stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikko Virto

Mikko Virto ravintola Storyvillen lavalla Helsingissä 2018.
Mikko Virto (s. 17. tammikuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko.
Virton isä oli Alpo Virto (1918–2000), joka oli tuuban- ja kontrabassonsoittaja. Alpo oli Helsingin poliisisoittokunnan perustajajäseniä. Mikko Virton ensimmäinen rumpusetti vuonna 1963 oli Poliisien soittokunnasta saatu pikkurumpu ja symbaali telineineen. Virton vanhempi veli Ilkka (1946–2023) oli pasunisti.
Mikko Virto toimi vuosia rummunsoiton sekä musiikkiteknologian opettajana. Virto jäi eläkkeelle Pohjois-Helsingin musiikkiopistosta (PHMO) 2021, jossa hän toimi rumpujensoiton opettajana ja intendenttinä, mutta jatkaa PHMO:ssa yhä lyömäsoitinten tuntiopettajana. Virto aloitti uransa 1970-luvun alussa pasunistina, jolloin hän oli muun muassa Tapiolan Yhteiskoulun Big Bandissa sekä Tapani Kansan ja Katri-Helenan taustabändeissä. Myöhemmin pasuunansoiton jättänyt Virto on tehnyt tuhansia keikkoja rumpalina pääasiassa erilaisissa tanssi- ja klassisen jazzin orkestereissa. Virto on ollut Polaris Celebration Bandin (PCB) rumpali yhtyeen perustamisesta lähtien.
Virto aloitti rummunsoiton opiskelun 10-vuotiaana Suomipojat ry:n poikasoittokunnassa. Syksyllä 1968 hän meni soitto-oppilaaksi Tammisaareen Dragsvikin varuskuntasoittokuntaan, jossa soittimeksi tuli vetopasuuna. Syksyllä 1969 hän aloitti opinnot Helsingissä Puolustusvoimain Soittajakoulussa, joka oli myös Sibelius-Akatemian sotilasmusiikkiosasto. Vuonna 1970 Virto siirtyi Sibelius-Akatemian yleiselle osastolle, mutta jatkoi 1971 musiikinteorian ja pasuunansoiton opiskelua Helsingin konservatoriossa. Virto kirjoitti ylioppilaaksi vasta myöhään aikuisiällä (2018) Eiran aikuislukiosta.
Virto oli vuosia ravintola- ja laivamuusikkona ja toimi 1970-luvulla aktiivisesti myös muusikkojen ammattiyhdistystoiminnassa. Ravintola- ja tanssimusiikin lisäksi Virto on soittanut myös rock- ja jazz-yhtyeissä, esimerkiksi Pearly Cat -yhtyeessä, jossa hän soitti bassoa ja Kati Virto lauloi.
Huhtikuussa 2024 Virtolta ilmestyi romaani Laiva.
Muusikon työn lisäksi Virto on ollut 1990-luvulla Atari-tietokonekäyttäjien ST-Klubin hallituksessa sekä toimitusjohtajana MidiMusic oy:ssä. 1990-luvulla hän toimi mm. ATK-suunnittelijana Helsingin kaupungin rakennusvirastossa erityisesti multimediaan erikoistuneena.
Muktuk

Muktukia.
Muktuk tai maktak on inuiittien ruokalaji, joka valmistetaan valaan traanista ja valaan nahasta. Tavallisesti sen valmistamiseen käytetään yhteisöstä riippuen grönlannin-, sarvi- tai maitovalaan rasvaa. Muktuk voidaan syödä raakana ja jäisenä, paistettuna, haudutettuna tai säilöttynä, ja sen kanssa saatetaan tarjota soijakastiketta. Sen purutuntuma saattaa olla hyvin sitkeä, ja valaan ihoon tehdäänkin usein viiltoja syömisen helpottamiseksi. Rasva sulaa syömisen aikana. Muktukin makua on kuvattu kookosmaiseksi ja paistetun kananmunan kaltaiseksi.
Muktukateria vuonna 1997.
Muktuk sisältää paljon C-vitamiinia, ja 100 gramman palassa onkin C-vitamiinia jopa 36 milligrammaa. Lisäksi valaan traani koostuu 70-prosenttisesti kertatyydyttymättömistä rasvahapoista ja lähes 30-prosenttisesti omega-3-rasvahapoista.
Merten saastuminen on sittemmin saattanut tehdä muktukin syömisestä terveysriskin: merinisäkkäät ovat merten ravintoketjun ylimpinä, ja rikastumisen seurauksena niiden traaniin kertyy paljon myrkkyjä. Traanista on löydetty PCB-yhdisteitä, syöpää aiheuttavia yhdisteitä ja muita myrkkyjä. Yhdisteiden pitoisuus traanissa saattaa olla tavanomaisella tasolla, mutta on myös mahdollista, että merissä oleva saaste on vaikuttanut siihen. Ympäristöjärjestöt ovat osoittaneet huolensa PCB-yhdisteiden korkeasta pitoisuudesta traanissa.
Pianosonaatti nro 8 (Beethoven)

Ludwig van Beethovenin pianosonaatti nro 8 op. 13 c-molli, lisänimeltään Sonate Pathétique (suom. Pateettinen sonaatti), on "Jäähyväissonaatin" ohella toinen niistä kahdesta sonaatista, jonka lisänimi on peräisin säveltäjän omasta kynästä. Se on sävelletty vuosina 1798–1799 ja omistettu ruhtinas Karl Lichnowskylle. Sonaatti on ehkä ensimmäinen Beethovenin sonaatti, joka on tullut hyvin tunnetuksi. Se kuuluu monien huippupianistien ohjelmistoon ja sitä on levytettykin varsin runsaasti. Sonaatti kestää esitystemposta riippuen noin 18–21 minuuttia.
Rakenne

Sonaatissa on kolme osaa:
Grave. Allegro di molto e con brio
Adagio cantabile
Rondo. Allegro.
Ensimmäinen osa on sonaattimuotoinen. Siinä Beethoven on nerokkaasti onnistunut yhdistelemään nopeaa ja hidasta. Ensimmäisen osan hidas alku, grave, vaihtuu nopeaan, joskin yhtä surulliseen teemaan, jossa vasen käsi soittaa nopeita oktaavitremoloita. Joseph Haydnin vuonna 1795 sävelletty Rummunpäristyssinfonia on todennäköisesti vaikuttanut tämän osan syntyyn, sillä molempien teosten kertauksissa on havaittavissa selviä yhtäläisyyksiä. Sen takia muun muassa ensimmäisen osan lopussa on alkua vastaava hidas kohta.
Adagio alkaa kauniilla ja tunnetulla teemalla, joka pitäisi saada mahdollisimman cantabile (laulavasti). Tämä teema kertautuu kolmesti. Ensimmäisellä kerralla teema on hiljainen ja kaunis. Sen jälkeen Beethoven kasvattaa hieman ohutta sävelkudosta, mutta rauha säilyy. Väliosaan mennessä sävellaji vaihtuu As-duurista Es-duuriin. Sen jälkeen teema kertaantuu kolmannen kerran, jonka jälkeen alkaa aivan uudenlainen väliosa, nyyhkimistä as-mollissa. Nyyhkiminen vaihtuu varsin pian forteen, jonka jälkeen sama teema jatkuu As-duurissa. Lopussa teema kertaantuu jälleen, tällä kertaa säestys on vaihtunut trioleihin. Osa päättyy rauhalliseen As-duuri-harmoniaan.
Viimeinen osa on myrskyisä rondo. Se noudattaa tyypillistä rondomuotoa (ABACABA).
Osan toistuvat sforzandot ja surullisen kaunis teema tekevät siitä jännittävän. Sykkivä rondo on hieno vastakohta synkälle alulle.
Mahdolliset vaikutteet

Haydnin "Rummunpäristyssinfonian" lisäksi Beethovenin epäillään saaneen vaikutteita teokseen Mozartin sonaatista KV 457. Se on myös c-mollissa, ja vasemman käden oktaavikuvioilla uskotaan olevan yhtäläisyyksiä Pathétiqueen. Samanlaisuuksia löytyy myös adagiosta; melodian uskotaan olevan peräisin saman sonaatin hitaasta osasta.
Myös Jan Ladislav Dusíkin sonaatin op. 35 nro 3 c-molli on uskottu vaikuttaneen tähän sonaattiin; alkuosan levottomuus on hieman samankaltaista kun Beethovenilla. Sonaatit ovat loppujen lopuksi kuitenkin hyvin erilaiset.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piano Sonata No.8, Op.13 (Beethoven, Ludwig van) IMSLP / Petrucci Music Library
Sonaatin ensimmäisen osan alku.
Mothers Against Drunk Driving

Mothers Against Drunk Driving (MADD tai M.A.D.D., aiemmin Mothers Against Drunk Drivers) on yhdysvaltalainen vuonna 1980 perustettu voittoa tavoittelematon järjestö, jonka tavoitteena on ehkäistä rattijuopumuksia sekä tarjota tukea rattijuoppojen uhreille ja heidän omaisilleen. MADD oli yksi niistä järjestöistä 1980-luvun alkupuolella, jotka toivoivat voimakkaasti alkoholijuomien ikärajan nostoa 18 vuodesta 21 vuoteen Yhdysvalloissa, mikä lopulta toteutuikin vuonna 1984. Alkoholijuomien ikärajan pitäminen 21 vuodessa Yhdysvalloissa onkin ollut järjestön keskeisiä vaatimuksia koko sen toiminnan ajan. Järjestö on alallaan maansa suurin. Järjestö toimii myös Kanadassa.
Petter Akola

Petter Aaprami Akola (1810 – 1. joulukuuta 1881 Ii) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Akola edusti Kemin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli kummallakin kerralla valitsijamies ja valitusvaliokunnan jäsen, edellisillä myös laki- ja talousvaliokunnan jäsen ja jälkimmäisillä kirkkolakivaliokunnan jäsen. Akola ei kannattanut kansakoulujen perustamista, mutta toisaalta vastusti säätynsä tekemää maanviljelyskoulujen lakkautusanomusta. Vahvasti Akola kannatti myös Viipurin läänin lahjoitusmaiden lunastamista valtion varoilla.
Aiheesta muualla

Iin historiaa: Talonpojasta herraksi –valtiopäivämies Petter Akola (maksullinen artikkeli)
Petter August Heinricius

Petter August Heinricius (24. lokakuuta 1863 Kuopio – 15. tammikuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen vakuutusmatemaatikko ja Kauppakorkeakoulun professori.
Heinriciuksen vanhemmat olivat Kuopion tyttökoulun opettaja Petter Probus Heinricius (1817–1889) ja Maria Lovisa Voutilainen (k. 1898). Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1882 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1886 sekä filosofian lisensiaatiksi 1889.
Heiricius toimi matematiikan vt. kollegana Kuopion ruotsalaisessa tyttökoulussa 1887, matematiikan ja fysiikan vt. lehtorina Viipurin ruotsalaisessa lyseossa 1889–189O ja matematiikan ja fysiikan lehtorina Oulun suomalaisessa lyseossa 1890–1895 sekä samalla matematiikan opettajana Oulun suomalaisessa jatko-opistossa 1892–1894. Hän oli sitten Vaasan suomalaisen lyseon matematiikan ja fysiikan lehtorina 1895–1912 ja hoiti samalla matematiikan opetusta Vaasan ruotsalaisessa jatko-opistossa 1895–1897 ja Vaasan suomalaisessa jatko-opistossa 1902–1910.
Heinricius oli Helsingin suomalaisen normaalilyseon matematiikan, fysiikan ja kemian vanhempana lehtorina 1912–1930 ja Kauppakorkeakoulun kauppa- ja finanssilaskennon ja kalkulaatio-opin vanhempana opettajana 1912–1930 sekä samojen aineiden vt. professorina 1920–1928. Hän oli Henkivakuutusyhtiö Suomen päämatemaatikkona 1913–1915.
Heiricius oli 1907–1912 Vaasan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja Vaasan kansakoulujen johtokunnan jäsenenä. Oulussa asuessaan hän toimi kansakoulujen tarkastajana 1892–1895 ja Helsingissä hän oli kaupungin kansakoulujen johtokunnan jäsenenä ja 1914–1919 johtokunnan puheenjohtajana.
Heinricius oli naimisissa vuodesta 1892 toimittaja ja kirjailija Sigrid Maria Theslöfin kanssa. Heinriciuksen veli oli rautatiehallituksen sihteeri ja varatuomari Antti Gabriel Heinricius (1865–1928).
Julkaisuja

Nimellä P. A. Heinricius:
Definitive Bahnelemente des Kometen 1887 III, Helsingin yliopiston väitöskirja. J. C. Frenckell & Sohn, Helsingfors 1889
Fysiikka: oppikirjan luonnos pohjakouluja varten. Löytyy kirjassa Vaasan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1896-1897. WSOY 1897
Fysiikka: oppikirja pohjakouluja varten. WSOY 1898, 2. painos 1904
Fysiikka: oppikirjan luonnos pohjakouluja varten 2. Löytyy kirjassa Vaasan reaalilyseo. Kertomus lukuvuodesta 1897-1898. WSOY 1898
Fysiikka. Kansanvalistusseuran luonnontieteellinen kirjasto 7 osa.  Kansanvalistusseura, Helsinki 1911-1912
Murchisonin meteoriitti

Meteoriitti National Museum of Natural History-museossa.
Murchisonin meteoriitti on meteoriitti, joka putosi 28. syyskuuta 1969 kello 11 tai hieman ennen Victorian osavaltiossa Australiassa lähellä Murchisonin kylää. Ennen törmäämistään ja katoamistaan se jakautui kolmeen osaan. Ilmaan tuli savupilvi ja kuultiin maanjäristys. Meteoriitin suurin palanen teki reiän erääseen kattoon ja löydettiin heinien seasta. Meteoriitti painaa yhteensä 4,5 kilogrammaa. Meteoriitista on löydetty presolaarisia jyväsiä, joiden on todistettu edustavan vanhinta kiinteää ainetta Maassa.
Philip Bech

Philip Bech (12. maaliskuuta 1869 Kööpenhamina – 8. maaliskuuta 1928) oli tanskalainen näyttelijä.
Lakia opiskellut Bech siirtyi Dagmar-teatterin oppilaaksi vuonna 1892. Hän työskenteli Aarhusin teatterissa vuosina 1900–1913, Uudessa teatterissa vuodesta 1913 ja Odensen teatterissa vuosina 1926–1927. Bech teki ensimmäisen elokuvansa Fotoramalle vuonna 1910 ja vuodesta 1913 lähtien hän työskenteli Nordisk Filmillä. Yhteensä Bech näytteli yli sadassa mykkäelokuvassa. Hänen viimeinen elokuvansa oli Jokeren vuonna 1928.
Elokuvia

Paholaisen liittolainen eli Pikajunan salaisuus, 1914
Sielunvaras, 1916
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Philip Bech (englanniksi)
Perhon rauhanyhdistys

| Perhon rauhanyhdistys |
| --- | --- |
 Rauhanyhdistyksen tunnus.
Sijainti:  Palokankaantie 114 69980 Möttönen
Seurakunta:  Perhon rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  1983
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perhon rauhanyhdistys on Perhossa sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Rauhanyhdistyksen keskeisintä toimintaa ovat seurojen järjestäminen, joita järjestetään toimitalolla lauantaisin ja sunnuntaisin.
Perhon rauhanyhdistys on perustettu vuonna 1931 säännöllisen lestadiolaistoiminnan tueksi. Vuonna 1938 Möttöseen rakennettiin oma seurahuone. Jäsenmäärän ja toiminnan kasvaessa rakennettiin uusi toimitalo vuonna 1983. Rauhanyhdistyksellä oli vuonna 2023 yhteensä 339 jäsentä.
Historia

Lestadiolaisuus saapui Perhoon vuonna 1878 Kokkolaan matkalla olleen Antti Korkiakankaan mukana. Perhossa ja muualla jokilaaksossa kulki samoihin aikoihin monia lestadiolaissaarnaajia.
Lestadiolaisuus sai 1890-luvulla kannattajia erityisesti Korkiakankaalla, Oksakoskella ja Peltokankaalla. Vuosikymmennen alkupuolella Perhossa oli peräti kuusi paikallista saarnaajaa, mutta liikkeen sisäiset ristiriidat ja puhujavoimien väheneminen vaikuttivat herätysliikkeen toimintaan. Vuosina 1905–1907 uusheräyksen kannattajat liittyivät vanhoillislestadiolaisuutteen ja liikkeen hajaannus päätttyi.
Lestadiolaisuus vahvistui Perhossa erityisesti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä, erityisesti Korkiakankaalla, Liukossa, Humalajoella, Möttösessä ja Peltokankaalla.
Perhon rauhanyhdistys perustettiin vuonna 1931 ja yhdistyksen toiminta keskittyi aluksi Korkiakankaalle. Vuonna 1933 rauhanyhdistys liittyi Suomen rauhanyhdistysten keskusyhdistyksen jäsenkesi. Vuonna 1938 rauhanyhdistyksen talo perustettiin Möttöseen, ja samalla lestadiolaisten keskeiset toiminnot siirtyivät kylälle.
Petter Dass

Petter Dass
Petter Dassin museo mereltä katsottuna.
Petter (Pettersen) Dass (s. noin 1647 Herøy (Nordland) – 17. elokuuta 1707 Alstahaug) oli norjalainen runoilija ja pappi. Uusi Petter Dassin museo avattiin Alstahaugin kunnassa vuonna 2007.
Petter Dass suoritti ylioppilastutkinnon Bergenissä ja opiskeli teologiaa Kööpenhaminassa. Hän työskenteli kotiopettajana ja kappalaisena, kunnes hänestä tuli Alstahaugin kirkkoherra. Hän kirjoitti virsiä. Häntä pidetään suurimpana norjalaisena barokin aikakauden runoilijana. Hän on kirjoittanut kaikki kirkkovuoden evankeliumitekstit runomuotoon. Samoin hän on muokannut kokonaisia Uuden testamentin kirjoja ja Lutherin Pienen Katekismuksen runomuotoon.  Norjan kirkon virsikirjassa on 11 hänen kirjoittamaansa virttä.
Tunnetuin hänen virsistään on virsi "Herre Gud, ditt dyre navn og ære". Se on Norjan kirkon virsikirjan "portaalivirsi", johdantovirsi, numerolla 1, kolmesäkeistöisenä ja kahdeksansäksteistöisenä numerolla 278. Virsi on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 649 "Nimellesi, suuri Jumalamme". Käännös on Pekka Kivekkään tekemä 1997.
Suomennettu runo

"Den sidste sygdom" on suomennettu kaksi kertaa
Viimeinen sairaus, suom. Lauri Viljanen, teoksessa: Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Viimeinen sairaus, suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, WSOY 1957, 1974, 2004
Petr Koukal (jääkiekkoilija)

| Petr Koukal |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1982 (ikä 42) Žďár nad Sázavou, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kouky, Kouki
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  176 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  HK Hradec Králové
Sarja:  Tipsport Extraliga
Pelinumero:  42
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  HC Pardubice (ČEL) HC Plzeň (ČEL) Neftehimik Nižnekamsk (KHL) Jokerit (KHL) Avtomobilist Jekaterinburg (KHL)
Petr Koukal (s. 16. elokuuta 1982 Žďár nad Sázavou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HK Hradec Královéssa. Hän on kahden suunnan keskushyökkääjä, jonka vahvuuksiin kuuluu luistelu ja alivoimapelaaminen. Koukalin heikkouksiin kuuluu pieni koko.
Ura > Seuraura

Koukalin kasvattajaseura on HC Žďár nad Sázavou. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa HC Pardubicessa, jossa Koukal voitti Extraliga juniorůn mestaruuden kausina 2000–2001 ja 2001–2002. Hän voitti molempina kausina koko sarjan tehotilaston. Jälkimmäisellä kaudella 2001–2002 Koukal sijoittui tehoilla 26+45=71 koko Extraliga juniorůn pistepörssissä toiseksi edellään vain BK Mladá Boleslavissa HC Sparta Prahassa pelannut David Vrbata. Hän jakoi myös kevään 2002 pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Josef Vítekin kanssa tehoilla 4+9=13. Koukal debytoi kauden aikana myös miesten peleissä; hän pelasi Pardubicen Extraliga-joukkueessa kymmenen runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 2+1=3 sekä myös yhteensä 15 ottelua lainalla 1. Národní Hokejová Ligan HC Šumperkissa.
Ensimmäisellä täydellä Extraliga-kaudellaan 2002–2003 Koukal teki 50 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11 sekä 17 playoff-ottelussa tehot 4+3=7. Hän pelasi kauden aikana myös lainalla sarjatasoa alempana HC Hradec Královén joukkueessa, kuten myös seuraavalla kaudella 2003–2004. Kauden 2004–2005 päätteeksi Koukal voitti Tšekin-mestaruuden. Näin ollen hän edusti kaudella 2005–2006 Pardubicea myös Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnauksessa. Koukal pelasi kauden aikana Extraligaa myös yhdeksän ottelun verran lainalla HC Plzeňissa. Kaudella 2008–2009 hän oli Pardubicen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+23=38.
Kaudella 2009–2010 Koukal nousi Pardubicen kapteeniksi. Hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Petr Sýkoran jälkeen tehoilla 13+27=40. Koukal voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden. Kaudella 2011–2012 hän teki Extraligan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 18+33=51, joilla Koukal voitti Pardubicen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jan Kolářin kanssa. He jakoivat koko sarjan pistepörssin viidennen sijan HC Plzeňin Jan Kovářin kanssa. Koukal voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden ja hänet palkittiin Extraligan pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana.
Kaudeksi 2012–2013 Koukal siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Neftehimik Nižnekamskiin. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Jegor Milovzorovin kanssa tehoilla 14+22=36. Kaudella 2013–2014 Koukal oli hänen jälkeensä Nižnekamskin toiseksi paras pistemies tehoilla 9+10=19.
Kaudeksi 2014–2015 Koukal siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n laajennusjoukkue Jokereihin. Hän muodosti siellä toimivan "LOKOMO'' – ketjun Linus Omarkin ja Steve Mosesin kanssa. Koukal edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa.
Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi jatkamaan KHL-uraansa kaksivuotisella sopimuksella Avtomobilist Jekaterinburgin riveihin.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Tšekki
Miesten jääkiekko
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2010 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Helsinki 2012 | jääkiekko |  |
Koukal edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuosina 2010, 2012, 2013 ja 2015. Vuoden 2010 turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja vuoden 2012 turnaus MM-pronssiin.
Muuta

Koukalin isoveli Martin (s. 1978) on hiihtäjä.
Muuttolinnut

Muuttolinnut voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
muuttolinnut, vuoden eri vaiheet säännöllisesti eri alueilla viettävät lintulajit
Muuttolinnut, iskelmälaulaja Antti Huovilan vuonna 1999 ilmestynyt esikoisalbumi
Muuttolinnut (Flyttfåglar), ruotsalaisen Marianne Fredrikssonin romaani.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Muuttolinnut”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Muuttotappioalue

Hylätty kiinalainen ravintola Etelä-Suomessa.
Muuttotappioalue tarkoittaa aluetta, jossa pois muuttavien ihmisten määrä on suurempi kuin sinne muuttavien ihmisten määrä. Alueen lähtömuutto on siis tulomuuttoa suurempaa. Muuttotappioalue on vastakohta muuttovoittoalueelle. Tampereen yliopiston teettämän tutkimuksen mukaan muuttotappiolla on pääosin negatiivisia vaikutuksia alueen talouteen.
Muuttotappio aiheuttaa usein taloudellisia vaikeuksia alueen palveluille, kun asiakkaina toimivat asukkaat muuttavat muualle parempien palveluiden perässä. Tästä seuraa kokonaisten rakennuksien hylätyksi tulemista ja käyttökelvottomaksi luhistumista.
Pentti Näreaho

Pentti Olavi Näreaho  (s. 5. elokuuta 1939 Muurame) on suomalainen metsätalousinsinööri ja järjestöjohtaja, joka on saanut metsäneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Näreahon vanhemmat olivat Heikki Näreaho ja emäntä Helpi (Helvi) Ohranen. Hän avioitui ensin 1964 Tuulikki Väänäsen kanssa ja sitten Katri Pakarisen kanssa. Näreaho valmistui metsäteknikoksi Tuomarniemen metsäkoulusta 1963 ja metsätalousinsinööriksi 1988. Hän oli Oy Kaukas Ab:n työnjohtaja Ilomantsissa 1964–1965 ja sitten piirijohtaja 1965–1967 ja tarkastaja 1967–1975. Metsäalan Teknisten Liiton toiminnanjohtaja Näreaho oli 1975–1979 ja Metsäalan Toimihenkilöliitto – METO:n puheenjohtaja 1980–1999. Näreaholla oli työuransa aikana myös lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1997.
Julkaisuja

Teknikoista insinööreiksi: teollisuusteknikoiden nimikevaikeuksista vv. 1930–1943, 1976. Julkaisussa Metsämies: Suomen metsänhoitoammattimiesyhdistyksen aikakauskirja, (1976):7-8, s. 6-7
Työvoiman tarve yliarvioitiin 1970-luvulla, 1987. Julkaisussa Metsä ja puu: metsätaloudellinen aikakauslehti, 1987:6, s. 25
Suomalainen metsäammattikunta eurokoulutuksen tarpeessa, 1994. Julkaisussa Metsämies: Suomen metsänhoitoammattimiesyhdistyksen aikakauskirja, 1994:3, s. 23-24
Metsästäjä hyvinvointivaltiossa, 2004.
Pesäpallon nuorisoleiri

Pesäpallon nuorisoleirit ovat Pesäpalloliiton valtakunnallisia pesäpalloleirejä, joilla otellaan epävirallisesti junioreiden Suomen mestaruuksista aina G–ikäisistä C–ikäisiin. Nuorisoleirit otellaan kesäkauden aikana ja kyseessä on ainutlaatuinen järjestelmä. Nuorisoleirit on jaettu neljään eri ikäluokkaan: Naperoleiri (G–F-ikäiset 10-vuotiaat ja nuoremmat), Tenavaleiri (E-ikäiset 11–12-vuotiaat), Suurleiri (D-ikäiset 13–14-vuotiaat) ja Nuorisoleiri (C-ikäiset 15–16-vuotiaat). Jokainen leiri pelataan omana ajankohtanaan ja yleensä eri paikkakunnilla ympäri Suomen. Nuorisoleirit ovat ainoa Pesäpalloliiton järjestämä valtakunnallinen ottelutapahtuma G–C-junioreille, joten leiriotteluita pidetään Suomen Mestaruus -otteluina.
Leiripaikkakunnat kautta aikain > Juniorileirit > Nuorisoleiri (C-juniorit)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Vuosi | Paikkakunta | Osallistuneet joukkueet |
| 1985 | Helsinki | 16 |
| 1986 | Oulu | 16 |
| 1987 | Kankaanpää | 16 |
| 1988 | Ilomantsi | 16 |
| 1989 | Riihimäki | 16 |
| 1990 | Raahe | 32 |
| 1991 | Seinäjoki | 32 |
| 1992 | Loimaa | 42 |
| 1993 | Rovaniemi | 50 |
| 1994 | Tampere | 60 |
| 1995 | Varkaus | 67 |
| 1996 | Pattijoki-Raahe | 76 |
| 1997 | Jyväskylä | 89 |
| 1998 | Kitee-Tohmajärvi | 98 |
| 1999 | Pori | 86 |
| 2000 | Lappeenranta | 75 |
| 2001 | Seinäjoki-Nurmo | 79 |
| 2002 | Kuopio-Siilinjärvi | 90 |
| 2003 | Turku | 94 |
| 2004 | Joensuu | 87 |
| 2005 | Oulu | 80 |
| 2006 | Jyväskylä | 85 |
| 2007 | Tampere | 96 |
| 2008 | Turku | 96 |
| 2009 | Seinäjoki | 94 |
| 2010 | Oulu | 96 |
| 2011 | Jyväskylä | 93 |
| 2012 | Seinäjoki | 89 |
| 2013 | Turku | 94 |
| 2014 | Seinäjoen seutu | 91 |
| 2015 | Oulu | 94 |
| 2016 | Lappeenranta-Imatra | 92 |
| 2017 | Oulu | 96 |
| 2018 | Seinäjoki | 90 |
| 2019 | Hyvinkää | 94 |
| 2020 | Kuopio-Siilinjärvi | Leiriä ei järjestetty (Covid-19) |
| 2021 | Kuopio-Siilinjärvi | 83 |
| 2022 | Seinäjoki |  |
| 2023 | Oulu |  |