stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tähtipiispanhattu
Levinneisyys

Täpläpiispanhattu on kotoisin Keski-Meksikosta Querétaron ja Hidalgon osavaltioiden alueelta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://cactiguide.com/cactus/?genus=Astrophytum&species=ornatum
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Astrophytum ornatum:  Wikidata: Q133127  Wikispecies: Astrophytum ornatum  ARKive: astrophytum-ornatum  CoL: J53H  EoL: 5182967  EPPO: ASMOR  FNA: 242412266  GBIF: 7282413  GRIN: 407127  iNaturalist: 206452  IPNI: 1063691-2  ITIS: 907805  IUCN: 151912  NCBI: 866930  Open Tree of Life: 784781  Plant List: kew-2664233  PLANTS: ASOR9  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1063691-2  RHS: 1880  Species+: 15942  Tropicos: 5102256  WFO: wfo-0000555101 
Echinocactus ornatus:  Wikidata: Q15024801  CoL: 38GGK  GBIF: 7279879  GRIN: 435219  IPNI: 132039-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:132039-1  Tropicos: 5102257  WFO: wfo-0000660746 
Astrophytum ornatum kukassa.
Jussi Törnwall

Kaarlo Johannes "Jussi" Törnwall (4. heinäkuuta 1935 Vaasa – 26. heinäkuuta 2016) oli suomalainen oopperaohjaaja, dramaturgi, oopperoiden kääntäjä ja korrepetiittori.
Törnwall opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianonsoittoa Timo Mikkilän johdolla. Lisäksi hän opiskeli Helsingin yliopistossa ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon. Törnwall työskenteli opintojensa jälkeen musiikinopettajana Turussa ja Oulun konservatorion pianonsoiton lehtorina. Oulussa ollessaan hän ohjasi oopperoita Oulun Oopperassa ja toimi lisäksi oopperan pianistina eli korrepetiittorina sekä oopperoiden suomentajana. Vuonna 1979 Törnwall sai kiinnityksen Suomen kansallisoopperan korrepetiittoriksi. Vuonna 1983 hänestä tuli Kansallisoopperan dramaturgi. Kansallisooppera myös esitti yhteensä kaksikymmentä eri oopperaa Törnwallin suomennoksin. Näistä viimeiseksi jäi Gioacchino Rossinin Sevillan parturi (esitys 2011). Törnwall käänsi oopperoita myös alueoopperoiden käyttöön muualle Suomeen.
Törnwall tunnettiin muiden toimiensa ohella Yleisradiolle tekemistään oopperaesitelmistään.
Matti Rag Paananen

Matti Rag Paananen Turun kirjamessuilla 2009.
Matti Rag Juhani Paananen (9. marraskuuta 1939 Turku – 24. huhtikuuta 2022 Turku) oli suomalainen säveltäjä, sovittaja, pianisti, runoilija ja taidemaalari. Hän sävelsi seitsemän sinfoniaa sekä pienimuotoisempia teoksia ja teki kappaleita muun muassa Taru Valjakalle ja Anneli Saaristolle. Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Saariston levyttämät Federico García Lorcan runoihin sävelletyt laulut sekä lauluteos Kalevala – sinfoninen sarja.
Kirjallinen tuotanto

Prinsessan testamentti.  Tampere:  Finnpublishers, 1988.  ISBN 951-848-029-X
Taiteen käsikirja, eli, Varjojen loisteessa.  Turku:  Turun kaupungin kulttuuritoimi, 1996.
Savanni: Runollinen kertomus Itä-Afrikasta.  Turku:  Turbator, 2008.  ISBN 978-952-5666-24-3
Taiteen kultainen kirja.  Turku:  Turbator, 2009.  ISBN 978-952-5666-38-0
Taide ja nerous: Osa I.  Turku:  Turbator, 2010.  ISBN 978-952-5666-56-4
Taide ja nerous: Osa II.  Turku:  Turbator, 2011.  ISBN 978-952-5666-61-8
Taide ja nerous: Osa III. Turku: Turbator, 2012. ISBN 978-952-5666-77-9
Taide ja nerous: Osa IV. Turku: Turbator, 2012. ISBN 978-952-5666-84-7
Taide ja nerous: Osa V. Turku: Turbator, 2013. ISBN 978-952-5666-93-9
Taide ja nerous: Osa VI. Turku: Turbator, 2013. ISBN 978-952-7012-01-7
Taide ja nerous: Osa VII. Turku: Turbator, 2014. ISBN 978-952-7012-11-6
Taide ja nerous: Osa VIII. Turku: Turbator, 2014. ISBN 978-952-7012-17-8
Taide ja nerous: Osa IX. Turku: Turbator, 2015. ISBN 978-952-7012-24-6
Taide ja nerous: Osa X. Turku: Turbator, 2015. ISBN 978-952-7012-29-1
Mietelmäkuvia. Omakustanne, 2018. ISBN 978-952-94-1093-4
Albumit

Horoscope (1972)
Rakastunut rampa (1973) Vesa-Matti Loiri
Allende (1974) Arja Saijonmaa
Vesku Loiri & Rag Paananen: Merirosvokapteeni Ynjevi Lavankopoksahdus (1974)
Matti Rag Paanenen & Anneli Saaristo: Lauluja (1982)
Yökiitäjä (1984) (Pekka Kejosen teksteihin, solistina Annariitta Minkkinen)
Prinsessan testamentti – lauluja huumeiden uhreilta (1988,  mukana Anneli Saaristo & Kalle Fält)
Amazon (1990) sävelletty WWF:lle.
Alexis Kivi (1992,  mukana Kalle Fält)
The Sounds of Wild (1997) sävelletty WWF:lle.
Federico García Lorca (1998) Anneli Saaristo, Kalle Fält, Jenni Paananen
Kosketus (1997) Anneli Saaristo, Kalle Fält, Jenni Paananen
Kalevala (2002,  mukana Taru Valjakka & Jaakko Ryhänen)
The Symphony of Robinson Crusoe (2003) (2003) solistina Taru Valjakka
Metallikirjasto (2007) solistina Kalle Fält
Aleksis Kivi (2009) Anneli Saaristo
Ragtimes (2010) Matti Rag Paananen
Rag in Jazz (2011) Matti Rag Paananen, Mikko Luolajan-Mikkola
St Piano (2013) solistina Pepe Lehdontie
Neljä laulua (2014)  sekakuoro Työn laulajat, Mikko Perkoila
Save Amazonia (2017) (4. sinfonia), Turun filharmoninen orkesteri, solisti Taru Valjakka
Gold Pan Symphony (2013) Turun kaupunginorkesteri, kap.mest. Pertti Pekkanen
Neljä avantgardea ja Viides sinfonia (2019) (2019) Rag piano, TFO
Nuottijulkaisuja

Tuhannen ja yhden yön lauluja (Turun kaupungin kulttuurilautakunta) 1993
Prinsessan testamentti (Amazonian hiljaisuus, Amazon). 1993 Turun Tähtituotanto Oy.
Alexis Kivi 1992 (Turun Tähtituotanto Oy)
Federico García Lorca 1999 (Turun kaupunki)
Tangot. 2009 (Turun kaupunki)
Ei naurata Turbator 2013. ISMN 979-0-9001702-0-0
St. Piano. Turbator 2014. ISMN 979-0-9001702-1-7
Laula Hiljaa. 2021. ISMN 979-0-55001-551-7
RunoRequiem. 2021. ISBN 978-952-94-4807-4
Aiheesta muualla

Matti Rag Paanasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Täpläperhoset

| Täpläperhoset |
| --- | --- |
 Amiraali (Vanessa atalanta)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset   Nymphalidae  Rafinesque, 1815
Alaheimot
 aitotäpläperhoset Nymphalinae  aurinkoperhoset Heliconiinae  erakkoperhoset Calinaginae  heinäperhoset Satyrinae  häiveperhoset Apaturinae  koruperhoset Biblidinae  luotsiperhoset Limenitidinae  monarkkiperhoset Danainae  nokkaperhoset Libytheinae  piirtoperhoset Cyrestinae  soturiperhoset Charaxinae 
Katso myös
   Täpläperhoset Wikispeciesissä   Täpläperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläperhoset (Nymphalidae) on päiväperhosten (Papilionoidea) runsaslajinen heimo, jonka lajeja esiintyy arktisilta alueilta tropiikkiin. Lajeja tunnetaan yli 6 000 yhteensä 11 alaheimossa. Heimoon kuuluu monia tunnetuimpia perhosia, kuten nokkosperhonen, amiraali ja monarkkiperhonen. Suomessa täpläperhosia on tavattu 61 lajia, joista muutama harhailijoina.
Kuvaus

Täpläperhoset ovat yleensä keskikokoisia tai suuria. Siipien yläpinnan väritys on usein kirkas ja huomiota herättävä, mutta joukossa on myös siiviltään läpinäkyviä lajeja. Siipien alapinnalla on usein naamioiva suojaväri. Siipien kirkkailla väreillä on ennen kaikkea saalistajia varoittava merkitys, sillä heimon lajit ovat yleensä joko pahanmakuisia tai myrkyllisiä. Etenkin varhain keväällä lentävillä lajeilla värityksellä on merkitystä myös auringon lämmön keräämisessä. Täpläperhosten siipikuvioinnissa on ryhmälle tunnusomainen, useista poikkiviiruista ja silmätäplistä muodostuva kaava.
Nokkaperhosten (Libytheinae) alaheimoa lukuun ottamatta täpläperhosten molemmilla sukupuolilla etummainen raajapari on lyhyt ja kävelyyn kelpaamaton. Naaraat käyttävät tynkämäisiä eturaajojaan munimispaikan tunnusteluun, mutta koiraat eivät luultavasti käytä eturaajojaan lainkaan. Tunnusomaisena piirteenä tuntosarvien alapinnalla on kolme pitkittäisharjannetta ja naaraan munanasettimeen liittyy muilta perhosryhmiltä puuttuva von Sieboldin elin. Koiraat etsivät parittelukumppania joskus jopa kilometrien pituisilla partiointilennoilla. Toukat ovat karvaisia tai piikkisiä.
Muun muassa banaanilla ja kookospalmulla elävien kaarnasiipien (Brassolis) ja pöllökkäiden (Caligo) lajeja sekä muutamia kaposiipilajeja lukuun ottamatta täpläperhosiin ei kuulu mainittavia viljelykasvien tuholaisia.
Taksonomia

Aiemmin hopeatäplät luettiin omaan alaheimoonsa (Argynniinae), mutta varsinkin toukkien rakenteiden samankaltaisuuksien perusteella ne luetaan nykyään kaposiipien kanssa samaan aurinkoperhosten alaheimoon (Heliconiinae).
Aiheesta muualla

Täpläperhoset (Nymphalidae)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156449  Wikispecies: Nymphalidae  ADW: Nymphalidae  AFD: Nymphalidae  BAMONA: Nymphalidae  BioLib: 17299  BOLD: 723  BugGuide: 192  CoL: DGC  EoL: 876  EPPO: 1NYMPF  Fauna Europaea: 7202  Fauna Europaea (new): 24c56ea2-9787-4cf5-995b-fcdcfeb0b576  GBIF: 7017  iNaturalist: 47922  IRMNG: 114362  ITIS: 117276  NBN: NBNSYS0000160544  NCBI: 33415  NZOR: e1ca03a2-3aec-414c-8039-e544ff1bb0d8  Open Tree of Life: 358161  Paleobiology Database: 135150  WoRMS: 989033
Törmäoja

| Törmäoja |
| --- | --- |
Alkulähde:  Isoselän tunturi
Laskupaikka:  Nuorttijoki
Maat:  Suomi, Venäjä
Törmäoja on Nuorttijoen vesistöön kuuluva joki ja sitä ympäröivä samanniminen Nature 2000 -alue Savukosken kunnan koillisosassa. Alue sijaitsee osittain rajavyöhykkeellä.
Luonto

Törmäoja virtaa paikoin jopa 80 metriä syvän, jyrkkäreunaisen kanjonin pohjalla. Alue on luontoarvoiltaan poikkeuksellisen merkittävä. Erikoisuutena ovat satojen hehtaarien laajuiset kausittain kosteat, nummimaiset niityt, joiden pohjakasvillisuuden muodostavat karhunsammalet. Niityt pysyvät avoimina mikroilmaston johdosta, sillä paikoitellen laaksossa puiden taimet paleltuvat talvisin. Alueella on myös heinävaltaisempia niittyjä. Seudun metsät ovat karuja mäntykankaita sekä katajaa kasvavia koivikkoja. Kanjonin rinteillä on runsaasti tihkupintoja sekä isohuurresammalia kasvavia lähteitä.
Kasvillisuuden osalta Törmäojan alue on erityisesti laaksoarhon tärkeä esiintymä. Muita alueen harvinaisia kasveja ovat hentokorte, pohjannoidanlukko, ketonoidanlukko, kanervisara, siperiankirjosara, lapinvehnä, pahtarikko, hetehorsma, tesmayrtti, lapinlemmikki, sekä tunturipitkäpalko.
Alueelta on tavattu 811 hyönteislajia, joista 23 on luokiteltu punaisen listan lajeiksi. Erityisen runsas erilaisissa sääskissä, vesiperhosissa sekä nivelkärsäisissä. Surviaissääskissä on lukuisa joukko arvokasta lähteikköelinympäristöä osoittavia lajeja. Myös sienisääskilajistoa on tutkittu paljonja joukossa on useita puutteellisesti tunnettuja ja harvinaisia lajeja. Sienisääski Boleta nuorti tunnetaan koko maailmasta toistaiseksi ainoastaan Törmäojalta. Suomesta jo hävinneeksi luultu pohjanpurosurviainen löytyi eräiltä Törmäojan alueen lammilta vuonna 2012.
Tää kesä

| ”Tää kesä” Yö |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Äänitetty : toukokuu 1987, Finnvox-studio, Helsinki
 Julkaistu: 27. heinäkuuta 1987
 Formaatti: 7"
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut singlet
| ”Tia-Maria” 1987 | ”Tää kesä” 1987 | ”Laulu rakkaudelle” 1987 |
Tää kesä on vuonna 1987 ilmestynyt Yön single. Kumpaakaan sen kappaleista ei julkaistu studioalbumilla, mutta ne ovat mukana useilla kokoelmilla. Single on Yön viimeinen levytys, jolla 1985 yhtyeeseen liittynyt kitaristi Markku Petander soittaa. B-puolen kappaleen nimen on levyn kansitekstien mukaan keksinyt Pedro Hietanen. Singlen kansikuva puolestaan on otettu Ibizalla ilman siinä esiintyvän henkilön lupaa.
Tää kesä nousi Seura-lehden kokoamalla singlelistalla viidenneksi, Mitä Suomi soittaa -listalla sijalle 10 ja Suosikin listalla sijalle 19, ollen parhaiten menestynyt Yön single sitten vuoden 1984 Joutsenlaulun.
Kappaleet

Tää kesä – 3.15 (säv. Yö, san. Olli Lindholm & Markku Petander)
Hullu pulu – 2.42 (säv. Yö, san. Jani Viitanen)
Kokoonpano

Olli Lindholm – laulu
Markku Petander – kitara
Jani Viitanen – kitara, laulu (B1)
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut
Ubit

Ubien asuinalue nykyisen Kölnin lähistöllä
Ubit (lat. Ubii) olivat germaaniheimo, joka asui Reinin itäpuolella. He liittoutuivat Caesarin kanssa, kun tämä ylitti Reinin 55 eaa. Caesar kukisti eburonit Reinin 53 eaa. ja hieman myöhemmin Marcus Vipsanius Agrippa antoi orjuutettujen eburonien maat ubeille. Agrippa siirsi ubit Reinin länsirannalle 38 eaa. ja antoi heidän perustaa sinne pääkaupunkinsa Oppidum Ubiorumin, josta tuli sittemmin Colonia Agrippinensis eli nykyinen Köln. Ubit sulautuivat vähitellen Rooman valtakunnan valtaväestöön.
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta

Tieto- ja sähkötekniikan tiedekunnan tilat sijaitsevat pääosin Tietotalo I:ssa, joka on osa Linnanmaan yliopistorakennusta.
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta on yksi Oulun yliopiston tiedekunnista. Tiedekunta aloitti toimintansa vuonna 2014, kun Oulun yliopiston teknillinen tiedekunta jakaantui kolmeen eri teknillistieteelliseen tiedekuntaan: teknilliseen tiedekuntaan, arkkitehtuurin tiedekuntaan sekä tieto- ja sähkötekniikan tiedekuntaan. Sähkötekniikan osasto perustettiin yliopiston teknilliseen tiedekuntaan vuonna 1965 samaan aikaan konetekniikan osaston kanssa. Sähkötekniikan osasto suuntautui ensimmäisen professorinsa Juhani Oksmanin johdolla elektroniikkaan ja radiotekniikkaan. Ensimmäinen tietoliikennetekniikan professuuri perustettiin vuonna 1985 ja langatonta tietoliikennetekniikkaa on tiedekunnassa tutkittu vuodesta 1986 asti. Tietotekniikan professuuri tiedekuntaan perustettiin vuonna 1990. Vuoden 2014 uudelleenjärjestelyn yhteydessä tiedekuntaan liitettiin tietojenkäsittelytieteiden laitos luonnontieteellisestä tiedekunnasta.
Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunnasta valmistuneet ovat olleet merkittävässä roolissa Oulun alueen ICT-teollisuuden synnyssä ja kehittämisessä. Tiedekunta on tukenut vahvasti mm. Nokia Oyj:n, VTT:n sekä Technopoliksessa toimivien tekniikan alan yritysten toimintaa Oulussa. Tiedekunnasta valmistuneet ovat perustaneet Oulun seudulle useita yrityksiä, joista merkittävimpiä ovat Elektrobit, Polar Electro, Codenomicon ja NetHawk.
Osastot > Sähkötekniikan osasto

Elektroniikan laboratorio
Optoelektroniikan ja mittaustekniikan laboratorio
Mikroelektroniikan ja materiaalifysiikan laboratoriot
Circuits and Systems Group (CAS)
Osastot > Tietojenkäsittelytieteiden laitos

M3S
MOBI
INTERACT
OASIS
ISSRC
Osastot > Tietoliikennetekniikan osasto

Centre for Wireless Communications (CWC)
Osastot > Tietotekniikan osasto

Älykkäiden järjestelmien tutkimusryhmä
Konenäön tutkimusryhmä
Lääketieteellisen tekniikan tutkimusryhmä
MediaTeam Oulu
Muita tutkimusryhmiä ja -keskuksia

Infotech Oulu
Center for Internet Excellence (CIE)
Tunnettuja henkilöitä

Kalevi Kalliomäki, mittaustekniikan professori emeritus
Matti Karras (1932-2013), elektroniikan professori
Juha Kostamovaara, akatemiaprofessori (elektroniikka)
Vilho Lantto, sähkötekniikan professori emeritus
Matti Latva-aho, akatemiaprofessori (tietoliikennetekniikka)
Pentti Leppänen, tietoliikennetekniikan professori emeritus
Seppo Leppävuori, teknillisen fysiikan professori emeritus
Juhani Oksman, sähkötekniikan professori emeritus, toimi myös yliopiston rehtorina
Matti Otala (1939-2015), elektroniikan professori
Matti Pietikäinen, tietotekniikan professori, IEEE Fellow
Seppo Säynäjäkangas, elektroniikan professori emeritus
Kirjallisuutta

Heikura, I. (toim.) 2005. Sähkötekniikan ensimmäiset vuosikymmenet Oulun yliopistossa. Julkaisija: Avanti Management Oy. Painopaikka: Kalevaprint Oy, Oulu. ISBN 952-91-9216-9
Aiheesta muualla

Oulun yliopiston tieto- ja sähkötekniikan tiedekunta
Uddjaure

| Uddjaure Ujják, Uvvjáge |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Ruotsi
Läänit:  Norrbottenin lääni
Maakunnat:  Lappi
Kunnat:  Arjeplogin kunta
Paikkakunta:  Arjeplogin kunta 
Koordinaatit:  65°58′00″N, 17°50′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Skelleftejoen vesistö
Laskujoki:  Skelleftejoki
Taajamat:  Arjeplo
Järvinumero:  SE730691-160221
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  420 m
Rantaviiva:  350 km
Pinta-ala:  249 km²
Valuma-alue:  5 730 km2 
 fiUddjaure 
Uddjaure on järvi Ruotsin Lapissa Arjeplogin kunnassa tunturiylängöllä Storavan- ja Hornavanjärvien välissä. Sen laajuus on 252 km² ja suurin syvyys 25 metriä. Sen on 418–420 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Osaget

| Osaget |
| --- | --- |
Väkiluku:  16 000
Asuinalueet:  Yhdysvallat, Oklahoma
Kielet:  englanti ja osage
Uskonnot:  kristinusko, muita
Osaget ovat siouxien kielikuntaan kuuluva heimo, jotka samoilivat eurooppalaisten saapumisen aikoihin laajoilla alueilla Mississipin läntisillä puolilla. Pohjoisessa heidän maansa rajoittui Missourijokeen. Etelässä metsästysmaat ulottuivat Arkansasiin ja lännessä rajana olivat Kansasin tuuliset preeriat. Osagien omakielinen nimi oli Wazhazhe, jonka ranskalaiset äänsivät ja kirjoittivat muotoon "osage". Osaget käyttivät itsestään myös muinaista nimeään Niukonska, jonka on käännetty "Keskisten Vesien Lapsiksi". Osageja pidettiin sotaisina ja he määrittelivät vihollisikseen lähes kaikki ympärillään asuvat muut intiaanikansat.
Tutkimusmatkailijat Lewis ja Clark arvioivat vuonna 1804 osagien määräksi 6 500, mutta heidän alkuperäinen lukumääränsä on otaksuttu olleen noin 8 000 henkeä. Vuosien 1808 ja 1825 he luovuttivat suurimman osan maistaan Yhdysvalloille.
Laura Ingalls Wilder, Pienen talon preerialla kirjoittaja, tapasi lapsena useita osageita ja kertoo heistä kirjassaan.
Alkuperä

Osagien uskotaan olleen lähtöisin läheltä Atlantin rantaa, mutta jo varhain he olivat siirtyneet Ohioon. Muutamat tutkijat ovat vakuuttuneet, että vielä 1600-luvun alkupuolella osaget lähikansoineen asuivat Ohiojoen alajuoksulla nykyisen Kentuckyn ja Tennesseen osavaltioiden alueella suurena kansakuntana, johon olivat kuuluneet myös omahat, poncat, kansat ja quapawit. Myöhemmin saman vuosisadan lopulla he erkanivat omiksi heimoikseen ja ylittivät kukin eri paikoista Mississippin. Osaget jakaantuivat alun perin kahteen eri ryhmään, jotka olivat suuret osaget (pahatsi) ja pienet osaget (utsehta). Jotkut lähteet mainitsevat myös kolmannen ryhmän nimeltään Santsnkhdhi eli Arkansasin osaget.
Historia > Viholliset

Intiaanisodissa tuliaseet antoivat osageille selvän etulyöntiaseman heidän mailleen tunkeutuvia naapuriheimoja vastaan ja he puolustivat kyliään voitokkaasti. Osaget pitivät hallussaan melko strategisia alueita lännempänä asuvien intiaanikansojen ja idästä päin tunkeutuvien siirtolaisten leviävän asutuksen välissä, joten kanssakäymiset vieraiden, niin ystävien kuin vihollistenkin kanssa, olivat jatkuvia. Suojellessaan maansa läntisiä rajoja, he aktivoituivat orjakauppiaina, ja myivät ranskalaisille, espanjalaisille ja myöhemmin amerikkalaisille paljon muista heimoista sieppaamiaan orjia.
1750-luvun aikana pawneet ja comanchet tekivät hetkellisen sotaliiton ainoana tarkoituksenaan pitää osaget omien rajojensa takana. Seuraavan vuosikymmenen taitteessa käyty brittien ja ranskalaisten sota toi itäisten kansojen hajanaisia ryhmiä osagien maille. Delawaret, shawneet ja kickapoot työntyivät pohjoisten rajojen yli. Wichitat puolestaan toimivat barrikaadina etelässä Texasin ja Louisianan rajoilla osageja vastaan. Lopulta osaget työnsivät heidät tieltään Oklahomaan. Osagien sodankäynnin yksi erikoisuus oli heidän pitkät marssinsa ja hyökkäyksensä jalkaisin vihollisen kimppuun.
Historia > Pawhuska

Yhdysvaltain itsenäistyminen vuosina 1775–1783 käydyn vapaussodan jälkeen lisäsi uudisasutuksen leviämistä Mississippi- ja Missouri-jokien länsipuolelle. Osaget ja muut alueen intiaanit saivat naapurikseen valkoisia farmareita, joilla oli työvoimanaan mustia orjia. Vaikka Maata riitti asuttavaksi ja viljeltäväksi nousivat ensimmäiset osagien ja Yhdysvaltain väliset maakaupat nopeasti ajankohtaiseksi asiaksi.
1700-luvun loppupuolella osagien ylimmäksi päälliköksi noussut Pawhuska (eng. White Hair) osoitti taitonsa erinomaisena neuvottelijana. Nimensä hän oli saanut vuonna 1791 Louisianassa käydyn taistelun aikana sieppaamalla mukaansa erään virkamiehen valkoisen peruukin. Vuonna 1792 hän allekirjoitti ensimmäisen maanluovutussopimuksen osagien edustajana. Kahta vuotta myöhemmin New Orleansin espanjalainen kuvernööri otti vastaan Pawhuskan lähetystön ja lahjoitti heille paljon virkatakkeja, mitaleita ja muuta tavaraa säilyttääkseen välit osageihin hyvinä.
Kesällä 1800 Pawhuska teki usean sadan soturin kera vierailun espanjalaisten luo ja ehdotti rauhaa kansojen välille. Neljä vuotta myöhemmin Pawhuska lähetystöineen matkusti Washingtoniin tapaamaan presidentti Thomas Jeffersonia kertoakseen aikomuksestaan selvittää eri osageryhmien väliset sisäiset erimielisyydet ja liittää nämä yhdeksi heimoksi. Jefferson julisti Yhdysvaltain ja osagien suurta veljeyttä ja kauppasuhteiden merkittävyyttä myös tulevina vuosina. Intiaanipäälliköille järjestettiin kiertoajelu, joka käsitti matkat New Yorkiin, Baltimoreen ja Philadelphiaan. Pawhuska kuoli muutaman vuoden kuluttua, mutta hänen nimensä jäi seuraavien sadan vuoden ajaksi osagien päämiestensä käyttöön.
Historia > Fort Osage ja Santa Fen tie

Marraskuussa 1808 Yhdysvaltain edustajat ja useat osagien päälliköt juhlivat Fort Osagen avajaisia Missouri-joen rantatörmälle noin 300 kilometriä länteen St. Louisista. Virallisten avajaisten yhteydessä osagit kirjoittivat sopimuksen, jossa suostuivat luopumaan osasta itäisiä maitaan. Fort Osage toimi aluksi kauppa-asemana osageille ja presidentti Jefferson uskoi vakaasti yhdistettyjen linnakkeiden ja kauppa-asemien avaavan uuden aikakauden intiaanien ja Yhdysvaltojen keskinäisissä suhteissa. Osaget huomasivat pian, että kauppa-asema oli laiha lohtu menetetyistä maista. Fort osage olisi voinut onnistua pyrkimyksissään edellisen vuosisadan aikana. Nyt sen toiminta oli ajoittunut liian myöhäiseen ajankohtaan. Suhteet ranskalaisiin ja espanjalaisiin olivat ehtineet rappeuttaa osagien kulttuuria liian paljon. Myös monien kulkutautien tuhoisat seuraukset estivät hyvien suhteiden vahvistumista.
Vuonna 1825 osaget suostuivat Yhdysvaltain hallituksen ehdottamaan sopimukseen rakentaa Santa Fen tie ja myöntyivät läpikulkuoikeuteen, joka salli reitin kulkea heidän maittensa halki. Sopimus kirjoitettiin tammipuun alla, jonka runkoon oli englanniksi kaiverrettu Council Grove.
Saman vuoden aikana hallituksen asiamiehenä toiminut prikaatinkenraali William Clark, joka tunnettiin intiaaneille myötämielisenä, toimitti osageille hyvän korvauksen heidän myytyään maansa Missourissa. Suurin osa korvauksesta maksettiin maatalousvälineinä ja karjana. jesuiittojen tiiviin lähetystyön ansioksi voidaan laskea se, että osaget pysyivät irti väkijuomista ja 1800-luvun keskivaiheilla heistä oli muotoutunut suhteellisen vauras maanviljelijäkansa.
Viimeisen intiaanisotansa osaget kävivät 1850-luvulla pahoja vihollisiaan kiowia ja comancheja vastaan. Näissä verisissä yhteenotoissa osaget kokivat kovia tappioita. Yhdysvaltain sisällissodassa 1860-luvulla he taistelivat kummallakin puolella rintamaa.
Viimeinen sopimus vuodelta 1868 takasi osageille pysyvän rauhan. Tämän seurauksena heidät siirrettiin Kansasiin, jonne heille oli perustettu uusi ja pysyvä reservaatti hyvin pian osoittautui, että reservaatti olikin väliaikainen ratkaisu. Hallitus hääsi heidät pois myydäkseen maat Leawenworth, Lawrence and Galveston Railroad Companylle. Osaget siirrettiin Oklahomaan. Biisonit olivat kuitenkin loppuneet, eikä uusi reservaatti tuntunut maanviljelyyn sopivalta. 3 000 hengen väkiluku hupeni puoleen, kun ravinto oli niukkaa ja sairaudet iskivät heikentyneeseen kansaan.