stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blasieholmen

Blasieholmenin rantaa, keskellä Grand Hôtel ja siihen liitetty Bolinderin talo, vasemmalla Fersenin palatsi, joka on nykyään osa Handelsbankenin pääkonttoria.
Blasieholmen on niemi Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa, Norrmalmin kaupunginosassa. Se sijaitsee itään Tukholman vanhastakaupungista. Blasieholmenilla sijaitsevat muun muassa Ruotsin kansallismuseo, Ruotsin kuninkaallinen musiikkiakatemia, Tukholman Grand Hôtel sekä Bååtin palatsi. Alueella on pieni Blasieholmstorg-aukio.
Blasieholmen tunnetaan varakkaiden asuttamista hienoista asuintaloista, ylellisistä hotelleista ja eräistä sen alueella toimivista instituutioista. Suurin osa alueen nykyisistä rakennuksista on 1800-luvun jälkipuoliskolta ja 1900-luvun alusta, mutta myös joitain 1600- ja 1700-lukujen yksityispalatseja on säilynyt. Rannassa on huvivenesatama.
Historia

Blasieholmen on aikoinaan ollut nimensä mukaisesti saari. Vanhin tunnettu saaresta käytetty nimitys on Käpplingen. Saarella tapahtui vuonna 1389 tai 1392 Käpplingen murhana tunnettu kuuluisa tapaus, jossa huppuveljiksi (ruots. hättebröderna) kutsutut saksalaiset surmasivat suuren joukon tukholmalaisia sulkemalla heidät taloon, joka poltettiin. Tapahtuma liittyi Albrekt Mecklenburgilaisen ja Tanskan kuningatar Margareetan kamppailuun Ruotsin kruunusta, mihin oli sekaantunut myös saksalaisia.
Nimi Blasieholmen on ollut käytössä 1500-luvulta alkaen. Nimen on väitetty tulleen Tukholmassa niihin aikoihin asuneesta skottilaissyntyisestä kauppiaasta Blasius Dundeijsta tai jopa pyhästä Blasiuksesta, mutta kummankaan tiedon puolesta ei ole todisteita. Blasieholmeniin siirrettiin vuonna 1611 Ruotsin laivaston laivatelakka, joka oli aiemmin toiminut Stadsholmenilla kuninkaanlinnan vieressä. Blasieholmenin telakalla rakennettiin myös kuuluisa Vasa-laiva. Telakka siirrettiin 1640 viereiselle Skeppsholmenille. Nykyisen kansallismuseon paikalla sijainneeseen erilliseen pienempään saareen rakennettiin 1630 kirkko, minkä myötä saari sai nimekseen Kyrkholmen. Kirkko paloi 1822.
Tukholman kasvaessa monet mahtavat aatelissuvut rakennuttivat 1600-luvulla palatsinsa Blasieholmenille. 1800-luvulla olivat vuorossa rikkaat porvarit.
Billy Liar

| Uneksija Billy / Valehtelija Billy> Billy Liar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Schlesinger
Käsikirjoittaja:   Keith Waterhouse  Willis Hall 
Perustuu:  Waterhousen romaaniin ja näytelmään
Tuottaja:  Joseph Janni
Säveltäjä:  Richard Rodney Bennett
Kuvaaja:  Denys Coop
Leikkaaja:  Roger Cherrill
Pääosat:  Tom Courtenay
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Vic Films  Anglo-Amalgamated 
Levittäjä:  Anglo-Amalgamated Netflix
Ensi-ilta:  1963
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Billy Liar (suom. Uneksija Billy tai Valehtelija Billy) on John Schlesingerin ohjaama brittiläinen komediaelokuva vuodelta 1963. Se perustuu Keith Waterhousen romaaniin Billy Liar (1951) ja hänen siitä Willis Hallin kanssa kirjoittamaan näytelmään, jota on Suomessa esitetty ainakin nimellä Ville Valehtelija. Tarinasta on tehty myös musikaali ja televisiosarja.
Juoni

Hautaustoimiston konttoristi Billy Fisher (Tom Courtenay) pakenee tylsän työnsä vastapainoksi mielikuvitusmaailmaansa, jossa hän seikkailee sankarina ja naistenmiehenä. Näin hän välttyy myös tekemästä ikäviä päätöksiä todellisessa elämässään.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Courtenay  | … |  Billy Fisher   |
|  Wilfred Pickles  | … |  Geoffrey Fisher   |
|  Mona Washbourne  | … |  Alice Fisher   |
|  Ethel Griffies  | … |  Florence   |
|  Julie Christie  | … |  Liz   |
Vastaanotto

Elokuvaa ei tuotu Suomen teattereihin, vaan se sai ensiesityksensä television ykköskanavalla 1971 nimellä Uneksija Billy. Vuonna 1994 se esitettiin Viihdekanavalla nimellä Valehtelija Billy. Helsingin Sanomien Mauri Taviola kirjoitti elokuvan tv-uusinnan alla 1977 tarjolla olevan ”kepeätä ja surutonta menoa”, joka kuitenkin vaatii englantilaisen elämäntyylin tuntemusta. Hän ei ole varma, onko juuri Tom Courtenay oikea valinta koomiseen pääosaan. Mikael Fränti näki elokuvassa 1960-luvun alun brittikulttuurille tyypillisiä pyrkimyksiä tiukoista normeista vapautumiseen.
Britannian elokuvainstituutti BFI valitsi Billy Liarin vuonna 1999 sadan parhaan brittielokuvan joukkoon sijalle 76. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Bill de Blasio

| Bill de Blasio |
| --- | --- |

New Yorkin 109. pormestari
 1. tammikuuta 2014– 1. tammikuuta 2022  
Edeltäjä:  Michael Bloomberg
Seuraaja:  Eric Adams
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1961 (ikä 63) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Chirlane McCray
Tiedot
Puolue:  demokraatit
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.billdeblasio.com
Bill de Blasio (s. 8. toukokuuta 1961) on demokraattisen puolueen poliitikko New Yorkissa ja kaupungin pormestari vuosina 2014–2021. Vuodesta 2009 hän toimi kaupungin oikeusasiamiehenä ja tuli silloin tunnetuksi ärhäkkäänä vasemmistopoliitikkona: hän haluaisi nostaa veroja parantaakseen lasten päivähoitoa ja koulutusmahdollisuuksia. Hän on myös luvannut laittaa kuriin New Yorkin hurjan vuokratason.
Marraskuun alussa 2013 de Blasio voitti New Yorkin pormestarinvaaleissa ylivoimaisesti vastaehdokkaansa republikaani Joe Lhotan. de Blasion pormestarikausi päättyi vuodenvaihteessa 2021–2022.
Arsène Lupin (elokuva)

| Arsène Lupin |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Paul Salomé
Käsikirjoittaja:   Jean-Paul Salomé  Laurent Vachaud 
Perustuu:  Maurice Leblancin tuotantoon
Tuottaja:  Stéphane Marsil
Säveltäjä:  Debbie Wiseman
Kuvaaja:  Pascal Ridao
Leikkaaja:  Marie-Pierre Renaud
Pukusuunnittelija:  Pierre-Jean Larroque
Pääosat:   Romain Duris  Kristin Scott Thomas  Pascal Greggory 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Italia  Espanja  Britannia 
Tuotantoyhtiö:   Hugo Films  TF1 Films Production  M6 Films  Poisson Rouge Pictures  Vertigo Films  RAI Cinemafiction 
Levittäjä:  Société nouvelle de distribution
Ensi-ilta:   2004-09-1717. syyskuuta 2004 (Toronton elokuvajuhlat, Kanada)  
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  18 070 000 eurosta 21 610 000 euroon
Tuotto:  9 661 028 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arsène Lupin (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Mestarivaras Arsène Lupin; ransk., esp. ja engl. Arsène Lupin; ital. Arsenio Lupin) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut Jean-Paul Salomén ohjaama ranskalais-italialais-espanjalais-brittiläinen ranskankielinen ryöstö- ja toimintaseikkailuelokuva, jonka nimiroolia näyttelee Romain Duris. Muita pääosia näyttelevät Kristin Scott Thomas ja Pascal Greggory. Elokuva perustuu Maurice Leblancin Arsène Lupin -rikosromaanisarjaan, erityisesti romaaniin Cagliostron kreivitär – Arsène Lupinin nuoruudenseikkailu (La Comtesse de Cagliostro, 1924). Salomé ja Laurent Vachaud sovittivat elokuvan käsikirjoituksen, ja Stéphane Marsil oli elokuvan tuottajana.
Juoni

Arsène Lupin sijoittuu 1800- ja 1900-lukujen vaihteen pariisilaisseurapiirien salakavaliin ja juonitteleviin maailmoihin. Ollessaan nuori Arsène Lupin varastaa kaulakorun, jota Marie Antoinette aikoinaan käytti. Lupin pakenee lakia vielä aikuisenakin ja palaa lapsuudenkotiinsa. Väärennetyn nimen turvin hän saa töitä taistelulajien opettajana. Eräänä iltana hän vakoilee rojalistijuonittelijoita, kun he kokoontumisessaan tuomitsevat Cagliostron kreivittären kuolemaan. Lupin pelastaa hänet, ja siitä lähtien heidän kohtalonsa alkavat kietoutua toisiinsa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Romain Duris  | … |  Arsène Lupin (alias varakreivi Raoul d’Andrésy ja prinssi Paul Sernine)   |
|  Kristin Scott Thomas  | … |  Cagliostron kreivitär Joséphine Balsamo   |
|  Pascal Greggory  | … |  Beaumagnan   |
|  Eva Green  | … |  Clarisse de Dreux-Soubise   |
|  Robin Renucci  | … |  herttua de Dreux-Soubise   |
|  Patrick Toomey  | … |  Léonard   |
|  Mathieu Carrière  | … |  herttua d’Orléans   |
|  Philippe Magnan  | … |  Bonnetot   |
|  Philippe Lemaire  | … |  kardinaali Godefroy d’Etigues   |
|  Marie Bunel  | … |  Henriette d’Andrésy   |
|  Aurélien Wiik  | … |  Jean Lupin   |
|  Gérard Chaillou  | … |  herra Kasselbach   |
|  Françoise Lépine  | … |  herttuatar de Dreux-Soubise   |
|  Guillaume Huet  | … |  Arsène Lupin nuorena   |
|  Adèle Csech  | … |  Clarisse nuorena   |
|  Nicky Naude  | … |  Théophraste Lupin   |
|  Pierre Aussedat  | … |  Louis Desfontaines   |
|  Anne Suarez  | … |  Églantine   |
Tuotanto

Romain Duris valmistautui rooliaan varten harjoittelemalla muun muassa ratsastusta, valssia ja nyrkkeilyä kolmen kuukauden ajan.
Arsène Lupinin kuvaukset alkoivat 11. elokuuta ja päättyivät 23. joulukuuta 2003. Elokuva kuvattiin kokonaan Ranskassa, jossa sen kuvauspaikkoina olivat Pariisin lisäksi Oisen departementissa sijaitsevat Chantillyn, Senlis’n, Chamblyn ja Pontpoint’n kunnat, Seine-et-Marnen departementissa sijaitsevat Nandyn ja Ferrières-en-Brien kunnat, Seine-Maritimen departementissa sijaitseva Étretat’n kunta, Val-d’Oisen departementissa sijaitseva Mérielin kunta, Saint-Ouenin kunnassa Seine-Saint-Denis’n departementissa sijaitsevat studiot ja Ardèchen departementti. Noin 18-21 miljoonan euron budjetilla tuotetun elokuvan tuotantoyhtiöinä olivat ranskalaiset Hugo Films, TF1 Films Production ja M6 Films sekä italialainen RAI Cinemafiction, espanjalainen Vertigo Films ja brittiläinen Poisson Rouge Pictures.
Julkaisu ja vastaanotto

Arsène Lupin sai maailmanensi-iltansa Kanadassa Toronton elokuvajuhlilla 17. syyskuuta 2004. Teatteriensi-iltansa elokuva sai Ranskassa 13. lokakuuta 2004, Espanjassa 13. toukokuuta 2005 ja Britanniassa 9. syyskuuta 2005. Elokuvan teatterilevittäjinä olivat SND Films Ranskassa, Vertigo Films Espanjassa ja Cinefile Britanniassa. Arsène Lupin sai teatterikierroksensa aikana Ranskassa 1 184 240, Espanjassa 78 670 ja Britanniassa 4 021 katsojaa. Italiassa ja Suomessa elokuva ei saanut teatterilevitystä, mutta 01 Distribution julkaisi sen DVD:lle Italiassa 23. marraskuuta 2005 ja Sandrew Metronome Distribution Suomessa 13. syyskuuta 2006. Arsène Lupin tuotti maailmanlaajuisesti lähes 9,7 miljoonan dollarin lipputulot.
Arsène Lupinin pukusuunnittelija Pierre-Jean Larroque oli ehdolla parhaan puvustuksen Césarin saajaksi vuoden 2005 gaalassa.
Aiheesta muualla

Arsène Lupin AlloCinéssä (ranskaksi)
Arsène Lupin JP’s Box-Officessa (ranskaksi)
Binelde Hyrcan

| Binelde Hyrcan |
| --- | --- |
 Binelde Hyrcan opiskellessaan École Supérieure des Beaux-Arts, Monacossa, vuosina 2008 ja 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1983 Luanda, Angola
Kansalaisuus:  angolalainen
Taiteilija
Ala:  nykytaide, videotaide, maalaustaide, veistostaide, installaatiotaide
Kuuluisimpia töitä:  Cambeck, EGO Kings and Queens, All the countries in war, 13 hours, THE KING IS DEAD! VIVE LE ROI, The King, In God We Trust, All the countries in war
Binelde Hyrcan (s. 1983) on angolalainen nykytaiteilija, joka on tunnettu monipuolisista taiteellisista ilmaisuistaan, kuten videotaide, maalaus, veistos ja installaatio. Hänen työnsä käsittelee kriittisesti valtaa, poliittisia dynamiikkoja ja ihmisten sosiaalisten rakenteiden absurditeetteja.
Hyrcanin työn toistuvia teemoja ovat poliittisten valtarankenteiden kritiikki, ihmiskäyttäytymisen absurdius näissä järjestelmissä ja globaaleissa keskusteluissa usein sivuutettujen nuorten ja viattomuuden äänien huomioiminen. Hyrcan on saanut kansainvälistä tunnustusta ajatuksia herättävästä taiteestaan, joka yhdistää terävän sosiaalisen kommentoinnin omaperäiseen esteettiseen lähestymistapaan.
Varhainen elämä ja koulutus

Hyrcan syntyi Angolassa vaatimattomaan maanviljelijäperheeseen sisällissodan aikana, mikä on syvästi muokannut hänen taiteellista näkemystään ja teemojensa valintaa. Hänen omat kokemuksensa sodan jälkeisestä Angolasta ovat ruokkineet hänen haluaan tehdä taidetta, joka tarkastelee yhteiskuntaa sekä globaaleista että paikallisista sosio-poliittisista näkökulmista. Hyrcan muutti 17-vuotiaana opiskelemaan École Supérieure des Beaux-Arts de Monacossa.
Ura

Hyrcanin ura kattaa useita merkittäviä näyttelyitä ja panostuksia taidekenttään, ja hänen töitään on esitelty lukuisissa gallerioissa ja museoissa ympäri Eurooppaa, Afrikkaa ja Amerikkaa.
Yksi hänen tunnetuimmista videoteoksistaan, ”Cambeck”, debytoi Venetsian biennaalissa, ja teos on nähty myös Suomessa. Lyhytelokuvassa kuvataan joukko nuoria poikia leikkimässä hiekkarannalla rakennetussa ”limusiinissa”. Yksi pojista toimii kuljettajana, kun taas toiset istuvat takapenkillä ja esittävät fantasioitaan tulevaisuudesta. He kilpailevat siitä, kuka heistä voi odottaa hienointa tulevaisuutta. Eräs poika julistaa: ”Minä muutan Amerikkaan, asun siellä oikeassa rakennuksessa, kun taas te joudutte tyytymään tänne jäämiseen ja asutte oluttölkeistä kyhätyssä talossa!” Tämä humoristinen, mutta ajatuksia herättävä teos tarjoaa näkökulman Angolan nykypäivän yhteiskuntaan ja todellisuuteen. Tämänkaltainen satiiri ja ironia ovat Hyrcanille tyypillisiä keinoja kritisoida yhteiskunnallisia normeja.
Balkaninuunilintu

| Balkaninuunilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Uunilinnut Phylloscopidae
Suku::  Sirittäjäuunilinnut Rhadina
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Rhadina orientalis  (C. L. Brehm , 1855) 

Katso myös
   Balkaninuunilintu Wikispeciesissä   Balkaninuunilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Balkaninuunilintu (Rhadina orientalis) on uunilintujen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 11–12 cm ja paino 7–9 g. Lajia pidettiin ennen vuoriuunilinnun itäisenä alalajina. Balkaninuunilinnun selkä on ruskeanharmaa ilman vihertävää sävyä. Lajien kutsuäänissä on hieman eroa.
Esiintyminen

Kaakkois-Eurooppa ja Vähä-Aasia. Muuttolintu, joka talvehtii ilmeisesti Sudanissa ja muualla Itä-Afrikassa. Tavattu Suomessa kahdesti: 2.6.1997–1.7.1997 Pyhtään Ristisaaressa koiras ja 9.10.2004 Siikajoen Tauvossa 1 yksilö.
Elinympäristö, Lisääntyminen ja Ravinto: katso vuoriuunilintu.
Aiheesta muualla

Balkaninuunilintu Lintukuva-verkkopalvelussa
Bobby Driscoll

Bobby Driscoll noin kymmenvuotiaana 1946.
Robert Cletus ”Bobby” Driscoll (3. maaliskuuta 1937 – 30. maaliskuuta 1968) oli yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka näytteli esimerkiksi Disneyn näytelmäelokuvassa Salainen aarresaari (1950) ja Disneyn piirrosanimaatiota ja näytelmäelokuvaa yhdistävässä elokuvassa Vanhat tarinat. Lisäksi Driscoll ääninäytteli Peter Pania Disneyn piirroselokuvassa Peter Pan (1953).
Driscollin viimeinen elokuvaesiintyminen tapahtui vuoden 1958 The Party Crashersissa. Sen jälkeen hän vetäytyi julkisuudesta ja ajautui rappiolle. Driscoll kuoli maaliskuussa 1968 hylätyssä asunnossa New Yorkissa ilmeisesti huumeiden yliannostukseen.
Aiheesta muualla

Bobby Driscoll Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bobby Driscoll Elonetissä.
Boris Mikojan

Boris Mikojan, oikea nimi Pentti Ikonen (1938 Tuupovaara – keväällä 2000) oli suomalainen taidemaalari ja taidekauppias.
Mikojan rakensi Kyyjärven keskustan tuntumaan nelikerroksisen kivisen Mikojanin linnan joka valmistui 1988. Linnassa aloitettiin pitopalveluiden järjestäminen vuonna 1989. Linnaa jonka lattiapinta-ala on 700 neliömetriä rakennettiin yli 10 vuoden ajan. Linnaa vuokrataan nykyisin erilaisiin juhlatilaisuuksiin ja tapahtumiin.
Aiheesta muualla

Boris Mikojan ja linnan rakentaja Isäni, Tapio Vanhasen kuvaama video vuodelta 1989 (Marko Vanhasen Youtube-kanava)
Bounty

Bounty voi tarkoittaa:
HMS Bounty, Ison-Britannian amiraliteetin purjealus
Bountysaaret-niminen saaristo Tyynellämerellä
Bounty – kapina laivalla, vuonna 1984 valmistunut elokuva
Bounty, Mars-konsernin valmistama suklaapatukka.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bounty”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bellegprom

| Bellegprom Bellegpram |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  valtionkonserni
Perustettu:  1992
Puheenjohtaja:  Gennadi Vyrko (Геннадий Евгеньевич Вырко)
Kotipaikka:  ul. Kl. Tsetkin 16, 220050 Minsk,  Valko-Venäjä
Toimiala:  Valko-Venäjän valtion kevyen teollisuuden yritysten hallinta
Henkilöstö:  80 000
Omistaja:  Valko-Venäjän valtio
Kotisivu:  www.bellegprom.by
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bellegprom (ven. Беллегпром, tai ven. БелЛегПром) eli Bellegpram (valkoven. Беллегпрам) on vuonna 1992 perustettu Valko-Venäjän kevyen teollisuuden valtionkonserni. Siihen kuuluu kaikkiaan yli 110 Valko-Venäjällä toimivaa tekstiili-, neule-, ompelu, nahka-, jalkine-, turkis- ja ompelutervikealan yritystä.  Näiden välityksellä teollisuuskonsernissa on noin 80 000 työntekijää. Bellegprom vastaa noin 80 prosentista maansa kevyen teollisuuden tuotannosta. Siihen kuuluvien yhtiöiden tuotteita viedään yli 50 maahan. Valtion enemmistöomisteisten yritysten ohella konserni edustaa ja markkinoi myös joidenkin pääosin yksityisomistukseen siirtyneiden yhtiöiden (kuten Milavitsa) tuotteita.
Valtion kevyen teollisuuden konserni Bellegprom on Valko-Venäjän ministerineuvoston eli maan hallituksen ohjauksessa muiden keskeisten valtionkonsernien ja Valko-Venäjän rautateiden tapaan. Konsernihallinto sijaitsee Minskissä.
Bellegprom oli vuonna 2013 listattu aiemman kannattavuutensa johdosta niiden 80 tuottavana pidetyn valtiollisen yrityksen joukkoon, joiden tuli tulouttaa osa voitostaan suoraan valtiolliseen kehitysrahastoon.
Aiheesta muualla

Bellegprom - About the Belarusian Light Industry Concern “Bellegprom” (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (bellegprom.by)
Challenges and Opportunities of Bellegprom Concern (Economy of Belarus 3/2012, pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (belarus-economy.by)
Bellegprom pogrjaz v korruptsii (venäjäksi) (charter97.org)
Bobby Coleman

Bobby Coleman
Robert Moorehouse Coleman III, taiteilijanimeltään Bobby Coleman (s. 5. toukokuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt mm. The Last Song -elokuvassa sekä Näkijässä.
Filmografia

Dragnet (2003)
Näkijä (2005)
JAG (2005)
Must Love Dogs (2005)
Friends with Money (2006)
Surface (2005–2006)
The Good Mother (2006)
Take (2007)
Martian Child (2007)
Proving Ground: From the Adventures of Captain Redlocks (2008)
The Last Song (2010)
Aiheesta muualla

Bobby Coleman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bobby Doerr

Bobby Doerr
Robert Pershing ”Bobby” Doerr (7. huhtikuuta 1918 Los Angeles, Kalifornia – 13. marraskuuta 2017 Junction City, Oregon) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän oli kakkospesämies ja pelasi koko nelitoistavuotisen MLB-uransa Boston Red Soxille.
Doerr osallistui yhdeksään All star -otteluun ja tuli vuonna 1986 kelpuutetuksi Baseball Hall of Fameen. Hän asui 1930-luvun lopulta saakka Oregonissa.
Doerr jäi leskeksi vuonna 2003 – hänen vaimonsa Monica kuoli 65 avioliittovuoden jälkeen. Korkeasta iästään huolimatta entinen baseballtähti jatkoi elämäänsä itsenäisesti ja harrasti kalastusta. Hän esiintyi ajoittain julkisuudessa 2000-luvullakin.
Doerr oli Baseball Hall of Famen iäkkäimpiä elossa olleita jäseniä.
Aiheesta muualla

Bobby Doerr National Baseball Hall of Fame and Museumin verkkosivustolla (englanniksi)
Bounty (suklaapatukka)

Halkaistu Bounty-patukka
Bounty on suklaapatukka, jota valmistaa Mars-konserni. Bounty sisältää kuivattua kookosta. Patukka on päällystetty maitosuklaalla. Se esiteltiin vuonna 1951.
Kookoksenmakuinen Bounty jakaa vahvasti mielipiteitä. Britanniassa tehdyn kuluttajatutkimuksen mukaan 52 prosenttia vastaajista pitää Bountya Celebrations-makeissekoituksen huonoimpana makeisena, kun taas 18 prosenttia ilmoitti sen lempimakeisekseen. 2020-luvun taitteessa Bountyn kritisointi sosiaalisessa mediassa sai Britanniassa aikaan sen, että Bounty poistettiin Mars-yhtiön suositusta Celebrations-joulukalenterista, jonka luukkujen takaa löytyy yhtiön suklaapatukoiden resepteillä tehtyjä pieniä konvehteja. Jouluna 2021 kalenteria ei tuotu lainkaan myyntiin, vain Celebrations-suklaarasia jossa Bounty oli yhä mukana. Kuluttajille kuitenkin tarjottiin mahdollisuus palauttaa rasian Bountyt ja vaihtaa ne maksutta Maltesers Teasers -konvehteihin. Lisäksi muun muassa kehitettiin Bounty-mainontaan kuvitteellinen ”yksinäisen Bounty-patukan” hahmo, joka mainoselokuvassa löytää ystäväkseen yhtä lailla syrjityn ruusukaalihahmon.
Belgian kommunistinen puolue

Le Drapeau Rouge oli Belgian kommunistisen puolueen julkaisema ranskankielinen sanomalehti.
Belgian kommunistinen puolue (ranskaksi Parti Communiste de Belgique, PCB, hollanniksi Belgische Communistische Partij) oli Belgiassa vuosina 1921-89 toiminut kommunistinen puolue. Sen toiminta perustui demokraattisen sentralismin periaatteille, ja se oli jakautunut kieliryhmien mukaan valloninkielisiin ja hollanninkielisiin siipiin.
Historia > Perustaminen

PCB perustettiin Anderlechtissä 3.-4. syyskuuta vuonna 1921. Se perustettiin yhdistämällä Eduard (War) Van Overstraetenin johtama Kommunistipuolue ja Joseph Jacquemotten johtama Belgian kommunistipuolue. Perustamisvaiheessa PCB:n jäsenmäärä oli noin 500.
Historia > Toiminta

PCB liittyi Kominterniin heti perustamisensa jälkeen. Vuoden 1925 parlamenttivaaleissa PCB sai kaksi edustajaa Belgian parlamentin edustajainhuoneeseen. Van Overstratenin kannattajat erotettiin puolueesta vuonna 1928. PCB:n pääsihteeriksi valittiin vuonna 1934 Joseph Jacquemotte. Jäsenmäärä oli vuonna 1938 noin 8500. Toisen maailmansodan aikana PCB toimi maanalaisena järjestönä natsi-Saksan miehitettyä Belgian. Vuonna 1943 suuri osa puolueen johtajista pidätettiin. Vuonna 1945 PCB osallistui Achille Van Ackerin johtaman hallituksen toimintaan. Sillä oli hallituksessa kaksi ministeriä. Vuoden 1946 parlamenttivaaleissa PCB sai 12,69 % annetuista äänistä, 23 paikkaa 202-paikkaiseen edustajainhuoneeseen ja 11 paikkaa 101-paikkaiseen senaattiin.
PCB:n puheenjohtaja Julien Lahaut murhattiin 18.8.1950. Vuonna 1954 puoluekokous valitsi puheenjohtajaksi Ernest Burnellen. PCB:llä oli merkittävä rooli vuosien 1960-61 yleislakossa. Se sai vuonna 1971 järjestetyissä parlamenttivaaleissa 3,1 %:n kannatuksen, 5 paikkaa edustajainhuoneeseen ja yhden senaattiin. Vuoden 1985 vaalien jälkeen puolue ei enää saanut edustajia Belgian parlamenttiin. PCB:n toiminta päättyi vuonna 1989, kun se jakautui kahtia. Flanderin ja Vallonian alueille perustettiin erilliset kommunistipuolueet.
Historia > Luettelo puheenjohtajista

Julien Lahaut (1945-50)
Ernest Burnelle (1954-68)
Marc Drumaux (1968-72)
Louis Van Geyt (1972-89)
Binetin–Cauchyn identiteetti

Binetin–Cauchyn identiteetti, joka on nimetty Jacques Philippe Marie Binetin ja Augustin-Louis Cauchyn mukaan, on yhtälö algebrassa.
jossa ai, bi, ci ja di, kaikilla i:n arvoilla, ovat reaalilukuja. Sama yhtälö pätee kompleksiluvuilla ja yleisemmin kaikissa kommutatiivisissa renkaissa.
Todistus

Laskemalla auki yhtälön viimeisen termin binomitulo, saamme
jossa toinen ja neljäs termi ovat toistensa vastaluvut, jotka on lisätty yhtälöön, jotta se pystytään saattamaan seuraavaan muotoon:
Tästä i:llä indeksoidut termit osittelemalla saadaan alkuperäisen yhtälön ensimmäiset kaksi termiä, joka päättää todistuksen.
Binetin–Cauchyn identiteetti kolmessa ulottuvuudessa

Kun n = 3, ensimmäinen ja toinen termi vastaavat pistetulojen tuloja, kun taas kolmas termi vastaa ristitulojen pistetuloa. Tämä voidaan merkitä