stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neohesperidiinidihydrokalkoni
Valmistus ja käyttö

Neohesperidiinidihydrokalkoni löydettiin 1960-luvulla osana projektia, jonka tarkoituksena oli löytää tapoja vähentää sitrushedelmissä olevien kitkerien yhdisteiden kuten naringiinin, neohesperidiinin ja limoniinin pitoisuuksia. Aine löytyi, kun neohesperidiiniä pelkistetiin vedyttämällä ja aineen makeus oli yllätys, sillä neohesperidiini itsessään on hyvin kitkerää. Nykyisinkin neohesperidiinin eristäminen sitrushedelmien, esimerkiksi greipin tai pomeranssin kuoresta ja sen vedytys on yksi yhdisteen valmistusmenetelmistä. Toinen neohesperidiinihydrokalkonin valmistustapa on niin ikään sitrushedelmien kuorista eristetyn naringiinin hydrolyysi emäksisissä olosuhteissa, muodostuneen tuotteen kondensaatio isovanilliinin kanssa ja vedytys.
Neohesperidiinihydrokalkonia käytetään elintarvikkeissa, esimerkiksi purukumeissa, makeutusaineena ja arominvahventeena. Makeutusaineena sitä käytetään usein yhdessä asesulfaamin kanssa. Yhdisteen käyttö makeutusaineena on sallittua Euroopan unionin alueella, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa neohesperidiinihydrokalkonia voi käyttää vain arominvahventimena. Ainetta voidaan myös käyttää peittämään esimerkiksi lääkeaineiden kitkeriä makuja.
Alie te Riet

Alie te Riet
Alice (Alie) te Riet (s. 4. elokuuta 1953 Groningen) on alankomaalainen uimari, joka osallistui uransa aikana yksiin olympialaisiin, vuoden 1972 kesäolympialaisiin. Siellä hän karsiutui 100 metrin rintauinnissa, ajalla 1.18,79 (20. sija) sekä 200 metrin rintauinnista ajalla 2.48,49 (17. sija). Hän oli mukana Alankomaiden 4 x 100 metrin sekauintiviestissä. Joukkue sijoittui viidenneksi, ja joukkueessa uivat myös Enith Brigitha (selkäuinti), Anke Rijnders (perhosuinti) sekä Hansje Bunschoten (vapaauinti).
Ribuloosi

| Ribuloosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (3R,4R)-1,3,4,5-tetrahydroksipentan-2-one
CAS-numero:  488-84-6
SMILES:  C([C@H]([C@H](C(=O)CO)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H10O5
Moolimassa:  150,13 g/mol
Liukoisuus veteen:  vesiliukoinen
Ribuloosi on pentooseihin kuuluva monosakkaridi, jossa on viisi hiiliatomia. Se on ketopentoosi eli siinä on ketoniryhmä. Ribuloosin kemiallinen kaava on C5H10O5. Ribuloosilla on kaksi mahdollista enantiomeeriä, D- ja L-ribuloosit. Näistä D-ribuloosia esiintyy luonnossa yleisesti. Se on D-ksyluloosin diastereomeeri.
Ribuloosi soluissa

Ribuloosin ja fosforihapon esterit, ribuloosi-5-fosfaatti ja ribuloosi-1,5-bisfosfaatti ovat solujen biokemiassa tärkeitä.
Ribuloosi-5-fosfaatti on pentoosifosfaattireitin tuote ja tärkeässä osassa soluhengityksessä.
Ribuloosi-1,5-bisfosfaatti puolestaan on tärkeä osa fotosynteesin pimeäreaktioita eli Calvinin sykliä.
Aiheesta muualla

PubChem: D-Ribulose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Ribulose (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): D-Ribulose (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): D-Ribulose (englanniksi)
PubChem: L-Ribulose (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): L-Ribulose (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): L-Ribulose (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): L-Ribulose (englanniksi)
| --- | --- |
Pääjoukko:   aldoosi  ketoosi  pyranoosi  furanoosi 
Geometria:   pentoosit  heksoosit  heptoosi  sykloheksaanikonformaatio  anomeeri  mutarotaatio 
Suuri / pieni:   glyseraldehydi  dihydroksiasetoni  erytroosi  treoosi  erytruloosi  sedoheptuloosi 
Pentoosit:   riboosi  arabinoosi  ksyloosi  lyksoosi  ribuloosi  ksyluloosi 
Heksoosit:   glukoosi  galaktoosi  mannoosi  guloosi  idoosi  taloosi  alloosi  altroosi  fruktoosi  sorboosi  tagatoosi  psikoosi  fukoosi  ramnoosi 
Disakkaridit:   sakkaroosi  laktoosi  trehaloosi  maltoosi  sellobioosi 
Polysakkaridit:   glykogeeni  tärkkelys  selluloosa  kitiini  amyloosi  amylopektiini  stakyoosi  inuliini  dekstriini  pullulaani 
Glykosaminoglykaanit:   hepariini  kondroitiinisulfaatti  hyaluronaani  heparaanisulfaatti  dermataanisulfaatti  kerataanisulfaatti 
Aminoglykosidit:   kanamysiini  streptomysiini  tobramysiini  neomysiini  paromomysiini  apramysiini  gentamisiini  netilmysiini  amikasiini
Ribuloosi-1,5-bisfosfaatti

| Ribuloosi-1,5-bisfosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(2R,3R)-2,3-dihydroksi-4-oksoo-5-fosfono-oksipentyyli]divetyfosfaatti
CAS-numero:  2002-28-0
PubChem CID:  123658
SMILES:  C(C(C(C(=O)COP(=O)(O)O)O)O)OP(=O)(O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H12O11P2
Moolimassa:  310,086 g/mol
Ribuloosi-1,5-bisfosfaatti eli RuBP (C5H12O11P2) on ribuloosisokerin johdos, jossa 1- ja 5-asemiin on esterisidoksella liittynyt fosfaattiryhmä. Yhdiste on tärkeä fotosynteesissä.
Fotosynteesi

Fotosynteesin pimeäreaktioissa eli Calvinin syklissä ribuloosi-1,5-bisfosfaatti reagoi hiilidioksidin kanssa. Reaktiota katalysoi rubiscoentsyymi eli ribuloosi-1,5-karboksylaasioksygenaasi. Välivaiheena muodostuu erittäin epästabiili 2-karboksi-3-arabinitoli-1,5-bisfosfaatti, joka hajoaa hydrolyyttisesti kahdeksi 3-fosfoglyseriinihappomolekyyliksi, jotka muokataan glyseraldehydi-3-fosfaatiksi. Jos happikonsentraatio on solussa huomattavasti suurempi kuin hiilidioksidipitoisuus muodostuu ribuloosi-5-fosfaatista kahden 3-fosfoglyseriinihappomolekyylin sijasta yksi 3-fosfoglyseriinihappomolekyyli ja fosfoglykolihappoa.
Osa näin muodostuneesta glyseraldehydi-3-fosfaatista päätyy glukoneogeneesin ja useiden muiden reaktioiden kautta ribuloosi-5-fosfaatiksi, josta fosforibuloosikinaasi muokkaa ribuloosi-1,5-bisfosfaattia.
Aiheesta muualla

Näin fotosynteesi toimii Tiede.fi
Ricotta

Ricotta-juustoa kesäkurpitsan kera
Ricotta on italialainen herasta valmistettava tuorejuusto. Ricottaa valmistetaan kaikkialla Italian juustontuotantoalueilla. Nimi ricotta merkitsee "uudelleen keitetty". Ricotta romana valmistetaan lampaanmaidon herasta ja ricotta di vacca lehmänmaidon herasta. Ricotta tipo dolce tarkoittaa suolaamatonta juustoa, ricotta tipo forte kypsynyttä, ricotta salata suolattua ja ricotta affumicata savustettua. Ricotta secca tarkoittaa kovaa raastettavaa juustoa.
Ricottaa myydään harkon tai korin muotoisena tai liemeen säilöttynä. Valmistuksessa hera kuumennetaan 70–80 asteen lämpötilaan ja laitetaan koreihin nesteen valuttamiseksi pois. Lopuksi se puristetaan ja pakataan ilman kypsentämistä.
Ricottan rasvapitoisuus on 20 % kuiva-aineesta. Se on maultaan hiukan makeaa, ja se sopii monenlaiseen ruokakäyttöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ricotta Wikimedia Commonsissa
Neljä paholaista

| Neljä paholaista> De fire Djævle |
| --- | --- |
 Aimée suunnittelee kostoaan.
Ohjaaja:  Robert Dinesen, Alfred Lind
Käsikirjoittaja:  Carl Rosenbaum
Perustuu:  Herman Bangin kertomukseen Neljä paholaista
Kuvaaja:  Alfred Lind
Leikkaaja:  Alfred Lind
Pääosat:  Robert Dinesen, Edith Buemann Psilander
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Kinografen
Ensi-ilta:  28. elokuuta 1911 (Tanska) 13. marraskuuta 1911 (Suomi)
Kesto:  780 metriä (35 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljä paholaista (tansk. De fire Djævle, rinnakkaisnimeltään Punaiset taiteilijat) on vuonna 1911 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Robert Dinesenin ja Alfred Lindin ohjaaman sirkusdraaman pääosia esittävät Dinesen ja Edith Buemann Psilander.
Juoni

Fritz ja Adolphe myydään lapsina isä Cecchille, joka kouluttaa heistä kiertäviä esiintyjiä. He kasvavat kahden tytön, Aiméen ja Louisen kanssa aikuisiksi ja perustavat Cecchin kuoltua huimapäisen sirkusryhmän nimeltä Neljä paholaista. Fritz solmii suhteen kreivitär Tauben kanssa eikä huomaa häneen rakastunutta Aiméeta. Epätoivoinen tyttö päättää kostaa, ja Neljän paholaisen trapetsiesitys päättyy tragediaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Einar Rosenbaum  | … |  isä Cecchi   |
|  Robert Dinesen  | … |  Fritz   |
|  Carl Rosenbaum  | … |  Adolphe   |
|  Edith Buemann Psilander  | … |  Aimée   |
|  Tilly Christiansen  | … |  Louise   |
|  Aage Hertel  | … |  kreivi Taube   |
|  Agis Winding  | … |  kreivitär Lucy Taube   |
|  Lili Kristiansson  | … |  Aimée lapsena   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Kinografenin tuottama Neljä paholaista perustuu tanskalaisen kirjailijan Herman Bangin samannimiseen kertomukseen. Elokuvan varsinaisena ohjaajana voidaan pitää kuvaaja Alfred Lindiä, kun taas Robert Dinesen lienee vastannut näyttelijäryhmän työskentelystä. Lind vilahtaa kuvassa Alfred Hitchcockin tapaan sirkuksen sähkömiehenä.
Neljä paholaista oli ensimmäinen sirkusaiheinen pitkä elokuva. Sen aineksia ovat rakkaustarina, voimakkaat tunteet ja onnettomuuteen päättyvät jännittävät sirkusesitykset. Elokuvan suurin ansio on Lindin kameratyö, joka vangitsee sirkuksen ilmapiirin ja esittää dramaattisen tarinan vaihtelevien kuvakulmien, lähikuvien ja leikkauksen avulla. Kuvakieleltään Neljä paholaista oli ajalleen poikkeuksellisen moderni.
Elokuva oli suuri yleisömenestys Tanskassa ja ulkomailla. Tuotantoyhtiö Kinografen rakensi sen tuloilla suuren elokuvastudion, mutta ei onnistunut uusimaan menestystään. Alfred Lind jatkoi sirkuselokuvien sarjaa muun muassa seuraavana vuonna ohjaamallaan Lentävällä sirkuksella.
”Elävien kuvien kuningattareksi” ristitty Neljä paholaista saapui marraskuussa 1911 Helsingin Scala-teatteriin, jossa sitä esitettiin ”täysille saleille” kahden viikon ajan. Elokuvassa oli poikkeuksellisesti myös suomen- ja ruotsinkieliset välitekstit. Turkulaisen Uuden Auran mukaan kyseessä oli ”mieltä järkyttävä, erinomaisesti näytelty sirkusdraama, joka jättää katsojaan kauan pysyvän muiston”.
Elokuva on nähtävissä Tanskan elokuva-arkiston mykkäelokuvasivustolla.
Aiheesta muualla

Neljä paholaista Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kari Glödstafin Mykkäelokuvasivusto: Neljä paholaista
Ulla Nenonen

| Ulla Nenonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. lokakuuta 1933 Loviisa, Suomi
Kuollut: 9. maaliskuuta 2018 (84 vuotta) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:  Suomalainen
Ura
Uskontokunta:  Luterilainen kirkko
Ulla Pirkko Nenonen (31. lokakuuta 1933 Loviisa – 9. maaliskuuta 2018 Tampere) oli suomalainen teologian kandidaatti, lähetystyöntekijä ja raamatunkääntäjä, joka palveli lähetystyössä Namibiassa vuosina 1961–2015, yhteensä kaikkiaan 54 vuoden ajanjaksolla. Suomalaisista lähetystyöntekijöistä ainoastaan Martti Rautanen ja hänen vaimonsa Frieda ja tyttärensä Johanna ovat työskennelleet lähetystyössä pitempään.
Nenonen kävi koulunsa pääosin Kuusankoskella, mutta valmistui ylioppilaaksi Imatran yhteiskoulusta vuonna 1954. Teologian kandidaatiksi hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1960. Pian tämän jälkeen hän lähti Ambomaalle.
Toiminta opettajana Ambomaalla

Ulla Nenonen saapui Ambomaan lähetyskentälle vuonna 1961 ja opiskeli aluksi afrikaansia ja ndongaa ja toimi sen jälkeen Oniipan kirjapainossa, mutta pian hän siirtyi Okahaon naisseminaarin opettajaksi ja sitten keskikoulun opettajaksi, missä hän sitten toimi myös rehtorina. Tuohon aikaan Ambomaalla ei ollut lainkaan valtion kouluja, ja lähetyksen koulut olivat paikallisille asukkaille ainoa mahdollisuus saada koulutusta. Elämä Ambomaalla oli rauhallista, kunnes Namibian itsenäistymispyrkimykset muuttuivat SWAPOn harjoittamaksi sissisodaksi. “Jouduin ratkaisemaan, onko minun elämäni kallisarvoisempi kuin jonkun toisen elämä. Totesin, että ei totisesti ole”, Nenonen sanoi Ylen haastattelussa vuonna 2011. Erään kerran hän uhmasi Etelä-Afrikan julistamaa ulkonaliikkumiskieltoa ja lähti viemään potilasta valtion sairaalaan, kun ambulanssin kuljettajalta ei voinut vaatia tämän kiellon rikkomista. Hän joutui pysäytetyksi ja ankaraan kuulusteluun, mutta sai kuitenkin viedä potilaan sairaalaan.
Vuosina 1980–83 Nenonen toimi Oshigambon lukion vararehtorina. Vuosina 1983–93 hän toimi Namibian lähetyskentän esimiehenä, toimipaikkanaan Oniipa. Tuo paikka oli Namibian itsenäistymisen aikaan maan keskeisimpiä, ja Nenonen emännöi siellä YK:n pääsihteeriä, eri maiden lähettiläitä, ministereitä ja presidenttejä, sekä Martti Ahtisaarta, joka valvoi maan itsenäistymistä. Nenonen saattoi tarjota heille paikkansapitävää tietoa maan tapahtumista.
Toiminta raamatunkäännöstyössä eläkevuosina

Nenosen jäätyä eläkkeelle vuonna 1994 hän ei palannut Suomeen niin kuin moni muu, vaan hän jäi edelleen Namibiaan, sillä Ambo-Kavangon kirkon piispa Kleopas Dumeni pyysi häntä auttamaan auttamaan dhimbankielisessä raamatunkäännöstyössä Kunenen läänin Opuwossa, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 2015 saakka.
Dhimban kieli on  hereron kielen lähisukukieli ja suhteellisen läheinen myös ambokielille. Hänen työtoverinsa oli dhimba-pastori Johannes Tolu, joka on tiettävästi ainoa dhimba, joka on kouluttautunut pastoriksi. Dhimboilla ei tuolloin ollut lainkaan kirjakieltä, joten työ alkoi kirjoitusjärjestelmän luomisella. Työtä tukivat Lutheran Bible Translators Yhdysvalloista, Yhtyneet Raamattuseurat ja suomalainen Namibian Kirkon Tuki –yhdistys. Pastori Tolun toimintaa on tukenut Tampereen tuomiokirkkoseurakunta. Uusi Testamentti valmistui vuonna 2011, mutta painattaminen viivästyi niin, että kirja julkaistiin vasta tammikuussa 2014. Sen jälkeen työ alkoi Vanhan Testamentin osalta. Projektissa on myös tutkittu kieltä, kerätty tarinoita ja lauluja, laadittu aapiskirjoja, lukukirjoja ja laulukirjoja, sekä tuottanut kasetteja, joissa on laulettua ja puhuttua dhimbaa, lähinnä raamatunkäännöksessä syntyneitä tekstejä. Tärkeitä ulottuvuuksia tässä työssä ovat myös alkuperäiskielten kehittäminen ja säilyminen, sekä lukutaidon opettaminen. Dhimbojen raamatunkäännöstyöstä on myös Yle tehnyt televisio-ohjelman otsikolla “Dhimban kääntäjät”. Se lähetettiin TV-1:ssä vuonna 2003.
Vielä Suomeen palattuaankin Nenonen auttoi dhimba-käännöstiimiä sähköpostitse suorittamalla oikolukua ja auttamalla sanakirjan luomisessa.
Ulla Nenosen työn on tuonut esiin mm. presidentti Martti Ahtisaari puhuessaan Suomen Lähetysseuran 140-vuotisjuhlissa vuonna 1999.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Ulla Nenosen tehtävät Namibiassa
| Paikka | Vuodet | Tehtävä |  |  |
| Oniipa | 1961–62 | Kirjapainotyö |  |  |
| Okahao | 1963–74 | Naisseminaarin ja keskikoulun opettaja |  |  |
| Okahao | 1974–79 | Naisseminaarin ja keskikoulun rehtori |  |  |
| Oshigambo | 1980–82 | Lukion vararehtori |  |  |
| Oniipa | 1983–93 | Lähetyskentän esimies |  |  |
| Opuwo | 1993–2015 | Raamatunkäännöstyö |  |  |
Aiheesta muualla

Ulla Nenosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Nel segno di Roma

| Nel segno di Roma> Sous le signe de Rome, Im Zeichen Roms |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Guido Brignone, Michelangelo Antonioni, Riccardo Freda
Käsikirjoittaja:  Francesco Thellung, Francesco De Feo, Sergio Leone, Giuseppe Mangione, Guido Brignone
Tuottaja:  Enzo Merolle
Säveltäjä:  Angelo Francesco Lavagnino
Kuvaaja:  Luciano Trasatti
Leikkaaja:  Nino Baragli
Tuotantosuunnittelija:  Ottavio Scotti
Lavastaja:  Ottavio Scotti
Pääosat:  Anita Ekberg, Georges Marchal
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska, Länsi-Saksa
Tuotantoyhtiö:  Glomer Film, Lux C.C.F., Société Cinématographique Lyre, Tele-Film Gesellschaft
Ensi-ilta:  5. maaliskuuta 1959 (Italia)
Kesto:  99 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  712 629 678 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nel segno di Roma (ransk. Sous le signe de Rome, saks. Im Zeichen Roms, ”Rooman merkin alla”) on vuonna 1959 valmistunut italialais-ranskalais-länsisaksalainen elokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan ovat ohjanneet Guido Brignone, Michelangelo Antonioni ja Riccardo Freda. Sen pääosia esittävät ruotsalainen Anita Ekberg ja ranskalainen Georges Marchal.
Juoni

Palmyran kuningatar Zenobia kapinoi keisari Aurelianuksen hallitsemaa Roomaa vastaan. Roomalaisten lähettämä konsuli Marcus Valerius joutuu palmyralaisten vangiksi, mutta pakenee pyhää tulta vartioivaan Batsebaan rakastuneen decurio Julianuksen avulla ja tunkeutuu Zenobian palatsiin. Marcus Valerius tarjoaa kuningattarelle palveluksiaan roomalaisten kukistamiseksi ja he rakastuvat toisiinsa. Samaan aikaan Zenobian neuvonantaja Semantius juonittelee persialaisten kanssa kuningattaren syrjäyttämiseksi. Marcus Valerius pääsee selville Semantiuksen juonista ja liittyy roomalaisiin, jotka kukistavat Zenobian armeijan. Zenobia viedään vankina Roomaan, mutta hänet vapautetaan Marcus Valeriuksen pyynnöstä. Batsebasta tehdään Palmyran uusi kuningatar.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Anita Ekberg  | … |  Zenobia, Palmyran kuningatar   |
|  Georges Marchal  | … |  konsuli Marcus Valerius   |
|  Folco Lulli  | … |  Semantius   |
|  Jacques Sernas  | … |  decurio Julianus   |
|  Lorella De Luca  | … |  vestaali Batseba   |
|  Alberto Farnese  | … |  Marcellus   |
|  Mimmo Palmara  | … |  Lator   |
|  Alfredo Varelli  | … |  Vithos   |
|  Sergio Sauro  | … |  Flavius   |
|  Paul Müller  | … |  ylipappi   |
|  Remo De Angelis  | … |     |
|  Chelo Alonso  | … |  tanssijatar Erika   |
|  Gino Cervi  | … |  keisari Aurelianus   |
Tuotanto ja vastaanotto

Nel segno di Roma on kuvattu Dyaliscope-laajakangastekniikalla Eastmancolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Dubrava Filmin studiolla Jugoslaviassa. Guido Brignonen sairastuttua sen ohjasivat loppuun Michelangelo Antonioni sekä taistelukohtauksista vastannut Riccardo Freda.
Elokuva on isolla budjetilla tehty näyttävä pukudraama, mutta sen juoni on hyvin ohut ja toiminta vähäistä. Yhdysvaltalaisen Variety-lehden mukaan sen syvällisin asia on vako Anita Ekbergin rintojen välissä. Elokuva muistetaan myös vauhdikkaan napatanssin esittäneen Chelo Alonson peplum-debyyttinä.
Puutteistaan huolimatta Nel segno di Roma oli melkoinen kaupallinen menestys. Se oli Italiassa kauden kahdeksitoista katsotuin elokuva ja vuoden 1961 loppuun mennessä se oli tuottanut jo 627 miljoonan liiran kassatulot. Yhdysvalloissa se oli ensimmäinen American International Picturesin maahantuoma peplum-elokuva. Elokuva sai Yhdysvalloissa nimen Sign of the Gladiator, vaikka siinä ei gladiaattoreita esiinnykään.
Aiheesta muualla

Nel segno di Roma Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nel segno di Roma Elonet.
Ribonukleotidireduktaasi

Malli Salmonella typhimurium -bakteerin ribonukleotidireduktaasin R1 alayksiköstä
Ribonukleotidireduktaasi eli ribonukleosididifosfaattireduktaasi on entsyymi, joka katalysoi tiettyjen deoksiribonukleotidien muodostumista ribonukleotideista. Entsyymi osallistuu siten DNA:n synteesiin ja korjaamiseen ja sitä tavataan kaikista eliöistä, joskin rakenteellisesti ja koentsyymien suhteen eri ribonukleotidireduktaasit poikkeavat toisistaan huomattavasti. Ribonukleotidireduktaasin EC-numero on EC 1.17.4.1.
Rakenne

Ribonukleotidireduktaasin rakenne vaihtelee eri eliöissä ja eri luokkia on tunnistettu kolme. Kaikille näistä luokista on tyypillistä, että entsyymi on rakenteeltaan oligonukleotidi ja koostuu dimerisoituneista alayksiköistä R1 ja R2 ja näistä alayksikkö R1 on molekyylimassaltaan kookkaampi. Alayksikössä R1 sijaitsee katalyyttisesti tärkeä kysteiiniaminohappo ja alayksikössä R2 on jokin radikaalin lähde Aerobisissa oloissa kasvavan Escherichia coli -bakteerin ja eukaryoottien ribonukleotidireduktaasi on R1- ja R2-dimeeristä koostuva tetrameeri, jossa radikaalin lähteenä toimii tyrosyyliradikaali, jota stabiloi kahdesta rauta-ionista ja yhdestä oksidi-ionista muodostunut klusteri, jossa rauta on sitoutunut myös veteen ja histidiiniaminohappoon. Anaerobisissa oloissa elävän E. coli -bakteerin entsyymi on rauta-rikkiproteiini, joka sisältää Fe4-S4-klusterin ja eräissä bakteereissa esiintyy ribonukleotidireduktaasia, jonka radikaalin lähteenä toimii kobamamidi eli adenosyylikobalamiini.
Riekonkäävät

| Riekonkäävät |
| --- | --- |
 Riekonkääpä.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Suku::  Riekonkäävät Anthoporia  Karasiński & Niemelä (2016)
Katso myös
   Riekonkäävät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riekonkäävät (Anthoporia) on kääpäsuku, johon kuuluu tällä hetkellä vain yksi laji, riekonkääpä. Riekonkäävät erotettiin omaksi suvukseen rivikäävistä fylogeneettisin perustein. Riekonkääville on ominaista mikroskoopilla nähtävä pohjamallon kerroksellisuus, jossa tyvikerros näyttää täysikasvuisella itiöemällä lähes mustalta tiheässä olevien tummien tukirihmojen vuoksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Riekonkäävät (Anthoporia)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q76824217  CoL: XFC  EoL: 52786995  Fungorum: 816285  GBIF: 9785720  MycoBank: 816285  NZOR: 1b7c1937-7bb7-4c25-a6dd-f912ab31315c  Open Tree of Life: 8009220  Laji.fi: MX.5000055
Karl-Heinz Riedle

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. syyskuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka:  Weiler im Allgäu, Saksan liittotasavalta
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180
Junioriseurat
: TSV Ellhofen SV Weiler
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983-1986 1986-1987 1987-1990 1990-1993 1993-1997 1997-1999 1999-2001 |  FC Augsburg  Blau-Weiß Berlin  Werder Bremen  SS Lazio  Borussia Dortmund  Liverpool  Fulham | 80(31) 34(10) 86(38) 84(30) 87(24) 60(11) 34(6) |
Maajoukkue
| 1986-1987 1988 1988–1994 |  Länsi-Saksa U21  Länsi-Saksa olympia  Länsi-Saksa | 4 (1)   1 (0) 42 (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Karl-Heinz Riedle (s. 16. syyskuuta 1965 Weiler im Allgäu) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1990.
Riedle edusti urallaan seuratasolla kotimaassaan Augsburgia, Blau-Weiß Berliniä, Werder Bremeniä ja Borussia Dortmundia, Italiassa Laziota sekä Englannissa Liverpoolia ja Fulhamia.  Hän saavutti Werder Bremenin riveissä yhden Saksan mestaruuden sekä Borussia Dortmundin riveissä kaksi Saksan mestaruutta ja Mestarien liigan voiton.
Saksan maajoukkueessa Riedle pelasi 42 ottelua ja teki niissä 16 maalia. Hän edusti Saksaa MM-kisoissa vuosina 1990 ja 1994 sekä EM-kisoissa vuonna 1992. Riedle saavutti Saksan riveissä maailmanmestaruuden vuonna 1990 pelattuaan lopputurnauksessa neljä ottelua, muun muassa välierässä Englantia vastaan tultuaan vaihdosta kentälle 38. minuutilla. Hän oli myös voittamassa olympiapronssia Saksan joukkueessa vuoden 1988 kesäolympialaisissa.
Saavutuksia

Maailmanmestari (1990)
Saksan mestari kolme kertaa (1988, 1995, 1996)
Olympiapronssi (1988)
Neitotonkija

| Neitotonkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Alaheimo::  Geophaginae
Suku::  Biotodoma
Laji::  cupido
Kaksiosainen nimi
 Biotodoma cupido  (Heckel, 1840) 
Synonyymit
 Acara subocularis  Geophagus cupido 
Katso myös
   Neitotonkija Wikispeciesissä   Neitotonkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neitotonkija eli täplätonkija (Biotodoma cupido, vanh. Acara subocularis, Geophagus cupido) on kirjoahveniin kuuluva kalalaji, jota pidetään joskus akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Neitotonkija jää alle 10 senttimetrin mittaiseksi. Siitä on erilaisia värimuotoja, pohjaväri on harmahtava ja siinä on joskus vihertävänsävyisiä pystyraitoja. Nuoret kalat ovat kaikki enemmän tai vähemmän harmaita; loistelias väritys kehittyy aikuisille kaloille hyvissä vesioloissa. Silmän läpi kulkee tumma juova, ja vartalon takaosassa on tumma silmäkuvio. Koiraa poskissa on vaaleansiniset hennot viivat, kun taas naaraalla on pilkkuja, mutta aina ei sukupuolten erottaminen onnistu.
Alkuperä

Neitotonkija on kotoisin Etelä-Amerikasta, Amazonin ja Essequibon vesistöalueelta. Se elää kirkasvetisten jokien hitaasti virtaavilla osuuksilla lähellä pohjaa tai keskivedessä.