stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannu Hautamäki

| Hannu Hautamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1974 (ikä 50) Ilmajoki
Uran tiedot
Pituus:  194 cm
Laji:  lentopallo
Seura:  1996-1998 Metso Lentis  1998-2004 Muuramen Lentopallo  2004-2012 Vammalan Lentopallo
Kilpauran kesto:  1996–2012
Saavutukset
Voitot:  SM 2012
Hannu Hautamäki (s. 2. syyskuuta 1974) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka päätti uransa Suomen mestaruuteen kaudella 2011-12 Vammalan Lentopallon eli VaLePan riveissä, Lentopallon SM-liigassa. Hautamäki voitti urallaan SM-pronssia vuonna 2008, SM-hopeaa vuonna 2011 sekä SM-kultaa 2012.
Vuosina 2010–2015  Hautamäki toimi VaLePan toiminnanjohtajana.
Ura

Hautamäen ura lähti käyntiin hänen kotikaupungistaan Ilmajoelta, Nopan Kylä Kisa-Veikkojen riveissä. Hiljalleen Hautamäestä kehittyi huippupelaaja, ja hän nousi SM-liigaan. Hänen ensimmäinen seuransa Lentopallon SM-liigassa oli Jyväskylän Metso-Lentis kaudella 1996. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 3. syyskuuta 1996. Jyväskylän Metso-Lentiksessä hän pelasi lopulta vain kaksi kautta, kun seura luopui liigapaikastaan kauden 1998 päätteeksi. Tämän jälkeen Hautamäki alkoi pelaamaan Jyväskylän naapurikunnan joukkueessa eli Muuramen Lentopallossa, jota hän oli nostamassa SM-liigaan.
Muuramessa Hautamäki pelasi lopulta neljä kautta kunnes vaihtoi Vammalan Lentopalloon pelaamaan. Vammalan kaupunkiin kauden 2004 päätteeksi. VaLePassa Hautamäki kulutti ensimmäisen kautensa vaihtopenkkiä pitkälti, sillä VaLePan ulkomaalaisvahvistus oli joukkueen toinen yleispelaaja yhdessä Timo Haaviston kanssa. Kaudeksi 2005-2006 Hautamäki vaihtoi yleispelaajan roolista liberon vastaanotto puoleiseen rooliin, joka oli onnistunut vaihto. Hautamäki nousi liigan liberoiden elittiin heti pelipaikallaan. Hän oli kausilla 2006 sekä 2007 kymmenen parhaimman vastaanottajan joukossa koko SM-liigassa. Kaudella 2008 Hautamäki oli totutusti liigan parhaimpia vastaanottajia myös. Hän voitti samalla uransa ensimmäisen SM-mitalin, kun VaLePa juhli SM-pronssia kauden päätteeksi. Kauden aikana Ilta-Sanomien kapteenikyselyssä selvisi myös että Hautamäki on yksi liigan aliarvostetuimmista pelaajista. Kaudella 2011 Hautamäki saavutti uransa toisen mitalin, hopean ja kaudella 2012 kolmannen mitalin, kultaa.
Muuta

Hautamäki kertoo vapaa-ajallaan harrastavansa innokkaasti golfia. Etenkin kesäisin laji tulee tutuksi. Pituudeltaan Hautamäki on 194cm eli hän on liberoksi pitkä pelaaja.
Saavutukset

SM-pronssia 2008
SM-hopea 2011
SM-kulta 2012
Joukkueet

1996-1998 Metso Lentis
1998-2004 Muuramen Lentopallo
2004-2012 Vammalan Lentopallo
Aiheesta muualla

Hannu Hautamäki Volleybox
Hannoverin lentoasema

Hannoverin lentoasema (saks. Flughafen Hannover-Langenhagen) on Langenhagenissa, Pohjois-Saksassa sijaitseva lentoasema. Lentoasema on tukikohta TUIfly-lentoyhtiölle. Vuonna 2006 lentoaseman matkustajamäärä oli 5 990 000 matkustajaa, joka tekee siitä Saksan 9. suurimman lentoaseman.
Lentoaseman lentoyhtiöt > Terminaali A

Air Alps: Bolzano [kausittainen]
Air Baltic: Riika
Air France HOP!in operoimana Pariisi-Charles de Gaulle
Austrian Airlines Tyrolean Airwaysin operoimana: Wien
BMI Regionalin operoimana: Lontoo-Heathrow
Czech Airlines: Praha
KLM KLM Cityhopperin operoimana: Amsterdam
Lufthansa: Frankfurt, München
Lufthansa Regional Contact Airin operoimana: Bryssel, Pariisi-Charles de Gaulle, Stuttgart
Lufthansa Regional Eurowingsin operoimana: Frankfurt
Lufthansa Regional Lufthansa CityLinen operoimana: München
Scandinavian Airlines System Cimber Airin operoimana: Kööpenhamina
Swiss International Air Lines: Zürich
Swiss Swiss European Air Linesin operoimana: Zürich
Welcome Air: Göteborg-Landvetter, Graz, Innsbruck, Stavanger
Lentoaseman lentoyhtiöt > Terminaali B

Aeroflot: Moskova-Šeremetjevo -keskeytetty
Air Astana: Kustanay [kausittainen]
Air Via: Burgas, Varna [kausittainen]
Belavia: Minsk [kausittainen] -keskeytetty
Blue Wings: Antalya, Istanbul-Atatürk
Bulgarian Air Charter: Burgas, Varna [kausittainen]
Croatia Airlines: Split [kausittainen]
Flybe: Birmingham, Manchester, Southampton
Freebird Airlines: Antalya [kausittainen]
Pegasus Airlines: Antalya
Rossiya: Pietari -keskeytetty
S7 Airlines: Moskova-Domodedovo, Novosibirsk [kausittainen] -keskeytetty
Saravia: Saratov [kausittainen] -keskeytetty
Sky Airlines: Antalya
SunExpress: Antalya, Bodrum [kausittainen], Istanbul-Sabiha Gökçen, Izmir
Tunisair: Djerba, Monastir
Turkish Airlines: Istanbul-Atatürk, Istanbul-Sabiha Gökçen
Turkuaz Airlines: Istanbul-Atatürk
Lentoaseman lentoyhtiöt > Terminaali C

Condor: Antalya, Chania [kausittainen], Dalaman [kausittainen], Fuerteventura, Heraklion [kausittainen], Hurghada, Larnaca [kausittainen], Las Palmas de Gran Canaria, Palma de Mallorca [kausittainen], Ródos [kausittainen], Sharm el-Sheik [kausittainen], Tenerife-South, Venetsia-Marco Polo
Karthago Airlines: Monastir [kausittainen]
Nouvelair: Monastir [kausittainen]
TUIfly: Antalya [kausittainen], Boa Vista, Korfu [kausittainen], Dalaman [kausittainen], Faro [kausittainen], Fuerteventura, Funchal [kausittainen], Heraklion [kausittainen], Hurghada, Jerez de la Frontera [kausittainen], Kos [kausittainen], Lanzarote, Las Palmas de Gran Canaria, Luxor [kausittainen], Minorca [kausittainen], Palma de Mallorca, Patras/Araxos [kausittainen], Rodos [kausittainen], Sal [jatkuu 2. marraskuuta], Sharm el-Sheik [kausittainen], Teneriffa eteläinen
Lentoaseman lentoyhtiöt > Terminaali D

Royal Air Force: Brize Norton, Calgary, Lyneham, Split, Thumrait
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lentoaseman kotisivut
Saksan lentoasemat
Augsburg
Karlsruhe–Baden-Baden
Bindlacher-Berg
Berlin-Schönefeld
Berlin-Tegel
Berliini–Brandenburg
Bitburg
Borkum
Braunschweig
Bremen
Bremerhaven
Köln/Bonn
Dortmund
Dresden
Düsseldorf
Düsseldorf-Mönchengladbach
Emden
Erfurt
Frankfurt am Main
Frankfurt-Egelsbach
Frankfurt–Hahn
Hampuri
Hannover
Heide-Büsum
Uetersen
Helgoland
Heringsdorf
Hof-Plauen
Ingolstadt-Manching
Kassel-Calden
Kiel
Leipzig-Altenburg
Leipzig-Halle
Lyypekki
Mannheim
Memmingen
Münster-Osnabrück
München
Nürnberg
Paderborn-Lippstadt
Rostock
Saarbrücken
Siegerland
Stuttgart
Weeze
Sylt
Zweibrücken
Marian Nixon

| Marian Nixon |
| --- | --- |
 Marian Nixon vuonna 1930.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1904 Superior, Wisconsin, Yhdysvallat
Kuollut: 13. helmikuuta 1983 (78 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marian Nixon (20. lokakuuta 1904 Superior, Wisconsin – 13. helmikuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi amerikansuomalaiseen perheeseen, ja hänen alkuperäinen nimensä oli Marja Nissinen.
Hän aloitti esiintymisen teini-ikäisenä vaudevillessä, ja elokuvadebyyttinsä hän teki vuonna 1922. Mykkäelokuvien aikakaudella Nixon näytteli naispääosia useissa elokuvissa ja hän siirtyi onnistuneesti äänielokuviin. Nixonin valkokangasimago ihanteellisena vaimona ja tyttöystävänä oli kuitenkin menossa pois muodista. Hän yritti muuttaa imagoaan näyttelemällä koomisessa roolissa vuonna 1934 valmistuneessa elokuvassa We're Rich Again, mutta elokuva ei saavuttanut mainittavaa menestystä. Nixon vetäytyi elokuvista vuonna 1936. Hän on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Hänen lapsenlapsiaan ovat käsikirjoittajat Ted Griffin ja Nicholas Griffin.
Osittainen filmografia

Cupid's Fireman (1923)
Yksi rouva laulaa (1925)
Rahat tai henki! (1926)
Koko yö touhussa (1927)
Noidutut helmet (1927)
Sotilaskarkuri (1928)
Yöllinen häväistysjuttu (1929)
Sano se lauluin (1929)
Kenraali Crack (1929)
Rebecca of Sunnybrook Farm (1932)
Winner Take All (1932)
Pilgrimage (1933)
Chance at Heaven (1933)
We're Rich Again (1934)
Captain Calamity (1936)
Markus Lyra

Markus Ludvig Lyra (3. elokuuta 1945 Helsinki – 30. syyskuuta 2024) oli suomalainen diplomaatti ja suurlähettiläs.
Lyra työskenteli ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1973 lähtien. Vuosina 1996–2000 hän palveli suurlähettiläänä Moskovassa. Hän toimi poliittisen osaston osastopäällikkönä vuodet 2000–2004 ja poliittisista asioista vastaavana alivaltiosihteerinä vuodet 2005–2010. Vuosina 2010–2011 hän toimi Suomen suurlähettiläänä Ruotsissa.
Koulutukseltaan Lyra on valtiotieteen kandidaatti Helsingin yliopistosta vuodelta 1970.
Lyran puoliso oli Helena Lyra (k. 2008). Heillä oli neljä lasta. Markus Lyran äidinkieli oli ruotsi.
Aiheesta muualla

Lyra suurlähetystön kotisivulla.
Lyra, Markus hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Margaret Osborne duPont

Margaret Osborne duPont (vasemmalla) ja Louise Brough.
Margaret Evelyn Osborne duPont  (4. maaliskuuta 1918 Joseph, Oregon – 24. lokakuuta 2012) oli yhdysvaltalainen naistennispelaaja.
DuPont voitti yhteensä  37 Grand Slam -mestaruutta kaksinpelissä, nelinpelissä ja sekanelinpelissä, minkä ansiosta hän sijoittuu niiden määrässä kaikkien aikojen listalla neljänneksi, vaikka hän ei koskaan osallistunutkaan Australian mestaruuskilpailuihin. Hänen Grand Slam -voitoistaan 25 tuli Yhdysvaltain mestaruuskilpailuista.
DuPont voitti parinsa Louise Brough Clappin kanssa kaikkiaan kaksikymmentä Grand Slam -nelinpelititteliä. He voittivat yhdeksän kertaa peräkkäin Yhdysvaltojen mestaruuskilpailut 1942–1950 ja veivät mestaruuden 12 kertaa niiden 14 vuoden aikana, joina he osallistuivat turnaukseen peliparina.
Vuosina 1938–1958 DuPont sijoitettiin yhdysvaltalaisista naispelaajista kymmenen parhaan joukkoon neljätoista kertaa ja ykköseksi 1948–1950.
Niissä kymmenessä Wightman Cup -kisassa, joihin DuPont osallistui, hän voitti kaikki pelaamansa kymmenen kaksinpeliä ja yhdeksän nelinpeliä. Hän oli Yhdysvaltain joukkueen kapteenina yhdeksän kertaa, ja niistä oli tuloksena kahdeksan Wightman Cupin voittoa. Hän avioitui William duPontin kanssa 1947 ja lopetti myöhemmin uransa väliaikaisesti synnyttääkseen poikansa. Hän voitti kuitenkin Grand Slam -turnauksia vielä synnytyksen jälkeenkin ja on yksi harvoista tähän saavutukseen yltäneistä naisista.
DuPont valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1967.
Grand Slam -turnaukset

Ranskan mestaruuskilpailut (5 voittoa)
Kaksinpelin mestaruus (2): 1946, 1949
Nelinpelin mestaruus (3): 1946, 1947, 1949
Nelinpelin finaalissa: 1950
Wimbledon (7 voittoa)
Kaksinpelin mestaruus: 1947
Kaksinpelin finaalissa (2): 1949, 1950
Nelinpelin mestaruus (5): 1946, 1948, 1949, 1950, 1954
Nelinpelin finaalissa (3): 1947, 1951, 1958
Sekanelinpelin mestaruus: 1962
Sekanelinpelin finaalissa: 1954
Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (25 voittoa)
Kaksinpelin mestaruus (3): 1948, 1949, 1950
Kaksinpelin finaalissa (2): 1944, 1947
Nelinpelin mestaruus (13): 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1955, 1956, 1957
Nelinpelin finaalissa (2): 1953, 1954
Sekanelinpelin mestaruus (9): 1943, 1944, 1945, 1946, 1950, 1956, 1958, 1959, 1960
Sekanelinpelin finaalissa (3): 1948, 1949, 1954
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Voitot (6)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1946 | Ranskan mestaruuskilpailut |  Pauline Betz Addie | 1–6, 8–6, 7–5 |
| 1947 | Wimbledon |  Doris Hart | 6–2, 6–4 |
| 1948 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Louise Brough Clapp | 4–6, 6–4, 15–13 |
| 1949 | Ranskan mestaruuskilpailut (2) |  Nelly Adamson-Landry | 7–5, 6–2 |
| 1949 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (2) |  Doris Hart | 6–4, 6–1 |
| 1950 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (3) |  Doris Hart | 6–3, 6–3 |
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Loppuotteluhäviöt (4)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| 1944 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Pauline Betz Addie | 6–3, 8–6 |
| 1947 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Louise Brough Clapp | 8–6, 4–6, 6–1 |
| 1949 | Wimbledon |  Louise Brough Clapp | 10–8, 1–6, 10–8 |
| 1950 | Wimbledon |  Louise Brough Clapp | 6–1, 3–6, 6–1 |
Marie Geistinger

Marie Geistinger
Maria (Marie) Charlotte Cäcilia Geistinger (26. heinäkuuta 1833 Graz – 29. syyskuuta 1903 Klagenfurt) oli itävaltalainen sopraanolaulaja ja näyttelijä.
Geistinger syntyi esiintyvien taiteilijoiden, Nikolaus ja Charlotte Geistingerin tyttäreksi. Hän esiintyi lapsille suunnatuissa rooleissa jo 11-vuotiaana. Virallisen debyyttinsä hän teki vuonna 1850 Münchenissä. Kaksi vuotta myöhemmin Geistinger esiintyi myös Wienissä Theater in der Josefstadtissa. Hän lähti Berliiniin vuonna 1854 ja esiintyi siellä vuosien ajan ennen kiinnitystä Hampuriin. Hänet kiinnitettiin myös Riikaan, jossa hän esiintyi vuosina 1859–1863 oopperassa, operetissa ja komedianäytelmissä. Tämän jälkeen Geistinger esiintyi Berliinin Victoria-Theater, kunnes hyväksyi työtarjouksen Wienistä vuonna 1865. Hän esiintyi siellä Jacques Offenbachin teoksissa, joihin kuului La belle Hélène. Geistinger pääsi vuonna 1869 johtamaan Theater an der Wieniä yhdessä Maximilian Steinerin kanssa.
Geistingerin suosio oli hyödyksi Johann Strauss nuoremman operettien suosion nousussa. Hän oli kantaesittämässä tämän teoksia Indigo und die vierzig Räuber (1871), Der Karneval in Rom (1873), Lepakko (1874) ja Cagliostro in Wien (1875). Geistinger vetäytyi Theater an der Wienin johtotehtävistä vuonna 1875, mutta jatkoi työtään esiintyjänä. Hän esiintyi myös Wiener Stadttheaterissa muun muassa William Shakespearen, Heinrich Lauben ja Franz Grillparzerin teoksissa. Lisäksi hän osallistui Ferdinand Raimundin ja Johann Nestroyn kansanomaisten näytelmien esityksiin.
Wienissä saavuttamansa suosion rohkaisemana Geistinger teki esiintymisiä myös Berliinissä, Münchenissä, Hampurissa, Dresdenissä ja Leipzigissa. Vuonna 1880 hän teki ensimmäisen kiertueensa Pohjois-Amerikassa. Palattuaan hän piti taukoa esiintymisestä näköongelmien takia. Myöhemmin Geistinger kuitenkin jatkoi esiintymistä ja palasi esiintymään myös Pohjois-Amerikkaan. Viimeisen suuren kiertueensa hän teki Itävallassa ja Saksassa vuonna 1898. Jäähyväisesiintymisensä hän piti Wienissä vuonna 1900. Geistinger oli naimisissa näyttelijä August Kormannin kanssa vuodesta 1877, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1881. Geistinger on haudattu Wienin Zentralfriedhofiin.
Mantšukuon yuan

Mantšukuon yuan (满洲国圆) oli Mantšukuon virallinen valuutta kesäkuusta 1932 elokuuhun 1945.
Yuanin arvo perustui 23,91 gramman painoiseen määrään hopeaa. Yuani korvasi kiinalaisen Haikwanin taelin, joka oli yleisessä käytössä Mantšuriassa ennen Mukdenin välikohtausta.
Historia

Aluksi Japanin keskuspankki vastasi setelien ja kolikoiden lyömisestä, mutta myöhemmin Mantšukuon keskuspankki alkoi itse valmistaa rahaa. Hopean arvon vaihtelun myötä yanin sidos hopeaan purettiin vuonna 1935, ja kurssi sidottiin Japanin jeniin. 1940-luvulla yuania käytettiin valuuttaana Yhdysvaltojen, Saksan ja Japanin kanssa käydyssä ulkomaankaupassa.
Seteleitä painettiin 5 chiaon (puoli yuania), 1 yuanin, 5 yuanin, 10 yuanin ja 100 yuanin arvoisina. Seteleissä oli yleensä kuvituksena Qing-dynastian hallitsijoita. Inflaation seurauksena vuonna 1944 alettiin valmistaa myös 1000 yuanin seteliä.
Yuan jakautui kymmeneen chiaoon, 100 feniin tai 1000 lihin. Kolikoita valmistettiin 5 lin kerrannaisina aina 10 feniin saakka.
Vuosina 1944 ja 1945 valmistettiin 1 ja 5 fenin kolikoita "punaisesta tai ruskeasta kuidusta", joka muistutti pahvia. Nämä ovat yksiä harvoja kolikoita, joita ei ole valmistettu metallista.
Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 Tung Pei Bank lunasti noin 12 miljardia yuania.
Setelit

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Manchukuo yuan
Mantšukuon kuitukolikot
10 yuanin seteli, 1937 (etupuoli) kuvassa keisari Ch'ien-lung
10 yuanin seteli, 1937 (tausta), kuvassa Mantšukuon keskuspankki
100 yuanin seteli, 1944 (etupuoli) kuvassa Kungfutse
100 yuanin seteli, 1944 (tausta), kuvassa soijapapusiiloja
Käännös suomeksi
Markus Markkola

Markus Markkola (s. 30. marraskuuta 1995 Espoo) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän edustaa salibandyliigassa pelaavaa Esport Oilersia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja hänen numero on 88. Markkola on aloittanut salibandyn Kirkkojärven loiskeessa. Markkola siirtyi Westend Indianssiin ja pelasi siellä vuoteen 2015. Sen jälkeen hän siirtyi Esport Oilerssiin ja on pelannut siellä siitä saakka. Markkola on pelannut 21 ottelua kansainvälisellä tasolla. Markkola on 178 cm pitkä.
Aiheesta muualla

Markus Makkola nhlfinns.net
HMS Activity

| Telemachus HMS Activity |
| --- | --- |
 HMS Activity

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Caledon Shipbuilding and Engineering Company, Dundee
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1940
Laskettu vesille:  30. toukokuuta 1942
Palveluskäyttöön:  14. lokakuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  myyty huhtikuussa 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  11 800 t (standardi) 14 250 t (max)
Pituus:  156,05 m
Leveys:  20,24 m
Syväys:  7,65 m
Koneteho:  12 000 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  700
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 4" (102 mm)/45 QF XVI HA -tykkiä 24 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 11 lentokonetta
HMS Activity (viirinumero D94) oli Britannian kuninkaallisen laivaston saattuetukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli alun perin nopea rahtialus Telemachus.
Valmistus

Alus tilattiin Dundeesta Caledon Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 30. toukokuuta 1942 ja valmistui 14. lokakuuta.
Muutostyöt

Alus siirrettiin 4. lokakuuta 1943 muutostöitä varten Gladstonen telakalle Liverpooliin, missä alukselle rakennettiin 149,96 metrin lentokansi ja sen oikeaan reunaan komentosilta. Ruumaan rakennettiin 30,48 metrin hangaari, jonka korkeus oli 6,4 metriä. Hangaarin pituus mahdollisti ainoastaan hyvin pienen konemäärän. Hissi oli 12,8 metriä kertaa 6,1 metriä ja kykeni siirtämään 10 000 naulaa painavan lentokoneen. Alukselle rakennettiin lentokoneita varten 20 000 gallonan polttoainevarasto.
Alukselle asennettiin perään kaksiputkinen 4 tuuman 45 kaliiperin tykki. Lisäksi asennettiin kymmenen kaksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, joista neljä asennettiin ulkoneville hyllyille lentokannen alapuolelle ja kuusi yläkannen tasolle. Lisäksi alukselle asennettiin neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä leveille alustoille.
Alus kykeni operoimaan virallisesti joko kuudella torpedopommittajalla ja neljällä hävittäjällä tai neljällä torpedopommittajalla ja kuudella hävittäjällä. Aluksella oli lentokoneita varten 20 000 gallonaa polttoainetta ja 10 kpl 18 tuuman torpedoita, 36 kpl 500 naulan ja 96 kpl 240 naulan sirpalepommeja sekä 144 kpl Mk XI -syvyyspommeja.
Palvelus

Alus oli 1943 uusien lentäjien lentotukialustoiminnan koulutusaluksena, kunnes se siirrettiin suojaamaan saattueita Pohjois-Atlantille ja Jäämerelle. Alus oli lisäksi usein laivastontankkialuksena.
Alus oli ensimmäisen kerran suojaustehtävässä saattueen JW58 kaukosuojaukseen. Osaston muodostivat komentajan vara-amiraali Dalrymple-Hamiltonin lippulaiva risteilijä HMS Diadem (komentaja E. G. A. Clifford), saattuetukialukset HMS Activity, jonka päällikkönä oli komentaja Willoughby, kannellaan kolme 819 laivueen Fairey Swordfishiä ja seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja HMS Tracker (komentaja Huntley) kannellaan seitsemän Grumman F4F Wildcatiä ja kaksitoista Grumman TBF Avengeria. Osaston hävittäjäsuojana olivat HMS Impulsive, HMS Inconstant, HMS Obedient, HMS Offa, HMS Opportune, HMS Onslow, HMS Oribi, HMS Orwell, HMS Saumarez, HMS Serapis, HMS Scorpion ja HMNoS Stord.
Alus kuljetti 1945 täydennyslentokoneita Kaukoitään. Se myytiin huhtikuussa 1946 siviilikäyttöön, jolloin alus ristittiin Breconshireksi. Alus saapui romutettavaksi 24. huhtikuuta 1967 Miharaan Japaniin.
Margaret Qualley

| Margaret Qualley |
| --- | --- |
 Qualley Berlinalessa vuonna 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sarah Margaret Qualley
Syntynyt: 23. lokakuuta 1994 (ikä 29) Kalispell, Montana, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, malli
Puoliso:  Jack Antonoff (2023-)
Sukulaiset:  Andie MacDowell (äiti)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2011–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sarah Margaret Qualley (s. 23. lokakuuta 1994 Kalispell, Montana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän debytoi näyttelijänä pienessä roolissa vuoden 2013 dramaelokuvassa Palo Alto.  Hän saavutti huomiota sivuroolistaan ongelmateininä HBO:n televisiosarjassa The Leftovers (2014–2017). Vuonna 2021 hän näytteleli pääroolia Netflix-sarjassa Maid.
Qualley on ollut ehdokkaana Primetime Emmy Awards -palkinnon saajaksi kahdesti, Ann Reinkingin roolista FX:n minisarjassa Fosse/Verdon (2019) ja Netflixin draamaminisarjasta Maid (2021).
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Palo Alto | Palo Alto | Raquel |
| 2016 | The Nice Guys | The Nice Guys | Amelia Kuttner |
| 2017 | Novitiate | Novitiate | Sisar Cathleen Harris |
| 2017 | The Vanishing of Sidney Hall | The Vanishing of Sidney Hall | Alexandra |
| 2017 | Death Note | Death Note | Mia Sutton / Kira |
| 2018 | Donnybrook | Donnybrook | Delia Angus |
| 2019 | IO | IO | Sam Walden |
| 2019 | Native Son | Native Son | Mary Dalton |
| 2019 | Adam | Adam | Casey Freeman |
| 2019 | Once Upon a Time in Hollywood | Once Upon a Time in Hollywood | Pussycat |
| 2019 | Strange but True | Strange but True | Melissa Moody |
| 2019 | Seberg | Seberg | Linette Solomon |
| 2020 | My Salinger Year | My Salinger Year | Joanna Rakoff |
| 2022 | Stars at noon | Stars at noon | Trish Johnson |
| 2022 | Sanctuary | Sanctuary | Rebecca |
| 2023 | Poor Things | Poor Things | Felicity |
| 2024 | Drive-Away Dolls | Drive-Away Dolls | Jamie |
| 2024 | The Substance |  | Sue / Monstro Elisasue |
| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Rooli | Televisiosarjat> Jakso(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014–2017 | The Leftovers | The Leftovers | Jill Garvey | 18 jaksoa |
| 2019 | Fosse/Verdon | Fosse/Verdon | Ann Reinking | 5 jaksoa |
| 2021 | Maid | Maid | Alex (päärooli) | 10 jaksoa |
| Videopelit> Vuosi | Videopelit> Nimi | Videopelit> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2019 | Death Stranding | Mama |
Yksityiselämä

Margaret Qualleyn vanhemmat ovat Paul Qualley ja näyttelijä Andie MacDowell.
Qualley alkoi seurustella muusikko ja tuottaja Jack Antonoffin kanssa vuonna 2021. Pari meni naimisiin New Jerseyssä 19. elokuuta 2023.
Aiheesta muualla

Margaret Qualley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Markus Meriläinen

Markus Meriläinen (s. 25. huhtikuuta 1975 Sotkamo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Vuosina 1993–2007 Meriläinen pelasi Superpesiksessä Sotkamon Jymyn, Kaisaniemen Tiikereiden, Hyvinkään Tahkon, Kinnarin Pesiksen, Järvenpään Pesiksen, Oulun Lipon ja Kouvolan Pallonlyöjien joukkueissa yhteensä 401 runkosarjaottelua. Meriläinen valittiin 9 kertaa Itä–Länsi-otteluun. Pelipaikaltaan Meriläinen toimi ulkokentällä polttolinjassa ja lukkarina. Meriläisen kasvattajaseura on Sotkamon Jymy.
Peliuransa jälkeen Meriläinen on toiminut naisten Superpesiksessä Vihdin Pallon pelinjohtajana kausina 2012–2013.
Saavutukset > Pelaajana

5 SM-kultaa: 1993, 1995, 1996, 1997, 2007
3 SM-hopeaa: 1998, 1999, 2003
1 SM-pronssi: 1994
9 Itä–Länsi-ottelua: 1994, 1995, 1997, 1998, 2000–2003, 2005
Kentän paras: 2003
Vuoden tulokas: 1993
Vuoden lukkari: 1996, 1997
Glen Drover

| Glen Drover |
| --- | --- |
 Glen Drover
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. toukokuuta 1969 (ikä 55) Ottawa, Kanada
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1993–
Tyylilajit:  speed metal, metallimusiikki, progressiivinen metalli ja thrash metal 
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Megadeth (2004–2008) King Diamond (1998–2000) Eidolon (1993–)
Aiheesta muualla
www.glendroverband.com/?page_id=8
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Glen Drover (s. 25. toukokuuta 1969 Ottawa, Kanada) on kanadalainen kitaristi, joka tunnetaan urastaan Megadethin ja King Diamondin kanssa.