stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Daavid (veistos)
Sijoitus nykyisin

Daavid on sijainnut aina Firenzessä. Aluksi sen sijoituspaikka oli Piazza della Signorialla, mutta se siirrettiin suojaan vuonna 1873 Accademia di belle arti di Firenzen galleriaan. Alkuperäiselle paikalle sijoitettiin patsaan marmorijäljennös vuonna 1910. Patsaasta on tehty myös muita jäljennöksiä, joista yksi tunnetuimpia on Toscanan suurherttuan, Leopold II:n, kuningatar Viktorialle vuonna 1857 lahjoittama kopio, joka on Victoria and Albert Museumissa Lontoossa. Patsas puettiin museossa aikoinaan häveliäästi viikunanlehteen kuningattaren vierailujen ajaksi.
Alkuperäinen patsas kärsi vaurioita vuoden 1527 mellakassa. Vuonna 1991 italialainen maalari vaurioitti patsaan vasemman jalan varvasta vasaralla. Vuonna 1843 patsas puhdistettiin kloorihapolla ja vuosina 2003–2004 tislatulla vedellä ja selluloosalla.
Kuvia

Veistos takaa. Se oli tarkoitettu katseltavaksi ainoastaan edestä päin, toisin kuin muut Michelangelon veistokset.
Veistoksen torso.
Veistoksen oikea käsi.
Kaulasuoni paljastaa Daavidin kiihtymyksen hänen kohdatessaan Goljatin.
Pupillit ovat sydämen muotoiset.
Leonardo da Vincin tutkielma veistoksesta, muste ja mustaliitu 1505.
Vuonna 1910 pystytetty jäljennös Palazzo Vecchion ulkopuolella Firenzessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Digital Michelangelo Project. (englanniksi) (italiaksi)
Daavid kuten se on tarkoitettu nähtäväksi silmän korkeudelta.
Patsas on 517 cm korkea.
Jürgen Rooste

Jürgen Rooste
Jürgen Rooste  (s. 31. heinäkuuta 1979 Tallinna) on virolainen runoilija.
Hän on asunut Suomessa ja johti maaliskuusta 2007 syksyyn 2008 Helsingissä olevaa Viro-instituuttia.
Palkinnot ja tunnustukset

2005 Eesti Kultuurkapital -rahaston runopalkinto
2007 Friedebert Tuglaksen novellipalkinto
2012 Tallinnan yliopiston kirjallisuuspalkinto
2013 Eesti Kultuurkapital -rahaston runopalkinto
Teokset

Sonetid (1999; runokokoelma)
Veri valla (2000; runokokoelma)
Lameda taeva all (2002; runokokoelma)
Rõõm ühest koledast päevast (2003; runokokoelma)
Ilusaks inimeseks (2005; CD runokokoelma)
Tavaline eesti idioot (2008; runokokoelma)
21. sajandi armastusluule (2008; runokokoelma)
Kuidas tappa laulurästikut (2011; runokokoelma)
Tähesadu (2012, lastenrunokokoelma, koos Kirke Kangroga)
Laul jääkarudest (2012, runokokoelma)
Higgsi boson (2012, runokokoelma)
Kõik tänavanurkade muusikud (2013, runokokoelma)
Elutants (2013, runokokoelma, koos Doris Karevaga)
Suur sume, suur tume (2014, runokokoelma)
Nimed, sõnad, nõiamärgid: 4x(4+4)x4 = noor eesti luule (Kahdeksan virolaista runoilija kahdeksalla kielellä) Tallinn: Eesti Kirjanduse Teabekeskus, 2015
Ideaalne abikaasa, Pärnu: Jumalikud Ilmutused, 2015 (runokokoelma)
Vana hiire laulud, Pärnu: Jumalikud Ilmutused, 2015 (runokokoelma)
Luuledisco ehk Alle Leute Wollen Tanzen, Tallinn: J. Rooste, 2016 (runokokoelma)
Onerva ja Eino Leino igavene armastus läbi seinasisaliku läbi kodutu kassi silma, Pärnu: Jumalikud Ilmutused, 2017 (runokokoelma)
Teokset > Suomennetut

Citykani ja duracellpupu, suom. Hannu Oittinen. Tallinna: NyNorden, 2010. ISBN  978-9985-9982-9-8 (Suomennettu pääasiassa teoksista Tavaline eesti idioot (2008), 21. sajandi armastusluule (2008) sekä käsikirjoituksesta.)
Kulttuurivihkot 2000, nro 2, s. 14–15. (kolme runoa, suom. Varja Arola)
Ajattelen koko ajan rahaa: kivikovaa virolaista nykyrunoutta, Johnny Kniga 2006 ISBN  951-0-31765-9 (kolme runoa, suom. Hannu Oittinen)
Aiheesta muualla

Jürgen Rooste, estlit.ee (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Feeli Isosomppi

| Feeli Isosomppi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1909 Kauhava
Kuollut: 20. helmikuuta 1972 (62 vuotta) Hyvinkää
Ammatti:  maanviljelijä, varastonhoitaja
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Ylikersantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Joukko-osasto:  Jalkaväkirykmentti 37
Feeli Johannes Isosomppi (Felix Iso-Somppi, 15. lokakuuta 1909, Kauhava – 20. helmikuuta 1972 Hyvinkää) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 70.
Kauhavalainen Feeli Iso-Somppi oli mukana talvisodassa lääkintämiehenä. Hän työskenteli kaiken aikaa etulinjassa, vaikka kranaattiräjähdys oli vaurioittanut pahoin hänen rumpukalvojaan.
Iso-Sompin uhrautuva työskentely havaittiin Jalkaväkirykmentti 37:n johtoportaassa jo hyökkäysvaiheen aikana, ja esitys urhean lääkintäaliupseerin nimittämiseksi Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi lähti päämajaan 3. lokakuuta 1941 varustettuna 19. Divisioonan komentajan, eversti Hannu Hannukselan allekirjoituksella: Lääkintäalikersantti Isosomppi pelasti rohkealla ja oma-aloitteisella toiminnallaan Särkisyrjän taisteluissa 18.–19. heinäkuuta 1941 suuren määrän vaikeasti haavoittuneita, jotka osittain takaisinlyödyssä hyökkäyksessä olivat liikuntakyvyttöminä jääneet etumaastoon, joka oli vihollisen voimakkaan tulen alaisena.
Leppäselän taistelussa 29. heinäkuuta 1941 alikersantti Isosomppi haavoittuneita etumaastosta noutaessaan oma-aloitteisesti ulotti tiedustelunsa vihollisen linjoille asti saaden selville vihollisen asemien sijoituksen.
Putrolammen taistelussa 11. elokuuta 1941 Isosomppi noutaessaan muutamia päiviä aikaisemmin Kokkomäelle tehdyssä väkivaltaisessa tiedustelussa kaatuneen aseveljensä ruumista, ulotti tiedustelunsa jälleen oma-aloitteisesti tavoitettaan pitemmälle havaiten ennen muita partioita vihollisen juuri irrottautuvan, minkä havainnon tuloksena koko pataljoonan keskeytynyt hyökkäys pääsi jälleen jatkumaan.
Pien-Kallelovan taistelussa 6. syyskuuta 1941 Iso-Somppi erinomaisella rohkeudella nouti ankarasta tulesta välittämättä noin 40 metrin päähän vihollisbunkkerista kaatuneen aseveljensä ruumiin. Lääkintäkersantti Isosomppi nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 17. heinäkuuta 1942.
Särkisyrjän ja Leppäselän taisteluiden aikana Isosomppi palveli korpraalina 1.KKK/JR 37:n riveissä. Putrolammen taisteluiden aikana 9. elokuuta hän sai siirron 1./JR 37:n lääkintäaliupseeriksi. Alikersantiksi hänet ylennettiin 28. elokuuta 1941.
Sotien jälkeen

Sotien jälkeen Feeli Isosomppi toimi työnjohtajana ja ulkovaraston hoitajana VR:n Hyvinkään konepajalla. Terveys oli huono: jalat olivat heikossa kunnossa polvinivelien kulumisen takia ja veritulppa oli kulkenut sydämen läpi. Isosomppi säilytti loppuun saakka ihmisiä auttavaisen ja tyynen mielenlaatunsa. Aivan kuten hän oli tehnyt rintamallakin. 
Isosomppi ylennettiin ylikersantiksi 4. kesäkuuta 1968.
Hänet on haudattu Tuusulan Paijalan hautausmaalle.
Perhe

Feeli Isosompin vanhemmat olivat talollinen Kustaa Isosomppi ja Sanna Maria Perälä. Hän oli naimisissa kahdesti. Isosompin ensimmäinen puoliso oli Vieno Korhonen, jonka kanssa liitto päättyi vuonna 1943. Avioliitossa syntyi kaksi lasta. Isosompin toinen puoliso oli Vieno Tuominen, jonka kanssa hän sai yhden lapsen.
Johann Struensee

Johann Struensee 1770
Johann Friedrich Struensee (5. elokuuta 1737 Halle, Preussin kuningaskunta – 28. huhtikuuta 1772 Kööpenhamina, Tanskan kuningaskunta) oli saksalainen lääkäri, kirjailija ja poliitikko.
Suku ja koulutus, kaupunginlääkäri

Hänen vanhempansa olivat pappi, yleisten töiden ylitarkastaja Adam Struensee (1708–1791) ja Marie D. Carlin (1716–1792). Hänellä oli vanhempi veli C. A. Struensee.
Johann Struensee kirjoittautui 15-vuotiaana vuonna 1752 vanhemman veljensä kanssa Hallen yliopistoon, jossa hän kouluttautui lääkäriksi. Hän toimi Altonassa kaupunginlääkärinä vuonna 1758. Hänestä tuli kuninkaan matkalääkäri, kun Eurooppaan vuonna 1768 matkalla ollut Kristian VII:n seurue pysähtyi rajakaupunki Altonassa. Hän matkusti seurueen mukana Saksan kautta Lontooseen, Alankomaihin ja Pariisiin, josta palasi Kööpenhaminaan tammikuussa 1769.
Henkilääkäri ja kabinettiministeri

Struensee oli Tanskan kuningas Kristian VII:n henkilääkäri, sijaishallitsija ja salainen kabinettiministeri sekä sosiaaliuudistaja. Struensee toimi tammikuusta 1769 alkaen mielisairaan kuninkaan henkilääkärinä, ja syksystä 1770 tammikuuhun 1772 saakka hänellä oli erittäin suuri vaikutusvalta Tanskan politiikassa. Salaisena kabinettiministerinä hän käytännössä teki päätöksiä kuninkaan puolesta rajattomasti ja toteutti merkittäviä yhteiskunnallisia uudistuksia.
Kuningasta hallitsevana hänestä tuli kuningatar Caroline Matildan rakastaja vuonna 1770. Hän pystyi pian lakkauttamaan Norjan valtaneuvoston ja valtionhallinnon (kuvernöörin) viran vuonna 1770. Kesäkuussa 1771 hän antoi kuninkaan nimetä itsensä salaiseksi kabinettiministeriksi, ja heinäkuussa 1771 hänestä tehtiin kreivi.
Kuudentoista kabinettiministerikuukauden aikana Struensee ehti laatia liki kaksi tuhatta edistyksellistä lakia sekä hyväksytti merkittäviä säästöjä valtion budjettiin. Uudistukset koskivat muun muassa kidutuksen, maaorjuuden ja orjakaupan kieltämistä, korruption kitkemistä, painovapautta sekä erityisesti köyhän kansanosan laajamittaista terveydenhuoltouudistusta, oikeuslaitoksen yhtenäistämistä ja Kööpenhaminan kunnallishallinnon uudistamista. Säästöjä valtionhallintoon hän järjesteli muun muassa lakkauttamalla turhia virkoja ja kalliita rakennusprojekteja sekä järkeistämällä tiettyjä valtion virkamiesten palkkoja ja veroja.
Uudistukset sekä hänen suhteensa Kristian VII:n puolisoon kuningatar Caroline Mathildaan suututtivat kuitenkin vaikutusvaltaisia piirejä. Struenseen uudistusten tahti oli liian kova jopa niistä eniten hyötyneille. Hänet ja hänen ystävänsä kreivi Enevold Brandt (1738–1772) pidätettiin tammikuussa 1772 salaliitosta epäiltynä, ja näytösoikeudenkäynnin jälkeen heille määrättiin kuolemanrangaistus majesteettirikoksesta. He kohtasivat loppunsa mestauslavalla. Brandt teloitettiin ensimmäisenä. Kuninkaan äitipuoli, leskikuningatar Juliana Marie kumosi pian valtaosan hänen ajamistaan uudistuksista. Kuningatar Caroline Mathilda pidätettiin, avioliitto mitätöitiin ja hänet karkotettiin ilman lapsiaan Tanskasta. Prinsessa Louisa Augusta syntyi heinäkuussa 1771 todennäköisesti heidän suhteestaan.
Struenseen teloitusta 28. huhtikuuta 1772 Østerfælledissä Kööpenhaminassa seurasi 30 000 ihmistä. Mestauksen jälkeen neljään osaan paloiteltu ruumis kiinnitettiin teilipyörään ja irtileikattu pää sekä teloituksen alussa katkaistu oikea käsi laitettiin seipäännokkaan Vesterfælledissä.
Struensee populaarikulttuurissa

Per Olov Enquistin romaani Livläkarens besök (1999) sai aiheensa erityisesti Struenseen elämän karusta lopusta. Nikolaj Arcelin elokuva Kuningatar ja henkilääkäri käsittelee Struenseen elämää ja erityisesti hänen suhdettaan kuningatar Carolina Mathildaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johann Struensee Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Struenseen ja Brandtin teloitus 28. huhtikuuta 1772 Kööpenhaminassa
Katrina (vene)

8mR-veneet Wanda, Katrina ja Pinuccia kilpailevat Sandhamnissa 1947.
Katrina (FIN-14) on Suomessa alun perin NJKn Curt Mattsonille rakennettu klassinen 8mR-vene. Gösta Kynzellin suunnittelema ns. kolmannen R-mittasäännön vene rakennettiin Suomen edustusveneeksi sodan vuoksi peruttujen vuoden 1940 kesäolympialaisiin. Se rakennettiin 1939 Wileniuksen telakalla Porvoossa . Vene myytiin Ruotsiin 50-luvulla josta se ostettiin takaisin vuonna 2005. Vene kilpaili Ruotsissa ja kansainvälisesti 50-luvulta aina 90-luvulle saakka. Vene on merkittävä osa Suomen klassista kilpapurjehdushistoriaa ja on Suomen kuuluisimpiin ja tuotteliaimpiin venesuunnittelijoihin kuuluneen Gösta Kyntzellin ainoa suunnittelema 8mR-vene. Vene kuuluu Pohjoismaiden nopeimpiin kaseihin ja on osa Helsingfors Segelsällskapin kasilaivuetta.
Rasvahapot

Triglyseridi on mikä tahansa glyserolin esteri, jossa kaikki kolme hydroksyyliryhmää ovat esteröityinä rasvahapoilla.
Tyydyttymätön rasvahappo
Kertatyydyttymätön rasvahappo
Monityydyttymätön rasvahappo
Transrasva
Omega-rasvahapot:
ω−3
ω−6
ω−7
ω−9
Tyydyttynyt rasvahappo
Katso myös
Rasvahappo
Välttämätön rasvahappo
Luettelo monityydyttymättömistä rasvahapoista
n
k
Rasvahapot ovat ketjumaisia rengasrakenteettomia monokarboksyylihappoja, joissa on parillinen määrä hiiliatomeja Ne ovat rasvojen päärakennusaineita ja  muodostavat rasvojen hydrofobisen eli veteen liukenemattoman osan.
Rasvahapot muodostavat esteröityneinä glyserolin kanssa rasvoja ja alkoholin kanssa vahoja. Luonnon rasvahapot ovat heikkoja happoja, ja ne muodostavat suoloja sekä estereitä. Varsinkin aikaisemmin on rasvahapoiksi luettu myös niitä kemialliselta rakenteeltaan muistuttavat lyhytketjuiset karboksyylihapot kuten muurahaishappo, etikkahappo ja propionihappo, joita kuitenkaan ei luonnon rasvoissa esiinny. Lyhyitä karboksyylihappoja kutsutaan myös haihtuviksi rasvahapoiksi (VFA volatile fatty acids).
Ravintorasvat sisältävät yleensä välttämättömiä rasvahappoja, jotka ovat tärkeimpiä rasvojalähde?. Maitorasva sisältää myös rasvaliukoisia A-, D-, E- ja K-vitamiineja.
Lyhytketjuiset, keskipitkät ja pitkäketjuiset rasvahapot

Rasvahapot jaotellaan niiden hiiliketjun pituuden mukaan siten, että lyhyet rasvahapot sisältävät lähteestä riippuen noin 2–6/8 hiiliatomia, keskipitkät 6/8–10 ja pitkät 12–26.
Voin ja muiden maitotuotteiden rasvasta 16–17 mooliprosenttia muodostuu lyhytketjuisista rasvahapoista. Kookospähkinässä ja palmuydinöljyssä esiintyy keskipitkiä ja muissa rasvaisissa kasvikunnan tuotteissa ja kaloissa esiintyy tavallista enemmän pitkiä rasvahappoja.
Yli 95 % länsimaisesta ravinnosta saatavista rasvahapoista on pitkäketjuisia. Kaikkien nisäkkäiden suolistobakteerit tuottavat kuitenkin lyhytketjuisia rasvahappoja, jotka muodostuvat 95-prosenttisesti asetaatista (C2) eli etikkahapon suolasta, propionaatista (C3) eli propionihapon suolasta ja butyraateista (C4) eli voihapon suoloista. Asetaatin osuus näistä on noin 60, propionaatin 25 ja butyraatin 15 prosenttia.
Paksusuolen bakteerien liukoisista kuiduista tuottamat lyhytketjuiset tyydyttyneet rasvahapot muodostavat 6–15 prosenttia länsimaalaisten ravinnosta saadusta kalorimäärästä. Näiden kaloreiden osuus on suurin niillä, jotka nauttivat eniten kuitupitoista ravintoa. Asetaatin, propionaatin ja butyraattien keskinäinen suhde on suurin piirtein 60:20:20, mutta propionaattia  ja butyraattia siirtyy suolisosta verenkiertoon niin paljon enemmän kuin asetaattia, että lukusuhde muuntuu muotoon 91:5:4.
Asetaattia syntyy suolistobakteerien hajottaessa galakto-ligosakkaridien ja inuliinin kaltaisia asetogeenisiä kuituja, peptidien jäämiä ja rasvoja. Etikka ja alkoholi sisältävät lisäksi luontaisesti asetaattia ja sitä lisätään myös moniin teollisesti valmistettuihin elintarvikkeisiin kuten lihajalosteisiin.
Lehmien pötsibakteerien tuottama butyraatti rikastuu voihin ja muihin rasvaisiin maitotuotteisiin. Emmental- ja muut sveitsiläistyyliset juustot sisältävät propionaattia.
Tyydyttyneet ja tyydyttymättömät rasvahapot

Rasvahappojen jako tyydyttyneisiin, kertatyydyttymättömiin eli monoeeneihin ja monityydyttymättömiin perustuu rakenteeseen siten, että tyydyttyneen rasvahapon (engl. SAFA) hiiliketju on yleensä haaroittumaton eikä siinä ole kaksoissidoksia. Lyhytketjuiset rasvahapot ovat tyydyttyneitä ja keskipitkät sekä pitkät voivat olla tyydyttyneitä tai tyydyttymättömiä.
Tyydyttynyt rasvahappo vaatii enemmän lämpöä sulaakseen kuin vastaavanpituinen tyydyttymätön rasvahappo. Kertatyydyttymättömässä rasvahapossa (engl. MUFA) on yksi kaksoissidos ja monityydyttymättömässä (engl. PUFA) niitä on kaksi tai useampi. Tyydyttämättömän rasvahapon fysikaaliset ominaisuudet riippuvat sen sisältämien kaksoissidosten määrästä, sijainnista ja konfiguraatiosta.
Jälkeläisten alkuruokintaan tarkoitettu luontainen eli nisäkkäiden tuottama maito sisältää 50 prosenttia tyydyttyneitä rasvahappoja.
Monityydyttymättömät rasvahapot hapettuvat helpoiten, joten niistä syntyy eniten LOP:seja eli terveydelle potentiaalisesti haitallisia rasvahappojen hapettumistuotteita (engl. lipid oxidation products).  Tyydyttyneet rasvat ovat tässä suhteessa turvallisimpia. Rasvojen hapettuinen kiihtyy ruuan kypsentämisen yhteydessä. Paahtaminen ja muut kuumia lämpötiloja vaativat kypsennysmenetelmät synnyttävät enemmän LOP:seja kuin ne, joissa lämpö pidetään lähellä sataa astetta. Rasvahappomolekyylien hapettuminen tuottaa kemiallisesti pilaantunutta eli härskiintynyttä rasvaa. Rasvan rasvahappo-osa irtoaa tällöin glyserolista.
Paljon tyydyttynyttä rasvaa sisältävät lampaan- ja naudanliha säilyvät samasta syystä kaksi kertaa kauemmin pakkasessa kuin paljon tyydyttymättömiä rasvahappoja sisältävät broilerin- ja sianliha.
Tärkeimpiä rasvahappoja

Rasvahapoille käytetään usein kahdella luvulla esitettävää, muotoa C:D olevaa merkintää, jossa C tarkoittaa hiiliatomien ja D kaksoissidosten lukumäärää rasva­hapon molekyylissä. Näin ollen D on 0 tyydyttyneillä, 1 kerta­tyydyttymättömillä ja vähintään 2 mon­ityydyttymättömillä rasvahapoilla. Tyydyttymättömille rasva­hapoille käytetään lisäksi muotoa ω-3 tai ω-6 olevia merkintöjä sen mukaan, kuinka monen hiili­atomin päässä ensimmäinen kaksois­sidos sijaitsee luettuna molekyylin siitä päästä, jossa ei ole karboksyyli­ryhmää.
Tärkeimpiä rasvahappoja > Tyydyttyneitä

| Nimi | Kemiallinen kaava | C:D |
| --- | --- | --- |
| Voihappo | CH3(CH2)2COOH | 4:0 |
| Kapronihappo | CH3(CH2)4COOH | 6:0 |
| Kapryylihappo | CH3(CH2)6COOH | 8:0 |
| Kapriinihappo | CH3(CH2)8COOH | 10:0 |
| Lauriinihappo | CH3(CH2)10COOH | 12:0 |
| Myristiinihappo | CH3(CH2)12COOH | 14:0 |
| Palmitiinihappo | CH3(CH2)14COOH | 16:0 |
| Steariinihappo | CH3(CH2)16COOH | 18:0 |
| Maapähkinäöljyhappo | CH3(CH2)18COOH | 20:0 |
Tärkeimpiä rasvahappoja > Tyydyttymättömiä

| Nimi | Kemiallinen kaava | C:D | ω−x |
| --- | --- | --- | --- |
| Myristoleiinihappo | CH3(CH2)3CH=CH(CH2)7COOH | 14:1 | ω−5 |
| Palmitoleiinihappo | CH3(CH2)5CH=CH(CH2)7COOH | 16:1 | ω−7 |
| Vakseenihappo |  |  | ω−7 |
| Öljyhappo | CH3(CH2)7CH=CH(CH2)7COOH | 18:1 | ω−9 |
| Linolihappo | CH3(CH2)4CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH | 18:2 | ω-6 |
| Alfalinoleenihappo | CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)7COOH | 18:3 | ω-3 |
| Arakidonihappo | CH3(CH2)4CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)3COOH | 20:4 | ω-6 |
| Eikosapentaeenihappo | CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)3COOH | 20:5 | ω-3 |
| Erukahappo | CH3(CH2)7CH=CH(CH2)11COOH | 22:1 | ω-9 |
| Dokosaheksaeenihappo | CH3CH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CHCH2CH=CH(CH2)2COOH | 22:6 | ω-3 |
Biologinen merkitys

Monet eliöt hajottavat rasvahappoja energiaksi  (ATP:ksi) beetaoksidaatio -aineenvaihduntareitin kautta. Ihmiselimistön energiansaanti perustuu suurimman osan ajasta veren kuljettamiin rasvahappoihin. Veri sisältää runsaasi maksan ja rasvasolujen luovuttamia energiaa varastoivia triglyseridimuotoisia vapaita rasvahappoja esimerkiksi öisin ja aina kun viimeisimmästä ateriasta on kulunut pitkä aika. Triglyseridit on pakattu VLDL-lipoproteiinin sisälle, jotta niitä voisi kuljettaa verenkierrossa.
Sisäelimin varastoitunut rasva käskyttää myös aivojen immuunisoluja lisäämään tulehdusreaktiota, millä on kognitiivisia kykyjä heikentävää vaikutusta. Ihmisen verenkierrossa on rasvaa lipoproteiinien ohella myös vapaina rasvahappoina. Veren vapaat rasvahapot huolehtivat suuren osan luustolihasten energiantarpeesta sekä suurimman osan sydänlihaksen energiantarpeesta. Rasvahapot imeytyvät vereen suolesta tai ne ovat peräisin triglyserideistä, jotka ovat puolestaan tärkein varastorasvan muoto. Märehtijät käyttävät pääasiallisena energianlähteenään mahoissaan elävien bakteerien ja alkueläinten tuottamia rasvahappoja.
Sydänliiton mukaan tyydyttymättömät rasvahapot pienentävät veren kokonais- ja LDL-kolesterolipitoisuutta ja parantavat HDL/LDL-kolesterolisuhdetta. Lisäksi ne saattavat parantaa insuliiniherkkyyttä eli sokeriaineenvaihduntaa. Tyydyttyneitä rasvahappoja sisältävä ruokavalio puolestaan nostaa LDL-kolesterolipitoisuutta veressä. Vuonna 2004 julkaistussa naisilla tehdyssä suomalaistutkimuksessa havaittiin kuitenkin, että monityydyttymättömän rasvan lisääminen ja tyydyttyneen rasvan vähentäminen lisäsi terveydelle haitallista hapettunutta LDL-kolesterolia tutkittavien veressä.
Hyvin vähärasvainen maito ja liha nostavat suhteellisen paljon veren insuliinipitoisuutta, mikä saattaa edesauttaa insuliiniresistenssin syntyä.
Saanti

Kehittyvien maiden asukkaiden ravinto sisältää vähiten rasvahappoja ja teollisuusmaiden asukkaiden ravinto eniten. Keskivertobelgialainen söi Euromonitorin vuonna 2015 tekemän markkinatutkimuksen mukaan lähes kymmenkertaisen määrän rasvaa päivässä verrattuna keskivertointialaiseen. Seuraavalla sijalla kulutuksessa olivat Saksa, Suomi, Hollanti ja Ruotsi.
Suurin osa ihmiskunnan nauttimista rasvahapoista on tyydyttyneitä, joiden kokonaiskulutus oli vuonna 2010 aikuisilla keskimäärin 9 prosenttia kokonaisenergiasta. Tyydyttyneen rasvan saanti vaihteli maittain välillä 2-28 E%. Omega 6-rasvojen osuudet olivat 6 (1-13) E% ja meriperäisten omega-3-rasvojen 163 (5-3900) milligrammaa päivässä.
Keskimäärin 41 prosenttia länsimaiden asukkaiden päivittäisistä kaloreista tulee rasvasta. Länsimaalaisten nauttimista rasvahapoista noin puolet on tyydyttyneitä, kolmannes yksittäistyydyttymättömiä ja noin 17 prosenttia monityydyttymättömiä. Euroopan maissa tyydyttyneiden rasvojen osuus vaihteli välillä 9-16 E% ja monityydyttämättömien 4-11 E%.
Rasvahappojen kulutus on säilynyt Suomessa melko tasaisena aina 1960-luvun alusta alkaen. Suomessa kulutettu ravintorasva muodosti noin 57 prosenttia energiankulutuksesta vuonna 2007, jolloin ravintorasvoja kulutettiin yhteensä 125 grammaa henkeä kohti. Finravinto-tutkimukseen osallistuneet haastateltavat arvioivat samaan aikaan ravintorasvan keskimääräiseksi päiväsaannikseen vain 58 grammaa (naiset) ja 83 grammaa (miehet). Tutkimuksen osanottajat saivat rasvaa pääosin liharuoista, vilja- ja leivontatuotteista sekä ravintorasvoista. Juusto ja muut maitovalmisteet olivat myös huomattava rasvan lähde.
Ihmisen elimistöön tulee rasvaa nautitun rasvan lisäksi myös paksusuolen bakteerien hajottaessa ravinnon liukoisia kuituja. Bakteerien tuottamien lyhytketjuisten rasvahappojen osuus on yleensä 6–15 prosenttia ihmisen kokonaisenergiansaannista.
Yhdysvaltalaisten tyydyttyneen rasvan saanti pysyi suhteellisen vakiona vuosina 1909 - 2000 samalla kun kerta- ja monityydyttymättömän rasvan saanti lisääntyi. Kertatyydyttymättömistä rasvahapoista tuli pääasiallinen rasvan lähde 1950-luvulla ja niiden osuus nousi tasaisesti vuosina 1960 - 2000. Myös monityydyttymättömän rasvan saanti nousi tasaisesti vuosina 1960 - 2000. Suurin osa Yhdysvalloissa kulutetusta rasvasta tulee nykyisin paisto- ja salaattiöljystä.
Päivittäinen transrasvojen keskisaanti väheni Yhdysvalloissa vuoden 1984 kymmenestä grammasta vuoden 1995 neljään grammaan ja Tanskassa vuoden 1980 kahdesta grammasta vuoden 1999 alle 0,5 grammaan. Jopa puolet leipomotuotteiden valmistukseen käytetystä rasvasta saattoi olla puhdasta transrasvaa vuonna 2004.
Omega 6- sekä meri- ja kasviperäisten omega 3-rasvahappojen maailmanlaajuinen saanti kasvoi vuosina 1990-2010, mutta tyydyttyneiden rasvahappojen ja transrasvojen saanti pysyi aiemmalla tasolla.
Rasvan osuus ruoan sisältämästä energiasta pienentyi Suomessa 1980- ja 1990-lukujen aikana. Vuonna 1982 noin 39 % energiasta tuli rasvasta, mutta vuonna 1992 enää 35 %.