stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jehovan todistajien hallintoelin
Koko ja kelpoisuusvaatimukset

Hallintoelimen koko on vaihdellut vuosien saatossa seitsemän ja 18 välillä. Päätöksen uusista nimityksistä hallintoelimeen tekevät siellä jo istuvat jäsenet.
Hallintoelimeen valitaan tarpeen mukaan kokeneita voideltuja kristittyjä. Pääasiassa hallintoelimen jäsenet ovat olleet amerikkalaisia ja brittejä. Myös muunmaalaisia on ollut mukana hallintoelimessä, mm. Martin Pötzinger oli keskitysleireistä selvinnyt saksalainen. Hallintoelimen jäsenet antavat kirjallisen köyhyyslupauksen.
Jehovan todistajissa on nykyisin maailmanlaajuisesti noin 9000 sellaista jäsentä, jotka ilmaisevat vuosittaisessa Jeesuksen kuoleman muistojuhlassa kuuluvansa ns. voideltujen joukkoon ja omaavansa Jehovan todistajien valtaosasta poiketen taivaaseen menemisen toivon. Hallintoelimen jäsenen täytyy kuulua tuohon voidelluiksi kutsuttuun ryhmään. Teoriassa jokainen voidelluista kuuluu Jehovan todistajien erityiseen uskollinen ja ymmärtäväinen orja -luokkaan jolla tulisi Jehovan todistajien opin mukaan olla opetusvastuu, mutta käytännössä vain hallintoelimeen kuuluvilla muutamalla voidelluksi tunnustautuvalla on valtaa oppien ja jaettavan opetuksen suhteen. Muut voidelluiksi tunnustautuvat ovat seurakunnissaan samanlaisessa vastaanottavan asemassa kuin ns. muut lampaat -ryhmään kuuluvat, eli valtaosa noin 7 miljoonasta Jehovan todistajasta.
Taustaa ja toiminta

1970-luvulle asti hallintoelin oli identtinen Vartiotorniseuran johtokunnan kanssa. Hallintoelintä laajennettiin muodollisesti varsinaisen johtoryhmän ulkopuolelle vuonna 1971 ja puheenjohtajuus alkoi kiertää vuosittain. 1. tammikuuta 1976 kaikki Vartiotorniseuran toimet sekä Jehovan todistajien seurakunnat tuotiin hallintoelimen ja sen kuuden komitean valvonnan alaisuuteen. Vuodesta 2000 eteenpäin hallintoelin on alkanut delegoida vastuitaan muiden Jehovan todistajien laillisten säätiöiden johdon alle. Vuosina 2000–2014 Vartiotorniseuran presidenttinä ollut Don A. Adams ei ollut hallintoelimen jäsen.
Hallintoelimen organisoimiin tehtäviin sisältyvät muun muassa järjestön kirjoitus-, kääntämis- sekä kirjallisuuden julkaisutyö, seurakunnan kokouksien ohjelmien suunnittelu, kierros- ja piirikonventtien järjestäminen, lähetystyöntekijöiden lähettäminen, vanhimpien kokoukset, avustavien palvelijoiden sekä piiri- ja kierrosvalvojien nimittäminen ja hätäavun antaminen. Tätä ryhmää verrataan joskus virheellisesti Vartiotorniseuraan. Järjestön piirissä termi "Vartiotorniseura" tarkoittaa Jehovan todistajien "laillisia instrumenttejä".
Taustaa ja toiminta > Kritiikkiä

Hallintoelimen jäsenien elinoloja on kritisoitu ylellisiksi. Uskonnon jättäneet ja hallintoelimen parissa työskennelleet ovat kertoneet, että hallintoelinten jäseniä kohdellaan kuin rokkitähtiä ja he lomailevat monimiljonäärien kanssa erilaisissa luksuskohteissa huolimatta siitä, että hallintoelimen jäsenet ovat antaneet köyhyyslupauksen, ja että uskonto opettaa materialismia vastaan.
Vuonna 2019 New Yorkin osavaltio haastoi hallintoelimen oikeuteen, koska katsoi sen olevan vastuussa pedofiilien suojelemisesta, koska järjestö peittelee sen tietoon tulleita syytöksiä lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Komiteat

Hallintoelimen organisoima työ jakautuu kuuteen komiteaan:
Henkilöstökomitea: järjestää vapaaehtoistyöntekijöitä järjestön päätoimistoon ja haaratoimistoihin.
Julkaisukomitea: hallitsee laillisia toimia kuten omaisuutta ja painotyötä.
Palveluskomitea: vastaa sananpalvelustyöstä ja ohjaa matkavalvojia, tienraivaajia ja seurakuntien julistajien toimia. Tätä ei pidä sekoittaa seurakunnan omaan palveluskomiteaan.
Opetuskomitea: järjestää seurakuntien kokoukset, erikoiskonventtipäivät, kierrosviikot sekä kansainväliset koulut. Opetuskomitea järjestää myös koulutuksen vanhimmille, avustaville palvelijoille, tienraivaajille sekä lähetystyöntekijöille.
Kirjoituskomitea: huolehtii lehtien, lehtisten, kirjojen, ääninauhojen, videokasettien, CD- ja DVD-levyjen kääntämisen valmisteluista ja kirjoittamisesta.
Johtokunnan komitea: hoitaa hätätilanteet, hätäapurahat sekä muut pikaiset toimet
Hallintoelimen ulkopuoliset vanhimmat toimivat avustajina näissä komiteoissa hallintoelimen apuna. He kuuluvat ns. "Suureen joukkoon" joka tarkoittaa että he eivät kuulu järjestön opin mukaiseen 144 000 voideltuun jotka saavat taivaspaikan.
Päätöksenteko hallintoelimessä

Hallintoelin kokoontuu Jehovan todistajien maailmankeskuksessa Warwickissa.
Hallintoelimen päätöksentekoprosessista tiedetään, että esimerkiksi uuden opin hyväksyminen edellyttää äänestystä ja kahden kolmasosan äänten enemmistöä. Valtaosa päätöksistä on yksimielisiä.
Entinen hallintoelimen jäsen Raymond Franz kertoo kirjassaan, että joitakin kertoja kahden kolmasosan sääntö johti tilanteisiin joissa jotain sääntöä ei muutettu, vaikka puoltoääniä olikin yli puolet, koska muuttamisen vaatimaa ⅔ enemmistöä ei saavutettu.
Jäsenet > Nykyiset

Jehovan todistajien hallintoelimen jäsenet aakkosjärjestyksessä (lokakuussa 2024):
Kenneth Cook
Gage Fleegle
Samuel Herd
Geoffrey Jackson
Jody Jedele
Mark Stephen Lett
Gerrit Lösch
Jacob Rumph
Mark Sanderson
David H. Splane
Jeffrey Winder
Jäsenet > Aikaisemmat (edesmenneet)

Albert D. Schroeder (1974–2006)
Carey W. Barber (1977–2007)
Charles J. Fekel (1974–1977)
Daniel Sydlik (1974–2006)
Frederick William Franz (1971–1992), Vartiotorni-seuran 4. presidentti
George D. Gangas (1971–1994)
Grant Suiter (1971–1983)
Guy H. Pierce (1999–2014)
John E. Barr (1977–2010)
John C. Booth (1974–1996)
John O. Groh (1971–1975)
Karl F. Klein (1974–2001)
Lyman A. Swingle (1971–2001)
Martin Pötzinger (1977–1988)
Milton G. Henschel (1971–2003), Vartiotorni-seuran 5. presidentti
Nathan Homer Knorr (1971–1977), Vartiotorni-seuran 3. presidentti
Theodore Jaracz (1974–2010)
Thomas J. Sullivan (1971–1974)
William K. Jackson (1971–1981)
William Lloyd Barry (1974–1999)
Jäsenet > Eronneet tai erotettu

Ewart Chitty (1974–1978), erotettiin epäillyn homoseksuaalisuuden takia
Raymond Franz (1971–1980), painostettiin eroamaan seuran opeista löytämiensä virheiden takia
Leo K. Greenlees (1971–1984), painostettiin eroamaan pedofiliasyytösten takia
Anthony Morris (2005–2023), erottamisen syytä ei ole ilmoitettu
Sheshi

Skarabee, johon on kaiverrettu Shesin kartussi.
Sheshi tai  Bnon oli 15. dynastian toinen faarao, joka hallitsi noin 1604-1594 eaa. Manethon mukaan hän olisi hallinnut peräti 44 vuotta, mutta nykyisin katsotaan, että Sheshi oli faarao 3-14 vuotta. Egyptologi Kim Ryholtin mukaan Sheshi kuului pikemminkin 14. dynastiaan.
Sikainfluenssa

Influenssavirus
Sikainfluenssa on influenssaviruksen aiheuttama hengitystiesairaus. Sen aiheuttaja on lintuinfluenssaviruksen muunnos, A-tyypin influenssavirus A(H1N1), joka kuuluu ortomyksoviruksiin. Sikainfluenssa yleistyi Manner-Euroopassa 1970-luvun lopusta alkaen, ja nykyään se on Euroopassa yleinen eläintauti. Suomalaisesta siasta se tavattiin ensimmäisen kerran vuoden 2009 alkupuolella.
Esiintyminen sioissa

Sioilla sairaus nostattaa korkean, jopa 41,5 °C:een kuumeen. Muita oireita ovat ruokahaluttomuus, yskä ja niiskutus. Viruksen itämisaika on 1–3 vuorokautta. Sikainfluenssan leviämistä voi ehkäistä rajoittamalla eläinten maahantuontia.
Sikojen hengitystiereseptorit sitovat sekä sian, ihmisen että lintujen influenssaa aiheuttavia A-viruksia. Uusia influenssavirusyhdistelmiä voi syntyä, kun eri eläinlajien influenssavirukset tartuttavat sian samanaikaisesti.
Esiintyminen ihmisissä

Sikainfluenssa on esiintynyt useita kertoja zoonoosina myös ihmisissä. Rekombinaatio sikojen H1N1-viruksen ja kausittaisen H1N1-viruksen välillä tuotti aikanaan vuoden 1918 espanjantaudin pandemiakannan. Yleensä ihmisiin tarttunut sikainfluenssa ei ole kuitenkaan levinnyt laajalle. Vuoden 2009 sikainfluenssapandemian aiheuttaneeseen A(H1N1)v-influenssaan sairastuneista 98 prosenttia parani ilman mitään hoitoa, ja tauti paranee noin viikon kotilevolla. Tauti voi myös esiintyä kuumeettomana.
Esiintyminen ihmisissä > Vuoden 1976 epidemia Yhdysvalloissa

5. helmikuuta 1976 Fort Dixin armeijatukikohdassa Yhdysvalloissa sotilas sairastui ja kuoli seuraavana päivänä. Neljä muuta sotilasta sairastui myöhemmin. Kolme viikkoa myöhemmin terveysviranomaiset ilmoittivat, että kuoleman oli aiheuttanut sikainfluenssa, joka oli H1N1-tyyppiä kuten vuoden 1918 influenssapandemiakin.
Terveysviranomaiset neuvoivat presidentti Gerald Fordia rokotuttamaan kaikki Yhdysvalloissa. Rokotukset käynnistettiin, mutta niiden aiheuttamien haittavaikutusten vuoksi ne lopetettiin, kun 50 miljoonaa henkeä oli rokotettu: massarokotusten haitat olivat hyötyjä suuremmat, koska tauti ei koskaan levinnyt pandemiaksi tai edes epidemiaksi.
Kaikkiaan tautiin sairastui 230 ihmistä Fort Dixissä. Heistä 13 sai vaikeita hengitystieoireita, mutta kuolemantapauksien määrä jäi yhteen. Rokotusten seurauksena 50 miljoonasta rokotetusta lähes 400 ihmistä sai Guillain–Barrén oireyhtymän, jonka kuolleisuus on yleensä 7,5 %. Tällä perusteella mahdollisesti 25 ihmistä kuoli rokotusten sivuvaikutuksiin.
Esiintyminen ihmisissä > Vuoden 2009 pandemia

Keväällä 2009 Meksikon terveysviranomaiset raportoivat sikainfluenssaviruksen muuntuneen siten, että se kykeni leviämään myös siasta ihmiseen ja ihmisestä ihmiseen. Virus oli alatyyppiä H1N1.
Taudin oireet olivat yleensä tyypillisen influenssan oireita. Yleensä tauti oli vaarallinen tyypilliseen influenssan riskiryhmään kuuluville, joiden vastustuskyky oli muun sairauden takia heikentynyt. Tauti kuitenkin tappoi teollisuusmaissakin muuten täysin terveitäkin.
Yleisesti käytettiin epätäsmällistä ”sikainfluenssa”-nimitystä; virus sisältää sian, linnun ja ihmisen influenssavirusgeenejä.
Tauti levisi 2009 melko pian Meksikosta Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Euroopassa sitä havaittiin ensimmäisen kerran Espanjassa. Toukokuun alussa tauti saapui myös Suomeen.
Maailman terveysjärjestö WHO julisti sikainfluenssan pandemiaksi kesäkuussa 2009. Pandemiajulistus merkitsi monessa maassa mittavia rokotehankintoja. Myös Suomi osti sikainfluenssarokotteen koko väestölleen. Elokuussa 2010 WHO:n pääjohtaja Margaret Chan kertoi pandemian päättyneen ja maailman siirtyneen "pandemian jälkeiseen" vaiheeseen, mikä tarkoittaa, että taudin esiintyvyys on tavallisen influenssan tasolla ja taudin odotetaan leviävän tavallisen influenssan tapaan.
"Sikainfluenssarokote" Pandemrixin on todettu aiheuttaneen narkolepsiaa lapsille, joilla on riskiperimä. Tästä syystä elokuussa 2010 Pandemrixin käyttö keskeytettiin. Ennen rokotuksia narkolepsiaan oli sairastunut 61 henkilöä vuodessa, mutta vuonna 2010 sairastui 109 henkilöä (ero 48), sittemmin määrä on palannut normaaliksi. Silti jopa Pandemrix-rokotuskampanjan hyödyt ylittivät odottamattomasta narkolepsiariskistä huolimatta haitat selvästi sekä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen työryhmän että Euroopan lääkeviraston laskelmien mukaan. Suomessa rokote esti rekisteritietojen perusteella 80 000 sikainfluenssatartuntaa, tehohoitotapauksia ja noin 50 kuolemaa.
Pandemrixia suositellaan käytettäväksi niin sanotun sikainfluenssan ehkäisyyn alle 20-vuotiailta vain silloin, kun kausi-influenssarokotetta ei ole saatavilla. Alkuperäisen rokotteen ja narkolepsian välisen linkin havainnut tutkimusryhmä totesi 2014 olevansa kykenemätön toistamaan tutkimustuloksia. Tapauksen vuoksi he vetivät artikkelin pois.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sikainfluenssa Wikimedia Commonsissa
Sikainfluenssa – influenssa A(H1N1) pdm09 : Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen ohjeistus alkaen vuodesta 2009.  Helsinki:  Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 2013.  ISBN 978-952-245-970-1  Teoksen verkkoversio (viitattu 29.2.2020).
Aunila, Seija: Sikainfluenssa Elävä arkisto.  3.2.2010 (päivitetty 31.12.2014). Yleisradio. Viitattu 29.2.2020.
Usein kysyttyä Terveyden ja hyvinvoinnin laitos. Arkistoitu 29.2.2020. Viitattu 29.2.2020.
Emergencies preparedness, response – Pandemic (H1N1) 2009 World Health Organization – WHO. Viitattu 29.2.2020. (englanniksi)
Vuoden 2009 sikainfluenssapandemia
Alueittain: Sikainfluenssa Suomessa - Sikainfluenssa Euroopassa - Vuoden 2009 sikainfluenssapandemia maittain
Muuta: Influenssa - H1N1 - Sikainfluenssa
Oireet.
Yhdysvaltain presidentti Gerald Ford sai sikainfluenssarokotuksen vuonna 1976.
Filovirukset

Filovirukset (Filoviridae) aiheuttavat verenvuotokuumeita ihmisille ja kädellisille. Virukset kuuluvat Mononegavirales­-lahkoon, ja ainakin viisi sukua on tunnistettu: Ebolavirus, Marburgvirus, Cuevavirus, Striavirus ja Thamnovirus. Kuudenneksi jäseneksi on luokiteltu Dianlovirus-suku, joka löydettiin Kiinasta vuonna 2019. Filovirukset ovat luokiteltu bioturvallisuuden perusteella ryhmään 4 niiden stabiilin aerosolimuodon sekä kuolleisuuslukujen perusteella, jotka kohoavat jopa 90 %:iin.
Historia

Ensimmäinen tarkasti luokiteltu filoviruksen leviäminen tapahtui vuonna 1967, kun silloisen lajiluokituksen mukaan Cercopithecus aethiops -apinoita tuotiin Ugandasta Marburgiin Saksaan. Eläimiä käsitelleet henkilöt sairastuivat, ja uusi tunnistettu viruslöydös nimettiin Marburg-virukseksi. Seuraava Ebola-viruksen (EBOV) aiheuttama verenvuotokuume-epidemia tunnistettiin Zairessa (nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta), saavuttaen 88 % kuolleisuusluvun ja aiheuttaen 318 ihmisen kuoleman. Samana vuonna levisi myös toinen EBOV-kaltainen verenvuotokuume-epidemia Sudanissa (SUDV), saavuttaen 53 % kuolleisuusluvun ja aiheuttaen 284 ihmisen kuoleman. Näiden virusten aiheuttamia epidemioita on puhjennut satunnaisesti Afrikassa tietyin väliajoin. Myös Euroopasta on löydetty filovirus. Cuevavirus -lahkoon kuuluva Lloviu virus (LLOV) eristettiin lepakosta Pohjois-Espanjassa. Tämä virus ei ole kuitenkaan tunnetusti aiheuttanut infektioita ihmisessä.
Ebolavirus-lahkon lajeja on tunnistettu sittemmin lisää kuolleisuuslukujen vaihdellessa suuresti. Reston-ebolavirus (RESTV) eristettiin Filippiineillä vuonna 1989 ja todettiin olevan tautia-aiheuttamaton ihmisillä. Nykyisellä nimellä tunnettu Taï Forest -ebolavirus (TAFV) on luokiteltu aiheuttaneen vain yhden ihmisen sairastumisen Norsunluurannikon tasavallassa, mikä ei kuitenkaan johtanut kuolemaan. Bundibugyo-ebolavirus (BDBV) aiheutti epidemian Ugandassa vuonna 2007, mikä johti 149 ihmisen kuolemaan saavuttaen 25 % kuolleisuusluvun.
Genomi

Filovirukset ovat negatiivisäikeisiä, yksijuosteisia RNA-viruksia. Niiden genomi on noin 19 kb kokoinen, josta löytyy seitsemän erilaista geeniä. Nämä koodaavat seitsemää rakenteellista proteiinia: nukleoproteiini (NP), virusproteiini 35 (VP35), VP40, glykoproteiini (GP), VP30, VP24 ja laajaproteiini (L). Filovirusten GP toimii pääkomponenttina sisäänpääsyssä isäntäsoluun, mikä tekee siitä tärkeän kohteen kehitettäville lääkeaineille.
Patogeenisuus

Egyptin hedelmälepakoiden (Rousettus aegyptiacus) on ajateltu toimivan filovirusten isäntälajina. Tartunta ihmiselle edellyttää suoraa kontaktia infektoituneiden ruumiineritteiden kanssa. Tunnetuimmat patogeeniset filovirukset ovat Ebola- sekä Marburg-virukset. Tunnuspiirteet näiden virusten aiheuttamissa infektiossa ovat kontrolloimaton viruksen replikaatio, laajat tulehdusreaktiot ja isännän synnynnäisen immuunijärjestelmän signaalireittien hiljentäminen. Tulehduksen aikana yleisimmät oireet ovat korkea kuume, voimakas väsymys, lihaskipu, kohonneet maksaentsyymitasot, verenvuoto ja hyytymishäiriöt.
Filoviridae-heimo

| Lahkon nimi | Lajin nimi | Viruksen nimi |
| --- | --- | --- |
| Cuevavirus | Lloviu cuevavirus | Lloviu-virus  (LLOV) |
| Dianlovirus | Mengla dianlovirus | Měnglà-virus  (MLAV) |
| Ebolavirus | Bombali ebolavirus | Bombali-virus  (BOMV) |
| Ebolavirus | Bundibugyo ebolavirus | Bundibugyo-virus  (BDBV) |
| Ebolavirus | Reston ebolavirus | Reston-virus  (RESTV) |
| Ebolavirus | Sudan ebolavirus | Sudan-virus  (SUDV) |
| Ebolavirus | Taï Forest ebolavirus | Taï Forest -virus (TAFV) |
| Ebolavirus | Zaire ebolavirus | Ebola-virus  (EBOV) |
| Marburgvirus | Marburg marburgvirus | Marburg-virus  (MARV) |
| Marburgvirus | Marburg marburgvirus | Ravn-virus  (RAVV) |
Kansallinen elintarviketeknologian yliopisto

| Kansallinen elintarviketeknologian yliopisto> Національний Університет Харчових Технологій |
| --- | --- |
  
 Kansallisen elintarviketeknologian yliopiston päärakennus Kiovassa.
Perustettu:  1884
Tyyppi:  kansallinen yliopisto
Sijainti:  Kiova,  Ukraina
Osoite:  vul. Volodymyrska 68, Kiova, Ukraina
Sivusto:  nuft.edu.ua/en/
Ukrainan Kansallinen elintarviketeknologian yliopisto (ukr. Національний Університет Харчових Технологій, Natsionalnyi universytet h’artšovyh teh’nologi, lyhennys NUHT) on Ukrainan pääkaupungissa Kiovassa toimiva kansallinen teknillinen yliopisto. Yliopistossa opiskelee lähes 30 000 opiskelijaa (2017). Yliopistoon kuuluu kolme korkeakoulua (instituuttia: elintarviketeknologia; insinööritieteet ja teknologia; taloustieteet ja johtaminen) sekä kolme tiedekuntaa (bioteknologia ja ekologia; automatisointi ja tietokoneteknologiat; asiakaspalvelun ja matkailun liiketoiminta). Lisäksi NUHTilla on kuusi haaratoimipistettä ja 11 ammatillista opistoa Ukrainan eri alueilla.
Historiaa

Kansallinen elintarviketeknologian yliopisto pohjautuu vuonna 1884 Venäjän keisarikunnassa perustettuun tekniseen oppilaitokseen. Se koulutti opiskelijoita kahden vuoden koulutuksilla erityisesti sokerinjalostusteollisuuden tarpeisiin Smilassa. Paikkakunta valittiin sokerijuurikkaiden keskeiseltä viljelyseudulta. Koulukampukselle perustettiin sokeritehdas, jossa sokerinjalostusta, sen kemiaa ja tarvittavia laitteistoja voitiin opetella käytännössä. Opintojen jälkeen opiskelijoiden tuli työskennellä sokeritehtaalla vielä kaksi vuotta. Vuonna 1903 koulutus laajentui kolmivuotiseksi. Opiskelijamäärät pysyivät verraten pieninä: vuosina 1884-1917 oppilaitos koulutti kaikkiaan 440 asiantuntijaa, sokeritehtaiden johtajaa ja tieteentekijää.
Vuonna 1917 koulutusta laajennettiin ja oppilaitokselle myönnettiin opistotason asema, joka salli insinöörikoulutuksen antamisen. 1920-luvun alkupuolella oppilaitos jakaantui kaksivuotista opetusta antavaksi Smilan ammattikouluksi ja kolmivuotiseksi Smilan sokeriteollisuusopistoksi, joka koulutti sokerituotannon ammattilaisia koko Neuvostoliiton alueelle. Oppilaitos sai ylemmän oppilaitoksen (korkeakoulun) aseman. Vuonna 1929 oppilaitoksen nimeksi tuli Smilan sokeri-instituutti.
Vuonna 1930 alkoi oppilaitoksen uusi vaihe. Smilan sokeri-instituutin, sekä Kamjanets-Podilskyin kemian instituutin ja Kiovan polyteknisen instituutin sokerialan osastojen (tiedekuntien) pohjalta perustettiin Kiovan sokeriteollisuusinstituutti. Opetus siirtyi Kiovaan, jonne valmistui uusi oppilaitosrakennus loppuvuodesta 1931. Korkeakoulussa oli kolme tiedekuntaa: sokeri (kemia), mekaaninen (sokeritehtaan laitteistot) ja taloustieteet. Oppilasmäärät kasvoivat: vuonna 1930 oppilaitoksessa oli 450 opiskelijaa. Instituutin alaisuuteen kuuluivat myös Leningradin ja Harkovan teknillisten instituuttien sokeriteollisuuslaitokset. Instituutin nimeksi vaihtui Kiovan sokeriteknologian instituutti. Ennen toista maailmansotaa korkeakoulu laajeni ja monipuolistui. Opiskelijamäärä kasvoi kahteen tuhanteen. Korkeakoulun nimeksi tuli Kiovan elintarviketeollisuuden kemianteknologian instituutti. Vuonna 1941 oppilaitos sai tunnustusta Neuvostoliiton parhaana elintarviketeollisuuden oppilaitoksena.
Oppilaitos laajeni ja monipuolistui edelleen. Ukrainan itsenäistyttyä korkeakoulu nimettiin vuonna 1993 Ukrainan elintarviketeknologian valtionyliopistoksi. Vuonna 2012 se sai kansallisen yliopiston aseman, ja yliopisto sai nykyisen nimensä.
Yliopistorankingit

Ukrainan kansallisessa Jevroosvita-yliopistovertailussa NUHT sijoittui vuonna 2021 kokonaissijalle 23. Verkkonäkyvyyttä painottavassa Webometrics-vertailussa sijoitus oli 36. ukrainalaisista korkeakouluista.
Yliopiston päärakennuksen sisäänkäynnin edustaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansallinen elintarviketeknologian yliopisto Wikimedia Commonsissa
Porin suomalainen yhteislyseo

| Porin suomalainen yhteislyseo |
| --- | --- |

Sijainti:  Tasavallankatu 4, Pori
Perustettu:  1926
Lakkautettu:  2021
Rehtori:  Kimmo Salokangas (yläaste), Janne Hakoniemi (lukio)
Luokat:  7–9, lukio
Oppilaita:  n. 300 (yläaste), n. 700 (lukio)
Porin suomalainen yhteislyseo (PSYL) oli Porin keskustassa sijaitseva koulu, jossa toimivat Porin suomalaisen yhteislyseon koulu (vuosiluokat 7–9) sekä Porin suomalaisen yhteislyseon lukio. Vuonna 1926 perustettu koulu tunnettiin vuosina 1974–1993 nimellä Riihikedon koulu. Lukio lakkautettiin vuonna 2021 Porin toisen lukion kanssa, mutta samoissa tiloissa aloitti uusi Porin lukio ilman yläastetta vuonna 2022.
Koulurakennus

Porin suomalainen yhteislyseon koulurakennuksen vanhin osa on valmistunut vuonna 1934 ja sen on suunnitellut arkkitehti Elsa Arokallio. Keskustan ruutukaava-alueen eteläpuolella sijaitseva PSYL on osa niin sanottuja Riihikedon koulukortteleita, joihin kuuluvat lisäksi muun muassa vuonna 1912 rakennettu Cygnaeuksen koulu sekä entinen Porin suojeluskuntatalo eli Karhulinna (1928), jossa nykyään toimii Porin seudun steinerkoulu. Koulurakennukset kuuluvat Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
PSYL:n ensimmäinen laajennus tehtiin vuonna 1957, jolloin valmistui 17 uutta luokkahuonetta käsittänyt etelänpuoleinen siipirakennus. Vuonna 1964 puolestaan otettiin käyttöön niin sanottu "uusi puoli". Samalla koulun pääsisäänkäynti siirtyi nykyiseen paikkaansa. Uuden puolen suunnitteluvaiheessa oli mukana ajatus myös uimahallista, joka olisi sijainnut juhlasalin alla, mutta ajatus ei toteutunut.