Evelyn Fox Keller
Akateeminen ura

Fox aloitti vuonna 1962 uran New Yorkin yliopistossa, ja seuraavana vuonna hän meni naimisiin matemaatikko Joseph Kellerin kanssa. Fox Keller joutui tasapainoilemaan jatkossa akateemisen uransa ja kahden pienen lapsen kanssa eikä pystynyt tekemään kuin lyhyitä ja osa-aikaisia töitä. Hän sai kuitenkin 1972 associate professor -paikan New Yorkin osavaltionyliopistosta.
Fox Keller erosi miehestään ja alkoi pohtia syitä naisten vaikeuksille tiedemaailmassa. Hän alkoi tutkia tilastoja ja havaitsi valtavan määrän naisia, jotka hylkäsivät akateemisen uran. Fox Keller jakoi löytänsä 1974 Marylandin yliopiston luentosarjassa, jossa hän ehdotti, että naisten menestymättömyys tiedemaailmassa ei johdu kyvyistä vaan ”laajasta uskomuksesta, että tiede on pohjimmiltaan maskuliininen ala”.
Keller keskittyi 1970- ja 1980-luvuilla kahteen asiaan: sukupuolen ja tieteen tutkimuksiin sekä geneetikko Barbara McClintockin elämäkertaan. A Feeling for the Organism ilmestyi 1983, ja samana vuonna McClintock palkittiin Nobelin lääketieteen palkinnolla. McClintock oli tutkinut 1920-luvulta 1950-luvulle maissin genetiikkaa, ja hänen löydöksensä sivuutettiin pitkään, kunnes molekyylibiologia osoitti ne oikeaksi.
Fox Keller sai kritiikkiä teoksestaan, sillä moni ymmärsi hänen kannustaneen siinä feminiiniseen tieteeseen. Fox Keller kuitenkin täsmensi, että maskuliinisuus ja feminiinisyys ovat kulttuuria rakenteita. Hän kehitteli lisää feministisiä näkemyksiään teoksessa Reflections on Gender and Science, joka julkaistiin 1985. Siinä hän erityisesti haastoi historiallisen näkemyksen tieteen maskuliinisuudesta ja feminiinisinä pidettyjen arvojen, kuten tunteiden ja subjektiivisuuden, hylkääämisen. Hän ehdotti uutta dynaamista objektiivisuutta, joka hyväksyisi myös tutkijoiden subjektiivisuuden.
Fox Keller sai kirjojensa myötä lisää näkyvyyssä ja uusia työmahdollisuuksia. Hänet nimettiin 1988 Berkeleyn Kalifornian yliopiston retoriikan laitoksen professoriksi, ja vuonna 1990 häntä haastateltiin PBS-kanavalla Bill Moyersin ohjelmassa, jossa hän kertoi siitä, miten kieli ja sukupuolinormit ovat muotoilleet tiedettä.
Fox Keller palkattiin 1992 Massachusetts Institute of Technologyn tieteen, teknologian ja yhteiskunnan -ohjelmaan, ja hän jatkoi MIT:ssä aina kuolemaansa asti (viimeiset vuodet emeritana). Hän keskittyi jatkossa erityisesti modernin biologian käsitteisiin ja kirjoitti aiheesta useita kirjoja. Teoksissa Refiguring Life (1995), The Century of the Gene (2000) ja Making Sense of Life (2002) hän esitti, kuinka tieteen eteneminen tarvitsee tutkimusten lisäksi käsitteiden jatkuvaa uudelleenarviointia. Teoksessa The Century of the Gene hän väitti jopa, että termi geeni on jo vanhentunut, mikä herätti kritiikkiä muun muassa brittiläiseltä embryologilta Lewis Wolpertilta. Fox Keller iski puolestaan kirjassa The Mirage of a Space between Nature and Nurture (2010) luonto vastaan kasvatus -keskusteluun ja väitti, että koko ajatus perustuu ongelmallisiin monitulkintaisuuksiin, jotka hämärtävät eliöiden ja ympäristön vuorovaikutuksen moninaisuutta.
Fox Keller suuntautui 2000-luvulla myös ilmaston lämpenemiseen ja julkaisi 2017 Philip Kitcherin kanssa teoksen The Seasons Alter: How to Save Our Planet in Six Acts. Fox Kellerin omaelämäkerta Making Sense of My Life in Science: A Memoir ilmestyi 2023.