stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
I giganti della Tessaglia
Tuotanto

I giganti della Tessaglia on hyvin vaatimattomasti toteutettu peplum-seikkailu, jonka puutteita ovat tylsä juoni, tarinan episodimaisuus ja ohuet henkilöhahmot. Sen epätasaisuus johtuu ainakin osittain siitä, että Riccardo Freda oli tuolloin kiinnostuneempi hevoskilpailuista ja jätti elokuvaan kyllästyttyään loput kohtauksista avustajiensa ohjattavaksi.
Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Cinecittàn ja Luce-instituutin studioilla sekä Rooman EUR:n kaupunginosassa. Aiemmin sijaisnäyttelijänä työskennellyt sveitsiläinen Roland Carey on sympaattinen, mutta väritön toimintasankari. Thessalian vallananastaja ja tämän ahdistelema vaimo ovat tyypillisiä peplum-kliseitä, jotka heräävät eloon vasta lopun näyttävässä toimintakohtauksessa. Elokuvan hirviöt ovat Carlo Rambaldin käsialaa ja vaikuttavan kuoromusiikin on säveltänyt Carlo Rustichelli. Kokonaisuutena I giganti della Tessaglia jää selvästi jälkeen Don Chaffeyn elokuvasta Taistelu kultaisesta taljasta (1963) tai jopa Voittamattomaan Herkuleeseen sisältyvästä argonauttikertomuksesta.
DVD-julkaisut

Elokuvan englanninkielinen versio The Giants of Thessaly on saatavilla useina heikkotasoisina DVD-julkaisuina. Alkuperäinen laajakangasversio on julkaistu DVD:llä ainakin Ranskassa.
Aiheesta muualla

I giganti della Tessaglia Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Glarus Süd

| Glarus Süd |
| --- | --- |
 Schwandenin kylää.
 vaakuna

 Glarus Süd
 Koordinaatit: 47°0′N, 9°4′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Glarus
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  430,1 km²
Korkeus:  480–3 614 m
Väkiluku (31.12.2016)  (vakinaiset asukkaat):  9 575
 – Väestötiheys:  22 as./km²
 
 www.glarus-sued.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Glarus Süd on kunta Sveitsissä Glarusin kantonissa. Siellä on asukkaita vajaat 10 000.
Glarus Südin kunta perustettiin vuonna 2011, jolloin 13 kuntaa, Betschwanden, Braunwald, Elm, Engi, Haslen, Linthal, Luchsingen, Matt, Mitlödi, Rüti, Schwanden, Schwändi ja Sool, yhdistettiin.
Sijainti

Glarus Süd sijaitsee Linthjoen laaksossa. Suurin osa kunnan alueesta on vuoristoa: kunnan itä- ja eteläosassa nousevat Glarusin Alpit ja länsiosassa Schwyzin Alpit. Glarusin Alppien korkein huippu Tödi (3 613 m mpy.) sijaitsee Glarus Südin ja graubündeniläisen Disentis/Mustérin rajalla.
Liikenne

Linthiä seuraileva valtatie 17 (saks. Hauptstrasse 17) pohjoisesta kulkee Glarus Südin kautta ja Klausenpass-solan yli Urin Altdorfiin. Linthalin kylästä on SBB:n rautatieyhteys pohjoiseen, Ziegelbrückeen .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glarus Süd Wikimedia Commonsissa
| n k Glarusin kantonin kunnat |
| --- | --- |
 Glarusin kantonin kunnat (3 kpl, 1.1.2011)
Glarusin kantoni: Glarus • Glarus Nord • Glarus Süd
Kerkíni

| Kerkíni Κερκίνη |
| --- | --- |
 Kerkíni-järvi.
Valtiot:  Kreikka
Paikkakunta:  Sérres, Keski-Makedonia
Koordinaatit:  41°11′37″N, 23°09′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Strymónas
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  30 m
Pinta-ala:  45 – 70 km²
Suurin syvyys:  35,5 m
 fiKerkíni 
Kerkíni (kreik. Κερκίνη eli (Τεχνητή) Λίμνη Κερκίνη, (Technití) Límni Kerkíni, Kerkínin tekojärvi) on tekojärvi Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Se on Kreikan kolmanneksi suurin tekojärvi ja sen pinta-ala on vuodenajasta riippuen noin 45–70 neliökilometriä. Kerkíni-järvi ympäristöineen muodostaa Kerkíni-järven kansallispuiston (Εθνικό Πάρκο Λίμνης Κερκίνης, Ethnikó Párko Límnis Kerkínis).
Kerkíni-järven kosteikkoja.
Kerkíni sijaitsee Strymónas-joessa Sérresin alueyksikön alueella Keski-Makedoniassa, noin 40 kilometriä länsiluoteeseen Sérresin kaupungista. Järvi on suurimmillaan noin 17 kilometriä pitkä ja noin viisi kilometriä leveä. Se sijaitsee 30 metrin korkeudella merenpinnasta ja sen suurin syvyys on 35,5 metriä. Järvi on syntynyt sen jälkeen, kun Strymónas padottiin vuonna 1932. Padon rakentamisen tarkoituksena oli alueen suojeleminen tulvilta. Veden pinta pidetään tarkoituksella alempana syksyllä ja talvella tulvimisen ehkäisemiseksi. Järvi on saanut nimensä läheisestä Kerkínin kylästä. Kerkínin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on Sintikín kunnan osa. Järven pohjoispuolella ovat Bélles- eli Belasitsa-vuoret ja eteläpuolelle Kroússia-vuoret.
Kerkínijärven kansallispuisto perustettiin vuonna 2006. Sen pinta-ala on noin 78 316 hehtaaria. Alue on suojeltu myös Ramsarin sopimuksella. Järvi on merkittävä lintualue ja suosittu lintuharrastuskohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kerkíni Wikimedia Commonsissa
Kreikan kansallispuistot
| --- | --- |
Kansallismetsät:   Aínoksen kansallismetsä  Oítin kansallismetsä  Ólympoksen kansallismetsä  Parnassóksen kansallismetsä  Párnithan kansallismetsä  Píndoksen kansallismetsä  Préspajärvien kansallismetsä  Samarián kansallismetsä  Soúnion kansallismetsä  Víkoksen–Aóoksen kansallismetsä 
Merikansallispuistot:   Alónnisoksen ja Pohjoisten Sporadien merikansallispuisto  Zákynthoksen merikansallispuisto 
Muut kansallispuistot:   Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto  Axióksen suiston kansallispuisto  Chelmóksen–Vouraïkóksen kansallispuisto  Dadián, Lefkímin ja Souflín metsien kansallispuisto  Évroksen suiston kansallispuisto  Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto  Kerkíni-järven kansallispuisto  Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto  Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto  Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto  Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto  Préspajärvien kansallispuisto  Rodópi-vuorten kansallispuisto  Schiniáksen kansallispuisto  Tzoumérkan, Peristérin ja Árachthoksen rotkon kansallispuisto
Gla

| Gla> Γλα |
| --- | --- |
 Glan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Gla
Koordinaatit:  38°29′02″N, 23°10′51″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Orchomenós, Boiotia, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  linnoitus ja asutus
Ajanjakso:  noin 1320–1200 eaa.
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri
Alue:  Boiotia
Kaupunki:  Theba ja Orkhomenos
Aiheesta muualla
  Gla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gla (kreik. Γλα) eli Glas (Γλας) oli mykeneläisaikainen linnoitus ja asutuspaikka Boiotiassa Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Orchomenóksen kunnassa lähellä nykyistä Kástron (”Linna”) kylää. Paikan nimi on nykyaikainen. Sen pronssikautista nimeä ei tunneta.
Historia

Gla rakennettiin LH IIIA2 -kaudella 1300-luvun eaa. loppupuolella. Se oli todennäköisesti Theban ja Orkhomenoksen kaupunkien perustama ja niiden alaisuudessa. Se sijaitsi Orkhomenoksen minyalaisten linnoituksen rakentamisaikaan osittain kuivattaman Kopaisjärven (Kopaḯda) koillisrannalla. Se toimi alueen hallinnollisena ja maanviljelyyn liittyneen varastoinnin keskuksena. Linnoituksen tehtävänä on todennäköisesti ollut järven kuivatuksen seurauksena maanviljelyn käyttöön muutetun tasangon ja sen kanavien hoitaminen.
Gla tuhoutui Theban ja Orkhomenoksen tavoin tulipalossa LH IIIB2 -kaudella eli noin 1220–1200 eaa., todennäköisesti vihollisten hyökkäyksen seurauksena. Hyökkäyksen seurauksena paikka raunioitui ja autioitui, sillä sitä ei muiden keskusten tavoin asutettu uudestaan edes pienemmässä mittakaavassa.
Alueen arkeologiset kaivaukset on suoritettu vuonna 1893 André de Ridderin johdolla, vuosina 1955–1961 Ioánnis Threpsiádiksen johdolla sekä vuosina 1981–1983 ja 1990–1991 Spýros Iakovídiksen johdolla.
Rakennukset ja löydökset

Glan linnoitus oli rakennettu saareketta muistuttavalle kukkulalle, joka sijaitsee noin 20–40 metriä muuta tasankoa korkeammalla. Linnoituksen pinta-ala on noin 20 hehtaaria. Näin se on ollut noin kymmenen kertaa suurempi kuin Tiryns ja noin seitsemän kertaa suurempi kuin Mykene. Koko kukkula on ollut ympäröity noin 2,8 kilometriä pitkällä ja enimmillään noin 5 metriä korkealla ja 5,50–5,80 metriä paksulla muurilla. Muurissa on neljä porttia, joiden yhteydessä on ollut torneja. Linnoituksessa on ollut palatsi, jossa on ollut poikkeuksellinen megaronin kaltainen melathron-huone sekä muun muassa varastorakennuksia. Muureista on säilynyt laajoja osia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gla Wikimedia Commonsissa
Glan linnoituksen muureja.
Glan linnoituksen kaakkoisportti.
Keski-Amerikan suurtasavalta

Keski-Amerikan suurtasavalta oli Hondurasin, Nicaraguan ja El Salvadorin lyhytikäinen valtioliitto, joka kesti 1896–1898. Se oli yritys herättää uudelleen henkiin Keski-Amerikan liittotasavalta.
Keski-Amerikassa oli olemassa edelleen liittovaltioajatus, vaikka Keski-Amerikan liittovaltio oli hajonnut pian itsenäistymisensä jälkeen. Esimerkiksi Guatemalan Justo Rufino Barrios oli pyrkinyt liittovaltioon, kun hän johti 1870-luvulla maansa sotaan El Salvadoria vastaan. Hondurasin presidentti Policarpo Bonilla puolestaan kutsui kollegansa Amapalaan, kun britit olivat vetäytyneet Keski-Amerikasta. Honduras, Nicaragua ja El Salvador solmivat Amapalassa 20. kesäkuuta 1895 sopimuksen, jonka tavoitteena oli Keski-Amerikan suurtasavallan muodostaminen. Liittovaltio oli hauras, ja se hajosi jo 1898, pian perustuslain kirjoittamisen jälkeen.
Lauri Kerosuo

Lauri Sakari Kerosuo (28. elokuuta 1944 Helsinki – 5. maaliskuuta 2010 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi pitkään Suomen Journalistiliiton työehtoasiamiehenä.
Kerosuo valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1970. Vuodet 1974–1984 ja 1986–2006 hän työskenteli Journalistiliitossa asiamiehenä. Siinä välissä 1984–1986 hän työskenteli Kopiostossa. Lisäksi hän on ollut Julkisen sanan neuvoston sihteeri ja Suomen näytelmäkirjailijoiden liiton lakimies. Hän oli mukana monissa viestintäalan lainvalmistelutyöryhmissä ja oli kysytty alansa luennoitsija ja kommentoija.
Hän tuli tunnetuksi myös kirjoittamistaan aforismeista, joita julkaistiin Journalisti-lehdessä vuosina 1993–2008.
Teokset

Kerosuo, Lauri & Vuortama, Timo: Viestinnän lait ja säännöt.  (6. uud. p. 2004)  Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1990.  ISBN 951-882-409-6
Höläyksiä. Aforismeja vuosilta 1993–2008.  Helsinki:  Into, 2010.  ISBN 978-952-264-023-9
Keski-Afrikan vaakuna

Keski-Afrikan vaakuna
Keski-Afrikan vaakuna on Keski-Afrikan tasavallan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunan kilven keskellä olevassa sydänkilvessä on maan kartta ja sen päällä tähti. Ensimmäisessä kentässä on norsun pää, toisessa kentässä apinanleipäpuu, kolmannessa kentässä kolme tähteä ja neljännessä käsi, joka edustaa ennen maan itsenäisyyttä afrikkalaisen väestön aseman parantamiseen pyrkinyttä järjestöä. Kilven yllä on nouseva aurinko ja molemmilla puolilla maan lippu.
Nauhassa vaakunan alla on motto Unité, Dignité, Travail. Vaakunan yläpuolella lukee Zo Kwe Zo, suomeksi ihminen on ihminen, mikä voidaan kääntää vapaammin "kaikki ihmiset ovat samanarvoisia".
Keski-Kemijoen alue

Keski-Kemijoen alue (vesistöaluetunnus 65.2) on Kemijoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 2 318,87 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,26 %. Vesistön alueen alarajana on Rovaniemellä joen ylittävä silta, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 47 204,32 neliökilometriä ja järvisyys 4,46 %.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Kemijoen Oikaraisen alue (65.21)
Vanttauskosken voimalaitoksen alue (65.22)
Pirttikosken voimalaitoksen alue (65.23)
Kaihuan voimalaitoksen valuma-alue (65.24)
Siikajoen valuma-alue (65.25)
Auttijoen valuma-alue (65.26)
Juotasjoen valuma-alue (65.27)
Kuohunkijoen valuma-alue (65.28)
Kampsajoen valuma-alue (65.29)
Kereiitit

Kereiittien kaanikunta ja muita Mongolian alueella vaikuttaneita tahoja kartalla vuoden 1207 paikkeilla.
Kereiitit olivat nykyisen Mongolian alueella vaikuttanut heimo ja kaanikunta. He olivat yksi alueen voimatekijöistä ennen, kuin heidät liitettiin Tšingis-kaanin perustamaan Mongolivaltakuntaan. Kereiittien yläluokka harjoitti nestoriolaista kristinuskoa. He katosivat sittemmin omana heimonaan, mutta kereiittien nimi säilyi klaaninimenä nykyisten mongolien ja kazakkien keskuudessa.
Kulttuuri

Kereiittien alun perin puhumaa kieltä ei tunneta varmasti. He käyttivät sittemmin monia turkkilaisia erisnimiä ja titteleitä, mutta muita viitteitä olennaisesta erosta mongoleihin kielen suhteen ei ole. Joidenkin historioitsijoiden mukaan kereiitit lienevät olleet vähintään kaksikielisiä ja he osasivat mongolia. Mongolivalloituksen jälkeen heihin suhtauduttiin, kuten muihinkin mongoleihin.
Kereiittien yhteiskunta oli kehittynyt pidemmälle, kuin esimerkiksi mongoleila ja merkiiteillä. Kereiittejä johti kaani, joka hallitsi kultaiseksi sanotusta palatsiteltastaan käsin. Kereiittien kaanilla oli myös omat henkivartijansa eli baaturit, joiden järjestelmän mongolit kopioivat sittemmin omaan käyttöönsä.
Kereiittien hallitsijat olivat uskonnoltaan kristittyjä nestoriolaisia. Syyriaksi kirjoitetuissa lähteissä kereiittien hallitsijan mainitaan kääntyneen kristinuskoon vuonna 1007. He käyttivät myös kristittyjä nimiä, kuten Marqus (Markus) ja Qurjaqus (Cyriacus). Monet kereiitit säilyttivät kristityn uskonsa myös sittemmässä Mongolivaltakunnassa.
Keski-Suomen Suunta

Keski-Suomen Suunta oli nimellisesti Jyväskylässä vuosina 1936–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti. Käytännössä se oli yksi kuopiolaisen Savon Suunnan rinnakkaispainoksista.
Lehti perustettiin sen jälkeen kun kokoomuslainen Sisä-Suomi oli sanoutunut irti oikeistoradikalismista. Kolmesti viikossa ilmestynyt Keski-Suomen Suunta oli yksi Aarne Somersalon Natsi-Saksasta lainaaman kopfblatt-idean mukaisesti toimitetuista lehdistä, jonka sisältö koostui lähinnä Savon Suunnan aineistosta paikallisella materiaalilla täydennettynä. Jyväskylän paikallistoimittajana työskenteli enimmän aikaa Jukka Tyrkkö. Lukijakunnaltaan vähäiseksi jäänyt lehti lopetettiin talvisodan alettua. Loppuvaiheessa sen tilalla ilmestyi Yhtyneet Lehdet.
Kenttätykistörykmentti 10 (talvisota)

Kenttätykistörykmentti 10 eli KTR 10 oli Suomen armeijan kenttätykistörykmentti talvisodassa. Se oli osa 10. divisioonaa ja se tuki rykmentin taistelua Taipaleella Karjalankannaksen itäosassa.
Rykmentin numerointi  vaihtui 1. tammikuuta 1940, jolloin se nimettiin kenttätykistörykmentti 7:ksi
Perustaminen ja varustaminen

Rykmentti perustettiin 7. lokakuuta 1939 alkaen Jyväskylässä ja Niinisalossa komentajanaan everstiluutnantti Toivo Sarparanta, joka toimi oman toimensa ohella divisioonan tykistökomentajana. Rykmentti kuului eversti Viljo Kauppilan komentamaan 10. divisioonaan ja se pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaisesti, mutta varsinaista tykkikalustoa lukuun ottamatta määrävahvuuksiin ei päästy.
Yksiköt

Rykmentin esikunta
I patteristo eli Sillan patteristo (I/KTR 10) perustettiin Jyväskylässä
II patteristo eli Niemen patteristo (II/KTR 10) perustettiin Jyväskylässä
III patteristo eli Merenheimon patteisto (III/KTR 10) perustettiin Niinisalossa
Keskittäminen

Rykmentti keskitettiin 12.-15.10.1939 välisenä aikana Pyhäjärvi-Sakkola -alueelle Kannaksen itäosaan III Armeijakunnan alueelle.
Givisiez

| Givisiez |
| --- | --- |
 Kylän keskustaa.
 vaakuna

 Koordinaatit: 46°49′0″N, 7°7′30″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Fribourg
Hallintoalue (district):  Sarinen alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,46 km²
Korkeus:  606–696 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  3 166
 – Väestötiheys:  915 as./km²
 
 www.givisiez.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Givisiez on kunta Keski-Sveitsissä, Fribourgin kantonissa. Kunnassa on runsaat 3 000 asukasta.
Sijainti

Givisiez sijaitsee Mittellandin tasankoalueella, Sarinejoen länsipuolella. Kunnan naapurikaupungit ovat Fribourg idässä ja Villars-sur-Glâne etelässä.
Talous

Givisiez on urheiluvälinevalmistaja Scott Sports SA:n kotipaikka, ja siellä sijaitsee yrityksen pääkonttori.
Talous > Liikenne

Moottoritie A12 Veveyn pohjoispuolelta Berniin kulkee kunnan kautta.
SBB:n rautatie Fribourgista Payerneen kulkee Givisiezin kautta. Lisäksi TPF:n rata kohti Murtenia alkaa Givisiezista.
Givisiez kuuluu Fribourgin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Fribourg/Freiburg): TPF:n S20-lähijunat Neuchâtelista ja S21-junat Insistä Murtenin kautta Fribourgiin pysähtyvät Givisiezissä. Lisäksi SBB:n S30-lähijunat Yverdon-les-Bainsista Payernen kautta Fribourgiin kulkevat kunnan kautta..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Givisiez Wikimedia Commonsissa
Andrey, Georges: Givisiez (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  29.3.2007. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Fribourgin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. district, saks. Bezirk) ja kunnat (133 kpl, 1.1.2020–)
 Broye: Belmont-Broye •  Châtillon •  Chery • Cheyres-Châbles • Cugy • Delley-Portalban • Estavayer • Fétigny • Gletterens • Les Montets •  Lully • Ménières • Montagny • Nuvilly • Prévondavaux • Saint-Aubin • Sévaz • Surpierre • Vallon
 Glâne: Auboranges • Billens-Hennens •  Chapelle • Châtonnaye • Ecublens • Grangettes • Le Châtelard • Massonnens • Mézières • Montet • Romont • Rue • Siviriez • Torny • Ursy • Villaz • Villorsonnens • Vuisternens-devant-Romont
 Gruyère: Bas-Intyamon • Botterens  • Broc •  Bulle • Châtel-sur-Montsalvens • Corbières • Crésuz • Echarlens • Grandvillard • Gruyères •  Hauteville • Haut-Intyamon • Jaun • Roche • Le Pâquier • Marsens • Morlon • Pont-en-Ogoz • Pont-la-Ville • Riaz • Sâles • Sorens • Val-de-Charmey • Vaulruz • Vuadens
 Sarine: Arconciel • Autigny • Avry • Belfaux • Chénens • Corminboeuf • Cottens • Ependes • Ferpicloz • Fribourg • Gibloux • Givisiez • Granges-Paccot • Grolley • Hauterive • La Brillaz • La Sonnaz • Le Mouret • Marly • Matran • Neyruz • Pierrafortscha • Ponthaux • Prez • Senèdes • Treyvaux • Villars-sur-Glâne • Villarsel-sur-Marly
 See: Charmey • Courtepin • Cressier • Fräschels • Gempenach • Greng • Gurmels • Gurwolf • Kerzers • Kleinbösingen • Meyriez • Misery-Courtion • Mont-Vully • Murten • Muntelier • Ried bei Kerzers • Ulmiz
 Sense: Alterswil • Bösingen • Brünisried • Düdingen • Giffers • Heitenried • Plaffeien • Plasselb • Rechthalten • Schmitten • St. Antoni • St. Silvester • St. Ursen • Tafers • Tentlingen • Ueberstorf • Wünnewil-Flamatt
 Veveyse: Attalens • Bossonnens • Châtel-Saint-Denis • Granges • La Verrerie • Le Flon • Remaufens •  Saint-Martin • Semsales
Giorgi XII

| Giorgi XII |
| --- | --- |
 
Kartli-Kakhetin kuningas
Valtakausi:  12. tammikuuta 1798 – 28. joulukuuta 1800
Kruunajaiset:  5. joulukuuta 1799
Edeltäjä:  Erekle II
Seuraaja:  Davit XII (ei hallinnut)

Syntynyt:  10. marraskuuta 1746 Telavi
Kuollut:  28. joulukuuta 1800 (54 vuotta) Tbilisi
Puoliso:  prinsessa Ketevan  prinsessa Mariam
Suku:  Bagrationit
Isä:  Erekle II
Äiti:  Ana Abashidze
Uskonto:  Ortodoksinen kirkko
Nimikirjoitus:  
Giorgi XII:n hauta.
Giorgi XII (georg. გიორგი XII, 10. marraskuuta 1746 – 28. joulukuuta 1800), joskus tunnettu nimellä Giorgi XIII, oli viimeinen Georgian tai oikeammin Kartli-Kakhetin kuningaskunnan hallitsija Bagrationi-dynastiasta. Hän oli kuninkaana vuodesta 1798 kuolemaansa saakka vuonna 1800. Hänen lyhyttä valtakauttaan 1700-luvun lopussa hallitsi syvä poliittinen epävakaisuus, joka oli johtamassa sisällissotaan ja Persian hyökkäykseen. Valtakuntansa ongelmien vuoksi Giorgi XII uusi tsaari Paavali I:lle annetun pyynnön maan suojelemisesta. Giorgin kuoleman jälkeen Georgian kuningaskunta lakkautettiin ja liitettiin Venäjän keisarikuntaan. Kuningasperhe karkotettiin maasta.
Nuoruus ja nousu valtaistuimelle

Giorgin isä oli poikansa syntymän aikaan Kakhetin ja myöhemmin myös Kartlin kuningas Erekle II. Hänen äitinsä oli Ereklen toinen vaimo Ana. Vuonna 1766 Erekle tunnusti poikansa kruununprinssiksi ja batonišviliksi ja nimitti hänet Pambakin ja Lorrin valtiaaksi. Vuonna 1770 Giorgi osallistui Ereklen sotilaallisesti menestyksekkääseen mutta lopulta tuloksettomaksi jääneeseen retkeen osmanien varuskuntia vastaan Etelä-Georgiassa. Samana vuonna hän taisteli yhdessä velipuolensa prinssi Levanin kanssa Ksanin kapinallista eristavia (ruhtinasta) vastaan ja alisti hänen alueensa kruunun hallittavaksi.
Giorgi nousi valtaistuimelle isänsä kuoleman jälkeen 12. tammikuuta 1798. Tsaari Paavali tunnusti hänet 22. helmikuuta 1799 ja hänet kruunattiin Antšiskhatin basilikassa Tbilisissä 5. joulukuuta 1799. Hänen pääkaupunkinsa, Tbilisi, oli yhä suureksi osaksi raunioina ja maa kärsi Persian vuoden 1795 hyökkäyksestä Georgiaan. Invaasio oli vastaisku Ereklelle, joka oli lähentynyt Venäjää (Georgijevskin sopimuksella vuonna 1783) ja joka ei suostunut Persian määräysvaltaan.
Ongelmia Georgiassa

Giorgi XII:n kolmivuotinen hallituskausi oli hämmennyksen ja epävakauden aikaa. Toisin kuin hänen "sankarillinen" isänsä, Giorgi ei ollut alamaistensa keskuudessa suosittu eikä häntä kunnioitettu. Hän kärsi ylipainosta ja turvotuksesta ja makasi pääasiassa sairaana Tbilisissä. Giorgi oli vaikeuksissa äitipuolensa leskikuningatar Daredžanin juonittelujen vuoksi: Daredžan yritti syrjäyttää Giorgin valtaistuimelta saadakseen kuninkaaksi jonkun omista pojistaan. Giorgin lukuisat velipuolet käpertyivät kuolleen isänsä heille antamille hallintoalueilleen eivätkä välittäneet Giorgin auktoriteetista. Yksi heistä, Aleksanteri, lähti Dagestaniin ja vastusti aseellisesti kuningasta ja hänen venäläismielistä politiikkaansa vuosien ajan.
Asiaintila paheni entisestään, kun Persian Fath Ali Šah vaati Giorgia lähettämään vanhimman poikansa Teheraniin panttivangiksi ja käski häntä alistamaan valtakuntansa Persian vasalliksi. Välittömästi kun Giorgi oli noussut valtaistuimelle šaahi kirjoitti uudelle kuninkaalle:
»Ylevä lippumme tulee etenemään maillenne ja, aivan kuten tapahtui Aga Mohammad Khanin aikaan, niin te alistutte kaksinkertaisesti nousseelle hävitykselle, ja Georgia tulee jälleen tuhoutumaan, ja georgialaiset joutumaan vihamme alle.»
Giorgi eli jatkuvassa vaarassa joutua syrjäytetyksi tai Persian hyökkäyksen kohteeksi ja ymmärsi, ettei pelkkä muodollinen asema Venäjän protektoraattina tulisi varmistamaan hänen kuningaskuntansa selviytymistä. Monet johtavat georgialaiset poliitikot olivat kuitenkin pettyneet liittoon Venäjän kanssa, sillä maa ei ollut onnistunut antamaan minkäänlaista tukea Georgialle vuoden 1795 persialaishyökkäyksen aikana. Lisäksi Giorgin sairaus nostatti kiistan kuninkaan seuraajasta ja jakoi Georgian aateliset kilpaileviin puolueisiin. Toinen niistä kannatti kruununprinssi Davitia ja toinen kuninkaan velipuolta Iulonia.