stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekoni

Pekonia.
Pekoni on suolattua ja savustettua siansivua (sian kylkeä, kylkisiivua), joka tavallisesti on leikattu ohuiksi viipaleiksi tai kuutioiksi.
Pekoni on erityisen suosittua Yhdysvalloissa.
Markkinoilla on pekonin makuista jäätelöä, vodkaa, donitseja ja hammastahnaa, sekä pekonin tuoksuista liukuvoidetta ja vegaanista pekonisuolaa.
Historia

Pekonin historia juontaa juurensa vuoteen 1500 eaa., jolloin kiinalaiset kuivasivat sian vatsaa suolalla ja loivat pekonin varhaisen muodon. Spekulaatioiden mukaan roomalaiset ja kreikkalaiset oppivat pekonin tuotantoa ja suolaamista valloitusten kautta Lähi-idässä. Roomalaiset levittivät sianlihan tuotantoa koko valtakuntaansa. Pekonia on syöty jo antiikin Roomassa. Roomalaiset käyttivät pekonista nimeä ”Petaso”. Bacon-sana lainattiin englantiin Ranskasta, missä bacon tarkoittaa suolattua siansivua (bakko = kinkku). Ensimmäisen pekonitehtaan avasi 1770-luvulla John Harris  Wiltshiressä Englannissa. Ensimmäisen kuluttajapakatun, valmiiksi viipaloidun pekonin esitteli 1920-luvulla Oscar Mayer Amerikassa. HKScan aloitti Amerikan pekonin valmistamisen vuonna 1978.
Erilaisia pekoneja

Englantilaisen pekonin valmistukseen käytetään sekä filettä että kylkeä. Siivut ovat erityisen paksuja.
Amerikkalainen pekoni on englantilaista ohuempaa, ja valmistetaan porsaan kyljestä.
Saksalainen pekoni on suolattua ja savustettua. Saksalaista pekonia ei yleensä kypsennetä tavalliseen tapaan, vaan se nautitaan ilmakuivattuna.
Kiinalainen pekoni marinoidaan soijakastikkeilla sekä mausteilla ja ruskealla sokerilla. Pitkällä ilmakuivauksella syntyy tiivimpää pekonia, joka käytetään kiinalaisessa keittiössä monipuolisesti.
Ranskalainen pekoni lardon-tyyppinen pekoni, jota on totuttu käyttämään suikaleiden muodossa. Ranskalaiset käyttävät pekoni esimerkiksi erilaisissa salaateissa ja quiche-tyyppisissä piiraissa.
Italialainen pekoni on pancetta-tyylinen pekoni. Italialaista pekonia ei perinteisesti savusteta. Oikeaoppiseen pasta carbonaraan kuuluu käyttää tällaista perinteistä pekonia.
Kanadalainen pekoni poikkeaa erityisen paljon muiden maiden pekoneista, sillä pekonin rasvaosa on putsattu kokonaan pois. Kanadalainen pekoni on oikeasti siis puhtaasti filettä.
Kypsennys

Tavallisimmat tavat kypsentää pekoni ovat paistaminen, grillaaminen, savustaminen, kuivaaminen ja höyrykypsentäminen. Suomessa pekonin yleisin valmistustapa on paistaminen.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pekoni Wikimedia Commonsissa
Cosplay

Hongkongilainen cosplayaaja pukeutuneena Wikipe-taniksi, Wikipedian animeprojektin epäviralliseksi maskotiksi.
Cosplay, lyhennetty sanoista ”costume play” (jap. コスプレ, kosupure, suomalaisittain cossaus), eli pukuilu, on harrastus, jossa ihmiset pukeutuvat esimerkiksi manga-, anime-, sarjakuva-, peli- tai elokuvahahmoiksi. Cosplayn juuret ovat Yhdysvaltain scifi-tapahtumissa, mutta nykymuodossaan se on rantautunut länteen Japanista, missä se on verraten suosittua ja josta suurin osa cosplay-pukujen hahmoista lainataan.
Cosplay Suomessa

Suomessa cosplayta on harrastettu pienimuotoisesti noin 1990-luvulta alkaen. Nykyiseen suosioonsa cosplay kuitenkin kohosi Animecon III -tapahtumassa Jyväskylässä vuonna 2004, jolloin sen harrastajien määrä kasvoi räjähdysmäisesti. Tapahtuman cosplay-kisa ei ollut Suomen ensimmäinen, mutta tuolloin siitä tuli tapahtuman suosituimpia ohjelmanumeroita. Tämän jälkeen cosplay-kisoja on pidetty melkein jokaisessa suuremmassa suomalaisessa animetapahtumassa, yleensä Cosplay Finlandin järjestämänä.
Yleisöäänestyksistä kisan parhaiden pukujen valitsemisessa on sittemmin luovuttu sen populistisuuden takia ja yleisön suosikit valitaan nykyään omissa kategorioissaan. Kisoissa tuomarien valintaan vaikuttavat puvun lisäksi myös liikkeet ja ilmeet sekä hahmon luonteeseen eläytyminen lavalla.
Suomessa järjestetään useita 'coneja', joihin liittyy cosplayta. Näitä tapahtumia ovat esimerkiksi Animecon Kuopiossa, Desucon Lahdessa, eri paikkakunnilla vuosittain järjestettävä Finncon, Ropecon Helsingissä sekä Tracon Tampereella. Myös videopeleihin ja tietokonedemoihin keskittyvässä Assembly -tapahtumassa on cosplay-kilpailu. Hahmoja on lukemattomia ja tapahtumissa valokuvataan paljon niin tuttuja kuin tuntemattomiakin cosplayereita. Conit ovat yhteisöllisiä tapahtumia ja monet saapuvat paikalle pääasiassa tapaamaan ystäviään, vaikka jokaisella conilla onkin muuta ohjelmaa kuten paneeleja ja erilaisia työpajoja.
Kirjallisuutta

Dunlop, Rob & Lumby, Peter: Cosplay fever.  London:  Ablaze, 2010.  ISBN 978-0-95430-083-8  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cosplay Wikimedia Commonsissa
Cosplay.com. (englanniksi)
Cosplay Finland.
CosplayFriends.com. (englanniksi)
Cosplay-World. (ranskaksi)
The Cosplay World (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Cosplay in Japan. Tietoa japanilaisesta cosplaysta. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Artikkeleita

Henri Lassander: Haastattelu: Mikä ihmeen cosplay? (Arkistoitu – Internet Archive) Plaza.fi 19.1.2009.
Sami Takala: Nagoya on cosplayn keskus (Arkistoitu – Internet Archive). Ilta-sanomat 12.11.2009.
Anime ja manga
| --- | --- |
Lajityyppejä:   Mecha  Taikatyttögenre  Haaremi  Yaoi  Yuri  Hentai 
Kohderyhmiä:   Lasten anime ja manga  Shōnen (pojat)  Seinen (miehet)  Shōjo (tytöt)  Josei (naiset) 
Käsitteitä:   Cosplay  Etchi  Otaku  Dōjinshi  Fanipalvelu  Visual novel  Tsundere  Yandere  Moe 
Cosplayaaja Desucon -tapahtumassa Lahdessa.
Cosplayer. New York Comic con. 2012
Qatarin Grand Prix 2024

|  Qatarin Grand Prix 2024  |
| --- | --- |
 23. osakilpailu 24 osakilpailusta kaudella 2024. 

Päivämäärä:  1. joulukuuta 2024
Rata:  Lusail International Circuit
Sijainti:  Al-Dayyan, Qatar
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,419 km
Kilpailun pituus:  57 kierrosta, 308,611 km
Sää:   Selkeä
Paalupaikka
Kuljettaja:   George Russell   (Mercedes)
Paaluaika:  1.20,575
Sprinttikilpailu
Voittaja:   Oscar Piastri   (McLaren-Mercedes)
Toinen:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   George Russell   (Mercedes)
Palkintokoroke
Voittaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Toinen:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kolmas:   Oscar Piastri   (McLaren-Mercedes)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Kierrosaika:  1.22,384 (kierroksella 56)
Qatarin Grand Prix 2024 (virallisesti Formula 1 Qatar Airways Qatar Grand Prix 2024) oli Formula 1 -kauden 2024 23. osakilpailu, joka ajettiin 1. joulukuuta Lusail International Circuitin moottoriradalla Qatarissa.
Vapaat harjoitukset

Vapaiden harjoitusten nopein oli Ferrarin Charles Leclerc ennen McLarenin Norrisia ja Oscar Piastria.
Sprinttiaika-ajot

Norris ajoi sprinttiaika-ajojen paalupaikan, Mercedeksen George Russell oli toinen ja Piastri kolmas.
Sprinttikilpailu

Piastri ajoi sprinttikilpailun voittoon ennen tallikaveriaan Norrisia ja Russellia. Piastrin voittoon vaikutti Norrisin päätös antaa tallikaverinsa voittaa, vaikka talli oli Russellin aiheuttaman uhkatilanteen vuoksi tätä päätöstä vastaan.
Aika-ajot

Red Bullin Max Verstappen ajoi alun perin paalupaikalle ennen Russellia ja Norrisia, mutta hänet pudotettiin Russellin estämisestä toiseen lähtöruutuun.
Kilpailu

Verstappen ajoi kilpailun voittoon, Leclerc oli toinen ja Piastri kolmas.
Muuta

Esteban Oconin viimeinen kilpailu Alpinella.
Huomioita

↑  Max Verstappen ajoi alun perin paalupaikalle, mutta hän sai lähtöruuturangaistuksen George Russellin estämisestä.
Pauliina Susi

Pauliina Susi (s. 14. tammikuuta 1968 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Elämä

Koulutukseltaan Susi on valtiotieteiden maisteri Helsingin yliopistosta. Hänen pääaineensa oli sosiologia ja pro gradu -tutkielmansa hän teki miesten osallistumisesta synnytykseen.
Susi on työskennellyt myös vapaana toimittajana sekä toimitussihteerinä Iiris-lehdessä, Sara-lehdessä, Kotiliedessä ja Yliopisto-lehdessä sekä päätoimittajana Yliopistolainen-lehdessä.
Suden esikoisromaani Ruuhkavuosi oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana vuonna 2005. Vuonna 2016 Susi sai Vuoden johtolanka -palkinnon verkkourkintaa käsittelevästä teoksesta Takaikkuna (2015).
Sudella on kaksi tytärtä, joista nuorempi on näyttelijä Lenita Susi.
Teokset > Romaanit

Ruuhkavuosi.  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3277-3
Lukot.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-3879-0
Pyramidi.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4747-1
Nostalgia.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5655-8
Takaikkuna.  Helsinki:  Tammi, 2015.  ISBN 978-951-31-8130-7
Seireeni.  Helsinki:  Tammi, 2017.  ISBN 978-951-31-9584-7
Pulssi.  Helsinki:  Tammi, 2020.  ISBN 978-952-04-1150-3
Yksityisalue.  Helsinki:  Tammi, 2023.  ISBN 978-952-04-3459-5
Teokset > Muut

Sinä kuolet, toim. Ari Liimatainen, Tammi, 2005 (useita kirjoittajia)
Ruuhkavuosi (kuunnelma, ohj. Soila Valkama), YLE Radioteatteri, 2008
Rakkaustarinat, toim. Niina Miettinen, Otava, 2008 (useita kirjoittajia)
Leena Harkimo: minuksi, Edita, 2008
Karhunkatsojat (kuunnelma, ohj. Minna Kivelä), YLE Radioteatteri, 2012
16 tarinaa toivosta (novelliantologia), toim. Päivi Koivisto, Tammi 2013 (useita kirjoittajia)
Kaupunkisaunoja (tietokirja), Gummerus, 2017 (useita kirjoittajia)
Yksityisetsivä : varjo kannoillasi : tietoteos Suomen salamyhkäisimmästä ammatista.  Jyväskylä:  Crime Time, 2021.  ISBN 978-952-291-967-0
Aiheesta muualla

Pauliina Suden verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  DDB
Shunji Iwai

Shunji Iwai vuonna 2015.
Shunji Iwai (jap. 岩井俊二, s. 24. tammikuuta 1963, Sendai, Japani) on japanilainen elokuva- ja musiikkivideo-ohjaaja, käsikirjoittaja sekä näyttelijä. Käsikirjoittajana hän on käyttänyt taiteilijanimeä San Amino. Hän on myös ohjannut useita televisiotuotantoja. Iwaita pidetään 1990-luvun merkittävimpänä ”uuden aallon” ohjaajana Japanissa.kenen mukaan?
Monet Iwain elokuvat ovat lämminhenkisiä rakkaustarinoita, joiden huumori on hyvin hienovaraista. Suuren yleisön tietoisuuteen hänet nosti elokuva Kirje kuolleelle rakastetulle, josta tuli välittömästi Japanissa sekä yleisön että monien kriitikoiden suosikki. Elokuva voitti Jokohaman filmifestivaaleilla 1995 parhaan tuotannon ja parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuva sai myös muita japanilaisia palkintoja, ja se äänestettiin vuoden parhaaksi japanilaiseksi elokuvaksi useissa kilpailuissa.
Kirje kuolleelle rakastetulle kertoo nuoresta naisesta nimeltään Hiroko Watanabe, joka kirjoittaa kirjeen vuorikiipeilyonnettomuudessa kuolleelle rakastetulleen – ja saa yllättäen vastauksen. Vähitellen keriytyy auki kuolleen rakastetun nuoruusaikainen rakkaustarina. Hengeltään hyvin samantapainen Shigatsu monogatari kertoo puolestaan tytöstä, joka muuttaa opiskelemaan Tokioon ja alkaa etsiä paikkaansa suurkaupungissa.
Iwain suosituimpiin elokuviin kuuluu kuitenkin myös hyvin toisentyyppinen Perhonen sydämessä, joka on synkkä ja raaka antiutopia tulevaisuuden suurkaupungista nimeltä Yentown.  Osan Iwain elokuvien suosiosta selittävät myös niiden naistähdet; Kirje kuolleelle rakastetulle -elokuvassa kaksoisroolin tekevä Miho Nakayama, Shigatsu monogatarissa Takako Matsu ja Perhonen sydämessä -elokuvassa sekä Picnicissä Chara.
Filmografia

Mishiranu wa ga ko (tv-tuotanto, 1991; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Koroshi ni kita otoko (tv-tuotanto, 1991; ohjaaja)
Maria (tv-tuotanto, 1992; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Geshi monogatari (tv-tuotanto, 1992; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Omelette (tv-tuotanto, 1992; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Kanikan (tv-tuotanto, 1992; ohjaaja)
Ghost Soup (tv-tuotanto, 1993; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Yuki no ōsama (tv-tuotanto, 1993; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Fried Dragon Fish (tv-tuotanto, 1993; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Uchiage hanabi, shita kara miru ka? Yoko kara miruka? (tv-tuotanto, 1993; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Undo (1994; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Lunatic Love (tv-tuotanto, 1994; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Picnic (1994; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Kirje kuolleelta rakastetulta (Love Letter, 1995; ohjaaja, käsikirjoittaja)
Perhonen sydämessä (Swallowtail, 1996; ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja)
Acri (1996, alkuteos)
Shigatsu monogatari (1998; ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja)
Shōnentachi wa hanabi o yoko kara mitakatta (dokumentti, 1999; ohjaaja, tuottaja)
Shikijitsu (2000; päärooli, kuvaaja)
Lily Chou-Chou no subete (2001; ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja)
Rokugatsu no shōri no uta o wasurenai – Nihon daihyō no 30-nichikan document vol 1 / vol 2 (dokumentti, 2002; ohjaaja, leikkaaja)
Jam Films: Arita (2002; ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja, musiikki)
Hana to Alice (2004; ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja, musiikki)
Friends After 3.11 (dokumentti, 2011; ohjaaja)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Shunji Iwai Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Ari Virtanen (kuvanveistäjä)

Ari Virtanen (s. 1958 Vammala) on suomalainen kuvanveistäjä.
Virtanen opiskeli Kankaanpään taidekoulussa vuosina 1976–1979.
Taideopettajana

Virtanen on toiminut muun muassa Satakunnan käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen taideaineiden opettajana, Tyrvään käsi- ja taideteollisen oppilaitoksen plastisen muotoilun ja kivenkäsittelyn opettajana, Vammalan aikuiskoulutusosaston kuvanveiston opettajana, Vammalan opiston kuvanveiston opettajana ja Sastamalan opiston kuvanveiston opettajana.
Julkisia teoksia

"Maa, ilma, tuli ja vesi", Tyrvään kirkon muistolehto
Finngranit, Kuvanveistosymposium, puistoalue, Vammala, 1991
Niilo Ikolan muistoreliefi ja runonlaulaja Annastuuna Korkeemäen muistoreliefi, Tyrvään kotiseutuyhdistys
Päätoimittaja Antti Prusin muotokuva, Tyrvään seudun museo
"Sokea kulkija", Vammalan kaupungin pääkirjasto
"Miehen matka I", Jaatsin taidemuseo
"Miehen matka II", Vammalan kaupungintalo
"Sukellus", Äetsän kunnankirjasto
Hannes Prusin muistoreliefi, Tyrvään seudun kotiseutuyhdistys, 2002
Toyamura Sculpture Biennale -kokoelma, Japani, 2003
"Kuusimetsän ääni", Nokian terveyskeskus, 2004
”Liekehtivä laulu”, Sastamalan lukio, 2010
Julkisia teoksia > Valokuvia julkisista teoksista

Laulupuu, Sastamala.
Niilo Ikolan reliefi, 1984, Sastamala.
Syksyn sarkofagi, 1991, Sastamala.
Maa, ilma, tuli ja vesi, 1992, Sastamala.
Annastuunan muistolaatta, 1993, Sastamala.
Hannes Prusin muistolaatta, 2002, Sastamala.
Teoksia kokoelmissa

Valtion kokoelma
Porin kaupunki
Vammalan kaupunki
Ikaalisten kaupunki
Harjavallan kaupunki
Nokian kaupunki, Martti ja Sirkka-Liisa Helinin kokoelma
Vammalan ev.lut.seurakunnat
Äetsän kunta
Rauman osuuspankki
Tyrvään Kotiseutuyhdistys ry
Toyamura Sculpture Biennale –kokoelma, Japani
Miehen matka, 1990–2000, Nokia.
Timo Furuholm

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 11. lokakuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Pori, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Paino: 82 kg
Lempinimi: Furkka (Suomessa), Furu (Saksassa)
Junioriseurat
0000–2002: ToVe
2003: Jazz
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003 | Jazz | 4 | (0) |
| 2004 | MuSa | 21 | (17) |
| 2004 | → VG-62 (laina) | 0 | (0) |
| 2005–2011 | Inter | 95 | (40) |
| 2005–2007 | → VG-62 | 17 | (7) |
| 2012–2013 | Fortuna Düsseldorf | 9 | (0) |
| 2012 | → Fortuna Düsseldorf II | 7 | (0) |
| 2013 | → Hallescher FC (laina) | 16 | (8) |
| 2013–2016 | Hallescher FC | 87 | (27) |
| 2017–2021 | Inter | 121 | (43) |
| Yhteensä | Yhteensä | 377 | (142) |
Maajoukkue
| 2004 | Suomi U17 | 3 | (1) |
| 2008 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 2010–2013 | Suomi | 10 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. huhtikuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 21. lokakuuta 2019.
Timo Valtteri Furuholm (s. 11. lokakuuta 1987 Pori) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija ja nykyinen Vasemmistoliiton kansanedustaja.
Seurajoukkueura > Juniorivuodet ja liigauran alku

Timo Furuholm on porilaisen Toejoen Veikkojen kasvatti. Vuonna 2003 hän edusti FC Jazzia ja Furuholm valittiin Suomen Palloliiton Satakunnan piirin parhaaksi poikajunioriksi. Samana vuonna hän debytoi Jazzin riveissä myös Veikkausliigassa, ollen 15-vuotiaana sarjan kaikkien aikojen nuorin pelaaja. Keväällä 2004 Furuholm ja FC Jazz riitautuivat ja hän siirtyi toiseen porilaisseuraan Musan Salamaan, joka pelasi tuolloin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Kakkosessa. Kiistan taustalla oli erimielisyys sopimuksen pituudesta. Furuholm olisi ollut valmis pelaamaan talousvaikeuksista kärsineessä Jazzissa ilmaiseksi vuoden pituisella sopimuksella, mutta seura ei suostunut kuin kolmen vuoden mittaiseen juniorisopimukseen. Timo Furuholmin asioita hoiti hänen isänsä Tapio Furuholm, jonka mukaan Jazz halusi tehdä pitkän sopimuksen vain hyötyäkseen myöhemmin taloudellisesti Furuholmin mahdollisesti siirtyessä ulkomaille.
Seurajoukkueura > Vuodet Turussa

Kaudeksi 2005 Furuholm siirtyi Turkuun FC Interiin. Tosin jo syksyllä 2004 hän oli pelannut seuran reservijoukkue VG-62:n paidassa Ykkösen karsinnoissa. Interissä Furuholmin todellista läpimurtoa hidastivat useat loukkaantumiset. Kahden ensimmäisen kauden aikana hän pelasi Interissä yhteensä 12 ottelua ja teki vain yhden maalin. Kaudella 2007 Furuholm esiintyi 14 liigaottelussa ja onnistui maalinteossa kahdesti. Liigakauden 2008 alussa hän teki neljä maalia, mutta loukkaantui jo neljännessä ottelussa FC Lahtea vastaan ja joutui polvilumpiovamman vuoksi pitkälle sairauslomalle. Furuholm palasi pelikentille vasta 24. syyskuuta 2008 kauden viidenneksi viimeisessä ottelussa. Lopulta hänelle kertyi kauden aikana yhdeksän ottelua ja neljä maalia. Vuonna 2009 Furuholm teki lopullisen läpimurtonsa pelaten liigassa 23 ottelua, joissa hän teki 11 maalia. Seuraava kausi meni jälleen piloille loukkaantumisten vuoksi ja Furuholm pääsi pelaamaan vain neljä ottelua. Kauden 2011 hän pääsi lopulta pelaamaan ilman loukkaantumisia ja oli Veikkausliigan paras maalintekijä. Yhdeksässä ensimmäisessä ottelussa Furuholm teki kymmenen maalia ja voitti lopulta maalikuninkuuden 22 maalilla. Veikkausliiga palkitsi hänet vuoden 2011 liigapelaajana.
Seurajoukkueura > Siirtyminen Saksaan

Tammikuussa 2012 Furuholm siirtyi FC Interistä Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Fortuna Düsseldorfiin. Hän debytoi uudessa seurassaan helmikuussa ja pelasi kevään aikana yhteensä 9 liigaottelua tekemättä kuitenkaan yhtään maalia. Syksyllä Furuholm ei enää mahtunut pelaamaan Bundesliigaan nousseen Düsseldorfin edustusjoukkueessa, vaan hän esiintyi syksyn aikana seuran reservijoukkueessa maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Regionalligassa.
Tammikuussa 2013 Furuholm vuokrattiin 3. Ligassa pelaavaan Hallescher FC:hen, jossa hän pelasi kevään aikana 16 ottelua tehden kahdeksan maalia. Takaisin 2. Bundesliigan pudonnut Fortuna Düsseldorf luopui Furuholmista elokuussa 2013 ja hän allekirjoitti kahden vuoden pituisen sopimuksen Hallescher FC:n kanssa. Kaudella 2013–2014 Furuholm teki 12 maalia ja oli joukkueensa paras sekä koko liigan kahdeksanneksi paras maalintekijä. Hän teki 12 maalia myös kaudella 2014–2015 ollen jälleen joukkueensa paras maalintekijä. Koko sarjan maalintekijätilastossa Furuholm oli jaetulla 11. sijalla. Kauden jälkeen hän allekirjoitti uuden kaksivuotisen sopimuksen.
Furuholm on Hallescherissa noussut joukkueen kannattajien suosikiksi. Pelatessaan seurassa keväällä 2013, auttoi Furuholm maaleillaan häntäpäässä majaillutta seuraa säilyttämään sarjapaikkansa. Seuraavana kesänä fanit perustivat addressin, jolla seurajohtoa vaadittiin hankkimaan Furuholm Düsseldorfin luopuessa hänestä.
Maajoukkueura

Timo Furuholm on edustanut Suomea kaikkien ikäluokkien nuorisomaajoukkueissa. A-maajoukkueessa hän debytoi Etelä-Koreaa vastaan tammikuussa 2010 Málagassa pelatussa ystävyysottelussa. Avauskokoonpanossa Furuholm oli ensimmäistä kertaa toukokuussa 2012 Turkkia vastaan pelatussa ottelussa. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän viimeisteli ottelussa Latviaa vastaan elokuussa 2011.
Poliittinen ura

Furuholm valittiin kuntavaaleissa 2021 Turun kaupunginvaltuutetuksi Vasemmistoliiton riveistä. Hän sai 865 ääntä. Kyseessä olivat hänen ensimmäiset vaalinsa. Hänet valittiin myös Varsinais-Suomen hyvinvointialueen valtuustoon tammikuun aluevaaleissa 2022 ja eduskuntaan vuoden 2023 vaaleissa. Furuholm kannattaa mm. liikunnan lisäämista kouluissa,  kannabiksen käytön dekriminalisointia, muunsukupuolisuuden virallistamista, pitää turkistarhausta eläinrääkkäyksenä ja on myötämielinen nykyistä suuremmalle pakolaiskiintiölle.
Yksityiselämä

Furuholmilla on helmikuussa 2014 syntynyt tytär, jonka äidistä Furuholm sai avioeron vuoden 2024 heinäkuussa. Furuholmin isä on toimittaja Tapio Furuholm ja setä Suomen Palloliiton entinen kehityspäällikkö Esa Furuholm. Molemmat ovat myös entisiä pääsarjatason jalkapalloilijoita. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun iltalukiosta vuonna 2020 ja aloitti samana syksynä sosiaalitieteiden opinnot Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa.
Furuholm seurustelee Vasemmistoliiton puheenjohtajan, kansanedustaja Minja Koskelan kanssa.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 2008
Suomen Cupin mestaruus: 2009, 2018
Tilastot

| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Jazz | Veikkausliiga | 4 | 0 |
| 2004 | MuSa | Kakkonen | 21 | 17 |
| 2004 | VG-62 | Ykkönen | 0 | 0 |
| 2005 | FC Inter | Veikkausliiga | 5 | 1 |
| 2005 | VG-62 | Ykkönen | 4 | 2 |
| 2006 | FC Inter | Veikkausliiga | 7 | 0 |
| 2006 | VG-62 | Kakkonen | 7 | 2 |
| 2007 | FC Inter | Veikkausliiga | 14 | 2 |
| 2007 | VG-62 | Kakkonen | 6 | 3 |
| 2008 | FC Inter | Veikkausliiga | 9 | 4 |
| 2009 | FC Inter | Veikkausliiga | 23 | 11 |
| 2010 | FC Inter | Veikkausliiga | 4 | 0 |
| 2011 | FC Inter | Veikkausliiga | 33 | 22 |
| 2011–2012 | Fortuna Düsseldorf | 2. Bundesliiga | 9 | 0 |
| 2011–2012 | Fortuna Düsseldorf II | Regionalliga | 1 | 0 |
| 2012–2013 | Fortuna Düsseldorf | 2. Bundesliiga | 0 | 0 |
| 2012–2013 | Fortuna Düsseldorf II | Regionalliga | 6 | 0 |
| 2012–2013 | Hallescher FC | 3. Liga | 16 | 8 |
| 2013–2014 | Hallescher FC | 3. Liga | 32 | 12 |
| 2014–2015 | Hallescher FC | 3. Liga | 35 | 12 |
| 2017 | FC Inter | Veikkausliiga | 31 | 9 |
| 2018 | FC Inter | Veikkausliiga | 29 | 9 |
| 2019 | FC Inter | Veikkausliiga | 25 | 10 |
| 2020 | FC Inter | Veikkausliiga | 21 | 10 |
| 2021 | FC Inter | Veikkausliiga | 25 | 7 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 367 | 141 |