stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Transdev Finland
Aiheesta muualla

Transdev Finlandin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Harrastaja Kari Paavolan sivut Länsi-Suomen bussiliikenteestä[vanhentunut linkki]
Harrastaja Arttu Kuukankorven sivut HSL-bussiliikenteestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Connexin Volvo B10B LE/Säffle 2000 Helsingin linjalla 75 Puistolan asemalla.
Rantakatu (Vaasa)

| Rantakatu> Strandgatan |
| --- | --- |
 Näkymää Rantakadulle Rantakadun ja Vaasanpuistikon risteyksestä kuvattuna.
Maa:  Suomi
Tieluokka:  katu
Omistaja:  Vaasan kaupunki
Tienpitäjä:  Vaasan kaupunki
Alkupiste:  Museokatu
Päätepiste:  Hietalahdenkatu
Päällyste:  mukulakivi
Kaistaluku:  2
Rantakatu (ruots. Strandgatan) on katu Vaasan keskustassa. Katu saa alkunsa Pohjanmaan museon viereltä Museokadun jatkeena ja jatkuu aina rantavyöhykkeen toiseen laitaan, Hietalahdenkadulle, saakka. Rantakatu on osa Vaasan rantapuistovyöhykettä ja sillä on pitkä historia.
Ensimmäiset Rantakadun rakennukset rakennettiin noin 1800-luvun puolessavälissä. Alkuperäisistä rakennuksista on nykyisin jäljellä vain osa, kuten C. A. Setterbergin suunnittelemat Vaasan hovioikeus ja entinen tehdaskonttori (nykyisin Åbo Akademi). Myös vuonna 1863 rakennettu Vaasan vankila sijaitsee Rantakadulla. Nykyisin säilyneet Rantakadun alkuperäiset rakennukset ovat Vaasan keskustan vanhimpia.
Vaasan kaupunki tiedotti vuonna 2021, että Rantakadun alkupäässä 1990-luvulta saakka käyttämättöminä olleet siilot puretaan ja niiden tilalle rakennetaan kerrostalo. Siilojen purkaminen aloitettiin toukokuussa 2023.
Truveeri

Truveerit olivat pohjoisranskalaisia kierteleviä runoilijoita ja muusikoita keskiajalla. Heidän taiteensa oli melko samanlaista eteläranskalaisten trubaduurien kanssa. Truveerien runot ovat kuitenkin eri murteilla kuin trubaduurien.
Ensimmäinen nimeltään tunnettu truveeri oli Chrétien de Troyes, joka vaikutti 1100-luvun lopulla. Muita tunnettuja truveereja on muun muassa Adam de la Halle.
Sana trouvère tai trouveur on pohjoisranskalaisen murteen (langue d’oil) muoto oksitanin kielen (langue d’oc) sanasta trobador. Se tarkoittaa runoilija-säveltäjiä, jotka olivat trubaduurien aikalaisia ja saivat heiltä vaikutteita, mutta tekivät runoutensa Pohjois-Ranskan murteilla. Trubaduurit olivat vanhan oksitaanisen lyyrisen runouden säveltäjiä ja esiintyjiä keskiajalla n.1000–1300 ja truveerien kukoistusaikaa kesti noin 1300-luvun loppuun. Noin 2 400 truveerirunon käsikirjoitusta on löytynyt ja noin 2 100 runoon  on säilynyt myös melodia.
Yleinen mielikuva trubaduurista tai truveerista on kylästä kylään kiertelevä hahmo, joka kantaa luuttua selässään. Tällaisia henkilöitä kyllä oli, mutta heitä kutsuttiin sanoilla minstrel (minstreli) tai jongleur (jonglööri) – köyhiä muusikoita, miehiä ja naisia yhteiskunnan laitamilta. Trubaduurit tai truveerit edustivat aristokratiaa musiikin tekemisessä. He olivat runoilijoita ja säveltäjiä, jotka olivat aateliston ylläpitämiä tai he olivat yhtä lailla ylhäisöä itsekin, joille musiikin tekeminen kuului hovin perinteisiin. Trubaduureissa oli kuninkaita, kuningattaria ja kreivittäriä. Laulujen sanat ovat luonnollista heijastumaa aikansa yhteiskunnasta. Usein ne käsittelivät idealisoituja aiheita kohteliaasta rakkaudesta (fine amors katso :grand chant) ja uskonnollisesta omistautumisesta, vaikkakin useat laulut edustivatkin maallisempaa ja suorasukaisempaa käsitystä rakkaudesta.
Tämän musiikkityylin esitystavat ovat arvailujen varassa. Jotkut oppineetkenen mukaan? ehdottavat, että sitä pitäisi soittaa vapaassa rytmisessä muodossa ja käyttää vain vähän soittimia säestykseen (varsinkin harrastunnelmaisissa teksteissä). Toisten oppineidenkenen mukaan? ja myös esiintyjien mielestä säestävien instrumenttien ja rytminen esittäminen on yhtä lailla arvokasta. Ainakin yksi moderni kokoonpano esiintyy Trouvere nimellä tänäkin päivänä soittaen kyseiseen aikaan liittyvää musiikkia.
Johannes de Grocheio, pariisilainen musiikin tutkija 1300-luvun alusta, uskoi että truveerien laulut inspiroivat kuninkaita ja aatelismiehiä suurtekoihin ja suuruuteen. ”Tämänkaltaisia lauluja ovat yleensä säveltäneet kuninkaat ja aateliset ja niitä esitettiin kuninkaitten ja prinssien läsnäollessa, jotta heidän mielensä karaistuisi rohkeuteen ja mielenlujuuteen, jalomielisyyteen ja ennakkoluulottomuuteen.” (Page 1997) 1980-luvulta lähtien on naistruveerien olemassaolo tunnustettu tosiasia.
Käännös suomeksi
Juhani Toukonen

Toukonen vuonna 2003
Juhani Herman (Jussi) Toukonen (s. 23. lokakuuta 1940 Ilmajoki) on suomalainen everstiluutnantti, kauppatieteiden maisteri, taidemaalari ja heraldikko.
Koulutus

Juhani Toukonen valmistui vuonna 1961 ylioppilaaksi Kurikan yhteiskoulusta ja sen jälkeen toimi vuosina 1962–1964 kansakoulun opettajana Kiviluoman kansakoulussa Kauhajoella ja Peltoniemen koulussa Ilmajoella. Varusmiespalvelunsa jälkeen Juhani Toukonen pyrki kadettikouluun ja suoritti sen 1964–1967. Sotilasuransa aikana hän kävi 1977 alueellisen maanpuolustuskurssin (numero 9) ja suoritti Valtion suojelukoulussa Suojelujohtajan peruskurssin 1978 sekä vannoi tuomarinvalan 1983. Opiskelujaan hän jatkoi Vaasan kauppakorkeakoulussa valmistuen 1989 Kauppatieteiden maisteriksi sekä aloitti tohtoriopinnot Helsingin kauppakorkeakoulussa .
Sotilasura

Juhani Toukonen suoritti varusmiespalvelunsa vuonna 1961–1962 Hämeen Jääkäripataljoonassa. Reserviupseerikoulun kurssin numero 109 suoritettuaan Juhani Toukonen kotiutui reservin vänrikkinä. Kadettikurssin 51 hän kävi vuosina 1964–1967.
Luutnantiksi ylentämisen jälkeen vuonna 1967 Toukonen toimi opetusupseerina sekä toimistoupseerina Savon Prikaatissa, jossa hänet ylennettiin yliluutnantiksi. Kapteenikurssin jälkeen hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1975 ja samalla hänet nimitettiin Pohjanmaan sotilasläänin esikuntaan komentotoimiston päälliköksi. Vuonna 1978 oli vuorossa  väestösuojelujohtajakoulutus sekä vuosina 1979–1980 esiupseerikurssi. Pääesikuntaan hänet nimitettiin vuonna 1982 toimistoupseeriksi komento-osastolle, sitten majurina Esikuntakoulun johtajaksi 1983 ja sen jälkeen Pääesikuntaan komento-osastoon toimistoesiupseeriksi 1985.
Vuonna 1986 majuri Toukonen oli jäsenenä työryhmässä, joka suunnitteli ja toteutti presidentti Urho Kekkosen valtiolliset hautajaiset 7. syyskuuta 1986. Työtehtävissään hänen vastuullaan oli myös presidenttien Urho Kekkosen ja Mauno Koiviston aikana Puolustusvoimien perinteisiin liittyvien puolustusvoimien esittelyjen valmistelutoimenpiteteet.
Vuonna 1990 Juhani Toukonen ylennettiin everstiluutnantiksi ja Pääesikunnan komento-osaston komentotoimiston päälliköksi. Työtehtäviensä mukaisesti hänelle kuului mm. kunniamerkkien kantamiseen sotilasasussa liittyven ohjeistusten valmistelu ja laadinta. Erityisen tärkeätä oli yhteistyö Ritarikuntien kanslian ja erityisesti suurlähettiläs, varakansleri Jorma Vanamon kanssa. Juhani Toukonen sirtyi reserviin 1. syyskuuta 1993.
Juhani Toukonen toimi aktiivisesti myös Suomen Sotilasurheiluliittossa. Vuonna 1994 hän ideoi ja loi säännöt markkinointi- ja yhteistyöyritysketjulle, Sotilaurheilupoolille.  Tässä tehtävässä hän toimi kymmenen vuotta.
Taiteilija ja heraldikko > Taidemaalari

Juhani Toukonen sai yksityisopetusta vuosina 1948–1952 Ilmajoen piirustuskerhossa Nándor Mikolan, Voitto Laineen (Veikko Vionojan veli), Niilo Koskiniemen ja Osmo Kolehmaisen johdolla sekä vuosina 1957–1960 Oiva Polarin oppilaana. Sotilasuran jälkeen häntä opetti vuonna 2006 Veikko Takala (pikkuserkku) ja vuosina 2011–2015 taidemaalari Yrjö Mustonen.
Hänen maalaustyylistään on sanottu:
Öljyväritöissä Toukosella ei ole muuta komentoa kuin realismi. Tyyli vaihtuu aiheen mukaan impressionismistä juhanipalmumaisuuteen.
Toukosen maalaukset ovat tekijänsä tyylisiä jämäkkäotteisia ja eräänlaista lyyristä realismia edustavia.
Aitat elokuussa erottuu näyttelykatsauksesta edukseen koloristisena ilotulituksena. Maalauksen henki rytmikkäine väripintoineen on jämäkän kubistinen.
Juhani Toukonen on maalannut vuoteen 2016 mennessä noin 500 taulua. Tauluissa aiheet vaihtuvat ja maisemien lisäksi hän on maalannut myös muotokuvia, joita on ollut mm. vuonna  2004 tilauksesta maalatut kaksi Tasavallan presidentti Tarja Halosen muotokuvaa sekä mm. muotokuvan Kaartin Jääkärirykmentin komentaja eversti Pertti Laatikaisesta.
Juhani Toukonen maalaa kankaalle kaikki 15 Ilmajokista olympiaurheilijaa. Koko sarja valmistuu vuoteen 2021 mennessä, jolloin Ilmajoen Kisailijat täyttää 100 vuotta
Taiteilija ja heraldikko > Heraldikko

Jussi Toukonen on vakiinnuttanut asemansa yhtenä Suomen asiantuntevista heraldikoista. Hänen kirjoituksiaan on ollut Suomen Heraldisen Seuran julkaisussa .  Hän on tarkastanut ja myös avustanut tekstein eri henkilöiden kirjoittamia kunniamerkkikirjoja ja oppaita.
Juhani Toukonen oli mukana Kouvolan, Akaan  ja Parikkalan vaakunoitten kutsukilpailussa Suomen Heraldisen Seuran kautta kutsuttuna heraldikkona.
Mitaliheraldikkona Juhani Toukonen on suunnitellut valtakunnallisesti ja kansainvälisesti merkittäviä mitaleita ja ansioristejä vuodesta 1998 alkaen 22 kappaletta, joista huomattavimmat ovat Miinanraivaajamitali, Uudenmaan prikaatin killan ansiomitali, Ilmatorjunnan ansioristi, Sotakoira-ansiomitali, Ratsuväen ansioristi, Pro Ilmajoki -mitalisarja sekä Reserviläisliiton levyke, Suomen Mestaruusmitali luistelussa 1998, Helsinki-Tallinna Race -mitali 1996, V Olympiad triathlon-mitalisarja 1997 (kuntoiluolympialaiset) ja Espoon Rantamaratonin mitali 2008.
Muuta heraldista suunnittelua ovat olleet yksityishenkilöiden- ja sukuvaakunat noin 30 kpl, useita Isännänviirejä mm. Rautalammin, Saaren, Säkylän, Ilmajoen ja Parikkalan kunnanisännänviirit, yhdistysten ja puolustusvoimien joukkoyksikkölippuja esimerkiksi urheilukoulu ja sotilasmusiikkikoulu sekä pöytästandaarit, exlibrikset, jäsenmerkit ja pinssit.
Juhani Toukonen on toiminut heraldikkona Tillander Oy:llä 1993–1994, Suomen Rahapajalla 1994, Kultamitali Oy:llä vuosina 1995–1998,  Rahapaja Insignia Oy:llä 1998–2005 ja Palkintotukku-Kääty Oy:llä 2011–2014.
Taiteilija ja heraldikko > Näyttelyt

Juhani Toukonen on pitänyt näyttelyitä 24 eri paikkakunnalla Suomessa vuodesta 1998 ja vuonna 2016 oli Ilmajoella taiteilijan 50.  juhlanäyttely. Muutamat viime vuosien näyttelyt ovat olleet vuonna 2012 Kankaanpää, vuonna 2014 Museo Militaria, Hämeenlinna ja vuonna 2015 Virrat ja Janakkalan pääkirjasto sekä Hämeenkyrö 2016. Juhani Toukonen on aina paikalla näyttelyissään, jotka koostuvat maalaustaisteesta ja heraldiikasta.
Juhani Toukosen taideteoksia on myös esillä julkisissa tiloissa Tampereella, Parkanossa, Ilmajoella sekä Janakkalassa.
Kunnia- ja ansiomerkit

| Nauha tai mitali> ............ | Kunniamerkki> Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n ritarimerkki, SVR R1.Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkki ,SVR R.Sotilasansiomitali, Sam.Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun hopeinen ansiomitali, SU ham.Suomen väestönsuojelun 2 luokan ansiomitali VSS am2.Kilta-ansiomitali, Kilta-am.Suomen reserviupseeriliiton hopeinen ansiomitali, RUL ham.Sininen risti havunoksatunnuksella, SR hot.Maanpuolustusmitali kultaisella soljella, MP-mit k.Sissiansiomitali, Sissi am.Ratsuväen ansioristi, RV ar.Ilmatorjunnan ansioristi, IT ar.Kansallisen veteraanipäivän ansiolevyke | Myönnetty> 4. kesäkuuta 1993.4. kesäkuuta 1981.1979.........1998.1992 |
| --- | --- | --- |

Lisäksi Juhani Toukonen on saanut myös Puolustusministeriön kunniakirjan valan kaavasta 1981 ja Puolustusministerön stipendin tohtoritutukimustuloksista sekä useita palkintoja puolustusvoimissa prikaatin mestaruuksista.
Jäsenyydet ja luottamustoimet

1952–: Jäsen, Ilmajoen Metsästysseura
1954–1961: Jäsen, Ilmajoen torvisoittokunta
1954–: Jäsen, Ilmajoen kisailijat
1982–1993: Sotilasasiantuntija, Vakuutusoikeuden II jaosto
1989–: Jäsen, Suomen Heraldinen Seura.
1990–1993: Jäsen, Kansallisen veteraanipäivän työryhmä
1994–1998: Sihteeri, Suomen Heraldinen Seura.
2000–: Matrikkelitaiteilija, Suomenselän taiteilijaseura r.y.
2009–2015: Puheenjohtaja, Ilmajoen Taideyhdistys r.y.
2015–: Kunniapuheenjohtaja, Ilmajoen Taideyhdistys r.y.
Juhani Toukosen taidetta ja heraldiikkaa

Presidentti Tarja Halonen
Mannerheim 3.6.1942 syntymäpäivän aattona
Eversti Pertti Laatikainen v. 2006
Valkopukuinen tyttö
Joutjärven rantaa
Kartanolta
Lumisateen jälkeen
Asetelma
Isännänviirejä
Pro ilmajoki mitalisarja
Topias Flintan sukuvaakuna
Juhani Toukonen ja puolustusministeri Jan-Erik Enestam
Miinanraivausmitali
Ilmatorjunnan ansioristi
Vuoden 1978 toinen konklaavi

Vuoden 1978 toinen konklaavi valitsi katolisen kirkon uudeksi päämieheksi puolalaisen Karol Wojtylan, joka otti paavilliseksi nimekseen Johannes Paavali II.
Vuoden 1978 toinen konklaavi eli paavin valitseva kardinaalien kokous alkoi Sikstuksen kappelissa 14. lokakuuta 1978 ja päättyi 16. lokakuuta samana vuonna. Konklaavissa valittiin seuraaja kuolleelle Johannes Paavali I:lle.
Konklaavin taustaa

Kardinaalikollegio oli kokoontunut valitsemaan uutta paavia jo elokuussa 1978, jolloin järjestettiin vuoden 1978 ensimmäinen konklaavi. Tällöin paavinistuimelle oli nostettu italialainen Albino Luciani, joka oli kuitenkin kuollut 33 päivän kuluttua paaviksi tultuaan. Nyt konklaavi oli jälleen kutsuttu koolle valitsemaan uusi johtaja katoliselle kirkolle.
Pääehdokkaat Johannes Paavali I:n seuraajaksi olivat edellisessäkin konklaavissa vahvoilla ollut konservatiivinen Giuseppe Siri sekä tämän vastaehdokas Giovanni Benelli. Myöhemmin kompromissiehdokkaaksi nousi myös vuoden 1978 aikaisemmassa konklaavissa ehdolla ollut 58-vuotias Karol Wojtyla.
Konklaavin kulku

Konklaavin tarkasta kulusta ei ole luotettavaa tietoa, mutta vallitsevan käsityksen mukaan alussa pääehdokkaina olivat Siri ja Benelli. Heistä kumpikaan ei onnistunut saamaan kahden kolmanneksen enemmistöä ja jo ensimmäisenä päivänä konklaavi oli selvillä siitä, että paaviksi olisi valittava kompromissiehdokas. Tosin kerrotaan, että Giuseppe Siri olisi todennäköisesti saanut tarvittavat kaksi kolmannesta kokoon, mikäli hän olisi ottanut vastaehdokkaansa Benellin kardinaalivaltiosihteerikseen.
Kerrotaan että Wienin kardinaaliarkkipiispa Franz König olisi ensimmäisenä ehdottanut kardinaalikollegiossa hyvin nuorta 58-vuotiasta Karol Wojtylaa uudeksi paaviksi. Hän puhui sujuvasti viittä eri kieltä ja oli Johannes Paavali I:stä poiketen todella hyväkuntoinen ja terve. Ensimmäisenä Sirin kannattajat siirtyivät tukemaan Wojtylaa ja kuudennen äänestyskierroksen jälkeen Wojtyla ja Benelli olivat tasoissa. Krakovan kardinaaliarkkipiispa Wojtyla ohitti seuraavassa äänestyksessä Benellin ja kahdeksannen äänestyskierroksen jälkeen hänet valittiin uudeksi paaviksi.
Kallio Block Party

| Kallio Block Party |
| --- | --- |

Tyyppi:  urbaani katufestivaali
Päivämäärä:  elokuun ensimmäinen lauantai
Järjestämistiheys:  kerran vuodessa
Tapahtumapaikka:  Kallio, Hakaniemi, Sörnäinen
Paikkakunta:  Helsinki
Ensimmäisen kerran:  2011
Aktiivisuus:  aktiivinen
Järjestäjä:  Kallio-liike
Kotisivut
Vuoden 2017 KBP-päälava Sturenkadun ja Porvoonkadun risteyksessä, lavalla Hurriganes.
Kallio Block Party (tunnetaan myös lyhennettynä KBP) on Kallio-liikkeen järjestämä tapahtuma Helsingin Kallion kaupunginosan kaduilla.
Ensimmäisen kerran vuonna 2011 järjestetyssä pääsymaksuttomassa tapahtumassa Kallion kadut, puistot ja julkiset rakennukset täyttyvät musiikilla, taiteella ja katukulttuurilla. Urbaani katufestivaali on täysin vapaaehtoisten järjestämä, aidaton ja kaikille avoin. KBP järjestetään joka vuosi elokuun ensimmäisenä lauantaina. Festivaalien ajaksi autotiet suljetaan ja kadut täyttyvät lavoilla, ruoka-autoilla ja ihmisillä.
Kallio Block Party on järjestetty seuraavissa paikoissa:
2011: Fleminginkatu
2012: Vaasankatu, Vaasanpuistikko ja Kinaporinpuisto
2013: Kolmas linja ja Kallion kirkko
2015: Sörnäisten kurvi
2016: Ympyrätalo, Linjat ja Tokoinranta
2017: Sturenkatu ja lähialueet
2018: Hakaniemi
2019: Alppikadun, Castréninkadun, Wallininkujan ja Ensi linjan väliin rajautuva alue
2022: Porvoonkadun ympäristö
2023: Sörnäisten kurvi
2024: Hämeentie ja Linjat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kallio Block Party Wikimedia Commonsissa
Tomas Tranströmer

| Tomas Tranströmer |
| --- | --- |
 Tomas Tranströmer vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1931 Tukholma
Kuollut: 26. maaliskuuta 2015 (83 vuotta) Tukholma
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Puoliso:  Monica Bladh 1958-2015
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tyylilajit:  runous
Esikoisteos:  17 runoa (1954)
Palkinnot
 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1990 Neustadt-palkinto 1990 Ruotsin akatemian pohjoismainen palkinto 1991  Nobelin kirjallisuuspalkinto 2011 
Aiheesta muualla
tomastranstromer.net
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tomas Gösta Tranströmer (15. huhtikuuta 1931 Tukholma – 26. maaliskuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen prosaisti ja runoilija. Hänet palkittiin Nobelin kirjallisuuspalkinnolla 2011, Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnolla 1990, Neustadtin kansainvälisellä kirjallisuuspalkinnolla 1990 ja Ruotsin akatemian pohjoismaisella palkinnolla 1991.
Ura

Tranströmer asui lapsuutensa Tukholmassa ja valmistui psykologiksi Tukholman yliopistosta vuonna 1956. Vuodesta 1966 alkaen hän asui Västeråsissa ja työskenteli aluksi psykologina nuorisorikollisia hoitavassa laitoksessa. Hän aloitti kirjoittamisen 13-vuotiaana ja julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa nimellä 17 dikter vuonna 1954. Siitä tuli arvostelu- ja myyntimenestys. Tranströmerin alkukauden runoudelle on ominaista antiikin säemuotojen kuten tertsiinien ja silosäkeiden käyttö. Hänen pyrkimyksensä rytmikkyyteen ilmenee myöhemmin hänen vapaamittaisessakin runoudessaan. Hän sai arvostetun aseman sukupolvensa runoilijoiden keskuudessa kokoelmilla Hemligheter på vägen (1958) ja Den halvfärdiga himlen (1962). Seuraavilla vuosikymmenillä hän julkaisi myös proosarunoja.  Hän jatkoi kirjoittamista vuoteen 2004 saakka.
Tranströmer sai vaikutteita tuotantoonsa Ruotsin nelikymmenlukulaisilta, ranskalaisen surrealismin kuvailmaisusta, suomenruotsalaiselta modernismilta ja erityisesti Gunnar Björlingiltä. Hänen silosäkeidensä esikuvana oli T. S. Eliotin Four Quartets (1943). Tranströmeriä on luonnehdittu mystikoksi, joka tutkii ja tulkitsee arvoituksellisia asioita. Myöhemmässä tuotannossa tulee mukaan myös sosiaalinen ulottuvuus, johon heijastuu tekijän kokemus ammattipsykologina.
Tranströmer julkaisi lyhyen omaelämäkertansa vuonna 1993. Aivoverenkiertohäiriö vuonna 1990 vaikeutti hänen puhettaan.
Tranströmer palkittiin kaunokirjallisuuden August-palkinnolla vuonna 1996 teoksestaan Sorgegondolen, 1996 (suom. Surugondoli, 1997). Hän sai Nobelin kirjallisuuden palkinnon vuonna 2011. Palkinnon perustelujen mukaan ”hänen tiiviisti pakatut, läpikuultavat kuvansa avaavat tuoreen näkymän todellisuuteen”.
Tranströmerin runoja on käännetty yli 60 kielelle. Hänen tuotantonsa suomentaja Caj Westerberg sai työstään vuonna 2012 Yleisradion Kääntäjäkarhu-palkinnon.
Runokokoelmat > Ruotsiksi

17 dikter, 1954 (17 runoa)
Hemligheter på vägen, 1958 (Salaisuuksia matkan varrella)
Den halvfärdiga himlen, 1962 (Keskeneräinen taival)
Klanger och spår 1966 (Soinnut, jäljet)
Kvartett, 1967 (kooste neljästä aiemmin ilmestyneestä runokokoelmasta)
Mörkerseende, 1970 (Hämäränäkeminen)
Stigar, 1973 (Polkuja)
Östersjöar, 1974 (Itämeriä)
Sanningsbarriären, 1978 (suom. Totuudenkynnys, 1997)
Dikter 1954–78, 1979 (Runoja vuosilta 1954–78)
PS, 1980
Det vilda torget, 1983 (Villi tori)
För levande och döda, 1989 (Eläville ja kuolleille)
Sorgegondolen, 1996 (suom. Surugondoli, 1997)
Den stora gåtan, 2004 (Suuri arvoitus)
Fängelse, 2004 (Vankila, yhdeksän haikurunoa)
Runokokoelmat > Suomennetut teokset

Eläville ja kuolleille, suom. Brita Polttila. Tammi, 1990. ISBN 951-30-9582-7
Totuuden kynnys. Surugondoli, suom. Caj Westerberg. Tammi, 1997. ISBN 951-31-0886-4
Kootut runot 1954–2000, suom. Caj Westerberg. Tammi, 2001. ISBN 951-31-2020-1
Kootut teokset 1954-2004 suom. Caj Westerberg. Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-6726-4
Kirjallisuutta

Staffan Bergsten: Tomas Tranströmer: Ett diktarporträtt.  Stockholm:  Bonnier, 2011.  ISBN 978-91-0-012515-8
Magdalena Slyk: "VEM är jag?" Det lyriska subjektet och dess förklädnader i Tomas Tranströmers författarskap.  (väitöskirja)  Uppsala:  Uppsala universitet, 2010.  ISBN 978-91-506-2137-2
Totuustaulu

Totuustaulu on propositiologiikassa käytettävä taulukko, jossa on lueteltu tutkittava lause ja sen alikaavat. Totuustaulun avulla voidaan selvittää, mikä tutkittavan lauseen totuusarvo on tietyillä atomilauseiden totuusarvoilla. Totuustaulun yläriville tulee omiksi sarakkeikseen jokainen tutkittavassa lauseessa esiintyvä alikaava ja tutkittava lause. Atomilauseiden alapuolelle listataan kaikki mahdolliset totuusarvojen yhdistelmät (totta ja epätotta), joista sitten lasketaan varsinaisten tutkittavien lauseiden totuusarvot. Jokaisella propositiosymbolilla on taulukossa kaksi eri totuusarvoa, "totta"  ja "epätotta", joita yhdistämällä saadaan laskettua totuustaulun kaikkien rivien lukumäärä. Se on 2^n, missä n=propositiosymboleiden lukumäärä.
Totuustaulun käytöstä on havaittu ensimmäisiä viitteitä jo antiikin ajoilta. Sen käyttö yleistyi 1800-luvulla, mutta tunnetuksi se tuli vasta 1920-luvulla. Silloin sitä käyttivät Emil Post ja Ludwig Wittgenstein. Vaikka monet henkilöt olivat todistetusti käyttäneet totuustauluja aiemmin, niin kunnia sen keksimisestä yhdistetään Wittgensteiniin. Hän käytti totuustauluja muun muassa pääteoksessaan Tractatus logico-philosophicus (1922).
Kaikki konnektiivit

Taulukossa A ja B ovat lauseita, 0 = epätosi ja 1 = tosi.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | B |  |  2  |  3  |  4  |  5  |  6  |  7  |  8  |  9  |  10  |  11  | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 |
|  |  |  | Ristiriita | NOR |  | NOT(A) |  | NOT(B) | XOR | NAND | AND | XNOR | B, projektio |  | A, projektio |  | OR | Tautologia |
| 1 | 1 |  | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| 1 | 0 |  | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 1 | 1 |
| 0 | 1 |  | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 0 | 0 |  | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 1 |
Taulukon symbolien selitykset:
Kaikki konnektiivit > Yleisimmin käytetyt konnektiivit

Yleisimmin käytetyt konnektiivit ovat negaatio(ei), konjunktio(ja), disjunktio(tai), implikaatio(jos,... niin) ja ekvivalenssi(jos ja vain jos). Näistä negaatiota sovelletaan yhteen lauseeseen ja muita konnektiiveja taas yhdistämään
kahta lausetta.
Kaikki konnektiivit > Negaatio

Negaatio kääntää lauseen totuusarvon päinvastaiseksi. Siis lauseen A negaatio on epätosi jos lause A on tosi. Vastaavasti
negaatio A on tosi, jos lause A on epätosi.
Negaation totuustaulu: ¬A (käytetään myös merkintöjä NA tai ~A)
| A | ¬ A  |
| --- | --- |
1: 0
0: 1
Kaikki konnektiivit > Konjunktio

Lauseiden A ja B konjunktio on tosi, kun molemmat lauseet A ja B ovat tosia. Muussa tapauksessa se on epätosi.
Konjunktion totuustaulu: A ∧ B (Käytetään myös merkintöjä A ja B tai A & B)
| A | B | A ∧ B |
| --- | --- | --- |
1
1: 0
| 0 | 1 | 0 |
0
Kaikki konnektiivit > Disjunktio

Lauseiden A ja B disjunktio on totta, kun ainakin toinen lauseista A tai B on tosi. Jos molemmat lauseet ovat epätosia,
niin disjunktio on epätosi.
Disjunktion totuustaulu: A ∨ B (Käytetään myös merkintöjä A tai B, A || B, tai A + B)
| A | B | A ∨ B |
| --- | --- | --- |
1
| 1 | 0 | 1 |
0: 1
0
Kaikki konnektiivit > Implikaatio

Implikaation symboli on → tai  ← riippuen implikaation suunnasta.
Implikaatio A → B on tosi, kun lauseet A ja B ovat tosia, sekä silloin kun A on epätosi. A → B on epätosi ainoastaan silloin, kun A on tosi ja B on epätosi.
Implikaatio A ← B on tosi, kun lause A on tosi, sekä silloin kun A ja B ovat epätosia. A ← B on epätosi ainoastaan silloin, kun A on epätosi ja B on tosi.
Implikaation totuustaulu:
| A | B | A → B |
| --- | --- | --- |
1
1: 0
0: 1
| 0 | 0 | 1 |