stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bill Duke

| Bill Duke |
| --- | --- |
 Bill Duke vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  William Henry "Bill" Duke
Syntynyt: 26. helmikuuta 1943 (ikä 82) Poughkeepsie, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
William Henry "Bill" Duke (s. 26. helmikuuta 1943 Poughkeepsie, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, tuottaja ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Predator – saalistaja (1987), A Rage In Harlem (1991), Hoodlum (1997) ja Deacons For Defense (2003). Hän on ohjannut myös minisarjan Miracle's Boys (2005). Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa Miami Vice, Karen Sisco, Fastlane, Charlien enkelit ja Kojak. Bill Duke on afrikkalaista alkuperää oleva amerikkalainen.
Vuonna 2018 julkaistiin hänen omaelämäkertansa Bill Duke: My 40-Year Career on Screen and Behind the Camera (ISBN 9781538105559).
Palkinnot

Black Reel Awards (2004)
Career Achievement Award Acapulco Black Film Festival (1997)
Special Jury Prize Sundance Film Festival (1985)
Ehdokkuudet

Black Reel Awards (2006)
Black Film Award (1998)
Golden Palm Cannes Film Festival (1991)
Grand Jury Prize Sundance Film Festival (1985)
Aiheesta muualla

Bill Duke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Gabriel Byrne

| Gabriel Byrne |
| --- | --- |
 Gabriel Byrne vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1950 (ikä 74) Dublin, Irlanti
Puoliso:  Ellen Barkin (1988–1999) Hannah Beth King (2014–)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1965–
Merkittävät roolit:  Uther Pendragon (Excalibur – sankarin miekka) Tom Reagan Miller's Crossing Dean Keaton (Epäillyt)
Palkinnot
 Golden Globe (2009) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Gabriel James Byrne (s. 12. toukokuuta 1950 Dublin, Irlanti) on irlantilainen näyttelijä.
Lapsuus ja nuoruus

Gabriel Byrne, kuusilapsisen perheen esikoinen, syntyi Dublinissa. Hänen isänsä oli tynnyrintekijä ja äitinsä sairaalatyöntekijä. Byrne sai katolisen kasvatuksen.
Byrne kävi Dublinin yliopistoa, jossa hän opiskeli arkeologiaa, kielitiedettä ja iiriä.
Ura

Valmistuttuaan yliopistosta Byrne työskenteli muun muassa arkeologina, kokkina, härkätaistelijana ja espanjan kielen opettajana. Näyttelijän ammattia Byrne kokeili ensimmäisen kerran vasta 29-vuotiaana, kun hän liittyi Focus- ja Abbey-teattereihin Dublinissa. Myöhemmin Byrne työskenteli teatterinäyttelijänä myös Lontoossa. Hänen alkuperäinen kiinnostuksensa iirin kieleen säilyi ammatinvaihdoksista huolimatta. Byrne kirjoitti ensimmäisen näytelmänsä iirin kielellä: Draiocht esitettiin 1990-luvulla Irlannin kansallisella iirinkielisellä kanavalla, TG4:llä.
Byrnen läpimurto näyttelijänä tapahtui vuonna 1979 irlantilaisen televisiosarjan The Riordans viimeisellä tuotantokaudella. The Riordans poiki samana vuonna spin-offin nimeltä Bracken, jossa Byrnekin esiintyi.
Uther Pendragonin rooli vuoden 1981 elokuvassa Excalibur – sankarin miekka oli Byrnen esikoisrooli ison budjetin elokuvissa. Sittemmin hän on esiintynyt muun muassa Bryan Singerin jännityselokuvassa Epäillyt, Arnold Schwarzeneggerin tähdittämässä apokalyptisessä elokuvassa End of Days ja David Cronenbergin tutkiskelevassa draamassa Spider.
Yksityiselämä

Byrne meni naimisiin näyttelijä Ellen Barkinin kanssa vuonna 1988. Heillä on avioliitosta kaksi lasta: poika (s. 1989) ja tytär (s. 1992). Liitto päättyi asumuseroon vuonna 1993 ja lopulta sopuisaan avioeroon vuonna 1999. Elokuussa 2014 Byrne avioitui tuottaja Hannah Beth Kingin kanssa.
Vuonna 1995 ilmestyi Byrnen kirjoittama elämäkerta Pictures in my Head (ISBN 0-86327-709-8).
Gabriel Byrne vieraili ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa vasta 37-vuotiaana. Nykyään hän asuu Manhattanilla, New Yorkissa.
Filmografia

| --- | --- |
 The Riordans (1965) (televisiosarja)  Bracken (1978) (televisiosarja)  Excalibur – sankarin miekka (1981)  Hanna K. (1983)  The Keep (1983)  Valtakunnan puolustus (1985)  Yövieraat (1986)  Lionheart (1987)  Shipwrecked (1990)  Miller's Crossing (1990)  Ratsu mereltä (1992)  Cool World (1992)  Koodinimi: Nina (1993)  Valamiehen painajainen (1994)  Kohtalon peliä (1994)  Pikku naisia (1994)  Dead Man (1995)  Epäillyt (1995)  Mad Dog Time - liipasinsormi herkässä (1996)  This Is the Sea (1997)  The End of Violence - väkivallan loppu (1997)  The Brylcreem Boys (1997) :  Smilla's Sense of Snow (1997)  Valeneitsyt (1998)  Rautanaamio (1998)  Taikamiekka – Seikkailujen Camelot (1998) (ääninäyttely)  Valtion vihollinen (1998)  Stigmata (1999)  End of Days (1999)  Spider (2002)  Aavelaiva (2002)  Shade (2003)  Turhuuden turuilla (2004)  P.S. (2004)  The Bridge of San Luis Rey (2004)  Hyökkäys poliisiasemalle 13 (2005)  Wah-Wah (2005)  Jindabyne (2006)  Terapiassa (2007) (televisiosarja)  Emotional Arithmetic (2007)  Viikingit (2013) (televisiosarja)  War of the Worlds (2019) (televisiosarja)
Aiheesta muualla

Gabriel Byrne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Walter George

"Mestareiden mestari". Näköinen karikatyyri juoksijasuuruudesta, tekijä Ape 1884.
Walter Goodall George (9. syyskuuta 1858 – 4. kesäkuuta 1943) oli brittiläinen keskipitkän matkan juoksija, joka teki 1880-luvulla useita mailin juoksun epävirallisia maailmanennätyksiä. George muistetaan etenkin vuonna 1886 Lontoossa juoksemastaan mailin juoksun epävirallisesta ammattilaisten maailmanennätyksestä 4.12,8 (senaikaisella ajanotolla 4.12 3/4), joka säilyi maailman nopeimpana aikana lähes 30 vuoden ajan vuoteen 1915 saakka. Harjoitusjuoksussa vuonna 1885 viisi metriä ylipitkällä radalla George juoksi kerran jopa 4.10,2.
Vuonna 1882 George kävi New Yorkissa juoksemassa parhaimmillaan jopa 60 000 katsojan silmien edessä amerikkalaista juoksijasuuruutta Lon Myersia vastaan, voittaen kaksi kohtaamista kolmesta. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti yhden monista Englannin amatöörimestaruuksistaan maailmanennätysajalla 4.18,4, joka säilyi ennätyksenä 9 vuoden ajan. Hallittuaan amatööriratoja suvereenisti hän siirtyi vuonna 1885 ammattilaiseksi haastaakseen Britannian parhaat juoksijat. Georgen ammattilaisuran kohokohdiksi nousivat hänen useat mailin haastejuoksunsa toista ajan suurta ammattilaisjuoksijaa William Cummingsia vastaan, joista toisessa hän teki edellä mainitun uransa parhaan tuloksen.
Geneettinen taakka

Geneettinen taakka populaatiogenetiikassa on se suhteellinen osuus, jolla populaation keskimääräinen menestyminen on vähentynyt verrattuna siihen tilanteeseen, että populaation kaikki yksilöt ovat genotyypiltään suurimman mahdollisen menestymisarvon omaavia. Käsitteen esitti ensimmäisenä H. J. Muller 1950. Mullerin mukaan populaatiossa on suurella taajuudella mutanttialleeleja, joista suurin osa tullessaan homotsygoottisina esiin yksilön ilmiasussa on luonteeltaan haitallisia.
Geneettisen taakan kaava:
, jossa  w_{\max } on optimaalinen genotyypin menestyminen ja  {\bar {w}} populaation keskimääräinen menestyminen. Arvo voi vaihdella välillä 0 < geneettinen taakka < 1, jossa 0 merkitsee ettei taakkaa ole.
Geneettistä taakkaa aiheuttavat valinta ja mutaatio. Taakan muotoja on monia, joista tärkein on mutaatiotaakka.
Aiheesta muualla

Evolution A-Z: Genetic load (englanniksi)
Scott Fischman

| Scott Fischman |
| --- | --- |
 Scott Fischman WSOP-turnauksessa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  2
WSOP-rahasijat:  10 
WPT-voitot:  (1, kutsuturnaus)
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  2 553 385
Päivitetty:  20. lokakuuta 2009
Scott Fischman (s. 1980 Langhorne, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Fischman varttui Somers Pointissa New Jerseyssä ja muutti vuonna 1992 Las Vegasiin, jossa WSOP-voittajan lapsenlapsi tutustutti hänet pokeriin. Täytettyään 21 vuotta Fischman työskenteli Saharan ja Miragen kasinoilla jakajana.
Vuonna 2004 Fischmanista tuli kaikkien aikojen nuorin kaksi World Series of Poker -turnausta voittanut pelaaja. 23-vuotiaana hän voitti yhden WSOP-rannekkeen no limit hold 'emista ja yhden H.O.R.S.E.:sta. Saman vuoden pääturnauksessa pokerilegenda Doyle Brunson pudotti hänet jatkosta.
Joulukuussa 2004 Fischman voitti World Poker Tourin nuorten pelaajien kutsuturnauksen "Young Guns of Poker". Varsinaisissa WPT-turnauksissa hän on parhaimmillaan ollut kahdeksas (WPT:n viidennen kauden päättäneessä mestaruusturnauksessa huhtikuussa 2007). Australian pokerimestaruuskilpailuissa 2006 hän oli toinen speed poker -tapahtumassa. Marraskuussa 2007 Fischman sijoittui kolmanneksi David Singerin voittamassa Caesars Palace Classic -tapahtuman 9 800 dollarin pääturnauksessa. Kakkostilastaan hän ansaitsi 245 540 dollaria. Vuoden 2008 World Series of Poker Europen pääturnauksessa Fischman oli kuudes.
Fischman on toiminut vierailevana kommentaattorina Ultimate Poker Challenge -ohjelmassa. Aiemmin hän pelasi internetin pokerihuoneissa nimimerkillä "emptyseat88" mukaan lukien oma nettipokerihuoneensa TheFishTank.com, nykyisin hän edustaa Full Tilt Pokeria. Hän kirjoittaa kolumneja CardPlayer-lehteen.
Fischman on myös kirjoittanut pokerioppaan Internet-pokeri - Opi voittamaan (2007, ISBN 9789525592955).
Lokakuussa 2009 Fischmanin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,5 miljoonaa dollaria.
WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Palkintosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 2004 | $2,000 H.O.R.S.E. | 100 200 |
| 2004 | $1,500 No Limit Hold'em | 300 000 |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
WPT:n profiili
Justin Marchand: The Hardest Working Man in Poker - Scott Fischman Will Play Any Tournament Anytime - and There is a Good Chance He Will Crush It CardPlayer. Viitattu 10. toukokuuta 2007.
Scott Fischman The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Kristen Bjorn

| Kristen Bjorn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. lokakuuta 1957 
Aiheesta muualla
www.kristenbjorn.com
IMDb
Kristen Bjorn (s. 12. lokakuuta 1957 Lontoo, Iso-Britannia) on homopornon tuottaja ja ohjaaja. Bjorn on aiemmin myös esiintynyt alan tuotannoissa. Tunnusomaista Kristen Bjornin tuotannolle on rajun miehekkäät näyttelijät ja tapahtumapaikkoina eksoottiset ympäristöt ympäri maailmaa.
Filmografia pornonäyttelijänä

Biker's Liberty
The New Breed
Filmografia ohjaajana > Kristen Bjorn Productions

Tropical Heatwave (Solo)
El Rancho
Filmografia ohjaajana > Sarava Productions

Making It (dokumenttifilmi)
Isle of Men
Kristen Bjornin valokuvatuotanto

Men of Kristen Bjorn, Distribution Company, 2003 (ISBN 3-86187-282-X)
Men of the World, Distribution Company, 2002 (ISBN 3-86187-241-2)
Stallions, Bruno Gmunder Verlag Gmbh, 2005 (ISBN 3-86187-682-5)
Body Heat, Bruno Gmunder Verlag Gmbh, 2007 (ISBN 3861878607)
Kristen Bjorn Productions/Sarava Productions tunnetuimmat tähdet

Mark Anthony
Dex Brown
Arpad Miklos
Sean Davis
Matthieu Costa
Ehdokkuudet ja palkinnot

2007 Barcelona International Erotic Film Festival: Heatgay Award - Paras elokuva (El Rancho - Kristen Bjorn), Paras ohjaaja (El Rancho - Kristen Bjorn Productions) ja Paras käsikirjoitus (El Rancho - Kristen Bjorn Productions).
2010 XBIZ Awards (ehdokkuus kategoriassa Vuoden paras homopornostudio).
2018 GayVN Awards (ehdokkuus).
Aiheesta muualla

Kristen Bjorn Productions
Kristen Bjorn Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat
Jean Craighead George

Jean Craighead George
Jean Craighead George (2. heinäkuuta 1919 Washington – 15. toukokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen nuortenkirjailija.
George kirjoitti runsaat sata nuortenkirjaa. Esikoisteoksensa Vulpes, the Red Fox  George kirjoitti yhdessä silloisen miehensä John L. Georgen kanssa ja innostui siitä välittämään kirjoittamalla lukijoilleen luonnonrakkautta. Georgen tunnetuimpia teoksia on Susityttö, joka on paitsi kiitetty myös kiistelty  ja saanut palkintoja, muun muassa vuonna 1973 Newbery Medalin ja 1975 Deutscher Jugendbuchpreisin.
Suomennetut teokset

Kuka sen teki?: Ekologinen jännitysromaani (Who really killed Cock Robin?), suom. Aila Nissinen. Otava, 1974 ISBN 951-1-01381-5
Susityttö (Julie of the wolves), suom. Heidi Järvenpää. Otava, 1974 ISBN 951-1-01669-5
Elizabeth George

Susan Elizabeth George (s. 26. helmikuuta 1949 Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaissyntyinen kirjailija, joka kirjoittaa Englantiin sijoittuvia rikosromaaneja. Georgen teosten päähenkilöinä ovat yleensä rikoskomisario Thomas Lynley ja ylikonstaapeli Barbara Havers.
Georgen ensimmäinen romaani Kunnioitetun kansalaisen kuolema ilmestyi vuonna 1988. Rikosarvoituksen lisäksi teokset kuvaavat englantilaista luokkayhteiskuntaa. Luokkajako vallitsee alun perin nimenomaan Lynleyn ja Haversin välillä, mutta myöhemmin se saa uusia piirteitä uusien henkilöiden myötä.
Georgen tuotanto on kronologialtaan haastava, sillä varsinaisten rikostarinoiden lisäksi paljastetaan kirja kirjalta enemmän myös päähenkilöiden menneisyydestä. Kirjat tulisi lukea oikeassa järjestyksessä. Lynleyn vanha ystävä Simon St. James sekä kummankin naisystävät, myöhemmät vaimot, saavat erisuuruisia rooleja. Esimerkiksi Sovelias kosto keskittyy enimmäkseen kuvaamaan Lynleyn nuoruutta. Taustalla hitaasti kehittyvän traagisen rakkaustarinan seuraaminen on joskus vaikeaa varsinkin suomenkieliselle lukijalle, sillä suomennokset eivät ole ilmestyneet alkuperäisessä järjestyksessä, sikäli kun niitä on ilmestynyt ollenkaan.
Romaaneihin pohjautuva televisiosarja Komisario Lynley on esitetty myös Suomessa useaan otteeseen. Sarjan pääosissa ovat Nathaniel Parker Lynleynä ja Sharon Small Haversina. Sarjan alkupään jaksot pohjautuvat kuitenkin Georgen romaaneihin vain suhteellisen pinnallisesti, ja loppupään jaksot eivät ollenkaan, vaan ovat käsikirjoittajien uusia luomuksia.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (englanniksi)
Tornion kaupunginkirjasto - DekkariNetti (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Karl Gustav Baggovut

| Karl Gustav Baggovut  Karl Fiodorovitch Baggovut   Карл Фёдорович Багговут |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1761 Perila, Vironmaan kuvernementti
Kuollut: 18. lokakuuta 1812 (51 vuotta) Tarutino, Kalugan kuvernementti
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Venäjä 
Taistelut ja sodat:  Venäjän-Turkin sota 1787−1791,   Dubienkan taistelu,  Maciejowicen taistelu,   Pragan taistelu (1794) (Varsova),  Pultuskin taistelu,   Eylaun taistelu, Heilsbergin taistelu, Friedlandin taistelu, Lemun taistelu, Helsinginrannan maihinnousu (Taivassalo), Smolenskin taistelu, Valutinon taistelu, Borodinon taistelu, Tarutinon taistelu.
Sotilasarvo:  Kenraaliluutnantti
Karl Gustav von Baggehufwudt (Baggovut) (ven. Карл Фёдорович Баггову́т, Carl Fjodorovitš Baggovut (27. syyskuuta 1761 (J: 16. syyskuuta) Perila, Vironmaan kuvernementti – 18. lokakuuta 1812 (J: 6. lokakuuta) Tarutino, Kalugan kuvernementti) oli venäläinen kenraaliluutnantti. Hän oli mukana Napoleonin sodissa ja osallistui Suomen sotaan kesällä 1808.
Suvun taustaa

Von Baggehufwudtin suku on peräisin Norjasta, josta he muuttivat 1600-luvulla Ruotsiin ja edelleen 1700-luvulla Viron kuvernementtiin. Isä Friedrich Wilhelm von Baggehufwudt (Baggovut) oli ollut Libaussa tullijohtajana. Karl Gustavilla oli kolme veljeä ja yksi sisar. Karl Gustav Baggovutin aviopuoliso oli Margareth Elisabeth (Elisaveta Jakovlevna) von Fock.
Sotilasuran alku

Vuonna 1779 isä osti upseerikirjan Karl Gustaville maakreivi Anspah-Bayreuthin joukkoihin kapteenin arvoon. Kuitenkin jo samana vuonna Karl Gustav liittyi Tobolskin jalkaväkirykmenttiin aliluutnanttina. Syyskuussa samana vuonna hänet siirrettiin Suomalaisen jääkäriyksikön 2. pataljoonaan. Vuonna 1781 Baggovut sai siirron Dneprin rykmenttiin Kaukasukselle ja osallistui Krimin tataarien kansannousun kukistamiseen. Vuonna 1783 Baggovut komennettiin Siperian krenatöörirykmenttiin  kapteenina. Tämän rykmentin kanssa hän osallistui Venäjän-Turkin sotaan ja oli mukana Benderin  valloituksessa vuonna 1789. Baggovut erosi palveluksesta vuonna 1791 ylimajurina terveydellisistä syistä.
Puolan kansannousu ja vuodet 1792–1800

Puolan-Venäjän sodan puhjettua 1792 Baggovut liittyi vapaaehtoisena kreivi Kahovskin joukkoihin. Hän kunnostautui kesäkuussa Bugjoen ja Dubienkan taistelussa. Baggovut palasi 3. tammikuuta 1793 (23.12.1792) ylimajurina Siperian krenatöörirykmenttiin palvelukseen. Hän osallistui Kościuszkon kansannousussa (1794) moneen taisteluun. Tärkeimmät niistä olivat lokakuussa Maciejowicen ja Pragan taistelut  (Varsova). Maciejowicen taistelu toi hänelle ylennyksen everstiluutnantiksi.
Sodan päättymisen jälkeen Baggovut sai vuonna 1795 komennettavakseen 13. jääkärirykmentin ensimmäisen pataljoonan, ja hänet ylennettiin everstiksi 1798. Seuraavana vuonna hän yleni jo kenraalikuntaan ja 8. elokuuta 1800 (27.7.1800) Venäjän keisari Paavali I erotti hänet palveluksesta.
Napoleonin joukkoja vastaan Itä-Preussissa ja vuodet 1801–1808

Kun Aleksanteri I nousi valtaan maaliskuussa 1801, Baggovut palasi armeijan palvelukseen Hänelle annettiin 17. marraskuuta 1801 (5.11.1801) 4. jääkärirykmentin  päällikkyys. Joulukuussa 1804 hänet palkittiin 25 vuoden nuhteettomasta palvelusta.
Baggovutin joukko alistettiin kenraali Levin August von Bennigsenille 1806, ja se ansaitsi kaksi kunniamerkkiä Pultuskin taistelussa 26. joulukuuta 1806 (14.12.1806) Baggovutin joukot olivat muun muassa estäneet marsalkka Jean Lannesin Narewin ylityksen varsinaista taistelua edeltävänä päivänä.   
Eylaun taistelussa 7.–8. tammikuuta 1806 (26.–27.1.1806) Baggovut sai vaativan viivytystehtävän. Baggovut onnistui tehtävässään, mutta haavoittui rintaan sen aikana. Baggovut palasi takaisin jo Heilsbergin taisteluun  10.–11. kesäkuuta 1807 (29.–30.6.1807) ja oli mukana myös Friedlandin taistelussa 14. kesäkuuta 1807 (2.6.1807). Friedlandissa hän haavoittui vakavasti ja joutui jättämään taistelukentän. Kiitokseksi urhoollisuudesta Baggovut ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Suomen sodan vuosi 1808

Kenraalimajuri  Ernst von Vegesack suoritti maihinnousun Ala-Lemuun 2 800 miehen voimalla. Karl Baggovut vastasi venäläisistä sotilasosastoista Turun seudulla, ja hänelle oli annettu 5. divisioonan komentajuus 18. kesäkuuta 1808 (6.6.1808). 18 tuntia kestäneessä Lemun taistelussa  19.–20. kesäkuuta  1808 (7.–8.6.1808) Baggovut johti henkilökohtaisesti omaa taisteluryhmäänsä, ja von Vegesackin maihinnousujoukot joutuivat perääntymään laivoihin ja palaamaan Ruotsiin.
Ruotsalaiset tekivät kesän aikana useita maihinnousuyrityksiä Saaristomerellä. Baggovut oli torjumassa Helsinginrannan maihinnousua (Taivassalossa)  26.–28. syyskuuta 1808 (14.–16.9.1808).
Napoleonin joukkoja vastaan Venäjällä  vuonna  1812

Napoleonin Venäjän sotaretken taisteluissa Isänmaallisessa sodassa Baggovut komensi 2. jalkaväkiarmeijakuntaa, joka kuului kenraali Michael Barclay de Tollyn 1. Läntiseen Armeijaan. Hän osallistui Smolenskin ja Valutinon taisteluun  16.–18. elokuuta  1812 (4.–6.8.1807) sekä Borodinon taisteluun 7. syyskuuta 1812 (26.8.1812). Borodinon taistelussa Baggovutin armeijakunta oli venäläisten oikealla sivustalla ja siirtyi kriittisellä hetkellä vasemmalle Utitsan alueelle vahvistamaan kenraali Pjotr Bagrationin armeijaa. Taistelun loppuvaiheessa Baggovut komensi kaikkia vasemman sivustan joukkoja.
Baggovut sai surmansa Tarutinon taistelussa 18. lokakuuta 1812 (6.10.1812) johtaessaan sivustahyökkäystä. Hänet haudattiin Lavrentin luostariin Kalugaan 7. marraskuuta 1812 (19.11.1812). Taistelun jälkeen keisari Aleksanteri I kirjoitti kenraalin leskelle: «Я потерял в нем храброго военачальника, полезного отечеству». (Menetin Hänessä isänmaalle tarpeellisen ja urhean sotilasjohtajan).
Ylennykset

4. huhtikuuta 1779 (24.03.1779) Подпоручик (Podporutšnik) vastaa vänrikkiä

1782  Kapteeni

24. joulukuuta 1761 (13.12.1792) Премьер-майор Ylimajuri

lokakuu 1794  Everstiluutnantti

14. helmikuuta 1798 (3.02.1798) Eversti

9. helmikuuta 1799 (29.01.1799) Kenraalimajuri

24. joulukuuta 1807 (12.12.1807) Kenraaliluutnantti
Komentajuudet

13. jääkärirykmentti 28. toukokuuta 1797 - 28. tammikuuta 1799 (17.05.1797-17.01.1799) ja 28. tammikuuta 1799 - 8. elokuuta 1800 (17.01.1799-27.07.1800)
4. jääkärirykmentti 17. marraskuuta 1801 - 18. lokakuuta 1812 (05.11.1801-06.10.1812)
Kunniamerkit > Venäläiset

| Kunniamerkki | Nauha | Mistä ja milloin |
| --- | --- | --- |
| Pyhän Yrjön risti (Venäjä) 3 lk |  | Pultuskin taistelu 20. tammikuuta 1807(J: 8. tammikuuta)) |
| Pyhän Yrjön risti (Venäjä) 4 lk |  | 25 vuotta upseerina 8. joulukuuta 1804(J: 26. marraskuuta)) |
| Kultainen miekka ”Urheudesta” timantein |  | 13. joulukuuta 1807(J: 1. joulukuuta)) |
| Pyhän Wladimirin ritarikunta 2 lk |  | Eylaun taistelu 20. huhtikuuta 1807(J: 8. huhtikuuta)) |
| Pyhän Wladimirin ritarikunta 3 lk |  | 24. toukokuuta 1808(J: 12. toukokuuta)) |
| Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunta kunniamerkki |  | Borodinon taistelu Myönnettiin, ei ehditty luovuttaa |
| Pyhän Annan ritarikunta 1 lk |  | Eylaun taistelu 20. huhtikuuta 1807(J: 8. huhtikuuta)) |
Kunniamerkit > Ulkomaiset

| Kunniamerkki | Nauha | Maa | Mistä ja milloin |
| --- | --- | --- | --- |
| Punaisen Kotkan ritarikunta 1lk |  |  Preussi | Pultuskin taistelu 20. tammikuuta 1807(J: 8. tammikuuta) |
Kunniamerkit > Muita tunnustuksia

| Kunniamerkki | Mistä |
| --- | --- |
Kultainen risti Pragan valloituksesta: Pragan taistelu (1794)
Lähteet ja huomautukset

↑  Тобольский 38-й пехотный полк
↑  Днепровский 46-й пехотный полк
↑  Сиби́рский 9-й Гренаде́рский Генера́л-Фельдма́ршала Вели́кого Кня́зя Никола́я Никола́евича полк
↑  13-й егерский полк
↑  4-й егерский полк
↑   Lappalainen, Wolke, Pylkkänen, Suomen sodan historia ss 117 - 121 (ISBN 978-952-222-018-9)
↑  Lappalainen, Wolke, Pylkkänen, Suomen sodan historia s. 187 (ISBN 978-952-222-018-9)
Aiheesta muualla

Baggovutin henkilöhistoria venäjäksi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ote Baltialaisista aatelissuvuista, Baggehufwudt, Viro, Görlitz 1930
4 englanninkielistä kuvausta Saaristomeren taisteluista
Venäjän armeijan univormuja Napoleonin sodissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Baggovutin hauta Lavrentin luostarissa Kalugassa