stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Heikkilä
Teokset

Ukon kirves: Avain kalevalaiseen kulttuuriin.  Salo:  Pakanallisen kirjallisuuden edistämisseura, 1992.  ISBN 951-96195-5-0
Kullervon suku: Erään mielenmaiseman varhaisvaiheet.  (Kosmos-julkaisu)  Helsinki:  Vihreä sivistysliitto, 1995.  ISBN 951-97115-1-1
Kalevalan metafysiikka ja fysiikka.  Helsinki:  Like, 1999.  ISBN 951-578-631-2
Aurinkolaiva: Lemminkäisen myytti ja Ritvalan kultti.  Helsinki:  Basam Books, 2004.  ISBN 952-9842-99-6
Ihmeinen - Tietäjän ihmiskäsitys ja mielen arkeologia. Helsinki: Viides Askel, 2022. ISBN 978-952-68935-1-8
Hanoi Rocks

| Hanoi Rocks |
| --- | --- |

 Hanoi Rocks esiintymässä syyskuussa 2005. Etualalla vasemmalta oikealle Conny Bloom, Andy Christell ja Michael Monroe. Taustalla rummuissa Lacu ja äärimmäisenä oikealla Andy McCoy selin.
Tiedot
Toiminnassa:  1979–1985 2001–2009 2022
Tyylilaji:  glam punk, hard rock
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mike Monroe – Laulu, saksofoni,  huuliharppu, piano, 1979–2022   Andy McCoy – kitara, piano,  taustalaulu, 1980–1985, 2001–2022   Conny Bloom – kitara, taustalaulu, 2005–2009   Andy "A.C." Christell – Basso,  taustalaulu, 2005–2009   Jolle Atlagic – Rummut, 2008–2009   Nasty Suicide – kitara, 1979–1985, 2022   Stefan Piesnack – kitara, 1979–1980   Costello Hautamäki – kitara, 2001–2003   Stevie Klasson – kitara, 2004   Ilpo "Nedo" Soininen – bassokitara, 1979–1980   Sam Yaffa – bassokitara, 1980–1985, 2022   René Berg – bassokitara, 1985   Timpa – bassokitara, 2001–2005   Peki Sirola – rummut(?), 1979–1980   Gyp Casino – rummut, 1980–1982, 2022   Razzle – rummut, 1982–1984   Terry Chimes – rummut, 1984–1985   Lacu – rummut, 2001–2008  
Levy-yhtiö:  Major Leidén, 2002–   Lick, 1982–1985   CBS, 1983–1985   Johanna, AAB, 1980–1985  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hanoi Rocks oli suomalainen rockyhtye, joka toimi vuosina 1979–1985 ja myöhemmin vuodesta 2001 kevääseen 2009. Yhtye otti vaikutteita musiikkiinsa glam rockista, punk rockista sekä melodisesta hard rockista. Lisäksi yhtyeen musiikillisena pohjana ovat perinteinen rock and roll ja blues, joiden vaikutuksen voi kuulla kitarariffeissä ja kappaleiden sointukuluissa.
1980-luvulla Hanoi Rocks oli kansainvälisesti menestynein suomalainen yhtye. Yhtyeen kaupallisesti menestynein single maailmalla on vuoden 1984 CCR-cover ”Up Around The Bend”, joka nousi Britannian singlelistalla sijalle 61. Yhtyeen menestynein albumi oli Two Steps from the Move, joka sijoittui Britannian listalla 28. sijalle.
Hanoi Rocksin kiertuemanagerina 2000-luvulla toimineen Jone Nikulan mukaan yhtyeen albumeja on myyty eniten Pohjoismaissa ja Japanissa. Hän arvioi vuonna 2003 albumien kokonaismyyntimääräksi 780 000 – 1 000 000 kappaletta. Määrää on hyvin vaikea arvioida, koska yhtyeen tuotannon julkaisuoikeuksia on myyty monelle eri taholle.
Hanoi Rocks palasi alkuperäisellä kokoonpanollaan lavalle Michael Monroen 60-vuotisjuhlakonsertissa Helsingin jäähallissa 23. syyskuuta 2022.
Historia 1979–1985 > Karu alku ja ensilevytykset – Suomi, Tukholma, Lontoo (1981)

Yhtyeen jäsenet elivät köyhästi Tukholman metroasemilla ja kaduilla kerjäten, paitsi tyttöystävänsä varakkaan perheen luona asunut Andy McCoy. Ensimmäisen keikkansa tämä kokoonpano soitti Tukholman Glädjehusetissa. Marraskuussa yhtye teki levysopimuksen Johanna Recordsin kanssa, ja samassa kuussa ilmestyi nimellä Hanoi Rocks with Andy McCoy single ”I Want You / Kill City Kills”, jonka oli alun perin pitänyt ilmestyä Andy McCoyn soololevynä. ”I Want You” -kappale oli McCoyn versio ruotsalaisen Heartbreak-yhtyeen kappaleesta ”Vill ha dej”. Kappale ”Kill City Kills” oli McCoyn vanhimpia sävellyksiä ajalta, jolloin Suicide, McCoy ja Monroe oleilivat Kill Cityssä. Rumpuja singlellä soitti Maukka Perusjätkän yhtyeen rumpali Keimo Hirvonen, koska Gyp Casinolla oli nauhoitukset ruotsalaisyhtyeen kanssa Tukholmassa, eikä hän voinut mitenkään ehtiä studioon Helsinkiin. Myöhemmin Gyp ehti paikalla studiossa, mutta ei kuitenkaan soittanut levyllä. Tukholmassa yhtye koki ja kokeili sellaisia uusia asioita, joista ei ollut tietoakaan Helsingissä.
Joulukuussa 1980 yhtye soitti Virtain työväentalolla ensimmäisen Suomen keikkansa, josta alkoi tammikuussa 1981 pitkä, 102 esiintymistä käsittänyt Suomen kiertue. Tämä kiertue on ilmeisesti edelleen Suomen rockhistorian pisin. Tähän aikaan yhtyeen musiikilliseksi suunnaksi vakiintui Andy McCoyn mukaan melodinen hard rock. Tosin tuolloin Suomessa nuorisokin valitti Hanoi Rocksin soittavan liian kovaa, joten melodisuus ei päässyt kovin hyvin esille. Suomessa oli tuolloin vielä niin sanottuja tanssilavakeikkoja, joten nuoriso ei pystynyt kovin hyvin tanssimaan kovan soiton takia. Hanoi Rocks tuli myöhemminkin tunnetuksi poikkeuksellisen energisestä ja kovaäänisestä soitostaan.
Helmikuussa 1981 ilmestyi toinen single "Tragedy / Café Avenue". McCoy oli säveltänyt ja sanoittanut Tragedyn jo 15–16-vuotiaana. Samassa kuussa ilmestyi itse ensimmäinen albumi Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks. Levyn tuottajina toimivat Muddy Twins eli Michael Monroe ja Andy McCoy, jonka asema yhtyeen säveltäjänä oli vakiintunut. Levy nousi Suomen albumilistalla viidenneksi.
Syys–lokakuussa 1981 yhtye siirtyi ensimmäisen kerran tulevaan kotipaikkaansa Lontooseen. Ennen Englantiin lähtöä yhtye oli keikkaillut Suomessa ja Ruotsissa. Lontoossa työstettiin ja äänitettiin uutta Oriental Beat -albumia marraskuussa, ja 21. marraskuuta yhtye esiintyi ensi kerran legendaarisella The Marquee Clubilla. Paikalla oli jo tuolloin CBS:n Muff Winwood, joka ei kuitenkaan vielä innostunut yhtyeestä.  Marraskuun lopulla yhtye kuitenkin palasi takaisin Suomeen ja julkaisi samoihin aikoihin singlen ”Desperados / Devil Woman”. Single julkaistiin suoraan demonauhoilta ja vain Suomessa. Joulukuussa ilmestyi yllättäen vielä toinen single ”Dead By X-Mas / Nothing New”.
Historia 1979–1985 > Toronto, New York, Lontoo, Japani, Los Angeles (1984) > BBC-sessiot ja kohtalokas Yhdysvaltain kiertue

Hanoi Rocks esiintyi viimeisen kerran studiossa yhtyeenä 20. heinäkuuta esiintyessään livenä Tommy Vance Radio One Show'ssa BBC:n studioilla. Radio-ohjelmaa varten äänitettiin ainakin kappaleet "Underwater World", "Boulevard of Broken Dreams", "I Can't Get It" ja "Don't You Ever Leave Me", joka erosi alkuperäisestä kappaleesta siten, että Razzle puhui kappaleen puheosuudet Andy McCoyn sijaan. Puheosuudessaan McCoy kertoi pienen tarinan ystävästään Nastysta. 24. elokuuta soitettiin ensimmäiset näistä nauhoista Tommy Vance Radio One Show’ssa. Yllä mainitut neljä näissä sessioissa äänitettyä kappaletta julkaistiin myöhemmin kokoelmalla Tracks from a Broken Dream. Heinäkuun Englannin kiertueen jälkeen elokuussa ilmestyi Suomessa vihdoinkin Two Steps from the Move. Levyn työnimenä oli alun perin Silver Missiles and Nightingale, mutta se vaihdettiin pois viime hetkellä. Tämä nimi sai myöhemmin paikkansa The Suicide Twinsin levyn nimenä. Syyskuussa julkaistiin singlet "Underwater World / Shakes", "Underwater World / Shakes / Magic Carpet Ride" ja "Underwater World / Oli And Gasoline/ Shakes / Magic Carpet Ride".  8. lokakuuta ilmestyi Englannissa Two Steps from the Move ja heti julkaisemisen jälkeen yhtye teki Englannissa yhteiskiertueen Johnny Thundersin ja Babysitters'in kanssa. Kiertue oli yleisömenestys ja siltä on nauhoitettu 21. lokakuuta Leicesterissä bootleg Johnny On The Rocks, jonka kappaleita on päätynyt myös Uzi Suiciden julkaisemalle promokasetille Rebels On The Run.
Marraskuussa julkaistiin singlet "Don't You Ever Leave Me / Oil And Gasoline" ja "Don't You Ever Leave Me / Oil And Gasoline / Malibu Beach (Calypso version)". Marraskuuhun mennessä uusi albumi oli myynyt 200 000 kappaletta; suurimmat osuudet olivat Amerikassa 60 000, Britanniassa 50 000 ja Suomessa 20 000 kappaletta. Jo pelkästään Yhdysvalloissa levy myi kahdessa viikossa 44 000. Ruotsin kiertueen jälkeen alkoi marras–joulukuun ratkaiseva Amerikan-läpimurtokiertue, joka kuitenkin päättyi yhtyeelle kohtalokkaasti joulun aikoihin. Ensimmäiseksi Hanoi Rocks keikkaili itärannikolla, kunnes Monroe nyrjäytti nilkkansa Syracusessa 29. marraskuuta hypätessään monitorilta lasinsiruihin, jotka olivat syntyneet McCoyn rikottua pullon lavalle. 2. joulukuuta vietettiin Razzlen syntymäpäiviä, mutta pian Monroen jalka paheni, ja viisi keikkaa jouduttiin perumaan Monroen sairausloman takia. Yhtye päätti suunnata Kaliforniaan tekemään radio- ja lehtihaastatteluita. Viimeinen suuri kaupunki, jossa yhtye ei vielä ollut soittanut, oli Los Angeles, ja sen esiintymiset oli kaikki loppuunmyytyjä.  Los Angeles Palacen keikka myytiin alle puolessa tunnissa loppuun. Razzle halusi kovasti Los Angelesiin, ja kun he saapuivat sinne, hän totesi: "Täällä minä haluan aina elää!" Läpimurto länsirannikolla näytti varmalta.
Historia 1979–1985 > Lontoo, Puola (1985) > Puolan kiertue ja yhtyeen hajoaminen

9. toukokuuta Hanoi Rocks lähti kymmenenpäiväiselle Puolan kiertueelle. Heti ensimmäisen esiintymisen jälkeen päätettiin René Berg erottaa yhtyeestä kiertueen jälkeen. Bergin oudosta ja sooloilevasta lavakäyttäytymisestä ei pidetty. Bergin ei haluttu näkyvän lavalla: hänet puettiin mustiin, hänelle annettiin vain lyhyt liikkumisen estävä bassokitaran piuha, eikä häneen suunnattu valoja. Bergin käyttäytyminen oli kyseenalaista, koska hän esitteli uusille ihmisille Michael Monroen parinaan, Hanoi Rocksin yhtyeenään ja Nasty Suiciden kitaristinaan. Lopulta kävi niin, että Monroe esitteli tuhansille ihmisille yhtyeen muut jäsenet, muttei Bergiä. Kiertueen päättyessä Hanoi Rocksin viimeiseen esiintymiseen Rockerina Festivalilla 19. toukokuuta oli selvää, että Berg erotetaan ja yhtye hajoaa. Hanoi Rocksilla ei ollut enää viimeisellä keikallaan minkäänlaisia haluja soittaa eikä jatkaa koko yhtyettä.
Tältä kokoonpanolta (Monroe, McCoy, Suicide, Berg, Chimes) ilmestyi 1980-luvun Hanoi Rocksin viimeinen levy Rock & Roll Divorce, joka oli livetaltiointi Puolan kiertueelta. Levy kantoi yhtyeen kohtalosta kertovaa nimeä, ja se julkaistiin yhtyeen omalta Lick-levymerkiltä. Levy julkaistiin vasta elokuussa yhtyeen jo hajottua. Kappaleet on äänittänyt Mick Staplehurst, mutta kannessa lukee Andy McCoyn varastaneen nauhat ja tehneen levylle kannet. Michael Monroe ei olisi halunnut levyä julkaistavan. Musiikillisesti levyllä kuulee väsyneen ja huonosti motivoituneen yhtyeen. Puolan kiertueen esiintymiset oli vedetty tuskallisesti läpi ilman minkäänlaisia soittohaluja.
Kesäkuussa, epäonnistuneen Puolan kiertueen jälkeen, tilanne oli toivoton. Suunnitelmat Bermudalla levyttämisestä ja esiintymisestä peruttiin, samoin kaikki matkasuunnitelmat. Tiedotusvälineet olivat ihmeissään, kun yhtye peruutti virallisesti hyvin menneen Puolan kiertueen jälkeen kaikki englantilaiset televisioesiintymisensä. Seppo Vesterinen kertoi yhtyeellä olevan "henkilöstöteknisiä ongelmia" ja ilmoitti, että kokoonpano muuttuisi ainakin Bergin osalta. Pian sen jälkeen yhtye antoi Lontoossa nöyryyttävät potkut René Bergille. Hänen tilalleen basistiksi ehdittiin vielä virallisesti nimetä yhtyeen instrumentti- ja tekniikka-asiantuntija Timo Kaltio. Tämä kokoonpano ehti käytännössä esiintyä vain virallisissa tiedotusvälineille annetuissa tiedonannoissa ja ilmoituksissa.
17. kesäkuuta Ilta-Sanomat uutisoi Michael Monroen jättäneen yhtyeen. Tähän ilmoitukseen yhtye hajosi lopullisesti. Hanoi Rocksista jäljelle jäänyt viimeinen kokoonpano (Andy McCoy, Nasty Suicide, Terry Chimes, Timo Kaltio) jatkoi toimintaansa nimellä Cherry Bombz. Samoihin aikoihin Puolassa yhtyeen suosio kasvoi ja "Don't You Ever Leave Me" nousi Puolan singlelistan 6. sijalle. Vaikka yhtye hajosi, Puolassa todellinen Hanoi Rocks -innostus jatkui vielä 1990-luvun alussa.
Historia 1985–2009 > Pitkät jäähyväiset (2008–2009)

18. lokakuuta Hanoi Rocks veti perinteisen syksyn Tavastian-keikkansa, jotka olivat loppuunmyytyjä. 21. lokakuuta Hanoi Rocksin manageri Virpi Immonen ilmoitti yhtyeen lopettavan toimintansa keväällä 2009. Yhtye toteutti marraskuussa 2008 Britannian-pienkiertueen, jonka jälkeen oli Japanin-kiertue vuoden 2009 alussa. Yhtyeen viimeiset keikat päätettiin järjestää Tavastialla, mistä yhtyeen historia oli alkanutkin. Lopettamisen syyksi ilmoitettiin se, että keulahahmot Michael Monroe ja Andy McCoy kokivat tehneensä jo kaikkensa yhtyeen eteen. Vuonna 1985 kesken jäänyt työ oli siis tehty loppuun. Tästedes Monroe ja McCoy keskittyisivät omiin sooloprojekteihinsa, jotka oli jätetty sivuun Hanoi Rocksin uudelleensynnyttyä kesällä 2001. Tätä jo ennakoikin 19. syyskuuta julkaistu Michael Monroen soolosingle "Pirates of the Baltic Sea", joka tehtiin tuenosoitukseksi Itämeren suojelutyölle. "Pirates of the Baltic Sea" on The 69 Eyesin Jussi 69:n ja Jyrki 69:n perustaman luonnonsuojeluryhmän nimi. Monroen soolosinglellä kitaroita soittivat Adam Bomb ja Backyard Babiesin Dregen, rumpuja Jussi 69 ja taustalaulajana toimi Warrior Soulin Kory Clarke.
Keväällä 2009 Hanoi Rocks soitti jäähyväisikseen kahdeksan keikkaa kuudessa päivässä Tavastialla, jossa 1980 oli tehnyt toisen keikkansa ja saanut Seppo Vesterisen managerikseen. Ilta-Sanomien Pasi Kostiainen antoi viimeiselle, pääsiäismaanantaina 12. huhtikuuta 2009 soitetulle keikalle täydet viisi tähteä. Viimeiseltä keikalta julkaistiin Buried Alive -DVD.
Andy McCoyn ex-vaimo Angela Nicoletti kertoi vuonna 2022 Helsingin Sanomien Kuukausiliitteelle, että McCoy päätti lopettaa Hanoi Rocksin eikä neuvotellut päätöksestään edes Michael Monroen kanssa. Nicolettin mukaan tämä tuntui siltä kuin ”olisi rikkonut perheen”.
Historia 1985–2009 > Paluu Monroen 60-vuotisjuhlissa (2022)

Hanoi Rocks palasi tunnetulla kokoonpanollaan lavalle Michael Monroen 60-vuotisjuhlakonsertissa 23. syyskuuta 2022. Kokoonpanona toimi Michael Monroe, Andy McCoy, Sami Yaffa, Nasty Suicide ja Gyp Casino. He esiintyivät yhdessä ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1982.
Yhtyeen esikuvat ja tyylisuunta > Alkuperäinen Hanoi Rocks

Yhtyeellä oli esikuvinaan monia yhtyeitä. Hanoi Rocksin musiikillinen tyyli, kuten koko suomirock, pohjautui 1970-luvulla Suomeen tulleeseen uuden aallon musiikkiin, erityisesti punk rockiin. Kaikki yhtyeen jäsenet kävivät Kill Cityssä ja olivat mukana Maukka Perusjätkän ja Ralf Örnin projekteissa. Andy McCoy ihaili ja piti esikuvinaan Chuck Berryä ja Marc Bolania. Hän sanoikin muodostaneensa Hanoi Rocksin riffit Chuck Berryn pohjalta. Muita McCoyn esikuvakitaristeja olivat Link Wray, Albert Järvinen, Albert Lee ja Joe Walsh. McCoy ja Suicide olivat olleet punkyhtye Briardin kitaristeja. Myös Sam Yaffalla oli punktausta usean yhtyeen basistina. McCoyn innoittamana hän alkoi kuunnella The Clashia.
Clashin ohella punkesikuvia olivat Sex Pistols ja Ramones. Tärkein oli kuitenkin glam rockin ja protopunkin edustaja New York Dolls ja sen kitaristi Johnny Thunders. McCoyn kuuntelemia glam-yhtyeitä olivat Alice Cooper, David Bowie ja Aerosmith. Protopunkista mainittakoon Iggy Pop ja hänen yhtyeensä The Stooges, perusrock-esikuvista The Rolling Stones. Michael Monroe kuunteli raskaampaa rockia: Black Sabbath, Uriah Heep ja Nazareth. AC/DC:tä olivat kaikki kuunnelleet, ja Suicide CCR:ää. McCoy oli kuunnellut punkin lisäksi reggaeta ja soulia. Ennen Monroen tapaamista McCoy ei ollut koskaan kuunnellut heavy metalia, esimerkiksi Led Zeppeliniä.
Punkvaikutteiseksi rockyhtyeeksi Hanoi Rocksin kappaleissa oli käytössä monia soittimia. Sen mahdollisti erityisesti Monroen multi-instrumentaalisuus: hän soitti saksofonia, huuliharppua, kitaraa, bassoa, rumpuja, pianoa ja kosketinsoittimia. Vaikka yhtyeelle melodisuus ja multi-instrumentalismi olivatkin tärkeitä, se ei arvostanut progressiivista rockia lainkaan.
Nuo kaikki eri ainekset yhdistyivät yhtyeen persoonallisten taitojen kanssa Hanoi Rocksin aivan omaksi tyyliksi, jota voidaan kuvailla melodiseksi hard ja glam rockiksi sekä glam punkiksi. Britanniassa yhtye on luokiteltu glam punkiksi, jolla tarkoitetaan glam rockin ja punkin yhdistymisestä syntynyttä tyylisuuntaa. Tässä mielessä glam punk on Hanoi Rocksille osuva luokittelu. Monroe on välillä kiistänyt Hanoi Rocksin olleen tai olevan glam rock -yhtye mutta toisaalta myös myöntänyt sen moneen kertaan. Yhtye ei ole ilmeisesti koskaan pitänyt tyylinsä luokittelua kovin tärkeänä.
Yhdysvalloissa ja Britanniassa yhtyeen tyylisuuntana on pidetty myös glam metalin alalajia sleaze rockia, mutta itse asiassa sleazerock syntyi vasta Hanoi Rocksin vaikutuksesta. Ulkomailla yhtye yhdistetään toisinaan glam metaliin, hard rockiin tai heavy metaliin, mutta yleensä yhtyeen ei katsota edustavan mitään näistä tyylilajeista. Metal: A Headbanger's Journey -dokumentissa Hanoi Rocks noteerataan seitsemän muun glam-yhtyeen joukossa glam metalin tärkeimmäksi vaikuttajaksi.
Yhtyeen esikuvat ja tyylisuunta > Myöhempi Hanoi Rocks

Myöhemmän vuonna 2001 perustetun Hanoi Rocksin musiikki oli tyyliltään alkuperäistä raskaampaa, efektipitoisempaa ja siinä kuuluu Michael Monroen soolotuotannon vaikutus. Esimerkiksi Michael Monroen Demolition 23. oli tyyliltään varsin lähellä myöhempää Hanoi Rocksia. McCoy oli sittemmin hyväksynyt Monroen oman sävellystyön, ja näitä Monroen omia kappaleita oli päätynyt uuden Hanoi Rocksin albumeille. Näissä kaikissa kappaleissa on voimakas hard rockin vaikutus. 2000-luvun Hanoi Rocks -tuotannossa kitarasoolot ovat lähes jokainen kitarasoolo Another Hostile Takeoverista lähtien efektillä sekoitettuja. Monroe on kieltänyt myöhemmän Hanoi Rocksin olevan glam rock -yhtye, eikä yhtye halunnut olla tyylillisesti sidoksissa 1980-luvun Hanoi Rocksiin muuten kuin esittämällä vanhoja hittejään. Yksi ratkaiseva ero on yhtyeessä rumpujen käyttö. Yhtyeen 1980-luvun rumpalit soittivat punktyylisesti yksinkertaisemmin. Hanoi Rocksin rumpali Lacu oli saanut enemmän vaikutteita hard rock- ja heviyhtyeistä.
Hanoi Rocksin kansainvälinen merkitys rock-musiikille ja- kulttuurille

Hanoi Rocksin vaikutus on nähtävissä monen yhtyeen musiikissa ja tyylissä, kuten Guns N' Rosesissa, Mötley Crüessa, Poisonissa, Rattissa, Skid Row'ssa ja La Gunsissa. 1980-luvulla suosiossa olleen glam metal -tyylilajin syntyyn Hanoi Rocks vaikutti merkittävästi. Myös Billy Idol, Foo Fighters ja Manic Street Preachers ovat tunnustautuneet Hanoi Rocks-faneiksi. Foo Fightersin kitaristi Chris Shiflett aloitti kitaransoiton Andy McCoyn ja Hanoi Rocksin innoittamana. Hanoi Rocksilla oli merkityksensä myös punk-pohjaisen grungen kehittymiseen. Esimerkiksi Alice in Chains-yhtye soitti alkuaikoinaan Hanoi Rocksin "Taxi Driver"-kappaletta keikoillaan ja kyseinen kappale onkin tallentunut useille demoille ja bootleg-tallenteille. Myös Pearl Jamin kitaristi Mike McCready on kertonut, että yhtye yritti olla kuin Hanoi Rocks.
Hanoi Rocksia pidetään yhtenä oman tyylisuuntansa merkittävimmistä kokoonpanoista. Yhtye on myös valittu Suomipopin suurimmaksi yhtyeeksi. Axl Rosen mukaan Guns N' Rosesia ei olisi ilman Hanoi Rocksia. Suomessa, Ruotsissa, Japanissa ja Britanniassa syntyi useita Hanoi Rocksia aikanaan matkineita ja siitä vaikutteita saaneita yhtyeitä. 1980-luvulla näitä olivat Hanoi Rocksin lämmittelijänäkin toiminut Smack ja Pyhät Nuket (Nuket). Uudempia Hanoi Rocks-vaikutteisia suomalaisyhtyeitä ovat muiden muassa Negative ja The 69 Eyes. Ruotsin Hanoi Rocks -vaikutteisista yhtyeistä mainittakoon Backyard Babies ja Japanin yhtyeistä X Japan.
Pukeutumisessa Hanoi Rocks nosti 1970-luvun näyttävän ja naisellisen glam rock -tyylin uudelleen muotiin. Jan Stenfors eli Nasty Suicide kertoi yhtyeen tyylistä elokuun 2003 Helsingin Sanomien Kuukausiliitteen haastattelussa, että perustaessaan Hanoi Rocksia Fagerholmin kanssa he päättivät säilyttää punkista nahkatakit, mutta muuten he ottivat "transumeininkiä siihen pukeutumiseen". Monroe taas on kuvaillut Hanoi Rocksin tyylin menestystä ja erikoisuutta näin:
»Hauska kuulla, että muille Hanoi on yhtä tärkeä kuin mitä se on ollut mulle. Hanoissa oli kaikki: me oltiin neljä erilaisissa oloissa kasvanutta kaveria, jotka kaikki ajatteli samansuuntaisesti. Me oltiin komeita, mutta me ei oltu mikään haircut band. Meissä oli myös... mitä se on suomeksi... talent? Lahjakkuutta joo. Me oltiin ekoja Suomessa, jotka kehtasi sanoa että me halutaan kuuluisiksi ja rikkaiksi. Ja me vielä onnistuttiinkin siinä.»
Jäsenet ja kokoonpanot

| --- | --- |
Alkuperäinen (1979–1980):  Michael Monroe – laulu  Stefan Piesnack – kitara  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Nedo Soininen – basso  Peki Sirola – rummut
Ensimmäisellä singlellä (1980):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Sami Yaffa – basso  Keimo Hirvonen – rummut
(1980–1982):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Sami Yaffa – basso  Gyp Casino – rummut
Tunnetuin (1982–1984):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Sami Yaffa – basso  Razzle – rummut ja taustalaulu
(29.12.1984–4.1.1985):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Sami Yaffa – basso  Terry Chimes – rummut
Puolan kiertueella (1985):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  René Berg – basso  Terry Chimes – rummut
(1985):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Timo Kaltio – basso  Terry Chimes – rummut
(2001):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Mickey Crane – kitara  Timpa Laine – basso  Lacu Lahtinen – rummut
(2001–2004):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Costello Hautamäki – kitara ja taustalaulu  Timpa Laine – basso  Lacu Lahtinen – rummut
(2004):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Stevie Klasson – kitara ja taustalaulu  Timpa Laine – basso  Lacu Lahtinen – rummut
(2005–2008):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Conny Bloom – kitara ja taustalaulu  Andy "AC" Christell – basso ja taustalaulu  Lacu Lahtinen – rummut
(2008–2009):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Conny Bloom – kitara ja taustalaulu  Andy "AC" Christell – basso ja taustalaulu  George Atlagic – rummut
Monroen 60-vuotisjuhlissa (23.9.2022):  Michael Monroe – laulu  Andy McCoy – kitara ja taustalaulu  Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu  Sami Yaffa – basso  Gyp Casino – rummut
Jäsenet ja kokoonpanot > Entiset jäsenet

Michael Monroe – laulu, saksofoni ja huuliharppu (1979–1985, 2001–2009 ja 2022)
Stefan Piesnack – kitara (1979–1980)
Nasty Suicide – kitara ja taustalaulu (1979–1985 ja 2022)
Nedo Soininen – basso (1979–1980)
Peki Sirola – rummut (1979–1980)
Andy McCoy – kitara ja taustalaulu (1980–1985, 2001–2009 ja 2022)
Sami Yaffa – basso (1980–1985 ja 2022)
Keimo Hirvonen – rummut (1980)
Gyp Casino – rummut (1980–1982 ja 2022)
Razzle – rummut ja taustalaulu (1982–1984; kuoli 1984)
Terry Chimes – rummut (1984–1985)
René Berg – basso (1985; kuoli 2003)
Timo Kaltio – basso (1985; kuoli 2021)
Mickey Crane – kitara (2001)
Timpa Laine – basso (2001–2004)
Lacu Lahtinen – rummut (2001–2008)
Costello Hautamäki – kitara ja taustalaulu (2001–2004)
Stevie Klasson – kitara ja taustalaulu (2004)
Conny Bloom – kitara ja taustalaulu (2005–2009)
Andy "AC" Christell – basso ja taustalaulu (2005–2009)
George Atlagic – rummut (2008–2009)
Diskografia > Albumit

Bangkok Shocks, Saigon Shakes, Hanoi Rocks (1981)
Oriental Beat (1982)
Self Destruction Blues (1982)
Back to Mystery City (1983)
All Those Wasted Years (live) (1984)
Two Steps from the Move (1984)
Rock & Roll Divorce (live) (1985)
Twelve Shots on the Rocks (2002)
Another Hostile Takeover (2005)
Street Poetry (2007)
Kirjallisuutta

Ari Väntänen, Andy McCoy, Michael Monroe: Hanoi Rocks. Like Kustannus 2009. ISBN 978-952-01-0246-3