Aleksandr Radištšev
Seuraukset

Katariina II luki teoksen ja huomasi Radištševin kannattavan jakobiinityylisiä radikaaleja uudistuksia. Hän määräsi kirjan kappaleet takavarikoitavaksi ja tuhottavaksi. Teoksen sisältämä kritiikki ei sinänsä ollut raskauttavaa vaan näkemys siitä, että valtion hallintoelimet olisivat taitamattomia ja lahjottuja. Alkuperäisestä 650 kappaleen painoksesta säilyi vain 13-17 kirjaa. Teoksesta otettiin käsikirjoitettuun, osittain puutteelliseen kopioon perustuva uusintapainos Lontoossa vuonna 1858 Aleksandr Herzenin Vapaassa venäläisessä kustantamossa (ven. Вольной русской типографии).
Vuonna 1790 Radištšev pidätettiin ja tuomittiin kuolemaan. Hän pyysi nöyrästi anteeksiantoa keisarinnalta, kielsi julkisesti kirjansa, minkä jälkeen tuomio lievennettiin karkotukseksi Irkutskin alueelle Itä-Siperiaan Ilimskin pikkukaupunkiin Baikaljärven länsipuolelle. Rangaistukseen vaikutti myös se että kirjailija oli kuulunut vapaamuurareihin, joita kohtaan Katariina II tunsi epäluuloa. Matkalla kirjailijaa kohdeltiin kuin tavallista tuomittua: hänelle pantiin jalkakahleet ja Venäjän kylmän sään armoille jätettynä hän sairastui.
Radištševin ystävällä ja entisellä esimiehellä kreivi Aleksandr Vorontsovilla oli hyvät suhteet keisarinnaan, ja hän onnistui järjestämään Radištševille paremman majoituksen. Hän järjesti Radištševille luvan palata toipumaan Moskovaan ja jatkamaan yli 4 000 kilometrin pituista karkotusmatkaa arvokkaasti ja mukavammin. Lokakuusta 1790 alkaen Radištševin kaksivuotinen matka Siperian halki vei hänet Jekaterinburgiin, Tobolskiin ja Irkutskiin ennen tuloa Ilimskin kylään vuonna 1792. Matkalla hän alkoi kirjoittaa Siperian kasakkavalloittajan Jermakin elämäkertaa, ja kiinnostui geologiasta sekä luonnosta.
Asetuttuaan Ilimskiin toisen vaimonsa Jelizaveta Vasiljevna Rubanovskajan (1757–1797) ja kahden ensimmäisestä avioliitosta syntyneen lapsensa kanssa Radištšev, joka oli alueen ainoa koulutettu henkilö, ryhtyi paikalliseksi lääkäriksi ja pelasti useita ihmishenkiä viiden vuoden aikana. Hänelle ja Jelizavetalle syntyi Ilimiskissä vielä kolme lasta. Karkotuksensa aikana hän oli kirjeenvaihdossa kreivi Vorontosovin kanssa, jolle hän lähetti selontekoja elämästä ja elinkeinoista Siperiassa. Radištšev kirjoitti pitkän tutkielman 'Ihmisestä, hänen kuolevaisuudestaan, hänen kuolemattomuudestaan' (ven. О человеке, о его смертности и бессмертии,1792), jota arvostetaan filosofisena teoksena. Siinä hän pyrkii osoittamaan ihmisen uskon tuonpuoleiseen elämään, sielun ruumiillisuuteen ja materialismin virheet.
Katariina II seuraaja Paavali I vapautti Radištševin vuonna 1797 ja hän sai palata Euroopan puoleiselle Venäjälle. Hänen toinen vaimonsa Jelizaveta kuoli paluumatkalla. Jälleen Radištšev yritti saada Venäjän hallinnossa aikaan uudistuksia. Aleksanteri I:n valtakaudella hänet palkattiin vuonna 1801 vähäksi aikaa auttamaan elinikäisessä unelmassaan, Venäjän lainsäädännön tarkistamisessa. Hänen virkakautensa hallinnossa oli kuitenkin lyhyt ja epäonnistunut. Hänen lakiehdotuksen sisälsi vaatimuksen orjuuden ja luokkaetujen, viranomaisten mielivaltaisuuden ja ruumiillisen rangaistuksen poistamisesta. Lainvalmistelutoimikunnan puheenjohtaja, Katariina II:n suosikki kreivi Pjotr Vasiljevitš Zavadovski kertoi toimikunnalle, että jos Radištšev ei sopeudu, niin "uusi Siperia" odottaa häntä. Vuonna 1802 epätoivoinen Radištšev, jota luultavasti uhkasi toinen Siperiaan karkotus, joi myrkkyä ja kuoli.