stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NHL-kausi 1965–1966
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Norm Ullman | Detroit Red Wings | 12 | 6 | 9 | 15 | 12 |
| Jean Tremblay | Montreal Canadiens | 10 | 2 | 9 | 11 | 2 |
| Alex Delvecchio | Detroit Red Wings | 12 | 0 | 11 | 11 | 4 |
| Dean Prentice | Detroit Red Wings | 12 | 5 | 5 | 10 | 4 |
| Jean Béliveau | Montreal Canadiens | 10 | 5 | 5 | 10 | 6 |
| Gordie Howe | Detroit Red Wings | 12 | 4 | 6 | 10 | 12 |
| Andy Bathgate | Detroit Red Wings | 12 | 6 | 3 | 9 | 6 |
| Gilles Tremblay | Montreal Canadiens | 10 | 4 | 5 | 9 | 0 |
NHL-palkinnot

| --- | --- |
Prince of Wales Trophy:: Montreal Canadiens 
Art Ross Trophy:: Bobby Hull, Chicago Black Hawks 
Calder Memorial Trophy:: Brit Selby, Toronto Maple Leafs 
Conn Smythe Trophy:: Roger Crozier, Detroit Red Wings 
Hart Memorial Trophy:: Bobby Hull, Chicago Black Hawks 
James Norris Memorial Trophy:: Jacques Laperrière, Montreal Canadiens 
Lady Byng Memorial Trophy:: Alex Delvecchio, Detroit Red Wings 
Vezina Trophy:: Charlie Hodge ja Lorne Worsley, Montreal Canadiens 
Lester Patrick Trophy:: J. J. Jack Adams
NHL-palkinnot > Tähdistökentälliset

| Ykköstähtikenttä |   Pelipaikka   | Kakkostähtikenttä |
| --- | --- | --- |
| Glenn Hall, Chicago Black Hawks | maalivahti | Gump Worsley, Montreal Canadiens |
| Jacques Laperrière, Montreal Canadiens | puolustaja | Allan Stanley, Toronto Maple Leafs |
| Pierre Pilote, Chicago Black Hawks | puolustaja | Pat Stapleton, Chicago Black Hawks |
| Stan Mikita,Chicago Black Hawks | keskushyökkääjä | Jean Béliveau, Montreal Canadiens |
| Bobby Hull, Chicago Black Hawks | vasen laitahyökkääjä | Frank Mahovlich, Toronto Maple Leafs |
| Gordie Howe, Detroit Red Wings | oikea laitahyökkääjä | Bobby Rousseau, Montreal Canadiens |
Norman Foster Ramsey

| Norman Foster Ramsey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1915 Washington, DC, Yhdysvallat
Kuollut: 4. marraskuuta 2011 (96 vuotta) Wayland, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Columbian yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Isidor Isaac Rabi
Instituutti:  Harvardin yliopisto Nato
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  atomikello
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1989)
Norman Foster Ramsey (27. elokuuta 1915 Washington, DC, Yhdysvallat – 4. marraskuuta 2011 Wayland, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen fyysikko. Hänelle myönnettiin vuonna 1989 Nobelin fysiikanpalkinto kehittämästään erillisten oskillaatiokenttien menetelmästä, joka on tärkeä osa vetymaserin ja atomikellon toimintaa. Samana vuonna palkinnon saivat Wolfgang Paul ja Hans Dehmelt.
Norman Foster Ramsey (oik.) ja atomipommi Little Boy vuonna 1945.
Ramsey työskenteli useissa hallintotehtävissä esimerkiksi Natossa ja Yhdysvaltain atomienergiakomissiossa.
Aiheesta muualla

Biografia Nobel-säätiön sivuilla (englanniksi)
Natitingou

| Natitingou |
| --- | --- |
 katukuvaa
 Natitingou
 Koordinaatit: 10°18′N, 1°22′E 
Valtio:  Benin
Hallintoalue:  Atakora
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3 045 km²
Väkiluku (2013):  104 010
 – Väestötiheys:  34,2 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Natitingou on kaupunki ja piirikunta Beninin luoteisosassa. Se sijaitsee noin 50 kilometrin päässä Beninin Pendjarin kansallispuistosta, jossa matkailijat voivat nähdä länsiafrikkalaisia villieläimiä joulukuun ja kesäkuun välisenä aikana. Tanougoun putoukset ja suuret savesta rakennetut linnat Betammaribessa, jotka tunnetaan nimellä Tata Somba, ovat kaikki alle yhden tai kahden tunnin automatkan päästä kaupungista.
Kunnan pinta-ala on 3 045 neliökilometriä, ja vuonna 2013 asukasluku oli 104 010 henkilöä.
Historia

Waaman etniset ryhmät perustivat kaupungin, mutta siellä asuu Ditammari, Dendi, Nateni, Fulani, Fon ja monia muita etnisiä ryhmiä. Alue saa nimensä sanasta "Nantibatingou", Waama-juuret "Nanto" viittaa "murskaamiseen", koska paikalliset ihmiset olivat tunnettuja durran kasvattajia ja jalostajia, joka oli peräisin alueelta, sekä myöhemmin hirssin.
Natitingoun uskonnolliset ryhmät ovat jakautuneet tasan kristittyjen ja muslimien kesken, ja se on muiden Beninin alueiden tavoin merkittävä etnisen ja uskonnollisen suvaitsevaisuutensa vuoksi.
Alueen itä- ja länsipuolia ympäröivät vuoret, jotka ovat tärkeitä paikallisten animistien uskomuksissa, ja niiden uskotaan olevan henkien asuttamia. Jotkut hyväksyvät ajatuksen, että illalla nämä henget ääntelevät kuin ne kivet, joita naiset käyttävät viljanjyvien jauhamiseen. Uskovaiset eivät jauha viljaa illalla, jotta nämä kaksi ääntä eivät sekoittuisi.
Valkoiset lähetyssaarnaajat vierailivat Natitingoussa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa.
Maantiede

Natitingoun kaupunki kuuluu Luoteis-Beninin Atacoran depatementtiin. Se sijaitsee osittain laaksossa, joka muodostuu kahdesta sitä ympäröivästä vuoristosta. Natitingou sijaitsee 645 kilometrin päässä maan taloudellisesta pääkaupungista Cotonousta ja sadan kilometrin päässä Porgasta, joka on portti Pendjarin kansallispuistoon.
Kunta rajautuu pohjoisessa Toucountounaan, etelässä ja idässä Kouandéhen ja lännessä Boukombén kuntaan.
Natitingoun ilmasto on kuivempi kuin etelässä, varsinkin Harmattannin kaudella joulukuusta tammikuuhun, jolloin suhteellinen kosteus voi olla jopa 10 prosenttia ja yölämpötilat voivat laskea 17 asteeseen.
Hallinnollinen jako

Natitingou jaetaan yhdeksään osaan, joista neljä on kaupunkimaisia: Natitingou I, Natitingou II, Natitingou III ja Natitingou IV (Péporiyakou) ja viisi maaseutumaisia: Kotapounga, Kouaba, Koundata, Perma ja Tchoumi-Tchoumi. Niissä on 39 kylää ja 26 kaupunkiseutua.
Väestö

Kunnassa on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 75 620 asukasta (57 153 vuonna 1992), joista oli 37 388 miestä ja 38 223 naista. Asukastiheys on 56 asukasta neliökilometrillä. Väestön valtaosa on nuoria.
Kunnassa on paljon etnisiä ryhmiä, jotka puhuvat eri kieliä. Tärkeimmät etniset ryhmät ovat ditammarit, waamat ja dendit. Alueella on useita kirkkoja ja moskeijoita. Monet kristityt ja muslimit kuitenkin uskovat usein samanaikaisesti animismiin ja osallistuvat perinteisiin Natitingoun tapahtumiin.
Talous

Natitingoun kaupunkialueilla asuvat ovat enimmäkseen virkamiehiä, käsityöläisiä ja kauppiaita. Natitingoulla on tärkeä hallinnollinen tehtävä, ja siellä on eräitä Atakoran tärkeimpiä hallintoelimiä ja palveluja.
Maatalous on maaseudun talouden selkäranka, ja maanviljelijät tuottavat myyntituotteina durraa, maissia, jamsia ja viime aikoina puuvillaa.
Tchoucoutoun nimellä tunnetun paikallisen juoman valmistus ja markkinointi on myös tärkeää, ja sitä tekevät kotiäidit, joiden pääasiallinen tulonlähde se on. Juomaa myydään yökerhoihin, joissa sillä on paljon käyttäjiä. Tchoucoutou valmistetaan durrasta, ja se on eräänlaista mallasolutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Natitingou Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Natitingou
Perinteinen rakennus Kouabassa.
Kaupungintalo
Tori
Käännös suomeksi
NHL-kausi 1967–1968

NHL-kausi 1967–1968 oli National Hockey Leaguen historian 51. kausi. Sen aikana 12 NHL-joukkuetta pelasi kukin 74 runkosarjaottelua. Liigaan tuli mukaan kuusi uutta joukkuetta, jotka olivat California Seals, Los Angeles Kings, Minnesota North Stars, Philadelphia Flyers, Pittsburgh Penguins ja St. Louis Blues. California Seals vaihtoi nimekseen Oakland Seals kesken kauden 8. joulukuuta 1967. Stanley Cupin voitti Montreal Canadiens, joka kukisti finaalisarjassa Scotty Bowmanin valmentaman St. Louis Bluesin otteluvoitoin 4–0. Kyseessä oli NHL:n olemassaolon aikana Canadiensin 14. ja seuran koko historian 15. Stanley Cup -mestaruus. Kauden päätyttyä Canadiensin kahdeksaan Stanley Cup -voittoon johdattanut valmentaja Toe Blake jäi eläkkeelle.
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawks -keskushyökkääjä Stan Mikita, jolle myönnettiin Art Ross Trophyn ohella Hart- ja Lady Byng -palkinnot. Mikita keräsi 72 ottelussa 87 tehopistettä, joista 40 oli maaleja ja 47 syöttöpisteitä. Pudotuspelien pistepörssin ykkönen oli puolestaan Minnesota North Starsissa pelannut Bill Goldsworthy, joka teki 14 pudotuspeliottelussa 8 maalia ja 7 syöttöpistettä. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai Boston Bruinsia edustanut Derek Sanderson.
NHL-palkinnoista kaudella 1967–1968 jaettiin ensimmäisen kerran Bill Masterton Memorial Trophy, joka myönnetään parhaiten sisukkuutta, urheiluhenkeä ja jääkiekolle omistautumista osoittavalle pelaajalle. Palkinnon ensimmäinen voittaja oli Montreal Canadiensin Claude Provost. Samalla kaudella Boston Bruinsin Bobby Orr sai ensimmäisen kahdeksasta peräkkäisestä Norris-palkinnostaan eli NHL:n parhaalle puolustajalle vuosittain annettavasta tunnustuksesta.
Runkosarja

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, V = voitot, H = häviöt, T = tasapelit, Pist. = pisteet, + = tehdyt maalit, − = päästetyt maalit. Pudotuspeleihin päässeet joukkueet on lihavoitu.
| Itäinen divisioona | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Montreal Canadiens | 74 | 42 | 22 | 10 | 94 | 236 | 167 |
| New York Rangers | 74 | 39 | 23 | 12 | 90 | 226 | 183 |
| Boston Bruins | 74 | 37 | 27 | 10 | 84 | 259 | 216 |
| Chicago Black Hawks | 74 | 32 | 26 | 16 | 80 | 212 | 222 |
| Toronto Maple Leafs | 74 | 33 | 31 | 10 | 76 | 209 | 176 |
| Detroit Red Wings | 74 | 27 | 35 | 12 | 66 | 245 | 257 |
| Läntinen divisioona | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Philadelphia Flyers | 74 | 31 | 32 | 11 | 73 | 173 | 179 |
| Los Angeles Kings | 74 | 31 | 33 | 10 | 72 | 200 | 224 |
| St. Louis Blues | 74 | 27 | 31 | 16 | 70 | 177 | 191 |
| Minnesota North Stars | 74 | 27 | 32 | 15 | 69 | 191 | 226 |
| Pittsburgh Penguins | 74 | 27 | 34 | 13 | 67 | 195 | 216 |
| Oakland Seals | 74 | 15 | 42 | 17 | 47 | 153 | 219 |
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Stan Mikita | Chicago Black Hawks | 72 | 40 | 47 | 87 | 14 |
| Phil Esposito | Boston Bruins | 74 | 35 | 49 | 84 | 21 |
| Gordie Howe | Detroit Red Wings | 74 | 39 | 43 | 82 | 53 |
| Jean Ratelle | New York Rangers | 74 | 32 | 46 | 78 | 18 |
| Rod Gilbert | New York Rangers | 73 | 29 | 48 | 77 | 12 |
| Bobby Hull | Chicago Black Hawks | 71 | 44 | 31 | 75 | 39 |
| Norm Ullman | Detroit Red Wings, Toronto Maple Leafs | 71 | 35 | 37 | 72 | 28 |
| Alex Delvecchio | Detroit Red Wings | 74 | 22 | 48 | 70 | 14 |
| John Bucyk | Boston Bruins | 72 | 30 | 39 | 69 | 8 |
| Kenny Wharram | Chicago Black Hawks | 74 | 27 | 42 | 69 | 18 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät | Välierät |  |  | Stanley Cup -finaali | Stanley Cup -finaali | Stanley Cup -finaali |
 
|   | 1 |  Montreal Canadiens | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 3 |  Boston Bruins | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | 3 |  Boston Bruins | 0 |   |   | 1 |  Montreal Canadiens | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 1 |  Montreal Canadiens | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona | Itäinen divisioona |   |   | 4 |  Chicago Black Hawks | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York Rangers | 2 |   |   | 4 |  Chicago Black Hawks | 1 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  New York Rangers | 2 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | 4 |  Chicago Black Hawks | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | I1 |  Montreal Canadiens | 4 |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   | L3 |  St. Louis Blues | 0 |
|   | 1 |  Philadelphia Flyers | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 3 |  St. Louis Blues | 4 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | 3 |  St. Louis Blues | 4 |   |   | 3 |  St. Louis Blues | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 3 |  St. Louis Blues | 4 |   |  |  |  |  |
|  | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona | Läntinen divisioona |   |   | 4 |  Minnesota North Stars | 3 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Los Angeles Kings | 3 |   |   | 4 |  Minnesota North Stars | 3 |   |  |  |  |  |
|  | 2 |  Los Angeles Kings | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 4 |  Minnesota North Stars | 4 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bill Goldsworthy | Minnesota North Stars | 14 | 8 | 7 | 15 | 12 |
| Dickie Moore | St. Louis Blues | 18 | 7 | 7 | 14 | 15 |
| Milan Marcetta | Minnesota North Stars | 14 | 7 | 7 | 14 | 4 |
| Yvan Cournoyer | Montreal Canadiens | 13 | 6 | 8 | 14 | 4 |
| Jacques Lemaire | Montreal Canadiens | 13 | 7 | 6 | 13 | 6 |
| Frank St. Marseille | St. Louis Blues | 18 | 5 | 8 | 13 | 0 |
| Dave Balon | Minnesota North Stars | 14 | 4 | 9 | 13 | 14 |
| Stan Mikita | Chicago Black Hawks | 11 | 5 | 7 | 12 | 6 |
| Wayne Connelly | Minnesota North Stars | 14 | 8 | 3 | 11 | 2 |
| Jean Béliveau | Montreal Canadiens | 10 | 7 | 4 | 11 | 6 |
NHL-palkinnot

| --- | --- |
Prince of Wales Trophy:: Montreal Canadiens 
Clarence S. Campbell Bowl:: Philadelphia Flyers 
Art Ross Trophy:: Stan Mikita, Chicago Black Hawks 
Bill Masterton Memorial Trophy:: Claude Provost, Montreal Canadiens 
Calder Memorial Trophy:: Derek Sanderson, Boston Bruins 
Conn Smythe Trophy:: Glenn Hall, St. Louis Blues 
Hart Memorial Trophy:: Stan Mikita, Chicago Black Hawks 
James Norris Memorial Trophy:: Bobby Orr, Boston Bruins 
Lady Byng Memorial Trophy:: Stan Mikita, Chicago Black Hawks 
Vezina Trophy:: Lorne Worsley ja Rogatien Vachon, Montreal Canadiens 
Lester Patrick Trophy:: Walter A. Brown, kenraali John R. Kilpatrick ja Thomas F. Lockhart
NHL-palkinnot > Tähdistökentälliset

| Ykköstähtikenttä |   Pelipaikka   | Kakkostähtikenttä |
| --- | --- | --- |
| Gump Worsley, Montreal Canadiens | maalivahti | Ed Giacomin, New York Rangers |
| Tim Horton, Toronto Maple Leafs | puolustaja | Jim Neilson, New York Rangers |
| Bobby Orr, Boston Bruins | puolustaja | J. C. Tremblay, Montreal Canadiens |
| Stan Mikita, Chicago Black Hawks | keskushyökkääjä | Phil Esposito, Boston Bruins |
| Bobby Hull, Chicago Black Hawks | vasen laitahyökkääjä | John Bucyk, Boston Bruins |
| Gordie Howe, Detroit Red Wings | oikea laitahyökkääjä | Rod Gilbert, New York Rangers |
Nanne Dahlman

| Nanne Dahlman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. syyskuuta 1970  Helsinki 
Tennispelaaja
Pituus:  1,63  m
Paino:  63 kg
Palkintorahat:  344 314 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  59  (1. helmikuuta 1993)
Voitot/tappiot:  190–144
Nelinpeli
Paras sijoitus:  52  (24. kesäkuuta 1996)
Voitot/tappiot:  99–106
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Nanne Dahlman (myöh. Tenhovuori, Saarelainen, s. 7. syyskuuta 1970) on suomalainen tennispelaaja. Hänen korkein sijoituksensa WTA:n maailmanlistalla oli 59. 1. helmikuuta 1993. Suomalaispelaajista ainoastaan Emma Laine on ollut tätä korkeammalla WTA-listalla. Dahlman on kuusinkertainen naisten kaksinpelin suomenmestari. Hän voitti seitsemän ITF:n kaksinpeli- ja kuusi nelinpeliturnausta.
Dahlman selviytyi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjaan Ranskan avoimissa 1991. Vuosina 1992 ja 1993 hän selviytyi kaikkien Grand Slam -turnausten pääsarjoihin parhaimpina tuloksinaan pääsy kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa vuonna 1992 ja Yhdysvaltain avoimissa 1993. Vielä vuonna 1996 hän selvisi kolmannelle kierrokselle Australian avoimissa ja toiselle Yhdysvaltain avoimissa. Dahlman lopetti ammattilaisuransa vuonna 1997. Hänen pikkuveljensä on jääkiekkoilija Toni Dahlman.
Aiheesta muualla

Nanne Dahlman WTA:n sivuilla (englanniksi)
Nippes

| Nippes |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Haiti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Miragoâne
Pinta-ala:  1219 km²
Väkiluku (2003):  263 551
 – väestötiheys:  216,2 as./km²
Nippes (haitiksi Nip) on departementti Haitissa. Vuonna 2003 departementissa oli 263 551 asukasta ja sen pinta-ala on 1 219 neliökilometriä. Departementin väestötiheys on siten 216,2 asukasta neliökilometrillä. Departementti sijaitsee maan länsiosassa ja sen pääkaupunki on Miragoâne. Nippes erotettiin Grand’Ansen departementista vuonna 2003.
Nippes rajautuu lännessä Grand'Ansen, etelässä Sudin, kaakossa Sud-Estin ja lännessä Ouestin departementteihin. Pohjoisessa aukeaa Gonâvenlahti. Departementti jakautuu kolmeen arrondissementtiin (väkiluvut vuonna 2003):
| Arrondissementti | Väkiluku | Kunnat |
| --- | --- | --- |
| Anse-à-Veau | 153 210 | Anse-à-Veau, Arnaud, L'Asile, Petit-Trou-de-Nippes, Plaisance-du-Sud |
| Baradères |  ? | Baradères, Grand-Boucan |
| Miragoâne | 113 169 | Fonds-des-Nègres, Miragoâne, Paillant, Petite-Rivière-de-Nippes |
N.O.I.R.

| N> O.I.R. Crionics |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 2009
 Studio : Schindler’s Factory Studio, Krakova
 Julkaistu: 17. lokakuuta 2010
 Tyylilaji: blackened death metal
 Kesto: 48.36
 Levy-yhtiö: MSR Productions
Crionicsin muut julkaisut
| Neuthrone 2007 | N.O.I.R. 2010 |   |
N.O.I.R. (Nation of Illusive Resemblance) on Crionicsin toinen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kappaleet

NarcotiQue – 4.36
Scapegoat (Welcome to Necropolis) – 4.44
Perdition – 5.10
Blashyrk (Mighty Ravendark) – 4.57 (Immortal -cover)
Moskau – 4.14 (Rammstein -cover)
Mystic Past – 4.13
Pagan Strength – 4.05
The Black Warriors – 5.32
I Am the Black Wizards – 5.11 (Emperor -cover)
The Making of N.O.I.R. – 5.52 (Video)
Kokoonpano

Quazarre – kitara, laulu
Yanuary – kitara
Paul – rummut
Vac-v – kosketinsoitin
Brovar – basso
Aiheesta muualla

N.O.I.R. Discogsissa. (englanniksi)
Albumi N.O.I.R. Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Nikolai Haritonov

Nikolai Haritonov (2024)
Nikolai Mihailovitš Haritonov (ven. Николай Михайлович Харитонов; s. 30. lokakuuta 1948) on venäläinen poliitikko. Hän on entinen Venäjän agraaripuolueen jäsen ja Venäjän federaation kommunistinen puolueen ryhmässä Venäjän duumassa.
Haritonov opiskeli Novosibirskissä maatalousinstituutissa ja työskenteli agronomina 1972–1994 ja johti sovhoosia Novosibirskin alueella.
Hänet valittiin 1990 Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan kansanedustajaksi. Hän oli perustamassa Agraaripuoluetta ja hänet valittiin Mihail Lapšinin varapuhemieheksi. Lapšin ei itse päässyt duumaan 1995, joten Haritonov johti agraariryhmää. Haritonov tuki kommunistien ehdokasta Gennadi Zjuganovia vuoden 1996 presidentinvaaleissa. Hänet valittiin myös kolmanteen duumaan 1999.
Haritonov riitautui Lapšinin kanssa ennen vuoden 1999 vaaleja Agraaripuolueen lähdettyä yhteistyöhän entisen pääministeri Jevgeni Primakovin Isänmaa – Koko Venäjän -puolueen kanssa, jolloin Haritonovin kannattajat liittyivät kommunistien riveihin. Vaalien jälkeen Haritonovin kannattajat ja kommunistit muodostivat duumassa "agroteollisen ryhmän", jotka Haritonov johti.
Haritonov valittiin 2004 kommunistien presidenttiehdokkaaksi hänen voittaessaan äänestyksessä jopa Zjuganovin ja hän sijoittui toiseksi saaden 9,4 miljoonaa ääntä (13,7 %).
Venäjän federaation kommunistinen puolue asetti Haritonovin ehdolle Venäjän vuoden 2024 presidentinvaaleihin.
Näkemyksiä

Vuonna 2017 Haritonov kannatti Josif Stalinin oppeja reaalitalouden kehittämiseksi.
Niphon spinosus

| Niphon spinosus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Niphonini  Jordan, 1923
Suku::  Niphon  Cuvier, 1828
Laji::  spinosus
Kaksiosainen nimi
 Niphon spinosus  Cuvier, 1828 
Katso myös
   Niphon spinosus Wikispeciesissä   Niphon spinosus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niphon spinosus on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Niphon ja tribuksensa Niphonini ainoa laji.
Niphon spinosus voi maksimissaan kasvaa noin 100 senttimetrin mittaiseksi ja painaa jopa 11 kilogrammaa.
Lajia tavataan Tyynellämerellä pitkin Japanin, Filippiinien, Etelä-Korean, Pohjois-Korean ja Kiinan rannikoita matalissa vesissä.
Nipa Niilola

Jukka ”Nipa” Niilola on suomalainen sessiomuusikko. Hän on kotoisin Voikkaalta, Kuusankoskelta. Hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Top Rank, Maanantai, Harri Marstio Duo, The Charlies ja Kultakurkut sekä lisäksi muun muassa Remu Aaltosen, Pate Mustajärven, Seppo Hakasalon ja Moog Konttisen taustayhtyeissä. Hän soitti myös yhtyeessä Remu & Hurriganes.
Niilola valmistui ylioppilaaksi Voikkaan lukiosta keväällä 1980. Sen jälkeen hän opiskeli kitaransoittoa Oulunkylän pop-jazz opistossa (nykyinen Pop & jazz -konservatorio). Niilola on opettanut Tampereella kitaransoittoa keikkamuusikon työnsä ohella.
Nikolai Homjakov

| Nikolai Homjakov |
| --- | --- |
 Nikolai Homjakov 1907.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nikolai Aleksejevitš Homjakov
Syntynyt: 19. tammikuuta 1850 Moskova, Venäjä
Kuollut: 28. kesäkuuta 1925 (75 vuotta) Dubrovnik, Kroatia
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
 Nimikirjoitus
Nikolai Aleksejevitš Homjakov (ven. Никола́й Алексе́евич Хомяко́в; 19. tammikuuta 1850 Moskova, Venäjä – 28. kesäkuuta 1925 Dubrovnik, Kroatia) oli venäläinen poliitikko. Hän opiskeli Moskovan yliopistossa. Hän oli 1896–1902 maatalousministeriön osastopäällikkö. Hänet valittiin 1906 valtakunnanneuvoston jäseneksi, mutta hän erosi tehtävästä päästäkseen valtakunnanduumaan, jonka puheenjohtaja hänestä tuli 1907. Hän oli tehtävässä vuoteen 1910, jolloin hän luopui siitä. Hän kuului lokakuulaispuolueen vasemmistoon. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hän toimi Punaisen Ristin palveluksessa mutta joutui 1920 lähtemään Venäjältä.
Nikolai Homjakovin isä oli kirjailija Aleksei Homjakov.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikolai Homjakov Wikimedia Commonsissa
NHL-kausi 1966–1967

NHL-kausi 1966–1967 oli National Hockey Leaguen historian 50. kausi. Sen aikana kuusi NHL-joukkuetta pelasi kukin 70 runkosarjaottelua. NHL koostui viimeisen kerran niin sanotuista Original Six -joukkueista, jotka ovat Boston Bruins, Chicago Black Hawks, Detroit Red Wings, Montreal Canadiens, New York Rangers ja Toronto Maple Leafs, sillä seuraavalla kaudella liigaan liittyi kuusi uutta joukkuetta. Stanley Cupin voitti Punch Imlachin valmentama Toronto Maple Leafs, joka kukisti finaalisarjassa Montreal Canadiensin otteluvoitoin 4–2. Kyseessä oli Toronton seurahistorian 13. Stanley Cup -mestaruus. Maple Leafsia edustanut Dave Keon arvostettiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi ja sai Conn Smythe Trophyn.
Runkosarjan pistepörssin voitti Chicago Black Hawksin Stan Mikita, ja hänelle myönnettiin Art Ross Trophyn lisäksi Hart- ja Lady Byng -palkinnot. Mikita keräsi 70 ottelussa 97 tehopistettä, joista 35 oli maaleja ja 62 syöttöpisteitä. Pudotuspeleissä pistepörssin ykkönen oli Toronton Jim Pappin, joka teki 12 ottelussa 7 maalia ja keräsi 8 syöttöpistettä. Parhaan tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn sai Boston Bruinsia edustanut Bobby Orr.