stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georges Boucher

Georges Boucher suunnilleen vuonna 1915.
Georges "Buck" Boucher (19. elokuuta 1896 – 17. lokakuuta 1960) oli kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Boucher edusti Ottawa Senatorsia, Montreal Maroonsia ja Chicago Black Hawksia National Hockey League -ammattilaisliigassa. Ottawassa syntynyt Buck Boucher oli yksi kuudesta veljeksestä. Näistä Frank, Bobby ja Billy pelasivat NHL:ssä. Heidän isänsä Tom Boucher pelasi rugbyä ja saavutti lajissa Kanadan mestaruuden vuosina 1894, 1896, 1897 ja 1901.
Georges Boucher aloitti uransa ammattilaisurheilijana kanadalaisen jalkapallon parissa pelipaikkanaan halfback Ottawa Rough Ridersissa Canadian Football League -sarjassa. Kolmen jalkapallovuoden jälkeen hän vaihtoi jääkiekkoon.
Hän pelasi jääkiekkoa aluksi amatöörinä Ottawa Aberdeensin, New Edinburghsin ja Royal Canadiansin joukkueissa sarjanaan Ottawa City Hockey League. Tuolloisessa NHA:ssa pelanneeseen Ottawa Senatorsiin hän siirtyi 1915. Tuolloin Boucherin pelipaikka oli hyökkääjä.
Kaikkiaan Boucher pelasi 449 NHL-ottelua, joissa teki 117 maalia ja antoi 87 maaliin johtanutta syöttöä, yhteensä 204 tehopistettä. Jäähyminuutteja kertyi 838. Pudotuspeleissä hän esiintyi 28 ottelussa, joissa maaleja syntyi viisi ja syöttöjä kolme eli kahdeksan tehopistettä. Jäähyminuutteja Boucher sai pudotuspeleissä 88.
Saavutuksia ja palkintoja

Hockey Hall of Fameen 1960
Aiheesta muualla

Legends of Hockey Boucherista
Georges Boucher The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Photo
Gneissi

Gneissi, jossa esiintyy tyypillistä koostumusraitaisuutta.
Gneissibreksialohkare Osmussaarella, Virossa.
Gneississä voi olla esimerkiksi graniitista sulkeumia, jotka erottuvat juonteiden välissä soikeina pullistumina.
Gneissi on yleinen metamorfinen kivilaji, joka on tyypillisesti keski- tai karkearakeinen, ja jossa on koostumusraitaisuutena ilmenevä suuntaus. Gneissi-nimitystä käytetään erityisesti maasälpä–kvartsi-pitoisista kivistä, mutta mineraalikoostumus ei ole olennainen osa gneissin määritelmää. Gneissiä syntyy korkean asteen (korkean lämpötilan) aluemetamorfoosissa.
Kun graniitti metamorfoituu paineen alaisena, siitä tulee graniittigneissiä. Graniitti ja gneissi muodostuvat samoista mineraaleista: niissä on maasälpää, kiillettä ja kvartsia. Väriltään se on joko harmaa tai punertava, joskus myös melkein musta.
Gneissejä voidaan myös nimetä mineraalikoostumuksensa mukaan, esimerkiksi kiillegneissi, joka sisältää hyvin runsaasti kiillettä. Kiillegneissin väri vaihtelee mustasta harmaaseen. Kiilteestä johtuen rakenne on usein liuskeinen. Magmakivistä syntyneistä gneisseistä käytetään myös nimitystä ortogneissi, sedimenttikivistä syntyneitä kutsutaan nimellä paragneissi. 
Seoskiviin eli migmatiitteihin kuuluvan suonigneissin tunnistaa kerrosmaisesti vuorottelevista vaaleista ja tummista raidoista.
Suomen maakuntakivistä gneissi on Keski-Pohjanmaan maakuntakivi.
Gneissiä käytetään rakennuskivenä.
Hah

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
HAH tai Hah voi viitata ainakin seuraaviin:
Huh, myös Hah, egyptiläisen mytologian hahmo
HAH-yhdiste, halogenoitujen aromaattisten hiilivetyjen muodostama yhdiste
Air Comores International, ICAO-koodi HAH, lentoyhtiö
Prince Said Ibrahimin kansainvälinen lentoasema, IATA-koodi HAH, lentoasema Moronissa Comoroksella
Halla-ahon seisake, liikennepaikkalyhenne Hah, lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomessa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HAH”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Georges Braque

| Georges Braque |
| --- | --- |
 Braque vuonna 1908.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1882 Argenteuil-sur-Seine, Ranska
Kuollut: 31. elokuuta 1963 (81 vuotta) Pariisi, Ranska
Taiteilija
Taidesuuntaus:  kubismi
Georges Braque (13. toukokuuta 1882 Argenteuil-sur-Seine, Ranska – 31. elokuuta 1963 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän kehitti kubismin 1900-luvun alussa yhdessä Pablo Picasson kanssa.
Aiheesta muualla

Braquen biografiaa (englanniksi)
Braquen töitä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Braque Artcyclopediassa (englanniksi)
Gnaviyani

| Gnaviyani |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Malediivit
Pinta-ala:   km²
 – maa:  4,917 km²
Gnaviyani on yksi Malediivien hallinnollisista alueista ja niistä maapinta-alaltaan pienin. Gnaviyani koostuu vain Fuvahmulahin atollista, joka sijaitsee Huvadhun ja Addun atollien välillä.
Greg Poehler

| Greg Poehler |
| --- | --- |
 Poehler vuonna 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1974 (ikä 50) Boston, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  koomikko, käsikirjoittaja, näyttelijä, tuottaja
Puoliso:  Charlotta
Lapset:  3
Aiheesta muualla
IMDb 
Gregory M. Poehler (s. 11. lokakuuta 1974 Boston, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja, näyttelijä ja tuottaja. Hänet tunnetaan ruotsalaisesta tilannekomediastaan Tervetuloa Ruotsiin!, jonka hän on luonut ja jossa hän näyttelee.
Poehler muutti Tukholmaan silloisen tyttöystävänsä ja nykyisen vaimonsa Charlottan kanssa vuonna 2006. Hän menestyi stand up -komiikassa ja jätti päivätyönsä asianajajana pyrkiäkseen päätoimista uraa viihdealalla, suurelta osin isosiskonsa Amy Poehlerin vaikuttamana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greg Poehler Wikimedia Commonsissa
Hagundan kihlakunta

Hagundan kihlakunnan sijainti Uppsalan läänin kartalla.
Hagundan kihlakunta (ruots. Hagunda härad) oli kihlakunta Uppsalan läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 326,78 neliökilometriä ja asukasluku 4 166 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Gryta, Balingsta, Västeråker, Dalby, Ramsta, Hagby, Skogs-Tibble, Åland ja Järlåsa.
Kihlakunnan tuolloisista kunnista Gryta kuuluu nykyään Enköpingin kuntaan ja muut Uppsalan kuntaan.
Greg Rusedski

| Greg Rusedski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1973 
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tennispelaaja
Pituus:  193 cm
Paino:  91 kg
Kätisyys:  vasen
Ammattilaisena:  1991–
Palkintorahat:  8 944 841 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  4. (6.10.1997)
Turnausvoittoja:  15
Voitot/tappiot:  436–287
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2001)
Ranskan avoimet:  4. kierros (1999)
Wimbledon:  puolivälierä (1997)
Yhdysvaltain avoimet:  finaali (1997)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  63–53
Aiheesta muualla
www.gregrusedski.com
ITF
ATP
Greg Rusedski (s. 6. syyskuuta 1973 Montreal, Kanada) on brittiläinen tennispelaaja, joka lopetti uransa vuonna 2007. Hän selviytyi Yhdysvaltain avoimien kaksinpelin finaaliin vuonna 1997. Hän voitti urallaan viisitoista ATP-kaksinpeliturnausta. Parhaimmillaan hän oli tenniksen maailmanlistalla sijalla neljä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greg Rusedski Wikimedia Commonsissa
↑  ATP:n kotisivut . Tieto on haettu Wikidatasta.
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2012

| 2012 FIFA Futsal World Cup |
| --- | --- |

Joukkueet:  24
 :  93 karsijasta
Isäntämaa:  Thaimaa
Ajankohta:  1. marraskuuta – 18. marraskuuta 2012
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Brasilia (Viides mestaruus)
–  Hopeaa:   Venäjä
–  Pronssia:   Italia
Ottelut:  52
Maalit:  349 (6.71 ottelua kohti)
Yleisö:  160 302 (3089 ottelua kohti)
Maalintekijä:   Eder Lima (9 maalia)
Paras pelaaja:    Neto
Maailmanmestaruuspokaali
Futsalin maailmanmestaruuskilpailut 2012 olivat seitsemännet FIFA:n järjestämät futsalin maailmanmestaruuskilpailut, jotka pelattiin Thaimaassa 1.–18. marraskuuta 2012. Lopputurnaukseen osallistui yhteensä 24 maata. Lopputurnauksessa pelattiin yhteensä 52 ottelua ja kisakaupunkeina toimivat Bangkok ja Nakhon Ratchasima.
Osallistujamaat
Maailmanmestaruuden voitti Brasilia, joka kukisti finaalissa Espanjan jatkoajalla 3–2. Kolmanneksi selvitti tiensä Italia kukistettuaan Kolumbian pronssiottelussa. Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Brasilian Neto.
Turnauksen kulku > Lohkovaihe

Lohkovaiheessa joukkueet jaettiin kuuteen neljän joukkueen lohkoon, Jokaisen lohkossa pelattiin yksinkertainen sarja. Kaikkien lohkojen kaksi parasta joukkuetta sekä neljä parasta lohkokolmosta etenivät pudotupeli vaiheeseen. Parhaat lohkokolmoset määräytyivät alkulohkon pisteiden ja tarvittaessa maalieron avulla.
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko A

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Ukraina | 3 | 2 | 1 | 0 | 17 | 7 | +7 | 7 |

| 2. |  Paraguay | 3 | 1 | 1 | 1 | 9 | 11 | -2 | 4 |

| 3. |  Thaimaa | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 9 | -2 | 3 |
| 4. |  Costa Rica | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 12 | -4 | 3 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko B

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Espanja | 3 | 2 | 1 | 0 | 15 | 6 | +9 | 7 |

| 2. |  Iran | 3 | 2 | 1 | 0 | 8 | 6 | +2 | 7 |

| 3. |  Panama | 3 | 1 | 0 | 2 | 14 | 15 | -1 | 3 |
| 4. |  Marokko | 3 | 0 | 0 | 3 | 5 | 15 | -10 | 0 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko C

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Brasilia | 3 | 3 | 0 | 0 | 20 | 2 | +18 | 9 |

| 2. |  Portugali | 3 | 1 | 1 | 1 | 11 | 9 | +2 | 4 |

| 3. |  Japani | 3 | 1 | 1 | 1 | 10 | 11 | -1 | 4 |
| 4. |  Libya | 3 | 0 | 0 | 3 | 3 | 22 | -19 | 0 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko D

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Italia | 3 | 3 | 0 | 0 | 17 | 5 | +12 | 9 |

| 2. |  Argentiina | 3 | 2 | 0 | 1 | 14 | 5 | +9 | 6 |
| 3. |  Australia | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 17 | -12 | 3 |
| 4. |  Meksiko | 3 | 0 | 0 | 3 | 4 | 13 | -9 | 0 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko E

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Serbia | 3 | 2 | 1 | 0 | 12 | 5 | +7 | 7 |

| 2. |  Tšekki | 3 | 1 | 1 | 1 | 7 | 11 | -4 | 4 |

| 3. |  Egypti | 3 | 1 | 0 | 2 | 11 | 9 | +2 | 3 |
| 4. |  Kuwait | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 13 | -5 | 3 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko F

|  | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. |  Venäjä | 3 | 3 | 0 | 0 | 27 | 0 | +27 | 9 |

| 2. |  Kolumbia | 3 | 1 | 0 | 2 | 13 | 10 | +3 | 3 |
| 3. |  Guatemala | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 15 | -7 | 3 |
| 4. |  Salomonsaaret | 3 | 1 | 0 | 2 | 7 | 30 | -23 | 3 |
Turnauksen kulku > Lohkovaihe > Lohko kolmoset

|  | Lohko | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. | C |  Japani | 3 | 1 | 1 | 1 | 10 | 11 | -1 | 4 |

| 2. | E |  Egypti | 3 | 1 | 0 | 2 | 11 | 9 | +2 | 3 |

| 3. | B |  Panama | 3 | 1 | 0 | 2 | 14 | 15 | -1 | 3 |

| 4. | A |  Thaimaa | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 9 | -2 | 3 |
| 5. | F |  Guatemala | 3 | 1 | 0 | 2 | 8 | 15 | -7 | 3 |
| 6. | D |  Australia | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 17 | -12 | 3 |
Turnauksen kulku > Pudotuspelit

| Neljännesvälierät | Neljännesvälierät | Neljännesvälierät | Neljännesvälierät | Puolivälierät | Puolivälierät | Puolivälierät |  | Välierät | Välierät | Välierät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11.11 Bangkok |  Paraguay | 1-4 |  Portugali |  Portugali | 3-4 (j.a.) |  Italia | 27.9. Medellin |  Italia | 1-4 |  Espanja |
| 12.11. Ratchasima |  Italia | 5-1 |  Egypti |  Portugali | 3-4 (j.a.) |  Italia | 27.9. Medellin |  Italia | 1-4 |  Espanja |
| 11.11 Bangkok |  Espanja | 7-1 |  Thaimaa |  Venäjä | 3-2 |  Espanja | 27.9. Medellin |  Italia | 1-4 |  Espanja |
| 12.11. Bangkok |  Venäjä | 3-0 |  Tšekki |  Venäjä | 3-2 |  Espanja | 27.9. Medellin |  Italia | 1-4 |  Espanja |

| 12.11 Bangkok |  Serbia | 1-2 |  Argentiina |  Argentiina | 2-3 (j.a.) |  Brasilia | 28.9. Cali |  Brasilia | 3-1 |  Portugali |
| 12.11. Ratchasima |  Brasilia | 16-0 |  Panama |  Argentiina | 2-3 (j.a.) |  Brasilia | 28.9. Cali |  Brasilia | 3-1 |  Portugali |
| 11.11 Bangkok |  Iran | 1-2 |  Kolumbia |  Kolumbia | 3-1 |  Ukraina | 28.9. Cali |  Brasilia | 3-1 |  Portugali |
| 11.11 Bangkok |  Ukraina | 6-3 |  Japani |  Kolumbia | 3-1 |  Ukraina | 28.9. Cali |  Brasilia | 3-1 |  Portugali |
Golaghatin piirikunta

Golaghatin piirikunta (assamiksi গোলাঘাট জিলা, Golāghāṭa jilā, bengaliksi গোলাঘাট জেলা, Golāghāṭa jelā) on yksi Intian Assamin osavaltion 27 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu lännestä Nagaonin ja Karbi Anglongin piirikuntiin, pohjoisesta Sonitpurin, Lakhimpurin ja Jorhatin piirikuntiin ja idästä Nagalandiin.
Alutagusen kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:   Alutagusen, Lüganusen, Jõhvin ja Toilan kunta, Itä-Virumaa, Viro
Lähin kaupunki:  Jõhvi
Pinta-ala:  450,194 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Alutaguse rahvuspark
Perustettu:  24.11.2018
Luokitus:  Kansallispuisto 
Hallinto:  Keskkonnaamet
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Alutagusen kansallispuisto (vir. Alutaguse rahvuspark) on kansallispuisto Peipsijärven pohjoispuolella Itä-Virumaan maakunnassa Koillis-Virossa.
Alutagusen kansallispuisto perustettiin 24.11.2018 yhdistämällä 11 suojelualuetta, se kattaa yhden prosentin Viron pinta-alasta ja se on Viron kuudes ja nuorin kansallispuisto. Puistolla on pinta-alaa yhteensä 45 019,4 hehtaaria, josta vesistöä on 795,9 ha. Puistoa hallitsee ja hoitaa Viron ympäristöviraston pohjoinen aluekeskus (vir. Keskkonnaameti Põhja regioon). Puiston tarkoitus on suojella Itä-Virolle ominaista massiivisia suo-, metsä- ja rannikkomaisemia sekä alueellista historiallista ja kulttuurista perintöä, säilyttää ja palauttaa soiden, metsien, niittyjen, järvien, jokien ja Peipsijärven rannikon kasvustoa ja ekologisia yhteisöjä, alueelle ominaista maaston muodostumia, eliöstön monimuotoisuutta, suojeltuja lajeja sekä tärkeitä muuttolintujen pesintäpaikkoja. Tarkoitus on suojella mm. Selisoon, Murakan ja Puhatun soita, Kurtnan järvirikasta kumpualuetta, Jõuga- ja Kõnnu-harjustoa, Mäetagusen tammilehtoa t. tammistoa, Tärivere-kukkulaa, Peipsirannan dyynejä, Narvanjoen juolua- ja ketoalueita ja Alutagusen suonselänteitä. Tämä on Viron suurin havumetsien alue, johon kuuluvat sekä Viron pisin hiekkaranta ja maan ainoat mannermaiset 5–20 metrin korkuiset dyynit Peipsijärven pohjoisrannalla että ainutlaatuinen Smolnitsan dyynistö.
Kansallispuistossa on 122 metrin korkeudessa merenpinnasta sijaitseva 28 metrin korkuinen Iisakun näkötorni. Puiston logossa on sääksi ja mäntyjä, koska Virossa sääksien elinympäristönä ovat soiset metsät ja sen melko leveä pesä on lähes aina rakennettu männyn latvaan. Se kuuluu suojelualueiden Natura 2000 -verkostoon.
Sijainti

Alutagusen kansallispuisto kattaa valtaosan Itä-Virumaan Alutagusen kalkkikivitasangosta, joka sijaitsee Narvanjoen läntisellä rannalla, Pandiveren ylängön itä- ja kaakkoisosassa Narvanjoen vesistö- ja Mustveejoen valuma-alueella. Hyvin varovasti kohti Peipsijärveä ja Narvanjokea kaltevan alangon tyypillisimpiä piirteitä on harva-asutus.
Kansallispuisto sijaitsee Itä-Virumaan maakunnassa, pääasiassa Alutagusen kunnan alueella ja ulottuu hieman Lüganusen, Jõhvin ja Toilan kuntien alueelle.
Suojelualue yltää
• sekä Alutagusen kunnassa
Agusalun, Alajõe, Allikun, Arvilan, Ediveren, Imatun, Jaaman, Jõugan, Kaatermun, Kamarnan, Karjamaan, Karolin, Katasen, Kiiklan tai Kellassaaren, Kivinõmmen, Konsun, Kuningakülan, Kurtnan, Kurun, Lõpen, Metskülan, Mäetaguse küla, Ongassaaren, Oonurmen, Permiskülan, Pootsikun, Puhatun, Rajakülan, Remnikun, Roostojan, Smolnitsan, Sällikun, Taga-Roostojan, Täriveren, Uhen, Uuskülan, Vasaveren, Varesmetsan, Vasknarvan ja Väike-Pungerjan kylissä ja Iisakun että Mäetagusen pienkauppalassa,
• Lüganusen kunnan Lipu, Tarumaan ja Virunurmen kyliin,
• Jõhvin kunnan Kosen kylään,
• että Toilan kunnassa Konjun kylään.
Joidenkin lähteiden mukaan:
• Alutagusen kansallispuistoon yhdistettiin Puhatun, Agusalun, Murakan ja Selisoon luonnonsuojelualueet, Kurtnan, Smolnitsan, Jõugan, Struugan ja Mäetagusen maisemansuojelualueet, Narvanjoen latvaseudun suojelualue ja Iisakun puistometsä;
• Alutagusen kunnanlehden mukaan maaliskuussa v. 2018 kansallispuiston 43 568 hehtaarin kokopinta-alasta valtion maata on 42 627 ja yksityistä 910 hehtaaria, Alutagusen kunnan maita 38 426, Lüganusen kunnan 5130, Toilan kunnan 9 ja Jõhvin kunnan 3 hehtaaria. Myöhemmin kesäkuussa v. 2019 suojelualueen osuus eri kunnissa on seuraava: Alutagusen kunta 32,4 % e. 47310 ha, Lüganusen kunta 20,9 % e. 12535 ha, Toilan kunta 6 % e. 1603 ha, Narva-Jõesuu 1,4 % e. 550 ha, Jõhvin kunta 0,4 % e. 53 ha, Narvan kaupunki 0,1 % e. 8 ha.
Joidenkin lähteiden mukaan Alutagusen pinta-ala on nykyisin noin 45 000, tarkemmin 45 019,4 hehtaaria.
Kuvaus > Suot

Alutagusen kansallispuiston suurimmat suoalueet ovat Muraka, Agusalu ja Puhatu. Viron suurin suo on Puhatu, joka yhdistää pienemmät mm. Krivasoo-, Laukasoo-, Agusalu- ja muut suot. Sekä Puhatu- että Agusalu-suot ovat Virossa viimeisinä säilyneitä suuria siirtymäsoita, jossa kaikki kehitysvaiheet ovat hyvin havaittavissa. Puistoalueen länsiosassa Murakan suo yhdessä Ratvan kanssa sijaitsee Alutagusen ja Lüganuksen kunnissa Rannapungerjan- ja Purtsejoen yhtymäkohdassa ja Sirtsin suo maakunnan rajatuntumassa. Alutagusella on myös kaksi suhteellisen syvää laaksoa, joista Porunissa on lukuisia hiekkakivirannikkopaljastumia ja joista Rannapungerja on Pohjois-Viron syvin laakso. Lisäksi Viron ainoat mannermaiset dyynit sijaitsevat näillä kahdella suolla. Korkeiden kapeiden hiekkaharjojen ja pienten heteiden jyrkkä vuorottelu luo maisemakuvioita, jossa kapeat hiekkaharjat ovat kuin siltoja haasteellisissa suomaisemissa niittyineen lähinnä täynnä kangasmäntymetsää. Selisoon tasaista ja leppäpainotteista suota rajoittaa lännessä Mäetagusen pitkittäisharju. Selisoo on Viron soista vanhin, jossa alempien turvekerrosten ikää on mitattu lähes 11 000 vuotta. Kosteikot ovat hyviä pesimis-, pysähdys- ja elinympäristöjä monille lajeille.
Kuvaus > Manner- ja Peipsin pohjoisrannikon dyynit

Suojelunalaisina ovat esi-, valkoiset eli liikkuvat ja harmaat eli kiinnittynyt rannikkodyynit, dyynien väliset kosteat syvängöt ja metsästyneet dyynit. Agusalun ja Puhatun suot ovat Viron ainoiden mannermaisten dyynien kotipaikka. Nämä dyynikentät muodostuivat viimeisen jääkauden lopulla, jolloin syntyi noin 200 kapeaa harjannetta jäätiköiden jättämistä sedimenteistä ja muodostui 3–18 metrin korkuisia hiekkaharjoja.
Rannikon dyynit kattavat koko Peipsijärven pohjoisen rannikon, mutta niistä vaikuttavimmat ovat Alajõgin ja Smolnitsan jopa 15 metrin korkuiset dyynit. Peipsijärven pohjoisen rannan hiekanjyvien yhteen hankautuessa sanotaan päästävänsä ääntä, josta niiden nimi ns. lauluhiekka.
Kuvaus > Vesistö

Suojelunalaiseksi vesistöksi lasketaan hiekkapintaisten alueiden niukkaravinteiset-, niukka- ja keskiravinteiset (mesotrofiset) kalkki- ja keskikovavetiset ja humusjärvet, joet ja purot. Alutagusen länsireuna ulottuu Pandiveren ylängön itäosaan, joka edustaa vesipitoisten lähteiden vyöhykettä ja josta Alutagusen suuret joet ovat peräisin. Joet kuuluvat kolmeen eri eli Avijõgi, Rannapungerja- ja Tagajõgi vesistöalueeseen. Mustajõgi ja Poruni-joet virtaavat Viron rikkaimpaan Narvanjokeen, Alajõgi Peipsijärveen ja Purtse- tai Oandujoki virtaa Suomenlahteen. Narvanjoki, jolla on suurin valuma-alue Virossa, virtaa kansallispuiston itäreunalla. Yhdessä Jaaman ja Karolin kylien lähellä olevien vanhojen jokimutkien tai purojen ja niiden välisten vehreiden niittyjen kanssa Narvanjoen yläjuoksulle on kehittynyt ainutlaatuinen maisema, jonka vesistössä on arvokkaita kalayhteisöjä ja suotuisaa elinympäristöä myös ranta- ja niittylinnuille.
Kansallispuiston monet järvet ovat jakautuneet epätasaisesti. Suurin järvipitoisuusalue on Kurtnan syvennyksessä, mutta myös Iisaku-, Jõuga- ja Illuka-harjuketjun rajojen sisällä on paljon järviä mm. Jõuga- ja Kõnnu-järvet, jotka levittäytyvät metsien ympäröimänä samannimisten harjujen juurella kahdessa ryhmässä viisi järveä. Mainitsemisen arvoisia ovat myös soilla sijaitsevat Arvila- tai Ratva-, Tudu- ja Imatu- sekä Puhatu-järvet. Kurtnan järvialue koostuu noin 40:stä eri kokoisesta järvestä ja suurin osa niistä oli luonnollisia umpijärviä. Suurimmat näistä ovat Konsu, Suurjärv, Jaala, Viron ainoa runsasrautainen Räätsma, Suur- ja Väike-Kirjakjärv sekä Valgejärv. Järvistä 18 kuuluu Natura-luontotyyppisiin järviin, joista puolet mm. Valgejärv, Martiska, Ahnejärv, Liivjärv jne. ovat erityisen herkkiä ja hiekka-alueiden vähäravinteisia suojelun tarpeessa olevia järviä.
Kuvaus > Kasvisto

Alutaguse on yksi Viron metsäisimmistä alueista, joten kansallispuiston alueella on säilynyt sekä lajirikkaita että harvinaisia kotoperäisiä metsiä, joista hedelmällisellä maaperällä kasvavat eivät kuulu alueen hallitsevien metsätyyppien joukkoon. Silti eri alueiden noin 150–300 vuotta vanhojen metsäyhteisöjen monimuotoisuutta on runsaasti. Puistossa on paljon soiden avaruutta ja vähemmän niittyjä ja sen vuoksi eniten puustoa kasvaa rahkasammalturpeilla suometsissä. Aikana, jolloin ihmisen toiminnan vaikutus metsiin oli vähäinen, aluetta hallitsivat havumetsät. Vaikka metsien koostumus on nyt muuttunut, luonnonmaisemissa edelleen hallitsevat männyt ja koivut, vain kuusia kasvaa täällä vähemmän kuin muualla Virossa. Alutagusessa suojelunalaiseksi julistettiin vanhat luonnon- että lehtipuumetsät, runsaskasviset kuusikot, harjujen ja moreeniselänteiden havu-, soistuvat ja suolehti-, siirtymäsoiden, rahkasammal- ja luhtametsät ja leveälehtiset rantametsät. Suuresta metsämassasta huolimatta Alutagusen intensiivisestä metsähoidosta johtuen on säilynyt vain muutamia alkuperäisiä metsiä kuten harvinaisia leveälehtisiä aarniometsiä Poruni-joen varrella ja alkuperäisiä kangasmetsiä vaikeasti tavoitettavissa olevilla suosaarilla, joihin ihmisen toiminta ei juurikaan ole vaikuttanut. Poruni (Borovnja)-joen rantojen aarniometsä ja Heinassaaren ikimetsäkortteli Murakan suon reunalla otettiin luonnonsuojeluun 1950-luvun lopulla. Kurtnan nummelle ja ojille on ominaista niukkaravinteisella hiekkamaalla kasvavat nummi- ja luhtamänniköt, Agusalun suon lammikkojen lomassa kasvaa kangasmännistöä. Viron soista eroavat suuret Sirtsin, Murakan, Agusalun ja Puhatun suomassiivit ainutlaatuisella eliöstöllä, johon kuuluu runsaammin pikkukuoveja ja valkovikloja, myös riekkoja ja jänkäkurppia. Struugan niitty ja Mäetagusen tammilehto ovat perinnöllisiä kulttuurimaisemia. Tammien esiintyminen Itä-Virossa on melko harvinaista ja Mäetagusen tammilehto on yksi Euroopan pohjoisimmista, joten sen elinkaaren pidentämiseksi, luonteenomaisen lajikoostumuksen ja puuniityn säilyttämiseksi on tärkeää ihmisen kohtuullinen toiminta pitääkseen niiden kasvupaikat puhtaina leikkaamalla pensaikkoja ja laiduntamalla.
Kansallispuiston aluskasvillisuuden ja ruohonrintamalla tyypillisiä lajeja ovat metsäkerrossammal, -käenkaali ja -tähti, laaksoarho, kiiltovalkku, idänverijuuri, lehtotikankontti, hajuheinä, hämeenkylmänkukka ja leskenlehti, saniaisista kotkansiipi, sammaleista hiuskoukku- ja katkokynsisammal. Kansallispuisto luotiin ennen kaikkea metsänemän, ahonoidan- ja saunionoidanlukon, isoarhon, harajuuren, koskikoukkusammaleen, kellokatkeron, suovalkun, hietaolkikukan, tummalahnanruohon, kaitapakon, karvaristimataran, taarnan, juurtokaislan ja sädekaislojen, kääpälajista pursu-, kätkö- ja lakkikarakäävän ja niiden elinympäristön suojelemiseksi.