stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rännärin pesäpallostadion
Aiheesta muualla

PattU sivuilla esittely
| n k Perustiedot Wikidatassa: Rännärin pesäpallostadion (Q11891583)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: stadion
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Raahe
katuosoite: Lukkarinpolku, 92140 Pattijoki
koordinaatit: 64°41′35″N 24°33′43″E﻿ / ﻿64.69319°N 24.56181°E﻿ / 64.69319; 24.56181
Inarin seurakunta

| Inarin seurakunta Anára searvegoddi |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Ivalon kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Lapin rovastikunta
Pääkirkko:  Ivalon kirkko
Perustettu:  1881
– Kappeliseurakunta:  1837
– Kirkkoherrakunta:  1881
Jäsenmäärä:  4 227 (heinäkuu 2024)
– Osuus asukkaista:  59,3 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Tuomo Huusko
www.inarinseurakunta.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seurakunnan vanhin kirkko on vuonna 1760 valmistunut Pielpajärven erämaakirkko, jossa vietetään kesäisin ainakin juhannusjumalanpalvelus.
Sankarihautoja Ivalon hautausmaalla. Metsähautausmaa on erillään kirkosta.
Kullankaivajien hauta-aluetta Inarin hautausmaalla.
Inarin seurakunta (pohjoissaameksi Anára searvegoddi) on Inarissa Lapissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Lapin rovastikuntaan ja Oulun hiippakuntaan. Inarin seurakunta muodostaa yhdessä Utsjoen seurakunnan kanssa Pohjois-Lapin seurakuntayhtymän. Seurakunnassa oli 4 227 jäsentä heinäkuussa 2024. Jäsenmäärä on ollut laskussa koko 2000-luvun. Henkilöstöä seurakunnassa oli vuoden 2024 heinäkuussa 15. Kirkkoherrana on toiminut kesäkuusta 2015 lähtien Tuomo Huusko.
Eteläisemmälle Lapille tyypillinen lestadiolaisuus ei ole juurikaan saanut kannatusta Inarissa suomalais- eikä saamelaisväestön keskuudessa. Inarin alueen väestöä voidaan pitää ns. kirkkokristillisenä.
Toiminta-alue

Inarin seurakunta on toiminta-alueensa perusteella Suomen suurin, noin 17 000 neliökilometriä. Seurakunnassa puhutaan suomen lisäksi inarin- ja pohjoissaamea.
Seurakunnan henkilöstöön kuuluu saamelaispappi, joka työskentelee koko saamelaisten kotiseutualueella. Alue kattaa Inarin, Utsjoen ja Enontekiön kunnat ja Sodankylän kunnasta Lapin paliskunnan alueen. Seurakunnalla on myös saamelaisdiakonissa, joka Inarin lisäksi työskentelee Vuotsossa Sodankylässä.
Toimintaa

Inarin seurakunta järjestää viikoittaisia jumalanpalveluksia Ivalon kirkossa, Inarin saamelaiskirkossa ja Saariselän tunturikappelissa.
Yleisimmät kirkolliset toimitukset ovat kaste, avioliittoon vihkiminen ja hautaan siunaaminen. Muita toimituksia ovat esimerkiksi kodin siunaaminen, konfirmaatio, yksityinen rippi ja erilaiset rukoushetket.
Seurakunnassa on 3–5-vuotiaille lapsille kerhotoimintaa, sekä lasten ja aikuisten yhteinen perhekerho. Myös erityislasten perheille on toimintaa. Kouluikäisille on kerhoja, leirejä ja retkiä. Nuorille on retkiä, leirejä ja viikkotoimintaa, sekä rippikoulu. Seurakunta toimii taustayhteisönä ja osittain rahoittajana Inarin Tunturisudet -partiolippukunnalle.
Aikuisille on nuorten aikuisten toimintaa, diakoniapiirejä, miesten ja naisten saunailtoja, sururyhmä läheisensä menettäneille sekä naisten vertaistukiryhmä mielenterveys- ja päihdekuntoutujille. Omaishoitajille on koulutusta, virkistystoimintaa ja vertaistukea. Kehitysvammaisille on omia vuotuisia leirejä, kirkkotapahtumia ja rippikoulu. Ikäihmisille on Tiistaipiiri Ivalossa ja Kultaisen iän kerho Inarissa.
Toimintaa > Lähetys- ja avustustyö

Inarin seurakunta on tukenut Inkerin kirkkoon kuuluvan Murmanskin evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkohanketta sekä seurakuntatyötä. Tansania-hanke Morogoron hiippakunnassa on osa Inarin seurakunnan nuoriso- ja lähetystyötä.
Seurakunnan toimitilat

Seurakunnalla on neljä kirkkoa:
Pielpajärven erämaakirkko (1760), käytössä lähinnä juhannuskirkkona ja vihkikirkkona kesäisin
Inarin saamelaiskirkko (1952), talvisodassa tuhoutuneen kirkon tilalle rakennettu
Ivalon kirkko (1966), seurakunnan pääkirkko
Saariselän tunturikappeli (1996)
Kirkkojen lisäksi on seurakuntatalo Inarin kirkonkylällä ja leirikeskus. Seurakunnalla on hautausmaat Inarissa ja Ivalossa. Molemmat ovat niin sanottuja metsähautausmaita, erillään kirkoista. Sankarihaudat ovat Ivalon hautausmaalla ja Inarin kirkon vierellä. Inarin hautausmaalla on kullankaivajien hautausmaa-alue. Saariselän kappelin vierellä on uurnalehto.
Historiaa

Inarin alue kuului alkuaan Kemin emäseurakuntaan ja sillä on ollut oma pappi vuodesta 1648 alkaen. Inarin seurakunta perustettiin Kuusamon seurakunnan kappeliksi vuonna 1675 ja liitettiin myöhemmin perustettuun Utsjoen kirkkoherrakuntaan vuonna 1747. Inari erotettiin itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1881.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Inarin kappeliseurakunnan kappalaisina ja Inarin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Inarin kappeliseurakunta

1838–1847: kappalainen Josef Vilhelm Durchman
1848–1856: kappalainen Per Gustaf Ferdinand Hornborg
1857–1860: kappalainen Edvard Vilhem Borg
1861–1864: kappalainen Anders Abraham Favorin
1867–1868: kappalainen Evert Brynolf von Konow
1870–1876: kappalainen Kristian Kekoni
1876–1879: kappalainen Natanael Kulhanen
1882–1888: kappalainen Viktor Alfred Virkkula
Papisto > Inarin seurakunta

1888–1898: kirkkoherra Mats Hinkula
1899–1914: kirkkoherra Lauri Itkonen
1916–1923: kirkkoherra Jalmari Tela
1923–1942: kirkkoherra Tuomo Itkonen
1942–?: kirkkoherra Mauno Verner Aho
1990–2015: kirkkoherra Jouko Lepistö
2015→ kirkkoherra Tuomo Huusko
Tunturipapin viran lakkautus

Joulukuussa 2012 Inarin kirkkovaltuusto päätti lakkauttaa Inarin tunturipapin viran taloudellisesti syistä. Oulun hiippakunnan tuomiokapituli irtisanoi tunturipapin syyskuussa 2013. Monet seurakuntalaiset vastustivat viran lakkauttamista ja erosivat protestiksi kirkosta eroakirkosta.fi-palvelun kautta.
Aiheesta muualla

Inarin seurakunnan kotisivut
Tietoja Suomen seurakunnista: Inari
| n k Pohjois-Lapin seurakuntayhtymä |
| --- | --- |
Seurakunnat:  Inari  Utsjoki 
| n k Lapin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Enontekiö  Inari  Kittilä  Kolari  Muonio  Pelkosenniemi  Sodankylä  Utsjoki  |  |
| Entiset seurakunnat |  Savukoski  |  |
Oulun hiippakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Juri Andropov

| Juri Andropov |
| --- | --- |

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 5. pääsihteeri
 12. marraskuuta 1982 – 9. helmikuuta  1984  
Edeltäjä:  Leonid Brežnev
Seuraaja:  Konstantin Tšernenko
Neuvostoliiton korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtaja
 16. kesäkuuta 1983 – 9. helmikuuta 1984  
Edeltäjä:  Vasili Kuznetsov (virkaatekevä)
Seuraaja:  Konstantin Tšernenko
Valtion turvallisuuskomitean (KGB) puheenjohtaja
 18. toukokuuta 1967 – 26. toukokuuta 1982  
Edeltäjä:  Vladimir Semitšastnyi
Seuraaja:  Vitali Fedortšuk
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1914  Nagutskoje, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 9. helmikuuta 1984 (69 vuotta)  Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Puoliso:  Tatjana Andropova
Tiedot
Puolue:  NKP
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Sotilasarvo:  armeijakenraali
Juri Vladimirovitš Andropov (ven. Ю́рий Влади́мирович Андро́пов; 15. kesäkuuta (J: 2. kesäkuuta) 1914 luult. Nagutskoje, Stavropolin lähellä – 9. helmikuuta 1984 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja NKP:n pääsihteeri 12. marraskuuta 1982 lähtien kuolemaansa asti. Andropov ehti olla pääsihteerinä alle 15 kuukautta.
Andropov toimi KGB:n johtajana 1967–1982 ja oli politbyroon jäsen vuodesta 1973.
Lapsuus ja nuoruus

Andropovin perheen taustasta on ollut paljon väitettä. Virallisen elämäkerran mukaan Andropov syntyi  Nagutskojessa, 15. kesäkuuta 1914. Hänen isänsä Vladimir Konstantinovitš Andropov oli rautatyöntekijä ja taustaltaan doninkasakka, joka kuoli lavantautiin vuonna 1919. Hänen äitinsä Jevgenia Karlovna Fleckenstein (yksikään virallisista lähteistä ei maininnut nimeään) oli koulun opettaja, joka kuoli vuonna 1931. Jevgenia syntyi Rjazanin kuvernementissä kaupunkilaisperheeseen, joka hylkäsi hänet Suomen kansalaisen, Moskovassa asuneen juutalaisen kellosepän Karl Franzevits Fleckensteinin ovelle. Karl Franzevits Fleckensteinin ja hänen vaimonsa Eudokia Mikhailovna Fleckenstein adoptoivat hänet.
Andropov suoritti opintonsa Rybinskin Teknisen keskuksen vesiliikenteen osastolla. Hän liittyi Komsomoliin vuonna 1930. Hänestä tuli puolueen täysjäsen vuonna 1939. Hän oli Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan Komsomolin ensimmäinen sihteeri vuosina 1940–1944. Toisen maailmansodan aikana Andropov organisoi partisaanitoimintaa Itä-Karjalassa. Sodan jälkeen vuonna 1951 hän muutti Moskovaan ja liittyi puolueen sihteeristöön.
Nousu valtaan

Josif Stalinin kuoltua maaliskuussa 1953 Andropov joutui entisenä NKVD:n työntekijänä epäsuosioon ja ”karkotettiin” suurlähettilääksi Budapestiin, jossa hänellä oli avainrooli kansannousun verisessä tukahduttamisessa Varsovan liiton miehittäessä Unkarin vuonna 1956.
Andropov palasi Moskovaan hallintotehtäviin hoitamaan sosialistimaiden asioita. Hänet valittiin Keskuskomitean sihteeristöön vuonna 1962. Hänet hyväksyttiin KGB:n johtajaksi vuonna 1967. Andropovista tuli politbyroon täysjäsen vuonna 1973. Hän toimi KGB:n johtajana vuoteen 1982 asti. Muutamia päiviä Leonid Brežnevin kuoleman jälkeen 10. marraskuuta 1982 Andropov valittiin yllättäen Konstantin Tšernenkon asemesta pääsihteeriksi. Hän oli ensimmäinen KGB:n johtaja, josta tuli NKP:n pääsihteeri. Hän sai nopeasti sekä Neuvostoliiton presidentin että puolustusministeriön puheenjohtajan viran.
Paavi Johannes Paavali II:n valinnan jälkeen hän kutsui KGB:n päälliköt koolle Varsovaan ja kysyi kuinka niin oli voinut tapahtua. Hän arveli, että presidentti Jimmy Carterin turvallisuusneuvonantaja Zbigniew Brzezinski johti Puolassa kommunisminvastaista salaliittoa ja valitutti puolalaisen paavin.
Andropov pääsihteerinä

Andropov pyrki parantamaan Neuvostoliiton taloutta ja vähentämään korruptiota.  Hän oli ensimmäinen uudistusmielisistä Neuvostoliiton johtajista. Hänet muistetaan myös alkoholinvastaisesta kampanjasta ja työn tehokkuuden parantamiskampanjasta. Molemmat kampanjat olivat tyypillisiä neuvostohallinnollisia toimenpiteitä, ja ne muistuttivat vastaavia toimia Stalinin ajoilta. Ulkopolitiikassa hän toimi vaisusti, ja Afganistanin sota jatkui. Yhdysvaltain-suhteet huonontuivat erityisesti Neuvostoliiton ammuttua ilmatilassaan luvatta lentäneen eteläkorealaisen matkustajalentokoneen alas syyskuussa 1983.
Kuolema

Andropovin munuaiset pettivät helmikuussa 1983. Andropov kuoli 9. helmikuuta 1984 ollessaan 69-vuotias.
Teokset

Andropov, J. V.: Puheita ja kirjoituksia: 1942–1984.  Weilin+Göös, 1984.  ISBN 951-35-3156-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juri Andropov Wikimedia Commonsissa
| n k  Neuvostoliiton johtajat |
| --- | --- | --- |
|  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  Lenin (1922–1924)  Stalin (1929–1953)  Malenkov (1953–1956)  Hruštšov (1957–1964)  Brežnev (1964–1982)  Andropov (1982–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gorbatšov (1985–1991)  |  |
| n k  Neuvostoliiton valtionpäämiehet |
| --- | --- | --- |
|  Kalinin (1922–1946)  Švernik (1946–1953)  Vorošilov (1953–1960)  Brežnev (1960–1964)  Mikojan (1965–1965)  Podgornyi (1965–1977)  Brežnev (1977–1982)  Andropov (1983–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gromyko (1985–1988)  Gorbatšov (1988–1991)  |  Kalinin (1922–1946)  Švernik (1946–1953)  Vorošilov (1953–1960)  Brežnev (1960–1964)  Mikojan (1965–1965)  Podgornyi (1965–1977)  Brežnev (1977–1982)  Andropov (1983–1984)  Tšernenko (1984–1985)  Gromyko (1985–1988)  Gorbatšov (1988–1991)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
Isosoihtuköynnös

| Isosoihtuköynnös |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Gesneriakasvit Gesneriaceae
Suku::  Soihtuköynnökset Aeschynanthus
Laji::  speciosus
Kaksiosainen nimi
 Aeschynanthus speciosus  Hook. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isosoihtuköynnös eli borneonkaunotar (Aeschynanthus speciosus) on Aasiasta kotoisin oleva kasvi, jota kasvatetaan muualla koriste- ja huonekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Isosoihtuköynnöksen versot ovat puisevia ja voivat kasvaa 80 cm pitkiksi. Ne voivat olla riippuvia tai kohota ylöspäin. Lehdet ovat kuperia ja paksuja, ja kasvavat 2–3 lehden kiehkuroissa.  Ne ovat väriltään tummanvihreät, runsaassa valossa ne punertuvat.  Runsasnuppuiset kukinnot kehittyvät oksien kärkiin ja kestävät pitkään. Oranssinpunaiset, huulimaiset kukat ovat 8–9 cm mittaiset.
Alkuperä ja elinympäristö

Isosoihtuköynnös kasvaa luonnonvaraisena Malakan niemimaalla, Sumatralla, Borneolla, Jaavalla ja Thaimaassa. Se kasvaa puiden päällä epifyyttinä.
Pikachu

| Pikachu |
| --- | --- |
 Luettelo Pokémoneista Arbok – Pikachu (#025) – Raichu
Pelisarja:  Pokémon
Ensimmäinen peli:  Pokémon Red ja Blue (1996)
Luoja:  Ken Sugimori
Ääninäyttelijä (japani):  Ikue Ōtani
Live-näyttelijä:  Jennifer Risser
Lisää peliartikkeleitavideopelien teemasivulla
Pikachu (jap. ピカチュウ, Pikachū) on yksi kuvitteellisista Pokémon-lajeista Satoshi Tajirin luomassa Pokémon-tuotesarjassa, joka koostuu videopeleistä, animesta, mangasta, kirjoista, keräilykorteista ja muusta mediasta. Muiden Pokémonien tapaan Pikachu taistelee muita Pokémoneja vastaan otteluissa. Pikachu on keskeisessä roolissa Pokémon-animesarjassa ja on noussut sen ansiosta yhdeksi tunnetuimmista Pokémoneista. Se on myös tuotesarjan virallinen maskotti ja sitä pidetään laajalti suosituimpana Pokémonina. Siitä on tullut yksi japanilaisen populaarikulttuurin ikoneista.
Pokémon-universumissa Pikachuja voi löytää taloista, metsistä, niityiltä ja toisinaan läheltä vuoria, saaria ja sähkölähteitä (kuten voimalaitoksia), ja useimmilta kuvitteellisen maailman mantereilta. Koska Pikachu on sähkötyypin Pokémon, se voi varata sähköä poskiinsa ja vapauttaa sitä salamatyyppisten hyökkäysten avulla.
Konsepti ja luominen

Pikachun ensiesiintyminen tapahtui samaan aikaan 150 muun Pokémon-lajin ohella vuonna 1996, kun Game Freakin ensimmäinen Pokémon-videopeli, Pokémon Red, julkaistiin Game Boylle Japanissa. Pikachun suunnitteli Ken Sugimori, joka on Pokémonin luojan, Satoshi Tajirin ystävä. Sugimori sai idean Pikachusta, kun hänelle ehdotettiin sähkötyypin luomista, ja hän suunnitteli sen sähkön ja salaman käsitteiden pohjalta. Pikachusta luotiin näin ensimmäinen sähkötyypin Pokémon. Nimi Pikachu muodostuu japanin kielen sanoista pikapika, joka on onomatopoeettinen ilmaisu sähköiselle kipinälle, ja chū, joka on japanilainen onomatopoeettinen ilmaisu hiiren vikinälle. Pokémon-pelien suunnittelija Junichi Masuda on kertonut haastattelussa, että Pokémon-hahmojen nimien keksiminen on vaikeinta hahmoille, kuten Pikachulle, joiden nimen pitää vedota sekä amerikkalaiseen, eurooppalaiseen että japanilaiseen yleisöön.
Alkujaan sekä Pikachu että Clefairy valittiin Pokémon-sarjan tuotteistamisen johtohahmoiksi Clefairyn ollessa johtohahmo sarjakuvissa. Alkuperäisten 151 Pokémonin luojat suunnittelivat jokaisen lajeista tasapuolisesti ja antoivat fanien valita, mikä olennoista tulisi viralliseksi maskotiksi. Fanit valitsivat Pikachun, mikä johti sen esiintymiseen anime-sarjassa Ash Ketchumin rinnalla. Piirrossarjan tuotannon jälkeen Pikachu valittiin ainoaksi maskotiksi; tavoitteena oli vedota naispuolisiin katsojiin ja heidän äiteihinsä, ja kehittäjät myös uskoivat, että Pikachu olisi monelle lapselle tunnistettava ja henkilökohtainen valinta lemmikiksi. Valintaan vaikutti myös keltainen väri, jota pidettiin helposti tunnistettavana kauempaakin katsottaessa; lisäksi he myös ajattelivat, että ainoa varteenotettava kilpaileva keltainen maskotti oli tuolloin Nalle Puh.
Tuntomerkit ja elintavat

Pikachut ovat pieniä hiirimäisiä Pokémoneja, joilla on lyhyt keltainen turkki ja ruskeaa kuviointia selässä ja hännässä. Niillä on pitkät ja terävät mustapäiset korvat sekä punaiset poskipussit, joihin varastoituu sähköä. Häntä on salamanmuotoinen. Pokémon Diamond ja Pearl -videopeleissä esiteltiin Pokémoneja, joiden eri sukupuolet eroavat toisistaan fyysisiltä ominaisuuksiltaan. Naaras-Pikachun hännän päässä on lovi toisin kuin uroksella, jolloin hännänpää näyttää muodoltaan sydämeltä. Anime-sarjassa Pikachu käyttää kasvonilmeitä ja kehonkieltä sekä puhuu toistamalla tavuja sen nimestä eri äänenkorkeuksilla ja intervalleilla.
Pelisarjassa esiintyvä elektroninen Pokémon-lajien tietokantalaite Pokédex kertoo, että Pikachut syövät marjoja paahtaen ne sähköiskuilla ennen syömistä. Ne varastoivat sähköä poskiinsa  ja voivat vapauttaa niistä kipinöitä, salamoita ja muita sähkön ilmenemismuotoja. Kun Pikachut ovat kykenemättömiä vapauttamaan sähköä poskistaan, mitä tapahtuu esimerkiksi magneettikentän läheisyydessä, ne saavat influenssan kaltaisia oireita. Pikachut tapaavat kokoontua alueille, joissa ukkostaa paljon. Uhattuna joukko Pikachuja voi tuottaa voimakkaan sähkötehon, josta syntyneet sähkömagneettiset voimat voivat jopa synnyttää paikallisen, lyhytaikaisen ukkosmyrskyn. Toisinaan ne käyttävät sähköiskua vahvistaakseen toista Pikachua, joka on heikossa kunnossa.
Pikachu kehittyy Raichuksi ukkoskiven avulla; on kuitenkin tavanomaista, että jotkut kouluttajat jättävät Pikachunsa kehittämättä. Pokémon Yellow -videopelissä ukkoskiven käyttäminen Pikachuun saattaa saada sen itkemään ja kieltäytymään kehittymästä. Toisen sukupolven Pokémon-videopeleistä eteenpäin Pikachulla on ollut edeltävä muoto, Pichu, joka kehittyy Pikachuksi muodostettuaan ensin läheisen suhteen kouluttajansa kanssa.
Esiintymiset > Videopelit

Videopeleissä Pikachu on matalatasoinen Pokémon, joka varastoi sähköä poskiinsa ja voi vapauttaa sitä niistä erilaisina hyökkäyksinä. Se on esiintynyt jokaisessa sarjan pelissä ilman tarvetta vaihtokauppaan. Pikachulla ei ole ollut puhuttua dialogia missään pelissä. Varhaisissa Pokémon-peleissä Pokémonien hahmomallit on toteutettu sprite-grafiikalla, mutta myöhemmissä julkaisuissa 3D-grafiikalla.
Pokémon Yellow'ssa Pikachu on kuvattuna pelin kannessa ja on ainoa valittavissa oleva aloitus-Pokémon. Kuten anime-sarjassa, tässäkään pelissä Pikachu ei suostu menemään Poké-palloon, vaan seuraa päähahmoa peliruudulla. Pelattava kouluttaja voi puhua Pikachulle ja se voi reagoida eri tavalla riippuen siitä, kuinka sitä kohdellaan. Toinen Pikachuun keskittyvä videopeli on Nintendo 64:lle julkaistu Hey You, Pikachu!. Pelaaja vuorovaikuttaa Pikachun kanssa kertomalla tälle komentoja mikrofonin avulla erilaissa minipeleissä ja tilanteissa. Pokémon Channel on samankaltainen peli, mutta siinä ei käytetä mikrofonia. Pikachu esiintyy myös lähes jokaisessa Pokémon Snapin tasossa. Se on myös yksi kuudestatoista hahmosta Pokémon Mystery Dungeon -videopeleissä. Pikachu on myös päähahmona vuonna 2009 ilmestyneessä Wii-pelissä PokéPark Wii: Pikachu's Adventure.
Pikachu on myös esiintynyt pelattavana hahmona tappelupeleissä Super Smash Bros., Super Smash Bros. Melee, Super Smash Bros. Brawl, Super Smash Bros. for Nintendo 3DS & Wii U ja Super Smash Bros. Ultimate.
Esiintymiset > Anime

Pokémon-animesarjassa ja -elokuvissa Pikachu ja Ash Ketchum seikkailevat ympäri Pokémon-universumia. Heidän seuranaan matkoilla ovat muun muassa Misty ja Brock.
Anime-sarjan ensimmäisessä jaksossa Ash Ketchum saa professori Oakilta Pikachun aloitus-Pokémonikseen. Aloittavat kouluttajat saavat aina aloitus-Pokémonin; Ashin kotiseudulla Kantossa se on yleensä Charmander, Squirtle tai Bulbasaur, mutta Ash nukkuu pommiin ja saa niiden sijaan Pikachun. Aluksi Pikachu suhtautuu välinpitämättömästi Ashiin: Se antaa hänelle jatkuvasti sähköiskuja eikä suostu matkustamaan Poké-pallon sisällä. Ash kuitenkin vaarantaa oman henkensä suojellessaan Pikachua Spearow-lintuparven hyökkäykseltä, ja vie Pikachun sen jälkeen hoidettavaksi Pokémon Centeriin. Ashin uhrautuvaisuus saa Pikachun lämpenemään hänelle, ja heistä tulee ystäviä. Pikachu ei silti edelleenkään halua matkustaa Poké-pallon sisällä. Pian Ashin Pikachu osoittaa kykynsä, jotka nostavat sen muita Pikachuja korkeammalle, ja Rakettiryhmä yrittää jatkuvasti kidnapata sen. Kaikista Ashin pokémoneista Pikachu on ainut, joka harvemmin oppii uusia liikkeitä. Pikachu käyttää toistuvasti hyökkäyksiä Thunderbolt, Quick Attack, Iron Tail ja Electroweb. Lisäksi Pikachu osasi väliaikaisesti liikkeet Volt Tackle ja Electro Ball. Pokémon: Matkat -sarjassa paljastui, että Ashin Pikachu kykenee myös Gigantamaxiin.
Ash ja hänen Pikachunsa kohtaavat sarjan aikana muitakin Pikachuja. Ensimmäisillä tuotantokausilla esiintyi Ritchie-nimisen kouluttajan Pikachu, jonka kutsumanimi oli Sparky. Pokémon: Matkat -sarjan jaksossa Yllättävä kohde!, Ashin senaikainen matkakumppani Goh pyydysti itselleen oman Pikachun. Goh’n Pikachu kehitti samassa jaksossa itsensä Ukkoskivellä Raichuksi pelastaakseen Rakettiryhmän sieppaamiksi joutuneet Pikachut. Kaikissa anime-versioissa Pikachun ääninäyttelijä on Ikue Ōtani.
Esiintymiset > Muu Pokémon-media

Pikachu on yksi käytetyimmistä Pokémoneista useissa manga-sarjoissa. Pokémon Adventuresissa päähahmot Red ja Yellow harjoittavat samaa Pikachua eri aikoina. Magical Pokémon Journey - ja Getto Da Ze -mangoissa seikkailee myös Pikachuja, kun taas Electric Tale of Pikachu - ja Ash & Pikachu -mangoissa seikkailee Ashin Pikachu. Pikachu on myös ollut edustettuna Pokémon-keräilykorttipelissä sen lanseeramisesta 1996 lähtien.
Perintö

Koska Pikachu on tuotesarjan maskotti ja tunnetuin hahmo, siihen on viitattu populaarikulttuurissa useaan otteeseen. Vuonna 1998 Topekan kaupunginjohtaja Joan Wagon muutti kaupungin nimen päivän ajaksi muotoon "Topikachu" mainostapahtumana pelisarjan julkaisulle Yhdysvalloissa. Macy'sin kiitospäivän paraatissa on vuodesta 2001 lähtien ollut Pikachu-pallo. Pikachusta on myös ollut kuva ANA:n Boeing 747-400 (JA8962) -lentokoneessa.
Time listasi Pikachun vuoden 1999 toiseksi "parhaaksi henkilöksi" kutsuen sitä "rakastetuimmaksi piirroshahmoksi sitten Hello Kittyn". Lehti nimesi Pikachun julkikuvaksi ilmiölle, joka oli levinnyt Nintendon nopeiten myyneestä videopelistä korttipeli-imperiumiksi: Pokémon-tuotesarja oli tuotoissa Ricky Martinin takana mutta edellä J. K. Rowlingia. Vuonna 2003 Forbes listasi Pikachun vuoden kahdeksanneksi parhaiten tuottavaksi kuvitteelliseksi hahmoksi 825 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tuotoilla. Vuonna 2004 hahmo putosi kaksi sijaa, mutta tuotot pysyivät samana. Vuonna 2008 Oriconin toteuttamassa kyselyssä Pikachu äänestettiin neljänneksi suosituimmaksi videopelihahmoksi Japanissa. Pikachua on pidetty Japanin vastauksena Mikki Hiirelle ja osana "söpöyden kapitalismia".
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pikachu – Bulbapedia (englanniksi)
Ash Ketchum ja Pikachu yhdessä Pokémon-animesarjan aloitusjaksossa "Minä valitsen sinut!".
ANA:n Boeing 747-400 (JA8962), jota koristavat Pokémonit. Pikachu on toinen nokasta katsottuna. Muut ovat kärjestä lukien Clefairy ja Togepi. Perässä voi erottaa Mewtwon ja Snorlaxin.
Markku Rossi

Markku Kalevi Rossi (s. 5. maaliskuuta 1956 Suonenjoki) on suomalainen, vuodesta 2000 kuopiolainen, kuuden vaalikauden entinen Suomen Keskustan kansanedustaja Savo-Karjalan vaalipiiristä ja arvonimeltään maakuntaneuvos.