Agricolan nimikirjoitus.
Uusintavalokset > Viipuri

Suomalainen Viipuri-säätiö teetti patsaasta vuonna 1993 uuden valoksen, joka lahjoitettiin Viipurin kaupungille. Muotti valokseen tehtiin Turussa olevan kopion pohjalta, koska alkuperäistä veistosta ei enää ollut. Viipurin kaupungin rahoitusvaikeuksien vuoksi sitä ei pystytetty ulkosalle, vaan se sijoitettiin Viipurin kirjastoon. Vuonna 2007 vietetty Agricolan 450-vuotisjuhlavuosi innosti sekä suomalaiset että viipurilaiset valmistelemaan patsaan uutta pystytystä.
Agricolan 450-vuotisjuhlavuoden valtuuskunta päätti viimeisessä kokouksessaan helmikuussa 2008, että Viipuriin pystytetään uudelleen Mikael Agricolan muistomerkki. Sen toteutus tapahtui Viipurin kaupungin ja Agricola 2007 -muistomerkkitoimikunnan yhteistyönä. Muistomerkki paljastettiin 27. kesäkuuta 2009 uudessa paikassa luterilaisen Pietari–Paavalin kirkon lähellä. Itse patsas on sama kuin aiemmin Viipurin kirjaston eteisessä esillä ollut. Patsaan uusi, noin 14 tonnia painava graniittijalusta on veistetty Kamenogorskissa, mutta sen ylin osa, kauluskivi on peräisin Wikströmin suunnittelemasta alkuperäisestä jalustasta. Koristeellinen kauluskivi on hiukan vaurioitunut. Jalustan kylkeen on kirjoitettu suomeksi ja venäjäksi Raamatunlause ”Autuaita ovat rauhantekijät”. Etupuolella lukee vain suomeksi ”Kylle se kwle Somen kielen ioca ymmerdä Kaikein mielen”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Agricolan muistomerkki Wikimedia Commonsissa
Turun jälkivalos (1910).
Lahti (1953).
Pernaja (1959).
Uusi viipurilainen valos (1993/2009).
Pajulahti

Pajulahti on kylä Kuopiossa entisen Nilsiän kaupungin alueella Pohjois-Savossa. Se sijaitsee samannimisen lahden rannalla kantatien 75 varrella 15 kilometriä Siilinjärveltä ja noin 20 kilometriä Nilsiän keskustaajamasta.
Pajulahden kylä on yksi Nilsiän suurimmista kylistä. Kylässä asuu noin 200 ihmistä. Pajulahden postinumero on 73360.
Kylässä toimii Pajulahden koulu, jossa oli 63 oppilasta lukuvuonna 2022–2023. Samassa rakennuksessa toimii myös Pajulahden päiväkoti.
Pajulahdessa on myös Man Oil -huoltoasema.
Aiheesta muualla

Pajulahden kelikamera (Arkistoitu – Internet Archive)
Nappaajat

| Nappaajat |
| --- | --- |
 Tuhkapäänappaaja (Leptopogon superciliaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Napsijat Pipromorphidae
Suku::  Nappaajat Leptopogon  Cabanis, 1844
Katso myös
   Nappaajat Wikispeciesissä   Nappaajat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nappaajat (Leptopogon) on napsijoiden heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 4 lajia.
Nappaajiin (Leptopogon) kuuluvia lajeja

Inkanappaaja (Leptopogon taczanowskii)
Punarintanappaaja (Leptopogon rufipectus)
Ruskopäänappaaja (Leptopogon amaurocephalus)
Tuhkapäänappaaja (Leptopogon superciliaris)
Aiheesta muualla

ITIS: Leptopogon (englanniksi)
NEC Nijmegen

Nijmegen Eendracht Combinatie (lyhyesti NEC) on vuonna 1900 perustettu alankomaalainen jalkapalloseura.[lähde? ]
Seuran kotikenttä on 12 500-paikkainen McDOS Goffertstadion. Seura on ylpeä siitä, että se syntyi kovan työn ja omistautumisen tuloksena ja että seuran perustajat eivät pelanneet jalkapalloa ruoholla, vaan Nijmegenin kaduilla. Seuraa kutsuttiin ennen nimellä "Eendracht", joka tarkoittaa "yhtenäisyyttä" hollanniksi. Seura pelasi hyvin vuonna 1903 yhdistymisen Nijmegenin kotijoukkueeseen jälkeen. Seuran nimi NEC tulee sanoista Nijmegen Eendracht Combinatie. Seura ei ole voittanut yhtään merkittävää turnausta. Vuonna 2004 seuran hallinto erotti valmentaja Johan Neeskensin, jolla oli kansainvälistä kokemusta pelaajana ja valmentajana. Komennon otti Cees Lok, mutta hän erosi joulukuussa 2005 tuntemattomista syistä.
Keskimääräinen katsojamäärä vuosina 2004–05 oli 11 800 katsojaa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Myrskyöitä

| Myrskyöitä> I Know Where I’m Going! |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Michael Powell  Emeric Pressburger 
Käsikirjoittaja:   Michael Powell  Emeric Pressburger 
Tuottaja:   Michael Powell  Emeric Pressburger 
Säveltäjä:  Allan Gray
Kuvaaja:  Erwin Hillier
Leikkaaja:  John Seabourne (käännä suomeksi)
Tuotantosuunnittelija:  Alfred Junge
Pääosat:   George Carney  Wendy Hiller  Roger Livesey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  The Archers
Levittäjä:  General Film Distributors Netflix
Ensi-ilta:  1945, Suomessa 1947
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myrskyöitä (I Know Where I’m Going!) on Michael Powellin ja Emeric Pressburgerin käsikirjoittama, tuottama ja ohjaama brittiläinen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1945.
Juoni

Määrätietoinen nuori kaupunkilaisnainen Joan Webster (Wendy Hiller) yrittää matkustaa Hebridien saarelle Skotlannin länsirannikolla mennäkseen siellä vihille Englannin rikkaimpiin kuuluvan, itseään vanhemman teollisuusjohtajan kanssa. Monen päivän myrsky kuitenkin estää laivamatkan, ja odotellessaan sään paranemista Mullin saarella kaupunkilaisnainen tutustuu paikallisiin ihmisiin ja heidän elämäntapaansa ja alkaa miettiä arvojaan uudestaan. Ratkaisun tekoa ei helpota saarelta löytyvä komea nuori mies (Roger Livesey).
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Wendy Hiller  | … |  Joan Webster   |
|  George Camey  | … |  Mr. Webster   |
|  Roger Livesey  | … |  Toriquil MacNeil   |
|  Duncan MacKechnie  | … |  kapteeni Lochinvar   |
|  Walter Hudd  | … |  Hunter   |
|  Finlay Currie  | … |  Ruairidh Mor   |
Laulajana myöhemmin tunnettu, lapsinäyttelijänä uransa aloittanut Petula Clark näyttelee Myrskyöissä pienen sivuroolin noin 13-vuotiaana.
Tuotanto

Myrskyöitä on kuvattu Denhamin studioilla Buckinghamshiressä sekä aidoissa ympäristöissä Mullin saarella. Tarinassa on kyse odottamisesta, ja odottaminen liittyi myös elokuvan tekoon. Powell ja Pressburger päättivät kuvata tämän mustavalkoisen elokuvan odotellessaan Technicolor-kalustoa, jota he tarvitsivat seuraavan elokuvansa Kysymys elämästä ja kuolemasta kuvauksissa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla 1986, että tarina alkaa hyvin realistisena mutta muuttuu vähitellen mielikuvitukselliseksi ja runolliseksi kelttiläisten satujen ja legendojen ilotulitukseksi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Elokuvan esittely Criterion Collection -sivustolla (englanniksi)
Natallja Safronnikava

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu.Sisäratojen MM-kilpailut  | Maa:   Valko-Venäjä> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Budapest 2004 | 200 m |  |
|  Pronssia | Lissabon 2001 | 200 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 4×100 m viesti |  |
Natallja Safronnikava (valkoven. Натальля Сафроннікава, ven. Наталья Сафронникова, Natalja Safronnikova, o.s. Vinogradova, s. 28. helmikuuta 1973) on valkovenäläinen pikajuoksija.
Lissabonin MM-hallikisoissa 2001 Safronnikava sijoittui 200 metrillä pronssille ajalla 23.17. Samana vuonna hän saavutti pronssia myös Pekingissä järjestetyissä universiadeissa. Birminghamin MM-hallikisoissa 2003 Safronnikava oli 200 metrillä viides ja samana vuonna Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa kuudes.
Budapestin MM-hallikisoissa 2004 Safronnikava oli alun perin 200 metrillä toinen. Kilpailun voittaja Anastasija Kapatšinskaja kuitenkin kärähti kielletyn stanozololin käytöstä ja menetti kultansa, jolloin Safronnikava nousi maailmanmestariksi. Samoissa kisoissa Safronnikava oli 60 metrillä kahdeksas.
Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän voitti pronssia 4×100 metrin viestissä.
Henkilökohtaiset ennätykset

(ulkoradoilla)
100 m: 11,05 (1,7)  Minsk 28. kesäkuuta 2003
200 m: 22,68 (0,3) Bremen 24. kesäkuuta 2001
Aiheesta muualla

Natallja Safronnikava Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Paul Russo

Paul Russo (10. huhtikuuta 1914 Kenosha, Wisconsin – 13. helmikuuta 1976 Clearwater, Florida) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun viisitoista kertaa kausilla 1940–1941, 1946–1950, 1953–1959 ja 1962. Hän saavutti yhteensä 8,5 MM-pistettä, yhden palkintosijan ja yhden nopeimman kierroksen. Hän jakoi palkintosijansa Tony Bettenhausenin kanssa.
Russo kilpaili myös midget cars -sarjassa vuosina 1934–1938. Hän voitti vuoden 1938 AAA-sarjan itäisen midget-mestaruuden. Hän voitti New Jerseyssä pidetyn Nutley Velodrome -kilpailun vuonna 1938. Russo kuului midget-sarjan "Chicagon jengiin" yhdessä Tony Bettenhausenin, Emil Andersin, Duke Nalonin, Cowboy O'Rourken, Jimmy Snyderin ja Wally Zalen kanssa. Hän voitti kolme kilpailua USAC-sarjassa Springfieldissä 1950, Detroitissa 1951 ja Williams Grovella 1952. Russon veli Joe ja veljenpoika Eddie ovat myös kilpailleet Indy 500 -sarjassa. Russo kuoli Daytonan 500 kilpailussa Floridassa vuonna 1976.
Russo valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1992.
Paul Rurik Bruno Malmström

Paul Rurik Bruno Malmström (1. tammikuuta 1872 Turku – 3. lokakuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professori.
Malmströmin vanhemmat olivat kirkkoherra, runoilija Karl Robert Malmström ja Lucina Constantia Ingeborg Wallenius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1889 Turun lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1895 ja maisteriksi 1900. Malmström opiskeli vuosina 1896–1903 Saksassa ja Sveitsissä ja väitteli filosofian tohtoriksi 1905 Leipzigin yliopistossa.
Malmström oli fysiikan, sähkökemian ja mekaniikan assistenttina Helsingin ja Zürichin yliopistoissa, fysikaalis-teknillisessä valtion laitoksessa Charlottenburgissa Saksassa ja Helsingin polyteknillisessä opistossa vuosina 1897–1908. Hän oli fysiikan dosenttina Helsingin yliopistossa 1906–1909 ja hän toimi Teknillisen korkeakoulun mekaniikan professorina vuodesta 1908 alkaen.
Malmström oli naimisissa vuodesta 1902 Enni Maria Hagelstamin kanssa. Malmströmin nuorempi sisar oli taidemaalari Tyra Malmström.
Paul Saar

Paul Saar vuonna 2007.
Paul Saar (7. kesäkuuta 1919 Tallinna – 5. maaliskuuta 2010) oli Viron evankelis-luterilaisen kirkon ja Inkerin kirkon pastori sekä jatkosodassa Suomen-poika.
Hän syntyi vuonna 1919 Tallinnassa, jossa hänen isänsä Tõnis Saar toimi lähetyssaarnaajana. Saar valmistui vuonna 1937 Tallinnan Gustav Adolfi Gümnaasiumista. Sen jälkeen hän oli Viron armeijassa ja sotilaskoulussa. Vuosina 1938–1940 hän opiskeli Tarton yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Kun vuonna 1940 teologinen tiedekunta suljettiin, hän meni lääketieteelliseen tiedekuntaan.
Kun sota alkoi, Saar oli vähän aikaa metsäveli. Toukokuusta 1943 maaliskuuhun 1944 hän oli Tallinnan keskusvankilassa. Vuonna 1944 keväästä syksyyn hän oli Suomen puolella jatkosodassa, Suomen-poikien Jalkaväkirykmentti 200:ssa. Vuosina 1944–1947 hän opiskeli Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hänet pidätettiin Helsingissä lokakuussa 1947, ja tammikuussa 1948 hänet luovutettiin Neuvostoliittoon. Tapahtumien aikaan Suomen sisäasiainministerinä toimi Yrjö Leino.
Paul Saar vihittiin papiksi 9. toukokuuta 1948 Tallinnan tuomiokirkossa. Vuosina 1948–1951 hän oli pappina Vändran ja Torin seurakunnissa. Vuosina 1951–1953 hän oli Tallinnan Kaarlin seurakunnan pappi. Saar pidätettiin 24. helmikuuta 1953, ja hänet tuomittiin vankilaan. Hän vapautui 26. elokuuta 1956 Omskin vankileiriltä.
Vuosina 1956–1967 Saar oli Varblan seurakunnan kirkkoherra ja vuosina 1963–1967 myös Hanilan ja Karusen seurakuntien pappi. Vuosina 1967–1967 Saar oli Hagerin seurakunnan kirkkoherra; lisäksi hän oli vuosina 1989–1993 Länsi-Harjun rovastikunnan rovasti. Vuonna 1993 hän jätti viralliset tehtävänsä. Vuosina 1979–1992 oli hän myös Karjalassa, Petroskoin luterilaisen seurakunnan pappi ja vuosina 1990–1993 Inkerin rovastikunnan rovasti.
Viron presidentti Lennart Meri myönsi Saarille  Valkoisen Tähden ritarikunnan kunniamerkin vuonna 2001.
Suomen arkkipiispa Jukka Paarma myönsi Saarille Pyhän Henrikin ristin vuonna 2008.
Permeanssi

Permeanssi eli "magneettinen johtavuus" (tunnus Λ) on reluktanssin käänteisarvo. Permeanssin SI-järjestelmän mukainen yksikkö on henry (tunnus H).
Permeanssi voidaan laskea magneettipiirin pituudesta s, magneettipiirin poikkipinta-alasta A ja permeabiliteetista μ seuraavasti:
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (388 sivua)  Otakustantamo 381. Espoo:  Otakustantamo, 1987 2. korj. p..  ISBN 951-672-038-2.
Paroni Empainin palatsi

| Paroni Empainin palatsi |
| --- | --- |

Sijainti:  Kairon kuvernoraatti, Egypti
Koordinaatit:  30°05′12″N 31°19′49″E﻿ / ﻿30.08667°N 31.33028°E﻿ / 30.08667; 31.33028
Rakennustyyppi:  palatsi
Rakennusmateriaali:  betoni
Tyylisuunta:  Heliopolis style (en) (käännä suomeksi)
Suunnittelija:  Alexander Marcel
Valmistumisvuosi:  1907
Omistaja:  Édouard Louis Joseph Empain (en)
 fiParoni Empainin palatsi 
  
Paroni Empainin palatsi (arab. قصر البارون إمبان‎, Qasr al Baron) on palatsi Kairon Heliopolisissa. Sen rakennutti belgialainen tehtailija, paroni Édouard Empain, joka tunnettiin myös amatööriegyptologina.
Empain rakennutti 1900-luvun alussa kymmenen kilometrin päähän Kairosta ylellisen, uuden Heliopolisin kaupungin. Empain oli ihastunut Aasian-matkallaan paikalliseen arkkitehtuuriin ja palkkasi arkkitehti Alexander Marcelin rakentamaan hindutemppelin islamilaisen kaupungin keskustaan. Marcel käytti inspiraationaan muinaista Angkor Watin temppeliä Kambodžassa. Empain toi Egyptiin indonesialaisia taiteilijoita ja kuvanveistäjiä. Marcelin kynästä ovat lähtöisin palatsin julkisivun rintakuvat, patsaat, norsut, käärmeet, Buddhat ja Krishnat.
Shivan patsas palatsin pihalla.
Palatsin tornin portaikkoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paroni Empainin palatsi Wikimedia Commonsissa
Patrick Koller

| Patrick Koller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1983 (ikä 40)  Itävalta
Uran tiedot
Seura:  WSV Söll
Laji:  freestylehiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2007-
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  4
 Tietolaatikko päivitetty 2.10.2014 
Patrick Koller (s. 16. lokakuuta 1983 Itävalta) on itävaltalainen freestylehiihtäjä. Hän teki MM-debyyttinsä helmikuussa 2007 Les Contaminessa. MM-kisoissa kaudella 2007-08 hän sijoittui kymmenenneksi Meiringen-Haslibergissä. Tammikuussa 2009 hän pääsi ensimmäisen kerran palkintopallille sijoituttuaan toiseksi Lake Placidissa. Koller osallistui myös Vancouverin olympialaisiin ollen sijalla 30. Sotšin olympialaisissa hän sijoittui sijalle 24.
Permanentti

Permanentti on kemiallinen tapa kihartaa hiukset. Siinä hiusten sisältämien keratiiniketjujen väliset rikkisidokset ensin hajotetaan, jolloin ketjut pääsevät liukumaan toistensa lomassa. Kun hiukset on muotoiltu halutulla tavalla kiharalle, rikkisidokset palautetaan, jolloin keratiiniketjuissa olevat rikkiatomit tarttuvat toisiinsa ja siten hius jää pysyvästi siihen muotoon, jolla se kiinnittymisen vaiheessa on, yleensä kiharaan.
Permanentti tarkoittaa pysyvää, ts. pysyvää kiharaa. Muita ilmaisuita permanentille ovat "Mini Vogue", pehmennys, rakennemuokkaus, suoristuspermanentti ja volyymipermanentti tai tyvikohotus. Kullakin nimityksellä viitataan saman kemiallisen käsittelyn erilaisiin hiusten kihartumisen asteisiin. Permanentti sanana kalskahtaa vanhanaikaiselta, ja siksi mainoksissa lanseerataan uusia ilmaisuja.
Permanentin varsinainen käyttötarkoitus on olla kampauksen pohja. Hiuksen rakenne tehdään muokkautuvaksi niin, että kampauksen keinoin saadaan näyttävä ja ilmava lopputulos. Liian hyväkuntoinen hius ei kampaudu ja pysy muodossaan niin hyvin kuin rakennekäsitelty, esimerkiksi permanentattu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Permanentti Wikimedia Commonsissa
Nasta

Litteäpäisiä nastoja
Nasta on joko kiinnitekappale tai liukueste esimerkiksi auton talvirenkaissa. Myös mikropiirien pinnejä kutsutaan joskus nastoiksi.
Kiinnityskäyttöön tarkoitettu nasta on valmistettu useimmiten teräksestä. Nastassa on lyhyt piikki, jonka kärki on terävä. Suomalaissa painonastoissa on yleensä litteä pää, josta nastan voi painaa paikalleen peukalolla. Amerikkalaistyyppisissä nastoissa on muovinen pää, josta saa käsillä otteen. Nastoilla voidaan kiinnittää esimerkiksi lappuja tai julisteita pehmeäpintaiselle seinälle tai ilmoitustaululle.
Rengasnastat

Erityisissä nastarenkaissa on nastoja renkaan kehällä yleensä useammassa rivissä rinnakkain. Nastarenkaat ovat nykytietämyksen mukaan tehokkain keino estää auton tahaton liukuminen jäisellä pinnalla. Nastarenkaiden käyttö aiheuttaa tiestössä kulumista ja tiestä sekä nastoista itsestään muodostuvia hiukkasia. Nämä haittatekijät on yleensä katsottu pienemmäksi kuin vahingot onnettomuuksista, joita todennäköisesti koituisi ilman nastoja ajettaessa. Teiden kuluminen nastojen vaikutuksesta on nykyään huomattavasti vähäisempää kuin 1980-luvulla, tämä johtuu nastojen painon rajoittamisesta enintään 1,1 grammaan aiemman 1,8 sijasta. Lisäksi nastojen määrää renkaassa on vähennetty, samoin kuin niiden kokoa pienennetty.
Aiheesta muualla

http://www.hel.fi/static/hkr/julkaisut/2013/nasta_loppuraportti_2013.pdf
http://lib.tkk.fi/Lic/2012/urn100674.pdf
Nastoja polkupyörän nastarenkaassa.
Phil Baltisberger

| Phil Baltisberger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. marraskuuta 1995 (ikä 28) Zofingen, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  ZSC Lions
Sarja:  National League A
Pelinumero:  24
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  GCK Lions (NLB)
KHL-varaus:  41. varaus, 2012 Jugra Hanty-Mansijsk
Phil Baltisberger (s. 13. marraskuuta 1995 Zofingen) on sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NLA-joukkue ZSC Lionsissa.
Isokokoinen Baltisberger on edustanut maataan nuorten arvokisoissa useaan otteeseen.
Paul Sabatier -yliopisto

UPS:n hallintorakennus
Paul Sabatier yliopisto (ransk. L'université Toulouse III - Paul Sabatier eli UPS), tunnetaan myös nimellä université Paul Sabatier (Toulouse 3). Se sijaitsee Vallée de l’Aérospatiale Toulousessa. Yliopistossa on yli 32 000 opiskelijaa. Sen nimi arvosanoin kemisti Paul Sabatier.
Kansainvälisten rankkausten perusteella yliopistoa pidetään yhtenä Ranskan parhaista. Hän on jäsenenä Université Fédérale Toulouse Midi-Pyrénées.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut
Napoléon Victor Bonaparte

Napoléon Victor Bonaparte ja tämän vaimo Belgian prinsessa Clémentine
Napoléon Victor Jérôme Frédéric Bonaparte (18. heinäkuuta 1862 – 3. toukokuuta 1926 Bryssel, Belgia) oli ranskalainen Bonaparte-suvun kruununtavoittelija. Keisari Napoleon III:n poika Napoléon Eugène Louis nimesi hänet seuraajakseen suvun päänä ennen kuolemaansa vuonna 1879. Jos Napoléon Victor Bonaparte olisi noussut Ranskan hallitsijaksi, hänen hallitsijanimekseen olisi tullut joko Napoleon V tai Napoleon VI.