stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arthur Seyss-Inquart
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arthur Seyss-Inquart Wikimedia Commonsissa
| n k Hitlerin hallitus |
| --- | --- |
Kansleri: Hitler Varakansleri: von Papen Varajohtaja: Hess Valtiopäivien puhemies: Göring
 Backe  von Blomberg  Bormann  von Brauchitsch  Darré  Dorpmüller  Dönitz  von Eltz-Rübenach  H. Frank  K. H. Frank  Frick  von Fritsch  Funk  Goebbels  Gürtner  Göring  Hess  Hierl  Himmler  Hugenberg  Keitel  Kerrl  von Krosigk  Lammers  Meissner  Muhs (vt.)  von Neurath  Ohnesorge  Raeder  von Ribbentrop  Rosenberg  Rust  Röhm  Seldte  Schacht  Schlegelberger (vt.)  Schmitt  Seyss-Inquart  Speer  Thierack  Todt 
Reichsführer SS: Himmler Stabchef SA: Röhm
| n k Nürnbergin ensimmäisen oikeudenkäynnin syytetyt |
| --- | --- |
Kuolemaan tuomitut:  Martin Bormann  Hans Frank  Wilhelm Frick  Hermann Göring  Alfred Jodl  Ernst Kaltenbrunner  Wilhelm Keitel  Joachim von Ribbentrop  Alfred Rosenberg  Fritz Sauckel  Arthur Seyss-Inquart  Julius Streicher 
Vankeuteen tuomitut:  Walther Funk (elinkautinen)  Rudolf Hess (elinkautinen)  Erich Raeder (elinkautinen)  Baldur von Schirach (20 vuotta)  Albert Speer (20 vuotta)  Konstantin von Neurath (15 vuotta)  Karl Dönitz (10 vuotta) 
Syyttömiksi todetut:  Hans Fritzsche  Franz von Papen  Hjalmar Schacht 
Muut:  Gustav Krupp von Bohlen und Halbach  Robert Ley 
↑  Oikeudenkäynti in absentia, oli todellisuudessa jo kuollut.  ↑  Teki itsemurhan ennen tuomion täytäntöönpanoa.  ↑  Syytteistä luovuttiin korkean iän ja huonon terveyden vuoksi.  ↑  Teki itsemurhan ennen oikeudenkäynnin alkua. 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Seyss-Inquart puhumassa Haagissa 1940.
Seyss-Inquart Nürnbergin oikeudenkäynnin aikana.
Viktor Sidjak

Viktor Sidjak vuonna 1972.
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | säilänjoukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | München 1972 | säilä |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | säilänjoukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | säilänjoukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | München 1972 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Montreal 1976 | säilä |  |
Viktor Aleksandrovitš Sidjak (ven. Ви́ктор Алекса́ндрович Сидя́к, s. 24. marraskuuta 1943 Moskova) on entinen Neuvostoliittoa edustanut miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Sidjak voitti säilämiekkailussa kultaa neljissä peräkkäisissä kesäolympialaisissa. Méxicossa 1968, Montréalissa 1976 ja Moskovassa 1980 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja Münchenissä 1972 henkilökohtaisessa kilpailussa. Yhteensä hänellä on kuusi olympiamitalia.
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Sidjak voitti vuonna 1969 Havannan MM-kilpailuissa. MM-hopeaa hän sai vuonna 1973 sekä MM-pronssia vuosina 1971 ja 1974. Lisäksi hän voitti maailmanmestaruuksia joukkuekilpailussa.
Frank Shorter

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Frank Shorter |  Frank Shorter |  Frank Shorter |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | maraton |  |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | maraton |  |
Frank Shorter (s. 31. lokakuuta 1947 München, Saksa) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija ja maratonin olympiavoittaja syntymäkaupungissaan vuonna 1972.
Ura

Frank Shorter syntyi Münchenissä Yhdysvaltain miehitysjoukkojen kersantin poikana. Hän kävi Mount Hermonin koulua. Hänen ensimmäinen suuri voittonsa oli Yhdysvaltain yliopistojen (NCAA) mestaruus 10 000 metrillä Yalen yliopistossa vuonna 1969. Hän voitti ensimmäisen Yhdysvaltain mestaruutensa 5 000 metrillä vuonna 1970 ja Yhdysvaltain mestaruuden 10 000 metrillä vuosina 1971, 1974, 1975 ja 1977. Lisäksi hän on Yhdysvaltain maastojuoksumestari vuosilta 1970-1973 ja vuoden 1971 Pan-Amerikan mestari 10 000 metrillä ja maratonilla.
Shorter voitti olympiakultaa maratonilla Münchenin olympialaisissa vuonna 1972. Jo pian kymmenen kilometrin jälkeen hän nykäisi eron muihin juoksijoihin, juoksi toiset kymmenen kilometriä aikaan 30.06 ja lisäsi koko ajan tasaisesti etumatkaansa. Vaikka juoksu sujui ylivoimaiseen malliin, Shorteria eivät stadionilla odottaneetkaan voimakkaat suosionosoitukset, vaan vihellyskonsertti. Katsojien mielenilmauksen oli aiheuttanut hetkeä aikaisemmin maaliin juossut ulkopuolinen saksalainen opiskelija, joka oli mielestään pyrkinyt tuomaan kilpailuihin enemmän hauskuutta. Yleisö oli juhlinut häntä voittajana mutta sittemmin tajunnut petoksen, kun Shorter saapui stadionille. Shorter sijoittui viidenneksi 10 000 metrillä samoissa kisoissa.
Vuoden 1976 olympialaisissa Shorter saavutti vielä olympiahopeaa maratonilla Waldemar Cierpinskin viedessä voiton.
Shorter lopetti urheilu-uransa vuonna 1977 ja perusti oman urheiluvälineliikkeen. Urheilu-uransa jälkeen hän on toiminut myös television urheilukommentaattorina. Shorter on ollut myös Yhdysvaltain antidopingkomitean puheenjohtaja.
Sidoskertaluku

Sidoskertaluku kuvaa molekyyliyhdisteessä keskenään sitoutuneiden atomien sitoutumisastetta.  Sidoskertalukua verrataan yhden elektroniparin muodostamaan yksinkertaineen sidokseen. Kahden elektroniparin eli kaksoissidoksen kertaluku on 2 ja kolmoissidoksen 3. molekyyliorbitaaliteorian mukaan sidoskertaluku on sitovilla orbitaaleilla sijaitsevien elektronien ja hajottavilla orbitaaleilla sijaitsevien orbitaalien erotus jaettuna kahdella.
Useimmiten sidoskertaluku on kokonaisluku, mutta se voi olla myös murtoluku. Tämä on tyypillistä yhdisteille, joiden rakenteilla on useita resonanssimuotoja esimerkiksi bentseenin sidoskertaluku on 1,5. Sidoskertalukua voidaan käyttää sidoksen vahvuuden laadullisena mittarina. Mitä suurempi sidoskertaluku on sitä vahvempi sidos on ja tällöin myös sidospituus on lyhyempi ja sidosenergia suurempi kuin alemmalla sidoskertaluvulla.
Len Shackleton

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Leonard Francis Shackleton
Syntymäaika: 3. toukokuuta 1922
Syntymäpaikka: Bradford, Englanti
Kuolinaika: 27. marraskuuta 2000 (78 vuotta)
Kuolinpaikka: Grange-over-Sands, Englanti
Pelipaikka: Välihyökkääjä
Junioriseurat
1938–1939: Arsenal
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1939–1946 | Bradford Park Avenue | 217 | (171) |
| 1946–1948 | Newcastle United | 57 | (25) |
| 1948–1957 | Sunderland | 348 | (101) |
Maajoukkue
| 1948–1954 | Englanti | 5 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Leonard Francis Shackleton (3. toukokuuta 1922 – 27. marraskuuta 2000) oli englantilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan välihyökkääjä. Shackleton pelasi urallaan muun muassa Sunderlandissa ja Newcastle Unitedissa. Hänet tunnetaan yleisesti myös nimellä Clown Prince of Football (suom. Jalkapallon klovniprinssi), sillä häntä pidetään yhtenä englantilaisen jalkapalloilun suurimmista viihdyttäjistä.
Ura > Seurajoukkueura

Shackleton liittyi Arsenalin juniorijoukkueeseen 1938 ja työskenteli samalla seuran kenttähenkilökunnassa. Hän ei kuitenkaan saanut ammattilaissopimusta.
Shackleton palasi kotikaupunkiinsa ja syksyllä 1940 teki sopimuksen 2. divisioonassa pelaavan Bradford Park Avenuen kanssa. Toisen maailmansodan aikana ei pelattu varsinaista liigaa, mutta sota-ajan sarjoissa Shackleton teki Bradfordille 171 maalia 217 ottelussa, joka on edelleen seuran ennätys. Sodan aikana Shackleton työskenteli vapaaehtoisena hiilikaivoksessa. Maaleistaan huolimatta Shackletonin omintakeisesta pelitavasta ei aina pidetty ja hän valittikin kannattajien buuauksesta. Bradford päätti myydä Shackletonin 2. divisioonan Newcastle Unitediin 13 000 punnalla.
Siirtosumma oli merkittävä, mutta Shackleton vaiensi epäilijät tekemällä debyytissään Newport Countya vastaan kuusi maalia. Nousua tavoitellut Newcastle jäi sarjassa viidenneksi, mutta eteni FA Cupissa välieriin. Shackleton teki kaudella 19 maalia. Häntä pidettiin erittäin taitavana, mutta hankalana persoonana. Shackletonin temppuilu ja yleisön viihdyttäminen ei miellyttänyt kaikkia kanssapelaajia ja toisen kauden alkaessa hän riiteli useista asioista seuran johdon kanssa. Lopulta Newcastle päätti helmikuussa 1948 myydä Shackletonin 1. divisioonassa pelanneeseen Sunderlandiin maailmanennätyksen rikkoneella 20 500 punnan siirtosummalla. Ennen siirtoaan hän pelasi Newcastlessa 57 ottelua, joissa hän teki 25 maalia.
Sunderlandissa Shackleton auttoi aluksi seuraa säilymään sarjassa. Seuraavina Sunderland osti useita huippupelaajia kuten Ivor Broadisin ja Trevor Fordin, mutta panostuksistaan huolimatta sijoittui parhaimmillaan vain kolmanneksi kaudella 1949–1950. Parhaalla kaudellaan Shackleton teki 22 maalia. Kauden 1953–1954 alussa hänet pudotettiin hetkeksi jopa reserveihin, mutta palattuaan takaisin hän jatkoi taidokkaita temppujaan. Shackleton loukkasi nilkkansa pahoin kauden 1957–1958 ensimmäisessä ottelussa. Hän ei pelannut kauden aikana enää ja päätti lopettaa uransa sen päätteeksi.
Shackleton nousi Sunderlandissa yhdeksi seuran suurimmista sankareista. Hän pelasi seurassa kaikkiaan 348 ottelua, joissa hän teki 101 maalia. Shackleton piti pitkään hallussaan seuran sodan jälkeistä maaliennätystä. Hänen viihdyttävää pelityyliä ihailtiin ja Sunderlandin kannattajat valitsivat hänet vuonna 2011 seuran kaikkien aikojen kokoonpanoon.
Ura > Maajoukkueura

Shackleton pelasi Englannin maajoukkueessa vain viisi ottelua vuosina 1948–1954. Häntä pidettiin taitavana, mutta liian sooloilevana viihdyttäjänä. Eräs valitsija kommentoi toimittajalle häntä ei valittu, koska "pelaamme Wembley Stadiumilla emmekä London Palladiumilla".
Shackletonin ensimmäinen maaottelu oli syyskuussa 1948 Tanskaa vastaan. Viimeisessä maaottelussaan joulukuussa 1954 Länsi-Saksaa vastaan Shackleton teki ainoan maalin taidokkaan yksilösuorituksella. Ottelun jälkeen häntä ei enää valittu maajoukkueeseen osaltaan myös sen takia että hän haukkui maajoukkuetta voimakkaasti 1955 ilmestyneessä omaelämäkerrassaan.
Pelityyli

Shackleton oli erittäin taitava pelaaja. Hänen taitojaan verrattiin muun muassa Stanley Matthewsiin ja Jimmy Greaves kuvaili hän sukupolvensa lahjakkaimmaksi pelaajaksi. Shackleton käytti taitojaan paljon yleisön viihdyttämiseen ja temppuihin. Hän muun muassa harhautti puolustajia usein pelaamalla pallon itselleen kulmalipun kautta, istahti pallon päälle kesken pelin tai potkaisi palloa sellaisella kierteellä että se pomppasi takaisin hänelle itselleen. Daily Express -lehden toimittaja kutsui Shackletonia Stanley Matthewsin ja Charlie Chaplinin yhdistelmäksi.
Shackleton käytti temppujaan pelitovereidensakin kiusaksi, minkä vuoksi hän aiheutti ympärillään myös närää. Esimerkiksi Sunderlandissa hän antoi usein läpisyötön Trevor Fordille siten että kierre pompauttikin pallon takaisin itselleen ja tämän valitettua syötöistä hän eräässä ottelussa harhautti koko puolustuksen, mutta syötti Fordille sen sijaan että olisi potkaissut pallon tyhjään maaliin. Newcastlessa toinen hyökkääjä Charlie Wayman pyysi seuralta siirtoa hänen turhauduttua Shackletoniin.
Pelitapansa takia Shackletonia pidetään yhtenä englantilaisen jalkapalloilun suurimmista viihdyttäjistä, mistä juontaa juurensta myös hänen lempinimensä, Clown Prince of Football (suom. Jalkapallon klovniprinssi.
Yksityiselämä

Pelaajauran jälkeen Shackleton työskenteli jalkapallotoimittajana Daily Express- ja The People -lehdissä. Hän julkaisi omaelämänkerran, Clown Prince of Soccer?, vielä pelatessaan vuonna 1955. Kirja sisälsi muun muassa kohua nostattaneen tyhjän sivun, jonka otsikkona luki "Keskimääräisen johtajan ymmärtämys jalkapallosta". Vuonna 2000 Shackleton julkaisi toisen elämäkertansa, The Return of the Clown Prince.
Shackleton palasi takaisin ensimmäiseen ammattilaisseuraansa, Bradford Park Avenueen, kun se perustettiin uudelleen 1988. Hän toimi seuran varapuheenjohtaja kuolemaansa asti.
Shackleton oli naimisissa ja hän sai kolme poikaa.
Shackleton kuoli Grange-over-Sandsissä sydänkohtaukseen 28. marraskuuta 2000.
Kirjallisuus

Shackleton, Len: Clown Prince of Soccer?.  Nicholas Kaye, 1955.
Shackleton, Len: Return of the Clown Prince.  GHKN Publishing, 2000.  ISBN 978-0953824403
Malam, Colin: Clown Prince of Soccer?: The Len Shackleton Story.  Highdown, 2004.  ISBN 978-1904317746
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Alankomaat
Siebel

Siebel Si 204 ilmailumuseossa Prahassa
Siebel, alun perin Flugzeugbau Halle, oli vuonna 1933 perustettu saksalainen, Hallessa sijainnut lentokonetehdas. Siebel valmisti omien lentokonetyyppiensä lisäksi lisenssillä muun muassa Focke-Wulfin, Heinkelin, Dornierin ja Junkersin koneita. Toisen maailmansodan lopulla toimintansa lopettanut tehdas perustettiin sodan jälkeen uudelleen nimellä Siebelwerke/ATG (SIAT) ja liitettiin MBB:hen 1970.
Siebelin lentokoneita olivat mm.
Siebel Fh 104 Hallore, keskikokoinen matkustajakone
Siebel Si 201 STOL -tiedustelukoneen prototyyppi
Siebel Si 202 "Hummel" urheilu- ja koulukone, 1938
Siebel Si 204 kuljetuskone
Shiratsuyu (1935)

| Shiratsuyu/白露 |
| --- | --- |
 Shiratsuyu

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastoarsenaali
Kölinlasku:  14. marraskuuta 1933
Laskettu vesille:  5. huhtikuuta 1935
Palveluskäyttöön:  20. elokuuta 1936
Loppuvaihe:  upotettu 14. kesäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 712 t (standardi) 2 011 t (kuormattu)
Pituus:  107,5 m (vesiraja)
Leveys:  9,9 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  42 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  180
Aseistus
Aseistus:  5 x 12,7 cm/50 type 3 -tykkiä 2 x 13 mm ilmatorjuntakonekivääriä 8 x 61 cm torpedoputkea
Shiratsuyu (jap. 白露) oli keisarillisen Japanin laivaston Shiratsuyu-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. marraskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 5. huhtikuuta 1935 ja valmistui 20. elokuuta 1936.
Palvelus

Alus upotettiin 14. kesäkuuta 1944.
Annarita Sidoti

| Mitalit> Maa:   Italia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1997 | 10 km kävely |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Split 1990 | 10 km kävely |  |
|  Kultaa | Budapest 1998 | 10 km kävely |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1994 | 10 km kävely |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1994 | 3 000 m kävely |  |
|  Pronssia | Glasgow 1990 | 3 000 m kävely |  |
Annarita Sidoti (25. heinäkuuta 1969 Gioiosa Marea, Sisilia – 21. toukokuuta 2015 Gioiosa Marea) oli italialainen kilpakävelijä. Hän voitti urallaan yhden maailmanmestaruuden ja kaksi Euroopan mestaruutta.
Pienikokoinen Sidoti aloitti arvokisauransa vuonna 1990. Hän sai 3 000 metrin kävelyssä pronssia sisäratojen EM-kilpailuissa Glasgow'ssa. Kesällä Splitin EM-kilpailuissa hän voitti 21-vuotiaana 10 kilometrin kävelyssä kultaa loppuajalla 44.00. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui yhdeksänneksi ajalla 44.18. Barcelonan 1992 olympialaisissa sijoitus oli seitsemäs ja loppuaika 45.23. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän päätyi yhdeksänneksi ajalla 44.13.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Pariisissa 1994 Sidoti voitti 3 000 metrillä mestaruuden. Kesällä Helsingin EM-kilpailuissa hän taisteli jälleen voitosta mutta hävisi ajallaan 42.43 emäntämaan Sari Essayahille kuusi sekuntia. Jelena Nikolajevan hän jätti samalla ajalla pronssille. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän sijoittui 13:nneksi ajalla 44.06. Atlantan 1996 olympialaisissa loppuaika oli 43.57 ja sijoitus yhdestoista.
Ateenan MM-kilpailuihin 1997 Sidoti pääsi varanaisena mutta voitti kultaa 10 kilometrillä, joka aiemmista kisoista poiketen kilpailtiin ratakävelynä. Sidotin loppuaika oli 42.55,49. Hän oli 150-senttisenä kisojen lyhin kultamitalisti. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän voitti uransa toisen Euroopan mestaruuden loppuajalla 42.49. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 kilpailumatka oli tuplaantunut 20 kilometriksi ja Sidotin taival päättyi keskeytykseen. Myös Sydneyn 2000 olympialaisissa hän keskeytti. Hänen viimeiset arvokisasijoituksensa olivat kahdeksannet sijat sekä Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 (loppuaika 1.31.40) että Münchenin EM-kilpailuissa 2002 (loppuaika 1.31.19).
Sidotilta löydettiin syöpäkasvain rinnasta hänen ollessaan raskaana vuonna 2009. Vuonna 2013 hän kertoi haastattelussa syövän voittaneen hänet. Kolmen lapsen äiti Sidoti kuoli Gioiosa Mareassa 45-vuotiaana syövän levittyä lopulta maksaan ja aivoihin. Hän oli vajonnut koomaan edellisenä päivänä.
Sial (geologia)

Tyypillistä sial-materiaalia: prekambrista graniittia St. Francois'n vuoristosta Missourista, missä perusaineksena on  ortoklaasi.
Sial eli sialkuori on Maan kiinteän kuoren ylin, runsaasti alumiinisilikaatteja sisältävä kerros. Nimi on muodostettu piin (lat. silicium) ja alumiinin kemiallisista merkeistä Si ja Al.
Sialkuori samastetaan toisinaan Maan manterellisen kuoren kanssa, koska se puuttuu laajoilta alueilta valtamerten syvänteiden alta,, mutta "sial" on nimenomaan geokemiallinen, ei laatta­tektoniikan termi.  Koska pii ja alumiini ovat kevyempiä kuin useimmat muut Maassa esiintyvät alkuaineet, ne ovat suurelta osaltaan keskittyneet maan kuoren ylimpiin kerroksiin.
Sial ulottuu keskimäärin 25 kilometrin syvyyteen maan pinnasta. Mantereet muodostuvat suurimmaksi osaksi kevyemmistä kivimateriaaleista, jotka sisältävät runsaasti piitä ja alumiinia. Näin ollen sial on paksuimmillaan mantereilla, kun taas valtamerien pohjassa se on hyvin ohut tai puuttuu kokonaan, varsinkin Tyynenmeren pohjasta. Sialin keskimääräinen tiheys on 2700–2800 kg/m3.
Geologit nimittävät usein tämän kerroksen kiviä felsisiksi, koska ne sisältävät runsaasti maasälpää saks. Feldspat). Graniitti on sial-kerroksen tyypillisin kivilaji. Sial kuitenkin sisältää hyvin monenlaisia kivilajeja, myös suuren määrän basalttikiviä.
Seuraava päällekkäisistä kerroksista sialkuoren alla on sima, joka valtamerillä usein alkaa välittömästi meren pohjan alta, mantereiden alla sen sijaan vasta noin 25 kilometrin syvyydestä. Vielä syvemmällä on pääasiassa raudasta ja nikkelistä koostuva Maan ydin, josta toisinaan käytetään nimitystä Nife.  Nämä nimet Maan sisäkkäisille kerroksille otti ensimmäisenä käyttöön Eduard Suess 1800-luvulla. Petrografiset, gravimetriset ja seismiset todisteet ovat vahvistaneet hänen esittämänsä mallin Maan sisäosien uloimmista kerroksista.
Ominaisuudet

Sialin tiheys on 2700–2800 kg/m3, selvästi pienempi kuin siman, mikä pääasiassa aiheutuu sen suuremmasta alumiinipitoisuudesta sekä pienemmästä rauta- ja magnesiumpitoisuudesta. Sialin ja siman raja ei ole jyrkkä, sial työntyy siman tiheämpiin kiviin. Kerrosten väliseksi rajaksi on ehdotettu Conradin epäjatkuvuutta, mutta siitä tiedetään kovin vähän eikä se näytä yhtyvän geokemialliseen rajaan.  Sen sijaan rajaksi on mielivaltaisesti määritelty kohta, jossa keskimääräinen tiheys on 2800 kg/m3.
Maan sisällä vallitsevan suuren paineen vuoksi sima on geologisen ajan kuluessa hitaassa liikkeessä ikään kuin hyvin suuren viskositeetin omaava, jäykkäliikkeinen neste. Näin ollen sial itse asiassa kelluu siman päällä isostaattisessa tasapainossa.  Vuoristot työntyvät, paitsi ylöspäin, myös alaspäin simakehän sisään samaan tapaan kuin jäävuoret merissä, minkä vuoksi laajojen ylätasankojen kuten Tiibetin alla sial ulottuu jopa 73 kilometrin syvyyteen.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sial
Käännös suomeksi
Vain merimies voi tietää

Vain merimies voi tietää on Tapio Rautavaaran säveltämä ja Heikki Saaren sanoittama laulu, joka tunnetaan parhaiten Rautavaaran levytyksenä.
Laulu on yksi ensimmäisistä Rautavaaran omien sävellysten levytyksistä. Ensimmäinen versio levytettiin 1951, ja sen sovitus on Georg Malmsténin. Uudempi versio on vuodelta 1963, sovittajana Harry Bergström.
HMAS Shoalhaven

| HMAS Shoalhaven |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Walkers Limited, Maryborough
Kölinlasku:  1. joulukuuta 1943
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1944
Palveluskäyttöön:  2. toukokuuta 1946
Poistui palveluskäytöstä:  19. joulukuuta 1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 340 t (standardi) 1 923 t (kuormattu)
Pituus:  91,85 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,18 m
Syväys:  3,66 m
Koneteho:  5 500 ihp (4,1 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  140
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4"/L40 Mk XIX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XXIII -asennuksina 3 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykki 4 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä 1 × Hedgehog-sukellusveneentorjuntaheitin 150 syvyyspommia
HMS Shoalhaven (viirinumero K535) oli Australian kuninkaallisen laivaston vuonna 1946 palvelukseenotettu River-luokan fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin 2. kesäkuuta 1942 Walkers Limitediltä Maryboroughista ja sen köli laskettiin 1. joulukuuta 1943. Alus laskettiin vesille 14. joulukuuta 1944 kumminaan senaattori  Dorothy Tangney ja se otettiin palvelukseen 2. toukokuuta 1946 Uranganin laiturissa Hervey Bayssä Queenslandissä ensimmäisenä päällikkönään komentaja Rodney Rhoades.
Palvelus

Alus liitettiin Australian 1. fregattilaivueeseen ja lyhyen vastaanottopurjehduksen päätyttyä alus lähti Uuteen-Guineaan kesäkuussa 1946. Alus vieraili Uusilla-Hebrideillä, missä se majoitti jonkin aikaa Britannian hallituksen edustajaa. Alus palasi Australiaan syyskuussa.
Vuosian 1947-1948 alus oli Uudessa-Guineassa kolmeen kertaan: tammikuusta toukokuuhun 1947, syyskuusta marraskuuhun 1947 ja heinäkuusta syyskuuhun 1948. Noina aikoina alus osallistui miinanraivaukseen. Loppuajan aluksen miehistöä koulutettiin muun laivaston mukana Australian vesillä.
Alus lähti 21. tammikuuta 1949 Kauko-Itään, missä se liittyi yhteisharjoitukseen Britannian ja Yhdysvaltain laivastojen kanssa. Vierailtuaan Hongkongissa  alus lähti Shanghaihin, missä se oli 17.-28. helmikuuta ja 24. maaliskuuta -25. huhtikuuta. Shanghaissa olo aikanaan alus osallistui vähäisessä määrin Jangtsen kahakkaan, jossa HMS Amethyst ajautui karille. Alus palasi Australiaan kesäkuussa ja se palasi Kauko-Itään tammikuussa 1950 Japanin vesille sijoitettuun Kansainliiton laivasto-osastoon.
Korean sodan alkaessa 25. kesäkuuta 1950 alus aloitti sotatoimet suojaten Yhdysvaltain joukkojenkuljetuksia Sasebosta Pusaniin. Alus vapautti 7. heinäkuuta USS De Havenin Korean niemimaan länsirannikon valvonnasta ja se aloitti kolmen päivän partioinnin yhdessä USS Collettin kanssa ennen paluutaan Saseboon. Partiomatka oli samalla aluksen ainoa Korean sodan aikainen partiomatka, kun se palasi Sasebon ja Pusanin välisten saattueiden suojaksi. Aluksen suojaama neljästoista ja viimeinen saattue saapui Pusaniin 31. elokuuta. Alus lähti 6. syyskuuta Kuresta kohti Australiaa.
Vuodet 1951-1953 alus oli pääosin Australien vesillä, vaikka se vieraili Uudessä-Guineassa toukokuussa ja uudelleen syys-lokakuussa 1951. Alus tuki Britannian ensimmäistä ydinkoetta Monte Bellolla.
Alus lähti heinäkuussa 1954 Kauko-Itään Korean sodan päättäneen aselevon valvontaan vieraillen Hongkongissa, Japanissa ja Koreassa ja se palasi huollettavaksi maaliskuussa 1955 Sydneyyn, minkä jälkeen se oli Australian lähivesillä. Alus oli toisen kerran sijoitettuna Darwiniin, mistä se palasi Sydneyyn marraskuussa.
Alus siirrettiin reserviin Sydneyssä 19. joulukuuta, jolloin se oli matkannut 226 000 merimailia. Aluksen luokitusta muutettiin enemmän varastoitavaksi 20. joulukuuta 1956. Alusta ei koskaan enää palautettu palvelukseen, vaan se myytiin tammikuussa 1962 Mitsubishin Australian edustajalle H.C. Sleigh and Companylle.