stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Louejärvi (järvi)

| Louejärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Lappi
Kunnat:  Rovaniemi
Koordinaatit:  66°23′50″N, 25°06′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kemijoen vesistö (65)
Laskujoki:  Louejoki
Järvinumero:  65.153.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,4 m 
Rantaviiva:  7,42 km 
Pinta-ala:  1,41 km² 
Tilavuus:  0,00551 km³ 
Keskisyvyys:  3,9 m 
Suurin syvyys:  12 m 
Saaria:  2
 fiLouejärvi 
Louejärvi on samannimisen kylän alueella sijaitseva järvi Rovaniemen lounaisosassa Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä. Etäisyys Rovaniemen keskustasta on 29 kilometriä länsilounaaseen. Louejärvi on Kemijokeen laskevan Louejoen latvajärvi.
Maantiede

Louejärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,3 kilometriä. Etelärannan Piipanniemen ja Honkaniemen välissä sijaitsee järven pinta-alaan nähden laaja lahti, jonka perukasta on noin 1,1 kilometriä pohjoiselle vastarannalle. Honkaniemen itäpuolella sijaitsee järven kaakkoisosan muodostava Ritaperä. Louejärvi on etenkin eteläosistaan matala. Järven länsipuoliskolla sijaitsee pitkänkapea noin kymmenhehtaarinen vyöhyke, jonka syvyys on 10–12 metriä.
Louejärven saariluku on kaksi. Saarten yhteispinta-ala on neljä aaria eli 400 neliömetriä.
Louejärven rantamaat ovat suurelta osin suota. Järven eteläpuolitse kulkee seututie 930, jonka varrella sijaitsee Louejärven kylätiivistymä. Louejärven pohjoispuolella kohoaa Louevaara, jonka laki on yli 250 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 160 metriä järvenpintaa korkeammalla.
Louejärven luusua sijaitsee eteläosan Jokilahdessa, josta alkaa etelään virtaava Louejoki. Joki laskee Kemijokeen Louen kylän Louenputaan kohdalla. Noin 33-kilometrinen Louejoki virtaa Pisavaaran luonnonpuiston länsipuolitse. Luonnonpuiston koillisosassa sijaitsee Sorvalampi ja puiston koillispuolella Pisajärvi.
Louejärven vesitilavuus on 5 509 000 kuutiometriä.
Louejärvi (65.153.1.001) kuuluu Louejoen yläosan valuma-alueeseen (65.153), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Louejoen alue (65.15) ja ensimmäinen jakovaihe on Ala-Kemijoen alue (65.1). Louejoen yläosan valuma-alueeseen kuuluu yksitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Louejärvi on laajin. Toiseksi laajin on Pisajärvi.
Käenpiika

| Käenpiika |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Käenpiiat Jynx
Laji::  torquilla
Kaksiosainen nimi
 Jynx torquilla  Linnaeus, 1758 

Alalajit
 Jynx torquilla torquilla  Jynx torquilla sarudnyi  Jynx torquilla tschusii  Jynx torquilla mauretanica 
Katso myös
   Käenpiika Wikispeciesissä   Käenpiika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Käenpiika.
Käenpiika (Jynx torquilla) on tikkojen heimoon kuuluva lintulaji, joka vaaran uhatessa vääntelee ruumistaan niin, että se muistuttaa hieman käärmettä. Poikkeuksena useimmista tikkalinnuista käenpiika on muuttolintu, ja sen ääni on kimakkaa piipitystä. Se ei myöskään yleensä kiipeile puunrungoilla toisin kuin muut tikat.
Koko ja ulkonäkö

Käenpiian pituus on noin 16–18 senttiä ja sen siipien kärkiväli 25–27 senttiä. Täysikasvuinen yksilö painaa 30–50 grammaa, keskimäärin 37 grammaa. Käenpiika poikkeaa tikoista ulkoasultaan ja elintavoiltaan. Sen yleisväritys on harmaanruskea, selässä ja päässä on pitkiä tummia viiruja ja kurkku on kellahtava. Sukupuolet ovat samanväriset. Koivet ovat tikkamaiset, varpaat ja kynnet ovat vahvat. Myös nokka on tikkamainen mutta lyhyehkö. Lento on ripeää ja loivasti aaltoilevaa. Käenpiika liikkuu usein maassa muurahaisia etsimässä.
Laulu on kimeää ja kuuluvaa piipitystä ”pii-pii-pii...”, jonka pituus on noin kymmenen tavua. Molemmat sukupuolet laulavat. Laulun voi sekoittaa pikkutikan piipitykseen, joka on kuitenkin lyhyempikestoinen ja väkinäinen. Varoitusääni on napakka, käheä ”tek”.
Aikuiset käenpiiat sulkivat täydellisesti pesinnän jälkeen heinä-elokuussa. Nuorilla linnuilla on samoihin aikoihin osittainen sulkasato, jossa ne tavallisesti vaihtavat höyhenensä ja sulkansa lukuun ottamatta kaikkia tai useimpia kyynärsulkia, siiven isoja peitinhöyheniä ja joitakin keskimmäisiä pyrstösulkia. Sekä aikuiset että nuoret sulkivat pesintää edeltävässä sulkasadossa helmi-maaliskuussa pääosan höyhenpuvustaan, lukuun ottamatta käsisulkia. Monet yksilöt voivat lisäksi sulkia osan tai kaikki pyrstö- ja kyynärsulista.
Vanhin suomalainen rengastettu käenpiika on ollut kuusi vuotta, kaksi kuukautta ja viisi päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin käenpiika.
Levinneisyys

Käenpiian levinneisyysalue ulottuu Länsi-Euroopasta itään Pohjois-Kaukasiaan ja läpi Venäjän ja Siperian keskiosien Japanin pohjoisille saarille sekä Kiinan keskiosiin asti. Laji pesii myös Pohjois-Algeriassa. Euroopassa pesii 350 000–420 000 paria. Talveksi lintu muuttaa trooppiseen Afrikkaan ja Aasiaan. Lajin elinalueen laajuus on noin kymmenen miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation kooksi arvioidaan 1,2–2,6 miljoonaa yksilöä.
Suomessa käenpiika pesii koko maassa, mutta pesimäalueet painottuvat Etelä- ja Länsi-Suomeen. Suomen pesimäkannaksi on 2000-luvulla arvioitu 10 000–20 000 paria ja laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Käenpiika on voimakkaasti vähentynyt 1970-luvulta alkaen. Vähenemisen syynä saattaa olla maaseudun autioituminen sekä maa- ja metsätalouden muutokset.
Käenpiika on muuttolintu, joka saapuu Etelä-Suomeen vapun tietämissä ja toukokuun aikana. Syysmuutto on huomaamaton tapahtuma elo–syyskuussa.
Elinympäristö

Käenpiian tyypillistä elinympäristöä ovat rannikkoseudut, niityt, puutarhat, puistot, valoisat seka- ja lehtimetsät ja avoimet havumetsät. Aikaisemmin, kannan ollessa runsas, käenpiian keväinen piipitys oli Suomen maaseudun tunnusomaisimpia linnunääniä. Erityisen hyvin laji viihtyi vanhojen kartanoiden pihapiirissä sekä rantojen hakamailla ja metsälaitumilla.
Lisääntyminen

Lajin pariutumisaika on touko–kesäkuussa. Pesä on luonnonkolossa tai kottaraispöntössä. Käenpiika ei koverra itse pesäkoloa, vaikka tikkalintu onkin. Käenpiialla on myös tapana tyhjentää muiden lintujen pesät reviirinsä koloista ja pöntöistä.
Muninta alkaa Etelä-Suomessa touko–kesäkuun vaihteessa. Naaras munii 4–13 munaa, keskimäärin 9–10, joita haudotaan noin 13 vuorokautta. Muna painaa keskimäärin 2,6 grammaa. Naaras hautoo öisin, päivisin molemmat puolisot vuorotellen. Munamäärä voi vaihdella suuresti, sillä tikkalinnut munivat lisää munia, jos niitä poistetaan pesästä. Haudonta alkaa ennen kuin munamäärä on täysilukuinen, joten poikaset kuoriutuvat eri päivinä. Sekä koiras että naaras ruokkivat poikasia pääasiassa muurahaisen munilla, joita poikue syö päivässä noin kymmenentuhatta. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä lähes kolmen viikon ikäisinä. Emot huolehtivat niistä vielä parisen viikkoa. Käenpiika myös keräilee vieraita esineitä pesäänsä. Etelä-Euroopassa laji voi pesiä kaksi, joskus kolme kertaa kesän aikana. Laji on sukukypsä yksivuotiaana.
Pesäpöntöstä yllätetty emo vääntelee kaulaansa käärmemäisesti ja sähisee. Samoin tekevät isot poikaset, jolloin näyttää siltä kuin pöntössä olisi käärmeitä. Tämä on puolustautumiskeino pesärosvoja vastaan.
Ravinto

Käenpiika syö ennen kaikkea muurahaisia ja niiden munia, joita se onkii pesistä pitkällä, väkäsikkäällä kielellään. Lisäksi sen ravintoon kuuluvat muut hyönteiset, hämähäkit ja nilviäiset.
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi: Käenpiika oli vuoden 2000 laji (Arkistoitu – Internet Archive)
Käenpiika Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Käenpiika (Jynx torquilla)
Terhivuo, Juhani 1977: Occurrence of strange objects in nests of Wryneck Jynx torquilla. – Ornis Fennica 54: 66–72.
Terhivuo, Juhani 1983: Why does the Wryneck Jynx torquilla bring strange items to the nest? – Ornis Fennica 60:51–57.
ITIS: Jynx torquilla (englanniksi)
Käenpiian munia.
Life (Neil Youngin & Crazy Horsen albumi)

| Life Neil Youngin & Crazy Horse |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 18.–19. marraskuuta, 1986, 11. helmikuuta 1987,  20. maaliskuuta 1987
 Julkaistu: 6. heinäkuuta 1987
 Tuottaja(t): David Briggs, Neil Young, Jack Nitzsche
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 40.40
 Levy-yhtiö: Geffen (GHS 24154 )
Neil Youngin muut julkaisut
| Landing on Water 1986 | Life 1987 | This Note’s for You 1988 |
Life on Neil Youngin ja Crazy Horsen vuonna 1987 julkaistu livealbumi. Se jäi hänen viimeiseksi albumiksi Geffenillä.
Kappaleet

A-puoli
Mideast Vacation – 4:20
Long Walk Home – 4:56
Around the World – 5:25
Inca Queen – 7:58
B-Puoli
Too Lonely – 2:48
Prisoners of Rock 'N' Roll – 3:21
Cryin' Eyes – 2:52
When Your Lonely Heart Breaks – 5:16
We Never Danced – 3:37
Kokoonpano

Neil Young – laulu, kitara, huuliharppu, kosketinsoitin
Poncho Sampedro – kitara, kosketinsoitin, taustalaulu
Billy Talbot – basso, kosketinsoitin, taustalaulu
Ralph Molina – rummut, taustalaulu
Loudun

| Loudun |
| --- | --- |
 La Tour Carrée
 vaakuna
 Loudun
 Koordinaatit: 47°00′38″N, 0°05′04″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Vienne
Arrondissementti:  Châtellerault
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,8 km²
Väkiluku (2013):  6 780
 – Väestötiheys:  154,9 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Loudun on kunta läntisessä Ranskassa Viennen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Kaupungissa on jäljellä keskiaikaisia katuja sekä paljon jäänteitä puolustuslinnasta, jonka Richelieu määräsi hävitettäväksi. Loudunissa on museo, joka on omistettu siellä vaikuttaneelle Théophraste Renaudotille. Hän oli 1600-luvun alussa journalismin edelläkävijöitä.
Porte du Martray
Kaupungintalo
Théophraste Renaudot
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loudun Wikimedia Commonsissa
Liliana Cavani

Liliana Cavani (kolmas oikealta)
Liliana Cavani (s. 12. tammikuuta 1933 Carpi) on italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän opiskeli Bolognan yliopistossa kirjallisuutta ja kielitiedettä ja valmistuttuaan vuonna 1960 siirtyi opiskelemaan elokuva-alaa Roomassa (Centro Sperimentale di Cinematografia) vuosina 1961–1962. Hänet tunnetaan parhaiten vuonna 1974 valmistuneesta elokuvasta Yöportieri.
Filmografia

Galileo (1968) – ohjaus
Ihmissyöjät (1969) – ohjaus, käsikirjoitus
Nuoren naisen vierailu (1971) – ohjaus, käsikirjoitus
Yöportieri (1974) – ohjaus, käsikirjoitus
Milarepa (1974) – ohjaus
Hyvän ja pahan tuolla puolen (1977) – ohjaus, käsikirjoitus
La Pelle (1981) – ohjaus
Suljettu ovi (1982) – ohjaus, käsikirjoitus
Berliinin varjo (1985) – ohjaus
Francesco (1989) – ohjaus
Ripley's Game (2002) – ohjaus, käsikirjoitus
De Gasperi, l'uomo della speranza (2005) – TV-sarjan ohjaus
Einstein (2008) – TV-sarjan ohjaus
Un corpo in vendita (2012) – valmisteillamilloin?
Aiheesta muualla

Liliana Cavani Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liliana Cavani Elonetissä.
Leppäjärvi

Leppäjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Kyliä

Leppäjärvi, kylä Enontekiöllä
Järviä

Leppäjärvi, järvi Enontekiöllä
Leppäjärvi, järvi Jämsän Runttimäellä
Leppäjärvi, järvi Kangasalla
Leppäjärvi, järvi Kouvolassa
Leppäjärvi, järvi Pälkäneellä
Leppäjärvi, järvi Ylöjärven Kurussa
Leppäjärvi, järvi Ylöjärven Länsi-Teiskossa
Leppäjärvi, järvi Ylöjärven ja Ruoveden rajalla
Iso-Leppäjärvi, järvi Valkeakoskella
Iso-Leppäjärvi, järvi Ylöjärvellä
Vähä-Leppäjärvi, järvi Valkeakoskella
Vähä-Leppäjärvi, järvi Ylöjärvellä
Henkilöitä

Anne Leppäjärvi (s. 1973), suomalainen journalisti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Leppäjärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Leppymättömät

| Leppymättömät> The Unforgiven |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Huston
Käsikirjoittaja:  Ben Maddow
Tuottaja:  James Hill
Säveltäjä:  Dmitri Tjomkin
Kuvaaja:  Franz Planer
Leikkaaja:  Russell Lloyd
Pääosat:   Burt Lancaster  Audrey Hepburn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  1960
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leppymättömät (The Unforgiven) on John Hustonin ohjaama western vuodelta 1960. Sen pääosissa ovat Audrey Hepburn, Burt Lancaster, Lillian Gish, Audie Murphy ja Joseph Wiseman. Elokuva perustuu Alan Le Mayn romaaniin.
Juoni

Rachel Zachary on syntyjään intiaani, mutta hän ei tiedä sitä, sillä hänen äitinsä Matilda ei ole paljastanut enempää kuin, että hänet on adoptoitu. Perheeseen kuuluu myös kolme poikaa Ben, Cash ja Andy. Kun totuus Rachelista selviää, intiaanit palaavat vaatimaan omaansa takaisin ja nähdään, ketkä ovat todellisia ystäviä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Burt Lancaster  | … |  Ben Zachary   |
|  Audrey Hepburn  | … |  Rachel Zachary   |
|  Lillian Gish  | … |  Matilda Zachary   |
|  Joseph Wiseman  | … |  Abe Kelsey   |
|  Audie Murphy  | … |  Cash Zachary   |
|  Doug McClure  | … |  Andy Zachary   |
|  John Saxon  | … |  Johnny Portugal   |
|  Charles Bickford  | … |  Zeb Rawlins   |
|  Albert Salmi  | … |  Charlie Rawlins   |
|  June Walker  | … |  Hagar Rawlins   |
|  Kipp Hamilton  | … |  Georgia Rawlins   |
|  Arnold Merritt  | … |  Jude Rawlins   |
Aiheesta muualla

Leppymättömät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Louis de Cazenave

Louis de Cazenave
Louis de Cazenave (16. lokakuuta 1897 Saint-Georges-d'Aurac – 20. tammikuuta 2008) oli vanhin elossa oleva ranskalainen ensimmäisen maailmansodan veteraani sekä yksi maailman vanhimpia ihmisiä. Hän kuoli tammikuussa 2008 110 vuoden ikäisenä.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Cazenavesta tuli rautatieläinen ja vannoutunut pasifisti.
Life, Death, Love and Freedom

| Life, Death, Love and Freedom John Mellencamp |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. heinäkuuta 2008
 Tuottaja(t): T Bone Burnett
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 49.40
 Levy-yhtiö: Hear
John Mellencampin muut julkaisut
| Freedom’s Road 2007 | Life, Death, Love and Freedom 2008 | Life, Death, Live and Freedom 2009 |
Life, Death, Love and Freedom on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä John Mellencampin 20. studioalbumi. Se julkaistiin 15. heinäkuuta 2008. Mukana on myös DVD.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut John Mellencamp.
Longest Days – 3.11
My Sweet Love – 3.27
If I Die Sudden – 3.45
Troubled Land – 3.23
Young Without Lovers – 2.49
John Cockers – 3.51
Don't Need This Body – 3.26
A Ride Back Home – 3.12
Without a Shot – 3.40
Jena – 3.41
Mean – 2.34
County Fair – 3.41
For the Children – 4.36
A Brand New Song – 3.58
Arvostelut

Metacritic: 75/100
Allmusic:
Entertainment Weekly: B
Rolling Stone:
Aiheesta muualla

Life, Death, Love and Freedom discogs.com -sivustolla
Litukat

| Litukat |
| --- | --- |
 Luhtalitukka (Cardamine pratensis)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Litukat Cardamine  L.
Katso myös
   Litukat Wikispeciesissä   Litukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Litukat (Cardamine) on kasvisuku ristikukkaiskasvien heimossa. Siihen kuuluu ainakin sata lajia.
Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa ja Suomessa kasvaa kahdeksan luonnonvaraista litukkalajia (mukaan lukien aiemmin hammasjuurten sukuun luettu hammasjuuri). Ne ovat pystykasvuisia ruohokasveja, joilla on tavallisesti parilehdykkäiset lehdet ja valkoiset-violetinsävyiset kukat.
Litukkalajeja

Luonnonvaraisia lajeja Suomessa ja muissa Pohjoismaissa:
purolitukka (Cardamine amara)
tunturilitukka (Cardamine bellidifolia)
hammasjuuri (Cardamine bulbifera, syn. Dentaria bulbifera)
rikkalitukka (Cardamine corymbosa)
metsälitukka (Cardamine flexuosa)
mäkilitukka (Cardamine hirsuta)
lehtolitukka (Cardamine impatiens)
mierolitukka (Cardamine occulta)
rantalitukka (Cardamine parviflora)
luhtalitukka (Cardamine pratensis )
rantaluhtalitukka (C. pratensis subsp. paludosa)
pohjanluhtalitukka (C. pratensis subsp. polemonioides, syn. subsp. angustifolia)
niittyluhtalitukka (C. pratensis subsp. pratensis)
Muita lajeja:
afrikanlitukka (Cardamine africana)
azorienlitukka (Cardamine caldeiranum)
akvaariolitukka eli pennilehtilitukka (Cardamine lyrata)
Cardamine purpurea
kolmilehtilitukka (Cardamine trifolia)
Aiheesta muualla

ITIS: Cardamine (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cardamine (englanniksi)
Flora of China: Cardamine (englanniksi)
Louis Zutter

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ateena 1896 | Hevonen |  |
|  Hopeaa | Ateena 1896 | Hyppy |  |
|  Hopeaa | Ateena 1896 | Nojapuut |  |
Jules Alexis Louis Zutter (2. joulukuuta 1856 Neuchâtel – 10. marraskuuta 1946) oli sveitsiläinen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa hevosella ja hopeaa sekä hypyssä että nojapuissa. Zutter oli mukana myös rekin kilpailussa, mutta ei ollut kahden parhaan joukossa. Hän edusti uransa alussa La Société des Amis gymnastes de Neuchâtel-seuraa, mutta kun hänen isänsä palkattiin Kreikkaan Panachaikin valmentajaksi vuonna 1893, Zutter liittyi seuraan. Olympialaisten jälkeen koko perhe kuitenkin jätti maan, sillä se soti Osmanien valtakuntaa vastaan.
Käännös suomeksi
Louis de Breteuil

Louis de Breteuil, François-Guillaume Ménageot’n maalaama muotokuva.
Louis Charles Auguste Le Tonnelier de Breteuil (7. maaliskuuta 1730 Azay-le-Ferron – 2. marraskuuta 1807 Pariisi) oli ranskalainen paroni, diplomaatti ja poliittinen vaikuttaja. Hän toimi Ranskan viimeisenä ancien régimen aikaisena pääministerinä neljän päivän ajan aivan vallankumouksen kynnyksellä heinäkuussa 1789.
Breteuil syntyi Azay-le-Ferronin linnassa. Hänet nimitettiin vain 28-vuotiaana Ranskan suurlähettilääksi Kölnin vaaliruhtinaskuntaan ja kaksi vuotta myöhemmin Venäjälle. Vuosina 1763–1767 hän oli suurlähettiläänä Ruotsissa, jossa hän tuki hattupuoluetta ja järjesti sille avokätisesti rahaa Ranskasta. Sen jälkeen hän oli suurlähettiläänä Hollannissa 1767–1771, Napolissa 1771–1775 ja Itävallassa 1775–1783. Vuonna 1783 Breteuil nimitettiin hovin valtiosihteeriksi. Hänet valittiin myös Ranskan tiedeakatemian kunniajäseneksi vuonna 1785. Breteuil oli kuningatar Maria Antoinetten läheinen ystävä ja ajautui riitoihin valtiovarainministeri Charles Alexandre de Calonnen kanssa. Hänet erotettiin lopulta Calonnen vaatimuksesta vuonna 1787.
Breteuil oli itsevaltiuden vankkumaton tukija. Kuningas Ludvig XVI nimitti hänet pääministeriksi 11. heinäkuuta 1789 samassa yhteydessä kun uudistusmielinen valtiovarainministeri Jacques Necker erotettiin, mutta kolme päivää myöhemmin tapahtunut Bastiljin valtaus pakotti Breteuilin hallituksen eroamaan. Breteuil pakeni Sveitsiin ensimmäisten emigranttien joukossa.
Ludvig XVI antoi marraskuussa 1790 Solothurnissa oleskelleelle Breteuilille salaiset valtuudet neuvotella kuninkaan nimissä Euroopan muiden hovien kanssa Ranskan kansalliskokouksen tietämättä. Samaan Calonne edusti kuninkaan nuorempien veljien kilpailevaa maanpakolaishallintoa, jonka kanssa Breteuil oli huonoissa väleissä. Breteuil oli mukana kuningasperheen vuoden 1791 epäonnistuneen pakoyrityksen järjestelyissä. Ranskan tasavallan perustamisen jälkeen kansalliskonventti syytti häntä valtiopetoksesta. Kuningasparin teloituksen jälkeen Breteuil vetäytyi viettämään hiljaiseloa Hampuriin, kunnes hän pääsi palaamaan Ranskaan Napoleonin aikana vuonna 1802.
Lauriina Vilkkonen

Lauriina Vilkkonen (s. 10. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen kirjailija ja informaatikko. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa ja valmistunut  vuonna 1986 filosofian maisteriksi pääaineenaan teatteritiede, sekä suorittanut opintoja Tampereen yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa vuosina  1989-1991. Hänen esikoisteoksensa oli "Oma Strindbergini", jonka WSOY julkaisi vuonna 1990.
Tuotanto

Oma Strindbergini (WSOY, 1990)
Siipipyörillä (WSOY, 2000)
Ensi-iltahuvit (WSOY, 2005)
Lentopallon Euroopan liiga

| Euroopan liiga |
| --- | --- |
 Euroopan liigan logo
Laji:  Lentopallo
Maa(t):  Eurooppa
Perustettu:  2004
Joukkueita:  8
Hallitseva mestari:  Slovakia
Sivusto:  Viralliset kotisivut
Lentopallon Euroopan liiga on eurooppalaisten lentopallomaajoukkueiden välillä pelattava liiga. Euroopan liiga perustettiin vuonna 2004. Sen päällimmäinen tarkoitus on tarjota kovia kansainvälisiä otteluita koville eurooppalaisille lentopallomaajoukkueille, jotka eivät pelaa Lentopallon maailmanliigassa. Kilpailun järjestää Euroopan lentopalloliitto CEV.
Kilpailujärjestelmä

Euroopan liigassa on kolme alkulohkoa, joissa pelataan kotona ja vieraissa tuplaottelut kuuden viikonlopun aikana eli otteluita tulee kullekin joukkueelle yhteensä kaksitoista alkulohkoissa. Alkulohkonsa voittaja . Mikäli lopputurnauksen järjestäjänä toimiva isäntämaa on alkulohkossaan voittajana pääsee kyseisen lohkon paras maa isäntämaan lisäksi lopputurnaukseen. Lopputurnauksessa pelaa neljä joukkuetta mukaan lukien isäntämaa.
Joukkueet pelaavat turnauksessa heti alkuun välieräottelut, jonka voittaja etenee Euroopan liigan finaaliin.
Voittajat

Historian ensimmäisen Euroopan liigan voitti Tšekki, joka löi Venäjän kotikentällään pelatussa finaalissa. Kaudella 2005 finaaliin oli raivannut jälleen tiensä Venäjä sekä yllättäen Suomi, joka pelasi finaaliturnauksessa B-maajoukkueellaan. Suomi ei pystynyt antamaan finaalissa vastusta, ja näin Venäjän voitti isäntämaana kisat. Kaudella 2006 Euroopan liiga sai jälleen uuden voittajan kun Hollanti löi tiukassa finaalissa Kroatian Turkissa pelatussa lopputurnauksessa.
Kaudella 2007 Espanjassa pelattu lopputurnaus päättyi jälleen isäntämaan voittoon, kun Espanja voitti Portugalin historian tiukimmassa finaalissa. Kauden 2008 finaalissa Slovakian maajoukkue otti sen historian ensimmäisen Euroopan liigan voiton Hollannista erin 3-1.
Suomen menestys

Suomen A-maajoukkue on osallistunut Euroopan liigaan kausilla 2004 sekä 2005. Kaudella 2004 joukkue ei selviytynyt finaaleihin, mutta kaudella 2005 se pelasi itsensä lopputurnaukseen. Lopputurnauksessa pelasi A-maajoukkueelta nuorennettu ryhmä sillä avainpelaajat keskittyivät MM-karsintoihin. Se ei A-maajoukkueen peliesitystä haitannut, kun Suomi otti komeasti hopeaa. Finaalissa kovemmaksi joukkueeksi osoittautui jo samassa alkulohkossa esiintynyt Venäjä. Joukkueen passari Simo-Pekka Olli valittiin Euroopan liigan finaalien parhaimmaksi passariksi, ja hakkuri Mikko Oivanen parhaimmaksi hyökkääjäksi.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Lopputurnauksen järjestäjäkaupunki | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 2004 | Opava, Tšekki | Tšekki | Venäjä | Alankomaat |
| 2005 | Moskova, Venäjä | Venäjä | Suomi | Espanja |
| 2006 | Izmir, Turkki | Alankomaat | Kroatia | Turkki |
| 2007 | Madrid, Espanja | Espanja | Portugali | Slovakia |
| 2008 | Bursa, Turkki | Slovakia | Alankomaat | Turkki |
| 2009 | Portimão, Portugali | Saksa | Espanja | Portugali |
| 2010 | Guadalajara, Espanja | Portugali | Espanja | Turkki |
| 2011 | Košice, Slovakia | Slovakia | Espanja | Slovenia |
| 2012 | Ankara, Turkki | Alankomaat | Turkki | Espanja |
| 2013 | Marmaris, Turkki | Belgia | Kroatia | Tšekki |