stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Justin Timberlake
Nuoruus

Justin Timberlake syntyi Memphisissä Tennesseessä Randall Timberlakelle ja Lynn Bomarille. Vanhemmat ovat kuitenkin eronneet. Timberlake kasvoi Millingtonin pikkukaupungissa Memphisin lähellä. Vuonna 1993 Justin sai ensimmäistä kertaa kuuluisuutta Disneyn The Mickey Mouse Club -lapsitähti-tv-sarjassa. Siellä hän tapasi tulevan tyttöystävänsä Britney Spearsin, tulevan kiertuetoverinsa Christina Aguileran ja tulevan 'N Sync -yhtyekaverinsa JC Chasezin. Kun The Mickey Mouse Club lopetettiin 1995, perustivat Chasez ja Timberlake ystävänsä Chris Kirkpatrickin kanssa "poikabändin" 'N Sync.
Ura > 1995–2002: 'N Sync

'N Sync nousi suureen julkisuuteen vuonna 1998. Paria vuotta myöhemmin yhtyeen albumi No Strings Attached saavutti julkaisuviikkonaan Yhdysvalloissa ennätyksellisen myynnin. Vuonna 2002 Girlfriend-singlen julkaisun jälkeen 'N Sync jäi tauolle ja Justin Timberlake päätti kokeilla soolouraa. Hän halusi kehittää imagoaan kiltistä teini-idolista seksikkäämmäksi ja kypsemmäksi. Samoihin aikoihin, maaliskuussa 2002, Timberlake ja Britney Spears lopettivat suhteensa.
Ura > 2002–2003: Justified

Elokuussa 2002 Justin Timberlake esitti MTV Video Music Awards -gaalassa uuden kappaleensa Like I Love You. Kappaleesta tuli hitti ja se saavutti Billboard Hot 100 -listan sijan 11. Myös marraskuun alussa julkaistu sooloalbumi Justified muodostui hitiksi, nousten heti Billboard-listan sijalle 2 ja myyden noin 440 000 kappaletta ensimmäisellä viikolla. Lopulta sitä myytiin maailmanlaajuisesti 7 miljoonaa kappaletta, joista Yhdysvalloissa 3,5 miljoonaa. R&B-painotteinen, muun muassa Timbalandin ja The Neptunesin tuottama albumi sai yleisesti hyvät arvostelut.
Kesällä 2003 Justin Timberlake ja Christina Aguilera lähtivät yhdessä Justified/Stripped Tourin -kiertueelle. Monissa kiertueen konserteissa Black Eyed Peas -yhtye esitti avajaisnumerona hittinsä Where Is The Love?. Loppuvuonna 2003 Timberlake nauhoitti "I'm Lovin' It" -pätkän pikaruokaketju McDonald'sin mainoskampanjaa varten.
Ura > 2004: Timberlake ja Janet Jackson

Helmikuussa 2004 Justin Timberlake ja laulajatähti Janet Jackson esiintyivät 140 miljoonan katsojan edessä Super Bowl -ottelun puoliajalla. Kappaleen Rock Your Body lopussa Timberlake repäisi Jacksonin paljastavaa nahka-asua paljastaen Jacksonin oikeanpuoleisen rinnan, rintaa jäi kuitenkin peittämään metallikoru. Timberlake pyysi "wardrobe malfunction" -nimellä tunnettua viuhahdusta vuolaasti anteeksi.
Vaikka Timberlake pyysi anteeksi, hänen ja Jacksonin esiintyminen Grammy-palkintogaalassa peruttiin. Timberlake kuitenkin voitti kaksi Grammyä.
Muut työt

Timberlakella on Yhdysvalloissa joitakin ravintoloita. Vuonna 2005 Timberlake perusti "the William Rast" -nimisen vaatemerkin lapsuudenystävänsä Trace Ayalan kanssa. Vuonna 2007 valikoimaan kuului mm. kasmirvillapuseroita, nahkatakkeja, farkkuja ja poolopaitoja. Nimi "William Rast" tulee Timberlaken ja Ayalan isoisien nimistä. Timberlake nähdään myös yhtyeen The Lonely Island Jizz In My Pants, "Motherlover" ja "3-Way (The Golden Rule)" -musiikkivideoilla.
Vuonna 2008 Timberlake lahjoitti 100 000 dollaria sekä Memphis Rock 'n' Soul -museolle että Memphis Music Foundationille.
Yksityiselämä

Timberlake alkoi vuonna 2007 seurustella näyttelijä Jessica Bielin kanssa, ja he kihlautuivat vuoden 2011 lopussa. Pari meni naimisiin 19. lokakuuta 2012. Huhtikuussa 2015 syntyi heidän esikoispoikansa ja heinäkuussa 2020 toinen poika.
17. kesäkuuta 2024 Timberlake pidätettiin New Yorkissa rattijuopumuksesta epäiltynä. Häntä vastaan nostettiin syyte siitä ja kahdesta muusta liikennerikkomuksesta.
Diskografia > Singlet soolouralla > Albumilta Justified

Like I Love You (Clipsen kanssa 2002 - US #11, UK #2)
Cry Me a River (Timbalandin kanssa 2002 - US #3, UK #2)
Rock Your Body (2003 - US #5, UK #2)
Señorita (2003 - US #27, UK #13)
Diskografia > Singlet soolouralla > Albumilta FutureSex/LoveSounds

SexyBack (Timbalandin kanssa 2006 - US #1, UK #1)
My Love (T.I.:n kanssa 2006 - US #1, UK #2)
What Goes Around... (2007 - US #1, UK #10)
Lovestoned (2007)
Summer Love (2007)
Diskografia > Singlet soolouralla > Muut singlet

Work It (Nellyn kanssa 2003 - US #68, UK #7)
I'm Lovin' It (2003)
Give It To Me US #1 (Timbalandin & Nelly Furtadon kanssa)
Where is the love? (The Black Eyed Peasin kanssa)
Signs (Snoop Dogg)
Ayo Technology (She Want It) (50 Centin ja Timbalandin kanssa)
4 Minutes (Madonnan ja Timbalandin kanssa)
Rehab (Rihannan kanssa)
Love Sex Magic (Ciaran kanssa)
Dick In A Box (The Lonely Islandin kanssa)
Carry Out 2010 (Timbalandin kanssa)
Motherlover 2011 (The Lonely Islandin kanssa)
3-Way (The Golden Rule) 2011 (The Lonely Islandin kanssa)
The Woods 2013 (Juicy Jin kanssa)
Love Never Felt So Good 2014 (Michael Jacksonin kanssa)
Filmografia

Model Behavior (2000)
Longshot (2000)
Edison (2005)
Alpha Dog (2006)
Southland Tales (2006)
Black Snake Moan (2006)
Shrek kolmas (äänirooli, 2007)
The Love Guru (2008)
Avoin tie (The Open Road, 2008)
The Social Network (2010)
Jogi-karhu (äänirooli, 2010)
Bad Teacher (2011)
Vain seksiä (Friends with Benefits, 2011)
In Time (2011)
Takaisin pelissä (Trouble with the Curve, 2012)
Inside Llewyn Davis (2013)
Runner Runner (2013)
Spinning Gold (2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Justin Timberlaken virallinen sivusto
Justin Timberlake Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Justin Timberlake Elonetissä.
Timberlake esiintymässä St. Paulissa, Minnesotassa, 2007.
Justin Timberlake golfaamassa, vuonna 2006.
Mýtikas (Euboia)

| Mýtikas Μύτικας |
| --- | --- |
 Mýtikasin kylä.
 Mýtikas
 Koordinaatit: 38°26′37″N, 23°39′13″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Euboia
Kunta:  Chalkída
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  2901040401
Korkeus:  21 m
Väkiluku (2021):  1 814
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  34100
Suuntanumero(t):  2223
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mýtikas (kreik. Μύτικας) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Euboian saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chalkídan kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 1 814 (2021).
Mýtikasin kylä sijaitsee Euboian läntisissä keskiosissa noin kahdeksan kilometriä itäkaakkoon Chalkídan kaupungista. Se on rakennettu noin 21 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Mýtikas muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Μύτικα, Dimotikí Koinótita Mýtika), johon ei kuulu muita asutuksia.
Claudio Monteverdi

| Claudio Monteverdi |
| --- | --- |
 Claudio Monteverdi Venetsiassa 1640. Bernardo Strozzin maalaus.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1567
Kuollut: 29. marraskuuta 1643 (76 vuotta) Venetsia, Italia
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera ja barokkimusiikki 
Soittimet:  viola da braccio, viola da gamba ja urut 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Claudio Monteverdi (kastettu 15. toukokuuta 1567 Cremona – 29. marraskuuta 1643 Venetsia) oli italialainen säveltäjä, laulaja ja viulisti. Monteverdiä pidetään eräänä varhaisen barokin ajan suurimmista säveltäjistä tai myöhäisen renessanssin edustajana. Enimmäkseen maallista musiikkia säveltäneen Monteverdin tunnetuimmat teokset ovat hänen vuonna 1607 säveltämänsä ooppera, l’Orfeo, vuoden 1610 Vesperit (Vespro Della Beate Vergine) sekä madrigaalit, joista tunnettuja ovat etenkin madrigaalien viides ja kahdeksas kirja. Monteverdin Orfeo on vanhin niistä oopperoista, joita vieläkin esitetään hyvin yleisesti. Hänen kaksi muuta säilynyttä oopperaansa ovat niin ikään suosittuja.
Elämä > Varhaiset vaiheet ja ensimmäiset teokset

Lapsuudessaan Monteverdi (suom. Vihreä vuori) opiskeli kontrapunktia Cremonan katedraalin kapellimestarina toimineen Marc Antonio Ingegnerin johdolla. On päätelty, että oppitunnit olivat yksityisiä, koska kirkonkirjoissa ei ole mainintaa Monteverdin osallistumisesta katedraalin kuoron toimintaan. Monteverdin ensimmäiset julkaistut teokset olivat vuosina 1582 ja 1583 sävellettyjä motetteja ja madrigaaleja. Tuolloin Monteverdi oli vain 15-vuotias ihmelapsi. Vuonna 1587 ilmestyivät Monteverdin ensimmäiset maalliset madrigaalit, joiden luoman maineen turvin hän ryhtyi etsimään töitä kotikaupunkinsa ulkopuolelta.
Elämä > Ensimmäinen kapellimestarin virka ja madrigaalit

Vuonna 1590 Monteverdi alkoi työskennellä Gonzagan Vincenzo I:n hovissa Mantovassa laulajana ja alttoviulun soittajana. Vuoteen 1602 mennessä hän oli kohonnut tämän hovin kapellimestariksi. Neljänteenkymmenenteen ikävuoteensa asti Monteverdi työskenteli pääasiassa madrigaalien parissa, saaden valmiiksi lopulta yhdeksän madrigaalien kirjaa. Viides madrigaalien kirja (1605) nousi kiistelyn kohteeksi, kun Giovanni Artusi syytti kyseistä teosta sekä joitain neljännen madrigaalikirjan osia niiden modernin tyylin "karkeuksista". Monteverdi puolustautui viidennen kirjan esipuheessa ehdottaen musiikin jakamista kahteen virtaukseen, joita hän nimitti termeillä  prima prattica ja seconda prattica. Näistä ensin mainittu viittasi aiempaan 1500-luvun polyfoniseen sävellysmuotoon, joka noudatti tiukasti kontrapunktia, dissonanssia sekä eri korkuisten lauluäänten tasa-arvoisuutta. Jälkimmäinen puolestaan oli vapaampi kontrapunktin käytön suhteen, sekä lisäsi lauluäänten hierarkkisuutta painottamalla sopraanoa ja bassoa. Tällä tavoin Monteverdin on myöhemmin katsottu liikkuneen kohti uudentyylistä monodia eli yksinlaulun tyyliä. Tietoisempi askel moderniin musiikkiin päin oli Monteverdin tapa lisätä soitinten continuo moniin madrigaaliensa osiin. Viidennen kirjan on katsottu myös aloittaneen tietoisen funktionaalisen tonaalisuuden käytön. Monteverdin kahdeksas madrigaalien kirja (Ottavo Libro, 1638) on usein nähty madrigaalisävellysten täydellisimpänä ilmentymänä. Kaiken kaikkiaan Monteverdin kahdeksan ensimmäistä madrigaalien kirjaa sisältävät valtavan kehityskulun renessanssin polyfonisesta musiikista barokille tyypilliseen monodiseen tyyliin. Yhdeksäs kirja julkaistiin postuumisti vuonna 1651. Se on todennäköisesti sävelletty useiden vuosikymmenien varrella, ja se sisältää musiikkia Monteverdin tuotannon kevyemmästä päästä.
Elämä > Oopperasäveltäjäksi

Koska madrigaalien yksinlauluosuudet, monodit, painottivat selkeitä melodisia kulkuja, helppotajuisia italiankielisiä tekstejä (munkkilatinan sijaan) sekä hillittyä säestystä, oli Monteverdin siirtyminen oopperan pariin luonnollisena nähty askel. Monteverdi sävelsi ensimmäisen oopperansa, l’Orfeon, vuonna 1607. Hän laati sen Mantovassa pidettävää vuotuista karnevaalia varten ja se sai heti loistavan vastaanoton. Teos vaikutti dramaattisella voimakkuudellaan sekä eloisalla orkestraatiollaan. Sitä pidetään mahdollisesti ensimmäisenä tunnettuna teoksena, jossa säveltäjä jakaa eri soittimet ryhmiin, ja se on myös yksi ensimmäisistä suurista sävellyksistä, joiden tiedot alkuperäisissä esityksissä käytettyjen soitinten kokoonpanosta ovat säilyneet selvästi tallennettuna. Katsotaan, että tämän oopperansa myötä Monteverdi loi kokonaan uuden musiikin tyylin nimeltä dramma per musica eli musikaalinen draama. Monteverdin oopperoiden luokitellaan usein edustavan esibarokkia tai varhaista barokkia.
Elämä > Mariavesperit

Monteverdin suurimpana työnä pidetään usein teosta Vespro della Beata Vergine 1610 (Autuaan neitsyen vesperit 1610). Se on yksi Monteverdin harvoja uskonnollisia töitä, ja se nostetaan usein Palestrinan Missa Papae Marcellin, Händelin Messias-oratorion ja Bachin Matteus-passion rinnalle. Levytyksen keskipituudeltaan 95 minuutin mittainen teos koostuu yhteensä 25 osasta. Osat poikkeavat toisistaan suuresti ja mukaan mahtuu monimutkaisia, katkonaiseen tyyliin sävellettyjä kuorokappaleita kuten myös pelkän continuon säestämiä aarioita ja duettoja. Teoksen eri osat muodostavat siinä määrin epäyhtenäisen kokoelman, että jotkut tutkijat pitävät mariavespereitä ennemmin kattauksena erillisiä lyhyitä teoksia kuin yhtenä suurena teoksena.
Hengellisistä latinankielisistä sanoituksistaan huolimatta teos oli myös ennennäkemättömän dramaattiseen tyyliin sävelletty. Teoksessa käytettiin tehokeinona myös säkeiden toistoa ja kontrastia (monet osat noudattavat ritornello-muotoa). Lopputuloksena teos kuulosti aikanaan uudenlaiselta ja teki yleisöön välittömästi syvän vaikutuksen. Yhtenä erikoisuutena on kaiun, eli muista esiintyjistä kauemmas sijoitetun laulajan, käyttö teoksen joissakin kohdissa. Teoksessa on käytetty tekstimateriaalina esimerkiksi Laulujen laulua, jonka käyttöä auktoriteetit eivät tuohon aikaan suositelleet uskonnollisessa musiikissa. Teokseen tarkoitettu kuoron ja orkesterin koko on debatin alainen asia. Teoksen kansilehdillä lukee, että teos on tarkoitettu esitettäväksi pienissä saleissa. Tästä on vedetty johtopäätös, että perinteinen suureen kuoroon ja soittajaryhmään perustuva tulkinta teoksesta tuskin oli Monteverdin ihanne.
Elämä > Kapellimestarina Venetsiassa

Vuonna 1613 Monteverdi nimitettiin Venetsiassa sijaitsevan San Marcon kirkon kapellimestariksi, missä hän palautti edeltäjänsä Giulio Cesare Martinengon retuperälle jättämän kuoron ja soittajien musiikillisen tason ennalleen. Monteverdi olikin palkattu kirkkoon juuri siksi, että musiikki saataisiin palautettua entiseen loistoonsa vuonna 1609 tapahtuneen toisen kuuluisan säveltäjän, Giovanni Crocen, kuoleman jälkeisen taantuman jäljiltä.
Venetsiassa Monteverdi sävelsi loppuun myös kuudennen, seitsemännen ja kahdeksannen madrigaalien kirjansa. Kahdeksas kirja on teoksista suurin, ja siihen sisältyy materiaalia kolmenkymmenen vuoden ajalta. Teoksessa käytetään myös ensimmäistä kertaa jousien tremoloa (eli nopeaa saman nuotin toistamista) sekä pizzicatoa (eli kielien sormilla soittamista), joiden tarkoituksena oli luoda dramaattisia vaikutelmia.
Elämä > Viimeiset oopperat

Viimeisinä elinvuosinaan Monteverdi oli sairas, mutta pystyi tästä huolimatta vielä säveltämään kaksi viimeistä mestariteostaan, oopperat Il ritorno d'Ulisse in patria (Odysseuksen paluu, 1641) ja L’incoronazione di Poppea (Poppean kruunaus, 1642). Näistä jälkimmäinen perustui Rooman keisari Neron elämään. Sitä on pidetty joskus Monteverdin koko tuotannon huipentumana. Ooppera sisältää sekä traagisia, romanttisia että myös koomisia kohtauksia. Koomisuus oli tuolloin uusi piirre oopperassa. Samoin oopperan henkilöt olivat aiempaa realistisemman tuntuisia ja melodiat lämminhenkisempiä. Teoksessa orkesteri on suhteellisen pieni ja kuoron osuutta oli vähennetty aiemmista oopperoista.
Monteverdi vihittiin katolisen kirkon papiksi vuonna 1636. Hän kuoli Venetsiassa vuonna 1643.
Teoksia

Musiikkinäytteet
Esittäjä: MIT Chamber Chorus, Cutter
Esittäjä: MIT Chamber Chorus, Cutter
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Teoksia > Säilyneet oopperat

(Monteverdi sävelsi ainakin 18 oopperaa, mutta niistä vain kolme on säilynyt)
La favola d’Orfeo (1607)
Il ritorno d'Ulisse in patria (1624)
L’incoronazione di Poppea (1642)
Teoksia > Muita teoksia

(maallisia ja hengellisiä)
Madrigaalien kirjat I-IX
Il Combattimento di Tancredi e Clorinda
Lauda Jerusalem Dominium
Gira il nemico insidioso Amore
La finta pazza Licori
Vespro della Beata Vergine 1610
Kirjallisuutta

Calgano, Mauro: From Madrigal to Opera: Monteverdi’s Staging of the Self.  Berkeley:  University of California Press, 2012.  ISBN 978-0-520-26768-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Claudio Monteverdi (koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen).
Vapaasti käytettävissä olevia Monteverdin partituureja — Mutopia Project
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Claudio Monteverdi
Käännös suomeksi
Mykola Pymonenko

Omakuva
Mykola Kornylovytš Pymonenko (ukr. Микола Корнилович Пимоненко, ven. Николай Корнилович Пимоненко, Nikolai Kornilovitš Pimonenko; 21. maaliskuuta (J: 9. maaliskuuta) 1862 Kiova - 8. huhtikuuta (J: 26. maaliskuuta) 1912 Kiova) oli ukrainalainen realistinen taidemaalari.
Elämäkerta

Mykola Pymonenko syntyi Kiovassa vuonna 1862. Hän oli ikonimaalari Kornilo Pymonenkon poika. Hän opiskeli Kiovan piirustuskoulussa vuosina 1878-1882 ja sen jälkeen Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa vuosina 1882-1884, jossa hänen opettajiinsa kuului Volodymyr Orlovski. Opintojen jälkeen hän opetti Kiovan piirustuskoulussa vuosina 1884-1900 ja sen jälkeen Kiovan taidekoulussa vuosina 1900-1906. Kazimir Malevitš kuului hänen oppilaisiinsa.
Hän osallistui Etelä-Venäjän taiteilijayhdistyksen näyttelyihin vuosina 1891-1896 ja vuodesta 1893 alkaen Vaeltajien näyttelyihin, joihin hän liittyi muodollisesti vuonna 1899. Vuonna 1904 hänestä tuli Keisarillisen taideakatemian jäsen.
Pymenenko kuoli Kiovassa vuonna 1912 ja hänet haudattiin Lukjanovin hautausmaalle.
Pymenenkolle omistettu museo sijaitsee Maljutjankan kylässä lähellä Kiovaa.
Teokset

Pymonenko teki yli 700 laatukuvaa, maisemamaalausta ja muotokuvaa, joista useista on tehty postikortteja. Hän kuvasi uskollisesti ukrainalaisen elämän eri puolia. Hänen teoksistaan voidaan mainita Torilla (1898), Fanatismin uhri (1899), Ennen myrskyä (1906) tai Hopak (1908).
Pymonenko kuvitti myös Taras Ševtšenkon runoja ja osallistui 1890-luvulta Kiovan Pyhän Vladimirin katedraalin freskojen maalaukseen.
Teoskuvia

Fanatismin uhri
Ilta
Sato
Pääsiäismessu
Naimakaupat
Jouluennustus
Sadonkorjuu
Yömaisema
Keskustelu.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Käännös suomeksi
Nefele

Nefelet pilvien muodossa.
Nefele (m.kreik. nefos, "pilvi") oli kreikkalaisessa mytologiassa pilvien jumalatar, joka esiintyy kertomuksessa Friksoksesta ja Hellestä. Hän nai Athamaksen, mutta tämä erosi hänestä Inon vuoksi.
Friksoksen ja Hellen, Athamaksen ja Nefelen kaksosten, äitipuoli Ino vihasi näitä ja teki kavalan suunnitelman päästäkseen heistä eroon. Hän paahtoi kaiken kaupungin siemenviljan niin, etteivät ne kasvaisi, jolloin paikalliset maanviljelijät katoa peläten kysyivät läheiseltä oraakkelilta neuvoa. Ino lahjoi oraakkelin luokse lähetetyt miehet valehtelemaan muille, että oraakkeli vaatisi Friksoksen uhraamista. Ennen kuin häntä ehdittiin surmata alttarilla, Nefele lähetti kultaisen oinaan pelastamaan hänet ja sisarensa. Helle kuitenkin putosi oinaan selästä kesken matkaa Hellespontoksen, joka on nimetty hänen mukaansa, kohdalla ja hukkui, mutta Friksos selvisi matkan loppuun saakka Kolkhikseen, missä Aietes otti hänet vastaan ja kohteli häntä ystävällisesti antaen tyttärensä Khalkiopen hänelle vaimoksi. Kiitollisena Friksos antoi kuninkaalle oinaan kultaisen taljan, jonka Aietes ripusti temppeliin.
Nefele esiintyy kreikkalaisessa myytissä myös pilvenä, jonka Zeus loi Heran kuvaksi huijatakseen Iksionia tämän suunnitellessa väkisinmakaavansa hänen puolisonsa. Iksionin ja Nefelen suhteen seurauksena syntyivät kentaurit, joita heidän oma äitinsä auttoi taistelussa Heraklesta vastaan.
Musta hiekka (albumi)

| Musta hiekka Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2009
 Tuottaja(t): Absoluuttinen Nollapiste
 Tyylilaji: progressiivinen rock rock
 Kesto: 45.52
 Levy-yhtiö: Johanna
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 18.
Absoluuttisen Nollapisteen muut julkaisut
| iiris 2007 | Musta hiekka 2009 | Demo 3 2011 |
Singlet albumilta Musta hiekka
 ”Voiko lämmin kesäyö olla muuta kuin levoton” Julkaistu: 2009 (promootiosingle)
Musta hiekka on suomalaisen Absoluuttinen Nollapiste -yhtyeen kymmenes studioalbumi.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 18.
Kappaleet

Kivi kuivuu – 2.37 (säv. Hast)
Veistän kehdolle kantta – 2.29 (säv. Hast, san. Liimatta)
Märkä trampoliini – 4.46 (säv. Liimatta-Lääkkölä, san. Liimatta)
Valvoja-aika – 7.04 (säv. Lääkkölä, san. Liimatta)
Elämä paristojen varassa – 4.32 (säv. Liimatta, san. Liimatta)
Teikäläisen taivas – 5.19 (säv. Liimatta, san. Liimatta)
Loppuun katseltu kukkanen – 4.39 (säv. Hast, san. Liimatta)
Karaokekapseli – 3.40 (säv. Liimatta-Lääkkölä, san. Liimatta)
Kuponki-niminen kaupunki – 3.15 (säv. Liimatta, san. Liimatta)
Musta viisari – 3.19 (säv. Liimatta-Lääkkölä, san. Liimatta)
Voiko lämmin kesäyö olla muuta kuin levoton? – 4.11 (säv. Lääkkölä, san. Liimatta-Krutsin)
Sovitukset Hast, Krutsin, Lääkkölä ja Otsala
Tekijät

| --- | --- |
 Absoluuttinen Nollapiste Tommi Liimatta – laulu  Janne Hast – kosketinsoittimet, ohjelmointi, lyömäsoittimet  Tomi Krutsin – rummut, lyömäsoittimet  Aake Otsala – basso, äänisuunnittelu, ohjelmointi, taustalaulu  Aki Lääkkölä – kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu :  Tuotanto Absoluuttinen Nollapiste – tuotanto ja äänitys (Studio Kuu, Helsinki)  Jonas Olsson – miksaus (Victory Audio)  Jaakko Viitalähde – masterointi (Virtalähde Analog Audio) Hannu Iso-Oja – valokuvat  Tommi Liimatta – maalaukset  Japa Mattila – kansitaitto
Arvostelut

Desibeli.net:
Soundi:
Nabat

Vangittuja Nabatin jäseniä Harkovassa vuonna 1922.
Nabat (ukr. Набат, suom. Hälytys) oli Ukrainan itsenäisyyssodan aikana vuosina 1918-1920 toiminut anarkistinen järjestö, jonka tarkoituksena oli toimia erilaisten anarkististen suuntausten yhteistyöelimenä. Marraskuussa 1918 perustetun järjestön päämaja oli Harkovassa, jonka ohella toimintaa oli kaikissa Ukrainan suurimmissa kaupungeissa. Nabatin johtaviin ajattelijoihin kuuluivat ukrainalainen Aron Baron sekä venäläiset Pjotr Aršinov ja Volin. Järjestö julkaisi myös Nabat-nimistä lehteä.
Nabat teki läheistä yhteistyötä vallankumouksellisten mahnolaisten kanssa, mutta ajautui lopulta ristiriitoihin Nestor Mahnon johtaman Ukrainan kapinallisen vallankumousarmeijan kanssa, ennen kuin bolševikit kukistivat molemmat syksyllä 1920. Nabat olisi muun muassa halunnut mahnolaisten perustavan pysyviä anarkistisia yhteisöjä valtaamilleen alueille, mutta Mahnon mielestä sellainen oli mahdotonta jatkuvassa liikkeessä olevassa sissisodankäynnissä. Sodan jälkeen osa Nabatin jäsenistä onnistui pakenemaan ulkomaille osan jäädessä Neuvosto-Venäjän vankiloihin.