stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chantal Groot

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Hopeaa | Hongkong 1999 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Eindhoven 2008 | 50 m perhosuinti |  |
|  Hopeaa | Madrid 2004 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Istanbul 1999 | 50 m perhosuinti |  |
|  Pronssia | Berliini 2002 | 50 m perhosuinti |  |
|  Pronssia | Berliini 2002 | 4 × 100 m vapaauintiviesti |  |
|  Pronssia | Madrid 2004 | 50 m perhosuinti |  |
|  Pronssia | Madrid 2004 | 4 × 100 m sekauintiviesti |  |
Chantal Groot (s. 19. lokakuuta 1982, Amsterdam, Pohjois-Hollanti), on alankomaalainen uimari, joka on erikoistunut perhosuintiin ja vapaauintiin.  Kesäolympialaisissa 2000 Groot ui Alankomaiden joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin vapaauintiviestin alkuerissä, mutta finaalissa hänet korvasi Inge de Bruijn. Finaalissa joukkue ui hopealle (joukkueella de Bruijn, Thamar Henneken, Wilma van Rijn, ja Manon van Rooijen). Groot sai kuitenkin hopeamitalin, koska oli auttanut joukkueensa jatkoon alkueristä.
Kesäolympialaisissa 2004 Groot ui pronssia Alankomaiden joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, lisäksi joukkueessa uivat de Bruijn, Marleen Veldhuis, ja Inge Dekker.
Aiheesta muualla

Groot zwemkroniek.comissa (hollanniksi)
Henri Désiré Landru

Henri Désiré Landru
Henri Désiré Landru (12. huhtikuuta 1869 Pariisi, Ranska – 25. helmikuuta 1922 Versailles, Ranska) oli ranskalainen sarjamurhaaja, "Ranskan ritari Siniparta", joka muistetaan varakkaiden leskirouvien viettelemisestä ja murhaamisesta.
Landru syntyi 1869 pariisilaiseen työläisperheeseen. Hän palveli neljä vuotta Ranskan armeijassa aliupseerina ja ryhtyi sen jälkeen pikkuliikemieheksi. Hän kokeili onneaan rikollisena ja toimeenpani pieniä huijauksia, joiden kohteina olivat tavallisesti varakkaat leskirouvat. Landru tuomittiin oikeudessa useita kertoja ja istui vankilassa useaan otteeseen. Hän meni myös naimisiin ja sai neljä lasta, mutta liitto päättyi asumiseroon.
Vuonna 1914 Landru alkoi julkaista pariisilaisissa sanomalehdissä kontakti-ilmoituksia. Hän esiintyi tavallisesti vakavaraisena keski-ikäisenä leskimiehenä joka halusi tavata leskirouvia "vakavin aikomuksin". Koska ensimmäinen maailmansota oli syttynyt ja rintamalla kaatui paljon ranskalaisia miehiä, kotirintamalla oli runsaasti leskiä Landrun huijattavaksi. Tavattuaan lupaavan, rikkaan leskirouvan Landru pyrki viettelemään tämän ja pääsemään käsiksi tämän varallisuuteen. Onnistuttuaan tässä hän tappoi naisen (todennäköisimmin kuristamalla) ja poltti tämän pilkotun ruumiin uunissaan.
Vuosien 1914 ja 1918 välillä Landrun uhriksi joutui kymmenen leskeä sekä yhden naisen teini-ikäinen poika. Hän vaihtoi henkilöllisyyttään niin usein, että virkavalta ei kyennyt pääsemään hänen jäljilleen, ja hänen uhrinsa merkittiin kadonneiksi poliisin kirjoihin. Vuonna 1919 Landru viimein vangittiin, kun erään hänen uhrinsa sisar onnistui johdattamaan poliisit hänen jäljilleen.
Aluksi Landrua syytettiin ainoastaan kavalluksesta. Hän ei suostunut puhumaan poliiseille, eikä hänen uhriensa ruumiita pitkällisistä etsinnöistä huolimatta löydetty. Poliisi sai kuitenkin haltuunsa Landrun muistiinpanoja, joihin tämä oli listannut uhriensa nimiä, ja niiden perusteella Landrua vastaan voitiin nostaa syyte yhdestätoista murhasta. Oikeus totesi hänet syylliseksi ja tuomitsi kuolemaan. Henri Désiré Landru teloitettiin giljotiinilla Versailles'n vankilassa 25. helmikuuta 1922.
Landru oli myös esikuvana Charles Chaplinin elokuvan Ritari Siniparta päähenkilölle monsieur Verdoux'lle.
Aiheesta muualla

Ilmiö Landru, Suomen Kuvalehti, 14.01.1922, nro 2, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Harjunpää ja poliisin poika

Harjunpää ja poliisin poika (1983) on Matti Yrjänä Joensuun kirjoittama, nuorten tekemiä henkirikoksia käsittelevä Timo Harjunpää -dekkari. Se on Harjunpää-sarjan viides kirja, ja sen kustansi Otava. Yleisradio teki kirjaan pohjautuvan neliosaisen kuunnelmasarjan vuonna 1990.
Kirjan rikolliset ovat 16-vuotias Leo Melin ja 14-vuotias Mikael Bergman. He pahoinpitelevät aluksi Taisto Nousiaisen, joka menehtyy myöhemmin sairaalassa. Toinen uhri on keittiömestari Orvo Laasonen, joka perheensä kanssa riideltyään ja juovuspäissään lyöttäytyy poikien seuraan. Kirjan lopussa Mikael Bergman tekee itsemurhan väkivaltaisen poliisi-isänsä virka-aseella. Hieman tämän jälkeen itsemurhan tekee myös kirjassa aiemmin esitelty vainoharhainen "Äijälä", joka kirjan alussa väittää poliisille joutuneensa myrkytetyksi ja olevansa tuhoutumassa "solu solulta". Harjunpää ottaa tapaukset raskaasti.
Haaralampi (Ikaalinen)

| Haaralampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ikaalinen
Koordinaatit:  61°49′50″N, 23°14′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kyrösjärven alue (35.52)
Laskujoki:  suo-oja Karhulampeen 
Järvinumero:  35.527.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  131,2 m 
Rantaviiva:  0,807 km 
Pinta-ala:  0,02683 km² 
 fiHaaralampi 
Haaralampi  on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Haaralampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa

Lampi on 280 metriä pitkä, 250 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,9 hehtaaria. Lammen muoto on kuin risti, joten lahdelmia voidaan pitää haaran osina. Se sijaitsee suomaastossa ja siksi siihen laskee ymäristöstä seitsemän suo-ojaa. Laskuoja lähtee pohjoislahdesta ja kiertää 1,3 kilometriä Paakkulannevan suo-ojien kautta laskien lopulta Karhulampeen. Rantaviivan pituus on 800 metriä. Karpanperältä lähtevän metsäautotien päässä on kolme haaraa, jotka vievät lammelle. Niistä kahden päässä sijaitsee vapaa-ajan asunnot.
Harjunpää ja pyromaani

| Harjunpää ja pyromaani |
| --- | --- |
Kirjailija:  Matti Yrjänä Joensuu
Kieli:  suomi
Genre:  jännitys
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1978
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-1-04909-7
Sarja: Harjunpää
Edeltävä:  Väkivallan virkamies
Seuraava:  Harjunpää ja kapteeni Karhu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Harjunpää ja pyromaani (1978) on Matti Yrjänä Joensuun Harjunpää-sarjan toinen rikosromaani. Teoksessa kuvataan vuoroin Timo Harjunpään arkipäivää ja Kumpulan ja Toukolan alueella riehuvan pyromaanin yöelämää. Tapahtumat sijoittuvat loppukesän Helsinkiin.
Harjunpää ja pyromaani on julkaistu myös äänikirjana. Lukijana on Olli Etelämäki.
Charles Philippe Lafont

Charles Philippe Lafont
Charles Philippe Lafont (1. joulukuuta 1781 Pariisi – 10. tammikuuta tai 14. elokuuta 1839) oli ranskalainen viulisti ja säveltäjä.
Lafontin ensimmäisenä opastajana oli hänen äitinsä. Hän opiskeli viulunsoittoa Rodolphe Kreutzerin ja Pierre Roden oppilaana. Lafontia on kuvailtu eräänä ranskalaisen koulukunnan merkittävimmistä viulisteista. Opettajiensa johdolla hän kehitti edelleen Giovanni Battista Viottin klassista tekniikkaa.
Lafont kiersi Eurooppaa jo 1792, muun muassa Saksassa, ja hänen konserttinsa olivat menestyksiä. Ranskan vallankumouksen sytyttyä hän matkusti ympäri Eurooppaa ja palasi vasta 1815. Hän toimi muun muassa tsaari Aleksanteri I:n kamariviulistina. Palattuaan Ranskaan hänestä tuli kuninkaallisten kamarimuusikoiden ensiviulisti Ludvig XVIII:n hovissa ja Berryn herttuattaren säestäjä.
Vuonna 1816 hän osallistui kilpailuun yhdessä Paganinin kanssa, minkä hän hävisi. Kilpailu pidettiin La Scalassa. Lafontin sävellyksistä vain muutama on säilynyt. Hän kuoli hevosrattaiden kaatumisonnettomuudessa 1839.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Harrison Glancy

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
Harrison Smith Glancy (17. syyskuuta 1904 Bens Run, Länsi-Virginia – 22. syyskuuta 2002 New Orleans, Louisiana) oli yhdysvaltalainen uimari. Hän kilpaili vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa ja voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestijoukkueen jäsenenä. Hän toimi myöhemmin tuomarina kolmissa olympialaisissa.
Glancy otettiin vuonna 1990 International Swimming Hall of Fameen.
Colima (täsmennyssivu)

Colima voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Colima, osavaltio Meksikossa
Colima, osavaltion pääkaupunki
Colima, tulivuori Meksikossa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Colima”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Colimbiné

| Colimbiné |
| --- | --- |
 Colimbiné
 Koordinaatit: 14°30′40″N, 11°12′36″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Kayesin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  12 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Colimbiné (myös Kolimbiné) on maalaiskunta Kayesin alueen Kayesin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Kabaté sijaitsee Kolimbinéjoen varrella noin 30 kilometriä Kayesista itään. Kunnassa on 12 500 ja keskuskylässä 2 700 asukasta (vuonna 2009).
Colimbinén kunta rajoittuu pohjoisessa Kayesin piirin Gouméran ja Maréna Diombougoun, idässä Ségalan, etelässä Diamoun, Logon ja Hawa Dembayan ja lännessä Khouloumin kuntiin. Se sijaitsee Kolimbinén ja sen sivujoen Falaon laaksossa. Joet muodostavat tulva-altaita kuten Daro ja Kamako. Ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Kasvillisuus on savannia ja galleriametsiä.
Kuntaan kuuluu yhdeksän kylää. Asukkaat ovat soninkeja, khasonkoja, fulbeja ja maureja.
Kunnan läpi kulkee Kayesin ja Bamakon välinen maantie RN1. Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, lehmänpapu, maissi, maapähkinä, okra, teehibiskus, riisi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat ja vuohet. Lisäksi harjoitetaan kalastusta, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Charles Pinckney

Charles Pinckney
Charles Pinckney (26. lokakuuta 1757 Charleston, Etelä-Carolina – 29. lokakuuta 1824 Charleston, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen poliitikko.
Pinckney valmistui lakimieheksi vuonna 1779. Yhdysvaltain vapaussodan aikana hän joutui olemaan brittien sotavankina. Vuosina 1784–1787 hän kuului konfederaation kongressiin, jossa hän esiintyi voimakkaasti uuden perustuslain säätämisen puolesta. Vuoden 1787 perustuslaillisessa konventissa Etelä-Carolinan edustajana toiminut Pinckney esitti perustuslaiksi yksityiskohtaisen suunnitelman, joka tunnetaan nimellä Pinckneyn suunnitelma. Siitä ei ole säilynyt alkuperäisiä luonnoksia, mutta sen on tiedetty sisältäneen monia sellaisia kohtia, jotka päätyivät myös lopulliseen Yhdysvaltain perustuslakiin.
Pinckney toimi Etelä-Carolinan kuvernöörinä 1789–1792, 1796–1798 ja 1806–1808. Hän myös johti 1790 konventtia, joka laati osavaltiolle uuden perustuslain, ja kuului osavaltion kongressiin 1792–1796 ja 1810–1814 sekä liittovaltion senaattiin 1798–1801. Pinckney siirtyi 1791 federalisteista Thomas Jeffersonin republikaaneihin. Hän auttoi ratkaisevasti Jeffersonin valintaa presidentiksi vuoden 1800 vaaleissa kampanjoimalla hänen puolestaan Etelä-Carolinassa. Pinckney toimi 1801–1805 Yhdysvaltain lähettiläänä Espanjassa. Hän sai Espanjalta hyväksynnän Louisianan ostolle, mutta ei saanut Espanjaa myymään Floridaa Yhdysvalloille. Pinckney oli vielä Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä 1819–1821. Hän vastusti vuoden 1820 Missourin kompromissia, joka rajoitti orjuuden käyttöönottoa uusissa osavaltioissa.
Poliitikko Charles Cotesworth Pinckney oli Charles Pinckneyn serkku.
Cavaillon

| Cavaillon |
| --- | --- |
 Näkymä Cavailloniin
 vaakuna
 Cavaillon
 Koordinaatit: 43°50′15″N, 05°02′17″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Vaucluse
Arrondissementti:  Apt
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  46,0 km²
Väkiluku (2016):  26 492
 – Väestötiheys:  576,4 as./km²
Postinumero:  84300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cavaillon on Ranskan kunta ja kaupunki Provence-Alpit-Rivieran alueella Vauclusen departementissa maan kaakkoisosassa. Kaupungin pinta-ala on 46,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 26 492 asukasta (vuonna 2016).
Cavaillon on ollut saksalaisen Weinheimin kaksoiskaupunki vuodesta 1958.
Maantiede

Durancen sivujoki Calavon, josta käytetään paikallisesti nimeä Coulon, virtaa kunnan poikki länteen ja muodostaa kunnan lounaisrajan.
Historia

Cavaillonin Veranus toimi siellä piispana 500-luvulla.
Talous

Cavaillon tunnetaan meloneistaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cavaillon Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut
Cavaillonin meloneille omistettu sivusto (ranskaksi)
Cavaillonin tuomiokirkko
Harku

| Harku (Harku vald) |
| --- | --- |
 Harkun rannikkoa
 lippu:  vaakuna
 Harku sijaitsee Pohjois-Virossa.
 Koordinaatit: 59°26′N, 24°33′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Harjumaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  159,02 km²
Väkiluku (1.1.2018):  14 356
 – Väestötiheys:  90 as./km²
 
 www.harku.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harku (vir. Harku vald, saks. Hark) on kunta Harjumaan maakunnassa, Virossa. Se sijaitsee Suomenlahden rannikolla Tallinnan länsipuolella rajoittuen Tallinnan lisäksi Sauen ja Lääne-Harjun kuntiin sekä Keilan kaupunkiin..
Harkun asukasluku on 14 356 (1.1.2018) ja pinta-ala 159,02 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on Tabasalu, jonka asukasluku on 2 858.
Asutut paikat

Kunta koostuu kahdesta pienkauppalasta (alevik) sekä 21 kylästä.
Asutut paikat > Pienkauppalat

Harku
Tabasalu
Väestö

Vuonna 2011 Harkun kunnassa oli 14 181 asukasta, joista 12 252 (86,4 %) oli virolaisia, 1 509 (10,6 %) venäläisiä ja 408 (2,9 %) muita kansallisuuksia.
Viroon asettunut suomalaiskirjailija Ville Hytönen on vuodesta 2020 asunut perheineen Harkun Suurupin kylässä, joka on tunnettu vanhoista puisista majakoistaan.
Ystävyyskunnat

Harku on Euran kunnan ystävyyskaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harku Wikimedia Commonsissa
Näkymä Tabasalun rantatörmältä itään kohti Tallinnaa.
Rannamõisan rantatörmää.
Rannan kirkko.
Suurupin majakka.
Harrison Page

| Harrison Page> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. elokuuta 1941 (ikä 83) Atlanta, Georgia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Puoliso:  Christina Giles (vih. 2013)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1968-
Merkittävät roolit:  Rear Admiral Stiles Morris (Kunnian miehet) pastori Mark Newman (Ally McBeal) ylikomisario Trunk (Moukarimies) Joshua (Lionheart – liian kova kuolemaan)
Aiheesta muualla
www.harrisonpage.com
IMDb 
Elonet
Harrison Page (s. 27. elokuuta 1941 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tiedetään parhaiten elokuvasta Lionheart – liian kova kuolemaan sekä TV-sarjasta Moukarimies, jossa hän esitti tämän esimiestä, ylikomisario Trunkia.
Happiness Is a Warm Gun

| ”Happiness Is a Warm Gun” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: The Beatles
 Julkaistu: 22. marraskuuta 1968
 Tekijä(t): Lennon/McCartney
 Tuottaja(t): Chris Thomas
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 02.43
 Levy-yhtiö: Apple Records
The Beatlesin muut kappaleet
| ”While My Guitar Gently Weeps” 7 | ”Happiness Is a Warm Gun” 8 | ”Martha My Dear” 9 |
Happiness Is a Warm Gun on rock-yhtye The Beatlesin vuonna 1968 ilmestynyt kappale albumilta The Beatles. Kappaleen on kirjoittanut pääasiassa yhtyeen kitaristi John Lennon, mutta tekijätietoihin on käytännön mukaisesti merkitty myös basisti Paul McCartney. Kappale äänitettiin syyskuussa 1968 ja julkaistiin 22. marraskuuta 1968.
Inspiraatio ja sävellystyö

John Lennon oli The Beatles -albumin teon aikaan erittäin tuottelias. Hän sai inspiraatioita pienistäkin seikoista, ja kun The Beatlesin tuottaja, George Martin esitteli Lennonille aselehteä, kiinnostui Lennon lehden kannessa olleesta otsikosta, 'Happiness is a warm gun' (suom. 'onni on lämmin ase'). Lennon tulkitsi lämpimän aseen tarkoittavan, että oli juuri ampunut jonkun, ja lauseen ristiriitainen sanoma kiehtoi häntä suuresti. Lennon sai inspiraation otsikon lauseesta, ja kirjoitti ja sävelsi pian Happiness Is a Warm Gunin loppuosan. Siitä tuli hieman balladimainen rocksävellys. On myös arveltu, että kappaleen nimen alkuperä on myös väännös peräisin Tenavat-sarjakuvan lausahduksesta 'Happiness is a warm puppy' (suom. 'onni on lämmin koiranpentu'). Lennonilla oli myös useita kymmeniä muita kappaleita valmiina albumille, mukaan lukien kaksi lyhyttä kappaletta, jotka hän oli jo hyllyttänyt. Toinen niistä oli hidastempoinen blues rock -sävelmä ja toinen raaka ja nopea hard rock -osuus. Lennon yhdisti kaikki nämä kolme kappaletta, joista syntyi lopulta Happiness Is a Warm Gunin eeppinen kokonaisuus. Kappale siis koostuu kolmen yhdistetyn, eri kappaleen jatkumosta.
Lennon kertoi myöhemmin, että kappaleen nimi ja sen eri osissa olevat tietyt viitteet viittaavat hänen seksuaalisiin haluihinsa hänen naisystäväänsä Yoko Onoa kohtaan, jonka kanssa hän oli juuri aloittanut suhteen. Kappaleen on huhuttu kertovan myös huumeista, heroiinista erityisesti, mutta tämän merkityksen Lennon kielsi.
Levytys

The Beatlesin jäsenten keskinäiset välit olivat melko viileät The Beatles -albumin levytyksen aikoihin. Yhtyeen sisällä oli musiikillisia erimielisyyksiä (John Lennon oli kiinnostunut musiikillisista kokeiluista ja yhteiskunnallisesti kantaa ottavista protestilauluista perinteisen Beatles-musiikin ohella, George Harrison halusi hengellisempää ja intialaistyylistä musiikkia, kun taas Paul McCartney halusi jatkaa The Beatlesin perinteistä pop-, rock- ja pop rock -linjaa).
Beatlesin jäsenet Harrison ja McCartney olivat turhautuneita siihen, että Lennon toi naisystävänsä Onon jatkuvasti mukaan levytyssessioihin, Lennon, Harrison ja The Beatlesin rumpali Ringo Starr puolestaan olivat ärsyyntyneitä McCartneyn jatkuvasta määräilystä. Lisäksi Harrison oli tyytymätön hänen kappaleidensa näkyvyyteen The Beatlesin albumeilla, arvostetun ja tuotteliaan lauluntekijäkaksikon Lennon ja McCartney kappaleet olivat aina olleet valtava enemmistö Beatlesin albumeilla ja myös Beatlesin jäsenten perustama levy-yhtiö Apple Records toi lisää paineita muutenkin maailman seuratuimpien muusikkojen niskaan. Välit olivat kireät, mutta kun yhtye alkoi työstää Happiness Is a Warm Gunia, hitsautui yhtye jälleen tiivisti yhteen sitä tehdessään. Kappaleessa oli kolme niin erilaista osiota ja runsaasti vaikeita kohtia ja rytmejä, että yhtyeen jäsenten täytyi paneutua kappaleen levytykseen kaikella keskittymisellä ja sysätä erimielisyydet syrjään. Beatles työsti kappaletta kaksi päivää ja kaikki Beatlet olivat sillä tiiviisti mukana. McCartney onkin sanonut, että Happiness Is a Warm Gun on The Beatles -albumin ainoita 'todellisia Beatles-kappaleita', sillä kappaleen parissa työskenneltiin täydellä teholla yhtenäisesti, yhtyeenä.
Levytys > Kokoonpano

John Lennon: tuplattu päälaulu, taustalaulu, sähkökitara (komppikitara), Hammond-urut
Paul McCartney: taustalaulu, bassokitara, piano
George Harrison: taustalaulu, sähkökitara (soolokitara), särökitara fuzzilla
Ringo Starr: rummut, tamburiini
Vastaanotto

Happiness Is a Warm Gun on erittäin arvostettu, monivivahteinen klassikko, niin The Beatlesin tuotannossa kuin rock-musiikissakin. Arvostettu musiikkilehti Rolling Stone listasi kappaleen sijalle 24 listassaan 100 Greatest Beatles Songs, jossa lehden toimitus listasi mielestään sata parasta The Beatlesin kappaletta. The Beatles -albumi, jolla Happiness Is a Warm Gun esiintyy, oli saman julkaisun listalla 500 Greatest Albums of All Time, jolla julkaisu listasi kaikkien aikojen 500 parasta albumia, sijalla 10. Perusteluissa ja albumin parhaita kappaleita nimettäessä mainittiin Happiness Is a Warm Gun. Myös The Beatlesin jäsenet pitävät kappaleesta: John Lennon on sanonut pitävänsä siitä, ja Paul McCartneyn ja George Harrisonin mielestä se on The Beatles -albumin paras kappale.
Kun laulu julkaistiin vuonna 1968 osana The Beatles -albumia, se joutui sensuurin osaksi Amerikassa ja Britanniassa seksuaalisten viittaustensa vuoksi, eikä sitä sen takia juurikaan soitettu radiossa.
Haarapääsky

| Haarapääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Haarapääskyt Hirundo
Laji::  rustica
Kaksiosainen nimi
 Hirundo rustica  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Haarapääsky Wikispeciesissä   Haarapääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Haarapääsky (Hirundo rustica) on pääskyjen heimoon kuuluva muuttolintu, joka on helposti tunnistettavissa pyrstön kaksihaaraisesta muodosta.
Koko ja ulkonäkö

Haarapääsky on 19–22 cm pitkä ja painaa 13–20 grammaa. Pitkien pyrstöjouhien vuoksi se on mahdollista sekoittaa vain ruostepääskyyn. Selkä on sinisenmusta, yläperä ei vaalea, mutta pyrstösulissa vaaleita pikkutäpliä. Kurkussa ja otsassa punainen laikku. Pyrstön uloimmat sulat huomattavasti sisempiä pitemmät, naaraalla hieman lyhyemmät kuin koiraalla. Alapuoli vaihtelevan värinen, Euroopassa valkea tai hiukan kermanvärinen, Vähässä-Aasiassa ruosteensävyisempi ja Egyptissä voimakkaan ruskeanpunainen. Nuorilla haarapääskyillä on syksyllä vain 1 cm pitkät pyrstöjouhet, otsa ja kurkku ovat vaaleat, ruosteenruskehtavat, ja rintajuova on harmaanruskea. Poikaset ovat niukasti harmaanuntuvaisia; kita keltainen, suupielet lähes valkoiset. Laulu on iloista lirkutusta, joka päättyy tukahdutettuun narinaan.
Kaikilla haarapääskyillä on täydellinen sulkasato talvehtimisalueilla, minkä jälkeen eri ikäluokkia ei voi erottaa toisistaan.
Vanhin suomalainen rengastettu haarapääsky on ollut seitsemän vuotta, yhden kuukauden ja 24 päivää vanha.
Levinneisyys

Haarapääsky pesii laajalla alueella Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa sekä Pohjois-Afrikassa. Talveksi se muuttaa etelämmäs Afrikkaan, Etelä-Aasiaan, Australiaan ja Etelä-Amerikkaan. Maailman populaatio on kooltaan noin 190 miljoonaa yksilöä, joista Euroopassa pesii 13–19 miljoonaa paria.
Suomessa laji pesii koko maassa, Tunturi-Lapissa harvinaisena. Pesimäkanta Suomessa on 150 000 – 200 000 paria. Suomeen haarapääskyt saapuvat vapusta alkaen, ensimmäisiä haarapääskyjä voi nähdä Suomessa jo huhtikuun loppupuolella, syysmuutto on elo–syyskuussa. Suomessa pesivät haarapääskyt talvehtivat eteläisessä Afrikassa.
Elinympäristö

Haarapääskyjen elinympäristöä ovat mangrovemetsät, taajamat, pellot ja laitumet. Syysmuuttoaikaan parvet yöpyvät ruovikoissa, ja kansa luuli muinoin, että pääskyset kaivautuvat pohjamutaan talveksi ja nousevat sieltä sitten taas keväällä jäiden sulettua ja vesien lämmettyä.