stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irakin parlamentti

Irakin parlamentti on Irakin yksikamarinen parlamentti eli valtion johtava päätöksiä tekevä elin. Parlamentissä on 329 kansanedustajaa. Heistä 320 valitaan suoralla vaalitavalla ja 9 paikkaa on varattava vähemmistöille: 5 paikkaa kristityille (Bagdadin, Dahukin, Erbilin, Kirkukin ja Niniven vaalipiireissä), 1 feileille Wasitin vaalipiirissä,1 saabalaisille Bagdadin vaalipiirissä, 1 šabakeille Niniven vaalipiirissä ja 1 jesideille Niniven vaalipiirissä. Kansanedustajien toimikausi on 4 vuotta kerrallaan.
Viimeisimmät parlamenttivaalit pidettiin 12. toukokuuta 2018.
Ehdolle asettuminen ja äänestäminen

Kansanedustajaksi hakevan on oltava vähintään 30-vuotias ja hänellä on oltava Irakin kansalaisuus ja korkeakoulututkinto. Hajotetun baath-puolueen korkea-arvoisissa viroissa toimineet eivät vastuu- ja oikeudenmukaisuuslain mukaan saa asettua ehdolle. Edustajaksi pyrkiminen on kielletty myös "kunniaa loukkaavista" rikoksista tuomituilta henkilöiltä ja henkilöiltä, jotka ovat rikastuneet laittomin keinoin "kotimaan ja julkisen talouden kustannuksella". Ehdolleasettumisaikana armeijan jäseninä olevat eivät saa hakea kansanedustajiksi. Jokaisen puolueen on asetettava ehdolle vähintään yksi nainen kolmea asettamaansa miesehdokasta kohden.
Äänestäjällä on oltava Irakin kansalaisuus ja hänen on oltava vähintään 18-vuotias. Hänen on rekisteröidyttävä äänestäjäksi pystyäkseen äänestämään.
Historia

Parlamentti on kokoontunut vuodesta 1947. Se ei kokoontunut vuosina 1963–1980 ja 2003–2008.
Kevään 2014 vaaleissa parlamenttiin valittiin 328 edustajaa, joista miehiä oli 245 (eli 75 %) ja naisia 83 eli (25 %).
Hønefoss

| Hønefoss |
| --- | --- |

 Hønefoss
 Koordinaatit: 60°10′N, 10°18′E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Buskerudin lääni
Perustettu:  1852
Väkiluku (2007):  13 900
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hønefoss on kaupunki Norjassa Buskerudin läänissä ja Ringeriken kunnan keskusta. Se sai kaupungin statuksen vuonna 1852, kun se erosi Nordehovista. Hønefoss kuitenkin yhdistettiin Rignerikeen vuonna 1964, mutta se sai pitää kaupunkistatuksensa.
Talous

Hønefossissa on paljon tehtaita ja muita rakennuksia, joista tärkeimpiä oli Norske Skog Follum -paperitehdas. Tämä vuonna 1873 avattu paperitehdas oli yksi Euroopan suurimmista sanomalehtipaperin tuottajista[lähde? ]. Follumin tehdas suljettiin vuonna 2012.
Media

Paikallislehti Ringerikes Blad ilmestyy kolmesti viikossa.
Hønefossissa syntyneitä

Håvard Bøkko, pikaluistelija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hønefoss Wikimedia Commonsissa
Isoja aikoja

| Isoja aikoja Tommi Läntinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. lokakuuta 2011
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 41.06
 Levy-yhtiö: Universal
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 32.
Tommi Läntisen muut julkaisut
| Collections 2007 | Isoja aikoja 2011 | Liekki palaa 2015 |
Singlet albumilta Isoja aikoja
 ”Rahaa rikkaampi” Julkaistu: toukokuu 2011  ”Kaksi sanaa” Julkaistu: syyskuu 2011
Isoja aikoja on suomalaislaulaja Tommi Läntisen seitsemäs sooloalbumi, ja ensimmäinen studiolevy seitsemään vuoteen. Se julkaistiin 12. lokakuuta 2011.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 32.
Kappaleet

Tämä kaupunki – 4.28
Kaksi sanaa – 4.08
Rahaa rikkaampi – 4.18
Paha juna – 3.39
Sudet – 4.00
Vielä sä näät – 3.20
Jotkut päivät on kultaa – 4.38
Matkalla maineeseen – 4.20
Usko vaan – 3.49
Ystäväni – 4.22
Isojalkakanat

| Isojalkakanat |
| --- | --- |
 Kekokana (Alectura lathami)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Isojalkakanat Megapodiidae  Lesson, 1831
Synonyymit
 Megapodidae  
Katso myös
   Isojalkakanat Wikispeciesissä   Isojalkakanat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isojalkakanat (Megapodiidae) on kanalintujen lahkoon kuuluva pienipäisten ja isojalkaisten lintujen heimo, johon kuuluu muun muassa indonesialainen vasarapääkana. Isojalkakanat eivät haudo muniaan, vaan hautaavat ne maakekoon, auringon lämmittämään rantahietikkoon tai vulkaaniseen tuhkaan. Maakeon tapauksessa koiras rakentaa pesän, ja voi silloin siirtää jopa 7 tonnia maa-ainesta ja kariketta. Joidenkin lajien pesäkeot voivat olla ympärysmitaltaan jopa 20 metriä ja korkeudeltaan jopa 2 metriä. Aluksi koiras kaivaa kuopan ja täyttää sen kasvinosilla. Sitten se peittää sen maalla. Kasvinosat maatuvat lämpöä suosivien Penicillium-sienten toimesta, mistä vapautuu lämpöä. Keon sisälämpötila on aina noin 33 astetta, ja haudonnan ajan koiras pitää sitä yllä lisäämällä tai poistamalla maata tarpeen mukaan (joidenkin lajien koiraat pystyvät aistimaan keon lämpötilaa yhden asteen tarkkuudella). Poikaset kuoriutuvat kuukausien päästä, eikä emo huolehdi niistä millään tavoin.
Heimoon kuuluu 19 lajia, jotka jaetaan kuuteen sukuun. Useimmat asuvat viidakoissa, malleekanaa lukuun ottamatta. Useimmat ovat mustan tai ruskean sävyisiä. Ne välttävät lentämistä ja käyttävät suurimman osan ajastaan maan pinnalla kävelemiseen.
Heimon lajeja elää Australiassa, Uudessa-Guineassa, läntisen Tyynenmeren saarilla, Indonesiassa sekä Andamaanien- ja Nikobaarien-saarilla Bengalinlahdella.
Isojalkakanojen heimoon kuuluu seuraavat suvut:
Pikkutalekanat (Aepypodius)
Alectura, suvun ainut edustaja kekokana (Alectura lathami)
Eulipoa, suvun ainut edustaja molukkienisojalka (Eulipoa wallacei, aiemmin Megapodius wallacei)
Leipoa, suvun ainut edustaja malleekana (Leipoa ocellata)
Macrocephalon, suvun ainut edustaja vasarapääkana (Macrocephalon maleo)
Isojalat (Megapodius)
Talekanat (Talegalla)
Aiheesta muualla

ITIS: Megapodiidae (englanniksi)
BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
Ikäheimonen

Ikäheimonen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Ilmi Järvelin (o.s. Ikäheimonen, 1926−2002), kirjastonhoitaja, koulutoimentarkastaja ja historiantutkija
Mauno Ikäheimonen (Jouko Sorva, 1927–2022), toimittaja ja kirjailija
Reijo Ikäheimonen (1943−2015), mainosalan toimija ja toimitusjohtaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Ivar Aminoff

Suomen historiasta tunnetaan kaksi Aminoffien aatelissukuun kuuluvaa Ivaria
Berndt Ivar Aminoff, Viipurin lääninarkkitehti ja kirkkojen suunnittelija
Ivar Aminoff, puolustusministeri vuonna 1924
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ivar Aminoff”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Il trittico

Il trittico eli triptyykki on Giacomo Puccinin säveltämä kolmen pienoisoopperan kokonaisuus. Triptyykkin kuuluvat Il tabarro, (Viitta), Suor Angelica (Sisar Angelica) sekä Gianni Schicchi.
Yhden illan aikana esitettävien kolmen pienoisoopperan ajatus oli Puccinille tuttu ajatus. Hänen ensimmäinen oopperansa Le villi esitettiin ensi-illassaan 1884 yhtenä kolmesta muusta oopperasta. Vuoden 1904 jälkeen ajatus alkoi voimakkaammin elää vaikka Giulio Ricordi (Puccinin kustantaja) vastustikin ajatusta.
Oopperat käsittelevät kolmea eri kuolemaa (intohimomurha, itsemurha ja luonnollinen kuolema) ja kolmea eri rakkautta (kielletty rakkaus, äidinrakkaus ja nuori rakkaus). Il trittico on nähty myös Puccinin tulkintana Danten Jumalaisesta näytelmästä: Kiirastuli, Paratiisi ja Helvetti.
Il tabarro

La fanciulla del Westin jälkeen Puccini etsi uusia aiheita.  Vuonna 1912 Pariisissa Puccini näki Didier Goldin näytelmän Le Houppelande. Siitä löytyi aihe Il Tabarrolle. Puccini ei päässyt heti aloittamaan ja aihe jäi lepäämään kun Puccini sävelsi La rondinen. Kun Il tabarron kanssa sopivia librettoja ei tuntunut löytyvän Puccini ajatteli jopa esityttää Il tabarron ja Le Villin yhdessä, mutta luopui ajatuksesta. Libreton Il tabarroon teki Giuseppe Adami.
Suor Angelica ja Gianni Schicchi

Tammikuussa 1917 näytelmäkirjailija Giovacchino Forzano näytti yksinäytöksisen luostariin sijoitetun oopperan sketsejä. Puccini ihastui aiheeseen. Myöhemmin saman vuoden kesäkuussa Forzano esitteli aiheen Gianni Schicchistä. Gianni Schicchi mainitaan Danten Jumalaisen Näytelmän Helvetti osan 30. laulussa. Puccini hyväksyi Gianni Schicchin kolmannen oopperansa aiheeksi. Kaikki osat olivat valmiina kesäkuun 1918 loppuun mennessä.
Kantaesitys

Il Tritticon kantaesitys pidettiin Metropolitan-oopperassa New Yorkissa 14.joulukuuta 1918. Italian ensi-ilta pidettiin Teatro Costanzissa Roomassa 11.tammikuuta 1919. Sodan jälkeisten matkustusrajoitusten takia Puccini ei itse päässyt New Yorkiin mutta Rooman ensi-iltaa Puccini kunnioitti läsnäolollaan.
New Yorkin arvosteluissa Gianni Schicchi sai suurimman huomion, muutamat olivat kiintyneitä Il tabarroon. Suurin yhtenäisyys oli Suor Angelican eroavaisuus muista. Metropolitan-ooppera piti Triptyykin ohjelmistossa kaksi kautta. Rooman ensi-illassa taas Gianni Schicchi oli ylistetyin, Suor Angelica sai positiivista huomiota ja Il Tabarroa pidettiin heikoimpana.
Puccini toivoi, että hänen teoksensa esitetään aina yhtenä kokonaisuutena. Vain silloin teosten eri teemat saavat syvyyttä parhaiten. Aika nopeasti kantaesityksen jälkeen Il tritticon osia kuitenkin alettiin soittaa erikseen ja yhdistellä eri tavoin.
Suomen ensiesitys

Il tritticon osia on esitetty Suomessa erillisinä ja yhdistettynä muihin yksinäytöksisiin oopperoihin. Ensimmäisen kerran kokonaisena Il trittico esitettiin Suomessa 1998. Suomen Kansallisoopperassa triptyykki esitettiin kokonaisuudessaan ensimmäisen kerran vasta 2011.
Isojalat

| Isojalat |
| --- | --- |
 Australianisojalkoja (Megapodius reinwardt)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Isojalkakanat Megapodiidae
Suku::  Isojalat Megapodius  Gaimard, 1823
Katso myös
   Isojalat Wikispeciesissä   Isojalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isojalat (Megapodius) on isojalkakanojen heimoon kuuluva lintusuku. Suku koostuu kolmestatoista lajista.
Isojalkoihin (Megapodius) kuuluvat lajit

Australianisojalka (Megapodius reinwardt)
Filippiinienisojalka (Megapodius cumingii)
Harmaaisojalka (Megapodius eremita)
Isojalka (Megapodius freycinet)
Mariaanienisojalka (Megapodius laperouse)
Nikobaarienisojalka (Megapodius nicobariensis)
Niuafounisojalka (Megapodius pritchardii)
Papuanisojalka (Megapodius decollatus)
Seraminisojalka (Megapodius forstenii)
Sulanisojalka (Megapodius bernsteinii)
Supiorinisojalka (Megapodius geelvinkianus)
Tanimbarinisojalka (Megapodius tenimberensis)
Vanuatunisojalka (Megapodius layardi)
Ingrid Espelid Hovig

| Ingrid Espelid Hovig |
| --- | --- |
 Ingrid Espelid Hovig tuomarina Bocuse d'Or -kilpailussa vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1924 Kleppestø, Askøy, Norja
Kuollut: 3. elokuuta 2018 (94 vuotta)
Ammatti:  televisiojuontaja, kirjailija
Puoliso:  Jan Inge Hovig (vih. 1977)
Muut tiedot
Tunnustukset:  Pyhän Olavin ritarikunta (1994) Kunnia-Gullruten (1999)
Ingrid Espelid Hovig (3. kesäkuuta 1924 Kleppestø, Askøy – 3. elokuuta 2018) oli norjalainen kotitalousopettaja, televisiokokki ja keittokirjailija. Hän teki NRK:lle yli 300 jaksoa Fjernynskjøkkenet-ohjelmaa ja kirjoitti noin 60 keittokirjaa.
Yksityiselämä

Hovig meni vuonna 1977 naimisiin arkkitehti Jan Inge Hovigin kanssa, mutta tämä kuoli sydänkohtaukseen vain yhdeksän päivää häiden jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingrid Espelid Hovig Wikimedia Commonsissa
Ivar Arosenius

Ivar Arosenius
Ivar Axel Henrik Arosenius (8. lokakuuta 1878 Göteborg – 2. tammikuuta 1909 Älvängen) oli ruotsalainen taiteilija, maalari ja lastenkirjailija.
Arosenius asui Älvängenissä. Aroseniuksen tunnetuin kuvakirja on Kattresan (Kissan reissu), jonka päähenkilö on hänen tyttärensä Lillan. Aroseniuksen kuvakieli on vaikuttanut muihin taiteilijoihin.
Irja Korhonen

Irja Aino Annikki Korhonen (19. maaliskuuta 1955 Kangasala – 20. lokakuuta 2015) oli suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt mm. Kotkan kaupungin teatterissa, Tampereen työväen teatterissa, elokuvissa ja tv-sarjoissa. Irjan kuuluisia suorituksia olivat mm. Myrskyluodon Maija pariinkin otteeseen ja Kotiopettajattaren romaani.
Filmografia

Tie Eedeniin (TV-sarja, 2002)
Pidetään yhtä (TV-sarja, 1999)
Vaarallinen kevät (TV elokuva, 1995)
Onnenlehti (TV elokuva, 1995)
There and Back (Lyhytelokuva, 1994)
Aiheesta muualla

Irja Korhonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Indonesian ralli

|  Indonesian ralli |
| --- | --- |
Ensimmäinen tapahtuma:  1986
Viimeisin tapahtuma:  2019
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Ross Dunkerton (3) 
Viimeisin kilpailu (2019):
Voittaja:   H. Rihan Variza   (Mazda)
Voittoaika:  2.06.39,0
Toinen:   Priamanaya Djan   (Mitsubishi)
Kolmas:   Aldrian Suwardi   (Mitsubishi)
Indonesian ralli on Indonesiassa järjestetty rallikilpailu. Ralli on kuulunut kaksi kertaa rallin MM-sarjaan, vuosina 1996 ja 1997. Molemmilla kerroilla kisan voitti espanjalainen kaksinkertainen maailmanmestari Carlos Sainz Fordin rallitallissa. Kaudella 1998 kisa oli alustavasti kalenterissa, mutta maan epävakaan poliittisen tilanteen vuoksi sitä ei ajettu.
Kilpailu kuuluu myös Aasian-Tyynenmeren rallisarjaan.
Voittajat

Lähde:
| Kausi | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 |  Beng Soeswanto |  Adiguna Sutowo | Ford Laser TX-3 | Raportti |
| 1987 |  John Bosch |  Kevin Gormley | Audi Quattro A2 | Raportti |
| 1988 |  Beng Soeswanto |  Adiguna Sutowo | MG Metro 6R4 | Raportti |
| 1989 |  Ross Dunkerton |  Maj Zainuddin | Mitsubishi Galant VR-4 | Raportti |
| 1990 |  Kenjiro Shinozuka |  Fred Gocentas | Mitsubishi Galant VR-4 | Raportti |
| 1991 |  Ross Dunkerton |  Fred Gocentas | Mitsubishi Galant VR-4 | Raportti |
| 1992 |  Ross Dunkerton |  Fred Gocentas | Mitsubishi Galant VR-4 | Raportti |
| 1993 |  Possum Bourne |  Rodger Freeth | Subaru Legacy RS | Raportti |
| 1994 |  Kenneth Eriksson |  Staffan Parmander | Mitsubishi Lancer Evo II | Raportti |
| 1995 |  Colin McRae |  Derek Ringer | Subaru Impreza 555 | Raportti |
| 1996 |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Ford Escort RS Cosworth | Raportti |
| 1997 |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Ford Escort WRC | Raportti |
1998: Peruttiin
1999: Ei järjestetty
| 2000 |  Karamjit Singh |  Allen Oh | Proton PERT Evo VI | Raportti |
| 2001 |  Naren Kumar |  Dorairaj Ramkumar | Honda Civic | Raportti |
| 2002 |  Rifat Sungkar |  Mohamad Herkusuma | Mitsubishi Lancer Evo IV | Raportti |
| 2003 |  Rifat Sungkar |  Karel Harilatu | Mitsubishi Lancer Evo IV | Raportti |
| 2004 |  Hery Agung |  Hade Mboi | Mitsubishi Lancer Evo VI | Raportti |
| 2005 |  Jussi Välimäki |  Jarkko Kalliolepo | Mitsubishi Lancer Evo VIII | Raportti |
| 2006 |  Toshihiro Arai |  Tony Sircombe | Subaru Impreza STi N12 | Raportti |
| 2007 |  Jussi Välimäki |  Jarkko Kalliolepo | Mitsubishi Lancer Evo IX | Raportti |
| 2008 |  Gaurav Gill |  Jagdev Singh | Mitsubishi Lancer Evo IX | Raportti |
| 2009 |  Cody Crocker |  Benjamin Atkinson | Subaru Impreza STi N14 | Raportti |
2010: Peruttiin huonon sään vuoksi
2011 – 2012: Ei järjestetty
| 2013 |  Rizal Sungkar |  Endrue Fasa | Mitsubishi Lancer Evo X | Raportti |
| 2014 |  Subhan Aksa |  Hade Mboi | Mitsubishi Lancer Evo X | Raportti |
| 2015 |  Subhan Aksa |  Hade Mboi | Mitsubishi Lancer Evo X | Raportti |
2016 – 2018: Ei järjestetty
| 2019 |  H. Rihan Variza |  Andi Rendy | Mazda 2 AP4 | Raportti |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Ingrid Goes West

| Ingrid Goes West |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Matt Spicer
Käsikirjoittaja:   David Branson Smith  Matt Spicer 
Tuottaja:   Jared Ian Goldman  Aubrey Plaza  Tim White  Trevor White  Adam Mirels  Robert Mirels 
Säveltäjä:  Nick Thorburn
Kuvaaja:  Bryce Fortner
Leikkaaja:  Jack Price
Lavastaja:  Susie Mancini
Pääosat:   Aubrey Plaza  Elizabeth Olsen  O’Shea Jackson Jr.  Wyatt Russell  Billy Magnussen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Star Thrower Entertainment  141 Entertainment  Mighty Engine 
Levittäjä:  Neon Hulu
Ensi-ilta:   2017-01-2020. tammikuuta 2017 (Sundance)  2017-08-1111. elokuuta 2017 (Yhdysvallat)  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ingrid Goes West on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musta komediaelokuva, jonka on ohjannut Matt Spicer. Sen päärooleissa esiintyvät Aubrey Plaza ja Elizabeth Olsen. Elokuva kertoo epävakaasta Ingridistä (Plaza), joka muuttaa Los Angelesiin tavatakseen Instagram-malli Taylor Sloanen (Olsen), johon hänellä on pakkomielle.
Ingrid Goes West sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla tammikuussa 2017. Tuotantoyhtiö Neon osti elokuvan levitysoikeudet Pohjois-Amerikassa, ja sen ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 11. elokuuta 2017.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aubrey Plaza  | … |  Ingrid Thorburn   |
|  Elizabeth Olsen  | … |  Taylor Sloane   |
|  O’Shea Jackson Jr.  | … |  Dan Pinto   |
|  Wyatt Russell  | … |  Ezra O’Keeffe   |
|  Billy Magnussen  | … |  Nicky Sloane   |
|  Pom Klementieff  | … |  Harley Chung   |
|  Hannah Utt  | … |  Nicole   |
|  Joseph Breen  | … |  Garth Lafayette   |
|  Angelica Amor  | … |  Cindy   |
|  Meredith Hagner  | … |  Charlotte   |
|  Charlie Wright  | … |  Chuck   |
|  Dennis Atlas  | … |  Buck   |
Aiheesta muualla

Ingrid Goes West Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Irja Koskinen

Irja Koskinen vuonna 1952.
Irja Elvira Koskinen (oik. Salin; 28. heinäkuuta 1911 Helsinki – 31. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen balettitanssija. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan tanssijana ja koreografina.
Koskinen oli Suomen Kansallisoopperan tanssija 1931–1957 ja ensitanssija vuodesta 1935. Hän perusti oman balettikoulun 1953.
Koskiselle myönnettiin vuonna 1948 Pro Finlandia -mitali.
Koskisen puoliso oli balettitanssija Klaus Salin. Heidän poikansa oli tanssija Timo Salin (1949–1969).
Koreografiat

Bolero, 1951
Pessi ja Illusia, 1952
Scaramouche, 1955
Elokuvat

Pessi ja Illusia, 1954, koreografia
Mitäs me taiteilijat, 1952, näyttelijä
Ryhmy ja Romppainen, 1941, näyttelijä (tanssisolisti)
Aktivistit, 1939, näyttelijä (masurkan tanssija)
Kaksi Vihtoria, 1939, näyttelijä (tanssisolistit)
Irja Lappalainen

Irja Lappalainen (aiemmin Irja Malmila, oik. Irja Malmila-Lappalainen, 23. syyskuuta 1919 Jyväskylä – 16. syyskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija, suomentaja ja lastenkirjallisuuden puolestapuhuja. Hänen ensimmäinen romaaninsa oli tyttökirja Hymyillään kun tavataan.
Lappalainen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1940 ja aloitti seuraavana vuonna kustannusvirkailijana Gummeruksella. Sitten hän työskenteli 1940-luvun lopulla Savo-lehden toimittajana, jona aikana hän aloitti kirjailijan uransa. Lappalainen palasi kustannusvirkailijan työhön vuonna 1950, tällä kertaa WSOY:lle. Myöhemmin hän siirtyi kaunokirjallisuudesta tietokirjallisuuden kirjoittajaksi. Hänen merkittävimpiä teoksiaan oli Suomalainen lasten- ja nuortenkirjallisuus vuodelta 1976. Hän toimi aktiivisesti lastenkirjajärjestöissä ja palkintoraadeissa. Lappalainen oli myös ahkera kirjallisuuden suomentaja, joka teki käännöksiä esimerkiksi Selma Lagerlöfin, Sonja Hedbergin ja Enid Blytonin kirjoista.
Teokset

Nimellä Irja Malmila:
Hymyillään kun tavataan koulunpenkiltä toimittajantuolille, Gummerus 1945
Iloinen kesä kertomus lapsille, Paletti 1949
Ulos aurinkoon ja elämään, Paletti 1948
Nimellä Irja Lappalainen:
Arja pyrähtää naapurimaassa, Paletti 1949
Askeleita Koivikkotiellä, Tammi 1962
Koivikkotie kahdeksan, Tammi 1961
Nuortenkirja Suomessa ennen ja nyt, toim., WSOY 1966
Näkemiin Koivikkotie, Tammi 1963
Sadun avara maailma sadut varhaiskasvatuksen tukena, Sinikka Ojanen, Irja Lappalainen, Marjatta Kurenniemi, Otava 1980
Suomalainen lasten- ja nuortenkirjallisuus, Weilin + Göös 1976
Suomalaisen kirjallisuuden historian peruskurssi, Irja Lappalainen, Eilo Rekunen, Markkinointi-instituutti 1975
Topeliuksen satuaarteet, suomeksi kertonut Irja Lappalainen, Otava 1990
Tuuli tuli kaupunkiin, Tammi 1964
Vippari-Villestä Kirkonkukkoon, Äänite ,1991
Äidin muistikirja, toim., 1990
Aiheesta muualla

Irja Lappalaisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ivar Aronsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aronsson vuoden 1956 aikoihin. |  Aronsson vuoden 1956 aikoihin. |  Aronsson vuoden 1956 aikoihin. |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | perämiehellinen nelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Gent 1955 | perämiehellinen nelonen |  |
|  Hopeaa | Gent 1955 | kahdeksikko |  |
Ivar Mauritz Aronsson (24. maaliskuuta 1928 Romelanda – 6. helmikuuta 2017 Kungälv) oli ruotsalainen soutaja ja olympiamitalisti.
Aronsson kuului Ruotsin perämiehellisessä nelosessa olympiahopeaa Melbournessa 1956 saavuttaneeseen miehistöön ja sijoittui samoissa kisoissa kahdeksikossa neljänneksi. Hän saavutti myös kaksi EM-hopeaa vuoden 1955 EM-kilpailuissa.
Aronsson kuoli Kungälvissä 88-vuotiaana 6. helmikuuta 2017.
Slovenia talviolympialaisissa 2014

Slovenia osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 66:n urheilijan voimin. Tähän määrään kuuluu myös Slovenian jääkiekkomaajoukkue.
Avajaisissa Slovenian lippua kantoi jääkiekkoilija Tomaž Razingar ja päättäjäisissä lumilautailija Žan Košir. Olympiajoukkueen kapteenina toimi entinen maastohiihtäjä Petra Majdič.
Mitalit > Kultaa

Tina Maze – alppihiihto, naisten syöksylasku
Tina Maze – alppihiihto, naisten suurpujottelu
Mitalit > Hopeaa

Peter Prevc – mäkihyppy, miesten normaalimäki
Žan Košir – lumilautailu, miesten paripujottelu
Mitalit > Pronssia

Vesna Fabjan – maastohiihto, naisten sprintti
Teja Gregorin – ampumahiihto, naisten 10 kilometrin takaa-ajo
Peter Prevc – mäkihyppy, miesten suurmäki
Žan Košir – lumilautailu, miesten parisuurpujottelu
Joukkue > Alppihiihto

Kansainvälinen hiihtoliitto julkaisi 30. joulukuuta 2013 listan, jossa oli määritelty urheilijamäärä lajeittain. Sloveniasta sai osallistua alppihiihtoon kymmenen urheilijaa. Slovenian alppihiihtojoukkueeseen kuuluivat mieslaskijat Klemen Kosi, Žan Kranjec, Rok Perko ja Mitja Valenčič sekä naislaskijat Maruša Ferk, Katarina Lavtar, Tina Maze sekä Ilka Štuhec.
Joukkue > Ampumahiihto

Joukkueen koko perustui kunkin valtion menestykseen ampumahiihdon MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013. Slovenian kiintiö kisoihin oli viisi mies- ja yksi naishiihtäjää.
Miesten joukkueeseen valittiin Klemen Bauer, Peter Dokl, Jakov Fak, Simon Kočevar ja Janez Marič. Joukkueen ainoa naishiihtäjä oli Teja Gregorin.
Joukkue > Freestylehiihto

Kansainvälinen hiihtoliitto julkaisi 30. joulukuuta 2013 listan, jossa oli määritelty urheilijamäärä lajeittain. Sloveniasta sai osallistua lumilautailuun yksitoista urheilijaa.  Joukkueen ainoa nimetty urheilija oli Filip Flisar.