stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laulu tulipunaisesta kukasta (romaani)

| Laulu tulipunaisesta kukasta |
| --- | --- |
 Kirjan vuoden 1905 ensipainoksen kansi
Kirjailija:  Johannes Linnankoski
Kieli:  suomi
Genre:  Kaunokirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1905
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laulu tulipunaisesta kukasta on Suomen taiteen kultakauden kirjailijan Johannes Linnankosken tunnetuin teos. Vuonna 1905 julkaistu kirja on ensimmäisiä suomalaisia bestseller-kirjoja. Laulu tulipunaisesta kukasta pohjautuu Don Juanin taruun. Kirja kertoo nuoresta Olavi Koskelasta, joka riitautuu vanhempiensa kanssa ja pestautuu tukkilaisporukkaan. Matkan varrella hän hurmaa lukuisia naisia, jotka hän kuitenkin hylkää tukkilaisporukan jatkaessa matkaansa. Kirjan tapahtumat sijoittuvat Linnankosken nuoruuden maisemiin Askolaan Vakkolan kylään 1800-luvun loppupuolelle.
Teos > Juoni

Laulu tulipunaisesta kukasta on romanttinen tarina kulkurista ja tukkijätkästä, jolla on taito hurmata nainen toisensa perään. Kohdattuaan Moision talon ylpeän ja vaikeastitavoiteltavan Kyllikin, Olavi ei pystykään jättämään häntä. Hän pyytää Moision isännältä lupaa naida Kyllikin, mutta pyyntöä ei hyväksytä. Olavi jatkaa matkaa ja iskee vielä muutamia naisia, mutta huomaa toistuvasti kaipaavansa Kyllikkiä. Kaipaus käy liian tuskalliseksi, ja Olavi palaa takaisin Kyllikin luokse. Tällä kertaa he menevät naimisiin. Olavi ei halua ruveta viljelemään perheensä perintötilaa, vaan päättää aloittaa alusta uudisraivaajana. He rakentavat oman talon ja raivaavat peltoja. Aikanaan Kyllikki tulee myös raskaaksi. Olavi ei kuitenkaan saa mielestään entistä kevytmielistä elämäänsä ja kokee suuria tunnontuskia, sillä tietää Kyllikin yhä kärsivän vanhoista seikkailuistaan. Olavi alkaa tutkia itseään, kunnes kirjan lopussa pääsee sopuun menneisyytensä kanssa. Kulkuripojasta on kasvanut vastuullinen ja oman paikkansa tietävä yhteiskunnan jäsen.
Teos > Henkilöt

Romaanin henkilöhahmot kuvasivat Askolan lapsuudenmaisemista tuttuja ihmistyyppejä.
Olavi: Kirjan päähenkilö. Olavi on tulisen sydämen ja temperamentin omaava maanviljelijän nuorempi poika. Tämä kukasta kukkaan hyppelehtivä sankari vaikuttaisi rakastavan vain rakastumisen tunnetta, ei sen mahdollista kohdetta.
Kyllikki: Uhrautuvan rakkauden edustaja, jolla on kärsimisen kyky ja hän vain odottaa taustalla. Kyllikki on ainoa neidoista, jota Olavi haluaa kosia. Kyllikki on mysteerinen ja ylpeä, eikä antaudu Olaville. Lopulta he kuitenkin päätyvät naimisiin ja saavat lapsen.
Annansilmä: Vaaleatukkainen, ruusunpunaposkinen neito, jota Olavi vikittelee lähtemään mukaansa hiihtoretkelle. Olavi lepertelee Annansilmälle, kuinka tämä on saanut hänen kiihkeän luonteensa lopullisesti lauhtumaan.
Tuomenkukka: Kaunis neito, joka rakastuu Olaviin todella palavasti. Tuomenkukka haluaisi jopa uhrata henkensä ja kuolla onnellisena Olavin puolesta.
Gaselli: Pieni ja solakka tyttö, jolla on tuliset silmät, vaaleat pitkät hiukset ja punaiset sukat. Hän saa Gaselli-nimityksen juostessaan leikillään Olavia pakoon − "Gasellin jalat, gasellin silmät", välähtää Olavin mielessä.
Elämänlanka: Olavi kuvailee neitosta soreaksi ja vienoksi, mutta samalla tämä on "hellä ja liittyvä kuin elämänlanka ikkunanpielessä, ja syvä ja pohjaton kuin elämä itse".
Tumma tyttö: Olavi kuvailee Tummaa tyttöä yöksi: "Huumaava ja kiehtova kuin yö, salaperäinen ja sulettu kuin syysyö, jota ainoastaan kirkkaat elosalamat valaisevat." Neidolla on silkkisen mustat hiukset.
Metsänneito: Metsänneito, oikealta nimeltään Annikki, on yksi kertomuksen kolmesta naisesta, jota Olavi kutsuu oikealla nimellään.
Pihlajanterttu: Tyyni ja hiljainen tyttö, jolla on ruskeat suortuvat. Olavin syksyn tyttö, joka saa lempinimensä näyttäessään Olaville, että syksykin on kaunis. Olavi kuvailee neitoa punamarjaiseksi pihlajaksi, joka loistaa mäenrinteessä koivujen jo kellastuessa.
Maiju-sisar: Olavin edesmennyt sisko. Olavi kuvittelee Maijun puhuvan hänelle ja moittivan tyttöjen sydämillä leikkimisestä. Sisar on Olaville kuin omatunto, joka yrittää saada tätä tekemään hyvää.
Teos > Miljöö ja kerronta

Laulun ympäristökuvaus perustuu vankasti Linnankosken omiin kokemuksiin. Tukkilaisten omalaatuinen maailma oli keskeinen osa Linnankosken nuoruutta. Hän rakensi harhailevalle Olaville omista kokemuksistaan toimivan ja aidon suomalaisen miljöön. Tapahtumien keskeisenä sijaintipaikkana on romaanissa pikkupiirteitä ja monia paikannimiä myöten kartoitettu kirjailijan nuoruuden aikainen kotikylä Askolan Vakkola. Kirjassa mainittu Kohiseva kuvaa Vakkolan koskea.
Laulu tulipunaisesta kukasta on kirjoitettu kaikkitietävän kertojan kautta. Olavin seikkailuja ja tuntemuksia kuvataan kertojan kautta. Kerronta tapahtuu välillä erilaisten esineiden ja asioiden keskustelujen kautta, esimerkiksi ikkunalaudalla kasvavat kukat keskustelevat ja pohdiskelevat Olavin tekemisiä.
Romaanissaan Linnankoski hyödynsi runsaasti omia kokemuksiaan. Hän oli elänyt intohimoa ja ristiriitoja täynnä olevan nuoruuden, mutta oli kirjaa kirjoittaessaan ollut jo muutaman vuoden naimisissa. Paneutuessaan kirjoittamaan halusi hän olla kerronnassaan mahdollisimman totuudenmukainen. Esikuvat ja kirjaan päätyneet henkilöt ja tapahtumat olivat lähellä toisiaan, mutta suoranaisesta jäljentämisestä ei ollut kyse, vaan Linnankoski muokkasi ja valikoi niitä omaan käyttöönsä.
Teemat ja tulkinta

Linnankosken kirjailijantyön perusteemat ovat esikoisteoksesta lähtien olleet mukana hänen tuotannossaan: ihmisessä itsessään vallitseva hyvän ja pahan taistelu ja tästä seuraavat syyllisyyden, rangaistuksen ja sovituksen moraaliset ongelmat. Raamattu oli Linnankoskelle se perusteos, joka eettisellä tasolla muovasi hänen maailmankatsomustaan. Hän näki maallisen elämän ainutkertaiseksi tapahtumaksi, josta ihminen itse ja yksin on vastuussa. Linnankoskella oli kolme aatetta, joita hän omassa elämässään ja myös kirjallisessa tuotannossaan vaali ja toteutti: kansan valistaminen, suomalaiskansallisen identiteetin vahvistaminen sekä jokaisessa ihmisessä piilevä ihmisyys. Teoksessa Laulu tulipunaisesta kukasta esiintyviä teemoja ovat kasvu ihmisenä, rakkaus, syyllisyys ja menneen sovitus.
Aikalaisvastaanotto ja asema

Ilmestyttyään Laulu tulipunaisesta kukasta sai yhtä poikkeusta lukuun ottamatta hyvät arvostelut ja erinomaisen myyntimenestyksen. Kirja julkaistiin kevätkesällä, mutta toinen painos tilattiin jo alkusyksystä. Kustantaja ehdotti Linnankoskelle, että tämä poistaisi uudesta painoksesta tarpeettomaksi käyneen luvun ja esittää erilaisia parannusehdotuksia. Linnankoski kuitenkin pysyi alkuperäisessä tekstissä, eikä muutoksia tehty.
Laulu tulipunaisesta kukasta on yksi kotimaisen kaunokirjallisuuden myydyimmistä teoksista ja Kalevalan ohella kansainvälisesti tunnetuin suomalaisen kirjallisuuden tuote. Se teki Johannes Linnankoskesta hetkessä kirjallisen kuuluisuuden koko kansan keskuudessa ja hänen maineensa levisi myös maan rajojen ulkopuolelle. Esimerkiksi Ranskassa käännöksestä on tähän mennessä otettu 53 painosta.
Laulu tulipunaisesta kukasta sai hyvät arvostelut ja sitä myöten suuren suosion kansan keskuudessa. Johannes Linnankoskesta tuli pian kotimaisen kirjallisuuden kuuluisuus ja teos näkyi seuraavan neljän vuosikymmenen ajan Suomen kaunokirjallisuuden myynnin kärkisijoilla. Teoksen romanttiset kuvaukset herättivät myös kohua. Teos sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinnon.
Teos muualla

Johannes Linnankosken teoksia on käännetty käännettiin useille kielille, muun muassa ruotsin, saksan ja viron kielille.
Laulu tulipunaisesta kukasta -romaanista on tehty useita elokuvasovituksia. Ruotsissa kolmesti ja Suomessa kahdesti. Suomalaiset ohjaajat ovat Teuvo Tulio vuonna 1938 ja Mikko Niskanen vuonna 1971. Elokuvaversio oli ruotsalaiselle Mauritz Stillerille matkalippu menestykseen, eikä Laulu tulipunaisesta kukasta ole menettänyt viehätystään ja tehoaan vuosikymmenten saatossakaan: se lukeutuu ruotsalaisen mykkäelokuvan suuruuksien joukkoon.
Teos muualla > Sovitukset

Laulu tulipunaisesta kukasta, Mauritz Stillerin ohjaama elokuva vuodelta 1919
Laulu tulipunaisesta kukasta, Per-Axel Brannerin ohjaama elokuva vuodelta 1934
Laulu tulipunaisesta kukasta, Teuvo Tulion ohjaama elokuva vuodelta 1938
Laulu tulipunaisesta kukasta, Gustaf Molanderin ohjaama elokuva vuodelta 1956
Laulu tulipunaisesta kukasta, Mikko Niskasen ohjaama elokuva vuodelta 1971
Aiheesta muualla

Linnankoski, Johannes. Laulu tulipunaisesta kukasta. WSOY 1905. 240 s.
Koskimies, Rafael. Suomen kirjallisuus IV: Minna Canthista Eino Leinoon. Otava 1965. 611 s.
Mäittälä, Leevi. Elämän tulipunakukka. WSOY 1979. 207 s.
http://granum.uta.fi/granum/kirjanTiedot.php?tuote_id=8206%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.kirjojentakana.fi/johannes-linnankoski (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.mykkaelokuvat.com/tulipunakukka.html
http://authorscalendar.info/linnanko.htm
Laulu tulipunaisesta kukasta Gutenbergissä
Kaksi astetta

| Kaksi astetta Rajaton |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 26. maaliskuuta – 13. huhtikuuta 2014
 Julkaistu: 31. lokakuuta 2014
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: laulelma
 Levy-yhtiö: Boundless Records & Tactus
Rajattoman muut julkaisut
| Suomen lasten lauluja 2012 | Kaksi astetta 2014 | Rajaton Sings the Beatles with Lahti Symphony Orchestra 2015 |
Kaksi astetta on lauluyhtye Rajattoman, Jaakko Kuusiston ja Pekka Kuusiston yhteiskiertueella keväällä 2014 äänitetty albumi.
Kappaleiden teemana on ilmastonmuutos. Rajattoman laulajat sekä Kuusistot sävelsivät kappaleet itse ja sanoituksista vastasivat Paula Vesala, Jarkko Martikainen, Paavo Westerberg ja Juha Itkonen.
Kiertueella Rajattoman riveissä oli Soila Sariolan sijaisena Saima Hyökki.
Kappaleet

Myrskyvaroitus – 4.48 (säv. Jaakko Kuusisto & Jussi Chydenius, san. Jarkko Martikainen, sov. Jaakko Kuusisto)
Vantaanjoki – 4.18 (säv. Jussi Chydenius, san. Juha Itkonen)
Kesä – 3.46 (säv. Hannu Lepola, san. Paavo Westerberg)
Suomenlinna – 6.51 (säv. Jaakko Kuusisto, san. Juha Itkonen)
Kevät – 3.15 (säv. Pekka Kuusisto, san. Paavo Westerberg)
Talvi – 5.31 (säv. Hannu Lepola, san. Paavo Westerberg)
Hyvästi, rakas! – 4.13 (säv. Jussi Chydenius & Jaakko Kuusisto, san. Jarkko Martikainen)
Sukellusvene – 3.21 (säv. Jaakko Kuusisto, san. Jarkko Martikainen)
Pohjoinen sulaa – 5.56 (säv. Hannu Lepola, san. Paula Vesala, sov. Hannu Lepola, Jaakko Kuusisto, Pekka Kuusisto)
Kaino Alamäki – 4.33 (säv. Essi Wuorela, san. Jarkko Martikainen, sov. Saima Hyökki, Jaakko Kuusisto, Pekka Kuusisto)
Tule Budapestiin – 4.03 (säv. Pekka Kuusisto, san. Paula Vesala)
Vain – 4.09 (säv. Hannu Lepola, san. Juha Itkonen, sov. Hannu Lepola, Jaakko Kuusisto, Pekka Kuusisto)
Me kiellämme sen – 3.48 (säv. Jaakko Kuusisto, san. Juha Itkonen)
Syksy – 6.12 (säv. Jaakko Kuusisto, san. Paavo Westerberg, sov. Jaakko Kuusisto & Jussi Chydenius)
Hänen tähtensä – 5.47 (säv. Pekka Kuusisto, san. Paula Vesala, sov. Pekka Kuusisto & Jussi Chydenius)
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye Essi Wuorela (sopraano)  Virpi Moskari (sopraano)  Saima Hyökki (altto)  Hannu Lepola (tenori)  Ahti Paunu (baritoni)  Jussi Chydenius (basso)  |  Vierailevat muusikot Jaakko Kuusisto – viulu, harmoni  Pekka Kuusisto – viulu, sähköviulu  |  Tuotanto Ilkka Herkman – äänittäjä, miksaaja (iStudio)  Svante Forsbäck – masteroija (Chartmakers)  |
Kaibiles

| Erikoisjoukkojen prikaati "Kaibil" |
| --- | --- |
 Kaibiles ja Yhdysvaltain merijalkaväki harjoittelivat yhdessä syyskuussa 2010.
Toiminnassa:  1974–
Valtio:  Guatemala
Puolustushaarat:  Guatemalan maavoimat
Aselajit:  erikoisjoukot
Rooli:  epätavanomainen sodankäynti  erikoisoperaatiot   vastakumouksellinen toiminta
Koko:  prikaati
Tukikohta:  Puerto Barrios, Izabal, Guatemala.
Lempinimi:  Kaibiles
Motto:  Si avanzo...sígueme   Si me detengo...Apremiame   Si retrocedo...mátame.
Sodat ja taistelut:  Guatemalan sisällissota MONUC-operaatio Kongossa.
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Mario Enrique Galindo Corzantes 
Erikoisjoukkojen prikaati "Kaibil"  (esp. Brigada de Fuerzas Especiales "Kaibil") eli Kaibiles on Guatemalan asevoimien erikoisjoukkojen prikaati, joka on erikoistunut viidakkosodankäyntiin ja kapinoiden torjumiseen. Kaibilesin jäsenet ovat tunnettuja selviytymistaidoistaan ja erikoisjoukkona sitä pidetään yhtenä Latinalaisen Amerikan vaarallisimmista.
Kaibiles-sotilaat erottautuvat muista armeijan joukoista tummanpunaisella baretilla, jonka lakkimerkki on koristeltu kiiltävällä miekanterällä ja tekstillä "Kaibil". Prikaatin motto on ranskalaista rojalistikenraalia Henri de la Rochejaqueleinia mukaillen: "Jos etenen, seuraa minua. Jos pysähdyn, yllytä minua etenemään. Jos vetäydyn, tapa minut." (esp. Si avanzo—sígueme, Si me detengo—Apremiame, Si retrocedo—mátame.)
Historia > Perustaminen

Guatemalan sotilashallitus perusti 5. joulukuuta 1974 kommandokoulun (esp. Escuela de Comandosin) kouluttamaan maalle erikoisjoukkoja. Kolme kuukautta myöhemmin 5. maaliskuuta 1975 se nimettiin  Kaibilin kouluksi (esp. Escuela Kaibil) . Nimi viittaa 1500-luvulla eläneeseen mam-kansan heimopäällikkö Kayb'il B'alamiin, joka onnistui vuonna 1525 kukistamaan konkistadori Pedro Alvadaron johtamat espanjalaisjoukot.
Alun perin koulutuskeskus sijaitsi maatiloilla El Infierno (suom. Helvetti) ja La Pólvora (suom. Ruuti) Melchor de Mencosin kunnassa, Peténin departementissa, mistä keskus siirrettiin 12. tammikuuta 1989 Peténin departementin Poptúnissa sijaitsevaan entiseen 23. sotilaspiirin tukikohtaan. Vuosina 2008–2013 prikaati toimi Puerto Barriosissa Izabalin departementissa entisen 6. sotilaspiirin tiloissa. Kesäkuussa 2013 se siirtyi sille varta vasten tarkoitettuihin tiloihin Poptúnissa, Peténin departementissa.
Kaibiles-joukkojen virallinen nimi on vaihtunut seuraavasti:
12. tammikuuta 1989: "Erikoisoperaatioiden koulu Kaibil" (esp. Escuela de Adiestramiento y Operaciones Especiales Kaibil).
29. tammikuuta 1990: "Erikoisoperaatioiden koulutuskeskus Kaibil" (esp. Centoro de Adiestramiento y Operaciones Especiales Kaibil)
30. kesäkuuta 2003: "Erikoisjoukkojen kommandot Kaibil" (esp. Comando de Fuerzas Especiales Kaibil)selvennä
1. heinäkuuta 2004: "Erikoisjoukkojen prikaati Kaibil" (esp. Brigada de Fuerzas Especiales Kaibil)
Historia > Toiminta

Kaibiles osallistui 1980-luvulla hallituksen puolella Guatemalan sisällissotaan, jonka aikana yksikkö tuhosi kokonaisia kyliä. Yksi tunnetuimmista tapauksista oli vuonna 1982 tapahtunut Dos Erresin verilöyly, jossa Kaibilesin sotilaat kiduttivat, raiskasivat ja surmasivat Dos Erresin kyläläisiä. Arvioiden mukaan vähintään noin 350 siviiliä menetti henkensä verilöylyssä. Kun sisällissota päättyi vuonna 1996, Guatemalan hallitus päätti Yhdistyneiden kansakuntien pyynnöstä tutkia Kaibilesin suorittamia ihmisoikeusloukkauksia ja paljasti yksikön suorittamat joukkomurhat. Elokuussa 2011 kolme entistä Kaibilesin kommandoa ja yksi upseeri tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Sisällissodan jälkeen Kaibiles-erikoisjoukkojen maine oli varsin kyseenalainen. Joulukuussa 1996 presidentti Álvaro Arzú ilmoitti aikovansa säilyttää Kaibiles-joukot ja käyttää näitä huume- ja rikollisliigojen vastaisessa taistelussa. Myöhemmin kuitenkin selvisi, ettei vuoden 1996 rauhansopimus mahdollistanut tällaisia suunnitelmia. Lopulta huhtikuussa 2008 katolisen kirkon asettama "Historiallisen muistin toipumisen yleishiippakunnallinen projekti" (Proyecto Interdiocesano de Recuperación de la Memoria Histórica) vaati Kaibiles-joukkojen lopettamista. Helmikuussa 1999 YK:n asettama totuuskomissio "Historian selventämisen komissio" (Comisión para el Esclaracimiento Histórico, CEH) kiinnitti erityistä huomiota Kaibiles-joukkoihin ja sen brutaaliin koulutukseen. Sen mukaan Kaibiles on koulittu "tappokone." Joulukuussa 1998 sotilasaikakauslehti Jane's Intelligence Review kertoi, ettei Guatemalan armeija aio lakkauttaa Kaibiles-erikoisjoukkojaan. Samalla se kertoi, että tuolloin ko. joukot koostuivat kouluttajakomppaniasta ja kahdesta 162 miehen vahvuisesta kommandokomppaniasta, jotka jakautuivat neljään 38 miehen joukkueeseen, jotka taas jakautuivat yhdeksän miehen ryhmiin.
Nykyisin Kaibiles on osallistunut Yhdistyneiden kansakuntien MONUC-rauhanturvaoperaatioon Kongon demokraattisessa tasavallassa. 23. tammikuuta 2006 kahdeksan Kaibilesin jäsentä kaatui ja viisi haavoittui sissien hyökkäyksessä Garamban kansallispuistossa. Sotilaiden ilmoitettiin olleen osana salaista sotilasoperaatiota, jonka tarkoituksena oli pidättää Lord's Resistance Armyn  vaikutusvaltaisimpiin jäseniin kuuluva Vincent Otti, joka ilmeisesti LRA:n komentajien käskystä surmattiin marraskuun alussa 2007.
Koulutus

Guatemalan puolustusministeriön mukaan Kaibiles-sotilaista koulutetaan korkealuokkaisia, hyvän fyysisen ja henkisen kestävyyden omaavia eliittijoukkoja. Kaibiles on tunnettu ankarasta koulutusjaksostaan, jonka aikana alokkaiden täytyy viettää 40 vuorokautta syrjäisessä viidakkoleirissä El Infiernossa. Sotilaskoulutuksen aikana alokkaat pakotetaan puremaan pää irti elävältä kanalta. CEH-komission mukaan Kaibiles-sotilaat tappavat eläimiä ja sen jälkeen syövät näiden raakaa lihaa ja juovat verta rohkeuden osoituksena. Lisäksi se on todennut koulutusmetodien olevan äärimmäisen julmia.
Värväytyminen on vapaaehtoista. Ennen sisäänpääsemistä kuitenkin tulee suorittaa useita fyysisiä ja psykologisia testejä. Koulutusjakso järjestetään kaksi kertaa vuodessa ja se kestää 60 päivää. Yläikäraja on 28 vuotta. Yhdellä koulutusjaksolla on vain 64 osallistujaa. Koskaan kymmentä sotilasta enempää ei ole valmistunut yhdeltä kurssilta. Joskus myös ulkomaalaisten asevoimien sotilaille annetaan mahdollisuus koulutukseen, mitä pidetään etuoikeutena ja kunniana.
Kommandot koulutetaan sissisodankäyntiin, sissien vastaisiin operaatiohin, sotilaskäyttäytymiseen, kartanlukuun, psykologiseen valmistatumiseen, sotilastiedusteluun ja vastatiedusteluun. Koulutukseen kuuluu myös yksikön oma taistelulaji nimeltä Temv-K'a (suom. Myrskyn käsi), viestintäopinnot, selvitymistekniikat, havainnointikurssit, sotilasvaellus, erikoisaseet, räjäytystyöt ja erikoislääkintä.
Vaikka alun perin yksikkö on perustettu sissien vastaista toimintaa varten, keskittyy se nykyisten tarpeiden mukaisesti terrorismin-, sieppausten- ja huumeidenvastaiseen toimintaan.
Koulutuksen aikana jokaisella sotilaalle on taistelupari cuaz (kekchin kielellä "veli"), jonka kanssa toimitaan yhdessä koko koulutuksen ajan. Taistelupari on tiivis yksikkö: he syövät, työskentelevät ja nukkuvat yhdessä. Jos toinen tekee virheen, myös toinen kärsii seuraukset. Koulutus ei välitä vuorokaudenajoista, vaan se suoritetaan niin yöllä kuin päivälläkin. Unta saa vain kolme tuntia päivässä, jos oikeus nukkumiseen on myönnetty. Lisäksi heidät koulutetaan syömään kaikkea mikä liikkuu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (espanjaksi)
Kaibiles operaatioharjoituksissaan Poptúnissa 12.9.2010
Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaat antavat Kaibiles-sotilaille koulutusta amfibisesta sodankäynnistä. (Kuva otettu 17.2.2011)
Kasibittinen

Kasibittinen tarkoittaa seuraavia:
8-bittinen, suorittimensa dataväylältä tai rekisterileveydeltä 8-bittinen tietotekninen laite
Kasibittinen, paperinen tietotekniikkalehti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kasibittinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kashmiripanditit

Taideteos kolmesta kashmiripanditnaisesta.
Kashmiripanditit (tunnetaan myös nimellä kashmiribrahmaanit) ovat ryhmä Kashmirin hinduja ja osa Intian suurempaa saraswatbrahmaaniyhteisöä. He ovat kotoisin Kashmirin laaksosta, vuoristoalueelta, joka sijaitsee Intian hallitsemalla Jammun ja Kashmirin liittovaltion alueella. Kashmiripanditit asuivat alun perin Kashmirin laaksossa ennen kuin muslimien vaikutus tuli alueelle, minkä jälkeen suuri joukko kääntyi islamiin. He ovat ainoa jäljellä oleva hinduyhteisö, joka on kotoisin Kashmirista.
Kaihlanen (Utajärvi)

| Kaihlanen |
| --- | --- |
 Kaihlasta Tasasenlahdesta kaakkoon.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Juorkuna, Utajärvi
Koordinaatit:  64°57′47″N, 27°08′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kiiminkijoki
Järvinumero:  60.041.1.005 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,1 m
Rantaviiva:  7,7 km 
Pinta-ala:  1,32 km² 
 fiKaihlanen 
Kaihlanen on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Utajärven Juorkunassa, kyläkeskuksesta Särkijärvelle päin. Järven etelärantaa myötäilee seututielle 837 menevä Kaihlasentie. Pohjoisrannan Makkaraharjulle on metsäautotie, muuten sinne ei ole tieyhteyttä.
Järvimaisema

Kaihlanen on Kiiminkijoen järvilaajentuma Hakojärvestä ylävirtaan. Järvessä on kaksi saarta, itärannan suurehko Pajusaari ja kaakkoisrannan tuntumassa pieni Tupakkisaari-niminen luoto.  Rannat ovat harvaan asuttuja, muutaman talon ohella järvellä on kesämökkejä. Kaakkoiskulmalla on Jurvelinin Puutarha. Pohjoisrannalla on vain kolme asuinpaikkaa, Saarela, Harjula ja Ahola. Järven rannat ovat kangasmaata lukuun ottamatta itäpuolta, jossa on Rantasuo-niminen suoalue. Järveen laskee pohjoisesta pieni Makkaraoja-niminen puro. Järven kalastoon kuuluvat hauki, ahven ja särki.  Järvestä vain kolmisen kilometriä Kiiminkijokea ylävirtaan on entisen Kurimon rautaruukin paikka.
Aiheesta muualla

Kiiminkijoen melontaopas (Viitattu 31.1.2009)
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas | Alakylä | Ala-Naama | Ala-Niska | Autio | Juorkuna | Järvikylä | Kangaskylä | Kernilä | Kivijärvi | Kormunkylä | Marttisjärvi | Murronkylä | Naamankylä | Niska | Ojakylä | Potku | Sanginkylä | Sipolankylä | Sapilasmaa | Sotka | Särkijärvi | Tervolankylä | Utanen | Ylisuvanto | Yli-Utos
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi | Ahvenlampi (Sanginkylä) | Ahvenlampi (Juorkuna) | Hakojärvi | Iso Karvasjärvi | Iso Kivijärvi | Iso Olvasjärvi | Iso-Timonen | Juorkuna | Kaihlanen | Kirkaslampi | Kivi-Sorsua | Kivijärvi | Korpinen | Kärkkäänjärvi | Lauttalampi | Marttisjärvi | Matkalampi | Mustalampi | Nuanjärvi | Palonen | Penikkajärvi | Pieni Torvenjärvi | Pikku Karvasjärvi | Pikku Olvasjärvi | Pikku-Säynäjä |Pikku-Timonen | Pontema | Puutturinjärvi | Saari-Sorsua | Sanginjärvi | Siiralampi | Sotkajärvi | Särkijärvi | Säynäjä |Torvenjärvi | Vaaranlampi | Valkiaisjärvi | Vähä-Ruohonen
Joet ja purot:  Kiiminkijoki | Kivijoki | Koivujoki | Korpisenoja | Naamanjoki | Nuanjoki | Oilinginoja | Oulujoki | Piltuanjoki | Piltunginjoki | Poikajoki | Potkunjoki | Sanginjoki | Särkijoki | Säynäjäjoki | Tilanjoki | Timo-oja | Utosjoki
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto | Rokuan kansallispuisto
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä | Ahmaskosken silta | Ala-Utoksen voimalaitos | Maijan kivi |  Utajärven kirkko | Utajärven kivipuisto | Utasen voimalaitos
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950) | Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958) | Roomari-patsas (1985) | Veteraanikivi (1991) | Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000) | Runonlaulajien muistomerkki (2003)
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo | Ylisipolan kotiseutumuseo
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema | Niskan seisake | Oulu–Kontiomäki-rata | Rokuan rautatie | Seututie 836 | Seututie 837 | Sotkan seisake | Utajärven rautatieasema | Valtatie 22 | Yhdystie 8300
Kaksi-nolla

| Kaksi-nolla Karkkiautomaatti |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1996
 Tyylilaji: indie rock
 Kesto: 24.04
 Levy-yhtiö: Rubber Rabbit Rock’N’Roll Records
Karkkiautomaatin muut julkaisut
| Karkuteillä 1994 | Kaksi-nolla 1996 | Suudelmilla 1998 |
Kaksi-nolla on suomalaisen indie rock -yhtye Karkkiautomaatin toinen albumi. Se ilmestyi vuonna 1996.