stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Legacy of Hate
Kokoonpano

Antti Railio – laulu
J-P Alanen – kitara
Tapani Kangas – kitara
Ari Katajamäki – basso
Jere Luokkamäki – rummut
Juha Mäenpää – kosketinsoittimet
Richard Andersson – kosketinsoitinsoolo kappaleessa ”Settlement”
Sami Kaste ja Aku Rahkonen – laulu
Sanna Natunen – laulu
Jussi Nyman, Jari Lummukka, Heikki Loukola, Jari Lehtineva, Sanna Natunen – kuorot
Antti Railio, Sanna Natunen, Tapani Kangas – taustalaulut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Legacy of Hate Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Legacy of Hate Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kleopatra Thea

Kleopatra Thea Euergetis (n. 164–121 eaa.) oli Seleukidien valtakunnan hallitsija vuosina 125–121 eaa. Hän oli Egyptin Ptolemaios VI:n ja Kleopatra II:n tytär. Hänen hallitsemansa alue käsitti lähinnä Syyrian.
Vuonna 150 eaa. Kleopatra Thea meni naimisiin Aleksanteri Balaksen kanssa. Liitosta syntyi Antiokhos VI Dionysos. Noin vuonna 148 eaa. hän meni naimisiin Demetrios II Nikatorin kanssa, jonka kanssa hän sai pojat Seleukos V Filometor ja Antiokhos VIII Grypos sekä mahdollisesti tyttären, ehkä nimeltään Laodike. Parthialaiset kuitenkin kaappasivat Demetrioksen, joka oli sen jälkeen useita vuosia panttivankina.
Demetrioksen vankeuden aikana Kleopatra meni naimisiin tämän veljen Antiokhos VII:n kanssa. He saivat ainakin yhden pojan Antiokhos IX:n. Noin vuonna 129 eaa. Antiokhos VII kuoli taistelussa parthialaisia vastaan. Demetrios oli päässyt vapaaksi, palasi nyt valtaistuimelle ja otti vaimonsa takaisin. Kleopatra lähetti varotoimena Antiokhos IX:n turvaan Vähään-Aasiaan Kyzikenokseen.
Demetrios yritti valloittaa Egyptin, mutta epäonnistui. Vastatoimena Egyptin hallitsija Ptolemaios VIII asetti Demetrioksen vastahallitsijaksi Aleksanteri II Zabinaksen, mistä seurasi sisällissota. Demetrioksen joukot kärsivät tappion Aleksanteria vastaan Damaskoksessa. Demetrios vetäytyi, mutta Kleopatra tapatti hänet.
Kleopatra tappoi myös Demetrioksen vanhimman pojan Seleukoksen, kun tämä yritti päästä valtaan. Vuosina 125–121 eaa. Kleopatra hallitsi Syyriaa. Legitimoidakseen valtansa hän jakoi valtaistuimen poikansa Antiokhos VII Grypoksen kanssa.
Kasvaessaan Antiokhoksesta tuli vähemmän ohjailtava ja vuonna 121 eaa. Kleopatra päätti hankkiutua hänestä eroon. Kun Antiokhos oli palaamassa metsältä, äiti tarjosi pojalle viiniä. Koska tämä oli epätavallista käytöstä Kleopatralle, Antiokhos tuli epäluuloiseksi ja pakotti hänet juomaan viinin itse. Juoma oli myrkytetty ja Kleopatra kuoli.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Demetrios II Nikator | Seleukidit   | Seuraaja: Antiokhos VIII Grypos |
Klein Curaçao

| Klein Curaçao |
| --- | --- |
 Ilmakuva saaresta
  
Merialue:  Karibianmeri
Pinta-ala:  1,7 km²
Valtio
Valtio:  Alankomaat
Erillisalue:  Curaçao
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klein Curaçao (engl. Little Curaçao) on asumaton saari Curaçaon kaakkoispuolella. Se on osa Alankomaiden Curaçaon autonomista aluetta. Saaren ainoat rakennukset ovat vanha majakka, rantatalo, ja muutama kota. Koralliensa ja vedenalaisten luoliensa vuoksi Klein Cuaraço on suosittu sukelluskohde.
Vuohet saivat ennen vaeltaa saarella, mikä aiheutti sen aavikkoitumisen. Vuonna 1871 englantilainen kaivosinsinööri John Godden kävi saarella ja aloitti fosfaatin kaivuun, joka loppui vuonna 1886. Saari kaivettiin tyhjäksi, saaren korkeus laski, ja merilintupopulaatio romahti. Tällä hetkellä metsitys on CARAMBI-meritutkimusaseman hallussa. Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania vei paljon orjia Curaçaoon.
Ennen kuin orjat saapuivat Curaçaoon, sairaat pistettiin karanteeniin Klein Cuaraçoon. Ensimmäisen karanteenirakennuksen jäännökset ovat vieläkin saaren luoteisosassa. Orjat ja muut matkustajat, jotka eivät selvinneet laivamatkasta, haudattiin Klein Curaçoon. Nämä haudat ovat saaren eteläosassa.
Alankomaiden Länsi-Intian yhtiö sai myös luvan uhanalaisten munkkihylkeitten metsästämiseen. Niin kuin Curaçossakin myös Klein Cuaraçossa vaikuttavat hurrikaanit. Osa hurrikaaneista on jättänyt merkkejä saareen. Ensimmäinen oli vuoden 1871 hurrikaani, joka tuhosi saaren ensimmäisen majakan. Toinen majakka, joka on toistaiseksi selvinnyt hurrikaaneilta, on rakennettu saaren kesiosaan.
Klein Curaçossa ei ole pysyviä asukkaita. Saarella on palmun lehdillä vuorattuja vajoja päivämatkailijoita varten, ja koteja kalastajilla, jotka usein yöpyvät niissä muutaman päivän. He saavat vettä Curaçaon rannikkovartiostolta. Tuulenpuoli on hautausmaa haaksirikkoutuneille veneille. Pieni tankkeri Maria Bianca Guidesman on aaltojen iskujen purettavana. Muitten neljän tai viiden veneen jäännökset ovat ajautuneet rannalle.
Galleria

Klein Curaçaon majakka
rantaa Klein Curaçaossa
Klein Curaçao
hylkyjä rannikolla
rantaa Klein Curaçaossa
Laurila Osakeyhtiö

Laurila Oy:n maille vuonna 1908 valmistunut Tottijärven työväentalo.
Laurila Osakeyhtiö oli Laukon torpparihäätöjen kodittomiksi jättämien torpparien ja heidän perheideen tukemiseksi vuonna 1907 perustettu osakeyhtiö. Se hankki omistukseensa Tottijärven Pajulahdessa sijaitsevan Laurila-nimisen tilan, jonka maille Laukon kartanon entiset torpparit alkoivat rakentaa asumuksiaan ja viljelemään pieniä palstojaan. Alueelle kasvoi nopeasti työväenyhteisö, joka käsitti myös osuuskaupan ja työväentalon.
Historia

Toukokuussa 1906 käynnistyneen torpparilakon seurauksena häädettyjen kymmenien vuokraviljelijöiden ahdinko herätti valtakunnallista huomiota, jolloin joukko Ylioppilaiden Sosialidemokraattissa Yhdistyksessä vaikuttaneita SDP:n johtomiehiä ryhtyi toimiin heidän tukemisekseen. Hankkeen alullepanijoina toimivat kansanedustajat Sulo ja Wäinö Wuolijoki. Sulo Wuolijoki oli jo aikaisemmin liikkunut Tottijärvellä ja tutustunut Laukon yli 140 vuokraviljelijän elinoloihin.
Kesällä 1907 Wäinö Wuolijoki ja Yrjö Sirola ostivat Tottijärven Pajulahdessa sijaitsevan 1600-luvulta periytyvän Laurilan perintötilan helsinkiläisen toveripiirin nimiin. Kolmannesmanttaalin suuruisen tilan ostohinta oli 20 000 markkaa. Projektia varten perustettiin osakeyhtiö, johon Wuolijoen veljesten ja Sirolan ohella tulivat mukaan Emil Perttilä, Eero Haapalainen, Erland Aarnio, Antti Komonen, Edvard Gylling, Lauri af Heurlin ja Väinö Hakkila. Senaatin hyväksyttyä Laurila Oy:n säännöt sen toimitusjohtajaksi valittiin Väinö Hakkila. Laurilan talon tupaantulijaisia vietetiin 11. elokuuta 1907, jolloin paikalle saapui Tampereelta kaksi laivalastillista juhlavieraita. Myöhemmin Laurilan osakkeita myytiin myös työväenyhdistyksille ja ammattiosastoille.
Laurilan maille muodostettujen tilojen yhteispinta-ala oli lähes 87 hehtaaria. Pajulahteen syntyi nopeasti entisten torppareiden muodostama yhteisö, johon kuuluivat myös Tottijärven Työväen Osuuskauppa sekä vuonna 1905 perustetun Tottijärven työväenyhdistyksen rakentama työväentalo. Osuuskaupan hoitajaksi palkattiin torpparilakon johtajiin kuulunut Nestori Telkkä, josta vuonna 1908 tuli myös kansanedustaja. Vuonna 1911 Laurila Osakeyhtiöstä erotettiin lohko- ja palstatiloja, jotka huutokaupattiin lakkoon osallistuneille torppareille. Kaupaksi meni kahdeksan lohkotilaa ja parikymmentä pienempää palstatilaa osan jäädessä vielä osakeyhtiön omistukseen. Laurilan päätilan osti Nestori Telkkä. Vuonna 1925 Laurila Oy luovutti Ruskeapään niemen Tampereen sosiaalidemokraattiselle naisyhdistykselle, joka rakensi paikalle työläisille tarkoitetun kesäsiirtolan.
Klein Bikes

Klein Adroit
Klein Bikes oli Gary Kleinin perustama polkupyörävalmistaja. Klein oli yksi ensimmäisistä, jotka käyttivät runkomateriaalina alumiinisia, normaalia paksumpia putkia. Kasvattamalla putken läpimittaa saavutettiin jäykempi, mutta samaan aikaan myös kevyempi, rakenne.
Klein valmisti ensimmäisen polkupyöränsä opiskellessaan Massachusetts Institute of Technologyssä 1970-luvulla, ja varsinainen valmistus alkoi 1980-luvulla. Vuonna 1995 Trek Bicycle Corporation osti yhtiön, ja alkuperäinen Kleinin tehdas Chehalisissa, Washingtonissa suljettiin vuonna 2002, kun tuotanto siirrettiin Trekin pääkonttorin yhteydessä olevaan tehtaaseen Waterloossa, Wisconsinissa. Merkin laajamittainen valmistus päättyi Yhdysvalloissa vuonna 2007 ja muualla maailmassa vuonna 2009.
Historia

Gary Klein (s. 9. kesäkuuta 1952) opiskeli Kalifornian yliopistossa Davisissä ja myöhemmin Massachusetts Institute of Technologyssa. Vuonna 1973 Klein yhdessä muutamien muiden kanssa valmisti professori Buckleyn johdolla alumiinirunkoisen pyörän. Tutkittuaan teräsrunkoisia pyöriä ja myös käytössä rikkoutuneita runkoja he saivat selville polkupyörän rungon rasituspisteet. Käytössä olleiden alumiiniseosten rajoitetusta valikoimasta johtuen ryhmä päätti käyttää runkomateriaalina alumiiniseosta 60061.
Valmistuttuaan MIT:stä vuonna 1974 Klein opiskeli yrittäjyyttä. Hän oli innokas maantiepyöräilijä, joten vuonna 1975 hän perusti kolmen muun henkilön kanssa yrityksen, joka valmisti alumiinirunkoisia polkupyöriä MIT:n innovaatiokeskuksessa. Hän sai MIT:ltä 20 000 dollarin apurahan, ja lisäksi kukin osakas sijoitti yhtiöön 1 000 dollaria. Vuonna 1973 valmistettuja prototyyppejä, joiden runkoputket olivat totuttua isompia mutta joiden seinämävahvuus oli totuttua ohuempi, esiteltiin New Yorkissa pidetyillä kansainvälisillä polkupyörämessuilla helmikuussa 1975.
Seuraavana vuonna yhtiö muutti Kleinin vanhempien maatilalla Kalifornian San Martinissa olleeseen käyttämättömään rakennukseen, jota oli aiemmin käytetty luumujen kuivaamiseen. Vuonna 1977 Klein patentoi keksimänsä rakenteen suuren halkaisijan käyttämisestä jäykkyyden kasvattamiseksi, ja vuonna 1980 yhtiö muutti Kaliforniasta Chehalisiin, Washingtoniin. Yhtiö valmisti 1980-luvun alusta lähtien maantiepyöriä ja 1980-luvun puolivälistä lähtien maastopyöriä.
Kleinin idea alumiinin käyttämisestä runkomateriaalina ei ollut aivan uusi, mutta hänen keksintönsä läpimitan kasvattamisesta oli. Tämän ansiosta hän pystyi rakentamaan noin 15 prosenttia vastaavaa teräsrunkoista pyörää kevyempiä malleja.
Vuonna 1995 Trek osti Kleinin, kun yhtiö ei pystynyt kilpailemaan suuren valmistajan myyntiverkostoa vastaan.
Parhaimmillaan yhtiö työllisti noin 250 henkilöä Chehalisin tehtaalla, mutta hiljalleen tuotanto siirtyi Trekin tehtaalle Wisconsiniin. Vuonna 2001 noin 70 henkilöä työllistänyt tehdas valmisti 15 000–20 000 runkoa vuodessa. Vuonna 2002 kaikki valmistus siirrettiin Trekin tehtaalle. Kleinin valmistamia pyöriä myytiin Yhdysvalloissa vuoteen 2007 ja Japanissa vuoteen 2009 saakka.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Klein Bikes
Käännös suomeksi
Lalli (täsmennyssivu)

Lalli voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä > Lalli etunimenä

Lalli (1100-luvulla), suomalainen piispa Henrikin legendan mukaan surmannut talonpoika
Lalli Partinen (1941–2022), suomalainen jääkiekkoilija
Henkilöitä > Lalli sukunimenä

Bruno Senna Lalli (s. 1983), brasilialainen kilpa-ajaja
Domenico Lalli (1679–1741), italialainen libretisti, Ottone in villa -oopperan libreton kirjoittaja
Maarit Lalli (s. 1964), suomalainen elokuvaohjaaja
Taisto Lalli (s. 1989), suomalainen painija
Tommi Lalli (s. 1996), Blind Channel -yhtyeen rumpali
Henkilöitä > Kuvitteellisia henkilöitä

Lalli Leipäjuusto, Prätkähiiret-piirrossarjan hahmo
Paikkoja

Lalli, kylä tai kulmakunta Mynämäellä
Lalli, kylä tai kulmakunta Pirkkalassa
Lalli, kylä tai kulmakunta Pöytyällä
Lalli, kylä tai kulmakunta Yli-Iissä
Muita merkityksiä

Lalli, Satakunnassa vuosina 1917–2009 ilmestynyt sanomalehti
Lalli, satakuntalainen lehdenkustannusyhtiö
Lalli, Evald Ferdinand Jahnssonin näytelmä vuodelta 1873
Lalli, Eino Leinon näytelmä
Lallintalo eli ”Lallis”, huvi- ja juhlapaikka Köyliössä
Köyliön Lallit, urheiluseura
Suomen Lalli-liitto, suomalainen vuosina 1929–1930 toiminut äärioikeistolainen järjestö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lalli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Klein

Klein on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Alex Klein (s. 1964), brasilialainen oboisti ja kapellimestari
Allen Klein (1931–2009), yhdysvaltalainen liikemies
Anna Klein (1883–1941), saksalainen taidemaalari ja graafikko
Anna Klein (s. 1900), saksalainen keskitysleirinvartija
Anni Klein (s. 1982), suomalainen teatteriohjaaja ja teatterin tekijä
Arnold Klein (1945–2015), yhdysvaltalainen dermatologi
Artem Klein (s. 1994), saksalais-venäläinen jääkiekkoilija ja manageri
Calvin Klein (s. 1942), yhdysvaltalainen muotisuunnittelija
Chris Klein (s. 1979), yhdysvaltalainen näyttelijä
Christina Klein, LaFee (s. 1990), saksalainen laulaja
Dani Klein (s. 1953), belgialainen laulaja
Eugene Klein (1878–1944), yhdysvaltalainen filatelisti
Eugène Klein (1916–1992), ranskalainen katolinen arkkipiispa
Eugene V. Klein (1921–1990), yhdysvaltalainen liikemies
Felix Klein (1849–1925), saksalainen matemaatikko, Kleinin neliryhmän ja Kleinin pullon keksijä
Francis Joseph Klein (1911–1968), kanadalainen roomalaiskatolinen piispa.
Fritz Klein (1932–2006), yhdysvaltalainen psykiatri ja seksuaalisuuden tutkija
Fritz Klein (1888–1945), saksalainen natsilääkäri
Gary Klein (s. 1952), yhdysvaltalainen teollisuusyrittäjä, Klein Bikes -yhtiön perustaja
Gene Klein, Gene Simmons (s. 1949), yhdysvaltalainen rockmuuskko, näyttelijä ja liikemies
Gideon Klein (1919–1945), tšekkiläinen säveltäjä ja pianisti
Gottlieb Klein (1852–1914), itävallanjuutalainen rabbi
Helga Klein (1931–2021), saksalainen yleisurheilija ja olympiamitalisti
Herbert Klein (1923–2001), saksalainen uimari, olympiamitalisti ja Euroopan mestari
Jennifer Klein (s. 1999), itävaltalainen jalkapalloilija
Joe Klein (s. 1946), yhdysvaltalainen politiikan toimittaja ja kirjailija
Joost Klein (s. 1997), alankomaalainen laulaja
Julius Leopold Klein, Gyula Lipót Klein (1810–1876), unkarilais-saksalainen näytelmäkirjailija ja kirjallisuushistorioitsija
Kevin Klein (s. 1984), kanadalainen jääkiekkoilija
Lawrence Klein (1920–2013), yhdysvaltalainen taloustieteilijä, Nobelin taloustieteen palkinnon saaja
Martin Klein (1884–1947), virolais-venäläinen painija
Melanie Klein (1882–1960), itävaltalainen psykoanalyytikko
Naomi Klein (s. 1970), kanadalainen toimittaja, kirjailija ja kansalaistoimija
Oskar Klein (1894–1977), ruotsalainen fyysikko
Ralph Klein (1931–2008), israelilainen koripalloilija ja koripallovalmentaja
Roelof Klein (1877–1960), alankomaalainen soutaja
Rudolf Klein-Rogge (1885–1955), saksalainen näyttelijä
Sascha Klein (s. 1985), saksalainen uimahyppääjä
William Klein (1926–2022), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja valokuvaaja
Yves Klein (1928–1962), ranskalainen taiteilija.
Muita merkityksiä

Klein Bikes, yhdysvaltalainen polkupyörävalmistaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Laurin Zilliacus

Laurin Zilliacus.
Laurin Zilliacus (4. lokakuuta 1895 Jokohama, Japani – 9. heinäkuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen rehtori, pedagogi ja kirjailija.
Laurin Zilliacuksen isä oli itsenäisyysaktivisti Konni Zilliacus ja vanhempi veli Englannin Työväenpuolueen poliitikko Konni Zilliacus nuorempi. Laurin Zilliacus valmistui insinööriksi Yhdysvalloissa ja toimi sitten opettajana Englannissa ja Suomessa.
Vuonna 1928 Laurin Zilliacus perusti Helsinkiin Tölö Svenska Samskola -nimisen yhteiskoulun jota alettiin kutsua myös Zilliacuksen kouluksi (Zillen).  Zilliacus toimi koulun rehtorina 1928–1940 ja hän otti siellä käyttöön uusia Englannissa omaksumiaan opetusmenetelmiä. Ensimmäiset ylioppilaat koulusta valmistuivat 1937.
Talvisodan aikana Zilliacus oli puolustusvoimain palveluksessa vastaten ulkomaille suunnatusta tiedotuksesta. Vuonna 1941 hän julkaisi kirjan Ett folk – en front (suom. Yksi kansa, yksi rintama) jossa kuvattiin talvisodan aikaisen kotirintaman tunnelmia. Jatkosodan aikana Zilliacus siirtyi rauhanoppositioon ja hän julkaisi vuosina 1942–1943 Ruotsissa nimimerkillä Erkki Järvinen sotapolitiikkaa arvostelleet teokset Vi vill inte kvävas ja Vid årskiftet. Zilliacus kuului myös ns. kolmenkymmenenkolmen kirjelmän laatijaryhmään.
Sodan jälkeen Zilliacus siirtyi YK:n palvelukseen toimien koulusuunnittelijana. Hän kirjoitti muun muassa postilaitoksen kehitystä Euroopassa ja Yhdysvalloissa kuvanneen kirjan From pillar to post: The troubled history of the mail.
Laurin Zilliacus oli Melbournen yliopiston kunniatohtori.
Teoksia

Grundkurs i fysik för mellanskolan och seminarier. Schildt, Helsingfors 1928
Atlas of Finland 1925. Otava 1929.
Decrolyskolan: En omgestaltning av läroplan och undervisningsmetod. Kirj. Rachel Furuhjelm ja Laurin Zilliacus. Söderström, Helsingfors 1931.
Fysiikka ja tähtitiede keskikouluja ja seminaareja varten. Tekijät Laurin Zilliacus, J. E. Hårdh. Otava 1932.
Tölö svenska samskola jämte förskola 1928–1938. Kirj. Laurin Zilliacus, Tor Therman. Tölö svenska samskola, Helsingfors 1938.
Ett folk – en front. Söderström, Helsingfors 1941.
Yksi kansa, yksi rintama. WSOY 1941.
Finlands folk under hammarslage. Kooperativa förbundet, Stockholm 1941.
Wir wollen nicht ersticken: Aufzeichnungen eines finnischen Soldaten. Europa-Verlag, Zürich 1943.
Les nations unies et la civisme international. Vers la comprehension internationale 4. Unesco, Paris 1949.
Die Vereinten Nationen und die Weltbürgerschaft. Auf dem Wege zur Weltverständigung, Schriftenreihe herausgegeben unter dem Patronat der Unesco 4. Europa-Verlag, Zürich 1951.
The United Nations and power politics. John MacLaurin. George Allen & Unwin, London 1951.
Mail for the world: From the courier to the Universal Postal Union. John Day Company, New York 1953.
From pillar to post: The troubled history of the mail. Heinemann, London 1956.
Det gula hornet: Glimtar ur postens oroliga historia. Söderström, Helsingfors 1958.
Nimimerkillä Erkki Järvinen:
Vi vill inte kvävas. Bonniers, Stockholm 1942.
Vid årsskiftet. Bonniers, Stockholm 1943.
Laurilan lava

| Laurilan lava |
| --- | --- |
 Laurilan lava
Osoite:  Salontie 544, 21480 Prunkila
Sijainti:  Marttila
Perustettu:  1952
Omistaja:  Laurilan Pienviljelijäin osasto ry
Tanssilattia:  260 m², 9-kulmio
Tanssikausi:  Toukokuun lopusta - syyskuun alkuun
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laurilan lava on Marttilassa vuonna 1952 perustettu tanssilava, jossa järjestetään omia tansseja kesäsunnuntaisin ja jota vuokrataan lauantaitansseja varten.
Aiheesta muualla

Kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kopeisk

| Kopeisk Копе́йск |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tšeljabinskin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Kopeisk
 Koordinaatit: 55.1161°N, 61.6116°E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Tšeljabinskin alue
Väkiluku (2010):  137 601
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.kopeysk-okrug.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kopeisk (ven. Копе́йск) on teollisuuskaupunki Tšeljabinskin alueella Venäjällä ja sijaitsee heti miljoonakaupunki Tšeljabinskin itäpuolella. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Kopeiskin väkiluku oli 137 601 henkeä.
Liekomaiset

| Liekomaiset |
| --- | --- |
 Konnanliekoihin kuuluva Lycopodiella cernua
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Liekomaiset Lycopodiophytina  Tippo ex Reveal
Luokat
 Lycopodiopsida – liekomaiset  Isoëtopsida – lahnanruohokasvit ja mähkäkasvit  †Zosterophyllopsida 
Katso myös
   Liekomaiset Wikispeciesissä   Liekomaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liekomaiset kasvit (Lycopodiophyta, Lycophytina) ovat alkeellisia putkilokasveja. Niiden lajeja tunnetaan yli 1 300.
Kuvaus

Eräät liekomaiset kasvit ovat kasvimaailman alkeellisimpia edustajia. Ryhmä oli ensimmäisten kasvien joukossa, jotka siirtyivät mereltä maalle siluuri- ja devonikaudella.  Sopeutuakseen maaolosuhteisiin lieoille kehittyivät juuret imemään ravinteita maasta ja ankkuroimaan kasvin maahan. Lehdet kehittyivät tehokkaampaa yhteyttämistä varten auringonvalosta käydyn kilpailun lisäännyttyä, ja varresta tuli veden ja ravinteiden kuljetusväylä sekä tuki painovoimaa vastaan. Lehtien pinnalle kehittyi vahamainen kelmu, ja kasvin hengitys alkoi tapahtua pienten ilmarakojen kautta.
Liekomaisten kasvien elinkaarelle on ominaista sukupolvenvuorottelu. Siittiö- ja munasolut sisältävä suvullinen polvi on vain muutaman millimetrin kokoinen alkeisvarsikko, jonka pieni koko suojaa sitä liialta säteilyltä. Se turvautuu usein mykorritsan eli sienijuuren apuun ravinnonsaannissaan yhteyttämisen sijaan. Varsinaiset lieot ovat isosporisia eli ne tuottavat vain yhdenlaisia itiöitä. Mähkät ja lahnanruohot puolestaan ovat heterosporisia; suuremmat, naaraspuoliset itiöt sisältävät ravintoa tulevalle sukupolvelle.
Kivihiilikausi oli liekojen kukoistuksen aikaa; puumaiset lieot, kuten Lepidodendron, muodostivat ensimmäiset suuret metsät. Niillä lehdet kasvoivat aluksi kaikkialla varressa, mutta putosivat puun kasvaessa jättäen näkyviin suomumaisen varren ja vain rykelmän lehtiä latvaan. Niiden jäännökset muodostivat useita kivihiiliesiintymiä. Nykyään useimmat liekomaisten kasvien suvut ovat kuolleet sukupuuttoon, ja jäljelle on jäänyt lähinnä pienikokoisia aluskasveja.
Luokittelu

Alla on taulukko liekomaisten kasvien luokittelusta luokkiin, lahkoihin, heimoihin ja sukuihin. Taulukko sisältää vain nykyisin elossa olevat kasviryhmät.
| Luokka | Lahko | Heimo | Suku (lajimäärä) |
| --- | --- | --- | --- |
| Lycopodiopsida – liekomaiset | Lycopodiales | Lycopodiaceae – liekokasvit | Lycopodium – riidenlieot (54) |
| Lycopodiopsida – liekomaiset | Lycopodiales | Lycopodiaceae – liekokasvit | Huperzia – ketunlieot (390) |
| Lycopodiopsida – liekomaiset | Lycopodiales | Lycopodiaceae – liekokasvit | Phylloglossum (1) |
| Lycopodiopsida – liekomaiset | Lycopodiales | Lycopodiaceae – liekokasvit | Lycopodiella – konnanlieot (38) |
| Selaginellopsida | Selaginellales | Selaginellaceae – mähkäkasvit | Selaginella – mähkät (690) |
| Isoëtopsida | Isoëtales | Isoëtaceae – lahnanruohokasvit | Isoëtes – lahnanruohot (140) |
Kison

| Kison |
| --- | --- |
 Kisonjoen kartta
Alkulähde:  Jisreelin tasanko
Laskupaikka:  Välimeri
Maat:   Israel
Pituus:  40 km
Valuma-alue:  1 000 km²
Kison tai Kiison (hepr. ‏נחל הקישון‎, Naḥal ha-Kišon) on joki Israelissa. Joki virtaa Jisreelin tasangon läpi laskien Välimereen Haifan vieressä. Osa joesta on kesäisin kuiva ja vastaavasti joki tulvii talvisin.
Maantiede

Kison kulkee Jisreelin tasangon läpi laskien Välimereen hieman Haifan kaupungin keskustasta pohjoiseen. Joen kulkiessa siihen laskee useita pieniä puroja. Joen latva yhdistyy yhdeksi joeksi Saridin kibbutsin kohdalla. Sen valuma-alue on noin 1 000 km². Joella on pituutta kaikkiaan noin 40 kilometriä. Hieman ennen mereen laskemistaan joen leveys on noin 20 metriä. Joen yläjuoksu kuivuu kesäisin ja tulvii talvisin.
Historia

Kisonjoki tunnettiin historiallisesti hyvin soisena alueena, mikä muodosti merkittävän esteen esimerkiksi matkustamiselle alueen poikki. Kison mainitaan Vanhassa testamentissa ensimmäisen kerran Tuomarien kirjassa, jossa Barakin ja Deboran mainitaan voittaneen kanaanilaisten päällikkö Siseran sotavaunuin varustellun armeijan soisella Kisonjoella lähellä Taborinvuorta. Sama voitto mainitaan sittemmin Psalmien kirjassa. Ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa mainitaan puolestaan Elian surmanneen karmelvuorella kukistetut Baalin profeetat joen varrella. Plinius vanhempi mainitsi joen teoksessaan Naturalis historia nimellä Pacida. Ristiretkeläiset viittasivat puolestaan jokeen Haifajokea tarkoittavalla nimellä Cyson- tai Flum de Cayphas. Haifajokeen eli Nahr Hayfa viittasivat myös sittemmin kirjoittaneet arabimaantieteilijät.
Sittemmin itsenäisessä Israelissa joen suuta on syvennetty ja se toimii Haifan sataman apusatamana. Kisonin satama on esimerkiksi Israelin kalastuslaivaston pääsatama. Huomattava ongelma joella on ollut sen veden saastuminen. Joen puhdistustoimet aloitettiin vuonna 1994.