stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
British Racing Motors
Historia > V12

Woodsin suunnittelema V12 korvasi H16-moottorin. Moottori oli aluksi tarkoitettu käytettäväksi urheiluautoissa, mutta sitä käytettiin ensimmäistä kertaa Formula 1:ssä McLaren M5 -autossa. Ensimmäiset vuodet uudella moottorilla eivät tuottaneet menestystä. Huonon kauden jälkeen tallin kuljettajat pikkuhiljaa vaihtuivat. Ensimmäisen voiton V12-moottorilla saavutti Pedro Rodríguez Belgian Grand Prix’ssa 1970 P153-autolla. P160-autolla saavutettiin vielä lisää voittoja: Jo Siffert ja Peter Gethin vuonna 1971. Sekä Siffert, että Rodríguez kuolivat juuri ennen kautta 1972, joten tallin oli järjestäydyttävä kokonaan uudelleen. Viimeinen voitto tuli, kun Jean-Pierre Beltoise voitti sateisen Monacon Grand Prix’n 1972 P160:llä.
Historia > Viimeiset hetket

Viimeinen merkittävä esitys oli toinen sija Etelä-Afrikan Grand Prix’ssa 1974 P201-autolla. Talli ei kuitenkaan enää menestynyt, ja John Jordan osti osan tallista. Talli lopetti sen jälkeen toimintansa.
Formula 1 -tulokset > Tulokset kilpailuittain

| 1975 | P201 | BRM P200 3.0 V12 | G |  | ARG | BRA | RSA | ESP | MON | BEL | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | USA |  |  |  | 0 | NC |
| 1975 | P201 | BRM P200 3.0 V12 | G |  Mike Wilds | Kesk. | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1975 | P201 | BRM P200 3.0 V12 | G |  Bob Evans |  |  | 15 | Kesk. | DNQ | 9 | 13 | Kesk. | 17 |  |  | Kesk. | Kesk. |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1976 | P201B | BRM P200 3.0 V12 | G |  | BRA | RSA | USW | ESP | BEL | MON | SWE | NED | FRA | GBR | GER | AUT | ITA | CAN | USA | JPN |  | 0 | NC |
| 1976 | P201B | BRM P200 3.0 V12 | G |  Ian Ashley | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1977 | P201B, P207 | BRM P200 3.0 V12, BRM P202 3.0 V12 | G |  | ARG | BRA | RSA | USW | ESP | MON | BEL | SWE | FRA | GBR | GER | AUT | NED | ITA | USA | CAN | JPN | 0 | NC |
| 1977 | P201B, P207 | BRM P200 3.0 V12, BRM P202 3.0 V12 | G |  Larry Perkins |  | Kesk. | 15 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1977 | P201B, P207 | BRM P200 3.0 V12, BRM P202 3.0 V12 | G |  Conny Andersson |  |  |  |  | DNQ |  | DNQ | DNQ | DNQ |  |  |  |  |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1977 | P201B, P207 | BRM P200 3.0 V12, BRM P202 3.0 V12 | G |  Guy Edwards |  |  |  |  |  |  |  |  |  | DNPQ |  |  |  |  |  |  |  | 0 | NC |
| 1977 | P201B, P207 | BRM P200 3.0 V12, BRM P202 3.0 V12 | G |  Teddy Pilette |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | DNQ |  | DNQ | DNQ |  |  |  | 0 | NC |
Huomioita

1 2 3 4 5 6  Valmistajien mestaruuspisteitä alettiin jakaa kaudesta 1958 alkaen.
1 2 3  BRM oli Maseratin asiakastallina.
↑  Sisältää asiakastallien saavuttamia pisteitä.
Aiheesta muualla

F1-tallin perinnesivusto (englanniksi)
V16-moottorinen BRM-malli 15.
BRM P25 BRP-tallin väreissä.
Graham Hill ja BRM P57 Nürburgringillä 1962.
H16-moottorinen BRM P83.
Pedro Rodríguez BRM:llään vuonna 1968.
Käännös suomeksi
Jingei (1876)

| Jingei / 迅鯨 |
| --- | --- |
 Jingei keisarillisena jahtina vuoden 1882 tienoilla

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Hinta:  563 976 jeniä
Kölinlasku:  26. syyskuuta 1873
Laskettu vesille:  4. syyskuuta 1876
Palveluskäyttöön:  5. elokuuta 1881
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1894
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 465 t
Pituus:  76 m (vesiraja)
Leveys:  9,75 m
Syväys:  4,42 m
Koneteho:  1 450 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  170
Aseistus
Aseistus:  4 × Kruppin 120 mm tykkiä
Jingei (jap. 迅鯨) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu puurunkoinen siipirataskorvetti. Sen aseistuksena oli kaksi 4,7 tuuman tykkiä.
Valmistus

Francois Léonce Vernyn suunnittelema alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin telakan ensimmäisenä aluksena 26. syyskuuta 1873. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1876 ja valmistui 5. elokuuta 1881. Valmistumista oli viivästyttänyt propulsiojärjestelmän toteuttamisessa havaitut ongelmat, joista merkittävin oli siipirattaiden voimansiirron heikkous. Aluksen valmistuskustannukset olivat 563 976 jeniä.
Palvelus

Heinäkuusta 1881 helmikuuhun 1886 alus oli keisarillisena jahtina, minkä jälkeen se siirrettiin proomuksi torpedokoulutuskeskukseen, missä se osallistui saksalaisten Schwartzkopf- ja ranskalaisten Canet-torpedoiden testaamiseen. Alus poistettiin alusluettelosta 2. joulukuuta 1893.
Seiki (1875)

| Seiki |
| --- | --- |
 Seiki

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  20. marraskuuta 1873
Laskettu vesille:  5. maaliskuuta 1875
Palveluskäyttöön:  21. kesäkuuta 1876
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutui 7. joulukuuta 1888
Tekniset tiedot
Uppouma:  897 t
Pituus:  60,96 m (vesiraja)
Leveys:  9,14 m
Syväys:  3,96 m
Koneteho:  443 ihp
Nopeus:  9,5 solmua
Miehistöä:  167
Aseistus
Aseistus:  1 × Kruppin 5,9″ tykki 1 × Kruppin 4,7″ tykki 1 × Armstrongin 6 naulan tykki 3 × nelipiippuista Nordenfeld-konekivääriä
Seiki oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1875 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu potkurisluuppi. Se oli ensimmäinen Yokosukan laivastontelakan valmistama alus, jonka suunnitteli ja valmistustyön valvoi ranskalainen Verny henkilökuntineen. Alus oli myös ensimmäinen Japanin laivaston sotalaiva, joka vieraili Britteinsaarilla.
Valmistus

Yokosukan telakan ranskalainen johtaja antoi määräyksen valmistaa 2 600 tonnin lippulaivan, mutta telakka ei kyennyt valmistamaan niin suurta alusta. Suunnitelmaa muutettiin vastaamaan Ranskan laivaston Talismania. Alukselle asennettiin kolmimastoinen parkkitakila. Lisäksi keskilaivassa oli kapea savuhormi. Klipperikeulaisen aluksen köli laskettiin 20. marraskuuta 1873. Alus laskettiin vesille 5. maaliskuuta 1875 telakan ensimmäisenä aluksena ja valmistui 21. kesäkuuta 1876. Keisari saapui vesillelaskutilaisuuteen Ryūjōlla.
Aluksen pääaseina oli Kruppin 5,9 ja 4,7 tuuman tykit ja apuaseina Armstrongin kuuden naulan tykit. Aseistuksen täydensi kolme nelipiippuista Nordenfeld-konekivääriä.
Palvelus

Osallistuttuaan Seinanin sotaan 1877 alus lähti 17. tammikuuta 1878 Shinagawasta Eurooppaan päällikkönään Inoue Yoshika. Alus vieraili matkan aikana monissa satamissa, kunnes palasi Jokohamaan 18. huhtikuuta 1879. Matkalla Owashinlahdelle alus ajoi 7. joulukuuta 1888 karille Tsugarunlahdella, minkä seurauksena se upposi.
Pohjolan laki

| Pohjolan laki |
| --- | --- |

Tyyli:  draama
Kestoaika:  36–48 minuuttia
Pääosissa:   Lauri Tilkanen  Iida-Maria Heinonen  Anu Sinisalo 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Elisa Viihde Viaplay
Julkaistu:  2020–2023
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuottaja(t):  Noora Haatainen (kaudet 1–2)
Vastaava(t) tuottaja(t):   Olli Haikka (kaudet 1–2)  Marko Talli (kaudet 1–2)  Riku Riihilahti (kausi 2)  Laura Teirikko (kausi 2)  Laura Kuulasmaa (Elisa Viihde, kausi 1)  Sari Lempiäinen (Elisa Viihde, kausi 2) 
Ohjaaja(t):   Teppo Airaksinen (kausi 1)  Samuli Valkama (kausi 2) 
Käsikirjoittaja(t):  Pääkäsikirjoittaja: Juha Karvanen (kaudet 1–2)  Käsikirjoittajat: Juha Karvanen (kaudet 1–2)  Tiina Tanskanen (kaudet 1–2)  Daniela Hakulinen (kausi 1)  Anna Brotkin (kausi 1)  Tua Harno (kausi 1) 
Säveltäjä(t):  Ukko Heinonen (kaudet 1–2)
Leikkaaja(t):   Dimitri Okulov (kausi 1)  Jyrki Levä (kaudet 1–2)  Toni Tikkanen (kausi 2) 
Lavastaja(t):  Maura Pusa (kaudet 1–2)
Kuvaaja(t):   Aarne Tapola (kausi 1)  Antti Ruusuvuori (kausi 2) 
Tuotantoyhtiö(t):  Yellow Film & TV
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pohjolan laki on suomalainen lakimaailmaan sijoittuva draamasarja, jota on julkaistu Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa kaksi tuotantokautta vuosina 2020–2023. Sarjan pääosissa näyttelevät Lauri Tilkanen, Iida-Maria Heinonen, Anu Sinisalo ja Pertti Sveholm. Sarjan on konseptoinut ja pääkäsikirjoittanut Juha Karvanen. Sarjan ensimmäisen tuotantokauden ohjasi Teppo Airaksinen ja toisen kauden Samuli Valkama.
Pohjolan lain ensimmäinen kahdeksanosainen tuotantokausi julkaistiin Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa kokonaisuudessaan 17. joulukuuta 2020. Toisen kauden julkaisu alkoi samassa palvelussa 22. tammikuuta 2023.
Synty ja tuotanto

Sarjan konseptin luoja ja pääkäsikirjoittaja Juha Karvanen on halunnut kuvata mahdollisimman autenttisesti suomalaista käräjäoikeutta ja asianajotoimistoja, joiden arki poikkeaa suuresti monille tutuista amerikkalaisista käytännöistä.
Synty ja tuotanto > Ensimmäinen tuotantokausi

Karvanen kävi taustatyönä yhdessä muiden ensimmäisen tuotantokauden käsikirjoittajien (Tiina Tanskanen, Daniela Hakulinen ja Anna Brotkin) kanssa tutustumassa lakitoimistojen toimintaan ja seuraamassa lukuisia oikeudenkäyntejä. Käsikirjoitusta varten on haastateltu myös juristeja. Myös pääroolien näyttelijät kävivät seuraamassa oikeudenkäyntejä. Kuvauksissa oli mukana asiantuntija, joka seurasi sarjan tapahtumien näyttävän tarpeeksi totuudenmukaisilta.
Kauden kuvaukset alkoivat helmikuussa 2020, mutta ne jouduttiin keskeyttämään maalis-huhtikuussa koronaviruspandemian aiheuttamien rajoitusten vuoksi. Kuvaukset jatkuivat tauon jälkeen jälleen kesäkuussa 2020. Kesäkuulle oli suunniteltu myös sarjan julkaisu, mutta se jouduttiin siirtämään loppuvuoteen 2020.
Synty ja tuotanto > Toinen tuotantokausi

Elisa tiedotti marraskuussa 2021 sarjan saavan toisen tuotantokauden. Toisen kauden käsikirjoittivat Juha Karvanen, Tiina Tanskasen ja Tua Harno. Ohjaajaksi vaihtui Samuli Valkama, joka oli vaikuttunut sarjan potentiaalista nähtyään sen ensimmäisen tuotantokauden.
Kauden kuvaukset alkoivat maaliskuussa 2022 ja päättyivät saman vuoden toukokuussa. Myöhään jatkunut talvi aiheutti kuvauksissa haasteita. Kuvausten alkaessa Helsingissä oli runsaasti lunta, mutta se suli nopeasti pois. Kaikki ulkokohtaukset saatiin kuitenkin kuvattiin silloin, kun lumi oli vielä maassa.
Toisen kauden kuvauspaikkoina toimivat muun muassa Helsingin Katajanokka ja Ruoholahti sekä Gunnarskullan kartano Kirkkonummella.
Ensimmäinen tuotantokausi (2020)

Pohjolan laki -sarjan päähenkilö on Lauri Tilkasen esittämä Matti Pohjola, joka sarjan alussa työskentelee vaimonsa Eeva Bensonin perheen omistamassa asianajotoimistossa Benson & Bensonissa. Matti on nousemassa toimiston johtoon, mutta päätyykin vaihtamaan kilpailevaan pienempään toimistoon päästäkseen pois oravanpyörästä. Uudessa toimistossa Pohjola pääsee jäljille appiukkonsa hämäräperäisistä rakennusbisneksistä, jotka ovat aiheuttaneet Ritarinmäen-asuinalueen asukkaille vakavia terveysoireita.
Ensimmäinen tuotantokausi (2020) > Keskeisissä rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lauri Tilkanen  | … |  Matti Pohjola   |
|  Iida-Maria Heinonen  | … |  Eeva Benson   |
|  Anu Sinisalo  | … |  Sofia Benson   |
|  Eero Saarinen  | … |  Patrik Benson   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Vilho Arkivuo   |
|  Samuli Niittymäki  | … |  Oskari Eronen   |
|  Anna Böhm  | … |  Adi Salo   |
|  Maria Kuusiluoma  | … |  Frida Nummi   |
|  Kari Hietalahti  | … |  Tuomo Alanko   |
|  Andrei Alén  | … |  Tom Rissanen   |
|  Mervi Takatalo  | … |  Saila Rissanen   |
|  Kirsi Ylijoki  | … |  Kirsi Lämsä   |
|  Vilma Melasniemi  | … |  Nina Ropponen   |
|  Taisto Oksanen  | … |  Raimo Keto   |
Ensimmäinen tuotantokausi (2020) > Jaksot

| Jakso | Jakson nimi | Julkaisu Elisa Viihde Viaplayssa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Onnellisten koti | 17. joulukuuta 2020 |
| 2 | Oikeutta kaikille | 17. joulukuuta 2020 |
| 3 | Purkkateoria | 17. joulukuuta 2020 |
| 4 | Pacta sunt servanda | 17. joulukuuta 2020 |
| 5 | Kaikki isäni paheet | 17. joulukuuta 2020 |
| 6 | Umpikuja | 17. joulukuuta 2020 |
| 7 | Benson59 | 17. joulukuuta 2020 |
| 8 | Totuus | 17. joulukuuta 2020 |
Toinen tuotantokausi (2023)

Toisen kauden tapahtumat tapahtuvat noin puoli vuotta ensimmäisen kauden tapahtumien jälkeen. Sekä asianajotoimisto Benson & Benson että Matti Pohjolan ja Eeva Bensonin avioliitto ovat romahduspisteessä. Matti Pohjola pakenee kriisiä työhön. Juuri kun Matin tulevaisuus näyttää valoisammalta, hän saa muistutuksen taakse jättämästään salaisuudesta.
Toinen tuotantokausi (2023) > Keskeisissä rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lauri Tilkanen  | … |  Matti Pohjola   |
|  Iida-Maria Heinonen  | … |  Eeva Benson   |
|  Anu Sinisalo  | … |  Sofia Benson   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Vilho Arkivuo   |
|  Tom Rejström  | … |  Oskari Eronen   |
|  Anna Böhm  | … |  Adi Salo   |
|  Johannes Holopainen  | … |  Luukas Marjamaa   |
|  Marketta Tikkanen  | … |  Tuuli Pohjola   |
|  Tuure Taskinen  | … |  Matti Pohjola, 17-v   |
|  Samuel Nopanen  | … |  Luukas Marjamaa, 17-v   |
|  Marc Gassot  | … |  Harri Aro   |
|  Antti Virmavirta  | … |  Johannes Ahlström   |
|  Jaana Saarinen  | … |  Merja Kivijärvi   |
|  Katja Küttner  | … |  Sari Kielo   |
Toinen tuotantokausi (2023) > Jaksot

| Jakso | Jakson nimi | Julkaisu Elisa Viihde Viaplayssa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Uusi kevät | 22. tammikuuta 2023 |
| 2 | Veljesriita | 22. tammikuuta 2023 |
| 3 | Feliz navidad | 29. tammikuuta 2023 |
| 4 | Kohtuuttomuus kaikessa | 5. helmikuuta 2023 |
| 5 | Paikka helvetissä | 12. helmikuuta 2023 |
| 6 | Kovaa tiiltä | 19. helmikuuta 2023 |
| 7 | Teppo | 26. helmikuuta 2023 |
| 8 | Vauhtilato | 5. maaliskuuta 2023 |
Vastaanotto

Pohjolan laki oli vuonna 2021 Elisa Viihde Viaplayn katsotuimpia sarjoja ja palvelun alkuvuoden 2021 suosituin alkuperäissarja.
Lauri Tilkanen oli nimettynä roolistaan Matti Pohjolana shortlistalla Vuoden miesnäyttelijä -Kultaisen Venlan saajaksi. Hän ei kuitenkaan päässyt Kultainen Venla 2021 -gaalassa kategorian finalistikolmikkoon.
Jarkko Volanen

Jarkko Tapani Volanen (s. 1971) on helsinkiläinen kirjailija ja väitöskirjatutkija Helsingin yliopistossa. Häneltä on ilmestynyt kaksi romaania: Hiekankantajat (2017, Teos) ja Varjoihmiset (2020, Teos). Varjoihmiset ylsi paitsi vuoden 2020 Tiiliskivi-palkinnon finalistiksi myös vuoden 2021 Runeberg-palkinnon pitkälle ehdokaslistalle. Volasen kolmas romaani, Vainovalkeat, ilmestyy 15.3.2025.
Aiheesta muualla

Jarkko Volanen Kirjasammossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Venejärvi

Venejärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Järvet

Venejärvi, järvi Heinolassa
Venejärvi, järvi Kajaanissa
Venejärvi, järvi Kolarissa
Venejärvi, järvi Kostamuksen kaupunkipiirikunnassa Karjalan tasavallassa
Venejärvi, järvi Kuhmossa
Venejärvi, järvi Rautavaaralla
Venejärvi, järvi Enontekiöllä Käsivarren erämaa-alueella
Venejärvi, järvi Enontekiöllä lähellä Nunnasen kylää
Iso Venejärvi, järvi Rovaniemellä
Kylät

Venejärvi, kylä Kolarissa
Venejärvi, kylä Kostamuksen kaupunkipiirissä Karjalan tasavallassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Venejärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Muskettisoturien seikkailut

| Muskettisoturien seikkailut> The Three Musketeers |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Lester
Käsikirjoittaja:  George MacDonald Fraser
Perustuu:  Alexandre Dumas vanhemman romaaniin Kolme muskettisoturia.
Tuottaja:  Alexander Salkind
Säveltäjä:  Michel Legrand
Kuvaaja:  David Watkin
Leikkaaja:  John Victor-Smith
Tuotantosuunnittelija:  Brian Eatwell
Pääosat:   Oliver Reed  Charlton Heston  Raquel Welch  Faye Dunaway  Richard Chamberlain  Frank Finlay  Michael York  Christopher Lee 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  Mokép Netflix
Ensi-ilta:   Ranska 11. joulukuuta 1973  Yhdysvallat 29. maaliskuuta 1974 
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Koston merkki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Muskettisoturien seikkailut (videojulkaisuna Kolme muskettisoturia, The Three Musketeers) on Richard Lesterin ohjaama seikkailuelokuva vuodelta 1973, joka perustuu Alexandre Dumas vanhemman romaaniin Kolme muskettisoturia.
Kahta vuotta myöhemmin sai ensi-iltansa jatko-osa Koston merkki (1975). Senkin ohjasi Lester, ja valtaosa näyttelijöistäkin ovat samoja.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael York  | … |  D’Artagnan   |
|  Oliver Reed  | … |  Athos   |
|  Frank Finlay  | … |  Porthos   |
|  Richard Chamberlain  | … |  Aramis   |
|  Jean-Pierre Cassel  | … |  Ludvig XIII   |
|  Geraldine Chaplin  | … |  Anna Itävaltalainen   |
|  Charlton Heston  | … |  Kardinaali Richelieu   |
|  Faye Dunaway  | … |  Milady de Winter   |
|  Christopher Lee  | … |  Rochefort   |
|  Simon Ward  | … |  Buckinghamin herttua   |
|  Raquel Welch  | … |  Constance Bonacieux   |
|  Spike Milligan  | … |  Bonancieux   |
|  Michael Gothard  | … |  Felton   |
Vastaanotto

Uuden Suomen ja Iltalehden yhteisessä VideoSuomi-liitteessä 1983 Heikki Eteläpää kirjoitti Lesterin rakentavan filminsä hollywoodilaiselle pinnallisen toimintaelokuvan perinteelle ilman että jännite hellittäisi missään vaiheessa. Loputtoman detaljirikkaat kuvat ja runsas hauska dialogi jopa vaikeuttavat hänestä juonen kärryillä pysymistä. Henkilöhahmoja ei Lester onneksi kuvaa erehtymättöminä sankareina, ja juonen romanttisissa käänteissä vältetään tavanomaisen seikkailuelokuvan tympeä sentimentaalisuus. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi luonnehti elokuvaa ”miekkailuseikkailujen aateliksi” ja pilke silmäkulmassa tehdyksi onnistuneeksi romaanisovitukseksi. Hän antoi videojulkaisulle kolme tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Muskettisoturien seikkailut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Muskettisoturien seikkailut Elonet.
Surtees

| Surtees |
| --- | --- |

Koko nimi:  Surtees Racing Organisation
Päämaja:  Edenbridge, Kent, Britannia
Perustajat:  John Surtees
Henkilökunta:  Len Terry,  Peter Connew,  Shabab Ahmed
Tunnetuimmat kuljettajat:  John Surtees, Derek Bell, Andrea de Adamich, Mike Hailwood, James Hunt, Jochen Mass
Moottorit:  Cosworth
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian GP 1970
Kilpailuja:  119
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  3
MM-pisteitä:  54
Viimeinen kilpailu:  Kanadan GP 1978
Surtees oli entisen Formula 1 -kuljettaja John Surteesin perustama talli, joka kilpaili F1:ssä kausina 1970–1978. Talli ponnisteli F1:ssä yhdeksän kautta, ja 118 Grand Prix’stä parhaimmiksi tuloksiksi jäi muutama palkintokorokesijoitus. John Surtees ei ollut yhtä lahjakas tallipäällikkö kuin Jack Brabham ja Bruce McLaren (molemmilla voittoja omissa talleissaan; Brabham myös mestariksi oman tallin autolla), mikä repi tallin ilmapiiriä koko sen olemassaolon ajan.
Historia > Alkuvaiheet

Aluksi kaudella 1970 Surtees itse ajoi tallissa, ja ensimmäiset autot hän osti McLarenilta, joilla hän ajoi kerran pistesijalle Hollannin osakilpailussa. Ensimmäinen Surtees-auto Surtees TS7 valmistui kauden puolivälissä. Auton ensimmäinen osakilpailu Britanniassa päättyi öljynpaineen aiheuttamaan keskeytykseen. Autolla ajettiin ensimmäinen pistesijoitus Kanadan osakilpailussa, missä Surtees oli viides. Surtees osallistui myös sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin, joissa voitti Oulton Park Gold Cup -kilpailun. Yhdysvaltain osakilpailussa Surtees keskeytti, mutta hänen tallikaverinsa Derek Bell ajoi pistesijoille kuudentena. Talli sijoittui tulokaskaudellaan MM-pisteissä kahdeksanneksi.
Kauden 1971 avausosakilpailussa tallin kuljettajat Rolf Stommelen ja Brian Redman käyttivät vielä TS7-autoa, koska TS9-auto ehti valmistua Surteesin omaan käyttöön. Kilpailussa Surtees keskeytti ja Stommelen sekä Redman jäivät pistesijoitusten ulkopuolelle. Kauden parhaan tuloksen talli sai Italian osakilpailusta, missä kesken kauden talliin tullut Mike Hailwood oli neljäs (viisi kuljettajaa oli alle sekunnin sisällä toisistaan maaliviivalle tultaessa). Talli sijoittui jälleen lopputuloksissa kahdeksanneksi.
Historia > Menestystä

Kaudella 1972 tapahtui merkittäviä kuljettajamuutoksia, kun Hailwood jatkoi tallissa, Surtees ajoi vain yhden osakilpailun ja tallin uudet kuljettajat olivat Tim Schenken sekä Andrea de Adamich. Surtees ajoi ainoan osakilpailunsa uudella TS14-autolla ja muut TS9B-mallilla. Kauden avausosakilpailussa Schenken ajoi parhaimman tuloksensa sijoittumalla viidenneksi ja de Adamich puolestaan oli Espanjassa neljäs. Surteesin ainoa kilpailu Italiassa päättyi keskeytykseen. Talli sai ensimmäisen palkintosijansa, kun Hailwood oli Italian osakilpailussa muiden kuljettajien teknisten vikojen ja kolarointien myötä toinen. Talli oli lopulta viides MM-pisteissä, mikä oli sen historian paras tulos.
Kauden 1973 aikana tallissa ajoi yhteensä viisi kuljettajaa, joista Carlos Pace ajoi tallin ainoat pisteet, kun hän oli Saksassa ja kolmas Itävallan osakilpailussa. Tallin sijoitus putosi edellisen kauden viidennestä sijasta yhdeksänteen sijaan.
Historia > Menestyksen loppu

Kaudella 1974 tallilla alkoi olla huolia. Pace ajoi tallin ainoan pistesijoituksen sijoittumalla kotikilpailussaan Brasiliassa neljänneksi. Kauden lopussa tallilla alkoi myös esiintyä karsiutumisia aika-ajoissa. Kauden murheellisin tilanne koettiin kauden päätösosakilpailussa, missä Helmut Koinigg menetti autonsa hallinnan rengasrikon vuoksi, ajautui suurella vauhdilla kohti radan turvakaiteita ja kuoli saamiinsa vammoihin. Asiakastallien osalta suomalainen yksityistalli AAW Racing Team osti 1974 Surteesilta auton (Surtees TS16), jolla Leo Kinnunen koetti menestyä F1:ssä. Auto oli kuitenkin kilpailukyvytön, valmistettu käytetyistä osista, ja Kinnunen pääsi sillä mukaan vain yhteen lähtöön Ruotsin osakilpailussa ja muissa kauden osakilpailuissa hän karsiutui.
Kaudella 1975 vaikeudet jatkuivat, kun talli jäi ensimmäistä kertaa pisteittä. John Watsonin kahdeksas sija Espanjan osakilpailusta oli tallin kauden paras suoritus. Kaudella 1976 kondomiyritys Durex toimi tallin sponsorina, minkä seurauksena autoissa näkyi kondomimainostarroja ja ne aiheuttivat paheksuntaa varsinkin F1-kilpailujen televisiolähetyksissä. Edelliseen kauteen verrattuna talli sijoittui kymmenenneksi, kun Alan Jones ajoi pistesijoille kolmesti kauden aikana.
Kaudella 1977 talli jäi jälleen tuloksissa viimeisten joukkoon, vaikka Vittorio Brambilla ajoi kolme pistesijaa TS19-autolla. Viimeiselle kaudelleen 1978 tallin kuljettajat ajoivat myös TS20-autolla, jonka suurin puute oli pitoa parantaneen maaefektin puuttuminen. Brambilla ajoi tallin ainoan pistesijoituksen Itävallassa. Kautta 1979 varten alustava suunnitelma TS21-autosta oli laadittu, mutta talli joutui lopettamaan toimintansa rahoittajien puutteen vuoksi.
Mallit

John Surtees TS7:n ohjaamossa vuoden 1970 Britannian GP:n debyytissä
TS9B esillä vuoden 2008 Goodwood Festival of Speed -tapahtumassa
Brett Lunger ajaa TS19-mallinsa sisään Hawthorn's Bend -käännökseen Brands Hatchin moottoriradalla vuoden 1976 Britannian GP:ssä.
Vuoden 1976 Formula 1 -kaudelta tuttu TS19-malli Alan Jonesin ohjastamana vuonna 2007
Vittorio Brambilla ajaa TS20-mallia Britannian GP:ssä vuonna 1978.
Kantabrialaiset

Kantabrialaiset (kantabriaksi ja espanjaksi: cántabros) ovat Pohjois-Espanjan Kantabriassa asuva itaalinen kansa. Heistä käytetään joskus nimeä montañeses. Kantabrialaisten puhuma Kantabrian murre on sukua asturia-leónin kielille.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut

| Jalkapallon alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Perustettu:  1954
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:   Brasilia
Eniten mestaruuksia:   Brasilia (13)
Aiheesta muualla
CONMEBOLin sivuilla
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailut (Juventud de América) on kahden vuoden välein järjestettävä jalkapalloturnaus. Turnausta hallinnoi Etelä-Amerikan jalkapalloliitto CONMEBOL. Hallitseva mestari on Brasilia. Eniten mestaruuksia on Brasilialla (13). Turnauksia on järjestetty 31.