stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasemmistoviestintä
Yhtiöt ja lehdet

Hämeen Yhteistyö Oy (Hämeen Yhteistyö) teki konkurssin 1992
Kansankulttuuri Oy (Helsinki) lakkautettiin 1986
Kansan Tahto Oy (aik. Kustannusosakeyhtiö Kansan Tahto) (Kansan Tahto 1945–2023, Oulu)
Kansan Uutiset Oy (Kansan Uutiset 1956→, Helsinki / Satakunnan Työ 2004–2015)
Kansan Ääni 1945–1994 (Vaasa)
Kirjapaino Sanan Tie (Hämeen Yhteistyö 1948–1949, Tampere) teki konkurssin 1991
Kiuru (SDPL:n lehti 1946–1962)
Kommunisti (SKP:n aikakauslehti 1944–1990)
Etelä-Suomen Kirjapaino Oy (vuoteen 1952 Kustannusosakeyhtiö Kymen Kansa) (Raivaaja 1945–1959, Kotka) lakkautettiin 1963
Kustannusosakeyhtiö Keski-Suomen Työ (Jyväskylän Työväen Sanomalehti Oy) (Keski-Suomen Työ 1947–1956)
Kustannusosakeyhtiö Savon Sana / ISV -Julkaisut Oy (Kansan Sana 1945–1992, Itä-Suomen Viikko 1992–1994, Kuopio)
Kustannusosakeyhtiö Työn Voitto (Karjalan Kansa 1946–1949, Lappeenranta)
Kustannusosakeyhtiö Uusi Päivä (Uusi Päivä 1945–1969, Turku) lakkautettiin 2007
Kustannusosakeyhtiö Vapaa Sana (Vapaa Sana 1944–1956, Helsinki / Ny Tid 1945–1947)
Kustannusosakeyhtiö Vapaa Savo (Vapaa Savo 1947–1948, Mikkeli)
Laatupaino Oy (Turku)
Lahden Työväen Kirjapaino (Työn Valta)
Oulun Kirjateollisuus Oy, teki konkurssin 1993
Oy Työn Valta (Työn Valta 1945–1950, Hämeenlinna/Lahti)
Satakunnan lehtipaino Oy (Yhteisvoiman entisen painon omistaja)
Satakunnan Yhteisvoima Oy (Porin Painopalvelu) (Satakunnan Työ 1946–1991, Pori) teki konkurssin 1991
Satalehti Oy
Kansandemokraatti (aik. Kunnallistoiminta 1946–1948, SKDL 1948–1957 – järjestö- ja kunnallistoimintalehti)
SNS-lehti (SNS:n lehti 1944–1960)
Terä (SDNL:n lehti 1945–1981, Helsinki)
Työkansan Sanomat (SKP:n sanomalehti 1945–1956, Helsinki)
Liekki (KRL:n lehti 1949–1967, aik. KaRaKe 1949–1950, Uusi Liekki 1951–1959)
Uusi Nainen Oy (Uusi Nainen 1982–1986, aik. SNDL:n lehti 1945–1982, Helsinki)
Yhteistyö Oy 1946–199x (vuoteen 1980 Kustannusosakeyhtiö Yhteistyö, Helsinki) teki konkurssin
Johto > Puheenjohtajat

Uuno Vasama 194x
August Niemistö 1951–19xx
Voitto Saarinen 196x
Matti Viialainen 199x
Johto > Sihteerit (asiamiehet)

Arthur Rönnqvist 194x–1963
Leo Kaspio 196x
Aston Martin DBS V12

| Aston Martin DBS |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistaja:  Aston Martin
Valmistusvuodet:  2007–2012
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Aston Martin Vanquish
Tekniset tiedot
Moottori:  V12
Vetotapa:  takaveto
Aston Martin DBS on brittiläisen Aston Martinin vuosina 2007–2012 valmistama urheiluauto. Se korvasi Vanquish S:n merkin lippulaivana. DBS kuuluu muun muassa Top Gearin juontajan, Jeremy Clarksonin suosikkiautoihin. [lähde? ]DBS on esiintynyt myös James Bond -elokuvassa "Quantum Of Solace" autona, jolla Bond pakenee vihollisiaan. Lisäksi autosta on olemassa Vantage-mallistoon kuuluva V12 Vantage, joka on melkein samanlainen kuin DBS, mutta urheilullisemmin varusteltu. (Vantageen kuuluvat neljä tuuletusaukkoa konepellissä, sekä muita varusteita)
Tekniikka

6.0 -litrainen V12
510 hv
569 Nm
Suorituskyky

Huippunopeus: 307 km/h
Kiihtyvyys 0-100 km/h: 4,3 s
Vesisara

| Vesisara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  aquatilis
Kaksiosainen nimi
 Carex aquatilis  Wahlenb. 
Katso myös
   Vesisara Wikispeciesissä   Vesisara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vesisara (Carex aquatilis) on sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva kasvilaji, jota voi tavata pienistä lammista ja järvien rannoilta. Vesisara voidaan jakaa kahteen alalajiin: taigavesisara (Carex aquatilis subsp. aquatilis) ja tundravesisara (Carex aquatilis subsp. stans).
Vesisara muistuttaa paljolti viiltosaraa (Carex acuta), mutta sen lehtien poikkileikkaus on erilainen; vesisaran lehtien reunat ovat ylöspäin taipuneita, kun taas viiltosaralla ne ovat alaspäin kääntyneitä. Vesisaralla on viiltosaran tapaan erilliset hede- ja emitähkät, jotka ovat tavallisesti väriltään tummia. Kukinnan aikaan emien ja heteiden osat tulevat tummien tähkäsuomujen väleistä näkyviin. Vesisara on tuulipölytteinen ja se kukkii kesä-heinäkuussa. Varsi on 30-100 cm korkea ja sen kasvutapa on pysty. Tyvitupet ovat väriltään punaruskeita tai punertavia. Lehtien asento varressa on kierteinen. Lehdet ovat 3-7 mm levyisiä ja muodoltaan nuijamaisia. Ne ovat päältä harmahtavia ja alapuolelta kellanvihreitä. Kukinto on latvassa ja siinä on 5-10 tähkää. Emitähkät ovat alempana kuin hedetähkät. Tähkän suojuslehti on hieman kukintoa pidempi. Kukat ovat tähkäsuomujen suojassa. Hedelmät ovat pähkylöitä. Vesisara ja viiltosara voivat kasvaa samalla kasvupaikalla toistensa seassa ja toisinaan ne voivat risteytyä keskenään.
Suomessa vesisaraa kasvaa lähes koko maassa, yleisimmin Pohjois-Suomessa. Ahvenanmaalla ja Kaakkois-Suomessa vesisara on jo melko harvinainen.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Vesisara (Carex aquatilis)
Kasviatlas 2022: Vesisaran (Carex aquatilis) levinneisyys Suomessa
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Carex aquatilis (englanniksi)
JSTOR Global Plants: Carex aquatilis (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carex aquatilis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Carex aquatilis (englanniksi)
Flora of North America: Carex aquatilis (englanniksi)
Atlas (rakettiperhe)

Atlas V 551 -kantoraketti, hyötykuormana avaruusluotain New Horizons. (2006)
Atlas on Lockheed Martin -yhtiön valmistama kantorakettiperhe. Sen historia juontaa 1900-luvun puoliväliin, aivan avaruuslentojen alkuaikoihin, sekä mannertenvälisten ohjusten kehittämiseen. Yhdysvaltain ensimmäinen ICBM-ohjus SM-65 oli alustava osa Atlas-perhettä.
SM-65 Atlas on ohjus, johon rakettiperhe pohjautuu, joskin se oli käytössä varsin lyhyen aikaa päättyen 1965. Vuosina 1962–1963 ensimmäiset neljä astronauttia laukaistiin Atlas-kantoraketilla. Atlas II oli käytössä vuosina 1962–2004 63:ssa laukaisussa mutta Atlas III vain 6:ssa vuosina 2000–2005. Osana Evolved Expendable Launch Vehicle -hanketta kehitetty Atlas V teki ensilentonsa 2002 ja on edelleen toiminnassa vuonna 2017.
Taustaa

Karel Bossart teki Yhdysvaltain maavoimien ilmavoimille vuonna 1946, tutkielman ydinkärjen kuljettavasta ohjuksesta. Tämä oli Atlas-ohjuksen suunnitelman ensimmäinen versio.
Neuvostoliitto oli räjäyttänyt ensimmäisen atomipomminsa vuonna 1949. Sen vuoksi Harry S. Truman antoi rahoituksen USA:n vetypommin kehitykseen. 1. marraskuuta 1952 USA räjäytti ensimmäisen vetypommin Eniwetokin atollilla Tyynellämerellä. Se painoi 60 000 paunaa eli noin 30 tonnia. Vetypommi oli silloisille ohjuksille aivan liian raskas. Vuonna 1953 tällaista ohjusta lähdettiin kuitenkin kehittämään, koska unkarilaisen matemaatikon John von Neumannin johtama komitea uskoi vetypommin koon kutistuvan pian. Vetypommin eduksi nähtiin muun muassa se, ettei ohjuksen osumatarkkuuden tarvitse olla kovin tarkka.
Korean sodan alkaminen toi lisää paineita lisätä myös tutkimus- ja kehitysohjelmien rahoitusta. Yhdysvaltain maavoimien Redstone-varikolla Wernher von Braunin tiimi alkoi kehittää Redstone-ohjusta suoraan V-2:n pohjalta. Yhdysvaltain ilmavoimat aloitti Atlas-projektin uudestaan tammikuussa 1951, koodilla MX-1593.
Atlas-ohjuksen suunnittelu tilattiin tammikuussa 1955 nimellä asejärjestelmä WS107A-l. Convairilla projekti tunnettiin nimellä Model 7. Neuvostoliitossa Sergei Koroljov viimeisteli samaan aikaan mannertenvälistä R-7-ohjusta, josta kehittyi muun muassa Sojuz-kantoraketti. Syyskuussa 1955 tiedustelu ilmoitti, että Neuvostoliitossa oli tehty R-7 koelennot kesällä 1955. Täten Atlas-projektin luokitus nousi huipulle ja sen toteuttamiseen panostettiin maksimaalisesti. Moottoreita testattiin kesäkuussa 1956 ja ohjusten koelaukaisuja tehtiin vuoden 1956 lopulla.
Atlasin päämoottori on Rocketdyne-moottori. Se oli kylmän sodan suurimpia rakettimoottorin kehityshankkeita, jota teki 17 suurta urakoitsijaa, 200 alihankkijaa ja 80 000 työntekijää. Moottoreiden (lyhytaikainen) teho on viisi kertaa suurempi kuin Hooverin padon turbiineissa.
Atlas, jonka ensimmäinen koe laukaisu tehtiin vuonna 1959, oli Yhdysvaltojen ensimmäinen mannertenvälinen ohjus (engl. Intercontinental Ballistic Missile). Se oli 1,5-vaiheinen, jonka polttoaine oli RP-1-kerosiini ja hapetin nestehappi (LOX).
Ohjuksen koodi oli aluksi XB-65 eli pommituslentokoneen koodin ja vuonna 1955 sen koodiksi muutettiin SM-65. Vuonna 1962 siitä tuli CGM-16, jossa "C" tulee sanasta "coffin" tai "container", joka kuvasi sitä, että ohjukset oli sijoitettu maanalaisiin bunkkereihin, mutta tankattiin ja laukaistiin maan pinnalta. Atlas-ohjuksia ei koskaan ole sijoitettu siiloihin. 1960-luvun puolivälistä Atlas- ja Titan-raketit poistettiin käytöstä, ja ne korvasi LGM-30 Minuteman.
Atlas kantorakettina

Atlas osoittautui luotettavaksi ja siitä tuli NASA:n kymmenen miehitetyn Mercury-avaruusohjelman kulkuväline, jolla muun muassa John Glenn kiersi maan helmikuussa 1962. Vuonna 1962 kyseiset astronautit olivat katsomassa Atlas-koelaukaisua – se räjähti heidän päänsä päällä.
Atlas käytti aluksi Agena-moottoria toisena rakettivaiheena – Agena-vaihe oli myös Gemini-astronauteille muodostelmalennon ja telakoinnin koealus.
Atlas toimi Mariner-luotainten, jotka tutkivat Marsia, Venusta ja Merkuriusta, laukaisuvälineenä 1962–1973.
Atlas/Centaur

Atlaksesta tuli erinomaisen voimakas kantoraketti, kun siihen liitettiin Pratt & Whitneyn kehittämä Centaur-raketti (RL-10) ylimmäksi vaiheeksi. Centaur polttaa nestevetyä (LH2) nestehapessa (LOX) – molemmat voidaan säilyttää vain hyvin kylminä. Siksi moottoria kutsutaan kryogeenimoottoriksi.
P&W RL10 -moottorin työntövoima on 146 800 Newtonia. Centaur-rakettivaiheen ominaisuuksia:
pituus 9,15 m
halkaisija 3,05 m
ajoaineen massa 13 790 kg
paloaika: ensimmäinen poltto 560 s ja toinen 175 s
Sitä kehitettiin myöhemmin peruutettua Yhdysvaltain maavoimien Advent -tietoliikennesatelliittia varten. Sen kehitystyö siirtyi ensin NASA:n Marshall Space Flight Centeriin ja sitten NASA Lewis-keskukseen Surveyor-kuuluotaimia varten. NASA:n Lewisin tutkimuskeskus tutki vedyn käyttämistä ajoaineena 1950-luvulla. Maavoimien ARPA (nykyinen DAPRA eli Yhdysvaltain maavoimien teknologiakeskus) teetti varsinaisen moottorin kehitystyön vuodesta 1958 alkaen. Sen kehitystyön saattoi loppuun P&W-moottoritehdas. Hyvin kylmiä ajoaineita käyttävän moottorin käynnistys avaruudessa oli haaste, esimerkiksi venttiilit voivat jäätyä kiinni. 1950-luvulla oli vain 50 % todennäköisyys, että nestemäisiä ajoaineita käyttävä raketti toimi kuten piti.
Altas lensi ensi kerran vuonna 1960 hyötykuormanaan Surveyor-kuulaskeutuja.
NASA sai Centaurin jatkokehityksen hoidettavakseen vuonna 1962 osana Apollo-ohjelmaa, jossa tehtiin ensimmäinen onnistunut lento vuonna 1963, silloin käynnistettiin tällainen moottori ensi kertaa avaruuden tyhjiössä.selvennä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Havaijilaisen emeritusprofessori Bellin kirjoittama Atlasin syntyaikojen teknologiapoliittinen kolumni
Kantoraketit
| --- | --- |
Nykyiset::   Ariane 6  Atlas V  Athena  Delta IV  Dnepr  Electron  Falcon 9 9 B4  9 B5  Falcon Heavy  GSLV  H-IIA  Kosmos-3M  Pitkä marssi -rakettiperhe  Minotaur  Pegasus  Proton  PSLV  Rokot  Shavit  Štil  Start-1  UR-100  Space Launch System  Strela  Sojuz U  FG  2  Taurus  Tsyklon 3  Volna  Vega  Zenit 
Suunnitteilla::   Angara  BFR  GSLV III  GX  H-IIB  KSLV  New Glenn  Taurus II  Vulcan 
Entiset::   Ariane 1  2  3  4  5  Atlas SM-65 Atlas  I  II  III  Black Arrow  Delta  II  III  Diamant  Energija  Europa  Falcon 1  Falcon 9 9 v1.0  9 v1.1  9 v1.2  H-II  J-I  Juno I  Lambda  Mu (V)  Molnija M  N1  Poljot  R-7  Saturn I  IB  V  INT-21  Scout  Sparta  Thor  Thor-Agena  Thor-Burner  Thorad-Agena  Titan I  II  III  IIIB  IV  Tsiklon 2  Vanguard  Voshod  Vostok 
Mercury-Atlas -raketin laukaisu 24. toukokuuta 1962
Atlas-Centaurin laukaisu 31. toukokuuta 1971, kuormana Mariner 9
Atlas-kantorakettien kehityshistoria
Van Dyke and Harper Music

| Van Dyke and Harper Music King Gordy |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007
 Julkaistu: 1. elokuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: hip hop, horrorcore
 Levy-yhtiö: KLP Entertainment
King Gordyn muut julkaisut
| King of Horrorcore 2006 | Van Dyke and Harper Music 2007 | Cobain’s Diary 2007 |
Van Dyke and Harper Music on yhdysvaltalaisen rap-artisti King Gordyn kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 1. elokuuta 2007.
Kappaleet

Intro
Come With Me
Gettin Paid
Dope Dealer
Leave It Alone
60/80
Drug Money
The Wall
Sunshine Freestyle
The Life
Animal (OK Then)
Ol Skool Shit
Squeeze Dat (mukana Bizarre)
Big Shot
I Need a Ho
Get Up (mukana Fat Killahz)
Get High Interlude
That's Detroit
Van Cliburn

Van Cliburn oli 1900-luvun maineikkaimpia yhdysvaltalaispianisteja.
Van Cliburn, oik. Harvey Lavan Cliburn Jr. (12. heinäkuuta 1934 – 27. helmikuuta 2013), oli yhdysvaltalainen pianisti. Hän nousi maailmanmaineeseen 23-vuotiaana voitettuaan ensimmäisen Kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun Moskovassa 1958.
Cliburn syntyi Louisianassa mutta siirtyi lapsena perheensä kanssa Teksasiin. Hän sai varhaisimman pianonsoitonopetuksensa äidiltään ja opiskeli 17-vuotiaasta alkaen Juilliard Schoolissa. Hänen opettajaan toimi venäläinen pianopedagogi Rosina Lhévinne. Cliburn voitti 20-vuotiaana Leventritt-palkinnon ja esiintyi ensi kerran Carnegie Hallissa.
Cliburn on tulkinnut muun muassa Tšaikovskia, Rahmaninovia, Griegiä, Beethovenia ja Prokofjevia. Hänelle myönnettiin vuonna 1958 Grammy Tšaikovskin ensimmäisen pianokonserton levytyksestä.
Cliburn jatkoi esiintymis- ja levytysuraansa koko 1970-luvun. Hän esiintyi Valkoisessa talossa vuonna 1987 sekä Carnegie Hallin 100-vuotisjuhlassa. Hänelle on myönnetty 2000-luvulla Presidential Medal of Freedom sekä Grammy elämäntyöstä musiikin alalla.
Hänen kunniakseen perustettiin vuonna 1962 kansainvälinen Van Cliburn -pianokilpailu, joka järjestetään neljän vuoden välein  Fort Worthissä, Teksasissa. Kilpailu rinnastetaan nykyisin merkittävyydessä Tšaikovski-kilpailuun. Kilpailun voittajiin kuuluvat muun muassa Radu Lupu (1966), Cristina Ortiz (1969) ja Olga Kern (2001).
Luusyöpään sairastunut pianotaiteilija kuoli kotonaan Fort Worthissa Teksasissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Van Cliburn Wikimedia Commonsissa
Valde Hyvönen

Aleksi Valde Hyvönen (1. joulukuuta 1890 Laukaa  – 2. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen maanviljelysneuvos, Osuuskassojen Keskus Oy:n pääjohtaja.
Henkilöhistoria

Valde Hyvösen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Hyvönen ja Matilda Koski ja puoliso vuodesta 1917 Henrika Jalkanen. Hyvönen tuli ylioppilaaksi 1910 Jyväskylän lyseosta ja sai filosofian maisterin  arvon 1917, valmistuttuaan filosofian kandidaatiksi 1915. SOK:n palveluksessa Hyvönen oli 1916–1921, Pellervo-seuran kirjallisena sihteerinä ja Suomen Osuustoimintalehden toimitussihteerinä hän työskenteli 1922-1923. Hyvönen oli Osuuskassojen Keskuslainarahasto Oy:n apulaisjohtaja 1923–1925, johtaja 1925–1937, (myöhemmin Osuuskassojen Keskus Oy:n) pääjohtaja ja Osuuskassojen Keskusliiton toimitusjohtaja vuodesta 1947 sekä Maakiinteistöpankin toimitusjohtaja vuodesta 1942. Hyvönen  sai maanviljelysneuvoksen arvon 1949.
Julkaisuja

Hyvönen julkaisi kaksi osuuskassatoiminnan historiaa käsittelevää teosta:
40 vuotta osuuskassatoimintaa, 1945
Suomen osuuskassajärjestö 1903–1953, 1953
Aiheesta muualla

Pääjohtaja Valde Hyvösen siunaustilaisuus. Helsingin Sanomat, 12.10.1955, s. 10.
Verovähennys

Verovähennys tarkoittaa rahamäärää, jolla verotuksessa pienennetään verotettavaa tuloa tai suoraan veron määrää. Verovähennykset lasketaan tuloverolakien mukaisten sääntöjen perusteella ja ne ilmoitetaan veroilmoituksella. Osan verovähennyksistä verottaja laskee automaattisesti, jolloin ne ovat esitäytettyinä veroilmoituksella.
Verovähennyksillä tarkoitetaan ensi sijassa veron määrää pienentäviä verovähennyksiä. Tämä hyödyttää yhtä paljon veroprosentista riippumatta, kunhan verovähennys ei ole suurempi kuin vähennettävä vero. Vähennykset verotuksessa ovat niitä menoja, jotka vähennetään verotettavasta tulosta. Näin saadaan nettotulo.selvennä
Osa verovähennyksistä lasketaan kaavamaisesti, kun taas osa perustuu verovelvollisen todellisuudessa maksamiin menoihin (yleensä tulonhankkimismenot). Verovähennysten laskentasäännöt perustuvat esimerkiksi omavastuuosuuteen, verovähennyksen maksimimäärään, veronmaksajan tulojen määrään, tulojen tyyppiin (eläke vai palkka) jne.
Ulkomailla on käytössä myös "palautuva verovähennys" (engl. refundable tax credit), jossa verovähennyksen tuoman edun ylittäessä verovastuullisuuden määrän erotus maksetaan verovelvolliselle tulona. Tätä järjestelmää käytetään tukemaan pienituloisia esimerkiksi Yhdysvalloissa (earned income tax credit), ja Englannissa (working tax credit).
Erilaisia verovähennyksiä

| --- | --- |
 Ahvenanmaan vähennykset  Ammattikirjallisuus  Ansiotulovähennys  Asunnon ja työpaikan väliset matkakulut  Asuntovelan korot  Elatusvelvollisuusvähennys  Eläketulovähennys  Erityisalojen matkakulut  Invalidivähennys  Jäsenmaksut ja työttömyyskassamaksut  Korkomenot  Kotitalousvähennys  Kustannusten korvaukset  Lahjoitusvähennys  Luovutustappiot  Maksetut elatusmaksut  Matkat toissijaiselle työpaikalle  Merityötulovähennys  Moottorisaha- ja metsurivähennys  Muut vähennykset ansiotuloista :  Opintolainavähennys  Opintorahavähennys  Pakolliset vakuutusmaksut  Perusvähennys  Takaisinmaksetut osakaslainat  Takaisinperintävähennys  Tulonhankkimislainan korot  Tulonhankkimiskulut ansiotuloista  Tulonhankkimiskulut pääomatuloista  Tulonhankkimisvähennys  Työasuntovähennys  Työmatkavähennys  Työtulovähennys  Vapaaehtoiset eläkevakuutusmaksut  Verotusyhtymän maatalouden verovuoden tappio  Veronmaksukyvyn alentumisvähennys  Viikonloppumatkat
Aiheesta muualla

Henkilöasiakkaan vero-opas 2009 – Vähennykset (Arkistoitu – Internet Archive) www.vero.fi
Tuloverolaki (Arkistoitu – Internet Archive) www.finlex.fi
Pääomatuloista tehtävät vähennykset www.sijoitus.org
Bahaman yliopisto

Bahaman yliopiston pääsisäänkäynti
Bahaman yliopiston kampus Pohjois-Bahamalla
Bahaman yliopisto (engl. University of The Bahamas) on Bahamalla toimiva yliopisto. Se perustettiin Bahaman korkeakouluna (engl. College of The Bahamas) 1970-luvulla seuraavien instituutioiden yhdistymisen myötä: The Bahamas Teachers' College, San Salvador Teachers' College, C.R. Walker Technical College ja Government High Schoolin sixth form -ohjelma. Oppilaitokselle myönnettiin virallinen asema yliopistona vuonna 2016.
Lynden Pindling avasi Bahaman korkeakoulun muodollisesti helmikuussa 1977. Pindling ennakoi korkeakoulun kehittyvän yliopistoksi jo kymmenessä vuodessa. Kesäkuussa 1995 Bahaman korkeakoululle myönnettiin lainsäädännöllä täysi itsehallinto oman toimintansa osalta. Elokuussa 2000 korkeakouluun yhdistettiin The Bahamas Hotel Training College. Uusia tutkintomahdollisuuksia avattiin myös Länsi-Intian yliopiston ja Jamaikan teknologian yliopiston kanssa tehdyn yhteistyön avulla. Ensimmäinen maisteriohjelma Bahaman korkeakouluun avattiin vuonna 2001 kasvatustieteissä yhteistyössä Kentin osavaltionyliopiston kanssa. Lisää maisteriohjelmia avattiin ensin yhteistyössä muiden yliopistojen kanssa, sitten vuonna 2010 ensimmäisen kerran itsenäisesti liikehallinnon maisterin tutkinnon muodossa.
Bahaman korkeakoulun instituution muuhun laajentumiseen kuului 28 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla rahoitetun Harry C. Moore Library and Information Centren avaaminen 8. huhtikuuta 2011. Bahaman parlamentin säädöksellä Bahaman korkeakoulu sai täyden yliopiston aseman 10. marraskuuta 2016. Bahaman koulutus-, tiede- ja teknologiaministeri Jerome K. Fitzgerald tiedotti oppilaitoksen aseman tuloillaan olleesta muutoksesta 25. elokuuta 2016. EduRankin kansainvälisessä yliopistojen vertailussa Bahaman yliopisto sai vuonna 2023 sijan 6 091 kaikkiaan 14 131 yliopiston joukosta.
Bahaman yliopiston pääkampus on Nassaun Oakes Field -kampus. Sillä on kaksi muutakin kampusta ja lisäksi useita alueellisia keskuksia.
Bahaman vaakuna

Bahaman vaakuna on Bahaman liittovaltion tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se otettiin käyttöön vuonna 1971.
Vaakunan kilven yläosassa on nouseva aurinko ja alaosassa Kolumbuksen laiva. Kypäränkoristeena on kotilo ja viisi palmunlehvää. Kilvenkannattajina on flamingo seisomassa maalla ja purjekala merellä. Vaakunassa on motto Forward, Upward, Onward Together.
Atlas Copco

| Atlas Copco AB |
| --- | --- |

Osake:  OMXS: ATCO A OMXS: ATCO B
Markkina-arvo:   252,1 mrd. SEK (31.12.2018)
ISIN:  SE0006886750, SE0006886768
Perustettu:  1873
Toimitusjohtaja:  Mats Rahmström
Puheenjohtaja:  Hans Stråberg
Kotipaikka:  Nacka, Ruotsi
Liikevaihto:   95,4 mrd. SEK (2018)
Liikevoitto:   21,2 mrd. SEK (2018)
Tilikauden tulos:   16,3 mrd. SEK (2018)
Henkilöstö:   35 894 (keskim. 2018)
Kotisivu:  www.atlascopco.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Atlas Copco AB on ruotsalainen teollisuuskonserni, joka on erikoistunut paineilmaa käyttävien työkalujen ja muiden pneumatiikkaan perustuvien laitteiden kehittämiseen ja valmistukseen. Vuonna 2018 Atlas Copcolla oli noin 34 000 työntekijää yli 180 maassa, ja konsernin liikevaihto oli noin yhdeksän miljardia euroa.
Liiketoiminta

Atlas Copco oli vuonna 2018 jaettu neljään liiketoiminta-alueeseen: kompressoritekniikkaan, rakennustekniikkaan, teollisuustekniikkaan ja tyhjiötekniikkaan. Konsernin suurimmat asiakaskunnat ovat valmistava teollisuus, prosessiteollisuus ja elektroniikkateollisuus. Arvioiden mukaan esimerkiksi suurin osa maailman autoista on koottu käyttäen Atlas Copcon työkaluja ja peräti puolet maailmalla pantavasta oluesta on tuotettu käyttämällä yhtiön kompressoreita.
Historia

Atlas Copcon alku ajoittuu vuoteen 1873, jolloin ruotsalainen Atlas-yhtiö perustettiin valmistamaan rautateiden tarvitsemia laitteita. Perustajilla oli vaikeuksista huolimatta vahva usko tulevaisuuteen, ja uusi yhtiö näki päivänvalon 1890 Nya AB Atlas -nimisenä. Vuonna 1917 Nya AB Atlas sulautettiin M. Wallenbergien AB Diesel Motorer -yhtiöön, jonka tehtävänä oli kehittää dieselkoneita. Uusi yhtiö sai nimekseen AB Atlas Diesel.
Toisen maailmansodan aikana AB Atlas Diesel toi markkinoille uuden kallionporausmenetelmän, jota kutsuttiin ”ruotsalaiseksi menetelmäksi” eli ”mies ja paineilmapora”. Järjestelmä oli menestys ja se johti yhtiön voimakkaaseen laajentumiseen. Vuonna 1948 AB Atlas Diesel lopetti dieselien tuotannon ja yhtiö erikoistui paineilma-alueelle. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1956 Atlas Copcoksi; Copco on lyhenne konsernin silloisen belgialaisen tytäryhtiön nimestä: Compagnie Pneumatique Commerciale.
Atlas Copco eriytti kaivos- ja louhintatekniikan liiketoiminta-alueen kesäkuussa 2018 Epiroc-yhtiöksi, joka listattiin samalla myös Tukholman pörssiin.
Toimitusjohtajat

1873—1887: Eduard Fränckel
1887—1909: Oscar Lamm
1909—1940: Gunnar Jacobsson
1940—1957: Walter Wehtje
1957—1970: Kurt-Allan Belfrage
1970—1975: Erik Johnsson
1975—1991: Tom Wachtmeister
1991—1997: Michael Treschow
1997—2002: Giulio Mazzalupi
2002—2009: Gunnar Brock
2009— 2017: Ronnie Leten
2017—: Mats Rahmström
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Atlas Copcon kansainvälinen sivusto
Atlas Copco -konsernisivusto (englanniksi, ruotsiksi)
Atlas Copcon pääkonttori Nackassa tammikuussa 2014