stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huruksela
Kirjallisuutta

Leino, Heleena: Soihtula. Kotka 1995
Purtilo, Oiva: Muistelmia Hurukselan kylästä ja Kymijoen varsilta. Hamina 2000
Halkola, Erkki; Hurukselan kylätoimikunta: Huruksela : nimistö, tarinoita, henkilöitä, piirileikkilaulut. Kotka 2002
Karnaattu, Risto: Hurukselan Sakkaran metsäkulmalta katsottuna. Hamina 2016 ISBN 978-952-93-6892-1
Alfred Hyytinen (jääkäri)

Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
Alfred Hyytinen (25. helmikuuta 1896 Lappajärvi – 13. kesäkuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Antti Hyytinen ja Liisa Matintytär.
Hyytinen, kansakoulun käynyt lappajärveläinen työmies, liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 5. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän haavoittui kranaatin sirpaleesta ja menehtyi siitä aiheutuneeseen verenvuotoon vielä samana päivänä. Hän oli ensimmäinen maailmansodassa kaatunut 27. Jääkäripataljoonan jääkäri ja hänet haudattiin Gallingin kylän lähellä olevaan sotilashautausmaahan Missellä. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Jääkäri Heikki Jussila kirjoitti tapahtuneesta seuraavaa: "Ensimmäinen kaatunut jääkäri! Klo 2.00 tienoissa osui ryssän kranaatti 1. Komp. linjalle kaataen jääkäri Hyytisen, kotoisin Lappajärveltä. Se oli hänen osansa!"
Huuto (runo)

Huuto (engl. Howl) on Allen Ginsbergin runo, joka ilmestyi 1956 kokoelmassa Howl and Other Poems. Kokoelman julkaisi Lawrence Ferlinghettin kustantamo City Lights.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | I saw the best minds of my generation destroyed by madness, starving hysterical naked... | ” |

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Minä näin, Oli tärvellyt maailman vaino, hulluus ja nälkä sukupolveni parhaat mielet, syössyt ne alastomuuteen ja hysteriaan... | ” |
– suom. Anselm Hollo.
Runo sai maailmanlaajuista mainetta, kun sen julkaisijaa vastaan nostettiin epäsivellisyyssyyte, mutta oikeudenkäynti ei johtanut tuomioon.
Suomennos

Runo julkaistiin hiukan sensuroituna suomeksi Anselm Hollon käännöksenä Parnassossa vuonna 1961, sitten kokoelmassa Huuto ja muita runoja (1963), jossa on mukana sensuroitu teksti. Runo on julkaistu sittemmin myös antologioissa Maailman runosydän (1998) ja Runon suku: Valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa (1991). Kokoelmassa Huuto ja muita runoja 1947–1971 (2000) ilmestyneeseen versioon on vielä tehty joitakin muutoksia.
Esitys Yleisradiossa

Suomessa runon radiointi aiheutti edunkuntakohun. Runon esitys Porin Jazzeilla 1969 nauhoitettiin, ja se esitettiin Yleisradiossa 30. syyskuuta 1969 kello 22.30 myöhäisuutisten alla sekä yleis- että rinnakkaisohjelmassa. 83 kansanedustajaa teki Arne Bernerin aloitteesta kyselyn siitä, oliko runon esitys Yleisradion toimilupaehtojen mukaista. Kulkulaitosministeri Paavo Aitio vastasi, ettei runoa olisi sopinut esittää radiossa, ja Yleisradion johtokunta rankaisi vastaavaa ohjelmatoimittajaa Pekka Lounelaa muistutuksella. Yleisradion tuolloinen pääjohtaja Eino S. Repo oli yrittänyt saada Yleisradion johtokunnassa läpi lievempää tulkintaa, jonka mukaan runon esittäminen radiossa oli ollut ”puutteellisesti harkittua” ja ristiriidassa Yleisradiossa noudatetun käytännön, mutta ei toimiluvan ehtojen kanssa. Radion ohjelmapolitiikan vastustajat puolestaan liittivät Huudon niin sanotun Reporadion syntilistaan.
Yleisradion tuolloinen ohjelmatoiminnan koordinaattori Pertti Hemánus raportoi presidentti Urho Kekkosen todenneen tapauksen johdosta Tamminiemeen ”Sananvapauden iltaan” kokoontuneille radion edustajille: ”Te olette ottaneet kaksi askelta siinä missä yksi olisi riittänyt, ja nyt saatte kestää seuraukset.”
Suomennosversioita

Parnasso 2/1961.
Huuto ja muita runoja , Tajo, 1963.
Runon suku: Valikoima suomeksi elävää käännöslyriikkaa. Toimittanut Jarkko Laine. Otava, 1991. ISBN 951-1-11447-6
Maailman runosydän. Toimittaneet Hannu Tarmio ja Janne Tarmio. WSOY, 1998. ISBN 951-0-22134-1
Huuto ja muita runoja 1947–1971. Sammakko, 2000. ISBN 952-5194-10-8
Huomioita

↑  Julkaistu numeroituina kappaleina tutkimuskäyttöön, käytettävissä vapaakappalekirjastoissa.
Yleisradion hallintoneuvosto valmistautuu keskustelemaan ”Huudon” radioesityksestä 18. joulukuuta 1969. Pöydän ääressä Wäinö Häkkinen (vas.), Matti Raipala, Eeles Landström ja Erkki Tuuli.
Hyvejohtajuus
Aiheesta muualla

Virtuous Leadership katolisen uutistoimiston Zenitin sivustolla (englanniksi) (zenit.org)
First Things, The journal of religion, culture and public life (englanniksi)
Kanadan katolisen radioaseman (HMWN Radio Maria) kirja-arvio (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jan Hus

| Jan Hus |
| --- | --- |
 Renessanssin aikana luotu Jan Husin kuvitteellinen muotokuva.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1369 Husinec, Böömin kuningaskunta
Kuollut: 6. heinäkuuta 1415 Konstanz, Konstanzin hiippakunta
Kansalaisuus:  Tšekki
Ura
Koulukunta:  hussilaisuus
 Nimikirjoitus
Jan Hus poltetaan elävältä roviolla.
Jan Hus  kuuntele ääntämys (ohje) (n. 1369 – 6. heinäkuuta 1415) oli tšekkiläinen Prahan yliopiston maisteri sekä uskonnollinen reformaattori. Hän syntyi Husinecissa Etelä-Böömissä. Synnyinpaikkansa mukaan hänet tunnettiin nimellä Jan Husinecký, latinaksi Johannes de Hussinetz. Hän otti käyttöön sukunimekseen kotipaikkansa nimen lyhennetyn muodon. Hus teloitettiin kerettiläisenä Konstanzissa, Saksassa.
Böömiläinen reformi

Jan Husin ja muun uudistusmielisen prahalaisen papiston tavoitteena oli katolisen kirkon reformi. Böömiläisen reformin juuret olivat 1300-luvun lopun uudistusliikkeissä, mutta lopullisen muotonsa Husin ajatukset saivat englantilaisen John Wycliffen vaikutuksesta, erityisesti Wycliffen ehtoollista ja kirkon valtaa koskevista opeista. Hus ja hänen seuraajansa arvostelivat erityisesti kirkon ylenpalttista omaisuutta ja papiston maallista elämäntapaa. Toisin kuin radikaalit taboriitit myöhemmin, Hus ei pyrkinyt katolisen kirkon kultin, liturgian tai papiston lakkauttamiseen. Hus saarnasi ja kirjoitti latinan lisäksi tšekin kielellä ja vaikutti tšekin kirjakielen kehitykseen. Prahan arkkipiispa oli aluksi Husin suosija, mutta kääntyi sittemmin häntä vastaan. Suhteet kriisiytyivät vuonna 1412.
Pannaan julistaminen ja kuolemantuomio

Husin asemaa vahvisti aluksi se, että samaan aikaan katolinen kirkko oli jakautunut suuren skisman takia, ja vuosina 1409–1414 oli kolme paavia. Böömin alue kannatti tuolloin niin sanottua Pisan paavia. Yksi paaveista julisti Husin pannaan vuonna 1411 papistoa ja anekauppaa kohtaan suunnatun arvostelun takia. Arkkipiispa karkotti hänet maaseudulle, jossa hän kirjoitti merkittävimmän teoksensa De ecclesia. Lopulta skisma päättyi, ja Konstanzin kirkolliskokous 1415 tuomitsi Husin harhaoppisena kuolemaan. Hänet poltettiin roviolla 6. heinäkuuta 1415 ja tuhkat ripoteltiin Reiniin.
Hussilaissodat

Husin kuolema järkytti tšekkejä ja sai myös aatelin mielipiteen kääntymään Konstanzin konsiilia ja Rooman kirkkoa vastaan. Muutaman vuoden kuluttua puhkesivat hussilaissodat (1420–1436), joissa tšekit ottivat käyttöönsä kansallissankariksi nousseen Husin nimen. Maltillisia, Prahan papiston johtamia hussilaisia nimitettiin utrakvisteiksi, kun taas Etelä-Böömin Táboriin yhteisön perustaneet taboriitit olivat jyrkempiä. Myöhemmin hussilaiset sulautuivat böömiläisveljiin ja luterilaisiin.
Uni mustasta joutsenesta

Tarinan mukaan Hus näki unen mustasta joutsenesta. Husin nimi tarkoittaa hanhea, ja hänen kerrotaan sanoneen: ”Tämä hanhi paistetaan tulessa, mutta minun jälkeeni tulee joutsen, jota te ette onnistu polttamaan.” Martti Luther uskoi, että Husin joutsenennustus viittasi häneen.
Katolisen kirkon anteeksipyyntö

18. joulukuuta 1998 paavi Johannes Paavali II pyysi katolisen kirkon nimissä virallisesti anteeksi Husin teloitusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Hus Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  IdRef
Hyvä tapa

Hyvä tapa tarkoittaa oikeustieteessä vakiintunutta, perustelluksi katsottua käytäntöä, joka pohjautuu vallitseviin arvostuksiin. Näiden arvostusten perusteella säädetään lakeja, joten hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti lainvastaisuuteen. Kuten muutkin oikeusperiaatteet (esimerkiksi arvottomuus, kohtuuttomuus ja kunnianvastaisuus) hyvä tapa esiintyy tavallisesti kielteisessä muodossa. Jos järjestelyssä ilmenee hyvän tavan vastaisuutta, ei muutoin pätevään järjestelyyn liitykään tavoiteltuja oikeusvaikutuksia.
Tarkemman juridisen merkityksen hyvä tapa saa tietyssä sosiaalisessa ympäristössä. Juridisella merkityksellä on hieman eri sisältö puhuttaessa hyvästä hallintotavasta, hyvästä kirjanpitotavasta, hyvästä liiketavasta ja hyvästä pankkitavasta. Hyvän tavan olennainen tunnusmerkki on se, että se kuvastaa tasapuolisesti osapuolten intressejä. Pelkkä käytännön yleinen noudattaminen ei tee siitä hyvää tapaa.
Hyvän tavan vastaisuus liittyy läheisesti šikaanikieltoon eli oikeuden väärinkäytön kieltoon. Šikaanikiellossa tarkastellaan sitä pyritäänkö jonkin oikeuden avulla päämäärään, joka ei sisälly oikeuden tavanomaiseen käyttöön, ja olisiko oikeuden toteutumisesta haittaa. Hyvän tavan vastainen järjestely sen sijaan on uhka tai poikkeama asianmukaiseksi katsotusta sosiaalisesta arvostuksesta.
Oikeushistoriaa Suomessa

Hyvien tapojen vastaisuudesta säädettiin aiemmin Suomen rikoslain (39/1889) 43 luvussa, jonka otsikkona oli Hyviä tapoja koskevain määräysten rikkomisesta. Uudemman lainsäädännön vuoksi luvun kaikki pykälät on nykyisin jo kumottu yksi toisensa jälkeen.
1 pykälä kielsi toimeenpanemasta arpajaisia, joissa oli voittona rahaa tai tavaraa, ja kauppaamasta arpajaisten arpoja. Vuonna 1900 annettiin julistus (3/1900), jonka mukaan arpajaisia sai järjestää kenraalikuvernöörin luvalla. Pykälä kumottiin lailla 492/1965. Arpajaisista on nykyisin erillinen laki.
2 pykälä kielsi ilman asianomaista lupaa järjestettävät tavara-arpajaiset. Pykälä kumottiin lailla 492/1965.
3 pykälä kielsi pitämästä kaupan ulkomailla järjestettävien arpajaisten arpoja. Pykälä kumottiin lailla 492/1965.
4 pykälä kielsi pitämästä huonetta uhkapeliä varten. Pykälä kumottiin lailla 563/1998. Pelikasinoista on nykyisin säännöksiä arpajaislaissa.
5 pykälä kielsi kohtelemasta omaa tai toisen eläintä julmasti. Pykälä kumottiin lailla 91/1971, jolloin säädettiin uusi eläinsuojelulaki.
6 pykälä kielsi olemasta juovuksissa yleisellä tiellä, kadulla, julkisella paikalla, julkisessa toimituksessa ja yleisessä kokouksessa. Rangaistuksena oli alkujaan enintään sadan markan sakko, myöhemmin enintään sata päiväsakkoa. Pykälää muutettiin useita kertoja, ennen kuin se lopulta kumottiin kokonaan lailla 491/1968. Poliisilla on kuitenkin edelleen oikeus poistaa häiritsevästi käyttäytyvä juopunut yleiseltä paikalta.
7 pykälä kielsi viettelemästä alle 18-vuotiasta nauttimaan päihdyttävää juomaa. Monista alkoholilainsäädäntöön aikojen kuluessa tehdyistä muutoksista huolimatta tämä pykälä pysyi alkuperäisessä muodossaan voimassa vuoteen 2009 saakka. Se kumottiin vasta lailla 641/2009, joka tuli voimaan 1. marraskuuta 2009.
8 pykälä määräsi anniskelupaikan isännälle tai hoitajalle sakon, jos joku havaittiin anniskelupaikassa niin juopuneeksi, että tarvitsi kaitsemista, eikä häntä tarpeenmukaisesti hoivattu. Pykälä kumottiin lailla 563/1998.
Jukka Hytti

Jukka Hyde Hytti (s. 1. syyskuuta 1961 Lauritsala) on helsinkiläinen teatterituottaja ja ohjaaja, joka on kansainvälisen Baltic Circle -teatteriverkoston ja -festivaalin perustajajäsen ja Q-teatterin jäsen. Hän on toiminut myös opettajana teatterialan oppilaitoksissa ja kulttuurituottajakoulutuksessa.
Hytti kirjoitti ylioppilaaksi lappeenrantalaisesta Kesämäen lukiosta vuonna 1980. Hän valmistui nuoriso-ohjaajaksi Mikkelin Paukkulasta vuonna 1984 ja työskenteli Helsingin poikakodissa, kunnes teatteri vei mukanaan. Hytti kävi teatteriohjaajakurssin Voionmaan opistossa vuonna 1988. 1990-luvun alussa hän liittyi Q-teatteriin.
Hytti on julkaissut Teatterituottajan oppaan sekä toimittanut yhdessä näyttelijä Jussi Lehtosen kanssa kirjan Kolme kerettiläistä - liettualaista nykydraamaa, jossa on Liettuan teatterihistoriaa ja nykytilaa luotaavien artikkelien lisäksi myös kolme liettualaista näytelmää Jussi Lehtosen kääntäminä. Syksyllä 2023 Hytiltä ilmestyi esityksen muotoon kirjoitettu runoelma Esitys joksikin Aviadorin kustantamana. https://www.aviador.fi/product-page/esitys-joksikin
Koulutukseltaan Hyde Hytti on kulttuurituottaja YAMK (HUMAK 2013). Johtamisen erikoisammattitutkinnon (JET) Hytti suoritti 2015.lähde? Vuodesta 2012 alkaen Hytti on työskennellyt Teatterin tiedotuskeskuksen (TINFO) kansainvälisten asioiden päällikkönä.
Kirjalliset julkaisut

Teatterituottajan opas, Like 2005. ISBN 952-471-484-1
Kolme kerettiläistä - liettualaista nykydraamaa, toim. Jukka Hytti ja Jussi Lehtonen, Like 2007. ISBN 978-952-01-0014-8
Kallio on nähnyt - runoa ja muuta tarinaa Soramontun laidalta, Teatteri Umpihanki 2010. ISBN 978-952-92-7559-5
Jälkiä / Traces - mietelmiä ja kuvia / aphorisms and images, Teatteri Umpihanki 2019. ISBN 978-952-94-1472-7 ISBN 978-952-94-1473-4 (EPUB)
Esitys joksikin, Aviador 2023. ISBN 9789523812178
Filmografia

Joulubileet, 1996, Näyttelijä (apulaisgalleristi), järjestäjä
Lipton Cockton in the Shadows of Sodoma, 1995, Näyttelijä (1. poliisi), järjestäjä, rekvisitööri
Back to the USSR / Takaisin Ryssiin, 1992, Näyttelijä (kylähullu), stunt man (pyöräilevä Matsonska), rekvisitööri, lavastus, järjestäjä
Kalevala – Uusi aika, 2013, Näyttelijä (tulkki)
Hurtu

| Compagnie des Automobiles et Cycles Hurtu |
| --- | --- |

Perustettu:  1895
Lakkautettu:  1930 (autot) 1959 yritysfuusio (mp:t, mopot, moottoripolkupyörät)
Kotipaikka:  Albert, Somme, Ranska
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Compagnie des Automobiles et Cycles Hurtu oli ranskalainen ajoneuvovalmistaja.
Historia

Vuonna 1880 herrat Hurtu, Hautin ja E. Diligeon perustivat Albertin kaupunkiin ompelukoneita valmistaneen tehtaan nimeltä Hurtu, Hautin et Diligeon. Tästä yhtiön tuotanto laajeni työstökoneiden, hiomakoneiden ja polkupyörien valmistukseen. Näitä kaikkia markkinoitiin Hurtu-nimellä.
Vuonna 1895 E. Diligeon myi osuutensa yhtiöstä ja perusti oman, Diligeon et Cie -nimisen yrityksen. Tuotenimi Hurtu pysyi edelleen myös hänen käytössään. Vuonna 1896 Diligeon aloitti Automobiles Léon Bollée -yhtiön "Voiturette"-kolmipyörän lisenssivalmistuksen.
Vuonna 1898 Hurtu valmisti ensimmäisen omaa suunnittelua edustaneen nelipyöräisen autonsa. Mallissa oli hyvin paljon yhteisiä piirteitä suosiota saavuttaneen Benz Velo -mallin kanssa. Englannin Manchesterissa toiminut Marshall & Co -yhtiö valmisti taasen Hurtun myöntämällä lisenssillä hyvin samankaltaista mallia.
Vuonna 1899 yhtiön nimeksi muutettiin Compagnie des Autos et Cycles Hurtu. Compagnie Hurtu laajensi tuotantoaan Pariisin liepeille, Neuilly-sur-Seinen ja Rueil'n kaupunkeihin perustetuilla tehtailla. Vuonna 1913 yhtiön vuosituotanto oli 600 autoa.
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä yhtiö jatkoi autojen valmistusta vuoteen 1930 saakka. Tuolloin Compagnie Hurtu lopetti autojen valmistuksen ja jatkoi työstökoneiden valmistuksen parissa. Pariisin kantakaupungin alueelle sijoittunut Moteurs Hurtu valmisti kaksitahtimoottorilla varustettuja mopoja, moottoripolkupyöriä ja moottoripyöriä vuodesta 1903 toisen maailmansodan alkupäiviin asti.
Vuonna 1946 perustettiin Pariisiin Compagnie Nouvelle des Cycles Hurtu -niminen yhtiö, joka jatkoi kaksipyöräisten ajoneuvojen valmistusta. Hurtu fuusioitiin ajoneuvovalmistaja Automotoon vuonna 1960.
1897
1900
1904
1910
1912
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grace's Guide - 1899 Motor Show (Cordingley): THE LONDON AUTOCAR CO., LTD., 182, Gray's Inn Road, W.C., exhibit an interesting collection of motor tricycles, quadricycles, and accessories, showing a new attachment to a tricycle by which, when the front wheel is removed, it can be readily converted into a quadricycle by the use of three belts only, the entire contrivance making up into a very perfect quadricycle; and in addition to these machines and accessories they have in the outer building for running round the enclosure one sample of the English-built Hurtu car, by Messrs. Marshall and Co., of Manchester, which we have already dealt with in our description of the Richmond exhibit.
Grace's Guide - 1908-1914 Motor Car Red Book (Arkistoitu – Internet Archive)
Grace'e Guide - 1911 Motor Cars
Grace's Guide - 1913-1917 Motor, Marine and Aircraft Red Book: Cars
Erkki Hytönen

| Erkki Hytönen |
| --- | --- |
 Hytönen TBK:n paidassa 1950-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1933 Tampere
Kuollut: 22. joulukuuta 2020 (87 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ekku
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  left
Pelinumero:  5, 9, 18
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1950–1970
Seurat:  TBK, Tappara, Hilpara
Erkki Olavi Hytönen (27. toukokuuta 1933 Tampere – 22. joulukuuta 2020) oli suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi 39 maaottelua Suomen miesten maajoukkueessa ja osallistui 18-vuotiaana Oslon talviolympialaisiin 1952 sekä vuosina 1954–1958 neljiin MM-kilpailuihin. Sarjatasolla "Ekku" Hytönen edusti Tapparan- ja sen edeltäjän TBK:n riveissä. Hän palasi kaukaloon myöhemmin yhden kauden ajaksi Hilparan paidassa.
Temperamenttinen ja isokokoinen Hytönen oli kolmesti urallaan mestaruussarjan "kauden jäähykuningas". Hytönen voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1953, 1954, 1955 ja 1959, saavuttaen myös kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Vuosina 1962–1965 Hytönen toimi Tapparan ykkösvalmentajana ja saavutti mestaruuden vuonna 1964. Hytönen on aateloitu Tappara Hall of Fame -kunniagalleriaan numerolla kahdeksan.
SM-tilastot

| Kausi | Sarja | Seura | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950–1951 | SM-sarja | TBK | 7 | 2 | 0 | 2 | 0 |
| 1951–1952 | SM-sarja | TBK | 4 | 3 | 0 | 3 | 6 |
| 1952–1953 | SM-sarja | TBK | 12 | 9 | 1 | 10 | 22 |
| 1953–1954 | SM-sarja | TBK | 10 | 6 | 3 | 9 | 10 |
| 1954–1955 | SM-sarja | TBK | 10 | 7 | 4 | 11 | 22 |
| 1955-1956 | SM-sarja | Tappara | 10 | 6 | 5 | 11 | 13 |
| 1956‑1957 | SM-sarja | Tappara | 10 | 7 | 2 | 9 | 8 |
| 1957‑1958 | SM-sarja | Tappara | 11 | 8 | 5 | 13 | 22 |
| 1958‑1959 | SM-sarja | Tappara | 15 | 5 | 5 | 10 | 16 |
| 1959‑1960 | SM-sarja | Tappara | 18 | 9 | 7 | 16 | 20 |
| 1969‑1970 | SM-sarja | Hilpara | 3 | 0 | 0 | 0 | 4 |
| YHT. |  |  | 110 | 62 | 32 | 94 | 143 |
4 Suomen-mestaruutta (1953,  1954, 1955, 1959)
2 SM-hopeaa (1958, 1960)
3 SM-pronssia (1951, 1956, 1957)
Mestaruus valmentajana vuonna 1964
Aiheesta muualla

Erkki Hytönen Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Hullu Hevonen

| Hullu Hevonen> Tȟašúŋke Witkó |
| --- | --- |
 Hullu Hevonen ei pitänyt itsensä kuvaamisesta. Tämä vuonna 1877 otettu valokuva saattaa kuitenkin esittää häntä.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1840 Rapid Creek
Kuollut: 5. syyskuuta 1877 Fort Robinson
Hullu Hevonen eli Tȟašúŋke Witkó tai lakotankielen vanhan kirjoitustavan mukaan Tasunka Witko (kirjaimellisesti "Hänen hevosensa on hullu", engl. Crazy Horse, noin 1840 – 5. syyskuuta 1877) oli Oglala Sioux -heimoon kuulunut intiaanisoturi. Hullu Hevonen oli tunnettu rohkeudestaan ja oveluudestaan taistelukentällä.
Vuonna 1865 Hullu Hevonen johti sotureita oglaloiden taistelussa Wyomingin ja Montanan sioux-alueiden läpi kulkenutta Bozemanin reittiä vastaan. Seuraavana vuonna hän osallistui Fettermanin verilöylyyn, jossa siouxit tuhosivat kapteeni William J. Fettermanin johtaman joukko-osaston. Hullusta Hevosesta kehittyi kokenut ja taitava sissipäällikkö. Lakota-siouxien maineikkaan päällikön Istuvan Härän suosituksella hänelle annettiin arvonimi Ogle Tanka Un (sotapaidan kantaja). Samalla Hullusta Hevosesta tuli nuorimpia lakotain ylemmistä sotajohtajista, jolle tämä sioux-soturien tavoitelluin arvo on myönnetty.
Vuonna 1876 Hullu Hevonen johti Little Bighornin taistelussa intiaanien vastahyökkäystä, joka tuhosi kenraali Custerin seitsemännen ratsuväkirykmentin täydellisesti.
Kylmän ja nälän heikentämät Hullun Hevosen joukot antautuivat toukokuussa 1877 Yhdysvaltain armeijalle. Saman vuoden syyskuussa yhdysvaltalainen sotilas murhasi Hullun Hevosen pistimellä Fort Robinsonissa Nebraskassa.
Varhaiset vuodet

Hullu Hevonen syntyi Rapid Creekissä, joka sijaitsee hieman itään siouxien pyhänä paikkana tunnetusta Paha Sapasta eli Black Hills -vuorista. Hänen syntymässä saamansa nimi oli Čháŋ Óhaŋ ("Puiden joukossa"), mutta hänet tunnettiin lapsena äitinsä antamalla lempinimillä Pȟehíŋ Yuȟáȟa ("Kiharatukka", engl. Curly). Kiharatukka vietti lapsuutensa sekä oglala- että brulè-siouxien kylissä siksi, että hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Hullu Hevonen, oli oglala ja äitinsä Tȟašína Ȟlaȟlá Wiŋ ("Helisevä huopa") puolestaan brulè. Pojan äiti kuoli verrattain nuorena, ja kasvattajan paikalle Kiharatukan isän uudeksi puolisoksi astui äidin sisar. Jo ennen kuin poika ehti täyttää 12 vuotta, hän kaatoi ensimmäisen biisoninsa ja ansaitsi ensimmäisen oman hevosensa.
Samoihin aikoihin vuonna 1854 tapahtui Grattonin verilöylynä historiaan jäänyt konflikti pohjoisessa Wyomingissa Yhdysvaltain armeijan yksiköiden ja brulè-siouxien välillä. Maineikas siouxien puhemies ja johtaja Voittoisa Karhu (Matȟó Wayúhi), joka oli pyrkinyt estämään selkkausta, sai surmansa taitamattomien upseerien väärien ratkaisujen seurauksena. Taistelussa, jossa siouxit vastasivat tuleen, säilyi hengissä vain yksi intiaanien kylään tunkeutuneista sotilaista.
Seuraavana vuonna eversti William L. Harney lähetettiin sotaministeriön vaatimuksesta antamaan siouxeille tuntuva opetus. Rankaisuretkikunta käsitti 600 miestä, jotka marssivat Fort Kearnysta brulè-siouxien kylään Blue Waterin varrella, surmaten 85 pakoonpyrkinyttä soturia ja vangiten 70 naista ja lasta. Eräs verilöylystä henkiinjääneitä oli nuori Kiharatukka, joka oli näin tullut todistaneeksi yhdysvaltalaisten julmuuden.
Näky

Hieman myöhemmin Kiharatukka näki heimonsa miehuuskokeessa näyn:
Kun Kiharatukka kertoi isälleen näkemästään näystä tämä tulkitsi sen merkiksi pojan tulevasta suuruudesta myöhemmissä taisteluissa.
Neljä vuotta myöhemmin hän osallistui vanhempien soturien mukana ensimmäiseen sotaretkeen, joka tehtiin crow-intiaaneja vastaan. Hän oli samalla luopunut myös lapsuuden nimestään ja ottanut kantaakseen isänsä nimen Hullu Hevonen. Erään tarinan mukaan isä oli antanut nimensä pojalleen todettuaan tämän kasvaneen sen arvoiseksi soturiksi; toisen tarinan mukaan poika omaksui isänsä nimen itse miehuuskokeensa jälkeen.
Jo 1850-luvun lopulla käydyissä intiaanien keskinäisissä sodissa hänen maineensa soturina alkoi kasvaa. Myös hänen veljensä Pikku Haukka (Little Hawk) osallistui sotaretkiin haavoittuen vuonna 1861.
Tasangoilla käytiin sotaa niin vähenevän riistan kuin vanhojen vihamielisyyksienkin siivittäminä. Perinteiset viholliset, kuten mustajalat, pawneet ja shoshonit väistyivät kuitenkin vähitellen etäämmäs. Yhdysvallat veti 1860-luvun alussa lennättimen langat läpi siouxien maa-alueiden. Sotilailla oli paljon muuta puuhaa, eivätkä he kiinnittäneet intiaaneihin suurempaa huomiota. Saman vuosikymmenen alkuvuosina alkoi sotilaita ja kauppiaita kuitenkin ilmestyä yhä lisää pohjoisille tasangoille. He eivät pitäneet siouxien maata enää pelkkänä läpikulkualueena Oregonin reitin varrella.