stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Japanin parlamentti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanin parlamentti Wikimedia Commonsissa
Kansallinen parlamentin kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive) – Information of Services for Diet (englanniksi)
Ylähuoneen virallinen internetsivu (japaniksi) (englanniksi)
Alahuoneen virallinen internetsivu (japaniksi) (englanniksi)
Tsurusen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi ja japaniksi)
| n k Aasian parlamentit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Afganistan  Armenia  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Egypti  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Kazakstan  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros  Laos  Libanon  Malesia  Malediivit  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Singapore  Sri Lanka  Syyria  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiraatit 
Rajallisesti tunnustetut valtiot:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Palestiina  Pohjois-Kypros  Taiwan 
Itsehallintoalueet ja muut yhteisöt:  Hongkong  Joulusaaret  Kookossaaret  Macao 
Parlamentin rakennuksia vuonna 1905.
Japanin parlamentin alahuone.
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi

| Jeesuksen Kristuksen evankeliumi> O Evangelho Segundo Jesus Cristo |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  José Saramago
Kieli:  portugali
Genre:  romaani
Kustantaja:  Editorial Caminho
Julkaistu:  1991
Sivumäärä:  445
ISBN:  972-21-0524-8
Suomennos
Suomentaja:  Erkki Kirjalainen
Kansitaiteilija:  Eero Heikkinen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1998
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  497
ISBN:  951-31-0769-8
Sarja: Keltainen kirjasto 310
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi (port. O Evangelho segundo Jesus Cristo) on portugalilaisen José Saramagon vuonna 1991 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 1998 Erkki Kirjalaisen käännöksenä, jonka Tammi julkaisi Keltaisessa kirjastossa.
Alkuteos herätti ilmestyessään suuren kohun, sillä sen katsottiin loukkaavan katolisen kirkon oppeja. Portugalin hallitus veti teoksen ehdokkuuden eurooppalaisen kirjallisuuspalkinnon saajaksi pois, ja Saramago muutti vaimonsa kanssa Portugalista Kanariansaarten Lanzarotelle.
Jeesuksen Kristuksen evankeliumi kertoo Saramagon oman, kuvitteellisen version Jeesuksen elämästä, ja näin hän antaa myös uudenlaisen kuvan Uuden testamentin tapahtumista. Kirja etenee aikajärjestyksessä, mutta Jeesuksen elämän keskeiset asiat on esitetty täysin uudella tavalla. Markku Envallin mukaan Saramagon romaanissa Jeesuksen ristinkuolema ei johda syntien sovitukseen vaan ihmiskunnan pakottavaan syyllistämiseen.
Aiheesta muualla

Metsäranta, Jorma: Saramago ja Jeesus. (1/1999) Kipunoita -lehti.  1.1.1999. Arkistoitu 14.12.2007.
Hayes Alan Jenkins

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hayes Alan Jenkins |  Hayes Alan Jenkins |  Hayes Alan Jenkins |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | yksinluistelu |  |
Hayes Alan Jenkins (s. 23. maaliskuuta 1933) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän voitti neljä peräkkäistä maailmanmestaruutta vuosina 1953–1956. Vuoden 1956 talviolympialaisissa Cortina d'Ampezzossa hän voitti kultaa. Samassa kilpailussa pronssia saavutti hänen nuorempi veljensä David Jenkins. Vuoden 1952 talviolympialaisissa Oslossa Hayes Alan Jenkins sijoittui neljänneksi.
Japaninlaikkuköynnös

| Japaninlaikkuköynnös |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Laikkuköynnöskasvit Actinidiaceae
Suku::  Laikkuköynnökset Actinidia
Laji::  arguta
Kaksiosainen nimi
 Actinidia arguta  (Siebold & Zucc.) Planch. ex Miq. 
Katso myös
   Japaninlaikkuköynnös Wikispeciesissä   Japaninlaikkuköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Japaninlaikkuköynnös (Actinidia arguta) laikkuköynnösten sukuun kuuluva monivuotinen köynnöskasvi.
Kuvaus

Japaninlaikkuköynnös kasvaa 2–4 metriä pitkäksi. Nuoret varret ovat melkein kaljuja. Lehtiruoti on 2–8 cm pitkä ja usein punertava. Lehtilapa on 6–10 cm, tummanvihreä, kiiltävä ja muodoltaan leveän puikea ja pyöreä- tai joskus herttatyvinen. Laita on säännöttömästi pieni- ja terävähampainen. Kukinnossa on 1–10 kukkaa. Kukat ovat 1,8 cm leveitä ja teriö on vihertävän valkoinen. Ponnet ovat tummanpunaisia. Hedelmä on kahden senttimetrin pituinen vihertävänkeltainen marja.
Levinneisyys ja kasvupaikat

Japaninlaikkuköynnös kasvaa luontaisesti Japanissa, Koreassa, Kiinan koillisosissa ja Venäjän Siperian kaakkoisosissa. Kasvupaikkoja ovat runsasravinteiset, tuoreet havu- ja sekametsät varsinkin jokilaaksoissa ja puronvarsissa.
Käyttö

Japaninlaikkuköynnöstä voidaan kasvattaa koristekasvina tukeen nojaavana tai siihen kiertyvänä köynnöksenä tai rentona suojapensaana. Kasvi tuottaa pieniä, kiivihedelmän tapaisia hedelmiä, jotka ovat syötäviä ja erittäin C-vitamiinipitoisia. Koska laikkuköynnökset ovat kaksikotisia, hedelmiä tuottamaan tarvitaan sekä emi- että hedekasvi.
Suomessa japaninlaikkuköynnöstä ei ole pidetty kestävänä aivan maan eteläisimpiä osia lukuun ottamatta.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Japaninlaikkuköynnös – Actinidia arguta
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q848074  Wikispecies: Actinidia arguta  CoL: 64Q3B  Ecocrop: 2803  EoL: 392750  EPPO: ATIAR  FNA: 200013879  FoC: 200013879  GBIF: 3189693  GRIN: 1389  iNaturalist: 158005  IPNI: 316460-1  IRMNG: 10859464  ITIS: 506774  MoBotPF: 275434  NatureServe: 2.736834  NCBI: 64478  NZOR: a675580d-d4e1-46ff-875d-66c9970bb00e  NZPCN: 4438  Observation.org: 113933  Open Tree of Life: 686875  PalDat: Actinidia_arguta  PfaF: Actinidia arguta  Plant List: kew-2620609  PLANTS: ACAR10  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:316460-1  RHS: 232463  Tropicos: 500145  VASCAN: 27872  WFO: wfo-0000519157 
Kukinto
David Jenkins

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Jenkins |  David Jenkins |  David Jenkins |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Cortina d'Ampezzo 1956 | yksinluistelu |  |
David Wilkinson Jenkins (s. 29. kesäkuuta 1936) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän oli vuosina 1957–1959 lajinsa miesten maailmanmestari ja voitti kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä.
Jenkinsillä oli takanaan talviolympialaisista pronssimitali (1956) ja maailmanmestaruuskilpailuista kaksi sellaista (1955, 1956). Lisäksi hän voitti Pohjois-Amerikan-mestaruuden (1957) ja Yhdysvaltain-mestaruuden (1957–1960); ensiksi mainitussa hän oli aiemmin voittanut hopeaa (1955) sekä jälkimmäisessä kaksi hopeaa (1954–1955) ja pronssin (1956).
Jenkinsin vanhempi veli on taitoluistelija Hayes Alan Jenkins. Molemmat veljekset syntyivät Akronissa, Ohiossa.
Mika Jenytin

| Mika Jenytin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. toukokuuta 1957 (ikä 67)  Helsinki
Ammatti:  hammaslääkäri, aikaisemmin MTV:n kuuluttaja
Jean Mikael ”Mika” Jenytin (s. 5. toukokuuta 1957 Helsinki) oli Mainostelevision ensimmäisiä mieskuuluttajia. Hän teki kuulutuksia vuosina 1983–1989. Hän on myös osallistunut muutamien televisio-ohjelmien tekoon.
Jenytin kirjoitti ylioppilaaksi Myllypuron yhteiskoulusta ja valmistui hammaslääkäriksi Helsingin yliopistosta. Myöhemmin hän on työskennellyt yksityisenä hammaslääkärinä.
Lang Jeffries

Lang Jeffries (vasemmalla) Rhonda Flemingin seurassa vuonna 1960.
Lang Jeffries (7. kesäkuuta 1930 Ontario, Kanada – 12. helmikuuta 1987 Huntington Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä.
Kanadasta Yhdysvaltoihin muuttanut Jeffries ansioitui Korean sodassa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vaimonsa Rhonda Flemingin rinnalla italialais-espanjalaisessa Orjien kapinassa vuonna 1960. Avioliitto päättyi pian eroon, ja Jeffries jäi Eurooppaan, jossa hän teki vielä kolme peplum-elokuvaa sekä joukon agenttiseikkailuja ja muita viihde-elokuvia. Elokuvauransa jälkeen Jeffries piti taidegalleriaa Kaliforniassa.
Aiheesta muualla

Lang Jeffries Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Jefremov

| Jefremov (Ефре́мов) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Jefremov
 Koordinaatit: 53°09′N, 38°07′E 
Valtio:   Venäjän federaatio
Alue:  Tulan alue
Perustettu:  1637
Korkeus:  170 m
Väkiluku (2021):  33 965
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 48741
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jefremov (ven. Ефре́мов) on kaupunki Tulan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin sivujoen Krasivaja Metšan varrella 169 kilometriä Tulasta etelään. Kaupunki on Jefremovin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan ja Donbassin välinen rautatie (Jefremovin asema) sekä M4-valtatie. Asukkaita on 42 500 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1637 paikalle perustettiin Moskovan etelärajaa puolustanut linnoitus. Vuonna 1777 Jefremovista tuli kaupunki ja Tulan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Toisen maailmansodan aikana se oli saksalaisten miehittämä. Nykyään kaupungissa on kemian ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jefremov Wikimedia Commonsissa
Hélène Jegado

| Hélène Jégado |
| --- | --- |
 Hélène Jégado
Henkilötiedot
Syntynyt: 1803 Bretagne Ranska
Kuollut: 26. helmikuuta 1852 Rennes Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  taloudenhoitaja
Siviilisääty:  naimaton
Murhat
Uhrien määrä:  28 surmattua (arvio)
Murhien tekotapa:  myrkyttäminen
Maa:   Ranska
Hélène Jegado (1803 – 26. helmikuuta 1852) oli ensimmäinen tunnettu ranskalainen naispuolinen sarjamurhaaja. Hän haki uhrinsa perheistä, joiden taloudessa palveli, ja myrkytti uhrinsa arsenikilla. Jegadon tiedetään varmuudella surmanneen  elämänsä aikana vähintään 23 ihmistä. Hän palveli useissa talouksissa, joista useimmissa vain vähän aikaa. Jegado kärsi mahdollisesti kleptomaniasta ja jäi useaan otteeseen kiinni näpistelystä. Arsenikkia hänen hallustaan ei kuitenkaan koskaan löydetty.
Jégado tunnetaan yhtenä Ranskan pahamaineisimmista rikollisista.
Elämänvaiheet

Jegado syntyi pienellä maatilalla Morbihanin deparmentissa Bretagnessa vuonna 1803. Jäätyään orvoksi 7-vuotiaana hänet lähetettiin paikallisen kirkkoherran palveluksessa olevien kahden tätinsä hoitoon. Vuonna 1833 Jegado aloitti työnsä taloudenhoitajana kirkkoherra François Le Drogon kodissa. Runsaan kolmen kuukauden aikana (28. kesäkuuta - 3. lokakuuta 1833) Le Drogon taloudessa kuoli seitsemän ihmistä, heidän joukossaan Jegadon oma sisar ja kirkkoherra sekä tämän molemmat vanhemmat. Jegado vaikutti olevan aidosti järkyttynyt ja pahoillaan tapahtuneesta, eikä hänen osuuttaan kuolemantapauksiin tutkittu tarkemmin.
Sisarensa kuoleman jälkeen Jegado palasi tätiensä luo. Taloudessa sattuneet useat perättäiset kuolemantapaukset järkyttivät häntä syvästi, eivätkä epäilykset tuolloinkaan kohdistuneet häneen. Seuraavassa työpaikassaan Jegado toimi  ompelijattarena leskirouva Marie-Jeanne Leboucherin kodissa.  Leboucher ja hänen tyttärensä kuolivat lyhyen ajan sisällä. Lesken poika Pierre Leboucher ei pitänyt Jegadosta, ja kieltäytyi tämän tarjoamasta hoidosta. Pojan alkaessa toipua oudon sairautensa oireista, Jegado jätti talouden. Dokumenttien mukaan hänen väitetään sanoneen vainajien omaisille, että hän pelkää ihmisten aiheettomia syytöksiä.
Oudot sairastumiset ja kuolemantapaukset jatkuivat jokaisessa taloudessa, jonne Jegado palkattiin. Hän kuitenkin onnistui hälventämään itseensä kohdistuneet epäilyt heittäytymällä suuren surun valtaan ja valittamalla miten ihmiset kuolivat kaikkialla minne hän meni. Hänen käytöksensä herätti paljon sympatiaa, mutta hän toi mukanaan myös pelkoa. Jo vuonna 1835 Jegadoa verrattiin "valkoiseen aaveeseen, joka toi mukanaan kuoleman henkäyksen."
Sarjamurhaajien erityispiirteistä poiketen Jegado keskeytti tappamisen vuosien ajaksi, eikä todennäköisesti syyllistynyt myrkytystapauksiin vuosien 1841 - 1848 välillä. Joidenkin väittämien  mukaan hän oli maininnut saaneensa jumalalta vanhat syntinsä anteeksi, ja kääntänyt uuden lehden elämässään. Hän syyllistyi tänä aikana kuitenkin moniin varkauksiin ja käytti runsaasti alkoholia.
Muuttaessaan vuonna 1848 Rennesiin Jegado aloitti uudelleen myrkytysmurhat, ja surmasi viisihenkisen perheen, joka syytti häntä julkisesti viinin varastamisesta.  Tämän tapauksen jälkeen hän palveli yliopiston  professori Théophile Bidardin taloudessa. Bidard piti Jegadoa hyvänä työntekijänä, mutta ihmetteli tämän "häijyä huumorintajua". Bidardin talouden kaksi muuta palvelijatarta - Rose Tessier ja Rosalie Sarrazin - kuolivat myrkytykseen. Jegado vannoi syyttömyyttään ennen kuin kukaan oli edes syyttänyt häntä. Tässä vaiheessa virkavallan epäilykset heräsivät, ja Jegado pidätettiin 1. heinäkuuta 1851.
Jegadon tekemien murhien määrää ei koskaan kyetty tarkalleen laskemaan. Hänen oikeudenkäyntinsä alkoi 6. joulukuuta 1851 professori Bidard ollessa paikalla todistajana. Kolmen viimeisen  uhrin ruumiinavauksessa löytynyt arsenikki riitti osoittamaan, että heidät oli myrkytetty. Jegardo vannoi syyttömyyttään ja kertoi, ettei edes tiennyt mitä arsenikki oli. Hänet kuitenkin julistettiin syylliseksi ja teloitettiin giljotiinilla 26.2.1852.
Jelets

Jeletsin vaakuna.
Jelets (ven. Еле́ц) on kaupunki Lipetskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Doniin laskevan Sosna-joen rannalla 78 kilometriä Lipetskistä länteen. Kaupunki on Jeletsin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Jeletsissä haarautuvat Moskovaan, Valuikiin, Orjoliin, Grjaziin ja Lev Tolstoihin johtavat rautatiet. Kaupungin ohi kulkee Moskovan, Voronežin ja Donin Rostovin välinen M4-valtatie. Asukkaita on 112 200 henkeä (vuonna 2008).
Jelets mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1146 Rjazanin ruhtinaskunnan rajalinnoituksena. 1200–1300-luvuilla se oli lääniruhtinaskunnan keskus. Vuonna 1237/1238 sen hävittivät Batu-kaanin joukot, vuonna 1316 Uzbek-kaani, vuonna 1365 Tegei-kaani ja vuonna 1395 Timur Lenkin joukot. Vuosina 1415 ja 1450 tataarit hävittivät jälleen kaupunkia. Vuonna 1483 se liitettiin Moskovan ruhtinaskuntaan. Vuonna 1591 Venäjän etelärajalla sijainneeseen Jeletsiin rakennettiin uusi linnoitus. Vuonna 1778 siitä tuli Orjolin lääniin kuulunut kihlakuntakaupunki. 1800–1900-luvun vaihteessa se oli huomattava kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Toisen maailmansodan aikana joulukuussa 1941 kaupunki oli lyhyen aikaa saksalaisten miehittämä.
Nykyään Jeletsissä on mm. koneenrakennus-, kemian, rakennusmateriaali- ja elintarviketeollisuutta. Kaupunki on kuuluisa pitsinnypläyksen keskus. Nähtävyyksiä ovat 1700–1800-lukujen vaihteen kauppiastalot, 1800-luvulla rakennettu tupakkatehdas ja Konstantin Tonin suunnittelema Kristuksen taivaaseen astumisen katedraali (1889). Kaupungissa toimii Jeletsin valtionyliopisto, kotiseutumuseo sekä siellä lapsuutensa viettäneen kirjailija Ivan Buninin kotimuseo.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jeletsin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Jegvard

| Jegvard (Եղվարդ) |
| --- | --- |
 Jegvardin kaupunkia ja sen pohjoispuolinen, lumipeitteinen Ara ler -vuori
 Jegvard
 Koordinaatit: 40.307°N, 44.473°E 
Valtio:  Armenia
Maakunta:  Kotajk'
Väkiluku (2011)  (de jure):  11 672
Aikavyöhyke:  UTC+4
Suuntanumero(t):  (+374) 224
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jegvard (arm. Եղվարդ) on kaupunki Armenian keskiosassa, Jerevanin pohjoispuolella sijaitsevassa Kotajk'in maakunnassa. Jegvard sijaitsee vain noin 15 kilometriä Jerevanista pohjoiseen. Vuoden 2011 väestönlaskennan aikaan kaupungin asukasluku oli 11 672, eli likimain sama kuin vuosikymmen aiemmin (11 627 vuonna 2001).
Jegvard yläviistosta, Ara ler -vuorelta nähtynä
Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa vuodelta 1301 peräisin oleva Jegvardin kirkko, joka on rakennettu vanhemman, 5.-6. vuosisadalta olevan basilikan raunioiden läheisyyteen. Jo muinoin sammunut tulivuori (Arai ler) nousee Jegvardin laavatasangon pohjoispäässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jegvard Wikimedia Commonsissa
Jalokivi

Jalokiviä ja puolijalokiviä: timantti (väritön), safiiri (sininen), rubiini (punainen), ametisti (violetti) ja smaragdi (vihreä)
Jalokivet ovat kiiltäviä, vahvasti valoa taittavia, läpinäkyviä, värillisiä tai värittömiä ja kovia mineraaleja, jotka kauneutensa, kestävyytensä ja harvinaisuutensa vuoksi ovat haluttuja ja arvokkaita. Ero jalokivien ja puolijalokivien eli korukivien välillä on tulkinnanvarainen; tiukimpien määritelmien mukaan vain Mohsin kovuuden 7,5 ylittävät kivet voidaan laskea jalokiviksi, kun arkikielessä kaikki koruissa käytettävät kivet täyttävät usein jalokiven kriteerit. Jalokiville käytetään yleensä viistehiontaa, joka tuo kiven kauneuden parhaiten esiin. Jalokiviä tutkiva tiede on nimeltään gemmologia.
Eri jalokiviä on vanhastaan pidetty sitä arvokkaampina, mitä kovempia ne ovat, joskin löydökset ja muodin vaihtelut ovat usein aiheuttaneet tästä myös poikkeuksia.
Jalokivien paino mitataan karaateissa; yksi karaatti vastaa 0,2 grammaa.
Käsitteen määritelmä

Ammattilaiset alkoivat aluksi määritellä jalokiviksi kaikki mineraalit, kivilajit ja orgaaniset aineet, joista voidaan valmistaa hiomalla koru- ja keräilykiviä, jotka käyvät luonnontilassakin koruiksi ja joista on mahdollista valmistaa mosaiikkeja ja taidekäsityöesineitä. Gemmologian näkökulmasta tällainen määritelmä oli sopimaton, erityisesti kaupallisuuden kannalta. Tästä on sen tähden edetty tarkempiin määritelmiin, jotta aivan tavallisia kiviä ei sekoitettaisi näin laajan määritelmän takia jalokivien luokkaan. Käytännöllisin luokitusmenetelmä on jakaa kivet seuraavasti:
varsinaiset jalokivet
jalokivet laajassa merkityksessä
korukivet
harvinaisuudet eli keräilykivet
synteettiset jalokivet
Nimeäminen

Jalokivistä käytetään vakiintuneita nimiä, jotka usein täysin poikkeavat niistä nimistä, joita samoista aineista käytetään mineralogiassa. Toisinaan eri mineraalejakin pääaineksenaan sisältävistä jalokivistä käytetään samaa nimeä: tällöin arvokkainta tietyn väristä kiveä on vanhastaan sanottu "itämaiseksi", mikä kuitenkaan ei viittaa löytöpaikkaan, vaan kiven erityiseen kauneuteen. Monien jalokivien vanhemmat nimet tulevat niiden väreistä, muodoista, koostumuksesta ja/tai ominaisuuksien yhdistelmistä. Nimet annettiin useimmiten löytöpaikan mukaan ja ne olivat kielijohdoksia kreikasta, latinasta, arabiasta, turkista, saksasta tai joistain Aasian kielistä. Myöhemmin alettiin nimetä jalokivet ennen muuta maantieteellisien nimien, niihin liittyvien organisaatioiden ja merkittävien henkilöiden tai vastaavien nimien mukaan.
Silmin havaittavat ominaisuudet

Olennaiset silmin nähtävät jalokivien ominaisuudet ovat väri, läpinäkyvyys, kiilto, lohkeavuus, murrospinta ja kidejärjestelmä.
Silmin havaittavat ominaisuudet > Väri

Useimmille jalokiville helpoin tuntomerkki on väri. Fysikaalisin perustein jalokivet on jaettu värin mukaan. Yhdessä muodon ja löytöpaikan (esimerkiksi Arabian siniset kivet, Keski-Amerikan vihreät kivet) kanssa väri (värivaihteluineen kaikki punaiset, vihreät, violetit, siniset ja vaaleanpunaiset) määrittelee kiven arvon ja valintaperusteen. Joskus jalokiven nimi viittaa sen väriin kuten albiitti tai akvamariini.
Akromaattinen eli väritön (esim. timantti, vuorikide) – valonsäde läpäisee kiven absorboimatta tiettyjä aallonpituuksia
Idiokromaattinen eli värillinen (esim. malakiitti, rodoniitti) – tietty alkuaine jalokiven peruskoostumuksessa aiheuttaa sen värin (esim. malakiitissa kupari, rodoniitissa mangaani) ja ilmenee kemiallisessa kaavassa
Allokromaattinen eli värjäytynyt (esim. ametisti, rubiini) – väri muodostuu kemialliseen kaavaan kuulumattomien hivenalkuaineiden sekoittumisesta
Pseudokromaattinen eli valevärinen – väri syntyy erilaisista optisista efekteistä. Tällaisia voivat olla iridisointi, tiikerin-, haukan ja kissansilmäilmiöt, tähti-ilmiö, opalisointi, aventurinisointi, adularisointi ja labradorisointi. Lisäksi tällaisia ovat myös monet kiteen sisäisen rakenteen aiheuttamat ilmiöt, joista muodostuu kiveen vyöhykkeitä tai raitoja.
Jalokivien värin voimakkuuteen vaikuttavat useat oheisilmiöt, mahdollisesti ultravioletti- tai radioaktiivinen säteily, lämpörapautuminen, dehydraatio, vieraiden aineiden imeytyminen ja muut vastaavat seikat. Nämä prosessit tavallisimmin heikentävät väriä, harvoin lisäävät.
Silmin havaittavat ominaisuudet > Läpinäkyvyys (transparenssi)

Kysymys on lähinnä kiven valonläpäisevyydestä, mikä riippuu pääasiassa kiteiden rakenteesta. Läpinäkyvyyteen vaikuttaa värin voimakkuus, sulkeumat, halkeamat ja rapautumisilmiöt.
Kivet voidaan jakaa läpinäkyviin, puoliksi läpinäkyviin, läpikuultaviin ja läpinäkymättömiin (opaakkeihin).
Samat asiat, jotka vaikuttavat väriin, vaikuttavat myös läpinäkyvyyteen kuten säteily, lämpövaikutukset ja mekaaniset vahingot. Läpinäkyvyyden asteesta riippuu kiven hinta, laatu ja työstötapa eli käytetäänkö viistehiontaa, tasohiontaa tai plastista hiontaa.
Silmin havaittavat ominaisuudet > Kiilto

Valon heijastuminen ja säteily kiven pinnasta ja välittömästi pinnan alta synnyttää kiillon. Kiiltoon vaikuttavat taitekerroin, absorptio, läpinäkyvyys, pinnan ominaisuudet ja väri. Kiilto on jalokiven tärkeä ominaisuus ja sen mukaan valitaan hiontatyyppi tai työstötapa. Kiiltoa on seuraavanlaista:
Metallikiilto (esim. kulta)
Puolimetallinen kiilto (esim. kupriitti)
Timantinkiilto (esim. timantti)
Lasinkiilto (esim. safiiri)
Helmiäiskiilto (esim. kiille)
Silkinkiilto (esim. seleniitti)
Silmin havaittavat ominaisuudet > Lohkeavuus

Mineraalien taipumusta haljeta mekaanisesta vaikutuksesta säännönmukaisesti tiettyihin suuntiin nimitetään lohkeavuudeksi. Rapautumisen eteneminen lisää jaollisuutta (esim. korundi). Lohkeavuus on kullekin mineraalille yksilöllinen ominaisuus ja riippuu paljolti kiven sisäisestä rakenteesta. Lohkeavuutta on kuutta eri astetta, nimittäin erittäin etevä, etevä, hyvä, selvä, epäselvä, puuttuu lohkeavuus.
Kun tiedetään kiven lohkeavuus, voidaan valita oikea suuntaus ennen hiomista. Hyvästä lohkeavuudesta seuraa säännönmukaisesti helmiäiskiilto ja epäselvästä lasinkiilto. Jos kivi on erittäin etevästi lohkeava, on varottava mekaanista vahingoittumista.
Silmin havaittavat ominaisuudet > Murros

Jalokivillä, joilla ei ole lohkeavuusominaisuutta, on murrospinta. Murroksia on seuraavanlaisia:
Simpukkamurros (esim. kvartsi)
Epätasainen murros (esim. markasiitti)
Sälöinen murros (esim. granaatti)
Vähäinen murros (esim. hopea)