Béhanzin
Sodat ja valloitus > Sodan syyt

Noustuaan valtaan Béhanzin kohtasi useita haasteita ulkopolitiikassa ja yrityksiä tunkeutua maahan, sekä yleistä tyytymättämyyttä kuningaskunnassa. Hän yritti puolustaa oikeuttaan kapinallisiin vasallivaltioihin valloitussodilla. Tämä johti suoraan konfliktiin Ranskan kanssa. Béhanzin hylkäsi Ranskan vaatimukset Cotonoun kylästä, jonka luultavasti oli hänen tietämättään luovuttanut Ranskalle paikallinen viranomainen. Lisäksi Béhanzin väitti, että Porto-Novo oli hänen vasallivaltionsa. Koska Porto-Novon kuningas Toffa oli vaatinut ja saanut protektoraattiaseman Ranskalta, Béhanzinin politiikka johti lopulta sotaan.
Ranskan julistettua sodan Dahomeylle Béhanzin kirjoitti Porto-Novon Ranskan siirtomaahallinnon johtajalle Victor Ballotille 10.4.1892:
"Haluaisin tietää, kuinka monta itsenäisen Ranskan kylää minä, Dahomeyn kuningas olen tuhonnut. Olkaa niin hyvä ja pysykää rauhallisena, jatkakaa kaupankäyntiänne Porto Novossa, niin mekin pysymme rauhallisina, kuten ennenkin. Jos haluatte sotaa, olen valmis. En lopeta sitä, vaikka se kestäisi sata vuotta ja tappaisi 20 000 miestäni."
Behanzinin uhkaukset kaikuivat kuuroille korville, ja Ranskan valloitusjoukkoja alkoi kerääntyä Dahomeyn rannikolle. Cotonoun kylän satamalaiturin rakentaminen alkoi.
Marraskuussa 1892 Ranska valtasi Dahomeyn pääkaupungin Abomeyn. Béhanzin ei pystynyt vastaamaan vaatimuksiin luovuttaa seitsemän miljoonaa frangia, kahdeksan kanuunaa ja kaksi tuhatta pikakivääriä valloittajille 24 tunnin kuluessa. Kuningas pakeni hoveineen Abomeysta jättäen liekehtivän kaupungin viholliselle.[lähde? ]
Seuraavan vuoden ajan monarkia säilyi koskemattomana, mutta näkymättömissä ranskalaisille Abomeyn pohjoispuolella. Pakolaisille, joiden lukupäärä arvioitiin kahdesta kuuteen tuhanneksi, tarjosivat ruokaa Ajan ja Agonlin seudun asukkaat.[lähde? ]
Béhanzin onnistui lähettämään vuoden 1893 alussa lähetystön Eurooppaan Lagosin kautta. Se pyrki neuvottelemaan Ranskan presidentin kanssa ja yritti käynnistää lehdistökampanjan, jonka myötä muut Euroopan maat kääntyisivät Ranskaa vastaan. Lähettiläät palasivat takaisin maaliskuun alussa, jolloin hovin kannattajat alkoivat vähentyä ja pakolaisleirissä oli sairauksia. Dahomeyläisten raportoitiin rakentavan armeijansa uudelleen ja raporttien mukaan naisten joukkojen määrä oli suurempi kuin miesten.[lähde? ]
Viestintä monarkian ja ranskalaisten välillä oli toimivaa. Ranskan valloitusarmeijan johtaja Alfred Dodds oli jo joulukuussa 1892 julistanut, että Béhanzin oli syösty vallasta ja että ranskalaiset etsivät hänen korvaajaansa. Vuoden 1893 alussa ranskalaiset ilmoittivat haluavansa jakaa maan siten, että Béhanzin jäisi Abomeyn tasangon hallitsijaksi. Kuningas vastusti vaatimuksia antautumisestaan. Heinäkuussa ranskalaiset kieltäytyivät neuvottelemasta ja vaativat Bëhanzinia paikalle henkilökohtaisesti. Sillä aikaa Dodds matkusti kolmeksi kuukaudeksi Pariisiin saadakseen tukea Dahomeyn lopulliselle valloittamiselle. Lokakuun puolessa välissä käynnistyivät ranskalaisten sotilasoperaatiot, joiden tavoitteena oli kuninkaan kiinniotto. Béhanzin pystyi kuitenkin pakenemaan muutamien vaimojensa ja lastensa kanssa. Béhanzin antautui tammikuun lopussa 1884.[lähde? ]