stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helinä Marjamaa
Arvokisaedustukset aikuisten sarjoissa

EM-Praha 1978 100 m 7. välierässä, 200 m 6. alkuerässä
Halli EM-kisat 1979 Wien 60 m 3. välierässä
Halli EM-kisat 1980 Sindelfingen 60 m 6. finaalissa
Moskovan olympiakisat 1980 100 m 5. alkuerässä
Halli EM-kisat 1981 Grenoble 50 m 4. välierässä SE-ajalla
Halli EM-kisat 1982 Milano 60 m 6. finaalissa
EM-Ateena 1982 100 m 7. välierässä
MM-Helsinki 1983 100 m 6. finaalissa, 200 m 5. välierässä, 4 × 100 m 7. alkuerässä
Los Angelesin olympiakisat 1984 100 m 5. välierässä, 200 m 6. välierässä
Kim Böling

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. helmikuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Närpiö, Suomi
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 cm
Junioriseurat
2004–2009: Närpes Kraft
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2009 | Närpes Kraft | 56 | (9) |
| 2010–2013 | VPS | 46 | (0) |
| 2010–2011 | → Närpes Kraft (laina) | 15 | (11) |
| 2013–2016 | Närpes Kraft | 98 | (38) |
| 2017 | VPS | 16 | (2) |
| 2018 | FF Jaro | 16 | (1) |
| 2019–2022 | Närpes Kraft | 60 | (32) |
| 2024 | Sundom IF | 4 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 311 | (95) |
Maajoukkue
| 2007 | Suomi U15 | 4 | (1) |
| 2008 | Suomi U16 | 5 | (6) |
| 2009 | Suomi U17 | 13 | (0) |
| 2010 | Suomi U18 | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Kim Böling (s. 4. helmikuuta 1992 Närpiö) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja, joka voi pelata myös molemmilla laidoilla ja hyökkääjänä.
Böling on Närpes Kraftin kasvatti. Hän pelasi närpiöläisjoukkueessa kakkosessa vuodet 2006–2009. Kausina 2010–2013 ja 2017 Böling edusti Veikkausliigassa pelannutta Vaasan Palloseuraa. Hän on pelannut poikamaajoukkueissa 26 kertaa 2007–2010.
Aiheesta muualla

Esittely VPS:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Olli-Pekka Holopainen

| Olli-Pekka Holopainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1992 (ikä 33) Hollola
Kansalaisuus:   Suomi
Raviohjastaja
Kotirata:   Jokimaa
Lisenssi:  a1
Voittosumma:  233 815 €
Starttien määrä:  870
Voittoja:  52
Tilastot päivitetty:  20.1.2025
Aiheesta muualla
Kotisivu
Olli-Pekka Holopainen (s. 1992 Hollola) on suomalainen raviohjastaja. Ohjastamisen hän aloitti vuonna 2015. Olli-Pekka on raviohjastaja Esa Holopaisen poika ja Jokimaan raviradan toimitusjohtaja Ville Holopaisen veli.
Voitto Hellsten

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Voitto Hellsten vuonna 1954 |  Voitto Hellsten vuonna 1954 |  Voitto Hellsten vuonna 1954 |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 400 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Bern 1954 | 400 metriä |  |
|  Pronssia | Bern 1954 | 4 × 400 metriä |  |
Voitto Valdemar Hellsten (15. helmikuuta 1932 Pertteli – 7. joulukuuta 1998 Turku) oli suomalainen pikajuoksija. Hän voitti 400 metrillä olympiapronssia Melbournessa 1956 ja EM-hopeaa Bernissä 1954. Hellsten muistetaan kuitenkin erityisesti menestyksestä Suomi–Ruotsi-maaotteluissa. Urheilu-uransa jälkeen hän oli 1960-luvulla kaksi kautta SDP:n kansanedustajana.
Hellsten harrasti nuorena urheilua monipuolisesti: kesällä juoksua ja korkeus- ja pituushyppyä, talvella hiihtoa. Hänen kasvattajaseuransa oli Salon Vilpas, mutta hän edusti menestyksekkäimmät vuotensa Turun Tovereita. Hellstenin varsinainen kilpaurheilu-ura alkoi vuonna 1949, jolloin hän juoksi 100 metriä aikaan 11,2 ja 200 metriä aikaan 23,2. Hänellä ei ollut varsinaista valmentajaa vaan oppi tuli kirjoista ja muita juoksijoita tarkkaillen.
1950-luvulla Hellsten alkoi juosta myös pidempiä matkoja, jopa 800 metriä. Hän osallistui 33 maaotteluun ja voitti niissä lajinsa 52 kertaa. Erityisesti voitot Suomi–Ruotsi-maaotteluissa toivat hänelle nimityksen Ruotsin-tappaja.
Hellsten kilpaili Helsingin olympialaisissa 1952, jolloin hän karsiutui 100 metrin 1. alkuerissä ajalla 11,1, 200 metrillä 2. alkuerissä ajalla 22,4 ja 4 × 100 metrin viestin alkuerissä ajalla 42,0.
Melbournen olympialaisissa 1956 Hellsten sai pronssia 400 metrillä, Bernin Euroopan-mestaruuskisoissa 1954 hopeaa 400 metrillä ja pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Melbournessa juoksemallaan ajalla 46,20 Hellsten sijoittuu edelleen vuonna 2015 Suomen kaikkien aikojen 400 metrin juoksun tilastossa viidenneksi. Viimeisin suomalainen Hellstenin ajan alittaja on ollut Mikael Söderman kesäkuussa 1991.
Hellsten valmistui liikunnanohjaajaksi vuonna 1954 Pajulahden urheiluopistosta. Hän työskenteli Turun kaupungilla vuodet 1955–1991 lukuun ottamatta vuosia 1962–1970, jolloin hän oli eduskunnassa SDP:n kansanedustajana. Hellsten oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1960–1972. Hän oli presidentin valitsijamies vuosien 1962 ja 1968 vaaleissa.
Melbournen vuoden 1956 olympialaisten miesten 400 metrin loppusuora. Voittajana maaliin Yhdysvaltain Charlie Jenkins, hopealla Saksan Karl-Friedrich Haas sekä pronssille vierekkäin juoksevat Suomen Voitto Hellstén ja Neuvostoliiton Ardalion Ignatjev.
Vuonna 1972 julkaistiin Hellstenin omaelämäkerta Voiton ja tappion vuodet.
Suomen mestaruudet

100 metrillä 1952, 1953, 1954
200 metrillä 1952, 1954, 1955, 1956, 1957
400 metrillä 1955, 1956, 1957, 1958
Viestijuoksuissa yhteensä viisi mestaruutta
Harri Kivelä

Harri Juhani Kivelä (s. 5. marraskuuta 1966 Nakkila) on suomalainen pikajuoksija. Seuratasolla Kivelä edusti Porin Tarmoa, Turun Tovereita, Jyväskylän Kenttäurheilijoita ja Nakkilan Virettä.
Saavutuksia

Kivelä voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuosina 1995 ja 1997 sekä 200 metrin mestaruuden vuonna 1998 . SM-hopeaa Kivelä voitti 100 metrillä 1989 ja 1996, 200 metrillä 1996 sekä SM-pronssia 200 metrillä 1989, 1991 ja 1995. Hallissa Kivelä sai SM-kultaa 60 metrillä 1996 ja 200 metrillä 1997 . Kivelä oli mukana Budapestin EM-kisoissa 1998 100 ja 200 metrillä, mutta karsiutui alkuerissä.
Ennätyksiä

Uransa parhaan tuloksen 100 metrillä 10,43, Kivelä juoksi Lahden eliittikisoissa 26. heinäkuuta 1998. 200 metrillä Kivelä juoksi maaottelussa Tukholmassa 30. elokuuta 1997 parhaan aikansa 21,05.
Joukkue Harri Kivelä, Sami Länsivuori, Ari Pakarinen ja Janne Haapasalo juoksi 4 × 100 metrin viestissä ajan 39,39 Helsingissä 26. elokuuta 1995. Se on vielä vuoden 2018 lopussa kaikkien aikojen seitsemänneksi paras suomalaisaika.
Suffren-luokka

Suffren-luokka -nimisiä Ranskan laivaston alusluokkia ovat:
Suffren-luokka (linjalaiva), neljäntoista 1800-luvun alun 90-tykin linjalaivan alusluokka
Suffren-luokka (risteilijä), neljän 1920-luvun lopulla valmistetun raskaan risteilijän alusluokka
Suffren-luokka (fregatti), kahden 1960-luvulla valmistetun ilmatorjuntafregatin alusluokka
Suffren-luokka (sukellusvene), kuuden sukellusveneen muodostama alusluokka.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suffren-luokka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Stéphane Peterhansel

| Stéphane Peterhansel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1965 (ikä 59) Échenoz-la-Méline, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Moottoriurheilija
Dakar-ralli
Tallit:  Yamaha (1988–1998) Nissan (1999, 2001–2002) Mega (2000) Mitsubishi Ralliart (2003–2009) X-raid (2010–2014, 2019–2021) Team Peugeot Total (2015–2018) Team Audi Sport(2021–)
Voittoja:  14
Stéphane Peterhansel (s. 6. elokuuta 1965 Échenoz-la-Méline, Ranska) on ranskalainen moottoriurheilija. Hän on enduron maailmanmestari ja eniten Dakar-rallin voittoja (14) saavuttanut kuljettaja. Hänellä on eniten voittoja sekä moottoripyörä- että autoluokassa.
Enduron maailmanmestaruuden Peterhansel voitti 250-kuutioisissa 2-tahtisissa vuonna 1997 ja 250-kuutioisissa 4-tahtisissa vuonna 2001. Dakar-rallin moottoripyörien luokassa hän voitti kilpailun Yamahan pyörällä vuosina 1991, 1992, 1993, 1995, 1997 ja 1998, ja autojen luokassa Mitsubishi Pajerolla vuosina 2004, 2005 ja 2007, Mini All4 Racingillä 2012 ja 2013, Peugeotilla vuosina 2016 ja 2017 sekä Minillä vuonna 2021. Hän on saavuttanut menestystä myös muissa aavikkoralleissa. Tunisian rallin hän voitti vuosina 1990, 1994 ja 2002. Vuonna 2002 hän voitti myös Dubain rallin.
Kilpaura > Enduro (1980–1998, 2001)

Peterhansel keskittyi täysin enduroon 1980 jätettyään rullalautailuharrastuksen sivuun. Hän otti aluksi yksittäisiä voittoja Ranskan endurosarjassa, kunnes 1983 Peterhansel voitti ensimmäisellä kokonaiskaudellaan Ranskan enduron mestaruuden.
Kilpaura > Enduro (1980–1998, 2001) > Yamaha (1988–1998)

Yamahan Ranskan osaston toimitusjohtaja Jean-Claude Olivier suostutteli Peterhanselia ottamaan osaa vuoden 1988 Dakar-ralliin Yamahan YZE750 Ténéré pyörällä. Peterhansel ajoi avaus rallissaan yhden erikoiskoevoiton ja sijoittui lopulta sijalle 18. Seuraavassa Dakar-rallissa 1989 Peterhansel onnistui voittamaan avauserikoiskokeen ja yhteensä kuusi erikoiskoetta ollen lopulta rallin neljäs.
Peterhansel johti vuoden 1990 Dakar-rallia ja voitti yhden erikoiskokeen, mutta joutui hylätyksi rallin alussa. Seuraavat seitsemän vuotta Peterhansel hallitsi Dakar-rallia täysin. Hän voitti ensimmäisen Dakar-rallinsa 1991, jossa hän otti yhden erikoiskoevoiton. Seuraavana vuotta Peterhansel otti toisen Dakar voittonsa Yamahan 850-kuutioisella, ottaen tällä kertaa neljä erikoiskoevoittoa. Vuoden 1993 Dakarissa Peterhansel voitti kolmannen perättäisen Dakarin, jossa hän otti kolme erikoiskoevoittoa. Poikkeuksellisesti vuoden 1994 Dakarin Peterhansel jätti väliin, kun Yamaha joutui vetäytymään uusien sääntömuutosten vuoksi. Vuoden 1995 Dakariin Yamaha toi XTR860TR mallin, jolla Peterhansel otti uransa viidennen voiton ja neljä erikoiskoevoittoa. Hän joutui keskeyttämään ensimmäistä kertaa Dakarin 1996, jossa hän otti kolme erikoiskoevoittoa rallin alussa.
Kilpaura > Enduro (1980–1998, 2001) > Yamaha (1988–1998) > Dakarin voittoennätys ja enduron maailmanmestaruus (1997–1998, 2001)

Peterhansel nousi vuoden 1997 Dakarissa Cyril Neveun kanssa tasoihin, kun hän otti uransa viidennen voiton. Peterhansel voitti rallin ylivoimaisesti otettuaan seitsemän erikoiskoe voittoa jättäen toiseksi tulleen Oscar Gallardon yli kaksi ja puoli tuntia. Peterhansel voitti myös Dakarin jälkeen enduron maailmanmestaruuden 250-kuutioisissa 2-tahtisissa. Peterhanselilta tuli lopulta eniten Dakar-ralleja voittanut kuljettaja vuonna 1998, kun hän otti uransa kuudennen Dakar voiton. Peterhansel voitti kolme erikoiskoetta. Hän ilmoitti rallin jälkeen siirtyvänsä autoluokkaan.
Peterhansel voitti vielä uransa toisen enduron maailmanmestaruuden 250-kuutioisissa 4-tahtisissa vuonna 2001.
Kilpaura > Ralliautot (1999–)

Peterhansel aloitti Dakarin autoluokassa Team Dessouden Nissanilla, jolla hän ajoi rallin seitsemänneksi. Peterhansel onnistui parhaimmillaan ajamaan toiseksi viimeisellä erikoiskokeella toiseksi nopeimman ajan. Hän siirtyi seuraavaan Dakar-ralliin 2000 ajamaan ranskalaisen Megan autolla. Peterhansel onnistui ajamaan rallissa toiseksi voittaen kaksi erikoiskoetta.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > Paluu Nissanille (2001–2002)

Peterhansel palasi Nissanille 2001 Dakar-ralliin, jossa hän ajoi sijalle 12, mutta voitti T1 autoluokan. Toinen Dakar-ralli peräkkäin Nissanilla alkoi hyvin, kun hän ajoi avauserikoiskokeella kolmanneksi ja säilytti paikkansa aina viidenteen erikoiskokeeseen saakka. Hän ajoi vielä kuudennella erikoiskokeella nopeimman ajan, mutta joutui keskeyttämään seuraavalla erikoiskokeella rallin.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > Mitsubishi ja Dakar-rallin voitto autolla (2003–2009)

Peterhansel siirtyi toiseen japanilaistalliin, kun Mitsubishin tehdastalli tarjosi hänelle sopimusta. Hän ajoi uudella autolla 2003 Dakar-rallissa kolmanneksi voittaen peräti kuusi erikoiskoetta. Hän johti rallia vielä 12 erikoiskokeen jälkeen, mutta menetti johtonsa kun auton jäähdytin hajosi.
Peterhansel otti ensimmäisen Dakar-ralli voittonsa autoluokassa 2004. Hän voitti rallin aikana kaksi erikoiskoetta. Peterhanselista tuli samalla toinen kuljettaja, joka on kyennyt voittamaan moottoripyörä- ja autoluokassa. Hän rikkoi myös toisen ennätyksen ottaessaan seitsemännen Dakar-ralli voiton, jolla hän ohitti Karel Lopraisin, joka voitti kuusi Dakar-rallia kuorma-autosarjassa.
Hän aloitti 2005 Dakar-rallin puolustavana mestarina ja onnistui myös uusimaan voittonsa, ottaen samalla neljä erikoiskoe voittoa. Peterhansel oli 27 minuuttia edellä ennen toiseksi tullutta tallikaveriaan Luc Alphandia.
Seuraava Dakar-ralli 2006 ei tuottanut samanlaista tulosta ja Peterhansel sijoittui neljänneksi. Hän onnistui voittamaan kolme erikoiskoetta.
Peterhansel onnistui voittamaan uransa kolmannen Dakar-rallin autoluokassa 2007. Hän ei voittanut rallin aikana ainuttakaan erikoiskoetta, eikä ollut kymmenen parhaan joukossa viimeisellä erikoiskokeella. Peterhansel oli lopulta seitsemän minuuttia edellä toiseksi tullutta tallikaveriaan Luc Alphandia.
Dakar-ralli 2008 jouduttiin perumaan turvallisuus syistä, kun Mauritaniassa sattui ammuskeluvälikohtaus turisteja kohtaan. Keski-Euroopan ralli ajettiin korvaavana rallina, jossa Peterhansel ajoi toiseksi voittaen yhden erikoiskokeen. Hän jäi rallin voittaneelle Carlos Sainzille kaksi minuuttia.
Mitsubishi ilmoitti vetäytyvänsä 2009 Dakar-rallin jälkeen, joka jäi Peterhanselin viimeiseksi ralliksi japanilaismerkillä. Peterhansel aloitti hyvin ja nousi toisella erikoiskokeella kolmanneksi ajettuaan toiseksi nopeimman ajan. Hän kuitenkin putosi kärkikolmikosta ja lopulta keskeytti seitsemännellä erikoiskokeella.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > X-raid BMW ja Mini (2010–2014)

Peterhansel siirtyi seuraavaksi X-raidille, joka ajatti BMW X3 CC -autoja. Hän sijoittui 2010 Dakar-rallissa neljänneksi ja voitti neljä erikoiskoetta. Peterhansel aloitti rallin ajamalla kolmanneksi kahden ensimmäisen erikoiskokeen jälkeen ja nousi kolmannella kärkeen. Hän kuitenkin putosi viidennellä erikoiskokeella pois kärkikolmikosta. Peterhansel ajoi myös 2011 Dakar-rallissa neljänneksi. Tällä kertaa hän onnistui ajamaan yhden erkoiskoe voiton. Peterhansel kilpaili pitkään Dakarin voitosta ollen kärkikolmikossa aina seitsemänteen erikoiskokeeseen saakka, jonka jälkeen hän teki omien sanojensa mukaan ajovirheen, jolla he menettivät paljon aikaa.
X-raid toi uuden auton erämaaralleihin Mini All4 Racing, jolla Peterhansel otti huhtikuussa 2011 Abu Dhabi Desert Challenge voiton ja heinäkuussa hän ajoi toiseksi Silk Way rallissa. Peterhansel rikkoi Ari Vatasen ennätyksen autoluokassa voitettuaan viidennen Dakar-rallin 2012. Hän voitti rallin aikana kolme erikoiskoetta ja johti täysin rallia neljännestä erikoiskokeesta lähtien.
Peterhansel jatkoi puolustavana Dakar-rallin voittajana 2013, jolloin hän aloitti rallin jälleen vahvasti ollen toisesta erikoiskokeesta lähtien ensimmäinen jätättäen toiseksi tullutta Giniel de Villiersiä yli 39 minuuttia. Peterhansel otti jo uransa yhdennentoista Dakar-ralli voiton.
Myös 2014 Dakar-ralli oli Peterhanselin ja Minin hallintaa. Tällä kertaa ralli aiheutti kritiikkiä, kun hän joutui luopumaan varmasta voitostaan tallimääräyksen vuoksi, jotta tallikaveri Nani Roma saisi uransa ensimmäisen voiton autoluokassa. Peterhansel ajoi lopulta toiseksi otettuaan neljä erikoiskoe voittoa.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > Team Peugeot Total (2015–2018)

Peugeot teki paluun Dakar-ralliin 25 vuoden jälkeen ja palkkasi uudeksi kuljettajaksi Peterhanselin lisäksi Carlos Sainzin ja Cyril Despresin. Peugeotin paluu ei ollut Paluu ei ollut heti menestys, kun Peterhansel sijoittui parhaimapana kuljettajana 11:nneksi Peugeot 2008 DKR:lla, eikä hän onnistut ottamaan ainuttakaan erikoiskoe voittoa. Peogeot katsoi Dakar-rallia enemmän testi mielessä ja valmistautuvansa seuraavan vuoden Dakariin, jossa he odottivat parempaa tulosta.
Seuraava Dakar-ralli 2016 tuottikin huomattavasti parempaa tulosta, kun Peterhansel otti uransa kuudennen voiton autoluokassa ja kahdennentoista Dakar-ralli voiton yhteensä. Hän onnistui voittamaan kolme erikoiskoetta ja johti rallia kuuden erikoiskokeen aikana. Peugeotilla oli hetkellisesti rallin aikana kolmois johto, kun Sébastien Loeb ja Carlos Sainz ajoivat Peterhanselin perässä rallin puolessa välissä.
Peogeot toi 2017 Dakar-ralliin uuden mallin Peugeot 3008 DKR. Peterhansel paransi vain ennätystään voitettuaan seitsemännen kerran Dakar-rallin autoilla ja kolmannentoista kerran kaiken kaikkiaan. Hän taisteli pitkään voitosta tallikaverinsa Loebin kanssa, kunnes ohitti hänet kolmanneksi viimeisellä erikoiskokeella ajettuaan pohja-ajan. Loeb ajoi tämän jälkeen kaksi viimeistä erikoiskoetta nopeammin, kuin Peterhansel, mutta vain alle 20 sekunttia.
Dakar-ralli 2018 jäi Peogeotille viimeiseksi, kun se ilmoitti vetäytyvänsä pois erämaarallista. Peterhansel aloitti rallin vahvasti nousten kärkeen kolmannella erikoiskokeella, jonka hän piti aina kuudenteen saakka. Seitsemännellä erikoiskokeella Peterhansel rikkoi autonsa vasenta takaosaa osuttuaan kiveen. Hän menetti aikaa lähes kaksi tuntia korjatessaan vikaa. Sillä välin hänen tallikaveri Carlos Sainz siirtyi kärkeen ja Dakar-rallin voittoon, kun Peterhansel ajoi neljänneksi kärsittyään ongelmista aina toiseksi viimeiselle erikoiskokeelle saakka.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > Paluu X-raid Minille ja erämaarallin maailmanmestaruus (2019–2021)

Peugeotin lopetettua Dakar-ralliin osallistumisen X-raid julkisti lokakuussa 2018 palkanneen Peterhanselin lisäksi Carlos Sainzin ja Cyril Despresin tulevaa 2019 Dakar-rallia varten. Peterhansel ajoi Mini John Cooper Works Buggylla 2019 Dakar-rallissa. Hän nousi rallissa kärkikolmikkoon kolmannella erikoiskokeella pysyen siellä aina seitsemänteen erikoiskokeeseen saakka. Hän joutui keskeyttämään yhdeksännellä erikoiskokeella kartturinsa David Casteran loukattua selkänsä, kun Peterhansel laskeutui hypystä liian rajusti hiekkadyyniille. Hän onnistui sitä ennen voittamaan kaksi erikoiskoetta. Dakarin jälkeen Peterhansel ajoi erämaarallin maailmanmestaruudesta. Neljästä erämaarallista koostuva kausi alkoi helmikuussa Qatarissa, jonka Peterhansel jätti väliin. Hän ajoi sitä vastoin Abu Dhabissa voittoon ja sijoittui toiseksi Kazakstanin rallissa, sekä neljänneksi Marokon rallissa. Voiton myötä hän teki historiaa yhdessä kartturivaimonsa Andrea Peterhansel kanssa ollen ensimmäinen aviopari, joka on voittanut erämaarallin maailmanmestaruuden.
Dakar-ralli 2020 oli pääosin Minien hallitsema, kun kärkikolmissa ajoivat vain X-raidin autot, sekä satunnaisesti Nasser Al-Attiyah Toyotalla. Peterhansel voitti neljä erikoiskoetta ja oli rallin neljännestä erikoiskokeesta lähtien kolmas läpi rallin. Hänen tallikaveri Carlos Sainz onnistui viemään Dakar-rallin voiton lähes kymmenen minuutin erolla. Lokakuussa Peterhansel ajoi poikkeuksellisesti Mini John Cooper Works Rally autolla Andalucian rallissa neljänneksi. Hän kärsi rengasongelmia kahdella ensimmäisellä erikoiskokeella. Talli kokeili samalla myös uutta elektronista nuottivihkoa tulevaa Dakar-rallia varten. Rallin jälkeen X-raid ilmoitti tehneensä jatkosopimuksen Peterhanselin kanssa seuraavaan Dakar-ralliin 2021.
Kilpaura > Ralliautot (1999–) > Team Audi Sport (2021–)

Peterhansel siirtyi toukokuussa 2021 Audille, joka ilmoitti marraskuussa 2020 osallistuvansa ensimmäistä kertaa Dakar-ralliin sähköautolla. Testien jälkeen hänen oli tarkoitus osallistua yhdessä Carlos Sainzin ja Mattias Ekströmin kanssa 2022 Dakar-ralliin.
Aiheesta muualla

Peterhanselin haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data 
Petherhansel otti ensimmäisen Dakar voiton 1991 Yamahalla.
Petherhansel voitti kolme Dakar-rallia Mitsubishillä.
Petherhansel (oikealla) Peugeotilla 2016.
Hannu Hämäläinen (pikajuoksija)

Hannu Tapani Hämäläinen (s. 30. huhtikuuta 1985 Hausjärvi) on suomalainen pikajuoksija. Hän edusti Hämeenlinnan Tarmoa ja häntä valmensi veljensä Heikki Hämäläinen.
Hämäläisellä on kahdeksan aikuisten Suomen-mestaruusmitalia. 100 metrin juoksussa hän on voittanut kultaa vuonna 2011, hopeaa vuosina 2009 ja 2010 sekä pronssia vuonna 2014 ja 2015. 4 × 100 metrin viestijuoksussa hän voitti kultaa vuonna 2010 ja hopeaa 2007 sekä pituushypyssä pronssia hallimestaruuskilpailuista 2005.
Hämäläinen kuului Suomen pronssijoukkueeseen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailujen 4 × 100 metrin viestissä Debrecenissä 2007. Hän edusti Suomea Euroopan cupissa 100 metrillä ja 4 × 100 metrin viestissä 2007. Euroopan joukkuemestaruuskilpailuissa hän on ollut mukana 100 metrillä ja  4 × 100 metrin viestijuoksussa 2009 ja 2010. Aikuisten maaottelussa hän kilpaili ensimmäisen kerran 2009.
Hämäläinen selviytyi 100 metrillä välieriin Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 ja juoksi ankkuriosuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi suomenennätysajalla 39,29. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän selviytyi 60 metrillä välieriin.
Maaliskuussa 2012 kerrottiin imusolmukesyövän olleen Hämäläistä edellisestä kesästä vaivanneiden terveysongelmien syynä ja todettiin sen vaativan puolen vuoden hoitojakson. Marraskuussa 2012 Hämäläinen ilmoitti harjoittelevansa jälleen tavoitteenaan paluu kilparadoille.
Vuoden 2016 Suomi–Ruotsi-maaottelussa Suomen pikaviestijoukkue voitti 4 × 100 metrin kilpailun SE-ajalla 39,25. Hämäläinen juoksi viestissä aloitusosuuden. Viesti oli samalla Hämäläisen viimeinen juoksu edustustehtävissä.
Hämäläinen on toiminut Suomen Urheiluliiton valmennuspäällikkönä. Vuonna 2020 hän aloitti Suomen melonta- ja soutuliiton toiminnanjohtajana.
Henkilökohtaiset ennätykset

60 metriä (hallissa): 6,70 (2011)
100 metriä: 10,41 (2010)
200 metriä: 21,82 (2009)
Pituushyppy: 719 (2004), hallissa 722 (2005)