stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malayala Manorama

| Malayala Manorama |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Malayala Manorama Co. Ltd.
Levikki:  2,309 milj. (7-12/2019)
Perustettu:  22.3.1890
Kotikunta:  Kottayamin piirikunta, Kerala
Kotimaa:   Intia
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  malajalam
Aiheesta muualla
Kotisivu
Malayala Manorama (malajalamiksi മലയാള മനോരമ ദിനപ്പത്രം) on Intiassa julkaistava malajalaminkielinen sanomalehti. Lehden kotipaikka on Kottayamin piirikunta Keralan keskiosassa. Se luokiteltiin heinä-joulukuun 2019 levikkitutkimuksessa Intian 4. laajalevikkisimmäksi sanomalehdeksi. Lehden päivittäinen levikki oli tuolloin keskimäärin 2,309 miljoonaa.
Malayala Manorama -lehden perusti Kandathil Varghese Mappillai. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 22. maaliskuuta 1890.  Aluksi Malayala Manorama oli nelisivuinen, lauantaisin julkaistava sanomalehti. Julkaisupäivien lukumäärä kasvoi vähitellen, ja heinäkuusta 1928 lähtien sanomalehteä on julkaistu päivittäin. Vuonna 1938 lehti kuitenkin kiellettiin sen arvosteltua Travancoren kuninkaan jälkeen seuraavaksi korkea-arvoisinta johtajaa (diwan). Intian itsenäistymisen jälkeen ja Travancoren diwanin aseman päätyttyä Malayala Manorama säännöllinen julkaiseminen jatkui (1947-).
Lehteä kustantaa vuonna 1889 perustettu intialainen Malayala Manorama Company Limited. Kustantamo on yksityisesti omistettu. Yhtiön kotipaikka on Kochi (Ernakulam).
Intialainen postimerkki Malayala Manoraman 125-vuotisjuhlan kunniaksi (2013).
Malayala Manoraman rakennus Keralan Kozhikodessa.
Heinä-joulukuussa 2019 Malayala Manorama oli tuolloin ylivoimaisesti laajalevikkisin Intiassa ja koko maailmassa julkaistava malajinkielinen sanomalehti. Malajalaminkielellä julkaistavien sanomalehtien yhteinen päivittäinen painosmäärä oli tuolloin keskimäärin 4,302 miljoonaa. Malajalam oli loppuvuonna 2019 kolmanneksi suurin sanomalehtipainosten kieli Intiassa hindin (20,246 milj.) ja englannin (7,348 milj.) jälkeen. Kuitenkin vain noin kolme prosenttia intialaisista osaa lukea malajalamin kielellä julkaistua tekstiä. Keralassa luetaan väkilukuun suhteutettuna sanomalehtiä eniten koko Intiassa. Tämä osaltaan selittää julkaisun poikkeuksellista asemaa intialaisessa sanomalehtikentässä.
Malayala Manoraman uutissivusto verkossa on nimeltään Manorama Online (manoramaonline.com). Sivustosta on olemassa malajalamin ja englannin kieliset versiot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Malayala Manorama Wikimedia Commonsissa
Verner Virtanen

| Kaarlo Verner Virtanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. syyskuuta 1886 Lieto
Kuollut: 7. lokakuuta 1951 (65 vuotta)
Vanhemmat:  Isä: Kaarlo Vilhelm Virtanen (1856–1939) Äiti: Fanny Maria (s. Engblom) (1864–1941)
Puoliso:  Anna Siiri (s. Juusela)  (1893–1983)
Lapset:  Rauno Tapio (1931–2006)
Verner Virtanen (25. syyskuuta 1886 Turku – 7. lokakuuta 1951) oli varsinaissuomalainen osuustoiminnan kehittäjä ja vaikuttaja sekä yli 20 vuotta Voinvienti-osuusliike Valio r.l.n Turun konttorin johtaja. Virtasella oli suuri rooli konttorin ja siten koko Varsinais-Suomen maito- ja meijeritalouden kehitykseen.
Koulutus

Kansakoulu
Turun yksityinen kauppakoulu
1910 Kuopion tietopuolinen meijerikoulu
Osuustoimintaopisto
Stipendi- ja opintomatkoja

1924 Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan ja Saksaan tutustumiskohteina meijeriolot
1934 Opintomatka Englantiin
1935 Opintomatka Belgiaan ja Ranskaan
Ura

Vuosina 1911-1927 Virtanen oli työelämässä..
Valmistuttuaan meijerikoulun isännöitsijä-kurssilta Verner Virtasesta tuli vuonna 1911 isännöitsijä Juvan Meijeriin. Lounais-Suomen Sähkö Oy:n padottua Paimionjoen piti meijeri rakentaa ylemmäksi Hämeen Härkätien varteen. Meijeri rakennettiin uuteen paikkaan ja Juvan Meijeri sai hyvityksenä sähkön 50 vuodeksi. Samalla meijerin koneisto uusittiin ja Juvan Meijeristä tuli maakunnan ensimmäinen sähköistetty meijeri. Verner Virtanen innosti myös maanviljelijöitä karjanjalostuksessa, karjan riittävästä ruokinnasta sekä maidon laadun kehittämisestä.
Voinvienti-osuusliike Valio kutsui Virtasen isännöitsijäkseen Hankoon vuonna 1914. Syksyllä ensimmäisen maailmansodan sytyttyä voin vienti hiipui. Voinvienti-osuusliike Valio siirsi pääkonttorinsa Turkuun ja Verner Virtanen muutti mukana. Voin vienti pystyttiin aloitettamaan Ruotsin kautta. Voinvienti-osuusliike Valion konttori muutti hetkeksi Raumalle mutta palasi takaisin Turkuun.
Vuonna 1915 Salon Seudun Osuusmeijeri palkkasi Verner Virtasen isännöitsijäkseen. Virtanen halusi muuttaa meijerin juustomeijeriksi. Johtokunta harkitsi asiaa ja hyväksyi ehdotuksen vasta toisessa käsittelyssä. Meijerin maitohuoneesta tehtiin juustola. Voivarasto, suolaus- ja jäävarasto muutettiin käymiskellariksi. Muutosten lisäksi rakennettiin uusi varastokellari.
Koko Suomen sisällissodan ajan Salon Seudun Osuusmeijeri pystyi toimimaan. Pahimman puutteen aikana kesällä 1917 keskeytettiin voin ja juuston valmistus mutta kulutusmaitoa myytiin Turkuun ja Helsinkiin. Meijeriin rakennettiin lisätilaa vuonna 1924. Tällöin Salon seudun Osuusmeijeri oli jo noussut Varsinais-Suomen suurimmaksi meijeriksi.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951

Vuosisadan alussa maidon myymisen meijereille hoiti lähialueen maidonmyyntiosuuskunnat, joista joillakin oli omat maitomyymälänsä Turussa. Meijereihin tuli maitoa  kuitenkin epäsäännöllisesti ja tavallisesti myöhään päivällä. Voinvienti-osuusliike Valion Turun toinen ja suurempi meijeri oli perustettu jo 1924.
Vuonna 1927 Verner Virtasesta tuli Voinvienti-osuusliike Valion Turun konttorin johtaja ja hän sai nopeasti aikaiseksi vakautettua maidon tuotannon sekä laajennettua myymäläverkostoa. Voinvienti-osuusliike Valiolla oli tällöin Turussa kahdeksan myymälää. Vuonna 1930 vastaanotettu maitomäärä oli jo 10,8 miljoonaa litraa.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Aura-juusto

Voinvienti-osuusliike Valion Turun konttori aloitti juuston valmistuksen vuonna 1931 Paattisten meijerissä ja vuonna 1934 Turun meijerissä. Lajikkeeksi valittiin Edamjuusto, jota oli Suomessa valmistettu jo 1920 –luvun lopulta useassa eri meijerissä. Suurimman menestyksen eli Aurajuuston lisäksi meijerissä valmistettiin Turunmaa-, emmentaljuusto- ja Gouda juustoja.
Verner Virtanen palkkasi vuonna 1934 Turun meijeriin tanskalaisen meijeristin Mourits Rasmussenin, joka oli Liedon vuokrameijerissä tehnyt alkukokeiluita roquefort-tyyppisestä juustosta. Testivaiheessa juustoa nimitettiin Lactafortiksi. Laadultaan se ei ollut vielä tyydyttävä. Juuston laatu parani kun Tanskasta oli saatu homepuhdasviljelystä. Tuote esiteltiin Aurajuustona vuonna 1935. Kolmanteen meijeriin rakennettiin lisäksi ajanmukainen Aura-juustola kellareineen.
Voinvienti-osuusliike Valiolla oli myös sikaloita. Sioille syötettiin juuston valmistuksessa sivutuotteena syntynyttä heraa sekä kaupungista tuotua ruoanjättettä.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Jäätelö

Verner Virtanen oli ulkomaan matkoiltaan tuonut idean jäätelön laadun ja menekin parantamiseksi. Tuotantoprosessia järkiperäistämällä ja koneistamalla saataisiin suurtuotanto aikaiseksi. Mourits Rasmussenin tehtäviin kuului juustojen lisäksi tehdasmaisen jäätelönvalmistuksen käynnistäminen. Aluksi valmistuspaikka oli pienessä huoneessa ja jäätelö myytiin vohvelitötteröissä ja annosjäätelö lautasille asetettuna. Syksyllä 1934 aloitettiin jäätelöpuikkojen valmistus tanskalaiseen tapaan. Jäätelö osoittautui menestykseksi ja seuraavana vuonna tehdasta laajennettiin ja tilattiin jäätelönvalmistuskoneistot. Jäätelön valmistus laajeni nopeasti Viipuriin, Tampereelle ja Ouluun.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Voinvienti-osuusliike Valion kolmas Turun meijeri

Kolmas meijeri rakennettiin varasto- ja konttorirakennuksen pohjoiseen päähän Ratapihankadulle. Se valmistui 28. helmikuuta 1938 ja ensimmäiset maitokuormat tuotiin sinne 28. huhtikuuta 1938.  Tällöin Voinvienti-osuusliike Valion myymälämäärä Turussa oli jo 77.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Salon Seudun Osuusmeijeri Valiolle

Salon Seudun Osuusmeijeri oli taloudellisissa vaikeuksissa. Voinvienti-osuusliike Valion yhteydessä meijeri voisi palvella paremmin Salon ympäristön karjanomistajia ja Salon ympäristössä olevia osuusmeijereitä, joilta Voinvienti-osuusliike Valio hankkisi täydennysmaitoa Helsinkiin ja Turkuun. Kauppa päätettiin vuoden 1940 lopussa ja Voinvienti-osuusliike Valio osti Salon Seudun Osuusmeijerin hinnalla 2.750.000 mk. Kauppa laajensi Turun Voinvienti-osuusliike Valion vaikutusvaltaa Varsinais-Suomessa.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Maidon kuljetus

Ensimmäiset kuorma-autot tulivat käyttöön toisen meijerin valmistuttua (1924). Vuoden 1930 paikkeilla suurin osa Turkuun tuotavasta maidosta kuljetettiin jo kuorma-autoilla. Kuorma-autoja tarvittiin myös jään kuljetuksiin jäävarastolta. Sota-aikana energista oli huutava pula ja puusta tuli tärkeä raaka-aine. Varmistaakseen kuljetukset Lounais-Suomen Osuusteurastamo, Erkki  Airisto, Otto Wallin ja Verner Virtanen perustivat yhdessä vuonna 1941 Autohiili-nimisen yrityksen. Autojen huolto ja suojatilat saatiin kuntoon vasta 1948 kun Kaerlaan valmistui ajanmukaiset
tilat.
Ura > Voinvienti-osuusliike Valio r.l. Turun konttorin johtajana 1927–1951 > Turun Voinvienti-osuusliike Valion tuotantotilastoja

1919 – 1949 maitoa vastaanotettiin 416 milj. litraa, rasvaprosentti 3,86% ja I luokkaista maitoa 78,6%.
1918 – 1949 voita valmistettiin 4,4 milj. kiloa.
1932 – 1914 juustoja valmistettiin 3,7 milj. kiloa
1934 – 1949 valmistettiin 34 miljoonaa jäätelöpuikkoa ja 370.000 litraa annosjäätelöä.
Asekätkentä

Vuonna 1945 Verner Virtanen oli pidätettynä kaksi viikkoa kuulusteluja varten epäiltynä Voinvienti-osuusliike Valion varaston käyttämisestä asekätkentään. Sotaylioikeus hylkäsi syytteen 24. marraskuuta 1948 toteennäyttämättömänä. Korkein oikeus vahvisti syytteen hylkäämisen 24. elokuuta 1949.
Verner Virtasen siunaustilaisuus

Talousneuvos Virtanen siunattiin 15. lokakuuta 1951 Turun uudessa siunauskappelissa. Arkulle laski seppeleen 40 eri yritystä ja yhdistystä. Näitä olivat mm. Valio, Pellervo-seura, SOK, LSO Osuuskunta, TOK, Huhtamäki-yhtymä, KOP, Karl Fazer. Yksityisiä seppeleen laskijoita oli lähes 30 sekä suuri määrä adresseja tuli eri yrityksltä, yhdistyksiltä ja yksityishenkilöiltä. Yksityishenkilöinä olivat läsnä mm.  pääministeri Urho Kekkonen, professori  T.K. Jutila, Johtaja Y. Salmela, Uusi Aura -lehden päätoimittaja Ilmari Merenlinna ja toimitusjohtaja J. Koivuvaara.
Siunauskappelista arkun kantoivat ulos pääministeri Urho Kekkonen, varatuomari, vakuutusyhtiö Sammon hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja Ilmari Kataja, Raisio-Yhtymän ensimmäinen pääjohtaja K.E. Kivivuori, professori, Valion toimitusjohtaja A.E Sandelin, konsuli Onni Koskimo, maanviljelysneuvos, Lounais-Suomen Osuusteurastamon toimitusjohtaja E. Karvetti, maanviljelysneuvos, Salon Sokeritehdas Oy:n toimitusjohtaja Yrjö Melasniemi ja tohtori M. Kangasniemi.
Verner Virtasesta maalattiin kolme muotokuvaa: Turkulaiset taidemaalarit Axel Haartman 1947, Paavo Sainio 1947 ja Liisa Tanner 1952.
Kunniamerkit ja kunnianosoitukset

| Nauha tai mitali> ......... | Kunniamerkki> Suomen Valkoisen Ruusun I lk:n ritarimerkki SVR R1.Vapaudenristin 4. luokka VR 2.Vapaudenristin 2. luokan ansiomitali VM 2.Osuustoiminnan I luokan ansiomitali..Maatalousseurojen Keskusliiton Kullattu Muistoraha.Suomen väestönsuojelun I luokan ansiomitali.Talousneuvoksen arvonimi.Suomen Kulttuurirahaston Kannatusyhdistyksen kiitollisuuskirja.Pellervo-Seuran arvokirja meijeritalouden hyväksi toimimisesta..Palkittu, Valion ensimmäinen juuston valmistuskilpailu | Myönnetty> 6. joulukuuta 1949.21. kesäkuuta 1944.1942.2. lokakuuta 1949.5. joulukuuta 1947.25. toukokuuta 1941.30. kesäkuuta 1939.10. lokakuuta 1937.1925.1922 |
| --- | --- | --- |
Jäsenyydet ja luottamustoimet

Virtasen jäsenyydet ja luottamustoimet.
1911 – 1913 Johtokunnan jäsen, Tarvasjoen osuuskauppa.
1915 – 1927 Perustajajäsen ja hallintoneuvoston puheenjohtaja, Salon seudun osuuskauppa.
1915 – 1922 Isännöitsijä, Uskelan Munanmyyntiosuuskunta.
1915 – 1922 Kirjanpitäjä, Uskelan Osuuskassa ja myöhemmin johtokunnan jäsen.
1917 – 1927 Johtokunnan jäsen, Salon seudun osuuskassa.
1917 – 1927 Esikunnan jäsen, Salon-Uskelan Suojeluskunta.
1917 – 1932 Toimikunnan jäsen ja johtokunnan puheenjohtaja, Varsinais-Suomen osuusmeijeriliitto
1919 – 1927 Jäsen, Uskelan kunnallisvaltuusto sekä tilintarkastaja ja tilanostotoimikunnan jäsen.
1920 alkaen  Hallintoneuvoston jäsen ja varapuheenjohtaja, Meijeriväen Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö.
1921 – 1927 Voinvienti-osuusliike Valion tilintarkastaja.
1926 alkaen Hallintoneuvoston puheenjohtaja, Vientikunta Muna r.l.
1928 alkaen Valvoja, Kansallis-Osake-Pankin Turun konttori.
Johtokunnan jäsen, Maalaistentalo Oy, Itämeri Oy ja Maakunta Hotelli.
Johtokunnan jäsen, Oy Maaseutu ja Oy Turunmaa
Juvan meijeri 1912 ja Salon seudun osuusmeijeri 1915

Juvan Meijeri 1912_1
Juvan Meijeri 1912_2
Juvan Meijeri 1912_3
Salon Seudun Osuusmeijeri 1915 1
Juvan Meijerin johtokunta 1912, Verner Virtanen alimmaisena oikealla
Salon Seudun Osuusmeijerin isännöitsijä 1915
Verner Virtanen, Rauno ja Anna Valion vapaa-ajan lomapaikassa Ali-Kokkilassa 1935
Saattojoukko. Pääministeri Urho Kekkonen keskellä
AMI-koodaus

AMI-koodaus.
AMI-koodaus, Alternate Mark Inversion, on tietoliikenteessä käytettävä linjakoodaus. Koodaus kuuluu bipolar-koodauksiin, joilla on "kaksinapainen" esitystila toiselle bitille eli polariteetti vaihtelee. AMI-koodauksella bipolar-ominaisuudella poistetaan tasavirtakomponentti.
AMI-koodauksesta on muunnelma, pseudoternary, jossa "1-bitti" edustaa perustasoa ja "0-bitti" vaihtaa polariteettia joka toiselle "0-bitille". Muuten koodaus on identtinen AMI-koodauksen kanssa.
AMI-koodaus

AMI-koodauksessa "0-bitti" esitetään perustasolla ja "1-bitti" vuoron perään vastakkaisina tasoina. Esimerkkinä, jos tiedon siirrossa jännite 0V esittää "0-bittiä" ja yhden voltin jännite "1-bittiä", niin ensimmäinen "1-bitti" on +1V ja seuraava -1V. Tästä seuraa, että bittijonon jännitteiden summa on 0 Volttia.
AMI-koodauksessa kellon synkronoinnin ylläpito on vaikeaa jos bittijonossa on useampi "0-bitti" peräkkäin.
Albi

| Albi (Ville d’Albi) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Albi
 Koordinaatit: 43°55′44″N, 02°08′47″E 
Valtio:   Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Tarn
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Philippe Bonnecarrère (sit.)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  44.26 km²
Korkeus:  130–308 m
Väkiluku (2008):  51 199
 – Väestötiheys:  1046 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  81000
Motto::  Stat baculus vigilatque leo turresque tuetur ce qui signifie (1764) 
 
 Mairie d’Albi 
 Lähteet:  = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Albi on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Tarnin departementissa ja Oksitanian alueella. Kaupunki on departementin hallintokaupunki, ja sen halki virtaa Tarnjoki. Kaupungissa itsessään on lähes 50 000 asukasta, mutta se muodostaa esikaupunkeineen ja ympäryskuntineen noin 88 000 asukkaan agglomeraation, johon kuuluu yhteensä 17 kuntaa.
Yleistä

Albi on nimetty Ranskassa "punaiseksi kaupungiksi", sillä kaupungin vanhan katedraalin ja keskiaikaisen keskustan rakennustiilien väri on juuri punainen. Punaisten rakennustensa lisäksi Albi on tunnettu keskiaikaisesta arkkitehtuurista ja eritoten lempeästä ilmastostaan ja elämänmenostaan.
Vuotuinen keskilämpötila on kaupungissa 14,9 °C (vuodelta 2003). Samana vuonna on mitattu kaupungin vuotuinen auringonpaiste 2 480 tunnin mittaiseksi. Vuotuisten sadepäivien määrä oli 97 vuonna 2003. Äärimmäisiksi lämpötiloiksi kaupungissa on mitattu −20,4 °C 16. tammikuuta 1985 ja +40,8 °C 12. elokuuta 2003.
Tarnin prefektuuri Albi sijaitsee Tarnjoen rannalla ja lähellä Gaillacin suuria ja merkittäviä viinitarhoja sekä lähellä cordais’n tasankoa ja Grésignen metsää. Kaupungista on 80 kilometriä Toulousen kaupunkiin, kolmen tunnin matka Pyreneille ja 2 tuntia Välimerelle.
Historia

Albi-nimen alkuperä jää  vain eräiden hypoteesien varaan. Kaupungin nimi saattaa tulla Alp-etuliitteestä, joka merkitsi äkkijyrkkää paikkaa, tai sanasta Albius, eräästä Albissa asuneesta roomalaisajan ylimyksestä, tai vielä väristä alba (suom. valkoinen), jos kaupunkia ympäröivät kalkkikivivuoret olisivat olleet nimen alkuperä. Lisäksi on huomattava, että aiemmin nimi on kirjoitettu muotoon Alby.
Vuoden 1000 tienoilla Albista tuli Ambialet’n herrasuvun Trencavelien läänitysmaata. Kaupunki kuitenkin oli piispan läänityksiä, mutta koska piispana oli aina Trencavelin suvun jäsen oli aina piispana, niin suku piti aluetta heille kuuluvana omaisuutena .
Tultaessa 1100- ja 1200-luvuilla Albista tuli keskeinen kaupunki kataarien uskonnolliselle liikkeelle. Usein näitä uskonnollisen liikkeen jäseniä kutsutaan nimellä albigeois, joka tarkoittaa Albissa puolustettua oppisuuntaa. Katolinen kirkko kuitenkin julisti kataarit kerettiläisiksi ja heidät nujerrettiin julmalla ristiretkellä. Albi kaupunkina kuitenkin siirtyi ilman suurempia ongelmia katoliseen leiriin. Tältä ajalta on myös peräisin piispan linnoitettu palatsi, joka nykyisin toimii Toulouse-Lautrec-museona. Myös Euroopan korkein tiilistä rakennettu Pyhän Cecilian katedraali oli omiaan ankkuroimaan kaupungin virallisen kirkon tunnustuksen yhteyteen.
Pärttylinyön verilöylyn tapahtumat 24. elokuuta 1572 saapuivat viiveellä Albiin ja siellä ne tapahtuivat 5. lokakuuta ja samalla saatettiin kostaa vanhoja erimielisyyksiä.
Ranskan ensimmäinen kokeilu hiilen käytöstä teollisuuden energialähteenä tehtiin Albissa ja kokeilijana oli Solagesin markiisi. Hän sai myös luvan rakentaa hevosvetoisen raitiotien Albiin. Samaan aikaan syntyi Medeleinen esikaupunki.
Ranskan vallankumouksen aikana Albi menetti hetkeksi roolinsa alueen kehityksen veturina Castresille. Kuitenkin tasavaltalaiset totesivat Castresin liian epävarmaksi kaupungiksi ja niin he pakenivat kaupungista ja muuttivat Albiin. Näin Albista tuli 1797 uuden departementin keskus lyhyen Castresin vallassaolon jälkeen.
Toisen maailmansodan aikana saivat tuta Vichyn hallituksen toiminnan, sillä kaupunkiin perustettiin Ranskassa oleville ulkomaalaisille tarkoitettu keskitysleiri. Juuri ennen Ranskan vapautumista natsimiehityksestä yksi saksalainen kolonna yritti päästä Madeleinen esikaupungistä Tarnjoen sillan ylitse. Kuitenkin ranskalaisen vastarintaliike, sekä paikalliset että ulkomaalaiset ja eritoten monet puolalaiset ja espanjalaiset, ryhtyivät lujaan taisteluun joen uudella sillalla, kunnes he luovuttivat sen. Nykyisin tämän tapahtuman muistoksi on pystytetty taistelussa kuolleiden muistomerkki.
Talouselämä

Hiilenkäytön valtakaudelta on vielä joitain jälkiä nähtävissä kaupungin taloudellisessa rakenteessa. Tällaisia "jäänteitä" ovat VOA eli lasitehdas ja Ranskan sähköyhtiön La Pélissier -hiilivoimala.
Merkittäviä työnantajia kaupungissa ovat Pierre Fabren farmaseuttiset laitokset ja Airbus-teollisuuden alihankintatyöt.
Koulut

Lycée Lapérouse, kaupungin lyseoista tunnetuin, jossa Jean Jaurès oli opettajana ja Georges Pompidou kävi koulunsa.
Lycée Louis Rascol
Lycée Albi-Fonlabour, maatalouslyseo.
Lycée Bellevue
Albi Le Centren yliopistokeskus Jean-François Champollion, joka on perustettu vanhaan kasarmirakennukseen ja jonka tarkoituksena on hajannuttaa Toulousen yliopiston toimintaan.
L'École des Mines d'Albi-Carmaux, kaivosteollisuusinsinöörien koulu.
Tunnettuja kaupunkilaisia

Henri de Toulouse-Lautrec (1864–1901), taidemaalari, syntynyt kaupungissa
Gérard Onesta (s. 1960), poliitikko ja Euroopan parlamentin jäsen
Pierre Benoît, kirjailija (1886–1962), syntynyt kaupungissa
Jean François Galaup de La Pérouse (1741–1788), tutkimusmatkailija, syntynyt kaupungissa
Georges Pompidou Ranskan presidentti, suoritti kaupungissä opintonsa aina ylioppilastutkintoon saakka.
Jean Jaurès ranskalainen poliitikko (1859–1914), opetti filosofiaa La Pérousen lyseossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Office de tourisme
Site de l'Université d'Albi
Site officiel de la mairie d'Albi
Site officiel de la médiathèque d'Albi (Arkistoitu – Internet Archive)
L'histoire d'Albi sur le site de la mairie (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarnin departementin turistitoimisto
Albi Ranskan Institut géographique nationalen sivuilla
Albi tilastokeskuksen sivuille[vanhentunut linkki]
Albi Quidtietosivuilla[vanhentunut linkki]
Albien alueen historia ja muistomerkit sivusto
Albin historiaa
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Tarnjoen ylittävä vanha silta Pont vieux.
Kuori, Pyhän Cecilian katedraali.
Kreivi Jean François Galaup de La Pérousen patsas.
Pohjois-Amerikan intiaanit

| Pohjois-Amerikan intiaanit (Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat) |
| --- | --- |
Väkiluku:  2 932 248 (2010)
Kielet:  englannin kieli,espanjan kieli, portugalin kieli, ranskan kieli, omat perinteiset kielet
Uskonnot:  Native American Church, luonnonuskonnot, kristinusko
Pohjois-Amerikan intiaanit olivat alun perin ryhmä erilaisissa ympäristöissä asuvia alkuperäiskansoja, joiden esi-isät saapuivat Amerikkaan luultavasti kivikaudella Itä-Aasiasta. Historiassa henkimaailman ja luonnon yhteyteen liittyvä monesti šamanistinen uskonto erilaisine uhri- ja muine rituaaleineen oli useimmille intiaanikansoille tärkeä. Rituaaleilla uskottiin varmistettavan riistan ja viljelykasvien saatavuus vanhan kivikautisen perinteen mukaisesti. Sen sijaan elatuksen hankintatavat, asutuksen kiinteys, sotaisuus ja suhtautuminen varallisuuteen vaihtelivat huomattavasti alueesta toiseen.
Tekniikkansa pidemmälle kehittäneiden eurooppalaisten saapuminen 1600- ja 1700-luvuilla lähes tuhosi käytännössä kivikautta eläneet intiaanikansat ja heidän kulttuurinsa 1800-luvun loppuun mennessä. Hetkellisesti eurooppalaiset vaikutteet kuitenkin synnyttivät uusia kulttuureja, joista merkittävin oli Suurten tasankojen alueella vaikuttanut ja ratsujen käyttöön perustunut biisoninmetsästyskulttuuri.
Kolmen vuosisadan sisällä suurin osa intiaaneista kuoli eurooppalaisten tartuttamiin sairauksiin, joita vastaan heiltä puuttui immunitetti. Myös sodat vähensivät intiaanien määriä ja lukuisten eri heimojen rippeet sulautuivat toisiinsa intiaanireservaateissa, joita Yhdysvaltain hallitus perusti eri puolille maata.
Myöhemmin 1900-luvun loppupuolella intiaanien asema on parantunut uudelleen ja heidän väkilukunsa on lähtenyt nopeaan kasvuun.