stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koraanikoulu
Koraanikoulu eri maissa > Egypti

Egyptissä, kuten muissakin islamilaisissa maissa koraanikoulujen rinnalle on kehittynyt länsimainen alkeisopetuksen järjestelmä, mutta kehitys on ollut hidasta. 1700-luvulla Osmanien valtakuntaan kuuluvassa Egyptissä koraanikoulut olivat ainoa alkeisopetuksen muoto. Kaksi tai kolme vuotta kestänyt koulunkäynti sisälsi Koraanin ulkoa opettelua ja uskonnollisten rituaalien harjoittelua. Koraanin arabia oli egyptiläisille lapsille vierasta, joten opetus ei johtanut oman äidinkielen kirjoitus- ja lukutaitoon.
Muutokset koulujärjestelmässä alkoivat Napoleonin ranskalaismiehityksen aikana vuoden 1798 jälkeen sekä Muhammad Alin (1805–1849) aloittamien reformien tuloksena. Reformit eivät kuitenkaan ulottuneet alkeisopetukseen. Brittihallinnon aikana 1882–1922 alkeisopetusta tarjosivat edelleen vain koraanikoulut. Seurauksena oli, että vielä 1900-luvun alussa lukutaidottomia oli enemmän kuin  90 %. Tavallista kouluopetusta saavien lasten osuus alkoi kasvaa vasta 1900-luvun jälkipuoliskolla siten, että vuonna 1967 jo noin 65 % kaikista lapsista ja puolet tytöistä sai normaalia alkeisopetusta.
Koraanikoulu eri maissa > Suomi

Arviot muslimien määrästä Suomessa 2020-luvulla liikkuvat sadan tuhannen ja kahdensadan tuhannen välillä. Tarkkaa lukua ei tiedetä, sillä asiaa ei tilastoida. Yhä useampi suomalainen muslimi opiskelee Koraania niin sanotussa koraanikoulussa. Myös Suomessa opetus on arabiankielisen Koraanin ulkoa opettelua.  Peruskoulun islaminopetukseen sisältyy samoin arabiankielisen Koraanin ulkoa opettelua.
Koulujen olosuhteita

BBC:n dokumentti sudanilaisista koraanikouluista osoitti, että monissa niistä lapsia ruoskittiin, pidettiin kahleissa ja raiskattiin. Ohjelmassa haastateltu koraanikoulun johtaja šeikki al-Husain kertoi, että suurimmassa osassa Sudanin koraanikouluja lapsia pidetään jalkaraudoissa, jotta estettäisiin karkaaminen.  Maassa on koraanikouluja noin 30 000.  Myös suomalaisissa koraanikouluissa esiintyy kuritusväkivaltaa.
Koraanikoulu Jaavalla. Kuria pitää ohuen kepin avulla muita hieman vanhempi lapsi.
Manuel Orantes

| Manuel Orantes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. helmikuuta 1949  Granada 
Tennispelaaja
Pituus:  178  cm
Paino:  75 kg
Kätisyys:  vasenkätisyys
Palkintorahat:  1 398 303 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  2  (23. elokuuta 1973)
Voitot/tappiot:  679–268
Nelinpeli
Paras sijoitus:  160  (3. tammikuuta 1983)
Voitot/tappiot:  310–160
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Manuel Orantes Corral (s. 6. helmikuuta 1949 Granada) on espanjalainen tennispelaaja, joka voitti miesten kaksinpelin mestaruuden Yhdysvaltain avoimissa vuonna 1975 loppuottelussa Jimmy Connorsia vastaan. Hän pääsi finaaliin Ranskan avoimissa vuonna 1974, mutta hävisi Björn Borgille.
Vasenkätinen Orantes oli parhaimmillaan kaksinpelissä ATP-rankingin sijalla kaksi ja nelinpelirankingin sijalla 160.
Orantes pelasi Davis Cupissa ja kuului myös vuoden 1978 World Team Cupin voittaneeseen maajoukkueeseen.
South African Airways

| South African Airways |
| --- | --- |
 Yhtiön Airbus A330 -kone Johannesburgissa.
 IATA: SA  –  ICAO: SAA 
Kutsukoodi:  SPRINGBOK
Perustettu:  1. helmikuuta 1934
Laivaston koko:  7
Kohteiden määrä:  42
Tunnuslause:  Bringing the world to Africa and taking Africa to the world (suom. Maailman tuominen Afrikkaan ja Afrikan vieminen maailmaan)
Solmukohdat:  O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema (JNB) Kapkaupungin kansainvälinen lentoasema (CPT)
Kotipaikka:  Johannesburg, Etelä-Afrikka
Kanta-asiakasohjelma:  Voyager
Allianssi:  Star Alliance
Avainhenkilö(t):  John Lamola
Yhtiön sivut:  flysaa.com
South African Airways (SAA) (afrikaansiksi Suid-Afrikaanse Lugdiens) on 1934 perustettu Etelä-Afrikan suurin lentoyhtiö. Sen päälentoasemat ovat Johannesburgin O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema ja Kapkaupungin kansainvälinen lentoasema. Johannesburgissa sijaitsee myös lentoyhtiön pääkonttori. South African Airways liittyi Star Allianceen -lentoyhtiöallianssiin vuonna 2006.
Historia > Perustaminen

Vuonna 1934 lentoyhtiö Union Airways myytiin Etelä-Afrikan hallitukselle ja se sai nimen South African Airways 1. helmikuuta. Ensimmäiset reittikohteet olivat Kapkaupunki-Durban-Johannesburg. Samana päivänä South African Airways yhdistettiin South-West African Airwaysiin, joka oli lentänyt vuodesta 1932 postia ja matkustajia Windhoekista Kimberleyhyn. 1930-luvulla yhtiö avasi ulkomaanliikenteen Keniaan ja Ugandaan.
Historia > Suihkukoneaikakausi

1950-luvulla lentoyhtiöön hankittiin Boeing 707 -lentokoneita. Vuonna 1953 South African Airways oli toinen kahdesta lentoyhtiöstä, jotka lensivät De Havilland Cometilla. Yhtiö aloitti marraskuussa 1957 lennot Australian Perthiin. Yhtiön ensimmäinen Boeing 707 -lentokone laskeutui vuonna 1960 ensimmäiseltä Euroopan lennoltaan Ateenaan. South African Airways lensi vuonna 1961 välilaskuttoman lennon Lontooseen. Johannesburg – New York City -reitti Rio de Janeiron kautta aloitettiin helmikuussa 1969.
Vuonna 1971 yhtiö osti ensimmäisiä Boeing 747 jumbo jet -lentokoneita. Lentoyhtiö siirtyi Airbus-kauteen vuonna 1983 ostamalla Airbus A300 -lentokoneita.
Historia > Apartheidin vaikutus

Apartheidin takia monet valtiot kieltäytyivät kaupankäynnistä Etelä-Afrikan kanssa ja se vaikutti myös ilmailuun. Kun muut lentoyhtiöt kasvoivat nopeasti, South African Airways taantui taloudellisesti. Monet Afrikan maat, paitsi Etelä-Afrikan naapurimaat Botswana, Rhodesia ja Mosambik, kielsivät ilmatilan käytön South African Airwaysilta.
Suurta taloudellista kasvua tapahtui 1970-luvulla, kun Aasian reitit avautuivat. Hongkongiin lennettiin Boeing 747 -lentokoneilla, ja vuonna 1980 yhtiö aloitti lennot Taipeihin. Etelä-Afrikan hallitus oli niitä harvoja maita, jotka tunnustivat Kiinan tasavallan.
Historia > 50 vuotta

South African Airways juhli 50-vuotissyntymäpäiviään vuonna 1984. Etelä-Afrikan hallitus solmi samana vuonna sopimuksen sotilasavusta Somalian presidentin Siad Barren kanssa. Etelä-Afrikka hallitsi sopimuksen nojalla Somalian ilmailua. Tästä tuli kuitenkin taloudellista tappiota, sillä Somalian lennot eivät menneet kaupaksi, koska harvalla somalialaisella oli varaa lentolippuihin.
Lennot Etelä-Amerikkaan lähes lakkasivat vuonna 1985, kun South African Airways lopetti Buenos Airesin lennot. Rio de Janeiroon lennot kuitenkin jatkuivat.
Kansainvälinen yhteisö alkoi arvostella apartheid-hallituksia 1980-luvulla, mikä vaikutti myös South African Airwaysiin. Lentoyhtiön toimistoihin kohdistettiin vandalismia. Yrityksen Lontoon toimistot maalattiin punaisella maalilla, kun taas Hararessa Zimbabwessa toimistot kokivat väkivaltaisia iskuja.
Vuonna 1987 South African Airways lopetti kaikki Perthin ja Sydneyn lentonsa, sillä Australian hallitus katkaisi diplomaattiset suhteet apartheid-hallitukseen. 28. marraskuuta 1987 lento 295 Taipeista Johannesburgiin putosi Intian valtamereen, lähelle Mauritiusta. Kaikki kyydissä olleet 159 ihmistä kuolivat.
Historia > Apartheidin loppu

Kun apartheid-politiikka Etelä-Afrikassa loppui 1990-luvulla, South African Airwaysin imago parani ja aiemmin lopetettuja lentoreittejä palautettiin. Myös Afrikan ja Aasian lennot lisääntyivät.
Kotimaan lentoja edistettiin vuonna 1990. Samana vuonna lontoolainen lehti Executive Travel julisti South African Airwaysin Afrikan parhaaksi lentoyhtiöksi.
Lennot New York Cityyn avattiin. Yhdysvallat oli vuonna 1986 asettanut Etelä-Afrikalle taloudellisia pakotteita. South Africa Airwaysin sallittiin lentää Egyptin ja Sudanin ilmatilassa.
South Africa Airways lensi 1992 Miamiin, ja Australian lennot aloitettiin uudestaan. Yhteistyösopimukset American Airlinesin ja Air Tanzanian kanssa allekirjoitettiin samana vuonna. Myös uudet reitit Bangkokiin ja Singaporeen avattiin.
Vuonna 1993 avattiin yhteys Manchesteriin ja Hampuriin yhteistyössä brasilialaisen Varigin kanssa.
Uganda Airlinesin ja Air Tanzanian kanssa solmittiin 1994 yhteistyösopimus. Kuulutukset annettiin maan neljällä virallisella kielellä, englanniksi, afrikaansiksi, zuluksi ja sothoksi. Allianssi purkautui, kun Kenya Airwaysia ei hyväksytty jäseneksi South African Airwaysin vastustuksesta. Tansanian hallitus yrittää leikata Air Tanzanian reittejä, vaikka sillä on hyvät liikesuhteet South African Airwaysiin.
South African Airways liittyi 2006 Star Alliance -allianssiin.
South African Airways tekee yhteistyötä Emiratesin, SriLankan Airlinesin ja El Alin kanssa.
Laivasto

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 12,9 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100 | 3 | — |  |
| Airbus A320-200 | 2 | — |  |
| Airbus A330-300 | 1 | — |  |
| Airbus A340-300 | 1 | — |  |
| Yhteensä | 7 | 0 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
South African Airways
Star Allianceen kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:  Aegean Airlines  Air Canada  Air China  Air India  Air New Zealand  All Nippon Airways  Asiana Airlines  Austrian Airlines  Avianca  Brussels Airlines  Copa Airlines  Croatia Airlines  EgyptAir  Ethiopian Airlines  EVA Air  LOT Polish Airlines  Lufthansa  Shenzhen Airlines  Singapore Airlines  South African Airways  Swiss International Air Lines  TAP Air Portugal  Thai Airways International  Turkish Airlines  United Airlines 
Entiset jäsenet:  Adria Airways  Ansett Australia  Avianca Brasil  Blue1  British Midland International  Continental Airlines  Mexicana  Scandinavian Airlines  Shanghai Airlines  Spanair  TACA Airlines  TAM Airlines  US Airways  VARIG 
SAA:n Boeing 747 apartheidin aikoina, yhtiön afrikaansinkielinen nimi kyljessä.
South African Airwaysin Boeing 747-400, yhtiö ei enää käytä konetyyppiä.
SAA:n Airbus A319-100.
SAA:n Airbus A320-200 O. R. Tambon kansainvälisellä lentoasemalla.
SAA:n Airbus A330-300 lähdössä O. R. Tambon kansainväliseltä lentoasemalta.
SAA:n Airbus A340-300 lähdössä Washington Dullesin kansainväliseltä lentoasemalta.
Petri Ilmarinen

| Petri Ilmarinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1968 (ikä 56) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Arkkitehti SAFA TKK 1997, M.Sc.Arch. USA SCI-Arc 1996
Aiheesta muualla
Kotisivu
Petri Seppo Kullervo Ilmarinen (s. 9. kesäkuuta 1968 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti. Arkkitehdin tutkinnot Teknillinen korkeakoulu (TKK 1997 Espoo) ja Southern California Institute of Architecture (SCI-Arc 1996 Los Angeles), opintoja Wienin Kuvataideakatemiassa 1990-1993 (Akademie der Bildenden Kunste Wien). Hän aloitti omat toimistot 1990 Wienissä Itävallassa, 1993 Hämeenlinnassa ja Helsingissä Suomessa sekä 1995 Los Angelesissa.
Petri Ilmarinen on suunnitellut mm. useita liikuntarakennuksia, kuten Elenia Areenan sekä Ritari-areenan, Hämeenlinnan uimahallin ja Vanajanlinnan Linna Golfin nykyasun laajennuksineen ja muutoksineen Hämeenlinnassa.
Aiheesta muualla

Hämeenlinnan uimahalli
Linna Golf Vanajanlinna (Arkistoitu – Internet Archive)
Vinttikoira

Saluki
Saksalaisen Franz Krügerin maalaus Ausritt zur Jagd vuodelta 1819.
Vinttikoirat ovat koirarotutyyppi, joka kattaa FCI:n roturyhmän 10.
Vinttikoirien roturyhmään kuuluu FCI:n luokittelun mukaan 14 koirarotua, mutta yleensä vinttikoiriin luetaan kuuluvan myös ryhmään FCI 5 (pystykorvat ja alkukantaiset koirat) kuuluvat vinttikoirat. Vinttikoirien ulkonäkö vaihtelee sileäturkkisesta karheaan ja paino muutamasta kilosta jopa kuuteenkymmeneen kiloon.lähde?
Vinttikoirat ovat olleet metsästyskoiria, sillä ne ovat nopeita ja kestäviä juoksemaan riistaa kiinni.lähde? Ulkonäöltään nämä koirat ovat pitkäraajaisia, syvärintaisia, kevytrakenteisia, vahvaraajaisia, tarkkanäköisiä ja linjakkaita. Ulkonäöstä näkee, että koirien ruumiinrakenne sopii nopeaan liikkumiseen. Vinttikoirille yleinen harrastus onkin vinttikoirakilpailut, joiden tarkoituksena on selvittää koirien metsästys- ja juoksuominaisuuksia. Eri vinttikoirarodut poikkeavat toisistaan ominaisuuksiltaan ja taipumuksiltaan ja saattavat siksi soveltua paremmin jompaankumpaan vinttikoiraurheilun muodoista: rata- tai maastojuoksuun.lähde?
Beduiinien mukaan rintakehän ympärysmitta ja lanteen ympärysmitta määrittävät, kuinka kovaa ja kauan vinttikoira jaksaa juosta vaikeakulkuisessa maastossa. Toisin sanoen, se riippuu sydämen ja keuhkojen tilasta sekä työntövoimasta. Heidän mielestään 66 cm korkealle koiralle ihannemitat olisivat noin 66–79 cm rintakehän ympärysmitaksi ja noin 46–61 lanteen ympärysmitaksi.
Levinneisyys

Vinttikoiria esiintyy valtaosalla maailman aavikkoalueista, ja kyseinen ympäristö soveltuukin hyvän näkökyvyn ja nopeuden avulla metsästäville koirille, salukista sloughiin ja azawakhiin. Ne kykenevät työskentelemään olosuhteissa, joissa muut metsästyskoirat eivät kykene toimimaan. Suurin osa aavikon vinttikoirista on kuitenkin epävirallisia rotuja, vaikka niitä onkin kasvatettu määrätietoisesti käyttötarkoitustaan varten. David Hancockin mukaan suurin osa Lähi-idän vinttikoirista edustaa sileäkarvaista nejdi-tyyppiä hapsukarvaisen shami-tyypin eli syyrialaisen tyypin sijaan. Nykyisin paikalliset arabit kutsuvat rekisteröityjä salukeja ja slougheja termillä mogrebi ("länsimaalainen").
Alkuperä > Etymologia

Keskiaikaisessa Saksassa metsästyskoirista käytettiin erilaisia termejä. Wint-spil oli vinttikoira, mutta pelkkä wint viittasi sekä vinttikoiraan että raskaampaan vinttikoiran ja mastiffin risteymään, joka tunnettiin nimillä veltre ja zwic-darm. Habech-wint ja beiz-wint tarkoittivat haukan kanssa metsästänyttä vinttikoiraa; hasen-wint oli puolestaan jänistä metsästänyt vinttikoira. Lisäksi aikoinaan mainittiin wind-bracke, joka tarkoitti sekä nopeudella että hajuaistilla metsästävää koiraa - mahdollisesti paikallinen vinttikoira.
Vuonna 1576 julkaistussa teoksessa Of English Dogs John Caius kuvailee termejä greyhound ja gazehound kahdeksi eri roduksi. Hänen mukaansa greyhound on vain yleinen termi nopeudella metsästäville koirille, joiden joukkoon lukeutui niin pieniä kuin isoja ja sileä- kuin kiharakarvaisia rotuja. Gazehound puolestaan oli hänen mielestään koira, jolla oli erityislaatuinen näkökyky. Vuonna 1674 julkaistussa teoksessa The Gentleman's Recreations Nicholas Cox mainitsee 11 erilaista metsästysrotua. Yksi niistä oli jäniksen ja ketun metsästykseen tarkoitettu gazehound, joka käytti työskennellessään pääasiassa näköaistiaan avoimessa maastossa ja joka oli erityisen suosittu Pohjois-Englannissa. Lisäksi Cox mainitsee ensiksi mainitusta erikseen greyhound-rodun, jota käytettiin coursingiin ja joka oli irlantilaista susikoiraa pienempi. Teoksessaan Sighthounds - Their History, Management and Care Juliette Cunliffe sen sijaan määrittelee termit sighthound, gazehound ja greyhound kaikki samaa tarkoittaviksi.
Nimitys greyhound on harhaanjohtava, sillä harmaa ei ole vinttikoirilla ainoa eikä edes yleisin väritys. Alun alkaen gre-hund tarkoittikin "jaloa, suurta, korkealuokkaista tai palkittua" koiraa, koska se oli aateliston suosiossa. Walesilaisen sananlaskun mukaan herrasmies tunnetaan ja häntä arvostetaan sen mukaan, millainen haukka, hevonen ja vinttikoira hänellä on. Knuutin lain mukaan puolestaan vinttikoiraa ei saanut omistaa yksikään herrasmiestä ala-arvoisempi.
Jo muinaisia kelttienvinttikoiria kutsuttiin nimellä grae hound, hound of grew tai hound of gre – viitaten korkealuokkaiseen koiraan. Kyseiset nimitykset oli johdettu muinaisenglannin sanasta gradus, joka tarkoitti ensiluokkaisen rodun arvostettua koiraa ja joka myöhemmin käännettiin virheellisesti termiksi greyhound.
Aikoinaan mm. skotlanninhirvikoira, irlanninsusikoira ja venäjänvinttikoira olivat englanniksi Scottish greyhound, Irish greyhound ja Russian greyhound. Vaikka nykyisin englannissa käytetään termiä sighthound, käyttävät vinttikoirat metsästyksessä myös hajuaistiaan. Saksassa nimitys windhund viittaa tuulen nopeuteen, jota nämä koirat ilmentävät; muita saksankielisiä nimityksiä ovat windspiel ja windhetz. Ranskassa käytetään termiä levrier. Muinaisranskan nimitys veltre ja italian nimitys veltro juontavat juurensa kelttiläiseen sanaan guilter. Espanjassa termi galgo tulee sanasta gallicu, "gallialainen vinttikoira". Intiassa ja Persiassa termiä tazi ("juokseva") käytetään kaikista vinttikoirista, aina englanninvinttikoirasta itämaisiin rotuihin.
Vinttikoirarodut > FCI 10 – vinttikoirat

afgaaninvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 39,8 sekuntia)
azawakh (käyttövalioaika 480 metrillä 35,0 sekuntia)
englanninvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 30,0 sekuntia)
espanjanvinttikoira
irlanninsusikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 42,5 sekuntia)
italianvinttikoira
puolanvinttikoira
saluki (käyttövalioaika 480 metrillä 34,0 sekuntia)
skotlanninhirvikoira
sloughi
tazi
unkarinvinttikoira
venäjänvinttikoira (käyttövalioaika 480 metrillä 35,5 sekuntia)
whippet
Vinttikoirarodut > FCI 5 – pystykorvat ja alkukantaiset koirat

Vinttikoiriksi lasketaan usein myös FCI:n ryhmään 5 kuuluvat ”vinttikoirat”.
etnankoira
faaraokoira
ibizanpodenco
kanarianpodenco
portugalinpodengo
basenji
Vinttikoirarodut > FCI:n ulkopuolisia rotuja

africanis
anatolianvinttikoira
andalusianpodenco
chortai
etelävenäjänvinttikoira
galicianpodenco
galgo barbucho patagónico
kirgisianvinttikoira
kreetankoira
palmanpodenco
podenco orito
rampurinvinttikoira
silken windsprite
silkkivinttikoira
valencianpodenco
xianinvinttikoira
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen vinttikoiraliitto – SVKL
Rotumääritelmät (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Tuulta nopeammat vinttikoirat
Vinttikoirarotujen alkuperämaat kartalla.
Seka-auto

Rovaniemi–Petsamo-linjaa liikennöinyt seka-auto.
Seka-auto tarkoittaa linja- ja kuorma-auton yhdistelmää, jossa on linja-auton matkustamoa pienempi matkustajatila sekä perässä tavaroiden kuljettamiseen tarkoitettu suhteellisen lyhyt lava. Seka-autot rakennettiin kuorma-auton alustoille. Niitä käytettiin reiteillä, joilta oli vaikea saada riittävää matkustajamäärää täysikokoiselle linja-autolle ja joilla tarvittiin tavarakuljetuksia. Seka-autoja oli Suomessa laajemmin käytössä ainakin 1920–1940-luvuilla. Muista Pohjoismaista sekä Yhdysvalloista on mainintoja seka-auton käytöstä vielä 1970-luvulla. Leikillisesti niitä kutsuttiin myös nimellä sekajuna (sekajuna tarkoittaa junaa, jossa on sekä tavara- että matkustajavaunuja). Myös nimitystä kombineeri on käytetty.
Seka-autoja eri maissa

Saksassa Kässbohrer rakensi ensimmäisen seka-auton 1907. Yritys sai ”linja-auton ja kuorma-auton käytännölliselle yhdistelmälle” patentin 1910. Myös Saurer valmisti 18-istuma- ja 10-seisomapaikkaista seka-autoa, jossa oli erillinen ohjaamo.
Tanskassa, Norjassa ja Ruotsissa oli Scania-Vabiksen, Volvon ja Mercedes-Benzin alustalle rakennettuja seka-autoja, joista käytettiin kombibuss-nimitystä. Ruotsissa seka-auto sai sekamuotoisen tarueläimen mukaan myös nimen skvader. Siellä seka-autoja käytettiin maatilojen maidonkuljetuksessa ennen varsinaisten maitoautojen (maidonkuljetukseen tarkoitettujen säiliöautojen) yleistymistä.  1970-luvulle tultaessa seka-autot katosivat liikenteestä.
Nykyään Ruotsissa on joitakin entistettyjä seka-autoja. Esimerkiksi JämtlandsBuss on hankkinut ja entistänyt Volvo B 727:n vuosimallia 1953.
Kungliga Poststyrelsenin PS K90, Scania-Vabisin ja korivalmistaja Molinverkenin tekemä 13-paikkainen skvader on valmistettu 1949.
Se lahjoitettiin käytöstä poistettuna Svenska Spårvägssällskapet -yhdistykselle 1967.
Australiassa Western Australian Government Railways -yhtiö otti 1949 käyttöön seka-auton. Nimitys oli passenger-freighter.
Yhdysvalloissa Great Northern Railway tilasi Kenworth Truck Companylta 12 seka-autoa, niitä käytettiin Montanan osavaltiossa. Ajoneuvo tunnettiin nimellä bruck (yhdistelmä sanoista bus ’linja-auto’, ja truck ’kuorma-auto’). Great Northern’s 101 -bruckin kapasiteetti oli 20 matkustajaa ja seitsemän tonnia rahtia. Auto on kolmiakselinen. Sitä käytettiin vuosina 1951–1971. Esimerkiksi reitillä Kalispellista Whitefishiin se korvasi moottorijuna Galloping Goosen, joka oli kirjaimellisesti sekajuna käsittäessään pienen matkustajaosaston ja yhden tavaravaunun. Great Northern's 101 on entistetty.
Seka-auton nykymuotoja

Seka-auton nykyaikaisia sovelluksia ovat niin sanotut työkunta-autot. Ne ovat kuorma-autoja, joissa on normaalia pitempi ohjaamo ja vastaavasti kuorma-auton lavaa lyhyempi yleensä katettu tavaratila, jossa työkunta kuljettaa tilaa vieviä työkoneita ja muita välineitä. Jotkut keikkabussit sekä eräät huoltoautot ja erikoisautot ovat rakenteellisesti seka-autoja. Myös eräissä paloautoissa käytetään ”seka-auton rakennetta”.
Bundesanstalt Technische Hilfswerk (THW) -organisaation työauto Saksassa.
Poliisiajoneuvo Hongkongissa 2008.
Eltelin Mercedes Benz -työauto Tanskassa.
Seka-autoja kirjallisuudessa

Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian kolmannessa osassa kerrotaan Lauri Kiviojan hankkimasta seka-autosta: ”Laurin kyläläisille lupaama ihme oli niin sanottu sekajuna eli yhdistetty linja- ja kuorma-auto.” Auto oli Volvo-merkkinen.
Kalle Päätalon Iijoki-sarjan romaanissa Nuoruuden savotat kerrotaan seka-auton liikenteestä seuraavasti: ”Pian alkoi liikennöidä ensimmäinen vakituisia vuoroja ajava seka-auto, 'sekajuna', samoja maanteitä. Auto piti keskuspaikkanaan Kuusamoa, josta ajoi rengasta Kuusamo – Taivalkoski – Jokijärvi – Irni – Kuusamo. Kierroksensa sekajuna (etuosaltaan kuin pieni linja-auto, perässä lyhyt lavannysä) kulki vuorotellen kumpaankin suuntaan.” Päätalon maininta sijoittuu vuoteen 1936.
Seppo Ervasti mainitsee samanlaista liikennettä olleen Kuusamon toisissa osissa jo aikaisemmin: ”1930-luvun alussa Kuusamon osuuskauppa alkoi harjoittaa niin kutsuttua sekajunaliikennettä. Tämä kulkuneuvo oli kuorma-auton ja linja-auton yhdistelmä eli pienoisbussi, jossa oli pieni lava. Tämä sekajuna liikennöi vuoropäivin kirkolta Vuotungin kautta Paanajärvelle ja sieltä Sovakylän kautta Liikaseen, mistä tultiin Käylän kautta kirkonkylään, ja joka toinen päivä reitti ajettiin toisin päin.”
Tietoja Suomen seka-autoista verkossa

| Merkki ja malli | Hankinta/käyttöönottovuosi | Rekisterinumerot | Omistaja(t) | Käyttö | Muuta | Viite |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Diamond T-243 | 1935 |  | J.M.Eskelisen Lapin linjat | ajoi reittiä Rovaniemi – Kittilä |  |  |
| REO Safety Bus | 1937 | V-1469 | Oy Nikolajeff Ab (Hki), Aino Sallinen, Kannaksen Matka-auto Oy, Kaarlo Lenkkeri (Kotka) | ajoi reittiä Viipuri – Kivennapa – Tonteri |  |  |
| Sisu SH-7K vuosimalli 1939 |  | SA 91119, T-5609 | Taivassalon auto | jatkosodassa armeijan käytössä | 17 istumapaikkaa |  |
| Fordon | 1945 |  | Savonlinnan VPK, Miekkoniemen VPK | muunnettu paloautoksi |  |  |
| Chevrolet vuosimalli 1948 |  | MAA-89 | Savonlinja Oy |  |  |  |
| Ford 51-257B | 1936 | V-605 | Vihtori Lakka, Suojärvi |  |  |  |
| Volvo-"skvader" | noin 1952 |  | Kalervo Vahalahti, Sexnappa, Nauvo |  | 14 istumapaikkaa, auton jäännöksiä näkyvissä Sexnappassa 2008 |  |
| Volvo B58 vuosimalli 1988 |  |  | Pohjolan liikenne Oy, Kajaanin kaupunginteatteri | Pohjolan liikenteellä reittiliikenteessä, Kajaanin kaupunginteatterilla kiertueautona vuoteen 2008 asti | lempinimi Röhveli |  |
| Ajokki Victor vm.1990 | 1990 | IHH-852 | Gold Line Oy | ajoi vuoteen 2012 asti linjaa Rovaniemi-Ivalo | entinen postilinja-auto, myöhemmin merkittiin rahtiautoksi. Ei enää käytössä. |  |