stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Santelikasvit
Luokittelu > Suvut

Santelikasvien suvut:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Acanthosyris Griseb.  Amphorogyne Stauffer & Hürl.  Anthobolus R.Br.  Arceuthobium M.Bieb. – kääpiömistelit  Buckleya Torr.  Cervantesia Ruiz & Pav.  Choretrum R.Br.  Cladomyza Danser  Colpoon Bergius  Comandra Nutt.  Daenikera Hürl. & Stauffer  Dendromyza Danser  Dendrophthora Eichler  Dendrotrophe Miq. |  Dufrenoya Chatin  Elaphanthera N.Hallé  Exocarpos Labill.  Geocaulon Fernald  Ginalloa Korth.  Iodina tai Jodina Meisn.  Korthalsella Tiegh.  Kunkeliella Stearn – puikkiot  Leptomeria R.Br.  Mida A.Cunn. ex Endl.  Myoschilos Ruiz & Pav.  Nanodea Gaertner  Nestronia Raf.  Notothixos Oliv. |  Okoubaka Pellegr. & Normand  Omphacomeria A.DC.  Osyridicarpos A.DC.  Osyris L. – tuonenmarjat  Phacellaria Benth.  Phoradendron Nutt.  Pyrularia Michx.  Rhoiacarpos A.DC.  Santalum L. – santelit eli santelipuut  Scleropyrum Arn.  Spirogardnera Stauffer  Thesidium Sonder  Thesium L. – hämähäkinruohot  Viscum L. – mistelit |
Käyttö

Heimon tunnetuin laji ja taloudellisesti merkittävin on intiansanteli eli santelipuu (Santalum album). Australialaisella lajilla Exocarpos cupressiformis ja Acanthosyris falcata -lajeilla on syötävät hedelmät. Edellisellä lajilla mehevä osa on turvonnut ja punaiseksi muuttunut kukkaperän kärkiosa.
Kuvia

Arceuthobium abietinum -kääpiömistelilaji loisii harmaapihdalla (Abies concolor).
Comandra livida
Dendrophthora costaricensis
Exocarpos cupressiformis -lajin syötävä kukkaperän mehevöitymä (punainen).
Geocaulon lividum
Iodina rhombifolia
Korthalsella complanata on Havaijilla endeeminen laji.
Leptomeria drupacea
Myoschilos oblongum -lajin hedelmä ja kukkia.
Osyridicarpos schrimperianus
Phoradendron bolleanum eräällä sypressikasvilla.
Ketohämähäkinruoho (Thesium alpinum)
Viscum combreticola -mistelilaji Etelä-Afrikassa.
Aiheesta muualla

Levinneisyyskartta: http://www.mobot.org/mobot/research/apweb/maps/santalaceaemap.gif
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q327639  Wikispecies: Santalaceae  APNI: 54630  ATRF: Santalaceae  BOLD: 124523  CoL: FXV  EoL: 4406  EPPO: 1SANF  FloraBase: 22794  FNA: 10791  FoAO2: Santalaceae  FoC: 10791  GBIF: 6661  GRIN: 998  iNaturalist: 59992  IPNI: 30016540-2  IRMNG: 113083  ITIS: 27853  NBN: NBNSYS0000160925  NCBI: 3958  NZOR: b4a09584-28ee-46cc-a87c-eef1b7025a66  Open Tree of Life: 873718  Paleobiology Database: 55701  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30016540-2  Tropicos: 42000212  VASCAN: 113  VicFlora: 676a0203-c146-4487-9f0e-9dfafcb1a232  Watson & Dallwitz: santalac  WFO: wfo-7000000543  WoRMS: 425970
Sateenkaarilurit

| Sateenkaarilurit |
| --- | --- |
 Sateenkaariluri (Trichoglossus haematodus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Sateenkaarilurit Trichoglossus  Stephens, 1826
Katso myös
   Sateenkaarilurit Wikispeciesissä   Sateenkaarilurit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sateenkaarilurit (Trichoglossus) on eräs kaijasuku. Siihen kuuluvat lajit elävät Indonesian, Filippiinien ja Tyynenmeren läntisillä saarilla, Uudessa-Guineassa sekä Australiassa.
Sateenkaarilurit ovat kooltaan 20-26 cm pitkiä, hyvin värikkäitä papukaijoja. Niiden pyrstö on pyöreäpäinen eikä alanokan tyvessä ole paljasta laikkua. Sukupuolet ovat yleensä täysin samannäköisiä. Nuorten lintujen höyhenpuku on melko samanlainen kuin aikuisten, mutta nuoren pyrstösulkien kärjet ovat terävät. Niiden tavalliset äänet ovat korkeita kirkaisuja.
Sateenkaarilurit pesivät yleensä puunkoloihin ja munivat yhdestä kolmeen, tavallisesti 2 munaa, joita naaras hautoo. Niiden ravinto koostuu siitepölystä, medestä, kukista, hedelmistä, marjoista ja hyönteisistä.
Sateenkaarilurilajit

Luettelo perustuu BirdLife Suomen maailman lintujen suomenkieliseen nimistöön.
Keltarintaluri Trichoglossus capistratus
Koruluri Trichoglossus ornatus
Mindanaonluri Trichoglossus johnstoniae
Pohnpeinluri Trichoglossus rubiginosus
Punaniskaluri Trichoglossus rubritorquis
Punarintaluri Trichoglossus forsteni
Sateenkaariluri Trichoglossus haematodus
Sitruunaluri Trichoglossus flavoviridis
Suomuluri Trichoglossus chlorolepidotus
Timorinluri Trichoglossus euteles
Viherluri Trichoglossus weberi
Antti Sarpila

Antti Sarpila elokuussa 2012.
Antti Juhani Sarpila (s. 11. kesäkuuta 1964 Pori) on suomalainen jazzmuusikko. Hän syntyi Porissa, josta muutti 9-vuotiaana Helsinkiin. Hänen soittimiinsa kuuluvat saksofonit ja klarinetti. Sarpila harjoittaa myös musiikkikustannustoimintaa.
Oman tuotantonsa lisäksi Antti Sarpila esiintyy lukuisissa levyttäneissä kokoonpanoissa, kuten Swedish Swing Society.
Sarpilalle myönnettiin vuonna 1996 suomalaisen Classic Jazz ry:n Louis Armstrong -palkinto ja vuonna 1997 Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinto.
Albumit

Original Antti Sarpila (Antti Sarpila Oy,  1990)
Pori Big Band Plays Antti Sarpila (Antti Sarpila Oy,  1991)
Happy Jazz Trio: Meet Me Tonight in Dreamland (Antti Sarpila Oy,  1991)
Swinging Antti Sarpila (Antti Sarpila Oy,  1991)
Tribute to Benny Goodman (Antti Sarpila Oy,  1992)
Father & Son and Wholly Swing (Antti Sarpila,  1993)
Live at Storyville (Antti Sarpila Oy,  1994)
Antti Sarpila Meets Markku Johansson (Antti Sarpila Oy,  1996)
15th Anniversary (Antti Sarpila Oy,  1997)
Stealin' Apples (Antti Sarpila Oy,  1998)
The Swinging Beginning (Antti Sarpila Oy,  1999)
The Best of Antti Sarpila (Antti Sarpila Oy,  1999)
Big Benny (Antti Sarpila Oy,  1999)
Swinging at Storyville (Antti Sarpila Oy,  2000)
20th Anniversary (Antti Sarpila Oy,  2002)
& Johanna Iivanainen: She's Funny That Way (Antti Sarpila Oy,  2002)
Swinging Christmas (Antti Sarpila Oy,  2002)
Portraits Of Jazz By Antti Sarpila (Antti Sarpila Oy,  2003)
Swinging Christmas Vol. II (Antti Sarpila Oy,  2003)
& Bob Barnard: Celebrating the 100th Anniversary of Fats Waller (Antti Sarpila Oy,  2004)
& Eino Grön: Swinging' n' Singin' (Antti Sarpila Oy,  2004)
& Einö Grön: Swinging Christmas (Antti Sarpila Oy,  2004)
Let's Swing – Antti Sarpila Plays a Tribute to the Benny Goodman Small Groups (Antti Sarpila Oy,  2005)
& Seppo Hovi: Antti Sarpila Swing Band Featuring the Swinging Accordion of Seppo Hovi (Antti Sarpila Oy,  2005)
& Johanna Iivanainen: Swinging Christmas (Antti Sarpila Oy,  2005)
The Best of Antti Sarpila Vol. II (Antti Sarpila Oy,  2006)
Gospel & Spirituals (Antti Sarpila Oy,  2006)
25th Anniversary (Antti Sarpila Oy,  2007)
Swinging the Classics (Antti Sarpila Oy,  2008)
Videot

Antti Sarpila Swing Band 15th Anniversary ASV-101
Antti Sarpila Swing Band 20th Anniversary Concert Live At Finlandia Hall ASDVD-201
Aiheesta muualla

Antti Sarpilan kotisivut.
Sarpila, Antti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  Europeana
Jaakko Sauli

Jaakko Jalmari Sauli (29. syyskuuta 1911 Tampere – 12. maaliskuuta 1940 Säkkijärvi) oli suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti urallaan Turun Urheiluliittoa (TuUL).
Jaakko Sauli nousi kansalliselle huipulle TuUL:n  4 x 400 metrin viestinviejänä. Hän oli voittamassa kahta viestikultaa seuralleen 1935 ja 1936. Vuonna 1937 hän oli TuUL:n hopeaa voittaneessa viestijoukkueessa.
Ennätyksensä 11,2 hän saavutti 100 metrillä niin 1935 ja 1936. Vuonna 1936 hän juoksi 200 metrin ennätyksekseen 22,6 ja 400 metrin 51,4.
Jaakko Sauli tuli tunnetuksi 30. heinäkuuta 1939 tapahtumasta Hämeenlinnan Aulangolla, jossa hän toimi Rikas tyttö -elokuvan näyttelijän Sirkka Sarin kavaljeerina ohjaaja Valentin Vaalan kutsusta. Ilta oli traaginen, sillä Sari putosi illan aikana näköalatasanteeksi luulemansa savupiipun kautta alas lämmityskeskukseen saaden surmansa. Monenlaisia epäilyksiä onnettomuuden yhetydessä esitettiin, ja Saulikin sai aiheettomasti epäilyksen asiassa, vaikka ei ollut onnettomuushetkellä ylhäällä.
Sauli valmistui vuonna 1930 ylioppilaaksi Turussa ja kävi sen jälkeen Kadettikoulun vuosina 1931-1933. Talvisodassa hän oli luutnantin arvoisena komppanianpäällikkö Polkupyöräpataljoona 5:ssä. Hän haavoittui Talvisodan loppuvaiheessa 11. maaliskuuta 1940 Säkkijärven Nisalahdessa ja kuoli seuraavana päivänä kenttäsairaalassa.
Jaakko Saulin isä Jalmari Sauli oli yleissurheilija, joka osallistui vuoden 1908 Lontoon olympialaisten keihäänheittoon ja kuulantyöntöön. Jalmari Sauli oli siviiliurallaan usean lehden päätoimittaja ja kirjailija.
Sarvijoki

Sarvijoki on kylä Kurikan kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla, entisen Jurvan kunnan alueella. Sarvijoelta on matkaa Kurikan keskustaan noin 45 kilometriä, mutta Vaasaan alle 40 kilometriä.
Sarvijoen eteläosassa sijaitseva Riskun umpipihainen talo kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sarvijoen nauhamainen kyläasutus peltoineen on keskittynyt kylälle nimensä antaneen Sarvijoen ja sitä seuraavan maantien varrelle. Ensimmäiset asukkaat asettuivat kylään 1600-luvun alkupuolella. Maatalouden lisäksi elantoa ovat tuottaneet 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa perustetut saha, mylly ja meijeri.
Kylätoiminta

Sarvijoen Kyläyhdistys on varsin aktiivinen. Yhdistys järjestää erilaista toimintaa ja kokoontumisia Sarvijoella. Kyläyhdistyksen hallinnoima mökki sijaitsee keskellä kylää. Mökin ympäristöstä löytyy kesäaikana kaikille avoin maauimala, tenniskenttä, frisbeegolf-rata, sekä urheilukenttä ja leikkipuisto. Kylän keskuksessa sijaitsee myös Sarvijoen entinen kyläkoulu, missä toimii nykyään juhlatalo Willa Sarwijoki.
Aiheesta muualla

Sarvijoen kyläyhdistyksen kotisivut
Sarvijoki Jurvaverkon kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Pulkkinen, Marja (toim.): Sarvelan suku Sarvijoelta. Kurikka: Sarvelan sukuseura, 2010. ISBN 978-952-92-7292-1.
| n k Jurva |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Harjunkylä  Järvenpää  Kentankylä  Kesti  Kirkonkylä  Koskimäki  Metsäkylä  Niemenkylä  Närvijoki  Sarvijoki  Tainuskylä  Tupenkylä  |  |
Junichi Sasai

Junichi Sasai vänrikkinä, Keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimissa.
Junichi Sasai (笹井 醇一 Sasai Jun'ichi?, 13. helmikuuta 1918, Tokio - 26. elokuuta 1942, Henderson Field'in läheisyys Guadalcanal) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien upseeri, luutnantin arvoinen ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Junichi Sasai palveli niin kutsutussa Tainanin lentorykmentissä, ja hänen alaisenaan toimi tuolloin sotilasmestarin arvoisena ollut Saburo Sakai. Kokeneempana pilottina Sakai opetti esimiestään Sasaita, ja aivan erityisesti kaartotaisteluitten osalta. Sasai taisteli Mitsubishi A6M Reisen "Zero"-hävittäjätyypillä.
Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Junichi Sasai sairasteli runsaasti, oli paljon poissa oppitunneilta ja joutui koulukiusatuksi. Junichi harrasti nuoruudessaan  budo-lajeja, saavuttaen lukioikäisenä mustan vyön judossa. Nämä nuoruuden kovat kokemukset lienevät vaikuttaneet siihen, että hän esimiesasemassa myöhemmin jaksoi suhtautua alaisiinsa joviaalimmalla tavalla eli ymmärtäväisemmin. Hän valmistui upseeriksi Etajiman laivastoakatemiasta, mikä tapahtui vuonna 1939.
Junichi Sasai sai taisteluitten aikanaan seuraavat lempinimet: Rabaulin Richthofen sekä Tappelukukko, joka johtui hänen sitkeydestään. Sasai pudotti muun muassa, yhdessä yksittäisessä ilmataistelussa Guadalcanalin yllä 7. elokuuta 1942 viisi liittoutuneiden lentokonetta . Sasai oli arvostettu ja alaisiinsa joustavasti suhtautuva esimies: muiden muassa Sakai arvosti häntä. Eräs syy tuohon lentomiehistön kurjaan kohteluun, on ollut tuolloinen japanilainen sotilaskäytäntö. Se oli värvättyjä aliupseereja sortavaa ja jopa väkivaltaista, josta Sakai mainitsee omassa kirjallisuudessaan. Lisäksi majoitusolot ja ruokavalio, ne olivat varsin vaatimattomia ja yksinkertaisia. Tämä kaikki vaikutti heikentävästi lentoyksiköiden miehistöjen taistelukykyyn, erilaisten trooppisten sairauksien ohella kuten malaria. Nämä olivat esimerkiksi Rabaulissa sangen yleisiä.
Junichi Sasai kaatui taistelussa Yhdysvaltain joukkoja vastaan 26. elokuuta 1942. Hänet ylennettiin postuumisti kapteeniluutnantiksi. Luutnantti Sasai teki Tainanin rykmentissä 76 sotalentoa, ja saavutti 27 varmennettua ilmavoittoa.
Junichi Sasai, murskatun P-40-koneen edessä, Hollannin Itä-Intian taistelualueella.
Kirjallisuutta

Sakai, Saburo: Samurai: Japanilaisen hävittäjälentäjän muistelmat. (Samurai!, 1957.) Tekijän avustajina Martin Caidin ja Fred Saito. Suomentanut Toivo J. Kivilahti. Porvoo: WSOY, 1958.
Aiheesta muualla

http://ww2db.com/person_bio.php?person_id=499 (englanniksi)
http://airjap.free.fr/as/Sasai.html (englanniksi)
Juhani Sarsila

| Juhani Sarsila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1952
Kansalaisuus:  suomalainen
Juhani Sarsila (s. 1952) on latinisti, gresisti ja filosofian tohtori sekä aate- ja oppihistorian dosentti. Tampereen yliopistossa hän toimi dosenttina vuodesta 1986 ja Oulun yliopistossa vuodesta 1992. Sarsila oli Tampereen yliopiston latinan kielen ja antiikin tradition yliopistonlehtorina vuoden 2018 loppuun. Hän on myös kirjoittanut runoja ja esseitä sekä tulkinnut ja kääntänyt antiikin Kreikan ja Rooman sekä uuden ajan Suomen latinankielistä kirjallisuutta. Sarsila katsoo, että hyve on elämässä ja historiassa usein leimattu heresiaksi (harhaopiksi, toisinajatteluksi, sulaksi pahuudeksi), josta on seurannut sanktioita ja että jopa liberaaliksi itseään kutsuvassa yhteiskunnassa alinomaa rangaistaan vääristä mielipiteistä sikäli, kuin niitä onnistutaan esittämään julkisessa tilassa. Matalan profiilin taktiset edut ovat Sarsilan mielestä aivan ilmeiset kaikessa sosiaalisessa toiminnassa. Hän suositteleekin ihmisiä mukautumaan kulloisiinkin oloihin riippumatta siitä, millaisiin käsiin poliittinen ja muu valta on demokraattisissa vaaleissa päätynyt. Mutta sikäli, kuin joku on ansioillaan onnistunut tulemaan dissidenttinä kansakunnalle tutuksi nimeksi, hän saa ja hänen tulee jatkaa toimintaansa aikalaiskriitikkona, Sarsila tapansa mukaan toistaa luennoilla.lähde?
Sarsila on opettanut ja tutkinut Rooman kirjallisuutta ja latinan kieltä. Hän on myös selvittänyt kielen, kirjallisuustieteen, filosofian ja historian – erityisesti moraalin historian ja moraalisten käsitteiden ongelmia ja käsitetutkimuksen metodologiaa. Sarsila väitteli tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta 1982 aiheenaan antiikin roomalaisten hyve- ja erityisesti miehuuskäsitykset. Sittemmin Sarsila on tutkinut Euroopan kirja- ja kirjailijasensuuria sekä sananvapauden, suvaitsemattomuuden ja vainon historiaa Homeroksesta sydänkeskiajan alkuun (2020, 570 ss.) ja uudemmassa teoksessaan (2021, 564 ss.) sydänkeskiajan alusta Giordano Brunoon ja Lucilio Vaniniin eli Italian renessanssin loppuun.
Sarsilan pitkiä esseitä (Oswald Spenglerin historianfilosofiasta ja E.O. Wilsonin sosiobiologiasta sekä Vladimir Leninistä) on julkaistu monissa yhteyksissä, jopa äärioikeistolaisessa Sarastus-verkkolehdessä.
Teoksia

Some Aspects of the Concept of Virtus in Roman Literature until Livy. 1982. ISBN 951-678-661-8.
Historian väärennöksiä ja väärentämisen historiaa.  (2., korjattu ja laajennettu laitos (1. laitos: Tampereen yliopisto, 1987))  Helsingissä:  Otava, 1988.  ISBN 951-1-09981-7
A Short History of Manliness. Outlines of 'Virtus' in Roman Republican Literature until Livy. 2005. ISBN 952-91-9456-0. (englanniksi)
Being a Man. The Roman Virtus as a Contribution to Moral Philosophy. Peter Lang International Academic Publishers, 2006. ISBN 3631551924. (englanniksi)
Bitter Lemons. Eulogy of Love and Cyprus. Tampere: Tampere University Press, 2001. ISBN 951-44-5391-3. (englanniksi)
Kallela, Maija-Leena & Sarsila, Juhani: Ne mainiot helleenit. Tarinoita antiikin Kreikasta.  Jyväskylä:  Musiikin, kulttuurin ja taiteen edistämisyhdistys, 2010.  ISBN 978-952-92-7777-3
Kallela, Maija-Leena & Palmén, Erkki & Sarsila, Juhani: He tekivät Rooman. Totta ja tarua antiikin roomalaisista.  Jyväskylä:  Musiikin, kulttuurin ja taiteen edistämisyhdistys, 2011.  ISBN 978-952-67614-0-4
Melancholica. Poleemisia esseitä.  Tampere:  Tampere University Press, 2013.  ISBN 978-951-44-9094-1
Struggle of Faith and Reason. A History of Intolerance and Punitive Censorship. Part I. From Homer to Peter Abelard and Arnold of Brescia. Peter Land International Academic Publishers, 2020, ISBN 978-3-631-79909-3
Struggle of Faith and Reason. A History of Intolerance and Punitive Censorship. Part II. From Mediaeval Cathars to Giordano Bruno and Lucilio Vanini. Peter Lang International Academic Publishers, 2021, ISBN 978-3 631-84493-9
Melancholica. Poleemisia esseitä. Uusi laitos, 2022. Kiuas Kustannus. ISBN 978-952-7197-32-5.
Teoksia > Suomennoksia

Juslenius, Daniel: Suomalaisten puolustus.  ((Vindiciae Fennorum, 1703.) Suomentanut ja johdannon kirjoittanut Juhani Sarsila)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-832-8
Boëthius, A. M. S.: Filosofian lohdutus.  ((De consolatione philosophiae, noin 524.) Suomentanut ja selityksin varustanut Juhani Sarsila)  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-084-8
Juslenius, Daniel: Suomen onnettomuus. (De miseriis Fennorum, 1715.) Sarsilan latinankielinen tekstieditio, esipuhe, johdanto, suomennos, selitykset, epilogos. 2004. Eurooppalaisen filosofian seura. ISBN 952-5503-05-4.
Juslenius, Daniel: Suomen onnettomuus. (De miseriis Fennorum, 1715.) Sarsilan latinankielinen tekstieditio, esipuhe, johdanto, suomennos, selitykset, epilogos. 2022. 2. korjattu ja laajennettu painos. Suomalaisuuden Liitto. ISBN 978-952-68769-4-8.
Boethius, A.M.S: Filosofian lohdutus, De Consolatione Philosophiae Libri Quinque. 2024.Toinen painos. Vastapaino. ISBN 978-952-397-049-6.
Scruton, Roger: Filosofian periaatteita ja ongelmia. (Philosophy: Principles and Problems, 2016.) Suomentanut Juhani Sarsila. Suomalaisuuden Liitto, 2024, ISBN 978-952-68769-6-2.
Aiheesta muualla

Heikki Laurinolli (Tampereen yliopisto):Euro-kriisi muistuttaa antiikin Rooman loppua, 9.12.2011 https:/www.pielisenkarjala.com
Nykänen Tapio (Lapin yliopisto):Tuhoon tuomittu kulttuuri https/yle.fi > Yle Uutiset 2.9.2013
Nykänen Tapio (Lapin yliopisto): Kun luonto vaatii saataviaan (Kide 4/2013)
Heikki Laurinolli (Tampereen yliopisto): Muutoksesta tuli uskonoppia tekniikkaa palvovalle modernille ihmiselle. Juhani Sarsilan loppusanat Tampereen vanhalle yliopistolle.Aikalainen 7.12.2018
Heikki Laurinolli (Tampereen korkeakouluyhteisö https://www.tuni.fi): Suurvaltajohtajien arvopuhe kliseistä, epäselvää ja hengetöntä(21.6.2021)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Antti Litja

| Antti Litja |
| --- | --- |
 Antti Litja huhtikuussa 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. helmikuuta 1938 Antrea
Kuollut: 13. heinäkuuta 2022 (84 vuotta) Helsinki
Näyttelijä
Aktiivisena:  1959–2014
Merkittävät roolit:  Kaarlo Vatanen (Jäniksen vuosi) Mielensäpahoittaja (Mielensäpahoittaja)
Palkinnot
 Jussi-palkinto Paras miespääosa: "Mies joka ei osannut sanoa ei", 1976  Pro Finlandia 2002  Jussi-palkinto Paras miespääosa: Mielensäpahoittaja, 2014  Jussi-palkinto Betoni-Jussi, 2014 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Antti Vilho Olavi Litja (21. helmikuuta 1938 Antrea – 13. heinäkuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä.
Litja näytteli Tampereen Työväen Teatterissa (1963–1975), Suomen Kansallisteatterissa (1975–1985, 2012–2014), Helsingin Kaupunginteatterissa (1985–1987 ja 1995–2011) ja Tampereen Teatterissa.
Nuoruus ja opiskelu

Litja syntyi Antreassa 21. helmikuuta 1938. Hänen äitinsä nimi oli Helvi, isänsä Eino. Perhe, johon kuului Antin lisäksi kaksostytöt, lähti Antrean Kuukaupista evakkoon Kanta-Hämeeseen vuonna 1944. Sodan jälkeen syntyi vielä kaksi sisarta.
Litja kävi kansakoulua Janakkalan Tervakoskella viisi vuotta. Hänen keskikoulutodistuksensa keskiarvo oli 7,27, johon hän ei ollut tyytyväinen. 16-vuotiaana hän muutti Helsinkiin. Hän ihaili kovasti James Deania ja otti tästä mallia muun muassa hiustyylissä. Litja yritti tehdä uraa autonasentajana, sähkömiehenä ja pölynimuritehtaalla työskennellen. Nuorena hän oli mukana Helsingin kaupungin ylläpitämässä Nuorisoteatteri Klitsussa. Teatterin pääsykokeissa hän imitoi James Deania.
Litja halusi laivastoon mutta päätyi varusmiespalvelukseen Kontiolahdelle alkuvuonna 1958. Armeijan jälkeen työtön Litja haki Teatterikouluun, jossa hän opiskeli 1960–1963.
Näyttelijänä

Litja näytteli lukuisissa televisiosarjoissa, elokuvissa sekä teattereissa. Litjan tunnetuimpia elokuvarooleja ovat muun muassa Kaarlo Vatanen elokuvassa Jäniksen vuosi sekä Aimo Niemi elokuvissa Mies, joka ei osannut sanoa ei ja Loma. Kaikki kolme edellä mainittua elokuvaa ohjasi Risto Jarva, jonka luottonäyttelijä Litja oli. Litjan ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli vuoden 2009 elokuvassa Up – kohti korkeuksia, jonka suomenkielisessä versiossa hän esitti pääroolin.
Litjan viimeiseksi elokuvaksi jäi Mielensäpahoittaja, joka sai ensi-iltansa syyskuussa 2014. Hän kertoi Helsingin Sanomille antamassaan haastattelussa 30. maaliskuuta 2016 näyttelijänuransa olevan ohi.
Litja sai vuonna 2015 sekä Betoni-Jussin elämäntyöstään että parhaan miespääosan Jussin.
Yksityiselämä

Antti Litja on kertonut sairastaneensa vaikeaa alkoholismia nuoruudestaan asti. Iltalehden haastattelussa 2018 Litja kertoi laittaneensa korkin kiinni lähes 30 vuotta sitten. Hänellä on kolme poikaa kolmen eri naisen kanssa. Vuonna 2014 Litja sai aivoinfarktin, jonka seurauksena hän joutui lopettamaan näyttelijän uransa. Hän vietti vanhuudenpäiviään Näyttelijöiden Vanhuudenkotisäätiön ylläpitämässä Thalian Torpassa Helsingissä. Litja kuoli äkilliseen sairauteen heinäkuussa 2022. Litja on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle Tampereelle.
Filmografia > Elokuvia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1959 | Vatsa sisään, rinta ulos! | alokas |
| 1960 | Autotytöt | Enska |
| 1961 | Voi veljet, mikä päivä! | Fritsu Rantamo |
| 1962 | Tähdet kertovat, komisario Palmu | hallitusneuvos Jakkaralan poika |
| 1962 | Vaarallista vapautta | Pekka |
| 1969 | Taksikuski | Eino |
| 1974 | Sujut | sotamies Kannaksella |
| 1975 | Mies, joka ei osannut sanoa ei | pastori Aimo Niemi |
| 1976 | Loma | pankkivirkailija Aimo Niemi |
| 1977 | Jäniksen vuosi | Kaarlo Vatanen |
| 1978 | Vartioitu kylä 1944 | kersantti Tolvanen |
| 1979 | Gabriel, tule takaisin | Gabriel Lindström |
| 1979 | Ihmemies | rationalisoija Olli Ruusunen |
| 1980 | Aurinkotuuli | Paul, lääkäri |
| 1981 | Kiljusen herrasväki | ylipormestari |
| 1983 | Huhtikuu on kuukausista julmin | Olli, kirjailija |
| 1983 | Iso vaalee | Koivula |
| 1984 | Päivää, herra Kivi | ylilääkäri Manninen |
| 1984 | Rakkauselokuva | arkkitehti Kalevi Karlsson |
| 1984 | Klaani – tarina Sammakoitten suvusta | Benjamin Sammakko |
| 1986 | Lumikuningatar | rosvoveli |
| 1987 | Jäähyväiset presidentille | ylietsivä Lauri Hanhivaara |
| 1987 | Lain ulkopuolella | Antti Olavi Kaironen |
| 1987 | Macbeth | Dunkku |
| 1988 | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus | Jalmari Roimala |
| 1988 | Jumalia ei uhmata | ylikonstaapeli Hanhivaara |
| 1988 | Isku vasten kasvoja | ylikonstaapeli Hanhivaara |
| 1989 | Cha Cha Cha | juoppo |
| 1991 | Muuttolinnun aika | Ossi Eerola |
| 1992 | Mestari | liikemies Ruokanen |
| 1994 | Kaikki pelissä | elokuvaohjaaja Antti Blomberg |
| 1994 | Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat | Makkonen |
| 1997 | Lahja | Kuitunen |
| 2000 | Hurmaava joukkoitsemurha | Jarl Hautala |
| 2001 | Ken tulta pyytää | Taisto Viljanen |
| 2002 | Haaveiden kehä | Teppo Hanhijoki |
| 2004 | Gourmet Club | Castrén |
| 2005 | Valo | tuomari Tuurman |
| 2007 | Elonkorjuu | nimismies |
| 2008 | Putoavia enkeleitä | kustantaja |
| 2009 | Väärät juuret | isoisä |
| 2010 | Prinsessa | ylilääkäri Soininen |
| 2011 | Hella W | Raivio |
| 2011 | Isän kuolema | isä |
| 2011 | Tarkastaja | yöportsari |
| 2013 | Neljäs tie |  |
2014: Mielensäpahoittaja