stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuorikaijanen

| Vuorikaijanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Pikkukaijaset Micropsitta
Laji::  bruijnii
Kaksiosainen nimi
 Micropsitta bruijnii  Salvadori, 1875 
Katso myös
   Vuorikaijanen Wikispeciesissä   Vuorikaijanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuorikaijanen (Micropsitta bruijnii) on pienikokoinen melanesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Vuorikaijanen on noin 9 cm pitkä ja 12–16 grammaa painava lintu. Koiras ja naaras ovat erivärisiä. Naaraan höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta vaaleamman vihreä, sen päälaki on tummansininen, otsa ja posket himmeän oranssit, pyrstön alapuoli on keltainen ja silmän ympärys siniharmaa. Koiras on selkäpuolelta vihreä, alapuolelta, päälaelta ja poskista punertava, rinnassa ja kaulan sivuilla on sinistä ja silmän ympärys on vaaleanpunainen. Nokka on sarvenvärinen, iiris ruskea ja koivet harmaat.
Esiintyminen

Vuorikaijanen elää Papua-Uuden-Guinean vuoristoalueilla, Länsi-Irianin saarilla sekä Uuden-Guinean itäpuolella olevilla Salomonsaarilla ja Bismarckinsaarilla. Lajista tunnetaan viisi alalajia: nimialalaji bruijnii sekä alalajit pileata, necopinata, rosea ja buruensis. Sen populaatio lienee kooltaan yli 100 000 yksilöä, ja sen elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä.
Elinympäristö

Vuorikaijaset elävät vuoristossa 500–2 300 metrin korkeudella. Kuivan kauden alkaessa loka–marraskuussa ne muuttavat alemmaksi. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä voi olla lahossa puussa tai kannossa, johon emot kaivavat tunnelin perällä olevan pesäkolon, tai puussa olevassa termiittipesässä. Munia on kahdesta neljään.
Ravinto

Vuorikaijanen syö ainakin siemeniä, sieniä ja jäkälää, mahdollisesti myös hedelmiä sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Se liikkuu puun rungolla kuinka päin haluaa, etsien ruokaa kaarnasta ja kaarnan raoista.
Välittäjä

Välittäjä on henkilö, joka saattaa yhteen solmittavaksi aiotun sopimuksen osapuolet. Välittäjä saattaa toimia myös toisen tai molempien sopijapuolten lähettinä tai valtuutettuna. Välittäjä tarkoittaa oikeudellisessa kielenkäytössä usein samaa kuin meklari, vaikka kumottu arvopaperimarkkinalaki (495/1989, 4 §) käyttää meklari-nimitystä arvopaperinvälittäjien edustajista, jotka hoitavat asiakkaiden toimeksiantoja. Välityssopimuksia voidaan solmia arvopapereista, tavaroista, vakuutuksista, ilma-aluksista, laivoista, luotoista, asunnon vuokrauksesta, liikehuoneiston vuokrauksesta ja kiinteistönvälityksestä.
Välittäjällä on oikeus saada palkkio tekemästään välitystehtävästä, jos sopijapuolten välillä solmitaan sopimus. Välittäjä on velvollinen suorittamaan saamansa tehtävän, olemaan lojaali, olemaan vaiti tietoonsa saamistaan asioista, noudattamaan toimeksiantajan ohjeita, raportoimaan välitystehtävän vaiheista ja suorittamaan mahdollisen tilityksen. Oikeuskirjallisuudessa katsotaan välittäjällä olevan vahingonkorvausvastuu toimeksiantajaansa kohtaan. Toiset katsovat korvausvastuun tulevan kyseeseen aina, toiset puolestaan katsovat vastuun laajuuden riippuvan siitä, onko välittäjä toiminut vain lähettinä vai myös valtuutettuna.
Pauli Vuolle

Pauli Lauri Vuolle (13. joulukuuta 1939 Äänekoski – 16. joulukuuta 2016 Jyväskylä) oli suomalainen liikuntatieteilijä ja professori. Hän toimi liikuntasosiologian professorina Jyväskylän yliopistossa 1988–2003. Hänet tunnetaan huomattavana  suomalaisen liikuntakulttuurin, liikuntatieteen sekä liikuntatieteen koulutuksen kehittäjänä.
Elämä ja akateeminen ura

Pauli Vuolle valmistui kansakoulunopettajaksi. Sen jälkeen hän opiskeli liikuntatiedettä Jyväskylän yliopistossa. Hänellä oli jo nuoruudessaan liikunnallinen tausta. Hän harrasti painia ja luistelua. Myöhemmin hän toimi valmentajana. Vuolle väitteli vuonna 1977 Jyväskylän yliopistossa liikuntatieteen tohtoriksi. Hänen väitöskirjansa (Urheilu elämänsisältönä : menestyneiden urheilijoiden elämänura kilpailuvuosina) käsitteli huippu-urheilua. Valmistumisen jälkeen hän toimi erilaisissa tutkimustehtävissä.
Vuolle nimitettiin liikuntasosiologian professoriksi Jyväskylän yliopistoon vuonna 1988. Liikuntatieteellisen tiedekunnan lisäksi professori Vuolle työskenteli useiden vuosien ajan Liikunnan kehittämiskeskuksessa (LIKES) ja Liikuntatieteellisessä seurassa (LTS).  LIKES-tutkimuskeskuksessa hän toimi mm. hallituksen jäsenenä ja johtajana.
Liikuntatieteellisen seuran puheenjohtajaksi Vuolle valittiin vuonna 2001 Urheilumuseossa pidetyssä seuran vuosikokouksessa. Hänen vastaehdokkaanaan oli dosentti Raija Laukkanen Oulusta. Valinta oli erittäin tiukka ja se ratkesi vasta arvonnassa. Seuran kunniajäseneksi Vuolle nimitettiin lokakuussa 2013.
Professorin viran ohella Vuolle toimi yli vuosikymmenen ajan Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisen tiedekunnan dekaanina. Dekaanina hän oli määrätietoinen, mutta kuunteli työtovereidensa mielipiteitä. Hänen dekaanikaudellaan yliopiston toiminta kehittyi huomattavasti. Professori Vuolle jäi virastaan eläkkeelle vuonna 2003. Hän piti ystävänpäivänä 2003 jäähyväisluentonsa, jossa hän käsitteli liikuntatieteellistä opetusta ja tutkimusta.
Vuolteella oli aktiivivuosinaan laaja kansainvälinen yhteistyöverkosto. Hän oli mm. mukana avaamassa yliopistoyhteistyötä Kiinassa. Hän teki useiden vuosien ajan yhteistyötä Tallinnan yliopiston kanssa. Niistä ansioista Tallinnan yliopisto promovoi Vuolteen kunniatohtoriksi.
Pauli Vuolle kuoli Jyväskylässä ankaran sairauden murtamana 16. joulukuuta 2016.
Tutkimusura

Liikuntatieteilijänä Vuolteen keskeinen tutkimusala oli suomalaisten liikunta ja sen edellytykset. Liikuntatieteellisen perustutkimuksen ohessa Vuolle tutki huippu-urheilua. Hän tutki alaa jo väitöskirjassaan ja sen jatkona käynnistyi tutkimusprojekti Urheilijan elämänuraprojekti. Merkittävä osa Vuolteen tutkimuksesta liittyi myös kehitysyhteistyöhön. Hän tutki, miten liikunta- ja urheilukulttuuri kehittyy vieraissa maissa. Näiden tutkimuksien tuloksia hän julkaisi kirjoissaan.
Professori Vuolle ymmärsi, että pelkkä tieteellinen tutkimus ei yksistään riittänyt liikuntakulttuurin kehittämiseen, joten hän otti uransa aikana aktiivisesti osaa yhteiskunnalliseen liikuntaa ja urheilua käsitelleeseen julkiseen keskusteluun. Hän oli myös mukana vaikuttamassa liikuntapoliittisiin päätöksiin sekä kansallisella että kansainvälisellä tasolla. Vuolle oli mm. tieteellisenä asiantuntijana mukana Euroopan neuvoston kansainvälisessä kuntoliikuntaa kartoittaneessa arviointihankkeessa. Kotimaassa hän oli mukana työryhmässä, joka laati liikuntasuunnittelun käsikirjan.
Kirjailija ja toimittaja

Tieteellisen työn lisäksi Vuolle julkaisi useita teoksia liikuntatieteen ja urheilun alalta. Risto Telaman ja Lauri Laakson kanssa hän julkaisi teoksen Näin suomalaiset liikkuvat, joka valittiin vuoden 1986 urheilukirjaksi. Teos pohjautui professori Vuolteen väestön liikuntakäyttäytymistä selvittäneeseen tutkimukseen. Vuolle oli myös Liikunta & Tiede -lehden päätoimittaja.
Kirjailija ja toimittaja > Teoksia

Pauli Vuolle, Kari Puronaho & Kimmo Suomi: Vaasan kaupungin liikuntasuunnitelma 1985–2000. Liikunnan ja kansanterveyden tutkimuslaitos, 1984. ISBN 951-790-054-6.
Pauli Vuolle, Kari Puronaho: A survey of the cooperation with developing countries by international sports organizations. The Research Institute of Physical Culture and Health, 1985. ISBN 951-790-060-0.
Lauri Laakso, Risto Telama, Pauli Vuolle: Näin suomalaiset liikkuvat. Helsinki: Valtion painatuskeskus 1986. ISBN 951-860-237-9.
Pauli Vuolle & Kari Puronaho: A survey of the needs of sports development cooperation in Africa. Jyväskylä : Foundation for Promotion of Physical Culture and Health, 1987. ISBN 951-790-071-6.
Pauli Vuolle, Osmo Saukkonen & Kalevi Olin: Liikuntalain hallinnollisen toimeenpanon vaikutuksista. Jyväskylä: Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö, 1987. ISBN 951-790-068-6.
Pauli Vuolle, Osmo Saukkonen & Kalevi Olin: Liikuntahallinnon bibliografia. Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiö, 1988. ISBN 951-790-078-3.
Pauli Vuolle & Juha Heikkala: Suomalaisen huippu-urheilijan maailmankuvasta ja huippu-urheilun ideologiasta: filosofis-painotteinen ja diskurssi-analyyttinen peruskuvaus. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 1990. ISBN 951-680-336-9.
Pauli Vuolle & Kaisa Laihia: Selvitys liikuntatieteistä valmistuneiden tohtorien sijoittumisesta työelämään. Jyväskylä: Jyväskylän yliopisto, 1997. ISBN 951-34-0993-7.
Kirjallisuutta

Suomi, Kimmo: Vaajan virran vuolteesta - kirjoituksia liikunnasta ja yhteiskunnasta: Pauli Vuolteen 60-vuotisjuhlakirja. Jyväskylän yliopisto, 1999. ISBN 951-39-0616-7.
Aiheesta muualla

Pauli Vuolteen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Välillinen julkishallinto

Välillinen julkishallinto tarkoittaa hallinnollisia tehtäviä suorittavia toimielimiä, jotka sijoittuvat varsinaisen hallintokoneiston ja yksityisten organisaatioiden väliin. Se käyttää julkista valtaa ja hallinnollista päätösvaltaa, ja sen toimielimet ovat hallinnollisesti itsenäisiä oikeussubjekteja. Välillinen julkishallinto on valtionhallinnon ja kunnallishallinnon ohella julkishallinnon kolmas lohko.
Välillisen julkishallinnon yksiköt ovat hyvin erilaisia, oikeudellisesti itsenäisiä oikeushenkilöitä. Koska ne suorittavat julkisia tehtäviä ja käyttävät julkista valtaa, niiden toimintaa säännellään laintasoisin säännöksin. Jokaisen yksikön asema ja tehtävät on kuitenkin määritelty lainsäädännössä erikseen. Välillisen julkishallinnon yksiselitteinen erottaminen varsinaisesta julkishallinnosta ja yksityisistä toimijoista on käytännössä mahdotonta, sillä niiden määritelmillä ei ole kiinteää sisältöä.
Julkisoikeudellinen sääntely tapahtuu jokaisen yksikön osalta erikseen. Virkavastuu ulottuu niiden henkilöstöön silloin, kun käytetään julkista valtaa. Myös asiakirjojen julkisuus koskee tällaista yksikköä, kun asiakirja liittyy virkavastuulla tehtyyn toimeen. Välillisen julkishallinnon yksiköt joutuvat lisäksi noudattamaan hallintomenettelylakia hallintoasiassa, jos siitä on säädetty lailla tai asetuksella.
Välillisen julkishallinnon yksiköt voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin:
itsenäiset julkisoikeudelliset laitokset
Kansaneläkelaitos
Kunnallinen työmarkkinalaitos
Suomen Pankki
julkisoikeudelliset yhdistykset, joista säädetään lailla tai asetuksella
Suomen Asianajajaliitto
kauppakamarit
ylioppilaskunnat
yhtiöt, säätiöt tai rahastot, jotka hoitavat hallinnollisia tehtäviä
Finnvera
Suomen elokuvasäätiö
Suomen itsenäisyyden juhlavuoden rahasto, Sitra
Yleisradio
lisäksi yksityinen henkilö voi suorittaa julkista tehtävää esimerkiksi toimimalla asiantuntijana.
Väinö Linnan seura

Väinö Linnan seuran logo.
Väinö Linna seura ry on kirjallinen seura. Yhdistys perustettiin Urjalassa Väinö Linnan syntymäpäivänä 20. joulukuuta 1977. Sen tarkoituksena on Väinö Linnan henkilöön ja tuotantoon kohdistuvan mielenkiinnon ja harrastuksen herättäminen ja edistäminen sekä Linnan elämään ja teoksiin liittyvien muistojen ja muun aineiston kokoaminen ja vaaliminen. Lisäksi seura tukee niin Linnan henkilön ja tuotannon innoittamaa kuin muutakin suomalaista luovaa kirjallisuutta ja taidetta, edistää niihin liittyvää tutkimusta sekä tukee urjalalaista kulttuurityötä. Seurassa on yli 100 jäsentä, ja sen puheenjohtajana toimii Urjalan kunnanjohtaja emeritus Hannu Maijala.
Toiminta

Väinö Linnan seura järjestää vuosittain valtakunnallisen Pentinkulman päivät -kirjallisuustapahtuman Urjalassa yhteistyössä Urjalan kunnan kanssa. Tapahtuman yhteydessä seura järjestää E80-esikoiskirjailijaseminaarin, jossa esikoiskirjailijoilla on mahdollisuus saada kirjallisuuden ammattilaisilta tietoa kirjailijuudesta ja verkostoitua muiden vertaistensa kanssa.
Valtakunnallisen kirjallisuustapahtuman lisäksi seura järjestää nimikkokirjailijansa tuotantoon ja henkiseen perintöön liittyviä tapahtumia yhteistyössä eri toimijoiden kanssa. Seura kunnioittaa Linnan muistoa vuosittain perinteisellä seppeleenlaskutilaisuudella kirjailijan haudalla Kalevankankaan hautausmaalla tämän syntymäpäivänä 20.12.
Väinö Linnan seura on mukana kirjailijan mukaan nimetyn kulttuurimatkailureitin kehittämisessä kirjailijan kotimaisemissa Urjalan Honkolan kylässä. Lisäksi seura järjestää jäsenilleen teatterimatkoja ja muuta kulttuuritoimintaa.
Julkaisut

Väinö Linnan seura julkaisee Väinö Linnaan ja hänen tuotantoonsa liittyviä teoksia sekä muuta seuran kirjallisuus- ja kulttuuritoimintaan liittyvää kirjallisuutta.
Seuran julkaisemat teokset sekä seuran toimintaan liittyvät teokset, joiden julkaisemista seura on edistänyt:
Heidi Koivula: Pentinkulman perilliset. Väinö Linnan seura 1977-2007 (WSOY, 2007) ISBN 978-951-0-33521-5
Yrjö Varpio: Väinö Linnan elämä (WSOY, 2006) ISBN 951-0-32494-9
Jussi Ojajärvi (toim.) Esikoiskirjailija kohtaa kirjailijan. Pentinkulman esikoiskirjailijaseminaari 20 vuotta. (Väinö Linnan seura, 2006) ISBN 952-92-0714-X
Helena Sinervo (toim.) Sanojen sirkus. Kirjailijat kohtaavat Pentinkulmalla. (Väinö Linnan seura, 1996) ISBN 952-90-7736-X
Janne Tarmio (toim.) Sammontakojat. Pentinkulman päivät Urjalassa 1985. (Karisto, 1987) ISBN 951-23-2367-2
Yrjö Varpio (toim.): Väinö Linna – Toisen tasavallan kirjailija (WSOY, 1980) ISBN 951-0-10081-1
Vuorileppälintu

| Vuorileppälintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Leppälinnut Phoenicurus
Laji::  erythrogastrus
Kaksiosainen nimi
 Phoenicurus erythrogastrus  (Güldenstädt, 1775) 
Katso myös
   Vuorileppälintu Wikispeciesissä   Vuorileppälintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vuorileppälintu (Phoenicurus erythrogastrus) on Aasiassa ja Kaukasuksella esiintyvä varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 28–30 cm ja paino tavallisimmin noin 24–28 g. Kooltaan vuorileppälintu on huomattavasti leppälintua suurempi. Juhlapukuisen koiraan selkäpuoli, naama ja kurkku ovat mustat, vatsapuoli ruosteenpunainen, päälaki ja niska valkoiset, ja sen siivellä on suuri valkoinen laikku. Naaras, peruspukuinen koiras ja nuori lintu ovat ruskehtavia, vatsapuolelta vaaleampia, ja yläperä sekä pyrstö ovat ruosteenruskeat.
Esiintyminen

Vuorileppälintu elää Etelä-Siperian, Himalajan, Pamirin, Tienšanin ja Kaukasuksen vuorilla lumirajan tuntumassa, Tiibetissä jopa 5,5 kilometrin korkeudessa. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Euroopassa arvioidaan elävän 4 200–12 000 yksilöä. Laji on karaistunut paikkalintu, joka talveksi laskeutuu vuoriston alarinteille ja laaksoihin. Pieni populaatio muuttaa talveksi Pohjois-Kiinaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji erythrogastrus elää Kaukasuksella ja grandis Aasiassa. Se on satunnaisesti tavattu myös Euroopassa. Suomessa se on tavattu kahdesti vuonna 1993.
Elinympäristö

Vuorileppälintu asuu vuorten rinteiden tasanteilla, jyrkänteillä, kivikkoisissa pensaikoissa, alppiniityillä ja vuoripurojen varsilla.
Lisääntyminen

Vuorileppälinnun pesä on yleensä maassa kivenkolossa tai kallion halkeamassa. Joskus se voi olla rakennuksessa tai linnunpöntössä. Naaras munii yleensä neljä munaa, joita se hautoo 12–16 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, jotka jättävät pesän kahden-kolmen viikon ikäisinä. Emot ruokkivat niitä vielä viikon pesästälähdön jälkeen.
Ravinto

Vuorileppälinnut syövät kesäaikaan hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia, syksyllä ja talvella marjoja, hedelmiä ja siemeniä.
Vyšni Volotšok

| Vyšni Volotšok (Volotška) Вышний Волочёк |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Tverin alueen sijainti Venäjällä
 Vyšni Volotšok
 Koordinaatit: 57°35′19.4″N, 34°33′59.2″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Tverin alue
Piiri:  Vyšni Volotšokin kaupunkipiirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  54 km²
Korkeus:  160 m
Väkiluku (2015):  48 844
 – Väestötiheys:  959,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 48233
 
 v.volochekadm.ru (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vyšni Volotšok (ven. Вы́шний Волочёк, karjalaksi Volotška) on kaupunki Tverin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Valdain ylängön koillisreunalla 119 kilometriä Tveristä luoteeseen. Kaupunki on Vyšni Volotšokin piirin keskus, mutta ei itse se kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 51 800 henkeä (vuonna 2009).
Kazanin luostari Vyšni Volotšokissa.
Vyšni Volotšokin kotiseutumuseo.
Kaupungin teatterirakennus.
Liikenteen kauttakulkupaikkakunta

Vyšni Volotšok nimen alkuperä tulee venäjänkielen sanasta "volok" (волок), joka tarkoittaa vetotaivalta. Tämä Valdain ylängön vedenjakaja on osa Viikinkien idäntietä, missä varjagit vetivät veneensä mennessään Itämeren vesistöstä Kaspianmeren vesistöön. Vesireitti kulki Ilmajärvestä ylävirtaan Mustajokea ja Tsnajokea  pitkin sekä Tvertsajoelle ja sieltä alavirtaan Volgalle. Tästä on todisteena huomattavat arkeologiset löydöt näiden jokien varsilta.
Vanhan viikinkien idäntien jatkajaksi Pietari Suuren käskystä Vyšni Volotšokiin rakennettiin vuosina 1703–1722 Venäjän ensimmäinen kanava, joka yhdisti vesistöt. Tästä Msta- ja Tvertsajokien välisestä kanavajärjestelmästä tuli yksi tärkeimmistä Euroopan ja Aasian välisen tavaraliikenteen reiteistä.
Vuonna 1770 Vyšni Volotšokista tuli kaupunki, joka kuului aluksi Novgorodin ja myöhemmin Tverin lääniin. Pietarin ja Moskovan välisen rautatien rakentamisen jälkeen kaupungin taloudellinen merkitys väheni, ja sen kehitys jatkui lähinnä tekstiiliteollisuuden keskuksena. Nyttemmin liikenteellisesti merkittävimpiin kulkureitteihin kuuluu kantakaupungin läpi kulkeva Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie. Pietarin Moskovan aseman ja Moskovan Leningradin aseman välinen  päärata on samoin tärkeä, vaikkeivat kaikki reitin pikajunat pysähdykään Vyšni Volotšokin asemalla (sijainti 57°35′56.2″N, 34°33′46.3″E). Esimerkiksi Helsingin ja Moskovan välinen pikajuna ja suurnopeusjunat ohittavat aseman pysähtymättä. Pikajunilla pääsee silti moniin muihin Venäjän kaupunkeihin. Vyšni Volotšokiin liikennöidään myös lähijunilla.
Kaupungista nykyään

Nykyään kaupungissa on tekstiili-, koneenrakennus-, puunjalostus- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat kanavajärjestelmän sulut, 1800-luvun kauppahalli ja pseudovenäläiseen tyyliin rakennettu katedraali sekä vuosina 1703–1719 rakennettu talo, jota Pietari I käytti levähdyspaikkana matkoillaan Pietarista Moskovaan. Kaupungissa toimii teatteri ja kotiseutumuseo. Se on myös Ylöjärven ystävyyskaupunki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vyšni Volotšokin aseman pikajunayhteyksien haku (englanniksi) (poezda.net)
Andreapol • Bežetsk • Belyi • Bologoje • Firovo • Kalinin • Kaljazin • Kašin • Kesova Gora • Kimry • Kimry • Konakovo • Krasnyi Holm • Kuvšinovo • Lesnoje • Lihoslavl • Maksatiha • Molokovo • Nelidovo • Olenino • Seližarovo • Ostaškov • Peno • Rameški • Ržev • Ržev • Sandovo • Sonkovo • Spirovo • Staritsa • Toropets • Udomlja • Toržok • Toržok • Tver • Vesjegonsk • Vyšni Volotšok • Vyšni Volotšok  • Zapadnaja Dvina • Žarkovski • Zubtsov
Vyšni Volotšokin rautatieasemaa.
Vuoriapollo

| Vuoriapollo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Apolloperhoset Parnassiinae
Tribus::  Parnassiini
Suku::  Apolloperhoset Parnassius
Laji::  phoebus
Kaksiosainen nimi
 Parnassius phoebus  (Fabricius, 1793) 
Katso myös
   Vuoriapollo Wikispeciesissä   Vuoriapollo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuoriapollo (Parnassius phoebus) on ritariperhosiin kuuluva arktoalpiininen päiväperhoslaji, jota tavataan Euroopassa vuoristoalueilla kuten Alpeilla ja Uralilla. Sitä ei tavata Suomessa.
Koko ja ulkonäkö

Vuoriapollo on kookas, pohjaväriltään valkoinen perhonen, jonka siipisuonet erottuvat vain heikosti siipeä vasten. Etusiiven kärkiosa on läpikuultava lähes koko siiven leveydeltä ja sisempänä siiven reunassa on leveä, tumma ja läpikuultava poikkiviiru. Etureunassa on laajat tummat laikut, joista uloimpiin liittyy usein myös punaista väriä. Takasiivissä on kaksi selvää punaista silmätäplää, joissa on musta reunus. Etusiiven tyvi ja takasiiven takareuna ovat tyvestä saakka yksivärisen tumman mustanruskeat. Siipiväli on 47–58 mm.
Melko samannäköiseen isoapolloon verrattuna vuoriapollon takasiipien silmätäplät ovat lähes kokonaan punaiset ja tuntosarvet ovat mustat vaalein poikkiviiruin. Lisäksi Siperiassa ja Kiinassa esiintyy samannäköinen mutta yleissävyltään tummempi laji Parnassius bremeri.
♂
♂ △
♀
♀△
Levinneisyys ja lentoaika

Vuoriapollon levinneisyys poikkeaa muista arktoalpiinisista lajeista, sillä sitä tavataan Euroopassa vuoristoalueilla kuten Alpeilla ja Uralilla, mutta se puuttuu arktiselta alueelta. Levinneisyysalue jatkuu Aasian puolella Altaille ja Itä-Siperiaan sekä Beringinsalmen yli Pohjois-Amerikkaan. Perhonen lentää kesä-heinäkuussa, mutta Alpeilla lämpimillä paikoilla jopa syyskuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Vuoriapollo on vuoristoniittyjen ja tundran laji, jonka levinneisyys on jääkauden jäänteitä. Esiintymisalueensa eteläosissa vuoriapolloa tavataan vain vuoristoissa, 1200–3000 metrin korkeudessa merenpinnasta, joille populaatiot ovat jääneet loukkuun viimeisen jääkauden päätyttyä ja ilmaston lämmettyä. Arktisilla alueilla se elää myös alangoilla. Alpeilla levinneisyys painottuu puurajan yläpuolelle. Laji elää avoimessa maastossa etenkin jokien penkereillä ja kivikkoisilla rinteillä.
Naaras munii maahan tai kasvillisuuteen alueelle, jolla kasvaa toukan ravintokasveja. Kuoriutuneet toukat hankkiutuvat itse ravintokasveille. Laji talvehtii munana tai joskus pienenä toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat ruusujuuri (Rhodiola rosea) ja kultarikko (Saxifraga aizoides), mutta myös muut lehtirikot (Saxifraga), maksaruohot (Sedum) sekä mehitähdet (Sempervivum).
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Parnassius phoebus:  Wikidata: Q370269  Wikispecies: Parnassius phoebus  BAMONA: Parnassius-phoebus  BioLib: 51293  BOLD: 17254  CoL: 763F7  EoL: 131951  Fauna Europaea: 440696  Fauna Europaea (new): 86b372df-ae43-4ceb-8f19-4fe722237996  GBIF: 1938955  iNaturalist: 227264  IRMNG: 10768982  ITIS: 777687  IUCN: 174424  LepIndex: 171739  MONA: 4155  MaBENA: ParnasPhoeb  NatureServe: 2.113164  NBN: NHMSYS0000503637  NCBI: 132706  Observation.org: 79718  Open Tree of Life: 725021 
Papilio phoebus:  Wikidata: Q109585185  GBIF: 4535869
Vuoksenniska (yritys)

| Oy Vuoksenniska Ab |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1926
Lakkautettu:  1968
Avainhenkilöt:  diplomi-insinööri Berndt Grönblom
Kotipaikka:  Suomi
Toimiala:  metalliteollisuus
Omistaja:  diplomi-insinööri Berndt Grönblom 1926-1967 ja Yhdyspankki 1967-1968
Huomioitavaa:  Fuusioitiin Ovako Oy Ab:hen 1968
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oy Vuoksenniska Ab oli vuosina 1926–1968 toiminut suomalainen metallin valmistaja. Yhtiön metalliteollisuustoiminnan pääpaikkanaan Imatran Vuoksenniska perusti vuonna 1935 diplomi-insinööri Berndt Grönblom. Yritys ajautui 1960-luvun lopulla taloudellisiin vaikeuksiin, joka johti yrityksen fuusioon Fiskarsin terästuotannon kanssa.