stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
45 mm panssarintorjuntakanuuna m/1932 (19-K)
Talvisodasta suureen isänmaalliseen sotaan

Tykkimalli osoittautui oivalliseksi talvisodan taisteluissa. Yksinkertaisena, helppokäyttöisenä, kevyesti liikuteltavana ja tarkkana aseena se oli suosittu niin puna-armeijan kuin aseita sotasaaliiksi saaneiden suomalaistenkin keskuudessa. Talvisodassa tykkimalli ei joutunut kuitenkaan vielä todellisiin panssarintorjuntatehtäviin suomalaisten vaatimattomien panssarivoimien vuoksi.
Tykin panssarikranaatin läpäisy oli hyvä toisen maailmansodan alkuvuosina. Arvot olivat 1 000 m:n etäisyydeltä 40 mm, 33 mm ja 12 mm 90, 60 ja 30 asteen kulmassa. 500 metrin matkalta läpäisy oli noin 25 prosenttia enemmän.
Saksan käynnistettyä hyökkäyksensä Neuvostoliittoon kesällä 1941 tykki oli tehokas saksalaisia
PzKpfw I- ja II-vaunuja vastaan yli 1 000 metrin päästä. III- ja IV-sarjan vaunujen etupanssarin panssarikranaatti läpäisi 700 metriin asti ja tornit 1 000. metriin. Tykin muunnos oli käytössä BT-sarjan ja T-26-panssarivaunuissa. Suomalaisten käyttämiä T-26-sotasaalisvaunuja ja brittiläisiä Vickers-vaunuja vastaan tykki oli tehokas 1 500 metriin saakka. Vuodesta 1942 eteenpäin tykki oli tehoton PzKpfw IV H -sarjan vahvistettuja etupanssareita vastaan.
Neuvostoliitto ei kuitenkaan luopunut tykkimallin käytöstä. Aseet sijoitettiin pääpuolustusasemien sivustoihin, joista käsin niiden tehtävänä oli tulittaa saksalaisvaunuja herättäen siten niiden huomion. Tarkoituksena oli saada vihollisvaunu kääntymään kohti syöttiä, jolloin se paljasti heikommin panssaroidun kylkensä päälinjassa oleville tehokkaammille panssarintorjuntatykeille. Näin neuvostojoukkojen 76 mm tykkien ei tarvitsisi puhkoa vaunujen vahvimpia etupanssareita.
Komennus saksalaisvaunuja sivustasta härnäävän 45 mm tykin tuliasemaan ei ollut miellyttävimmästä päästä ja se olikin usein seurausta jostakin palvelusrikkeestä. Vaarallisesta tehtävästä ja siinä käytetystä aseesta ryhdyttiin neuvostojoukkojen keskuudessa käyttämään lempinimeä Proshait rodina (Hyvästi synnyinmaa).
Suomalaiset piiskatykit

Tykkimalli oli yleinen Suomea vastaan talvisodassa hyökänneillä neuvostojoukoilla ja ripeään ammuntaan kykenevä ase sai suomalaisilta nimen piiskatykki. Suomalaisjoukot saivat talvisodan aikana sotasaaliiksi yhteensä 125 45 mm pst-tykkiä ja 59 000 ammusta. Suurin osa tykeistä oli mallia M-32. Ammuksista suurimmassa osassa oli panssarikranaatti. Suomalaiset ottivat sotasaalisaseet välittömästi käyttöön olosuhteiden niin salliessa, sillä panssarintorjunta-aseista oli ankara pula. Tykki osoittautui käytettävyydeltään ja panssarinläpäisykyvyltään paremmaksi kuin talvisodan aikaiset ruotsalaiset Bofors-tykit. Panssarikranaatti saattoi läpäistä BT-sarjan vaunun tornin kokonaisuudessaan.
Jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana suomalaiset joukot saivat runsaasti uutta sotasaalismateriaalia ja suomalaisten käytössä olevien neuvostoliittolaisten panssarintorjuntatykkien määrä kasvoi vuonna 1942 jo yli 600:aan. Tykit olivat käytössä jatkosodan loppuun saakka, vaikka niiden teho uusia venäläispanssareita vastaan oli lopulta varsin heikko.
Suomen puolustusvoimien vahvuuteen piiskatykit kuuluivat aina 1980-luvun lopulle saakka, jolloin ne myytiin deaktivoituina keräilijöille tai romutettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 45 mm panssarintorjuntakanuuna m/1932 (19-K) Wikimedia Commonsissa
Alankomaiden valtakunnankomissariaatti

Alankomaiden valtakunnankomissariaatti (saks. Reichskommissariat Niederlande, holl. Rijkscommissariaat Nederland) oli siviilihallintoalue, joka perustettiin heti Saksan suorittaman Alankomaiden valtauksen jälkeen. Sen valtakunnankomissaariksi asettui Arthur Seyss-Inquart. Hänen hallintonsa perustui kansliapäälliköiden suostuttelulle jatkamaan ja Saksasta lähetetyille hallinnon toimistopäälliköille.
Valtakunnankomissaari hajotti Alankomaiden parlamentin molemmat kamarit 21. kesäkuuta 1940, ammattiyhdistykset lakkautettiin 16. heinäkuuta ja 20. heinäkuuta vasemmistopuolueet asetettiin erityisen komissaarin valvontaan. Kommunistiset ryhmät lakkautettiin. 
Loput muista puolueista lakkautettiin vuoden 1941 lopulla.
Heinäkuun alussa porvarilliset puolueet muodostivat kuuden puolueen Alankomaalaisen unionin (saks. Niederländische Union), joka keräsi kahdeksassa viikossa 400 000 jäsentä. Sen tarkoituksena oli puolustaa Alankomaiden autonomiaa sekä estää Anton Mussertin oikeistoradikaalia puoluetta hyödyntämästä Saksan miehityksen vuoksi muodostunutta tilannetta. Koska Alankomaalainen unioni oli kuitenkin hengeltään monarkistinen, otti Adolf Hitler vastaan 21. elokuuta 1940 Mussertin ehdolla, että muodostettaisiin Germanische-SS in den Niederlanden. Ryhmän jäsenten tuli vannoa uskollisuuden vala Mussertille ja Hitlerille suoraan germaanisena kansanjohtajana.
Mussertista tuli pääministeri syyskuussa 1940. Hän vastusti aluksi hollantilaisten värväämistä Waffen-SS:ään, mutta helmikuussa 1941 muutti mielensä ajatellessaan, että se voisi olla kansallisen armeijan alku. Alankomaalaisten värväys Waffen-SS:n joukkoihin aloitettiin 21. kesäkuuta 1940, mikä pelästytti muita kuin kansallissosialisteja. Maaliskuussa 1942 oli 227 000 työtöntä alankomaalaista lähetetty Saksaan töihin, ja vuonna 1944 siirtotyöläisten määrä Saksassa oli 254 000. Waffen-SS:ään liittyi 55 000 sotilasta, joista suuri osa oli kansallissosialistisen puolueen jäseniä.
Heistä koottiin joukot:
Nederlandsche SS (1940)
Algemeene-SS Vlaanderen (1940)
6. SS-Freiwilligen Sturmbrigade Langemarck
27. SS-Freiwilligen-Grenadier-Division Langemarck
Hollannin pakolaishallitus toimi Lontoossa eikä se ollut tehnyt Ranskan tapaan aselepoa Saksan kanssa, vaan periaatteessa sotatila jatkui. Näin ollen vapaaehtoiseksi lähteminen Waffen-SS:ään oli maanpetos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alankomaiden valtakunnankomissariaatti Wikimedia Commonsissa
Saksan ja liitettyjen sekä valloitettujen alueiden siviilihallinto toisen maailmansodan aikana
Puolan kenraalikuvernementti (1939–1945) 

Krakovan piiri
Lublinin piiri
Radomin piiri
Varsovan piiri

Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945)
Tanskan protektoraatti (1940–1943) 

Alankomaiden valtakunnankomissariaatti (1940–1945)
Norjan valtakunnankomissariaatti (1940–1945)
Tanskan valtakunnankomissariaatti (1943–1945)
Belgian ja Pohjois-Ranskan valtakunnankomissariaatti (1944) 

Kaukasian valtakunnankomissariaatti (suunnitelma)
Moskovan valtakunnankomissariaatti (toimeenpanematon asetus, 1941)
Ostlandin valtakunnankomissariaatti (1941–1945)
Ukrainan valtakunnankomissariaatti (1941–1945)
Albula (joki)

| Albula |
| --- | --- |
 Albulan alajuoksua.
Alkulähde:  Albulan Alpit
Laskupaikka:  Thusis, Fürstenaubruck, laskee Hinterrheiniin
Maat:  Sveitsi
Pituus:  40 km
Alkulähteen korkeus:  2 312 m
Valuma-alue:  950 km²
Reinin alkujokia Itä-Sveitsissä.
Albula (saks. Albula, retorom. Alvra) on 39,9 kilometrin pituinen Hinterrheinin sivujoki ja Reinin alkujoki Sveitsissä, Graubündenin kantonissa. Albula yhdistyy Hinterrheiniin Thusisissa. Joki saa alkunsa Albulan Alpeilta Albulasolan länsipuolelta. Albulajoen suurimmat sivujoet ovat Landwasser, joka saa alkunsa Davosin alueelta, sekä Gelgia, jonka alkulähteet ovat St. Moritzin länsipuolella.
Joen mukaan on nimetty mm. sen halkaisema laakso, hallintoalue, 2 312 metriä korkea sola (saks. Albulapass, retorom. Pass d'Alvra) sekä rautatie.
Vesivoima

Albulajoen vesistössä on useita vesivoimaloita.  Suurimmat vesivoimalat ovat Albula-Landwasser Kraftwerke AG:n (ALK) omistama Filisurin 65 megawatin sekä Zürichin kaupungin sähkölaitoksen (saks. Elektrizitätswerk der Stadt Zürich, EWZ)  omistama Tinizongin 63 megawatin vesivoimala.
| Voimalaitos | Teho (MW) | Vuosi-tuotanto (GWh) | Rakenne-virtaama (m³/s) | Putous-korkeus (m) | Omistaja | Sijaintikunta | Joki | Koordinaatit | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Filisur | 65 | 290 | 16 |  | ALK | Bergün Filisur | Landwasser + Albula | 46°40′11″N, 9°41′21″E | www.axpo.ch |
| Tiefencastel ALK | 23 | 104 | 18 |  | ALK | Tiefencastel | Albula | 46°39′39″N, 9°34′46″E | www.axpo.ch |
| Tiefencastel Ost | 50 | 165 | 17 | 376 | EWZ | Tiefencastel | Gelgia | 46°39′53″N, 9°33′48″E | www.ewz.ch (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Tiefencastel West | 25 | 78 | 10 | 294 | EWZ | Tiefencastel | Gelgia | 46°39′52″N, 9°33′45″E | www.ewz.ch (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Tinizong | 63 | 212 | 17 | 480 | EWZ | Tinizong-Rona | Gelgia | 46°34′57″N, 9°36′38″E | www.ewz.ch (Arkistoitu – Internet Archive) |
Aleksandar Šćekić

Aleksandar Šćekić vuonna 2019.
Aleksandar Šćekić (s. 12. joulukuuta 1991 Ivangrad, Montenegron ST, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 193-senttimetrinen. Hän pelasi seuratasolla Montenegrossa kesään 2016 saakka ja on sen jälkeen pelannut Turkissa, Serbiassa, Puolassa ja kesästä 2022 alkaen Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa.
Šćekić pelasi Montenegron A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Kreikkaa vastaan. Hän on pelannut 24. syyskuuta 2022 mennessä 34 A-maaottelua, joissa hän on ollut 27 kertaa avauskokoonpanossa.
Albanian parlamentti

| Albanian parlamentti |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puhemies:  Gramoz Ruçi
Kokoonpano
Edustajia:  140
Puolueet:        Sosialistinen puolue (74)       Demokraattinen puolue (59)       Sosialistinen integraatioliike (4)       Sosiaalidemokraattinen puolue (3) 
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  25. huhtikuuta 2021
Seuraavat vaalit:  27. huhtikuuta 2025
Albanian parlamentti (alb. Kuvendi i Shqipërisë) koostuu 140:stä nelivuotiskaudelle valitusta jäsenestä.
Albanian parlamentin suurin puolue on Sosialistinen puolue, jolla on 74 paikkaa.
Parlamentti valitsee Albanian presidentin.
Aiheesta muualla

Albanian parlamentin viralliset sivut (albaniaksi), (englanniksi)
Ala-Kintauden työväentalo

| Ala-Kintauden työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Ala-Kintaus, 41920 Kintaus
Sijainti:  Petäjävesi
Valmistumisvuosi:  1953
Rakennuttaja:  Ala-Kintauden Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Ala-Kintauden Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  lauta
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ala-Kintauden työväentalo sijaitsee Petäjävedellä Kintauksen kylässä. Talon omistaa Ala-Kintauden Työväenyhdistys. Talo edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä, ja se on rakennushistoriallisesti arvokas.
Historia

Ala-Kintauden työväenyhdistys on perustettu vuonna 1906. Vuonna 1909 yhdistys osti rakennusta varten hirsiä Kummunkylältä, ja ne vietiin talkoilla lähelle Koskensaaren tehdasta. Tehtaan omistaja Kordelin oli luvannut lahjoittaa tontin niin sanotusta Sikoviian mäestä. Hanke kuitenkin raukesi, kun tehdas vaihtoi omistajaa. Vuonna 1914 ostettiin tonttimaa B. Ekmanilta niin sanotulta Tupamäeltä. Sinne valmistui talo talkoovoimin 1914 tai 1915. Vuonna 1922 yhdistys osti Soppela-nimisen palstan siinä olevine rakennuksineen. Vuonna 1925 yhdistys osti Raiskilan tilasta tontin, joka sai nimen Mäntylä. Höytiän työväenyhdistykseltä ostettiin vesikattovaiheessa oleva rakennus, ja se ajettiin talkoilla Raiskilan tontille. Talo valmistui talkoilla vuonna 1926. Samana vuonna myytiin sekä Tupamäki että Soppela. Kintauden kansakoulu paloi vuonna 1926, ja tuolloin sekä työväentalo että seurantalo otettiin koulutiloiksi talvikaudeksi 1926–1927.
Vuosina 1939–1944 työväentalo oli sotilasmajoituksessa. Vuonna 1948 se paloi. Tulipalo syttyi salaman iskusta. Palovakuutusrahoilla ja Petäjäveden osuuskassasta nostetulla lainalla rahoitettiin uuden talon rakentaminen. Uusi työväentalo rakennettiin talkoilla vuonna 1953.
Rakennus

Työväentalon on piirtänyt Kaartinen vuonna 1951. Talo on lautarakenteinen. Katteena on huopa. Talo on maalattu punaiseksi. Sisäseinät ovat kipsoniittia, kartonkia ja pahvia. Sisäkatto on akustiikkalevyä ja pahvia. Laajennuksia on tehty vuosina 1959–1960. Lämmitys on vaihdettu kuumailmapuhaltimeen vuonna 1961.
Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, painisali ja eteinen. Lisärakennuksessa on sauna, puuvaja, käymälät ja toinen vaja.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja ja juhlia.
American Karate

| American Karate |
| --- | --- |
Tunnetaan myös nimillä:  American Karate System American Freestyle Karate
Perustettu:  1964
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Vaikutteet:  Okinawalaiset kamppailulajit, japanilaiset kamppailulajit, korealaiset kamppailulajit
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
American Karate on yleisnimitys yhdysvalloissa harjoitetulle karatelle, jolla ei ole varsinaista ominaistyyliä. Useat American Karaten mestarit pohjauttivat tyylinsä sekoittaen perinteisiä itämaisia kamppailulajeja, kuten karatea, taekwondoa ja judoa.
Perustajat

Virallista perustajaa ei ole, koska tyyli sekoitus useita eri tyyleja ja systeemejä. Kuitenkin seuraavat yksilöt ovat väittäneet olevansa oman American Karate -tyylin perustajia.
Allen R. Steen on 10. danin musta vyö, joka saavutti 1. danin mustan vyön 1961 taekwondossa Jhoon Rheen opissa. Steen perusti ensimmäisen karate koulun Texasissa 1962. Hän saavutti mainetta 1966 voitettuaan Chuck Norrisin ja Joe Lewisin samana päivänä Ed Parkerin Long Beach International Karate Championships turnauksessa.
Joe Lewis aloitti kamppailulajien harjoittelemisen 18-vuotiaana ollessaan Yhdysvaltain merivoimien myötä Okinawalla 1963. Hän saavutti mustan vyön Shōrin-ryū karatessa vain 7 kuukaudessa. Lewis kilpaili potkunyrkkeilyssä vuosina 1970–1983. Hänen tyylinsä tunnetaan Joe Lewis American Karate Systems nimellä.
J. Pat Burleson on 10. danin musta vyö, joka aloitti harjoittelemaan itämaisia kamppailulajeja Japanissa 1957. Hän saavutti 1. danin mustan vyön 1963 taekwondossa Allen Steenin opissa. Burleson oli samalla Steenin ensimmäinen oppilas, joka sai mustan vyön. Burleson perusti oman tyylisuuntansa 1960-luvulla, joka pohjautuu taekwondoon, Tang Soo Doon ja Wadō-ryūn. Hän väittää voittaneensa Yhdysvaltain ensimmäisen kansallisen karate turnauksen Washingtonissa 1964.
Jim R. Harrison on 9. danin musta vyö, joka saavutti 1. danin mustan vyön judossa ja jiu-jitsussa 1962 ja myös Tang Soo Dossa 1963, sekä Shōrin-ryūssa 1964. Hänen opettajinaan olivat Bob Kurth, Kim Soo Wong ja Jim Wax. Harrison perusti oman karate koulun Bushidokan dojon Kansas Cityyn.
Ernest H. Lieb oli 10. danin musta vyö, joka saavutti 1. danin mustan vyön 1961 jidokwanissa ja oli sitä ennen aloittanut kamppailulajien harjoittelemisen 1956 judolla ja myöhemmin karatella. Hän perusti American Karate systeemin 1973. Hän pohjautti tyylisuunnan jidokwaniin, karateen, judoon, jiu-jitsuun ja aikidoon.
Edmund K. Parker Sr. on American Kenpo Karaten perustaja, joka sai mustan vyön Kenpossa 1953 Williams Chow'n opissa. Hän pohjautti oman tyylinsä Chow'n kiinalaiseen kenpo karateen ja nimesi sen American Kenpoksi, jotta se olisi nimellisesti soveltavampi yhdysvaltalaisille.
Keith D. Yates on 10. danin musta vyö, joka saavutti 1. danin mustan vyön taekwondossa 1968 Allen Steenin opissa. Yates siirtyi kilpauran jälkeen opettajaksi ja kirjailijaksi. Hän on julkaissut kolmetoista kirjaa.
John Worley on 10. danin musta vyö, joka saavutti 1. danin mustan vyön 1969 karatessa, Charles Lovenin opissa. Worley harjoitteli myös taekwondoa Jhoon Rheen opissa Washingtonissa. Hän perusti karate kouluja Minnesotaan 1973 ja myöhemmin 1977 yhdessä Larry Carnahan kanssa Diamond Nationals Karate Championships turnauksen.
Agent provocateur

Agent provocateur (monikossa agents provocateurs, ”yllyttävä agentti”; toisinaan suomeksi provokaattori) on ranskankielinen termi, jolla viitataan poliisin tai muun entiteetin väkijoukkoon soluttamaan henkilöön, jonka tarkoituksena on yllyttää muita ihmisiä rikkomaan lakia.
Agent provocateureja käytetään erityisesti Yhdysvalloissa poliittisten radikalistiryhmien vangitsemiseksi, jolloin agent provocateur yllyttää väkivallatonta ryhmää toimimaan laittomasti, esimerkiksi terrori-iskun muodossa. 2000-luvulla useiden eri maiden, muun muassa Yhdysvaltain, Kanadan ja Yhdistyneen kuningaskunnan, on väitetty käyttäneen agent provocateureja suurissa mielenosoituksissa.
Tunnettuja tapauksia

Genovassa vuonna 2001 pidetyn G8-maiden huippukokouksen aikaan sanomalehti The Guardian raportoi naamioituneiden, mustiin pukeutuneiden miesten liittyneen mustaan blokkiin poliisiautoista jossain vaiheessa mielenosoitusta. Aktivistien mukaan poliisiautoista nousseet henkilöt aiheuttivat tuhoa alueen kiinteistöille ja hyökkäsivät toimittajia vastaan. Paikalliset aktivistit eivät tunteneet yhtäkään autoista nousseista henkilöistä. Italialainen aktivisti Luigi Malabarba kertoi The Guardianin haastattelussa nähneensä poliisiasemalla aktivisteiksi naamioituneita saksalaisia ja ranskalaisia poliiseja, jotka olivat aseistautuneet tiiliskivillä.
Yhdysvaltain demokraattisen puolueen puoluekokouksessa vuonna 2008 poliisi oli soluttanut väkijoukkoon poliiseja, jotka oli myöhemmin tarkoitus poistaa väkijoukosta ”pidättämällä” nämä. Soluttautumisen jälkeen väkijoukko oli alkanut käyttäytyä aggressiivisesti, minkä takia poliisit käyttivät ihmisiä, mukaan lukien soluttautuneita poliiseja, vastaan muun muassa pippurisumutteita. Tapauksen tultua julki kansalaisoikeuksia ajava American Civil Liberties Union of Colorado syytti poliiseja siitä, että nämä olivat tarkoituksella määränneet soluttautuneet poliisit provosoimaan mielenosoittajia ja poliiseja voimankäyttöön
Sittemmin murhatut toimittaja Anna Politkovskaya sekä entinen Venäjän turvallisuuspalvelun agentti Alexander Litvinenko syyttivät Venäjän turvallisuuspalvelua osallisuudesta Moskovan teatterikaappaukseen 2002, jossa heidän mukaansa yllyttäjäagentti Khanpash Terkibayev oli apurin kanssa soluttautuneena tšetšeeniryhmään, joka kaappasi teatterin. Myös Politkovskayan haastattelema Terkibayev kuoli muutama kuukausi haastattelun jälkeen auto-onnettomuudessa.
Vuonna 2007 poliittisessa mielenosoituksessa Montebellossa Kanadassa kolme poliisia oli mielenosoittajien joukossa anarkisteiksi naamioituneena, kivenmurikat käsissään. Mielenosoittajien huomatessa tämän ajoivat nämä heidät virkapukuisten virkaveljiensä suojiin. Poliisilaitos myönsi myöhemmin tapahtuneen.
Amman (kuvernementti)

Kuvernementin sijainti kartalla
Amman (arab. محافظة المفرق‎) on yksi Jordanian kahdestatoista kuvernementista. Kuvernementilla on sama nimi kuin maan pääkaupungilla Ammanilla, joka sijaitsee kuvernementin länsiosassa. Kuvernementin pinta-ala on 7 579 neliökilometriä ja se on kooltaan Jordanian kolmanneksi suurin. Alueella asui vuoden 2008 lopulla yhteensä 2 265 100 ihmistä, mikä tekee siitä asukasluvultaan Jordanian suurimman kuvernementin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amman (kuvernementti) Wikimedia Commonsissa
Jordanian kuvernementit
Ajlun
Al 'Aqabah
Al Balqa'
Al Karak
Al Mafraq
Amman
At Tafilah
Az Zarqa
Irbid
Jarash
Ma'an
Madaba
45 Grave

| 45 grave |
| --- | --- |
 Kuva vuodelta 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1979–1985 1989–1991 2005––
Tyylilaji:  horror punk deathrock  goottirock
Kotipaikka:   Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Dinah Cancer   Frank Agnew   Brandden Blackwell   Tom Coyne  
Infobox OKNimi-testi OK: 
45 Grave on yhdysvaltalainen vuonna 1979 perustettu punk rock -yhtye Los Angelesista. Se oli yksi ensimmäisista yhtyeistä, jotka yhdistivät punkin ja kauhuaiheiset sanoitukset. Alkuperäinen yhtye hajosi vuonna 1985, mutta vokalisti Dinah Cancer elvytti yhtyeen vuonna 1989.
Diskografia > Studioalbumit

Sleep in Safety (1983)
Pick Your Poison (2012, Frontier)
Diskografia > EP:t

Phantoms (1983)
What Is 45 Grave? A Tale of a Strange Phenomena (1984)
Diskografia > Singlet

"Black Cross" (1981)
"Partytime" (1984)
Diskografia > Live albumi

Only the Good Die Young (1989, Restless)
Diskografia > Kokoelma albumit

Autopsy (1987, Restless)
Debasement Tapes (1993, Cleopatra)
A Devil's Possessions - Demos & Live 1980-1983 (2008, Cleopatra)
Akash

| Akash |
| --- | --- |

Tyyppi:  Ilmatorjuntaohjus
Valmistaja:  Bharat Dynamics Limited Bharat Electronics Limited
Valmistusmaa:   Intia
Tekniset tiedot
Tehokas kantama:  30 km
Akash on intialainen ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Järjestelmän suunnittelu alkoi vuonna 1983, mutta se otettiin käyttöön Intian ilmavoimissa vasta vuonna 2012 ja Intian armeijassa vuonna 2015. Järjestelmän kantama on noin 30 kilometriä.
Kehittely

Akashin kehittely alkoi osana vuonna 1983 aloitettua Integrated Guided Missile Development Programme -ohjelmaa. Järjestelmän ensimmäiset laukaisut tehtiin vuonna 1990. Järjestelmän kehitti Defence Research and Development Organisation. Noin 96 % laitteistosta on kehitetty Intiassa. Järjestelmän ilmavoimille suunnattu versio otettiin käyttöön maaliskuussa 2012. Intian armeijan kokeet laitteistolla saatiin päätökseen vuonna 2014 ja se otettiin virallisesti armeijan käyttöön toukokuussa 2015. Armeijan ja ilmavoimien Akash-tilauksilla on arvoa yhteensä 230 miljardia rupiaa eli noin 3,819 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Armeijan on tarkoitus varustaa ohjuksella kaksi rykmenttiä ja ilmavoimien kahdeksan. Armeijan ohjukset valmistaa Bharat Dynamics Limited ja ilmavoimien Bharat Electronics Limited. Bharat Electronics Limited tuottaa myös järjestelmän tutkalaitteiston.
Ominaisuudet

Akashin kantama on noin 30 kilometriä ja se vastaa toiminnaltaan venäläistä BUK M1 -järjestelmää, sekä Raytheonin MIM-104 Patriot- ja kiinalaista Kai Shan-1-järjestelmää. Armeijan versio ohjuksesta on asennettu T-72-taistelupanssarivaunun alustalle, kun taas ilmavoimien ohjusjärjestelmät on asennettu Tata-kuorma-autoille.
Käyttäjät

Intia
Intian maavoimat
Intian ilmavoimat
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akash Wikimedia Commonsissa
Admiral Scheer

| Admiral Scheer |
| --- | --- |
 Admiral Scheer Gibraltarilla vuonna 1936

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  25. kesäkuuta 1931
Laskettu vesille:  1. huhtikuuta 1933
Palveluskäyttöön:  12. marraskuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut ilmapommituksessa 10. huhtikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 660 t (standardi) 15 180 t (kuormattu)
Pituus:  181,7 m (vesiraja) 186,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,34 m
Syväys:  7,25 m
Koneteho:  52 050 hv (40 MW)
Nopeus:  28,3 solmua (53 km/h)
Toimintamatka:  9 100 meripeninkulmaa 20 solmun nopeudella
Miehistöä:  1 150
Panssarointi:  80 mm panssarivyö 160 mm tykkitornien kilpi 40 mm kansi
Aseistus
Aseistus:  6 × 28 cm SK L/52 C28 8 × 15 cm SK L/55 C28 6 × 8,8 cm Flak L/75 C32 8 × 3,7 cm Flak L/83 C30 8 × 2 cm Flak L/65 C30 8 × 50 cm torpedoputkea 2 × Arado 196
Admiral Scheer oli Saksan laivaston Deutschland-luokan taskutaistelulaiva toisessa maailmansodassa. Se oli nimetty amiraali Reinhard Scheerin mukaan. Helmikuussa 1940 alus luokiteltiin uudelleen raskaaksi risteilijäksi.
Valmistus

Alus tilattiin Wilhelmshavenin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 25. kesäkuuta 1931. Alus laskettiin vesille 1. huhtikuuta 1933 kumminaan amiraali Reinhard Scheerin tytär rouva Marianne Besserer ja otettiin palvelukseen 12. marraskuuta 1934.