Pappilanmäki (Eura)
Pappilanmäen miekkojen säiläkirjoitukset

Pappilanmäestä tunnetaan kaikkiaan kaksitoista miekkaa tai miekan katkelmaa. Kuudessa miekassa on säiläkirjoitusta, joita Mikko Moilanen tutki väitöskirjassaan vuonna 2015. Metallurgiset tutkimukset paljastivat myös muita terän ominaisuuksia, joita esitellään ensimmäisen miekan yhteydessä.
Vuonna 1939 Helmer Salmo löysi Pappilanmäen haudasta IV (hänen omalla numeroinnillaan) miekan (KM 11063:283). Se oli ehjä, mutta huonosti säilynyt. Miekan pituus on 77 senttimetriä ja se painaa 956 grammaa. Sen kahva on ilmeisesti Petersenin luokituksessa N-tyyppiä. Kahva on kokonaan rautaa eikä sitä ole koristeltu. Terä oli valmistettu kuudesta kierretystä tangosta, jotka oli taottu yhteen kolmen nipuissa terän muotoiseksi. Kierretyt tangot oli takomalla valmistettu yhdeksän metallikerroksen nipusta, jossa oli viisi rautakerrosta ja neljä teräskerrosta. Kiertyneinä nämä kerrokset muodostivat omalaatuisen kuvioinnin. Terän toisella sivulla oli takomalla upotettu S-kirjaimen muotoinen merkki. Upotuksessa oli käytetty kiertymätöntä kerroksellista materiaalia, jossa oli ilmeisesti kolme rauta- ja kaksi teräskerrosta.
Vuonna 1929 löytyi haudoista kaksi miekkaa (KM 9164:2 ja KM 9164:3) yhdessä M-tyypin keihäänkärjen kanssa. Ne lähetettiin Kansallismuseoon yhdessä kolmennen miekan (KM 9164:1) kanssa. Ensiksi mainittu miekka (KM 9164:2) löytyi huonossa kunnossa ja kolmena kappaleena (40 cm, 8 cm ja 10 cm). Niiden yhteispaino on 679 grammaa. Pisimmässä kappaleessa on kahva, joka on Petersenin luokituksessa X-tyyppiä. Kahvaa ei ole koristeltu. Miekan terän molemmille puolille oli upotettu säiläkirjoitusta. Pisin teksti oli vaikeasti tulkittavissa. Siinä oli 7–9 merkkiä: ”N...NEDNI”. Toisella puolella oli 6 merkkiä: ”AMENI”. Molempien kirjoitusten alkumerkki on tunnistamatta. Kirjoitus on tehty upottamalla langaksi kierrettyä 13-kerroksista rauta- ja teräspintaa.
Toinen miekka (KM 9164:3) löytyi kahdessa kappaleessa ja se oli huonossa kunnossa. Varsinkin terän kärki oli ruostunut pahasti. Kappaleiden yhteispituus on 90 senttimetriä ja ne painavat 1024 grammaa. Miekan painopiste sijaitsee 17 senttimetriä kahvan puolelta mitattuna. Kahva on Petersenin luokituksessa R-tyyppiä (tai mahdollisesti S-tyyppiä). Kahvan säilynein osa vaikuttaa koristelemattomalta. Terän molemmilla puolilla on säiläkirjoitusta. Kirjoitus koostuu kymmenestä upotetusta merkistä: ”+VLFBERH+T” (14 senttimetriä leveä). Toisella puolella on vain upotettuja merkkejä (10 senttimetriä): ”||| O |||”, missä ”O” tilalla on kuvio. Kuviossa on kahden pystyviivan päät on yhdistetty ristiin kahdella diagonaalisella viivalla ja niiden päällä sijaitsee yhtä leveä vinoneliö kärjet kiinni pystyviivoissa. Upotukset ovat sekä kierrettyä että kiertämätöntä materiaalia, jossa on teräs- ja rautakerroksia 7–9. Näitä miekkoja kutsutaan Ulfberht-miekoiksi.
Myös Ignatius löysi vuonna 1870 Pappilanmäen ja Käräjämäen kaivauksilta miekan (KM 1120:1) yhdessä kahden keihäänkärjen (E- ja F-tyyppiä) kanssa. Miekka on todennäköisesti Pappilanmäestä. Miekka löydettiin fragmentoituna ja huonossa kunnossa. Miekan arvioitu pituus on 64 senttimetriä ja paino on 937 grammaa. Miekan kahva on Petersenin tyyppiä H. Väistin puuttui miekasta. Rautaisen kahvan ponnessa on koristeuurteita, mutta huonon kuntonsa vuoksi muita koristeita ei erottunut. Terän molemmilla puolilla on säiläkirjoitusta. Pisin teksti on 18 senttimetriäpitkä. Siinä erottuu heikosti muutama merkki: ”+VL?...?  R?+?” (epävarmat merkit ”?...?” ja ”?”). Sen epävarma tulkinta on melkein vain arvaus: ”+VLFBERH+T”. Toisella puolella on vain osittain säilyneitä merkkejä ”||| O ?”, missä ”?” lyhyt pystyviiva ja merkin ”O” tilalla sama merkki kuin miekassa KM 9164:3. Upotukset on tehty kerroksellisesta ja kierretystä materiaalista.
Vuonna 1876 löydettiin kaksi miekkaa (KM 1822:1 ja KM 1822:2) keihäänkärkien mukana. Ne ovat irtolöytöinä vähintään kahdesta eri haudasta, ellei useammastakin. Ensimmäinen miekka (KM 1822:1) löytyi kahtia katkenneena ja ilman ponnen nuppia. Se oli säilynyt huonosti ja oli reunoiltaan fragmentoitunut. Terä oli katkennut kärjestään, mutta yhdessä kappaleiden yhteispituus oli vielä 74 senttimetriä ja ne painoivat 812 grammaa. Kahva on Petersenin tyyppiä I, mutta ruosteen takia kahvan koristelua ei erota. Terän kummallakin puolella on heikosti säilynyttä säiläkirjoitusta. Kirjoituspuolella erottuu E-kirjain, mutta muut kirjaimet ovat katkelmallisia. Toisen puolen merkit muodostuvat kolmesta pystyviivasta ja ristikkäiseltä vaikuttava kuvio pakottaa vertaamaan sitä miekkaan KM 9164:3. Onko se sama kuvio?
Toinen miekka (KM 1822:2) on säilynyt edellistä vieläkin huonommin. Sekin on kahtena osana, mutta se on ruostunut edellistä miekkaa vieläkin pahemmin. Osasten yhteispituus on 61 senttimetriä ja yhteispaino on 526 grammaa. Koko kahvan perä ponsineen on irronnut pois. Vaikka kahva on koristelematon, se voidaan luokitella Oakeshottin tyypiksi 7 ja Geibigin tyypiksi 12 tai 16.1. Terän molemmilla sivuilla ollutta säiläkirjoitusta ei enää erota ollenkaan. Tekstissä on kyllä R-kirjain, mutta muuta siitä ei voi varmuudella sanoa.