stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cozy Powell
Historia > Rainbow

Vuonna 1976 Cozy siirtyi Ritchie Blackmoren Rainbow-yhtyeeseen. Led Zeppelinin rumpalin John Bonhamin kuoltua Cozysta suunniteltiin hänen seuraajaansa, mutta yhtye hajosi. 16. elokuuta 1980 Rainbow esiintyi ensimmäistä kertaa Monsters of Rock -tapahtumassa Castle Doningtonissa, Englannissa. Yhtyeen esiintyminen toi julkisuutta tapahtumalle ja Rainbow’n Down to Earth -LP:lle, jolta nousivat hittikappaleet ”Since You Been Gone” ja ”All Night Long”.
Historia > Graham Bonnetista Brian Mayhin

Powell jätti Rainbow’n laulaja Graham Bonnetin kanssa aloittaakseen Bonnetin uuden projektin, Graham Bonnet & the Hooligansin, jonka suurin hitti oli kappale ”Night Games” (1981). Powell esiintyi monien eri yhtyeiden kanssa 1980- ja 1990-luvuilla: Michael Schenker Group (1981–1982), Whitesnake (1982–1985), Keith Emerson ja Greg Lake 1986 (katso Emerson, Lake & Palmer), Gary Moore 1989 ja Black Sabbath (1989–1991 ja 1993–1995). Hän vieraili myös mm. Warlockin vuoden 1986 albumilla Triumph and Steel.
Black Sabbathista ja Whitesnakesta jo ennestään tuttu basisti Neil Murray liittyi Powellin kanssa uuteen yhtyeeseen, joka oli Queen-kitaristi Brian Mayn johtama The Brian May Band. Powell soitti albumeilla Back to the Light (1992) ja Another World (1998). Yhtye aloitti kiertueen syksyllä 1998. Yhtyeessä vieraili myös blueslegenda Peter Green 1990-luvun puolivälissä.
Historia > Kuolema ja uudet levytykset

Cozy Powell kuoli 5. huhtikuuta 1998 liikenneonnettomuudessa, kun hän ajoi huonon sään aikana Saab 9000 -autollaan ulos M4-moottoritieltä Bristolin läheisyydessä. Powell oli palannut studiolle levyttääkseen entisen Fleetwood Mac -kitaristi Peter Greenin kanssa. Monet rockrumpalit pitivät Cozy Powellin kuolemaa menetyksenä musiikkimaailmalle, koska he arvostivat Powellia merkittävänä vaikuttajana rockmusiikissa.
Kuollut Powell ”esiintyi uudelleen” vuonna 2005 entisen Black Sabbath -laulaja Tony Martinin Scream-studioalbumin kappaleessa ”Raising Hell”, johon hän oli nauhoittanut rummut vuonna 1992 Martinin ja Powellin soittaessa Hammer-yhtyeessä. Powell oli antanut nauhat Martinille tulevaisuuden nauhoituksia varten.
Powellin ennen kuolemaansa äänittämällä nauhalla oli 19 rumpunauhoitusta, joita muun muassa Judas Priest -yhtyeen kitaristi Glenn Tipton on käyttänyt vuonna 2005 julkaistulla sooloalbumillaan Edge of the World.
Rumpusetit

Powellin käyttämät rumpusetit vuosina 1977–1978 Rainbow-yhtyeessä: Ludwig Red Sparkle: 2x 26-tuumaiset bassorummut, Premier 250 -pedaalit, 2x 14-tuumaiset tom-tomit, 2x 16-tuumaiset lattiatomit, 14 x 6-tuumainen virveli. Symbaalit: Paiste Formula 602 24-tuumainen ride, 20- , 18-  ja 2x 16-tuumaiset crashit, 18-tuumainen crash-ride, 18-tuumainen china ja  15-tuumainen hi-hat. Rumpukapuloina Powell käytti Ludwig 35:sia.
Vuonna 1983 Whitesnake-yhtyeessä:  Yamaha Custom: 2x 26-tuumaiset bassorummut, 2x 15-tuumaiset tom-tomit, 18- ja 20-tuumaiset  lattiatomit, 14 x 6-tuumainen metallivirveli Symbaalit: Paiste 2000: 24-tuumainen ride, 20- ja 18-tuumaiset crashit, 18-tuumainen china, 6-tuumainen splash ja 15-tuumainen hi-hat.
Vuonna 1989 Black Sabbathissa: Yamaha 9000 Custom: 2x 26-tuumaiset  bassorummut, 13-, 14-, 16- ja 18-tuumaiset tom-tomit, 18- ja 20-tuumaiset lattiatomit, 14 x 6-tuumainen metallivirveli. Symbaalit: Paiste 3000: 24-tuumainen ride, 18- ja 20-tuumaiset  crashit, 20-tuumainen  crash-ride, 18-tuumainen china, 6-tuumainen splash, 15-tuumainen hi-hat ja 36-tuumainen gongi.
Diskografia (sisältää vierailut muiden levyillä)

The Jeff Beck Group: Rough & Ready (1971)
Ed Welch: Clowns (1971)
The Jeff Beck Group: Jeff Beck Group (1972)
Harvey Andrews: A Writer of Songs (1972)
Julie Felix: Clotho's Web (1972)
Donovan: Cosmic Wheels (1973)
Bedlam: Bedlam (1973)
Chick Churchill: You & Me (1973)
Murray Head: Nigel Lived (1973)
Tony Ashton / Jon Lord: First of the Big Bands (1974)
Peter & The Wolf (1975)
Peter Sarstedt: Every Word You Say (1975)
Bob Sargeant: The First Starring Role (1975)
Rainbow: Rising (1976)
Hot Chocolate: Fourteen Greatest Hits (1976)
Rainbow: On Stage (1977)
Rainbow: Long Live Rock ’n’ Roll (1978)
Rainbow: Down to Earth (1979)
Cozy Powell: Over the Top (1979)
Bernie Marsden: And About Time Too (1979)
Rainbow: Monsters of Rock (1980)
Bernie Marsden: Look At Me Now (1981)
Cozy Powell: Tilt (1981)
Michael Schenker Group: MSG (1981)
Graham Bonnet: Line Up (1981)
Michael Schenker Group: One Night at the Budokan (1982)
Jon Lord: Before I Forget (1982)
Robert Plant: Pictures At Eleven (1982)
Cozy Powell: Octopuss (1983)
Whitesnake: Slide It In (1984)
Phenomena: Phenomena (1985)
Roger Daltrey: Under a Raging Moon (1985)
Rainbow: Finyl Vinyl (1986)
Emerson, Lake & Powell: Emerson, Lake & Powell (1986)
Boys Don’t Cry: Who the Am Dam (1987)
Sanne Salomonsen: Sanne Salomonsen (1987)
Warlock: Triumph & Agony (1987)
Forcefield: Forcefield I (1987)
Pete York / Cozy Powell: Super Drumming (1987)
Cinderella: Long Cold Winter (1988)
James Darby: Southern Region Breakdown (1988)
Don Airey: K.2. (1988)
Forcefield: Forcefield II (1988)
Gary Moore: After the War (1989)
Black Sabbath: Headless Cross (1989)
Minute By Minute: Timewatch (1989)
Forcefield: To Oz And Back (Forcefield III) (1989)
Rainbow: Live in Germany 1976 (1990)
Black Sabbath: Tyr (1990)
Forcefield: Let the Wild Run Free (Forcefield IV) (1991)
Ritchie Blackmore: The Connoisseur Collection Vol II (1991)
Cozy Powell: The Drums are Back (1992)
Forcefield: Instrumentals (1992)
Brian May: Back to the Light (1993)
Brian May: Live at the Brixton Academy (1994)
Black Sabbath: Forbidden (1995)
The Music of Jimi Hendrix (1995)
Black Sabbath: The Sabbath Stones (1996)
Glenn Tipton: Baptism of Fire (1997)
Cozy Powell: The Best of Cozy Powell (1997)
Peter Green: Splinter Group (1997)
S.A.S. Band: SAS Band (1997)
Yngwie Malmsteen: Facing the Animal (1997)
Brian May: Another World (1998)
Cozy Powell: Twin Oaks/Especially For You (1999)
Tony Martin: Scream (2005)
Tipton, Entwistle & Powell: Edge of the World (2006)
Aiheesta muualla

Cozy Powellin virallinen sivusto
Cozy Powell Drummersworld
Rainbow
| --- | --- |
Studioalbumit:  Ritchie Blackmore's Rainbow ·  Rising ·  Long Live Rock 'n' Roll ·  Down to Earth ·  Difficult to Cure ·  Straight Between the Eyes ·   Bent Out of Shape ·  Stranger in Us All
EP:t:  Jealous Lover
Livealbumit:  On Stage ·  Finyl Vinyl ·  Live in Germany 1976 ·  Live in Munich 1977 ·  Live Kölner Sporthalle 25.9.1976 ·   Live Düsseldorf Philipshalle 27.9.76 ·  Live Nürnberg Messezentrum 28.9.1976
Kokoelmat:  The Best of Rainbow ·  The Very Best of Rainbow ·  20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Rainbow ·   Classic Rainbow ·  Pot of Gold ·  All Night Long: An Introduction ·  Catch the Rainbow: The Anthology ·   Winning Combinations: Deep Purple and Rainbow ·  Colour Collection ·  The Collection
Videot ja DVD:t:  Live Between the Eyes/The Final Cut ·  Live in Munich 1977
Black Parade

| Black Parade Musta Paraati |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Secret Flat Studios, Helsinki
 Julkaistu: 19. lokakuuta 2018
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Karo Broman ja Musta Paraati
 Tyylilaji: goottirock
 Kesto: 44.50
 Levy-yhtiö: Cleopatra
Listasijoitukset
  49. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Mustan Paraatin muut julkaisut
| Käärmeet 1984 | Black Parade 2018 | Tavastia 2015 2023 |
Black Parade on Musta Paraati -yhtyeen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. lokakuuta 2018. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen englanninkielinen albumi ja ensimmäinen uutta musiikkia sisältävä albumi kolmeenkymmeneenneljään vuoteen. Yhtye soittaa alkuperäiskokoonpanossaan, joskin edesmenneen alkuperäislaulaja Joren on korvannut Jyrki 69. Albumin julkaisi yhdysvaltalainen Cleopatra Records. Kappale The Leader on uusi versio Johtaja-kappaleesta, muut kappaleet ovat uusia.
Kappaleet

Animosity – 4.55
Nacht Der Untoten – 4.55
The Leader – 4.12
Aujourd'hui – 4.15
Chopsticks – 4.21
The Race is On – 3.18
Radio – 4.11
Digital Twin – 3.49
Reaper – 4.01
Today – 2.59
If I Die Tomorrow – 3.50
Kokoonpano

Sakari "Saku" Paasiniemi: kitara
Pasi "Panda" Nikander: basso
Yrjö "Ykä" Knuutila: rummut
Jyrki "69" Linnankivi: laulu
Tuotanto

Sävellykset: Sakari Paasiniemi
Sanoitukset: Jyrki Linnankivi, paitsi "The Leader", General Njassa ja Jyrki Linnankivi
Sovitukset: Musta Paraati ja Karo Broman
Tuotanto: Karo Broman ja Musta Paraati
Äänitys: Karo Broman, Secret Flat Studios, Helsinki
Kosketinsoittimet: Karo Broman
Miksaus: Karo Broman ja Musta Paraati
Masterointi: Jurgen Engler
Valokuvaus: Stefan Bremer
Graafinen ulkoasu: Fendi Nugroho
Arvostelut

Kaaoszine:
Rumba: 2,7/10
Savon Sanomat:
Soundi:
Bell Boeing V-22 Osprey

| Bell Boeing V-22 Osprey |
| --- | --- |

Tyyppi:  kuljetuslentokone
Valmistaja:  Bell Helicopter ja Boeing Rotorcraft Systems
Bell-Boeing V-22 Osprey (suom. Sääksi) on Yhdysvaltain ilmavoimien ja merijalkaväen palveluskäytössä oleva VTOL-kuljetuslentokone, joka suoritti ensilentonsa vuonna 1989 ja otettiin palveluskäyttöön 2005. Myös Japanin itsepuolustusvoimat käyttävät konetta. Se suunniteltiin alun perin korvaamaan Yhdysvaltain ilmavoimien raskaat ja keskiraskaat kuljetushelikopterit.
Yleistietoa

V-22 Osprey on maailman ensimmäinen VTOL-tekniikkaa hyödyntyvä kuljetuslentokone, eli toisin sanottuna kone kykenee nousemaan ja laskeutumaan pystysuorassa asennossa. Sen toiminta pohjautuu isoihin, siipien päissä sijaitseviin kääntyviin potkureihin; kun potkurit käännetään pystyasentoon, ne toimivat kuten helikopterin roottorit, ja kun potkurit käännetään vaakasuoraan, ne toimivat kuten normaalit lentokoneen potkurit. Potkurien koko on kompromissi koneen leijunta- ja vaakalento-ominaisuuksien välillä; paras noste leijuntatilassa saadaan suurilla potkureilla ja parhaat vaakalento-ominaisuudet melko pienillä potkureilla; V-22 Ospreyn potkurien koko sijoittuu selkeästi välimuotoon normaalin lentokoneen potkurien ja helikopterin roottorien koossa.
V-22 Ospreyn ensisijainen tehtävä on sotilaiden kuljettaminen paikasta toiseen, minkä johdosta koneen matkustamotilassa on istuinpaikat 24 henkilölle tai tilaa 8,5 tonnille lastia. V-22 Osprey kykenee myös kuljettamaan vaijerien varassa raskasta sotilaskalustoa, kuten haupitseja tai Humvee-sotilasajoneuvoja. Kone muistuttaakin toiminnaltaan kuljetushelikoptereita, mutta on niitä kaksi kertaa nopeampi ja sen toimintasäde on huomattavasti suurempi kuin helikoptereilla. Vertailun vuoksi V-22 Osprey kykenee esimerkiksi kuljettamaan kolme kertaa enemmän lastia tai liikkumaan viisi kertaa pidemmän matkan kuin Yhdysvaltain merijalkaväen CH-53 Sea Stallion -helikopteri.
Tekniset tiedot (MV-22B)

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 4
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.050000017,5 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.&&&&0014 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.07300006,73 m potkurit yläasennossa, 5,5 m maasta sivuperäsinten huipulle
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&015032.&&&&0015 032 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&021500.&&&&0021 500 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero27 400 kg
Hyötykuorma: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton *-operaattori .0Virhe lausekkeessa: odottamaton *-operaattori
24 henkilöä istuimilla
32 henkilöä
9 070 kg sisätiloissa tai
6 800 kg ulkoisesti kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Rolls-Royce Allison T406/AE 1107C-Liberty -turbiinimoottoria; &&&&&&&&&&&04590.&&&&004 590 kW (&&&&&&&&&&&06155.&&&&006 155 hv) per moottori
Roottori: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × halkaisija &&&&&&&&&&&&&011.060000011,6 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0106.&&&&00106 m²
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0463.&&&&00463 km/h merenpinnan tasossa, 565 km/h  4 600 m korkeudessa
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0446.&&&&00446 km/h merenpinnan tasolla
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01627.&&&&001 627 km
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&&0685.&&&&00685 km
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&&03590.&&&&003 590 km sisäisten aputankkien avulla
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07920.&&&&007 920 m
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Boeing: Integrated Defense Systems – V-22 Osprey (englanniksi)
How the V-22 Osprey Works (englanniksi)
Globalsecurity.org | V-22 Osprey (englanniksi)
Air Force Technology – V-22 Osprey – Multi Lift, Multi-mission Tilt-Rotor Aircraft (englanniksi)
Varhainen konseptipiirros V-22 Ospreystä
Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaat tekevät laskuvarjohypyn V-22 Ospreystä.
Boris Gavrilov

Boris Anatolyevich Gavrilov (ven. Борис Анатольевич Гаврилов; s. 12. maaliskuuta 1952) on venäläinen ammattilaisjalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän toimi nykyisin FC Shinnik Yaroslavlilla.
Boris Goihman

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | Vesipallo |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | Vesipallo |  |
Boris Abramovitš Goihman (ven. Борис Абрамович Гойхман; 28. huhtikuuta 1919 Voznesensk – 28. lokakuuta 2005) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla TsSK VMF Moskovaa ja pelasi maalivahtina. Goihman osallistui olympialaisiin kolmesti vuosina 1952–1960. Hän voitti kaksi olympiamitalia, hopeaa Rooman olympialaisista 1960 ja pronssia Melbournen olympialaisista 1956.
Benefaktiivi

Benefaktiivi on sijamuoto, joka ilmaisee hyötyjää. Suomen kielessä ei ole benefaktiivia, vaan sen sijaan käytetään akkusatiivia tai erilaisia adpositiorakenteita (eduksi, hyödyksi, hyväksi). Esimerkkejä:
Pekka auttoi vanhuksen autoon.
Wikipedia on kaikkien hyödyksi.
Benefaktiivi eri kielissä

Benefaktiivi on muun muuassa baskissa ja ketšuassa.
Benefaktiivi eri kielissä > Baski

Baskissa benefaktiivin pääte on -entzat.
Benefaktiivi eri kielissä > Ketšua

Ketšuassa benefaktiivin pääte on -paq.
Sijamuodot
abessiivi • ablatiivi • absolutiivi • adessiivi • adverbiaali • akkusatiivi • allatiivi • benefaktiivi • datiivi • delatiivi • distributiivi • eksessiivi • ekvatiivi • elatiivi • ergatiivi • essiivi • finaali • formaali • genetiivi • illatiivi • inessiivi • instruktiivi • instrumentaali • kausaali • kausatiivi • komitatiivi • komparatiivi • latiivi • lokatiivi • modaali • multiplikatiivi • nominatiivi • oppositiivi • partitiivi • prepositionaali • prolatiivi • separatiivi • situatiivi • sosiatiivi • sublatiivi • superessiivi • superlatiivi • temporaali • temporaalinen distributiivi • terminatiivi • translatiivi • vokatiivi
Bell AH-1Z Viper

| AH-1Z Viper |
| --- | --- |

Tyyppi:  rynnäkköhelikopteri
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Bell Textron
Ensilento:  8. joulukuuta 2000
Esitelty:  30. syyskuuta 2010
Tila:  Käytössä
Valmistusvuodet:  2000–
Kehitetty mallista:  Bell AH-1W SuperCobra
Bell AH-1Z Viper on yhdysvaltalaisen Bell Textronin valmistama rynnäkköhelikopteri, joka perustuu Bell AH-1W SuperCobraan.
Kehitys

AH-1Z Viper on modernisoitu versio AH-1W -kopterista. Se kehitettiin 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa Yhdysvaltain merijalkaväelle korvaamaan vanhat saman tyypin helikopterit. Uudistuksiin lukeutuu esimerkiksi vahvempi runko, uudet roottorit, uudet sensorijärjestelmät, tietokoneet ja päivitetyt asejärjestelmät. Vanhoihin koptereihin verrattuna se on yksinkertaisempi huoltaa.
AH-1Z teki ensilentonsa joulukuussa 2000. Merijalkaväki tilasi 189 kopteria, ilmoitti taisteluvalmiudesta vuonna 2010, ja vuoden 2022 loppuun mennessä kaikki AH-1W:t oli korvattu.
Käyttäjät

Bahrainin kuninkaalliset ilmavoimat
Slovakian ilmavoimat
Tsekin ilmavoimat
Yhdysvaltain merijalkaväki
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&017.075000017,75 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.03700004,37 m
Tyhjäpaino: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero5 579 kg
Roottori:  halkaisija &&&&&&&&&&&&&015.&&&&0015 m, pinta-ala &&&&&&&&&&&&0168.&&&&00168 m²
Suoritusarvot
Matkalentonopeus: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~300 km/h
Toimintasäde: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”~”.~690 km
Lakikorkeus: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero.0Virhe lausekkeessa: odottamaton numero6 100+ m
Aseistus
1 × 20 mm kolmen putken kiertäväputkinen konetykki
6 kiinnityspistettä, joissa voidaan kantaa seuraavia aseita erilaisissa yhdistelmissä:
Hydra 70 (ohjaamaton) tai APKWS (ohjattu) -raketteja kanistereissa, joihin mahtuu useita kymmeniä raketteja
AIM-9 Sidewinder -ilmataisteluohjuksia (siivenkärjissä)
AGM-114 Hellfire -ohjuksia neljän ohjuksen telineissä
AGM-179 JAGM -ohjuksia
erilaisia pommeja ja soihtuja

Käännös suomeksi
Bill Bridges

| Bill Bridges> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  William C. Bridges
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1939 Hobbs, New Mexico, Yhdysvallat
Kuollut: 25. syyskuuta 2015 (76 vuotta) Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Lempinimi:  ”Bill”
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
Paino:  103 kg
NBA-varaus:  32. varaus 1961 (Chicago Packers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1958–1961:  Kansasin yliopisto
Seurajoukkueet
1961–1963 1963–1971 1971–1972 1972–1974 1975:  Kansas City Steers St. Louis / Atlanta Hawks Philadelphia 76ers Los Angeles Lakers Golden State Warriors
William C. ”Bill” Bridges (4. huhtikuuta 1939 Hobbs, New Mexico – 25. syyskuuta 2015 Santa Monica, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Chicago Packers varasi Bridgesin NBA:han 32. vuorolla vuoden 1961 varaustilaisuudessa. Hän debytoi NBA:ssa vuonna 1963 ja pelasi vuoteen 1971 asti St. Louis / Atlanta Hawksissa, minkä jälkeen hän edusti vielä kolmea muuta NBA-seuraa kunnes lopetti NBA-uransa 13 kauden jälkeen vuonna 1975. Viimeisellä kaudellaan Bridges voitti Golden State Warriorsissa NBA:n mestaruuden. Hän pelasi NBA:n tähdistöottelussa vuosina 1967, 1968 ja 1970, ja vuosina 1969 ja 1970 hänet valittiin sarjan kakkospuolustustähdistöön.
Bridges tunnettiin pituuteensa nähden erinomaisena levypallojen ottajana. Hän kuoli sairaalassa Kalifornian Santa Monicassa 76-vuotiaana 25. syyskuuta 2015. Hän sairasti syöpää.
Bob Martin (laulaja)

Bob Martin (oik. Leo Heppe, 7. kesäkuuta 1922, Krasnojarsk, Venäjän SFNT – 13. tammikuuta 1998, Wien, Itävalta) oli itävaltalainen laulaja.
Elämä

Heppen isä oli kotoisin Böömistä, ja hänet vangittiin ensimmäisen maailmansodan aikaan. Sodan jälkeen hän jäi Venäjälle saksan opettajaksi ja löysi sieltä vaimonsa. Pariskunta pakeni kaksivuotiaan Leon kanssa Venäjän sisällissotaa ja päätyi Wieniin.
Vuodesta 1951 eläkkeelle jäämiseensä 1981 Bob Martin lauloi Wienin valtionoopperan kuorossa. Noina vuosina Martin tuki myös jazzyhtyeitä Die Montecarlos ja Die blauen Jungs. Vuonna 1957 Martin näytteli Grethe Weiserin kanssa vuoden 1934 elokuvan Einmal eine große Dame sein uusintaversiossa. Martin osallistui myös laulajana oopperoiden ja opeterrien äänityksiin.
Vuonna 1957 Itävallan yleisradioyhtiö ORF valitsi Martinin maan ensimmäiseksi edustajaksi Eurovision laulukilpailuun kappaleella Wohin, kleines Pony?. Kappale sijoittui kilpailussa kymmenennelle eli viimeiselle sijalle.
Martin haudattiin Ottakringerin hautausmaalle.
Käännös suomeksi
B-Real

| B-Real> Louis Freese |
| --- | --- |
 B-Real Bonnaroo-musiikkifestivaaleilla, 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1970 (ikä 54)
Muusikko
Taiteilijanimi:  B-Real
Laulukielet:  englanti, espanja
Aktiivisena:  1988–
Tyylilajit:  hip hop, gangsta rap, rap rock
Soittimet:  congarumpu 
Yhtyeet:  Cypress Hill
Levy-yhtiöt:  Columbia, Ruffhouse, Duckdown Records
Aiheesta muualla
www.breal.tv
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
B-Real (oik. Louis Freese, s. 2. kesäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen rap-artisti, ja yhtyeen Cypress Hill perustajajäsen.
Cypress Hillin ohella Freese esiintyy myös soolouralla. Lisäksi hän pelaa paintballia The Stoned Assassins -joukkueessa. Freese on myös tunnettu kannabiksen puolestapuhuja.
Elämäkerta

Freese syntyi varhain aamulla 2. kesäkuuta 1970. Hänen äitinsä on taustaltaan kuubalainen ja isänsä meksikolainen. Musiikista ja erityisesti hip-hopista hän oli kiinnostunut jo pienenä.
Pojan kasvaessa välit rikollisiin toimiin sotkeutuneeseen isään olivat huonot. Perhe erosi, ja Louis muutti äitinsä ja sisartensa kanssa Los Angelesin South Gateen Kaliforniassa. Louis itse joutui virkavallan kanssa ongelmiin ensimmäisen kerran 12–13-vuotiaana jäädessään kiinni marihuanan hallussapidosta.
Teini-ikäisenä Freese tutustui Senen Reyesiin, eli Sen Dogiin, Crips-jengin jäseneen. Myös Freese liittyi mustien Bloods-jengiin, vaikka latinotaustaisilla oli omatkin ryhmänsä. Kertomansa mukaan hän sekaantui useisiin ampumävälikohtauksiin vuosiien 1986  ja  1989 välillä. Tuona aikana eri jengit sotivat usein keskenään.
Cypress Hill julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 1991. Muusikon urallaan Freese on käyttänyt osin omia kokemuksiaan jengiväkivallasta kertovissa sanoituksissaan.
Diskografia

The Psycho Realm (1997)
The Gunslinger Volume I (2004)
The Gunslinger Volume II (2006)
The Gunslinger Volume III (2008)
Smoke N Mirrors (2009)
Aiheesta muualla

B Realin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Cypress Hillin viralliset sivut
Stoned Assassinsin viralliset sivut
B Realin luoma foorumi
Syvällä Pelissä - B-Real[vanhentunut linkki]
Boris Gaquere

Boris Gaquere vuonna 2018.
Boris Gaquere (s. 1977) on belgialainen kitaristi.
Gaquere sai ensimmäisen palkinnon Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa, jossa hän opiskeli Sérgio ja Odair Assadin luokalla. Gaquere osallistui sitten Leo Brouwerin, Roland Dyensin, David Russellin, Roberto Ausselin, Costas Cotsioliksen ja Paulo Bellinatin mestarikursseille. Vuonna 1997 Gaquere perusti Denis Sung-ho Janssensin kanssa kitaraduon, joka sai pian kutsuja esiintymään Belgiassa, Saksassa ja Alankomaissa. Duo julkaisi ensilevytyksensä vuonna 1998.
Gaqueren ensimmäinen sooloalbumi oli San Franciscossa vuonna 2003 äänitetty Xeque-Mate. Sittemmin Gaquere on soittanut ja levyttänyt Renato Martinsin, Luc Pilartzin, Yasuji Ohagin ja Sébastien Vachezin kanssa. Vuonna 2011 Gaquere julkaisi Caçamba-kvartetin kanssa albumin, joka koostuu pääasiassa brasilialaisen jazzkitaristi Victor da Costan sävellyksistä. Kaksi vuotta myöhemmin Gaqueren uusi kvartetti Comboio julkaisi albumin, jolla kuultavaan kokoonpanoon kuuluvat harmonikka, bandoneon, kontrabasso, lyömäsoittimia ja kitara.
Gaqueren omia sävellyksiä julkaisevat Les Productions d'Oz Kanadassa, GSP Kaliforniassa ja Editions Henry Lemoine Pariisissa. Teoksiin lukeutuvat kitarasävellys Obrigado sekä Columbia Music Entertainment, Ltd. Japanin tilaustyönä sävelletty Tabi, jonka levytti ja esitti Shin-ichi Fukuda vuonna 2003. Gaquere on myös sovittanut Antonio Carlos Jobimin lauluja. Vuonna 2013 Gaquere sai Ranskasta tilauksen säveltää konsertto kitaralle, ja tämän tuloksena syntyi kaksoiskonsertto harmonikalle, kitaralle ja jousiorkesterille. Concerto de Sedan kantaesitettiin 25. kesäkuuta 2013 Gaqueren soittaessa kitaraa ja Manu Comtén harmonikkaa sekä Rut Schereinerin johtaman Orchestre de l'Opéra de Reimsin säestäessä.
Gaquere on esiintynyt Euroopan suurkaupunkien lisäksi Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Taiwanilla ja Japanissa.
Calen Addison

Calen Addison (s. 11. huhtikuuta 2000 Brandon, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tryoutilla NHL-joukkue Ottawa Senatorsissa. Pittsburgh Penguins varasi Addisonin vuoden 2018 NHL:n varaustilaisuudessa. 2. kierroksella numerolla 53. Hän siirtyi Minnesota Wildiin vuonna 2020 vaihdossa Jason Zuckeriin. Syyskuussa 2023 Addison teki Wildin kanssa yksivuotisen ja 825 000 dollarin arvoisen sopimuksen. Marraskuussa 2023 Wild kauppasi Addisonin Sharksiin vaihdossa Adam Raskaan ja viidennen kierroksen varausvuoroon vuoden 2026 varaustilaisuudessa. Syyskuussa 2024 Addison siirtyi tryout-sopimuksella Ottawa Senatorsiin.