stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atlantin valtameri

Atlantin valtameren rajat IHO:n merialuejaon mukaan.
Atlantin valtameri eli Atlantti on maapallon toiseksi suurin valtameri. Se kattaa noin viidesosan Maan pinta-alasta.
Atlantin valtameri rajautuu lännessä Amerikkaan ja idässä Eurooppaan ja Afrikkaan. Sen yhdistää Tyyneen valtamereen Pohjoinen jäämeri pohjoisessa ja Drakensalmi etelässä. Raja Pohjoisen jäämeren kanssa kulkee Grönlannista Islannin luoteiskulmaan ja Islannin koilliskulmasta Huippuvuorten eteläkärkeen ja sieltä Nordkappiin Norjassa. Panaman kanava muodostaa keinotekoisen väylän Atlantin ja Tyynen valtameren välille. Afrikan eteläpuolella Atlantti on yhteydessä Intian valtameren kanssa, ja rajana pidetään 20. itäistä pituuspiiriä.
Etymologia

Atlantin nimi tulee Kreikan mytologian Atlas-jättiläisestä. Nimitys ”Atlaksen meri” (m.kreik. Ἀτλαντὶς θάλασσα, Atlantìs thálassa) esiintyy ensimmäisen kerran historioitsija Herodotoksen tekstissä  400-luvulla eaa.
Mitat

Pinta-ala: 106 460 000 km²
ilman sivumeriä: 82 440 000 km²
Tilavuus: 354 700 000 km³
ilman sivumeriä: 323 600 000 km³
Syvin kohta: Puerto Ricon hauta, 8 376 metriä
Keskisyvyys: 3 332 metriä
ilman sivumeriä: 3 926 metriä
Osat > Sivumeret, lahdet ja muut osat

Karibianmeri
Välimeri
Egeanmeri
Tyrrhenanmeri
Adrianmeri
Joonianmeri
Ligurianmeri
Meksikonlahti
Scotianmeri
Weddellinmeri
Mustameri
Asovanmeri
Norjanmeri
Pohjanmeri
Skagerrak
Itämeri
Pohjanlahti
Selkämeri
Perämeri
Suomenlahti
Kattegat
Juutinrauma sekä Iso-Belt ja Vähä-Belt
Riianlahti
Saint Lawrencen lahti
Sargassomeri
Biskajanlahti
Irlanninmeri
Englannin kanaali
Marmaranmeri
Guineanlahti
Labradorinmeri
Osat > Altaat

Keskiselänteen itäpuolella:
Länsi-Euroopan allas
Iberian allas
Kanarian allas
Kap Verden allas
Sierra Leonen allas
Angolan allas
Kapin allas
Keskiselänteen länsipuolella:
Labradorin allas
Newfoundlandin allas
Pohjois-Amerikan allas
Guayanan allas
Brasilian allas
Argentiinan allas
Länsi-Scotian allas
Merivirrat ja ilmasto

Coriolis-ilmiön vuoksi pääasiassa tuulten kuljettamat pintamerivirrat kiertävät Pohjois-Atlantilla myötäpäivään ja Etelä-Atlantilla vastapäivään.
Pohjois-Atlantilla lämmin Golfvirta kulkee Pohjois-Amerikan itärannikolta koilliseen lämmittäen Luoteis-Eurooppaa. Pohjois-Atlantin sekoittumisvyöhykkeeltä kääntyy kylmä Kanarianvirta etelään Pohjois-Afrikan länsipuolelle. Pohjois-Atlantin päiväntasaajanvirta kulkee Afrikasta kohti länttä. Näiden merivirtojen väliin jää Sargassomeri. Jäämereltä etelään virtaavat kylmät Grönlannin- ja Labradorinvirrat, jotka voivat kuljettaa jäävuoria niinkin etelään kuin Bermudalle tai Madeiralle. Pohjois-Atlantin eteläosissa kehittyy hurrikaaneja yleensä heinäkuusta marraskuuhun, jotka kulkevat länteen päin Karibianmerelle tai Pohjois-Amerikan itärannikolle. Pohjois-Atlantilla on usein myrskyjä talvisaikaan.
Etelä-Atlantilla lämmin Brasilianvirta kulkee päiväntasaajalta etelään Etelä-Amerikan itäpuolella. Lähellä Etelämannerta kulkeva kylmä Länsituulten virta kääntyy pohjoiseen Etelä-Afrikan länsirannikolle.
Valtamerten termohaliinikierrossa Golfvirran Pohjois-Atlantille kuljettama suolapitoinen vesi vajoaa alas syvänmeren vedeksi ja virtaa hitaasti etelään läpi Atlantin Intian valtamerelle ja Tyynellemerelle.
Veden ominaispiirteitä

Avomeren pintaveden suolapitoisuus on 33–37 promillea; pitoisuus vaihtelee leveysasteen ja vuodenajan mukaan. Yleensä vesi on vähäsuolaisinta korkeilla leveysasteilla ja rannikoilla jokien lähettyvillä. Suolaisinta vesi on noin 25. pohjoisella leveysasteella. Pintavesien lämpötila vaihtelee alhaisimmillaan napa-alueitten −2 °C:sta korkeimmillaan +29 °C:seen hieman päiväntasaajan pohjoispuolella. Suurin vuodenaikainen lämpötilanvaihtelu on keskileveysasteilla, jossa ero saattaa olla 8–9 °C. Vuoden 2023 heinäkuussa mitattiin Pohjois-Atlantin keskimääräiseksi lämpötilaksi 24,9 astetta, joka on kaikkien aikojen ennätys.
Merenpohja

Atlantin merenpohjan topografian tärkein piirre on Atlantin keskiselänne. Se muodostaa suuren merenalaisen vuorijonon, joka ulottuu pohjoisesta Islannista etelään noin 58. eteläiselle leveysasteelle. Vuorijonon suurin leveys on noin 1 600 km. Meren syvyys vuorijonon kohdalla on useimmiten vähemmän kuin 2 700 metriä ja useat vuorenhuiput nousevat pinnan yläpuolelle saariksi.
Keskiselänne jakaa Atlantin kahteen suureen altaaseen, joiden keskisyvyys on 3 700 – 5 500 metriä. Poikittaiset harjanteet mantereen ja keskiselänteen välillä jakavat meren useisiin pienempiin altaisiin. Syvän meren pohja on melko tasainen, vaikka sielläkin esiintyy lukuisia merenalaisia vuoria, syvänteitä ja hautavajoamia.
Merenpohja > Geologinen historia

Nykyisten geologisten teorioiden mukaan Atlantti syntyi mannerliikunnoissa, jotka on pystytty mittaamaan tarkoilla lasermittauksilla. Tapahtuma on hyvin hidas. Nykyisin Etelä-Atlantti levenee noin 1,5–2,25 ja Pohjois-Atlantti 0,95–1,4 senttimetriä vuodessa. Mannerliikunnot on Atlantin kohdalla pystytty todentamaan eri tavoin magnetoituneista pohjan kivistä. Maan magneettikentän tiedetään satojentuhansien vuosien välein heikkenevän ja vaihtavan napaisuuttaan.
Atlantti alkoi muodostua Pangea-jättiläismantereen hajotessa triaskaudella eteläisen Atlantin muodostuessa ensin.
Tutkimusten mukaan liitukaudella noin 80 miljoonaa vuotta sitten Atlantti oli suunnilleen puolet nykyistä kapeampi ja aivan pohjoisin Atlantti oli matalaa merta. Liitukauden keski- ja loppuvaiheessa Etelä- ja Keski-Atlantti laajenivat ja syvenivät voimakkaasti.. Neogeenin loppuvaiheessa lähestyttäessä nykyaikaa Atlantin laajeneminen hidastui ja mantereet asettuivat miltei paikoilleen.
Historia

Atlantin historian katsotaan alkavan 1492, jolloin Kristoffer Kolumbus löysi Amerikan ja aloitti valtameren itä- ja länsirannikon välisen vuorovaikutuksen. Atlantin historian alkuaikoina valtameri toimi näyttämönä löytöretkille ja Amerikan kolonisaatiolle.
Eurooppalaiset siirtomaavallat kävivät Atlantilla niin sanottua kolmiokauppaa, jossa jalosteet, orjat ja raaka-aineet kiersivät. Vallat kävivät myös valtameren rannikolla sotia siirtomaista. Valistusaatteen seurauksena valtameren molemmilla puolilla syttyi Atlantin vallankumouksia, jotka olivat lyhyen ajan sisällä joukko kapinoita ja itsenäisyyssotia eurooppalaisten ylivaltaa vastaan. Vallankumousten aikana suurin osa Atlantin länsirannikosta itsenäistyi.
1900-luvulla Atlantti oli taistelutanner ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa, joista jälkimmäisen taistelu Atlantista oli merkittävässä roolissa sodan lopputuloksen kannalta.
Aikansa suurin höyrylaiva RMS Titanic upposi Atlantille 15. huhtikuuta 1912 vieden mukanaan noin 1 500 matkustajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atlantin valtameri Wikimedia Commonsissa
Atlantic Ocean The World Factbook. Washington, DC:  Central Intelligence Agency. (englanniksi)
Pohjois-Atlantin merivirrat kiertävät myötäpäivään, ja etelä-Atlantin merivirrat kiertävät vastapäivään. Lämpimät merivirrat kartassa punaisella, kylmät sinisellä.
Atlantin valtameren korkeussuhteet.
Pohjois-Atlantin merenpohjan ikäkartta. Tummansinisellä 150–180 miljoonaa vuotta vanha merenpohja, punaisella alle 10 miljoonaa vuotta vanha merenpohja.
1695

| --- | --- |
Vuosisadat: 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku
Vuosikymmenet: 1590-luku · 1600-luku · 1610-luku · 1620-luku · 1630-luku · 1640-luku 1650-luku · 1660-luku · 1670-luku · 1680-luku · 1690-luku · 1700-luku
Vuodet: 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609 1610 · 1611 · 1612 · 1613 · 1614 · 1615 · 1616 · 1617 · 1618 · 1619 1620 · 1621 · 1622 · 1623 · 1624 · 1625 · 1626 · 1627 · 1628 · 1629 1630 · 1631 · 1632 · 1633 · 1634 · 1635 · 1636 · 1637 · 1638 · 1639 1640 · 1641 · 1642 · 1643 · 1644 · 1645 · 1646 · 1647 · 1648 · 1649 1650 · 1651 · 1652 · 1653 · 1654 · 1655 · 1656 · 1657 · 1658 · 1659 1660 · 1661 · 1662 · 1663 · 1664 · 1665 · 1666 · 1667 · 1668 · 1669 1670 · 1671 · 1672 · 1673 · 1674 · 1675 · 1676 · 1677 · 1678 · 1679 1680 · 1681 · 1682 · 1683 · 1684 · 1685 · 1686 · 1687 · 1688 · 1689 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709
Tapahtumia

Suomessa ja Ruotsissa alkoi useita vuosia kestänyt katovuosien sarja suuret kuolonvuodet, jotka aiheuttivat historiallisen ajan pahimman nälänhädän.
Ruotsissa otettiin käyttöön ns. karoliininen virsikirja, joka oli esikuvana myös Suomessa 1701–1886 käytössä olleelle ns. Vanhalle virsikirjalle.
Englannissa otettiin käyttöön ikkunavero.
Syntyneitä

tammikuussa – Edward Braddock, englantilainen kenraalimajuri (k. 1755)
5. helmikuuta – Johan Arckenholtz, suomalainen historioitsija (k. 1777)
6. helmikuuta – Nicolaus II Bernoulli, sveitsiläinen matemaatikko (k. 1726)
10. maaliskuuta – Adrien Manglard, ranskalainen taidemaalari (k. 1760)
8. huhtikuuta – Johann Christian Günther, saksalainen runoilija (k. 1723)
14. huhtikuuta – Pietro Guarneri II, italialainen viulunrakentaja (k. 1762)
3. toukokuuta – Henri Pitot, ranskalainen matemaatikko, tähtitieteilijä ja hydraulikko (k. 1771)
5. kesäkuuta – Johann Conrad Schlaun, saksalainen arkkitehti (k. 1773)
9. elokuuta – Carl Gustaf Tessin, ruotsalainen valtiomies ja diplomaatti (k. 1770)
17. elokuuta – Gustaf Lundberg, ruotsalainen taidemaalari (k. 1786)
3. syyskuuta – Pietro Locatelli, italialainen säveltäjä ja viulisti (k. 1764)
27. syyskuuta – Anders Anton von Stiernman, ruotsalainen historioitsija (k. 1765)
20. lokakuuta – Gabriel Calamnius, suomalainen pappi ja runoilija (k. 1754)
23. lokakuuta – François de Cuvilliés, ranskalais-baijerilainen koristesuunnittelija ja arkkitehti (k. 1768)
10. marraskuuta – John Bevis, englantilainen lääkäri, sähkön tutkija ja tähtitieteilijä (k. 1771)
4. joulukuuta – Francisco Serrano, espanjalainen dominikaani, pappi, lähetystyöntekijä, marttyyri ja pyhimys (k. 1748)
George Dance (vanhempi), brittiläinen muurari, kuvanveistäjä, rakennusmestari ja arkkitehti (k. 1768
Joseph Emanuel Fischer von Erlach, itävaltalainen arkkitehti
Kuolleita

4. tammikuuta – François Luxembourg, Ranskan marsalkka (s. 1628)
6. tammikuuta – Kristian Albrekt, Holstein-Gottorpin herttua (s. 1641)
6. helmikuuta – Ahmed II, Ottomaanien valtakunnan sulttaani (s. 1643)
13. huhtikuuta – Jean de La Fontaine, ranskalainen runoilija (s. 1621)
15. huhtikuuta – Christoph Arnold, saksalainen talonpoika ja harrastelijatähtitieteilijä (s. 1650)
17. huhtikuuta – Juana Inés de la Cruz, meksikolainen nunna, runoilija ja näytelmäkirjailija (s. 1648)
9. toukokuuta – Lambert van Haven, tanskalainen arkkitehti (s. 1630)
30. toukokuuta – Pierre Mignard, ranskalainen taidemaalari (s. 1612)
8. heinäkuuta – Christiaan Huygens, hollantilainen tiedemies (s. 1629)
16. marraskuuta – Pierre Nicole, ranskalainen teologi, filosofi ja jansenisti (s. 1625)
21. marraskuuta – Henry Purcell, brittiläinen säveltäjä (s. 1659)
8. joulukuuta – Barthélemy d’Herbelot,ranskalainen orientalisti (s. 1625)
20. joulukuuta – David Pohle, saksalainen säveltäjä (s. 1624)
Thomas Tew, englantilainen merirosvo
Raatteen Portti

| Raatteen Portti |
| --- | --- |

Tyyppi:  paikallismuseo
Osoite:  Raatteentie 2, 89800 Suomussalmi  
Sijainti:  Suomussalmi 
Kotisivut:  raatteenportti.fi 
Koordinaatit:  64°50′53″N, 29°19′37″E
 fiRaatteen Portti 
   
Raatteen Portti on Suomussalmella sijaitseva museoalue. Se sijaitsee talvisodan taistelupaikkojen välittömässä läheisyydessä. 60 hehtaarin museoalueella on muun muassa talvisotanäyttely, aitoja sota-aikaisia poteroita ja painanteita sekä kolmen hehtaarin kokoinen talvisodan monumentti, jonka rakentamiseen tarvittiin 17 000 kivenlohkaretta. Museossa vierailee vuosittain 30 000 kävijää.
Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 herätti mielenkiinnon museota kohtaan myös ulkomailla. Sotaa on verrattu Suomen talvisotaan, ja yhteydenotoissa haluttiin kysyä museon näkemyksiä.
Valokuvia

Talvisodan monumentti
Konekivääriasema
Hävittäjäkoneen moottori Raatteen Portin perusnäyttelyssä
Raatteen Portin perusnäyttelyä
Aseistusta näyttelyssä
Raatteen Portin perusnäyttelyä
Konepistooli ja lippaita
Raatteen Portin perusnäyttelyä
Aiheesta muualla

Kainuun paikallismuseoita ja kulttuuriympäristökohteita -portaali
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raatteen Portti Wikimedia Commonsissa
Suomen sotatieteelliset erikoismuseot (Aselajimuseot)
Forum Marinum
Hallinportin ilmailumuseo
Ilmatorjuntamuseo
Suomen Ilmavoimamuseo
Suomen Jääkärimuseo
Jalkaväkimuseo
Lottamuseo
Lylyn viestivarikon museo
Maneesi
Mobilia
Panssarimuseo
Pioneerimuseo
Porilaismuseo
Päämajamuseo
Raatteen Portti
Rajamuseo
Rannikkotykistömuseo
Ratsuväkimuseo
RUK-museo
Sotamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Sukellusvene Vesikko
Suojeluskunta- ja lottamuseo
Taistelijan talo
Suomen Tykistömuseo
Viestimuseo
1517

| --- | --- |
Vuosisadat: 1300-luku · 1400-luku · 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku
Vuosikymmenet: 1490-luku · 1500-luku · 1510-luku · 1520-luku · 1530-luku · 1540-luku 1550-luku · 1560-luku · 1570-luku · 1580-luku · 1590-luku · 1600-luku
Vuodet: 1490 · 1491 · 1492 · 1493 · 1494 · 1495 · 1496 · 1497 · 1498 · 1499 1500 · 1501 · 1502 · 1503 · 1504 · 1505 · 1506 · 1507 · 1508 · 1509 1510 · 1511 · 1512 · 1513 · 1514 · 1515 · 1516 · 1517 · 1518 · 1519 1520 · 1521 · 1522 · 1523 · 1524 · 1525 · 1526 · 1527 · 1528 · 1529 1530 · 1531 · 1532 · 1533 · 1534 · 1535 · 1536 · 1537 · 1538 · 1539 1540 · 1541 · 1542 · 1543 · 1544 · 1545 · 1546 · 1547 · 1548 · 1549 1550 · 1551 · 1552 · 1553 · 1554 · 1555 · 1556 · 1557 · 1558 · 1559 1560 · 1561 · 1562 · 1563 · 1564 · 1565 · 1566 · 1567 · 1568 · 1569 1570 · 1571 · 1572 · 1573 · 1574 · 1575 · 1576 · 1577 · 1578 · 1579 1580 · 1581 · 1582 · 1583 · 1584 · 1585 · 1586 · 1587 · 1588 · 1589 1590 · 1591 · 1592 · 1593 · 1594 · 1595 · 1596 · 1597 · 1598 · 1599 1600 · 1601 · 1602 · 1603 · 1604 · 1605 · 1606 · 1607 · 1608 · 1609
Tapahtumia

31. lokakuuta – Martti Luther naulasi 95 teesiään kirkon oveen Wittenbergissä ja aloitti reformaation eli uskonpuhdistuksen.
Osmanien sulttaani Selim I valloitti Palestiinan ja Egyptin ja julistautui kalifiksi. Mamelukkien valtakunta kaatui.
Syntyneitä

1. toukokuuta – Svante Steninpoika Sture, ruotsalainen valtaneuvos ja valtakunnanmarski (k. 1567)
18. kesäkuuta – Ōgimachi, Japanin keisari 1557–1586 (k. 1593)
16. heinäkuuta, Frances Brandon, Lady Jane Greyn äiti (k. 1559)
Hubert Waelrant, ranskalais-flaamilainen säveltäjä (k. 1595)
Kuolleita

7. maaliskuuta – Maria Aragonialainen, Portugalin kuningatar, kuningas Emanuel I:n puoliso
26. maaliskuuta – Heinrich Isaac, alankomaalainen säveltäjä (s. noin 1450)
14. huhtikuuta – Tumanbei, Egyptin viimeinen mamelukkisulttaani (s. 1474/1475)
19. kesäkuuta – Luca Pacioli, italialainen matemaatikko, kaksinkertaisen kirjanpidon keksijä (s. 1445)
21. syyskuuta – Dyveke Sigbritsdatter, Tanskan kuningas Kristian I:n rakastajatar (s. 1491)
31. lokakuuta – Fra Bartolomeo, Baccio della Porta, italialainen taidemaalari (s. 1472)
8. marraskuuta – Francisco Jiménez de Cisneros, espanjalainen kardinaali, valtiomies ja fransiskaaniuudistaja (s. 1436)
Ludovico di Varthema, italialainen tutkimusmatkailija ja kirjailija (s. 1470)
Ligue de hockey junior Maritimes Québec

| Ligue de hockey junior Maritimes Québec |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi LHJMQ-kausi 2023-2024 

Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Kanada
Perustettu:  1969
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  Rouyn-Noranda Huskies
Eniten mestaruuksia:  Gatineau Olympiques (7)
Sivusto:  LHJMQ:n kotisivut (ranskaksi)
Ligue de hockey junior Maritimes Québec eli LHJMQ (engl. Quebec Maritimes Junior Hockey League eli QMJHL) on kanadalainen jääkiekkosarja. Sarjassa pelaavat joukkueet tulevat Québecista, New Brunswickista, Nova Scotiasta, sekä Prinssi Edwardin saarelta.
Liigan mestari voittaa Trophée Gilles-Courteau -palkinnon. LHJMQ:n mestarijoukkue osallistuu Memorial Cupiin OHL:n ja WHL:n mestareiden sekä CHL:n isäntäjoukkueen kanssa.
LHJMQ:ssä on perinteisesti pelattu nopeaa ja hyökkäävää peliä. Sarja on tuottanut useita taitavia hyökkääjiä, maalivahteja ja puolustajia. Entiset LHJMQ:n pelaajat pitävät hallussaan useita CHL:n ennätyksiä. Monet entisistä LHJMQ-pelaajista ovat tunnettuja NHL-legendoja: Hockey Hall of Fameen kuuluvat Mario Lemieux, Guy Lafleur, Ray Bourque, Pat LaFontaine, Mike Bossy, Denis Savard, Michel Goulet, Patrick Roy, Luc Robitaille, sekä Martin Brodeur. Lafleurin (4) sekä Sidney Crosbyn (87) pelinumerot on jäädytetty koko liigan tasolla heidän kunniakseen.
Historia

LHJMQ perustettiin vuonna 1969. Liiga julisti olevansa korkeampitasoinen kuin jo olemassa oleva Ligue de hockey junior du Québec. Sen ja Ligue de hockey de Montréal-Métropolitainin joukkueet liittyivät sarjaan.
Alun perin liigassa oli joukkueita vain Québecin provinssista ja yksi Ontariosta. Nykyjoukkueista ainoastaan Shawinigan Cataractes on pelannut jatkuvasti samassa kaupungissa, jossa se aloitti kaudella 1969–1970.
Vuonna 1972 LHJMQ halusi joukkueen provinssin suurimmasta kaupungista ja sai lakisyytteen avulla Montreal Junior Canadiensin siirtymään liigaan OHL:stä. Kesällä 1972 joukkue siirtyi LHJMQ:n omistukseen ja vaihtoi nimensä Montreal Bleu Blanc Rougeksi.
LHJMQ:n joukkueet ovat voittaneet Memorial Cupin kahdeksan kertaa.
Vuodesta 1994 lähiten LHJMQ alkoi laajeta itään ja jopa Québecin ulkopuolelle. Liigaan liittyi joukkueita AHL:stä Atlantin Kanadasta ja Mainen osavaltiosta Yhdysvalloista. Nämä joukkueet muodostivat uuden divisioonan liigaan.
Viime kausina LHJMQ on etsinyt pelaajia erityisesti Itä-Kanadasta ja Uuden-Englannin alueelta. Vuoteen 2023 saakka liiga tunnettiin pelkästään Québecin provinssiin viittaavalla nimellä Ligue de hockey junior majeur du Québec (engl. Quebec Major Junior Hockey League), mutta muutettiin nykyiseen muotoonsa ottaen huomioon myös muut Atlantin rannikkoprovinssit (Maritimes).
Joukkueet

| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| Itä | Baie-Comeau Drakkar | Baie-Comeau, Quebec | Centre Henry-Léonard |
| Itä | Chicoutimi Saguenéens | Saguenay, Quebec | Centre Georges-Vézina |
| Itä | Quebec Remparts | Quebec, Quebec | Centre Vidéotron |
| Itä | Rimouski Océanic | Rimouski, Quebec | Colisée Financière Sun Life |
| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| Keskinen | Drummondville Voltigeurs | Drummondville, Quebec | Centre Marcel Dionne |
| Keskinen | Shawinigan Cataractes | Shawinigan, Quebec | Centre Gervais Auto |
| Keskinen | Sherbrooke Phoenix | Sherbrooke, Quebec | Palais des Sports Léopold-Drolet |
| Keskinen | Victoriaville Tigres | Victoriaville, Quebec | Colisée Desjardins |
| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| Länsi | Blainville-Boisbriand Armada | Boisbriand, Quebec | Centre d'Excellence Sports Rousseau |
| Länsi | Gatineau Olympiques | Gatineau, Quebec | Centre Robert Guertin |
| Länsi | Rouyn-Noranda Huskies | Rouyn-Noranda, Quebec | Aréna Iamgold |
| Länsi | Val-d’Or Foreurs | Val-d’Or, Quebec | Centre Air Creebec |
| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Areena |
| --- | --- | --- | --- |
| Rannikko | Acadie–Bathurst Titan | Bathurst, New Brunswick | K.C. Irving Regional Centre |
| Rannikko | Cape Breton Eagles | Sydney, Nova Scotia | Centre 200 |
| Rannikko | Charlottetown Islanders | Charlottetown, Prinssi Edwardin saari | Eastlink Centre |
| Rannikko | Halifax Mooseheads | Halifax, Nova Scotia | Scotiabank Centre |
| Rannikko | Moncton Wildcats | Moncton, New Brunswick | Avenir Centre |
| Rannikko | Saint John Sea Dogs | Saint John, New Brunswick | TD Station |
LHJMQ-joukkueiden sijainnit
Elina Vaara

| Elina Vaara |
| --- | --- |
 Aviopuolisot Tatu Vaaskivi ja Elina Vaara.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. toukokuuta 1903 Tampere
Kuollut: 26. joulukuuta 1980 (77 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  runoilija, satukirjailija, suomentaja
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Tulenkantajat
Esikoisteos:  Kallio ja meri (1924)
Palkinnot
  Valtion kirjallisuuspalkinto 1928, 1930, 1933  Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1948  Pro Finlandia -mitali 1959  Aleksis Kiven palkinto 1968  
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Elina Vaara (oik. Kerttu Elin Vehmas o.s. Sirén; vuodesta 1926 Viljanen, vuodesta 1930 Virtanen, vuodesta 1937 Vaaskivi, vuodesta 1944 Vehmas; 29. toukokuuta 1903 Tampere – 26. joulukuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen runoilija, satukirjailija ja suomentaja.
Ura

Elina Vaaran vanhemmat olivat työnjohtaja, konepajan omistaja Hugo Sirén ja Elin Cecilia Mäkelä. Hän tuli ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulusta keväällä 1923, opiskeli sen jälkeen Turun yliopistossa suorittamatta kuitenkaan tutkintoa, ja muutti asumaan Helsinkiin vuonna 1926. Hän osallistui 1920-luvulla Tulenkantajiksi kutsutun kirjallisen ryhmän toimintaan.
Vaaraa on sanottu unen, lumotun ja romantiikan utuisten maisemien runoilijaksi. Professori Kerttu Saarenheimon hänestä kirjoittama elämäkerta ja syntymän satavuotisjuhlavuosi 2003 nostivat Vaaran hetkeksi esiin, mutta muuten Vaara on paljolti jäänyt unohduksiin.
Yksityiselämä

Elina Vaaran ensimmäinen puoliso oli runoilija Lauri Viljanen vuosina 1926–1930. Erottuaan Vaara avioitui samana vuonna taiteilija Väinö Vormalan (ent. Virtanen) kanssa. Liiton purkauduttua hän avioitui 1937 kirjailija Tatu Vaaskiven kanssa. Vaaskivi kuoli syksyllä 1942. Neljännen avioliittonsa Vaara solmi 1944 taiteilija Aarne Einari Wehmaksen kanssa. Avioliitostaan Väinö Vormalan kanssa Elina Vaaralla oli yksi poika. Vuodesta 1968 lähtien Vaara asui Hyvinkäällä.
Elina Vaara on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Tuotanto

Kallio ja meri (1924)
Satu sydämestä ja auringosta (1925)
Hopeaviulu (1928)
Pilven varjo (1930)
Kohtalon viulu (1933)
Yön ja auringon kehät (1937)
Loitsu (1942)
Huone holvikaaren päällä (1943)
Äiti ja lapsi (1943)
Elämän armo (1946)
Kaupunki ja erämaa (1948)
Sadunkertoja (1954)
Salaisuuksien talo (1955)
Valikoima runoja (1958)
Valitut runot (1959)
Mimerkki (1963)
Lokikirja (1965)
Suru (1980)
Radanvarren Fuuga (1981)
Mukana antologioissa

Kolme, 1930 (Katri Valan ja Katri Suorannan kanssa)
Käännöksiä

Torquato Tasso: Vapautettu Jerusalem, 1954
Dante Alighieri: Jumalainen näytelmä.  (Divina Commedia)  WSOY, 1963.
Francesco Petrarca: Sonetteja Lauralle.  (Canzonieri)  WSOY, 1966.
Palkinnot

Valtion kirjallisuuspalkinto 1928, 1930, 1933
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1948
Pro Finlandia -mitali 1959
Aleksis Kiven palkinto 1968.
Kirjallisuutta

Koskimies, Satu: Hurmion tyttäret. Tammi 2009.
Saarenheimo, Kerttu: Elina Vaara: Lumotusta prinsessasta itkuvirsien laulajaksi. SKS 2001.
Aiheesta muualla

Satu Koskimies kirjoitti romaanin Elina Vaarasta ja Katri Valasta. Kirjastokaista-video.
Vaara, Elina hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kangaspuut

Saksalaisperinteen malliset pyöräskangaspuut, joissa taljakoneisto.
Kangaspuut on kankaiden kudonnassa käytettävä laite. Yksinkertaisimmillaan, jollaisena laite tunnettiin jo kivikaudella, siinä on kaksi vaakasuoraa keppiä, joiden varaan luodaan loimi. Nykyisen muotonsa kangaspuut ovat saaneet lähes 700 vuotta sitten. Suomessa käytetään eniten vipukangaspuita, joista myös teolliset kutomakoneet on kehitetty.