Metsästyskoira
Entisajan metsästyskoirat

David Hancock uskoo, että metsästyskoirat oli ensimmäinen kesytetty koirien rotutyyppi. 7000 eaa. mesoliittisella aikakaudella Euroopassa metsästettiin pääasiassa villisikaa ja saksanhirveä, Länsi-Aasiassa villivuohta ja gasellia sekä Pohjois-Amerikassa biisonia. Noilta ajoilta on myös todisteita koirien olemassa olosta. Yksi varhaisimmista koiran jäännöksistä löydettiin paleoliittisen aikakauden luolasta Palegawrasta, ja se on ajalta noin 10 000 eaa. Romanian Vlasacista löytyneet jäännökset ovat puolestaan ajalta 5400-4600 eaa. Jäljestyskoirien jäänteitä on löytynyt Turkin Erganin läheltä ajalta 9500 eaa. ja Yhdysvaltojen Idahosta ajalta 9500-9000 eaa. Nopeita metsästyskoiria on kuvattu Egyptin Thebesin norsunluuveistoksissa, jotka juontavat ajalle 4400-4000 eaa.
Muinaisen Egytin, Kreikan ja Rooman metsästyskoirista on paljon historiallisia merkintöjä. Kreikkalaiset, roomalaiset ja keltit arvostivat metsästyskoiriaan ja jättivät niistä lukuisia kuvauksia. Jo kauan ennen 2000 eaa. Länsi-Aasiassa tunnettiin kookkaita, voimakkaita metsästyskoiria ja muinaisessa Egyptissä erityyppisiä metsästyskoiria. Valkoiset egyptiläiset "antilooppikoirat" muistuttivat ulkoisesti nykyistä harrieria. Babyloniassa tunnettiin voimakkaat, lyhytkuonoiset koirat, joita käytettiin leijonien ja villiaasien metsästykseen. Assyrialaiset kuninkaat metsästivät koirillaan leijonia, elefantteja ja villihärkiä. Foinikialaisilla oli sekä nopeuden että sisukkuuden avulla/vainulla metsästäviä koiria. Noin 2500 eaa. lähtien koirilla metsästys oli suosittua viihdettä Niilin jokideltan aatelistolle. Egyptin 19. dynastian aikaan kuvailtiin paikallisia metsästyskoiria - joita oli 200 yhdentyyppistä ja 400 toisentyyppistä - seuraavasti: "Punahäntäinen koira menee öisin pilttuuseen kukkuloille. Se on parempi kuin pitkäkuonoinen koira, ja se ei viivyttele metsästettäessä." Myös hindujen rigvedassa mainitaan senaikaiset metsästyskoirat.
Kreikkalaisessa ja latinalaisessa kirjallisuudessa mainitaan noin 65 erilaista "rotua", mutta niistä osa on käytännössä toistensa synonyymeja. Kreikkalaiset metsästyskoira-kasvattajat vaalivat usein koirissaan puhdasrotuisuutta, mutta kaikki heidän metsästyskoiransa eivät suinkaan olleet kreikkalaista alkuperää.
Ksenofon (430-355 eaa.) mainitsi nähneensä metsästyskoiria Vähässä-Aasiassa. Aristoteles (384–322 eaa.) puolestaan kertoi, että egyptiläiset suosivat pienikokoisempaa vinttikoiraa - joka vastasi noin nykypäivän whippetiä tai faaraokoiraa. Libyalaisilla tiedettiin olevan hyviä metsästyskoiria. Kyreneläisiä koiria väitetään risteytetyn sekä susien että lurchermaisten keski- ja eteläafrikkalaisten metsästyskoirien kanssa.
Oppian ja Julius Pollux mainitsivat 100-luvulla seuraavat rodut:
ausonian (ausonialainen): italialainen rotu, jonka kreikkalaiset löysivät Napolista
iberian (iberialainen): espanjalainen rotu
salentine (salentolainen): italialainen rotu
umbrian (umbrialainen): italialainen rotu, joka ajoi riistan kiinni tappamatta tätä
Arrianos kuvaili 100-luvulla kahta erilaista kelttiläistä metsästyskoiraa:
segusiae: nimetty nykyisen Lyonin alueella asuneen heimon mukaan; erinomainen vainu, hyvä ääni, mutta taipumus viivytellä jäljellä
vertragi: sananmukaisesti "paljon raajoja"; karkeakarvainen, vinttikoiramainen - perimä näkyy nykypäivän griffon-metsästyskoirissa
David Hancock uskoo, että kreikkalaiset ja roomalaiset pitivät kelttienvinttikoiraa (vertragi) jonkin vanhemman rodun muunnoksena eikä omana rotunaan.
Kreikkalaiset havaitsivat ajan myötä myös seuraavien metsästyskoirien olemassaolon:
acarnanian (akarnanialainen): Epeiroksesta, metsästi ääneti
athamanian (athamanialainen): muinaisesta Kreikasta
carian (kaarialainen): Vähästä-Aasiasta, jäljestävä koira, hyvä vainu ja ääni
magnesian: kookkaampi muunnos, kantoi sotilaiden kilpiä sodassa
carmanian: raportoitu 100-0 eaa., Persiasta, hurjaluonteinen
chaonian: muinaisesta Kreikasta, uskotaan vaikuttaneen Lailapsin legendaan
elymaean: raportoitu 100-0 eaa., Persianlahdelta
hyrcanean (hyrkanialainen): raportoitu 100-0 eaa., nykyisen Teheranin alueelta, mastiffimainen, raivoisa
indian (intialainen): punabrindle, villisian ja kauriin metsästykseen
laconian (lakonialainen) eli spartan (spartalainen): muinaisesta Kreikasta, kevytrakenteinen, jäniksen metsästykseen
locrian: muinaisesta Kreikasta, voimakas, lyhytkuonoinen, villisian metsästykseen
lycaonian (lykaonialainen): Vähän-Aasian eteläosista, luonteensa puolesta arvostettu
median: raportoitu 100-0 eaa., Persiasta, taisteleva metsästyskoira
molossian: Epeiroksesta, pitkäkorvaisempi
pannonianajokoira: Pohjois-Jugoslaviasta tai nykyisen Pohjois-Serbian alueelta
sarmatian (sarmatialainen): Etelä-Venäjältä
sere: Pohjois-Himalajalta, hurjaluonteinen
sycambrian (sugambrilainen): Reininmaasta
Jossain vaiheessa historiaa kreetankoira risteytettiin lakonianvinttikoiran kanssa, minkä tuloksena syntyi variaatio metagon, josta on ainoastaan vähäisiä merkintöjä roomalaisen Gratiuksen kirjoituksissa.
Ajan myötä metsästyskoirista jalostettiin ominaisuuksiltaan erilaisiin riistoihin erikoistuneita, ja ne oppivat ajamaan riistan tietylle alueelle. Nopeaa riistaa metsästettiin nopean koiran, suurta riistaa suuren koiran tai metsästysmastiffin ja siipiriistaa joko hiljaisesti (kuten setteri) tai äänekkäästi (kuten haukkuva pointteri) riistan olinpaikan osoittavan koiran avulla. Ajan myötä esim. jäljestävistä koirista kehittyi jäniksen ja villisian, kauriin ja villiaasin tai hirven ja biisonin metsästykseen erikoistuneita koiria.
Esimerkiksi frankit jalostivat metsästyskoiria niin suurriistan (bersarii), majavien tai saukkojen (beverarici), vinttikoiratyyppistä (veltrarii), susien kuin haukallakin metsästystä varten. Suden metsästyksessä ajo- ja vinttikoiria käytettiin yhtä aikaa tukemaan toisiaan. Kytketyt ajokoirat, ns. limerit, ajoivat koko ajueen oikeaan linjaan, kuten ns. tufter tekee nykyään hirven metsästyksessä.
Vuonna 1387 julkaistussa Gaston de Foix'n Livre de Chasse -teoksessa luetellaan useita eri metsästyskoiratyyppejä:
alaunt: metsästysmastiffi
bandogge: hurjaluonteinen saaliseen "tarttuja", joka "uhrautui" jotta arvostetummat juoksevat metsästyskoirat selviäisivät
brachet tai bercelet: metsästyskoira, joka seurasi riistansa ampunutta metsästäjää; saattoi tosin viitata myös pieneen narttukoiraan
gazehound: ajuekoira
greyhound tai levrier : vinttikoira
levrier d'attache: saalista "kiinni pitävä" koira, mm. irlanninsusikoira ja skotlanninhirvikoira
petit levrier pour lievre: "pieni jäniskoira", pienempi ja sileäkarvainen
heyrer: nykypäivän harrieri
lymer tai limier: hihnaan kytketty ajokoira, jota käytettiin samoin kuin tufter-tyyppistä koiraa käytettiin hirvikoira-ajueessa
rache: pienempi, yleensä valkoinen ajuekoira; saattoi tosin viitata myös narttukoiraan
Varhaisessa Euroopassa tunnettiin mm. seuraavat metsästysrodut:
bufalbeisser ("buffalonpurija")
bullenbeisser ("häränpurija")
bärenbeisser ("karhunpurija")
Vuonna 1965 David Dalby mainitsi teoksesssaan Lexicon of the Medieval German Hunt keskiajan Saksassa käytettyjä termejä metsästyskoirista. Sana wint viittasi paitsi vinttikoiraan, myös raskasrakenteisempaan vinttikoiran ja mastiffin risteytykseen nimeltä veltre tai zwic-darm, joka muistutti nykypäivän bull lurcher -risteytyksiä.
Vuonna 1800 Betteloni mainitsi "Tartaryn mastiffit", "Epeiroksen molossit" ja "Flanderin metsästyskoirat".
Monia nykyisistä seurakoirista käytettiin alun perin metsästykseen. Tanskandoggi eli alkuperäinen "saksalainen villisikakoira" oli alun perin metsästyskoira. Dalmatialainen on todennäköisesti tunnettu muinoin nimellä dama-chien tai "hirvikoira", silloisen käyttötarkoituksensa vuoksi. Myös nykyisin raskastekoinen englantilainen mastiffi oli aikoinaan metsästyskoira, arvostettu Englische Dogge. Jopa bulldoggin esi-isiä bullenbeissereitä käytettiin metsästykseen.
Englannin aateliset harrastivat useita eri metsästyskoiria. Bathurstin jaarlilla, Beaufortin herttualla, Bentickin lordilla, Coventryn lordilla, Darlingtonin jaarlilla, Derbyn jaarlilla, Donerailin lordilla, Fitzhardingen lordilla, Lonsdalen jaarlilla, Portmanin varakreivillä ja Portsmouthin lordilla oli kettukoiria. Bagotin lordilla, Carringtonin lordilla ja Wolvertonin lordilla oli vihikoiria. Anglesean markiisilla oli harriereja ja John Heathcote-Amorylla englanninhirvikoiria. Athollin herttualla ja Conynhamin markiisilla oli saukkokoiria.