stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiteenjoen–Tohmajoen vesistö
Yleistä > Vesistöalueen jakovaiheita

Suomen vesistöviranomaisten laatiman vesistöalueen jaon toisessa ja kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet ja valuma-alueet. Sisennetty valuma-alue tarkoittaa sitä, että se yhtyy ylempään vähemmän sisennettyyn valuma-alueeseen :
Tohmajoen valuma-alue (02.01)
Venäjän puolella (02.011R)
Katihtapuron alue (02.011)
Tohmajoen alaosan alue (02.012)
Pusunjoen valuma-alue (02.017)
Venäjän puolella (02.017R)
Tohmajärven alue (02.013)
Perttisenjoen valuma-alue (02.015)
Lahdenjoen valuma-alue (02.016)
Luosojoen valuma-alue (02.014)
Kiteenjoen valuma-alue (02.02)
Venäjän puolella (02.021R)
Venäjän puolella (02.025R)
Paasunjoen valuma-alue (02.025)
Kiteenjoen alaosan alue (02.021)
Tiekoskenjoen valuma-alue (02.026)
Kiteenjoen alue (02.022)
Humalajoen alaosan alue (02.023)
Humalajoen yläosan valuma-alue (02.024)
Yleistä > Tohmajoen valuma-alue (02.01)

Suomen vesistöviranomaisten laatimassa kolmannessa jakovaiheessa on merkitty Venäjälle kuuluvat vesistöalueet tunnuksilla 02.011R ja 02.012R ja 02.017R. Alueeseen 02.011R sisältyy kaikki alajuoksun sivu-uomien valuma-alueet, jotka yhtyvät pääuomaan Rämeenjärven alapuolella. Osa tästä alueesta ulottuu Suomenkin puolelle ja se tunnetaan nimellä Katihtapuron alue (02.011). Se osa pääuomaa, joka jää Tohmajärven ja Rämeenjärven alapuolen alueen väliin, kutsutaan Tohmajoen alaosan alueeksi (02.012). Siihen yhtyy idästä Pusunjoen valuma-alue (02.017), johon kuuluu Venäjän puolelta pieni alue 02.017R. Tohmajärven alue (02.013) sisältää Tohmajärven ja sen pienet laskuojat lukuun ottamatta Luosojoki, Lahdenjoki ja Perttisenjoki. Järvi toimii latvavesien pääjärvenä. Siihen laskee etelästä Perttisenjoen valuma-alue (02.015), koillisesta Lahdenjoen valuma-alue (02.016) ja pohjoisesta pääuomaa sisältävä Luosojoen valuma-alue (02.014).
Tohmajoen keskivirtaama on joensuussa 7,0 m³/s (MQ ) ja valtioiden rajalla on joen keskivirtaama 2,9 m³/s (MQ), keskiylivirtaama 18 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaama 0,7 m³/s (MNQ). Tohmajoen valuma-alue muodostuu edellä kuvatun pääuoman ympärille. Pääuoman sivujoista on suurimmat kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tiedot on luettu alla luetelluista lähteistä, joita on eritelty taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Laskujoen nimi suom>    | Nimi ven>      | Uoman kohta     | Etäisyys Laatokasta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kiteenjoki | Kitenjoki (Китенйоки) | Tohmajoki | 3 | 56 |  | 761 | 3,1,2,1,1,–,1 |
| Turpoja |  | Tohmajoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Heinoja | Heinoja (Хейноя) | Tohmajoki | 15 | 14 |  |  | 2,1,2,1,1,–,– |
| Karanko-oja | Karanko-oja (Каранко-оя) | Tohmajoki | 31 | 12 |  |  | 2,1,2,1,1,–,– |
| Tetripuro | Tetripuro (Тетри-пуро) | Tohmajoki | 44 | 14 |  |  | 2,1,2,1,1,–,– |
| Törisevänpuro |  | Ruokojärvi |  |  |  |  | 2,1,2,–,–,–,– |
| Katihtanpuro |  | Yläjoki |  |  |  |  | 3,–,2,–,–,–,– |
| Lamajoki |  | Tohmajoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Kylmäpuro |  | Rämeenjärvi |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Pusunjoki |  | Tohmajoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Perttisenjoki |  | Tohmajärvi |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Lahdenjoki |  | Tohmajärvi |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Kalapuro |  | Tohmajärvi |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
Lähteet: 1 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta , 2 = luettu Karjalan kartat- verkkopalvelusta , 3 = luettu Kansalaisen karttapalvelusta , 4 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista.
Yleistä > Kiteenjoen valuma-alue (02.02)

Kiteenjoen sivujoen valuma-alueen pääuoma kerää kaikki vesistöalueen vedet ja tuo ne Tohmajokeen. Joki virtaa alajuoksulla Karmalanjärven (Кармаланъяарви) ja Hympölänjärven (Хюмпёлянъярви) läpi, ylempänä Siesmanjärven (Сиесманъярви)  ja valtioden välisellä rajalla Kangasjärven (Кангасъярви) läpi. Kangasjärven yläpuolella jokea kutsutaan myös Jollonjoeksi, mutta ennen Lautakkoa se on taas Kiteenjoki. Lautakon yläpuolella sitä kutsutaan ennen Hyypiitä Kompsunjoeksi. Kompsunjoki virtaa usean pikkujärven läpi. Myös Hyypii ja Kiteenjärvi muodostavat pääuoman vesireitistä osan. Järveen laskee pohjoisesta tuleva Humalajoki, jonka latvaojana on Ukonoja. Kiteenjoen alajuoksun virtaamia ei ole saatavilla, mutta valtioiden rajalla on mitattu virtaamia silloin tällöin. Joen keskivirtaama 4,1 m³/s (MQ), keskiylivirtaama 22 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaama 1,1 m³/s (MNQ).
Venäjälle jäävät vesistöalueet on merkitty tunnuksilla 02.021R ja 02.025R. Alueeseen 02.021R sisältyy kaikki Kiteenjoen alajuoksun sivujokien yhteiset valuma-alueet Suomen rajalle asti lukuun ottamatta Paasunjoen alueet. Sen alajuoksun alueet on merkitty tunnuksella 02.025R ja Suomen puolelle jäävät alueet on merkitty Paasunjoen valuma-alueiksi (02.025). Valuma-alueen pääuoman yläjuoksun alueet Suomen puolella ulottuvat aina Kiteenjärven Hyypiin niskalle asti ja ne tunnetaan nimellä Kiteenjoen alaosan alue (02.021). Siihen yhtyy puolivälissä lännestä virtaava Tiekoskenjoki, joka kuuluu Tiekoskenjoen valuma-alueeseen (02.026). Pääuomaan kuuluu vielä Kiteenjoen alue (02.022), jossa sijaitsee Kiteenjärvi, sen jälkeen Humalajoen alaosan alue (02.023, valuma-alueen pinta-ala 134,3 km² ), sekä sitten lopuksi Humalajoen yläosan valuma-alue (02.024). Kiteenjärveen laskee idästä Hiidenjoen valuma-alueeseen (02.027) kuuluva Hiidenjoki.
| Laskujoen nimi suom>    | Nimi ven>      | Uoman kohta     | Etäisyys Tohmajoesta (km) | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sahijoki | Sahijoki (Сахи-йоки) | Kiteenjoki | 17 | 16 |  |  | 2,1,2,1,1,–,– |
| Melkkosenjoki |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Rajajoki | Rajajoki (Роя-йоки) | Kiteenjoki | 33 | 10 |  |  | 2,1,2,–,–,–,– |
| Viinaoja |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 2,–,2,–,–,–,– |
| Kivioja |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Tiekoskenjoki |  | Kiteenjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Kalaoja |  | Kompsunjoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Suksijoki |  | Humalajoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Pasko-oja |  | Humalajoki |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
| Hirvijoki |  | Ukonoja |  |  |  |  | 3,–,3,–,–,–,– |
Lähteet: 1 = luettu Venäjän vesistörekisterin tietokannasta , 2 = luettu Karjalan kartat -verkkopalvelusta , 3 = luettu Kansalaisen karttapalvelusta .
Lauri Kivinen

Lauri Kivinen elokuussa 2017.
Lauri Simo Kivinen (s. 2. huhtikuuta 1961) on suomalainen yritysjohtaja, joka toimi Ylen toimitusjohtajana vuosina 2010–2018. Hän toimi ennen siirtymistään Ylen toimitusjohtajaksi erilaisissa viestintäjohdon tehtävissä Nokiassa ja Nokia Siemens Networksissa. Hän on toiminut muun muassa Nokian viestintäjohtajana.
Kivinen aloitti työt Yleisradion toimitusjohtajana toukokuun 2010 alussa Mikael Jungnerin seuraajana. Kivinen ilmoitti 25. tammikuuta 2018, että hän jättää Yleisradion toimitusjohtajan tehtävät ja siirtyy yksityissektorin palvelukseen. Kivisen seuraajana aloitti syyskuun 2018 alussa Merja Ylä-Anttila.
Tausta

Kivinen valmistui kauppatieteen maisteriksi 1985 Turun kauppakorkeakoulusta. Hän aloitti Nokiassa viestintäjohtajana vuonna 1988 ja yleni 1990-luvun lopulla Nokian yhtymäviestinnän johtoon. Hän toimi Nokian Brysselin-toimiston vetäjänä vastaten Nokian EU-suhteiden hoitamisesta vuosina 2003–2007. Ennen Yleä hän toimi Nokia Siemens Networksin yhteiskuntasuhdejohtajana.
Kivisen pro gradu -opinnäytetyön nimi oli Kuljetusmuodon valinta elektroniikka-alan vientikuljetuksissa.
Yleisradion johtajavalinnan arvostelua

Kivisen valintaa Yleisradion johtoon arvosteltiin Nokia Siemens Networksin kansainvälistä huomiota herättäneiden Iran-kauppojen johdosta. NSN myi Iranin hallitukselle valvontakeskuksen, joka Washington Times -lehdessä julkaistun artikkelin mukaan oli tärkeä väline Iranin kansannousun tukahduttamisessa. Kivisen valintaa Yleisradion johtoon arvostelivat lukuisat suomalaiset kansalaisjärjestöt, kuten Electronic Frontier Finland, Suomen PEN, sekä Euroopan parlamentin ihmisoikeuskomitean puheenjohtaja Heidi Hautala.
Kivisen toimitusjohtajan toimi muutettiin toistaiseksi voimassa olevaksi, siinä missä hänen edeltäjänsä Mikael Jungnerin johtajuus oli määräaikainen. Samalla toimitusjohtajan palkka nostettiin muiden valtionyhtiöiden johtajien tasolle 25 000 euroon, kun se aikaisemmin oli ollut noin 16 500 euroa kuukaudessa. Yleisradion ohjelmatyöntekijät sekä hallintoneuvoston keskustalaiset ja sosialidemokraattiset jäsenet arvostelivat palkan korottamista.
Ura Yleisradiossa

Yleisradion hallituksen puheenjohtaja Kari Neilimo antoi haastattelun Nykypäivä-lehdelle elokuun lopussa 2010 koskien Ylen osien yhtiöittämistä. Kivinen vastasi Neilimon haastatteluun kommentein, että "--Ylessä löytyy vieläkin tehottomuutta sekä henkilöstön että tekniikan käytössä. Lähdemme liikkeelle ensisijaisesti sisällöllisistä asioista. Siitä, mitä kannattaa tehdä ja missä ja miten. Etsimme sisäisiä synergioita. Tehoja sisällön tuottamiseen.".
Yksityiselämä

Kivinen puhuu viittä kieltä. Lauri Kivisen isä Matti Kivinen työskenteli nuorena Ylen aluetoimittajana ja myöhemmin matkailualalla muun muassa Saksassa sekä Finlandia-talon johtajana. Kivisen setä Pentti Kivinen on toiminut muun muassa Suomen Messujen toimitusjohtajana. Kivinen on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Kivinen on kertonut juoksevansa maratonin kerran vuodessa. Hänen veljensä Aarni Kivinen on näyttelijä ja muusikko.
Kivinen soittaa ja laulaa Åttopojat-yhtyeessä nimellä Ilari Vinkuen. Hän osallistui MTV3:n Syksyn säveleen vuonna 1984 Tomppa ja Tiilin Veljekset -kokoonpanossa. Nimi viittaa muusikko Henry Theeliin ja taloustieteilijä Henri Theiliin. Kivinen toimi yhtyeen laulusolistina. Kivinen ei ole minkään puolueen jäsen mutta on kuulunut Kokoomuksen Nuorten Liittoon 1970-luvulla.
Klerikalismi

Klerikaalista pukeutumista Wienissä.
Klerikalismi tarkoittaa pyrkimystä kirkon vaikutusvallan lisäämiseen, kirkollis- tai pappisvaltaisuutta. Klerikaalisen puolueen tarkoituksena on ajaa kyseistä pyrkimystä. Klerikaalinen henkilö on papillinen, kirkollinen ja kirkollis- tai pappismielinen.
Kleofrades (savenvalaja)

| Kleofrades> Κλεοφράδης |
| --- | --- |
 Kleofradeen signeeraus särkyneen kyliksin jalassa, n. 500–490 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  savenvalaja
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 490 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Kleofrades (m.kreik. Κλεοφράδης, Kleofradēs) oli antiikin kreikkalainen savenvalaja, joka teki attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisen kauden lopulla noin vuoden 490 eaa. tienoilla.
Kleofradeen isä oli savenvalaja Amasis. Tämä tiedetään siitä, että hän signeerasi kolme teostaan nimellä ”Kleofrades, Amasiksen poika”. Kleofrades peri mahdollisesti isänsä työpajan.
Kleofradeen vaaseja maalasivat muun muassa Duris sekä Kleofradeesta nimensä saanut Kleofrades-maalari. Savenvalaja Kleofradesta ja vaasimaalari Kleofrades-maalaria on joskus myös pidetty samana henkilönä.
Kirkkovuosi

Kirkkovuosi tarkoittaa kirkollisten pyhä- ja juhlapäivien sijoittumista vuoden aikajaksoon. Kristillinen kirkkovuosi muodostui 300-luvulla. Juhlapäivät saivat omat tekstinsä ja rukouksensa.
Läntisten kirkkokuntien kirkkovuosi

Useissa länsimaisissa kirkkokunnissa kuten katolisessa, luterilaisessa ja anglikaanisessa kirkossa kirkkovuosi alkaa ensimmäisestä adventtisunnuntaista ja päättyy kirkkovuoden viimeiseen sunnuntaihin, jonka nimi Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on tuomiosunnuntai. Tuomiosunnuntain nimi vaihtelee eri kielissä ja kirkkokunnissa.
Kirkkovuosi jaetaan tavallisesti joulu-, pääsiäis- ja helluntaipiiriin. Jokaiseen kirkkovuoden pyhäpäivään liittyy tietyt kohdat Raamatusta, jotka kirkoissa silloin luetaan ja joihin myös saarna pohjautuu.
Joulupiiri (joulujakso):
adventti (1.–4. adventtisunnuntait)
joulu
tapaninpäivä
uusivuosi
loppiainen
loppiaisen jälkeiset sunnuntait (enintään kuusi sunnuntaita)
kynttilänpäivä
aiheensa perusteella voidaan joulupiiriin kuuluviksi laskea myös Marian ilmestyspäivä ja juhannus, vaikka ne ajankohdaltaan ovat tämän kauden ulkopuolella
Pääsiäispiiri (pääsiäisjakso)
laskiainen
paastonaika (1.–5. paastonajan sunnuntait, 4. paastonajan sunnuntaista alkaen aikaa kutsutaan myös kärsimysajaksi tai sydänpaastoksi)
palmusunnuntai
kiirastorstai
pitkäperjantai
pääsiäinen
pääsiäisaika (pääsiäisen jälkeiset kuusi sunnuntaita)
helatorstai
Helluntaipiiri (helluntaijakso):
helluntai
Pyhän Kolminaisuuden päivä
Apostolien päivä
Helluntain jälkeiset sunnuntait (enintään 28 sunnuntaita)
kirkastussunnuntai (Suomen ev. lut. kirkossa ja Ruotsin kirkossa)
valvomisen sunnuntai (Suomen ev. lut. kirkossa)
tuomiosunnuntai (Suomen ev. lut. kirkossa ja Ruotsin kirkossa)
Näihin piireihin varsinaisesti kuulumattomia juhlapäiviä ovat:
juhannuspäivä
Mikkelinpäivä
pyhäinpäivä
luomakunnan sunnuntai (Suomen ev. lut. kirkossa)
perheiden sunnuntai (Suomen ev. lut. kirkossa)
rukouspäivät, joita Suomen ev. lut. kirkossa vietetään kaksi kertaa vuodessa  (Kristittyjen ykseyden rukouspäivä 18. tammikuuta sekä rauhan, ihmisoikeuksien ja kansainvälisen vastuun rukouspäivä 24. lokakuuta)
Muut kuin edellä mainitut sunnuntait nimetään kirkkovuodessa sen mukaan, kuinka mones sunnuntai joulun, loppiaisen, pääsiäisen tai helluntain (aikaisemmin kolminaisuudenpäivän) jälkeen kyseessä on. Poikkeuksena ovat kuitenkin kaksi laskiaissunnuntaita edeltävää sunnuntaita, jotka ovat 3. ja 2. sunnuntai ennen paastonaikaa. (Aikaisemmin niistä käytettiin latinalaisiin lukusanoihin perustuvia nimityksiä septuagesima ja seksagesima, jotka viittaavat siihen, että ne ovat suunnilleen 70 ja 60, tarkemmin kuitenkin 63 ja 56 päivää ennen pääsiäistä).
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jumalanpalveluselämää rytmittää kirkkovuosi.
Kirkkovuosi alkaa adventista, ja pääsiäinen on kirkkovuoden keskus. Pääsiäisen ajankohdasta taaksepäin ja eteenpäin laskien määräytyvät useimmat muut pyhäpäivät. Pääsiäistä vietetään kevätpäivän tasausta seuraavan täydenkuun jälkeisenä sunnuntaina (aikaisintaan 22. maaliskuuta ja viimeistään 25. huhtikuuta).
Pääsiäistä edeltää paastonaika, joka on pääsiäisen ajankohdasta riippumatta aina saman mittainen (40 arkipäivää). Paastonaika alkaa laskiaissunnuntaita seuraavasta tuhkakeskiviikosta. Paastonajan sunnuntaipäiviä on 6 (paastonajan sunnuntait 1 – 5 ja palmusunnuntai). Palmusunnuntaista alkaa hiljainen viikko, johon sijoittuvat mm. kiirastorstai ja pitkäperjantai. Paastonaikaa edeltää ns. esipaasto, joka on aina samanmittainen: 3. sunnuntai ennen paastonaikaa (septuagesima), 2. sunnuntai ennen paastonaikaa (sexagesima) ja laskiaissunnuntai.
Kirkkovuoden kalenteria laadittaessa pääsiäispäivästä lasketaan pyhiä taaksepäin esipaaston ensimmäiseen sunnuntaihin (septuagesima) asti. Kirkkovuoden alkupuoli puolestaan lasketaan 1. adventtisunnuntaista alkaen. Adventtiaikaan sijoittuu neljä joulupäivää edeltävää adventtisunnuntaita. Loppiainen on aina 6. tammikuuta. Sen edellä on yksi tai kaksi joulun jälkeistä sunnuntaita. Loppiaisesta alkaa loppiaisaika, johon kuuluvien sunnuntaipäivien lukumäärä määräytyy septuagesiman ajankohdasta (2 – 6 sunnuntaita loppiaisesta). Pääsiäisaika on aina samanmittainen: Kuusi pääsiäisen jälkeistä sunnuntaita. Helatorstai on aina 5. ja 6. pääsiäisen jälkeisen sunnuntain välissä. Kuudetta pääsiäisen jälkeistä sunnuntaita seuraa helluntaipäivä.
Helluntain jälkeisen ajan pyhiä on niin monta kuin niitä mahtuu helluntaipäivän ja 1. adventtisunnuntain väliin (23 – 28). Helluntaipäivän jälkeinen sunnuntai on aina Pyhän Kolminaisuuden päivä. 1. adventtisunnuntaita edeltävät kaksi pyhää ovat nimeltään valvomisen sunnuntai ja tuomiosunnuntai. Eräillä muillakin helluntain jälkeisillä pyhillä on oma nimensä: Apostolien päivä (6. sunnuntai helluntaista), kirkastussunnuntai (8. sunnuntai helluntaista) ja reformaation päivä, (uskonpuhdistuksen muistopäivä) (22. sunnuntai helluntaista).
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi > Erityispyhät

Kynttilänpäivä on 2. helmikuuta tai sitä seuraavana sunnuntaina, mutta jos kynttilänpäivä osuu laskiaissunnuntaille, sitä vietetään viikkoa aikaisemmin.
Marian ilmestyspäivä on 25. maaliskuuta, mutta sitä vietetään 22. ja 28. maaliskuuta välisenä sunnuntaina. Jos se on palmusunnuntai tai pääsiäinen, Marian ilmestyspäivä sijoittuu viikkoa ennen palmusunnuntaita.
Juhannuspäivää vietetään kesäkuun 19. päivää seuraavana lauantaina.
Mikkelinpäivää vietetään 29. syyskuuta tai (jos se on arkipäivä) sitä seuraavana sunnuntaina.
Pyhäinpäivää vietetään lokakuun 30. päivää seuraavana lauantaina.
Uudenvuodenpäivä on aina 1. tammikuuta.
Luomakunnan sunnuntaita vietetään jonakin touko-lokakuun sunnuntaina ja perheen sunnuntaita jonakin touko-marraskuun sunnuntaina.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi > Rukouspäivät

18. tammikuuta Kristittyjen ykseyden rukouspäivä
24. lokakuuta Rauhan, ihmisoikeuksien ja kansainvälisen vastuun rukouspäivä
Ruotsin kirkon kirkkovuosi

Ruotsin kirkon kirkkovuosi on pääosin samankaltainen kuin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi. Ruotsissa useat vapaakirkot seuraavat Ruotsin kirkon mukaista kirkkovuotta juhlapäivien teemojen ja sisällön osalta.
Kirkkovuoden pyhäpäivien osalta Ruotsin kirkon kirkkovuosi ei eroa paljoa Suomen ev. lut. kirkon käytännöstä. Esipaaston sunnuntaiden nimet ovat perinteiset "septugesima" ja "seksagesima". Helluntain jälkeisen ajan sunnuntaiden nimet ovat kuitenkin edelleen ”kolminaisuudenpäivän jälkeinen sunnuntai” -muotoiset. Kirkkovuoden viimeiset sunnuntait ovat nimeltään ”tuomiosunnuntaita edeltävä sunnuntai” ja ”tuomiosunnuntai”. Muutamien päivien viettoaiheet eroavat kuitenkin Suomen ev. lut. kirkon käytännöstä.
Merkittävimmät erot Suomen ev. lut. kirkon kirkkovuosikäytäntöön nähden on joidenkin juhlapäivien nimissä ja teemoissa. Juhannuspäivän aihe on ”Luomakunta” ja sitä seuraava sunnuntai on "Johannes Kastajan päivä", jonka otsikko ”Korkeimman profeetta”. Pyhäinpäivä on pyhien muistopäivä ja sen otsikko on ”Pyhät”. Sitä seuraava sunnuntai on nimeltään ”Pyhäinpäivän jälkeinen sunnuntai eli Kaikkien sielujen päivä”. Sen aiheena on ”Iäisyystoivomme” ja se on erityinen vainajien muistopäivä.
Rukouspäiviä ei Ruotsin kirkossa ole. Kuitenkin kolmen perinteisen rukouspäivän teemat on liitetty kirkkovuoteen siten, että seksagesima on uskonpuhdistuksen muistopäivä, Kolminaisuudenpäivä on Lähetyksen päivä ja lokakuun toinen sunnuntai on aiheeltaan ja nimeltään Kiitospäivä.
Ortodoksisen kirkon kirkkovuosi

Ortodoksisessa kirkossa kirkkovuosi on jakso, johon sisältyvät täydelliset kirkon vuorokausikierto, viikkokierto, paastokierto sekä juhlakierto. Kirkkovuosi alkaa 1. päivä syyskuuta ja se päättyy 31. päivä elokuuta. Kirkkovuoden aloittaminen tuosta ajankohdasta (1. syyskuuta) on peräisin muinaisesta Bysantin valtakunnasta.
Ortodoksisen kirkkovuoden keskeisin tapahtuma ja samalla koko ortodoksisen jumalanpalveluselämän keskus on kirkon suurin juhla, Kristuksen ylösnousemuksen juhla eli pääsiäinen. Sitä edeltää neljäkymmenpäiväinen Suuri paasto, jonka tarkoituksena on auttaa uskovia valmistautumaan juhlan vastaanottamiseen. Suurta paastoa seuraa Suuri viikko, jonka aikana kerrataan Kristuksen kärsimysviikon tapahtumat aina riemulliseen ylösnousemusjuhlaan asti.
Pääsiäisen lisäksi kirkkovuoteen sisältyy 12 suurta juhlaa ja useita pienempiä juhlia. Suuren paaston lisäksi vuodessa on myös kolme muuta pidempää paastoaikaa. Niiden kaikkien tarkoituksena on valmistaa uskovia edessä olevaan juhlaan. Pitkien paastojen lisäksi kalenterissa on myös lukuisia yksittäisiä paastopäiviä – näitä ovat esimerkiksi kaikki keskiviikot ja perjantait, luostareissa myös maanantait.
Kirjallisuutta

Kormilainen, Risto: Kirkkovuosi tutuksi: Elämää kirkkovuoden kaikkina päivinä.  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-952-247-176-5
Laine, Annukka: Pyhät kuvat: Ikkunoita kirkkovuoteen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2012.  ISBN 978-952-247-335-6
Lempiäinen, Pentti: Pyhät ajat.  (6. uudistettu painos)  Helsinki:  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-651-8
Ryhänen, Timo (päätoim.): Ajan virrassa: Vuodenkierto.  Helsinki:  Weilin + Göös, 2007.  ISBN 978-951-0-32347-2
Suokunnas, Seppo: Viettäkäämme juhlaa: Perustietoa kirkkovuodesta.  Helsinki:  SLEY-kirjat, 1986.  ISBN 951-617-719-0
Ylimys, Reijo: Pyhän vuoden pyhät: Mitä tapahtuu?.  Helsinki:  WSOY: Johnny Kniga, 2003.  ISBN 951-0-28364-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkkovuosikalenteri
Kirkkovuosi sähköiseen kalenteriin
Kirkkovuosi / Ortodoksi.net
Jussi Vertanen: Kirkkovuodessa eletään kristinuskon keskeiset tapahtumat (Arkistoitu – Internet Archive). Vantaan Lauri 26.11.2003.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko: Kirkkovuoden juhlapyhät[vanhentunut linkki]
Suomen evankelis-luterilainen kirkko: Kirkkovuosi nyt[vanhentunut linkki]
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi
adventti | 
joulu | 
uusivuosi |
loppiainen |
kynttilänpäivä |
laskiainen |
Marian ilmestyspäivä |
palmusunnuntai |
kiirastorstai |
pitkäperjantai |
pääsiäinen |
helatorstai

helluntai |
Pyhän Kolminaisuuden päivä |
juhannus |
apostolien päivä |
kirkastussunnuntai |
mikkelinpäivä |
reformaation päivä |
pyhäinpäivä |
tuomiosunnuntai
Ortodoksisen kirkon kirkkovuosi
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian syntymä | 
Kunniallisen ja eläväksi tekevän Ristin ylentäminen | 
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian temppeliin tuominen |
Herramme Jeesuksen Kristuksen syntymä |
Teofania (loppiainen) |
Herramme Jeesuksen Kristuksen temppeliin tuominen |
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian ilmestys |
Herran ratsastus Jerusalemiin |
Herran Pääsiäinen, Kristuksen ylösnouseminen |
Herran taivaaseen astuminen |
Pyhän Kolminaisuuden päivä |
Herramme Jeesuksen Kristuksen kirkastuminen |
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian kuolonuneen nukkuminen
Katolinen kirkkovuosi.
Johanna Klier

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johanna Klier 2.7.1977 |  Johanna Klier 2.7.1977 |  Johanna Klier 2.7.1977 |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montréal 1976 | 100 m aidat |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 100 m aidat |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 100 m aidat |  |
|  Pronssia | Praha 1978 | 4×100 m |  |
| sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  | sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1978 | 60 m aidat |  |
Johanna Klier (o.s. Schaller, s. 13. syyskuuta 1952) on entinen itäsaksalainen pika-aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Johanna Klier, silloiselta nimeltään Schaller, voitti 100 metrin aitajuoksun olympiakultaa Montréalin 1976 olympialaisissa ajalla 12,77 s. Neuvostoliiton Tatjana Anisimova hävisi hänelle vain 0,01 ja Natalja Lebedeva 0,03 sekuntia. Prahan EM-kilpailuissa 1978 rouva Klier voitti Euroopan mestaruuden ajalla 12,62 s. Hän kuului myös pronssia voittaneeseen pikaviestijoukkueeseen. Moskovan 1980 olympialaisissa hän hävisi aitakisassa isäntämaan Vera Komisovalle 0,07 sekuntia ja sai hopeaa ajalla 12,63 s.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuden Johanna Klier voitti 60 metrin aitajuoksussa Milanossa 1978 ajalla 7,94 s.
Kivistä

| Kivistä> Περί λίθων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Theofrastos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  mineralogia
Julkaistu:  noin 320–300 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Risto Piispanen ja Erkki Sironen
Kustantaja:  Erikaforlag
Julkaistu:  1992
ISBN:  952-9727-00-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kivistä (m.kreik. Περί λίθων, Peri lithōn, lat. De lapidibus) on Theofrastoksen kirjoittama antiikin aikainen teos, joka käsittelee mineralogiaa. Se on alan varhaisin teos ja kuvaa ensimmäisenä tunnettuja kivilajeja systemaattisesti.