stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivijärvi (Ekojärvi)

| Kivijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°17′08″N, 23°15′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Laskuoja:  Kivijärvenoja Lampijärveen 
Järvinumero:  35.172.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115 m  
Pituus:  2,4 km  
Leveys:  550 m  
Rantaviiva:  6,163 km  
Pinta-ala:  46,981 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiKivijärvi 
Kivijärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa Kivijärvenmaalla ja Kolkunmaalla sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 47,0 hehtaaria, ja sen pituus on 2,4 kilometriä ja leveys 550 metriä. Se sijaitsee mäkisellä ylänköalueella suoreunaisessa painaumassa. Sen rannat ovat pääosin alavaa metsämaata, jota rikkovat rantaan asti ulottuvat mäet. Sellaisia ovat koillisrannan Rusinakallio, länsirannan keskikohdalla Laajalahdenkangas ja eteläpäässä Kiimasuonvuori. Näistä korkein on Rusinakallion mäki, joka kohoaa pienenä mäkenä 20 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Laajalahdenkangas on mäistä suurin ja se erottuu kauempana järveltä. Järvi on yleisilmeiltään pitkä ja kapea. Vastaranta ei jää missään kauemmaksi kuin 340 metrin päähän. Pohjoispään lahtimainen osa on varsin kapea ja vesikasvillisuudesta päätelleen matala. Keskikohdassaan järvi levenee Laajalahdeksi ja eteläosassa se on leveimmillään. Eteläosassa sillä on kaksi pikkulahtea Mustalahti ja Joensuu. Järvessä ei ole saaria. Järven rantaviiva on 6,1 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Ranta on umpeenkasvanutta ja paikoin avosuota. Muutamien peltojen keskellä sijaitsee kolme maatilaa, jotka muodostavat kaakossa Kivijärvenmaan kylän ja luoteessa Kolkunmaan kylän. Rannoille on rakennettu toistakymmentä loma-asuntoa, joille tulee tiet yhdystieltä 12847.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee muutama pelto-oja ja ojiteuuilta soilta metsäojat. Sen luusua sijaitsee Mustalahdessa järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa kaksi kilometriä pitkä Kivijärvenoja, joka laskee Lampijärveen. Se laske vuorostaan Suonojärven Saastojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 115,0 metriä ja Suonojärvellä 105,1 metriä mpy., joten Kivijärvenojalle kertyy pudotusta 9,9 metriä.
Historia

Kivijärven vedenpintaa laskettiin ensimmäisen kerran 1860-luvulla. Toisen kerran järveä laskettiin 1900-luvun alussa, jolloin pinta aleni metrin verran. Järvenlaskun maanomistus on vielä yksityistämättä, sillä Karttapaikan kiinteistörajoista näkyy järven vesijättömaan raja. Vesijättömaan ja vesialueen yhteispinta-ala voidaan mitata karttapaikan työkalulla. Sen tulos on noin 67 hehtaaria. Sen mukaan vesijättömaata on noin 20 hehtaaria.
Willberg

Willberg on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Alfons Willberg (1897–1963), diplomi-insinööri, teollisuusneuvos ja Suomen Standardoimisliiton johtaja
Atte Willberg (1884–1935), arkkitehti
Ernst Willberg (1902–1962), liikemies ja salakuljettaja
Hellen Willberg (s. 1967), näyttelijä
Pepe Willberg (s. 1946), laulaja ja säveltäjä
Sue Willberg, näyttelijä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Henrik III (Saksa)

Henrik III, miniatyyri vuodelta 1040
Henrik III (saks. Heinrich III) (1017–1056) oli Saksan keisari, joka kuului Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan frankkilaisen eli Saalilaisen suvun hallitsijoihin. Hänestä tuli Saksan kuningas isänsä Konrad II:n kuoleman jälkeen 4. kesäkuuta 1039. Paavi Klemens II kruunasi hänet keisariksi vuonna 1046.
Persoonallisuus ja suku

Edeltäjiensä tavoin Henrik käytti asevoimaa sekä omien vasalliensa ojentamisessa että valtakunnan laajentamisessa. Uskonnollinen vakaumus ei siinä ollut esteenä, paitsi että Henrik vältti taistelemista kirkollisina juhlapyhinä.
Henrikistä tuli kymmenvuotiaana Svaabian ja Baijerin herttua sekä vuonna 1038 Burgundin kuningas. Vuonna 1036 Henrik avioitui 12-vuotiaana Knuut Suuren ja Emma Normandialaisen 16-vuotiaan tyttären Gunhildan (n. 1020–1038) kanssa. Henrikin isä Konrad oli hyvissä ajoin sopinut Knuut Suuren kanssa, että tämä saisi hallita osia Pohjois-Saksasta ja että heidän lapsensa naitettaisiin keskenään. Avioliitto solmittiin nuorimmassa laillisessa iässä, mutta Gunhilda kuoli vain kaksi vuotta myöhemmin heinäkuussa 1038 luultavasti malariaan matkalla Adrianmeren seudulla.
Henrik avioitui uudelleen vuonna 1043 Agnes de Poitoun, Akvitanian herttua Vilhelm V:n tyttären kanssa. He saivat kuusi lasta, joista nuorin tytär Judith Schwabenilainen (1054– n. 1105) oli Unkarin kuningas Salamonin puoliso ja vanhin poika seurasi isäänsä keisari Henrik IV:nä.
Avioliitot ja jälkeläiset

Henrik III oli naimisissa kaksi kertaa ja hänellä oli ainakin kahdeksan lasta:
Ensimmäisen puolisonsa Tanskan prinsessa Gunhildan (n. 1020 – 18. heinäkuuta 1038) kanssa, joka oli kuningas Knut Suuren ja tämän toisen puolison Emma Normandialaisen tytär.
Beatrix von Franken I (1037 – 13. heinäkuuta 1061), Quedlinburgin ja Gandersheimin luostarin abbedissa
Toisen puolisonsa Agnes de Poitoun kanssa:
Adelheid II (1045, Goslar – 11. tammikuuta 1096), Gandersheimin luostarin abbedissa vuodesta 1061 ja Quedlinburgissa vuodesta 1063
Gisela (1047, Ravenna – 6. toukokuuta 1053), kuoli 6-vuotiaana
Matilda (lokakuu 1048 Pöhlde – 12. toukokuuta 1060), avioitui 1059 Rudolf von Rheinfelden, Svaabian herttuan ja vastakuninkaan (1077) kanssa, heille mahdollisesti syntyi yksi poika
Henrik IV, isänsä seuraaja
Konrad (1052, Regensburg – 10. huhtikuuta 1055), Baijerin herttua vuodesta 1054, kuoli 3-vuotiaana
Judith (1054, Goslar – 14. maaliskuuta 1092 tai 1096), avioitui ensin vuonna 1063 Unkarin kuningas Salamonin kanssa, avioliitto oli lapseton ja toisen kerran vuonna 1089 Puolan herttua Władysław I Hermanin kanssa.
Nimeltä tuntemattoman jalkavaimon kanssa:
Azela, piispa Johannes von Speyerin äiti
Ulkopolitiikka

Henrik pyrki uudistamaan kirkkoa. Hän kielsi laajalti yleistyneen simonian eli kirkollisten virkojen kauppaamisen. Hän käytti uskonnollisten ja poliittisten tavoitteidensa edistämiseen investituuraa eli oikeutta tehdä tärkeimmät papiston virkavalinnat. Hänen poikansa Henrik IV jatkoi samaa menettelyä, mikä lopulta johti keisarin ja paavin väliseen investituurariitaan. Paavius oli samaan aikaan ajautumassa sekasortoon paavi Benedictus IX:n pahamaineisen elämäntavan ja kirkon sisäisten riitojen takia. Vuonna 1044 paavi pakotettiin pois virkapaikaltaan ja tialle pyrkivät Gregorius VI ja Sylvester III. Riita jatkui koko 1040-luvun ajan ja Henrik pyrki ratkaisemaan sen nostamalla virkaan saksalaisen Klemens II:n, mutta tämä kuoli varsin pian.
Vuonna 1046 Henrik piti hoviaan Merseburgissa ja Meissenissä, jossa hän lopetti Pommerin (Dux Bomeraniorum) ja Böömin herttua Břetislavin ja Puolan Kasimir I:n välisen riidan. Tämä on luultavasti ensimmäinen maininta nimestä Pommeri lähde?.
Henrik pystyi edeltäjiensä tavoin pitämään Puolan ja Böömin kuninkaat alistettuina eli vasalleinaan, ja jopa Unkarin kuningas Andreas I tunnusti keisarin muodollisesti lääninherrakseen. Lännen puolella Henrikin lääninherruus ulottui Rhône- ja Saônejokiin asti. Henrik kuitenkin läänitti Lorrainen eteläosan Elsassin kreiville, mistä on peräisin alueen myöhempi nimi Elsass. Näillä alistetuilla alueilla alkoi Henrikin viimeisinä hallitusvuosina esiintyä kapinointia: Unkari irrottautui kokonaan Saksan holhouksesta, slaavit kapinoivat ja Etelä-Italiassa normannit valloittivat alueita sekä Saksalta että Bysantilta.
Lönnqvist

Lönnqvist on suomalainen ja ruotsalainen sukunimi. Nimen haltijoita:
Aatto Laitakari (vuoteen 1906 Lönnqvist, 1883–1954), kansakoulujen tarkastaja, lehtori ja pedagogi
Anna Lisa Lönnqvist (s. 1935), suomenruotsalainen kirjailija
Barbara Lönnqvist (s. 1945), suomenruotsalainen kielitieteilijä ja kääntäjä
Berndt Lönnqvist (1869–1937), suomalainen ylilääkäri ja professori
Bo Lönnqvist (s. 1941), suomenruotsalainen kansatieteilijä
Charlotta Lönnqvist (1815–1891), Aleksis Kiven hyväntekijä
Elias Lönnqvist (1875–1949), suomalainen asemapäällikkö ja kielitieteen harrastaja
Gunnar Lönnqvist (1891–1978), suomalainen valokuvaaja ja liikemies
Jan-Erik Lönnqvist (s. 1977), sosiaalipsykologian professori
Jouko Lönnqvist (s. 1943), suomalainen psykiatri ja professori
Lars Lönnqvist (s. 1957), ruotsalainen suunnistuksen maailmanmestari
Magnus Lönnqvist (s. 1960), suomalainen triathlonisti
Miikka Lönnqvist (s. 1989), suomalainen poliitikko
Sebastian Lönnqvist (s. 1969), suomalainen arkkitehti
Stig Lönnqvist (s. 1949), suomalainen pikajuoksija
Eino Silkko (vuoteen 1925 Lönnqvist, 1901–1977), suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Marita Napier

Marita Napier (1939–2004) oli eteläafrikkalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano, joka tunnetaan etenkin Richard Wagnerin ja Richard Straussin musiikin tulkitsijana. Hänen oopperauransa oli huipussaan 1980-luvulla.
Napierin suurimmat saavutukset Wagner-sopraanona olivat Sieglinden ja Brunnhilden roolit Valkyyriassa, Elsana ja Ortrudina Lohengrinissä, Elisabethina Tannhäuserissa, Isoldena Tristan ja Isoldessa ja Sentana Lentävässä hollantilaisessa. Straussin teoksista Napier menestyi erityisesti Chrysothemisina Elektrassa ja nimiroolissa Ariadne Naksoksessa. Muita Napierin ansiokkaita panoksia oopperamaailmaan olivat hänen esiintymisensä Leonorena elokuvassa Fidelio, Abigaillena Nabuccossa ja Puccinin oopperan Turandot elokuvasovitus. Napier vaikutti myös oopperan kehitykseen ja laatuun Etelä-Afrikassa. Hän esitti myös liedejä.
Napier lauloi päärooleissa maailman suurissa oopperataloissa: Wienin valtionoopperassa, New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Milanon La Scalassa] ja Lontoon Covent Gardenissa.
Aiheesta muualla

Life and career of Marita Napier
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie
Päijät-Hämeen maakunta

| Päijät-Hämeen maakunta |
| --- | --- |

vaakuna: 

 lippu :  sijainti 
Historialliset läänit:  Uudenmaan ja Hämeen lääni (1634–1831)  Mikkelin lääni (Heinolan seutu, 1831–1997)  Hämeen lääni (1831–1997)   Etelä-Suomen lääni (1997–2009)
Maakuntakeskus:  Lahti
Maakuntajohtaja:  Niina Pautola-Mol (8/2021-)
Kokonaispinta-ala:  6 941,71 km² 15:nneksi suurin 2021 
– maa:  5 713,72 km²
– sisävesi:  1 277,99 km²
Väkiluku:  204 676 8:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  35,82 as./km² (31.12.2024)
Maakuntalaulu:  Vihreiden harjujen maa
Nimikkolajit:   
– järvi:  Päijänne
– kala:  lahna
– kasvi:  ruiskaunokki
– kivi:  diabaasi
– lintu:  valkoselkätikka
Lyhenne:  FI-16
Päijät-Häme (ruots. Päijänne-Tavastland) on Suomen maakunta Etelä-Suomessa, ja se käsittää historiallisen Hämeen maakunnan itäosan. Sitä ympäröivät Uusimaa etelässä, Kanta-Häme lännessä, Pirkanmaa luoteessa, Keski-Suomi pohjoisessa, Etelä-Savo koillisessa ja Kymenlaakso idässä. Maakuntaan kuuluu kymmenen kuntaa. Päijät-Hämeessä sijaitsevat Päijänteen eteläpää ja Vesijärvi. Vellamo on Päijät-Hämeen maakuntaliiton symboli.
Historia

Vaikka maakuntana Päijät-Häme on nuori, ovat sen keskusalueet Suomen vanhimpia tunnettuja asuinpaikkoja: Lahden Ristolassa on ollut asutusta jo 9 300 vuotta sitten silloisen Ancylusjärven rannalla.
Päijänteen eteläpäässä Hollolassa oli tärkeä asutuskeskus 1300-luvulla, jolloin sinne perustettiin katolinen seurakunta. Ennen sitä idän ortodoksisuus ulottui Lahteen asti. 1300-luvulla tiedetään Lahden kylän kautta kulkeneen niin sanotun Ylinen Viipurintien Hämeenlinnasta Viipuriin. Vesijärven etelärannalla sijaitseva Lahden kylä mainitaan kauppapaikkana jo 1400-luvun alkupuolelta. Lahdesta haarautui myös Savontie, joka kulki Heinolan kautta Savonlinnaan, Ruotsin kuningaskunnan itäiseen etuvartioon, Olavinlinnaan. Savon tien toinen reitti kulki Pulkkilanharjua pitkin Sysmään.
Päijät-Häme alkoi kehittyä omaksi talousalueekseen 1800-luvun lopulla sen myötä, kun Hollolan Lahden kylä kasvoi Vääksyn kanavan (1871) ja Helsingin-Hämeenlinnan-Pietarin rautatien (1870) valmistuttua.
Sysmää, Hartolaa ja Heinolaa lukuun ottamatta on Päijät-Häme ollut koko ajan kuulunut hallinnollisesti Hämeen lääniin. Heinola oli 1775 perustetun Kymenkartanon läänin pääkaupunki, mutta 1839 se menetti asemansa Mikkelille, josta tuli uuden Mikkelin läänin pääkaupunki. Myös Sysmä ja Hartola kuuluivat Mikkelin lääniin.
Nykyinen maakunta kattaa suurelta osin saman alueen kuin historiallinen Hollolan emäseurakunta, johon kuului uuden ajan alussa Asikkalan, Heinolan, Nastolan Orimattilan ja Kärkölän alueet. Merkittäväksi kauppapaikaksi muodostui Vesijärven pohjoisrannalla sijaitseva Anianpelto. Anianpelto menetti markkinapaikkana merkityksensä, kun Helsingin ja Pietarin välinen rautatie rakennettiin Lahden kautta 1860-luvulla.
Hollolan Lahden kylästä tuli Hollolaan kuuluva epäitsenäinen kauppala 1878 ja kaupunki 1905. Vääksyn ja Kalkkisten kanavien rakentamisen myötä Päijänteen–Vesijärven reitistä tuli Itä- ja Pohjois-Hämeen tärkein liikenneväylä.
Aluejako

Päijät-Häme muodostuu 10 kunnasta, joista kolme on kaupunkeja (lihavoituina).
Aluejako > Kartta kunnista

Päijät-Hämeen maakunta kuntakeskuksineen.
Aluejako > Seutukunta

Lahden seutukunta
| --- | --- |
  Asikkalan kunta   Hartolan kunta   Heinola kaupunki   Hollolan kunta   Iitin kunta :   Kärkölän kunta   Lahden kaupunki   Orimattilan kaupunki   Padasjoen kunta   Sysmän kunta
Aluejako > Entiset kunnat

Artjärven kunta, kuulunut Uudenmaan lääniin ja Itä-Uudenmaan maakuntaan. Siirrettiin Päijät-Hämeen maakuntaan ja liitettiin 2011 Orimattilaan
Heinolan maalaiskunta, kuulunut Mikkelin lääniin ja sittemmin Päijät-Hämeen maakuntaan, liitetty 1997 Heinolaan
Hämeenkosken kunta, sitä ennen Hämeen läänin Kosken kunta (Koski Hl.), liitetty 2016 Hollolaan
Nastolan kunta, liitettiin 2016 Lahteen
Aluejako > Kuntavaihdokset

Kuhmoisten kunta siirtyi osaksi entistä Keski-Suomen lääniä, nykyiseen Keski-Suomen maakuntaan vuonna 1974. Keski-Suomen maakunnasta Kuhmoinen siirtyi Pirkanmaan maakuntaan 1.1.2021.
Iitin kunta siirtyi osaksi Päijät-Hämettä 1.1.2021. Sitä ennen se oli osa Kymenlaaksoa.
Maantiedettä > Aluejako

Nimityksenä Päijät-Häme vakiintui 1950-luvulla. Hämeen läänin kuntien lisäksi siihen laskettiin Päijänteen itäpuolella sijainneet Heinola, Heinolan maalaiskunta, Sysmä ja Hartola, jotka kuuluivat Mikkelin lääniin sekä Uudenmaan lääniin kuuluneet Orimattila ja Artjärvi. Vuosien 1997 ja 2009 välillä se kuului kokonaisuudessaan Etelä-Suomen lääniin. Heinolan seutukunta yhdistyi vuoden 2010 alusta Lahden seutukuntaan, joten maakunnassa on nyt vain yksi seutukunta aiemman kahden sijasta.
Päijät-Hämeeseen kuuluu kymmenen kuntaa, joista Lahti, Heinola ja Orimattila ovat kaupunkeja. Kymmenes Päijät-Hämeeen maakunnan piiriin tullut kunta on Iitin kunta, mikä siirtyi Kymenlaakson maakunnasta. Alunperin Iitti kuului Uudenmaan lääniin, mutta se siirrettiin Pariisin 1947 rauhansopimuksen jälkeen Viipurin läänin länsiosasta muodostettuun Kymen lääniin tahdostaan riippumatta. Iitti on itähämäläinen kunta. Alueella on tehty neljä kuntaliitosta: Heinolan maalaiskunta on liitetty Heinolaan, Artjärvi Orimattilaan, Nastola Lahteen ja Hämeenkoski Hollolaan. Aiemmin myös Kuhmoinen kuului Päijät-Hämeeseen, mutta vuonna 1974 se siirtyi Keski-Suomen lääniin ja vuonna 2021 Keski-Suomen maakunnasta Pirkanmaan maakuntaan. Puhelinluetteloiden aluejaossa Kuhmoinen kuului Päijät-Hämeeseen suuntanumerolla 919 osana Hämeen telealuetta, minkä puhelinten suuntanueroalueet olivat 916, 917, 918, 919, 931, 932, 933, 934, 935, 936 ja 937.
Iitin kunnanvaltuusto hyväksyi vuonna 2011 kunnanhallituksen esityksen, että Iitti siirtyisi Kymenlaakson maakunnasta Päijät-Hämeen maakuntaan vuonna 2013. Asiasta päättää lopullisesti valtioneuvosto. Toukokuussa 2016 valtioneuvosto hyväksyi Iitin siirtymisen Päijät-Hämeeseen vuoden 2019 alussa. Iitti liittyi osaksi Päijät-Hämeen maakuntaa 1. tammikuuta 2021.
Maantiedettä > Luonnonmaantiede

Maakunnan eteläosien halki kulkevat Salpausselän reunamuodostumat. Vääksyssä Toinen Salpausselkä erottaa Vesijärven ja Päijänteen toisistaan. Vesijärven eteläreunan muodostaa Lahden kautta kulkeva Ensimmäinen Salpausselkä. Maakunta kuuluu suurimmaksi osaksi Päijänteen vesistöalueeseen lukuun ottamatta eteläisimpiä osia, jotka kuuluvat Porvoonjoen valuma-alueeseen. Maakunnan länsirajalla on Kokemäenjoen vesistöön kuuluvia järviä. Kalkkisista alkunsa saava Kymijoki virtaa Päijät-Hämeen alueella varsin leveänä ja järvimäisenä: Heinolan ympärillä se muodostaa Ruotsalaisen ja Konniveden järvet.
Reunamuodostumien ohella maakunnassa on myös pitkittäisharjuja, muun muassa Pulkkilanharju ja Kalkkisten harjujaksot. Maaperä on pääosin moreenia, paitsi eteläosissa, joissa on runsaasti savikoita. Päijät-Hämeen korkeimmat kohdat ovat Tiirismaa (223 m) Hollolassa ja Kammiovuori (221 m) Sysmässä. Maakunnalle tyypillisiä metsiä ovat mäntyvaltaiset kangasmetsät, mutta Päijänteen ympäristössä on myös lehtimetsiä. Soita alueella on vähän.
Päijät-Hämeen maakunta muodostuu kolmestatoista maisematyypistä
| Maisematyyppi | Paikka | Paikkakunta | Kunta | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Porvoonjoen viljelyseutu |  |  | Lahti   Hollola   Kärkölä  Orimattila |  |
| Artjärven viljelyseutu |  | Artjärvi | Orimattila |  |
| Teuronjokilaakson peltotasanko |  |  | Hollola   Kärkölä |  |
| Hämeenkosken korpiylänkö |  | Hämeenkoski | Hollola |  |
| ensimmäinen Salpausselkä |  |  | Lahti  Hollola Iitti |  |
| Vesijärven laakso |  |  | Lahti   Hollola   Kärkölä  Orimattila |  |
| Nastolan järviseutu |  | Nastola | Lahti |  |
| toinen Salpausselkä |  |  | Asikkala  Heinola  Lahti Iitti |  |
| Länsi-Padasjoen metsälänkö |  |  | Padasjoki |  |
| Heinolan järviseutu |  |  | Heinola |  |
| Etelä-Päijänteen viljelyseutu |  |  | Asikkala   Padasjoki |  |
| Päijänteen vuorimaa |  |  | Padasjoki   Sysmä |  |
| Sysmän-Hartolan viljelyseutu |  |  | Hartola   Sysmä |  |
Maantiedettä > Luonnonmaantiede > Korkeimmat paikat

Päijät-Hämeen korkein paikka on Tiirismaan Tiirismäki, jolle on sijoitettu Etelä-Suomen korkeimpana paikkana radio- ja televisiomasto. Lähistöllä korkeita niin ikään Salpausselän harjulla olevia paikkoja ovat Hakalaukunmäki, joka on Lahden korkein paikka, mutta jonka korkein huippu on Hollolan puolella sekä Kartanonmäki, jolla on laskettelurinne ja vapaa-ajan vuokra-asutusta Messilän kartanon yhteydessä.
Korkeille paikoille ei aina ole ajokelpoista tietä. Helposti tavoitettavia korkeita paikkoja ovat kuitenkin telemastojen paikat, koska niiden huolto- ja kunnossapito edellyttävät ajoyhteyttä laitekopin luokse. Korkeat tavoitettavat paikat voivat toimia hyvinä yhteydenpitopaikkoina UHF- tai VHF-taajuuksisin radioin.
| Nimi | Korkeus (m) | Paikka | Paikkakunta | Kunta | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Niinimäki | 193  |  |  | Asikkala |  |
| Vuorenaho | 210 |  |  | Hartola |  |
| Pitkäsenmäki | 175 |  |  | Heinola |  |
| Vuorenaho | 210 |  |  | Heinola |  |
| Tiirismaa | 222,6 |  |  | Hollola | Tiirismaan radio- ja televisiomasto |
| Tiirismaan Itäkorkea | 219,6 |  |  | Hollola | vapaasti Digitan aidan ulkopuolella tavoitettava alue |
| Hakalaukunmäki | 183 |  | Messilä | Hollola |  |
| Kalliolamminmäki | 178 |  | Messilä | Hollola |  |
| Likokallio | 182,6 |  | Viitaila | Asikkala |  |
| Pähkinävuori | 165 |  | Viitaila | Asikkala |  |
| Sakaramäki | 165 |  |  | Kärkölä |  |
| Hakalaukunmäki | 172 |  |  | Lahti | sama mäki Hollolassa korkeampi kohta |
| Vahteristonmäki | 177,9  |  |  | Lahti | Struven ketjun mittauspiste |
| Himatunmäki |  |  |  | Lahti |  |
| Huhtamäki |  |  |  | Lahti |  |
| Kankaanmäki | 112,9 | 60.795446, 25.724758 | Tönnö | Orimattila | Telian (unibasen) telemasto ORIMATTILA 3 560 2902 |
| Kivikallio | 153 |  |  | Orimattila |  |
| Majuanvuori | 215,2 |  |  | Padasjoki |  |
| Kammiovuori | 221 |  |  | Sysmä |  |
Maantiedettä > Asutus

Päijät-Hämeen merkittävin asutustihentymä on Lahden kaupunki.
Muu asutus keskittyy eteläisille maanviljelyyn parhaiten kelpaaville alueille Lahden ympäristöön. Maakunnan pohjois- ja länsiosat ovat sitä vastoin harvaan asuttuja ja metsäisiä.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty maakunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2024 tilanteen mukainen.
| Päijät-Hämeen viisivuosittainen väestönkehitys 1975–2020 vuoden 2024 aluejaon mukaan |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 197 924 | 197 924 |
| 1980 | 1980 |    | 200 352 | 200 352 |
| 1985 | 1985 |    | 202 731 | 202 731 |
| 1990 | 1990 |    | 204 901 | 204 901 |
| 1995 | 1995 |    | 205 973 | 205 973 |
| 2000 | 2000 |    | 204 912 | 204 912 |
| 2005 | 2005 |    | 206 240 | 206 240 |
| 2010 | 2010 |    | 208 777 | 208 777 |
| 2015 | 2015 |    | 208 525 | 208 525 |
| 2020 | 2020 |    | 205 771 | 205 771 |
Lähde: Tilastokeskus.
Suurimmat taajamat

Vuonna 2017 Päijät-Hämeessä sijaitsi 21 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 11 suurinta taajamaa.
| # | Taajama | Kunta | Väkiluku (31> 12.2017) (Iitin osalta 31.12.2018) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lahden keskustaajama | Lahti 103 403 Hollola 15 284 Asikkala 381 | &&&&&&&&&0119068.&&&&00119 068 |
| 2 | Heinolan keskustaajama | Heinola | &&&&&&&&&&014432.&&&&0014 432 |
| 3 | Nastolan kirkonkylä | Lahti | &&&&&&&&&&011943.&&&&0011 943 |
| 4 | Orimattilan keskustaajama | Orimattila | &&&&&&&&&&&09102.&&&&009 102 |
| 5 | Vääksy | Asikkala | &&&&&&&&&&&04872.&&&&004 872 |
| 6 | Kausala | Iitti | &&&&&&&&&&&03775.&&&&003 775 |
| 7 | Järvelä | Kärkölä | &&&&&&&&&&&02675.&&&&002 675 |
| 8 | Heinolan kirkonkylä | Heinola | &&&&&&&&&&&02305.&&&&002 305 |
| 9 | Sysmän kirkonkylä | Sysmä | &&&&&&&&&&&01986.&&&&001 986 |
| 10 | Hartolan kirkonkylä | Hartola | &&&&&&&&&&&01544.&&&&001 544 |
| 11 | Padasjoen kirkonkylä | Padasjoki | &&&&&&&&&&&01531.&&&&001 531 |
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Liikenne > Maantieliikenne

Päijät-Hämeen maakuntaa palvelevat tärkeimmät päätiet ovat valtatiet 4, 5, 12 ja 24 sekä kantatiet 46, 53 ja 54. Myös seututie 167 on erityisen merkittävä varsinkin Lahden ja Orimattilan välisellä osuudella.
Liikenne > Raideliikenne

Päijät-Hämeessä on rautatieyhteydet Helsingistä ja Riihimäeltä Lahden kautta Kouvolaan. Lisäksi Lahdesta menee rautatiet Heinolaan ja Loviisaan, mutta nykyisin nämä rataosuudet ovat vain tavaraliikenteen käytössä. Lahden rautatieaseman kautta kulkevat kaikki Helsingistä Kouvolan suuntaan kulkevat Savon radan ja Karjalan radan kaukojunat. Lähijuna Z kulkee Helsingin ja Lahden välillä Lahden oikorataa pitkin, ja muutama vuoro jatkaa Lahdesta edelleen Kouvolaan. Lähijuna G kulkee Lahden ja Riihimäen välillä ja lähijuna O kulkee Kouvolaan sekä osa vuoroista myös Kotkan satamaan asti. Päijät-Hämeen alueella on 9 rautatieasemaa, jotka ovat Lappila, Järvelä, Herrala, Henna, Lahti, Villähde, Nastola, Uusikylä ja Kausala.
Liikenne > Ilmailu

Päijät-Hämeessä sijaitsee Lahti-Vesivehmaan lentokenttä Asikkalassa, jossa ei ole matkustajaliikennettä. Lisäksi maakuntakaavan luonnosvaiheessa oli esillä uusi lentoasema Orimattilan Hennaan, mutta asia on toistaiseksi jätetty pois maakuntakaavasta.
Liikenne > Tietoliikenne

Päijät-Hämeessä on kuusi yleisradiolähetyspaikkaa. Lahdessa ovat Kolavankangas, sekä Radiomäen itäinen radiomasto ja Radiomäen läntinen radiomasto, Hollolassa Tiirismaa, Padasjoki sekä Sysmän Nuoramoinen.