stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epäkäslihas
Yleiset vaivat

Epäkäslihas on altis useille vaivoille, joista yleisimpiä ovat jännitysniska ja hartiasäryt. Nämä vaivat ilmenevät usein kipuna ja jäykkyytenä niskan ja hartioiden alueella, ja ne voivat johtaa päänsärkyyn ja liikkuvuuden rajoittumiseen.
Tyypillisiä syitä näihin vaivoihin ovat huono ergonomia, pitkäaikainen staattinen asento ja yksipuolinen lihasrasitus. Stressi ja psykologinen jännitys voivat myös pahentaa oireita. Oikeanlainen ergonomia, säännöllinen liikunta ja stressinhallinta ovat keskeisiä tekijöitä epäkäslihaksen vaivojen ennaltaehkäisyssä ja hoidossa.
Lihaksen harjoittaminen

Kuntosalilla epäkäslihasten yläosaa voidaan parhaiten harjoittaa olankohotuksella. Epäkäslihasten ala- ja keskiosa puolestaan rasittuu parhaiten erilaisilla souduilla ja maastavedossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epäkäslihas Wikimedia Commonsissa
Erehdysten komedia

| Erehdysten komedia> The Comedy of Errors |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  William Shakespeare
Kirjoitettu:  1500-luvun lopulla
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  farssikomedia
Tapahtumapaikka ja -aika:  Efesos, antiikin Kreikka
Erehdysten komedia (engl. The Comedy of Errors), aikaisemmalta suomennosnimeltään Hairahduksia, on William Shakespearen uransa alkuvaiheessa, noin 1589–1594 kirjoittama komedia. Se kertoo kahdesta identtisestä kaksosparista, jotka elävät veljistään tietämättä antiikin Kreikassa, Efesossa ja Syrakusassa. Dromio-nimiset kaksoset ovat Antifolus-nimisten kaksosten orjia.
Elokuvasovituksia

Näytelmästä on tehty useita mykkäelokuvia ja televisiosovituksia sekä elokuvaversio vuonna 2000. Vuonna 1978 tehdyssä versiossa on naispääosassa Judi Dench.
Suomennos

Shakespeare, William: Erehdysten komedia.  ((Comedy of errors.) Suomentanut Leena Tamminen)  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-34766-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Shakespeare info. (englanniksi)
Esko Jussila

Esko Jussila (s. 22. huhtikuuta 1934 Hollola) on suomalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä.
Jussila sijoittui yhdistetyssä 25:nneksi Cortina d’Ampezzon olympialaisissa 1956, 19:nneksi Lahden MM-kilpailuissa 1958 ja 21:nneksi Zakopanen MM-kilpailuissa 1962. Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 hän jäi sairaana varamieheksi.
Jussila voitti yhdistetyn Suomen-mestaruuden vuosina 1958, 1961 ja 1963 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1962 ja SM-pronssia 19-vuotiaana vuonna 1954. Holmenkollenin kisoissa hän sijoittui Paavo Korhosen takana toiseksi vuonna 1957. Salpausselällä hän sijoittui kolmanneksi vuonna 1963. Voittoja hän saavutti Harrachovissa vuonna 1954 sekä Kaukolassa ja Puijolla vuonna 1957. Seuratasolla Jussila edusti Hollolan Urheilijat -46:ta ja Lahden Hiihtoseuraa.
Carita Jussila

Carita Ann-Marie Jussila (20. elokuuta 1947 Helsinki – 18. maaliskuuta 2011 Hyvinkää) oli suomalainen jousiammunnan kolminkertainen maailman- ja Euroopan-mestari.
Jussila voitti maastojousiammunnan merkkiluokassa maailmanmestaruuden ja Euroopan-mestaruuden vuosina 1980, 1982, ja 1986. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui tauluammunnassa 14:nneksi.
Juoru

Juoruilijaystävättäret. Eugene de Blaasin maalaus vuodelta 1901.
Juoru on johonkin henkilöön liittyvä huhu, joka koskee tavallisesti jotakin intiimiä tai epäedullista seikkaa.
Funktiot

Max Gluckmanin funktionalistisen lähestymistavan mukaan juoruilu on kulttuurisesti määritelty ja sanktioitu prosessi, jolla on säännöt ja tärkeitä tehtäviä. Juoruilu ensinnäkin ylläpitää ryhmän yhtenäisyyttä, moraalia ja historiaa, sillä juoruamalla ryhmä arvioi ja vahvistaa jäsentensä käyttäytymistä perinteisiä odotuksia vasten. Juoruamalla voidaan myös kontrolloida keskenään kilpailevia ryhmän sisäisiä ryhmittymiä sekä yksittäisiä pyrkyreitä niin, että erimielisyyksistä huolimatta ryhmä vaikuttaa ulospäin koko ajan sopusointuiselta. Juoruilu on lisäksi ryhmän jäsenyyden tunnusmerkki, etuoikeus ja jopa velvollisuus, sillä ryhmän jäsenen odotetaan juoruavan muista jäsenistä.
Robert Painen liiketoiminnallisen mallin mukaan ryhmä ei juorua, vaan yksilöt juoruavat omista syistään. Juoruaminen on yksilön keino manipuloida kulttuurisia sääntöjä, ja juoruajilla on keskenään vastakkaisia intressejä vallan, ystävyyssuhteiden, verkostojen ja materiaalin suhteen.
Symbolisen interaktionismin lähestymistapa korostaa sitä, kuinka arkipäiväisen puheen kautta yksilöt pohdiskelevat keskenään oman elämänsä ja maailman luonnetta. Juoruilu tarjoaa siis yksilölle hänen sosiaalisen ympäristönsä kartan sekä ajantasaista tietoa ympäristön tapahtumista, ihmisistä ja heidän mielenlaadustaan. Tätä kaikkea hän voi sitten käyttää hyväkseen oman toimintansa suunnittelussa. Juoruamisen kautta yksilöt myös tutkiskelevat ja keskustelevat yhteisistä, koko ajan muuttuvista säännöistään ja tavoistaan.
Juorujournalismi

Juorutoimittajat ja heidän toimittamansa juorupalstat tyydyttävät lehtien lukijoiden uteliaisuutta julkisuuden henkilöiden yksityisasioista. Juorujournalismi syntyi 1920-luvun Yhdysvalloissa elokuvatähtien synnyttämän julkkiskulttuurin myötä, jolloin sanomalehdet alkoivat julkaista heistä kevyitä uutisia ja niitä julkaisemaan perustettiin myös uusia lehtiä, kuten Town Topics. Toimittaja Walter Winchell aloitti vuonna 1924 ”Mainly for Mainstreeters” -nimisen juorupalstan tabloid-lehdessä Graphic. Palstaa alettiin syndikoida muihinkin lehtiin ympäri Yhdysvaltoja, ja parhaimmillaan kaksi kolmasosaa Yhdysvaltain aikuisväestöstä luki Winchellin juoruja tai kuunteli hänen radio-ohjelmaansa. Winchellin kilpailijoita olivat Hollywood-juoruihin erikoistuneet Louella Parsons ja Hedda Hopper. Juorujournalismi on synnyttänyt oman mediatyypin, keltaisen lehdistön.
Aiheesta muualla

Froloff, Lea: Juoruilija on piiloaggressiivinen (Arkistoitu – Internet Archive). Akuutti, Yle.fi 25.11.2003.
Hellström, Anni: Miehetkin juoruilevat – mutta eri asioista kuin naiset. Savon sanomat 6.5.2016.
Rönty, Heikki: Jokainen juoruaja ei ole trolli – Valheiden levittämisestä ei kukaan ota vastuuta. Yle uutiset 16.1.2017.
Juomuseppä

| Juomuseppä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Dalopius
Laji::  marginatus
Kaksiosainen nimi
 Dalopius marginatus  (Linnaeus 1758) 
Katso myös
   Juomuseppä Wikispeciesissä   Juomuseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juomuseppä (Dalopius marginatus) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriaislaji. Suomessa se on erittäin yleinen laji.
Koko ja ulkonäkö

Juomuseppä on 6–9 mm:n pituinen, pituuteensa nähden kapea kovakuoriainen, jonka ruumiin pohjaväri on vaaleanruskea. Pitkittäisuurteisten peitinsiipien liitoskohdassa selän poikki kulkee tumma pitkittäisraita, joka peitinsiipien tyvellä levenee lähes koko kuoriaisen levyiseksi. Myös etuselkä ja pää ovat keskiosastaan tummat. Etuselkä on lähes tasalevyinen ja sen sivut ovat miltei suorat. Pää ja etuselkä ovat lisäksi matalapisteiset ja himmeät. Tuntosarvet ovat pitkät ulottuen pitkälti etuselän takanurkkia pitemmälle ja niiden jaokkeet ovat leveyttään pitemmät. Joskus tavataan yksilöitä, joilla tumma kuviointi on hyvin vähäistä ja eläin on yksivärisen ruskea.
Levinneisyys

Juomusepän levinneisyys kattaa koko Euroopan ja jatkuu idässä pitkälle Siperiaan. Suomessa sitä tavataan koko maassa ja se on yksi heimonsa yleisimmistä lajeista.
Elinympäristö ja elintavat

Juomuseppä on pääasiallisesti metsälaji, mutta sen voi hyvin tavata myös muunlaisesta ympäristöstä. Monien muiden seppien tapaan se yleistyy nopeasti hakkuuaukeilla. Aikuiset kuoriaiset ovat liikkeellä toukokuusta heinäkuun lopulle huipun osuessa kesäkuun alkupuolelle. Kuoriaiset liikkuvat aktiivisesti kasvillisuuden joukossa ja niitä voi kertyä ikkunapyydyksiin suuria määriä.
Toukat elävät maaperän humuskerroksessa, joskus puiden lahoavissa kannoissa, syöden kasvien juuria ja siemeniä. Tilaisuuden tarjoutuessa ne voivat kuitenkin syödä myös eläinperäistä ravintoa, kuten muiden hyönteisten koteloita. Tutkimusten mukaan ne ovat rikkaseppien toukkien tärkeitä saalistajia. Niillä saattaa olla myös suuri merkitys erilaisten tuhohyönteisten, etenkin mäntypistiäisten kannansäätelijöinä. Toisaalta kasveilla ruokaillessaan ne saattavat aiheuttaa pienimuotoista tuhoa vahingoittamalla kylvöksiä tai pieniä taimia. Toukka koteloituu loppukesällä ja aikuinen seppä kuoriutuu kotelosta syksyllä. Se kuitenkin jää talveksi kotelo-onkaloonsa ja lähtee liikkeelle vasta seuraavana kesänä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Juomuseppä (Dalopius marginatus)
Ötökkätieto: Juomuseppä (Dalopius marginatus)
Insects.fi: Dalopius marginatus[vanhentunut linkki]
Käfer Europas (saksaksi)
Pherobase: Semiochemicals of Dalopius marginatus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1519629  Wikispecies: Dalopius marginatus  BioLib: 9409  BOLD: 299178  EoL: 3264563  EPPO: DOLOMA  EUNIS: 256966  Fauna Europaea: 235935  Fauna Europaea (new): 86109336-6a8a-4ff9-be27-52f9c6b0d547  GBIF: 4428376  iNaturalist: 174025  IRMNG: 11645788  NBN: NBNSYS0000010975  NCBI: 1553258  Open Tree of Life: 3412478  Laji.fi: MX.193064
Juovamaaorava

| Juovamaaorava |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Alaheimo::  Xerinae
Tribus::  Marmotini
Suku::  Maaoravat Tamias
Laji::  striatus
Kaksiosainen nimi
 Tamias striatus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Juovamaaorava Wikispeciesissä   Juovamaaorava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovamaaorava eli idänmaaorava (Tamias striatus) on jyrsijöiden lahkoon kuuluva eläin, jota tavataan itäisessä Pohjois-Amerikassa. Sillä on tummia juovia, joista sen erottaa helposti. Lajille on ehdotettu uutta suomenkielistä nimeä tikutaku.
Elintavat

Juovamaaoravat elävät lehtimetsissä ja puistoissa. Muiden maaoravien tapaan ne kuljettavat ruokaa poskipusseissaan. Lajin lisääntymisaika on maaliskuussa ja synnytys tapahtuu huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Naaras saa kerrallaan 3–5 sokeana syntyvää poikasta.
Juovamaaoravat ovat aktiivisia päiväsaikaan ja päästelevät lintumaisia, tirskuttavia ääniä. Disney-filmien pikkuoravat Tiku ja Taku ovat mitä ilmeisimminkin lajiltaan juovamaaoravia, ja ääniraitaa nopeuttamalla tehty ”pikkuoravien ääni” on myös saanut nimensä tästä lajista.
Kuvasto

Juovamaaoravalla posket täynnä ruokaa.
Sigge Ericsson
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 44,0 (28. helmikuuta 1955, Tønsberg)
1 000 metriä 1.31,0 (28. helmikuuta 1955, Östersund)
1 500 metriä 2.11,0 (30. tammikuuta 1956, Misurinajärvi)
3 000 metriä 4.45,3 (6. maaliskuuta 1956, Evarnsveden)
5 000 metriä 7.56,7 (29. tammikuuta 1956, Misurinajärvi)
10 000 metriä 16.35,9 (31. tammikuuta 1956, Misurinajärvi)
Ensimmäinen Vuoristo-Karabahin sota

Ensimmäinen Vuoristo-Karabahin sota oli konflikti Azerbaidžanin sisällä sijaitsevalla armenialaisten asuttamalla Vuoristo-Karabahin alueella vuosina 1992–1994. Se sai alkunsa vuonna 1988 Vuoristo-Karabahin alueen päätettyä kansanäänestyksellä liittymisestä osaksi Armeniaa, mitä silloinen Azerbaidžanin neuvostotasavalta ja Neuvostoliitto eivät hyväksyneet.
Selkkauksesta koitui ensin väkivaltaisia yhteydenottoja vuoristoalueen armenialaisten ja azerien kesken. Armenialaisiin kohdistuneita vainoja tapahtui muun muassa Sumqayıtissa vuonna 1988. Vuonna 1990 levottomuudet siirtyivät Azerbaidžanin pääkaupunkiin Bakuun, jossa hyökättiin armenialaisia vastaan ja Neuvostoliitto katkaisi levottomuudet lopulta väkivaltaisesti armeijan voimin. Laajamittaiseksi sodaksi konflikti muuttui vuonna 1992, jolloin armenialaiset valtasivat Xocalın kaupungin Vuoristo-Karabahissa.
Vuoristo-Karabah julistautui itsenäiseksi valtioksi vuonna 1991, mutta sitä ei ole tunnustettu kansainvälisesti. Osapuolet sopivat tulitauosta toukokuussa 1994. Varsinaista rauhaa ei ole koskaan solmittu, vaan konflikti on jäätyneessä tilassa.
Vuonna 2020 käytiin lyhyt sota, jossa Azerbaidžan miehitti monia 1990-luvun alussa sodassa menettämiään alueita. Syyskuussa 2023 Azerbaidžan aloitti uuden hyökkäyksen saartamaansa Vuoristo-Karabahiin ja teki lopun armeenien Artsakhin tasavallasta.
Tausta

Vuoristo-Karabahia hallitsivat pitkään melik-arvonimellä tunnetut armenialaiset ruhtinaat, joiden onnistui säilyttää osittainen autonomia usein myös silloin, kun historian aikana muuta armenialaista aluetta hallitsivat ulkopuoliset. Armenialaiset ovat kristittyjä, mutta myös muslimien historia alueella ulottuu vähintään 1500-luvulle saakka, jolloin aluetta hallitsi safavidien Persia. Kristityt asuivat tyypillisesti aloillaan, kun taas muslimipaimentolaiset käyttivät aluetta karjansa kesälaitumina ja muuttivat tavallisesti alemmas vuorilta talven tullessa. Tämän liikkeen takia alueen väestö lienee ollut historiallisesti muslimienemmistöinen kesäisin ja vastaavasti kristitty talvisin. Vuoristo-Karabah päätyi Venäjän keisarikunnan alaisuuteen vuonna 1805.
1900-luvun alun mullistusten jälkeen Venäjällä nousivat valtaan bolševikit. Vuoristo-Karabahin sotaa edeltänyt tilanne oli seurausta heidän alueen hallinnosta tekemistään päätöksistä. Vuonna 1921 Vuoristo-Karabahista päätettiin tehdä osa Azerbaidžanin sosialistista neuvostotasavaltaa. Päätökseen vaikutti muun muassa Turkin tuki Azerbaidžanille sekä taloudelliset syyt. Azerbaidžanista haluttiin luoda yhtenäinen alue siten että paimentolaisten ei tarvitsisi ylittää neuvostotasavaltojen rajaa liikutellessaan karjaansa ylänköjen ja alankojen laidunmaiden välillä. Armenialaisille luotiin kuitenkin autonominen alue Azerbaidžanin sisällä ja sen rajat piirrettiin siten että valtaosa sen väestöstä oli armenialaisia. Alueella oli vain yksi merkittävä azerien asutuskeskus, Şuşan kaupunki. Raja piirrettiin myös siten että autonomisella alueella ei ollut yhteistä rajaa Armenian sosialistisen neuvostotasavallan kanssa. Armeniasta alueen erotti Punainen Kurdistan. Myöhemmin sodan puhjettua yksi armenialaisten päätavoitteista oli rajayhteyden luominen Armeniaan.
Neuvostoliiton aikana Vuoristo-Karabah oli syrjäseutua. Vuosina 1945, 1965 ja 1977 armenialaiset tekivät vetoomuksia alueen liittämisestä Armeniaan, mutta niihin ei kiinnitetty huomiota. Samaan aikaan alueen väestön koostumus muuttui pikku hiljaa azerien hyväksi. Vuonna 1926 alueella oli 117 000 armenialaista ja 13 000 azeria. Vuonna 1979 vastaavat luvut olivat 123 000 ja 37 000. Armenialaiset, joilla ei ollut juurikaan uramahdollisuuksia Azerbaidžanissa, muuttivat usein alueen ulkopuolelle Armeniaan tai Venäjälle. Samaan aikaan azereita muutti alueen kyliin ja kaupunkeihin.
Asevoimat

Neuvostoliiton aikana monet armenialaiset olivat toimineet neuvostoarmeijan päällystötehtävistä ja Armenian puolella oli tätä kautta sotilaskokemusta omaavia henkilöitä. Azereille ei Neuvostoliiton muiden muslimivähemmistöjen tapaan tavallisesti annettu muita kuin takarintaman tehtäviä. Azerbaidžanin asevoimat olivat myös hajanaisempia ja monet yksiköt olivat uskollisempia komentajilleen kuin valtiolle. Sodan alussa armenialaisten puolella taisteli kaksi puolisotilaallista joukkoa, Aramo ja Arabo, joista etenkin jälkimmäistä syytettiin sittemmin verilöylyjen toteuttamisesta. Armenia on kiistänyt sotilaallisen osallistumisensa sotaan, mutta ei kiistänyt alueella saattaneen toimia armenialaisia vapaaehtoisia. Human Rights Watchin joulukuussa 1994 julkaiseman tutkimuksen mukaan Karabahin armenialaisten puolella taisteli kuitenkin Armenian vakinaisen armeijan joukkoja.
Molempien sodan osapuolten joukoissa taisteli myös maiden ulkopuolelta tulleita taistelijoita, kuten esimerkiksi tšetšeeni Šamil Basajev ja Yhdysvalloissa syntynyt armenialaistaustainen Monte Melkonian, joka sittemmin sai kansallissankarin maineen Armeniassa. Heillä ei ollut sodan ratkaisun kannalta merkitystä. Suurempi rooli sodassa oli Venäjällä. Neuvostoliiton hajotessa Kaukasukselle jäi sinne sijoitetuissa sotilasyksiköissä palvelleita venäläisiä, ukrainalaisia ja valkovenäläisiä sotilaita. He toimivat palkkasotilaiden tapaan molempien osapuolten puolella esimerkiksi ajaen panssarivaunuja, käyttäen kenttätykistöä ja lentäen lentokoneita. Entisen Neuvostoliiton sotilaskaluston jakamisesta siitä irrottautuneiden valtioiden välillä sovittiin Taškentissa toukokuussa 1992. Azerbaidžaniin oli Neuvostoliiton aikana sijoitettu enemmän sotilasyksiköitä ja se sai tätä kautta käyttöönsä enemmän kalustoa sopimuksen nojalla. Venäjän virallinen politiikka kääntyi vuoden 1992 lopulla venäläisvastaisena pidettyä Azerbaidžania vastaan ja Armenian puolelle. Ter-Petrosjanin mukaan Venäjä toimitti sodan aikana aseita armenialaisille siten, että azerien materiaaliylivoima tasoittui.
Sota > Taistelut Vuoristo-Karabahista

Sodan ensimmäinen vaihe käytiin useiden eri pienten alueiden hallinnasta Vuoristo-Karabahissa. Azerit yrittivät kukistaa Stepanakertia Grad-raketeilla ja armenialaiset tulittivat azerien hallitsemaa Şuşaa. Tärkeämpi tavoite armenialaisille oli kuitenkin Xocalın kylän ja siten alueen ainoan lentokentän valtaaminen. Armenialaiset hyökkäsivät yöllä 25–26. helmikuuta ja heidän tukenaan oli entisen Neuvostoliiton panssarirykmentin rippeet. Kylää puolustamassa oli vain noin 160 azeria ja aamulla he ja siviilit vetäytyivät kylästä. Vetäytymässä olleita ihmisjoukkoja tulitettiin ja 485 henkilöä kuoli sodan pahimmassa verilöylyssä. Mütəllibov yritti ensin hiljentää uutiset verilöylystä, mutta tiedon vuodettua julkisuuteen hänen oli pakko erota. Tuhannet azerit liittyivät nyt vapaaehtoisina armeijaan. Armenialaisten maine kärsi verilöylyn takia, mutta he saattoivat nyt tuoda alueelle täydennyksiä ilmateitse Armeniasta. Seuraava heidän kohteensa oli Şuşa. Alun perin hyvien puolustusasemiensa takia rakennettu kaupunki kukistui suhteellisen nopeasti 8.–9. toukokuuta 300 henkeä vaatineen taistelun jälkeen. Vaikka kaupunki kärsi taistelussa vain pieniä vaurioita, armenialaiset sytyttivät sen tuleen valtaamisen jälkeen. Kaupungissa on edelleen vain murto-osa sen sotaa edeltäneestä väestöstä. Toinen suuri menetys azereille oli Laçınin kaupunki, jonka he hylkäsivät armenialaisten edetessä. Kaupungin valtaus yhdisti nyt Vuoristo-Karabahin ja Armenian, mikä helpotti täydennysten saapumista entisestään.
Sota > Taistelut Armenian vastaisesta rajasta

Azerit saivat koottua itsensä kesällä 1992. Mütəllibovin seuraajaksi oli kesäkuussa 1992 valittu Əbülfəz Elçibəy. Hän aloitti azerien hyökkäyksen ja azerit valtasivat Šahumjanin piirin Vuoristo-Karabahista pohjoiseen ja etenivät sen jälkeen vielä Vuoristo-Karabahin pohjoisosiin. Maan sisäiset ristiriidat tekivät kuitenkin alkuvuodesta 1992 aiemmat voitot tyhjiksi. Maan puolustusministeri Rasim Gaziev ja eversti Suret Husseinov alkoivat suunnitella vallankaappausta ja vetivät miehiä rintamalta jättäen samalla Armenian ja Vuoristo-Karabahin välisen Kəlbəcərin piirikunnan puolustamatta. Huhtikuussa 1993 armenialaiset hyökkäsivät alueelle ja valtasivat sen muutamassa päivässä. Useat sadat alueelta lähteneet pakolaiset, suuri osa heistä kurdeja, menehtyivät paetessaan vuorten yli. Kəlbəcərin valtauksen jälkeen viljaa Armeniaan toimittanut Turkki sulki Armenian vastaisen rajansa Azerbaidžanin tueksi. Yhdistyneet kansakunnat vei läpi päätöslauselman 822, jossa se vaati yhteenottojen lopettamista ja vielä erikseen armenialaisten vetäytymistä Kəlbəcərista ja muilta Azerbaidžanilta vallatuilta alueilta.
Sota > Azerien vastahyökkäys

Azerbaidžanin sisäiset ongelmat kärjistyivät eversti Husseinovin joukkojen aloitettua kapinan 4. kesäkuuta heidän otettuaan ensin haltuunsa poisvetäytyneen venäläisen laskuvarjodivisioonan varustuksen Gəncəssa. Kahden viikon päästä Elçibəy oli paennut pääkaupunki Bakusta. Seuranneen neljän sekavan kuukauden aikana azerit kärsivät huomattavia tappiota taistelukentällä. Armenialaiset valtasivat Ağdamin, Füzulin, Cəbrayılin ja Qubadlın. Maan parlamentti kutsui apuun veteraanipoliitikko Heydər Əliyevin, joka järjesti Elçibəyn syrjäyttäneen äänestyksen parlamentissa ja nousi itse presidentiksi 3. lokakuuta 98,3 % äänisaaliilla, jota ei todennäköisesti saavutettu rehellisesti. Əliyev lakkautti useita armeijan yksiköitä ja pidätytti niiden komentajia. Hän oli hankkiutunut näin eroon mahdollisista vastustajistaan, mutta ongelmana oli nyt uusien yksiköiden luominen. Kahden kuukauden ajan hän kävi salaisia neuvotteluja Vuoristo-Karabahin armenialaisten johtajan Robert Kotšarjanin kanssa, mutta valmisteli samalla myös armeijansa uudistuksia. Joulukuussa 1993 azerit aloittivat talvihyökkäyksensä ja taistelut olivat nyt verisempiä kuin sodassa aiemmin. Azerit menettivät joulukuun ja seuraavan vuoden toukokuun aikana noin 4 000 miestä ja armenialaiset noin 2 000. Sodan verisin yksittäinen yhteenotto käytiin Kəlbəcərin pohjoispuolella. Epäonnistuneen hyökkäyksen jälkeen azerit vetäytyivät ja noin 1 500 heistä kuoli armenialaisten tykkitulessa. Molempien osapuolten voimat olivat nyt lopussa ja tätä kautta rauhanneuvottelut tulivat mahdolliseksi.
Tulitauko

Euroopan turvallisuus- ja yhteistyökonferenssi eli ETYK oli perustanut 49 sen jäsenvaltiota käsittäneen Minsk-konferenssin keväällä 1992. Sen alkuperäisenä ajatuksena oli järjestää rauhankonferenssi vastaitsenäistyneen Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä. Kun taistelut suunnitelmista huolimatta jatkuivat, Minsk-konferenssista tuli yhdeksän valtiota käsittänyt Minsk-ryhmä. Ryhmän rauhantunnusteluja johdettiin sodan aikana huonosti ja ryhmän venäläiset ja länsimaiset diplomaatit alkoivat pian kilpailla keskenään. Venäläinen lähettiläs Vladimir Kazimirov neuvotteli 12. toukokuuta 1994 voimaan tulleen tulitaukosopimuksen käytännössä ilman muiden Minsk-ryhmän jäsenten apua. Kazimirovin alkuperäisen suunnitelman mukaan tulitauon tueksi Karabahin eturintamalle olisi sijoitettu 1 800:n miehen vahvuinen venäläinen rauhanturvajoukko. Azerbaidžanin puolustusministeri kieltäytyi allekirjoittamasta sopimuksen tätä kohtaa. Tulitauko piti kuitenkin lopulta rauhanturvaajien puutteesta huolimatta. Armenian ja Azerbaidžanin välillä ei ole lopullista rauhansopimusta ja ajoittaisia rajakahakoita esiintyi edelleen.