stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galvaaninen kenno
Kennopotentiaali

Galvaanisessa kennossa katodin hapetin vetää elektroneja sähköjohdinta pitkin anodin pelkistimeltä. Vetävää voimaa kutsutaan kennopotentiaaliksi tai sähkömotoriseksi voimaksi (SMV), jonka yksikkönä on voltti (V). Galvaanisessa kennossa kennopotentiaali on aina positiivinen.
Galvaanisen kennon kennopotentiaalin riippuvuus konsentraatiosta ja lämpötilasta saadaan Nernstin yhtälön kautta:lähde?
missä E0 on standardipotentiaali, R on kaasuvakio, T lämpötila ja Q on reaktio-osamäärä. Reaktio-osamäärä lasketaan tuotteiden ja lähtöaineiden aktiivisuuksien avulla. Esimerkiksi Daniellin kennossa tämä lasketaan:lähde?
eli
Koska kennopotentiaali mitataan elektrodien välillä, on yksittäisen elektrodin absoluuttisen kennopotentiaalin määrittäminen ongelmallista. Tästä syystä standardivetyelektrodin (SHE) potentiaali standarditilassa on määritelty nollakohdaksi, johon muita elektrodeja voi verrata. Vertailuelektrodina käytetään myös mm. hopea-hopeakloridielektrodia tai kalomelielektrodia.lähde?
Standardipotentaali on kennon potentiaali, kun kaikki aktiivisuudet ovat 1. Tällöin Nernstin yhtälön logaritmitermi on nolla. Standardipotentaali lasketaan puolireaktioiden taulukoitujen E0-arvojen avulla, jotka ovat mitattu vertailuelektrodia vasten. Tasapainossa kennon potentiaali on nolla, joten Nernstin yhtälöstä saadaan tasapainovakio K.
Galvaanisen kennon maksimityö, joka on vakiolämpötilassa ja paineessa sama kuin Gibbsin energian muutos voidaan esittää muodossa:
missä q on varaus, n on ainemäärä, F on Faradayn vakio ja Emax on maksimi kennopotentiaali.
Kennopotentiaali > Ylipotentiaali

Kaikissa kennoissa ilmenee luonnostaan ylipotentiaalia, jolla tarkoitetaan virrallisen sähkökemiallisen kennon napojen välillä mitatun potentiaalieron ja saman virrattomassa tilassa olevan kennopotentiaalin välistä erotusta. Ylipotentiaali voi aiheutua
konsentraatioeroista, jolloin puhutaan diffuusioylipotentiaalista,
elektrodireaktioiden hitaudesta, jolloin puhutaan aktivointiylipotentiaalista,
liuoksen tai elektrodien resistanssista R, jolloin puhutaan IR-häviöstä.
Sovellukset

Galvaanisen kennon tärkeitä sovelluksia ovat myös primaariset paristot (ei uudelleen ladattavia) sekä sekundaariset paristot eli akut (uudelleen ladattavat). Sähköenergian tuottamiseen voidaan käyttää polttokennoja, joissa reaktiotuotteita syötetään jatkuvasti systeemiin. Fotogalvaanisissa kennoissa säteily saa aikaan kemiallisen prosessin, joka saa aikaan sähkövirran.
Galvaanisen kennon potentiaaliin perustuvan sähkömotorisen voiman mittauksen sovelluksia ovat mm. pH:n mittaukset, aktiivisuuskertoimien määritys, liukoisuustulot, potentiometrinen titraus.
Galvaaninen korroosio on sähkökemiallinen prosessi, jossa toinen metalli syövyttää toisen, kun molemmat metallit ovat sähköisessä kontaktissa samassa elektrolyyttiliuoksessa.lähde?
Aiheesta muualla

Galvanic Cell Animaatio
Interactive animation of Galvanic Cell (Arkistoitu – Internet Archive). Chemical Education Research Group, Iowa State University
Kaaviokuva Zn-Cu-kennosta
Balsby

| Balsby |
| --- | --- |
 Balsby
 Koordinaatit: 56°04′33″N, 14°12′50″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Kristianstad
Väkiluku (31.12.2023):  475
Balsby on taajama Kristianstadin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 475 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Balsby Wikimedia Commonsissa
Aaltopahvi

Aaltopahvia
Aaltopahvi on kaksin- tai kolminkertainen pahvi, jonka keskimmäinen tai alempi kerros eli fluting on poimutettu. Tuotteiden kuljetuspakkauksiin eli pahvilaatikoihin käytettävät pahvit ovat lähes poikkeuksetta aaltopahveja. Flutingin eli aallotuskartongin toiselle tai molemmille puolille on kiinnitetty aaltopahvikoneella joko veden avulla tai kevyesti liimaten ohuempi kerros tavallista lujempaa paperia, laineria (engl. liner). Pintakartongilla on hyvät lujuusominaisuudet, ja se tukee keskellä olevaa flutingia jotta se ei pääse vääntymään.
Koska aaltopahvi on valmistettu puukuidusta ja muista luonnonmateriaaleista, sen voi polttaa huoletta. Suositeltavampaa on kuitenkin kierrätys, johon aaltopahvi soveltuu myös hyvin.
Lähes puolet kaikesta aaltopahvista käytetään elintarvikkeiden kuljetuspakkauksiin. Niihin soveltuu yksi- tai useampiaaltoinen pahvi, jonka molemminpuoliset liner-kerrokset tekevät pahvista tarpeeksi jäykän. Yksiaaltoista pahvia, jossa liner on vain toisella puolella (ns. yksipuolinen aaltopahvi) käytetään taipuisuutensa vuoksi rullatavarana esimerkiksi remonttitöissä lattian suojaamiseen. Aaltopahvi voidaan jakaa eri tyyppeihin sen lujuuden, jäykkyyden, kerrosten lukumäärän jne.tarvitaan parempi lähde
Aaltopahvien raaka-aineet > Lainerit

Aaltopahvin lainerikartongissa on raa’asta sulfaattimassasta valmistettu runkokerros ja pidempään keitetystä massasta valmistettu sileä pintakerros painatusta varten. Lainereita valmistetaan ruskeana, valkopintaisena pilvilainerina josta ruskea pohja kuultaa läikittäisesti läpi, täysin valkopintaisena ja läpeensä valkoisena. Lainerit ovat neliömassaltaan 100–300 g/m².
Aaltopahvien raaka-aineet > Flutingit eli aallotuskartongit

Flutingit valmistetaan yleensä puolikemiallisesta lehtipuumassasta, usein myös kierrätyskuiduista, ja ne kuuluvat tonnihinnaltaan halvimpiin paperilaatuihin. Flutingit ovat neliömassaltaan 100–200 g/m².
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen aaltopahviyhdistys
Merkinnän syy: Historia puuttuu
Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut 1913

Hiihdon Suomen-mestaruuskilpailut pidettiin vuonna 1913 Kuopiossa.
Tulokset > Miehet, 30 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Emerik Korhonen | 2.12.45,0 |
| 2 | Jussi Niska | 2.13.44,5 |
| 3 | T. Kuorikoski | 2.14.09,0 |
| 4 | Samuli Tasa | 2.16.59,5 |
| 5 | Eetu Niska | 2.20.53,0 |
| 6 | E. Kaikkonen | 2.21.28,0 |
| 7 | Jooseppi Kuosmanen | 2.22.30,0 |
Tulokset > Naiset, 5 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1 | Edit Heikkinen | 24.47 |
| 2 | Tilda Sakki | 26.10 |
| 3 | Tilda Nurmela | 27.10 |
| 4 | Hilma Kalliomäki | 28.31 |
1742

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

Ruotsalainen tähtitieteilijä Anders Celsius esitteli hänen mukaansa nimetyn lämpötila-asteikon.
Suomen kirkoissa kuulutettiin Elisabetin manifesti, joka oli ensimmäinen Suomen itsenäisyyteen tähtäävä julkilausuma.
Suomessa olleiden Ruotsin armeijan joukkojen ylipäälliköksi nimitettiin hattujen sodan loppuvaiheen ajaksi kenraalimajuri Jean Louis Bousquet. Joukot antautuivat venäläisille 24. elokuuta.
Katovuosi Suomessa.
Syntyneitä

2. tammikuuta – Sámuel Decsy, unkarilainen historioitsija ja kirjailija (k. 1816)
9. maaliskuuta – Michael Anckarswärd, ruotsalainen valtiomies (k. 1838)
9. maaliskuuta – Benedetto Solari, italialainen katolinen piispa (k. 1814)
14. maaliskuuta – Agha Muhammad Šah, Persian šaahi ja qajarien dynastian perustaja (k. 1797)
19. maaliskuuta – Túpac Amaru II, Perun alkuperäisväestön kapinan johtaja (k. 1781)
19. maaliskuuta – Jöran Wilhelm Lode, suomalainen lakimies, poliitikko ja hovioikeuden presidentti (k. 1799)
8. huhtikuuta – Jean-Baptiste Krumpholtz, tšekkiläinen säveltäjä ja harpisti (k. 1790)
28. huhtikuuta – Henry Dundas, skotlantilainen Tory-poliitikko ja ministeri (k. 1811)
14. toukokuuta – Johan Mattsinpoika Nylander, suomalainen ruukinpatruuna, kauppias, laivanvarustaja ja hovineuvos (k. 1810)
2. kesäkuuta – Eugen Johann Christoph Esper, saksalainen luonnontieteilijä (k. 1810)
1. heinäkuuta – Georg Christoph Lichtenberg, saksalainen tiedemies, satiirikko ja anglofiili (k. 1799)
27. heinäkuuta – Friedrich von Hahn, saksalainen filosofi ja tähtitieteilijä (k. 1805)
28. heinäkuuta – Rutger Macklean, ruotsalainen vapaaherra ja maatalouden uudistaja (k. 1816)
7. elokuuta – Nathanael Greene, yhdysvaltalainen sotilas (k. 1786)
14. elokuuta – Pius VII, paavi (k. 1823)
1. syyskuuta – Johann Christoph Brotze, saksalainen pedagogi, taiteilija ja etnografi (k. 1823)
14. syyskuuta – James Wilson, skotlantilaissyntyinen oikeusoppinut, yksi Yhdysvaltain perustajaisistä (k. 1798)
20. syyskuuta – Roch-Ambroise Cucurron Sicard, ranskalainen pappi, kuurojen koulutuksen kehittäjä ja Ranskan akatemian jäsen (k. 1822)
3. lokakuuta – Anders Jahan Retzius, ruotsalainen eläin- ja kasvitieteilijä (k. 1821)
9. joulukuuta – Carl Wilhelm Scheele, ruotsalainen kemisti ja apteekkari, useiden alkuaineiden löytäjä (k. 1786)
16. joulukuuta – Gebhard Leberecht von Blücher, preussilainen sotamarsalkka ja Wahlstattin ruhtinas (k. 1819)
Benjamin Frobisher, kanadalainen turkiskauppias (k. 1787)
Christina Krook, suomalainen yksityiskoulun johtaja (k. 1806)
Magnus von Orraeus, Vanhan Suomen laamanni ja todellinen valtioneuvos (k. 1819)
Vasili Paškevitš, venäläinen säveltäjä, viulisti, laulaja ja kapellimestari (k. 1797)
Henry Smeathman, englantilainen entomologi (k. 1786)
Tarhe, wyandot-intiaanien päällikkö (k. 1818)
Kuolleita

14. tammikuuta – Edmond Halley, englantilainen tähtitieteilijä ja Astronomer Royal (s. 1656)
3. huhtikuuta – Ernst Johan Creutz, suomalainen kreivi, valtaneuvos, maaherra ja Turun akatemian kansleri (s. 1675)
17. huhtikuuta – Arvid Horn, Ruotsissa toiminut suomalainen poliitikko, sotilas ja diplomaatti (s. 1664)
26. toukokuuta – Pylyp Orlyk, Ukrainan kapinallisten kapinoiden johtaja ja hetmani (s. 1672)
2. kesäkuuta – Carl Lilliestierna, ruotsalainen valtiopäivämies, hovioikeuden sihteeri ja laamanni (s. 1696)
12. heinäkuuta – Evaristo Abaco, italialainen säveltäjä ja viulisti (s. 1675)
14. heinäkuuta – Richard Bentley, englantilainen oikeusoppinut ja utilitaristinen filosofi (s. 1662)
25. elokuuta – Carlos Seixas, portugalilainen säveltäjä ja urkuri (s. 1704)
28. syyskuuta – Jean-Baptiste Massillon, ranskalainen katolinen piispa ja Ranskan akatemian jäsen (s. 1663)
31. joulukuuta – Louis Bourguet, ranskalainen matemaatikko ja filosofi (s. 1678)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 1742 Wikimedia Commonsissa
Tatu Kauppinen

Tatu Kauppinen (s. 2000) on suomalainen sellisti.
Kauppinen opiskeli Sibelius-Akatemiassa Tuomas Lehdon, Hannu Kiisken ja Marko Ylösen johdolla. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan Rostockin musiikki- ja teatteriyliopistossa opettajanaan Natalie Clein. Mestarikursseilla häntä ovat opettaneet muiden muassa Claudio Bohórquez, Ivan Monighetti ja Arto Noras. Vuonna 2018 Kauppinen voitti erikoispalkinnon Turun sellokilpailussa. Vuonna 2022 hän voitti Turun sellokilpailun ensimmäisen palkinnon ja yleisöpalkinnon. Hän tuli valituksi Berliinin filharmonikkojen Karajan-akatemian opiskelijaksi vuodeksi 2023.
Kauppinen on esiintynyt aktiivisesti kamarimuusikkona muun muassa Kamarikesä-festivaalilla, Helsingin juhlaviikoilla, Naantalin Musiikkijuhlilla, Kauniaisten musiikkijuhlilla ja Kuhmon kamarimusiikissa. Kauppinen on toiminut Seele-jousikvartetissa, joka on konsertoinut säännöllisesti sekä saavuttanut kilpailumenestystä Suomessa ja muualla.
Tatu Kauppisen äiti on Ylen toimittaja Seija Vaaherkumpu.
Siikainen

| Siikainen Siikais |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°52′35″N, 021°49′20″E
Maakunta:  Satakunnan maakunta
Seutukunta:  Pohjois-Satakunnan seutukunta
Kuntanumero:  747
Hallinnollinen keskus:  Siikaisten kirkonkylä
Perustettu:  1871
Kokonaispinta-ala:  491,31 km² 227:nneksi suurin 2022 
– maa:  463,30 km²
– sisävesi:  28,01 km²
Väkiluku:  1 263 284:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  2,73 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  11,3 %
– 15–64-v.:  51,4 %
– yli 64-v.:  37,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  1,4 %
Kunnallisvero:  9,40 % 60:nneksi suurin 2024 
Työttömyysaste:  10,8 % (2018) 
Kunnanjohtaja:  Heli Kaskiluoto
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • SDP   • PS   • KD:   8 4 4 1
www.siikainen.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siikainen (ruots. Siikais) on Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Siikainen kuuluu Pohjois-Satakunnan seutukuntaan. Kunnassa asuu 1 263 ihmistä, ja sen pinta-ala on 491,31 km2, josta 28,01 km2 vesistöjä. Väestötiheys on 2,73 asukasta/km2. Siikaisten kunnanjohtaja on Heli Kaskiluoto.
Siikaisten vaakunan on suunnitellut Pentti Vakkamaa, ja se on vahvistettu vuonna 1952.
Ministeri, olympiamitalisti Antti Kalliomäki (s. 1947), tangokuningatar Jaana Lammi (s. 1962) ja kirjailija Reijo Mäki (s. 1958) ovat syntyneet Siikaisissa.
Maantiede

Siikainen sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Sen naapurikunnat ovat Isojoki, Kankaanpää, Merikarvia, Pomarkku ja Pori. Edellisten lisäksi naapurikuntiin kuului vuoteen 2020 saakka Honkajoki, joka liitettiin Kankaanpäähän. Siikainen on väkiluvultaan Satakunnan maakunnan pienin kunta.
Kunnassa on kaikkiaan 51 järveä. Suurimmat niistä ovat Isojärvi, Siikaisjärvi ja Valkjärvi.
Siikaisten Natura-kohteita ovat Matovuori, joka on Satakunnan arvokkaimpia kallioalueita, Siikaisten laitumet, joilla pidetään lehmiä ja nuorta karjaa, Niemijärven-Itäjärven lintujärvikompleksi sekä laaja ja erämainen keidassoiden kokonaisuus Haapakeidas.
Maantiede > Kyliä

Haapakoski, Hirvijärvi, Keskukylä, Leppijärvi, Leväsjoki, Nauriskoski, Osara, Otamo, Petkele, Pyntäinen, Saarikoski, Sammi, Siikainen, Uusi-Samminmaja, Vanha-Samminmaja, Vuorijärvi. (Haapakoski ja Nauriskoski ovat nykyään osa Leväsjokea ja Keskukylä kuuluu lähinnä Hirvijärven kylään. Uusi- ja Vanha-Samminmaja ja Osara kuuluvat Sammin kylään.)
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Siikaisissa oli 1 476 asukasta, joista 423 asui taajamassa, 1 037 haja-asutusalueilla ja 16:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Siikaisten taajama-aste on 29,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Siikaisten kirkonkylä.
Uskonnolliset yhteisöt > Kristinusko

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Siikaisissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Siikaisten seurakunta
Siikaisten seurakunta yhdistyi vuoden 2023 alussa osaksi Kankaanpään seurakuntaa.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Siikaisissa toimii Siikaisten helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Siikaisten alueella toimii Tampereen ortodoksinen seurakunta.
Uskonnolliset yhteisöt > Muut

Kunnassa sijaitsee myös buddhalainen retriittikeskus Samje, jossa on nähtävillä myös tiibetiläistä taidetta. Maailman pohjoisin ja Suomen ainoa stupa sijaitsee Siikaisissa.
Historia

Siikaisten seurakunta jakaantui omaksi seurakunnaksi Merikarvian seurakunnasta vuonna 1771. Kylistä Uusi- ja Vanha-Samminmaja ovat aiemmin kuuluneet Kankaanpään kuntaan ja sitä ennen Suur-Ikaalisiin. Uusi-Samminmaja liitettiin Siikaisten seurakuntaan 1904.
Siikaisten vanha kirkko paloi vuonna 1887, ja uusgoottilaista tyyliä edustava nykyinen kirkko on rakennettu 1889.
Pohjois-Satakunnan alueelle suunniteltiin vuonna 2014 suurta kuuden kunnan kuntaliitosta, mutta Siikainen vetäytyi hankkeesta yhdessä Jämijärven, Karvian ja Pomarkun kanssa.
Hallinto

Siikaisten kunnanjohtajana on vuodesta 2022 alkaen toiminut Heli Kaskiluoto.
Kunnanvaltuustossa on 17 paikkaa, joista kahdeksan on keskustan, neljä SDP:n, neljä perussuomalaisten sekä yksi kristillisdemokraattien hallussa kaudella 2021–2025.
Talous

Vuonna 2015 kunnassa oli 391 työpaikkaa. Niistä 23 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 38 % palveluissa ja 36 % jalostuksessa. Palveluiden osuus oli selvästi pienempi kuin koko maassa (75 %).
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat muovipusseja ja -kalvoja valmistava Sauplast, Lankosken sähkö ja havupuu-uutetta valmistava Ravintorengas.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Siikaisten väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 557 | 2 557 |
| 1985 | 1985 |    | 2 449 | 2 449 |
| 1990 | 1990 |    | 2 351 | 2 351 |
| 1995 | 1995 |    | 2 188 | 2 188 |
| 2000 | 2000 |    | 1 947 | 1 947 |
| 2005 | 2005 |    | 1 800 | 1 800 |
| 2010 | 2010 |    | 1 654 | 1 654 |
| 2015 | 2015 |    | 1 527 | 1 527 |
| 2020 | 2020 |    | 1 431 | 1 431 |
Lähde: Tilastokeskus.
Palvelut

Siikaisten kunnan varhaiskasvatus järjestetään kunnan keskustassa sijaitsevassa päiväkoti Pikku-Santrassa. Lisäksi esiopetusta täydentävää varhaiskasvatusta järjestetään koululla. Varhaiskasvatus on kunnan asukkaille maksutonta.
Kunnan ainoa koulu on nykyisin Siikaisten yhtenäiskoulu, jossa on noin 120 oppilasta esiopetuksessa ja perusopetuksen luokilla 1–9. Leväsjoen kyläkoulu lakkautettiin vuonna 2012 pitkien kiistojen jälkeen. Kunnan muut kyläkoulut eli Sammin, Hirvijärven ja Otamon kyläkoulut lakkautettiin jo vuonna 2005.
Siikaisissa toimii Merikarvia-Siikaisten kansalaisopisto. Satakirjastot-kirjastokimppaan kuuluvalla Siikaisten kirjastolla on pääkirjasto kunnan keskustassa ja lainausasema Leväsjoella.
Sote-palveluita tarjoaa Siikaisten peruspalvelukeskus, joka on osa Pohjois-Satakunnan peruspalvelukuntayhtymää.
Kahden kilometrin päässä kunnan keskustasta on matkailukeskus. Siellä on leirintäalue ja vuokrattavia mökkejä, luontoliikuntamahdollisuuksia ja mini- ja frisbeegolfradat.
Kulttuuri > Murre

Siikaisten alueella puhutun kielen perustana on Porin murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Siikaisten murre kuuluu Porin ryhmän yläsatakuntalaiseen pohjoispuoliskoon. Siikaisten murteelle tyypillistä on yleisgeminaation ja k:n heikon asteen edustuksen puuttuminen.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Siikaisten pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla suolalohkot ja vesivelli, höystöperunat ja verileipä sekä raastetusta perunasta tehty riivinpannukakku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siikainen Wikimedia Commonsissa
Siikaisten kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Siikaisten avainluvut
Siikaisten seurakunnan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Siikaisten helluntaiseurakunnan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Satakunnan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Huittinen  Jämijärvi  Kankaanpää  Karvia  Kokemäki  Merikarvia  Nakkila  Pomarkku  Pori  Rauma  Siikainen  Säkylä  Ulvila 
Entiset kunnat:  Ahlainen  Hinnerjoki  Honkajoki  Honkilahti  Kauvatsa  Kiukainen  Kodisjoki  Kullaa  Köyliö  Lappi  Lavia  Luvia  Noormarkku  Porin maalaiskunta  Rauman maalaiskunta  Vampula 
Siikaisten kirkonkylä.
Traktorien mäkivetokilpailu Siikaisten Sammissa 2016.
Marie-Anne Pierrette Paulze

Marie Lavoisier, yksityiskohta Jacques-Louis Davidin maalauksesta vuodelta 1788
Marie-Anne Pierrette Paulze (20. tammikuuta 1758 Montbrison – 10. helmikuuta 1836 Pariisi) oli ”nykyaikaisen kemian äiti”. Yleensä hänet tunnetaan Antoine Lavoisierin vaimona, nimellä Madame Lavoisier.
Nuoruus ja avioliitto

Vuonna 1771 eli 13-vuotiaana Marie Paulze joutui tekemään valinnan: joko hänen edesmenneen äitinsä sukulaiset toimittasivat hänet luostariin tai sitten hän voisi avioitua hänelle valitun puolison kanssa. Sulhaskandikaatti oli 50-vuotias varakas kreivi, joten Marien tulevaisuus olisi taloudellisesti turvattu. Marie kieltäytyi ehdottomasti tästä järjestetystä avioliitosta, luostarikin oli hänen mielestään parempi vaihtoehto. Marien isä Jacques Paulze tuki tytärtään.
Ennen kuin tytär ehti lähteä luostariin, isä Paulze esitteli Marielle marraskuussa 1771 uuden sulhasehdokkaan: Mies oli 28-vuotias Ranskan tiedeakatemian jäsen, miellyttävä lakimies Antoine Lavoisier.
Jacques Paulze oli tutustunut Lavoisier'en, kun hän työskenteli verovoutina samoin kuin Lavoisier. Voudilla oli kuninkaan lupa kerätä erilaisia veroja ja maksuja. Verovoudin kuudeksi vuodeksi kerrallaan myönnetty lupakirja oli erittäin haluttu, koska työssä saattoi kohtuullisella vaivalla rikastua laillisesti. Verovoudin työ takasi Lavoisier'lle säännölliset tulot ja mahdollisti paneutumisen hänen todelliseen intohimoonsa kemiaan. Vaikka Lavoisier'lla ei ollut kreivin aatelisarvoa, hän miellytti 13-vuotiasta Marieta selvästi paremmin. Koska kumpikin kuului alempaan aatelistoon, myöskään sukulaiset eivät vastustaneet liittoa. Marie Paulze ja Antoine Lavoisier vihittiin avioliittoon jo joulukuussa 1771.
Kemia ja tieteellinen työ

Antoine Lavoisier keskittyi tieteisiin. Nuori vaimo sai todeta, että oli parasta alkaa harrastaa itsekin tieteitä, jos halusi nähdä kiireistä aviomiestään. Marie oli saanut jo isänsä kodissa hyvän peruskoulutuksen, mutta oppi lisää luonnonfilosofiaa ja etenkin kemiaa myös mieheltään ja tämän palkkaamilta opettajilta. Lisäopintoja Marie otti kuvataiteissa ja kielissä, joista oli hyötyä avioparin kemian harrastuksessa. Kuvataiteita hänelle opetti mm. Jacques-Louis David, joka vuonna 1788 maalasi pariskunnasta kaksoismuotokuvan. "Filosofinen vaimo" oli nimitys, jolla parin vuoden kuluttua Marieta kutsuttiin pariisilaisten oppineiden keskuudessa. Hänen älykkyyttään, kykyään ja lahjakkuuttaan kaikenlaisiin töihin kehuttiin; hänellä oli "miehen sielu naisen ruumiissa".
Marie oli luonteeltaan sosiaalinen ja ulospäin suuntautunut. Kaksikymmenvuotiaana Marie Lavoisier oli viikoittain kodissaan kokoontuvan tieteellisen piirin emäntä. Tiedesalongissa vieraili niin Pariisin sivistyneistöä kuin ulkomaalaisia tieteentekijöitä, näiden joukossa muun muassa Benjamin Franklin, Joseph Priestly sekä James Watt. Salongissa ilmapiiri oli vapautunut ja epävirallinen. Mielipiteitä vaihdettiin sekä uusista tieteellisistä saavutuksista että seurapiirien tapahtumista.
Vuosien varrella Mariesta tuli miehensä laboratorioassistentti sekä tieteellisten kirjojen kääntäjä ja kuvittaja. Hän toimi miehensä tieteellisenä kumppanina lähes kaksikymmentä vuotta. Vuonna 1775 Antoine Lavoisier pääsi perustamaan aikansa parasta kemianlaboratoriota valtion ruutikomission virassaan. Hän oli mukana useissa yleishyödyllisissä komissioissa ja projekteissa, ja oli myös Ranskan mitta- ja painokomitean jäsen. Pariskunnalla oli laajat yhteiskuntasuhteet ja aktiivinen seuraelämä, mutta heillä oli aina aikaa myös tieteille ja kemialle. Marien työ miehensä rinnalla oli intensiivistä ja merkittävää, että jos Antoine Lavoisier oli modernin kemian isä, oli Marieta syytä kutsua modernin kemian äidiksi.
Antoine Lavoisier kehitti ja valmistutti kemiallisia kokeitaan varten tarkkoja mittalaitteita ja vaati, että kokeet oli suunniteltava ja dokumentoitava tarkkaan. Monet laboratoriopäiväkirjojen merkinnät ovat Marien käsialaa, joten ilmeisesti kokeiden suunnittelu ja tarkkojen merkintöjen teko olivat juuri hänen tehtäviään. Antoine Lavoisierin kirjoittamissa kirjoissa olevat kuvat kokeissa käytetyistä laitteista olivat Marie Lavoisierin piirtämiä ja kuparilevyille kaivertamia. Sekä Ranskassa että Britanniassa panostettiin kemian tutkimukseen 1770-luvulla voimakkaasti, saavutuksissa suorastaan kilpailtiin. Koska Marie Lavoisier oli kielellisesti lahjakas, hän opetteli sujuvan englanninkielen. Näin hän saattoi kääntää englantia taitamattomalle miehelleen brittien uusimpia kemiantutkimuksia.