stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oksynion

| Oksynion> Ὀξύνιον |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oksynion (m.kreik. Ὀξύνιον, myös Oksyneia, Ὀξύνεια, lat. Oxyneia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Thessaliassa Kreikassa.
Strabon kuvasi Oksynionin sijainneen 120 stadioninmitan eli noin 21 kilometrin päässä Azoroksesta. Tarkkaa sijaintia ei kuitenkaan tunneta. Sijantipaikaksi arvellaan nykyisin erästä kukkulaa Deskátin kunnan Dasochórin lähellä. Se on suunnilleen oikealla etäisyydellä Azoroksen paikasta, ja sieltä on löydetty joitakin jäänteitä 300-luvulta eaa. roomalaiselle kaudelle saakka. Perinteisesti Oksynion on sijoitettu lähelle Metéoran kunnan Oxýneian kylää (aiempi Merítsa), joka on myös ottanut nykyisen nimensä antiikin aikaisesta kaupungista. Se sijaitsee kuitenkin liian kaukana.
Oksynionin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Vaikka kaupunki on luetteloitu polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Luettelointi polikseksi perustuu lähinnä yhteen piirtokirjoituslöytöön. Kaupungin oletetaan olleen olemassa poliksena suuren osan klassista kautta ja ainakin vielä hellenistisen kauden alussa vuonna 323 eaa.
Severi Seppänen

| Severi Seppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1917 Pietari
Kuollut: 17. maaliskuuta 1982 (64 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Severi Edvard Seppänen (28. maaliskuuta 1917 Pietari – 17. maaliskuuta 1982) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli usean operetti- ja laulunäytelmän pääroolin ja teki lukuisia elokuva-, televisio- ja radiorooleja.
Ura

Severi Seppäsen vanhemmat olivat puuseppämestari Johan Henrik Seppänen ja Maria Prosevitz. Hän opiskeli Viipurin, Jyväskylän ja Hämeenlinnan musiikkiopistoissa. Seppänen oli mukana Rosi Rinteen kiertueella 1945–1946, mitä seurasi liuta teatterikiinnityksiä: Jyväskylän Työväen Teatteri 1946–1948, Lahden kaupunginteatteri 1948–1949, Helsingin Ympäristöteatteri 1949–1951, Jyväskylän Työväen Teatteri 1951–1955 ja Hämeenlinnan kaupunginteatteri 1955–1957. Vuodesta 1957 alkaen Seppänen työskenteli vapaana taiteilijana. Hän näytteli muun muassa Teatteri Jurkassa. Vuodesta 1968 hän työskenteli Radioteatterin järjestäjänä.
Seppäsen näyttämötehtäviä olivat muun muassa Lingleyn rooli näytelmässä Yli ulapan ja marsalkan rooli Victorien Sardoun komediassa Rouva Suorasuu. Aleksis Kiven klassikkoromaaniin perustuvassa näytelmässä Seitsemän veljestä Seppänen tulkitsi Aapon osan. Serpin epookkikomediassa Katupeilin takana Seppäsellä oli huikentelevaisen Jalle-sedän rooli. William Shakespearen tragediassa Hamlet hän näytteli Rosencranzia.
Severi Seppänen näytteli noin 40 fiktio- ja dokumenttielokuvassa 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen roolinsa olivat enimmäkseen sivuosia ja noin puolet niistä jäi kreditoimatta. Vuonna 1956 Seppänen näytteli lääkärin roolin Matti Kassilan palkitussa draamassa Elokuu. Vuonna 1959 hän näytteli rakennusmestari Sartimon roolin Yrjö Nortan rikoselokuvassa Kolmas laukaus. Kassilan rikoselokuvassa Kaasua, komisario Palmu! (1961) Seppäsellä oli hovimestarin rooli. Valentin Vaalan viimeisessä näytelmäelokuvassa Totuus on armoton (1963) Seppäsellä oli nuohooja Lehtimäen rooli.
Sirkka Metsäsaaren ohjaamassa ja Teatteri Jurkan esittämässä tragikomediassa Prinssi Maxie Seppänen näytteli nimiroolin. Näytelmä esitettiin Mainos-TV:n Aitiopaikalla lokakuussa 1966.
Seppäsellä oli kreditoimaton rooli uhtualaisena Suomen ensimmäisessä kokoillan värielokuvassa Juha (1956). Hän näytteli kreditoimattomana myös elokuvissa Kaunis Kaarina (1955), Ei ruumiita makuuhuoneeseen (1959) ja Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962). Liana Kaarinan  tähdittämässä eroottisessa trillerissä Kuu on vaarallinen (1961) Seppänen vilahti miehenä, joka heittää ensimmäisen kohtauksen alussa päähenkilön Elsin ulos.
Severi Seppänen näytteli myös erinäisissä kuunnelmissa, kuten Tuntematon sotilas, jossa hänellä oli sotamies Suen Tassun rooli.
Muuta

Severi Seppänen oli lyhyen aikaa aviossa näyttelijä Aila Silventoisen kanssa. Liitto alkoi 1947 ja päättyi eroon 1949. Vuonna 1955 Seppänen avioitui näyttelijä Mirja Kariston kanssa.
Valikoitu filmografia > Kreditoituja rooleja

Elokuu (1956)
Sven Tuuva (1958)
Kovaa peliä Pohjolassa (1959)
Kolmas laukaus (1959)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Tie pimeään (1962)
Totuus on armoton (1963)
Käyntikorttini... (1964)
Prinssi Maxie (1966) televisionäytelmä
Ihmisiä elämän pohjalla (1967) televisionäytelmä
Tulitikkuja lainaamassa (1980) äänirooli
Valikoitu filmografia > Kreditoimattomia rooleja

Amor hoi! (1950)
Kaunis Kaarina (1955)
Juha (1956)
Skandaali tyttökoulussa (1960)
Tulipunainen kyyhkynen (1961)
Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962)
Sissit (1963)
Kuunnelmia

Kalle-Kustaa Korkin ja Pekka Lipposen seikkailuja (1967)
Tuntematon sotilas (1967)
Nuoren opettajan varaventtiili (1969)
Veljeni Leijonamieli (1973)
Rautakorko (1976)
Aiheesta muualla

Severi Seppänen Yle Areenassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Selkouni

Selkouni (myös selväuni, kirkas uni ja lucid-uni, engl. lucid dream) on unta, jota nähdessään henkilö tiedostaa näkevänsä unta. Useimmiten selkounessa pystytään myös jossain määrin vaikuttamaan unen sisältöön, esimerkiksi liikkumaan unimaailmassa oman mielen mukaan tai vuorovaikuttamaan unihahmojen kanssa. Selkounet koetaan usein lähes yhtä aidon tuntuisiksi kuin valveilla tehdyt havainnot.
Jotkut haluavat nähdä selkounia siitä syystä, että unessa fysikaaliset ja sosiaaliset rajoitukset eivät päde, vaan erityisesti kontrolloidun unen aikana henkilö voi muun muassa lentää, taikoa, tai muuten muokata ympäristöään "ajatuksen voimalla", tavata uudelleen henkilöitä muistoistaan, toteuttaa seksuaalisuuttaan, harrastaa tavallista todentuntuisempaa mielikuvaharjoittelua ja tutkiskella mielikuvituksensa tuotteita hyvin konkreettisesti.
Selkounia on käytetty apuna esimerkiksi painajaisten ja kroonisen kivun hoidossa. Selkounien uusia hyödyntämistapoja tutkitaan edelleen.
Sisältö

Toisin kuin tavallisessa unessa, jossa tapahtumat hyväksytään, selkounen näkijä oivaltaa, että kokemuksen täytyy olla unta. Selkounen näkijä tarkastelee kokemustaan selkounen aikana kriittisesti tai analyyttisesti. Selkounen näkijä voi tarkoituksellisesti tulla unessa tietoiseksi, hän voi tarkastella omaa ajatteluaan ja ohjata toimintaansa unen aikana sekä arvioida sitä ja oppia reaktioistaan.
Selkounessa esiintyy useimmiten jokin epätavallinen havainto tai kokemus. Selkounikokemukset riippuvat paljon siitä, mitä selkounen näkijä tilanteelta odottaa. Jos uneksija muuttaa odotuksiaan, myös kokemus voi muuttua. Myös se, mihin uneksija päättää unen aikana keskittyä, muokkaa kokemusta.
Selkounen näkeminen voi tuntua seikkailulta ja antaa vapauden kokemuksia, euforiaa, hallinnantunnetta, energiaa ja tietoisuuden tunnetta. Suurin osa selkounen näkijöistä on pitänyt selkounissaan hauskaa. Yli puolet kertoo muuttaneensa selkounensa aikana painajaisiaan. Vajaa kolmasosa on käyttänyt selkouniaan ongelmanratkaisuun, luovaan toimintaan ja taitojen harjoittamiseen.
Selkounessa kohdattavat niin sanotut unihahmot voivat edustaa unennäkijälle häntä itseään tai jotain muuta, kuten piirteitä, asioita tai toisia ihmisiä. Unennäkijä saattaa kyetä luomaan unihahmon tyhjästä esimerkiksi oman tunteensa tai ajattelutapansa muodoksi. Unihahmo voi myös olla unennäkijälle tuttu edesmennyt ihminen. Unihahmot saattavat joskus vaihtaa ulkoasuaan toistuvasti tai näyttää erikoisilta. Joskus unihahmot käyttäytyvät kuin niillä olisi oma tietoisuus, ja ne voivat puhua ja käyttäytyä loogisesti sekä ilmentää omia pyrkimyksiä ja tunteita. Jotkin unihahmot toimivat luovilla, itsenäisillä ja odottamattomilla tavoilla, ja ne saattavat jopa vastustaa sitä, että niitä kutsutaan unihahmoiksi. Monesti unihahmo kuitenkin vastaa kysymyksiin tyhjällä katseella tai arvoituksellisesti. Unennäkijä voi vuorovaikuttaa ja keskustella unihahmojen kanssa sekä pyytää niitä tekemään asioita. Eräässä tutkimuksessa eräs selkounennäkijä kertoi unihahmonsa oppineen matemaattisten tehtävien ratkaisua harjoittelemalla.
Kesto

Selkouni kestää useimmilla aluksi alle viisi minuuttia mutta kokemuksen ja harjoittelun myötä joskus yli viisitoista minuuttia, pisimmillään lähes tunnin. Selkounesta voi herätä itsestään tai kehottamalla itseään heräämään. Joskus unennäkijä kokee valeheräämisen, kunnes oivaltaa unen yhä jatkuvan. Joillakin selkouni päättyy joskus unen hajoamiseen, ja henkilö huomaa olevansa tietoisena säkenöivän mustassa tyhjässä tilassa.
Yleisyys

Psykologian opiskelijoilla eri maissa tehdyissä kyselytutkimuksissa selkounia kertoi nähneensä 47–82 prosenttia vastaajista. Toistuvasti selkounia kertoi näkevänsä 20 prosenttia. Brittiläisistä lapsista 44 prosenttia kertoi nähneensä vähintään yhden selkounen, ja saksalaisista lapsista ja nuorista noin 51 prosenttia kertoi nähneensä selkounta. Sukupuolten välillä ei ole havaittu eroa selkounien näkemisen määrällä, joskin naisilla on tapana kertoa unistaan useammin kuin miehillä.
Jotkut ihmiset ovat nähneet selkounia lapsuudestaan asti. Toiset ovat alkaneet nähdä selkounia vasta keski-ikäisinä esimerkiksi tehtyään henkisiä harjoituksia.
Aivojen toiminta selkounen aikana

Selkounitilassa on samanaikaisesti niin unitilan kuin valvetilankin piirteitä, ja se eroaa niistä kummastakin. Aivotutkimusten mukaan selkounen aikana aivoissa esiintyy samanaikaista toimintaa sekä unennäköön liittyvissä että tietyissä valveilla oloon liittyvissä aivojen osissa.
Kun ihminen siirtyy tavallisesta unesta selkounitilaan, aivojen perustoiminta säilyy samanlaisena. Joidenkin isoaivokuoren alueiden toiminta kuitenkin lisääntyy merkittävästi, kuten oikeanpuoleisen dorsolateraalisen etuotsalohkon kuoren sekä etuotsalohkon etuosan. Nämä osat yhdistyvät yleensä itsearviointiin sekä tunteiden ja ajatusten kästtelyyn. Myös itsen havainnointiin liitetyssä päälakilohkon etukiilassa esiintyy erityistä aktiivisuutta.
Selkounen aikana aivoissa esiintyy gamma-aaltoja, kun taas tavallisessa unessa esiintyy theta-aaltoja. Selkounen aikana on mitattu valvetilaakin korkeampia aivoaaltojen taajuuksia, mikä selittää sen, miksi jotkut selkounennäkijät sanovat toisinaan kokeneensa olleensa selkounen aikana enemmän “hereillä” kuin valvetilassa ollessaan.
Tutkimus

Selkounta tutki tieteellisesti ensimmäisenä englantilainen tutkija Keith Hearne vuonna 1975. Hän asetti selkounia näkevän koehenkilön silmille unilaboratoriossa REM-liikkeitä mittaavat anturit ja neuvoi tämän liikuttamaan silmiään tietyllä tavalla nähdessään selkounta. Kun koehenkilö muisti tutkimussuunnitelman ja liikutti silmiään, samanaikaisesti tehdyt mittaukset vahvistivat, että hänen kehonsa oli unitilassa vaikka mieli olikin tietoinen. Kun Stanfordin yliopiston tohtorikoulutettava Stephen LaBerge toisti tutkimuksen itsellään vähän myöhemmin, selkounitutkimus oli näin käynnistynyt, ja sen tuloksia alettiin julkaista tiedelehdissä.
Selkounien harjoittelu

Selkounien näkemistä ja niiden esiintymisen yleisyyttä on mahdollista harjoitella. Selkounien harjoittelijat pyrkivät aluksi kehittämään tavallisten unien muistamiskykyjään esimerkiksi muistelemalla uniaan heti herättyään, pitämällä unipäiväkirjaa tai sanelemalla unensa sanelulaitteeseen.
Selkounitekniikoita on useita, ja ne vaativat harjoittelemista. Carlos Castanedan esittelemässä tekniikassa henkilö suggestoi ennen nukahtamista itsensä näkemään unessaan omat kätensä. Kun hän sitten ensi kertaa näkee unessa kätensä, hän on pystynyt ohjailemaan untaan. Niin sanotussa unimerkkitekniikassa unennäkijä etsii unestaan “unimerkkejä”, epätavallisia piirteitä, joista hän oivaltaa näkevänsä unta. Henkilö voi myös yrittää kehittää tietoista mielentilaansa unessaan ja opettaa itsensä kysymään itseltään unen aikana, “Näenkö unta vai en? Mistä tiedän sen?”
Tutkija Stephen LaBergen kehittämässä MILD-tekniikassa (Mnemonic Induction of Lucid Dreams) vahvistetaan muistamisen aikomusta. Henkilö pyrkii yöllä herätessään palauttamaan viimeksi näkemänsä unen tarkasti mieleensä. Hän kuvittelee, että olisi tullut jossain vaiheessa unta tullut tietoiseksi, ja päättää tulla tietoiseksi seuraavassa näkemässään unessa.
WILD-tekniikoiden (Wake Initiated Lucid Dream) tarkoitus on auttaa siirtymään suoraan valveilta selkouneen.
FILD-tekniikassa (Focus Initiated Lucid Dream) henkilö laittaa kellon hälyttämään tai yrittää jollain muulla tavalla herättää itsensä REM:in aikana ja herätessään rentoutuu ja alkaa keskittymään johonkin asiaan kuten hengitys.
Nukkumaanpaluu-tekniikassa herätään pari tuntia normaalia aikaisemmin, ajatellaan selkounia noin puolen tunnin ajan ja nukahdetaan uudelleen aikomuksella tulla seuraavassa unessa tietoiseksi.
Selkouni voi jäädä lyhyeksi esimerkiksi jos unennäkijä innostuu unesta liikaa. Selkounta voi yrittää vakauttaa ja pitkittää unen aikana erilaisilla menetelmillä, kuten kiinnittämällä huomion käsiinsä, kuvittelemalla pyörivänsä oman pituusakselinsa ympäri, tarttumalla unikehoonsa, tai sulkemalla unikehonsa silmät tai kaatumalla taaksepäin.
Henkisyydessä ja uskonnossa

Selkounitila voi aiheuttaa unennäkijälle syvällisiä ja mystisiä kokemuksia esimerkiksi omasta merkityksestä ja ykseyden tunteesta kaikkeen olevaiseen. Jotkut kertovat käyttävänsä selkounia apuna henkiseen kasvuun.
Selkounet ovat osa edistynyttä tiibetinbuddhalaista meditaatiota ja unijoogaa, jonka päätekniikka selkounet ovat. Selkounien näkemistä pidetään yhtenä väylänä henkiseen kasvuun myös esimerkiksi suufilaisuudessa, taolaisuudessa, hindulaisuudessa ja monessa shamaaniperinteessä.
Länsimaisista moderneista kirjailijoista maagisia tulkintoja aiheesta on esittänyt kirjoissaan muun muassa Carlos Castaneda.
Elokuvissa

Selkouniaiheisia tai selkounen kaltaisista tapahtumista kertovia tunnettuja elokuvia ovat esimerkiksi Matrix (1999), Inception (2010), Vanilla Sky (2001), The Science of Sleep (2006), Tahraton mieli (2004) ja The Good Night (2007).
Aiheesta muualla

Skepsis.ry:n ihmeellinen maailma – selväuni
Tietoisen unen taito – selväunikurssi (pdf)
Dream Views – Maailman suurin selkouniyhteisö (englanniksi)
Englanninkielinen sivusto
Okahait

| Okahait |
| --- | --- |
 Okahai (Echinorhinus brucus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Piikkihaikalat Squaliformes
Heimo::  Okahait  Echinorhinidae  Gill, 1862
Katso myös
   Okahait Wikispeciesissä   Okahait Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Okahait (Echinorhinidae) on piikkihaikaloihin kuuluva valtamerissä elävä kalaheimo.
Lajit ja anatomia

Nykyisin okahaiden heimossa on elossa enää kaksi lajia okahai (Echinorhinus brucus) ja iso-okahai (Echinorhinus cookei). Ne ovat suhteellisen suurikokoisia ja voivat kasvaa 3–4 metriä pitkiksi. Lajeilla on kaksi pientä, rinta eviä pienempiä, selkäevää, jotka sijaitsevat lähellä pyrstöä. Tunnusomaisimmat piirteet ovat pää muoto ja ihon piikit. Hampaissa on kolmesta seitsemään kärkeä. Okahait ovat ovovivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat munista naaraan kohdussa.
Levinneisyys

Okahaiden heimon lajeja tavataan kaikista valtameristä ja ne elävät sekä viileissä että lämpimissä vesissä. Ne elävät rannikkoseuduilla lähellä pohjaa yleensä 11–900 metrin syvyydessä. Lajien ravinto koostuu muista haista, luukaloista, äyriäisistä ja mustekaloista.
Pekka Oksala

| Pekka Oksala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. toukokuuta 1942 Helsinki, Suomi
Kuollut: 8. kesäkuuta 2016 (74 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  toimittaja
Pekka Ylermi Oksala (6. toukokuuta 1942 Helsinki – 8. kesäkuuta 2016) oli Yleisradion politiikan toimittaja, joka muistetaan etenkin yhdessä Antero Kekkosen ja Leif Salménin kanssa vetämistään television vaalitenteistä. Varsinaiselta koulutukseltaan muusikkosuvusta lähtöisin oleva Oksala oli opettaja. Uransa hän aloitti urheilutoimittajana ja toimitussihteerinä. Oksala selosti myöhemminkin sekä radiossa että televisiossa suunnistusta, muun muassa vuosikymmeniä Jukolan viestin. Hän voitti itsekin poikien viestisuunnistuksen Suomen mestaruuden sarjassa H-18 vuonna 1960. Pekka Oksala selosti televisiolle myös Moskovan olympialaiset.
Ennen vuosien 1976–1996 yleisradiouraa Oksalan työpaikkoja olivat Keskisuomalainen, Suomenmaa ja Helsingin Sanomat. Vuodesta 1989 vuoteen 1991 toimi myös Suomen Kunnat -lehden päätoimittajana.
Vuonna 2008 Oksala sai Suunnistussäätiön ensimmäisen Matti Salmenkylä -tunnustuspalkinnon suunnistusurheilun hyväksi tehdystä PR-työstä.
Aiheesta muualla

Pekka Oksalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Setyylialkoholi

| Setyylialkoholi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Heksadekan-1-oli
CAS-numero:  36653-82-4
PubChem CID:  2682
SMILES:  CCCCCCCCCCCCCCCCO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C16H34O
Moolimassa:  242,432 g/mol
Sulamispiste:  49 °C
Kiehumispiste:  344 °C
Tiheys:  0,818 g/cm3 (50 °C)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Setyylialkoholi (C16H34O) eli heksadekanoli tai palmityylialkoholi on alifaattisiin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään ainesosana kosmetiikassa ja lähtöaineena muiden orgaanisten yhdisteiden valmistukseen. Yhdistettä esiintyy kasveissa, kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa setyylialkoholi on valkoisia kiteitä tai valkoista vahamaista ainetta. Setyylialkoholi on hygroskooppista. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Setyylialkoholilla on kukkaismainen tuoksu. Yhdistettä esiintyy runsaasti estereinään kaskelotin valaanpäävahassa. Lisäksi sitä esiintyy eräiden kalojen kuten barrakudinojen öljyissä.
Valmistus ja käyttö

Ensimmäiset setyylialkoholin valmistusprosessit perustuivat valaanpäävahan sisältämien esterien hydrolyysiin. Nykyään sitä valmistetaan pelkistämällä palmitiinihapon estereitä vedyttämällä. Setyylialkoholia käytetään kosmetiikassa voiteissa, saippuoissa, huulipunissa ja partavaahdoissa kosteutta sitovana ainesosana. Se soveltuu tähän hyvin, koska se on hygroskooppista eikä ärsytä ihoa. Lisäksi siitä valmistetaan muita orgaanisia yhdisteitä kuten lääkkeitä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): 1-Hexadecanol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Cetyl alcohol (englanniksi)
DrugBank: Cetyl alcohol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Hexadecanol (englanniksi)
ChemBlink: 1-Hexadecanol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound – 16OH (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 16OH (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Cetyl-alcohol (englanniksi)
Okakrotit

| Okakrotit |
| --- | --- |
 Tasmanianokakrotti (Brachionichthys hirsutus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Krottikalat Lophiiformes
Heimo::  Okakrotit  Brachionichthyidae  Gill, 1878
Suvut
 Brachionichthys  Brachiopsilus  Pezichthys  Sympterichthys  Thymichthys 
Katso myös
   Okakrotit Wikispeciesissä   Okakrotit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okakrotit (Brachionichthyidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Etelä-Australian läheisyydestä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat okakrottien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon katsotaan kuuluvan lähteestä riippuen 2–5 sukua ja 4–14 lajia. Lajeja ovat muun muassa tasmanianokakrotti (Brachionichthys hirsutus) ja tuliokakrotti (Brachionichthys/Sympterichthys /Thymichthys politus). Ne ovat pienehköjä kaloja, jotka saavuttavat korkeintaan noin 15 cm:n pituuden. Okakrottien ensimmäinen selkäruoto on rihmamainen ja lyhyehkö ja toinen ja kolmas selkäevän ruoto ovat yhteydessä toisiinsa kalvon välityksellä ja muodostavat purjemaisen ensimmäisen selkäevän ja toinen selkäruoto on piikkimäinen. Taaempi selkäevä on pidempi. Rinta- ja vatsaevät sijaitsevat pienen varren päässä ja muistuttavat muodoltaan kättä. Kuoriutuessaan munista nuoret okakrotit muistuttavat ulkonäöltään aikuisia kaloja. Heimon kalojen iho voi olla suomuton, jolloin siinä usein on nystyröitä ja osittain suomupeitteinen.
Levinneisyys ja elintavat

Okakrottilajeja tavataan eteläisen Australian läheisyydessä ja erityisesti Tasmaniasta. Ne elävät matalista vesistä aina 60–280 metrin syvyyteen. Heimon kalat käyttävät vatsa- ja rintaeviään pohjalla liikkumiseen ja näyttävät pikemminkin kävelevän kuin uivan. Okakrottilajien naaraat kutevat syys-lokakuussa ja munat ovat suurikokoisia, kapseloituja ja yhteydessä toisiinsa säikeiden välityksellä.
Okahiiret

| Okahiiret |
| --- | --- |
 Acomys cilicicus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Rottaeläimet Muridae
Alaheimo::  Deomyinae
Suku::  Okahiiret Acomys  I. Geoffroy, 1838
Katso myös
   Okahiiret Wikispeciesissä   Okahiiret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Okahiiret (Acomys) on Aasiassa ja Afrikassa esiintyvä jyrsijäsuku, johon kuuluu 19 lajia.
Nimitys tulee suvun hiirten kovasta turkiksesta, joka muistuttaa okapensasta. Piikkien oletetaan kehittyneen pehmeistä karvoista suojaamaan hiirtä. Suvulle ominaista on terävänmuotoinen kuono, isot pystyt korvat ja suuret silmät. Okahiirien häntä on suomuinen ja paljas. Häntä on väritykseltään vaalea, kaksivärinen tai tumma.
Okahiiret elävät yleensä kivisellä maalla, mutta niitä esiintyy myös autiomaissa ja metsän aluskasvillisuudessa. Suvun ruokavalioon kuuluvat lähinnä siemenet ja muu kasvipohjainen ravinto.
Alasuvut ja lajit

Acomys
Acomys airensis
Okahiiri Acomys cahirinus
Acomys chudeaui
Acomys cilicicus
Acomys cineraceus
Acomys dimidiatus
Acomys ignitus
Acomys johannis
Acomys kempi
Acomys minous
Acomys mullah
Acomys nesiotes
Acomys percivali
Kultaokahiiri Acomys russatus
Acomys seurati
Acomys spinosissimus
Acomys wilsoni
Peracomys
Acomys louisae
Subacomys
Acomys subspinosus
Aiheesta muualla

Suomen Näyttely- ja lemmikkihiiret ry
Nisäkäsnimistötoimikunta: Nisäkkäiden suomenkieliset nimet (Arkistoitu – Internet Archive) (vahvistamaton ehdotus, taksonomia osittain vanhentunut)
ITIS: Acomys (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q268608  Wikispecies: Acomys  ADW: Acomys  BOLD: 397760  CoL: N5B  EoL: 39798  Fauna Europaea: 305573  Fauna Europaea (new): 2da3af6c-8bc5-4796-b0c0-a6229f02b7a2  GBIF: 2438252  iNaturalist: 45580  IRMNG: 1404536  ITIS: 584979  MSW: 13000997  NCBI: 10067  Open Tree of Life: 816257  Paleobiology Database: 41893  Plazi: 475DBC14-FFAB-6635-FEA4-0823EB71FBD8  uBio: 108164
Unto Oksala

Unto Oksala
Suomen Ilmavoimien Bristol Blenheim Mk. IV (BL-129).
LeLv 44:n Junkers Ju 88 A-4, JK-265.
Unto Johannes Oksala (15. maaliskuuta 1915 Jyväskylä – 6. elokuuta 1995 Tampere) oli Suomen ilmavoimien lentäjä ja Mannerheim-ristin ritari. Ritariksi nimitettäessä hänen  sotilasarvonsa oli lentomestari. Oksala suoritti talvi-, jatko- ja Lapin sodissa yhteensä 132 sotalentoa.