stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ayutthaya

| Ayutthaya พระนครศรีอยุธยา |
| --- | --- |

 vaakuna
 Ayutthaya
 Koordinaatit: 14°21′N, 100°35′E 
Valtio:  Thaimaa
Provinssi:  Ayutthaya
Väkiluku (2002):  139 603
 
 www.ayutthayacity.go.th 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ayutthaya, Ajuttaja tai Ayudha (Phra Nakhon Si Ayutthaya, Krung Kao, thaiksi พระนครศรีอยุธยา) on samannimisen provinssin pääkaupunki Thaimaassa Chao Phraya -joen saarella noin 70 kilometriä Bangkokista pohjoiseen. Kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I vuonna 1350, ja siitä tuli Ayutthayan kuningaskunnan pääkaupunki aina vuoteen 1767 asti, jolloin burmalaiset hyökkäsivät maahan ja tuhosivat sen. Nimensä kaupunki lainasi muinaisesta Ayodhyan kaupungista Intiassa, jossa oli syntynyt Ramajana-eepoksen päähenkilö Rama (Ramakian). Sana on sanskritin kieltä ja tarkoittaa voittamatonta. Kaupunki hylättiin burmalaisten hyökkäyksen jälkeen ja uusi pääkaupunki perustettiin Thonburiin, sittemmin Bangkokiin.
Ayutthayan rauniot muodostavat nykyään Ayutthayan historiallisen puiston (Ayutthaya Historical Park) ja se on vuodesta 1991 alkaen ollut osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa. Moderni Ayutthayan kaupunki (139 603 asukasta vuonna 2002) on kasvanut myöhemmin raunioiden kupeeseen saaren itäiseen osaan. Kaupunki on muinaismuistojensa ohella myös merkittävä teollisuuden keskittymä.
Historia > Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki

Ayutthayan kaupungin perusti kuningas Ramathibodi I (tunnetaan myös nimellä U-Thong, hallitsi 1350–1369) 3. huhtikuuta 1350 ja siitä tuli Ayutthayan valtakunnan pääkaupunki seuraavaksi 417 vuodeksi. Kaupunki perustettiin, koska sen edeltäjässä, Lopburin kaupungissa, oli puhjennut paha isorokkoepidemia. Kaupunkia ja valtakuntaa hallitsi tänä aikana 33 monarkkia. Muita merkittäviä kuninkaita olivat Boromtrailokant (1448–1488), Naresuan (1590–1605) ja Narai (1656–1688).
Historia > Yhteydet länsimaihin

Ayutthaya oli ennen tuhoaan 1767 yksi maailman suurimmista ja hienoimmista kaupungeista, ja se kävi kauppaa myös lännen kanssa. Erityisesti portugalilaiset ja ranskalaiset pitivät yhteyksiä yllä Ayutthayan kuningaskunnan kanssa. Simon de La Loubèren 1691 julkaisema matkakuvaus Du Royaume de Siam ikuisti jälkipolville kaupungin loistonpäivät. Kaupungissa oli suuri pysyvä länsimaalaisten siirtokunta ja katolinen kirkko. Kaupungin yläluokan parissa sai 1600-luvulla merkittävän aseman kreikkalainen seikkailija Konstantin Faulkon (1647–1688). Hän toimi hovissa tulkkina thaiden ja ranskalaisten kauppaneuvotteluissa. Hänelle myönnettiin korkein mahdollinen arvonimi mahatthai, joka sinetöi hänen kohtalonsa. Faulkonin vaikuttimia alettiin epäillä laajasti virkamiesten keskuudessa, koska hän oli kiivas katolinen ja kannatti jesuiittoja – hänen pelättiin vehkeilevän ulkovaltojen kanssa Siamin alistamiseksi. Myös Faulkonin ilmeinen vaikutusvalta kuningas Naraihin aiheutti kateutta hovissa. Kuninkaan kuoltua hänet pidätettiin maanpetossyytteiden nojalla ja teloitettiin 5. kesäkuuta 1688.
Historia > Kaupungin hävitys

Vanhasta Ayutthayasta kertovat enää uskonnolliset rakennukset, jotka tehtiin kivestä kestämään ajan hammasta. Tavalliset asumukset, jopa kuninkaan palatsi, tehtiin puusta, ja ne ovat hävinneet. Burmalaiset tekivät hyvin perusteellista hävitystyötä etsiessään arvometalleja: koko kaupunki sytytettiin tuleen ja se paloi useita päiviä. Myöhemmin kenraali Taksinin voitettua burmalaiset joukot kaupungin jälleenrakennusta pidettiin liian suurena urakkana, ja sen sijaintia liian haavoittuvana. Se, mitä oli pelastettavissa, siirrettiin Bangkokiin seuraavan vuosisadan kuluessa ja rauniot jäivät oman onnensa nojaan. Myös aarteenetsijät ja ryöstelijät ovat vahingoittaneet raunioita meidän aikanamme.
Nähtävyydet

Kaupungin nähtävyyksistä mainittakoon Wat Rachaburana (rakennettu 1434), jonka prang (torni) on erityisen hyvin säilynyt. Wat Phra Ram (1368), joka sijaitsee laajan keskuspuiston laidalla, on kaupungin vanhimpia. Aikoinaan kaupungin hienoin temppeli, Wat Mahathat, on nykyään melkein maan tasalla. Kuninkaallinen temppeli Wat Sri Sanphet oli Ayutthayan vastine Bangkokin Wat Phra Kaeolle. Temppelin ceylonilaista tyyliä edustavat chedit ovat edelleen kunnioitettuja pyhäinjäännöksiä. Vihan Phra Mongkhol Bophit, jossa on samanniminen Thaimaan suurin pronssinen istuva Buddhan patsas 1500-luvulta, korjattiin perusteellisesti vuonna 1956. Burmalaisten pahoin polttama, mustunut Buddhan kuva kullattiin uudelleen 1990-luvulla. Vallihaudan ulkopuolella sijaitseva khmer-tyylinen Wat Chai Watthanaram (1630) joen länsirannalla on aivan kuin pienoiskokoinen Angkor Wat. Kaupungin eteläpuolella on viehättävä Bang Pa-Inin kesäpalatsi, joka on peräisin jo Ayutthayan valtakunnan ajoilta, mutta jonka kuningas Rama IV korjautti kesäasunnokseen 1800-luvun puolivälissä. Portugalilaisten rakentaman San Pedron kirkon rauniot sijaitsevat kaupungin eteläpuolella joen länsirannalla. Kaupungissa on edelleen toimiva St. Josephin kirkko.
Useimpiin raunioihin peritään pääsymaksu – turisteilta noin 50 bahtia, thailta 10 bahtia. Raunioihin on kuitenkin mahdollista päästä tutustumaan omatoimisesti illalla, kun vartijat ovat jo lähteneet. Ayutthayassa on myös merkittävä museo, Chao Sam Phraya National Museum, jonka kuningas Rama IX perusti vuonna 1961. Museo sijaitsee Thanon Rochanalla lähellä Vihan Phra Mongkhol Bophitia.
Vaikka moderni Ayutthaya onkin pieni, ovat rauniot levittäytyneet hyvin laajalle alueelle, ja niiden tutkimiseen on hyvä varata aikaa. Vuokrapolkupyörä on mainio väline liikkua alueella, koska korkeuseroja ei ole ja liikenne on hyvin vähäistä.
Liikenneyhteydet

Ayutthayan kaupunkiin pääsee parhaiten jokiveneellä Bangkokista tai junalla, sillä kaupunki on pohjoisen rautatien varrella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ayutthayan kartta[vanhentunut linkki]
Ayutthayan viralliset sivut
Vihan Phra Mongkhol Bophit (Arkistoitu – Internet Archive)
UNESCOn maailmanperintökohde: Ayutthaya
Ayutthayan historialliset nähtävyydet 360 asteen panoraama UNESCOn sivuilta (Arkistoitu – Internet Archive)
A Brief History of the Catholic Church in Thailand
Ayutthayan kartta 1638
Cornell University Library: Southeast Asia Visions - a collection of historic travel narratives
Ayutthayan kiertokäynti (yksityinen matkailusivusto) (Arkistoitu – Internet Archive)
Wat Chai Watthanaram edustaa khmeriläistä arkkitehtuuria. Terävät tornit ovat chedejä ja tylpempi keskustorni on prang.
Puu on kasvanut Wat Mahathatin Buddhan kuvan ympärille
Wat Sri Sanphetin chedit
Wat Rachaburanan prang nähtynä Wat Mahathatin raunioiden lomasta
Bang Pa-Inin kesäpalatsi
Tapani Haapasaari

Tapani Haapasaari (s. 1952 Kolari) on suomalainen viihdeharmonikkapedagogi ja tanssimuusikko. Haapasaaren mentoreina ovat olleet harmonikkataiteilija Veikko Ahvenainen sekä musiikin maisteri kapellimestari Jukka Ollila Torniosta. Harmonikan lisäksi Haapasaari soittaa kitaraa, bassoa ja rumpuja. Kouluiässä hän soitti myös trumpettia soittokunnassa. Ensimmäinen soitin hänellä oli mandoliini, joka isällään (Veli Haapasaari Nurmosta)  oli mukana jatkosodassa. lähde? Varsinaisen työuransa hän on tehnyt mm. Lapin yliopistossa, Suomen Posti Oy:ssä, Sampo Pankissa ja Kolarin kunnan elinkeinotoimessa.
Haapasaari on yhtyeineen esiintynyt lappilaisilla tanssilavoilla ja ravintoissa vuodesta 1978. Yhtye on toiminut myös eri artistien säestysbändinä. Haapasaari sai 2012 Kolarin kunnan kulttuuripalkinnon tekemästään musiikkikasvatustyöstä sekä Suomen Harmonikkaliiton hopeisen ansiomerkin.lähde?
Haapasaari on opettanut Tunturi-Lapissa harmonikansoittoa Kolarin, Muonion ja Kittilän kansalaisopistoissa. Hän on myös vuonna 2001 aloitetun Ylläksen Harmonikkaleirin perustaja. Haapasaari järjestää vuosittain Ylläksellä Valtakunnallista Veikko Ahvenainen harmonikkakilpailua.
Hänen oppilaistaan monet ovat menestyneet harmonikkakilpailuissa, kuten Kultaisen Harmonikan voittaneet Reijo Kumpulainen,Heidi Haapasaari (2000) ja Ukko-Pekka Yliranta (2008).Tasavallan Presidentti Aleksaber Stubb myönsi Haapasaarelle 19.4.2024 Director musices arvonimen.
Vinski ja näkymättömyyspulveri

| Vinski ja näkymättömyyspulveri |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Juha Wuolijoki
Käsikirjoittaja:  Jari Olavi Rantala Mauri Ahola Juha Wuolijoki
Perustuu:  Aapelin lastenkirjaan Koko kaupungin Vinski (1954)
Tuottaja:  Juha Wuolijoki Laura Salonen
Säveltäjä:  Lasse Enersen Leri Leskinen
Kuvaaja:  Mika Orasmaa Kjell Lagerroos
Leikkaaja:  Antti Reikko
Tuotantosuunnittelija:  Arūnas Čepulis
Pukusuunnittelija:  Kristina Mališauskiene
Erikoistehosteet:  Troll VFX
Pääosat:  Kuura Rossi Martti Suosalo Pirjo Heikkilä Mikko Leppilampi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Snapper Films Oy
Levittäjä:  Nelonen Media
Ensi-ilta:  22. joulukuuta 2021
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1,7 milj. €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vinski ja näkymättömyyspulveri on Juha Wuolijoen ohjaama koko perheen elokuva, joka sai ensi-iltansa 22. joulukuuta 2021. Elokuva perustuu Aapelin lastenkirjaan Koko kaupungin Vinski.
Nelonen Media osti elokuvan levitysoikeudet elokuvateattereihin ja televisioon, ja aloitti sen myötä elokuvalevitysliiketoiminnan Suomessa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kuura Rossi  | … |  Vinski   |
|  Martti Suosalo  | … |  apteekkari   |
|  Pirjo Heikkilä  | … |  Krista  |
|  Mikko Leppilampi  | … |  Antero   |
|  Fiona Iyare  | … |  Roosa   |
|  Hannu-Pekka Björkman  | … |  poliisi   |
|  Sampo Sarkola  | … |  tv-toimittaja  |
|  Minka Kuustonen  | … |  pappi  |
|  Joel Hirvonen  | … |  rosvo  |
|  Antti Tuomas Heikkinen  | … |  rosvo  |
|  Cécile Orblin  | … |  hoitaja  |
|  Hannamaija Nikander  | … |  farmaseutti  |
|  Ohto Heiskanen  | … |  Juuso  |
|  Chike Ohanwe  | … |  opettaja  |
Tuotanto

Elokuvan ensimmäinen ennakkotraileri julkaistiin YouTubessa lokakuussa 2015. Juha Wuolijoki kertookin työskennelleensä elokuvahankkeen parissa yli viisi vuotta. Tavoitteena oli alusta saakka kansainvälinen levitys, eikä Wuolijoki halua puhua lastenelokuvasta vaan ”koko perheen elokuvasta”, joka hänestä näkyy jo näyttelemisen tavassa. Kuvaukset tehtiin valtaosin Liettuassa, mutta osin Porvoossa. Miljöönä ovat ajattomat puutalokorttelit, mutta vaatteet ja teknologia tarinassa viittaavat nykyhetkeen. Nykyajan tietotekniikka tekee Wuolijoen mukaan mahdolliseksi Hollywood-tason erikoistehosteet myös suomalaistuotannossa. Niistä Vinskissä vastaa tamperelainen jälkituotantoyhtiö Troll VFX, jonka asiakkaina on myös yhdysvaltalaisia elokuvien tekijöitä. Myös Lasse Enersenin ja Leri Leskisen musiikki on saanut vaikutteita Hollywoodin seikkailuelokuvista.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Episodi Jouni Vikman: 
Helsingin Sanomat Miska Rantanen: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 

Elokuva oli vuoden 2022 Jussi-gaalassa ehdolla Jussi-palkinnon saajaksi viidessä kategoriassa (paras elokuva, kuvaus, lavastussuunnittelu, pukusuunnittelu, maskeeraussuunnittelu), mutta jäi ilman palkintoja.
Helsingin Sanomien Miska Rantasen mielestä elokuvassa toimivat parhaiten aikatasoja sekoittavat lavastus- ja rekvisiittaratkaisut sekä näyttelijöiden välinen henkilökemia. Sen sijaan hänestä taustatarina ja sen käsittely on turhan vakava, ja elokuva olisi kaivannut enemmän leppoisaa huumoria. Mikko Leppilampi vetää Rantasen mielestä roolinsa pahasti yli, mutta muut näyttelijät suoriutuvat hyvin. Episodin Jouni Vikman ihmetteli tarinan vanhanaikaista naiskuvaa, vaikka muuten elokuvaa kehuikin. Visuaalisesti hankalia näkymättömyyskohtauksia on hänestä ehkä hieman liikaa.
Georgi Konstantinovitš Romanov

Georgi Konstantinovitš Romanov
Ruhtinas Georgi Konstantinovitš Romanov (6. toukokuuta 1903 – 7. marraskuuta 1938) oli venäläinen aatelinen, joka kuului Romanov-sukuun.
Suku ja lapsuus

Hän oli ruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanovin ja herttuatar Elisabeth Saksi-Altenburgin nuorin poika. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista kolme veljeä teloitettiin vallankumouksen aikana.
Lapsena hän asui Marmoripalatsissa Pietarissa ja Pavlovskin palatsissa, jonka hänen isoisänsä, suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš oli perinyt. Lapsena hän oli Tsarskoje Selon partiolippukunnan jäsen.
Vallankumous ja maanpako

Venäjän vallankumouksen aikana hän asui Pavlovskin palatsissa äitinsä ja sisarensa kanssa kunnes bolševikit antoivat heidän lähteä Venäjältä.
Georgi pakeni lokakuussa 1918 äitinsä ja sisarensa Vera Konstantinovnan kanssa Ångermanland-laivalla Ruotsiin Tallinnan, Helsingin ja Maarianhaminan kautta, Ruotsin kuningatar Viktorian kutsusta. Tukholman satamassa perhe tapasi prinssi Gustaf Adolfin, joka vei heidät Tukholman kuninkaalliseen palatsiin.
He asuivat Ruotsissa kaksi vuotta, ensin Tukholmassa, sitten Saltsjöbadenissa. Ruotsissa asuminen oli kuitenkin liian kallista, joten he muuttivat kuningas Albert I:n kutsusta Belgiaan. Myöhemmin he asettuivat Altenburgiin, Saksaan, jossa perhe asui 30 vuotta, lukuun ottamatta paria Englannissa vietettyä vuotta. Äiti Elisabeth kuoli syöpään vuonna 1927 Leipzigissa.
Georgista tuli menestyvä sisustusarkkitehti. Hän pysyi naimattomana.
Hän kuoli New York Cityssä 35-vuotiaana umpilisäke leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin. Hänet on haudattu sisarensa ruhtinatar Vera Konstantinovnan viereen Novo-Diveevon luostarin ortodoksiselle hautausmaalle Nanuetissa, New Yorkissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Hondurasin asevoimat

| Hondurasin asevoimat |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1825–
Valtio:  Honduras
Rooli:  asevoimat
Komentajat
Nykyinen komentaja:  René Arnoldo Osorio Canales
Hondurasin asevoimat (esp. Fuerzas Armadas de Honduras) on Hondurasin puolustuksesta vastaava organisaatio. Siihen kuuluu kolme puolustushaaraa, maavoimat, laivasto ja ilmavoimat.
Asevoimat on ollut Hondurasin historiassa merkittävä poliittinen vaikuttaja, sillä se on useasti ollut joko auttamassa tai toteuttamassa vallankaappusta. Ensimmäisen kerran asevoimat otti aktiivisen roolin 1956, kun se syrjäytti Julio Lozano Díazin ja asetti maan johtoon hetkellisesti sotilasjuntan. Oswaldo López Arellano asetettiin juntan johtoon 1963 siviilihallinnon jälkeen. Arellanon aika aloitti maan muutaman vuosikymmenen kestäneen junttahallinnon. Lopullisesti Hondurasissa palattiin taas siviilihallintoon 1982.
Hondurasissa on vapaaehtoinen 2–3 vuotta kestävä asepalvelus. Valtio käyttää vuosittian 0,6 prosenttia bruttokansantuotteestaan asevoimiinsa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hondurasin asevoimat Wikimedia Commonsissa
Asevoimien kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Belize olympialaisissa

Belize osallistui kesäolympialaisiin ensimmäistä kertaa vuonna 1968 ja on siitä alkaen osallistunut kesäkisoihin joka kerta 1–11 urheilijan joukkueilla lukuun ottamatta Moskovan vuoden 1980 kisoja, joita se boikotoi. Maa ei ole saanut mitaleja.
Talviolympialaisiin Belize ei ole osallistunut.
Ahmad Khomeini

Ahmad Khomeini
Sayyid Ahmad Khomeini (pers. ‏سید احمد خمینی‎; 1946 – 1995 Teheran) oli Ruhollah Khomeinin nuorin poika.
Khomeini muutti vuonna 1966 isänsä luo Najafiin, jossa hänestä tuli papiston edustaja. Iranin vallankumouksen jälkeen hän koordinoi isänsä paluun Iraniin ja osallistui tämän sekä hallinnon virkamiesten väliseen vuoropuheluun. Khomeini vähensi osallistumistaan politiikkaan isänsä kuoltua vuonna 1989 ja Ali Khamenein noustua valtaan. Hän jatkoi tämän jälkeen opintojaan Qomissa. Viimeisinä vuosinaan Khomeini vastusti Akbar Hašemi Rafsandžanin pyrkimyksiä talouden liberalisointiin. Häntä pidettiin mahdollisena tulevana Iranin uskonnollisena johtajana. Khomeini kuitenkin sai sydänhalvauksen, vajosi koomaan ja kuoli Teheranissa vuonna 1995. Hänet haudattiin isänsä viereen.
Khomeinin odottamatonta kuolemaa on pidetty salaperäisenä, ja siitä onkin tehty erilaisia olettamia. Historioitsija Hossein Dehbashi väitti kuoleman johtuneen huumausaineiden yliannostuksesta. Hänen mukaansa väite oli peräisin entiseltä presidentti Rafsandžanilta. Dehbashin näkemys herätti ankaraa vastustusta sekä konservatiivien että reformistien piireissä. Reformisti Javad Emam väitti yliannostusväitteen olevan osa jyrkän linjan edustajien kampanjointia maltillisen linjan kannattajia vastaan. Konservatiivinen historioitsija Abbas Salimi Namin puolestaan syytti Dehbashia heikosta historian tuntemuksesta. Dehbashi tuomittiin väitteestään heinäkuussa 2022 kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen. Häntä ei kuitenkaan pidätetty, ja hänen syytteensä kumottiin osana joukkoarmahdusta helmikuussa 2023.
Esko Linnakangas

Esko Linnakangas (s. 15. kesäkuuta 1947 Helsinki) on suomalainen oikeustieteilijä. Hän on oikeustieteen tohtori ja ekonomi.
Ennen yliopistouraa Linnakangas työskenteli vuosina 1970–1972 Hämeen lääninhallituksessa ja 1972–1983 korkeimmassa hallinto-oikeudessa.
Linnakangas oli Lapin yliopiston julkisen talouden professorina 1984-2007. Lapin yliopiston vararehtorina hän oli 1986–1989 ja 1993–1997. Oikeustieteiden tiedekunnan varadekaanin tehtäviä hän hoiti 2000–2004 ja dekaanina hän oli 2006-2007. Helsingin yliopiston finanssioikeuden professorina hän oli vuosina 2007-2015. Vuonna 2015 hän siirtyi eläkkeelle.
Hän on kirjoittanut yksin ja muiden kanssa yhteensä noin 50 kirjaa sekä noin 350 artikkelia ja muuta kirjoitusta. Julkaisut käsittelevät henkilöverotusta, yritysverotusta, kansainvälistä verotusta, perintö- ja lahjaverotusta, kiinteistöverotusta, arvonlisäverotusta, elokuvien ja muiden huvien verotusta, seksin verokohtelua, hevosten ja koirien verotusta, autojen verotusta, tie-, vesi-, ilma- ja avaruusliikenteen veroja, synti-, terveys- ja haittaveroja, urheilijoiden ja taiteilijoiden verotusta, tulo- ja varainverotuksen tukia ja sanktioita, verokapinoita, sotaveroja, kansalaisaloitteita, verosuunnittelua, veropolitiikkaa ja verohistoriaa.
Teokset

Urheilu ja verotus (väitöskirja), 1984
Urheiluverotuksen käsikirja (Markku Hirvosen ja Kari Miettisen kanssa), 1985
Verojen kohtuullistaminen, 1987
Elokuvaverotus, 1990
Kulutusverotus, 1991
Arvonlisäverotus ja muu uusi kulutusverotus (Leila Juannon ja Päivi Laatikaisen kanssa), 1994
Uusi arvonlisäverotus ja tulliverotus (Leila Juannon ja Päivi Laatikaisen kanssa), 1995
Arvonlisäverotuksen ja muun kulutusverotuksen perusteet (Leila Juannon kanssa), 1996, 1998, 2002
Arvonlisäverotus ja muu kulutusverotus (Leila Juannon kanssa), 2004, 2008
Verotusmenettely ja muutoksenhaku (Matti Myrskyn kanssa), 1996, 2000, 2002, 2004, 2007
Verotuskäytäntö (Raimo Immosen ja Pertti Purosen kanssa),1998, 1999, 2000
Verotuskäytäntö, Arvonlisäverotuksen ennakkopäätökset (Leila Juannon kanssa), 2001
Tuloverotus ja varallisuusverotus (Edward Anderssonin kanssa), 2002
Tuloverotus (Edward Anderssonin kanssa), 2006
Tuloverotus (Edward Anderssonin ja Joakim Fränden kanssa) 2016
Kansainvälinen henkilö- ja yritysverotus (Matti Myrskyn kanssa), 2005, 2009
Verosuunnittelu ja yritysverotus (Esko Tuomisen kanssa), 1995
Johdatus elinkeinoverotukseen (Matti Myrskyn kanssa), 2003
Elinkeinotulon verotus (Matti Myrskyn kanssa), 2006, 2010
Autoverotus, 1988
Tieliikenneverot (Leila Juannon kanssa), 2000
Autojen verotus, 2007
Autoveron saattohoito ja tieliikenneverotuksen kehittäminen – autovero 60 vuotta, 2018; Avoin verkkoversio Helda Open Books
Historiallinen verokirja, 2014
Verojen historia – Synty, kehitys, kuolema, ylösnousemus, reinkarnaatio (Leila Juannon kanssa), 2016
Suomen kulutusverotuksen historia ja veneveron haaksirikko, 2017
Lentoveron ylösnousu? Ilma- ja avaruusliikenteen verotus (Leila Juannon kanssa), 2018
Verokarhun keitto- ja drinkkikirja - Terve elintarvikeverotus, 2019
Kansanvalta, ikä, vero-oikeus, 2020
Synti- ja haittaverokirja - Anekaupasta paheveroihin ja kompensaatiomaksuihin (Leila Juannon kanssa), 2020
Taideverokirja - Verot taiteessa ja taiteet verotuksessa, 2021
Verokapinakirja - Tutkimus verokapinoista, verolakoista ja muista veroprotesteista, 2022 (Verkkoversio)
Verotuet, verosanktiot ja eriarvo tulo- ja varainverotuksessa (Kalle Isotalon kanssa), 2023
Sota- ja kriisiverokirja – Sotien ja muiden poikkeusolojen vaikutukset verotukseen (Kalle Isotalon kanssa), 2024
Nordan

Nordan on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jacob Wilhelm Nordan (1824–1892), norjalainen arkkitehti
Victor Nordan (1862–1933), norjalainen arkkitehti
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Voronoin diagrammi

20 pistettä ja niiden Voronoin solut
Voronoin diagrammi on matematiikassa tason jako osiin annetusta erillisten pisteiden joukosta mitattujen etäisyyksien perusteella. Tämä pistejoukko, johon kuuluvia pisteitä sanotaan siemeniksi, kohteiksi tai generaattoreiksi, oletetaan ennalta annetuksi, ja kutakin tällaista kohdetta vastaava alue käsittää ne alkuperäisen tasoalueen pisteet, jotka ovat lähempänä kyseistä kohdetta kuin mitään muuta. Näin muodostettuja alueita sanotaan Voronoin soluiksi. Pistejoukon määrittämä Voronoin diagrammi on sen Delaunayn kolmioinnin duaali.
Voronoin diagrammi on saanut nimensä Georgi Voronoin mukaan. Siitä käytetään myös nimityksiä Voronoin tessellaatio, Voronoin dekompositio, Voronoin partitio tai Dirichlet’n tessellaatio (Peter Gustav Lejeune Dirichlet’n mukaan). Voronoin diagrammeilla on käytännöllisiä ja teoreettisia sovelluksia monilla aloilla, pääasiassa tieteessä ja teknologiassa mutta myös kuvataiteissa.  Alueita, joihin Voronoin diagrammi tason jakaa, sanotaan myös Thiessenin monikulmioiksi.
Yksinkertaisin tapaus

Yksinkertaisimmassa tapauksessa, jota esittää edellä oleva kuva, on annettu äärellinen joukko euklidisen tason pisteitä:  {p1, ..., pn}. Tässä tapauksessa jokainen kohde pk on vain yksi piste, ja sitä vastaava Voronoin solu Rk käsittää ne euklidisen tason pisteet, joiden etäisyys pisteestä pk on pienempi tai yhtä suuri kuin mistään muusta annettuun joukkoon kuuluvasta pisteestä. Jokainen sellainen solu voidaan muodostaa puolitasojen leikkauksena, ja näin ollen kaikki nämä solut ovat muodoltaan kuperia ja ovat joko monikulmioita tai ulottuvat äärettömän kauas. Voronoin diagrammin janat käsittävät kaikki ne tason pisteet, jotka ovat yhtä etäällä kahden lähimmästä kohteesta. Voronoin kärjet eli solmut ovat pisteet, jotka ovat yhtä etäällä kolmesta tai useammasta kohteesta.