stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
LP Viesti Salo
Joukkue 2023–2024

| Numero | Nimi | Syntymäaika | Pelipaikka | Kotimaa / kasvattajaseura | Liigaottelut | Liigapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Assi Vainikka | 22.4.1995 | keskipelaaja |  Espoo Lentis | 70 | 80 |
| 2 | Ella Kuosmanen | 29.3.2004 | keskupelaaja |  Kontiolahden Isku | 0 | 0 |
| 3 | Emmi Mäki-Kojola | 25.10.2004 | keskipelaaja |  Vaasan Kiisto | 37 | 25 |
| 5 | Anna Syrjälä | 20.9.1999 | libero |  Liedon Parma | 93 | 0 |
| 6 | Netta Laaksonen | 2.3.2001 | libero |  Maskun Kataja | 168 | 60 |
| 8 | Arita Ternava | 15.6.2002 | hakkuri |  Littoisten Työväen Urheilijat | 98 | 595 |
| 9 | Saimi Heikkinen | 2.11.2003 | yleispelaaja |  Sibbo Vargarna | 60 | 167 |
| 10 | Kristina Yordanova | 24.3.2002 | yleispelaaja |  | 0 | 0 |
| 12 | Daria Butkevych | 5.9.1996 | hakkuri |  | 32 | 580 |
| 14 | Clemence Garcia | 20.1.1997 | keskipelaaja |  | 0 | 0 |
| 16 | Irina Mäkinen | 16.2.2005 | passari |  Salon Viesti | 45 | 27 |
| 17 | Iida Mikkonen | 24.4.2007 | passari |  Someron Pallo | 4 | 0 |
| 19 | Iina-Reeta Kaikkonen | 14.2.2006 | yleispelaaja |  Haukiputaan Heitto | 46 | 211 |
| 20 | Nea Luntamo | 3.7.1999 | Passari |  Raision Loimu | 125 | 300 |
Päävalmentaja, urheilutoimenjohtaja: Tomi Lemminkäinen
Apuvalmentaja: Teemu Mäkikyrö
Fysiikkavalmentaja: Janne Harju
Huoltajat: Mika Korhonen, Ville Sipari
Tilastot: Petri Virtanen
Ottelumäärät ja pisteet ennen kauden 2023-2024 alkua
Joukkue 2022–2023

| Numero | Nimi | Syntymäaika | Pelipaikka | Kotimaa / kasvattajaseura | Liigaottelut | Liigapisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 | Julia Junila | 17.10.2001 | passari |  Vaasan Kiisto | 0 | 0 |
| 3 | Emmi Mäki-Kojola | 25.10.2004 | keskipelaaja |  Vaasan Kiisto | 32 | 21 |
| 4 | Jenni Jantunen | 4.2.2001 | yleispelaaja |  Euran Raiku | 145 | 626 |
| 5 | Anna Syrjälä | 20.9.1999 | libero |  Liedon Parma | 66 | 0 |
| 6 | Netta Laaksonen | 2.3.2001 | libero |  Maskun Kataja | 140 | 60 |
| 7 | Saana Lindgren | 29.1.2000 | hakkuri |  Loimaan Jankko | 160 | 1443 |
| 8 | Arita Ternava | 15.6.2002 | hakkuri |  Littoisten Työväen Urheilijat | 68 | 263 |
| 9 | Saimi Heikkinen | 2.11.2003 | yleispelaaja |  Sibbo Vargarna | 37 | 153 |
| 10 | Anna Johtela | 26.8.2006 | yleispelaaja |  Maskun Kataja | 3 | 2 |
| 12 | Saana Virtanen | 14.8.2003 | passari |  Salon Viesti | 71 | 53 |
| 13 | Kseniia Puhach | 22.5.1998 | keskipelaaja |  ? | 0 | 0 |
| 14 | Nea Haatainen | 28.9.2000 | keskipelaaja |  Savonlinnan Ajo | 139 | 537 |
| 15 | Dagmar Boom | 1.5.2000 | yleispelaaja |  ? | 0 | 0 |
| 16 | Irina Mäkinen | 16.2.2005 | passari |  Salon Viesti | 14 | 2 |
| 19 | Iina-Reeta Kaikkonen | 14.2.2006 | yleispelaaja |  Haukiputaan Heitto | 17 | 95 |
Päävalmentaja, urheilutoimenjohtaja: Tomi Lemminkäinen
Apuvalmentaja: Janne Harju
Fysiikkavalmentaja: Ville Salmi
Tilastot: Petri Virtanen
Ottelumäärät ja pisteet ennen kauden 2022-2023 alkua
Joukkue 2021–2022

| Numero | Nimi | Syntymäaika | Pelipaikka | Kotimaa / kasvattajaseura | Liigaottelut | Liigapisteet | Eurocupottelut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Viktorija Tutšašvili | 29.3.1981 | passari |  VC ISTU Kiev | 237 | 557 | 68 |
| 2 | Jessica Kosonen | 9.3.1997 | yleispelaaja |  Ylöjärven Ryhti | 227 | 2342 | ? |
| 3 | Emmi Mäki-Kojola | 25.10.2004 | keskipelaaja |  Vaasan Kiisto | 8 | 19 | 0 |
| 4 | Jenni Jantunen | 4.2.2001 | yleispelaaja |  Euran Raiku | 134 | 583 | 0 |
| 5 | Anna Syrjälä | 20.9.1999 | libero |  Liedon Parma | 57 | 0 | 0 |
| 6 | Netta Laaksonen | 02.03.2001 | libero |  Maskun Kataja | 129 | 60 | 8 |
| 7 | Anna Czakan | 19.7.1996 | keskipelaaja |  Salon Viesti | 213 | 1808 | 20 |
| 8 | Arita Ternava | 15.6.2002 | hakkuri |  Littoisten Työväen Urheilijat | 57 | 229 | 6 |
| 9 | Iina Andrikopoulou | 25.5.1998 | hakkuri |  Nakkilan Paterit | 121 | 1714 | 0 |
| 11 | Kaisa Nyman | 23.8.1983 | keskipelaaja |  Vammalan Kisa | 474 | 4616 | ? |
| 12 | Saana Virtanen | 14.8.2003 | passari |  Salon Viesti | 63 | 49 | 0 |
| 14 | Elena Betševa | 30.5.1998 | yleispelaaja |  ? | 31 | 354 | 0 |
| 14 | Nea Haatainen | 28.9.2000 | keskipelaaja |  Savonlinnan Ajo | 138 | 537 | 14 |
| 15 | Linnea Kuusela | 20.8.2002 | yleispelaaja |  Ylöjärven Ryhti | 73 | 251 | 0 |

Päävalmentaja, urheilutoimenjohtaja: Tomi Lemminkäinen
Apuvalmentaja: Janne Harju
Fysiikkavalmentaja: Ville Salmi
Tilastot: Petri Virtanen
Huolto: Auno Lindh
Hieroja: Oksana Lemminkäinen
Ottelumäärät ja pisteet runkosarjan 2021-2022 jälkeen, Eurocupin ottelumäärät ennen kautta
Historiaa Mestarien liigassa

LP Viesti oli ensimmäinen suomalainen ja pohjoismainen lentopallojoukkue, joka osallistui maailman arvostetuimpaan seurajoukkueiden kilpailuun, Mestarien liigaan kaudella 2014-2015.
LP Viesti osallistui Mestarien liigaan nimellä LP Salo seuran kotikaupungin mukaan. Vastustajina olivat italialainen Busto Arsizio, venäläinen Moskovan Dinamo ja saksalainen Dresdner VC. LP Salo ei voittanut yhtään ottelua. Joukkue saavutti lopulta kaksi sarjapistettä ja kaikkiaan seitsemän erävoittoa lohkossa C.
LP Salon jatkopaikka CEV Cupiin oli todella lähellä, sillä joukkueella oli lohkovaiheen päätösottelussa kaksikin ottelupalloa italialaista Busto Arsiziota vastaan. Lopulta vieraat voittivat ja jatkopelit Eurokentillä jäivät haaveeksi salolaisjoukkueelta niukimmalla mahdollisella tavalla.
Kauden 2017-2018 Mestarien liigassa LP Viesti putosi 2. kierroksella bulgarialaiselle VC Maritza Plovdiville (1-3, 3-1, lisäerä 12-15).
Toisen kerran LP Viesti nähtiin Mestarien liigan lohkovaiheessa kaudella 2019-2020, kun se sai suoraan rankingilla paikan lohkovaiheessa. Se kohtasi kahdesti puolalaisen Budowlani Lodzin ja istanbulilaiaset Eczacibasin ja Fenerbahcen. LP Viestin saaliiksi jäi kuudessa ottelussa yksi erävoitto.
Kolmannella Mestarien liigan kaudella 2021-2022 seura teki kotimaista lajihistoriaa voittamalla ensimmäisenä suomalaisena naisjoukkueena ottelun. Tiliksi muodostui 1-5, kun ASPTT Mulhouse voitto jäi ainoaksi. Lohkosijoitus oli neljäs VakifBank Istanbulin, Vero Volley Monzan ja ASPTT Mulhousen jälkeen.
LP Viestin (Salon Viestin) Kuukauden pelaajat Mestaruusliigassa

Marraskuu 2003 – Natalia Kandratsjeva
Helmikuu 2004 – Natalia Kandratsjeva
Marraskuu 2005 – Elena Vorobjeva
Marraskuu 2006 – Annukka Talvitie
Helmikuu 2007 – Oksana Pasternak
Lokakuu 2008 – Riikka Arminen
Marraskuu 2008 – Oksana Pasternak
Huhtikuu 2009 – Riikka Arminen
Helmikuu 2010 – Hillaelina Hämäläinen
Maaliskuu 2010 – Virginie De Carne
Lokakuu 2010 – Hillaelina Hämäläinen
Marraskuu 2010 – Virginie De Carne
Helmikuu 2011 – Riikka Arminen
Marraskuu 2011 – Dubravka Stojanovic
Tammikuu 2012 – Tatsiana Lapukhina
Tammikuu 2013 – Anna Lashch
Helmikuu 2013 – Dubravka Stojanovic
Marraskuu 2013 – Kaisa Jokinen
Joulukuu 2013 – Anu Ennok
Tammikuu 2014 – Noora Kosonen
Helmikuu 2014 – Viktorija Polištšuk
Maaliskuu 2014 – Dubravka Rakic
Lokakuu 2014 – Viktorija Tutšašvili
Marraskuu 2014 – Kaisa Jokinen
Tammikuu 2015 – Lena Lymareva
Helmikuu 2015 – Viktorija Tutšašvili
Maaliskuu 2015 – Laura Pihlajamäki
Marraskuu 2015 – Dubravka Rakic
Helmikuu 2016 – Kaisa Jokinen
Tammikuu 2017 - Hillaelina Mäntylä
Huhtikuu 2017 – Viktorija Tutšašvili
Tammikuu 2018 - Anna Czakan
Maaliskuu 2018 - Noora Kosonen
Maaliskuu 2019 - Kertu Laak
Lokakuu 2020 - Anna Czakan
Helmikuu 2021 - Anniek Siebring
Lokakuu 2021 - Iina Andrikopoulou
Marraskuu 2021 - Viktorija Tutšašvili
Helmikuu 2022 - Iina Andrikopoulou
Marraskuu 2022  - Saana Lindgren
Tammikuu 2023 - Saana Lindgren
Lokakuu 2024 - Pamela Owino
Eurocupeissa

Kaikkiaan 94 pelaajaa on pukenut LP Viestin/LP Salon/Salon Viestin peliasun ylleen Euroopan Cupin otteluissa vuodesta 2002 lähtien. Kaikkiaan LP Viesti on pelannut 73 Eurocupin ottelua
LP Viesti, Eurocupin ottelumäärät 2002 - 2022
(Päivitetty 30.11.2022)
46 Hillaelina Hämäläinen	

36 Sini Häkkinen	 
	
35 Noora Kosonen	 	

32 Kaisa Nyman	

31 Dubravka Rakic	

29 Viktorija Tutšašvili	

25 Anna Czakan	

20 Riikka Arminen, Olga Niemi	

18 Anu Ennok 	

16 Hanna-Mari Arminen, Mona Kärkkäinen, Lena Kozyriatska, Roosa Koskelo, Netta Laaksonen	 		

15 Noora Mäki

14 Virginie De Carne, Jenni-Maari Rajala, Vappu Ritala,  	

12 Tatsiana Lapukhina, Michaela Madsen, Mira Hämäläinen, Ronja Heikkiniemi 	

11 Natalia Kandratsjeva, Iida Murto, Saana Lindgren, Arita Ternava 	

10 Lena Lymareva-Flink, Anna Lasch, Elina Käsnänen, Tuuli Kukkonen, Pilvi Kettunen, Nea Haatainen	

9 Sara Kojo, Johanna Aaltonen,   

8 Oksana Pasternak, Marjaana Sorokin, Pauliina Vilponen, Ella Eloranta, Veda Mansikkaviita, Lotta Piesanen, Jenni Jantunen, Anna Syrjälä	 

6 Melita Kervinen, Essi Nirhamo, Iida Paananen, Essi Helminen, Laura Pihlajamäki, Venla Hyttinen, Taru Alho, Nadezhda Gokhshtein, Kertu Laak, Katarina Pilepic, Nette Peit, Inka Mehtola, Jessica Kosonen,  Iina Andrikopoulou, Saana Virtanen, Elena Becheva,	  

5 Aino Linnamaa, Eveliina Rautiainen, Linnea Kuusela, Emmi Mäki-Kojola, Irina Mäkinen 	 

4 Martina Konecna, Laura Iltanen, Pia Kinnunen, Sari Tauriainen, Outi Immonen, Vera Klimovich, Roosa Heikkiniemi, Milja Piesanen  

3 Jenni Hiltunen, Svetlana Krivoulko, Elena Sozina, Terhi-Maria Mäkikyrö, Tuuli Anttila, Päivi Paulsen, Laura Tuominen, Suvi Tuomaala, Mirka Toppari, Riikka Mäki, Iida Eskonmaa, Kayla Haneline, Anna Johtela    

2 Tatsiana Mysliuchyk, Elizabeth Cordonier, Tassia De Oliveira, Pia Kinnunen, Titta Oksala, Heidi Sjöholm, Eeva Puukka,  Lena Prokopenko, Krystsina Yagubova, Ada Vikstedt, Julia Junila, Kseniia Puhach, Dagmar Boom, Iina-Reeta Kaikkonen

1 Anni Koivuniemi, Saimi Heikkinen
Saavutukset

Suomen mestaruus kausilla 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2011–2012 , 2012–2013 2013-2014, 2014-2015, 2016-2017, 2018-2019, 2020-2021
Pisin voittoputki Suomessa kaikki palloilulajit huomioiden (2009–2012) 114 voittoa
Viisi kertaa SM-hopeaa (2001, 2003, 2006, 2007, 2016) ja kerran pronssia (2008)
SM-mitaleilla viitenätoista kautena perättäin 2006-
Final Six -turnauksen voitto 2011
Kymmenen Suomen Cupin mestaruutta (2002, 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2015, 2016) ja viisi hopeaa (2001, 2005, 2006, 2012, 2013). 13 kertaa peräkkäin finaalissa 2004-
Mestaruusliigan runkosarjan voitto kahdeksan kertaa perättäin (2009-2016) ja 2018 sekä 2019
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
| n k Naisten lentopallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1957: Eiran Riento  1958: Helsingin Ponnistus  1959: Käpylän Lentopalloilijat  1960: Tampereen Veikot  1961: Käpylän Lentopalloilijat  1962: Helsingin Ponnistus  1963: Käpylän Lentopalloilijat  1963–64: Käpylän Lentopalloilijat  1964–65: Käpylän Lentopalloilijat  1965–66: Käpylän Lentopalloilijat  1966–67: Koiton Riento  1967–68: Kimmo  1968–69: Wartti  1969–70: Wartti  1970–71: Helsingin Elite  1971–72: Wartti  1972–73: Kimmo  1973–74: Kimmo  1974–75: Karhulan Veikot  1975–76: Helsingin Kiri -60  1976–77: Jyväskylän Pesä-Veikot  1977–78: Karhulan Veikot  1978–79: Karhulan Veikot  1979–80: Karhulan Veikot  1980–81: Karhulan Veikot  1981–82: Jyväskylän Pesä-Veikot  1982–83: Jyväskylän Pesä-Veikot  1983–84: Euran Raiku  1984–85: Euran Raiku  1985–86: Vaasan Vasama  1986–87: Vaasan Vasama  1987–88: Vaasan Vasama  1988–89: Vaasan Vasama  1989–90: Hesa  1990–91: Vaasan Vasama  1991–92: Vaasan Vasama  1992–93: Vaasan Vasama  1993–94: Vaasan Vasama  1994–95: Palokan Pyry  1995–96: Vaasan Vasama  1996–97: Oriveden Ponnistus  1997–98: Valkealan Kajo  1998–99: Euran Raiku  1999–00: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2000–01: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2001–02: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2002–03: Hämeenlinnan Tarmo-Volley  2003–04: Pieksämäki Volley  2004–05: Vanajan RC  2005–06: Vanajan RC  2006–07: Vanajan RC  2007–08: Vanajan RC  2008–09: LP Viesti Salo  2009–10: LP Viesti Salo  2010–11: LP Viesti Salo  2011–12: LP Viesti Salo  2012–13: LP Viesti Salo  2013–14: LP Viesti Salo  2014–15: LP Viesti Salo  2015–16: HPK Naiset  2016–17: LP Viesti Salo  2017–18: HPK Naiset  2018–19: LP Viesti Salo  2019–20: Ei jaettu  2020–21: LP Viesti Salo  2021–22: Pölkky Kuusamo  2022–23: Pölkky Kuusamo  2023–24: Pölkky Kuusamo 
| n k Naisten lentopallon Mestaruusliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Arctic Volley  Hämeenlinnan Lentopallokerho  JymyVolley  Liigaploki  LP Kangasala  LP-Vampula  LP Viesti Salo  Oriveden Ponnistus  Puijo Wolley  Pölkky Kuusamo 
Salon urheilujoukkueita
Salon Piivolley
LP Viesti Salo
Salon Viesti
SalPa
Vilpas Vikings
VilPas
Salo HT
Salo Scorpions
Salo Juggernauts
Ifang Bondi

Ifang Bondi oli gambialainen maailmanmusiikkiyhtye. Se soitti mbalaxia ja mandingojen perinteistä musiikkia.
Ifang Bondin perustivat Super Eagles of Gambia -kokoonpanon jäsenet vuonna 1973. Se oli yksi varhaisimmista yhtyeistä, jotka yhdistivät popmusiikkia ja afrikkalaisia musiikkiperinteitä. Kokoonpano toimi innoittajana Orchestra Baobabille ja Youssou N'Dourin Étoile de Dakarille. Ifang Bondi toimi vuosien ajan Alankomaissa, ja sen albumeista enemmistö oli alankomaalaisilla studioilla äänitettyjä. Sittemmin yhtyeen jäsenet palasivat Gambiaan. Päälaulaja Pap Ebrima Touray kuoli 19. maaliskuuta 2003.
Gambian vaakuna

Gambian vaakuna
Gambian vaakuna on Gambian tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1964.
Vaakunan kilvessä on kirves ja kuokka kuvaamassa maatalouden merkitystä Gambialle, kuten kypäränkoristeena oleva palmukin. Kilvenkannattajina on kaksi leijonaa, jotka pitävät käsissään kirvestä ja kuokkaa. Leijonat symboloivat jaloutta ja rohkeutta.
Kilven alla on motto Progress, Peace, Prosperity, suomeksi Edistys, rauha, menestys.
Helsingin keskusta

Helsingin ydinkeskustaa ja Mannerheimintien alkupäätä Erottajan paloaseman tornista nähtynä syyskuussa 2012.
Helsingin keskusta tai Helsingin ydinkeskusta (ruots: Helsingfors centrum/innerstad) on Helsingin kantakaupungin osa, joka sijaitsee päärautatieaseman ympäristössä, johon suuri osa keskustan palveluista on keskittynyt. Siihen voidaan lukea kuuluvaksi Kluuvin kaupunginosa Kaisaniemen puistoa lukuun ottamatta sekä Kampin kaupunginosan itäisimmät ja pohjoisimmat korttelit. Täten sen rajoina voi suunnilleen pitää etelässä Bulevardia ja Esplanadin puistoa, idässä Unioninkatua, pohjoisessa Kaisaniemen puiston eteläreunaa, josta se jatkuu päärautatieaseman, Sanomatalon ja Kiasman pohjoispuolitse Rautatiekaduille, sekä lännessä ehkä Fredrikinkatua, jolloin Kampin keskus olisi osa ydinkeskustaa. Helsingin ydinkeskustan vain 2 km² laajuinen alue on yhä yritystoiminnan ja työpaikkojen ehdoton keskittymä. Sen itälaidalla sijaitsee myös Helsingin yliopiston keskustakampus.
Kävelykeskusta

Helsingin keskustan tärkein kauppa-alue ulottuu Sokokselta ja Kampin keskuksesta Stockmannille ja Aleksanterinkadulle. Vuonna 2006 yli puolet pääkaupunkiseudun asukkaista kannatti ydinkeskustan rauhoittamista yksityisautoilta.
Liikekeskusta ja asumiskeskusta

Perinteisesti Helsingin keskustassa on ollut sekä liiketoimintaa että asumista. 1960–1970-luvuilla keskustan vanhoja taloja purettiin isompien tieltä, asuntoja muutettiin yhä enemmän toimistoiksi ja keskustasta uhkasi tulla pelkkä liikekeskusta asumisen etääntyessä kauemmas lähiöihin. Lähiöissä oli enemmän luontoa ja asukkaat mieltyivät tilaviin asuntoihin ahtaiden keskusta-asuntojen jälkeen. 1980-luvulla kehitys kääntyi ja keskusta-asumisen arvostus alkoi kasvaa. 2000-luvulla kehitys on mennyt toiseen pisteeseen, eli että keskusta-asuminen ja keskustan viihdepalvelut ovat hyvin suosittuja, mutta työpaikat ovat alkaneet valua moottoriteiden varsille esikaupunkeihin. Helsingin keskustan rooli on siis historiansa aikana ja vielä nykyäänkin elänyt aikakautensa mukana toteuttaen kulloisiakin ihanteita.
Työpaikat ja tapahtumat

Vuonna 2003 keskustassa sijaitsi koko Helsingin seudun työpaikoista kymmenen prosenttia ja toimistotyöpaikoista lähes puolet. Keskustan aukioilla, toreilla ja puistoissa järjestetään erilaisia tapahtumia ympäri vuoden.
Kuvia

Helsingin päärautatieasema ja Rautatientori
Elielinaukio, oikealla Postitalo
Kansalaistori ja eduskuntatalo
Mannerheimintie
Aleksanterinkatu
Helsingin keskustan Stockmann
Erottaja
Esplanadin puisto
Senaatintori ja Helsingin tuomiokirkko
Näkymä Simonkadulta päärautatieasemalle
Lasipalatsi
Kampin keskus ja Narinkka-tori
Tennispalatsi ja Autotalo
Baana
Kolera-allas ja kauppatoria
Vanha kirkkopuisto
Kaivopiha
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin keskusta Wikimedia Commonsissa
Helsingin ydinkeskustaa. Kuvassa näkyy nykytaiteen museo Kiasma, Postitalo, keskustan Sokos, aivan oikealla näkyy Uusi Ylioppilastalo kupoleineen sekä Stockmann ja taustalla on Helsingin päärautatieasema.
Aukusti Veuro

Aukusti Veuro (20. syyskuuta 1886 Sääksmäki – 6. toukokuuta 1954 Sääksmäki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Veuron pääteoksia ovat Aleksis Kiven patsas Nurmijärvellä ja Hitsaaja (1948) Heteka Oy:n portin edustalla Helsingissä.
Elämä ja ura

Aukusti Veuron vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Veuro ja Sanna Parikka. Veuro kävi kansakoulun ja opiskeli sitten kuvanveistoa Emil Wikströmin oppilaana 1906–1909. Veuro kävi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun 1910 ja teki vielä opintomatkat Tanskaan ja Ruotsiin 1914 sekä Italiaan ja Saksaan 1932.
Veuro toimi myös lankonsa kuvanveistäjä Wäinö Aaltosen joidenkin patsaiden valajana ja Paavo Nurmen patsaan valamisesta hän sai Grand Prix -palkinnon Pariisin maailmannäyttelyssä 1937.
Veurolla oli Sääksmäellä oma taidevalimo joka oli toiminnassa vuodesta 1920 aina 1930-luvun alkupuolelle.
Taiteilijan synnyinseudulla, Päivölän opistolla, sijaitsee Aukusti Veuron yksityinen näyttelykokoelma, joka sisältää hänen teoksiaan vuosilta 1912-1951.
Teoksia

Aleksis Kiven patsas, 1934, pronssi, Nurmijärvi.
J. H. Erkon patsas, 1937, pronssi, Orimattila.
P. E. Svinhufvudin syntymäkodin muistomerkki, 1937, graniitti, Rapola, Sääksmäki.
Hämeenlinnan kaupungin 300-v. mitali, 1938.
Suomen Maakirjan 400-v. muistoraha, 1939.
Vasikanjuottaja, 1940-1954, Hämeenlinna.
Hitsaajapatsas, 1948, pronssi, entisen Heteka Oy:n edessä, Vallila, Helsinki.
Rauhanenkeli ja haavoittunut soturi, 1949, musta dioriitti, Someron kirkon sankarihautausmaa.
Sankaripatsas, 1951, punainen graniitti, Sääkmäen kirkon sankarihautausmaa.
Sankaripatsas, 1953, punainen graniitti, Kylmäkosken kirkon sankarihautausmaa.
Sankaripatsas, Kanta-Loimaan kirkon sankarihautausmaa.
Sankaripatsas, punainen graniitti, Hämeenlinna, Ahveniston hautausmaa.
Teoksia > Kuvia teoksista

Istuva tyttö, 1912, Forssa.
Verkonkutoja, 1910–1913, Forssa.
Aleksis Kivi, 1934, Forssa.
Vasikkaa juottava, 1934, Forssa.
J. H. Erkon patsas, 1937, Orimattila
P. E. Svinhufvudin muistomerkki, 1937, Valkeakoski.
Hitsaaja, 1948, Helsinki
Someron sankaripatss, 1949, Somero
Sääksmäen sankarimuistomerkki, 1951, Valkeakoski.
Kylmäkosken sankarimuistomerkki, 1953, Akaa.
Kanta-Loimaan sankaripatsas, 1953, Loimaa
Vasikanjuottaja, 1954, Hämeenlinna
Hyvästijättö, Metsäkansan sankarimuistomerkki, Aukusti Veuron suunnitelman toteuttivat Jaakko Veuro ja Matti Aaltonen, 1956, Valkeakoski.
Aleksis Kivi, 2000 (1934), Nurmijärvi.
Palkinnot

III palkinto dukaattikilpailussa 1910
I palkinto Aleksis Kiven patsaskilpailussa 1930
Grand Prix Pariisin maailmannäyttelyssä 1937 Wäinö Aaltosen Paavo Nurmen juoksijapatsaan valamisesta
Ghanan vaakuna

Ghanan vaakuna on Ghanan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Sen suunnitteli ghanalainen Amon Kotei.
Kilpi on nelijakoinen. Ensimmäisessä kentässä on miekka ja sauva ja toisessa kentässä linna. Ne edustavat valtion hallintoa. Kolmannessa kentässä on kaakaopuu kuvaamassa maataloutta. Neljännessä kentässä on kaivos, joka kuvaa teollisuutta. Kilven keskellä on leijona, joka kertoo yhteyksistä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan ja Kansainyhteisöön. Lakipunoksessa on maan lipun värit ja sen yläpuolella on musta tähti, joka on myös maan lipussa. Se symboloi Afrikan vapautta. Kilvenkannattajina on kaksi kotkaa kuvaamassa maan voimakasta ja tarkkaavaista suojelua. Kotkien kaulassa on Ghanan lipun värit sisältävä nauha, jossa on musta tähti. Vaakunassa on valtion motto Freedom and Justice, suomeksi Vapaus ja oikeudenmukaisuus.
Paajala

| Paajala |
| --- | --- |
Osoite:  Paajalantie 140, Joroinen
Sijainti:  Kotkatlahti, Joroinen
Koordinaatit:  62.18114°N, 27.91179°E
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paajala eli Paajalan kartano, Örnevik tai Kotkalahti on Joroisten Kotkatlahdessa, Frugårdin kartanon lähistöllä sijaitseva kartano. Kartano kuuluu osana Joroisten kartanoiden muodostamaan valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen kohteeseen.
Nuijasodan aikana Kotkatlahden kylä oli Savon talonpoikien päämaja, jonne koottiin noin 200 miestä. Klaus Flemingin nihdit hajottivat miesjoukon tammikuussa 1597 ja tekivät siitä päämajansa.
Ratsumestari Nils Groth sai Paajalan pienen talon 1659 ratsupalvelusta vastaan. Lisäksi hän hankki 1650-luvun lopulla neljä muuta Kotkatlahden taloa. Groth osallistui menestyksekkäästi Ruotsin kuninkaiden Kaarle X Kustaan ja Kaarle XI:n käymiin sotiin. Lundin taistelun (1677) jälkeen Groth aateloitiin nimellä Grotenfelt. Hän osallistui rakuunoineen Kaarle XII:n sotatoimiin vielä Suuressa Pohjan sodassa. Sairastuttuaan kahakoissa Grotenfelt palasi kotiin ja kuoli siellä 1703.
Kartanon nimi Paajala tulee tilan 1500- ja 1600-luvuilla omistaneista Paajasista. 1600-luvun lopulla, viimeistään vuonna 1690 kartanoa ryhdyttiin kutsumaan Örnevikiksi sijaintipaikkansa Kotkatlahden kylän ruotsinnoksena. Kartano on Grotenfelt-suvun kantatila.
Kartanon nykyinen päärakennus on empiretyylinen pitkänurkkatalo. Se on siirretty nykypaikalleen 1830-luvulla. Rakennusta jatkettiin myös samassa yhteydessä. Pihapiirin hirsinen väentupa on vuodelta 1874.
Sārnaten suoasuinpaikka

| Sārnaten suoasuinpaikka |
| --- | --- |
 Sārnaten suoasuinpaikan löytöaineistoa. Kuvassa kaarnasta, luusta ja sarvesta valmistettuja esineitä. Kolme vasemmalla olevaa esinettä ovat kirveen- tai hakunteriä. Alhaalla luinen keihäänkärki. Oikealla ylhäällä tuoheen kääritty kivipaino verkon alapaulaan ripustettavaksi. Painon vieressä kaksi männyn kaarnasta valmistettua kelluketta, joihin on veistetty pitkittäinen ura tai päihin kolot ja keskelle pyöreä reikä. Alimmaisessa kellukkeessa on neliön nuotoinen reikä. Latvian kansallismuseo (historia).
Sijainti
 Sārnaten suoasuinpaikka
Koordinaatit:  57°6′35″N, 21°26′43″E
Valtio:  Latvia
Historia
Tyyppi:  asuinpaikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sārnaten suoasuinpaikka (latv. Sārnates apmetne) on arkeologinen kohde Latvian länsiosassa Kuurinmaalla. Se sijaitsee noin 35 kilometriä Ventspilsin kaupungista etelään. Sitä tutkittiin 1930–1950-luvuilla, ja kaivauksien aineisto on valottanut hyvin neoliittisen kivikauden elämää kosteikkojärven elinympäristössä. Aineisto on ajoitettu ajanjaksolle 4 400–2 800 eaa. eli keskiselle neoliittiselle kivikaudelle. Kohde on hyvä esimerkki suoarkeologian mahdollisuuksista elävöittää muinaista elämää.
Tutkimusalue

Sārnate on alueen kylän ja lähellä virtaavan joen nimi. Paikka sijaitsee noin kaksi kilometriä Itämeren rannasta. Kaivausalue sijaitsi suon ja pellon reunalaueella, jossa avatut kaivausalueet muodostivat noin kilometrin pituisen ja 50 metriä leveän vyöhykkeen. Tämä on ilmeisesti ollut muinaisen järven ranta-aluetta, sillä joidenkin asumusten alta löytyi maahan iskettyjä pystypaaluja, ja niiden läheltä löydettiin veneiden jäännöksiä. Puu- ja luuesineiden hyvä säilyvyys saattaa johtua niiden joutumisesta rantaveteen ja pohjalietteeseen.