stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian Grand Prix 1991

|  Australian Grand Prix 1991  |
| --- | --- |
 16. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1991. 
Päivämäärä:  3. marraskuuta 1991
Sijainti:  Adelaide, Australia
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  3,780 km
Kilpailun pituus:  14 (81) kierrosta, 52,920 km
Sää:   Rankkasade
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ayrton Senna   (McLaren-Honda)
Paaluaika:  1.14,041
Palkintokoroke
Voittaja:   Ayrton Senna   (McLaren-Honda)
Toinen:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Kolmas:   Gerhard Berger   (McLaren-Honda)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Gerhard Berger   (McLaren-Honda)
Kierrosaika:  1.41,141 (kierroksella 14)
Australian Grand Prix 1991 oli Formula 1 -kauden 1991 päätösosakilpailu. Se ajettiin 3. marraskuuta 1991 Adelaiden katuradalla. Kilpailu jouduttiin keskeyttämään rankkasateen takia, kun kilpailua oli ajettu 14 kierrosta. Senhetkiset tulokset jäivät voimaan. MM-pisteet puolitettiin tämän takia. Kausi päättyi McLarenin juhliin, sillä talli voitti sekä valmistajien että kuljettajien maailmanmestaruudet.
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 14 | 0:24.34,899 | 1 | 5 |
| 2 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 14 | +1,259 | 3 | 3 |
| 3 | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 14 | +5,120 | 2 | 2 |
| 4 | 20 |  Nelson Piquet | Benetton-Ford | 14 | +30,103 | 5 | 1.5 |
| 5 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 14 | +50,537 | 4 | 1 |
| 6 | 27 |  Gianni Morbidelli | Ferrari | 14 | +51,069 | 8 | 0.5 |
| 7 | 21 |  Emanuele Pirro | Dallara-Judd | 14 | +52,361 | 13 |   |
| 8 | 33 |  Andrea de Cesaris | Jordan-Ford | 14 | +1.00,431 | 12 |   |
| 9 | 32 |  Alex Zanardi | Jordan-Ford | 14 | +1.15,567 | 16 |   |
| 10 | 4 |  Stefano Modena | Tyrrell-Honda | 14 | +1.20,370 | 9 |   |
| 11 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Judd | 14 | +1.22,073 | 21 |   |
| 12 | 22 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Judd | 14 | +1.38,519 | 11 |   |
| 13 | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Ford | 14 | +1.39,303 | 15 |   |
| 14 | 15 |  Mauricio Gugelmin | Leyton House-Ilmor | 13 | kesk. | 14 |   |
| 15 | 10 |  Alex Caffi | Footwork-Ford | 13 | + 1 krs. | 23 |   |
| 16 | 24 |  Roberto Moreno | Minardi-Ferrari | 13 | + 1 krs. | 18 |   |
| 17 | 8 |  Mark Blundell | Brabham-Yamaha | 13 | + 1 krs. | 17 |   |
| 18 | 26 |  Érik Comas | Ligier-Lamborghini | 13 | + 1 krs. | 22 |   |
| 19 | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Judd | 13 | + 1 krs. | 25 |   |
| 20 | 16 |  Karl Wendlinger | Leyton House-Ilmor | 12 | + 2 krs. | 26 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ferrari | 8 | Ulosajo | 10 |   |
| Kesk. | 19 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 5 | Ulosajo | 6 |   |
| Kesk. | 28 |  Jean Alesi | Ferrari | 5 | Kolari | 7 |   |
| Kesk. | 34 |  Nicola Larini | Lambo-Lamborghini | 5 | Ulosajo | 19 |   |
| Kesk. | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Lamborghini | 5 | Kolari | 20 |   |
| Kesk. | 3 |  Satoru Nakajima | Tyrrell-Honda | 4 | Ulosajo | 24 |   |
| DNQ | 30 |  Aguri Suzuki | Larrousse-Ford |   |  |  |   |
| DNQ | 7 |  Martin Brundle | Brabham-Yamaha |   |  |  |   |
| DNQ | 35 |  Eric van de Poele | Lambo-Lamborghini |   |  |  |   |
| DNQ | 32 |  Bertrand Gachot | Larrousse-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 14 |  Gabriele Tarquini | Fondmetal-Ford |   |  |  |   |
| DNPQ | 31 |  Naoki Hattori | Coloni-Ford |   |  |  |   |
Muuta > Merkkipaalut

Gianni Morbidelli: 1. MM-pisteet
Ayrton Senna: 60. paalupaikka
McLaren: 7. valmistajien mestaruus
Honda: 6. valmistajien mestaruus
Australian Grand Prix 1995

Australian Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. marraskuuta 1995 viimeistä kertaa Adelaiden katuradalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Damon Hill, joka myös ajoi kilpailun nopeimman kierroksen aikaan 1,17.943. Voitto oli Hillille kauden neljäs. Hill ohitti kaikki muut vähintään kahdella kierroksella. Edellisen kerran, kun voittaja on voittanut näin ylivoimaisesti, oli Espanjan Grand Prix'ssa kaudella 1969. Pedro Diniz ajoi Forti-tallin autolla seitsemänneksi, joka jäi kyseisen tallin parhaaksi sijoitukseksi.
Mika Häkkinen loukkaantui vakavasti perjantain aika-ajoissa, kun hänen autonsa törmästi seinään renkaan mentyä rikki.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Damon Hill | Williams-Renault | 81 | 1:49:15.946 | 1 | 10 |
| 2 | 26 |  Olivier Panis | Ligier-Mugen-Honda | 79 | +2 krs. | 12 | 6 |
| 3 | 9 |  Gianni Morbidelli | Footwork-Hart | 79 | +2 krs. | 13 | 4 |
| 4 | 7 |  Mark Blundell | McLaren-Mercedes | 79 | +2 krs. | 10 | 3 |
| 5 | 4 |  Mika Salo | Tyrrell-Yamaha | 78 | +3 krs. | 14 | 2 |
| 6 | 23 |  Pedro Lamy | Minardi-Ford | 78 | +3 krs. | 17 | 1 |
| 7 | 21 |  Pedro Diniz | Forti-Ford | 77 | +4 krs. | 21 |   |
| 8 | 16 |  Bertrand Gachot | Pacific-Ilmor | 76 | +5 krs. | 23 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 70 | Moottori | 16 |   |
| Kesk. | 2 |  Johnny Herbert | Benetton-Renault | 69 | Voimansiirto | 8 |   |
| Kesk. | 15 |  Eddie Irvine | Jordan-Peugeot | 62 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 30 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Ford | 39 | Vaihdelaatikko | 6 |   |
| Kesk. | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 34 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 25 |  Martin Brundle | Ligier-Mugen-Honda | 29 | Ulosajo | 11 |   |
| Kesk. | 1 |  Michael Schumacher | Benetton-Renault | 25 | Kolari | 3 |   |
| Kesk. | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 23 | Kolari | 5 |   |
| Kesk. | 22 |  Roberto Moreno | Forti-Ford | 21 | Ajoi ulos varikkotiellä | 20 |   |
| Kesk. | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Peugeot | 20 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 6 |  David Coulthard | Williams-Renault | 19 | Kolaroi varikkotiellä | 2 |   |
| Kesk. | 10 |  Taki Inoue | Footwork-Hart | 15 | Ulosajo | 19 |   |
| Kesk. | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ford | 8 | Kuljettaja | 18 |   |
| Kesk. | 17 |  Andrea Montermini | Pacific-Ilmor | 2 | Vaihdelaatikko | 22 |   |
| DNS | 24 |  Luca Badoer | Minardi-Ford | 0 | Sähköt | 15 |   |
| DNS | 8 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | - | Loukkaantui | 24 |   |
Muuta

Pedro Lamyn ensimmäinen ja ainoa pistesija
Karl Wendlingerin viimeinen kilpailu
Gianni Morbidellin ainoa palkintosija.
HMS Agamemnon (1929)

| HMS Agamemnon |
| --- | --- |
 Apumiinalaiva HMS Agamemnon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Workman Clark & Co, Belfast
Kölinlasku:  1928
Laskettu vesille:  25. huhtikuuta 1929
Palveluskäyttöön:  1940
Poistui palveluskäytöstä:  1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 593 t
Pituus:  131,6 m
Leveys:  16,69 m
Syväys:  8,89 m
Koneteho:  1 295 nhp
Nopeus:  15,5 solmua
Aseistus
Aseistus:  2 x QF 4″ Mk V -tykkiä 530 x miinaa
HMS Agamemnon oli 1929 valmistunut Blue Funnel Linen (Ocean Steam Ship Company) 7 593 grt:n rahtimatkustajalaiva, jonka Amiraliteetti lunasti 30. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Valmistus

Liverpoolilainen Alfred Holt & Co tilasi aluksen Belfastista Workman Clark & Companyltä, missä köli laskettiin telakkanumerolla 503. Alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1929 ja valmistui syyskuussa Liverpoolin ja Kauko-Idän väliseen liikenteeseen sekä tarvittaessa muillekin mannerten välisille reiteille. Aluksen tavarankuljetuskapasiteetin lisäämiseksi se oli varustettu ahdetulla moottorilla, jotka oli kytketty kahteen akseliin.
Palvelus

Alus liitettiin elokuussa 1940 muutostöiden valmistuttua Kyleen 1. miinalaivueeseen, jossa se osallistui aluksi pohjoisen miinasulun rakentamiseen.
Lokakuussa 1943 laivueen lakkauttamisen jälkeen alus päätettiin sisaraluksensa HMS Menesteheuksen kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.
Alus pysyi Amiraliteetin valvonnassa ja sitä mahdollisesti käytettiin sotavankien kotiinkuljettamiseen Kaukoidästä, minkä jälkeen se poistettiin palveluksesta 1947. Alus palautettiin kauppalaivastolle 26. huhtikuuta samana vuonna.
Alus saapui 26. maaliskuuta 1963 Hongkongiin, jossa se romutettiin.
Aiheesta muualla

A History of Alfred Holt and Company - The Blue Funnel Line (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Miinat ja miinoittaminen Islannin vesillä toisessa maailmansodassa (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Aakkoset

Aakkoset eli aakkosto on tietyn kielen äännekirjoitukseen vakiintunut järjestetty kokoelma kirjaimia. Äänne- eli aakkoskirjoituksessa kukin kirjain edustaa joko yksin tai yhdessä muiden kanssa jotakin puhutun kielen äännettä tai äänneryhmää. Äännekirjoitus on yksi maailman kirjoitusjärjestelmien kolmesta perustyypistä tavukirjoituksen ja sanakirjoituksen ohella.
Aakkosto, kirjaimisto ja merkistö

Kirjaimistoa voidaan pitää aakkoston yläkäsitteenä. Kirjaimistossa on tyypillisesti enemmän kirjaimia kuin jonkin yksittäisen kielen kirjoittamiseen tarvitaan. Kirjaimisto ei myöskään määritä aakkosjärjestystä. Esimerkiksi länsieurooppalaisten kielten aakkoset pohjautuvat latinalaiseen kirjaimistoon, kun taas monien itäeurooppalaisten kielten aakkosten perustana on kyrillinen kirjaimisto. Usein aakkosto ja kirjaimisto kuitenkin käsitetään synonyymeiksi, joten esimerkiksi latinalaisista aakkosista puhuttaessa ei yleensä tarkoiteta vain latinan kielen aakkosia vaan laajennettua latinalaisperäistä kirjaimistoa, johon sisältyvät myös muun muassa suomalais-ruotsalaisten aakkosten tarkkeelliset kirjaimet Å, Ä ja Ö.
Tietoteknisestä näkökulmasta voidaan puhua merkistöstä, johon sisältyvät kirjainten lisäksi muutkin kirjoitusmerkit, kuten välimerkit ja numerot. Suppeat merkistöt on saatettu muodostaa vain yhden aakkoston pohjalta (kuten ASCII ensisijaisesti amerikanenglantia varten), mutta laajempiin merkistöihin voivat sisältyä usean aakkoston tarvitsemat kirjaimet. Unicode-merkistö pyrkii kattamaan kaikki maailman kirjoitusjärjestelmät.
Joihinkin aakkostoihin ja kirjaimistoihin sisältyy rinnakkaisia aakkoslajeja, kuten latinalaisen kirjaimiston suur- ja pienaakkoset, jotka parikohtaisesti edustavat samaa äännettä mutta erilaisissa tilanteissa.
Historia

Lähes kaikki nykyisin käytössä olevat aakkostot ovat kehittyneet muinaisseemiläisestä aakkostosta. Niiden syntyyn vaikuttivat osaltaan egyptiläiset hieroglyfit.  Hieroglyfikirjoituksessa käytettiin sekä kokonaista sanaa että jotakin äännettä tarkoittavia merkkejä, mutta seemiläisissä aakkosissa oli alusta lähtien vain äänteiden merkkejä. Alkujaan siinä oli merkit vain konsonanteille, kuten nykyisinkin on laita heprealaisissa ja arabialaisissa aakkosissa. Etiopiassa puhuttavan amharan kielen kirjoitus on kehittynyt lisämerkein tavukirjoitukseksi.
Kreikkalaiset aakkoset otettiin käyttöön foinikialaisen esikuvan mukaan todennäköisimmin 700-luvulla eaa. Tällöin kehitettiin omat kirjaimet myös vokaaleille käyttäen mallina sellaisia seemiläisiä kirjaimia, joiden edustamia äänteitä ei kreikan kielessä esiintynyt. Seemiläisten kielten tavoin kreikkaakin kirjoitettiin aluksi oikealta vasemmalle, mutta pian sitä siirryttiin kirjoittamaan vasemmalta oikealle, ja tätä heijastaen esimerkiksi epsilonin (Ε) sakaratkin kääntyivät osoittamaan vasemmalta oikealle.
Kreikkalaisten aakkosten pohjalta on muodostettu sekä latinalainen kirjaimisto, joka nykyisin on käytössä suuressa osassa maailmaa, että eräissä slaavilaisissa kielissä käytetty kyrillinen kirjaimisto. Saman mallin mukaan kehittyivät myös germaanisissa kielissä aikoinaan käytetyt riimukirjaimet.
Useimmissa aakkostoissa kirjainten järjestys vastaa kutakuinkin alkuperäisen seemiläisen aakkoston mukaista aakkosjärjestystä.  Eroja on pääasiassa aakkosten loppupäässä, johon eri aakkostoissa tarvittavat uudet kirjaimet pääasiassa on lisätty. Esimerkiksi heprealaisissa aakkosissa T:tä vastaava tav on kuitenkin yhä aakkosten viimeinen kirjain.  Täysin muista poikkeavassa järjestyksessä ovat kirjaimet kuitenkin riimuaakkosissa.
Kirjainten nimet

Vaikka seemiläiset aakkoset merkitsivät eri äänteitä, kirjaimet oli alkujaan muodostettu tyylitellyistä esineiden tai eläinten kuvista. Kukin kirjain esitti jotakin sellaista kohdetta, jonka nimi seemiläisessä kielessä alkoi kyseisellä kirjaimella.  Esimerkiksi aakkosten neljän ensimmäisen kirjaimen nimet, alef, beth, gimel ja dalet, tarkoittivat varsinaisesti härkää, taloa, kamelia ja ovea. Kun aakkoset tulivat käyttöön kreikassa, niiden nimetkin lainautuivat kreikan kieleen, jossa ne muuntuivat muotoon alfa, beeta, gamma ja delta. Toisin kuin seemiläisissä kielissä, kreikassa nämä nimet tarkoittivat ainoastaan kirjaimia. Monen latinalaistakin kirjaimistoa käyttävän kielen aakkosia tarkoittava sana (alphabet tai alfabet) on muodostettu kreikan aakkosten kahden ensimmäisen kirjaimen nimestä.
Latinalaisissa aakkosissa kirjainten erityiset nimet jäivät kuitenkin alusta lähtien pois käytöstä. Tyypillisesti vokaaliin viitataan yksinkertaisesti ääntämällä se pitkänä, kun taas konsonantin eteen tai perään on tapana liittää jokin ääntämistä helpottava vokaali (b = bee, s = äs). Vokaalilla alkava konsonantin nimi muuttuu suomessa helposti kaksitavuiseksi, niin että kahden vokaalin välissä konsonantti ääntyy pitkänä (ässä). Eräillä suomessa harvoin käytetyillä kirjaimilla on pitemmät, usein kuvailevat nimet: hattuäs, kaksoisvee, ruotsalainen oo, saksalainen yy, tanskalainen öö, thorn jne.
Eri kirjaimistoihin perustuvia aakkosia

Arabialaiseen kirjaimistoon perustuvat aakkoset
Armenialaiset aakkoset
Georgialaiset aakkoset
Glagoliittiseen kirjaimistoon perustuvat aakkoset
Heprealaiset aakkoset
Kreikkalaiseen kirjaimistoon perustuvat aakkoset
Kyrilliseen kirjaimistoon perustuvat aakkoset
Latinalaiset aakkoset
Thailaiseen kirjaimistoon perustuvat aakkoset
Suomen kielen aakkoset

Suomen kielessä käytetään latinalaista kirjaimistoa, johon on lisätty muutamia kirjaimia, joita latinassa ei ole: Å, Ä, Ö sekä Š ja Ž.
Aakkoskirjoitusta käyttävien kirjaimistojen levinneisyys maailmassa
  Latinalainen kirjaimisto
  Kyrillinen kirjaimisto
  Arabialainen kirjaimisto
  Brahmi (esimerkiksi devanagari) 
  Latinalainen ja kyrillinen
  Latinalainen ja arabialainen
  Muut kirjaimistot
  Muut kirjaimistot ja ei-aakkosellinen kirjoitusjärjestelmä
  Ei-aakkosellinen kirjoitusjärjestelmä
Australian Grand Prix 2000

Australian Grand Prix 2000 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 12. maaliskuuta 2000 Melbournessa. Kyseessä oli kauden ja samalla vuosituhannen ensimmäinen F1-kilpailu. Kilpailun voitti Ferrarin Michael Schumacher. Nopeimman kierroksen ajoi Rubens Barrichello ajalla. 1,31.481. Kuudenneksi sijoittunut Mika Salo hylättiin, kilpailun jälkeen koska hänen autonsa etusiipi ei ollut sääntöjen mukainen.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3 |  Michael Schumacher | Ferrari | 58 | 1'34:01.987 | 3 | 10 |
| 2 | 4 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 58 | 11.415 | 4 | 6 |
| 3 | 9 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 58 | 20.009 | 11 | 4 |
| 4 | 22 |  Jacques Villeneuve | BAR-Honda | 58 | 44.447 | 8 | 3 |
| 5 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Benetton-Playlife | 58 | 45.165 | 9 | 2 |
| 6 | 23 |  Ricardo Zonta | BAR-Honda | 58 | 46.468 | 16 | 1 |
| 7 | 12 |  Alexander Wurz | Benetton-Playlife | 58 | 46.915 | 14 |   |
| 8 | 20 |  Marc Gené | Minardi-Fondmetal | 57 | +1 krs. | 18 |   |
| 9 | 15 |  Nick Heidfeld | Prost-Peugeot | 56 | +2 krs. | 16 |   |
| Kesk. | 10 |  Jenson Button | Williams-BMW | 46 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 16 |  Pedro Diniz | Sauber-Petronas | 41 | Voimansiirto | 19 |   |
| Kesk. | 21 |  Gaston Mazzacane | Minardi-Fondmetal | 40 | Vaihdelaatikko | 22 |   |
| Kesk. | 5 |  Heinz-Harald Frentzen | Jordan-Mugen-Honda | 39 | Hydrauliikka | 5 |   |
| Kesk. | 6 |  Jarno Trulli | Jordan-Mugen-Honda | 35 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 14 |  Jean Alesi | Prost-Peugeot | 27 | Hydrauliikka | 17 |   |
| Kesk. | 1 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 18 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 19 |  Jos Verstappen | Arrows-Supertec | 16 | Ripustukset | 13 |   |
| Kesk. | 2 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 11 | Moottori | 2 |   |
| Kesk. | 18 |  Pedro de la Rosa | Arrows-Supertec | 6 | Ripustukset | 12 |   |
| Kesk. | 7 |  Eddie Irvine | Jaguar-Cosworth | 6 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 8 |  Johnny Herbert | Jaguar-Cosworth | 1 | Kytkin | 20 |   |
| DSQ | 17 |  Mika Salo | Sauber-Petronas | 58 | Etusiipi | 10 |   |
Muuta

Jenson Buttonin, Nick Heidfeldin ja Gaston Mazzacanen uran ensimmäinen kilpailu.
Jaguar-talin ensimmäinen kilpailu.
Ralf Schumacherin 50. kilpailu.
Rubens Barrichellon 1. nopein kierros.
Ferrarin 140. nopein kierros.
BAR-tallin ensimmäiset MM-pisteet.
Mika Salo hylättiin sääntöjenvastaisen etusiiven takia.
Sven Relander

Sven Relander vuonna 1954.
Sven Runar Alarik Relander (24. toukokuuta 1897 Helsinki – 13. elokuuta 1956 Helsinki) oli suomenruotsalainen näyttelijä.
Helsinkiläinen Relander tuli ylioppilaaksi 1916 ja kaavaili ensin liikemiesuraa isänsä jalanjäljissä, sitten lääkäriksi opiskelua, kunnes teatteriala vei voiton ja hän ilmoittautui Svenska Teaternin oppilaskouluun.
Relander nousi kansan tietoisuuteen viulunsoittaja-Teemuna Erkki Karun ohjaamassa mykkäelokuvassa Nummisuutarit (1923). Samoihin aikoihin Relander sai kiinnityksen Svenskaniin, jossa hän viihtyi pitkään lukuun ottamatta 1930-luvun puolenvälin jaksoja Åbo Svenska Teaterissa ja Malmön Hippodrom-teatterissa Ruotsissa. Alun perin Relanderilla oli operettien sankariosia ja monia kepeitä rooleja.
Helsingin Sanomien teatterikriitikko Sole Uexküll luonnehti Relanderia muistokirjoituksessa paitsi rehevän ja persoonallisen huumorin leimaamaksi operettikoomikoksi, myös luotettavaksi ja monipuoliseksi luonnenäyttelijäksi. Hänen tärkeitä operettiroolejaan olivat Glesecke Ralph Benetzkyn Valkoisessa hevosessa, Populescu Kálmánin Kreivitär Marizassa, vanha ruhtinas Franz Lehárin Luxemburgin kreivissä ja Olinsky Lehárin Sinisessä masurkassa. Puheteatterin puolella hän loisti Filipinä Friedrich Schillerin Don Carloksessa, professori Dornina Kaj Munkin Suuressa sulatusahjossa, professori Karstana Ilmari Turjan Tuomari Martassa sekä kuninkaana Hamletissa ja Faidrassa.
Relanderin elokuvaura ei ollut niin merkittävä, mutta hän näytteli silti 53 pienehkössä elokuvaroolissa vuosien 1923–1956 aikana. Hänet tunnetaan esimerkiksi vivahteikkaista arvovaltaisten henkilöiden roolisuorituksista – Suomi-Filmin kuukausipalkkaisen Paavo Jänneksen tapaan Relanderillakin oli tuomareiden ja johtajien sivurooleja. Hänet muistetaan muun muassa konsuli Lumialana elokuvasta Vaihdokas (1927), Viertolana elokuvasta Seitsemän veljestä (1939), vuorineuvoksena Vihreästä kullasta (1939) sekä miespääosa-kaksoisroolista Eero Levän (Leväluoman) ohjaamassa sotilasfarssissa Varuskunnan "pikku" morsian (1943). Hän oli tuttu näky myös monissa Valentin Vaalan ja Teuvo Tulion elokuvissa.
Relander näytteli myös muutamassa suomalais-ruotsalaisessa yhteiselokuvassa.  Relanderin viimeiseksi elokuvarooliksi jäi olutkapakan omistaja Teuvo Tulion elokuvassa Olet mennyt minun vereeni (1956).
Relander kuoli tapaturmaisesti 59 vuoden ikäisenä.
Aiheesta muualla

Sven Relander Elonetissä.
Sven Relander Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Henkilöt:  Elonet
Theodosius I

| Theodosius I |
| --- | --- |
 Augustus
 Keisari kuvattuna roomalaisessa kolikossa
Rooman keisari
Valtakausi:  19. tammikuuta 379 – 17. tammikuuta 395

Syntynyt:  11. tammikuuta 347 Cauca, Hispania, Rooman valtakunta
Kuollut:  17. tammikuuta 395 (48 vuotta) Mediolanium, Italia, Rooman valtakunta
Hautapaikka:  Pyhien Apostolien kirkko, Konstantinopoli (nykyinen Istanbul)
Puoliso:  Aelia Flaccilla (376–386) Galla (387–394)
Lapset:  Arcadius Honorius Pulcheria Gratianus Galla Placidia
Koko nimi:  Imperator Caesar Flavius Theodosius Augustus
Isä:  kreivi Theodosius
Äiti:  Thermantia
Uskonto:  kristinusko
Rooman valtakunta Theodosius I:n kuoleman aikaan vuonna 395
Theodosius I Suuri (11. tammikuuta 347 – 17. tammikuuta 395) oli Rooman keisari vuosina 379–395. Hän syntyi Caucassa Hispaniassa ja kuoli Mediolanumissa. Hänet tunnetaan ennen muuta kristinuskon tekemisestä valtionuskonnoksi ja muiden uskontojen kieltämisestä ja vainoista. Hän oli myös viimeinen koko valtakunnan yhteinen keisari.
Theodosiuksesta tuli augustus vuonna 379. Hän otti kasteen vuonna 380. Hänen uskontopolitiikkansa muuttui suvaitsemattomammaksi vuosi vuodelta. Kirkkoisä Ambrosius oli merkittävä taustavoima. Vuodesta 387 Theodosius hallitsi käytännössä yksin. Vuonna 392 kiellettiin kaikki pakanalliset kultit. Theodosius kuitenkin sieti vanhaa pakanauskontoa kannattaneita virkamiehiä ja oppineita. Hänen valtakaudellaan pidettiin 293. olympiadin kisat vuonna 393. Ne jäivät viimeisiksi Olympian kisoiksi, sillä pian kisojen jälkeen Theodosius kielsi kisat pakanallisena juhlana. Seuraavat olympialaiset pidettiin vasta 1800-luvulla.
Theodosius jakoi vuonna 395 ennen kuolemaansa valtakunnan poikiensa Honoriuksen ja Arcadiuksen kesken Länsi-Rooman valtakuntaan ja Itä-Rooman valtakuntaan. Väliaikaisena pidetty jako osoittautui ajan kuluessa pysyväksi. Jako heikensi Roomaa merkittävästi, sillä sen vuoksi Länsi-Rooma ei saanut tuloja tai kyennyt värväämään sotilaita idän vauraammista ja väestörikkaammista provinsseista, minkä vuoksi se ei kyennyt torjumaan kansainvaellusten aiheuttamaa barbaarien invaasiota, mikä lopulta johti Länsi-Rooman valtakunnan tuhoon vuonna 476, mitä yleensä pidetään antiikin loppuna ja keskiajan alkuna. Itä-Rooma sen sijaan selvisi kansainvaelluksista ja oli olemassa aina vuoteen 1453 asti.
Nuoruus

Theodosius syntyi Caucassa Espanjassa 11. tammikuuta vuonna 347. Hänen vanhempansa olivat Theodosius vanhempi ja Thermantia. Vanhempi Theodosius oli upseeri Länsi-Rooman armeijassa ja hän eteni urallaan Valentinianus I:n aikana. Hän oli magister equitum praesentalis vuosina 368–375. Sotilaan poikana Theodosiusta odotti myös sotilasura. Theodosius palveli aluksi isänsä alaisena, kun tämä oli Britanniassa vuonna 367/368. Hän puolusti Britanniaa anglosaksien hyökkäystä vastaan, löi viholliset ja otti osan hyökkääjistä palvelukseensa. Theodosius eteni urallaan, ja vuonna 375 hän oli Moesia priman sotilaskomentaja eli dux.
Pian tämän jälkeen Theodosius ja hänen isänsä joutuivat epäsuosioon keisarin kanssa. Ei tiedetä tarkalleen, mitä tapahtui. Theodosius vanhempi teloitettiin vuonna 375, ja nuorempi Theodosius palasi Caucaan. Länsi-Rooman keisari Valentinianus I kuoli vuoden 375 marraskuussa, ja hänen seuraajakseen tulivat hänen kaksi poikaansa Valentinianus II ja Gratianus. Itä-Rooman keisari Valens kuoli Adrianopolin taistelussa vuonna 378, minkä jälkeen Gratianus nimitti Theodosiuksen hallitsijakumppanikseen ja Itä-Rooman augustukseksi.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Valentinianus II ja Gratianus | Rooman keisari Kanssahallitsijat: Valentinianus II ja Gratianus | Seuraaja: Honorius ja Arcadius |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Auringonpilkku

Aurinko pilkkuineen 22. kesäkuuta 2004.
Auringonpilkku on Auringon pinnalla näkyvä tumma läiskä.