stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kukkatalo

| Kukkatalo> La casa de las flores |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Verónica Castro  Cecilia Suárez  Aislinn Derbez  Darío Yazbek Bernal  Arturo Ríos  Paco León  Juan Pablo Medina  Luis de la Rosa  María León  Isela Vega 
Alkuperämaa:   Meksiko
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:    Netflix   Netflix 
Esitetty:  10. elokuuta 2018 – 23. huhtikuuta 2020
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:   34 
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):   Noc Noc Cinema 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Kukkatalo (esp. La casa de las flores) on Netflixin esittämä meksikolainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Verónica Castro, Cecilia Suárez, Aislinn Derbez, Darío Yazbek Bernal, Arturo Ríos, Paco León, Juan Pablo Medina, Luis de la Rosa, María León ja Isela Vega.
Suomessa sarja alkoi samanaikaisesti Netflixissä.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Kuohari

Kuohari on perinteinen ammattikunta, jonka tehtävä on kuohita uros-eläin, eli poistaa tältä kivekset. Kuohittu eläin on kuohilas. (Eri eläinlajien kuohilaiden nimityksiä löytyy artikkelista kastraatio) Kuohareita pidettiin usein likaisina tai vastenmielisinä samaan tapaan kuin joissain paikoissa niitä, jotka teurastivat arvokkaimpia ja rakkaimpia eläimiä hevosia, tai teloittivat ihmisiä. Kuoharin työ saattoi olla alimpien sosiaaliluokkien työtä, sillä jos vain melkein mitä tahansa muuta työtä oli saatavilla, siihen mentiin mieluummin. Kuohintaan liittyvästä vastenmielisyydestä kertoo jo kuoharin ammatin olemassaolo. Eläimet olisi pystytty kuohitsemaan itse, kun usein eläimet teurastettiinkin itse. Joillain alueilla kuohinta tehtiin kuitenkin itse ilman sen kummempia inhon tunteita, esimerkiksi Lapissa poroja ei kuohittu millään teräaseella vaan poro purtiin eli kivekset murskattiin puremalla jolloin ei tehty vertavuotavaa avohaavaa.
Suomessa kuohari oli usein myös noita, ja kuoharin työhön kuului usein loitsujen lukeminen työn onnistumiseksi, varsinkin tulehdusten ehkäisemiseksi. Noita saattoi tehdä kuoharin töitä, koska noidan maine oli jo muutenkin ristiriitainen. Kristillisenä aikana noitiin kohdistui sekä suurta arvostusta, että suurta inhoa ja pelkoa, pitkälti samaan tapaan kuin vainajiin ja jollain tavoin myös pyhään eläimeen karhuun. Sekä noitia, vainajia että karhuja kunnioitettiin erityisen yliluonnollisuuden ja suurten voimien vuoksi, mutta myös pelättiin vieraan henkimaailman arvaamattomina edustajina.
Kuoharin työvälineenä oli veitsi tai puukko, joka desinfioitiin tulella ennen kuohintaa. Tulen desinfioiva vaikutus käsitettiin myyttisen maailmankuvan puitteissa ja käsittein. Tulella käsittelyn tarkoitus oli kerätä veitseen taikavoimaa tai haltijoita, tulen väkeä, joka tunnetusti karkotti muita, sairauksia aiheuttavia väkiä. Itse kuohinta-asekin on loitsujen mukaan syntynyt tulen tapaan taivaasta pudoten.
Hygienian käsite oli pitkään tuntematon kansan keskuudessa, kunnes peruskoulutus alkoi sitä levittää, mutta taikatempuksi käsitetyn tulella puhdistuksen vaikutus oli joka tapauksessa hygieeninen. Itse asiassa vanhan lääketieteen mukainen hygienia ei aina painottanut tulen käyttöä ihmisen tai eläimen kehon käsittelyyn tarkoitettujen välineiden puhdistuksessa, ja sen oppien mukaan saatettiin käyttää väkeviä nesteitä (kuten alkoholia), ja niiden puuttuessa myös vettä. Tämä oli paitsi myyttisen maailmankuvan, myös nykylääketieteen vastaista, veden haltijat kun juuri olivat pahimpien sairastuttajien joukossa, ja vesi ei tehokkaasti tuhonnut sairauksia aiheuttavia mikro-organismeja.
Nykyisin kuohinnan tekee länsimaissa yleensä eläinlääkäri.
Universal Migrator Part I: The Dream Sequencer

| The Dream Sequencer Ayreon |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Arjen Anthony Lucassen
 Tyylilaji: Progressiivinen rock
 Kesto: 70.14
 Levy-yhtiö: Transmission Records   InsideOut Music
Ayreonin muut julkaisut
| Into the Electric Castle 1998 | The Dream Sequencer 2000 | Flight of the Migrator 2000 |
Universal Migrator Part I: The Dream Sequencer on Ayreonin vuonna 2000 julkaistun Universal Migrator -kaksoisalbumin ensimmäinen osa. The Dream Sequencer on pääasiassa rauhallista progressiivista rockia, toisen osan, Flight of the Migratorin ollessa raskaampaa heavy metalia ja progressiivista metallia. Osat julkaistiin alun perin erikseen, mutta vuonna 2004 uudelleenjulkaisussa kumpikin oli samassa paketissa.
Tarina

Yli 100 vuotta viimeisen maassa käydyn sodan jälkeen 2100-luvulla, jonka sokea trubaduuri Ayreon oli ennustanut 500-luvulla (jonka tarina on kokonaisuudessaan albumilla The Final Experiment).
Muutamat Marsissa olevat siirtolaiset ovat todistaneet oman kotiplaneettansa tuhon kaukaa, ja ovat pysyneet hengissä useamman vuoden varusteilla jotka he toivat mukanaan maasta. Lopulta kuitenkin säännöstellyt tarvikkeet loppuvat, ja ainoastaan yksi siirtolainen on enää elossa. Tämä mies, ensimmäisen siirtolaisen lapsi, on viimeinen hengissä oleva ihminen. Tästä huolimatta hän ei ole koskaan ollut maassa.
Dream Sequencer on laite, joka mahdollistaa siirtolaisten mielen matkaamisen ajassa taaksepäin hypnoosin avulla. Sen tarkoitus oli viihdyttää siirtolaisia koska Mars ei tarjonnut monia vaihtoehtoja vapaa-ajan viettoon.
Kappalelista

Kaikki sanat Arjen Lucassen/Erik Nolander/Neal Morse, kaikki sävellykset Arjen Lucassen/Johan Edlund.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | The Dream Sequencer | 5.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | My House on Mars | 7.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | 2084 | 7.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | One Small Step | 8.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Shooting Company of Captain Frans B. Cocq | 7.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Dragon on the Sea | 7.09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Temple of the Cat | 4.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Carried by the Wind | 3.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | And the Druids Turn to Stone | 6.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The First Man on Earth | 7.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | The Dream Sequencer Reprise | 3.38 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 70.14 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Arjen Anthony Lucassen – Sähkö- ja akustiset kitarat, bassokitara, analogisyntetisaattorit, Mellotron, Hammond-urut ja kosketinsoittimet, laulu raidalla 8
Rob Snijders – Rummut
Erik Norlander – Analogisyntetisaattorit, piano, vokooderiääni, Hammond-urut, kosketinsoittimet, syntetisaattorisoolot raidoilla 1, 4 ja 6
Clive Nolan – Syntetisaattorisoolo raidalla 3
Johan Edlund – Laulu raidalla 2
Floor Jansen – Laulu raidalla 2
Lana Lane – Laulu raidoilla 3 ja 6, puhe raidalla 1, taustalaulu raidoilla 4 ja 5
Edward Reekers – Laulu raidalla 4
Mouse – Laulu raidalla 5
Jacqueline Govaert – Laulu raidalla 7
Damian Wilson – Laulu raidalla 9
Neal Morse – Laulu raidalla 10
Peter Siedlach – Jousisoittimet
Aiheesta muualla

Universal Migrator Part I: The Dream Sequencer Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Universal Migrator Part I: The Dream Sequencer Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kuo Hsing-chun

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kuo Hsing-chun |  Kuo Hsing-chun |  Kuo Hsing-chun |  |
Maa:   Kiinan Taipei
Naisten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 59 kg |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | 58 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | 59 kg |  |
| Painonnoston MM-kisat  | Painonnoston MM-kisat  | Painonnoston MM-kisat  |  |
|  Kultaa | Wrocław 2013 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Anaheim 2017 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Ašgabat 2018 | 59 kg |  |
|  Kultaa | Pattaya 2019 | 59 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2021 | 59 kg |  |
|  Hopeaa | Bogotá 2022 | 59 kg |  |
|  Pronssia | Houston 2015 | 58 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Jakarta 2018 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Hangzhou 2022 | 59 kg |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Kazan 2013 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Taipei 2013 | 58 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Astana 2013 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2016 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Ašgabat 2017 | 58 kg |  |
|  Kultaa | Ningbo 2019 | 59 kg |  |
|  Kultaa | Taškent 2020 | 59 kg |  |
|  Hopeaa | Pyeongtaek 2012 | 58 kg |  |
|  Pronssia | Jinju 2023 | 59 kg |  |
| Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  | Nuorten olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Singapore 2010 | 53 kg |  |
Kuo Hsing-chun (kiin.: 郭婞淳; pinyin: Guō Xìngchún, amisiksi Tana; s. 26. marraskuuta 1993) on taiwanilainen painonnostaja. Hän voitti Tokion kesäolympialaisissa 2020 kultaa painonnostossa naisten 59 kilogramman sarjassa. Sitä ennen hän on voittanut Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 pronssia 58 kilogramman sarjassa.
Kuo syntyi Taiwanin Yilanissä ja kuuluu amis-kansaan, joka on yksi Taiwanin alkuperäiskansoista. Hän aloitti painonnoston yläasteella, ja vuonna 2009 hän voitti Taiwanin lukioidenvälisissä kisoissa kultaa 53 kilogramman sarjassa.
Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän osallistui naisten 58 kg:n sarjaan ja sijoittui kuudenneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 hän sijoittui kolmanneksi naisten 58 kg:n sarjassa, ja Tokion olympialaisissa 2020 hän voitti kultaa naisten 59 kg:n sarjassa. Kuo oli jälleen pronssilla Pariisin olympialaisissa 2024.
Hän toimii opettajana Katolisessa Fu Jen -yliopistossa.
LZ-1

LZ-1 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa saaren pääkaupunki Arrecifestä ja päättyy Órzolaan, Harían kuntaan. Tie on osuudella Arrecife-Tahíche nelikaistatietä ja muuten pääosin kaksi ajorataista korkeusprofiililtaan melko tasaista tietä. Tiellä on pituutta noin 35 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty.  Guatizan ja Malan ohi on hiljattain rakennettu ohitustie ja sen vanha tie on saanut numeron LZ-42.
LZ-1 tietä Teguisessa.
Reitti

Arrecife (LZ-3)
Teguise
Tahíche (LZ-34, LZ-10)
Guatiza (LZ-42, LZ-404)
Haría
Mala (LZ-42)
Tabayesco (LZ-207)
Arrieta (LZ-10, LZ-201)
Punta Mujeres (LZ-205)
Órzola (LZ-204)
Lassi Alvesalo

Lassi Juhani Alvesalo (s. 1939) on suomalainen hammaslääkäri. Hän oli Oulun yliopiston hammaslääketieteen professori vuodesta 1987. Hän on Sheffieldin yliopiston kunniatohtori (2006). Perusteena arvonimen myöntämiselle oli, että hän on hampaiden oraali-fakiaalisen kasvun ja kehityksen kansainvälinen auktoriteetti.
Kuivasensaari

Kuivasensaari
| --- | --- |
Muut nimet:  Kuivainen
Sijainti:  Savitaipale Etelä-Karjala Suomi
Vesialue:  Saimaa: Suur-Saimaa
Korkein kohta:  110 m mpy. 
Pinta-ala:  33 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  180 
Asutuskeskukset:  Kuivainen, Rahikkala
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kuivasensaari, tai myös Kuivainen, on saari varsinaisen Saimaalla Suur-Saimaan luoteispuolella Savitaipaleella Etelä-Karjalassa.
Historiaa

Vuoden 1928 julkaistussa Lappeenrannan seudun taloudellisessa kartassa on saari piirretty vailla siltayhteyttä mantereelle tai muihin saariin. Pohjoisessa sijaitsevalle Suomalansaareen ei ollut tietä ja nykyinen Kivisalmi oli paljon leveämpi Uittosalmi. Jänkyn aikaisempi nimitys on ollut Levälahti. Saaren peltoala oli suurempi kuin nykyään, kylien välillä kulki talosta taloon rakennettu kärrytieverkosto. Kuivaisen kylässä oli 17 maatilaa, Pettilässä 8 maatilaa, Rahikkalassa 11 tilaa, Tukialassa 5 tilaa ja Korholassa 5 maatilaa. Saarella hajalla sijaitsi lisäksi 15 maatilaa. Pieniä torpiksi tulkittavia tiloja oli näihin nähden murto-osan verran.
Vuosien 1970–1971 peruskartassa oli edellä luetelluista maatiloista jäljellä lähes kaikki. Maantiet olivat silloin samat kuin nykyään, joskin ne olivat hiekkateitä. Kapean Korholansalmen ylitse oli rakennettu silta. Myös Tukialansalmessa oli silta, jonka painorajoitus oli 12 tonnia. Saaren koillispäässä maantiet päättyivät Rahikkalan kylälle, jossa ne haarautuivat eri taloihin. Ketvelinniemelle ei mennyt silloin tietä. Kuivaisen kylässä maantie meni suoraan Vehkaselän rantaan Lapinsalon kohdalle. Myös vanha Nenäniemeen johtanut tie sai käyttöä, kun kesäasukkaat alkoivat rakentaa sinne rantamökkejään.
Naapurikylä Rahikkala tunnetaan kirkonrakentajistaan, joita olivat ainakin Taavetti Rahikainen, Juhana Salonen ja Matti Salonen. Rahikkalassa sijaitsee myös hirsisalvottu tuulimylly, joka on kunnostettu. Kuivasensaari oli vuoden eteläkarjalainen kylä 1999.
Aiheesta muualla

https://www.visitsavitaipale.fi/listing/rahikkalan-tuulimylly/
Kristinusko Pohjoismaissa

Kristinusko on Pohjoismaiden yhteiskunta- ja kulttuurikehityksen tärkeimpiä osatekijöitä. Kristinuskon merkitys on ilmennyt erityisesti siirryttäessä kristinuskoon. Kirkko ja kristinusko ovat vaikuttaneet Pohjoismaiden kehitykseen aina 1900-luvulle saakka. Nykyaikaisessä kehityksessä perinteisen uskonnon rooli on ollut vähäisempi julkisessa elämässä.
Historia > Kristinuskon saapuminen Pohjoismaihin

Kristinusko levisi Pohjoismaiden keskuudessa vuosien 800–1200 aikana, mutta alueen pohjoisosiin kristinusko levisi vasta paljon myöhemmin. Kristinusko saapui Pohjoismaihin kolmesta eri suunnasta. Kristilisiä vaikutteita saatiin erityisesti Brittein saarilta, jonka vaikutteet olivat voimakkaimpia kristinuskoon siirryttäessä. Muodollista lähetystyötä tehtiin myös Euroopan mantereelta, jonka vaikutus oli myöhemmin hallitseva. Kreikkalaiskatolinen kristinusko alkoi vaikuttaa Suomessa ja Itämeren maissa.
Kristinuskon alkuvaihessa pohjoismaiseksi kulttuurialueeksi käsitettiin erityisesti nykyinen Tanska sekä Norjan ja Ruotsin eteläiset osat. Lännessä siihen kuuluivat Brittein saaret sekä Färsaaret, Islanti ja Grönlanti.
Kristinuskon vahvistumisen aikaan myös pohjoismaalaisten yhteenkuuluvuus vahvistui. Keskusvalta vahvistui joka maassa ja samalla perustettiin kirkollisia laitoksia, joilla oli vakituiset puitteet. Kristillinen etiikka tuli pohjoismaiselle elämänkatsomukselle ominaiseksi ja samalla pohjoismaalaiset loivat aiempaa laajempia suhteita ulkovaltoihin.
Historia > Kirkon valitustyö

Pohjolan arkkihiippakuntien perustaminen oli ratkaisevaa kirkon kehitykselle. Näin kirkko kykeni toimimaan Pohjoismaissa kansainvälisen kirkon itsenäisenä yksikkönä. Ensimmäinen arkkipiispanistuin perustettiin Tanskan Lundiin vuonna 1104. Seuraava arkkihiippakunta perustettiin Norjan Nidarosiin vuosina 1152–1153. Norjan hiippakunnista kuusi sijaitsi Norjan ulkopuolella ja samalla muodostui pohjoismainen etupiirialue, jota hallitsi pohjoismainen kieli ja kristinusko.
Kuutoset

Kuutoset voi tarkoittaa jotain seuraavista:
kuutoset, samasta monisikiöraskaudesta syntyneet kuusi jälkeläistä
Sosialistinen eduskuntaryhmä, ”Kuutoset”, SDP:stä erotettu kuuden kansanedustajan oppositioryhmittymä 1940-luvulla
Kuutoset (seurakuntaryhmä), kuusi ortodoksista yhteistyöseurakuntaa Karjalan hiippakunnassa
kuutoset, arpakuutioita heitettäessä suurimman mahdollisen silmäluvun (kuusi) saaminen jokaisella nopalla, mistä useiden noppapelien säännöissä seuraa mahdollisuus heittää uudestaan
Seinäjoen Kuutoset, seinäjokelainen lentopalloseura
Kuutoset Volley, seinäjokelainen lentopalloseura
Shanghain kuutoset, Shanghain yhteistyöjärjestön jäsenvaltiot
Kuutoset (engl. Sextuplets), Michael Tiddesin ohjaama vuoden 2019 elokuva.
LZ-10

LZ-10 on Lanzaroten saarella, Espanjassa sijaitseva päätie, joka saa alkunsa Teguisen kunnasta Tahíchen kylästä läheltä saaren pääkaupunki Arrecifeä. Tahíchesta tie jatkuu Teguisen ja Harían kuntakeskusten kautta Arrietaan, Harian kunnassa. Tiellä on pituutta noin 28 kilometriä ja se on kokonaan päällystetty. Tie on pääosin hyväkuntoista kaksiajorataista tietä, mutta lähinnä Harían ympäristössä on muutama kapeampi serpeentiinitieosuus.
Reitti

Teguise
Tahíche (LZ-1)
Nazaret (LZ-408)
Teguise (LZ-30, LZ-404)
Los Valles
Haría (LZ-207, LZ-206)
Arrieta (LZ-1)
Lassi Heininen

Lauri Heininen Islannissa lokakuussa 2023
Lassi Heininen on suomalainen emeritusprofessori. Heininen on arktisen alueen asiantuntija, ja hän on perehtynyt muun muassa geopolitiikkaan ja ilmastonmuutokseen. Ennen eläköitymistään 2018 hän työskenteli Lapin yliopiston arktisen politiikan professorina. Hän sai 2019 Helsingin yliopistoon nimityksen tutkimusjohtajaksi matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Ilmakehätieteiden keskukseen. Työsuhde oli osa-aikainen ja tehtävä arktisen tutkimusohjelman ja EU-hakemuksen valmistelu.
Jäätyään vuonna 2018 eläkkeelle Lapin yliopistosta Heininen jatkoi emeritussopimuksella toukokuuhun 2024, jolloin sopimus purettiin hänen Venäjä-yhteistyönsä paljastuttua. Muiden yliopistojen tavoin Lapin yliopisto lopetti kaiken yhteistyön Venäjän kanssa sen jälkeen kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan 2022. Irtisanomispäätös oli tiedekunnan mukaan yksimielinen.
Kummolan kääntöpiiri

| Kummolan kääntöpiiri |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pentti Sainio
Kansitaiteilija:  Tex Hänninen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja, tutkiva journalismi
Kustantaja:  Into
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  319
ISBN:  978-952-264-279-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kummolan kääntöpiiri. Urheiluviihteen kulissien takaista peliä on toimittaja Pentti Sainion vuonna 2014 ilmestynyt kirja. Se käsittelee suomalaisen jääkiekon vaikuttajien, kuten Kalervo Kummolan ja Harry Harkimon sekä Suomen jääkiekkoliiton tekemiä liiketoimia ja jääkiekon yhteydessä liikkuvia rahavirtoja. Kirjan julkaisu lykkääntyi kustantamoa vastaan tehtyjen oikeustoimien johdosta.
Sisältö

Sainio kirjoittaa esipuheessa, että teos perustuu hänen parinkymmenen vuoden aikana tekemiinsä tutkimuksiin siitä, mitä urheilussa kulissien takana tapahtuu.
»Ulkomailla on jo vuosia tiedetty, etä huippu-urheilu on läpeensä korruptoitunutta bisnestä. Pelin henki on raha, ja pelivälineitä ovat salaiset sopimukset, lahjonta ja kiristys. Suomalaiselle yleisölle ei ole ollut saatavilla tutkivaa journalismia, jossa paljastetaan, millä tavalla sisäpiirit käärivät rahat taskuunsa.» 
()
Oikeustoimet

Teosta markkinoitiin alun perin nimellä Kummolan rahankääntöpiiri. Kustantajan mukaan kirjan piti ilmestyä jo ennen helmikuussa 2014 alkaneita Sotšin talviolympialaisia. Joulukuussa 2013 julkaisua kuitenkin siirrettiin huhtikuun 2014 loppuun. Into Kustannuksen mukaan teos sisälsi niin arkaluontoisia tietoja, että yhtiö halusi luetuttaa kirjan lakimiehillään ennen sen ilmestymistä. Kustantaja mainosti teosta ”kevään hurjimpana paljastuskirjana”.
Helmikuussa 2014 Kalervo Kummola ja Suomen jääkiekkoliitto yrittivät estää kirjan julkaisemisen. He tekivät Helsingin käräjäoikeudelle hakemuksen väliaikaisesta turvaamistoimesta, jolla sen julkaisu, myynti ja jakelu olisi kielletty sakon uhalla. Hakemuksen mukaan Into Kustannus ei pyynnöstä huolimatta suostunut oikaisemaan kirjan sisältämiä tietoja, joita Kummola piti väärinä. Lisäksi kieltovaatimuksessa väitettiin kustantajan syyllistyneen kunnianloukkaukseen jo teoksen markkinoinnissa, koska siinä vihjattiin Kummolan ja jääkiekkoliiton siirtäneen varoja veroparatiiseihin. Perusteluissa epäiltiin kirjan sisältävän myös totuudenmukaista tietoa, joka kuitenkin saattaisi sisältää liikesalaisuuksia ja loukata Kummolan yksityisyyttä. Into Kustannus piti kirjan mahdollista kieltämistä ennakkosensuurin käyttöönottona Suomessa.
Helsingin käräjäoikeus hylkäsi hakemuksen väliaikaisesta turvaamistoimesta. Se totesi päätöksessään, että olisi Suomen perustuslain vastaista hyväksyä Kummolan ja jääkiekkoliiton vaatimukset. Käräjäoikeuden mukaan sananvapauden käyttämistä ei Suomessa voi ennakolta estää mikään viranomainen tai yksityinen taho. Asia eteni hovioikeuteen, jossa käräjäoikeuden ratkaisu pidettiin voimassa.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Jyri Hännisen artikkelin mukaan kirja ”piirtää kuvaa härskiä peliä pelaavasta jääkiekon sisäpiiristä, jonka keskiössä on Kalervo Kummola.” Kommenttiartikkelissa toimittaja Tero Hakola nosti kirjan tärkeimmäksi anniksi sen, että urheilujohtaminen ei ole läpinäkyvää. Samat henkilöt lähipiireineen päättävät niin järjestöissä, seuroissa kuin niiden ympärillä toimivissa yrityksissäkin, jopa kaksoisrooleissa. Hakola arvosteli kirjaa siitä, että siitä puuttuu dokumentointi ja keskushenkilöitä mustamaalataan tarkoitushakuisesti, esimerkiksi yhdistämällä suorasukaisesti Kummola ja urheilurikoksista syytetty Wilson Raj Perumal.
Kirjasta julkaisemassaan tiedotteessa Kummola vertasi sitä Sainion aiempaan kirjaan Harkimoiden hattutemppu, jonka Huonon kirjallisuuden seura valitsi 1999 vuoden huonoimmaksi kirjaksi. Hän sanoi, ettei aio kommentoida kirjaa enempää.
Aiheesta muualla

Mikael Vehkaoja: Kummolan taloussotkut ihmetyttävät: kiekkopomon yhtiö syyllistyi useisiin kirjanpitorikkomuksiin. Seura 27.5.2014.
Hannu Hurme: Kirja urheilubisneksen likaisuudesta. Kansan uutiset 28.5.2014.
Jani Merimaa: Kummolan kääntöpiiri julkaistaan – ”Paljon vihjailuja, vähän todisteita” (Arkistoitu – Internet Archive). MTV 28.5.2014.
Ilkka Lappi: Kummolan kääntöpiiri savuaa ilman tulta (Arkistoitu – Internet Archive). Aamuset 31.5.2014.
Kummolan kääntöpiiri. Mesta.net 30.5.2014.
Emil Elo: Kummolan huoli oli turhaa. Kauppalehti 4.6.2014.
Jari Kupila: Kummola-kirjassa kiusallisia paljastuksia, muttei suurta pommia. Urheilulehti 28.5.2014. (video)
Kyary Pamyu Pamyu

| Kyary Pamyu Pamyu> きゃりーぱみゅぱみゅ |
| --- | --- |
 Kyary Pamyu Pamyu Japan Expo -tapahtumassa 2012.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kiriko Takemura (竹村 キリコ)
Syntynyt: 29. tammikuuta 1993 (ikä 31) Nishitōkyō, Japani
Ammatti:  laulaja, malli
Muusikko
Aktiivisena:  2010–
Tyylilajit:  pop, dancepop, electropop, electro house
Levy-yhtiöt:  unBORDE
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kiriko Takemura (竹村 キリコ, Takemura Kiriko, s. 29. tammikuuta 1993 Nishitōkyō, Japani), paremmin tunnettu nimellä Kyary Pamyu Pamyu (きゃりーぱみゅぱみゅ, Kyarī Pamyu Pamyu), on tokiolainen poplaulaja. Hänen esikoisalbuminsa Pamyu Pamyu Revolution julkaistiin 23. toukokuuta 2012.
Kyary Pamyu Pamyu aloitti musiikkiuransa heinäkuussa 2011 PonPonPon-singlen julkaisun myötä. Singlen musiikkivideo muodostui jonkinlaiseksi internethitiksi psykedeellisyytensä vuoksi ja se noteerattiin eri puolilla maailmaa. Elokuussa hän julkaisi pienoisalbumin Moshi Moshi Harajukun ja toisen singlensä, Jellyn. Viikon päästä pienoisalbumin julkaisusta Kyary Pamyu Pamyu julkaisi omaelämäkerran Oh! My God!! 原宿ガール julkisuuteen nousemisestaan. Joulukuussa 2011 hän julkaisi kansainvälisesti kolmannen singlensä Tsukema Tsukerun ja esiintyi Kaliforniassa muotinäytöksessä.
Diskografia > Studioalbumit

Pamyu Pamyu Revolution (2012)
Nanda Collection (2013)
Pika Pika Fantajin (2014)
Japamyu (2018)
Candy Racer (2021)
Diskografia > Singlet

"PonPonPon" (2011)
"Tsukematsukeru" (2012)
"Candy Candy" (2012)
"Fashion Monster" (2012)
"Kimi ni 100 Percent" (2013
"Furisodation" (2013)
"Ninja Re Bang Bang" (2013)
"Invader Invader" (2013)
"Mottai Night Land"(2013)
"Yume no Hajima Ring Ring" (2014)
"Family Party" (2014)
"Kira Kira Killer" (2014)
"Mondai Girl" (2015)
"Crazy Party Night (Pumpkin no Gyakushuu)" (2015)
"Sai & Co." (2016)
"Harajuku Iyahoi" (2017)
"Easta" (2017)
"Kimi no Mikata" (2018)
"Kimi ga Iine Kuretara" (2019)
"Kamaitachi" (2020)
"Gum Gum Girl" (2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyary Pamyu Pamyu Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (japaniksi), Blogi (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Warner Music Japanin sivut (japaniksi)