Golem (kirja)
Tyyli ja teemat > Juutalaisuus ja antisemitismi

Juutalaisuus on Golemissa jatkuvasti läsnä. Meyrink kuvailee tekstissä aitoa juutalaista kansanperinnettä, mutta sekoittaa siihen vapaasti omaa sepitettään. Erityisesti golem-hahmo on käytännössä Meyrinkin oma luomus eikä muistuta juuri lainkaan Prahan juutalaisten omia kertomuksia aiheesta. Saksalaisen kielialueen juutalaisälyköt suhtautuivat Golemiin varsin myönteisesti, vaikkakin teosta myös kritisoitiin juutalaisen mystiikan epätarkasta kuvaamisesta. Antisemiitit puolestaan vihasivat ja vainosivat Meyrinkiä hänen sodanvastaisuutensa ja juutalaisvaikutteisen tyylinsä vuoksi. Nykyään Meyrink on kuitenkin joidenkin äärioikeistolaisten tahojen suosiossa, mikä johtunee hänen tuotantonsa mystisistä piirteistä.
Osa tutkijoista on syyttänyt Golemia juutalaisvastaisuudesta. Saksan-tutkimuksen professori Cathy S. Gelbinin (2011) mukaan Meyrink hyödynsi antisemitististä stereotyyppiä, jossa juutalaiset edustavat ”turmeltunutta mutta luovaa modernismia”. Tämän mielikuvan hän assosioi nykyaikaiseen suurkaupunkiin, jota hallitsee ”sukupuolen, rodun ja seksuaalisuuden rappio”. Meyrink kuvaa juutalaiset henkisesti ja fyysisesti rappeutuneina sekarotuisina kummajaisina; juutalaisten tapaan ”moderni ihminen” on ulkopuolinen, juureton ja vailla historiaa. Gelbinin mukaan Meyrink tosin myös ”kääntää päälaelleen antisemitististä mytologiaa”. Samalla ei-juutalainen Meyrink oli osaltaan luomassa modernia juutalaista identiteettiä.
Golem-hahmon historiaa tutkineen Elizabeth R. Baerin (2012) mukaan Meyrinkin ”juutalaisstereotyypit ovat räikeitä ja mauttomia”. Tämä näkyy sekä juutalaisten ulkonäön kuvauksissa (”ihmishämähäkki”, ”mulkosilmät”, ”roikkuva huulihalkio”) että hahmojen luonteissa (kitsaus, petollisuus, eläimellinen seksuaalisuus). Kielteiset stereotypiat henkilöityvät Aron Wassertrumin hahmoon, joka on ruma, ahne, juonikas, omaa sukulaistyttöään parittava romukauppias. Lisäksi koko juutalaiskorttelin ilmapiiri kuvataan painostavaksi. Epäselväksi jää, missä määrin näkemykset edustavat Meyrinkin ajattelua ja missä määrin romaanin kertojan näkemyksiä. Meyrink tunnettiin satiireistaan, mutta Baerin mukaan hän ei Golemissa aktiivisesti kyseenalaista kuvaamiaan stereotyyppejä. Juutalaisessa perinteessä golem kuvattiin palvelijaksi, kun taas Meyrinkin golem on pelottava murhaaja. Vähemmistöä enemmistön vainolta puolustava hahmo muuttuu siten vähemmistön ”demonisoinnin” henkilöitymäksi.
E. F. Bleiler (1976) on toisaalta kiistänyt Golemin olevan antisemitistinen ja korostanut, että Meyrinkin getosta löytyy roistojen lisäksi myös pyhimyksiä. Bleilerin mukaan Meyrink tuskin tekee muuta kuin kuvaa geton moninaista todellisuutta. Erityisesti Schemajah Hillel ja hänen tyttärensä Miriam kuvataan myönteisessä valossa: antisemitististen stereotyyppien vastaisesti ja köyhyydestään huolimatta molemmat ovat epäitsekkäitä ja anteliaita. Sten Wistrandin mukaan golemin ulkonäkö viittaisi juutalaisuuden sijaan Kaukoitään, ja koska Meyrink ihaili aasialaista viisautta, tulee itämainen ulkonäkö tulkita myönteiseksi ominaisuudeksi.
Juutalainen filosofi ja Meyrinkin tuttava Gershom Scholem (1897–1982) arvosteli Golemia siitä, että sen kuvaukset juutalaisesta kansanperinteestä ovat intialaisen mytologian ja H. P. Blavatskyn oppien värittämiä. Scholemin mukaan golem-perinteen muuntaminen ei ole tavatonta, mutta Meyrink meni sen uudelleentulkitsemisessa pitemmälle kuin kukaan muu, mikä tekee lopputuloksesta ”groteskin”. Scholem ei kuitenkaan tulkinnut tätä antisemitismiksi vaan kuvaili Meyrinkiä mieheksi, jossa ”syväänjuurtuneet salatieteelliset uskomukset ja kaunokirjallinen puoskarointi ovat punoutuneet liki erottamattomasti yhteen”. Scholemin mukaan Meyrinkin golem on ”eräänlainen vaeltava juutalainen”, ja kabbalan Meyrink uudelleentulkitsee ”symboliseksi reitiksi vapahdukseen”.