stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apollo 1
Apollo 1:n tulipalo

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Miehistön oli tarkoitus lentää ensimmäiselle Apollo-aluksen koelennolle Maata kiertävälle radalle 21. helmikuuta 1967. Onnettomuus tapahtui 27. tammikuuta 1967, kun lennon miehistö oli suljetun komentomoduulin sisällä harjoittelemassa lähtölaskentaa ns. plugs-out testissä, jossa aluksesta irrotetaan kaikki laukaisualustan sähkökaapelit, yms. aluksen itsenäisen toiminnan testaamiseksi. Apollo-alus oli Saturn IB -raketin kärjessä lähtöalustalla. Muiden muassa, koska aluksessa taikka raketissa ei ollut ajoainetta, testiä ei pidetty vaarallisena.
Testin aikana esiintyi useita ongelmia. Grissom ilmoitti "happamasta hajusta", jota varten otettiin näyte mutta testiä jatkettiin. Seuraava ongelma oli korkea happivirtausindikaattori, joka tietyin väliajoin aiheutti häiriöhälytyksen. Kolmas ongelma esiintyi kommunikaatioissa, joka ensin näytti ilmenevän vain Grissomin ja komentohuoneen välillä mutta laajeni myöhemmin.
Lähtölaskennassa oli esiintynyt ongelmia: viivettä ja radioyhteyden katkeaminen. Grissom kysyikin, miten aluksella voi lentää Kuuhun, kun edes yhteys lennonjohtoon ei toimi. Harjoitus oli määrä lopettaa jo kuudelta, mutta tekninen johtaja halusi jatkaa, koska aikaa laukaisuun oli vain kolme viikkoa ja harjoiteltavaa oli vielä paljon.
Kymmenen sekuntia ennen palon alkua aluksen sähkölaitteissa näkyi jännitepiikki. Kello 6:31.04 miehet haistoivat savua ja huomasivat muovisen ohjaustaulun palavan. Sekuntia myöhemmin White huusi: Tuli irti aluksessa.
10 sekunnin kuumeisen liikehdinnän jälkeen miehet päättivät pyrkiä aluksesta ulos, koska palo oli levinnyt pahaksi. Chaffee huusi: "We've got a bad fire! Let's get out! We're burning up! We're on fire! Get us out of here!" — "Meillä on paha tulipalo! Mennään ulos! Palamme! Olemme tulessa! Päästäkää meidät ulos täältä!". Pian tämän jälkeen lähetys aluksesta päättyi tuskanhuutoon. Huutaja oli ehkä radioyhteydessä ollut ohjaaja. Palon alusta oli kulunut 17 sekuntia.
Pian myös aluksen telemetrialähetys katkesi.
Miehistö ei ehtinyt paeta, koska paineistetun moduulin sisäänpäin avautuvan luukun avaaminen kesti 90 sekuntia. He kuolivat noin 15 sekunnissa savuun ja palamiseen. Pian kapseli ylipaineistui savukaasuista ja palo sammui. Ylipaine rikkoi kapselin, ja ulos tulviva savu ajoi osan tulikuumaa kapselia lähestyvistä miehistä pakoon. Ulkopuolella olevat pelkäsivät, että tulipalo käynnistää kapselin yläpuolisen pelastusraketin.
Kun pelastusmiehistö avasi kapselin viiden minuutin kuluttua, he eivät aluksi olleet löytää astronautteja, sillä palo oli sulattanut astronauttien nailoniset avaruuspuvut. Kahden astronautin ruumis oli erittäin pahoin palanut. Ei tiedetä, miten pahasti astronautit ehtivät palaa ennen tukehtumistaan häkään ja savuun.
Onnettomuuden syyt ja seuraukset

Kapselin sisälle oli tarkoituksella luotu lievä ylipaine. Koska käytetty kaasu oli puhdasta happea ilmakehän happi-typpiseoksen sijaan, oli kapselissa viisi kertaa enemmän happea kuin yleensä ilmassa on merenpinnan tasolla.
Onnettomuuden aiheutti luultavasti sähköjärjestelmässä tapahtunut kipinöinti, jota seurasi muovimateriaalien nopea palaminen aluksen puhdasta happea sisältäneessä kaasussa. Mahdolliseksi kipinänlähteeksi on väitetty erään johtimen tyvessä ollutta paljasta kohtaa, jonka lähellä kulki hieman vuotava jäähdytysnesteputki — jäähdytysjärjestelmässä oli ollut aiemminkin vikoja. Samaten sähkötyöt oli tehty huolimattomasti ja johtoja oli korjailtu eristysnauhoilla.
Onnettomuus johti muun muassa palamattomien materiaalien käyttöönottoon avaruuspuvuissa ja aluksen materiaaleissa, paineistuskaasun koostumuksen muutokseen ja aluksen johdotuksen korjaamiseen. Lisäksi luukusta tehtiin nopeasti ulospäin avautuva.
Apollo-ohjelmaan liittyviä johtajia erotettiin, mm. Nasan kakkosjohtaja ja Apollo-johtaja Joel Shea ja North American -yhtiön Harrison Storms saivat lähteä. Astronautit myös vaativat pätevänä ja luotettavana pitämänsä laukaisualustan johtajan Guenter Wendtin Apollo-laukaisujen johtoon. Onnettomuudesta syytettiin myös Nasan kiirettä ajaa kuulento-ohjelmaansa, mikä johti hätiköinteihin.
Onnettomuus viivästytti Apollo-ohjelmaa yli puolellatoista
vuodella, sillä komentoalus suunniteltiin käytännössä kokonaan uudelleen. Vaikka tämä uhkasi siirtää ensimmäisen kuulennon pois presidentti Kennedyn asettamasta aikataulusta, sai kuualuksen suunnittelu ja rakentaminen lisäaikaa.
Alkuperäisen suunnitelman mukaan Apollo 1:n lähdön piti olla 21. helmikuuta 1967 ja paluun 7. maaliskuuta 1967. Palopaikalla on nykyisin kaksi muistolaattaa.
Grissom ja White olivat kokeneita astronautteja. Chaffee oli koulutettu avaruuslentäjä, vaikkei koskaan päässyt itse lennolle avaruuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollo 1 Wikimedia Commonsissa
Apollo-ohjelma
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Apollo 1:n miehistö menehtyi tuhoisassa tulipalossa.
Apollo 1:n komentomoduulin hiiltynyt sisus palon jälkeen. Miehistö ei ehtinyt paeta aluksesta, koska luukku oli hidas avata.
Apaturia

| Apaturia> Ἀπατούρια |
| --- | --- |
 Mahdollisesti Apaturia-juhlia esittävä kuvitus attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä, n. 480 eaa. Louvre.
Tyyppi:  uskonnollinen juhla fratrioissa
Päivämäärä:  Pyanopsion 19.–21. tai 26.–28. (loka-marraskuu) (Ateenassa)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  mm. Ateena, Attika, Kreikka
Apaturia (m.kreik. Ἀπατούρια, Apatūria tai Apatouria) oli antiikin Ateenassa vietetty fratrioitten juhla. Juhla oli kolmipäiväinen, ja sitä vietettiin Pyanopsion-kuussa, joko 19.–21. päivä tai 26.–28. päivä, eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Apaturia oli kaikkien Ateenan fratrioitten eli eräänlaisten klaanien yhteinen juhla. Juhlan kolmanteen päivään kuului juhla-ateria ja uhri, joiden jälkeen kaikki kuluneen vuoden aikana syntyneet poikalapset rekisteröitiin jäseniksi isänsä fratriaan. Myös syntyneet tyttölapset esiteltiin fratrian jäsenille. Juhla tunnetaan Ateenan lisäksi myös muista joonialaisista kaupungeista.
Historia

Herodotoksen mukaan Apaturia-juhlaa vietettiin kaikkialla joonialaisilla alueilla, paitsi Efesoksessa ja Kolofonissa. Juhlan alkuperä selitettiin seuraavalla tavalla: Ateenalaiset sotivat boiotialaisia vastaan noin vuonna 1100 eaa. joko Kilainain alueesta tai Oinoen kaupungista. Theban kuningas Ksanthos haastoi Ateenan kuninkaan Thymoiteen kaksintaisteluun. Thymoites kieltäytyi, jolloin Messeniasta paennut, Neleidien sukuun kuulunut Melanthos tarjoutui taistelemaan hänen sijastaan sillä ehdolla, että voitettuaan seuraisi Thymoitestä kuninkaana. Tähän suostuttiin. Kun Ksanthoksen ja Melanthoksen kaksintaistelu alkoi, Ksanthoksen takana näkyi mustaan pukintaljaan pukeutunut mies. Melanthos huomautti, että tämä on kaksintaistelun sääntöjen vastaista. Ksanthoksen katsottua taakseen, Melanthos surmasi tämän. Tämän tapauksen jälkeen ateenalaiset viettivät kahta juhlaa, Apaturiaa sekä toista juhlaa, joka oli omistettu Dionysos Melanaigikselle, jonka uskottiin ilmestyneen Ksanthoksen taustalla.
Tämä myytti antoi aiheen väärälle etymologialle, jossa juhlan nimi selitettiin tulevaksi sanasta apataō (ἀπατάω), 'pettää'. Nykyisin nimen katsotaan tulevan ilmaisusta ἅμα, hama + πατόρια, patoria, sillä siinä isät olivat yhdessä jälkeläistensä kanssa. Juhlassa tapasivat fratriat käsitelläkseen omia asioitaan. Koska kaikki miespuoliset kansalaiset olivat fratrioitten jäseniä, se koski koko kansaa, joka oli järjestäytynyt fratrioittain. Dionysoksen keskeinen osa juhlan synnyssä on liitetty siihen, että se olisi saanut alkunsa silloin, kun Dionysokseen liitetty Aigikoreis-fyle otettiin mukaan kansalaisten joukkoon.
Ohjelma > Dorpia

Juhlan ensimmäinen päivä, joka sijoittui Pyanopsion-kuun 19. tai 26. päivään, tunnettiin nimellä Dorpia tai Dorpeia (Δορπία/Δόρπεια). Kyseisen päivän iltana jokainen kansalainen meni fratriansa fratreioniin tai jonkun sen varakkaan jäsenen kotiin, joka toimi kokouspaikkana. Siellä nautittiin ateria.
Ohjelma > Anarrhysis

Toinen päivä tunnettiin nimellä Anarrhysis (Ἀνάῤῥυσις), mikä viittasi suoritettuun uhritoimitukseen (ἀναῤῥεῖν, anarrhein). Tuolloin uhrattiin Zeus Fratriokselle ja Athene Fratrialle, ja joskus myös Dionysos Melanaigikselle. Kyseessä oli valtion toimittama uhri, johon kaikki kansalaiset osallistuivat. Mahdollisesti myös muut jumalat, joidenkin tietojen mukaan ainakin Hefaistos, saivat uhreja kyseisenä päivänä.
Ohjelma > Kureotis

Kolmas päivä tunnettiin nimellä Kūreōtis (Κουρεῶτις), mikä oli peräisin sanasta kūros (κοῦρος), 'poika'. Kyseisenä päivänä vuoden aikana kunkin fratrian perheisiin syntyneet poikalapset, tai muutoin vielä rekisteröimättömät lapset, esiteltiin fratrian jäsenille (φράτορες, fratores) fratrian kokouksessa. Isät, tai isien poissa ollessa näiden edustajat (κύριοι, kyrioi), toivat lapset fratriansa muiden jäsenten eteen. Jokaista lasta kohti uhrattiin yksi lammas tai vuohi. Uhrieläintä kutsuttiin nimityksellä meīon (μεῖον) ja uhraajaa nimityksellä meiagōgos (μειαγωγός). Uhrieläimen koolle oli jonkinlainen rajoitus.
Jokaisella fratrian jäsenellä, jolla oli joku vastalause esitettäväksi lapsen fratriaan liittämistä vastaan, oli oikeus keskeyttää uhritoimitus. Jos muut jäsenet hyväksyivät vastalauseen, uhrieläin vietiin pois. Jos vastalauseita ei esitetty, jokaisen isän tai tämän edustajan tuli vannoa vala, jossa lapsen vakuutettiin olevan vapaasyntyisten Ateenan kansalaisten jälkeläinen. Uhrin jälkeen fratrian jäsenet antoivat äänensä. Jos enemmistö äänesti lapsen fratriaan liittämistä vastaan, asia voitiin viedä oikeuden käsiteltäväksi. Muussa tapauksessa lapsen nimi kirjattiin fratrian jäsenluetteloon isän nimen ohella, ja lapsen jäsenyyttä vastustaneita voitiin rankaista.
Tämän jälkeen järjestettiin juhla-ateria. Uhrieläinten lihat jaettiin fratrian jäsenille yhdessä viinin kanssa. Vanhemmat jo koulussa olleet pojat lausuivat runonsäkeitä, ja parhaat palkittiin. Kyseessä oli ilmeisesti eräänlainen koulussa opitun kuulustelu.
Apollonia (Mygdonia)

| Apollonia> Ἀπολλωνία.Sijainti |
| --- | --- |
 Apollonia
Koordinaatit:  40°37′25″N, 23°28′11″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Néa Apollonía, Apollonía, Vólvi, Thessaloniki, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Mygdonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonia (m.kreik. Ἀπολλωνία, Apollōnia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Mygdoniassa nykyisen Kreikan alueella. Se sijaitsi nykyisen Vólvin kunnan alueella lähellä nykyistä Néa Apollonían kylää.
Maantiede

Apollonia sijaitsi Bolbe-järven (nyk. Vólvi) eteläpuolella nykyisin Chalkidikína tunnetun niemimaan pohjoisosissa. Sen kautta kulki tie Thessalonikesta Amfipoliihin, mikä tulee ilmi Apostolien teoista ja itinerariumeista. Roomalaisella kaudella tie oli Via Egnatiaa. Apollonian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta.
Apolloniaa ei tule sekoittaa lukuisin muihin Apollonia-nimisiin kaupunkeihin, joista lähin oli Traakian Apollonia. Joskus pelkästään Chalkidikílla on ajateltu voineen olla useita Apollonia-nimisiä kaupunkeja, mutta nykyisin katsotaan, että niitä oli vain tämä yksi Mygdoniassa.
Historia

Apollonian historiasta tiedetään vain vähän. Hegesandros mainitsee Apollonian Khalkidiken kaupunkina, ja tämä voisi tarkoittaa sitä, että khalkidikeläiset olisivat perustaneet kaupungin saatuaan maata Mygdoniasta vuonna 432 eaa. Ksenofon mainitsee Hellenikassa Apollonian ja Akanthoksen olleen suurimpia kaupunkeja Khalkidiken liiton keskuksen Olynthoksen ympärillä, ja pyytäneen apua Spartalta liiton laajentumista vastaan vuonna 382 eaa. Demostheneen mukaan Makedonian Filippos II tuhosi Apollonian.
Apollonia löi omaa hopearahaa 300-luvulla eaa. ja uudelleen vuoden 187 eaa. jälkeen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Apollōniatēs (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi Apolloniates ja Apolloniensis.
Nykyiset Apollonían ja Néa Apollonían kylät (”Uusi Apollonia”) ovat saaneet nimensä antiikin aikaisesta kaupungista, samoin kuin Vólvin kunnan osa Apollonían kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.
Rakennukset ja löydökset

Nykyisen Néa Apollonían itäpuolelta, sen ja Kokkaloún kylän väliltä, on löydetty muuria, jota ei ole voitu ajoittaa. Se saattaa liittyä Apolloniaan.
Apollon Ptoioksen pyhäkkö

| Apollon Ptoioksen pyhäkkö> Πτῴου Ἀπόλλωνος τὸ τέμενος |
| --- | --- |
 Apollon Ptoioksen pyhäkön jäänteitä.
Sijainti:  Ptoon-vuori, Boiotia (nyk. Ptóo-vuori, Akraifnía, Orchomenós, Boiotia, Kreikka)
Koordinaatit:  38°27′34″N, 23°15′03″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  500-luku eaa. / 316 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Apollon Ptoioksen pyhäkkö (m.kreik. Πτῴου Ἀπόλλωνος τὸ τέμενος, Ptōū Apollōnos to temenos) oli antiikin aikainen Apollon Ptoiokselle omistettu pyhäkkö Ptoon-vuorella (nyk. Ptóo eli Pelagía) Boiotiassa Kreikassa lähellä Akraifian kaupunkia. Se tunnettiin oraakkelistaan. Pyhäkön arkeologinen kohde on lähellä nykyistä Akraífnion kylää.
Historia

Pyhäkkö oli hyvin varhaisen, paikan vuoren jumalan nimissä ennustuksia antaneen oraakkelin paikka. Paikannimi Ptoios mainitaan jo mykeneläisaikaisissa lineaari-B-lähteissä. Alkuperäisen kultin kohteeksi mainitaan heeros Ptoios tai Ptoion. Tämä olisi ollut boiotialaisen kuninkaan Athamaan ja Themiston poika. Ajan kuluessa kyseinen jumala yhdistettiin yleiskreikkalaiseen Apolloniin. Apollonin kultin käytössä pyhäkkö on ollut viimeistään arkaaisella kaudella noin vuonna 620 eaa. Ptoioksen kultti jatkui lähellä sijainneessa Ptoioksen heroonissa. Varhaisina aikoina paikalla vaikuttaa olleen myös Athene Pronaian kultti.
Pyhäkön kukoistuskautta oli arkaainen kausi. Se oli Boiotian liiton tärkein yhteinen kultti- ja oraakkelipaikka. Ensimmäinen temppelirakennus rakennettiin paikalle 500-luvulla eaa. Ateenan Peisistratoksen suvun tyrannian aikana, tosin joidenkin arvioiden mukaan paikalla olisi ollut tätäkin edeltänyt varhaisempi temppeli jo 600-luvulla eaa. Temppeli tuhoutui klassisen kauden lopulla vuonna 335 eaa. Oletettavasti sen tuhosivat makedonialaiset, jotka tuhosivat tuolloin myös Theban kaupungin. Paikalle rakennettiin uusi temppeli hellenistisen kauden alussa vuonna 316 eaa.
Pyhäkön mainitsevat muun muassa Herodotos ja Pausanias. Oraakkelin toiminnasta paikalla tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Eräässä piirtokirjoituksessa siitä käytetään ilmaisua ennykhos, ”öinen”, mikä voi viitata joko siihen, että ennustuksia annettiin yöaikaan, tai oraakkelinpaikkana toimineen luolan hämäryyteen. Pyhäkkö kuului suurimman osan ajasta Theban valtaan, ja oraakkelin arvellaan palvelleen lähinnä Theban intressejä. Tämä liittyi siihen, että pyhäkkö sijaitsi ainoalla keskeisellä tiellä Thessaliasta Theban suuntaan, toisin sanoen sen sijainti oli strategisesti tärkeä. Akraifian itsehallinnon aikaan 550–480 eaa. ja 456–446 eaa. sekä myöhemmin kaupungin saatua itsenäisyyden pyhäkkö oli sen hallussa.
Pyhäköllä järjestettiin joka neljäs vuosi paikalliset Ptoia-nimiset kisat, joihon kuului ainakin musiikkikilpailuita. Ne olivat paljon tunnetumpia panhelleenisiä kisoja pienemmät. Kisojen perustamisaikaa ei tunneta. Delfoin amfiktyoniliitto uudisti ne 227–226 eaa. ja uudelleen vuonna 120 eaa. Oraakkeli oli lakannut toimimasta Pausaniaan aikaan 100-luvulle jaa. tultaessa. Ptoian kisoja järjestettiin aina 200-luvun jaa. alkuun saakka.
Pyhäkön ensimmäiset arkeologiset kaivaukset suoritti École française d’Athènes eli Ateenan ranskalainen arkeologinen instituutti vuosina 1884–1891 ja 1934–1936.
Rakennukset ja löydökset

Pyhäkkö sijaitsi vuoristossa Ptoon-vuoren länsirinteessä noin 370 metrin korkeudella merenpinnasta laskettuna, lähellä Akraifian kaupunkia. Se oli rakennettu kolmelle pengertasanteelle, kohoten luoteesta rinnettä ylös kaakkoon päin.
Alimmalla tasanteella oli suuri suorakulmionmuotoinen, kuudesta osiosta koostunut vesisäiliö, johon vesi ylempänä olleesta lähteestä laskeutui kanavointia pitkin, sekä rakennus, jota käytettiin rituaalipuhdistautumiseen ennen oraakkelin luona vierailua.
Keskisellä tasanteella oli joku arkaaisella kaudella rakennettu rakennus, kaksi 200-luvulla eaa. rakennettua. stoaa eli pylväshallia, sekä hieman idempänä joku suurikokoinen talo.
Ylimmällä tasanteella sijaitsivat oraakkelinpaikan ydin eli lähde ja luola, johon lähteen vedet virtasivat, sekä temppeli ja muut pyhäkkörakennukset. Luola toimi ennustuspaikkana, ja veden ilmeisesti katsottiin tuottaneen oraakkelinvastausten inspiraation jollakin tavalla. Varhaisin 500-luvulla eaa. rakennettu temppeli oli rakennettu mahdollisesti puusta kiviperustukselle. Temppelin edustalla oli lukuisia kuros-patsaita. Niitä on löydetty jopa yhdeksänkymmentä, tosin monista on jäljellä vain osasia. Paikalta on löydetty myös kore-pienoispatsaita. Ptoion vaikuttaa olleen ensimmäisiä paikkoja Deloksen ohella, jossa tällaisia patsaita on alettu lahjoittaa ja pystyttää pyhäkköalueelle. Veistokset ovat nykyisin Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa sekä Thívan arkeologisessa museossa.
Samalle paikalle vuonna 316 eaa. rakennettu uusi temppeli oli poros-kalkkikivestä tehty peripteraalitemppeli, joka edusti doorilaista tyyliä. Temppelin koko oli noin 11,8 × 23,3 metriä, ja sen lyhyillä sivuilla oli kuusi pylvästä (heksastyyli) ja pitkillä sivuilla 13 pylvästä. Temppelin ydin eli sekos oli kooltaan 4 × 12 metriä. Siinä oli pronaos, jonka edessä oli kaksi pylvästä (distylos in antis), mutta ei opisthodomosta. Temppelin edustalla oli alttari tai naiskos, jonka koko oli 4 × 7 metriä, sekä patsaita ja kolmijalkoja. Luiska johti paikalta alkuperäiselle oraakkelinpaikalle lähteen luo.
Noin 1,2 kilometriä pyhäköstä länteen sijaitsi erillinen Ptoioksen heroon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Apollon Ptoioksen pyhäkkö Wikimedia Commonsissa
Kuros-patsas Apollon Ptoioksen pyhäköstä, n. 520 eaa.
Kuros-patsas Apollon Ptoioksen pyhäköstä. Kansallinen arkeologinen museo, esine NAMA 10.
Antiikin Boiotia

Boiotia ja muut keskisen Kreikan antiikin aikaiset alueet kartalla.
Boiotia (m.kreik. Βοιωτία, Boiōtia, lat. Boeotia) oli antiikin Kreikan maakunta, joka sijaitsi Keski-Kreikassa ja käsitti pääosin saman alueen kuin nykyinen Boiotian alueyksikkö.
Boiotia oli merkittävä keskus jo mykeneläisellä kaudella, jolloin sen keskukset olivat Theba ja Orkhomenos. Klassisen antiikin aikana alueen merkittäviä kaupunkeja olivat näiden lisäksi muun muassa Koroneia, Lebadeia ja Tanagra. Boiotian liitto oli alueen tärkeimpien kaupunkien muodostama poliittinen liitto. Boiotian asukkaista käytettiin etnonyymejä Boiōtos (Βοιωτός) ja Boiōtios (Βοιώτιος).
Maantiede

Boiotia käsitti keskisen Manner-Kreikan alueen, jonka länsipuolella sijaitsi Fokis, pohjoispuolella Opuntian Lokris sekä Pohjoisen ja Eteläisen Euboianlahden rannat, ja etelä- ja kaakkoispuolella Attika, Megaris ja Korintinlahden rannikko. Alue muodosti suuren laaksomaisen tasangon, jota rajasivat eteläpuolelta Kithairon- ja Parnes-vuoret, lännessä Helikon-vuori, pohjoisessa Parnassos-vuori ja Opuntian vuoret, ja lännessä Ptoion- ja Messapion-vuoret.
Alue ei kuitenkaan ollut yhtenäistä tasankolaaksoa, vaan sen jakoi kahteen osaan suunnilleen itä-länsisuunnassa kulkenut Ptoion- ja Fikion-vuorten jono. Pohjoisempi osa oli Kefissos-joen ja sen sivujokien valuma-aluetta, ja alueella sijaitsi suuri Kopais-järvi, joka on sittemmin kuivattu ja nykyisin viljelymaata. Eteläisempi osa oli Eteläiseen Euboianlahteen laskeneen Asopos-joen valuma-aluetta. Kukkulat jakoivat kummankin näistä alueista edelleen pienempiin tasankoihin ja laaksoihin. Antiikin Boiotian pinta-alaksi on arvioitu noin 2 900 neliökilometriä.
Boiotian läntisimmät kaupungit Fokiin suunnassa olivat Orkhomenos, Khaironeia, Lebadeia ja Khorsiai. Pohjoisessa Boiotian raja kulki Hyettoksen ja Kopain pohjoispuolelta ja Anthedonin länsipuolelta. Itäisimmät boiotialaiset asutukset olivat Oropos ja Delfinion. Oropos päätyi lopulta Ateenan vallan alle, mutta siitä ei koskaan tullut varsinaisesti osa Attikaa. Oropoksesta länteen kuljettaessa lähellä Attikan rajaa sijaitsivat Boiotian kaupungeista Tanagra, Hysiai, Plataiai ja Eleutherai. Näistä Hysiai ja Plataiai olivat ajoittain osa Attikaa. Myös Eleutherai liitettiin Attikaan. Korintin kannaksen suunnassa Boiotian ja Megariin raja kulki Kithaironin harjannetta pitkin Boiotian Kreusiista Megariin Aigosthenaan.
Nykyisen Boiotian alueyksikön alue on jonkin verran antiikin Boiotiaa suurempi, sillä se käsittää luoteessa alueita myös antiikin Fokiin puolelta.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Pohjoinen Boiotia > Järvet

Pohjoisen Boiotian tasangolla sijainnut Kopais-järvi (aiemmin Kēfais limnē ja Kefi(s)sis) sai nimensä sen koillisrannan Kopain kaupungista. Orkhomenos sijaitsi järven pohjoisrannalla, kun taas etelärannalla sijaitsivat muun muassa Alalkomenai, Okalea ja Haliartos. Strabonin mukaan järven ympäryysmitta olisi ollut noin 380 stadioninmittaa eli noin 67 kilometriä, mutta sen koko vaihteli huomattavasti eri vuodenaikoina. Järvi sai vetensä Kefissos-joesta sekä lukuisista vuodenaikaisvirroista, jotka saivat alkunsa Helikon-vuorelta ja muilta alueen vuorilta. Virtojen veden ulosvirtaus tapahtui maanalaisesti, mutta koska aukkoja ei ollut tarpeeksi, alueelle muodostui järvi, jonka rannat olivat soiset. Suurimmillaan järvi tulvi suureen osaan pohjoisen Boiotian tasangosta. Järvellä oli vuorten muodostamat luonnolliset rajat sen pohjois- ja itäsivuilla, mutta muilla sivuilla tasankoa ulottui kaueammas. Orkhomenoksen minyalaiset kuivattivat Kopais-järven jo pronssikaudella rakentamalla kanavia ja tunneleita, mikä on ollut aikakaudelle huomattava työ. Myöhemmin järvi syntyi uudelleen. Minyalaisten kanavat yritettiin avata 300-luvulla eaa. Järvi kuivatettiin lopullisesti 1800-luvulla.
Maantiede > Luonnonmaantiede > Pohjoinen Boiotia > Vuoret

Kopais-järven pohjoispuolella sen sekä Kefissos-joen ja sen sivujoen Assoksen välillä sijaitsivat Hyfanteion-vuoret. Niihin kuului Akontion-vuori, jolla sijaitsi Orkhomenoksen akropolis. Hyfanteionin ja Assoksen välissä sijaitsi pienempi Hedylion-kukkula.
Ptoion-vuori sijaitsi Kopais-järven kaakkoispäässä ja ulottui Euboianlahden rantaan. Vuorella sijaitsi Apollon Ptoioksen pyhäkkö. Kopais- ja Hylike-järvien välissä sijaitsi Fikion (myös Fikeion, Sfingion; Strabonilla Foinikion) -vuori, joka yhdisti Ptoion-vuoren Helikon-vuorijonoon. Vuori kohosi heti Kopais-järven vieressä. Sen yläosassa oli kivi, joka muistutti järvelle katsovaa naisen päätä. Tästä syntyi legenda, jonka mukaan sfinksi heitti uhrinsa järveen.
Tilfossion (myös Tilfusion, Tilfossaion) -vuori sijaitsi Kopais-järven eteläpuolella Haliartoksen ja Koroneian tasankojen välissä. Sitä voidaan pitää Helikonin kauimmaisena jatkeena. Vuoren juurella oli Tilfossa- tai Tilfussa-niminen lähde. Tietäjä Teiresiaan sanottiin kuolleen sen luona. Vuoren ja järven välistä kulki keskeisin tie pohjoisemmasta Kreikasta Thebaan. Tilfossion-vuorella oli tätä tietä suojannut linnoitus. Tilfossion-vuoren yhdisti Helikoniin Leibethrion-vuori, joka sekin oli Helikonin jatke. Myös Tilfossionin ja Leibethrionin välissä oli sola.
Lafystion-vuori oli myös Helikonin haara, joka suuntautui kohti Kopais-järveä ja erotti toisistaan Koroneian ja Lebadeian tasangot. Se oli vulkaanista alkuperää, ja sen juurella oli kuumia lähteitä. Pausaniaan mukaan vuori oli 20 stadionin päässä Koroneiasta, ja siellä oli Zeus Lafystiokselle omistettu pyhäkkö. Boiotialaisen myytin mukaan Herakles raahasi Kerberoksen maan päälle paikalla, mikä viitannee paikan vulkaaniseen luonteeseen. Thurion- eli Orthopagon-vuori erotti toisistaan Lebadeian ja Khaironeian tasangot.