stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT
Hallinto

LUT-yliopiston rehtorina on toiminut 15. helmikuuta 2016 lähtien kauppatieteen tohtori Juha-Matti Saksa. Saksa on Lappeenrannan teknillisen yliopiston kasvatti. Hän on työskennellyt LUT-yliopistossa aiemmin myös provostina, hallintojohtajana ja professorina. Saksa valittiin vuonna 2022 jatkokaudelle, joka päättyy vuoden 2026 lopussa.
Saksaa edelsi maatalous- ja metsätieteiden tohtori Anneli Pauli, joka valittiin maaliskuussa 2014 Lappeenrannan teknillisen yliopiston rehtoriksi. Paulin nelivuotinen toimikausi alkoi 1. heinäkuuta 2014, mutta Pauli luopui tehtävästä kesken kauden. Aiemmin Pauli työskenteli vuosia Euroopan komission tutkimuksen ja innovoinnin pääosaston varapääjohtajana ja komission yhteisen tutkimuskeskuksen varapääjohtajana. Hän on toiminut myös Suomen Akatemian ylijohtajana ja pääsihteerinä. Ennen rehtorin virkaan siirtymistä Pauli työskenteli Tiedekeskus Heurekan johtajana.
Yliopiston vararehtoreiksi valittiin syyskuussa 2014 Jari Hämäläinen ja Jaana Sandström. Hämäläisen vastuualueena on tutkimus ja Sandströmin vastuualueena on opetus. Vuonna 2023 LUTissa aloitti uusi työkulttuurin, johtamisen ja prosessien kehittämisestä vastaava HRD-vararehtori Truus Poels.
Schoolien johtajina toimivat:
LUT School of Energy Systems: Olli Pyrhönen
LUT School of Engineering Science: Mari Kallioinen-Mänttäri
LUT Business School: Sami Saarenketo
Hallinto > Aiemmat rehtorit

|  | Vuosi |
| --- | --- |
Viljo Immonen: 1.9.1969–14.12.1970
Erkki Kinnunen: 1.1.1971–30.6.1975
Niilo Teeri: 1.7.1975–31.7.1977
Juhani Jaakkola: 1.8.1977–31.7.1998
Markku Lukka: 1.8.1998–31.7.2008
Ilkka Pöyhönen: 1.8.2008–30.6.2014
Anneli Pauli: 1.7.2014–15.2.2016
Juha-Matti Saksa: 15.2.2016–
Hallinto > Hallitus

Yliopiston hallituksessa on yhdeksän jäsentä, joista viisi on yliopiston ulkopuolelta. Hallituksen jäsenet vuosina 2022–2025 ovat:
Teresa Kemppi-Vasama, Kemppi Oy:n hallituksen puheenjohtaja
Pia Erkinheimo, johtaja, Ilmastorahasto Oy
Kimmo Rauma, liiketoimintajohtaja, Danfoss Power Solutions, Electrics
Olli Rehn, pääjohtaja ja johtokunnan puheenjohtaja, Suomen Pankki
Liisa Rohweder, WWF Suomen pääsihteeri
Juhani Hyvärinen, professori, LUT
Paavo Ritala, professori, LUT
Ahti Jaatinen-Värri, tutkijaopettaja, LUT
Opiskelijoiden edustaja: Henna Raekorpi, kauppatieteiden kandidaatti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto LUT Wikimedia Commonsissa
Lappeenrannan teknillisen yliopiston kotisivu
Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta – LTKY
Viipurin taloudellinen korkeakouluseura
| n k Suomen yliopistot |
| --- | --- |
Yliopistot:  Aalto  Hanken  Helsinki  Itä-Suomi  Jyväskylä  Lappi  Lappeenranta-Lahti  MPKK  Oulu  Taideyliopisto  Tampere  Turku  Vaasa  Åbo Akademi 
Yliopistokeskukset:  Kajaani  Kokkola  Lahti  Mikkeli  Pori  Seinäjoki 
Entiset:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Helsingin kauppakorkeakoulu  Joensuu  Kuopio  Kuvataideakatemia  Sibelius-Akatemia  Svenska social- och kommunalhögskolan  Taideteollinen korkeakoulu  Tampere (1925-2018)  Tampereen teknillinen yliopisto  Teatterikorkeakoulu  Teknillinen korkeakoulu  Turun kauppakorkeakoulu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Uuden rehtorin Juha-Matti Saksan kaste Lappeenrannan satamassa 30.4.2016
Lappeenrannan kampuksen pääsisäänkäynti tammikuussa 2020.
Juhani Viiste

Juhani Viiste
Juhani Oskari Vihtori Viiste (vuoteen 1930 Vikstedt; 20. huhtikuuta 1890 Käkisalmi – 29. joulukuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli rakennuksia pääasiassa Viipurin läänin alueelle.
Henkilöhistoria

Viisteen vanhemmat olivat vaivaistalon johtaja Nikolai Frans Oskar Wikstedt ja Matilda Charlotta Lindberg. Hänen veljensä oli piirtäjä Topi Vikstedt. Viisteen ensimmäinen vaimo vuodesta 1926 oli Antonia (Nina) Belavin ja toinen vuodesta 1949 Anna Louise Strandberg. Viiste pääsi ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta 1908 ja valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta 1915. Hän toimi yksityisenä arkkitehtina Viipurissa 1915–1939 ja Viipurin apulaislääninarkkitehtina 1924–1929. Hän oli myös Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulun sommittelun ja tyyliopin opettajana Viipurissa 1916–1922. Viiste kuului Viipurin kaupunginvaltuustoon 1920–1926 ja 1932–1933. Sodan jälkeen Viiste oli rautatiehallituksen ylimääräisenä arkkitehtina 1947–1949.
Töitä

Suvantolan ja Liimatan kartanot, 1916–1921
Oy Hansan toimitalon uusiminen, Äyräpäänkatu 11, Viipuri, 1918 (Vilho Kolhon kanssa)
Pamaus-Seuran klubitalo, Kurjenkatu 3, Viipuri, 1919
Konsuli Kalle Julius Aapron (ent. Grönroos) huvila, Horttana, 1920
Lappeenrannan poliisilaitos, 1923
Tuomiokapitulin talon uusiminen, Vahtitorninkatu 22, Viipuri, 1925
Käkisalmen VPK:n talo, 1927
Vornan taistelun muistomerkki, Pielisjärvi, 1928
Savo-Karjalan Osake-Pankin talo, Karjalankatu 14, Viipuri, 1929  (Paavo Uotilan kanssa)
Lappeen Marian kirkon restaurointityöt, 1929
As. Oy Jyrkännousu, Suonionkatu 15, Viipuri, 1929–1931
Ortodoksisen kirkon hallintotalo, Sortavala, 1930–1931
Haminan kauppahalli, 1931
Nastolan kirkon muutostyöt, 1935
Omaisten hautamuistomerkki, Ristimäen saksalais-ruotsalainen hautausmaa, Viipuri, 1936
Lemin kirkon tapuli, 1936
Suistamon kreikkalaiskatolisen seurakunnan talo, 1939
Kirjallista tuotantoa

Suomen kaupunkien vanhaa rakennustaidetta. 1926
Viihtyisä vanha Wiipuri. WSOY 1943, 4. painos 1994
Aiheesta muualla

Wikiaineisto: Kuka kukin oli 1961
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 
Muut:  IdRef 
Vornan taistelun muistomerkki, 1928, Lieksa.
Valaminen

Hiekkavalun muotteja
Valaminen eli valanta, myös valu, on esineiden valmistamista kaatamalla sulatettu raaka-aine muottiin, jossa se kovettuu haluttuun muotoon.
Sula aines täyttää muotin, jolta saamaansa muotoon valukappale jää kiinteydyttyään. Perinteisesti esineitä on valettu metallista, nykyisin myös muovista. Myös saviesineitä valmistetaan valamalla (savenvalanta).
Valamalla voidaan valmistaa huomattavan erikokoisia kappaleita. Metallivaluja tehdään gramman osista aina kymmeniin, jopa satoihin tonneihin saakka. Valamista käytetään sekä teollisten tuotteiden että taide-esineiden valmistuksessa.
Valuprosessit > Hiekkavalu

Hiekkavalu on vanha ja laajalti käytetty metalliesineiden valumenetelmä. Sitä käytetään sekä taidevalun että teollisuuden tarpeisiin, ja menetelmällä voidaan valmistaa esimerkiksi koriste- ja käyttöesineitä sekä työkaluja ja koneenosia.
Hiekkavalun muottihiekka on hienojakoista hiekka-sideaineseosta, joka toistaa yksityiskohdat hyvinkin tarkasti, hiekan raekoosta ja muotintäyttömenetelmästä riippuen. Tyypillinen sideaine on kemiallisesti kovettuva hartsi. Etenkin korkean sulamispisteen metalleja, kuten terästä valettaessa muottipinnat käsitellään maalaamalla ne tulenkestävällä peitosteella, jottei hiekka pala metalliin kiinni.
Ensimmäiseksi tehdään kappaleen malli. Malli on yleensä kaksiosainen, jotta muotin ala- ja yläpuolisko voidaan valmistaa erikseen. Malli valmistetaan esimerkiksi puusta, muovista, kevytmetallista tai vaikka styroxista mallin kulumiskesto- ja mittatarkkuusvaatimusten perusteella. Mallin tulee olla myös riittävän luja kestääkseen vääntymättä muotinvalmistuksessa ja varastoinnissa.
Mallinpuolisko on tyypillisesti kiinnitetty levyyn, jonka päälle asetetaan muotinvalmistusta eli kaavausta varten muottikehys. Kehys täytetään muottihiekalla, joka sullotaan sopivan tiiviiksi, usein täryttämällä. Yläpuoliskon muottikehykseen asetetaan ennen täyttöä myös valu- ja kaasukanavien mallit.
Toinen mahdollisuus on valmistaa muotti yksiosaisella mallilla. Tällöin muottikehys on täytettävä kahdessa vaiheessa, ja muottikehys on avattava mallin poistamista varten yläpuoliskonkin hiekan kovetuttua. Kertakäyttöinen styrox-malli voidaan polttaa pois avaamatta muottia.
Jos valukappaleesta halutaan ontto, valmistetaan muotin lisäksi hiekkasydän eli keerna, joka sekin kovetetaan ja tarvittaessa peitostetaan. Monimutkaisessa kappaleessa keernoja voi olla useita.
Muottihiekan kovetuttua muottipuoliskot irrotetaan malleista. Muotinosat peitataan, mahdolliset keernat asetetaan paikoilleen ja muotinpuoliskot kiinnitetään toisiinsa. Tämän jälkeen muottiin kaadetaan sula metalli. Valun jäähdyttyä muotti puretaan ja valukappale poistetaan.
Valuprosessit > Kipsivalu

Kipsivalulla valetaan pieniä ja yksityiskohtaisia metalliesineitä. Erityisesti kultasepänteollisuuden alalla se on lisännyt jatkuvasti suosiotaan kustannustehokkaana ja nopeana valmistusmenetelmänä. Esimerkiksi ylioppilaslyyra on valutuote.
Kipsivalun prosessi:
Muotoillaan malli valettavasta kappaleesta, esimerkiksi messingistä. Lisätään malliin valukanavat.
Tehdään vulkanointiprässillä kuminen negatiivi mallikappaleesta.
Negatiivilla tehdään tarvittava määrä vahamalleja.
Vahamalleista tehdään valupuu.
Valupuu sijoitetaan purkkiin, joka täytetään kipsillä.
Kipsin jähmetyttyä vaha sulatetaan pois vesihöyryllä.
Kipsi poltettaan kovaksi.
Onttoon kipsiin kaadetaan sula metalli joko tyhjö- tai epäkeskovalukoneessa.
Puretaan kipsi jähmettyneen metallikappaleen päältä.
Poistetaan metallikappaleista valukanavat ja tehdään viimeistelyhionnat ja pintakäsittelyt.
Valuprosessit > Tarkkuusvalu

Tarkkuusvalu keraamisella muotilla, jolla voidaan valaa pieniä ja yksityiskohtaisia metalliesineitä. Nykyisin sitä käytetään myös muun muassa autoteollisuudessa. Suurin ero tavalliseen valuun on se, että muotti kasvatetaan vahamallin pintaan.
Tarkkuusvalun prosessi:
Muotoillaan malli valettavasta kappaleesta, esimerkiksi vahasta tai messingistä. Jos käytetään messinkistä mallikappaletta siitä pitää tehdä vulkanointiprässillä kuminen negatiivi.
Negatiivilla tehdään tarvittava määrä vahamalleja.
Vahamalleista tehdään valupuu.
Lisätään valupuuhun valu- ja kaasukanavat, jotka voivat olla muun muassa muovia tai vahaa.
Valupuu kastetaan keraamiliemeen. Liemi koostuu hienojakoisesta tulenkestävästä jauheesta, sideaineesta sekä liuottimista ja lisäaineista.
Keraamiliemeen kastetun valupuun päälle ripotellaan zirkonihiekkaa ja molokiittia vuorotellen.
Valupuuta kastetaan keraamiliemeen 5 ‐ 8 kertaa, jotta kuoresta tulee riittävän luja. Muotin kuoren ollessa sopivan paksuinen,  muotti kuivataan.
Sama toistetaan useita kertoja kunnes lopuksi voidaan lisätä tukimateriaali.
Tukimateriaalina voidaan käyttää puretuista keraamisista muoteista kertynyttä karkeaa rouhetta.
Sen jälkeen vaha sulatetaan kuoren sisältä nopeasti pois yli 500 asteessa.
Jäljelle jää ontto muotti. Lopuksi muotti lujitetaan sintraamalla se esimerkiksi 1000 asteessa ennen kuin sula metalli kaadetaan muottiin.
Rikotaan keraaminen valumuotti jähmettyneen metallikappaleen päältä.
Poistetaan metallikappaleista valukanavat ja tehdään viimeistelyhionnat ja pintakäsittelyt.
Valuprosessit > Harkkovalu

Harkkovalu on lähinnä terästehtaissa käytettävä epäjatkuva menetelmä, jolla valmistetaan suurehkoja aihioita (4–30 tonnia ja enemmänkin) jatkomuokattavaksi valssaamalla tai takomalla.
Harkkomuotti valmistetaan useimmiten valuraudasta. Muottiontelo on alaosastaan kapeampi, joten sulan kiinteytyminen etenee alhaalta ylöspäin. Harkon viimeksi jähmettyvään yläosaan jää huokoinen ja koostumukseltaan epätasainen vyöhyke, hukkapala, joka leikataan pois ennen jatkokäsittelyä. Harkkomuotin poikkileikkaus on yleensä ympyrä tai kulmistaan pyöristetty suorakulmio.
Harkkovalulla voidaan terästehtaassa tuottaa nopeasti pieniä erikoiseriä. Hyvin suurten taottavien tai valssattavien kappaleiden valmistus on aina aloitettava harkkoaihiosta.
Valuprosessit > Liukuvalu

Liukuvalulla tarkoitetaan jatkuvatoimista valuprosessia. Liukuvalua kutsutaan myös jatkuvavaluksi. Liukuvalulaitteistot koostuvat sulatusuunista, valu-uunista ja siinä olevasta jäähdytetystä kokillista, sekä vetolaitteistosta, millä jähmettynyt valanne vedetään hallitusti ulos kokillista.
Ensimmäiset kaupalliset ja toimivat jatkuvavalulaitteet kehitettiin teräksen valuun Neuvostoliitossa 1960-luvulla.
Properzi-menetelmä (tai Conti-rod)
Sula metalli kaadetaan vesijäähdytetyn valupyörän valu-uraan, missä jähmettyminen tapahtuu. Valutuote on poikkipinnaltaan noin 100 mm x 100 mm epäsäännöllinen suorakaide. Yleensä laitteiston perään on integroitu sarjavalssain ja vetokoneita, joilla valutuote muokataan pyöreäksi, halkaisijaltaan 12 mm langaksi. Valulanka toimitetaan 3–5 tonnin kieppeinä jatkoprosesseihin.
Menetelmää käytetään yleisesti alumiinin ja kuparin valuun.
Pystyvalu
Pystyvalumenetelmä kehitettiin Outokummun Porin tehtailla 1970-luvun alussa. Menetelmässä valusuunta on ylöspäin ja menetelmä on analoginen piikiteiden kasvattamissa käytetyn Czochralski-menetelmän kanssa. Valutuote on poikkimitaltaan 6–42 mm lanka, joka pakataan 3–5 tonnin kiepeiksi.
Menetelmää käytetään kuparin, sinkin, messingin ja kadmiumin valuun.
Valuprosessit > Painevalu

Painevalulle on tunnusomaista, että sula metalli johdetaan korkean paineen avulla suhteellisen suurella nopeudella kaksi- tai useampiosaiseen teräsmuottiin. Kyseessä on suurtuotantomenetelmä, jolla valmistetaan pienehköjä (<45kg), ohutseinämäisiä kappaleita ei-rautametalleista. Painevalumenetelmiä on kaksi, kuumakammio- ja kylmäkammiomenetelmä.
Valuvikoja

Kaasukuplat
Vetysairaus
Keskustaonkalo
Epätasainen raekoko
Jaksorepeämät
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ValuAtlas
Juutilan valimo, hiekkavaluun erikoistunut valimo (perustettu 1881)
Matti Viironen

| Matti Viironen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Matti Olavi Viironen
Syntynyt: 2. toukokuuta 1947 Turku
Kuollut: 24. huhtikuuta 2017 (69 vuotta) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1973–2017
Merkittävät roolit:  Akusti (Niskavuoren Heta) Eero Anttila (Kotirappu) Harpagon (Saituri) Santtu (Se tavallinen tarina)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Matti Olavi Viironen (2. toukokuuta 1947 Turku – 24. huhtikuuta 2017 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Viironen työskenteli pitkään Tampereen Työväen Teatterissa, ja hän näytteli myös lukuisissa televisiotuotannoissa, kuten Rintamäkeläiset ja Kotirappu.
Elämä ja ura

Matti Viironen syntyi yövahti Kosti Viirosen ja siivooja Helvi Perttulan perheeseen. Hän suoritti näyttelijänopintoja Tampereen yliopistossa 1969–1973. Viironen aloitti kiinnitettynä näyttelijänä Tampereen Työväen Teatterissa 1973, ja kiinnitys päättyi varhaiseen eläkkeelle jääntiin 1997. Sen jälkeen hän näytteli muun muassa Komediateatterissa ja teki sivurooleja erinäisissä televisiosarjoissa.
Viirosen roolitehtäviä Työväen Teatterissa olivat muun muassa Sancho Panza (Don Quijote), Akusti (Niskavuoren Heta) ja nuorempi veli Edmund (Pitkän päivän matka yöhön). Vuonna 1997 hän näytteli Arganin roolin Molièren komediassa Luulosairas.
Viirosen ensimmäinen aviopuoliso oli Kerttu Viironen: liitto solmittiin 1973 ja päättyi eroon 1979. Toinen puoliso oli Kirsti Viironen, vuodesta 1980 vuoteen 1990. Liitto päättyi eroon. Viirosella on kolme lasta.
Filmografia > Elokuvat

Mommilan veriteot 1917 (1973)
Klaani (1984)
Kotia päin (1989)
Sibelius (2003)
Ystäväni Henry (2004)
Filmografia > Televisioelokuvat

Se tavallinen tarina (1972)
Liljankukka (1973)
Anjuta (1975)
Kissantappaja (1975)
Papin rouva (1975)
Korpivaellus (1976)
Pimeän päivän muisto (1977)
Prinssi Sulevi ja prinsessa Heljä (1978)
Kuutamouimari (1989)
Tuuli leppeä lounaasta (1991)
Autovaras (1991)
Jäljet vedessä (1991)
Adalminan helmi (1997)
Elämän suola (1997)
Kaapin salat (1998)
Karvakuonot ja kaljaasin arvoitus (1999)
Filmografia > Televisiosarjat

Rintamäkeläiset (1974–1977)
Sirkuspelle Hermanni (1981, 1988)
Karvakuonot (1984)
Kuvahait (1985)
Elias vaeltaja (1985)
Jäähyväiset lasihevoselle (1985)
Suomalaisia tähtihetkiä (1985)
Perätuupparit hukassa (1985)
Sisko ja sen veli (1986)
Kotirappu (1987)
Rikos aamulla (1988)
Saastamoisen poika (1989)
Häräntappoase (1989)
Aaveita ja valkoisia valheita (1990)
Komeaa sukua (1990)
Meidän isä (1990–1991)
Autovaras (1991)
Pakanamaan kartta (1991)
Hylättyjen klubi (1993)
Pappa rakas (1993)
Klubi (1998–1999)
Jäähyväiset ilman kyyneleitä (1999)
Trasselirakastaja (1999–2000)
Kaikki kotona (2000)
Vaimonsa mies (2001)
Täysin työkykyinen (2003)
Paavo ja Raili (2004)
Aiheesta muualla

Matti Viironen monitulkitsee valitusiskelmän Viikonloppuisä. Yle Elävä arkisto.
Matti Viironen Kotirapussa. Yle Elävä arkisto.
Näyttelijä Matti Viironen on kuollut. Helsingin Sanomat.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Vilhola

Julkisivu oleskelupihalle.
Vilhola tai Wilhola on Kurikassa entisen Jalasjärven kunnan keskustassa sijaitseva perinteikäs seurantalo ja nykyinen monitoimitalo, jossa toimi pitkään myös Jalasjärven kunnantoimisto.
Vilhola rakennettiin vuonna 1909 oikeistolaisen Jalasjärven Suomalaisen Seuran eli Nuijan toimitaloksi, mutta rakentaminen tuli odotettua kalliimmaksi. Talon ylläpitämiseksi perustettiin pian Kansallistalo Osakeyhtiö Wilhola ja tiloja vuokrattasiin Jalasjärven kunnan virastokäyttöön. Jalasjärven kunta osti talon 1919 Nuijalta, ja kunnantoimisto sijaitsi Vilholassa vuoteen 1975 saakka, jolloin valmistui nykyinen kunnantalo.. Sen lisäksi talossa toimi aluksi Jalasjärven Säästöpankki. Osa Vilholasta pysyi juhlahuoneistona läpi vuosikymmenien.
Vuodesta 1975 Vilhola on toiminut monitoimitalona, jossa on ollut muun muassa nuorisotilat ja lasten päiväkerhotilat. Vilholaa on peruskorjattu viimeksi vuosina 1986 ja 2008, ja sen varustelua on paranneltu asentamalla muun muassat nykyaikaiset äänentoisto- ja valaistuslaitteet. Taloon on myös saatu uusia askartelu- ja kerhotiloja, kun koululaisten iltapäivätoiminta on siirtynyt muualle. Vilholan näkyvin toimintamuoto on toimiminen nuorisotalona, jossa käy arki-iltaisin puolensataa ja viikonloppuisin satakunta nuorta. Vilholaa vuokrataan myös yksityisille juhlakäyttöön ja muihin tilaisuuksiin.
Vilholan satavuotisjuhlien yhteydessä 2009 talosta julkaistiin historiikkikirja Talo täynnä elämää, joka sisältää paljon myös yleisempää tietoa Jalasjärven kunnan historiasta läpi 1900-luvun.
Vilholan pihassa on Suomen Tasavallan Vartioston patsas (Armas Hutri 1993) sekä niin ikään vuonna 1993 paljastettu Talvi- ja jatkosotaan lähdön sekä lottien ja kotirintamanaisten muistokivi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilhola Wikimedia Commonsissa
Viirukiitäjä

| Viirukiitäjä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Macroglossinae
Suku::  Matarakiitäjät Hyles
Laji::  livornica
Kaksiosainen nimi
 Hyles livornica  Esper, 1779 
Katso myös
   Viirukiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viirukiitäjä (Hyles livornica) on keskikokoinen kiitäjäperhoslaji, jota on tavattu Suomessakin.
Koko ja ulkonäkö

Ulkonäöltään laji muistuttaa paljon matara- ja tyräkkikiitäjää, mutta keskiruumiin päällä on selvät vaaleat juovat. Lisäksi vaaleanruskeiden etusiipien siipisuonet erottuvat selvästi siivensuntaisina vaaleina juovina. Etusiipien pohjaväri on vaaleanruskea. Keskitäplä on musta ja pistemäinen mutta valkoisen ympäröimä. Takasiipien keskiosa on ruusunpunainen ja ulkoreunasta leveästi musta. Siiven takareunan valkoinen täplä ei juuri erotu. Tuntosarvien kärjet ovat valkoiset ja takaruumiin jokaisen jaokkeen etureuna on sivusta valkoinen. Lisäksi kahden ensimmäisen jaokkeen sivuilla on mustat, neliömäiset laikut. Siipiväli vaihtelee 60–80 mm.
Toukka on pääväriltään musta ja siinä on keltaista kuviointia. Täysikasvuinen toukka on 70–80 mm pitkä.
♂ - MHNT
♂△ - MHNT
♀ - MHNT
♀△ - MHNT
Levinneisyys ja lentoaika

Viirukiitäjä on Afrikan ja Aasian trooppisten leveysasteiden laji, jonka pysyvän kannan levinneisyys Euroopassa rajoittuu aivan Välimeren tuntumaan. Varsin runsaslukuisena lajina ja ahkerana vaeltajana viirukiitäjän voi kuitenkin kesäkuukausina tavata laajalti Euroopassa. Laji on tavattu Suomessa muutaman kerran, ensimmäisenä Kuopiosta vuonna 1964 aterioimassa leimujen kukilla. Toukkia ei ole koskaan tavattu Pohjoismaissa. Eteläisemmillä elinalueillaan viirukiitäjä lentää helmikuusta lokakuuhun, mutta pohjoisempana toukokuun lopulta lokakuuhun. Suomessa lajia on tavattu heinä-elokuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Esiintymisalueellaan laji suosii avointa maastoa, jossa on jonkin verran puita tai pensaita. Se viihtyykin puistoissa, puutarhoissa ja viiniviljelyksillä ja lähtee liikkeelle hämärän laskeuduttua, mutta etenkin vaellusaikaan perhosia voi nähdä jo päivällä. Se liikkuu myös aamuhämärissä. Molemmat sukupuolet tulevat valolle, koiraat hivenen naaraita useammin. Pohjoiseen vaeltaneita yksilöitä voi tavata kaikenlaisissa ympäristöissä, mutta nekin vaikuttavat suosivan avoimia ja kuivia paikkoja ja välttelevän metsiä. Viirukiitäjä on hyvin aktiivisesti liikkuva laji, joka aterioi mielellään voimakastuoksuisilla kukilla.
Parittelu kestää muutaman tunnin ja tapahtuu aamuyöllä tai aamuhämärässä. Naaras aloittaa munimisen heti parittelun jälkeen ja munii jopa 1 000 munaa yksitellen tai pieninä ryhminä ravintokasvien lehdille. Toukat aterioivat suorassa auringonpaisteessa ja hämärämmässä tai kosteassa paikassa kasvavat toukat jäävät keskenkasvuisiksi. Toukka on täysikasvuinen elokuussa, mutta lajin leviämistä pohjoiseen estää se, ettei toukka kykene koteloitumaan jos ilman lämpötila on alle 16 °C. Kotelo talvehtii, usein kaksi kertaa. Euroopassa vaeltavista toisen sukupolven yksilöistä ainakin osa on lisääntymiskyvyttömiä
Ravintokasvi

Toukka käyttää ravinnokseen monia kasvilajeja, erityisesti viiniköynnöstä (Vitis vinifera), hierakoita (Rumex) ja tatarlajeja (Polygonum). Se voi esiintyä viinitarhoissa tuholaisena.
Aiheesta muualla

UK Safari: Striped Hawk-Moth (englanniksi)
Svenska fjärilar: Vitribbsvärmare (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1530215  AfroMoths: HYLELIVO  BioLib: 51205  BOLD: 34100  CoL: 943FW  EoL: 506437  EPPO: HYLXLI  EUNIS: 306940  Fauna Europaea: 443830  Fauna Europaea (new): d2d1528b-ce00-44f0-b487-2f04a985c5e1  GBIF: 1862765  iNaturalist: 124215  IRMNG: 11348440  LepIndex: 56557  LoB: 3960  MaBENA: HylesLivor  NBN: NHMSYS0021143839  NCBI: 283844  Observation.org: 1652  Open Tree of Life: 3093407  Laji.fi: MX.61489
Georgian parlamentti

| Georgian parlamentti> Tyyppi |
| --- | --- |
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
puhemies:  David Usupashvili 
1. varapuhemies:  Manana Kobakhidze 
Kokoonpano
Edustajia:  150
Puolueet:  Kausi 2012–2016: vaalitulos Georgialainen unelma -vaaliliitto, 85 edustajaa  Yhdistynyt kansallinen liike -vaaliliitto, 65 edustajaa
Vaalit
Valintatapa:  suhteellinen vaali (77 edustajaa), vaalipiirit (73 edustajaa); 5 % vaalikynnys
Kokouspaikka
 Georgian uusi parlamenttitalo Kutaisissa (arkkitehdit Mamoru ja Kenichi Kawaguchi, 2012). Parlamentin logossa on yhä aiemman, neuvostoajalta olevan rakennuksen hahmo.
 Kutaisi
Kotisivut
 http://www.parliament.ge/en/
Georgian parlamentti (georg. საქართველოს პარლამენტი,  Sakartvelos parlamenti)  on Georgian lainsäädäntövaltaa käyttävä elin. Vuodesta 2012 lähtien parlamentti on kokoontunut Georgian toiseksi suurimmassa kaupungissa Kutaisissa, 231 km pääkaupunki Tbilisistä.
Georgian valtiopäivälaitos on yksikamarinen. Sillä on 150 jäsentä, joista 77 valitaan suhteellisella vaalitavalla puoluelistoilta. Äänikynnyksen takia vain puolueet tai koalitiot, jotka saavat yli 5 prosenttia äänistä, saavat kansanedustajia tähän 77 jäsenen joukkoon. 73 kansanedustajaa valitaan enemmistövaalilla yhden jäsenen vaalipiireistä. Jos kukaan vaalipiirissä ei saa yli 30 prosenttia äänistä, järjestetään uusintakierros kahden eniten ääniä saaneen välille. Kansanedustajat valitaan neljäksi vuodeksi kerrallaan.