Harry James
Töitä riittää hermoromahdukseen asti

Saatuaan elokuvat päätökseen Harry suuntasi orkestereineen Chicagoon viikon keikalle ja esiintyi Chesterfield-show’ssa. Tässä vaiheessa Music Makers oli jo 27 hengen ryhmä, jousisektion ollessa 8-miehinen ja kahdella käyrätorvella vahvistettu. Buddy Moreno tuli orkesterin miesvokalistiksi. Huhtikuun 21. päivä alkoi neljän viikon kiinnitys New Yorkin Paramount-teatterissa ja tahti oli jälleen kerran melkoinen: viisi Paramount-keikkaa päivässä, kaksi Chesterfield-radioshow'ta kolmesti viikossa, ja neljännellä viikolla myös Astor Roofissa kaksi settiä illassa! Paramountin avajaisaamuna kadulle kerääntyi jonoa jo neljän aikoihin, ja aamuyhdeksältä teatterin edessä seisoi 7 500 ihmistä. Syntyi pientä hulinointia ja yksi poliisi päätyi sairaalaan. Ensimmäisen viikon kävijämäärä oli 163 000 katsojaa. Kovan kysynnän vuoksi orkesteri esiintyi lopulta seitsemän kertaa päivässä ja ensimmäinen keikka alkoi 7.30 aamulla. Harry kärsi kovien työpaineiden alla hermoromahduksen ja oli hetken sairauslomalla, jolloin Frank Sinatra toimi orkesterin johtajana, mikä aiheutti yleisön keskuudessa varsinaiseen kaaoksen.
Vuoden 1943 alkupuoliskolla orkesterin levyjen rahallinen myynti oli $3 500 000, jota parempaan tulokseen tuona ajanjaksona ylsi vain Bing Crosby. Kesällä 1943 Betty Grable alkoi odottaa lasta Harrylle, jolloin tämä erosi vaimostaan Louisesta. Grable ja James avioituivat Las Vegasissa 4. heinäkuuta. Seuraava MGM-elokuva oli "Bathing Beauty", jossa oli pääosassa Esther Williams. Kaikkiaan orkesteri esitti elokuvassa viisi kappaletta ja Helen Forrest lauloi kappaleen "I Cried for You", joka oli orkesterin edellisen vuoden hitti. Kriitikot suhtautuivat elokuvaan varsin myönteisesti. Elokuvan valmistuttua orkesteri aloitti ensimmäisen USO-kiertueensa armeijan tukikohdissa. Syksyn James-hitti oli "Mister Five by Five", jonka jälkeen olikin pitkä tauko levymarkkinoilla kaksivuotisen AFM:n (Yhdysvaltojen Muusikkojen Liitto) levylakon vuoksi. Lakko päättyi marraskuussa 1944.
Joulukuussa 1943 Helen Forrest äänestettiin Billboardissa suosituimmaksi naispuoliseksi orkesterilaulajaksi. Samaisen kuun aikana Helen jätti hyvästit Jamesin orkesterille Chesterfield-ohjelmassa ja lähti omalle soolouralle. Hänen paikalleen tuli Helen Ward, joka oli jo toukokuussa 1941 levyttänyt orkesterin kanssa kappaleen "Daddy". Maaliskuun 3. päivä 1944 syntyi Bettyn ja Harryn ensimmäinen yhteinen lapsi, joka sai nimekseen Victoria, Bettyn "Springtime in the Rockies" -elokuvan roolihahmon mukaan. Chesterfield-ohjelman viimeinen lähetys tapahtui 23. maaliskuuta. Orkesteri esiintyi lyhytelokuvassa "All Star Band Rally", soittaen Frank Sinatran ja Bing Crosbyn taustalla. Toukokuun lopulla ex-Jimmy Dorsey vokalisti Kitty Kallen tuli Helen Wardin tilalle. Levylakon päätyttyä orkesteri meni 21. marraskuuta 1944 studioon ja levytti kappaleet "I'm Beginning to See the Light", "I'll Buy That Dream", "Waitin' for the Train to Come in", "11:60 P.M." ja "Guess I'll Hang My Tears Out to Dry". Tässä vaiheessa James ei kiertänyt lainkaan, vaan kaikki keikkailu tapahtui ainoastaan Los Angelesin alueella ja James esiintyi samanaikaisesti ahkerasti radiossa muun muassa Spotlight Bands -ohjelmassa.
Heinäkuussa levytettiin Kallenin laulama "It's Been a Long Long Time", ja seuraavassa kuussa Betty Grable levytti salanimellä Ruth Haag kappaleen "I Can't Begin to Tell You", joka kiipesi levytilaston 5. sijalle. Buddy DeVito korvasi Buddy Morenon orkesterin mieslaulajana, esiintyen ensimmäistä kertaa Jamesin riveissä Palladiumilla, ja seuraavana päivänä Chesterfield-show’ssa, esittäen oman vakionumeronsa "The Music Stopped". DeMorenon hittejä Harryn orkesterissa muun muassa "The More I See You", "If I Loved You", "I'm Always Chasing Rainbows", "And Then It's Heaven", "Laura" ja "This Is Always". Uusina jäseninä orkesteriin liittyi ex-Jimmy Lunceford saksofonisti Willie Smith, ex-Benny Goodman kitaristi Allan Reuss, ex-Duke Ellington trumpetisti Juan Tizol, sekä pianisti Arnold Ross.
Tammikuun 6. päivänä 1945 orkesteri aloitti puolen vuoden mittaisen kiinnityksen Pabst Blue Ribbonin sponsoroimassa Danny Kaye-radioshow'ssa. Harry esiintyi show’ssa myös Kayen vastanäyttelijänä, ollen koomikon vitsailujen sopiva "uhri". Kesällä orkesteri teki yhden visiitin New Yorkiin, esiintyen Astor Roof-klubilla. Kesällä Harry otti Kayen paikan Blue Ribbonin show’n isäntänä. Ray Conniff tuli orkesteriin sovittajaksi, tehden sovitukset muun muassa kappaleisiin "September Song", "East Coast Blues", "Vine St. Blues", "Tango Blues", "Redigal Jump" ja "Beaumont Ride". Vuoden 1946 alkupuolella valmistuivat elokuvat "Do You Love Me?" ja "If I'm Lucky", jotka olivat Harryn ja hänen orkesterinsa viimeiset elokuvat. Helmikuussa orkesteri lähti ensimmäistä kertaa lähes kahteen vuoteen kiertueelle. Tuon parin vuoden aikana oli tapahtunut melkoinen muutos tanssipaikkojen vähetessä kävijöistä ja paikkojen sulkiessa ovensa. Myös Music Makers sai tuntea muutoksen nahoissaan, ja joulukuussa 1946 Harry hajotti orkesterin. Samoihin aikoihin myös Benny Goodman, Tommy Dorsey ja Les Brown laittoivat omat orkesterinsa telakalle.