stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antonietta Di Martino

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antonietta Di Martino |  Antonietta Di Martino |  Antonietta Di Martino |  |
Maa:   Italia
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | korkeushyppy |  |
|  Pronssia | Berliini 2009 | korkeushyppy |  |
|  Pronssia | Daegu 2011 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Istanbul 2012 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | korkeushyppy |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2007 | korkeushyppy |  |
Antonietta Di Martino (s. 1. kesäkuuta 1978 Cava de' Tirreni, Salernon maakunta, Italia) on italialainen korkeushyppääjä.
Di Martino voitti 2000 Italian mestaruuden korkeushypyssä. Seuraavana vuonna hän uusi maansa mestaruuden sekä hyppäsi Edmontonin MM-kisoissa kahdenneksitoista tuloksella 185. Kauden lopussa hän karsiutui Universiadeissa. Hän voitti 2003 Italian sisäratojen mestaruuden ja 2005 sijoittui viidenneksi Euroopan cupissa hypättyään 189.
Vuonna 2006 Di Martino voitti maansa sisäratojen mestaruuden ja oli Moskovan sisäratojen MM-kisoissa viides tuloksella 196. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Italian mestaruuden ja sijoittui Euroopan cupin ykkösliigassa kolmanneksi ja Göteborgin EM-kisoissa kymmenenneksi.
Antonietta di Martino juhlii hopeamitaliaan Osakassa 2007.
Vuonna 2007 hän voitti Italian sisäratojen mestaruuden ja EM-hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa. Samana vuonna hän voitti Italian mestaruuden ja MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa tuloksella 203. Hän oli toinen myös IAAF:n yleisurheilufinaalissa.
Di Martino karsiutui vuonna 2008 Valencian sisäratojen MM-kilpailuissa ja sijoittui kymmenenneksi Pekingin olympialaisissa. Vuonna 2009 hän voitti Italian sisäratamestaruuden. Kesäkaudella hän oli kolmas Euroopan joukkuemestaruuskilpailussa, neljäs Berliinin MM-kilpailuissa ja kolmas IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Berliinin MM-kisojen sijoitus parani myöhemmin pronssisijaan Anna Tšitšerovan dopinghylkäyksen jälkeen. Di Martino karsiutui loppukilpailusta Barcelonan EM-kilpailuissa 2010. Hän voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Pariisissa 2011 tuloksella 201. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 200. Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012 hän sai hopeaa tuloksella 195.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metrin juoksu: 2.24,21 (2001)
100 metrin aitajuoksu: 14,11 (2001)
Korkeushyppy: 203 (2007)
Pituushyppy: 560
Kuulantyöntö: 11,74
Keihäänheitto: 46,64 (2001)
Seitsenottelu: 5542 (2001)
Korkeushyppy: 204 (2011)
Viisiottelu: 3980 (2001)
Art goes Kapakka

Pyhä Rauha Art goes Kapakka -tapahtumassa vuonna 2014. Picture Heini Lehväslaiho
Knucklebone Oscar Art goes Kapakka -tapahtumassa vuonna 2010. Picture Heini Lehväslaiho
Art goes Kapakka on Mikko Leistin vuonna 1995 perustama Helsingissä vuosittain elokuussa järjestettävä kaupunkifestivaali, jonka ensimmäiset tuottajat olivat Pauliina Valpas, Laura Munsterhjelm ja Olli Hietalahti. Festivaali kestää 10 päivää ja sen kaikkiin ohjelmiin on ilmainen sisäänpääsy. Festivaalin tapahtumat järjestetään ravintoloissa, kahviloissa ja kapakoissa Helsingin keskustassa. Vuosittain festivaalilla on mukana yli 30 festivaaliravintolaa. Festivaalilla esitellään vuosittain yli 300 ohjelman kokonaisuus. Vuonna 2015 ravintoloita oli 34 ja tapahtumia 345. Ohjelma tarjoaa kotimaisten taiteilijoiden esityksiä. Mukana on musiikkia (jazzia, poppia, bluesia, rockia, funkia, kansanmusiikkia, folkia ja muutakin), teatteriesityksiä ja performansseja, tanssia, akrobatiaa, keskusteluita ja paljon näitä elementtejä keskenään sekoittavia esityksiä.
Art goes Kapakassa on esiintynyt alusta lähtien suomalaisen esittävän taiteen huippunimiä. Festivaalille on tärkeää myös uuden taiteen, tekemisen ja ilmiöiden esittely. Vuosittain sarjassa yhdistyvät monet eri genret ja yleisöt.
Art goes Kapakan tapahtumia

Art goes Kapakan on aloittanut perinteisesti Kuorojen kierros -tapahtuma jo vuodesta 1996. Kuorojen Kierroksella yli sadasta kuorosta ja lauluryhmästä (vuonna 2017 122 kuoroa) eli yli 2 260 laulajasta koostuva kuoro esiintyy yhteiskonsertissa. Yhteiskonsertti järjestetään perinteisesti Senaatintorilla. Esityksen jälkeen kuorot lähtevät kiertämään Art goes Kapakoita. Kierros alkaa kello 20.00 ja viimeinen esiintyminen on kello 22.30. Kuorojen kierros on yksi Suomen suurimmista kuorotapahtumista.
Konsertissa kuullaan tuttuja lauluja Finlandia-hymnistä Oman kullan silmiin, sekä vuosittain vaihtuvia uudempia lauluja.
Konsertin taiteellisena johtajana pitkään on toiminut musiikkineuvos Marjukka Riihimäki.
Konsertin jälkeen kuorot lähtevät kiertämään yli kolmessakymmenessä festivaali -ravintolassa ja julkisissa paikoissa, joissa esityksiä on kolmen tunnin ajan ja puolen tunnin välein.[1] Kuoroja pääkaupunkiseudun lisäksi on ollut muualta Suomesta sekä joitakin yksittäisiä vierailevia kuoroja muista maista.
Vuonna 2019 Kuorojen Kierrokseen osallistui 134 kuoroa ja lauluryhmää ja yhteensä ennätykselliset yli 2 500 laulajaa.[lähde? ]
Yhteiskonserttissa oli mukana Robottikuoro ja se oli yksi vuoden 2019 Taiteiden yön -päätapahtuma keräten Senaatintorille 25 000–30 000 katsojaa.[lähde? ]
Helsinki Hauskemmaksi -palkinto

Helsinki Hauskemmaksi on Art goes Kapakka -kaupunkifestivaalin tunnustuspalkinto, joka jaetaan vuosittain henkilölle tai yhteisölle, joka on riemastuttanut ja vilkastuttanut Helsingin kaupunki- ja kulttuurielämää. Palkinto luovutetaan vuosittain elokuussa Art goes Kapakan yhteydessä. Palkinnon luovuttavat Art goes Kapakan vastaava tuottaja ja festivaalin perustaja Mikko Leisti. Palkintoa on annettu vuodesta 2000.
Helsinki Hauskemmaksi -palkinto > Palkitut henkilöt

Vuoden 2000 palkitut: Måns “DJ Bunuel” Strömberg
Vuoden 2001 palkitut: Stiina Seppälä ja Eki Kallunki
Vuoden 2002 palkitut: Stuba Nikula
Vuoden 2003 palkitut: Sakke Järvenpää
Vuoden 2004 palkitut: Paula Salovaara, Elukka Eskelinen, Vesa Ristimäki, Era Lahti & Kari Pulkkinen, Marianne Kajantie, Christian Moustgaard
Vuoden 2005 palkitut: Tim Uskali ja Toni “Lil ‘Tony” Rantanen
Vuoden 2006 palkitut: Nuorisoasiainkeskus, Helsingin kaupunki
Vuoden 2007 palkitut: Dj Orkidea & Club Unity
Vuoden 2008 palkitut: Risto Juvonen
Vuoden 2009 palkitut: Helsinki Design Week, Kari Korkman
Vuoden 2010 palkitut: Ravintoloitsija Katri Hepolampi - ravintola Kosmos, Flow Festival, Dodo ry, Fullsteam Records and Agency sekä Helsingin kaupungin rakennusviraston katu- ja puisto-osasto
Vuoden 2011 palkitut: Elinkeinojohtaja Eero Holstila, Helsingin kaupunki Helsingin polkupyöräilijät ry (HePo) ja DJ/Promoottori Erkko Lehtinen
Vuoden 2012 palkitut: Baana – Jalankulun ja pyöräilyn väylä, Rakkautta & Anarkiaa – Helsinki International Film Festival sekä Tavastia-klubi, Pekka Görman ja Juhani Merimaa
Vuoden 2013 palkitut: Skidit Festarit -festivaali, HSL Reittiopas ja tuottaja Mikko Kaukonen / Maailma Kylässä -festivaali
Vuoden 2014 palkitut: Ravintoloitsija Jorma Railonkoski, Helsinki Cup ja We Love Helsinki – Timo Santala
Vuoden 2015 palkitut: Yhteismaa ry, ravintoloitsija Kim Heiniö ja Helsingin yliopisto
Vuoden 2016 palkitut: Helsingin kaupunkipyörät, palkinnon vastaanottivat HKL:n toimitusjohtaja Ville Lehmuskoski, HKL:n infra- ja kalustoyksikön johtaja Artturi Lähdetie ja HSL:n johtava liikkumisen ohjauksen asiantuntija Tarja Jääskeläinen
Vuoden 2017 palkitut: ylipormestari Jussi Pajunen
Vuoden 2018 palkitut: aikatutkija ja kaupunkiaktiivi Teemu Lehto ja Helsingin keskuspuisto
Vuoden 2019 palkitut: kaupunkikulttuurin moniottelija Kimmo Helistö ja Suomen sambakoulujen yhteinen Samba Carnaval
Aiheesta muualla

artgoeskapakka.fi
lisää Art goes Kapakan yli 20-vuotisesta historiasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Voit katsoa kierroksesta vuonna 2013 tehdyn videon
Asnières-en-Poitou

| Asnières-en-Poitou |
| --- | --- |
 Asnières-en-Poitoun kartta
 Asnières-en-Poitou
 Koordinaatit: 46°06′15″N, 00°11′49″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Deux-Sèvres
Arrondissementti:  Niort
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,1 km²
Väkiluku (2016):  202
 – Väestötiheys:  10,60 as./km²
Postinumero:  79170
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asnières-en-Poitou on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin kaakkoispuolella. Kunnan pinta-ala on 19,1 neliökilometriä ja siellä on arviolta 202 asukasta (vuonna 2016).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asnières-en-Poitou Wikimedia Commonsissa
Aso-jinja

Aso-jinja (jap. 阿蘇神社) on Japanin Kumamoton prefektuurin Asossa sijaitseva šintolainen pyhäkkö. Ensimmäisen paikalle rakennetun pyhäkön uskotaan olevan perustettu vuonna 281, mikä tekee Aso-jinjasta yhden Japanin vanhimmista pyhätöistä. Vuonna 2016 pyhäkön historiallinen rōmon-portti ja haiden eli rukoushalli tuhoutuivat täysin huhtikuun 16. päivän Kumamoton maanjäristyksessä.
Pyhäkön haiden eli rukoushalli.
Pyhäkön rōmon eli torniportti.
Pyhäkön sisäpihan puutarhaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aso-jinja Wikimedia Commonsissa
Asnières-sur-Saône

| Asnières-sur-Saône |
| --- | --- |

 Asnières-sur-Saône
 Koordinaatit: 46°23′N, 04°53′E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Bourg-en-Bresse
Kantoni:  Bâgé-le-Châtel
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Jean-Marc Willems
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,7 km²
Väkiluku (2021):  77
 – Väestötiheys:  16 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Asnières-sur-Saône on Ranskan kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Saône-joen varrella. Kunnassa oli 77 asukasta vuonna 2021. Asnières-sur-Saônen pinta-ala on 4,7 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Asnières-sur-Saône Wikimedia Commonsissa
Annica Bresky

| Annica Bresky> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1975 (ikä 49)
Kansalaisuus:   Ruotsi
Muut tiedot
Yritys:  Stora Enso
Asema:  toimitusjohtaja (2019–2023)
Hallitusjäsenyydet:  Ørsted
Tutkinnot:  diplomi-insinööri (Uppsalan yliopisto, 2001) Executive MBA
Annica Evangelia Bresky (s. 2. heinäkuuta 1975) on ruotsalainen yritysjohtaja, joka toimi suomalais-ruotsalaisen metsäteollisuusyhtiö Stora Enson toimitusjohtajana vuosina 2019–2023. Hän oli ensimmäinen nainen, joka valittiin suuren Helsingin pörssiin listatun yhtiön toimitusjohtajaksi.
Työura ja koulutus

Koulutukseltaan Bresky on vesi- ja ympäristötekniikan diplomi-insinööri Uppsalan yliopistosta, jonka lisäksi hän on suorittanut Executive MBA -tutkinnon. Bresky on tanskalaisen energiayhtiö Ørstedin hallituksen jäsen. Vuosina 2019–2023 hän kuului ruotsalaisen valaisinyhtiö Fagerhultin hallitukseen.
Bresky työskenteli Stora Ensolla ensimmäisen kerran vuosina 2001–2010, jolloin hän toimi yhtiön Kvarnsvedenin tehtaalla tuotannon esimiestehtävissä. Sen jälkeen hän oli ruotsalaisen metsäteollisuusyhtiö Holmenin omistaman Iggesund Paperboardin toimitusjohtajana vuosina 2013–2017 sekä Stora Enson kuluttajapakkauksista vastanneen Consumer Board -divisioonan johtajana ja johtoryhmän jäsenenä vuosina 2017–2019.
Bresky aloitti Stora Enson toimitusjohtajana joulukuussa 2019. Vuonna 2021 Talouselämä-lehti valitsi hänet 3. sijalle lehden Päättäjänaiset 2021 -listalle, joka listaa Suomen yritysmaailman sata vaikutusvaltaisinta naista joka vuosi.
Bresky jätti Stora Enson toimitusjohtajan tehtävät syyskuussa 2023. Syyksi arveltiin sitä, että yhtiön liiketuloksen oli ilmoitettu laskeneen vuoden 2023 toisella neljänneksellä 93 prosenttia edellisvuodesta.
Yksityiselämä

Bresky asuu Tukholmassa. Hänen perheeseensä kuuluu aviomies ja poika. Breskyn isä on kreikkalainen ja äiti ruotsalainen. Hän asui Kreikan Thessalonikissa 16-vuotiaaksi saakka ennen perheen muuttoa Ruotsiin.
Annibale Carracci

Pako Egyptiin, Annibale Carraccin maalaus vuodelta 1603.
Annibale Carracci (3. marraskuuta 1560 Bologna – 15. heinäkuuta 1609 Rooma) oli italialainen varhaisbarokkia edustanut taidemaalari, etsaaja ja kaivertaja. Hän opiskeli synnyinkaupungissaan Bolognassa, jonne perusti yhdessä serkkunsa Ludovicon ja veljensä Agostino Carraccin kanssa vuonna 1582 Accademia degli Incamminati -taidekoulun. Carraccin serkuksia kiitetään manierismiin lipsumassa olleen italialaisen taiteen elvyttämisestä uuteen kukoistukseen.
Hänet on haudattu Rooman Pantheoniin.
Tuntemattoman taiteilijan 1800-luvulla tekemä kopio Carraccin maalauksesta Tobias parantaa sokean isänsä oli aikoinaan Eremitaašin taidemuseossa, josta Josif Stalin nappasi sen syksyllä 1940 mukaansa tuliaisiksi mennessään neuvottelemaan Euroopan jaosta Adolf Hitlerin kanssa. Sodan päättymisen häämöttäessä Martin Bormann antoi taulukopion Saksan merivoimien upseerille. Tämä taas myi sen 1955 eteläsaksalaiselle taidekauppiaalle, joka kuitenkin piilotti sen. Perikunta löysi maalauksen ja restauroitutti sen Stuttgartin valtiollisessa taideakatemiassa. Vuonna 2008 sen osti itävaltalainen keräilijä, joka on pannut sen myyntiin.
Teokset aikajärjestyksessä

Assunzione (n. 1590) - öljyvärityö kankaalle, 130 x 97 cm, Museo del Prado, Madrid
Battesimo di Cristo (1584) - öljyvärityö kankaalle, San Gregorio, Bologna
Mangiafagioli (1580–1590) - öljyvärityö kankaalle, 57 x 68 cm, Galleria Colonna, Rooma
Bottega del macellaio (1580-luku) - öljyvärityö kankaalle, 185 x 266 cm, Christ Church Picture Gallery, Oxford
Crocifissione e santi (1583) - öljyvärityö kankaalle, 305 x 210 cm, Santa Maria della Carità, Bologna
La pesca (ennen v. 1595) - öljyvärityö kankaalle, 136 x 253 cm, Louvre, Pariisi
La caccia (ennen v. 1595) - öljyvärityö kankaalle, 136 x 253 cm, Louvre, Pariisi
Testa d'uomo sorridente (o il buffone) (1583) - öljyvärityö paperille, Galleria Borghese, Rooma
Madonna col Bambino in trono e i santi Francesco, Matteo e Giovanni Battista (1588) - öljyvärityö kankaalle, 384 x 255 cm, Gemäldegalerie, Dresden
Matrimonio mistico di santa Caterina (1585–1587) - öljyvärityö kankaalle, Museo Nazionale di Capodimonte, Napoli
Venere, Adone e Cupido (n. 1595) - öljyvärityö kankaalle, 212 x 268 cm, Museo del Prado, Madrid
Paesaggio fluviale (n. 1599) - öljyvärityö kankaalle,  National Gallery of Art, Washington  (Arkistoitu – Internet Archive)
Venere e Adone (n. 1595) - öljyvärityö kankaalle, 217 x 246 cm, Kunsthistorisches Museum, Wien
Venere e Satiro con due amorini (n. 1588) - öljyvärityö kankaalle, 112 x142 cm, Uffizi, Firenze
La Vergine appare a san Luca e santa Caterina (1592) - öljyvärityö kankaalle, 401 x 226 cm, Louvre, Pariisi
Freskoja (1597–1605), Palazzo Farnese, Rooma
Incoronazione della Vergine (1600–1601) - öljyvärityö kankaalle, 245 x 155 cm, Santa Maria del Popolo, Rooma
Paesaggio con la fuga in Egitto (1603) - öljyvärityö kankaalle, 122 x 230 cm, Galleria Doria Pamphilj, Rooma
Ercole al bivio (n. 1596) - öljyvärityö kankaalle, 167 x 273 cm, Museo Nazionale di Capodimonte, Napoli
Pietà (1599–1600) - öljyvärityö kankaalle, 156 x 149 cm, Museo Nazionale di Capodimonte, Napoli
Domine, quo vadis? (1601–1602) - öljyvärityö paneelille, 77,4 x 56,3 cm, National Gallery, Lontoo
Riposo durante la fuga in Egitto (n. 1600) - öljyvärityö kankaalle, halkaisija 82,5 cm, Eremitaaši, Pietari
Autoritratto di profilo (1590-luku) - öljyvärityö kankaalle, Uffizi, Firenze
Autoritratto sul cavalletto - öljyvärityö puulle, 42 x 30 cm, Eremitaaši, Pietari
Martirio di santo Stefano (1603–1604) - öljyvärityö kankaalle, 51 x 68 cm, Louvre, Pariisi
Trittico della Deposizione (1604–1605) - öljyvärityö kuparille ja paneelille, 37 x 24 cm (keskuspaneeli), 37 x 12 cm (sivupaneelit), Galleria Nazionale d'Arte Antica, Rooma
Pie donne al sepolcro  öljyvärityö kankaalle, Eremitaaši, Pietari
Atlante  Sanguine, Louvre, Pariisi
Piirroksia (näyttely, National Gallery of Art)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arthur Legat

| Arthur Legat |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. marraskuuta 1898
Kuollut: 23. helmikuuta 1960 (61 vuotta)
Kansalaisuus:   Belgia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952–1953
Talli(t):  Veritas (yksityisesti)
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1952
Viimeinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1953
Arthur Legat (s. 1. marraskuuta 1898 – 23. helmikuuta 1960) oli belgialainen kilpa-autoilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kaudella 1953 osallistumalla yhteen kilpailuun, Belgian Grand Prix'hin. Kyseisen kilpailun lisäksi Legat osallistui kauden 1952 Belgian Grand Prix'hin, mutta kilpailu luokitellaan useasti Formula 2 -sarjan osakilpailuksi, koska tuolloin ajettiin Formula 2 -autoilla. Legat ei saavuttanut F1-urallaan yhtään MM-pistettä.
Legat voitti Grand Prix des Frontières -kilpailun Chimayssa vuosina 1931 ja 1932 Bugattilla. Kilpa-ajajan uransa lisäksi Legat johti yritystä, joka keskittyi tie- ja hinauspalveluihin.
Formula 1 ja Formula 2 -tulokset

| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Veritas | SWI  | INDY  | BEL 13 | FRA  | GBR  | GER  | DUT  | ITA  |  | - | 0 |
| 1953 | Veritas | ARG  | INDY  | DUT  | BEL Kesk. | FRA  | GBR  | GER  | SWI  | ITA  | - | 0 |
An Evening with Friends at Huvila

| An Evening with Friends at Huvila Amorphis |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : Huvila-teltta, Helsingin juhlaviikot, 27. elokuuta 2016
 Julkaistu: 24. helmikuuta 2017
 Kesto: 53.00
 Levymerkki: Nuclear Blast
Amorphiksen muut julkaisut
| Tales from Lake Bodom 2015 | An Evening with Friends at Huvila 2017 | Queen of Time 2018 |
An Evening with Friends at Huvila on vuonna 2017 ilmestynyt Amorphiksen livealbumi. Se sisältää 27. elokuuta 2016 Helsingin juhlaviikoilla Huvila-teltassa soitetun konsertin ensimmäisen osan.
Albumin neljä ensimmäistä kappaletta ovat akustisia sovituksia. Vierailijoinaan yhtyeellä on Sakari Kukko (saksofoni, huilu), Pekko Käppi (jouhikko) ja Anneke van Giersbergen (laulu). Albumi on julkaistu digitaalisena sekä Under the Red Cloud -albumin kiertuepainoksen bonuslevynä.
Konsertin toisessa osassa yhtye soitti kokonaisuudessaan vuoden 2015 Under the Red Cloud -albumin. Koko konsertti on julkaistu 360 asteen videona yhtyeen YouTube-kanavalla.
Kappaleet

Enigma – 5.34
Far from the Sun – 5.01
Silent Waters – 5.53
My Kantele – 5.09
Silver Bride – 4.56
Sampo – 6.54
Alone – 6.57
The Wanderer – 4.54
Her Alone – 7.46
Kokoonpano

Niclas Etelävuori – bassokitara
Esa Holopainen – soolokitara
Tomi Joutsen – laulu
Santeri Kallio – kosketinsoittimet
Tomi Koivusaari – rytmikitara
Jan Rechberger – rummut
sekä
Anneke van Giersbergen – laulu (kappaleessa ”Her Alone”)
Sakari Kukko – saksofoni, huilu
Pekko Käppi – jouhikko
Aiheesta muualla

An Evening with Friends -konsertti Amorphiksen YouTube-kanavalla: osa 1, osa 2
An Evening with Friends at Huvila Discogsissa. (englanniksi)
Albumi An Evening with Friends at Huvila Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Arvid Nyberg

Arvid Nyberg (19. toukokuuta 1928 – 18. tammikuuta 2022) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko.
Elämä ja ura

Nyberg syntyi 19. toukokuuta 1928. Hän toimi Hedmarkin edustajana Norjan parlamenttiin kaudella 1973–1977, 1977–1981 ja 1981–1985. Kaiken kaikkiaan hän tapasi 92 päivää eduskunnan istunnon aikana. Paikallisella tasolla Nyberg oli Trysilin pormestari vuosina 1972−1999. Tuolloin hän oli pisimpään toiminut pormestari Norjassa. Sittemmin hänet ohitti Henning Myrvang, joka oli Sør-Odalin pormestari vuosina 1975–2007. Nyberg kuoli 18. tammikuuta 2022 93-vuotiaana.
Käännös suomeksi
Arkinen laulu

Arkinen laulu on Aimo Jaaran sooloalbumi vuodelta 1976. Yhtä Kari Kuuvan kappaletta lukuun ottamatta se koostuu Pertti Reposen ja Jukka Virtasen suomeksi tekstittämistä, alun perin englanninkielisistä käännöskappaleista. Niiden tekijöitä ovat muun muassa The Beatles, Bob Dylan, Paul Simon ja Barry Manilow.
Albumin sovittajina toimivat Veikko Samuli (raidat A2, A3, A5, B1–B5), Kassu Halonen (raita A4) ja Jaakko Salo (raidat A1, A6, B6), joka toimi myös albumin tuottajana. Raidalla B2 tenorisaksofonia soittaa Juhani Aaltonen ja raidalla A4 pasuunaa Mircea Stan.
Kappaleet > A-puoli

Äidin ihmekauha – 3.55 (The Wonderful Soupstone, säv. Shel Silverstein, san. Jukka Virtanen, sov. Jaakko Salo)
Kuunnelkaa, paras hän on – 4.00 (She's A Star, säv. Barry Manilow, E. Anderson, san. Jukka Virtanen, sov. Veikko Samuli)
Toisinaan – 2.53 (Now And Then, säv. G. Osborne, R. Cerr, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Sä mulle hyvää teet – 3.43 (I Wanna Be Your Man, säv. Lennon–McCartney, san. Pertti Reponen, sov. Kassu Halonen)
Sano missä väärin tein – 3.00 (Did I Hear You Say Goodbye, säv. 35, san. St. Clair, Levy, sov. Pertti Reponen)
Missä nään sun tanssivan – 3.02 (säv. ja san. Kari Kuuva, sov. Jaakko Salo)
Kappaleet > B-puoli

Arkinen laulu – 3.03 (Simple Man, säv. Graham Nash, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Ei muuttaa meitä vuodet voi – 3.16 (Still Crazy After All These Years, säv. Paul Simon, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Tuhat tapaa päästä eroon – 3.30 (Fifty Ways To Leave Your Lover, säv. Paul Simon, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Palaa luokseni Maria – 3.36 (Maria You Were the Only One, säv. Story, Gordy, Brown, Glower, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Aitaa nyt kaatuu – 3.55 (I Want to Be Somebody's Baby, säv. Barry Manilow, E. Anderson, san. Pertti Reponen, sov. Veikko Samuli)
Olen jäänyt oven taa – 3.46 (Knockin’ on Heaven’s Door, säv. Bob Dylan, san. Pertti Reponen, sov. Jaakko Salo)
Art of Noise

Art of Noise esiintymässä Liverpoolissa vuonna 2017 ensimmäistä kertaa noin 17 vuoteen.
Art of Noise oli avantgardistinen vuonna 1983 perustettu synthpop-yhtye. Sen muodostivat tuottaja Trevor Horn, musiikkitoimittaja Paul Morley ja sessiomuusikot Anne Dudley, J. J. Jeczalik ja Gary Langan. Yhtyeen useimmiten instrumentaalikappaleet olivat outoja, usein melodisia äänikollaaseja, jotka perustuivat digitaaliseen sampleri-tekniikkaan. Yhtye otti nimensä Luigi Russolon manifestista Hälyjen taide.
Art of Noisen menestynein single on yhdessä Tom Jonesin kanssa vuonna 1988 julkaistu Prince-cover ”Kiss”.
Kokoonpano

| --- | --- |
1983–1985:  Anne Dudley  J. J. Jeczalik  Gary Langan  Trevor Horn  Paul Morley
1985–1987:  Anne Dudley  J.J. Jeczalik  Gary Langan
1987–1990:  Anne Dudley  J.J. Jeczalik
1998–2000:  Anne Dudley  Trevor Horn  Paul Morley  Lol Creme
Tuotanto > Singlet

”Beat Box” (1983)
”Moments In Love” (1983) and (1985)
”Close (to the Edit)” (1984)
”Legs” (1985)
”Paranoimia” featuring Max Headroom (1986)
”Peter Gunn” featuring Duane Eddy (1986) — Grammy Award winner in 1987
”Legacy” (1986)
”Dragnet” (1987)
”Kiss” (1988)
”Yebo!” featuring Mahlathini and Mahotella Queens (1989)
”Art of Love”
”Shades of Paranoimia”
”Dreaming In Colour” (1998)
”Metaforce” featuring Rakim (1999)
Tuotanto > Albumit

Into Battle With The Art of Noise mini-album (1983)
Who’s Afraid Of The Art Of Noise? (1984)
In Visible Silence (1986)
In No Sense? Nonsense! (1987)
Below the Waste (1989)
The Seduction of Claude Debussy (1999)
Tuotanto > Kokoelmat ja remix-albumit

Daft (1984)
Re-works of Art of Noise (1987)
The Best of the Art of Noise (1988)
The Ambient Collection (1990)
The FON Mixes (1991)
The Best of the Art of Noise (vuoden 1992 uudelleenjulkaisu, erilainen kappalelistaus)
The Drum and Bass Collection (1996)
Belief System / Bashful / An Extra Pulse Of Beauty (1999)
Reduction (2000)
The Abduction of the Art of Noise (2003)
Reconstructed (2004)
And What Have You Done With My Body, God? neljän CD:n boksi (2006)
Influence: Hits, Singles, Moments, Treasures... (2010)
At The End of a Century (2015)
Aiheesta muualla

Art of Noise Myspacessa (englanniksi)
Art of Noise Internet Movie Databasessa. (englanniksi)