stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rebecca West
Kirjallinen tuotanto > Muut teokset

Henry James.  H. Holt, 1916.
The Strange Necessity: Essays and Reviews.  Doubleday, Doran & company, Inc., 1928.
D.H. Lawrence – Elegy.  Martin Secker, 1930.
Ending in Earnest: A Literary Log.  Doubleday, Doran & Company, Inc., 1931.
Arnold Bennet Himself.  John Day, 1931.
St. Augustine.  Peter Davies, 1933.
A Letter to a Grandfather.  Leonard and Virginia Woolf at the Hogarth Press, 1933.
The Modern Rake's Progress.  Hutchinson, 1934.  (yhdessä David Low'n kanssa)
Black Lamb and Grey Falcon: A Journey Through Yugoslavia.  Macmillan, 1941.
The Meaning of Treason.  Viking Press, 1947.
A Train of Powder.  Viking Press, 1955.
The Court and the Castle: Some Treatments of a Recurrent Theme.  Yale University Press, 1957.
The Vassall Affair.  Sunday Telegraph, 1963.
The New Meaning of Treason.  Viking Press, 1964.
1900.  Weidenfeld & Nicolson, 1982.
Kirjallinen tuotanto > Suomennetut teokset

Ajatteleva ruoko.  (The Thinking Reed, 1936)  Suomentanut Väinö Hämeen-Anttila. Karisto, 1938.
Lähde tulvii.  (The Fountain Overflows, 1956)  Suomentanut Maija-Liisa Virtanen. WSOY, 1957.
Kirjallisuutta

Glendinning, Victoria: Rebecca West: A Life. Knopf, 1987. ISBN 0-394-53935-4
Gibb, Lorna: The Extraordinary Life of Rebecca West Counterpoint, 2015. ISBN 978-1-61902-545-5
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Rebecca West Wikisitaateissa
Petri Liukkonen: Rebecca West Authors’ Calendar. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef
Turkuhalli

| Turkuhalli |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Artukaistentie 8, 20210 Turku
Koordinaatit:  60°27′23″N, 22°11′13″E
Rakennustyöt aloitettu:  maaliskuu 1989
Avattu:  25. marraskuuta 1990
Remontoitu:  1996–1997, 2016–2018
Omistaja:  Kiinteistö Oy Turun Monitoimihalli
Kenttä:  jää
Kustannukset:  24 miljoonaa €
Arkkitehti:  Arkkitehtitoimisto Casagrande ja Haroma Oy
Aiemmat nimet:  Turkuhalli, Typhoon, Elysée Arena, HK Areena
Käyttäjät
 TPS jääkiekko (1990–) TuTo Hockey  (1995–96, 2005–2006) TPS Salibandy (2007–2009) Turun NMKY (2007–2008) 
Katsojakapasiteetti
 11 820 (alkuperäinen) 10 500 (nykyinen, konserteissa n. 8 000) 
Kentän mitat
 60 × 28 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Turkuhalli, sponsorinimeltään Gatorade Center, on monitoimihalli Turussa. Se tunnetaan parhaiten jääkiekkojoukkue TPS:n kotihallina. Halli toimii myös konserttiareenana. Turkuhalli on lisäksi vuosittain järjestettävän kristillisen Maata näkyvissä -festareiden ja Itsenäisyyspäivän aaton tanssiaisten pitopaikka. Turkuhallin aikaisempia sponsorinimiä olivat Typhoon, Elysée Arena ja HK Areena.
Turkuhalli sijaitsee Turun Artukaisissa, Turun Messu- ja Kongressikeskuksen vieressä. Paikalla on aiemmin sijainnut Artukaisten lentokenttä. Hallin tuntumassa sijaitsee Turkuhallin seisake, tilausjunien käytössä oleva seisake Uudenkaupungin radan varrella. Turkuhalli on Suomen kolmanneksi suurin monitoimihalli Helsinki-hallin (entinen Hartwall Areena) ja Tampereen Kannen areenan (Nokia Arena) jälkeen. Areena oli suurin Jääkiekon SM-liigan joukkueiden halleista vuosina 1990–1997 ja 2014–2021.
Hallin nykyinen yleisökapasiteetti on jääkiekko-otteluissa 10 500 ja konserteissa noin 8 000. Yleisöennätys on vuodelta 2010, 12 250 henkilöä.
Historia

Turkuhalli rakennettiin vuoden 1991 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden päänäyttämöksi, ja se oli Suomen ensimmäinen yli 10 000 katsojaa vetävä monitoimihalli. Hallissa on pelattu jääkiekon MM-kisoja myös vuosina 1997 ja 2003.
SM-liigassa TPS:n kotiareenana halli korvasi Kupittaan jäähallin. Se oli 1990-luvulla SM-liigan suurin areena, kunnes Hartwall Areena (nyk Helsinki-halli) avattiin Helsingissä vuonna 1997. Jokerien lähdettyä KHL:ään HK areenasta tuli jälleen SM-liigan suurin halli. Ensimmäinen SM-liigan jääkiekko-ottelu, TPS–SaiPa, Typhoonissa pelattiin 25. marraskuuta 1990. Avauskiekon pudotti silloinen liikenneministeri Ilkka Kanerva. Hallin rakentaminen maksoi 145 miljoonaa markkaa (24 miljoonaa euroa), josta Turun kaupungin osuus oli 95 miljoonaa markkaa (16 miljoonaa euroa), aitioiden myynti tuotti 35 miljoonaa markkaa (6 miljoonaa euroa) ja valtion juhlaraha 15 miljoonaa markkaa (2,5 miljoonaa euroa).
Hallia uudistettiin 1996–1997 35 miljoonalla markalla (6 miljoonaa euroa). Siihen rakennettiin toinen sisäänkäynti, 28 uutta aitiota, ravintoloita ja aulatiloja. Vuonna 1998 hallin ravintoloiden yleisilme uudistettiin. Uudistuksesta vastasi ravintoloitsija Sedu Koskinen.
Areenalla ovat esiintyneet muun muassa Roxette, Il Divo, Bruce Springsteen, Jean Michel Jarre, Enrique Iglesias, Laura Pausini, Mireille Mathieu, Volbeat, Gary Moore, Sting, John Fogerty, Johnny Cash, Motörhead, Alice Cooper, Ray Charles, Status Quo, Tom Jones, Eros Ramazotti, Bon Jovi, AC/DC, Bryan Adams, Red Hot Chili Peppers,  The Offspring,  Whitesnake, Paul Anka ja Elton John. Suomen euroviisukarsinta pidettiin hallissa vuosina 1991 ja 1992.
Turkuhallin käyttö on vähentynyt, ja sen tilalle kaavaillaan Turun ratapihan päälle rakennettavaa uutta areenaa. Jos hanke toteutuu, syrjässä sijaitseva Turkuhalli saatetaan sen myötä jopa purkaa.
Nimi

Aluksi hallin markkinointinimi oli Typhoon sponsorinsa TYP:n, Turun Työväen Säästöpankin, mukaan. Nimellä Elysée Arena halli tunnettiin 1994–2006, kun sponsorina oli Marli. Vuoden 2006 kesästä lukien hallia kutsuttiin Turkuhalliksi, jota nimeä käytettiin sponsorinimen ohella markkinoinnissa hallin alkuajoista lähtien. Joulukuusta 2010 alkaen Turkuhallin nimeksi tuli HK Areena, kun HK Scan Oyj:n sponsorointi alkoi. Syyskuussa 2016 hallin nimi vaihtui HK Areenasta Gatorade Centeriksi PepsiCo-konsernin urheilujuoman mukaan.
Turun kaupungin vuonna 1989 perustama Oy Turkuhalli-Åbohallen Ab fuusioitui hallin omistavan Kiinteistö Oy Turun Monitoimihallin kanssa vuonna 2010. Kiinteistö Oy Turun Monitoimihalli on myös kaupungin kokonaan omistama.
Kirjallisuutta

Mylly, Tapani: Meidän juttu: Turkuhalli 20 vuotta. (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turkuhalli Wikimedia Commonsissa
Hallin www-sivut
Turkuhalli ja Turun Monitoimihalli-yhtiöt Pörssitiedossa
Jääkiekon SM-liigan areenat
| --- | --- |
Nykyiset:  HIFK  HPK  Ilves  Jukurit  JYP  KalPa  KooKoo  Kärpät  Lukko  Pelicans  SaiPa  Sport  Tappara  TPS  Ässät 
Entiset:  Blues  FoPS  Jokerit  JoKP  Koovee  Kiekko-Espoo  TuTo 
Näkymä Turkuhallin sisältä.
HK Areenan logo
Hennariikka Laaksola

| Hennariikka Laaksola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1985 (ikä 39–40)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Minna (Espoon viimeinen neitsyt) Vilma (Veijarit) Sonja Ollila (Uusi Päivä)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Hennariikka Laaksola (s. 1985) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa Sonja Ollilan roolista Yle TV2:n draamasarjassa Uusi päivä. Syksyllä 2013 hänellä oli yksi keskeisistä rooleista Yle TV2:lla esitetyssä draamasarjassa Mun ainoot 30 minsaa. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Espoon viimeinen neitsyt (2003) sekä Veijarit (2010) ja televisiosarjoissa Rantabaari (2021) ja Kansan vihollinen (2022).
Vuosina 2019–2022 Laaksola piti Yhden yön juttuja -podcastia yhdessä näyttelijöiden Amelie Blaubergin ja Thelma Sibergin kanssa. Helmikuussa 2023 kolmikko aloitti uuden podcastinsa Gaala.
Laaksolan esikoislapsi syntyi keväällä 2022.
Aiheesta muualla

Hennariikka Laaksola Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hennariikka Laaksola Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Yle
Luettelo Japanin rautatieyhtiöistä

Tämä on luettelo Japanin rautatieyhtiöistä. Kolmannen sektorin liikennöitsijät, puoliksi julkiset ja puoliksi yksityiset, on kirjoitettu kursiivilla.
JR

Ennen yksityistämistä Japanin valtionrautatiet (jap. 日本国有鉄道, Nippon kokuyū tetsudō), nykyisin osa JR Groupia:
JR Higashi-Nihon (jap. 東日本旅客鉄道, Higashi-Nihon ryokakutetsudō; JR East)
JR Hokkaidō (jap. 北海道旅客鉄道, Hokkaidō ryokakutetsudō; JR Hokkaido)
JR Kyūshū (jap. 九州旅客鉄道, Kyūshū ryokakutetsudō; JR Kyushu)
JR Nishi-Nihon (jap. 西日本旅客鉄道, Nishi-Nihon ryokakutetsudō; JR West)
JR Shikoku (jap. 四国旅客鉄道, Shikoku ryokakutetsudō; JR Shikoku)
JR Tōkai (jap. 東海旅客鉄道, Tōkai ryokakutetsudō; JR Central)
JR kamotsu (jap. 日本貨物鉄道, Nihon kamotsutetsudō; JR Freight)
Suuret yksityiset rautatieyhtiöt

16 merkittävintä yksityistä rautatieyhtiötä, joista käytetään japaniksi termiä ōte-shitetsu (jap. 大手私鉄).
Suuret yksityiset rautatieyhtiöt > Kantō

Keikyū-rautatiet (jap. 京浜急行電鉄, Keihin kyūkō dentetsu)
Keiō-rautatiet (jap. 京王電鉄, Keiō dentetsu)
Keisei-rautatiet (jap. 京成電鉄, Keisei dentetsu)
Odakyū-rautatiet (jap. 小田急電鉄, Odakyū dentetsu)
Sagami-rautatiet (jap. 相模鉄道, Sagami tetsudō)
Seibu-rautatiet (jap. 西武鉄道, Seibu tetsudō)
Tōbu-rautatiet (jap. 東武鉄道, Tōbu tetsudō)
Tōkyō metro (jap. 東京メトロ)
Tōkyū-rautatiet (jap. 東京急行電鉄, Tōkyō kyūkō dentetsu)
Suuret yksityiset rautatieyhtiöt > Chūbu

Nagoya-rautatiet (jap. 名古屋鉄道, Nagoya tetsudō)
Suuret yksityiset rautatieyhtiöt > Kansai

Hankyū-rautatiet (jap. 阪急電鉄, Hankyū dentetsu)
Hanshin-rautatiet (jap. 阪神電気鉄道, Hanshin denkitetsudō)
Keihan-rautatiet (jap. 京阪電気鉄道, Keihan denkitetsudō)
Kinki Nippon -rautatiet (jap. 近畿日本鉄道, Kinki Nippon tetsudō)
Nankai-rautatiet (jap. 南海電気鉄道, Nankai denkitetsudō)
Suuret yksityiset rautatieyhtiöt > Kyūshū

Nishi-Nippon-rautatiet (jap. 西日本鉄道, Nishi-Nippon tetsudō)
Keskisuuret yksityiset rautatieyhtiöt

Kuusi keskisuurta yksityistä rautatieyhtiötä, joista käytetään japaniksi termiä jun’ōte-shitetsu (jap. 準大手私鉄).
Keskisuuret yksityiset rautatieyhtiöt > Kantō

Shin-Keisei-rautatiet (jap. 新京成電鉄, Shin-Keisei dentetsu)
Keskisuuret yksityiset rautatieyhtiöt > Kansai

Kita-Ōsaka kyūkō -rautatiet (jap. 北大阪急行電鉄, Kita-Ōsaka kyūkō dentetsu)
Kōbe-pikarautatie (jap. 神戸高速鉄道, Kōbe kōsokutetsudō)
San’yō-rautatiet (jap. 山陽電気鉄道, San’yō denkitetsudō)
Senboku-pikarautatie (jap. 泉北高速鉄道, Senboku kōsokutetsudō)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet

Luetteloitu pohjoisesta etelään prefektuurin mukaan.
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Tōhoku

Aomori
Aoimori tetsudō (jap. 青い森鉄道)
Kōnan tetsudō (jap. 弘南鉄道)
Towada kankō dentetsu (jap. 十和田観光電鉄)
Tsugaru tetsudō (jap. 津軽鉄道)
Iwate
Iwate Ginga tetsudō (jap. いわて銀河鉄道)
Sanriku tetsudō (jap. 三陸鉄道)
Miyagi
Sendai kūkō tetsudō (jap. 仙台空港鉄道)
Fukushima
Abukuma kyūkō (jap. 阿武隈急行)
Aizu tetsudō (jap. 会津鉄道)
Fukushima kōtsū (jap. 福島交通)
Akita
Akita nairiku jūkan tetsudō (jap. 秋田内陸縦貫鉄道)
Yuri kōgen-tetsudō (jap. 由利高原鉄道)
Yamagata
Yamagata tetsudō (jap. 山形鉄道)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Kantō

Ibaraki
Ibaraki kōtsū (jap. 茨城交通)
Kantō tetsudō (jap. 関東鉄道)
Kashima rinkai tetsudō (jap. 鹿島臨海鉄道)
Tochigi
Mooka tetsudō (jap. 真岡鐵道)
Yagan tetsudō (jap. 野岩鉄道)
Gunma
Jōmō denki-tetsudō (jap. 上毛電気鉄道)
Jōshin dentetsu (jap. 上信電鉄)
Watarase keikoku-tetsudō (jap. わたらせ渓谷鐵道)
Saitama
Chichibu tetsudō (jap. 秩父鉄道)
Chiba
Chōshi denki-tetsudō (jap. 銚子電気鉄道)
Hokusō tetsudō (jap. 北総鉄道)
Isumi tetsudō (jap. いすみ鉄道)
Kominato tetsudō (jap. 小湊鉄道)
Shibayama tetsudō (jap. 芝山鉄道)
Sōbu Nagareyama dentetsu (jap. 総武流山電鉄)
Tōyō kōsoku tetsudō (jap. 東葉高速鉄道)
Tokio
Shutoken shintoshi-tetsudō (jap. 首都圏新都市鉄道) – Tsukuba Express (jap. つくばエクスプレス)
Kanagawa
Hakone Tozan tetsudō (jap. 箱根登山鉄道)
Izu Hakone tetsudō (jap. 伊豆箱根鉄道) – Daiyūzan-linja (jap. 大雄山線)
Yokohama kōsoku tetsudō (jap. 横浜高速鉄道) – Kodomonokuni-linja (jap. こどもの国線)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Chūbu

Yamanashi
Fuji kyūkō (jap. 富士急行)
Niigata
Hokuetsu kyūkō (jap. 北越急行)
Toyama
Toyama chihō tetsudō (jap. 富山地方鉄道)
Kurobe kyōkoku tetsudō (jap. 黒部峡谷鉄道)
Ishikawa
Hokuriku tetsudō (jap. 北陸鉄道) (Hokutetsu 北鉄)
Noto tetsudō (jap. のと鉄道)
Fukui
Echizen tetsudō (jap. えちぜん鉄道)
Shizuoka
Enshū tetsudō (jap. 遠州鉄道)
Gakunan tetsudō (jap. 岳南鉄道)
Izu Hakone tetsudō (jap. 伊豆箱根鉄道) – Sunzu-linja (jap. 駿豆線)
Izu kyūkō (jap. 伊豆急行)
Ōigawa tetsudō (jap. 大井川鐵道)
Shizuoka tetsudō (jap. 静岡鉄道)
Tenryū Hamanako tetsudō (jap. 天竜浜名湖鉄道)
Nagano
Matsumoto denki-tetsudō (jap. 松本電気鉄道)
Nagano denki-tetsudō (jap. 長野電気鉄道)
Shinano tetsudō (jap. しなの鉄道)
Ueda kōtsū (jap. 上田交通)
Gifu
Akechi tetsudō (jap. 明知鉄道)
Nagaragawa tetsudō (jap. 長良川鉄道)
Tarumi tetsudō (jap. 樽見鉄道)
Yōrō tetsudō (jap. 養老鉄道; avautunee syksyllä 2007)
Aichi
Aichi kanjō tetsudō (jap. 愛知環状鉄道)
Nagoya rinkai kōsoku tetsudō (jap. 名古屋臨海高速鉄道) – Aonami-linja (jap. あおなみ線)
Tōkai kōtsū jigyō (jap. 東海交通事業)
Toyohashi tetsudō (jap. 豊橋鉄道)
Mie
Iga tetsudō (jap. 伊賀鉄道; avautunee syksyllä 2007)
Ise tetsudō (jap. 伊勢鉄道)
Sangi tetsudō (jap. 三岐鉄道)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Kansai

Shiga
Ōmi tetsudō (jap. 近江鉄道)
Shigaraki kōgen tetsudō (jap. 信楽高原鐵道)
Kioto
Eizan-rautatiet (jap. 叡山電鉄, Eizan dentetsu)
Kitakinki Tango tetsudō (jap. 北近畿タンゴ鉄道)
Sagano kankō tetsudō (jap. 嵯峨野観光鉄道)
Osaka
Mizuma tetsudō (jap. 水間鉄道)
Hyōgo
Hōjō tetsudō (jap. 北条鉄道)
Kōbe-rautatiet (jap. 神戸電鉄, Kōbe dentetsu)
Miki tetsudō (jap. 三木鉄道)
Nose denki-tetsudō (jap. 能勢電気鉄道)
Wakayama
Kishū tetsudō (jap. 紀州鉄道)
Wakayama dentetsu (jap. 和歌山電鐵)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Chūgoku

Tottori
Chizu kyūkō (jap. 智頭急行)
Wakasa tetsudō (jap. 若桜鉄道)
Shimane
Ichibata densha (jap. 一畑電車)
Okayama
Ibara tetsudō (jap. 井原鉄道)
Mizushima rinkai tetsudō (jap. 水島臨海鉄道)
Yamaguchi
Nishikigawa tetsudō (jap. 錦川鉄道)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Shikoku

Kagawa
Takamatsu-Kotohira denki-tetsudō (jap. 高松琴平電気鉄道)
Tokushima
Asa Kaigan tetsudō (jap. 阿佐海岸鉄道)
Ehime
Iyo tetsudō (jap. 伊予鉄道)
Kōchi
Tosa Kuroshio tetsudō (jap. 土佐くろしお鉄道)
Pienet rautatieyhtiöt ja kolmannen sektorin rautatiet > Kyūshū

Fukuoka
Amagi tetsudō (jap. 甘木鉄道)
Heisei Chikuhō tetsudō (jap. 平成筑豊鉄道)
Kumamoto
Hisatsu Orange Railway (jap. 肥薩おれんじ鉄道)
Kumagawa tetsudō (jap. くま川鉄道)
Kumamoto denki-tetsudō (jap. 熊本電気鉄道)
Minami Aso tetsudō (jap. 南阿蘇鉄道)
Nagasaki
Matsuura tetsudō (jap. 松浦鉄道)
Shimabara tetsudō (jap. 島原鉄道)
Metrot

Fukuokan kaupungin liikennelaitos: Fukuokan metro (jap. 福岡市地下鉄, Fukuoka-shiei chikatetsu)
Hokushin kyūkō dentetsu (jap. 北神急行電鉄)
Jokohaman kaupungin liikennelaitos: Jokohaman metro (jap. 横浜市営地下鉄, Yokohama-shiei chikatetsu)
Kōben kaupungin liikennelaitos: Kōben metro (jap. 神戸市営地下鉄, Kōbe-shiei chikatetsu)
Kioton kaupungin liikennelaitos: Kioton metro (jap. 京都市営地下鉄, Kyōto-shiei chikatetsu)
Nagoyan kaupungin liikennelaitos: Nagoyan metro (jap. 名古屋市営地下鉄, Nagoya-shiei chikatetsu)
Osakan kaupungin liikennelaitos: Osakan metro (jap. 大阪市営地下鉄, Ōsaka-shiei chikatetsu)
Saitama  kōsoku tetsudō (jap. 埼玉高速鉄道)
Sapporon kaupungin liikennelaitos: Sapporon metro (jap. 札幌市営地下鉄, Sapporo-shiei chikatetsu)
Sendain kaupungin liikennelaitos: Sendain metro (jap. 仙台市営地下鉄, Sendai-shiei chikatetsu)
Tokion metropolin liikennelaitos: Toei-metro (jap. 都営地下鉄, Toei chikatetsu)
Tōkyō rinkai kōsoku tetsudō (jap. 東京臨海高速鉄道)
Yokohama kōsoku tetsudō (jap. 横浜高速鉄道)
Monorailit

Chiban monorail (jap. 千葉都市モノレール)
Kitakyūshūn monorail (jap. 北九州モノレール)
Disney Resort Line (jap. ディズニーリゾートライン)
Nagoya tetsudō: Monkey Park Monorail Line (jap. モンキーパークモノレール線)
Okinawan monorail (jap. 沖縄都市モノレール)
Osakan monorail (jap. 大阪モノレール)
Shōnan-monorail (jap. 湘南モノレール)
Taman monorail (jap. 多摩都市モノレール)
Tokion metropolin liikennelaitos: Uenon eläintarhan monorail (jap. 上野モノレール)
Tokion monorail (jap. 東京モノレール)
Uudet kuljetusjärjestelmät

Aichi kōsoku kōtsū (jap. 愛知高速交通) – Linimo (jap. リニモ)
Hiroshima kōsoku kōtsū (jap. 広島高速交通) – Astram (jap. アストラムライン)
Kōbe shin-kōtsū (jap. 神戸新交通) – Port Liner (jap. ポートライナー), Rokko Liner (jap. 六甲ライナー)
Nagoya Guideway Bus (jap. 名古屋ガイドウェイバス) – Yutorīto Line (jap. ゆとりーとライン)
Osakan kaupungin liikennelaitos – Nankō Port Town Line (jap. 南港ポートタウン線)
Saitama shin-toshi kōtsū (jap. 埼玉新都市交通) – Ina-linja (jap. 伊奈線)
Seibu tetsudō: Seibun Yamaguchi-linja (jap. 西武山口線)
Sky Rail Service (jap. スカイレールサービス; pidetään myös monorailina)
Yamaman (jap. 山万) – Yamamanin Yūkarigaoka-linja (jap. 山万ユーカリが丘線)
Yokohama shin-toshi kōtsū (jap. 横浜新都市交通) – Kanazawa Seaside Line (jap. 金沢シーサイド線))
Yurikamome (jap. ゆりかもめ)
Raitiotiet

Chikuhō denki-tetsudō (jap. 筑豊電気鉄道)
Enoshima dentetsu (jap. 江ノ島電鉄)
Fukui tetsudō (jap. 福井鉄道)
Hakodaten kaupungin liikennelaitos (jap. 函館市交通局, Hakodate-shi kōtsūkyoku)
Hankai denki-kidō (jap. 阪堺電気軌道)
Hiroshima dentetsu (jap. 広島電鉄)
Iyo tetsudō (jap. 伊予鉄道)
Kagoshiman kaupungin liikennelaitos (jap. 鹿児島市交通局, Kagoshima-shi kōtsūkyoku)
Keifuku-rautatiet (jap. 京福電気鉄道)
Keihan-rautatiet – Ōtsu-linja (jap. 大津線)
Kumamoton kaupungin liikennelaitos (jap. 熊本市交通局, Kumamoto-shi kōtsūkyoku)
Man'yōsen (jap. 万葉線)
Nagasaki denki-kidō (jap. 長崎電気軌道)
Okayama denki-kidō (jap. 岡山電気軌道)
Sapporon kaupungin liikennelaitos (jap. 札幌市交通局, Sapporo-shi kōtsūkyoku)
Tokion metropolin liikennelaitos – Toden (jap. 都電)
Tōkyō Kyūkō dentetsu – Setagaya-linja (jap. 東急世田谷線)
Tosa denki-tetsudō (jap. 土佐電気鉄道)
Toyama Light Rail (jap. 富山ライトレール)
Toyama-chihō tetsudō (jap. 富山地方鉄道)
Toyohashi tetsudō – Azumada-päälinja (jap. 豊橋鉄道東田本線)
Frank Wedekind

| Frank Wedekind |
| --- | --- |
 Frank Wedekind vuonna 1884.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Benjamin Franklin Wedekind
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1864 Hannover
Kuollut: 9. maaliskuuta 1918 (53 vuotta) München
Ammatti:  näytelmäkirjailija ja näyttelijä
Kirjailija
Salanimi: Hugo von Trenck 
Äidinkieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frank Wedekind (oik. Benjamin Franklin Wedekind; 24. heinäkuuta 1864 Hannover – 9. maaliskuuta 1918 München, Saksa) oli saksalainen näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Hänen näytelmänsä ennakoivat ekspressionismia, ja hän vaikutti vahvasti eeppisen teatterin kehitykseen.
Frank Wedekindin teoksia > Saksan kielellä

Kinder und Narren, draama (1890, ke. 1891), myöhempi nimi Die junge Welt
Frühlings Erwachen, draama (1891, ke. 1906)
Der Liebestrank, draama (1891, ke. 1899), myöh. nimi Fritz Schwigerling
Erdgeist, draama (1895)
Die Fürstin Russalka, runoja, kertomuksia, pantomiimeja (1897)
Der Kammersänger, draama (1897; ke. 1899)
Marquis von Keith, draama (1901)
Der Tantenmörder, murhenäytelmä (1902)
So ist das Leben, draama (1902), myöh. nimi König Nicolo oder So ist das Leben
Mine-Haha, romaanikatkelma (1903)
Die Büchse der Pandora, draama (1904)
Hidalla oder Sein und Haben, draama (1904), myöh. nimi Karl Hetmann, der Zwergriese
Totentanz, draama (1905),myöh. nimi Tod und Teufel
Die vier Jahreszeiten, runoja (1905)
Musik, draama (1907)
Die Zensur, draama (1907–1908)
Oaha, draama (1908), myöh. nimi Till Eulenspiegel
Der Stein der Weisen, yksinäytöksinen kappale (1909)
Franziska, draama (1911)
Simson oder Scham und Eifersucht, draamallinen runoelma (1913)
Lulu draama (Erdgeist ja Die Büchse der Pandora yhdistettynä, 1913)
Bismarck, draama (1914–15)
Überfürchtenichts, draama (1915–1916)
Herakles, draamallinen runoelma (1916–1917)
Lautenlieder (1920)
Frank Wedekindin teoksia > Suomennokset

Maahinen (Erdgeist). Suomentanut Aukusti Simelius. Tampereen Teatteri. 1909.
Kamarilaulaja: näytelmä (Der Kammersänger). Yleisradiolle suomentanut Kristiina Kivivuori, radiolle sovittanut Marja Rankkala. Yleisradio, Helsinki. 1970.
Kevään herääminen: kolminäytöksinen lapsitragedia (Frühlings Erwachen). Suomentanut Aaro Peromies. Suomen Teatteriliitto, Helsinki. [1970?]
Kevään herääminen. Suomentanut Marja-Kaarina Mykkänen. Suomen Näytelmäkirjailijaliitto, Helsinki. 1977.
Pandoran lipas: tragedia (Die Büchse der Pandora). Suomentanut Liisa Urpelainen. INK Company, Helsinki. 1990.
Kevään herääminen. Suomentanut Liisa Urpelainen. Suomen Teatteriliitto, Helsinki. 1991.
"Laulu lapsiparasta eli Parhaiten nauraa joka viimeksi nauraa", runo, suom. Uuno Kailas. Julkaistu teoksissa Kaunis Saksa (WSOY 1924) ja Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 1: Saksan kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1930)
Mine-Haha tai Nuorten tyttöjen ruumiillisesta kasvatuksesta. Suomentanut Anne Kilpi. Kovasana Kustannus. 2020.
Frank Wedekindin teoksia > Kokonaisjulkaisuja > Kootut teokset

Frank Wedekind: Gesammelte Werke I–IX. Müller, München 1912–1921.
Frank Wedekind: Werke I–III. Toim. Manfred Hahn. Aufbau-Verlag, Berlin, Weimar 1969.
Frank Wedekind: Werke I–II. Toim. Erhard Weidl. Winkler, München 1990. ISBN 3-538-05323-5
Frank Wedekind: Kritische Studienausgabe der Werk 1–8. Toim. Elke Austermühl, Hartmut Vinçon, Rolf Kieser ym. Häusser, Darmstadt 1994–2011. ISBN 3-927902-95-0
Frank Wedekind: Gesammelte Werke 1–10. Toim. Walter Schmitz ja Uwe Schneider. Thelem, Dresden 2003–. ISBN 978-3-935712-46-0
Frank Wedekindin teoksia > Kokonaisjulkaisuja > Kirjeitä

Frank Wedekind: Gesammelte Briefe I–II.  Toim. Fritz Strich. Müller, München 1924.
Elke Austermühl (toim.): Kein Funke mehr, kein Stern aus früh’rer Welt. Frank Wedekind. Texte, Interviews, Studien. Georg Büchner Buchhandlung, Darmstadt 1989. ISBN 3-925376-38-0
Frank Wedekind. Thomas Mann. Heinrich Mann. Briefwechsel mit Maximilian Harden. Toim. Ariane Martin. Häusser, Darmstadt 1996. ISBN 3-89552-036-5
Briefwechsel: 1903 bis 1917 / Karl Kraus; Frank Wedekind. Toim. Mirko Nottscheid. Königshausen & Neumann, Würzburg 2007. ISBN 978-3-8260-3701-6
Frank Wedekindin teoksia > Kokonaisjulkaisuja > Päiväkirjat

Frank Wedekind: Die Tagebücher. Ein erotisches Leben. Toim. Gerhard Hay. Athenäum, Frankfurt a.M. 1986. ISBN 3-423-11092-9
Tutkimuskirjallisuutta > Yleisesityksiä

Elke Austermühl – Hartmut Vinçon: "Frank Wedekinds Dramen." – Hans Joachim Piechotta, Ralph Rainer Wuthenow, Sabine Rothemann (toim.): Die literarische Moderne in Europa. 2, s. 304−321. Westdeutscher Verlag, Opladen 1994. ISBN 3-531-12512-5
Elke Austermühl: "Frank Wedekind (1864−1918)." – Alo Allkemper, Norbert Otto Eke (toim.): Deutsche Dramatiker des 20. Jahrhunderts, s. 63–79. Erich Schmidt, Berlin 2000. ISBN 3-503-04975-4
Hans-Jochen Irmer: Der Theaterdichter Frank Wedekind. 2. Aufl. Henschel, Berlin 1979.
Franz Norbert Mennemeier: "Frank Wedekind." – Walter Hinck (toim.): Handbuch des deutschen Dramas, s. 360−373. Bagel, Düsseldorf 1980. ISBN 3-513-02440-1
Hartmut Vinçon: Frank Wedekind. Metzler, Stuttgart 1987. ISBN 3-476-10230-0
Tutkimuskirjallisuutta > Elämäkertoja

Hans Kempner: Frank Wedekind als Mensch und Künstler. 2. erweiterte Aufl. Oskar Linser Verlag, Berlin 1911.
Rolf Kieser: Benjamin Franklin Wedekind: Biografie einer Jugend. Arche, Zürich 1990. ISBN 3-7160-2113-X
Artur Kutscher: Frank Wedekind: sein Leben und seine Werke. Müller, München 1922–1931.
Anatol Regnier: Du auf deinem höchsten Dach – Tilly Wedekind und ihre Töchter. Eine Familienbiographie. Knaus, München 2003. ISBN 3-8135-0223-6
Anatol Regnier: Frank Wedekind: Eine Männertragödie. Knaus, München 2008. ISBN 978-3-8135-0255-8
Günter Seehaus: Frank Wedekind. 8. painos. (1. painos 1974.) Rowohlt, Reinbek 2008. ISBN 978-3-499-50213-2
Hartmut Vinçon (toim.): Frank Wedekinds Maggi-Zeit. Häusser, Darmstadt 1992. ISBN 3-927902-71-3
Tutkimuskirjallisuutta > Bibliografioita

Ruth Florack: "Bibliographie zu Frank Wedekind", – Text+Kritik 1996, Heft 131/132, s. 178–183. ISBN 3-88377-539-8
Robert A. Jones, Leroy R. Shaw: Frank Wedekind. A Bibliographic Handbook 1–2. Saur, München. 1996. ISBN 3-598-11306-4