stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Essilä

Essilä Oy oli kuopiolainen vaatevalmistaja, joka teki ulkoiluvaatteita Suomeen ja vientimarkkinoille. Yritys toimi vuodesta 1950 vuoteen 1979.
Essilä Oy sai alkunsa, kun Veera Turunen alkoi ommella esiliinoja vuonna 1950. Markkinoinnin hoiti hänen miehensä Heimo Turunen.
1960-luvun alussa rakennettiin Kuopion Haapaniemeen teollisuushalli, jota sittemmin laajennettiin useaan otteeseen. Vuosikymmenen lopulla jo valtaosa Essilän tuotannosta vietiin Pohjoismaihin, Keski-Eurooppaan ja bilateraalikauppana Neuvostoliittoon. 1970-luvun taitteessa Nilsiässä toimi vuoden verran Essilän ompelimo, ja muutamaa vuotta myöhemmin Essilä laajeni Pielavedelle. Vuonna 1975 Essilä työllisti 330 henkeä ja teollisuusneuvoksen arvon saanut Heimo Turunen siirtyi toimitusjohtajan paikalta hallituksen puheenjohtajaksi.
Vuoden 1978 MM-hiihdoissa Lahdessa Suomen kisajoukkue oli puettu Essilän asuihin. Yrityksen tunnetuimmat tuotteet olivat 1970-luvulla naisten Finnbird-takit sekä Snow Lovers -ulkoiluasut ja Lovers-farkut. Essilän suunnittelijoihin kuuluivat muiden muassa Piippa Lappalainen ja Pirkko Hartiala sekä 1960-luvun lopulla ruotsalaiset Gunilla Pontén ja Hans Metzén.
Rahoitusvaikeuksiin joutunut Essilä Oy ajautui 1979 konkurssiin. Kesko jatkoi tehtaiden toimintaa ja tarjosi työtä kahdellesadalle yrityksen loppuvaiheen 320 työntekijästä.
Aiheesta muualla

Matti Rautiainen ja Susanna Niiranen: Teollisuusneuvos Heimo Turunen (1916–1990). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 3.9.2012. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)
Esihistoriallinen taide

Yksityiskohta Laas Geelin lehmälaumaa kuvaavasta luolamaalauksesta Somaliassa.
Esihistoriallinen taide tarkoittaa vailla kirjoitustaitoa olleiden eli esihistoriallisten yhteisöjen tuottamaa taidetta.
Paleoliittinen kausi

Perinteisesti on ajateltu vain Homo sapiensin eli nykyihmisen kyenneen sellaiseen abstraktiin ajatteluun, jota taiteen tuottaminen vaatii. Kuitenkin Marokosta on löytynyt ihmishahmo nykyihmistä edeltäneeltä ajalta 500 000 – 300 000 eaa. Hahmo on ilmeisesti muodostunut geologisesti ilman suurta ihmispanosta, mutta on esitetty, että hahmoa olisi muokattu tavalla, joka osoittaisi, että se olisi ymmärretty ihmishahmoksi.. On myös epäilty, että pystyihmisen työkaluista on löydettävissä tarkoituksettomia, taiteellisia piirteitä. Samaten neandertalinihmisen jäljiltä on löydetty kasvokuvaksi epäilty teos. Nämä tulkinnat ovat kuitenkin epävarmoja.
Etelä-Afrikasta Blombosin luolista on löytynyt mutkikkailla verkkokuvioilla koristeltuja kiviä ajalta 70 000 – 50 000 eaa. Nämä osoittaisivat jo varhaisen nykyihmisen kyenneen abstraktiin ajatteluun ja taiteeseen. Kaikki eivät kuitenkaan varauksetta hyväksy löytöä varhaisimmaksi merkiksi taiteesta.
Euroopassa varhaisin taide on myöhäispaleoliittiselta kaudelta ja sisältää luolamaalauksia, eläinveistoksia sekä ns. Venus-hahmoja, joista esimerkkinä Willendorfin Venus.
Neoliittinen kausi

Japanin jōmon-kulttuurin ihmiset olivat ensimmäisiä tunnettuja keramiikan käyttäjiä 10000-luvulla eaa. Keski-Euroopassa monet neoliittiset kulttuurit (kuten nauhakeraaminen kulttuuri, Lengyelin kulttuuri ja Vinčan kulttuuri) tuottivat naishahmoja (harvemmin mieshahmoja) ja eläinveistoksia sekä koristelivat keramiikkaa tavalla, jonka voi määritelmästä riippuen laskea taiteeksi.
Neoliittiselta kaudelta peräisin olevia megaliittimonumentteja löytyy Portugalista Britteinsaarille ja Puolaan saakka. Niitä alkoi ilmaantua 4000-luvulta eaa. lähtien. Vaikkakin tunnetuin näistä on Stonehenge, jonka päärakenteet on ajoitettu varhaiselle pronssikaudelle, vastaavia monumentteja on löydetty suurimmasta osasta Länsi-Eurooppaa.
Pronssikausi

Pronssikausi, joka alkoi Euroopassa 2000-luvulla eaa., toi tehokkaampia työkaluja, lisäsi tuottavuutta ja johti ylijäämän syntyyn, mikä mahdollisti päätoimisen käsityöläisyyden. Lisääntyneen vaurauden johdosta alettiin kehittää ylellisyystavaroita, kuten koristeellisia aseita. Pronssikauden Euroopan taiteeseen kuuluu seremoniallisia pronssikypäriä, kaiverrettuja kirveen ja miekan kahvoja sekä käyttöesineitä, kuten vieheitä. Kalliopiirroksia, jotka esittivät normaalia elämää ja uskonnollisia rituaaleja, on löydetty monin paikoin, kuten Bohuslänistä Ruotsista ja Val Camonicasta Pohjois-Italiasta.
Rautakausi

Rautakaudella kehitettiin ihmishahmoisia veistoksia, kuten Hirschlandenin soturi. Hallstattin kulttuuri varhaisella rautakaudella suosi geometrisiä, abstrakteja kuvioita ehkä antiikin maailman kauppayhteyksien vaikuttamana.
Huolitellumpi ja kaarevia muotoja käyttänyt keltteihin yhdistetty La Tènen kulttuuri kehittyi myöhäisellä rautakaudella Keski-Euroopassa ja levisi ympäri Eurooppaa. Yhteinen syöminen ja juominen oli tärkeä osa kelttien yhteiskuntaa, joten suuri osa heidän taiteestaan ilmeni lautasissa, veitsissä, padoissa ja kupeissa. Ratsastusvarusteet ja aseistus olivat myös huolitellun suunnittelun kohteena. Myyttiset eläimet olivat yleinen aihe ja esitystapa oli sekoitus luonnollisesta ja tyylitellystä. Megaliittirakennelmia tehtiin yhä. Kolikoiden käyttöönotto toi taiteelle uusia ilmenemismuotoja, vaikkakin kolikot olivat lähinnä vaatimattomia kopioita kreikkalaisista ja roomalaisista kolikoista.
Rooman laajetessa tämän taidetyylin piirteitä säilyi roomalaisten siirtokuntien taiteessa ja arkkitehtuurissa. Alueilla, joista Rooman vaikutus puuttui, kuten Irlannissa ja Northumbriassa, jatkui myöhäisen rautakauden taideperinne pitkälle historialliseen aikaan asti.
Esihistoriallinen taide Afrikassa

Pohjois-Saharasta nykyisestä Algeriasta on löydetty erittäin runsaasti ihmisiä ja eläimiä esittäviä kalliomaalauksia ja -kaiverruksia. Ne voidaan jakaa neljään kauteen, joista vanhin sijoittuu 6000–5000-luvulle eaa. ja kuvaa lähinnä kookkaita villieläimiä, kuten norsuja. Monet kuvatuista eläimistä ovat jo kuolleet sukupuuttoon. Toinen kausi 4000–200 eaa. sisältää kuvia kotieläimistä, ja kahdella nuorimmalla kaudella välillä 1200 eaa. – 800 jaa. esiintyy kuvia hevosista ja vaunuista.
Etelä-Afrikasta on löydetty kalliomaalauksia, joista vanhimmat on ajoitettu 26000-luvulle eaa. Ne kuvaavat parannusrituaaleja, näkyjä ja eläimiä
Nigeriassa sijainnut Nok-kulttuuri (500 eaa. – 200 jaa.) sisältää Saharan eteläpuolisen Afrikan varhaisimpia terrakottaveistoksia ja taidokkaita luonnollisen kokoisia ihmishahmoja vaihtelevin aihein ja tyylein. Itäisen Nigerian Igbo-Ukwu-kulttuurissa tehtiin noin 800 jaa. esineitä pronssista, terrakotasta, norsunluusta ja helmistä. Esineet sisältävät pronssiriipuksia, kulhoja ja simpukankuoria.
Läntisen Nigerian Ife-kaudelle (1000–1500-luvut jaa.), jonka taide oli suunnattu hallitsevalle eliitille, olivat tyypillisiä luonnollisen kokoiset ihmispatsaat ja rintakuvat. Länsi-Nigerian beniniläinen kausi jaetaan kolmeen osaan (1400–1600, 1600–1700 ja 1700–1897 jaa.). Varhaisin kausi sisältää tarkasti mallinnettuja rintakuvia kuninkaallisista.
Kirjallisuutta

Leakey, Richard: Ihmiskunnan juuret.  ((Alkuteos: The Origin of Humankind, 1994.) Suomentaneet Juha Valste ja Anne Petäinen)  Porvoo: WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20039-5
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Willendorfin Venus
Gundestrupin kattila La Tène-kaudelta
Kelttiläisvaikutteinen kuvio Northumbrian Lindisfarnen evankeliumikirjasta kristilliseltä ajalta
Ampumahiihdon maailmancup 1984–1985

Ampumahiihdon maailmancup 1984–1985 oli historian kahdeksas ampumahiihdon maailmancupin kausi. Kilpailu järjestettiin vain miehille. Naiset kilpailivat Euroopan cupia.
Loppupisteet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Frank-Peter Roetsch | 172 |
| 2. |  Juri Kaškarov | 141 |
| 3. |  Peter Angerer | 140 |
| 4. |  Alfred Eder | 138 |
| 5. |  Andrei Zenkov | 130 |
| 6. |  André Sehmisch | 129 |
Ampumahiihdon maailmancup 1986–1987

Ampumahiihdon maailmancup 1986–1987 oli historian kymmenes ampumahiihdon maailmancupin kausi. Kilpailu järjestettiin vain miehille. Naiset kilpailivat Euroopan cupia.
Loppupisteet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Frank-Peter Roetsch | 188 |
| 2. |  Fritz Fischer | 183 |
| 3. |  Jan Matouš | 166 |
| 4. |  Valeri Medvedtsev | 163 |
| 5. |  Aleksandr Popov | 154 |
| 6. |  André Sehmisch | 152 |
Ampumahiihdon maailmancup 1985–1986

Ampumahiihdon maailmancup 1985–1986 oli historian yhdeksäs ampumahiihdon maailmancupin kausi. Kilpailu järjestettiin vain miehille. Naiset kilpailivat Euroopan cupia.
Loppupisteet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  André Sehmisch | 158 |
| 2. |  Peter Angerer | 135 |
| 3. |  Tapio Piipponen | 125 |
| 3. |  Matthias Jacob | 125 |
| 5. |  Alfred Eder | 120 |
| 6. |  Andreas Zingerle | 113 |
Espoon kyläjako

Espoon kyläjako on yksi Espoon virallisista aluejaoista. Se perustuu pääosin keskiajalla syntyneisiin kyliin ja on käytössä esimerkiksi  kiinteistörekisterissä. Kyliä on yhteensä 60 kappaletta, ja niiden nimistä on vastuussa maanmittauslaitos.
Kylät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bemböle  Bodom (Puotinen)  Espoonkartano – Esbogård  Friisilä – Frisans  Gumböle (Kumpyöli)  Hakalehto – Hagalund  Henttaa – Hemtans  Järvenperä – Träskända  Järvikylä – Träskby  Karvasmäki – Karvasbacka  |  Kauklahti – Köklax  Kilo  Kivenlahti – Stensvik  Kokinkylä – Kockby  Koskelo – Skrakaby  Koskenmäki – Forsbacka  Kuninkainen – Konungsböle  Kunnarla – Gunnars  Kurttila – Kurtby  Laajalahti – Bredvik  |  Lahnus  Lehtimäki – Lövkulla  Lommila – Gloms  Luukki – Luk  Mankkaa – Mankans  Mankki – Mankby  Martinkylä – Mårtensby  Matinkylä – Mattby  Muulo – Mulby  Muurala – Morby  |  Myllykylä – Kvarnby  Mynttilä – Myntböle  Mäkkylä  Nettaa – Snettans  Niemelä – Niemis  Nuijala – Klobbskog  Nupuri – Nupurböle  Nuuksio – Noux  Oittaa – Oitans  Olari – Olarsby  |  Pakankylä – Backby  Pappilankylä – Prästgårdsby  Perinki – Sperrings  Puolarmetsä – Bolarskog  Pyöli – Bölsby  Röylä – Rödskog  Sepänkylä – Smedsby  Soukka – Sökö  Suomenoja – Finno  Suurhuopalahti – Storhoplax  |  Suvela – Södrik  Suvimetsä – Söderskog  Suvisaaristo – Sommarö  Taavinkylä – Dåvitsby  Takkula – Tackskog  Tuomarila - Domsby  Vanhakartano – Gammelgård  Vanttila – Fantsby  Velskola – Vällskog  Viispakka – Kvisbacka  Vuorela – Urberga  |
Aiheesta muualla

Mallat, Kaija, Sami Suviranta & Reima T. A. Luoto (toim.): Kylä-Espoo. Espoon vanha asutusnimistö ja kylämaisema.  Espoo:  Espoon kaupunki, 2008.  ISBN 978-951-857-381-7
Amodiakiini

| --- | --- |

Amodiakiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-[(7-kloorikinolin-4-yyli)amino]-2-(dietyyliaminometyyli)fenoli
Tunnisteet
CAS-numero: 86-42-0
ATC-koodi: P01BA06
PubChem CID: 2165
DrugBank: DB00613
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H22N3ClO 
Moolimassa: 355,856
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 208 °C (hajoaa)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3-12 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Amodiakiini (C20H22N3ClO) on kinoliinin aminojohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä malarian hoitoon. Amodiakiini kuuluu Maailman terveysjärjestön (WHO) ylläpitämään luetteloon tärkeimmistä lääkeaineista.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa amodiakiini on väriltään keltaista kiteistä ainetta. Amodiakiinin vaikutusmekanismi on samankaltainen klorokiinin kanssa. Yhdiste metaboloituu ihmiselimistössä aktiiviseksi metaboliitiksi desetyyliamodiakiiniksi, joka kerääntyy malarialoisioon ja vaikuttaa muun muassa hemin aineenvaihduntaan. Amodiakiini on tehokas Plasmodium falciparum- ja P. vivax-loisioita vastaan, joskin myös resistenttiyttä esiintyy. Amodiakiinia käytetään tyypillisesti yhdistelmävalmisteena artesunaatin kanssa.
Haittavaikutukset

Amodiakiini on pääsääntöisesti hyvin siedetty lääkeaine. Tyypillisimpiä haittavaikutuksia ovat huonovointisuus, oksentelu, pääkipu, vatsakipu, yskä, anoreksia ja heikkouden tunne. Vakavampia haittavaikutuksia ovat maksatoksisuus, joka ilmenee pitkäaikaisessa käytössä, ja neutropenia. Nämä haittavaikutukset johtuvat todennäköisesti amodiakiinin aineenvaihduntatuotteena muodostuvasta kinoni-imiinistä.
Valmistus

Amodiakiinin valmistukseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Ensimmäisessä parasetamoli reagoi Mannich-reaktiolla dietyyliamiinin ja formaldehydin kanssa muodostaen 4-asetamido-α-dietyuyliamino-o-kresolia. Tämän välituotteen amidiryhmä hydrolysoidaan happamissa olosuhteissa ja muodostuva välituote reagoi 4,7-dikloorikinoliinin kanssa amodiakiiniksi.
Toisessa valmistustavassa 4,7-dikloorikinoliini reagoi p-aminofenolin kanssa ja tätä vaihetta seuraa Mannich-reaktio dietyyliamiinin ja formaldehydin kanssa.
Essex-luokka

| Essex-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut USS Lake Champlain (CVS-39)
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 600 tonnia (tyhjä) 36 380 tonnia (täydessä lastissa)
Pituus:  266 m
Leveys:  28 m
Syväys:  7 m
Koneteho:  150000 shp
Nopeus:  32,7 solmua
Miehistöä:  2682
Aseistus
Meritorjunta:  12 x 5"/L38 DP -tykkiä 91 x lentokonetta
Ilmatorjunta:  32 x Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 46 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
Essex-luokka oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialusluokka, johon kuului 24 alusta. Luokka mahdollisti Yhdysvaltain nopeiden lentotukialusosastojen muodostamisen Tyynelle valtamerelle toisessa maailmansodassa, mikä lopulta johti Japanin antautumiseen. Alukset muodostivat laivaston rungon myös pitkälle sodan jälkeiseen aikaan aina Vietnamin sotaan saakka.
Alukset olivat periaatteessa suurennettuja ja paranneltuja Yorktown-luokan aluksia, ja niiden valmistuksen mahdollisti laivastosopimusten voimassaolon päättyminen.
Suurin sodan aikana tehty muutos aluksissa oli kevyen ilmatorjunnan merkittävä lisääminen. Alkusarjan alukset oli varustettu kahdeksalla neliputkisella 40 millimetrin tykillä, mikä nopeasti lisättiin kymmeneen. Suurimmillaan tykkien lukumäärä oli kahdeksantoista neliputkista 40 millimetrin tykkiä ja 35 kaksiputkista 20 millimetrin tykkiä.
Alukset

Alun perin tilattiin 32 alusta, joista 6 (CV50-CV55) peruutettiin 27. huhtikuuta 1945 jo ennen rakentamisen aloittamista ja kaksi (CV35 ja CV46) 12. elokuuta 1945 kölinlaskun jälkeen. USS Oriskanyn rakennustyöt keskeytettiin 1946 ja se valmistui suihkukonevarusteltuna vasta 1950.
USS Essex (CV-9)
USS Yorktown (CV-10)
USS Intrepid (CV-11)
USS Hornet (CV-12)
USS Franklin (CV-13)
USS Ticonderoga (CV-14)
USS Randolph (CV-15)
USS Lexington (CV-16)
USS Bunker Hill (CV-17)
USS Wasp (CV-18)
USS Hancock (CV-19)
USS Bennington (CV-20)
USS Boxer (CV-21)
USS Bon Homme Richard (CV-31)
USS Leyte (CV-32)
USS Kearsarge (CV-33)
USS Oriskany (CV-34)
USS Antietam (CV-36)
USS Princeton (CV-37)
USS Shangri-La (CV-38)
USS Lake Champlain (CV-39)
USS Tarawa (CV-40)
USS Valley Forge (CV-45)
USS Philippine Sea (CV-47)
Neljä alusta on säilytetty ja avattu yleisölle museolaivoina.
Yorktown Mount Pleasant
Intrepid New York City
Hornet Alameda
Lexington Corpus Christi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Essex-luokka Wikimedia Commonsissa
Essex-luokan lentotukialukset
Essi

| Essi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  16. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Esteri
Vastineita eri kielissä:  Esther
Nimen alkuperä:  Ester
Infobox OKNimi-testi OK: 
Essi on suomalainen naisen etunimi.
Essi on lyhentymä nimestä Ester, joka tarkoittaa persiaksi 'tähteä'. On kuitenkin mahdollista, että Ester oli vastine heprealaiselle nimelle Hadassah, jolloin merkitys olisi 'myrtti'.
Essi on ollut Suomen almanakassa vuodesta 1964 lähtien, ja nimestä tuli 1980-luvulla muotinimi.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Essi-nimen on saanut 7 244 naista ja alle viisi miestä. Heistä yli puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä.
Tunnettuja Essi-nimisiä henkilöitä

Essi Avellan (s. 1975), viiniasiantuntija
Essi Eerola (s. 1972), taloustieteilijä, professori ja tutkimusjohtaja
Essi Hellén (s. 1988), näyttelijä
Essi Hellstén (s. 1990), Suomen neito 2007
Essi Kausalainen (s. 1979), performanssi- ja kuvataiteilija
Essi Kekki (1923–2012), korkeushyppääjä ja pituushyppääjä
Essi Kesti (s. 1998), pesäpalloilija
Essi Kummu (s. 1977), kirjailija
Essi Kylli (s. 1990), pesäpalloilija
Essi Laine, (s. 1984) tennispelaaja
Essi Lamppu, toimittaja ja juontaja
Essi Launimo, Bess (s. 1993), laulaja
Essi Lindgren (s. 1990), kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä
Essi Luttinen (s. 1978), laulaja
Essi Niskala (s. 2005), pika- ja aitajuoksija
Essi Paju, oik. Päivi Lukkarila (s. 1967), lasten- ja nuortenkirjailija
Essi Peltonen (s. 1982), kuvataiteilija
Essi Pelttari (s. 1990), taidoka
Essi Pöysti (s. 1987), Miss Suomi 2009
Essi Renvall (1911–1979), kuvanveistäjä
Essi Ritola (s. 1997), pesäpalloilija
Essi Ronkainen (s. 1994), salibandyn pelaaja
Essi Ruuskanen (s. 1989), kuvataiteilija ja muraalimaalari
Essi Sainio (s. 1986), jalkapalloilija
Essi Sievers (s. 1983), jääkiekkoilija
Essi Tammimaa (s. 1981), kirjailija
Essi Tuukkanen (s. 1972), televisiotuottaja ja tuotantopäällikkö
Essi Unkuri (s. 1998), näyttelijä, malli ja Miss Suomi 2021
Essi Valta (1905–1999), kirjailija
Essi Wuorela (s. 1971), laulaja
Kuvitteellisia Essi-nimisiä

Essi Tikka, tv-sarjassa Salatut elämät
Etelä-Afrikan konservatiivinen puolue

| Etelä-Afrikan konservatiivinen puolue Konserwatiewe Party van Suid-Afrika |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1982
Lopetti:  2004
Johto:   Andries Treurnicht (1982–1993)  Ferdinand Hartzenberg (1993–2004) 
Ideologia:  konservatismi apartheid afrikaanerinationalismi paleokonservatismi valkoinen nationalismi
Poliittinen kirjo:  Äärioikeisto
Toimisto:  Kapkaupunki
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etelä-Afrikan konservatiivinen puolue (engl. Conservative Party of South Africa, afrikaansiksi Konserwatiewe Party van Suid-Afrika) oli eteläafrikkalainen puolue, joka perustettiin vuonna 1982. Puolueen perusti joukko Kansallispuolueen poliitikkoja, mukaan lukien 17 kansanedustajaa, jotka erosivat Kansallispuolueesta protestina P.W. Bothan luomalle uudelle perustuslaille. Puolueen johtoon nousi transvaalilainen kansanedustaja Andries Treurnicht. Puolueen keskeinen tavoite oli vallanjaon estäminen maan etnisten ryhmien kesken. Konservatiivinen puolue sai vaalivoiton sekä vuoden 1987 vaaleissa saaden 23 kansanedustajaa, että vuoden 1989 vaaleissa paikkaluvun noustessa 39 ja siitä muodostui Kansallispuolueen muodostaman hallituksen pääoppositiopuolue.
Neuvotteluissa, jossa pyrittiin luomaan maalle uusi perustuslaki ja lakkauttamaan apartheid-järjestelmä, Konservatiivipuolue liittoutui Inkatha-vapauspuolueen, ja kahden nimellisesti itsenäisen bantustanin: Ciskein ja Bophuthatswanan kanssa. Ryhmittymä nimitti itseään ”Huolestuneiden eteläafrikkalaisten ryhmäksi”. Kun ryhmän vaatimuksiin ei kuitenkaan suostuttu, se ajoi maahan voimakkaasti liittovaltiomallia.
Pääsiäissunnuntaina 10. huhtikuuta äärioikeistoon kuulunut puolalaissyntyinen Janusz Waluz ampui kommunistisen puolueen pääsihteerin ja Umkhonto we Sizwen johtajan Chris Hanin tämän kotitalon portaille. Murhaan liittyen pidätettiin konservatiivipuolueen johtaviin jäseniin kuulunut Clive Derby-Lewis ja hänen vaimonsa Gaye. Lokakuussa Waluz ja Clive Derby-Lewis tuomittiin kuolemaan Hanin murhasta. Gaye Derby-Lewis vapautettiin, koska hänen osallisuudestaan salaliittoon ei ollut tarpeeksi näyttöä. Vuonna 1997 puolueen johtaja Ferdi Hartzenberg kertoi Totuuskomissiolle Waluzin ja Derby-Lewisin armahdusvetoomuksen yhteydessä, että murha toteutettiin puolueen johdon käskystä. Hartzenbergia kuullut Totuuskomissio tuli kuitenkin siihen tulokseen, ettei puolue ollut murhan takana ja että puolueen linjana oli väkivallattomuus.
Vuonna 2003 puolue sulautettiin afrikaanerinationalistiseen Vapausrintama-puolueeseen, joista muodostui uusi Vapausrintama plus -puolue.
Amynandeis

| Amynandeis> Ἀμυνανδεῖς.Sijainti |
| --- | --- |
 Amynandeis
Koordinaatit:  37°00′08″N, 27°38′46″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kaaria
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amynandeis (m.kreik. Ἀμυνανδεῖς, myös Amynandes, Ἀμυνανδῆς, Amynandēs) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kaariassa nykyisen Turkin alueella.
Amynandeiin tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Se sijoitetaan yleensä jonnekin Kaarian rannikolle. Sijaintipaikoiksi on ehdotettu muun muassa nykyisten Kargıcıkin ja Alâkilisen lähistöä. Ensin mainitun alueelta on löydetty antiikin aikaisen kaupungin jäänteitä.
Myöskään kaupungin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Klassisella kaudella ainakin noin 453–425 eaa. Amynandeis kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Amynandeus (Ἀμυνανδεύς).
L’Essor

L’Essorin päiväpainoksen etusivu vuodelta 2014. Lehti oli tuolloin kuusipalstainen ja kuusitoistasivuinen neliväripainate.
L’Essor (”Nousu, kehitys”) on Malin pääkaupungissa Bamakossa ilmestyvä ranskankielinen päivälehti.
Vuonna 1949 perustettu L’Essor oli itsenäisyysmielisen Union soudanaise – Rassemblement démocratique africain -puolueen äänenkannattaja. Malin itsenäistyttyä se toimi Modibo Keitan yksipuoluejärjestelmän ja myöhemmin Moussa Traorén sotilasjuntan ja Union démocratique du peuple malien -puolueen virallisena äänitorvena. Lehdellä oli tuolloin suuri levikki, mutta sen uutissisältö oli heikko.
Lehdistönvapauden taanneen vuoden 1992 perustuslain jälkeen L’Essor sai useita kilpailijoita. Virallisesta asemastaan huolimatta se pyrki tiettyyn itsenäisyyteen uutisoinnissaan. Nykyään lehteä julkaisee valtiollinen tietotoimisto Agence Malienne de Presse et de Publicité (AMAP). Sen levikki on 8 000–10 000 kappaletta. Päivälehden rinnalla julkaistaan viikkopainosta, erikoisnumeroita ja erilaisia liitteitä.
Päätoimittajia

Abdoulaye Singaré (1949)
Bandiougou Bidia Doucouré (1968–1970)
Cheick Mouctary Diarra (1970–1977)
Gaoussou Drabo (1981–1989)
Aiheesta muualla

L’Essor (ranskaksi)