stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nepotismi

Muodot
Rasismi
Rasismi Suomessa
Rotusyrjintä
Afrofobia
Seksismi
Ikäsyrjintä (lapset, teinit)
Uskonnollinen syrjintä
Koulukiusaaminen
Työsyrjintä
Elitismi
Homofobia
Ksenofobia
Luokkasyrjintä
Miesviha
Naisviha
Nepotismi
Oikofobia
Sanismi
Transfobia
Vammaisten syrjintä
Audismi
Ableismi
Riisto
Uskontoryhmiä kohtaan
Muslimit
Juutalaiset
Kristityt
Uskonnottomat
Ilmeneminen
Apartheid
Etninen puhdistus
Holokausti
Kansanmurha
Lynkkaus
Orjuus
Vaino
Kiihotus
Valkoinen ylivalta
Rikos ihmisyyttä vastaan
Musta ylivalta
Pakkosiirto
Vihapuhe
Viharikos
Aiheeseen liittyvää
Ennakkoluulo
Moniarvoisuus
Monikulttuurisuus
Positiivinen syrjintä
Suvaitsevaisuus
Yhdenvertaisuus
Tasa-arvo
Poliittinen korrektius
Distributiivinen oikeudenmukaisuus
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Nepotismi (ital. nepotismo < lat. nepos, pojan- tai tyttärenpoika, myös veljen- tai sisarenpoika) tarkoittaa sukulaisten suosimista politiikassa, liike-elämässä ja muilla yhteiskunnan osa-alueilla esimerkiksi henkilövalinnoissa tai taloudellisten etujen myöntämisessä.
Vaikutukset

Nepotismista puhutaan yleensä kielteisessä sävyssä, sillä sen katsotaan olevan hallintoa heikentävä korruption muoto. Kun hallinto suosii omia sukulaisiaan, tärkeisiin asemiin voi päätyä epäpäteviä henkilöitä. Kun kansalaiset havaitsevat tämän, he menettävät luottamuksensa hallintoon.
Toisaalta nepotismin on katsottu voivan tuoda vakautta ja poistaa valtataistelujen vaaran silloin, kun vallanpitäjä on saanut kerättyä ympärilleen lojaaleja sukulaisiaan tukemaan häntä. Liike-elämässä yritysjohtajan omilla lähisukulaisilla voi olla juuri sellaista liike-elämän tuntemusta, jota suvun omassa liikeyrityksessä tarvitaan.
Eläinkunnassa

Biologit rinnastavat eläinten sukulaisvalinnan nepotismiin. Moni eläin on valmis heikentämään omia selviytymismahdollisuuksiaan, jos se pystyy samalla parantamaan sukulaistensa selviytymismahdollisuuksia – sitä enemmän mitä läheisempää sukua toiset ovat. Esimerkiksi preeriakoirat huutelevat varoitushuutojaan petojen lähestyessä vain omille sukulaisilleen mutta eivät vieraille preeriakoirille.
Historiaa

Perhe tai suku on aina ollut ihmisyhteisön perusyksikkö, ja ihmisten sukulaisvalintavietti on saanut ihmisiä suosimaan omia lähisukulaisiaan. Rooman tasavallassa ja keisarikunnassa ylimystö siirsi valtansa tyypillisesti jälkeläisilleen ja sukulaisilleen. Jotkut pitävät epäpätevien johtajien nimittämistä Rooman valtakunnan tuhon tärkeänä syynä. Euroopan kuningashuoneissa kruunu on siirtynyt vanhemmilta lapsille.
Sana nepotismi tulee latinan kielen sanasta nepos, ’veljenpoika’. Sanaa alettiin käyttää keskiajalla, kun paavit ryhtyivät nimittämään ”veljenpoikiaan”, usein aviottomia lapsiaan, korkeisiin kirkon virkoihin. Tällaisista kardinaaleista käytetään nykyään nimitystä "kardinaalinepos".
Nykyajan tunnettuja esimerkkejä poliittisesta nepotismista ovat esimerkiksi Nehrun–Gandhin suvun valta Intiassa ja Suharton valtakausi Indonesiassa. Yhdysvaltain presidenteistä John F. Kennedy ja Donald Trump ovat nimittäneet poliittisesti kokemattomia lähisukulaisiaan tärkeisiin asemiin hallinnossa.
Etninen nepotismi

Etninen nepotismi on Tatu Vanhasen käyttämä termi, jolla hän tarkoittaa etnisiä ryhmiä laajennettuna sukulaisryhmiksi, joiden jäsenillä on Vanhasen mielestä ihmisluontoon perustuva taipumus suosia sukulaisia tai liittoutua konfliktitilanteissa heidän kanssaan joitakin toisia etnisiä ryhmiä vastaan.
Pernilla Karlsson

| Pernilla Karlsson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1990 (ikä 34)
Muusikko
Laulukielet:  ruotsi
Aktiivisena:  2012–
Tyylilajit:  popmusiikki 
Soittimet:  laulu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pernilla Karlsson (s. 11. kesäkuuta 1990) on suomenruotsalainen, Siuntiosta kotoisin oleva laulaja, joka voitti Yleisradion ensimmäistä kertaa järjestämän Uuden Musiikin Kilpailun 25. helmikuuta 2012. Näin ollen hän edusti Suomea vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”När jag blundar”. Hän ei kuitenkaan päässyt jatkoon ensimmäisestä semifinaalista. Edustuskappaleen on säveltänyt ja sanoittanut hänen veljensä Jonas Karlsson alun perin heidän äitinsä 50-vuotisjuhlia varten.
Karlsson on SM-sarjatason käsipalloilija, joka on pelannut pitkään Sjundeå IF:ssä. Kauden 2012–2013 hän pelasi helsinkiläisseura Dickenissä.
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: När jag blundar - Pernilla Karlsson laulaa äidistään veljensä sanoin ja sävelin
Pernilla Karlsson (Arkistoitu – Internet Archive)
Albert II (Belgia)

| Albert II |
| --- | --- |
 Albert II vuonna 2010.
Belgialaisten kuningas
Valtakausi:  9. elokuuta 1993 – 21. heinäkuuta 2013
Edeltäjä:  Baudouin I
Seuraaja:  Philippe

Syntynyt:  6. kesäkuuta 1934 (ikä 90) Laeken, Belgia
Puoliso:  Paola (1959–)
Lapset:  Philippe Astrid   Laurent Delphine
Koko nimi:  Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie Wettin
Suku:  Saksi-Coburg-Gotha
Isä:  Leopold III
Äiti:  Astrid
Uskonto:  roomalaiskatolilainen
Nimikirjoitus:  
Albert II, koko nimeltään Albert Félix Humbert Théodore Christian Eugène Marie Wettin, ( s. 6. kesäkuuta 1934 Laeken) on Belgian entinen kuningas, joka toimi Belgian valtionpäämiehenä 1993–2013. Vuonna 2013 Albert II luopui kruunusta poikansa kruununprinssi Philippen hyväksi.
Vaikea lapsuus

Albert II on Saksi-Coburg-Gothan sukua, kuningas Leopold III:n (1901–1983) ja Ruotsin prinsessa Astridin (1905–1935) nuorempi poika, joka sai syntyessään arvonimen Liègen prinssi. Hän on myös Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan Elisabet II:n kaukainen serkku.
Prinssi Albertin lapsuutta ja nuoruutta varjosti hänen äitinsä kuningatar Astridin kuolema auto-onnettomuudessa Küssnachtissä, Sveitsissä 29. elokuuta 1935 sekä toinen maailmansota.
Hän eli Ranskassa ja Espanjassa, mutta ennen muuta suuren osan ajasta Brysselissä. Nuori prinssi vietti kymmenettä syntymäpäiväänsä 4. kesäkuuta 1944, ja kaksi päivää myöhemmin alkoi liittoutuneiden maihinnousu Normandiaan. Tämän jälkeen saksalaiset internoivat kuninkaallisen perheen Hirschsteiniin Saksassa ja sittemmin Strobliin Itävallassa, josta amerikkalaiset joukot vapauttivat perheen 7. kesäkuuta 1945. Tämä vapautus ei suinkaan merkinnyt nuorelle ruhtinaalle ja koko perheelle paluuta Belgiaan. Kuninkaallisen perheen pakotti ns. ”kuninkaallinen ongelma” maanpakoon Sveitsiin, josta perhe palasi takaisin Belgiaan heinäkuussa 1950. Albertin veljestä Baudouinistä, Brabantin herttuasta, tuli 11. elokuuta 1950 kuninkaallinen prinssi, ja sittemmin 17. heinäkuuta 1952 kuningas poikien isän Leopold III:n luovuttua kruunusta.
Perheen ollessa maanpaossa nuori prinssi Albert kävi sveitsiläistä yksityiskoulua Institut Le Roseytä.
Kuninkaan veli

Liègen prinssille lankesi hallitsijan veljenä monenlaista vastuuta. Eritoten hänen kykyjään tarvittiin kaupallisen toiminnan avittajana. Prinssi Albert kutsuttiin vuonna 1962 Belgian ulkomaankauppajärjestön hallituksen kunniapuheenjohtajaksi. Tätä tehtävää hän hoiti 31 vuoden ajan ja tämän tehtävän puitteissa hän teki yli sata vienninedistämismatkaa, kuin myös lukuisia vierailuja belgialaisiin yrityksiin, jotka toimivat vientikaupan eri aloilla. Kunnianosoituksena prinssille, joka vuosikymmenet jaksoi uuterasti ponnistella maansa viennin edistämiseksi, perustettiin Prinssi Albertin säätiö vuonna 1984 ja sen tehtävänä on tukea ulkomaankauppaan erikoistuneiden henkilöiden koulutusta.
Liègen prinssinä ollessaan hän oli Kansainvälisen olympiakomitean jäsen hän oli vuosina 1958–1964.
Prinssi Albert toimi myös Belgian Punaisen ristin puheenjohtajana vuosina 1958–1993 sekä hallintoneuvoston puheenjohtajana maan säästökassassa ja eläkelaitoksessa vuosina 1954–1992.
Albert II, kuudes belgialaisten kuningas

Veljensä Baudouin I:n kuoleman jälkeen Albert II vannoi valansa kuudentena belgialaisten kuninkaana 9. elokuuta 1993. Päinvastoin kuin edeltäjänsä, Albert II hallitsi liittovaltiota. Kyseisen perustuslain muutoksen hän allekirjoitti 17. helmikuuta 1994. Hallitsijana Albert II piti tärkeimpänä tehtävänään rohkaista ja tukea liittovaltion, sen kolmen alueen ja kolmen kieliyhteisön eri osien yhteistyötä. Hän osaa esimerkillisesti kutakin kolmen kieliyhteisön käyttämää kieltä.
Kuningas ilmoitti olevansa monikulttuurisen yhteiskunnan innokas kannattaja, ja puheissaan hän jyrkästi tuomitsi rasistiset ja ksenofobiset mielenilmaisut ja antoi henkilökohtaisen tukensa järjestölle, joka taistelee rasismia vastaan ja on ihmisten yhtäläisten oikeuksien puolestapuhuja. Valtaan astumisensa jälkeen Albert II ei suonut vastaanottoa äärioikeistolaisten liikkeiden edustajille, eikä heitä kutsuttu mihinkään virallisiin tilaisuuksiin.
Kuten edesmennyt veljensä, kuningas Albert II on myös vannoutunut Euroopan yhtenäisyyden kannattaja. Hän asettui tukemaan sitä voimakkaasti, mistä on näyttönä myös kuninkaan tuki Belgian frangin muuttamiseksi euroksi sekä Euroopan tulevan yhteisen armeijan luomiseksi.
Vuonna 2013 Albert II ilmoitti luopuvansa kruunusta Belgian kansallispäivänä 21. heinäkuuta. Hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa kruununprinssi Philippe. Kruunusta luopumisesta huolimatta Albert käyttää edelleen arvonimeä kuningas.
Avioliitto ja perhe

Liègen prinssi Albert avioitui Brysselissä 2. kesäkuuta 1959 Paola Margherita Maria Antonia Consiglia Ruffo di Calabrian (s. 1937) kanssa. Paola on ruhtinas Fulco Ruffo di Calabrian, Guardia Lombarda herttuan ja tämän vaimon Luisa Gazellin tytär.
Kuninkaalla on avioliitosta kolme lasta ja yksi avioton lapsi, sekä useita lapsenlapsia:
Philippe Léopold Louis Marie (s. 15. huhtikuuta 1960): Hän avioitui 14. joulukuuta 1999, neiti Mathilde d'Udekem d'Acoz’in (20. tammikuuta 1973) kanssa, puoliso nimettiin kuutakutta ennen avioliiton solmimista SAR Belgian Prinsessa Mathildeksi. Mathilde paroni (nyttemmin kreivi) Patrick d'Udekem d'Acoz ja hänen vaimonsa kreivitär Anna Maria Komorowskan tytär.
Elisabeth Thérèse Marie Hélène (s. 25. lokakuuta 2001): perii kruunun isänsä jälkeen, sillä vuonna 1991 poistettiin laki, joka esti naisten perimysoikeuden.
Gabriel Baudouin Charles Marie (s. 20. elokuuta 2002)
Emmanuel Leopold Guillaume François Marie (s. 4. lokakuuta 2005)
Éléonore Fabiola Victoria Anne Marie (s. 16 huhtikuuta 2008)
Astrid Joséphine Charlotte Fabrizia Elisabeth Paola Marie (s. 5. kesäkuuta 1962): avioitui 1984 Itävallan arkkiherttua Lorenz Itävalta-Esten kanssa, Hän on myös Unkarin ja Böömin kuninkaallisen prinssi, joka vuonna 1995 sai myös Belgian prinssin arvon.
Amedeo, (s. 21. helmikuuta 1986), Itävalta-Esten arkkiherttua, Belgian prinssi
Maria Laura (s. 26. elokuuta 1988), Itävalta-Esten arkkiherttuatar, Belgian prinsessa
Joachim (s. 9. joulukuuta 1991, Itävalta-Esten arkkiherttua, Belgian prinssi
Luisa Maria (s. 11. lokakuuta 1995, Itävalta-Esten arkkiherttuatar, Belgian prinsessa
Laetitia Maria (s. 23. huhtikuuta 2003, Itävalta-Esten arkkiherttuatar, Belgian prinsessa.
Laurent Benoît Baudouin Marie (s. 19. lokakuuta 1963): Hän avioitui Claire Coombsin kanssa 12. huhtikuuta 2003. Hän oli aiemmin toiminut kiinteistövälittäjänä. Ennen avioliittoaan hän sai Hänen kuninkaallisen korkeuden ja Belgian prinsessan tittelit.
Louise (6. helmikuuta 2004)
Nicolas (13. joulukuuta 2005)
Aymeric (13. joulukuuta 2005).
Prinssivuosinaan Albertilla oli myös avioliiton ulkopuolinen suhde. Belgian hovioikeus määräsi syksyllä 2018 Albert II:lle tehtäväksi DNA-testin, jossa selvitetään onko hän tämän naisen isä. Tammikuussa 2020 DNA-testi vahvisti että Albert II on isä, ja myös hänen lakimiehensä vahvisti isyyden. Lokakuussa 2020 oikeus totesi, että tyttärellä ja tämän jälkeläisillä on oikeus prinsessan ja prinssin arvonimiin.
Prinsessa Delphine Boël (22. helmikuuta 1968). Tyttären äiti on belgialainen aristokraatti Sybille, Selys Longchampsin paronitar, jonka suhde Albertiin naisen mukaan kesti 18 vuotta (1966–1984). Prinsessa Delphine on ammatiltaan kuvanveistäjä (asuu Lontoossa) ja hänellä on lapset Joséphine ja Oscar amerikkalaisen kumppaninsa Jim O'Hare’n kanssa.
Kunnianosoituksia

Albertille on myönnetty seuraavat ulkomaalaiset kunniamerkit:
Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 1958)
Marianmaan ristin ritarikunta (Viro, 2008)
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 1996)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 1979)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1973)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 2006)
Pyhän Kaarlen ritarikunta (Monaco, 1957)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1964)
Avizin sotilaallinen ritarikunta (Portugali, 1985)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 1999)
Kultaisen taljan ritarikunta (Espanja, 1994)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albert II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Baudouin I | Belgialaisten kuningas 1993–2013 | Seuraaja: Philippe |
Japani-palkinto

Japani-palkinnon logo
Vuoden 2011 palkinnonsaaja Dennis Ritchie (oikealla) vastaanottamassa palkintoa.
Japani-palkinto (jap. 日本国際賞, Nihon-kokusai-shō) on Japanin tiede- ja teknologiasäätiön vuosittain vuodesta 1985 jakama palkinto. Palkinto myönnetään ihmisille, jotka ovat edesauttaneet tieteen ja teknologian edistymistä ja maailman rauhan ja hyvinvoinnin kehittymistä. Periaatteessa palkinto voidaan antaa mille tahansa tieteen ja teknologian osa-alueella toimivalle elävälle henkilölle, mutta vuosittain valitaan kaksi alaa, joilla toimiville henkilöille palkinto myönnetään. Poikkeustapauksissa palkinto voidaan myöntää myös pienille tutkijaryhmille. Palkinnon suuruus on 50 miljoonaa japanin jeniä.
Näin koulutat lohikäärmeesi

| Näin koulutat lohikäärmeesi> How to Train Your Dragon |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Chris Sanders Dean DeBlois
Käsikirjoittaja:  Adam F. Goldberg  Peter Tolan  Dean DeBlois  Chris Sanders  Cressida Cowell (kirja)
Tuottaja:  Bonnie Arnold Michael Connolly Tim Johnson
Säveltäjä:  John Powell
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Darren T. Holmes
Tuotantosuunnittelija:  Grant Major
Pääosat:  Jay Baruchel America Ferrera Jonah Hill Gerard Butler Christopher Mintz-Plasse Craig Ferguson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks SKG
Levittäjä:  Paramount Pictures UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  26. maaliskuuta 2010
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  165 milj. USD
Seuraaja:  Näin koulutat lohikäärmeesi 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näin koulutat lohikäärmeesi (engl. How to Train Your Dragon) on DreamWorks Animationin tuottama fantasiateemainen animaatioelokuva, joka sai ensi-iltansa 26. maaliskuuta 2010. Elokuva perustuu löyhästi Cressida Cowellin vuonna 2003 julkaistuun samannimiseen kirjasarjaan.
Elokuva sijoittuu kuvitteelliseen viikinkien ja lohikäärmeiden kansoittamaan maailmaan. Tarinan päähenkilö on teini-ikäinen Hikotus (engl. Hiccup), joka päätyy heimonsa perinteiden vastaisesti ystävystymään lohikäärmeen kanssa sen surmaamisen sijasta.
Ensi-iltaviikonlopun melko keskinkertaista tuotosta huolimatta Näin koulutat lohikäärmeesi osoittautui taloudelliseksi menestykseksi, minkä perusteella DreamWorks Animation ilmoitti vuoden 2010 huhtikuun lopulla tuottavansa elokuvalle jatko-osan, ja lisäksi suunnitteilla on myös muun muassa televisiosarja. Jatko-osa ilmestyi 4. kesäkuuta 2014.
Rooleissa > Suomenkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aksu Palmén   | … |  Hikotus   |
|  Iina Kuustonen   | … |  Astrid   |
|  Jarmo Mäkinen   | … |  Aimo Mahtimurikka   |
|  Hannu-Pekka Björkman   | … |  Raivo   |
|  Oskari Tamminen   | … |  Limalotja   |
|  Henri Piispanen   | … |  Suomusintti   |
|  Kristiina Wheeler   | … |  Ronski   |
|  Olavi Uusivirta   | … |  Karski   |
Dillenburg

| Dillenburg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Dillenburg
 Koordinaatit: 50°44′N, 8°17′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Lahn-Dill-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  83,9 km²
Korkeus:  230 m
Väkiluku (2019):  23 251
 – Väestötiheys:  277 as./km²
Postinumero:  35683–35690
Suuntanumero(t):  02771
 
 www.dillenburg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dillenburgin sijainti Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Dillenburg on kaupunki Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 75 kilometriä Frankfurt am Mainista luoteeseen. Dillenburgille myönnettiin marraskuussa 2017 lisänimi Oranienstadt, ja kaupungin viralliseksi nimeksi tuli Oranienstadt Dillenburg. Alankomaiden vapaustaistelija Vilhelm I Oranialainen oli syntyisin Dillenburgista.
Maantiede

Dillenburg sijaitsee Hessenin länsiosassa 55-kilometrisen Dilljoen laaksossa. Kaupungin länsipuolella on Haigerin kaupunki, joka rajoittuu Nordrhein-Westfalenin osavaltioon. Dill-joki laskee Lahnin ja Reinin kautta Pohjanmereen. Lahn-Dill-piirin pääkaupunki Wetzlar sijaitsee Dillenburgin kaakkoispuolella. Lounaassa on Westerwaldin ylänkömaa.
Historia

Varhaisin asiakirjamaininta Dillenburgista on vuodelta 1254. Ludvig IV myönsi paikkakunnalle kaupunkioikeudet vuonna 1344. Nassau-Dillenburgin kreivit hallitsivat Dillenburgin linnaa 1500-luvulla. Ensimmäinen maininta linnasta on vuodelta 1130. Seitsenvuotisessa sodassa linna vaurioitui pahoin.
Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 1634 Ruotsin joukot aiheuttivat vakavia tuhoja Dillenburgissa ja sen ympäristössä. Vuonna 1723 Dillenburg kärsi tulipalosta, joka tuhosi yli puolet kaupungin rakennuksista. Takaiskuista huolimatta Dillenburg kehittyi hiljalleen: perustettiin oppilaitoksia, ensimmäinen sanomalehti Dillenburgische Intelligenz-Nachrichten alkoi ilmestyä 1773 ja kaupunki liitettiin rautatieverkkoon vuonna 1862. Teollinen vallankumous muutti kaupunkia pysyvästi vuodesta 1866 alkaen.
Toisen maailmansodan aikana Dillenburg oli teollisuuskaupunkina houkutteleva pommituskohde. Sodan lopussa kaupungin infrastruktuuri ja rakennuskanta kärsivät huomattavia vaurioita. Sodan jälkeen Dillenburg kuului Yhdysvaltain miehitysvyöhykkeeseen. Kehitys eteni ripeästi: uusia taloja, uutta rahaa, parempia liikenneyhteyksiä. Vanhakaupunki uudistettiin ja Dillenburgin linnaa restauroitiin. Alankomaiden kuningatar vieraili kaupungissa vuonna 1971, jolloin moottoritie 45:n Dillenburgiin liittyvä osuus avattiin liikenteelle.
Dillenburgin maamerkki on 1870-luvulla rakennettu 37-metrinen Wilhelmsturm eli Wilhelmintorni.
Talous ja liikenne

Dillenburgissa on useita teollisia yrityksiä, kuten terästeollisuutta edustava Outokumpu Nirosta. Isabellenhütte Heuslerin pääkonttori sijaitsee Dillenburgissa; yrityksen historia ulottuu vuoteen 1482. Sen toimialana on tarkkuusmittauslaitteiden kehittäminen ja valmistus. Deutsche Telekomilla on datakeskus Dillenburgissa.
Dillenburgin keskeinen moottoritieyhteys on läntisen Saksan halki kulkeva 257-kilometrinen BAB 45. Kaupungin rautatieasema sijaitsee 73-kilometrisellä Dillstrecke-rataosuudella.
Lähteet ja viitteet

↑  Statistik Hessen : Tabellen Bevölkerung : Die Bevölkerung in den hessischen Gemeinden am 31.06.2019 Statistik.hessen.de. Hessisches Statistisches Landesamt. Arkistoitu 2.4.2019. Viitattu 29.9.2019.
↑  Entfernung von Frankfurt am Main, Hessen, Deutschland nach Dillenburg, Hessen, Deutschland Entfernungsrechnerkm.com. Viitattu 29.9.2019.[vanhentunut linkki]
↑  Dillenburg ist Oranienstadt Dillenburg.de. Arkistoitu 10.11.2017. Viitattu 29.9.2019.
1 2 3 4  Jahreszahlen zu Dillenburgs Geschichte Dillenburg.de. Oranienstadt Dillenburg. Viitattu 29.9.2019.
↑  Das oranien-nassauische Museum Dillenburger-museumsverein.de. Viitattu 30.9.2019.[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

Dillenburg, Hessen, Saksa — Sunrise, Sunset and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Dillenburg
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Outokumpu Nirostan tuotantolaitoksia
Käännös suomeksi
Naapurinvaaran työväentalo

| Naapurinvaaran työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Sopalantie 18, 88600 Sotkamo
Sijainti:  Sotkamo
Valmistumisvuosi:  1911
Suunnittelija:  Antti Meriläinen
Omistaja:  yksityinen
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Huoneistoala:  144 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naapurinvaaran työväentalo sijaitsee Sotkamossa Naapurinvaaran kylässä.
Historia

Naapurinvaaralle perustettiin työväenyhdistys vuonna 1907. Yhdistys rakensi työväentalon vuonna 1911. Sisällissodan jälkeen vuoden 1918 loppupuolella talo joksikin aikaa takavarikoitiin, mutta takavarikko peruttiin vuonna 1919. Lokakuussa 1920 yhdistys erosi Sosialidemokraattisesta puolueesta (SDP) ja liittyi Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen (SSTP). SSTP lakkautettiin vuonna 1923, ja yhdistys liittyi takaisin Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Sen jälkeen puoluevaihdoksia ei ole tapahtunut. Vuonna 1993 kaksi sotkamolaista työväenyhdistystä liittyi Naapurinvaaran työväenyhdistykseen, ja yhdistys muutti nimensä Sotkamon Sosialidemokraatit ry:ksi.
Työväentalon tontin omistussuhteet olivat epäselvät. Oliko tontti oma vai vuokralla? Vuonna 1910 tontista oli tehty kauppakirja, mutta tonttia ei jostakin syystä lohkottu. Asiaa käsiteltiin yhdistyksen kokouksissa 1950- ja 1960-luvuilla, mutta tuolloin asiaan ei saatu selvyyttä. Vuonna 1998 työväenyhdistys haki tonttiin lainhuutoa Kajaanin käräjäoikeudelta, joka myönsi lainhuudon 31.12.1998.
Rakennus

Naapurinvaaran työväentalo rakennettiin kylän kantataloihin kuuluvasta Korholasta hankitulle tontille vuonna 1911. Aluksi talossa oli kolme huonetta, sali ja keittiö, huoneistoalan ollessa 78 m². Näyttämön alle tehtiin betoninen kellari, mikä tuolloin oli uutta. Suurimmaksi osaksi talo rakennettiin talkoilla. Yhdistyksen miesjäsenillä oli velvollisuus tehdä viikko töitä rakennushankkeessa. Vuonna 1926 taloa laajennettiin rakentamalla ravintola, näyttämö ja eteistilat. Laajennusosa oli 66 m².
Vuonna 1947 taloa remontoitiin laajasti. Uunit vaihdettiin rautakamiinoihin, ja uunien tiilet käytettiin piippujen muuraamiseen. Vuonna 1950 taloon hankittiin äänilevylaitteet. Vuonna 1957 talo yritettiin polttaa, yritys ei kuitenkaan onnistunut. Työväentalo korjattiin ja päällystettiin seinäpintoja. Vuonna 1978 talon vesikate uusittiin asentamalla peltikatto.
Kulttuurihistorialliset arvot

Talo on vanhin sotkamolainen pystyssä oleva työväentalo. Se on asultaan alkuperäinen niin sisältä kuin ulkoa. Talo on maalattu punamullalla, ja ikkunoiden pielet ovat valkoiset. Maakunnallisesti arvokas rakennus kuuluu valtakunnallisesti arvokkaaseen Naapurinvaaran rakennettuun kulttuuriympäristöön. Rapistuneen talon korjauksiin ei 2000-luvulla enää riittänyt varoja eikä resursseja. Huhtikuussa 2006 päätettiin lahjoittaa talo tontteineen alkuperäisen kantatilan omistajille.
Talon käyttö

Työväentalo oli vuosikymmeniä vilkkaassa käytössä. Kokouskäytön lisäksi siellä järjestettiin iltamia ja tansseja. 1950-luvulla talossa näytettiin elokuvia. Taloa vuokrattiin myös ulkopuolisten käyttöön.
Aßlar

| Aßlar |
| --- | --- |

 vaakuna
 Aßlar
 Koordinaatit: 50°35′N, 8°28′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Lahn-Dill-Kreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,6 km²
Korkeus:  171 m
Väkiluku (2019):  13 636
 – Väestötiheys:  313 as./km²
Postinumero:  35614, 35630 (Heinrichsegen)
Suuntanumero(t):  06441, 06443, 06440, 06446
 
 www.asslar.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aßlarin sijainti Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Aßlar on kaupunki Lahn-Dill-Kreisin piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se sijaitsee noin 55 kilometriä Frankfurt am Mainista pohjoiseen.
Maantiede

Aßlar sijaitsee Hessenin länsiosassa. Kantakaupunki ja Werdorfin kaupunginosa sijaitsevat 55-kilometrisen Dilljoen laaksossa. Dill laskee Lahnin ja Reinin kautta Pohjanmereen. Lahn-Dill-piirin pääkaupunki Wetzlar sijaitsee viitisen kilometriä Aßlarista kaakkoon. Kaupungit ovat kasvaneet toisiinsa kiinni. Aßlarin länsipuolella on Westerwaldin ylänkömaa.
Aßlarin kaupunginosat ovat Aßlar (ml. Klein-Altenstädten), Bechlingen, Berghausen, Bermoll, Oberlemp ja Werdorf.