Suuren Pohjan sodan aikainen rutto
Leviäminen Itämerta ympäröiviin maihin 1708–1713 > Liettua, Liivinmaa ja Viro

Vuosina 1710–1711 ruttoon sairastui Liettuassa, Liivinmaalla ja Virossa yhteensä 190 000 henkilöä, joista puolet sai surmansa. Liettuan pääkaupungissa Vilnassa epidemia alkoi jo vuonna 1709 ja kesti vuoteen 1713 saakka. Vuosina 1709–1710 siellä kuoli ainakin 23 000, mahdollisesti jopa 33 700 henkilöä, ja lukumäärä kasvoi seuraavien kolmen vuoden aikana, jolloin Liettuan maaseudulla vallitsi nälänhätä ja monet nälkiintyneet ja muihin tauteihin sairastuneet pakenivat kaupungin muurien sisäpuolelle.
Virossa ja Ruotsin Liivinmaalla, jotka molemmat Venäjä valtasi Ruotsilta vuonna 1710, jopa 75 % väestöstä sai surmansa vuosina 1709–1711. Alueen suurin kaupunki oli Riika, ja sitä vartioi ruotsalainen 12 000 miehen varuskunta, jota Pultavan taistelun jälkeen uhkasivat Boris Šeremetevin johtamat venäläiset joukot. Kaupunki piiritettiin marraskuussa 1709, mutta kun rutto saapui kaupunkiin toukokuussa 1710, se levisi pian puolustajilta myös kaupunkia piirittäneisiin venäläisiin sotilaisiin, jotka joutuivatkin vetäytymään cordon sanitairen suojiin. Kun rutto levisi Väinäjoen varrella sijainneeseen ruotsalaiseen Dünamünden (Daugavgrīvan) linnoitukseen, Riian puolustajat menettivät toivonsa, ja pian rutto ja nälkä levisivät kaupunkiin siinä määrin, että varuskunnan miehistä vain 1 500 pysyi hengissä.. Heinäkuun 5. päivänä (juliaanisen kalenterin mukaan) linnoitus antautuikin Šeremeteville, joka raportoi tsaarille, että Riiassa oli kuollut 60 000 henkilöä ja hänen omista joukoistaankin 10 000. Frandsenin mukaan nämä luvut kuitenkin olivat todennäköisesti hyvin liioiteltuja, ja hänen arvionsa mukaan lokakuuhun mennessä oli kuollut 20 000 henkeä, Dünamünde antautui 9. elokuuta (juliaanisen kalenterin mukaan), jolloin siellä oli jäljellä enää muutama upseeri sekä 64 tervettä ja noin 500 sairasta sotamiestä.
Aikalaiset uskoivat Ruton kestäneen Riiassa niin kauan sen vuoksi, koska venäläisten piiritettyä kaupungin raikkaan ilman virtaus sinne estyi ja vallalla olleen miasmateorian olettama "huono ilma" levisi kaupunkiin. Jotkut venäläisten toimenpiteet kuitenkin todella myötävaikuttivat ruton leviämiseen: Šeremetev salli 114 Ruotsin hallituksen virkamiehen vetäytyä perheineen Dünamündeen ja sieltä edelleen Tukholmaan perheineen, jolloin rutto levisi heidän mukanaan, ja sotavangeiksi otetut sairastuneet sotilaat lähetettiin Saarenmaalle Viron rannikolle, kun taas terveet otettiin mukaan Šeremetevin joukkoihin. Myös Dünamündestä paenneet veivät ruton mukanaan Saarenmaalle, jossa Kuressaaren linnoitus autioitui ruton vuoksi.
Elokuussa 1710 Christian Bauerin johtama 5000-miehinen venäläinen joukko-osasto lähestyi Tallinnaa, ja 30. syyskuuta sikäläiset upseerit ja aateliset päättivät antautua ilman, että heitä vastaan oli suoranaisesti hyökätty.  Elokuussa kaupungin muurien sisäpuolella oli 20 000 henkilöä, kaupungin vakinaisten asukkaiden lisäksi sotilaita, pakolaisia ja myös läheisten kylien asukkaita, sillä puolustajat olivat 18. elokuuta hävittäneet nämä kylät, jotteivät ne joutuisi vihollisen käsiin. Joulukuun puoleenväliin mennessä ruttoon oli kuollut 15 000 henkilä, ja kaupungissa oli jäljellä enää 1 990 asukasta, sitä ympäröivissä kylissä vain 200. Loput olivat joko paenneet muualle. Jäljellä olleiden ruotsalaisten joukkojen ja joidenkuiden kaupunkilaistenkin sallittiin antautumisen jälkeen poistua meritse, jolloin rutto levisi heidän mukanaan Suomeen.