stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olin

Olin tai Ohlin on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anne Ohlin, myöh. Wibble (1943–2000), ruotsalainen poliitikko ja ekonomisti
Antero Olin (s. 1948), suomalainen kuvataiteilija
Bertil Ohlin (1899–1979), ruotsalainen taloustieteilijä ja poliitikko
Bicca Olin (s. 1998), mediapalveluiden tuottaja, opiskelijajärjestöjohtaja ja vihreä poliitikko
Bob Olin (1908–1956), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Carl-Eric Olin (1902–1974), suomalainen yritysjohtaja ja toimittaja
Daniel Olin, suomalainen toimittaja
Elisabeth Olin (1740–1828), ruotsalainen oopperalaulaja ja säveltäjä
Emir Olin (s. 2005), turkkilainen laulaja
Gunvor Olin-Grönqvist (1928–2005), suomalainen keramiikkataiteilija
Helle Olin (1906–1944), suomalainen taidemaalari
Johan Olin, suomalainen muotoilija
Johan Olin (1883–1928), suomalainen painija
K.-G. Olin (s. 1956), suomenruotsalainen kirjailija
Kaarlo Eino Olin, suomalainen K. J. Ståhlbergin kyydityksestä tuomittu aputyömies
Kaija Olin-Arvola (1948–2019), suomalainen runoilija
Kalevi Olin (1945–2023), suomalainen professori ja kansanedustaja (SDP)
Ken Olin (s. 1954), yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja tuottaja
Lena Olin (s. 1955), ruotsalainen näyttelijä
Markus Olin, suomalainen VTT:n tutkimusprofessori
Matti Olin (1888–1948), suomalainen arkkitehti
Per Ohlin, taiteilijanimi Dead (1969–1991), ruotsalainen black metal -muusikko
Rafael Olin (1937–2004), suomalainen valokuvaaja
Stig Olin (1920–2008), ruotsalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja lauluntekijä
T. E. Olin (1885–1970), suomalainen iho- ja sukupuolitautiopin professori
Ulf-Ola Olin (1917–1995), suomalainen sotilas ja siviiliammatiltaan somistaja
Ulla Olin-Nilson (1920–2009), suomenruotsalainen kirjailija
Valtteri Olin (s. 1999), suomalainen maajoukkuejudoka.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
On and On and On

| ”On and On and On” ABBA |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Super Trouper
 Äänitetty : 1980
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: poprock
 Kesto: 03.40
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”The Winner Takes It All” 1980 | ”On and On and On” 1980 | ”Super Trouper” 1980 |
On and On and On on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1980. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson ja Björn Ulvaeus. Se julkaistiin yhtyeen seitsemännellä studioalbumilla Super Trouper. Päävokalisteina ovat Agnetha Fältskog ja Anni-Frid Lyngstad.
"On and On and On" julkaistiin singlenä Yhdysvalloissa, Japanissa, Ranskassa, Australiassa ja Argentiinassa. B-puolena on "The Piper", joissakin painoksissa "Lay All Your Love on Me". Kanadassa kappale julkaistiin tuplasinglenä, jonka toisella puolella on "Our Last Summer".
"On and On and On" -kappaleen taltiointi aloitettiin 12. helmikuuta 1980 Polar Music Studiolla.
Käännös suomeksi
On aura le ciel

|  On aura le ciel> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Sofia Mestari
Säveltäjä(t):  Pierre Legay Benoît Heinrich
Sanoittaja(t):  Pierre Legay Benoît Heinrich
Euroviisutiedot
Vuosi:  2000
Maa:  Ranska
Kieli:  ranska
Sijoitus:  23.
Pisteet:  5
Sanat:  sanoitus
On aura le ciel on Sofia Mestarin esittämä kappale, jolla hän edusti Ranskaa vuoden 2000 Eurovision laulukilpailussa Ruotsin Tukholmassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 24 maan joukosta sijalle 23. 5 pisteellä.
Nuoret miljonäärit

| ”Nuoret miljonäärit” Leevi and the Leavings |
| --- | --- | --- |

Kansikuvan nimi on Shakkimatti!
Singlen tiedot
 Äänitetty : Love studiot, Heikki Hölttä, 1979
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: tuplasingle 7" + 7"
 Tuottaja(t): Atte Blom, Gösta Sundqvist
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
 Levymerkki: Black Label Series
Leevi and the Leavingsin muut singlet
| ”Sadan vuoden yksinäisyys” 1979 | ”Nuoret miljonäärit” 1979 | ”Muotitietoinen” 1980 |
Nuoret miljonäärit on Leevi and the Leavingsin toinen kaksoissingle. Se julkaistiin vuonna 1979.
Muusikot

Gösta Sundqvist – laulu ja kitara
Risto Paananen – kitarat, balalaika, basso, kosketinsoittimet ja laulu
Reijo Inna - rummut
Onnenpoika

Onnenpoika tai Onnen poika voi tarkoittaa seuraavia:
Onnen poika, Lykke-Per, Henrik Pontoppidanin romaani vuosilta 1898–1904, suom. 1957
Onnenpoika, Irwin Shawn romaani vuodelta 1976
Onnenpoika, O Lucky Man, Linsay Andersonin ohjaama elokuva vuodelta 1973
Onnen poika, Lykke-Per, Bille Augustin ohjaama elokuva vuodelta 2018
Onnenpoika, Mikko Alatalon albumi vuodelta 1979
Onnenpoika, Bablon albumi vuodelta 1997.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Onnenpoika”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Onnenonkija

Onnenonkija voi tarkoittaa:
Onnenonkija, suomalainen elokuva vuodelta 2016
Onnenonkija, Aku Ankan taskukirja 353.
Onnenonkija, Ahti Lammen albumi vuodelta 1981
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Onnenonkija”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nuoret sankarit 2

| Nuoret sankarit 2> Young Guns II |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Geoff Murphy
Käsikirjoittaja:  John Fusco
Tuottaja:  Paul Schiff Irby Smith
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  Dean Semler
Leikkaaja:  Bruce Green
Pääosat:  Emilio Estevez  Kiefer Sutherland Lou Diamond Phillips  Christian Slater   William Petersen  James Coburn James Hall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox Warner Bros.
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Nuoret sankarit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuoret sankarit 2 (engl. Young Guns II) on 1. elokuuta 1990 julkaistu lännenelokuva, joka on jatko-osa Nuoret sankarit -elokuvalle.
Juoni

Elokuvassa vanha mies Brushy Bill Roberts muistelee nuoruuttaan, väittäen olevansa Billy the Kid. Hän kertoo vuodesta 1879, vuosi Lincoln Countyn kauppasodan jälkeen. Billy oleskelee Fort Summerissa ja hän on ottanut jengiinsä Arkansas Dave Rudabaughin ja Patrick Floyd Garrettin.
Myöhemmin Billy tapaa vanhat kaverinsa Chavezin ja Docin pelastaessaan nämä Lincolnista. Billy aikoo suunnata joukkonsa kohti Meksikoa, mutta Garrett, Billyn paras kaveri kieltäytyy lähtemästä ja myöhemmin hänet palkataan uudeksi Lincoln Countyn sheriffiksi, koska Kidin riehuminen kiristää lainvalvojien pollaa jo sietämättömästi, ja Garrett on mahdollisesti ainoa, joka pystyisi saamaan Billy the Kidin kiinni. Garrett lähtee miehineen Billyn ja muiden perään, ja Uuden Meksikon kuuluisimman lainsuojattoman jahti alkaa.
Elokuvan musiikkina käytettiin Jon Bon Jovin ensimmäistä sooloalbumia Blaze of Glory.
Nikola Pašić

| Nikola Pašić |
| --- | --- |
 Nikola Pašić vuonna 1919.
Serbian pääministeri
 1891–1892   1904–1905   1906–1908   1909–1911   1912–1918  
Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan pääministeri
 1918   1921–1924   1924–1926  
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1845 Zaječar, Serbian ruhtinaskunta
Kuollut: 10. joulukuuta 1926 (80 vuotta) Belgrad, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta
Tiedot
Puolue:  radikaalipuolue
 Nimikirjoitus
Nikola Pašić (31. joulukuuta 1845 (J: 19. joulukuuta) Zaječar – 10. joulukuuta 1926 Belgrad) oli serbialainen poliitikko ja yksi vuonna 1918 muodostetun Jugoslavian valtion perustajista. Hän toimi Serbian kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1891–1892, 1904–1905, 1906–1908, 1909–1911 ja 1912–1918 sekä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (sittemmin Jugoslavia) pääministerinä 1918, 1921–1924 ja 1924–1926. Hän kokosi uransa aikana kaikkiaan 22 hallitusta.
Pašić oli vuosikymmenten ajan Serbian politiikan johtava hahmo ja radikaalipuolueen johtaja. Hän kannatti Venäjään suuntautunutta ulkopolitiikkaa, Balkanin pienten valtioiden liittoutumista ja Suur-Serbian luomista, mutta halusi välttää sodan Itävalta-Unkarin kanssa. Hän johti Serbian hallitusta myös koko ensimmäisen maailmansodan ajan. Pašić ei kannattanut jugoslavismia, mutta joutui hyväksymään eteläisten slaavien yhteisen valtion perustamisen sodan jälkeen. Hän pyrki varmistamaan, että serbit pysyisivät uudessa valtiossa hallitsevassa asemassa.
Ura > Oppositiopoliitikkona

Pašić oli lähtöisin vaatimattomasta perheestä. Hän suoritti insinööriopintoja Belgradissa ja valmistui Zürichin teknisestä opistosta. Opiskeluaikanaan hän kiinnostui liberaaleista ja radikaaleista aatteista. Palattuaan vuonna 1873 Serbiaan Pašić liittyi Svetozar Markovićin johtamaan sosialistiseen ryhmään ja toimi Oslobjenje-nimisen (”vapautuminen”) lehden toimittajana. Hän osallistui vuosina 1876–1878 käytyyn sotaan Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Pašić oli tyytymätön Serbian ruhtinas Milanin hallintoon ja siirtyi pian aktiivisesti politiikkaan. Hänet valittiin vuonna 1878 kansalliskokoukseen (skupština), jossa hänestä tuli autoritaarista monarkiaa vastustaneen opposition johtaja. Hän osallistui vuonna 1881 radikaalipuolueen perustamiseen. Vuonna 1883 Milanin hallinto kukisti radikaalipuolueen lietsoman kansannousun Timokin alueella ja langetti rangaistuksia monille puolueen johtajille. Kuolemantuomion saanut Pašić pakeni Bulgariaan ja asui siellä vuoteen 1889, jolloin Milan luopui kruunusta poikansa Aleksanterin hyväksi.
Palattuaan Serbiaan Pašić toimi muun muassa skupštinan puhemiehenä ja kahdesti Belgradin pormestarina. Serbian pääministerinä hän oli ensi kerran helmikuusta 1891 elokuuhun 1892. Hän toimi samalla myös ulkoministerinä ja osallistuessaan vuonna 1892 kuninkaan valtiovierailuun hän loi henkilösuhteet Venäjän johtoon. Pašić oli Serbian lähettiläänä Pietarissa vuosina 1893–1894. Kuningas Aleksanteri kutsui 1894 isänsä Milanin takaisin Serbiaan ja säädätti uuden perustuslain, minkä jälkeen Pašić joutui jättämään lähettilääntehtävät. Kuningasisä Milania vastaan vuonna 1899 tehdyn murhayrityksen jälkeen Radikaalipuolueen johtajia syytettiin hankkeeseen sekaantumisesta ja Pašićia uhkasi kuolemantuomio. Hänet tuomittiin lopulta viideksi vuodeksi vankeuteen, mutta armahdettiin kokonaan Venäjän puututtua asiaan. Hän poistui sen jälkeen vapaaehtoisesti maasta ja palasi Milanin lähdettyä lopullisesti Serbiasta.
Ura > Serbian politiikan johtoon

Pašić kohosi Serbian politiikan hallitsevaksi hahmoksi sen jälkeen, kun vuonna 1903 toteutettu vallankaappaus nosti valtaan Karađorđević-sukuisen kuningas Pietarin. Pašić teki nyt radikaalipuolueesta maan johtavan voiman. Hän toimi helmikuusta 1904 alkaen Sava Grujićin hallituksen ulkoministerinä sekä samanaikaisesti pää- ja ulkoministerinä joulukuusta 1904 toukokuuhun 1905 ja uudelleen molemmissa tehtävissä toukokuusta 1906 kesäkuuhun 1908. Neljännen kerran Pašić oli pääministerinä vuosina 1909–1911, minkä jälkeen hallituksen johtoon tuli hänen kilpailijansa Milovan Milovanović. Pašić tuki Milovanovićia Turkkia vastaan suunnatun Balkanin liiton muodostamisessa ja palasi pää- ja ulkoministeriksi Milovanovićin kuoltua yllättäen vuonna 1912. Pašićin johdolla Serbia saavutti voiton vuonna 1912 ensimmäisessä ja seuraavana vuonna toisessa Balkanin sodassa, minkä seurauksena maan pinta-ala kaksinkertaistui. Varsinkin sotilaspiirit yrittivät saada Pašićin syrjäytetyksi, sillä hänen ei sittenkään katsottu tukevan riittävästi aluelaajennuksiin tähtäävää ulkopolitiikkaa. Kesäkuussa 1914 Pašićin hallituksen ja sotilasjohdon erimielisyydet Balkanin sodissa vallattujen alueiden hallinnosta johtivat perustuslailliseen kriisiin. Tilanne ratkaistiin tekemällä 24. kesäkuuta 1914 prinssi Aleksanterista maan sijaishallitsija, minkä seurauksena Pašićin asema vahvistui.
Ura > Ensimmäinen maailmansota

On edelleen epäselvää, missä määrin Pašić tiesi etukäteen Musta käsi -salaseuran suunnitelmasta salamurhata Itävalta-Unkarin arkkiherttua Frans Ferdinand. Ilmeisesti hän oli kuullut murhasuunnitelmasta ja teki ponnettomia yrityksiä sen toteutumisen ehkäisemiseksi. Saatuaan tiedon Pašić pyysi Serbian Wienin-lähettilästä varoittamaan Itävalta-Unkarin hallitusta, mutta varoitus oli muodoltaan niin kiertelevä, ettei todellista viestiä ymmärretty Wienissä. Hän määräsi myös salaliittolaiset pidätettäviksi heidän yrittäessään siirtyä Serbiasta Bosniaan, mutta määräystä ei noudatettu. Myöhemmin Pašić kiisti tienneensä hankkeesta etukäteen mitään. Kun Frans Ferdinand sitten ammuttiin Sarajevossa 28. kesäkuuta 1914, Itävalta-Unkari esitti Serbialle uhkavaatimuksen (ks. heinäkuun kriisi). Pašić oli aluksi valmis myöntymään siinä esitettyihin kohtuuttomiin vaatimuksiin, mutta hän tajusi sodan olevan väistämättä edessä ja varmisti Venäjän tuen Serbialle. Serbian vastaus Itävalta-Unkarille oli hyvin myöntyväinen, mutta siinä kuitenkin hylättiin eräät uhkavaatimuksen kohdista, mistä Itävalta-Unkari sai tekosyyn sodan julistamiselle.
Elokuussa 1914 puhjennut sota vaimensi serbialaisten keskinäiset kiistat, ja Pašić kokosi marraskuussa eri puolueiden yhteishallituksen. Serbian armeija onnistui torjumaan vuonna 1914 Itävalta-Unkarin ensimmäisen hyökkäyksen, mutta saksalaisen August von Mackensenin syksyllä 1915 johtama toinen hyökkäys mursi vastarinnan, jolloin Serbian armeija joutui perääntymään Albanian kautta Kreikkaan. Pašić johti koko sodan ajan pakolaishallitusta, joka asettui vuoden 1916 alussa Korfuun. Hallituskoalitio hajosi vuonna 1917, minkä jälkeen Pašić jatkoi radikaalipuolueen yksinään muodostaman hallituksen johdossa.
Pašić kannatti serbien asuttamien alueiden liittämistä Serbiaan, muttei Balkanin eteläslaavilaisten kansojen yhdistämistä laajemmaksi liittovaltioksi tasaveroisin oikeuksin. Tämä ajoi hänet vastakkain sijaishallitsija Aleksanterin kanssa, joka kannatti jälkimmäistä ajatusta ja vahvisti vähitellen otettaan pakolaishallituksesta. Pašićin asema heikkeni Venäjän tsaarinvallan kukistumisen jälkeen, mikä pakotti hänet neuvotteluihin ja kompromissiin Ante Trumbićin johtaman Jugoslavian komitean kanssa. Tuloksena oli 20. heinäkuuta 1917 annettu Korfun julistus, joka loi pohjan sodanjälkeiselle Jugoslavian valtion perustamiselle. Pašić pyrki kuitenkin varmistamaan, ettei Jugoslavian komitea pääsisi syrjäyttämään Serbian pakolaishallitusta ympärysvaltojen yhteistyökumppanina. Hänen mielestään Serbialla tulisi olla yksinoikeus esiintyä eteläslaavilaisten kansojen nimissä myös sodan päätyttyä.
Ura > Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta

Maailmansodan päätyttyä ja Itävalta-Unkarin valtakunnan romahdettua Pašić joutui hyväksymään 1. joulukuuta 1918 annetun julistuksen, jossa ilmoitettiin perustetuksi Serbien, kroaattien ja sloveenien yhteinen kuningaskunta. Hänet syrjäytettiin nopeasti uuden valtion hallituksen johdosta, mutta hän osallistui silti Trumbićin ja Milenko Vesnićin kanssa maansa edustajina Pariisin rauhankonferenssiin vuonna 1919. Hänen ansiostaan Neuillyn ja Saint-Germainin rauhansopimukset toivat Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnalle aluelaajennuksia.
Pašić kieltäytyi tunnustamasta uuden valtakunnan muodostuvan erillisistä kansallisuuksista, ja hän tulkitsi sen sijaan kroaatit, sloveenit, makedonialaiset sekä bosniakit pikemminkin eri uskontoja edustaviksi serbeiksi. Vuoden 1920 lopulla pidettyjen parlamenttivaalien jälkeen Pašić palasi tammikuun 1921 alussa koalitiohallituksen pääministeriksi ja ajoi ensitöikseen läpi yhtenäisvaltion luoneen perustuslain, joka hyväksyttiin parlamentissa kroaattien ja sloveenien vastustuksesta huolimatta kesäkuussa 1921. Perustuslaki tosiasiassa takasi serbien ylivallan ja loi vahvan keskitetyn hallinnon lakkauttamalla kaikki historialliset itsehallintoalueet. Vuoden 1921 lopulla Pašić syrjäytti jälleen muut puolueet ja kokosi hallituksen yksin radikaalipuolueen ministereistä.
Pašićin suhteet kuninkaaksi kohonneeseen Aleksanteriin sekä kroaattien ja sloveenien puolueisiin pysyivät jännittyneinä. Radikaalipuolue menetti parlamenttienemmistönsä toukokuun 1923 vaaleissa, mutta opposition virheiden ansiosta Pašić pystyi jatkamaan edelleen pääministerinä. Heinäkuussa 1924 pääministeriksi tuli välillä Ljubomir Davidović, mutta hankittuaan tukea muilta puolueilta Pašić onnistui palaamaan valtaan jo saman vuoden lokakuussa. Hän hajotti parlamentin helmikuussa 1925, mutta sai turvattua kapean enemmistön hallitukselleen vangituttamalla Kroatian talonpoikaispuolueen johtajia. Myöhemmin samana vuonna hän ryhtyi yhteistyöhön kyseisen puolueen ja sen johtajan Stjepan Radićin kanssa, mutta hallinnon keskittämistä vastustaneen Radićin vedettyä tukensa pois hallitukselta Pašić joutui eroamaan maaliskuussa 1926. Hieman myöhemmin hänen poikansa joutui epäilyksen alaiseksi paljastuneessa korruptioskandaalissa, mikä järkytti vanhaa miestä. Pašić kuoli joulukuussa 1926 vähän ennen 81-vuotispäiväänsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nikola Pašić Wikimedia Commonsissa
Dalibor Denda: Pašić, Nikola (englanniksi) 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War
Pašić vuonna 1915.
1990-luvulla pystytetty Pašićin patsas hänen mukaansa nimetyllä aukiolla Belgradissa.
Onnenpeli

Onnenpeli on peli, jossa menestyksen määrää onni ja sattuma eikä taito. Onnenpelejä ovat esimerkiksi arpajaiset, bingo, ruletti ja lotto. Satunnaisuuden luomisessa voidaan käyttää esimerkiksi arvontakoria, noppaa tai pelikortteja; joskin monet korttipelit ja jotkin noppapelit kuten backgammon ovat taitopelejä.
Pikku-Auninen

| Pikku-Auninen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ruovesi
Koordinaatit:  62°04′18″N, 23°45′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarjanneveden alue (35.41)
Laskuoja:  oja Iso-Auniseen 
Järvinumero:  35.414.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  162,4 m  
Rantaviiva:  1,093 km  
Pinta-ala:  5,967 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku-Auninen 
Pikku-Auninen  on Pirkanmaalla Ruovedellä Pourunperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Pirttijärven valuma-alueeseen (35.414) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 162,4 metriä mpy.
Otman Bakkal

Otman Bakkal elokuussa 2012.
Otman Bakkal (s. 27. helmikuuta 1985 Eindhoven) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi urallaan Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessa 191 ottelua PSV Eindhovenin (117 ottelua), FC Den Boschin (6 ottelua), FC Twenten (31 ottelua) ja Feyenoord Rotterdamin (37 ottelua) joukkueissa. Näissä otteluissa hän teki yhteensä 37 maalia, joista PSV:lle 25, Feyenoordille yhdeksän ja Twentelle kolme. Kaudella 2009–2010 hän teki Eindhovenille 11 liigamaalia ja kaudella 2011–2012 Feyenoordille yhdeksän liigamaalia. Venäjällä hän pelasi Moskovan Dynamon joukkueessa kaudella 2012–2013 mutta pääsi liigassa kentälle vain muutamiksi minuuteiksi neljässä ottelussa. Mestarien liigassa Bakkal pelasi kymmenen ottelua PSV:n joukkueessa. Hän lopetti pelaajauransa vuonna 2014.
Bakkal pelasi Alankomaiden alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ja voitti ikäluokan Euroopan-mestaruuden 2007. Hän pelasi EM-turnauksessa joukkueensa kaikki viisi ottelua ja ensimmäistä alkulohko-ottelua lukuun ottamatta avauskokoonpanossa. Loppuottelun Serbiaa vastaan Alankomaat voitti maalein 4–1 ja Bakkal teki ottelun 17. minuutilla 1–0-johtomaalin. Pekingin olympialaisissa 2008 Bakkal pelasi kaksi ottelua avauskokoonpanossa ja tuli kahdessa muussa ottelussa vaihdosta kentälle. Hän teki joukkueensa ainoan maalin 1–2-jatkoaikatappioon päättyneessä puolivälieräottelussa Argentiinaa vastaan. Alankomaiden A-maajoukkueessa Bakkal pääsi muutamaksi minuutiksi kentälle ystävyysottelussa Paraguayta vastaan marraskuussa 2009.
Olimpija Dobrovolska

| Olimpija Dobrovolska |
| --- | --- |
 Olimpija Dobrovolska
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1895 Odessa
Kuollut: 2. helmikuuta 1990 (94 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, pedagogi, teatteriohjaaja
Olimpija Ostapivna Dobrovolska (ukr. Олімпія Остапівна Добровольська; 12. elokuuta 1895 Odessa – 2. helmikuuta 1990 New York, New York, Yhdysvallat) oli ukrainalainen näyttelijä, pedagogi ja teatteriohjaaja. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Josyp Hirnjak.
Dobrovolska näytteli Molodyi Teatrissa 1917–1919, Franko-teatterissa (nykyisin Kiovan ukrainalainen draamateatteri) ja sen teatteristudiossa 1920–1922, Berezil-teatterissa Kiovassa ja Harkovassa 1922–1937 ja Lvivin oopperateatterissa 1942–1944. Hän muutti Itävaltaan, sieltä Saksaan ja Yhdysvaltoihin, missä hän ja hänen miehensä johtivat teatteristudiota 1945–1961 (J. Hirnjakin ja O. Dobrovolskan teatteristudio). Roolitöiden lisäksi hän teki ohjauksia, esimerkkeinä Lesja Ukrajinkan Lisova pisnja ('Metsän laulu') ja Orhija sekä Henrik Ibsenin Kummittelijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olimpija Dobrovolska Wikimedia Commonsissa
Oldřich Svoboda

| Oldřich Svoboda> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 1967 (ikä 57) Hradec Kralove, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  98 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2004
Aik. seurat:  HC Dukla Jihlava HC Pardubice TPS Reipas Lahti Hermes HC Vitkovice HC Ceske Budejovice Moskitos Essen HC Znojemsti Orli Molot-Prikamie Perm Bili Tygri Liberec
| Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Albertville 1992 | jääkiekko |  |
Oldřich Svoboda (s. 28. tammikuuta 1967 Hradec Králové, Tšekkoslovakia) on uransa lopettanut maalivahti joka edusti Tšekkoslovakian jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 1991 MM-kisoissa ja Canada Cupissa sekä 1992 olympiaturnauksessa Albertvillessä, jossa voitti pronssia. Hän oli myös mukana kevään 1992 MM-kisoissa kolmantena maalivahtina mutta ei pelannut siellä peliäkään. Tšekin Extraligassa Svoboda edusti muun muassa HC Dukla Jihlavaa, HC Ceske Budejovicea ja HC Znojemsti Orlia. Vuosina 1991–1994 Svoboda pelasi Suomessa TPS:n, Reipas Lahden ja Kokkolan Hermeksen riveissä.
Viimeiset pelinsä Svoboda pelasi kaudella 2004–2005 Tšekin 4. sarjatasolla HC Cesky Krumlovin joukkueessa.
Saavutuksia

Alle 18-vuotiaiden EM-pronssi 1985
Alle 20-vuotiaiden MM-hopea 1987
Olympia pronssi 1992
MM-pronssi 1992
Tšekkoslovakian vuoden maalivahti 1991
Extraligan All-star team 1992
Seurat

87-89 Dukla Jihlava
89-90 HC Pardubice
90-91 Dukla Jihlava
91-92 Dukla Jihlava / TPS
92-93 Reipas Lahti
93-94 Reipas Lahti / Hermes
94-95 HC Vítkovice / Dukla Jihlava
96-99 HC Ceské Budejovice
99-00 ESC Moskitos Essen
00-03 HC Znojemsti Orli
02-03 HC Znojemsti Orli / Molot-Prikamje Perm
03-04 HC Liberec
PTU

PTU voi tarkoittaa seuraavia:
PTU, Pihlavan Työväen Urheilijat
PTU (Power Transfer Unit), voimansiirtoyksikkö
PTU (Police Tactical Unit), Johnnie Ton ohjaama elokuva vuodelta 2003
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”PTU”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
P. J. Hogan

P. J. Hogan (keskellä) sekä näyttelijät Rebecca Gibney ja Deborah Mailman Kahelin ensi-illassa vuonna 2012.
Paul John (P. J.) Hogan (s. 30. marraskuuta 1962 Brisbane, Queensland, Australia) on australialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hän on ohjannut muun muassa elokuvat Getting Wet (1984), Sloth (1993), Kuka sanoo tahdon (1997), Vallaton rakkaus (2002), Peter Pan (2003) ja Himoshoppaajan salaiset unelmat (2009). Hän ohjasi ja käsikirjoitti vuonna 1994 ilmestyneen romanttisen elokuvan Tahdon naimisiin.
Aiheesta muualla

P. J. Hogan Elonetissä.
P. J. Hogan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)