stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfred Wallis
Aiheet ja maalaustyyli

Wallis maalasi merimaisemia ja jo kadonneita purjelaivoja muistista, koska höyrylaivojen tultua hän halusi tallentaa nuo ajat maalauksiinsa.
Laivojen ja haaksirikkojen ohella Wallisille ominaisia aiheita olivat maisemat, joissa oli taloja ja puita. Ihmisiä sen sijaan maalauksissa on harvoin. Wallis käytti maalatessaan vain harvoja värejä, usein harmaata, tummanruskeaa, kiiltävää mustaa, erikoisen sävyisiä valkoisia ja voimakasta vihreää. Hän kuvaili maalauksiaan omien kokemustensa ilmauksiksi.
Wallisin maalaukset ovat hyvä esimerkki naivistisesta taiteesta. Monet hänen maalauksensa ovat kartan omaisia perspektiivittömyydessään, kuten The Hold House Port Mear Square Island Port Mear Beach. St Ivesiä kuvaavassa maalauksessa näkyvä erikoinen talo on mukana useissa hänen maalauksissaan. Talo on kuvattu sivusta, mutta loppuosa näkymästä on kuvattu karttamaisesti yläsuunnasta.
Eräänlaista arvoperspektiiviä käyttäen hän kuvasi maalauksen pääaiheen suurimpana riippumatta siitä missä se sijaitsi suhteessa kuvan muihin elementteihin.
Ura ja elämänvaiheet

Wallisin vanhemmat Charles ja Jane Wallis muuttivat 1850 Devonportiin Devoniin, missä Alfred ja hänen veljensä Charles syntyivät. Äidin kuoltua perhe muutti Penzanceen. Lopetettuaan koulunsa Wallis meni korinpunojan oppipojaksi, kunnes siirtyi syvänmeren kalastajaksi 1970-luvun alussa. Työhön kuului purjehtimista Atlantin yli kuunarissa Penzancen ja Newfoundlandin välillä.
Wallis avioitui 20-vuotiaana vuonna 1876. Hänen vaimonsa oli 41-vuotias, ja Wallisista tuli samalla myös viiden lapsen isäpuoli. Avioiduttuaan hän toimi yhä kalastajana New Foundlandin lähellä, mutta kahden lapsista kuoltua hän alkoi työskennellä ja kalastaa kotiseudulla Penzancessa.
Perhe muutti vuonna 1890 St Ivesiin, missä Wallis työskenteli kauppiaana ostaen romumetallia, purjeita, köyttä ja muita merenkulkuun liittyviä tarvikkeita. Vuonna 1912 hänen liikkeensä lopetti toimintansa. Tämän jälkeen Wallis teki töitä muun muassa paikalliselle antiikkikauppiaalle, jonka liikkeessä hän sai tuntumaa taiteeseen.
Wallisin vaimo kuoli 1922, ja yksin jäätyään hän alkoi maalata "seuraksi". Wallis sattui aloittamaan maalaamisen sopivasti niihin aikoihin, kun yleinen kiinnostus naivistiseen ilmaisuun heräsi. Lisäksi St Ives oli taiteilijoiden suosiossa. Vuonna 1928 taiteilijat Ben Nicholson ja Christopher Wood perustivat St Ivesiin taiteilijasiirtokunnan. He ilahtuivat Wallisista ja hänen suorasta tavastaan tehdä kuvia. Nicholson kommentoi niiden olevan enemmänkin tapahtumia kuin maalauksia. Taiteilijasiirtokunnan ansiosta Wallis pääsi mukaan 1930-luvun Englannin edistyksellisimpien taiteilijoiden piiriin. Vaikutteet kuitenkin liikkuivat enemmänkin Wallisin taiteesta muiden taiteilijoiden teoksiin.
Nicholsonin ja Woodin ansiosta Wallisin töitä esiteltiin myös Lontoossa. Vaikka ne saivat huomiota, Wallis myi vain harvoja maalauksiaan ja eli köyhänä.
Aiheesta muualla

Wallisin töitä Tate Galleryn kokoelmissa
Alfred Wallisin koti (Arkistoitu – Internet Archive)
Wallisin maalauksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alfred Wallis
Käännös suomeksi
Ernst Biese

Franz Carl Otto August Ernst Biese (13. joulukuuta 1856 Kalmar – 10. heinäkuuta 1926 Kuopio) oli suomalainen meteorologi ja Ilmatieteellisen keskuslaitoksen johtaja 1890–1907. Hän perusti ensimmäisen varsinaisen sadehavaintoverkon.
Ernst Biesen vanhemmat olivat Paul Carl August Biese ja Amalia Gustava Dorothea Paris ja puoliso oli vuodesta 1891 Alma Fredrika Ranin. Ylioppilaaksi Biese tuli 1876 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1886, filosofian maisteri hänestä tuli 1890. Biese toimi matematiikan ja fysiikan opettajana ja yliopiston assistenttina 1881–1890, Hän osallistui suomalaiseen naparetkikuntaan 1882–1884 ja teki tutkimuksia Pavlovskin ja Pietarin observatorioissa. Biesestä tuli sittemmin Kuopioon Oy Gust. Raninin johtaja, myöhemmin johtokunnan puheenjohtaja vuosiksi 1907–1926.
Alexander Van der Bellen

| Alexander Van der Bellen |
| --- | --- |
 Van der Bellen vuonna 2023.
Itävallan 12. liittopresidentti
 26. tammikuuta 2017–  
Liittokansleri:  Christian Kern Sebastian Kurz Brigitte Bierlein Sebastian Kurz Alexander Schallenberg Karl Nehammer
Edeltäjä:  Heinz Fischer
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1944 (ikä 80)  Wien, Itävalta
Kansalaisuus:   itävaltalainen  virolainen (de facto)
Puoliso:  Brigitte Hüttner (vih. 1962; ero 2015) Doris Schmidauer (vih. 2015)
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton (2016–)
Muut puolueet:  Vihreät (1992–2016) SPÖ (vuoteen 1992)
Tutkinnot:  Innsbruckin yliopisto (1970)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.vanderbellen.at
Alexander Van der Bellen (s. 18. tammikuuta 1944 Wien) on Itävallan liittopresidentti. Hänen kautensa alkoi 26. tammikuuta 2017. Hän on myös kansantaloustieteen professori emeritus.
Tausta

Van der Bellen on isänsä puolelta hollantilaista sukujuurta ja Venäjältä vuonna 1919 ensin Viroon ja 1939 baltiansaksalaisten Umsiedlungin myötä Keski-Eurooppaan päätyneiden vanhempien jälkeläinen. Van der Bellenin isä, myös etunimeltään Alexander, sai Viron kansalaisuuden vuonna 1934. Neuvostoliiton miehitettyä Viron vuonna 1940 perhe pakeni maasta ja päätyi Itävaltaan, jossa tuleva liittopresidentti syntyi.
Lukion jälkeen Van der Bellen opiskeli taloustiedettä Innsbruckin yliopistossa, josta hän valmistui maisteriksi vuonna 1966. Neljä vuotta myöhemmin hän väitteli taloustieteen tohtoriksi samasta yliopistosta.
Van der Bellen tunnetaan myös toisinaan lempinimellä Sascha.
Tausta > Kansalaisuus

Koska Van der Bellenin vanhemmat, Alexander vanhempi ja Alma, oli Viron kansalainen ennen Neuvostoliiton miehitystä, Van der Bellen lasketaan Viron lakien mukaan syntyperäiseksi Viron kansalaiseksi. Kun Van der Bellen valittiin liittopresidentiksi, Viron ulkoministeriö ilmoitti, että hän saisi Viron passin niin halutessan.
Itävallan kansalaisuuden Van der Bellen sai 14-vuotiaana, kun hänen isänsä sai kansalaisuuden hakemuksella vuonna 1958.
Poliittinen ura

Itävallassa Van der Bellen toimi aluksi sosialidemokraattisessa puolueessa, pääsi parlamentin alahuoneeseen vihreiden listoilta 1994 ja on toiminut parlamenttiryhmänsä puheenjohtajana.
Poliittinen ura > Nousu presidentiksi

Van der Bellen oli Itävallan vihreän puolueen ehdokas liittopresidentin vaalissa 2016. Hän pääsi toiselle kierrokselle 21,3 prosentin kannatuksella, ja häntä vastassa oli oikeistopopulistisen vapauspuolueen Norbert Hofer, jonka ääniosuus oli ensi kierroksella 35,1 prosenttia. Jatkosta jäivät riippumaton oikeistolainen Irmgard Griss, sosialidemokraatti Rudolf Hundstorfer, kansanpuolueen Andreas Khol sekä riippumaton Richard Lugner. Vaalien toisella kierroksella Van der Bellen sai 31 026 ääntä vastaehdokastaan enemmän eli 50,3 prosenttia. Itävallan korkein oikeus kuitenkin kumosi 1. heinäkuuta 2016 presidentinvaalin tuloksen ja vaalien toinen kierros uusittiin joulukuussa 2016.
Uusintavaaleissa Van der Bellen sai 53,8 prosenttia äänistä ja hänestä tuli Itävallan presidentti 26. tammikuuta 2017.
Vuoden 2022 presidentinvaaleissa Van der Bellen asettui uudelleen ehdolle ja tuli valituksi saatuaan 56,7 % äänistä.
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Vuonna 2001 Van der Bellen kuvaili itsessään tapahtunutta muutosta seuraavasti: "olen kulkenut tietä: ylimielisestä anti-kapitalistista avarakatseiseksi vasemmisto-liberaaliksi".
Kunnianosoituksia

Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2004)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2021)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 2019)
Pyhän Jaakon miekan sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 2019)
Valkoisen leijonan ritarikunta (Tšekki, 2013)
Valkoisen kaksoisristin ritarikunta (Slovakia, 2019)
Alankomaiden leijonan ritarikunta (Alankomaat, 2022)
Fernando Güell

Fernando Güell (s. 1959 Espanja) on yksi Disneyn eläinmaailman piirtäjistä. Valmistuttuaan taidekoulusta hän ryhtyi freelance-taiteilijaksi vuonna 1977. Hän alkoi piirtää Disney-sarjakuvia tanskalaiselle Egmont-kustantamolle vuonna 1981. Työskenneltyään välillä jonkin aikaa Pariisin Disneylandin taideosastolla hän palasi Egmontille päälavastajaksi vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Fernando Güell lambiek.net -sivustolla
Espoon Suunta

| Espoon Suunta |
| --- | --- |

Paikkakunta:  Espoo
Lajit:  suunnistus
Kotisivu:  https://espoonsuunta.fi
Espoon Suunta (EsSu) on espoolainen suunnistusseura. Seurassa on juniori-, huippu- ja kuntosuunnistajia ja noin 600 suunnistajan jäsenistöllä se on Suomen suurimpia suunnistuksen erikoisseuroja. Espoon Suunta on lasten ja nuorten sekä huippu-urheilun tähtiseura.
Tapahtumat

eGames, vuosittainen kansallinen suunnistuskilpailu pääkaupunkiseudulla ja läntisellä Uudellamaalla
Suunnistuksen huippuliiga. Espoon Suunta on järjestänyt televisioidun Huippuliigan osakilpailun useana vuonna vuodesta 2008
eCross, oli vuosittainen kansainvälinen maastojuoksukilpailu Espoon Leppävaarassa 2002-2009.
Nuorten Jukola 2008 Espoossa
Suunnistuksen R1 SM-kilpailu viestisuunnistuksessa 2017
SM Sprinttisuunnistus 2024
Jukolan viesti 2028
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
eGames-kilpailut 1999-2021
Fernando Gomes

Fernando Gomes
Fernando Mendes Soares Gomes (22. marraskuuta 1956 Porto – 26. marraskuuta 2022) oli portugalilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Gomes edusti lähes koko uransa ajan syntymäkaupunkinsa jalkapalloseuraa FC Portoa. Kausina 1980–1982 hän edusti espanjalaista Sporting Gijónia ja uransa lopulla kausina 1989–1991 lissabonilaisseura Sportingia. Hän voitti Portugalin liigamestaruuden viisi kertaa ja Portugalin cupin kolmasti. Vuonna 1987 hän voitti Euroopan cupin, UEFA Super Cupin ja Intercontinental Cupin mutta joutui loukkaantumisen vuoksi olemaan poissa Euroopan Cupin loppuottelusta Bayern Müncheniä vastaan. Hän oli Portugalin liigan paras maalintekijä kuudella kaudella: kolme kertaa peräkkäin kausilla 1976–1979 ja toistamiseen kolme kertaa peräkkäin kausilla 1982–1985. Kaudella 1984–1985 hän teki 39 maalia. Euroopan sarjojen parhaalle maalintekijälle myönnettävän Euroopan Kultainen kenkä -palkinnon hän sai kahdesti, kaudelta 1982–1983, jolloin hän teki 36 maalia, ja kaudelta 1984–1985.
Gomes edusti  Portugalin maajoukkuetta 48 maaottelussa vuosina 1975–1988 ja teki niissä 13 maalia. Hän pelasi kolme ottelua sekä vuoden 1984 EM-kilpailuissa että vuoden 1986 MM-kilpailuissa mutta ei tehnyt niissä maaleja.
Saavutukset

Portugalin liigamestaruus vuosina 1978, 1979, 1985, 1986 ja 1988
Portugalin cupin voitto vuosina 1977, 1984, 1988
Euroopan cupin voitto vuonna 1987
UEFA Super Cupin voitto vuonna 1987
Intercontinental Cupin voitto vuonna 1987
Euroopan Kultainen kenkä -palkinto vuonna 1983 ja 1985
Portugalin vuoden jalkapalloilija -palkinto 1983
Alfred Vogel

Alfred Vogel
Alfred Vogel (26. lokakuuta 1902 Aesch, Basel-Landschaft, Sveitsi – 1. lokakuuta 1996 Feusisberg, Schwyz, Sveitsi) oli sveitsiläinen fytoterapeutti, ravintoterapeutti ja kirjailija. Hän on perustanut suosittuja luontaiselintarvikkeita ja kasvilääkkeitä valmistavan tehtaan ja sen myötä tunnetuksi tulleen A. Vogel -luontaistuotemerkin. Suomessa tunnetuimmat A. Vogel -merkin alla myytävät valmisteet lienevät Herbamare-yrttisuola, Molkosan-heratiiviste ja Echinaforce-punahattu-uute.
Elämä

Alfred Vogel syntyi vuonna 1902 Baselin lähellä sijaitsevassa Aeschin kylässä. Isä ja isovanhemmat tutustuttivat hänet pienestä pitäen lähiseudun rohtokasveihin, ja jo 21-vuotiaana hän perusti oman rohdos- ja luontaistuotekaupan Baseliin. Samoihin aikoihin hän aloitti julkaisu- ja esitelmätoimintansa kasvilääkinnästä, terveellisestä ravinnosta ja luonnonmukaisista elämäntavoista.
Vuonna 1929 Alfred Vogel alkoi julkaista omaa aikakauslehteä "Das neue Leben" (Uusi elämä). Lehti ilmestyi myöhemmin kuukausittain nimellä "A. Vogel’s Gesundheitsnachrichten" (suom. A. Vogelin Terveydenhoitouutiset). Suomessakin vuodesta 1968 ilmestynyt A. Vogelin Terveydenhoitouutiset on ollut ensimmäisiä luonnonmukaisen terveydenhoidon aikakauslehtiä. Julkaisuillaan ja julkisella toiminnallaan Alfred Vogel vaikutti merkittävästi myös Suomessa näkemyksiin terveellisestä ravinnosta ja luonnonmukaisesta terveydenhoidosta.
Alfred Vogel alkoi jo varhaisessa vaiheessa valmistaa mietoihin lääkekasveihin perustuvia fytoterapeuttisia rohdoksia asiakkailleen. 1930-luvulla hän laajensi toimintaansa perustamalla oman klinikan Teufeniin, missä hän myös jatkoi kasvilääkkeiden valmistusta. Vuonna 1935 hän julkaisi ensimmäisen kirjansa, "Ravinto ja Terveys".
Alfred Vogel oli innokas maailmanmatkaaja. Hän matkusteli tutkimusmatkailijana vuodesta 1950 ympäri maailmaa tutustuen mm. sademetsien ja aavikoiden alkuperäiskansojen elämäntapoihin. Erityisen kiinnostunut hän oli heidän käyttämistään lääkekasveista ja parannusmenetelmistä. Yhtenä merkittävimpänä rohtokasvilöytönään hän piti Pohjois-Amerikan sioux-intiaanien punaista auringonhattua (Echinacea purpurea), josta hän kehitti sittemmin yhden tunnetuimmista fytoterapeuttisista valmisteita, Echinaforce-tuotemerkillä markkinoidun lääkinnällisen punahattu-uutteen.
Vuonna 1952 Alfred Vogel julkaisi alansa klassikoksi nousseen pääteoksensa "Der kleine Doktor" (suom. Luonto paras lääkitsijä). Hänen teoksistaan on saatavilla suomeksi myös kirjat "Maksa ja terveys" sekä "Syöpä, aina on toivoa".
Vuonna 1963 Alfred Vogel laajensi toimintaansa edelleen perustamalla Koillis-Sveitsissä sijaitsevaan Roggwiliin oman tehtaan, Bioforce AG:n, joka on nykyään Euroopan merkittävimpiä kasvilääkkeiden valmistajia. 1960-luvulla ensimmäiset Bioforce AG:n tuotteet tulivat myös Suomen markkinoille. Suomeen A. Vogel Oy perustettiin vuonna 1977.
Tunnustukset

1982 – luontaislääketieteen alalla Saksan luontaisparantajien Liiton korkein kunniamerkki, Priessnitz-mitali.
1984 – Sveitsin kokemusperäisen lääketieteen lääkäriliiton (SAGEM) kunniajäsen
Aiheesta muualla

A. Vogel Oy:n kotisivut (suomeksi)
Alfred Vogelin elämästä (suomeksi)
Steinke, Hubert: Alfred Vogel (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  6.8.2013. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Fernando Henrique Cardoso

| Fernando Henrique Cardoso |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1999).
Brasilian 34. presidentti
 1. tammikuuta 1995 – 1. tammikuuta 2003  
Varapresidentti:  Marco Maciel
Edeltäjä:  Itamar Franco
Seuraaja:  Luiz Inácio Lula da Silva
valtiovarainministeri
 1993–1994  
ulkoministeri
 1992–1993  
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1931 (ikä 93)
Ammatti:  sosiologian professori
Puoliso:  Ruth Cardoso († 2008)
Tiedot
Puolue:  Partido da Social Democracia Brasileira (PSDB)
Tutkinnot:  São Paulon yliopisto
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.ifhc.org.br
Fernando Henrique Cardoso (s. 18. kesäkuuta 1931) on brasilialainen poliitikko. Hän oli Brasilian presidenttinä kaksi kautta 1. tammikuuta 1995 – 1. tammikuuta 2003.
Cardososta tuli sosiologian professori São Paulon yliopistossa vuonna 1958, mutta sotilashallitus asetti hänet virkakieltoon 1966. Cardoso siirtyi ulkomaille, Chileen ja Pariisiin, missä hänestä tuli tunnettu lännen ja kehitysmaiden välisten suhteiden tutkija. Hän palasi kotimaahansa ja osallistui aktiivisesti maansa demokratisoitumispyrkimyksiin sen siirtyessä siviilihallintoon. Cardoso valittiin senaattoriksi 1982, hän oli ulkoministeri 1992–1993 ja valtiovarainministeri 1993–1994. Hän on PSDB-puolueen (Partido da Social Democracia Brasileira) perustajajäsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fernando Henrique Cardoso Wikimedia Commonsissa
Emmi Haapanen

| Emmi Haapanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Emmi (Emilia) Haapanen
Syntynyt: 27. syyskuuta 1866 Jalasjärvi
Kuollut: 18. helmikuuta 1947 (80 vuotta) Vaasa
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Salanimi: -i-n ja Eia Mustamaa
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Emmi (Emilia) Haapanen (27. syyskuuta 1866 Jalasjärvi – 18. helmikuuta 1947 Vaasa) oli suomalainen näytelmäkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä -i-n ja Eia Mustamaa. Ammatiltaan Haapanen oli opettaja.
Näytelmiä

Rahan valtaa : huvinäytelmä 1:ssä näytöksessä, kirjoittanut -i-n. Näytelmäkirjallisuutta 9:s vihko.    G. W. Edlund, Helsinki 1897, 1907
Salapolttajat : kolmiosainen kansannäytelmä. Seuranäytelmiä 106. Karisto 1910, 2. painos 1920, 3. painos 1930 (nimimerkillä Eia Mustamaa)
Salaliitto : 2-näytöksinen huvinäytelmä. Osuuskauppojen iltamaohjelmistoa 2. Suomen osuuskauppojen keskuskunta, Helsinki 1920
Tirehtöri Pyörän päivälliset : 1-näytöksinen pila. Osuuskauppojen iltamaohjelmistoa 12.      Helsinki 1929
Niin kävi kuin pitikin : yksinäytöksinen näytelmä. Seuranäytelmiä 264.   Karisto 1926
Romahdus : 3-näytöksinen kansannäytelmä. Näytelmäkirjasto n:o 24. Satakunnan kirjateollisuus, Pori 1935
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Emmi Haapasen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Entre Ríosin maakunta

| Entre Ríos Provincia de Entre Ríos |
| --- | --- |

 Lippu
 Entre Ríos punaisella Argentiinan kartalla.
Valtio:   Argentiina
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Paraná
Pinta-ala:  78 781 km²
Väkiluku (2010):  1 236 300
Entre Ríosin maakunta (esp. Provincia de Entre Ríos) on Argentiinan koillisosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 78 781 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 236 300. Maakunnan pääkaupunki on noin 270 000 asukkaan Paraná (2010).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Entre Ríosin maakunta Wikimedia Commonsissa
Entre Ríosin maakunnan viralliset verkkosivut (espanjaksi)
Argentiinan maakunnat
Buenos Aires
Buenos Airesin liittopiiri
Catamarca
Chaco
Chubut
Córdoba
Corrientes
Entre Ríos
Formosa
Jujuy
La Pampa
La Rioja
Mendoza
Misiones
Neuquén
Río Negro
Salta
San Juan
San Luis
Santa Cruz
Santa Fe
Santiago del Estero
Tulimaa, Etelämantereen sektori ja Etelä-Atlantin saaret
Tucumán
Espoon Kiekkoseura

| Espoon Kiekkoseura |
| --- | --- |

Perustettu:  1988
Lakkautettu:  2020
Paikkakunta:  Espoo
Lajit:  jääkiekko ringette
Kotisivu:  http://www.espoonkiekkoseura.fi
Espoon Kiekkoseura (lyh. EKS) oli vuonna 1988 perustettu espoolainen jääkiekko- ja ringetteseura. Se oli yksi Suomen suurimmista ringetteseuroista ja sen edustusjoukkue pelasi SM-sarjassa, jossa se on voittanut yhden SM-hopean ja kolme SM-pronssia.
EKS oli mukana perustamassa Kiekko-Espoon uutta tulemista 2010-luvun lopulla. Se yhdistyi Espoon Palloseuran ja Blues Junioreiden kanssa vuonna 2020. Uudeksi seuraksi tuli Kiekko-Espoo.
Seuran kasvatteja

Markku Flinck
Mikko Koskinen
Jarno Koskiranta
Tero Koskiranta
Joonas Kuusela
Ville Lajunen
Pentti Nöyränen
Jani Rita
Veli-Matti Savinainen
Tomi Ståhlhammar
Jukka Tiilikainen
Veeti Vainio
Jere Seppälä
Janne Puhakka
Lähde
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Facebook
Ringette instagram
Pitkään Jokereita edustaneella Jani Ridalla on yhteensä 66 NHL-ottelun (9+5=14) kokemus. Hän edusti Suomea MM-kilpailuissa vuosina 2005 ja 2006 (pronssia).
American Hi-Fi

| American Hi-Fi |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  alternative rock, post-grunge, pop-punk, voimapop
Kotipaikka:   Boston, Massachusetts, USA
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Stacy Jones, laulu, kitara   Jamie Arentzen, kitara, laulu   Drew Parsons, basso, laulu  
Entiset jäsenet:  Brian Nolan, rummut (1998–2003)  Jason Sutter, rummut (2004–2006) 
Levy-yhtiö:  Island Records   Maverick Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
American Hi-Fi on rockyhtye Bostonista, Massachusettsista. Tähän päivään mennessä he ovat julkaisseet kolme studioalbumia ja yhden live-albumin. Heidän ensimmäinen albuminsa julkaistiin vuonna 2001 ja se nimettiin yhtyeen mukaan American Hi-Fi:ksi. Albumilla oli myös radiohitiksi noussut "Flavor of the Weak", joka tavoitti Top-50 listan Yhdysvalloissa sekä Isossa-Britanniassa. Vuonna 2002 he julkaisivat live-albumin nimellä Rock N Roll Noodle Shop/Live in Tokyo Japan. Heidän seuraava albumi "The Art of Losing" julkaistiin vuonna 2003 ja heidän viimeisin albuminsa "Hearts on Parade" vuonna 2005.
Yhtyeen alkuperäinen nimi oli BMX Girl, kunnes Bob Rock, American Hi-Fin tuottaja vaati heitä vaihtamaan nimeä, koska hänen mukaansa BMX Girl oli surkea nimi.
Jäsenet

Stacy Jones - laulu, kitara
Jamie Arentzen - kitara, laulu
Drew Parsons - basso, laulu
Brian Nolan - rummut (1998-2003)
Jason Sutter - rummut (2004-2006)
Diskografia > Albumit

2001 - American Hi-Fi
2002 - Rock N Roll Noodle Shop/Live in Tokyo Japan
2003 - The Art of Losing
2005 - Hearts on Parade
2010 - Fight the Frequency
2014 - Blood & Lemonade
Diskografia > Singlet

2001 - Flavor of the Weak
2002 - Another Perfect Day
2003 - The Art of Losing
2003 - The Breakup Song
2005 - The Geeks Get the Girls
2005 - Hell Yeah
2006 - "The Rescue"
2010 - "Lost"
2014 - "Allison"
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
American Hi-Fi Myspacessa (englanniksi)
Ergotelis FC

Ergotelis FC on kreikkalainen jalkapalloseura Kreetan Iraklionista. Ergotelis pelaa Beta Ethnikissa. Ergotelis perustettiin vuonna 1929. Ergotelis nimi juontuu kuuluisasta kreikkalaisesta olympiavoittajasta.
Ergosfääri

Ergosfääri ympäröimässä mustan aukon tapahtumahorisonttia
Ergosfääri on pyörivää mustaa aukkoa ja sen tapahtumahorisonttia ympäröivä alue. Sen sisältä on teoreettisesti mahdollista kerätä mustan aukon energiaa. Ergosfääri on ellipsin muotoinen ja on navoiltaan aivan kiinni tapahtumahorisontissa. Ergosfääri on mustan aukon "stationäärisyysraja", sillä sen sisäpuolella aika-avaruus virtaa valonnopeudella, jolloin yksikään hiukkanen ei voi pysyä levossa, vaikka olisikin tapahtumahorisontin ulkopuolella.
Koska ergosfääri on mustan aukon tapahtumahorisontin ulkopuolella, sen alueella on edelleen mahdollista paeta mustan aukon vaikutusalueelta. Kappale voi saada ergosfäärissä energiaa mustan aukon pyörimäliikkeestä ja paeta sen avulla mukanaan pieni osa mustan aukon energiaa. Energiaa ergosfääristä voisi kerätä tällä tavoin 29 prosenttia mustan aukon energiasta, sillä silloin musta aukko ei enää kykenisi pyörimisliikkeeseen ja menettäisi ergosfäärinsä.
Enefiok Udo-Obong

| Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Nigeria.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Nigeria> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 4 × 400 m |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 4 × 400 m |  |
Enefiok Udo-Obong (s. 22. toukokuuta 1982) on nigerialainen pikajuoksija.
Udo-Obong oli mukana Nigerian joukkueessa voittamassa olympiahopeaa Sydneyn olympialaisissa 2000 4 × 400 metrin viestijuoksussa. IAAF julisti välillä Nigerian jo olympiavoittajaksi Yhdysvaltain Jerome Youngin doping-käryn myötä, mutta urheilun kansainvälinen välitystuomioistuin palautti alkuperäisen mitalijärjestyksen, sillä IAAF:n säännöt eivät vielä tuolloin sallineet joukkueen hylkäystä, mikäli kilpailun jälkeen huomattaisiin, että joukkueen jäsen olisi ollut edustuskelvoton. Kansainvälinen olympiakomitea KOK lopulta hylkäsi Yhdysvaltain joukkueen vuonna 2008 Antonio Pettigrew'n tunnustettua dopingin käytön.  KOK päätti mitalien uudelleenjaosta vuonna 2012.
Vuonna 2001 Udo-Obong osallistui Lissabonin sisäratojen MM-kisoihin, joissa karsiutui 200 metrin juoksun alkuerissä ajalla 21,96. Ateenan olympialaisissa 2004 hän oli mukana Nigerian joukkueessa, joka voitti pitkässä viestissä olympiapronssia. Seuraavana vuonna hän voitti Nigerian-mestaruuden 200 metrillä ja Melbournen Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän juoksi 200 metrillä seitsemänneksi ajalla 20,69.
Henkilökohtaiset ennätykset

200 metrin juoksu: 20,67 (2006)
300 metrin juoksu: 32,64 (2002)
400 metrin juoksu: 45,68 (2000)
200 metrin juoksu: 21,96 (2001)