stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Doremi Fasol Latido
Albumi mediassa ja Hawkwind vuonna 1972

Doremi Fasol Latido julkaistiin marraskuussa 1972 ja se nousi sijalle 14. Ison-Britannian albumilistalla ja jatkoi yhtyeen nousujohteista kaarta. Myös musiikkilehdistö otti albumin pääosin positiivisesti vastaan. "Olisi häpeä sanoa että en pitäisi siitä", totesi mm. NME-lehden Nick Kent arvostelussaan. Sounds-lehden Martin Hayman puolestaan sanoi albumia "sekavaksi" mutta totesi kuitenkin "yhtyeen äänimaailman kehittyneen aiemmista julkaisuista". Pian albumin julkaisun jälkeen Hawkwind aloitti suuren ja menestyksekkään Space Ritual-kiertueensa, jonka konseptina oli "avaruudessa matkustaminen ja oleminen". Kiertueen pääideoija oli yhtyeessä mukana ollut laulaja-runoilija Robert Calvert, joka ei kuitenkaan ollut osallistunut Doremi Fasol Latidon nauhoituksiin.
Nykyään albumi arvostetaan korkealle yhtyeen fanien keskuudessa ja myös kriitikot ovat suhtautuneet albumiin positiivisesti. Allmusic-sivuston kriitikko toteaa, että "albumi ei ole kenties yhtyeen tunnetuin, mutta se kuitenkin esittelee yleisölle Lemmyn, jonka ansiosta yhtye muodostaa entistä rouheamman space metal-soundin". Albumista julkaistiin remasteroitu, bonus-kappaleita sisältävä versio vuonna 1996.
Kappaleet > A-puoli

"Brainstorm" (Turner) - 11:33
"Space Is Deep" (Brock) - 5:10
"One Change" (Dettmar) - 0:49
Kappaleet > B-puoli

"Lord Of Light" (Brock) - 6:59
"Down Through The Night" (Brock) - 3:04
"Time We Left (This World Today)" (Brock) - 8:43
"The Watcher" (Kilmister) - 4:00
Kappaleet > Remasteroidun version bonuskappaleet

"Urban Guerilla" (Calvert/Brock) - 3:41
"Brainbox Pollution" (Brock) - 5:42
"Lord Of Light" (Brock) - 3:59
"Ejection" (Calvert) - 3:47
Terrorismista ja anarkismista kertova kappale "Urban Guerilla" julkaistiin singlenä heinäkuussa 1973, mutta jouduttiin vetämään pian pois markkinoilta koska laulun pelättiin yllyttävän terrorismiin ja samaan aikaan IRA-järjestö suunnitteli pommituksia Lontoossa. Myös BBC kieltäytyi soittamasta kappaletta aalloillaan. Robert Calvert oli tehnyt sanoituksen jo pari vuotta aiemmin lähinnä satiirisena kommenttina. Britannian singlelistalla kappale ehti nousta sijalle 39.
"Brainbox Pollution" on "Urban Guerilla"-singlen b-puoli.
"Lord Of Light" on editoitu single-versio.
"Ejection" on Hawkwindin versio Robert Calvertin soolokappaleesta vuodelta 1973.
Singlejulkaisu

"Lord of Light" (edit) / "Born to Go" (live edit) (kesäkuu 1973, UA35492)
Muusikot

Dave Brock - sähkökitara, 6- ja 12-kielinen akustinen kitara, kosketinsoittimet, laulu
Nik Turner - saksofoni, huilu, laulu
Lemmy Kilmister - basso, akustinen kitara, laulu
Dik Mik - audiogeneraattori
Del Dettmar - syntetisaattori
Simon King - rummut
Robert Calvert - laulu (kpl. 8 ja 11)
Paul Rudolph - kitara (kpl. 11)
Tuotanto

Hawkwind (Dave Brock & Del Dettmar) - tuottajat
Barney Bubbles - kansitaide
Arvosteluja

Progarchives () linkki
Sputnik Music () linkki
Allmusic () linkki
Julkaisuhistoria

marraskuu 1972: United Artists Records, UAG29364, UK (alkuperäinen vinyylipainos avattavilla kansilla ja Star Rats-posterilla)
1972: United Artists Records, UA-LA001-F, USA (vinyyli)
tammikuu 1981: Liberty Records, UAG29364, UK (vinyyli)
elokuu 1986: Liberty Records, ATAK92, UK (vinyyli)
heinäkuu 1991: One Way Records, CDLL 57475, USA (CD)
maaliskuu 1996: EMI Remaster, HAWKS3, UK (CD - ensimmäinen painos digipak-kansilla)
maaliskuu 2003: EMI Records, 3823682, UK (2CD - In Search of Space-albumin kanssa)
lokakuu 2010: Rock Classics, RCV013LP, UK (2x12" harmaa vinyyli, 1000 kappaleen painos)
Fontaine Stravinski

Fontaine Stravinski
Fontaine Stravinski on moderni suihkulähde Pariisin keskustassa, Pompidou-keskuksen ja Saint-Merrin kirkon välissä sijaitsevalla Place Igor-Stravinski -aukiolla.
Suihkulähde on omistettu säveltäjä Igor Stravinskille, joka asui Pariisissa 1900-luvun alussa ja jonka tunnetuimmat baletit kantaesitettiin siellä. Suihkulähteen loi taiteilijapari Jean Tinguely ja Niki de Saint Phalle. Fontaine Stravinski käsittää suuren vesialtaan, josta kohoaa useita jatkuvassa mekaanisessa liikkeessä olevia kirjavanvärisiä hahmoja ja vettä suihkuttavia mustia mobileja. Osien liikkeet muodostavat harmonisen kokonaisuuden, jossa on koreografian piirteitä. Tinguelyn toteuttamat mobilet ovat mustaksi maalattua alumiinia ja terästä, Saint Phallen tekemät veistoshahmot puolestaan polyesteria. Värillisiä hahmoja on yhteensä 16 ja ne sisältävät suoria viittauksia Stravinskyn sävellyksiin. Suihkulähteen tilasivat Pompidou-keskus, Ranskan kulttuuriministeriö ja Pariisin pormestari Jacques Chirac. Se valmistui vuonna 1983.
Altaan pituus on 36 metriä ja leveys 16,5 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fontaine Stravinski Wikimedia Commonsissa
Fine Young Cannibals

Fine Young Cannibals (1990)
Fine Young Cannibals oli brittiläinen pop-rock-yhtye. Yhtye oli suosituimmillaan 1980-luvun jälkipuoliskolla, jolloin sen singlet "Johnny Come Home" (1985), Elvis-cover "Suspicious Minds" (1986), "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" (1989) nousivat Britannian singlelistan Top10:een. "She Drives Me Crazy" (1989) ja "Good Thing" olivat listaykkösiä Yhdysvalloissa.
Fine Young Cannibals syntyi The Beat -yhtyeen hajottua vuonna 1983. The Beatin (joka tunnettiin Yhdysvalloissa nimellä The English Beat) kitaristi Dave Cox ja basisti David Steele löysivät uuden yhtyeen laulusolistiksi R&B-yhtye The Bonesissa laulaneen Roland Giftin. Yhtye nimettiin vuoden 1960 elokuvan (pääosissa Robert Wagner ja Natalie Wood) mukaan. Fine Young Cannibals julkaisi debyyttisinglenään demoversion kappaleesta "Johnny Come Home", jonka suosio auttoi heidät samaan ensimmäiselle albumilleen tuottajaksi Robin Millarin (muun muassa Saden Diamond Life). Yhtyeen kakkosalbumi The Raw and the Cooked ilmestyi vuonna 1989 nousten listaykköseksi Yhdysvalloissa ja Britanniassa.
Fine Young Cannibals hajosi vuonna 1992, mutta palasi studioon vuonna 1996 äänittäen kappaleen "The Flame" kokoelma-albumilleen The Finest. Roland Gift julkaisi toistaiseksi ainoan soololevynsä vuonna 2002.
Suomessa Fine Young Cannibals on esiintynyt ainakin Provinssirockissa vuonna 1986.
Kokoonpano

Roland Gift (s. 1961), laulu
Andy Cox (s. 1956), kitara
David Steele (s. 1960), basso ja syntetisaattorit
Graeme Hamilton (s. 1965), trumpetti ja syntetisaattorit
Diskografia > Albumit

1985 — Fine Young Cannibals UK: #11, U.S. #49
1989 — The Raw and the Cooked UK: #1, U.S. #1
1990 — The Raw and the Remix (remix-kokoelma)
1996 — The Finest (kokoelmalevy) UK: #10
2006 — The Platinum Collection (kokoelmalevy)
2012 — The Collection
Diskografia > Singlet

1985 — Johnny Come Home
1985 — Blue
1985 — Suspicious Minds
1986 — Funny How Love is
1987 — Ever Fallen in Love
1988 — She Drives Me Crazy
1989 — Good Thing
1989 — Don't Look Back
1989 — I'm Not the Man I Used to Be
1990 — I'm Not Satisfied
1990 — It's OK (It's Alright)
1996 — The Flame
1997 — She Drives Me Crazy 1997
Aiheesta muualla

Fine Young Cannibals  AllMusicissa (englanniksi)
Fine Young Cannibals Myspacessa (englanniksi)
Folke Woivalin

Folke Edvin Ossian Woivalin (s. 14. huhtikuuta 1928 Finström) on ahvenanmaalainen maanviljelijä ja poliitikko.
Woivalin valmistui agrologiksi 1947 ja hän viljeli kotitilaana Åmnäsissä 1951–1984. Woivalin oli Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsenenä 1964–1978 sekä maakuntapäivien varapuhemiehenä 1971–1972 ja puhemiehenä 1972–1978. Ahvenanmaan maaneuvoksena Woivalin oli vuosina 1979–1988 ja hän edusti Ahvenanmaata Pohjoismaiden neuvostossa. Woivalin oli lisäksi muun muassa Ålandsbankenin hallintoneuvoston jäsenenä 1977–1997.
Fons Rademakers

Fons Rademakers vuonna 1986.
Alphonse Marie ”Fons” Rademakers (5. syyskuuta 1920 Roosendaal, Alankomaat – 22. helmikuuta 2007 Geneve, Sveitsi) oli alankomaalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja. Hän voitti ohjauksillaan useita kansainvälisiä palkintoja, kuten Berliinin Hopeisen karhun elokuvalla Makkers, Staakt uw wild Geraas (1960) ja parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ensimmäisenä hollantilaisohjaajana elokuvallaan Muistojen vanki (1986). Rademakersin elokuvat pohjautuvat useimmiten romaaneihin tai kirjailija Hugo Clausin käsikirjoituksiin.
Jo Rademakersin varhainen elokuva Kylä joen rannalla (1958) oli ehdolla vieraskielisen elokuvan Oscarin saajaksi. Se oli myös ensimmäinen Suomen teattereihin tuotu alankomaalainen näytelmäelokuva.
Filmografia

Rademakers ohjasi kaikkiaan 11 pitkää näytelmäelokuvaa:
Kylä joen rannalla (Dorp aan de rivier, 1958, Antoon Coolenin romaanista)
Makkers, Staakt uw wild Geraas (1960)
Veitsi (Het Mes, 1961, käsikirjoitus Hugo Claus)
Als twee druppels water (1963, Willem Frederik Hermansin romaanista)
Kuuma iho (De Dans van de reiger, 1965, käsikirjoitus Hugo Claus)
Mira (1971, käsikirjoitus Hugo Claus)
Niet voor da poesen (1973, käsikirjoitus Hugo Claus)
Max Havelaar (1976, Multatulin romaanista)
Menuet (1982)
Muistojen vanki (De Aanslag, 1986, Harry Mulischin romaanista)
Kuoleman ruusutarha (Der Rosengarten, 1989)
Käännös suomeksi
Gabby Douglas

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabby Douglas vuonna 2012 |  Gabby Douglas vuonna 2012 |  Gabby Douglas vuonna 2012 |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | moniottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Glasgow 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2015 | moniottelu |  |
Gabrielle Christina Victoria "Gabby" Douglas (s. 31. joulukuuta 1995 Virginia Beach (tai Newport News) Virginia) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Douglas muodosti Lontoon olympialaisissa 2012 yhdessä McKayla Maroneyn, Aly Raismanin, Kyla Rossin ja Jordyn Wieberin kanssa "Fierce Fiveksi" kutsutun viisikon, jonka suoritukset herättivät Yhdysvalloissa maanlaajuista huomiota tavallisesti mediassa vähälle huomiolle jäävässä lajissa. Hän voitti kultaa moniottelussa ja joukkuekilpailussa sekä sijoittui seitsemänneksi puomilla ja kahdeksanneksi eritasonojapuilla. Muun muassa Associated Press valitsi Douglasin vuoden 2012 parhaaksi naisurheilijaksi.
Douglas voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Tokiossa 2011 ja Glasgow'ssa 2015. Moniottelussa hän sai MM-hopeaa 2015. Eritasonojapuilla hän oli viides sekä 2011 että 2015.
Käännös suomeksi
Falklampi

| Falklampi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Uusimaa
Kunnat:  Kirkkonummi
Koordinaatit:  60°14′04″N, 24°20′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Siuntionjoen vesistö (22)
Järvinumero:  22.008.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  43,3 m 
Rantaviiva:  1,245 km 
Pinta-ala:  0,051 km² 
 fiFalklampi 
Falklampi on pieni ja saareton järvi Kirkkonummen luoteisosassa Petäjärven länsipuolella. Sen pinta-ala on 5,065 hehtaaria ja rantaviivan pituus 1 245 metriä. Etäisyys Helsingin keskustasta on 33 kilometriä länsiluoteeseen.
Maantiede

Falklammen ulottuvuus lännestä itään on 490 metriä. Järveä jakaa pohjoisrannalta etelään pistävä niemi. Järven pohjoisrannalla on pientaloja. Etelässä on metsämaata ja Brunniberget, jonka laki on noin 95 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 50 metriä Falklammen pintaa korkeammalla.
Falklampi (22.008.1.011) kuuluu Harvsån valuma-alueeseen (22.008), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Siuntionjoen päävesistössä (22). Harvsån valuma-alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista laajimmat ovat Storträsk – Bakträsk ja Petäjärvi.
Frans Edvard Conradi

Frans Edvard Conradi (21. helmikuuta 1812 Jokioinen – 29. helmikuuta 1888 Vaasa) oli suomalainen opettaja.
Conradin vanhemmat olivat värjäri Frans Wilhelm Conradi ja Maria Kristina Ståhlberg. Hän tuli ylioppilaaksi 1832, mutta ei suorittanut koskaan yliopistollista loppututkintoa. Conradi valittiin opettajaksi Helsingin yksityislyseoon 1838 ja Mustialan opistoon 1847. Vaasan teknillisen reaalikoulun johtaja ja samalla Uudenkaarlepyyn ruotsalaisen seminaarin ensimmäinen johtaja hänestä tuli 1873, missä toimessa hän työskenteli vuoteen 1880 asti. Conradia pidettiin taitavana opettajana, jolla oli monipuoliset tiedot ja oppilaita ymmärtävä järjestyksenpitotapa.
Conradin puoliso vuodesta 1849 oli Agnes Emma Gustafva Renvall (k. 1876).
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Frans Edvard Conradi. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 28.12.2013.
Fusion Records

| Fusion Records BV |
| --- | --- |
Emoyhtiö:  Freaky Records
Perustajat:  Coen Noordendorp Johan van Korven Raoul van Grinsven Michel Pollen
Tyylilajit:  hardstyle
Kotimaa:  Alankomaat
Sijainti:  Eindhoven, Alankomaat
Kotisivu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fusion Records on alankomaalainen levy-yhtiö, joka on osa Freaky Recordsia. Levy-yhtiö julkaisi aluksi hard trance ja hard house tyylilajin musiikkia. Yhtiö jatkoi kasvuaan julkaisemalla hardstylea. Fusion Recordsin omistaa Zany (Raoul van Grinsven), joka on myös levy-yhtiön yksi artisteista.
Artistit

Apexx
Avana
Abel Ramos
Deluzion
Donkey Rollers
Dozer
DV8 Rocks!
Faizar
Inceptum
Jack of Sound
MC DV8
NightFall
Notorious Two
Omegatypez
Pulse
Rebourne
Requiem
Retrospect
Shellshock
Slim Shore
The Pitcher
Titan
Zany
Galápagosinviistäjä

| Galápagosinviistäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappaliitäjät Procellariidae
Suku::  Viistäjät Pterodroma
Laji::  phaeopygia
Kaksiosainen nimi
 Pterodroma phaeopygia  (Salvin, 1876) 
Katso myös
   Galápagosinviistäjä Wikispeciesissä   Galápagosinviistäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Galápagosinviistäjä (Pterodroma phaeopygia) on ulappaliitäjien heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen valtamerilintu. Se elää Galápagossaarilla. Populaation koko on 10 000–20 000 yksilöä. Osbert Salvin kuvaili lajin holotyypin Galápagossaarten Chatham Islandilta vuonna 1876.
Fotografiska

Fotografiska, Tukholma
Fotografiska, Tallinna
Fotografiska on yksityinen valokuvataiteen näyttelytila Tukholman Södermalmilla, Tallinnan Telliskiven alueella ja New Yorkissa.
Tukholmassa se sijaitsee Stora Tullhusetin tiloissa Stadsgårdenissa osoitteessa Stadsgårdshamnen 22. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ferdinand Boberg vuonna 1905, ja se muutettiin nykyiseen käyttöön vuosina 2008–2010. Museo avattiin yleisölle 21. toukokuuta 2010.
Vaikka Fotografiskaa ylläpitää yhtiö nimeltä Svenska Fotografiska museet AB, sitä ei pidä sekoittaa Tukholman Moderna museetin valokuvakokoelmiin, jotka toimivat vuosina 1971–1988 itsenäisenä museona nimellä Fotografiska Museet.
Fotografiska ei ole museo siinä mielessä, ettei sillä ole omia kokoelmia, julkista tukea eikä tutkimustoimintaa, vaan toiminta perustuu vaihtuviin näyttelyihin ja pääsylipputuloihin. 5 500 neliömetrin kokonaispinta-alasta on näyttelytilaa 2 500 neliömetriä. Näyttelyiden lisäksi Fotografiskalla on oheistoimintaa, kuten korkeatasoinen ravintola, komediaklubi ja valokuvauksen kurssitoimintaa nimellä Fotografiska Academy.
Fotografiska avasi uuden taidehallin Tallinnassa 19. kesäkuuta 2019 ja New Yorkissa 14. joulukuuta 2019. Fotografiskan perustivat veljekset Jan ja Per Broman, jotka ovat laajentamassa toimintaansa edelleen franchising-periaatteella Lontooseen ja Shanghaihin. Kansainvälistymisessä on konsulttina mukana suomalainen Berndt Arell. Lontoon Whitechapeliin Fotografiska saa 9 000 neliön tilat, joihin mahtuu puolen tusinaa näyttelyä kerrallaan. New Yorkin tilat ovat Flatironin alueella Park Avenuella, entisessä kirkon lähetystyön talossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fotografiska Wikimedia Commonsissa
Fotografiska, Stockholm (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Fotografiska
Tukholman seudun taidemuseot
Fotografiska
Hallwylin museo
Itä-Aasian museo
Liljevalchin taidehalli
Millesgården
Moderna museet
Ruotsin arkkitehtuurimuseo
Ruotsin kansallismuseo
Waldemarsudde
Käännös suomeksi
Frithjof Olsen

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Välikisat, Ateena 1906 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Frithjof Olsen (30. marraskuuta 1883 Drammen – 22. helmikuuta 1922 Oslo) oli norjalainen voimistelija. Hän voitti kultaa joukkuekilpailussa vuoden 1906 kesäolympialaisissa eli Ateenan välikisoissa. Lisäksi hän sai joukkuekilpailussa hopeaa vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja ruotsalaisen järjestelmän joukkuekilpailussa pronssia vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa.
Frithjof Sælen

| Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu, vapaa systeemi |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, vapaa systeemi |  |
Frithjof Olsen Sælen (5. elokuuta 1892 Bergen – 9. lokakuuta 1975 Bergen) oli norjalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän oli mukana voittamassa vapaan järjestelmän joukkuevoimistelussa kultaa vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa. Lisäksi hän sai siinä joukkueineen hopeaa Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920.
Frans II

Frans II tarkoittaa seuraavia hallitsijoita:
Frans II, Ranskan kuningas 1559–1560
Frans II, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari 1792–1806
Frans II, Molempain Sisiliain kuningas 1859–1860
Frans II, keisari Frans I:n hallitsijanimi Toscanan suurherttuana 1737–1765.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Frans II”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Frans David Alopaeus

David Alopeuksen muotokuva.
Frans David Alopeus (30. joulukuuta 1769 Viipuri – 13. kesäkuuta 1831 Berliini) oli suomalais-venäläinen diplomaatti, kreivi ja todellinen salaneuvos.
Viipurissa syntyneen Alopeuksen vanhemmat olivat Viipurin tuomiorovasti Magnus Alopaeus ja Maria Christina Tesche. Hän oli vanhempaa veljeään Maximilian Alopeusta 21 vuotta nuorempi ja sisarussarjasta lahjakkain. Ennen diplomaattiuraansa hän opiskeli Stuttgartin sotilasakatemiassa Hohe Karlsschulessa 1781–1785 ja Göttingenin yliopistossa. Hänen vanhempi veljensä Magnus (Maximilian) Alopeus palveli niin ikään Venäjän diplomaattina. Veljensä tavoin David Alopeus osallistui 1800-luvun alussa moniin suurvaltojen välisiin neuvotteluihin ja niiden valmisteluun.
Alopeus toimi Venäjän lähettiläänä Tukholmassa vuosina 1803–1808. Suomen sodan puhjettua hänet pidätettiin, mutta hän kykeni vankeudestaankin käsin toimittamaan arvokkaita sotilaallisia tietoja Pietariin. Hän oli yksi rauhansopimuksen allekirjoittajista Haminassa vuonna 1809. Vuonna 1810 Alopeus kutsuttiin Aleksanteri I:n salaisen neuvoston jäseneksi. Neuvostossa käsiteltiin paitsi sotilas- ja ulkopoliittisia asioita, myös valtakunnan läntisten kuvernementtien hallintoa. Alopeus myötävaikutti muun muassa Vanhan Suomen liittämiseen Suomen suuriruhtinaskuntaan ja edisti muutoinkin Suomen asemaa Venäjän alaisuudessa.
Haminan rauhan jälkeen Alopeuksen seuraava suuri diplomaattinen menestys liittyi Venäjän ja Turkin suhteisiin. Alopeus määrättiin lähettilääksi Napoliin, josta käsin hän pyrki luomaan suhteita Turkkiin. Turkin jättäytymisen sodan ulkopuolelle Napoleonin hyökättyä Venäjälle vuonna 1812 katsotaan olleen suurelta osin Alopeauksen diplomatian ansiota. Napoleonin vallan väistyessä Alopeus nimitettiin Lothringenin kenraalikuvernööriksi vuonna 1814. Nancyn kaupungista käsin hän johti nykyisin Ranskaan kuuluvia Mosellen, Meurthen, Meusen, Vosges'n ja Marnen departementteja. Hän osallistui myös Wienin kongressiin vuosina 1814–1815 Venäjän lähetystön jäsenenä.
Uransa loppuvaiheissa Alopeuksen diplomaattisiin tehtäviin kuului muun muassa suuriruhtinas Nikolai Pavlovitshin (myöh. keisari Nikolai I) ja Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm III:n tyttären Charlotten vuonna 1817 toteutuneen avioliiton järjestely, Venäjän ja Preussin välisen tärkeän kauppasopimuksen neuvotteleminen sekä kysymykset Puolan asemasta.
Alopeus korotettiin vapaaherraksi vuonna 1819 ja hän sai puolalaisen kreivin arvon 1820. Hän kuoli 62-vuotiaana Berliinissä.
Kirjallisuutta

Tuomas-Kettunen, Erik 1986. Viipurista Euroopan huipulle: David Alopeuksen elämänuran kuvaus. Lappeenranta: Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö, Karjalan kirjapaino/Karjalan lehti.
Fussilat

Katkelma suurasta 41 Koraanissa, joka on 1300-luvulta.
Fussilat (arab. فصلت‎, fuṣṣilat, suom. Anteeksiantavan suura) on Koraanin 41. suura ja luokitellaan mekkalaiseksi. Suura sisältää 54 jaetta.
Sisältö

Suura kertoo muun ohessa tarinan Mooseksesta jakeissa 23–50.
Georg Reinhold Wilhelm Zilliacus

Georg Reinhold Wilhelm Zilliacus (9. syyskuuta 1858 Kattila, Inkeri – 9. huhtikuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja liikemies.
Zilliacuksen vanhemmat olivat kirkkoherra  Reinhold Woldemar Zilliacus (1830–1865) ja Ida Alexandra Bastman. Hän kävi Pietarin saksalaista koulua ja pääsi ylioppilaaksi 1881 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta. Zilliacus opiskeli sitten oikeustiedettä Helsingin yliopistossa.
Zilliacus opetti venäjän kieltä Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa 1882–1883 ja oli saksan kielen opettajana Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa 1887–1898 sekä työskenteli valantehneenä kielenkääntäjänä. Hän toimi sitten liikemiehenä ja oli kovasimia valmistaneen Västilä Oy:n toimitusjohtajana. Yhtiön Kuhmoisten Leppäkosken kylässä sijainnut Tampparin kosken hiomo valmisti jopa 5 000 kovasinta päivässä. Kovasimia vietiin Venäjälle, mutta vuoden 1917 Venäjän vallankumous sulki nämä markkinat ja Zilliacus joutui etsimään uusia ostajia muun muassa Tšekkoslovakiasta ja Itävallasta.
Georg Peter Falck

Georg Peter Falck (15.  tammikuuta 1862 Pietari – 31. heinäkuuta 1919 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Georg Peter Falckin vanhemmat olivat vara-amiraali Peter Georg Falck ja Anna Louise Baum ja puoliso Alexandra Vladimirovna Bogomolova. Falck suoritti Pietarin merikadettikoulun 1875–1882 ja yleni koulun aikana 1881 gardemariniksi. Valmistuttuaan hänet ylennettiin midshipsmaniksi ja määrättiin Henkivartioväen meriekipaasiin Pietariin kesäkuussa 1882. Vuosina 1886–1889 hän osallistui maailmanympäripurjehdukseen risteilijä Ryndalla 1. luokan kapteeni, myöhemmin amiraali Teodor Avellanin johdolla. Vuonna 1889 Falck ylennettiin luutnantiksi ja vuonna 1894 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Aleksandrian reviisoriksi. Kesällä 1902 Falck oli komennettuna torpedovene Bditelnyin päälliköksi. Joulukuussa 1902 hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi ja määrättiin helmikuussa 1903 huvijahti Strelan vanhimmaksi upseeriksi. Maaliskuusta joulukuuhun 1904 hän toimi keisarillisen huvijahti Poljarnaja Zvezdan vanhimpana upseerina, toukokuussa 1905 hänet määrättiin miinaristeilijä Voiskovoin päälliköksi. Falck ylennettiin 1. luokan kapteeniksi joulukuussa 1907. Vuonna 1908 hänet määrättiin keisarillisen huvijahti Tsarevnan päälliköksi toukokuussa ja Aleksandrian päälliköksi joulukuussa. Hänet ylennettiin kontra-amiraaliksi joulukuussa 1913. Bolševikit surmasivat Falckin Pietarissa heinäkuussa 1919.