stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fredrik I (Preussi)
Tieteiden ja taiteiden suosinta

Toisin kuin myöhemmät preussilaiset sotilaskuninkaat, Fredrik I rakasti ylellisyyttä. Hän keräili jalokiviä, kiinalaista posliinia ja kalliita huonekaluja. Hänen saapuessaan paikalle vedettiin esiin punaiset matot, liput hulmusivat ja rummut pärisivät. Krenatöörit, joiden univormut oli koristettu hopealankapunoksilla, muodostivat kunniakujan. Hänen juhlansa, joita järjestettiin usein, olivat täynnä mitä kalleimpia herkkuja. Hänen pojanpoikansa Fredrik Suuri kritisoi tätä ankarasti. Hallitsijan lempiharrastus oli metsästys.
Berliini sai Fredrikin aikana kunnianimen ”Spreejoen Ateena”. Kunnia tästä kuuluu kuninkaan filosofikuningattareksi kutsutulle vaimolle Sophie Charlottelle. Kuningatar suosi tieteitä ja taiteita, ja hänen tuttaviinsa ja keskustelukumppaneihinsa kuului Gottfried Leibniz. Kuningatar oli aikansa sivistyneimpiä naisia. Fredrikin hallituskauden aikana perustettiin Hallen yliopisto vuonna 1694, Taideakatemia vuonna 1696 ja Preussin tiedeakatemia vuonna 1700, jonka ensimmäiseksi johtajaksi tuli Gottfried Leibniz. Näiden instituutioiden perustaminen vaikutti Preussin kulttuurisen merkityksen kasvuun.
Hän käytti paljon rahaa julkisten rakennusten rakennuttamiseen. Ylimielisyydessään kuningas köyhdytti isänsä keräämän valtionkassan, kuormitti maansa raskailla veroilla ja saattoi sen talouden kaaokseen.
Avioliitot ja lapset

Fredrik avioitui kolme kertaa:
Ensimmäinen puoliso vuonna 1679 oli maakreivitär Elisabeth Henrietta von Hessen-Kassel (1661–1683), joka oli Vilhelm VI, Hessen-Kasselin maakreivin ja Hedwig Sophia von Brandenburgin (1623–1683) tytär. Heille syntyi yksi lapsi. Elisabet Henrietta kuoli isorokkoon 21-vuotiaana.
Hänen lapsensa oli:
Louise Dorothea (1680–1705) avioitui 1700 Ruotsin kuningas Fredrik I:n kanssa, kärsi huonosta terveydestä ja kuoli synnytykseen 25-vuotiaana.
Toinen puoliso vuonna 1684 oli prinsessa Sofia Charlotte von Hannover (1668–1705), heille syntyi kaksi lasta. Sophie Charlotta kuoli 36-vuotiaana keuhkokuumeeseen. Puolisoiden säilyneestä kirjeenvaihdosta on päätelty, ettei heidän avioliittonsa ollut onnellinen.
Heidän lapsiaan olivat:
Friedrich August von Brandenburg (6. lokakuuta 1685 – 31. tammikuuta 1686), kuoli puolivuotiaana
Friedrich Wilhelm von Preußen (14. elokuuta 1688 – 31. toukokuuta 1740), seurasi isäänsä kuningas Fredrik Vilhelm I:nä. Avioitui Hannoverin prinsessa Sophia Dorothea kanssa ja heille syntyi 14 lasta, joista yksi oli Fredrik Suuri, toinen Loviisa Ulrika sekä Anna Amalia.
Kolmas puoliso vuonna 1708 oli prinsessa Sophie Louise von Mecklenburg-Schwerin (1685–1735), joka eli Fredrikiä kauemmin, liitto oli lapseton. Hän oli tunnettu kauneudestaan. Sophie Louise mielenterveysongelmista ja lähetettiin takaisin vanhempiensa luokse vain muutama viikko ennen Fredrikin kuolemaa.
Fredrikillä oli myös virallinen rakastajatar Catharina von Wartenberg vuosina 1696–1711. Hänen ei kuitenkaan tiedetty koskaan käyttäneen tämän palveluksia, koska hän oli syvästi rakastunut toiseen vaimoonsa Sophie Charlotteen.
Perintö

Fredrik ei tuhlaavaisuudestaan huolimatta ollut epäsuosittu hallitsija, ja tekemällä Preussista kuningaskunnan hän edisti sen kehittymistä kohti tulevaa suuruutta.
Hänellä oli epämuodostunut selkäranka vammautumisen vuoksi, ja hän kärsi hengitysvaikeuksista sekä astmasta elämänsä aikana. Preussin kuningas Fredrik kuoli 55-vuotiaana kuumeeseen helmikuussa 1713 Berliner Stadtschlossissa Berliinissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik I (Preussi) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik Vilhelm | Brandenburgin vaaliruhtinas 1688–1713 | Seuraaja: Fredrik Vilhelm I |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik Vilhelm | Preussin herttua 1688–1701 | Seuraaja: - |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: – | Preussin kuningas 1701–1713 | Seuraaja: Fredrik Vilhelm I |
Perintöprinssi Friedrich, Adam de Clerck 1685
Vaaliruhtinas Fredrik III, Gedeon Romandon 1690
Preussin kuningas Fredrik I, tuntematon taiteilija 1701
Preussin kuningas Fredrik I, Friedrich Wilhelm Weidemann
Kuningas Fredrik I, Antoine Pesne ennen vuotta 1713
Preussin kuningatar Sophie Charlotte, Knellerin taiteilijapiiri 1690-1705
Ensimmäinen puoliso, maakreivitär Elisabeth Henrietta von Hessen-Kassel 1680
Toinen puoliso, prinsessa Sophie Charlotta von Hannover,  Noël Jouvenet (attr.) n. 1650
Kolmas puoliso prinsessa Sophie Luise von Mecklenburg-Schwerin, Friedrich Wilhelm Weidemann 1709
Isaac Menyoli

Isaac Menyoli‎ (s. 6. elokuuta 1972 Tiko, Kamerun) on kamerunilainen uransa päättänyt maastohiihtäjä.
Menyoli osallistui Salt Lake Cityn olympialaisiin vuonna 2002 maansa ensimmäisenä ja toistaiseksi ainoana talviolympiaurheilijana. Hän sijoittui 65:nneksi vapaan hiihtotyylin sprintissä. 10+10 kilometrin takaa-ajossa hän oli perinteisen osuuden 80:s eli viimeinen, eikä päässyt hiihtämään kilpailun päättänyttä vapaan kympin osuutta.
Osallistuakseen olympialaisiin Menyolin piti perustaa Kameruniin kansallinen hiihtoliitto.
Isaac Mayer Wise

| Isaac Mayer Wise |
| --- | --- |
 Isaac Mayer Wise uskontojen maailmanparlamentissa vuonna 1893
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1819 Steingrub, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 26. maaliskuuta 1900 (80 vuotta) Cincinnati, Ohio, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  rabbi
Muut tiedot
Uskonto:  juutalaisuus
 Nimikirjoitus
Isaac Mayer Wise (29. maaliskuuta 1819 Steingrub, Itävallan keisarikunta – 26. maaliskuuta 1900 Cincinnati, Ohio) oli böömiläis-yhdysvaltalainen rabbi, jolla oli merkittävä rooli reformijuutalaisuuden synnyssä ja varhaisessa kehityksessä.
Palveltuaan kaksi vuotta rabbina Böömin Radnicen kaupungissa Wise muutti vuonna 1846 Yhdysvaltoihin, jossa hän toimi New Yorkin Albanyn kaupungin juutalaisessa synagogassa kahdeksan vuoden ajan. Vuonna 1854 hän otti vastaan cincinnatilaisen Bene Yeshurunin seurakunnan saarnaajan viran, ja piti sitä hallussaan loppuelämänsä.
Uransa aikana Wise perusti reformiaatteen tueksi kaksi sanomalehteä: englanninkielisen The Israeliten sekä saksankielisen Die Deborah’n. Wise ei yrityksistään huolimatta onnistunut yhdistämään kaikkia Yhdysvaltojen juutalaisia yhden järjestön alaisuuteen, mutta hänen työnsä ansiosta amerikkalaiset reformijuutalaiset saivat aikaan varsin yhtenäisen organisaation. Tämän lisäksi Isaac Mayer Wise vastusti tiukasti juutalaisvaltion perustamista Palestiinaan.
Hydromies

| Hydromies |
| --- | --- |
Luoja(t):  Dennis O’Neil   John Romita Jr.
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man #212
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Morris Bench
Ryhmäsidokset:  Taisteleva nelikko   Pahuuden mestarit   Kahdentoista Kopla
Edelliset ryhmäsidokset:  Hiekkamies
Voimat:  Voi hallita ja muuttua vedeksi
Hydromies (engl. Hydro-Man, esiintynyt Suomessa myös nimellä Vesimies) on fiktiivinen rikollinen Marvel Comics -kustantamon sarjakuvissa. Hahmon loivat käsikirjoittaja Dennis O’Neil ja piirtäjä John Romita Jr. ja se teki ensiesiintymisensä Amazing Spider-Man -lehden numerossa 212 tammikuussa 1981. Hämähäkkimiehen vihollisiin kuuluvan Hydromiehen oikea nimi on Morris Bench.
Historia

Morris Bench, rahtilaivan miehistön jäsen, tippui vahingossa laidan yli Hämähäkkimiehen takia samalla kun kokeellista generaattoria laskettiin mereen testaamista varten. Hän altistui energianmuuntoprosessille ja vulkaanisille kaasuille, jolloin Benchin solurakenne muuttui. Kun hänet pelastettiin vedestä, hänen kehonsa alkoi erittää suuria määriä vetistä ainetta. Bench luuli sitä aluksi hikoiluksi. Tippumisen ärsyttämä Bench meni paikalliseen baariin etsimään hankaluuksia. Kun hän ei löytänyt niitä, hän hämmästyi saadessaan tietää pystyvänsä muuttamaan koko fyysisen muotonsa vedeksi. Hän lähti kostamaan niille, joita syytti tilastaan. Kutsuen itseään Hydromieheksi hän joutui vastakkain Hämähäkkimiehen kanssa ja toisessa taistelussa Hämähäkkimies onnistui roiskuttamaan hänen kehoaan tarpeeksi laajalle alueelle, jolloin Hydromies ei voinut koota itseään ennen haihtumista.
Muutama viikko myöhemmin Hydromies kokosi muotonsa vesitornissa Manhattanin katoilla kun nähtävästi suurin osa hänen vedestään satoi maahan vetenä. Palatessaan lempibaariinsa hän löysi William Bakerin, eli Hiekkamiehen, joka tapaili hänen entistä tyttöystäväänsä Sadie Frickettiä. Kaksi rikollista aloittivat taistelun hänen puolestaan kunnes Hämähäkkimies tuli mukaan yrittäen estää heitä. Kääntäen huomionsa häneen kaksikko yhdisti voimansa yhteistä vihollista vastaan. Hämähäkkimies kuitenkin huijasi kaksikon törmäämään toisiinsa, kun kumpikin oli partikkelimuodossaan. Kompastuen satamassa kaksikko pian nousi vedestä hiekka-vesi -olentona, jossa oli kummankin aineet muttei kummankaan täyttä älykkyyttä. Hämärästi muistaen halunsa Sadie Frickettiä kohtaan mutaolento etsi tyttöä hänen asunnostaan. Päästyään alkujärkytyksen yli Frickett ajatteli käyttää hyväkseen olennon kiintymystä häntä kohtaan ja järjesti agentin kautta esittelyn mutaolennosta. Olento tuli hulluksi mutta pysähtyi, kun poliisihelikoptereista suihkutettu erikoiskaasu kuivatti sen ja aiheutti hajoamisen. Viranomaiset kokosivat kostean hiekan, ja se vietiin poliisilaboratorioon, jossa tutkijat yrittivät palauttaa miehet eloon erilaisilla stimulanteilla, kemikaaleilla ja säteilyllä. Poliisi totesi tehtävän toivottomaksi ja jätti heidät sisältävän kanisterin heitteille. Pian Hydromies ja Hiekkamies onnistuivat kokoamaan itsensä oikeisiin muotoihinsa. Nöyryyttävän tapahtuman jälkeen he lähtivät kumpikin omille teilleen, kun toisen seura tuntui vastenmieliseltä. Hydromies on sen jälkeen liittynyt rikollisorganisaatio Syndikaattiin.
Hydromies liittoutui myös Tärisyttäjän kanssa, mutta epätoivoisesti eläkerahansa haluava Tärisyttäjä käytti tärisyttäjiään liian suurella teholla, minkä seurauksena ne räjähtivät saaden omistajansa sairaalakuntoon ja Benchin haihtumaan.
Hydromies muissa medioissa > Televisio

Hydromies esiintyi Hämähäkkimies-animaatiosarjassa vain kerran (toisella kerralla oli kyseessä klooni). Hänen äänenään oli Rob Paulsen.
Jaksot, jossa Hydromies esiintyi:
16 "Vesimies",
40 "Menninkäissota", (takauma)
59 "Vesimiehen paluu 1/2",
60 "Vesimiehen paluu 2/2" ja
64 "Minä todella, todella vihaan klooneja" (takauma)
Hydromies muissa medioissa > Elokuva

Marvel Cinematic Universen elokuvassa Spider-Man: Far From Home esiintyvän Vesielementaalin voimat perustuvat Hydromiehen voimiin. Vesielementaali ilmestyy Venetsiaan Peter Parkerin ollessa luokkaretkellä kaupungissa, Quentin Beckin lopulta pelastaessa tilanteen. Vaikka Vesielementaali paljastuukin myöhemmin illuusioksi, jonka Beck ja joukko muita Stark-yhtiöiden entisiä työntekijöitä oli luonut hologrammiprojektoreilla saadakseen Beckinä näyttämään sankarilta, Flash Thompson nähtiin Venetsiassa lukemassa salaliittoteorioita koskevaa artikkelia, jossa Morris Bench -nimisen miehen on väitetty muuttuneen vedeksi kokeellisen vesigeneraattorin vuoksi, vihjaten, että oikea Hydromies on olemassa.
Hydromies Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa.
Ionian piirikunta

Ionian piirikunta (engl. Ionia County) on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 66 804 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Ionian kaupunki, joka on myös Ionian piirikunnan suurin kunta. Piirikunta on perustettu vuonna 1831.
Väestö

Vuonna 2020 Ionian piirikunnan 66 804 asukkaasta valkoisia oli 92,3 %, mustia 4,8 %, alkuperäisasukkaita 0,7 % ja aasialaisia 0,5 %. Vuonna 2019 2,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 1,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ionian piirikunta Wikimedia Commonsissa
Generic Mapping Tools

GMT:llä tehty kartta.
Generic Mapping Tools GMT on komentorivipohjainen  kartanpiirto- ja visualisointiohjelma. Se on toteutettu avoimella lähdekoodilla. Ohjelma toimii parhaiten Unix-ympäristössä tai sitä emuloivassa systeemissä.
GMT:llä voi tehdä rasterointeja, suodatuksia ja muunlaisia kuvankäsittelytoimintoja sekä erilaisia karttaprojektioita. Maantieteellisten tietojen visualisointien lisäksi ohjelmassa on työkalut moniulotteisten tietojen käsittelyyn.
Ohjelmaa käytetään komentorivin kautta. Ulkopuolisten tekijöiden kehittämiä graafisia käyttöliittymiä on saatavilla, samoin internetsovelluksia.  Ohjelman tehokas käyttö vaatii sen koodikielen opiskelua  Ohjelman etuna on sen joustavuus ja valmiiden koodien muutettavuus. Niinpä se on tehokas työkalu kokeneelle tekijälle.
Ohjelman mukana tulee vapaata paikkatieto-aineistoa, kuten rantaviivat, joet, valtioiden rajat ja muiden maantieteellisten kohteiden koordinaatteja. Mukaan voi liittää muualta tuotua aineistoa, kuten satelliittikuvia ja digitaalisia maastomalleja. Ohjelma säilyttää tehdyt kartat ja diagrammit PostScript- ja EPS-muodoissa.
Paul Wessel ja Walter H. F. Smith loivat ohjelman vuonna 1988 Lamont-Doherty Earth Observatoryssa. Virallisesti ohjelma julkaistiin 7. lokakuuta 1991. Ohjelman nimen kirjaimet GMT tarkoittivat alun perin sanoja Gravity, Magnetism ja Topography (suom. painovoima, magnetismi ja topografia), jotka ovat kolme geofyysisen tiedon perustyyppiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Homepage. The General Mapping Tools.
Some examples. Doug Phillips, Calgary.
iGMT: a graphical front-end for GMT. Thorsten Becker.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Generic Mapping Tools
Käännös suomeksi
Georg Albertsen

| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | Joukkue,vapaa systeemi |  |
Georg Albert Christian Albertsen (12. heinäkuuta 1889 – 28. huhtikuuta 1961) oli tanskalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana Tanskan kultaa voittaneessa joukkueessa Antwerpenin olympialaisissa 1920.
Georg Albert Hellström

Georg Albert Hellström (27. syyskuuta 1869 Pietari – 9. kesäkuuta 1926 Viipuri) oli suomalainen Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut kenraalimajuri.
Hellströmin vanhemmat olivat kauppa-asiamies, kollegineuvos Thomas Leonard Hellström ja Carolina Fredrika Charlotta Synnerberg ja puoliso vuodesta 1903 Ljubov Klaudijevna Fley. Hellström suoritti Pietarissa 1. kadettikoulun 1888, jatkaen opintojaan Nikolain ratsuväkiopistossa. Sieltä valmistuttuaan hänet määrättiin kornettina Suomen Rakuunarykmenttiin Lappeenrantaan 1890. Seuraavana vuonna Hellström komennettiin 4. Pihkovan, H.M. Keisarinnan henkivartiorakuunarykmenttiin, josta hän kuitenkin palasi Suomen Rakuunarykmenttiin ja sai ylennyksen luutnantiksi 1894 ja aliratsumestariksi 1897. Hellström toimi rykmenttinsä ase-esimiehenä 1896–1898. Kouluttajaksi upseerien ratsuväkikouluun Pietariin hänet siirrettiin 1900 ja edelleen 1902 3. Kirsanovin reserviratsuväkirykmenttiin, mutta pysytettynä upseerien ratsuväkikoulun palveluksessa. Hellström osallistui Venäjän–Japanin sotaan 1904–1905 ja ylennettiin jälkimmäisenä vuonna ratsumestariksi. Hänet määrättiin pysyvästi upseerien ratsuväkikoulun 1907 ja  nimitettiin 1909 koulun kirjastonhoitajaksi, everstiluutnantiksi ylennettynä. Vuonna 1912 Hellström siirrettiin 1912 armeijaratsuväkeen ja asetettiin Suomen Kenraalikuvernöörinkanslian käytettäväksi. Hän toimi siellä vt. nuorempana kielenkääntäjänä 1912–1913 ja kielenkääntäjänä 1913–1914. Eron sotapalveluksesta Hellström sai kenraalimajurina 1914, mutta työskenteli vielä reservissä Suomen Kenraalikuvernöörinkanslian kassanhoitajana helmikuun vallankumoukseen 1917 saakka.
Imatranajo

Imatran katuradan kartta. Punaisella vuosien 1962–1978 rata ja mustalla rata vuosilta 1979–1986 ja 2016–.
Imatranajo on Imatralla katuradalla ajettava moottoripyöräilykilpailu, jonka järjestää Imatran Moottorikerho. Imatranajo oli ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix vuosina 1964–1982. Vuodesta 2016 alkaen Imatralla on ajettu International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu.
Historiaa

Imatran ensimmäinen Tourist Trophy (TT) -kilpailu järjestettiin vuonna 1953. Varsinainen Imatranajo sai alkunsa pitkän tauon jälkeen vuonna 1962, jolloin kestopäällysteen saamalla radalla käytiin kansainvälinen kilpailu.
Ratamoottoripyöräilyn maailmanmestaruussarjan Suomen Grand Prix järjestettiin vuosina 1962–1963 Tampereen Pyynikillä. Pyynikin rataa pidettiin kuitenkin liian kapeana, ja vuodeksi 1964 MM-osakilpailu siirtyi Imatralle FIM:n kokouksessa Suomea edustaneen John E. Simosen vahvalla myötävaikutuksella. MM-pisteistä kilpailtiin Imatralla vuosina 1964–1982. 1970-luvun huippuvuosina tapahtumassa oli yleisöä yli 50 000, ja se oli myös kansainvälisesti hyvin tunnettu. Kilpailuihin otti parhaimmillaan osaa ajajia yli 40 maasta. Ajojen tähtiä olivat muun muassa 16 voittoa eri luokissa ajanut italialainen Giacomo Agostini sekä suomalaiset Jarno Saarinen ja Teuvo Länsivuori. Imatranajon yhteydessä Imatralla järjestettiin Imatran Moottorikerhon ideoima monipäiväinen matkailutapahtuma Imatra-viikko.
Ajan myötä myös Imatran rata muuttui liian vaaralliseksi, ja Imatranajo menetti MM-arvonsa vuoden 1982 kilpailun jälkeen skotlantilaisen Jock Taylorin saatua surmansa radalla. Vuosina 1983–1985 Imatralla ajettiin EM-osakilpailu ja vuonna 1986 EM-osakilpailu sekä Formula TT -luokan MM-osakilpailu. Vuonna 1986 katsojana ollut kuusivuotias poika kuoli pyörän syöksyttyä yleisöön, mikä päätti tapahtuman järjestämisen Imatran katuradalla.
Vuodesta 1990 alkaen Imatran Moottorikerho järjesti Imatranajon moottoriradoilla muualla Suomessa. Virtasalmen Motoparkissa ajettiin kansallinen kilpailu vuonna 1990 ja Jurvan Botniaringillä SM-osakilpailu vuosina 1991–1992. Vuodesta 1993 alkaen Imatranajo järjestettiin SM-osakilpailuna Virtasalmella. Vuonna 2015 Imatranajo kilpailtiin Virtasalmen Motoparkin muun käytön vuoksi Virossa Auto24ring-radalla lähellä Pärnua. Imatralla puolestaan järjestettiin näytösluonteinen Muistojen Imatranajo -tapahtuma parin vuoden välein vuodesta 1999 alkaen.
Kilpamoottoripyöräily teki paluun Imatran katuradalle 19.–21. elokuuta 2016, kun siellä järjestettiin International Road Racing Championship -sarjan osakilpailu. IRRC:hen kuuluvien superbike- ja supersport-luokkien lisäksi tapahtumassa kilpailtiin myös open 600-, open 1000-, lightweight- ja sivuvaunuluokissa. Kilpailun katsojatavoite kaksinkertaistuiselvennä, kun viikonlopun aikana määräksi tuli 42 000 katsojaa. Ajot järjestettiin myös vuonna 2017, ja ne ovat edelleen osa IRRC-kilpailusarjaa. Vuosina 2020 ja 2021 kilpailu peruuntui koronaviruspandemian vuoksi, ja sen sijaan ajettiin virtuaalinen Imatranajo moottoripyöräsimulaattorilla Ride 3 -videopelissä, johon Imatran katurata on mallinnettu.
Vuonna 2022 kilpailussa käytettävä rata nimettiin Jarno Saarinen Circuit Imatraksi.
Rata

Imatran katurata sijaitsee Vuoksen itärannalla. Käytössä on ollut kaksi eri rataa, pidempi runsaan kuuden kilometrin rata ja lyhyempi vajaan viiden kilometrin rata.
Vuosina 1962–1978 ajettiin pidempää, 6 030 metrin rataa. Pääsuora sijaitsi Rajapatsaalla, ja rata kulki reittiä Imatrankoskentie–Vuoksentie–Linnankoskenkatu–Linnansuontie–Savikannantie–Imatrankoskentie (kadunnimet vuoden 2015 tilanteen mukaan). Rataa kierrettiin myötäpäivään, ja keskinopeus oli noin 170 kilometriä tunnissa. Rata kulki osittain omakotialueella, mitä asukkaat kritisoivat.
1970-luvulla alkoi keskustelu erillisen moottoriradan rakentamisesta Imatralle, mikä ei koskaan toteutunut. Vuodeksi 1979 katurata kuitenkin lyhennettiin 4 950 metrin pituiseksi, turvallisuutta parannettiin rakentamalla hidastusmutkia ja rata siirtyi pois asuinalueelta. Pääsuora sijaitsi Vuoksen rannalla Imatrankosken ja Linnankosken välillä, ja rata kulki nyt reittiä Vuoksentie–Linnankoskenkatu–Linnansuontie–Pietarintie–Imatrankoskentie–Vuoksentie. Muutoksista huolimatta keskinopeus oli 150 kilometriä tunnissa. Pääsuoralla huippunopeudet olivat yli 260 kilometriä tunnissa.
Vuodesta 2016 alkaen on kilpailtu jälkimmäisellä reitillä. Rata kunnostettiin kilpailukäyttöön muun muassa muuttamalla kiinteitä liikenteenjakajia siirrettäviksi ja siirtämällä valaisinpylväitä sekä asfaltoinneilla, levennyksillä ja hidastusmutkilla. Imatran kaupunki budjetoi muutoksiin 400 000 euroa.
Imatrankosken rautatieasema jää radan sisäpuolelle, ja radan erikoisuuksiin kuuluu tasoristeys heti Vuoksentien ja Linnakoskenkadun välisen mutkan jälkeen.
Kuolemantapaukset

Imatranajo on historiansa aikana vaatinut yhteensä viiden ihmisen hengen. Ensimmäinen heistä oli englantilainen Vernon Cottle ensimmäisessä MM-osakilpailussa vuonna 1964. 350-kuutioisten luokassa kilpaillut Cottle ajoi ulos Savikannan nopeassa kaarteessa. Toinen kuolonuhri oli sivuvaunuluokassa kilpaillut vuoden 1980 maailmanmestari skotlantilainen Jock Taylor vuonna 1982, viimeiseksi jääneessä MM-osakilpailussa. Hän ajoi ulos pääsuoran jälkeisessä mutkassa ja iskeytyi pylvääseen. Taylorin ajopari ruotsalainen Benga Johansson putosi kyydistä jo radalla ja selviytyi loukkaantumatta. Kolmas kuollut oli yleisössä olleen nelihenkisen perheen kuusivuotias poika vuonna 1986. Hän jäi saksalaisen Detlef Vogtin yleisöön ajautuneen pyörän alle Vuoksen suoran päässä.
Cottlelle pystytettiin muistokivi Imatralle vuonna 1965 ja Taylorille vuonna 2008. Ne sijaitsevat vierekkäin Vuoksentien länsipuolella olevassa metsikössä lähellä pääsuoran alkua.
Imatranajoissa 15. kesäkuuta 2019 Superbike-luokan lähdössä 32-vuotias sveitsiläinen Mathias Gnägi menetti pyöränsä hallinnan sadekelissä, kaatui ja osui ajoradan vieressä olleeseen valopylvääseen. Onnettomuus tapahtui radan suoralla osuudella, eikä tilanteessa ollut osallisena muita kilpailijoita. Kilpailu keskeytettiin välittömästi onnettomuuden jälkeen. Kilpailujärjestäjien mukaan lääkäri ja ambulanssi olivat nopeasti paikalla, ja Gnägi siirrettiin välittömästi Etelä-Karjalan keskussairaalaan. Matkalla sairaalaan hän oli vielä hengissä mutta tajuttomana. Hän menehtyi saamiinsa vammoihin sairaalassa.[lähde? ]
2. heinäkuuta 2023 hollantilainen Joey Den Besten menetti pyörän hallinnan sateisissa olosuhteissa kesken IRRC Superbike -luokan kilpailun tutustumiskierroksen. Besten kaatui ja ajautui ulos radalta törmäten tolppaan. Besten kuoli onnettomuuspaikalle saamiinsa vammoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Imatranajo
Imatranajon historiaa Imatran Moottorikerho
Imatranajo Ylen Elävässä arkistossa
Jani Vaahtera Vuoksen suoralla vuoden 2018 Imatranajossa.
Imatrankosken rautatieasema jää radan sisäpuolelle. Kuvan vasemmassa reunassa näkyy kohti radan nykyistä pääsuoraa johtava Vuoksentien lehmuskuja.
Id Tech 3

| id Tech 3 |
| --- | --- |
Kehittäjä:  id Software
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Pelimoottori
Alusta:  Monialustainen
Lisenssi:  Avoin lähdekoodi
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
id Tech 3, aikaisemmalta nimeltään Quake III -pelimoottori, on alun perin id Softwaren tekemä pelimoottori Quake III Arenaa varten, josta se sai nimensä. Quake III -pelimoottori on sen jälkeen yleistynyt monien muidenkin pelien (esimerkiksi Call of Dutyn) pelimoottoriksi. Kukoistuskaudellaan (1999–2001) se kilpaili tasaväkisesti Epic Gamesin tekemän Unreal Enginen kanssa.
Quake III pelimoottori on Quake- ja Quake II -pelimoottorien seuraaja. Quake-pelimoottorit erosivat id Softwaren aiemmasta pelimoottorista, Doomista, joka ei oikeasti ollut kolmiulotteinen vaan koostui vain kaksiulotteisia kartoista, jotka koostuivat sektoreista. Quake-pelimoottorit ovat sen sijaan oikeasti kolmiulotteisia. Quake III -pelimoottori antoi hyvän pohjan id Softwaren seuraavalle pelimoottorille: Doom 3:lle, joka pala palalta käännettiin C:stä C++:aan.
QuakeCon 2005 -tapahtumassa John Carmack ilmoitti, että Quake III:n lähdekoodi julkaistaisiin GNU GPL -lisenssillä 19. elokuuta 2005. Lähdekoodi on vapaasti ladattavissa id Softwaren FTP-sivuilta.