stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Philadelphia (C-4)
Palvelus

Aluksen ollessa varustettavana New Yorkin laivastontelakalla se määrättiin 18. elokuuta Yhdysvaltain Pohjois-Atlantin laivueen komentajan kontra-amiraali Bancroft Gherardin lippulaivaksi. Laivue lähti 11. tammikuuta 1891 New Yorkista Länsi-Intian saaristoon suojaamaan Yhdysvaltain
etuja alueella. Toukokuussa laivue palasi pohjoiseen aina Halifaxiin asti. Seuraavan vuoden alussa Philadelphia vieraili 6.–18. helmikuuta Montevideossa Uruguayssa, mistä se palasi Länsi-Intian saaristoon.
Alus oli Atlantin laivueessa Yhdysvaltain itärannikolla ja Länsi-Intiassa, kunnes se siirrettiin 1. maaliskuuta 1893 laivastokatselmusosastoon (engl. Naval Review Fleet) kontra-amiraali Bancroft Gherardin, joka vastasi kansainvälisestä yhteistyöstä ja katselmuksesta, lippulaivaksi. Aluksen miehistö kohtasi 8. huhtikuuta yhdentoista vierailevan sotalaivan miehistöt Hampton Roadsissa. Laivasto lähti 24. huhtikuuta New Yorkiin, missä siihen liittyi lisää ulkomaisia sotalaivoja. Osastossa oli lopulta 35 sotalaivaa. Presidentti Cleveland tarkasti 27. huhtikuuta laivaston. Katselmusosasto lakkautettiin 31. toukokuuta. Philadelphia lähti 30. kesäkuuta New Yorkista Rio de Janeiron ja Callaon kautta Tyynenmeren laivastoasemalle.
Alus saapui 22. elokuuta 1893 San Franciscoon. Tyynenmeren laivastoaseman komentajan lippulaivana se purjehti Tyynenmeren laivueen alusten kanssa osallistuen erilaisiin harjoituksiin ja vieraillen Yhdysvaltain länsirannikon, Meksikon ja Etelä-Amerikan satamissa sekä Havaijilla. Alus saapui 14. lokakuuta 1897 Mare Islandin laivastontelakalle, missä se poistettiin palveluksesta 18. joulukuuta.
Alus palautettiin palvelukseen 9. heinäkuuta 1898 Tyynenmeren laivastoaseman komentajan kontra-amiraali J. N. Millerin lippulaivana. Alus lähti 2. heinäkuuta San Franciscosta Honoluluun, jonne se saapui 3. elokuuta. Maaliskuussa 1899 kontra-amiraali Albert Kautz nosti lippunsa aluksella, minkä jälkeen alus lähti Samoalle. Alus oli Samoalla, kunnes se lähti 21. toukokuuta Honolulun kautta Yhdysvaltain länsirannikolle.
Palattuaan kuuden kuukauden purjehdukselta Panaman rannikolta alus saapui 17. heinäkuuta 1902 San Franciscoon. Alus vaati runsaasti korjauksia ja määrättiin Puget Soundin laivastontelakalle palveluksesta poistoa varten. Alus saapui Bremertoniin Washingtoniin 23. elokuuta ja poistettiin palveluksesta Puget Soundissa 22. syyskuuta.
Aluksesta tehtiin 12. toukokuuta 1904 Puget Soundin laivastontelakan vastaanottoalus, kunnes se muutettiin 4. marraskuuta 1912 vankila-alukseksi. Alus palautui vastaanottoalukseksi 10. tammikuuta 1916 ja poistettiin alusluettelosta 24. marraskuuta 1926. Alus myytiin 1927 julkisella huutokaupalla Puget Soundin laivastontelakalla Louis Rotherbergille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Philadelphia (C-4) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: USS Baltimore | Yhdysvaltain laivaston risteilijät | Seuraaja: USS San Francisco |
Ultima VI

| Ultima VI: The False Prophet |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Origin Systems
Julkaisija:  Origin Systems
Jakelija:  Origin Systems
Suunnittelija:  Richard Garriott, Warren Spector
Säveltäjä:  Todd Porter
Pelisarja:  Ultima
Julkaistu:  1990
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  MS-DOS, Amiga, Atari ST, Commodore 64, Super Nintendo
Jakelumuoto:  5,25 tai 3.5 tuuman levyke CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Ultima VI: The False Prophet Origin Systemsin kehittämä ja alun perin 1990 julkaisema Ultima-tietokoneroolipelisarjan videopeli.
Tarina

Muutamia vuosia Lord Britishin valtaanpaluun jälkeen, Avatar vangitaan ja siivekkäät demonit, Gargoilit, aikovat uhrata hänet alttarilla. Hänen ystävänsä pelastavat hänet ja ottavat gargoilipapilta pyhän kirjakäärön. Avatarin tehtävä on valloitta Hyveiden alttarit gargoileilta.
Vastaanotto

Mikrobitin Toni Hakala antoi arvostelussaan pelin MS-DOS-versiolle 91 pistettä sadasta.
Aiheesta muualla

Ultima VI MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Ultima I  Ultima II  Ultima III  Ultima IV: Quest of the Avatar  Ultima V  Ultima VI  Ultima VII  Ultima VIII  Ultima IX  Ultima Collection 
Worlds of Ultima:   The Savage Empire  Martian Dreams 
Ultima Underworld:   Ultima Underworld: The Stygian Abyss  Ultima Underworld II: Labyrinth of Worlds 
Muita pelejä:   Akalabeth  Ultima Online  Ultima Worlds Online: Origin  Ultima X: Odyssey  Arthurian Legends 
Muuta:   Richard Garriott  Lord British  Avatar
Ullstein Verlag

Ullstein Verlag on saksalainen lehden- ja kirjankustantamo. Sen perusti vuonna 1877 Leopold Ullstein. Se on sittemmin siirtynyt Springerin tytäryhtiöksi, siten että lehden- ja kirjankustannustoiminta ovat erillisiä yhtiöitä. Ullstein on julkaissut muun muassa lehtiä Berliner Zeitung, Berliner Morgenpost ja Vossische Zeitung.
Kansallissosialistit ottivat yrityksen haltuunsa 1934, ja se toimi vuoteen 1952 nimellä Deutscher Verlag. Tällöin Ullsteinin suku sai sen jälleen haltuunsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ullstein Verlag Wikimedia Commonsissa
Tuomiojärvi (Ylöjärvi)

| Tuomiojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  62°03′08″N, 23°24′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Aurejärven valuma-alue (35.57)
Laskujoki:  Tuomarinoja 
Järvinumero:  35.573.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168 m 
Rantaviiva:  3,164 km 
Pinta-ala:  0,31628 km² 
Tilavuus:  0,000427 km³ 
Suurin syvyys:  4 m 
Valuma-alue:  6 km² 
 fiTuomiojärvi 
Tuomiojärvi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Itä-Aureessa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Tuomiojärvi on osa Aurejärven aluetta.
Maantietoa

Järven pituus on 850 metriä, leveys 750 metriä ja sen pinta-ala on 32 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmaastossa olevassa painanteessa noin kaksi kilometriä Aurejärven kirkosta luoteeseen. Siihen laskee ympröivistä metsistä viisi suo-ojaa, joista yksi on Vehkoslammen laskuoja. Vesi vaihtuu järvessä suomalaisittain keskimääräistä nopeammin 91 vuorokaudessa. Tämä johtuu 6 km² valuma-alueen ja järven tilavuuden välisestä suhteesta. Järven oma laskuoja on Tuomarinoja, joka laskee kilometrin jälkeen Aurejärveen. Järvessä on vain yksi noin 100 metriä pitkä Tuomiosaari, joka on myös autio. Rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. Eteläranta on avosuota ja samoin on myös Raatolahti. Käkiniemellä on kaksi vapaa-ajan asuntoa ja viereisen kahden maatilan yhteydessä on kolmas. Niille johtaa tiet yhdystieltä 3350.
Vedenlaatu

Tuomiojärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1978 ja 2000 ja tämän perusteella sen vesi on selvästi heikompilaatuista kuin siihen laskevan Vehkoslammen vesi. Vesi on kirkasta, mutta väriltään hyvin ruskeaa. Veden humuspitoisuus on korkea ja happamuustaso on alhainen. Tuomiojärvi on lievsti rehevöitynyt järvi, mutta veden ravinnepitoisuudet ovat fosforin ja typen osalta olleet tällä tasolla jo 1970-luvulta saakka. Järven happipitoisuudet ovat tyydyttävällä tasolla. Joskus, kuten esimerkiksi talvella 1978, järven alusvedet lähellä pohjaa muuttuvat hapettomiksi. Silloin ravinteet liukenevat sedimenteista takaisin veteen ja järven sisäinen kuormitus käynnistyy. Toisina vuosina, kuten esimerkiksi alkutalvesta vuonna 2000, happitilanne on parempi. Happi kuitenkin kuluu humuspitoisessa vedessä ja happikato saattaa talven loppupuolella yllättää. Silloin koko järven vesimassa on hapetonta. Tuomiojärvi soveltuu virkistyskäyttöön välttävästi.
Valfar

Valfar (oik. Terje Bakken, 3. syyskuuta 1978 – 14. tammikuuta 2004) oli norjalaisen folk/black metal -yhtyeen Windirin perustaja ja johtaja.
Valfar perusti Windirin 1994, joka oli aluksi yhden miehen yhtye. Hän julkaisi yksin kaksi demoa vuosina 1995–1996 ja kaksi täysipitkää albumia 1997 ja 1999, joilla saavutti paikkansa metallimusiikin historiassa.
Myöhemmin yhtyeeseen liittyi soittajia Ulcus-yhtyeestä.
Musikaalisesti lahjakas Valfar sanoitti ja sävelsi kaikki kappaleensa, lauloi, soitti kitaraa, bassoa, kosketinsoittimia ja haitaria, ainoastaan rumpuja hän ei itse soittanut levyillään.
Ensimmäisten kahden albumin lyriikoita ei ole kirjoitettu ainoastaan norjaksi, vaan paikallisella Sognin murteella. Myöhemmin mukaan tuli myös englanti.
17. tammikuuta 2004 Valfar löydettiin kuolleena Reppastølenista, Sogndalin laaksosta. Hän oli kuollut hypotermiaan.
Valfarin muistoa kunnioittaen loput yhtyeen jäsenistä päättivät lopettaa soittamisen Windirin nimissä ja perustivat uuden yhtyeen Vreidin.
Ukkonen (albumi)

| Ukkonen Maj Karma |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Studio : Inkfish Studio
 Julkaistu: 16. elokuuta 2006
 Tuottaja(t): Rauli ”Illusion Rake” Eskolin
 Tyylilaji: pop, rock, heavy metal, alternative rock
 Kesto: 43.21
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Maj Karman muut julkaisut
| Sodankylä 2004 | Ukkonen 2006 | Salama 2009 |
Singlet albumilta Ukkonen
 ”Rukous” Julkaistu: 2006  ”Luovuttanut enkeli” Julkaistu: 2006 (internet-single)  ”Ukkonen” Julkaistu: 2006 (promo)  ”Kokki, varas, vaimo ja rakastaja” Julkaistu: 2006 (promo)
Ukkonen on Maj Karman 16. elokuuta 2006 julkaistu seitsemäs albumi ja samalla ensimmäinen albumi, jolla soittaa yhtyeen uusi basisti, Kimmo Kurittu. Levyn on tuottanut Rauli "Illusion Rake" Eskolin. Ukkonen nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan kärkeen. Ennen levyn julkaisua "Rukous"-kappaleesta ilmestyi single, jolla on myös levylle päätymätön raita "Sydän on yksinäinen saalistaja". Singlen oli tarkoitus ilmestyä EP-levynä, jolla olisi ollut useampi levylle päätymätön raita. EP jäi kuitenkin vain suunnitelmaksi, kun sille kaavailtuun Motörheadin "Orgasmatron"-kappaleesta tehtyyn käännökseen "Orgasmoottori" ei saatu julkaisulupaa. "Luovuttanut enkeli" -kappaleesta on julkaistu internet-single, jonka voi ladata yhtyeen kotisivulta. "Ukkonen" sekä "Kokki, varas, vaimo ja rakastaja" -kappaleista on tehty sekä musiikkivideot että promootiosinglet radioasemien käyttöön.
Albumi nousi ilmestymisviikollaan Suomen albumilistan sijalle 1. Listaviikkoja on kertyi yhteensä 19.. Albumi on myynyt yli 15 000 kappaletta ja ylittänyt kultalevyn rajan.
Kappaleet

Sid ja Nancy – 3.41
Ukkonen – 3.23
Attentaatti – 2.45
Rukous – 3.52
Musta joutsenlaulu – 4.07
Aavasaksa – 3.43
Luovuttanut enkeli – 3.32
En tahtoisi olla täysi ääliö – 3.17
Vuonna 2030 – 4.12
Vielä yksi asia – 3.20
Rocktähti sekoaa – 3.16
Kokki, varas, vaimo ja rakastaja – 4.07
Kappaleet > Attentaatti EP

Attentaatti on Maj Karman viisikappaleinen EP jonka julkaisusta ilmoitettiin yhtyeen sivuilla 4. heinäkuuta 2007. EP:tä painettiin vain yksi kappale, ja se oli pääpalkintona kisassa, jossa piti arvata yhtyeen Hajokki-bussin mittariin vuoden 2007 heinäkuun aikana kertyvät metrit. Tulosten piti tulla julki 6. elokuuta 2007, mutta uutinen kilpailun ratkeamisesta tuli yhtyeen kotisivuille vasta 7. syyskuuta.
Attentaatti
Haavat (studiolive)
The Best of Mozart (studiolive)
Attentaatti (live)
Kato mitä äijä
Rukous hmpp
Kokoonpano

Herra Ylppö – laulu
Häiriö – kitara, taustalaulu
J. Savolainen – rummut
K. Kurittu – basso, taustalaulu
Kokoonpano > Tuotanto

Rauli "Illusion Rake" Eskolin – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Pauli Saastamoinen – masteroija
Olga – taustalaulu (kappaleet 1 ja 6)
Rauna Sirola, Emma Pihkala, Ulla Lampela, Elina Kivinen – jousisoittimet (kappaleet 1 ja 4)
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 9½/10
Soundi:
Ukkopartamonni

| Ukkopartamonni> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Imumonnit Loricariidae
Alaheimo::  Plekot Ancistrinae
Suku::  Partamonnit Ancistrus
Laji::  ei määritetty, L71 tai L181
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukkopartamonni eli tähtipartamonni (Ancistrus sp.) on  imumonneihin kuuluva kala, joka kulkee L-numerolla L71 tai L181. Se kasvaa huomattavasti suuremmaksi kuin samannäköiset täpläpartamonni ja helmipartamonni.
Koko ja ulkonäkö

Ukkopartamonni kasvaa yleensä 25–30 senttimetriä pitkäksi, mutta se voi kasvaa 35 senttimetriä pitkäksi. Sen iholla on tummanruskealla pohjalla kellanruskeita pilkkuja. Aikuisella koiraalla on kuonossaan muhkeat, pensasmaiset viikset. Myös naaraalle kasvaa parta, mutta se on selvästi pienempi.
Alkuperä

Ukkopartamonni on kotoisin Etelä-Amerikasta ja sitä tavataan laajalla alueella Brasilian joissa. Sen elinympäristöä ovat jokien kivikkopohjat.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Ukkopartamonni viettää aikaansa imuroimalla nukkamaista levää kivien ja puunrunkojen sekä akvaarion rakenteiden pinnasta. Se saattaa levän puutteessa tuhota sileälehtisiä kasveja, kuten miekkakasveja.
Ukkopartamonni voi lisääntyä myös kotiakvaariossa.
Vesiolot ja ravinto

Ukkopartamonni vaatii suuremman akvaarion kuin pienemmät partamonnit. Hyvä veden happamuus on 6–7 ja lämpötila 23–30 astetta. Ukkopartamonni syö levää ja kasvisruokaa.
Aiheesta muualla

Planet Catfish (Arkistoitu – Internet Archive) (kuva)
Valfrid Leopold Brehmer

Valfrid Leopold Brehmer, 1850-luvulle Bremer (8. maaliskuuta 1818 Teijon ruukki – 4. elokuuta 1887 Helsinki) oli suomalainen vuorihallituksen intendentti ja valtioneuvos.
Brehmerin vanhemmat olivat tehtailija, kapteeni Josef Bremer nuorempi ja Albertina Sofia Baer. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1835. Brehmer valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja filosofian maisteriksi 1840. Brehmer opiskeli Falunin vuorikoulussa 1841–1842 ja teki ulkomaanmatkoja tutustuakseen kaivoksiin ja tehdaslaitoksiin.
Brehmer oli Högforsin ruukinhoitajana vuodesta 1843 ja sen jälkeen vuori-intendentinkonttorissa (vuorihallituksessa) vt. vuorimekaanikkona vuodesta 1852, vakinaisena vuorimekaanikkona vuodesta 1858, vt. intendenttinä vuodesta 1868 sekä vakinaisena intendenttinä 1872-1877. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1879. Brehmer omisti muun muassa Huutokosken ruukin ja oli osakkaana Högforsin ruukkiosakeyhtiössä.
Brehmer oli naimisissa vuodesta 1854 Augusta Karolina Andersinin (k. 1903) kanssa.
USS Saratoga (CVA-60)

| USS Saratoga |
| --- | --- |
 USS Saratoga
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  New Yorkin laivastontelakka, New York, New York
Kölinlasku:  16. joulukuuta 1952
Laskettu vesille:  8. lokakuuta 1955
Palveluskäyttöön:  14. huhtikuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  20. elokuuta 1994
Loppuvaihe:  Romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  61 235 t
Pituus:  324 m
Leveys:  39,6 m lentokansi: 76,8 m
Syväys:  11,3 m
Koneteho:  280 000 shp (210 MW)
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  552 upseeria ja 4988 miestä
Aseistus
Aseistus:  8 x 5"/L54 Mk 42 -tykkiä 70-90 x lentokonetta
USS Saratoga (runkonumero CVA-60, myöhemmin CV-60) oli Yhdysvaltain laivaston Forrestal-luokan lentotukialus. Alus osallistui Vietnamin sotaan Etelä-Kiinan merellä ja Persianlahden sotaan.
Valmistus

Alus tilattiin 23. heinäkuuta 1952 New Yorkin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 16. joulukuuta 1952. Se laskettiin vesille 8. lokakuuta 1955 kumminaan Charles S. Thomasin puoliso ja alus otettiin palvelukseen 14. huhtikuuta 1956 ensimmäisenä päällikkönään R. J. Stroh.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 20. elokuuta 1994.
Alus saapui 12. syyskuuta 2014 romutettavaksi Brownsvillen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Saratoga (CVA-60) Wikimedia Commonsissa
Forrestal-luokan lentotukialukset
Vadim Kapranov

| Vadim Kapranov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Vadim Pavlovitš Kapronov
Syntynyt: 26. helmikuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 4. kesäkuuta 2021 (81 vuotta)
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto
Koripalloilija
Pituus:  190 cm
Paino:  85 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
:  PBK TsSKA Moskova
Maajoukkueet
:   Neuvostoliitto
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 |  |  |
Vadim Pavlovitš Kapronov (ven. Вадим Павлович Капранов, 26. helmikuuta 1940 Moskova, Venäjän SFNT – 4. kesäkuuta 2021) oli venäläinen koripallovalmentaja ja aikaisemmin Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija.
Pelaajana Kapronov saavutti Neuvostoliiton joukkueessa olympiapronssia Méxicossa 1968.
Kapronov voitti PBK TsSKA Moskovassa seitsemän Neuvostoliiton mestaruutta ja oli muun muassa Neuvostoliiton cupin sekä Euroopan cup-voittajien cupin voittaja. Hän kuoli 81-vuotiaana 4. kesäkuuta 2021.
Valmennusura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten koripallo (valmentajana). Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten koripallo (valmentajana). Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten koripallo (valmentajana). Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten koripallo (valmentajana). |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ateena 2004 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kiina 2002 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kreikka 2003 |  |  |
|  Hopeaa | Ranska 2001 |  |  |
Pitkällä valmentajanurallaan Kapronov valmensi muun muassa päävalmentajana Venäjän naisten maajoukkuetta, joka Kapronovin johdolla voitti olympiapronssia Ateenasta 2004, MM-hopeaa Kiinasta 2002, Euroopan mestaruuden Kreikasta 2003 ja EM-hopeaa Ranskasta 2001.
Aiheesta muualla

Vadim Kapranov Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1968
4 Krikun |
5 Paulauskas |
6 Sak’andelidze |
7 Kapranov |
8 Selihov |
9 Polyvoda |
10 Belov |
11 Tomson |
12 Kovalenko |
13 Volnov |
14 Lipso |
15 Andrejev |
Valmentaja Gomelski
USS Springfield (SSN-761)

| USS Springfield |
| --- | --- |
 USS Springfield
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  General Dynamics Electric Boat, Groton, Connecticut
Kölinlasku:  29. tammikuuta 1990
Laskettu vesille:  4. tammikuuta 1992
Palveluskäyttöön:  9. tammikuuta 1993
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 000 t (pinnalla) 6 927 t (sukelluksissa)
Pituus:  110,3 m
Leveys:  10 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  1 x S6G-painevesireaktori
Nopeus:  pinnalla: 25 solmua (46 km/h) sukelluksissa: 30 solmua (56 km/h)
Miehistöä:  12 upseeria ja 98 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 x 533 mm Mk67 -torpedoputkea 12 x Mk36 VLS -siiloa Tomahawk-risteilyohjusten laukaisemiseksi
USS Springfield (runkonumero SSN-761) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 21. maaliskuuta 1986 General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1990. Se laskettiin vesille 4. tammikuuta 1992 kumminaan Lynn Martin ja liitettiin laivastoon 9. tammikuuta 1993 ensimmäisenä päällikkönään Richard K. Ford.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus sijoitettiin Grotonin laivastotukikohtaan Connecticutiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Springfield (SSN-761) Wikimedia Commonsissa
Union Luxemburg

Union Sportive Luxemburg, usein vain Union Luxemburg, oli jalkapalloseura Luxemburgin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1925, kun US Hollerich Bonnevoie ja JS Verlorenkost fuusioituivat. Union Luxemburg voitti Luxemburgin mestaruuden kuudesti. Mestaruudet olivat kausilta 1926–27, 1961–62, 1970–71, 1989–90, 1990–91 ja 1991–92. Luxemburgin cupin se voitti kausina 1946–47, 1958–59, 1962–63, 1963–64, 1968–69, 1969–70, 1985–86, 1988–89, 1990–91 ja 1995–96. Vuonna 2005 Union Luxemburg fuusioitui CS Alliance 01:n ja CA Spora Luxemburgin kanssa muodostaen Racing FC Union Luxemburgin.
Tiili

Tiiliä
Tiili on savesta ja hiekasta kuivaamalla ja polttamalla aikaan saatu määrämuotoinen karkeakeraaminen rakennusmateriaali. Muoto on yleensä suorakulmainen särmiö.
Tiili voidaan rei’ittää ennen polttoa, tällöin parannetaan tiilen puristuslujuutta. Tiilimassaan voidaan lisätä myös sahanpurua, jolloin poltossa syntyvä huokoisuus mahdollistaa tiilen pakkasenkestävyyden.
Käyttö

Tiilillä päällystetty tie.
Tiiliseinä, kuvassa ristilimitys.
Tiili on hyvin monikäyttöinen rakennusmateriaali. Tiiltä käytetään esimerkiksi rakennusten seiniin, tulisijoihin, savupiippuihin, lattioihin, kattoihin ja kävelykatujen päällysteenä.
Kattotiileksi sanotaan vesikattoon käytettävää tiiltä, joka voi olla joko poltettu savitiili tai betonista valettu betonikattotiili.
Niin sanottu kalkkihiekkatiili eli kahitiili ei ole poltettu tiili, vaan sammutetusta kalkista ja kvartsipitoisesta hiekasta tehty muotoon puristettu kivituote, jota ei polteta vaan karkaistaan höyryllä. Oikeampi nimitys on kalkkihiekkakivi.
Historia

Ensimmäiset tiilirakennukset rakennettiin Urissa Mesopotamiassa noin 4 000 eaa. Tiilien valmistusta on tapahtunut myös Egyptissä jo noin vuonna 3 000 eaa. Tuolloin tiilien materiaalina oli savi, mutta tiiliä ei poltettu vaan ne ainoastaan kuivattiin (savitiili). Mesopotamiassa tiilien polttaminen tunnettiin noin 2 200 eaa. lähtien.
Merkittäviä tiilestä tehtyjä varhaisia rakennuksia ovat Kiinan muuri (noin 210 eaa.) ja Rooman Pantheon (noin 123 jaa.). Pohjois-Eurooppaan tiiliarkkitehtuuri levisi hansakaupan ja Saksalaisen ritarikunnan mukana 1100-luvulla.
Ensimmäisiä merkittäviä tiilirakennuksia Pohjoismaissa olivat Uppsalan ja Turun tuomiokirkot. Suomeen tiilet tulivat ilmeisesti 1200-luvulla, mutta laajemmin niitä alettiin käyttää vasta seuraavalla vuosisadalla linnoihin ja kirkkoihin. Amerikan mantereelle tiilen käyttö levisi vasta espanjalaisten mukana.
Ulkonäkö

Tiilen väri vaihtelee kermanvalkoisesta ja keltaisesta punaiseen ja tummanruskeaan, lähes mustaan. Värin määrittää saven mineraalipitoisuus, lisäaineistus ja polttotekniikka. Suomalaisten savien suuri rautapitoisuus saa aikaan punaisen värin, ulkomaisista kaoliinipitoisista savista voidaan polttaa vaaleita tiiliä.
Polttotekniikkaa säätelemällä saadaan eri sävyisiä pintoja; esimerkiksi tiilien ladontatapa uunissa vaikuttaa värin tasaisuuteen. Tätä käytetään hyväksi loimukuvioiduissa tiilissä. Jatkamalla polttoa pitkään saadaan pinnaltaan sintraantuneita tiiliä, ja tummia sävyjä.
Tiilen näkyvät pinnat voivat olla käsiteltyjä: sileitä, eri tavoilla harjattuja, revittyjä tai muotilla kuvioituja pintoja. Kuviot saadaan aikaan muokkaamalla kosteaa tiilimassaa ennen polttoa. Polton jälkeen tiili voidaan myös halkaista tai lohkoa.
Kuvia

Muinaisten roomalaisten tiilirakennustaitoa
Tiili- ja kivipylväitä Pompejissa
Tiiliuuni Pompejissa
Muinaisten roomalaisten lattialaattoja 1.–2. vuosisadalta jaa.
Kiinan muuri
Itchan Kala
Hampton Courtin palatsi
Tudor-tyylisiä savupiippuja Hampton Courtin palatsissa
Hampton Courtin palatsi
Hampton Court on entinen kuninkaallinen palatsi
Hampton Courtin savupiippujen koristeellisia pinnanmuotoja
Layer Marney Towerin tudor-tyyliä
Tiilestä muotoiltu reliefi Hollannissa
Talo vuodelta 1850 Goudassa.
Monimuotoista tiiltä Goudassa vuosilta 1912 – 1917
Ringkøbingin juna-asema vuodelta 1875
Tiilipinnoitusta modernissa arkkitehtuurissa, arkkitehti Mario Botta
Tiilellä tehtyjä muotoja sisätiloissa.
Tiililimitykset

Nykyisin muuratuissa rakenteissa käytetään lähes yksinomaan erilaisia juoksulimityksen sovelluksia. Näissä on käytetty lapetiilimuurausta, ja tiilet on ladottu pitkä sivu ulospäin. Juoksulimitysten yleisimmät muodot ovat puolen kiven ja 1/3 kiven etenemällä tehdyt limitykset. Eräs nykyään käytetty limitystapa on votsi, joka ei itse asiassa ole limitys lainkaan. Siinä kaikki pystysaumat sijoittuvat samoille kohdille, ja tiilet saumoineen muodostavat säännöllisen ruudukon. Votsia voidaan käyttää vain, jos rakenteeseen ei kohdistu ulkopuolisia kuormia ja tällöinkin se on vahvistettava raudoituksella.