stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joel Ward (jääkiekkoilija)
Ura > Seurajoukkueura

Ward pelasi OHL:ssä Owen Sound Platersissa, mutta häntä ei varattu NHL:ään. Kauden 2001–2002 alussa hän osallistui Detroit Red Wingsin harjoitusleirille try-out -sopimuksella, muttei saanut paikkaa joukkueessa ja pelasi seuraavan neljän vuoden ajan Prince Edward Islandin yliopistossa.
Ward kutsuttiin vuonna 2006 Minnesota Wildin harjoitusleirille, mutta hän joutui kuitenkin pelaamaan ensimmäisen ammattilaiskautensa AHL:ssä Minnesotan farmijoukkue Houston Aerosissa.
27. syyskuuta 2006 Ward teki Wildin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi kaudella 2006–2007 Minnesotassa 11 ottelua.
15. heinäkuuta 2008 Nashville Predators poimi Wardin vapaiden pelaajien markkinoilta yhden vuoden sopimuksella. Hän pelasi koko kauden NHL:n puolella ja teki ensimmäisessä Predators -pelissään ensimmäisen NHL-maalinsa St. Louis Bluesia vastaan 10. lokakuuta 2008.
Ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan Ward teki 17 maalia 79 ottelussa. 1. heinäkuuta 2009 Ward teki Predatorsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2010–2011 Wardista tuli vapaa pelaaja, ja hän teki neljän vuoden ja 12 miljoonan dollarin sopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Huhtikuussa 2015 Ward teki ratkaisumaalin pudotuspelien ensimmäisen kierroksen seitsemännessä ottelussa puolustavaa mestaria Boston Bruinsia vastaan. Maalilla Capitals eteni konferenssin semifinaaleihin. Ward sai tummaihoisuutensa vuoksi tekemänsä maalin jälkeen sosiaalisessa mediassa lukuisia rasistisia kommentteja, joista suurin osa oli Bostonin fanien lähettämiä.
Sarjassa New York Rangersia vastaan Wardin onni ei enää jatkunut. Neljän ottelun jälkeen sarja oli tasatilanteessa. Kolmannessa ottelussa Ward sai 2+2 minuutin jäähyn rikkoessaan Carl Hagelinia 22 ennen viimeisen erän loppua, kun Washington johti ottelua 2–1. Kymmenen sekuntia ennen erän päättymistä Rangersin Brad Richards tasoitti ottelun, ja jatkoajalla Marc Staal teki Rangersin voittomaalin Wardin istuessa yhä jäähyllä. Rangers siirtyi voitolla sarjassa 3–2-johtoon.[lähde? ]
Kauden jälkeen Ward kävi tyräleikkauksessa. Ward pelasi 336 NHL-ottelua ennen kuin hän teki uransa ensimmäisen hattutempun ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan 1. marraskuuta 2013. Kyseinen ottelu päättyi Capitalsin voittoon 7–0.[lähde? ]
Huhtikuussa 2020 Ward ilmoitti uransa päättymisestä.
Ura > Maajoukkueura

Vuonna 2014 Ward edusti Kanadan maajoukkuetta maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän aloitti neljännessä hyökkäyskentällisessä, mutta oli turnauksen päätteeksi joukkueen paras pistemies.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joel Ward (jääkiekkoilija) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joel Ward (ice hockey)
Käännös suomeksi
Juhani Ahon museo

| Juhani Ahon museo |
| --- | --- |
 Juhani Ahon museon sisäänkäynti.
Tyyppi:  kotimuseo, paikallismuseo
Osoite:  Ouluntie 37, 74160 Iisalmi
Sijainti:  Iisalmi 
Kotisivut:  Museon kotisivu
Koordinaatit:  63°35′46″N, 27°10′08″E
 fiJuhani Ahon museo 
   
Juhani Ahon museo on Iisalmen kaupungissa sijaitseva paikallismuseo. Se toimii Mansikkaniemen pikku-pappilassa esitellen kirjailija Juhani Ahoa (1861-1921) ja 1800-luvun loppupuoliskon maalaispappilaa.
Juhani Ahon museon rakennuksia.
Rakennus on Juhani Ahon lapsuudenkoti, jossa Aho asui vuosina 1865-1876. Hänen isänsä Theodor Brofeldt (1837-1914), toimi pitkään Iisalmen seurakunnan pappina. Pappilan päärakennus on 1840-luvulta; siellä on museon pysyvä näyttely. Pihapiirin aitoissa on vuosittain vaihtuvia näyttelyitä. Pappilan pihapiiristä lähtevä historiapolku esittelee Koljonvirran taistelua. Museota ylläpitää Iisalmen kaupunki.
Museoalue kuuluu osana valtakunnallisesti merkittävään rakennetun kulttuuriympäristön kohteeseen Koljonvirran historiallinen maisema.
Kotiseutuliitto valitsi Juhani Ahon museon vuoden 2020 Itä-Suomen paikallismuseoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juhani Ahon museo Wikimedia Commonsissa
Juhani Ahon museo (pohjois-savonmuisti.fi)
Jukola

Jukola on kuvitteellinen maalaistalo Aleksis Kiven romaanissa Seitsemän veljestä. Se on tarinan päähenkilöiden eli seitsemän veljeksen synnyinkoti. Romaanin ensimmäisen lauseen mukaan Jukolan talo sijaitsee eteläisessä Hämeessä. Yhtenä Jukolan mahdollisena esikuvana pidetään Ojakkalan taloa Nurmijärven Palojoella.
Kirjassa Jukola vuokrattiin nahkapeitturin perheelle kymmeneksi vuodeksi, jolloin se pääsi rapistumaan. Vuokrasopimuksen päätyttyä – hieman aiemminkin – veljekset palasivat Jukolaan, jonne Juhani ja Aapo asettuivat asumaan vaimoineen, Juhani vanhaan eli "Juhani-Jukolaan" ja Aapo uudistaloonsa "Aapo-Jukolaan". Veljeksistä ainoana naimattomaksi jäänyt Simeoni jäi asumaan vanhaan Jukolaan Juhanin perheen luo, Tuomas ja Lauri palasivat Impivaaraan Timon ja Eeron asettuessa asumaan Jukolan entisiin torppiin Kekkuriin ja Vuohenkalmaan.
Juhani Seppänen

Juhani Seppänen Helsingin kirjamessuilla 2012.
Juhani Seppänen (15. toukokuuta 1957 Espoo – 5. syyskuuta 2024) oli suomalainen kirjailija ja työterveyslääkäri.
Seppäsen tunnetuin kirja lienee vuonna 2006 julkaistu Selvästi juovuksissa. Se kertoo, miten aiemmin runsaasti alkoholia käyttänyt Seppänen lopetti juomisen vuodeksi, ja kritisoi läpikotaisin ”alkoholisoitunutta” yhteiskuntaa, jossa juomattomuutta joutuu selittelemään, mutta juomista ei. Seppänen väittää, että alkoholia juodaan yksinomaan päihtymyksen vuoksi ja pitää muun muassa viiniharrastusta itsepetoksena. Seppänen tyrmäsi myös ajatuksen yhtenäisistä eurooppalaisista juomatavoista.
Aiemmin Seppänen on kirjoittanut nykyajan työelämää ja kuluttamista ironisoivan kirjan Hullu työtä tekee (2004) ja isän tärkeyttä perheessä korostavan kirjan Ensimmäinen sana on isä (2000). 1980-luvulla Seppänen kirjoitti ravintolajuttuja City-lehteen. Kesällä 2010 hän juonsi Kuningas Alkoholi -keskusteluohjelmaa Yle TV1:ssä. Alkuvuodesta 2013 Seppänen juonsi Yle TV1:ssä nähdyn kymmenosaisen sarjan Suomi on ruotsalainen. Vuonna 2015 Seppänen jatkoi samaa teemaa kymmenosaisella sarjalla Suomi on venäläinen ja vuonna 2017 kymmenosaisella sarjalla Suomi on suomalainen.
Seppänen asui Etelä-Helsingissä, oli eronnut ja hänellä on kaksi lasta. Hänen isänsä oli sosiologi Paavo Seppänen, ja hänen veljensä on kirjailija ja Talouselämä-lehden entinen päätoimittaja Pekka Seppänen.
Teokset

Ensimmäinen sana on isä.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16439-2.
Hullu työtä tekee.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18765-1.
Selvästi juovuksissa.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20914-0.
Jevhen Hrebinka

| Jevhen Hrebinka> Євген Павлович Гребінка |
| --- | --- |
 Jevhen Hrebinka vuonna 1833.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1812 Ubižyštše Pultavan alue
Kuollut: 15. joulukuuta 1848 (36 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina, venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jevhen Pavlovytš Hrebinka (ukr. Євген Павлович Гребінка; 2. helmikuuta 1812 Ubižyštše Pultavan alue – 15. joulukuuta 1848 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli ukrainalainen kirjailija.
Hrebinka edusti romantiikkaa. Hän asui vuodesta 1834 Pietarissa, jossa hän toimi kirjallisuudenopettajana ja oli yhteydessä kirjallisiin piireihin. Hän tuki Ukrainan kansallisrunoilijaksi sittemmin tulleen Taras Ševtšenkon runokokoelman Kobzarin saamista julkaistuksi. Hrebinka kirjoitti sekä ukrainaksi että venäjäksi tekstejä, jotka ilmestyivät aluksi aikakauslehdissä ja kalentereissa. Hänen faabelikokoelmansa ilmestyi Moskovassa 1834, ja se kuuluu Ukrainan kirjallisuuden parhaisiin eläintarinoiden kokoelmiin. Hän kirjoitti runoja, jotka muuttuivat sittemmin kansanlauluiksi. Venäjän kirjallisuudessa hän asettuu niin sanottuun Ukrainan koulukuntaan.
Runoja suomeksi

”Mustat silmät / Tummat silmät” (”Otši tšornyje”), levytetty
Tunnustuksia

Hrebinkan kaupunki, joka sijaitsee Pultavan alueen länsiosassa noin 16 kilometrin päässä Jevhen Hrebinkan synnyinseudusta, on nimetty kirjailijan mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevhen Hrebinka Wikimedia Commonsissa
Hrebinka, Jevhen, Melinda, Kansalliskirjasto.finna.fi
Jukka Vilander

| Jukka Vilander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. marraskuuta 1962 Naantali, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  83 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–2001
Seurat:  TPS (SML) Esbjerg IK (Tanska) Herlev Eagles (Tanska)
Jukka Vilander (s. 27. marraskuuta 1962) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Hän oli tärkeässä roolissa TPS:n 1990-luvun taitteen mestaruuksissa ja oli laitahyökkääjä pelätyssä Musta surma -ketjussa, jossa pelasi Kari Jalosen sekä Arto Javanaisen kanssa. Myöhemmin TPS:n ykkösketjun muodosti Vilander yhdessä Esa Keskisen ja Ari Vuoren kanssa. Vilander on voittanut eniten herrasmiespalkintoja.
1990-luvun puolivälissä Vilander siirtyi Tanskan liigaan ja onkin sen jälkeen sopeutunut tanskalaiseen elämäntapaan toimien maassa valmentajana. Kaudella 2006–2007 hän valmensi Naantalin VG-62-joukkueen kakkosdivisioonan voittoon ja nousuun Suomi-sarjaan.
TPS on jäädyttänyt Vilanderin pelaajanumeron #12.
Juurikasvua

Juurikasvua on Mikko Reitalan käsikirjoittama ja Saara Saarelan ohjaama, Moskito Television Oy:n tuottama kaksiosainen televisioelokuva Ylelle, joka esitettiin ensimmäisen kerran Vähässäkyrössä 16. syyskuuta 2009. Julkisesti elokuva esitettiin saman vuoden lokakuussa.
Juoni

Kaupunkilaiset Mika (Antti Luusuaniemi), lääkäri ja Ricu (Ville Myllyrinne), parturi-kampaaja, muuttavat Pohjanmaalle Mikan uuden työpaikan perässä. Pienellä paikkakunnalla elämä saa aikaan kaikenlaista eikä asiaa helpota, että uudet kunnan asukkaat ovat samaa sukupuolta oleva pariskunta.
Rooleissa

| --- | --- |
Antti Luusuaniemi: ...Mika
Ville Myllyrinne: ...Ricu
Eero Saarinen: ...Tarmo
Lauri Tilkanen: ...Petteri
Hanna Lekander: ...Lupu
Hannele Laaksonen: ...Kerttu
Sinikka Mokkila: ...Mänty
Matti Onnismaa: ...Koski
Jaana Saarinen: ...Sirpa
Uula Laakso: ...Korpela
Vera Kiiskinen: ...Satu
Arttu Kurttila: ...Julli
Emma Louhivuori: ...Emmi
Ritva Vepsä: ...Saimi
Johanna Tuominen: ...Nuori nainen konsertissa
John Sutter

| John Sutter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. helmikuuta 1803 Kandern, Badenin markkreivikunta (Saksa)
Kuollut: 18. kesäkuuta 1880 (77 vuotta) Washington, D. C., Yhdysvallat
John Augustus Sutter (syntyjään Johann August Suter; 15. helmikuuta 1803 Kandern, Badenin markkreivikunta (Saksa) – 18. kesäkuuta 1880 Washington, D. C., Yhdysvallat) oli saksalaissyntyinen sveitsiläinen Kalifornian uudisraivaaja. Kullan löytyminen hänen mailtaan vuonna 1848 käynnisti Kalifornian kultaryntäyksen.
Sutter oli vuodesta 1840 Meksikon kansalainen ja vuodesta 1846 Yhdysvaltain kansalainen.
Elämä

Sutter palveli Sveitsin armeijassa ja oli Sveitsin kansalainen. Vuonna 1834 hän pakeni Yhdysvaltoihn konkurssia ja taloudellisia epäonnistumisia ja jätti vaimonsa ja lapsensa Sveitsiin. Sutter asettui St. Louisiin. Myöhemmin hän kävi Santa Fessä kannattavaa kauppaa intiaanien ja metsästäjien kanssa, joiden kertomukset Kaliforniasta saivat hänet vuonna 1838 ylittämään Kalliovuoret. Hän meni ensin Oregoniin, laski Columbia-jokea pitkin Fort Vancouveriin ja purjehti sieltä Sandwich-saarille, josta hän osti aluksen ja matkusti Sitkaan Alaskaan. Myytyään lastinsa siellä voitolla hän purjehti Tyynenmeren rannikkoa pitkin, ja 2. heinäkuuta 1839 hän joutui karille Yerba Buenan lahdella (nykyisessä San Franciscossa). Hän tunkeutui samana vuonna sisämaahan suurten vaikeuksien keskellä, sai Meksikon kuvernöörin myöntämään hänelle maita Sacramento-joen varrella ja perusti Nueva Helvetian siirtokunnan ("Uusi Sveitsi"), joka oli alueen ensimmäinen eurooppalaisten asutus, ja josta myöhemmin tuli Sacramenton kaupunki. Hän rakensi vuonna 1841 linnoituksen ("Sutter's Fort"), joka oli myöhemmin ensimmäinen Kaliforniaan idästä tulleiden siirtolaisten saavuttama asutus. Sutter ei ollut suopea paikallisia intiaaneja kohtaan, ja käytti heitä työvoimana hyväkseen.
Meksikon hallitus nimitti hänet pohjoisen rajaseudun kuvernööriksi, mutta koska hän kannatti Kalifornian liittämistä Yhdysvaltoihin, meksikolaiset suhtautuivat häneen epäluuloisesti. Kun kapteeni Charles Wilkesin tutkimusretkikunta saapui San Franciscoon, Sutter auttoi häntä ja antoi tietoja, ja hän otti myös vastaan John C. Frémontin ja hänen ryhmänsä. Kun Kalifornia luovutettiin Yhdysvalloille helmikuussa 1848, Sutter omisti suuren maa-alueen, useita tuhansia nautoja ja muuta omaisuutta. Kullan löytyminen hänen tilaltaan Coloman läheltä, El Doradon piirikunnasta, toi hänelle kuitenkin taloudellisen turmion. Puuseppä James W. Marshall löysi siellä kultahiutaleita purouomasta 24. tammikuuta 1848. Sutter ja Marshall yrittivät pitää löydön salassa, mutta uutinen pääsi julkisuuteen. Työntekijät jättivät siirtokunnan ja kullankaivajat valtasivat hänen maansa ja varastivat ja tuhosivat hänen omaisuuttaan. Yhdysvaltain oikeusistuimet hylkäsivät hänen meksikolaisten myöntämän maan omistusoikeuden. Vuoteen 1852 mennessä hän oli konkurssissa. Omaisuutensa menettäneenä ja puutteeseen ajautuneena Kalifornian lainsäädäntöelin myönsi hänelle 250 dollarin kuukausieläkkeen. Vuonna 1864 hänen kotitilansa Feather Riverin varrella paloi, ja vuonna 1873 hän muutti Litiziin, Lancasterin piirikuntaan, Pennsylvaniaan. Hän matkusti usein Washingtoniin, D.C.:hen yrittämään saada korvausta maistaan Yhdysvaltain kongressilta.
Sutter Street San Franciscossa ja Sutterin piirikunta Kaliforniassa on nimetty John Sutterin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Sutter Wikimedia Commonsissa
Jevhen Konovalets

Jevhen Konovalets 1920-luvulla.
Jevhen Myh’ailovytš Konovalets (ukr. Євген Михайлович Коновалець; 14. kesäkuuta 1891 Zaškiv, Galitsia, Itävalta-Unkari – 23. toukokuuta 1938 Rotterdam, Alankomaat) oli ukrainalainen sotilas ja nationalistijohtaja. Hän oli vuonna 1929 perustetun Ukrainalaisten nationalistien järjestön (OUN) ensimmäinen johtaja. Hän kuoli vuonna 1938 maanpaossa Neuvostoliiton agentin salamurhaamana.
Elämä

Konovalets opiskeli lakimieheksi Lvivin yliopistossa ja osallistui ennen ensimmäistä maailmansotaa ukrainalaisten nationalistien ja Ukrainan kansallisdemokraattisen puolueen toimintaan Itävallalle kuuluneessa Galitsiassa. Hän oli mukana myös Prosvita-kulttuurijärjestön toiminnassa ja sai vaikutteita Dmytro Dontsovin ajattelusta. Konovalets palveli maailmansodassa Itävallan armeijan aliluutnanttina mutta jäi vuonna 1915 venäläisten sotavangiksi. Hän kuului galitsialaisten upseerien ryhmään, joka pakeni sotavankileiriltä ja perusti marraskuussa 1917 Kiovassa separatistisen Sitš-tarkk’ampujapataljoonan, jonka komentajaksi Konovalets valittiin tammikuussa 1918. Konovaletsin joukot osallistuivat tammikuun 1918 lopussa puhjenneen Kiovan arsenaalin kansannousun kukistamiseen. Ne taistelivat sekä ukrainalaisia että venäläisiä bolševikkeja vastaan ja valtasivat maaliskuussa 1918 Kiovan takaisin Mihail Muravjovin armeijalta.
Saksalaismiehityksen aikana Ukrainan itsenäisyyttä kannattaneet Sitš-joukot olivat tilapäisesti lakkautettuina, mutta Konovalets perusti hetmani Pavlo Skoropadskin luvalla erillisosastonsa uudelleen Bila Tserkvassa. Konovaletsilla oli keskeinen rooli Skoropadskin hetmanaatin syrjäyttämisessä marraskuussa 1918 ja sitä seuranneessa Ukrainan kansantasavallan uudelleenperustamisessa. Sisällissodan aikana Konovalets yleni kansantasavallan armeijan everstiksi ja laajensi Sitš-joukkonsa kokonaiseksi armeijaryhmäksi, mutta se joutui hajaantumaan joulukuussa 1919, jolloin hän jäi Puolan armeijan sotavangiksi. Hän tuki sodan aikana Simon Petljuran ja Volodymyr Vynnytšenkon direktoriohallitusta mutta ei Länsi-Ukrainan kansantasavaltaa, joka liittoutui venäläisen valkoisen kenraalin Anton Denikinin kanssa.
Lopun elämänsä ajan Konovalets johti Puolaan liitetyssä Galitsiassa toimineita ukrainalaisten separatistien maanalaisia sotilasorganisaatioita. Hän päätteli Ukrainan kansantasavallan romahtaneen omaan heikkouteensa ja halusi luoda järjestön, joka nojaisi tiukempaan sotilaalliseen kuriin ja kansakunnan asettamiseen yksilöiden yläpuolelle. Hänen johdollaan perustettiin vuonna 1920 Ukrainan sotilasjärjestö (UVO). Konovalets johti UVO:n salaista toimintaa kesästä 1921 joulukuuhun 1922 Lvivissä (Lwów). Jouduttuaan siirtymään maanpakoon hän jatkoi UVO:n johtamista ensin Berliinistä Saksasta ja vuodesta 1929 alkaen Genevestä Sveitsistä käsin. Konovaletsin johdolla UVO ja joukko muita nationalistijärjestöjä yhdistyi vuonna 1929 Ukrainalaisten nationalistien järjestöksi (OUN), jota hän johti kuolemaansa asti. Autoritaarinen maanalainen järjestö tunnettiin muun muassa sabotaasi-iskuista ja puolalaisten viranomaisten salamurhista. Ukrainan demokraattiset puolueet vastustivat sen toimintaa, mutta sillä oli huomattava kannatus Galitsian nuorison keskuudessa.
Murha

OUN pyrki laajentamaan toimintansa myös Neuvostoliiton puolelle Ukrainan neuvostotasavaltaan, joten Neuvostoliitto järjesti Konovaletsin salamurhan Rotterdamissa Alankomaissa vuonna 1938. OUN:iin peitenimellä Valjuh soluttautunut neuvostoagentti Pavel Sudoplatov antoi Konovaletsille hotelli Atlantan kahvilassa suklaarasian, johon oli kätketty pommi. Räjähdyksessä kuollut Konovalets haudattiin Rotterdamiin. Sudoplatov suunnitteli myöhemmin myös bolševikkijohtaja Lev Trotskin salamurhan ja yleni lopulta KGB:n kenraaliluutnantiksi. Kun Sudoplatovin osuus Konovaletsin murhassa tuli ilmi vuonna 1992, eräät ukrainalaisnationalistit vaativat Ukrainan valtakunnansyyttäjää nostamaan murhasyytteen tätä vastaan.
Konovaletsin kuoltua OUN:n uudeksi johtajaksi valittiin seuraavana vuonna Andri Melnyk.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jevhen Konovalets Wikimedia Commonsissa
Konovaletsin surmanneen räjähdyksen jälkiä.
Juvanmalmi

Juvanmalmi (ruots. Juvamalmen) on teollisuusalue sekä Espoon Niipperin kaupunginosan osa-alue. Alue sijaitsee Vantaan rajalla, Kehä III:n varrella. Teollisuusalueelta löytyy useita eri palveluja aina ravintoloista autokorjaamoihin. Nimensä alue on saanut Juvan kartanosta. Juvanmalmilla sijaitsee myös asuinrakennuksia, pääosin pientaloja sekä rivitaloja.
Juvankallion vesitorni

| Juvankallion vesitorni> Juvan vesitorni |
| --- | --- |
Sijainti:  Juva, Loimaa
Rakennustyyppi:  vesitorni
Käyttäjä:  Loimaan vesi
Tilavuus:  1 500 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Juvankallion vesitorni on vesitorni Loimaalla, Juvan kylässä. Kirkkokallion vesitornin ohella se on toinen kaupungin vesitorneista. Vesitornin tilavuus on 1 500 m³.
Juvankoski

Juvankoski voi viitata muiden muassa seuraaviin:
Juvankoski, koski Paimionjoessa entisen Tarvasjoen kunnan alueella Liedossa Varsinais-Suomessa. Tähän liittyy:
Juvankosken voimalaitos, voimalaitos Paimionjoen Juvankoskessa Tarvasjoella liedossa
Juvankoski, koski Pernjoessa Perttelissä Salossa Varsinais-Suomessa . Tähän liittyvät:
Juvankosken paperitehdas, Perttelissä  Salossa 1820-1900-luvulla toiminut paperitehdas
Juvankosken voimalaitos, entinen voimalaitos Juvankoskessa Pernjoessa Salossa
Juvankoski, kulmakunta ja entinen koulupiiri Oripäässä Varsinais-Suomessa
Juvankoski, koski Hiitolanjoessa Rautjärvellä Etelä-Karjalassa. Tähän liittyy:
Juvankosken voimalaitos, voimalaitos Juvankoskessa Hiitolanjoessa Rautjärvellä
Juvankoski eli Juvanruukki, manufaktuuripaja Juvanjoen koskessa Kuolemanjärvellä luovutetussa Karjalassa
Jérémy Doku

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. huhtikuuta 2002 (ikä 22)
Syntymäpaikka: Antwerp, Belgia
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 1,73 m
Seura
Seura: Manchester City
Pelinumero: 11
Junioriseurat
: KVC Olympic Deurne Tubantia Borgerhout Beerschot Anderlecht
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2018–2020 2020–2023 2023- | Anderlecht Rennes Manchester City | 34 (5) 75 (10) 29 (3) |
Maajoukkue
| 2017 2017–2018 2018–2019 2019–2020 2020– | Belgia U15 Belgia U16 Belgia U17 Belgia U21 Belgia  | 5 (2) 10 (3) 16 (6) 6 (1) 28 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. syyskuuta 2024.
Jérémy Doku (s. 27. toukokuuta 2002 Borgerhout) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä, joka on edustanut Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä elokuusta 2023 lähtien. Hän on edustanut myös kotimaassaan Anderlechtia, sekä ranskalaista Stade Rennaisia.
Doku pelasi Anderlechtin juniorijoukkueissa vuodesta 2012 lähtien ja nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2018–2019. Hän pelasi Anderlechtissa vajaan kahden vuoden aikana 33 Jupiler Pro Leaguen ottelua, joissa hän teki viisi ja syötti seitsemän maalia. Lisäksi hän pelasi yhden pudotuspeliottelun. Hän siirtyi Liga 1:n Rennaisiin 26 miljoonalla eurolla lokakuussa 2020. Hän pelasi seurassa 75 Ranskan pääsarjaottelua, joissa hän teki kymmenen ja syötti seitsemän maalia. Hän pelasi kuusi ottelua Mestarien liigassa, neljä peliä Eurooppa-liigassa ja kaksi ottelua Konferenssiliigassa.
Doku siirtyi Manchester Cityyn 60 miljoonan euron siirtosummalla elokuussa 2023. Avauskaudellaan hän pelasi 29 liigaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi yhdeksän maalisyöttöä Cityn voittaessa mestaruuden. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa hän sekä teki että syötti yhden maalin. FA Cupin kuudessa ottelussa hän teki kaksi maalia, joista jälkimmäisen tappiollisessa loppuottelussa.
Doku on pelannut useissa Belgian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa kolme ottelua ja teki yhden maalin vuonna 2018 sekä viisi ottelua 2019. Hän pelasi Belgian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Tanskaa vastaan. Hän pelasi kesällä 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa avauskokoonpanossa otteluissa Suomea ja Italiaa vastaan. MM-kilpailuissa 2022 hän tuli vaihdosta kentälle Kroatia-ottelussa. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa Belgian kaikki neljä ottelua.
Doku on syyskuun 2024 puoliväliin mennessä pelannut 28 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia: syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Islantia ja maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Lisäksi hän on syöttänyt kymmenen maalia.
Joseph Bonaparte

| Joseph Bonaparte |
| --- | --- |
 
Espanjan kuningas
Valtakausi:  6. kesäkuuta 1808 – 11. joulukuuta 1813
Edeltäjä:  Ferdinand VII
Seuraaja:  Ferdinand VII
Napolin kuningas
Valtakausi:  30. maaliskuuta 1806 – 6. kesäkuuta 1808
Edeltäjä:  Ferdinand I
Seuraaja:  Joachim Murat

Syntynyt:  7. tammikuuta 1768 Corte, Korsika
Kuollut:  28. heinäkuuta 1844 (76 vuotta) Firenze, Toscanan suurherttuakunta
Puoliso:  Julie Clary
Lapset:  Zénaïde Bonaparte Charlotte Bonaparte avioton tytär
Suku:  Bonaparte
Isä:  Carlo Buonaparte
Äiti:  Letizia Ramolino
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Joseph Bonaparte (synt. Giuseppe Nabulion Buonaparte); (7. tammikuuta 1768 Corte, Korsika – 28. heinäkuuta 1844 Firenze, Toscanan suurherttuakunta) oli Ranskan keisari Napoleon Bonaparten veli. Hän hallitsi Napolia kuninkaana vuosina 1806–1808 ja Espanjaa kuninkaana vuosina 1808–1813. Hän asui Napoleonin sotien jälkeen New Jerseyssä Yhdysvalloissa.