stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olkaluu
Piirteitä

Puolipallon muotoinen ulkonema olkaluun yläpäässä mediaalisesti on olkaluun pää (caput humeri). Se niveltyy olkanivelessä. Pään muodostavan puolipallon reuna on luun anatominen kaula (collum anatomicum). Olkaluun yläpäässä lateraalisemmin on kaksi olkakyhmyä, joista pienempi (tuberculum minus) on ventraalisesti suurempaan (tuberculum majus) nähden. Olkakyhmyjen välivako (sulcus intertubercularis) jatkuu alas olkaluun proksimaalista vartta. Olkakyhmyihin kiinnittyy kiertäjäkalvosimen jänteitä.
Olkakyhmyjen alapuolella olkaluun kiertää kirurginen kaula (collum chirurgicum), joka on heikkoutensa takia tyypillinen murtumakohta.
Olkaluun alapäässä on nivelnasta eli kondyyli (condylus). Sen osista tela (trochlea humeri) niveltyy kyynärluuhun ja olkaluun nasta (capitulum humeri) värttinäluuhun kyynärnivelessä. Kondyyli on nivelruston peittämä.
Anteriorisesti kondyylin yläpuolella on kaksi kuoppaa, joihin kyynär- ja värttinäluiden ulokkeet menevät kyynärpään koukistuksessa: fossa coronoidea mediaalisesti ja fossa radialis lateraalisesti.
Mediaalisesti ja lateraalisesti kondyylin yläpuolella olkaluun alapäässä ovat olkaluun sisä- ja ulkosivunasta (epicondylus medialis & lateralis). Sisäsivunasta on kiinnityskohta kyynärvarren anteriorisen lihasaition lihaksille, ulkosivunasta posteriorisen lihasaition lihaksille.
Kirurgisen kaulan murtuma röntgenkuvassa.
Abdus Salam

| Abdus Salam> عبد السلا |
| --- | --- |
 Abdus Salam vuonna 1987.
Henkilötiedot
Koko nimi:  عبد السلا
Syntynyt: 29. tammikuuta 1926 Jhang, Punjab, Brittiläinen Intia
Kuollut: 21. marraskuuta 1996 (70 vuotta) Oxford, Englanti
Kansalaisuus:   Pakistan
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Nicholas Kemmer ja Paul Taunton Matthews
Instituutti:  Cambridgen yliopisto Imperial College London
Oppilaat:  Jonathan Ashmore, Faheem Hussain, Pervez Hoodbhoy, Abdul Hameed Nayyar ja Ghulam Dastagir Alam
Tutkimusalue:  Fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1979)
 Nimikirjoitus
Abdus Salam (urduksi ‏عبد السلام‎, 29. tammikuuta 1926 Punjab – 21. marraskuuta 1996 Oxford, Englanti) oli pakistanilainen teoreettinen fyysikko, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1979 teoriasta, joka yhdisti alkeishiukkasten välisen heikon ja vahvan sähkömagneettisen ydinvoiman.
Sähköheikko vuorovaikutus on sähkömagneettisen ja heikon vuorovaikutuksen matemaattinen ja käsitteellinen yhdistelmä ja askel kohti kaiken teoriaa. Salam jakoi Nobel-palkinnon Steven Weinbergin ja Sheldon Lee Glashow’n kanssa. Kaikki kolme keksivät teorian toisistaan riippumatta.
Abdus Salam toimi Lahoren yliopiston matematiikan professorina vuodesta 1951 vuoteen 1954 ja sen jälkeen luennoi Cambridgessa matematiikasta 1954–1956. Hän johti Italiaan pystytettyä teoreettisen fysiikan laitosta vuodesta 1964. Abdus perusti myös Kolmannen maailman tiedelaitoksen ja toimi tärkeässä roolissa Pakistanin ydin- ja avaruusohjelman perustusvaiheessa. Hän oli Lontoon yliopiston professori 1957–1993. Salam kuoli pitkäaikaiseen sairauteensa Oxfordissa vuonna 1996. Hänet haudattiin Rabwahiin, Pakistaniin.
Abdus Salam oli harras uskovainen ja kuului rauhantahtoiseen Ahmadiyya-suuntaukseen.
Teoksia

Symmetry concepts in modern physics.  Lahore, Atomic Energy Centre, 1965.  Tietokanta. (englanniksi)
Dirac, Paul A. M.; Salam, Abdus; Wigner, Eugene P.: Aspects of quantum theory.  Cambridge University Press, 1972.  ISBN 0521086000  Tietokanta. (englanniksi)
Airi Pihlajamaa

| Airi Pihlajamaa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Airi Anneli Uitto
Syntynyt: 8. elokuuta 1934 (ikä 90) Vaasa
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Raikko Pihlajamaa
Airi Anneli Pihlajamaa (s. 8. elokuuta 1934 Vaasa) on suomalainen näyttelijä. Hän toimi kiinnitettynä näyttelijänä Porin Teatterissa vuodesta 1957.
Ura

Airi Pihlajamaan vanhemmat olivat kuljetuspäällikkö Elis Uitto ja ompelija Hellä Uitto. Hän avioitui näyttelijä Raikko Pihlajamaan kanssa 1953.
Pihlajamaan rooleja olivat esimerkiksi Vappu (Katupeilin takana), Vanda (Miljoonavaillinki), rouva Rose (Fyysikot), Sonja (Vanja-eno) ja Laya-Susanne (Havaijin kukka).
Pihlajamaa näytteli sivurooleja kolmessa suomalaisessa kokoillan elokuvassa (Miljonäärimonni, Mitäs me sankarit, Agentti 000 ja kuoleman kurvit).
Willy Boly
Saavutukset

Braga
Portugalin cup: 2015–2016
Norsunluurannikko
Afrikan-mestaruuskilpailut: kultaa 2023
Rosvo-Rudolf

Rosvo-Rudolf
Rosvo-Rudolf oli tšekkoslovakialainen piirrossarja, jota esitettiin Suomessa ensimmäisen kerran vuosina 1974–1975 ja uusintoina vuosina 1982, 1987–1988 sekä 1998.
Suomen tv:ssä sarjan käänsi Leo Bessonoff ja Jukka Virtanen esitti Rosvo-Rudolfia ja toimi myös kertojana.
Sarjan alkuperäinen nimi on O loupežníku Rumcajsovi.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava oli tammikuussa 1975 uutuussarjasta innoissaan ja kehui Jukka Virtasen selkeää ja persoonallista lukutapaa. ”Fantasiaa pelkäämätön huumori on Rudolf-sarjan ominaisuuksista näkyvin. Rudolfin raikasta komiikkaa [--] ei liikoja lasten ohjelmissa näe.”
Australian Lunar

Australian Lunar -kultakolikkosarjaa julkaisee australialainen Perth Mint -tehdas kiinalaisen uudenvuoden kunniaksi. Jokaista kultakolikkoa suunniteltaessa on käytetty jotain hahmoa kiinalaisen horoskoopin kahdestatoista eläimestä.
Kolikon arvopuolella on kuningatar Elisabet II:n muotokuva, nimellisarvo ja alkuperämaan nimi. Lunarin tunnuspuolella on vuotta vastaava horoskooppieläin, eläimen nimi kirjoitettuna kiinalaisella merkillä, lyöntivuosi, kolikon paino ja kultapitoisuus.
Kaikki Lunar-kolikot ovat laillisia maksuvälineitä Australiassa.
Kiinalaisessa ajanlaskussa vuodet voidaan jakaa 12 vuoden jaksoihin vuoden maallisten oksien mukaan.  Jokainen oksa liittyy eri eläimeen. Kiinalaisia horoskooppirahoja alettiin valmistaa vuonna 1996, joka oli rotan vuosi. Rotta on ensimmäinen 12 eläimestä.
Valmistetut Lunarit:
Lunar I -sarja
1996 – Rotan vuoden kolikko
1997 – Härän vuoden kolikko
1998 – Tiikerin vuoden kolikko
1999 – Jäniksen vuoden kolikko
2000 – Lohikäärmeen vuoden kolikko
2001 – Käärmeen vuoden kolikko
2002 – Hevosen vuoden kolikko
2003 – Vuohen vuoden kolikko
2004 – Apinan vuoden kolikko
2005 – Kukon vuoden kolikko
2006 – Koiran vuoden kolikko
2007 – Sian vuoden kolikko
Lunar II -sarja
2008 – Rotan vuoden kolikko
Kolikoita lyöty rajoitettu määrä

Lunareita lyödään vuosittain vain hyvin rajallinen määrä, jotta ajan mittaan kohoaisi arvometallin arvon lisäksi myös kolikon keräilyarvo. Perth Mint lyö yhden unssin Lunar-kultakolikoita enintään 30 000 kappaletta. Valmistus lopetetaan, kun enimmäismäärä on myyty loppuun tai kun 12 vuoden sarjan valmistus lopetetaan, sen mukaan, kumpi ajankohta saapuu ennemmin.
1 kg:n sekä 10, 2, 1⁄2, 1⁄4, 1⁄10 ja 1⁄20 unssin kultarahoilla ei ole suoranaisia tuotantorajoituksia. Kyseisiä rahoja valmistetaan vain yhden vuoden ajan ja sen jälkeen Perth Mint ilmoittaa myös kultakolikoiden lopulliset lyöntimäärät.
10 kilon painoisia Lunar-kultarahoja valmistetaan enintään 100 kappaletta. Valmistus lopetetaan, kun enimmäisvalmistusmäärä on saavutettu tai vuoden 2008 lopussa, jolloin Perth Mint ilmoittaa myös rahojen todelliset valmistusmäärät.
Kevyt sähköajoneuvo

Kevyt sähköajoneuvo eli kevyt sähkökulkuneuvo on Suomessa ajoneuvoluokka, johon kuuluvat muun muassa sähköpotkulaudat, sähköskootterit, sähkörullalaudat ja tasapainoskootterit. Kevyt sähköajoneuvo saa lain mukaan kulkea enintään 25 km/h, ja sen moottorin nimellisteho saa olla enintään 1000 wattia. Kevyttä sähköajoneuvoa koskevat polkupyörän liikennesäännöt, eli sillä saa ajaa pyörätiellä, ja kypäräpakkoa ei ole. Kevyitä sähköajoneuvoja ei tarvitse rekisteröidä tai tyyppihyväksyä, mutta kaikki yli 25 kilogrammaa painavat kevyet sähköajoneuvot on liikennevakuutettava. Kevyissä sähköajoneuvoissa pitää olla äänimerkinantolaite.
Kevyissä sähköajoneuvoissa ei ole polkimia. Sähköavusteiset polkupyörät eivät ole lain mukaan kevyitä sähköajoneuvoja, vaan ne katsotaan polkupyöriksi.
Helli Hannula

Helli Kustaava Hannula (30. lokakuuta 1906 Iisalmen maalaiskunta – 16. helmikuuta 2005 Outokumpu) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja lastenkirjailija.
Hannulan vanhemmat olivat työnjohtaja Oskar Hannula ja Anna Rönkä. Hän kävi keskikoulun ja suoritti 1926 Hämeenlinnan seminaarin sekä 1945 Raahen seminaarin. Hannula toimi kansakoulunopettajana Lapinlahdella 1927–1945, Iisalmen maalaiskunnassa 1945–1947, Kuusjärvellä 1947–1955 sekä Sonkajärvellä 1955–1968.
Teoksia

Nuoret runoilijat 1934, toimittanut Mika Waltari.  WSOY 1934. Sisältää runoja seuraavilta kirjoittajilta: Helli Hannula, Kyllikki Huhtala, Aari Surakka, Helvi Hämäläinen, Arvo Laro, Heikki Jylhä, Martti Laine, Oiva Paloheimo, Eino Kauppinen, Unto Kupiainen, Yrjö Teppo.
Lauri seikkailee ihmesaarella, lastenkirja, kuvitus Rudolf Koivu. Koulutarpeiden keskusliike, Helsinki 1935
Sieni ja kantti, lastenkirja, kuvitus Rudolf Koivu. Koulutarpeiden keskusliike, Helsinki 1935
Nokinutun tarinoita : seitsemän satua lapsille, kuvitus Martta Wendelin. Otava 1937
Piilopirtin viljankorsi : kertomus vainovuosilta, kuvitus Martta Wendelin. Otava 1938
Itä-Karjalan orpo : kertomus pikkupojan seikkailuista sota-aikana. Otava 1943
Pupu-Jussin karkumatka, kuvitus Martti Santala. Koulutarpeiden keskusliike, Helsinki 1949
Harakkaniemen varuskunta : kansakoulun jatkokoulun raittiuskirjoituskilpailujen valmistekirjanen. Suomen opettajain raittiusliitto, Helsinki 1951
Leikillä annettu lupaus : kansakoulun jatkokoulun raittiuskirjoituskilpailujen valmistuskirjanen 5.-6. luokkia varten. Suomen opettajain raittiusliitto, Helsinki 1961
Ratiperän tuulivoimapuisto

| Ratiperän tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Jämijärvi
Koordinaatit:  61°52′37″N, 22°45′07″E
Valmistunut:  2017 
Kustannus:  65 miljoonaa € 
Perustaja:  Taaleritehdas
Rakennuttaja:  ABO Wind
Omistaja:  ABO Wind
Operaattori:  ABO Wind
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  120–145 m 
Pinta-ala:  1,6 km² 
Tuulivoimalat:  9 × Nordex 131 (3 MW) 
Kapasiteetti:  27 MW  
Vuosituotanto:  90 GWh 
 fiRatiperän tuulivoimapuisto 
Ratiperän tuulivoimapuisto on Satakunnassa Jämijärven Ratiperän kylässä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 9 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 27 megawattia ja vuosituotanto on keskimäärin 90 gigawattituntia . Voimalat on rakentanut ABO Wind, joka ne myös omistaa. Tuulipuistoa operoi ABO Wind.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee yli 6 kilometriä Jämijärven kirkonkylältä koilliseen Ratiperän kylän itäpuolella heti Mustakeitaan turvetuotantoalueen vieressä. Tuulipuiston pituus on 3 kilometriä, leveys 1,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 2,5 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on kuitenkin vain 1,6 neliökilometriä . Voimalat sijaitsevat 120–145 metriä mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa N131-mallia, jonka napakorkeus on 160 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 131 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan 110 kilovoltin siirtolinjaa pitkin Lauttakankaan kautta kantaverkkoon.
Historiaa > Rakentaminen

Tuulipuisto on Taaleritehtaan käynnistämä ja suunnittelema hanke, jota se teki vuonna 2015 perustetun yhtiönimen alla . Kunta kaavoitti tuulipuiston alueen osayleiskaavana eikä sille ollut enää tarvetta suorittaa ympäristövaikutusten arviointia (YVA), sillä alue on osa tuulivoimalle varattua vaihemaakuntakaavaa (alue 23). Kunta laati itse osayleiskaavan tuulivoimalle vuonna 2014 ja se hyväksyttiin vuonna 2015. Hanke myytiin vuonna 2016 toiselle energiayhtiölle ABO Wind. Tuulipuistoa alettiin myynnin jälkeen heti rakentaa vuosina 2016–2017. Tuulipuiston tuulivoimalaitoksia nostettiin pystyyn heinä-elokuussa 2017  ja puisto valmistui vuoden loppuun mennessä. Puiston avajaiset olivat 19.5.2018.
Historiaa > Uutisia

Tuulivoimalalta (nro 7) katkesi helmikuussa 2024 kovassa tuulessa siipi, jonka kappaleita lensi maahan. Pelastuslaitos eristi alueen siltä varalta, että loputkin voimalan 62 metriä pitkästä ja 14 tonnia painavasta siivestä putoaisi alas. Tuulipuiston kaikki voimalat oli selvityksen ajan pysähdyksissä.
Joukhaisselän tuulivoimapuisto

| Joukhaisselän tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Sodankylä
Koordinaatit:  67°21′25″N, 26°13′30″E
Rakentaminen alkoi:  2013 
Valmistunut:  2015 
Perustaja:  Metsähallitus, Fortum 
Rakennuttaja:  Allianz Capital Partners 
Omistaja:  Allianz Capital Partners 
Operaattori:  ABB 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  315–332 m 
Pinta-ala:  13,5 km² 
Tuulivoimalat:  9 × Nordex N117 (3 MW) 
Kapasiteetti:  27 MW  
 fiJoukhaisselän tuulivoimapuisto 
Joukhaisselän tuulivoimapuisto on Lapissa Sodankylän Vaalajärven Joukhaisselällä sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 9 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 27 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ja sen omistaa Allianz Capital Partners, ja sitä operoi ABB.
Joissakin suunnitteluaikaisissa uutisissa tai hankeselostuksissa sitä on kutsuttu nimellä Joukhaisselkä-Tuore Kulvakkoselkä, mutta toteutuneessa tuulipuistossa ei voimaloita ole pystytetty Tuore Kulvakkoselälle.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee Joukhaisselällä, joka on kaksihuippuinen loivarinteinen tunturi 17 kilometriä lounaaseen Sodankylästä . Voimala-alueelle tulee tie Vaalajärven eteläpuolella kulkevalta seututieltä 952. Tuulipuiston pituus on 3,6 kilometriä, leveys 1,9 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 2,3 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 13,5 neliökilometriä. Voimala-alueella on joitakin yksityisiä kiinteistöjä, mutta suuri osa siitä kuuluu Suomen valtiolle.
Tuulivoimalaitokset ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa Delta-sarjaan kuuluvaa N117-mallia , jonka napakorkeus on 120 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 116,7 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia. Niihin asennettiin arktisiin oloihin soveltuva talvivarustus, jossa on jäänpoistotoiminnot. Voimalat sijaitsevat 315–332 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa 20 kilovoltin jännitteellä alueen keskellä Ilonjänkällä sijaitsevalle sähköasemalle. Sieltä tuotettu sähkö johdetaan siirtolinjaa myöten voimala-alueen pohjoispuolella kulkevaan Meltauksen ja Sodankylän väliselle 110 kilovoltin siirtolinjalle.
Historiaa > Suunnittelu

Metsähallituksen kiinteistökehityspuolella perustettiin vuonna 2011 tuulivoimayksikkö, joka alkoi kehittämään valtion maille tuulivoimapuistoja. Ensimmäinen tuulipuisto oli Myllykankaan tuulivoimapuisto ja seuraavat kaksi tämä ja Kuolavaara-Keulakkopään tuulivoimapuisto. Metsähallitus ja Fortum Power and Heat alkoivat yhdessä suunnittelemaan tuulivoimapuistoa Sodankylään vuodesta 2011 alkaen. Tällöin saapui huhtikuussa yhtiöiden laatima YVA-menettelyn arviointiohjelma Lapin ELY-keskukselle. Arviointiohjelma oli nähtävillä Sodankylän ja Kittilän kunnantoimistoissa ja yleisötilaisuuden jälkeen kesäkuussa antoi yhteysviranomainen lausuntonsa ohjelmasta. Yhtiöt laativat tämän pohjalta arviointiselostuksen, joka lähetettiin ELY-keskukselle kesäkuussa 2012. Tämän YVA-käsittelyssä kului aikaa syyskuuhun asti, ennen kuin siitä annettiin lausunto.
Yhtiöt aloittivat hankkeen tarjoamalla 40 tuulivoimalaitoksen tuulipuistoa, mutta voimaloiden lukumäärä väheni pian enintään 10 tuulivoimalaan. Suuren tuulipuiston vaatima oma sähkönsiirtolinja voitiin jättää vähenemisen jälkeen tekemättä ja hyödyntää jo olemassa olevaa Meltaus-Lintuselkä- voimalinjaa.
Suunnittelun tuloksena yhtiöt esittelivät kaksi tuotannoltaan samanarvoista tuulipuistoehdotusta. Voimalakorkeudet olivat 100–150 metriä. Paikalliset tuuliolosuhteet olivat vuodenajoittain vaihtelevia (5,5–9 metriä sekunnissa, m/s) siten, että 100 metrin korkeudella vuosittainen keskiarvo tuulelle oli 6,5 m/s, 125 metrin korkeudessa 6,8 m/s ja 150 metrin korkeudessa 7,2 m/s.
Sodankylän kunnanvaltuusto hyväksyi osayleiskaavan helmikuussa 2013. Fortum myi vuonna 2013 kaksi valmista tuulivoimahanketta, eli tämän ja Kuolavaara-Keulakkopään tuulivoimapuiston, englantilaiselle sijoitusyhtiölle Impax Asset Managementille, joka liitti tuulipuiston hallinnoimalleen Impax New Energy II Fundin rahastoon. Tuulivoimalaitokset tilattiin Nordexilta, joka tiedotti asiasta joulukuussa 2013.
Historiaa > Rakentaminen

Helmikuussa 2014 uutisoitiin, että rakentamisen ensimmäiset vaiheet oli käynnistetty puiden raivaamisella. Uutisessa arvioitiin tuulivoimapuiston valmistuvan ja olevan tuotannossa keväällä 2015. Lokakuussa 2015 uutisoitiin tuulipuiston pyörivän jo täydellä teholla. Ilmeisesti tuotannollisia säätöjä tehtiin vielä, sillä tuulivoimapuisto ei ollut vielä valmis.
Josephsonin ilmiö

Josephsonin ilmiö on fyysikko Brian David Josephsonin vuonna 1962 keksimä, toisiinsa yhdistettyjä suprajohteita koskeva ilmiö. Suprajohteet voidaan yhdistää toisiinsa joko eristekerroksen tai ei-suprajohtavassa tilassa olevan metallin, eli normaalimetallin välityksellä. Josephsonin ilmiöön perustuvia liitoksia kutsutaan usein Josephson-liitoksiksi (engl. Josephson junction). Tällaisessa Josephsonin liitoksessa suprajohteiden voi kulkea supravirta, vaikka suprajohteiden välillä ei olisikaan jännitettä. Tämä ilmiö tunnetaan nimellä tasavirran Josephsonin ilmiö.
Jos taas suprajohteiden välinen jännite V pidetään vakiona, kulkee liitoksen kautta sinimuotoisesti vaihteleva supravirta, jonka taajuus on  f=2eV/h, missä  e on alkeisvaraus ja  h on Planckin vakio. Tämä ilmiö tunnetaan nimellä vaihtovirran Josephsonin ilmiö. Koska taajuus  f ja jännite  V ovat tarkasti mitattavissa, voidaan ilmiön avulla avulla määrittää alkeisvarauksen ja Planckin vakion suhde erittäin tarkasti. Tunneli-ilmiö on tunnettu 1950-luvulta asti, mutta suprajohtavan tunneloitumisen ennusti Brian Josephson vuonna 1962. Jos suprajohteet ovat yhteydessä toisiinsa kahden Josephsonin liitoksen välityksellä, eri reittiä pitkin kulkevat supravirrat voivat interferoida. Interferenssi voidaan muuttaa konstruktiivisesta destruktiiviseksi muuttamalla reittien muodostaman silmukan läpi kulkevaa magneettivuota, mikä vaikuttaa eri reittejä pitkin kulkevien virtojen vaihe-eroon.
Josephsonin liitos voidaan toteuttaa joko niin sanottuna pistekontaktina teräväkärkisen suprajohtavan ruuvin koskettaessa toista suprajohdetta, tai kahden suprajohteen välisellä oksidi- tai normaalimetallikerroksella. Josephsonin ilmiöön perustuvilla laitteilla on mahdollista mitata hyvin pieniä jännitteitä (pienimmillään 10-15 volttia) ja magneettikenttien muutoksia (10-13 teslan tarkkuudella).
Josephsonin ilmiö on kvanttitason sähköfysiikan ilmiö. Sitä käytetään uudessa voltin määritelmässä. Standardin mukaan
»Elektroniparien tunneloituminen kahden suprajohteen välissä olevan hyvin ohuen (1–3 nm) eristekerroksen läpi mahdollistaa tasavirran kulkemisen kyseessä olevan eristekerroksen läpi ilman vastusta, toisin sanoen eristekerros käyttäytyy suprajohteen tavoin. Tällöin syntyy myös korkeataajuinen vaihtovirtajännite eristekerroksen yli.

Ilmiö toimii myös käänteisesti: jos yksittäiseen liitokseen kohdistetaan mikroaaltokenttä (9–100 GHz), ja biasoidaan DC-virralla, niin tarkkaan tiedetty tasavirtajännite ilmestyy Josephsonin liitoksen DC-osan yli ja sillä on portaittainen virta-jännitekäyrä.»
Kvanttitietokoneen eräs toteutusvaihtoehto on käyttää Josephsonin ilmiöön perustuvia rakenteita ja/tai komponentteja. , Kvanttitietokoneen fyysinen kubitti voidaan toteuttaa yhdellä tai kahdella Josephsonin liitoksella.
Josephsonin ilmiöön perustuvia rakenteita ja komponentteja

Josephsonin ilmiöön perustuva liitos voidaan toteuttaa seuraavilla rakenteilla:
SIS (suprajohde-eriste-suprajohde, engl. superconductor-insulator-superconductor)
SNS (suprajohde-normaalimetalli-suprajohde, engl. superconductor-normal metal-superconductor)
SINIS (suprajohde-eriste-normaalimetalli-eriste-suprajohde)
Raerajat (engl. grain boundary structures), jos kyseessä ovat niin sanotut korkean lämpötilan suprajohteet
Kaksi toisiinsa materiaalikannaksella kytkettyä suprajohdetta. Tämä rakenne tuli mahdolliseksi tarkan etsaustekniikan kehittymisen myötä. Rakenteessa suprajohdealueet ovat samassa tasossa, kun tavallisimmin ohutkalvojen kasvatukseen perustuvalla valmistustekniikalla suprajohtavat ja muut tarvittavat kalvot on sijoitettu päällekkäin.
Josephsonin ilmiöön perustuva jännitestandardikomponentti voidaan rakentaa joko SIS-, SNS- tai SINIS-liitoksista, jotka on kytketty toisiinsa esimerkiksi aaltoputkilla tai siirtolinjoilla.
Suprajohtavana materiaalina voidaan käyttää esimerkiksi niobiumia, eristeenä alumiinioksidia ja ei-suprajohtavana materiaalina alumiinia tai kuparia. Suorituskykyisimpien esimerkiksi vähäkohinasimpien materiaalien kehitystyötä tehdään jatkuvasti.
Josephson-liitoksia voidaan valmistaa esimerkiksi piikiekolle tai muulle tasaiselle alustalle ohutkalvotekniikalla käyttäen hyväksi mahdollisesti muitakin tarvittavia mikropiirien valmistus-, liitos-, pakkaus- ja kotelointimenetelmiä. Jäähdytys-, ohutkalvojen valmistus- ja materiaalitekniikan kehittymisen myötä Josephsonin ilmiön hyödyntäminen on tullut teollisesti mahdolliseksi.
Suomessa Josphsonin ilmiöön perustuvia rakenteita ja komponetteja on tutkittu ja valmistettu pienmittakaavassa VTT:llä 1970-luvulta lähtien. Niitä on käytetty muun muassa jännitestandardin, herkkien magnetometrien, lääketieteellisen magnetoenkefalografia (MEG) -kuvantamislaitteen, ja kvanttitietokoneiden kehittämiseen ja rakentamiseen.
Aiheesta muualla

Hassel Juha: Josephson junctions and kinetic inductance in technological applications Quantum Technology masters course 2019.  2.4.2019. Aalto University. Viitattu 21.3.2022.
Hampson Michelle: Superconducting Microprocessors? Turns Out They're Ultra-Efficient IEEE Spectrum.  13.1.2021. IEEE. Viitattu 22.3.2022.
Anlage S. M.: Microwave Superconductivity IEEE Journal of Microwaves.  7.1.2021. IEEE. Viitattu 24.3.2022.
Georgios Maniakes

Georgios Maniakes (k. 1043) oli sotapäällikkö Bysantin valtakunnassa 1000-luvulla.
Hänestä tuli tunnettu vuoden 1031 sodassa seldžukkeja vastaan. Muslimit kukistivat keisari Romanos III:n Alepossa, mutta Maniakes pelasti tilanteen valtaamalla Edessan. Maniakesin suurin saavutus oli Sisilian osittainen valloitus arabeilta vuonna 1037. Sisiliassa häntä avusti varjagikaarti, jonka johtaja oli tuleva Norjan kuningas Harald Ankara. Myös palkkasotureilla Normandiasta oli bysanttilaisten apuna.
Keisarit eivät välittäneet Maniakesin saavutuksista, ja lopulta vuonna 1042 hän kapinoi keisari Konstantinos IX:tä vastaan. Maniakes marssi varjagien johdolla Konstantinopolia vastaan, mutta hän kuoli Thessalonikan lähellä, kun hän kohtasi keisarille uskollisia joukkoja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani
Jokelan tuulivoimapuisto

| Jokelan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Jokela, Kalajoki
Koordinaatit:  64°18′47″N, 23°58′44″E
Rakentaminen alkoi:  2014 
Sähköverkkoon:  2015 
Valmistunut:  2015 
Perustaja:  wpd Finland Oy 
Rakennuttaja:  wpd Finland Oy 
Omistaja:  Suomen Hyötytuuli Oy 
Operaattori:  Pori Energia 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  Jylkän sähköasema 
Muuntamo:  tuulipuiston vieressä 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  18–20 m 
Pinta-ala:  3,0 km² 
Tuulivoimalat:  12 × Nordex N117 (3,0 MW) 
Kapasiteetti:  36 MW  
Vuosituotanto:  121 GWh 
 fiJokelan tuulivoimapuisto 
Verkkosivut:  []
Jokelan tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Kalajoen Jokelassa sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 12 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 36 megawattia ja vuosituotanto noin 121 gigawattituntia. Voimalat on rakentanut wpd Finland Oy ja ne omistaa nykyään Suomen Hyötytuuli Oy. Voimaloita operoi Pori Energia Oy .