stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zichy

Zichy on unkarilainen sukunimi:
Zichy (suku)
Eleonóra Zichy (1867–1945), unkarilainen aatelisnainen
Géza Zichy (1849–1924), unkarilainen säveltäjä ja kirjailija
Jenő Zichy (1837–1906), valtiopäivämies
Maria Anna Stubenberg Zichy (1821–1912), säveltäjä
Melanie Metternich-Zichy (1832–1919), itävaltalainen aristokraatti
Mihály Zichy (1827–1906), unkarilainen taiteilija, taidemaalari, Venäjän keisariperheen hovimaalari
Nándor Zichy (1829–1911), poliitikko
Theodore Zichy (1908–1987), brittiläis-unkarilainen kilpa-ajaja, näyttelijä, valokuvaaja, ohjaaja, tuottaja ja playboy.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Xenofónin luostari

| Xenofónin luostari Μονή Ξενοφώντος |
| --- | --- |
 Xenofónin luostari.
Sijainti:  Athos,  Kreikka
Koordinaatit:  40°15′31″N, 24°10′43″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustaja:  Pyhä Ksenofon
Perustettu:  900–1000-luku
Asukkaita:  72
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Athosvuori 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Xenofónin luostari (kreik. Μονή Ξενοφώντος, Moní Xenofóntos, myös Ksenofonin luostari, Ksenofontoksen luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Xenofón on sijalla kuusitoista.
Xenofónin luostari.
Xenofónin luostari on perustettu 900- tai 1000-luvulla. Luostarin perustaja oli Pyhä Ksenofon, josta luostari on saanut nimensä. Luostari kärsi merirosvojen hyökkäyksistä 1200-luvulla. 1500-luvulla suuri osa luostarin munkeista oli slaaveja. Myöhemmin luostari taantui ja kärsi pahoista taloudellisista vaikeuksista. Samalla se siirtyi idiorytmiseen kilvoittelutapaan. Luostari perustettiin uudelleen 1700-luvulla ja palasi kinobioottiseen elämäntapaan vuonna 1784. Vuonna 2011 luostarissa oli 72 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan länsirannikon keskivaiheilla. Luostarin nykyinen pääkirkko (katholikon) on rakennettu 1700–1800-lukujen taitteessa. Sen kellotorni on rakennettu vuonna 1864. Myös luostarin vanha, Pyhälle Yrjölle omistettu pääkirkko on säilynyt. Se on rakennettu alun perin 1000-luvulla, joskin sitä on muutettu myöhemmin usein. Luostarin alaisuuteen kuuluu sivuluostari Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta. Luostariin kuuluu myös 11 kappelia sen sisäpuolella ja kuusi sen ulkopuolella, sekä useita muita asuntoja ja erakkomajoja. Luostarin kirjastossa on noin 600 käsikirjoitusta ja noin 7 000 painettua kirjaa.
Luostarin  pohjoispuolella linnuntietä noin kilometrin päässä sijaitsee Docheiárioksen luostari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xenofónin luostari Wikimedia Commonsissa
Ksenofontoksen luostari. Ortodoksi.net.
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés
Xenodon

| Xenodon |
| --- | --- |
 Xenodon merremii
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Tarhakäärmeet Colubridae
Alaheimo::  Kotilokäärmeet Dipsadinae
Suku::  Xenodon  Boie, 1826
Synonyymit
 Lystrophis Cope, 1885  Waglerophis Romano & Hoge, 1972 
Katso myös
   Xenodon Wikispeciesissä   Xenodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Xenodon on tarhakäärmeiden (Colubridae) heimoon kuuluva käärmesuku, johon kuuluu 12 lajia. Niitä tavataan Meksikon eteläosissa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Xenodon-lajit ovat erikoistuneet syömään konnia ja muita suurikokoisia sammakoita. Jotkut lajit matkivat ulkonäöllään korallikäärmeitä (Micrurus) tai keihäskäärmeitä (Bothriops), ja Xenodon dorbignyi matkii mahdollisesti jopa molempia sukuja samanaikaisesti.
Lajit

Sukuun kuuluu 12 lajia:
Xenodon dorbignyi
Xenodon guentheri
Xenodon histricus
Xenodon matogrossensis
Xenodon merremii
Xenodon nattereri
Neuwiedinvalekeihäskäärme (Xenodon neuwiedii)
Xenodon pulcher
Valekeihäskäärme eli costaricansiankärsäkäärme (Xenodon rabdocephalus)
Vyökärsäkäärme (Xenodon semicinctus)
Jacu-jergon (Xenodon severus)
Xenodon werneri
Yhdeksän mustaa joutsenta

Yhdeksän mustaa joutsenta -teos on kokoelma Swanin sisarusten kirjeitä vuosilta 1884–1917, ja sen on toimittanut Anni Swanin poika Antero Manninen. Carl Gustaf Swanin ja Emilia Malinin yhdeksän tytärtä olivat kaikki nuoruudessa tummahiuksisia, mistä nimi teokselle on saatu. Teoksen on julkaissut Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1994.
Teoksen päähenkilöt

Helmi Swan (1864–1938 ; puoliso Gustaf Pfaler)
Aino Swan (1865–1959)
Saimi Swan (1867–1944 ; puoliso Eero Järnefelt)
Elli Swan (1868–1954)
Toini Swan (1870–1949)
Lyyli Swan (1872–1974)
Anni Swan (1875–1958 ; puoliso Otto Manninen)
Ilma Swan (1876–1969)
Nelma Swan (1878–1970 ; puoliso Christian Sibelius)
Zona glomerulosa

Lisämunuaisen histologisessa kuvassa näkyy kuorikerros ja ydin
Zona glomerulosa eli keräsvyöhyke on lisämunuaisen kuorikerroksen uloin kerros. Sen solut syntetoivat ja erittävät mineralokortikoideja, lähinnä aldosteronia. Aldosteronilla on keskeinen tehtävä elimistön suolatasapainon säätelyssä.
Aiheesta muualla

Solunetti: Lisämunuainen, kuorikerros
Solunetti: Lisämunuainen, binjure, adrenal gland, glandula suprarenalis
Zaozjorsk

Arktista kaupunkiarkkitehtuuria
Näkymä yli kaupungin
Zaozjorsk (ven. Заозёрск, Zaozjorsk) on suljettu kaupunki ja samannimisen kaupunkipiirikunnan keskus Murmanskin alueen luoteisosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee pohjoisen ydinsukellusvenelaivaston päätukikohdan Zapadnaja Litsan läheisyydessä, Litsanvuonosta 2-3 km sisämaahan idän suuntaan, ja toimii tukikohtaa palvelevan henkilöstön asutuskeskuksena.[lähde? ] Vuonna 2010 kaupungin asukasluvuksi saatiin 11 199 henkeä.
Kaupunki perustettiin vuonna 1958 Zaozjornyi-nimisenä. Vuosina 1981-1994 sen nimi oli Zapadnaja Litsa, mutta se tunnettiin peitenimillä Murmansk-150 ja Severomorsk-7. Vuodesta 1994 nimi on Zaozersk. Koko kaupunkipiirikunnan pinta-ala on 516 neliökilometriä, ja siihen kuuluvat itse kaupungin lisäksi tukikohdissa sijaitsevat Nerpitsjanlahden, Lopatkinanlahden, Malaja Lopatkan lahden ja Andrejevanlahden sotilaskylät.[lähde? ]
Kaupungissa on mm. kolme keskikoulua, kolme lastentarhaa, oma jokapäiväinen sanomalehti, omia TV-lähetyksiä, radioasema ja tsasouna on rakenteilla. Kaupunginjohtaja on Mihail Marjin.
Aiheesta muualla

Kaupunginhallinnon virallinen sivusto  (mm. interaktiivinen kartta) (venäjäksi)
Городской округ ЗАТО г. Заозерск (Arkistoitu – Internet Archive) Zaozersk Murmanskin aluehallinnon sivulla (mm. aluekartta) (venäjäksi)
Yhdistynyt joukkue olympialaisissa

Neuvostoliiton hajottua sen seuraajavaltiot osallistuivat olympialaisiin yhdistyneellä olympiajoukkueella. Yhdistyneen joukkueen muodostivat Neuvostoliiton seuraajavaltioista Armenia, Azerbaidžan, Georgia, Kazakstan, Kirgisia, Moldova, Tadžikistan, Turkmenistan, Ukraina, Uzbekistan, Valko-Venäjä ja Venäjä. Entisistä Neuvostoliiton maista Viro, Latvia ja Liettua osallistuivat olympialaisiin omilla joukkueillaan. Yhdistynyt joukkue osallistui olympialaisiin kahdesti, vuoden 1992 kesä- ja talviolympialaisiin.
Zona reticularis

Lisämunuaisen histologisessa kuvassa näkyy kuorikerros ja ydin
Zona reticularis eli verkkovyöhyke on lisämunuaisen kuorikerroksen alin osa, jonka solut syntetoivat ja erittävät androgeenisia steroideja eli androgeeneja, lähinnä dehydroepiandrosteronia (DHEA), sekä jonkin verran glukokortikoideja, pääasiallisesti kortisolia.
Aiheesta muualla

Verkkovyöhyke eli Zona reticularis
Solunetti: Lisämunuainen, binjure, adrenal gland, glandula suprarenalis
Ágios Efstáthios

| --- | --- |
Sijainti:  36°46′29″N, 24°34′53″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,092 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ágios Efstáthios (kreik. Άγιος Ευστάθιος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Kímoloksen saaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,092 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Efstáthios kuuluu Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Ágios Efstáthios sijaitsee Kímoloksen ja Polýaigoksen saarten välissä koilliseen Míloksesta. Saari on nimetty Pyhän Eustathioksen tai tarkemmin saarella olevan tälle omistetun kirkon mukaan. Saarella on majakka, joka on rakennettu vuonna 1893. Sen korkeus on seitsemän metriä ja kokonaiskorkeus merenpinnasta laskettuna 26 metriä.
Itsenäiset olympiaurheilijat kesäolympialaisissa 2016

Itsenäisten olympiaurheilijoiden joukkue osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti yhdeksän urheilijaa kolmessa lajissa. Joukkue koostuu kuwaitilaisista urheilijoista, jotka eivät saaneet edustaa omaa maataan Kuwaitin olympiakomitean hyllyttämisen vuoksi. Itsenäisten olympiaurheilijoiden lisäksi olympialipun alla kilpaili myös erillinen pakolaisurheilijoiden joukkue.
Alun perin itsenäisten olympiaurheilijoiden joukkueeseen piti tulla urheilijoita myös Venäjältä, joka lukuisten dopingkäryjen vuoksi suljettiin pois useista lajeista. Ne venäläiset, joiden sallittiin osallistua olympialaisiin, saivat kuitenkin lopulta luvan kilpailla oman lippunsa alla.
Fehaid Al-Deehani voitti miesten kaksoistrapin kultaa ja oli täten ensimmäinen olympiakullan saavuttanut itsenäinen olympiaurheilija. Mitalin sai myös Abdullah Al-Rashidi, joka voitti pronssia miesten skeetissä.
Joukkue > Ammunta

Ahmad Al-Afasi – miesten kaksoistrap
Fehaid Al-Deehani – miesten kaksoistrap (1 Kultaa)
Abdulrahman Al-Faihan – miesten trap
Khaled Al-Mudhaf – miesten trap
Abdullah Al-Rashidi – miesten skeet (3 Pronssia)
Saud Habib – miesten skeet
Joukkue > Miekkailu

Abdulaziz Al-Shatti – miesten kalpa
Joukkue > Uinti

Abbas Qali – miesten 100 m perhosuinti
Faye Sultan – naisten 50 m vapaauinti
Ziaur Rahman

| Ziaur Rahman> জিয়াউর রহমান |
| --- | --- |
 Ziaur Rahman vuonna 1979.
Bangladeshin presidentti
 1977–1981  
Edeltäjä:  Abu Sadat Mohammad Sayem
Seuraaja:  Abdus Sattar
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. tammikuuta 1936
Kuollut: 30. toukokuuta 1981
Puoliso:  Khaleda Zia
Ziaur Rahmanin mausoleumi.
Ziaur (Zia) Rahman (bengaliksi জিয়াউর রহমান, 19. tammikuuta 1936 Bagbari, Itä-Bengali –  30. toukokuuta 1981 Chittagong, Bangladesh) oli bangladeshilainen kenraali. Rahman oli eräs Bengalin sotilasvallankaappauksen johtajista vuonna 1975 ja Bangladeshin presidentti vuodesta 1978 kuolemaansa saakka. Hänet surmattiin vallankaappausyrityksen yhteydessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ziaur Rahman Wikimedia Commonsissa
Itä-Pakila

| Itä-Pakila> Östra Baggböle |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Itä-Pakila korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Pohjoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  342
Pinta-ala:  1,81 km² 
Väkiluku:  3 382 (31.12.2018)
Väestötiheys:  1 900 as./km²
Osa-alueet:  on Pakilan osa-alue
Postinumero(t):  00680
Lähialueet:  Länsi-Pakila, Paloheinä, Tuomarinkartano, Maunula, Patola, Pukinmäki
Itä-Pakila (ruots. Östra Baggböle) on Pakilan kaupunginosan osa-alue Pohjois-Helsingissä. Omakoti- ja rivitalovaltaisella osa-alueella on 3 382 asukasta (31.12.2018) ja 753 työpaikkaa (31.12.2017).
Aluejako

Itä-Pakilan osa-alue (342) sijaitsee Tuusulanväylän ja Vantaanjoen välisellä alueella. Etelässä alue rajautuu Oulunkylään, pohjoisessa Tuomarinkartanoon. Osa-alueen halkaisee Suomen vilkasliikenteisin tie Kehä I, joka jakaa alueen kahteen suunnilleen yhtä suureen osaan.
Itä-Pakilan peruspiiri (405) kattaa Helsingin piirijakojärjestelmässä Itä-Pakilan osa-alueen lisäksi viereisen Tuomarinkartanon osa-alueen.
Palvelut

Itä-Pakilassa on yksi päivittäistavarakauppa. Kouluja on kolme: Metsolan ala-asteen koulu, Solakallion koulu sekä Toivolan koulu, joka on erityiskoulu.
Itä-Pakilan osa-alue

Vantaanjoen rannalla on kaksi siirtolapuutarhaa: vuonna 1946 perustettu Pakilan siirtolapuutarha ja sen viereen vuonna 1977 perustettu Klaukkalanpuiston ryhmäpuutarha. Siirtolapuutarha-alueiden läheisyydessä on myös viljelyspalstoja vuokrattavana. Vantaanjoen varressa on uimaranta.
Itä-Pakilassa on säilynyt 1700-luvulta peräisin oleva hirsinen maalaistalo, jota kutsutaan Pakin taloksi. Se on kunnostettu 1800-luvun asuun, ja sitä vuokrataan juhlapaikaksi.
Vuoden 2018 lopussa Itä-Pakilassa asui 3 382 henkeä. Asukkaista 90,7 prosenttia oli suomenkielisiä, 3,7 prosenttia ruotsinkielisiä ja 5,6 prosenttia muunkielisiä. Alueen asukkaista 53,1 prosenttia oli syntynyt Helsingissä. Itä-Pakilan asunnoista pientaloja oli 88,9 prosenttia ja vuokra-asuntoja 12,6 prosenttia. Alueen työikäisestä väestöstä korkea-asteen tutkinto oli 62,1 prosentilla.
Liikennemelu

Itä-Pakila on pääkaupunkiseudun meluisin postinumeroalue: siitä 97 prosenttia ylittää vuorokausimelulle asetetun 55 desibelin riskirajan. Melu aiheutuu tieliikenteestä. Taustamelu on pienhiukkasten jälkeen toiseksi tärkein ympäristön riski ihmisten terveydelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Pakila Wikimedia Commonsissa
Äetsän helluntaiseurakunta

| Äetsän helluntaiseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Kirkkokunta:  Suomen Helluntaikirkko
Perustettu:  1993
Toiminnanjohtaja:  Veli-Matti Savijoki
Pääkirkko:  Pehulantie 32 32740 Sastamala
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Äetsän helluntaiseurakunta on Sastamalan Äetsässä toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1993. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Keikyän keskustassa Pehulantiellä. Seurakunnan toiminnanjohtaja toimii Veli-Matti Savijoki. Seurakunta kuuluu Suomen Helluntaikirkko-kirkkokuntaan.
Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat sunnuntaikokoukset, rukouskokoukset, nuortenillat ja pienryhmät. Seurakunta julkaisee Elämän lähteellä -tiedotetta joka toinen kuukausi.
Jarkko Pynnönen

| Jarkko Pynnönen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1998 (ikä 26) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jake
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2017–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis) Pelicans (SML) Kiekko-Vantaa (Mestis) RoKi (Mestis)
Jarkko Pynnönen (s. 17. huhtikuuta 1998 Lahti) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Pynnönen on profiloitunut pelityyliltään lähinnä peruspuolustajaksi.
Ura > Seuraura

Pynnönen on Pelicansin kasvatti. Kauden 2013–2014 hän aloitti seuran C-nuorissa, joiden tehokkain puolustaja Pynnönen oli C-nuorten SM-karsinnoissa tehoilla 2+10=12. Loppukauden hän pelasi kuitenkin Pelicansin B-nuorissa, joiden varakapteenina Pynnönen toimi kaudella 2014–2015. Kauden 2016–2017 lopulla hän siirtyi Pelicansin A-nuorista lainalle Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin, jossa Pynnönen pelasi viisi runkosarja- ja yhden playoff-ottelun ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2017 Pynnönen teki juniorisopimuksen Pelicansin SM-liigajoukkueen kanssa. Hän teki liigadebyyttinsä 18. marraskuuta 2017 vieraissa KooKoota vastaan. Pynnönen merkittiin Pelicansin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.32 minuuttia ja keräsi teholukeman -1. Pynnönen keräsi myös yhden kahden minuutin jäähyn pelin viivyttämisesti lyömällä kiekon katsomoon. Ottelu jäi hänelle kauden ainoaksi SM-liigassa. Pynnönen pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kahdeksan runkosarja- ja kahden karsintasarjan ottelun verran lainalla Peliitoissa.
Elokuussa 2018 Pelicans lainasi Pynnösen Peliittojen Mestis-joukkueeseen, jossa hän pelasi kymmenen runkosarja- ja kaksi Suomen Cupin ottelua. Pynnönen murtautui kauden 2018–2019 aikana kuitenkin Pelicansin SM-liigajoukkueeseen, jossa hänen tulokaskautensa toi 44 runkosarjaottelussa tehot 1+5=6. Pynnönen teki liigauransa avausmaalin 18. tammikuuta 2019 Turun Palloseuraa vastaan. Hänen osumansa jäi TPS:n 3–0-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Pynnönen ei kuitenkaan saanut peliaikaa pudotuspeleissä. Hän vahvisti kevätkaudella Pelicansin A-nuoria. Kaudella 2019–2020 Pynnönen teki SM-liigan runkosarjassa tehot 3+1=4. Hänen kolme osumaansa riittivät Pelicansin puolustajien sisäisen maalipörssin jaettuuaan voittoon Aleksandr Štšemerovin sekä kesken kauden Sveitsiin siirtyneen Topi Jaakolan kanssa.
Pynnönen siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Vantaaseen. Hänet nimetiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2021–2022 Pynnönen siirtyi jatkamaan Mestis-pelejään vuoden mittaisella sopimuksella Rovaniemen Kiekkoon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Ura > Maajoukkueura

Pynnönen pelasi World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014. Yhteensä hän on pelannut kolme nuorten ja 25 poikien maaottelua.
Muuta

Pynnönen valmistui ylioppilaaksi Lahden lyseon lukiosta keväällä 2017.
Ähtärin Kiekko-Haukat

| Ähtärin Kiekko-Haukat |
| --- | --- |

Perustettu:  1971
Kaupunki:  Ähtäri, Suomi
Kotiareena:  Mustikkavuoren jäähalli
Sarjataso:  III-divisioona
Värit:           
Puheenjohtaja:  Pauli Latvanen
Päävalmentaja:  Joni Rantamäki
Kapteeni:  Kalle-Henrik Härkönen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiekko-Haukat (KieHa) on ähtäriläinen jalkapallo- ja jääkiekkoseura. Joukkue on perustettu vuonna 1971 ja se pelaa jääkiekossa kotipelinsä Mustikkavuoren jäähallissa, jalkapallossa Ähtärin tekonurmikentällä.
Jalkapallon edustusjoukkue pelaa Vaasan piirin 6. divisioonassa ja  jääkiekon edustusjoukkue pelaa III-divisioonassa. Sekä jääkiekossa että jalkapallossa Kiekko-Haukoilla on myös juniorijoukkueita eri ikäryhmissä.
Xenoblade Chronicles 2

| Xenoblade Chronicles 2 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Monolith Soft
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Säveltäjä:  Yasunori Mitsuda
Pelisarja:  Xeno
Julkaistu:   1.joulukuuta 2017
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: C (15 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Teini-ikäisille  USK 12 ja USK 12 
Alusta:  Nintendo Switch
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu, digitaalinen lataus ja Nintendo-pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Xenoblade Chronicles 2 on Monolith Softin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu Nintendo Switch -konsolille vuonna 2017. Peli on jatkoa Xenoblade Chroniclesille.
Peli on myynyt yli 2,4 miljoonaa kappaletta ja on kehittäjän eniten myynyt peli.
Vastaanotto

GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7/10 arvostelussaan.
Game Rankings -kerääjäsivustolla pelillä on 82.49% pistettä.
Aiheesta muualla

Xenoblade Chronicles 2 MobyGamesissa (englanniksi)
Xenoblade Chronicles 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Xenoblade Chronicles 2 VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Ähtärin helluntaiseurakunta

| Ähtärin helluntaiseurakunta |
| --- | --- |

 Ähtärin helluntaiseurakunta huhtikuussa 2017.
Suuntautuminen:  Helluntaiherätys
Kirkkokunta:  itsenäinen
Perustettu:  1938
Puheenjohtaja:  Hanne-Mari Karjalainen
Pääkirkko:  Pohjantie 6 63700 Ähtäri
TV:  TV7
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ähtärin helluntaiseurakunta eli Ähtärin helluntailähetys on ähtäriläinen helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1938 ja rekisteröity yhdistykseksi vuonna 1986. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat lapsi- ja nuorisotyö, toritoiminta sekä lähetystyö. Seurakunnan pastori on Samuel Kuusela ja hallituksen puheenjohtaja Hanne-Mari Karjalainen.
Seurakunnan tilaisuuksia lähetetään muun muassa TV7:n televisio- ja verkkokanavilla.
Institution of Eminence -ohjelma

Institution of Eminence -ohjelma (vaihtoehtoisesti Institute of Eminence, lyhennys IoE; vapaa suom. "maineikas instituutti", "(tasoltaan) ylhäinen korkeakoulu") on Intiassa vuosina 2016-2017 julkistettu kehitys- ja tukiohjelma maan parhaimmistoon kuuluvien yliopistojen ja korkeakoulujen kansainvälistymisen edistämiseksi. Ohjelman tavoitteena on tukea kahdenkymmenen intialaisten korkeakoulun opetuksen ja tutkimustyön kehittymistä tasoltaan maailmanluokkaan. IoE-ohjelman käynnisti Intian opetusministeriön UGC-komissio (University Grants Commission). Tämä komissio valvoo ja ohjaa ylemmän opetuksen tasoa Intiassa sekä jakaa korkeakouluille julkista rahoitusta. Maaliskuussa 2022 Intiassa oli UGC:n mukaan yhteensä 1 027 yliopistoa.
IoE-ohjelma on rajattu kymmeneen julkiseen ja kymmenen yksityiseen intialaiseen yliopistoon tai korkeakouluun. Ohjelmaan hyväksyttäville korkeakouluille julkistettiin 2017 tiukat kriteerit. Toukokuussa 2018 raportoitiin alkuvaikeuksista löytää 20 ehtoihin sopivaa intialaista korkeakoulua. Heinäkuussa 2018 valittiin ensimmäiset kuusi korkeakoulua IoE-tukiohjelmaan 114 hakijakorkeakoulun joukosta. Joulukuussa 2018 viestittiin 19 uudesta yliopistosta tai korkeakoulusta, jotka asetettiin ehdolle IoE-ohjelmaan. Alustava loppujen 20 IoE-instituutin valinta julkistettiin kesällä 2019. Kriteeristöjen tulkintaa sekä ohjeistusta korkeakouluille myös muokattiin. Alkuvuonna 2020 IoE-yliopistoja kehotettiin esimerkiksi houkuttelemaan Nobel-palkittuja tieteentekijöitä, akateemikkoja ja ulkomaisten yliopistojen professoreja vierailijoiksi IoE-yliopistojensa kansainvälisen tason kohottamiseksi.
IoE-ohjelman tavoitteita ja etuja korkeakouluille; ohjelman arviointia

Tukiohjelmaan valituille yliopistoille taataan autonominen asema (vapautus hallituksen ja osavaltion lisäsäätelyltä, vapaus päättää monista asioistaan) sekä julkisille IoE-instituuteille 500 crore Intian rupian lisärahoitus seuraavan parin vuoden aikana. Enimmillään julkiset yliopistot voivat saada ohjelmassa 1 000 croren Intian rupian (noin 121 miljoonan euron) rahoituksen viisivuotiskaudelle, mutta yksityisille instituuteille ei julkista rahaa ole luvassa. IoE-instituutteja valittaessa erääksi kriteeriksi mainittiin hakijan kuuluminen vuoden 2020 Quacquarelli Seymonds (QS) -yliopistorankingissa tuhannen joukkoon maailmassa.
Yleisesti Intian korkeakoulut eivät ole saaneet toimia autonomisesti, ja ovat olleet alttiina osavaltiotason ja koko Intiaa koskevalle poliittiselle säätelylle.
Intian opetusministeriö myönsi kullekin ohjelmaan valituille korkeakoululle mahdollisuuden avata enintään kolme kampusta ulkomaille.
Ohjelman tavoitteena on, että IoE-yliopistot pääsisivät seuraavan viiden (tai kymmenen) vuoden aikana maailman sadan (toisten lähteiden mukaan 200:n tai 500:n) huippuyliopiston joukkoon, jossa tulkinta tehdään esimerkiksi jonkin seuraavan yliopistorankingin mukaan: Academic Ranking of World Universities (ARWU), Times Higher Education (THE) tai Quacquarelli Seymonds (QS) World Rankings. Vuonna 2020 Intian opetusministeriö totesi, että THE- ja QS-yliopistorankingit tulisivat kuulumaan IoE-kriteerien seurantaan. Nämä ovat brittiläistaustaisia yliopistovertailuja, kun ARWU on puolestaan taustaltaan kiinalainen yliopistojen vertailutapa.