stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zura Karuhimbi

| Zura Karuhimbi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1925 Gitarama (nyk. Muhanga), Ruanda-Urundi
Kuollut: 17. joulukuuta 2018
Ammatti:  Kansanparantaja, aktivisti
Zura Karuhimbi (n. 1925 – 17. joulukuuta 2018) oli ruandalainen nainen, joka pelasti yli 150 ihmistä Ruandan vuoden 1994 kansanmurhan aikana. Kansanparantajana tunnettu Karuhimbi kätki suojaa etsineet pakolaiset taloonsa ja pelotteli hyökkääjiä käyttämällä hyväksi noidan mainettaan.
Ruandan kansanmurhan aikaan eri kansanryhmien välinen väkivalta tappoi yli 800 000 ihmistä, Karuhimbi oli iäkäs leski, joka oli järkyttynyt maansa tapahtumista. Karuhimbi kätki pakolaiset kahden huoneen taloonsa sekä kuoppaan pellollaan. Kun kiertävien ääri-hutujen sotilaat uhkasivat tutkia talon, Karuhimbi uhkasi kirota kaikki, jotka uskalsivat lähestyä taloa. Karuhimbi itse ei harjoittanut perinteistä noituutta, jota alueella myös harjoitettiin, mutta hyödynsi ympärillään liikkuvia huhuja. Uskomusten mukaan hän oli vaarallinen noita, ja sotilaat pelkäsivät häntä. Karuhimbi itse oli kristitty. Karuhimbi pelotteli hyökkääjiä muun muassa kalisuttelemalla rannerenkaitaan ja peltipurkkia, jonka sisään hän oli laittanut herneitä.
Karuhimbi auttoi tutseja, burundilaisia ja kolmea eurooppalaista piiloutumaan sotilailta. Ruandan presidentti Paul Kagame myönsi Karuhimbille tämän teoista kunniamitalin vuonna 2006.
Ivan Karabyts

| Ivan Karabyts |
| --- | --- |
 Ivan Karabytsin muistolaatta Toretskissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. tammikuuta 1945 Jalta, Peršotravneven piiri, Donetskin alue
Kuollut: 20. tammikuuta 2002 (57 vuotta) Kiova, Ukraina
Kansalaisuus:  Ukraina
Ammatti:  säveltäjä, orkesterinjohtaja
Aiheesta muualla
www.karabits.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ivan Karabyts, ukr. Іван Карабиць (17. tammikuuta 1945 Jalta, Peršotravneven piiri, Donetskin alue – 20. tammikuuta 2002 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen säveltäjä ja orkesterinjohtaja.
Karabytsin puoliso oli professori Marianna Kopytsja ja poika orkesterinjohtaja Kyrylo Karabyts (Kirill Karabits).
Karabyts valmistui 1971 Kiovan konservatoriosta, jossa hänen opettajiaan olivat Borys Ljatošynskyi ja Myroslav Skoryk. Hän oli Kiovan sotilaspiirin laulu- ja tanssiyhtyeen kapellimestari 1967–1975, opetti Kiovan konservatoriossa vuodesta 1983 ja palveli sen jälkeen Kyjivska kameratan kapellimestarina 1994–2000. Hän oli Kiovan musiikkijuhlien (Kyiv Music Fest) perustamisen aloitteentekijä ja juhlien taiteellinen johtaja vuosina 1989–2001. Hän oli perustamassa Nuorten pianistien Vladimir Horowitzin muistokilpailua, jonka tuomaristossa hän oli 1995–2001.
Karabyts opiskeli Bah’mutissa musiikkikoulussa, joka on vuonna 2004 nimetty hänen mukaansa.
Ivan Karabytsin musiikkiopisto sijaitsee Bah’mutissa.
Tuotanto

sarja 24 preludia pianolle
pianotrio
kolme konserttoa orkesterille
kolme laulusarjaa laululle ja pianolle, muun muassa Pastelleja Pavlo Tytšynan tekstiin
kaksi oratoriota
kantaatti Hryhori Skovorodan runokokoelmaan
elokuvamusiikkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Karabyts Wikimedia Commonsissa
Zannone

Zannone ja Pontiset saaret.
Zannone on saari Tyrrhenanmeressä Italian länsirannikolla. Se kuuluu Pontisiin saariin ja hallinnollisesti Ponzan kuntaan. Saaren koko on noin neliökilometri, ja se on noin kymmenen kilometrin päässä Ponzansaaresta.
Zannone kuuluu Circeon kansallispuiston kauneuteunsa ja biomiensa vuoksi. Saari on asumaton, mutta sitä valvoo Metsävirasto, jolla on siellä asema ja pieni näyttely Monte Pellegrinon laella, joka on saaen korkein kohta. Saarella on myös benediktiiniläisluostarin rauniot 1200-luvulta. Saarella ei kuitenkaan ole matkailijoille palveluita ja leirintä ja yöpöyminen on kielletty, joskaan saarella käyntiin ei tarvitse erityilupaa.
Saaren vesiltä on löytynyt roomalaisaikaisia haaksirikkoutuneita laivoja 200-600-luvulta. Varsinaiset alukset ovat tuhoutuneet, mutta niiden lasti on paikallaan. Joukossa on viiniamforoita, garumia ja oliiviöljyä kuljettaneita aluksia sekä tiililastissa ollut alus. Löytöä tutkii Italian kulttuuriministeriö yhdessä yhdysvaltalaisen Aurora-säätiön kanssa.
Aiheesta muualla

Circeon kansallispuisto
Itulimaska

| Itulimaska |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Alismatales
Heimo::  Vehkakasvit Araceae
Alaheimo::  Lemnoideae
Suku::  Sorsanlimaskat Lemna
Laji::  turionifera
Kaksiosainen nimi
 Lemna turionifera  Landolt 
Katso myös
   Itulimaska Wikispeciesissä   Itulimaska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Itulimaska (Lemna turionifera) on veden pinnalla kelluva, pieni kasvi. Laji kuvattiin uutena tieteelle vasta vuonna 1975.
Ulkonäkö ja koko

Itulimaska kasvattaa alle viiden millin pituisia yksijuurisia versoja, jotka ovat muodoltaan lähes pyöreitä ja ehytlaitaisia. Verson yläpuoli on oliivinvihreä ja usein punertava, alapuoli on kokonaan punainen. Kukinto on vaatimaton ja siinä on kaksi hedekukkaa ja yksi emikukka. Kukinto sijaitsee verson laidan taskussa kalvon suojaamana. Syksyllä itulimaska muodostaa pieniä, juurettomia tai lyhytjuurisia talvehtimisversoja, jotka painuvat pohjaan talvehtimaan.
Laji muistuttaa suuresti lähisukulaistaan pikkulimaskaa (L. minor).
Levinneisyys

Itulimaska on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta ja läntisestä Aasiasta. Euroopasta lajia on tavattu monin paikoin. Suomessa itulimaskaa on tavattu paikoitellen rannikolta Saaristomereltä, Ahvenanmaalta ja Pohjanlahdelta aina Ouluun saakka.
Elinympäristö

Itulimaska kasvaa rehevöityneissä vesissä, Suomessa usein merenrannan ja saariston kalliolammikoissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Itulimaskan levinneisyys Suomessa.
ITIS: Lemna turionifera (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Lemna turionifera (englanniksi)
Ákos Kállai

Ákos Kállai (s. 29. maaliskuuta 1974 Budapest) on unkarilainen entinen nykyaikainen viisiottelija. Hän edusti seuratasolla Honvédia.
Kállai oli vuonna 2002 Pariisin kansainvälisen kilpailun toinen ja voitti seuraavana vuonna Budapestissa Steffi Cupin. Hän sai vuonna 2003 hopeaa sotilaiden MM-kisoista ja sijoittui kahdeksanneksitoista Ateenan olympialaisissa 2004. Kállai oli maailmancupin Leipzigin osakilpailussa kolmas 2005 ja sijoittui EM-kilpailujen seitsemänneksi 2006, kaudella, johon hän lopetti uransa.
Israelin ilmavoimat

Israelin ilmavoimat (hepr. ‏זרוע האויר והחלל‎, engl. Israeli Air Force, IAF) on osa Israelin puolustusvoimia. Sillä on käytössään noin tuhat lentokonetta ja sen nykyinen komentaja on Tomer Bar.
IAF perustaminen ja alun kalusto

IAF perustettiin 1947. Israelilla oli vaikeuksia saada ostettua aseita ulkomailta ja siksi ilmavoimien kalusto oli aluksi kokoelma hyvin eri tyyppisiä koneita. Alussa sen kalusto muodostui kuudesta Auster-yhdyskoneesta jotka oli koottu kahdestakymmenestä Yhdistyneestä kuningaskunnasta tuodusta Austerista. Austerit olivat varsinaisesti koulutuskoneita, mutta israelilaiset käyttivät niitä taistelussa ampumalla aseilla ja pudottamalla kranaatteja koneiden ovista.
Myöhemmin kalustoon ostettiin Tšekkoslovakiasta Avia S199 -hävittäjäkoneita, jotka olivat Messerschmitt Bf 109 -koneita Junkers Jumo -moottoreilla. Israelin julistautuessa itsenäiseksi 1948 ja sodan syttyessä, oli IAF:llä käytössä neljä Aviaa. Koneiden ensimmäinen yhdistetty taistelu- ja harjoituslento tapahtui Tel Avivia lähestynyttä 10 000 miehen egyptiläistä kolonnaa vastaan, ja taistelussa menetettiin yksi Avia. Muutamaa päivää myöhemmin IAF sai ensimmäisen ilmavoittonsa kun ainoa lentokelpoinen Avia pudotti egyptiläisen C-47 Dakota -pommittajan Tel Avivin yläpuolella.
IAF onnistui hankkia Yhdysvaltain viranomaisten luvatta neljä B-17- ja neljä A-20 Havoc -pommikonetta. Kolme B-17 lennettiin Tšekkoslovakiaan, jossa ne aseistettiin ja siirtolennolla Israeliin kävivät pommittamassa Kairoa.
Peitefirman nimissä hankittiin, muka Uuden-Seelannin RAF-veteraaneista kertovaan elokuvaa varten, Englannista neljä Bristol Beaufighteria.
IAF:n ensimmäinen Supermarine Spitfire koottiin vihollisen Tel Avivin rantaan alasammutusta koneesta ja RAF:ltä  saaduista varaosista.
Sodan päättyessä 1949 IAF käsitti yli sata konetta ja sillä oli 23 ilmavoittoa, kun se oli itse menettänyt 15 konetta, lähinnä onnettomuuksissa.
Siirtyminen suihkuhävittäjiin

Itsenäisyyssodan jälkeen IAF:n konekanta kasvoi nopeasti. Tšekistä ja Italiasta IAF hankki ylijäämä-Spitfirejä, Ranskasta huonokuntoisia Mosquitoja ja Ruotsista huippukuntoisia North American P-51 Mustangeja.
Samaan aikaan Egypti hankki ensimmäisiä suihkukoneitaan, Gloster Meteoreja ja de Havilland Vampireja  Britanniasta. Vuonna 1950, yrityksistään huolimatta, Israel ei saanut Yhdistynyttä kuningaskuntaa tai Yhdysvaltoja myymään suihkukoneita. Britannia myös esti IAF:n yrityksen hankkia Ranskasta Dassault Ouragan-hävittäjiä. Vuonna 1953 Yhdistynyt kuningaskunta suostui myymään Israelille Gloster Meteoreja. Lähi-idän ensimmäinen ilmataistelu suihkuhävittäjien kesken käytiin Israelin yllä, Ahron Yoeli pudotti Gloster Meteorilla egyptiläisen Vampire-hävittäjän.
Vuonna 1955 Lähi-idän satunnainen sodankäynti kärjistyi ja Egypti aloitti yhteistyön Neuvostoliiton kanssa ja aseavun mukana sai MiG-15 -hävittäjiä ja Il-28 -pommikoneita. Tämän johdosta Israel koetti hankkia Korean sodassa MiG:ien vastineena toimineita F-86 Sabreja Yhdysvalloista. Yhdysvallat kieltäytyi ja esti Kanadaa myymästä koneen lisenssiä Israeliin. IAF torjui itse Ruotsin tarjouksen toimittaa SAAB J-29 -koneita, koska se ei olisi soveltunut rynnäkkötehtäviin. Algeriassa sotaa käyvä Ranska suostui myymään Ouragan- ja Dassault Mystere IV -hävittäjäkoneita, jotta Egyptin huomio kääntyisi pois Ranskan siirtomaista Israeliin. Tästä seurasi, että Ranska toimi pitkään, 1960-luvun loppuun, IAF:n hankkijana.
Nykyinen lentokalusto

Beechcraft Bonanza 18 koulutuskäytössä
Nykyinen lentokalusto > Hävittäjät

F-15 Eagle
F-15E Strike Eagle
F-16I
F-35I Lightning II
Nykyinen lentokalusto > Helikopterit

AH-64 Apache
AH-1 Cobra
CH-53 Sea Stallion
Eurocopter Panther
Sikorsky S-70
Lentokentät

Hatzerim
Hatzorin lentokenttä
Nevatimin lentokenttä
Ovda
Palmachimin lentokenttä
Ramat Davidin lentokenttä
Ramonin lentokenttä
Sde Dovin lentokenttä
Sedot Mikhan lentokenttä
Tel Nofin lentokenttä
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset verkkosivut
Avia S199
IAI Kfir oli israelilaisvalmisteinen hävittäjäpommittaja. Kuvan kone Israelin ilmavoimien museossa Hatzerimissa.
Israelin ilmavoimien F-4E Phantom II aavikkoväreissä
F-16I Sufa on F-16 Fighting Falconin israelilaisversio
Israelin ilmavoimien organisaatio
Jakob Wassermann

| Jakob Wassermann |
| --- | --- |
 Jakob Wasserman vuonna 1899, Emil Orlikin piirros.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1873 Fürth, Saksa
Kuollut: 1934 (60–61 vuotta) Altaussee, Itävalta
Kansalaisuus:  saksa
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Julie Speyer (1901–1915), Marta Karlweis (1919–1934)
Uskonnollinen kanta:  juutalainen
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Melusine, romaani, 1896
Aiheesta muualla
www.jakob-wassermann.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jakob Wassermann (10. maaliskuuta 1873 Fürth Saksa – 1. tammikuuta[lähde? ] 1934 Altaussee, Steiermark, Itävalta) oli saksalainen juutalainen kirjailija.
Elämäkerta

Wassermann syntyi juutalaisperheeseen Fürthin teollisuuskaupungissa lähellä Nürnbergiä. Hänen isänsä oli kauppias, äiti Henriette Traub kuoli Wassermannin ollessa vasta yhdeksänvuotias. Käytyään oppikoulun Wasserman lähti 16-vuotiaana toimistoapulaiseksi Wieniin, karkasi sieltä Müncheniin ja palasi takaisin, kunnes meni suorittamaan asepalvelustaan. Yritettyään turhaan jo aiemmin saada kirjoittamansa romaanin ja näytelmän käsikirjoitukset julkaistuksi hän yritti elättää itsensä tilapäisillä töillä eri puolilla Saksaa, kunnes pääsi kirjailija Ernst von Wolzogenin sihteeriksi. Hänen ensimmäisen romaaninsa Melusine ilmestyi 1896. Wassermann muutti Wieniin 1898 ja sieltä vuonna 1901 edelleen Altausseehen Itävallan Steiermarkiin. Wassermannin ensimmäinen puoliso 1901–1915 oli Julie Speyer ja toinen puoliso vuodesta 1919 Marta Karlweis, itsekin kirjailija, joka kirjoitti miehestään tämän kuoleman jälkeen vuonna 1935 muistelmateoksen Jakob Wassermann. Bild, Kampf und Werk.
Kirjallinen ura

Wassermann oli 1930-luvun alkuvuosina Hermann Hessen ja Thomas Mannin ohella Saksan luetuimpia kirjailijoita. Wassermann asui ja työskenteli kirjailijana Wienissä. Hänen esikoisteoksensa, romaani Melusina (1896) ei juuri herättänyt huomiota, mutta seuraavat kaksi, Die juden von Zirndorf (1897) ja Die geschichte der jungen Renate Fuchs (1900), tekivät hänestä Saksan puhutuimman nuoren kirjailijan.
Wassermannin oma laatu ilmeni jo melko varhain, ja hänellä oli kyky analysoida ja havainnoida itseään. Kirjailijanuransa alusta alkaen hän kuvasi ennen kaikkea juutalaisia hahmoja ja ajan modernia juutalaista elämää. Intohimoisesti ja hartaasti hän kuvaa sisäistä elämää, saksalaisella vakavuudella hän pohtii elämän ja ihmisen arvoituksia ja ongelmia. Hänen teoksensa ovat hivenen boheemeja ja dekadentteja, tekniikkaa leimaa naturalismi, mutta puuttumaan jää yksinkertaisuus ja suuret linjat. Hänen kuvaamansa maailma sijoittuu aina suurkaupunkiin, ja hän täyttää sekavat ja runsassisältöiset romaaninsa runsaalla määrällä henkilöitä, joiden mielialoista ja elämänrytmeistä muodostuu moniäänistä orkesterimusiikkia.
Wassermannin tuotannolle on ominaista unelma puhtaasta alkuperäisestä ihmisluonnosta, joka saavuttaa kärsimysten ja syntien kautta armahduksen ja selkeyden. Hänen teoksissaan esiintyy vaihtelevina hahmoina kerta kerran jälkeen eräänlainen Messias, joka pyrkii ruumiillistamaan tämän ihanteen. Hän ei koskaan pääse vapaaksi lumoutumisestaan kirjavaan maailmaan, mutta se maailma, saastaisena ja ankarana, on vihollinen, joka on voitettava ja josta on vapauduttava. Wassermannin teoksissa on paitsi psykologista detaljimaalausta ja metafyysistä kiinnostusta, myös koloristista voimaa ja hehkua. Wassermannin melankolinen, hivenen turmeltunut taide keskittyy mieluusti yksinäisyyden ja kärsimyksen tunnelmiin. Hänen kirjallisuusteoreettisissa pohdinnoissaan ilmenee selkeästi hänen kaipuunsa taiteessa suuruuteen, merkittävyyteen ja ylevyyteen. Hänen tavoitteidensa ja hänen temperamenttinsa taiteellisten ominaisuuksien välillä on jatkuva ja ratkaisematon jännite.
Teokset

Wassermann julkaisi romaaneja ja novelleja, mutta myös esseitä. Hänen teoksiaan ovat muun muassa:
Melusine, romaani, 1896
Die Juden von Zirndorf, romaani, 1897
Die Schaffnerin, novelleja, 1897
Die Geschichte der jungen Renate Fuchs, romaani, 1901 (suom. Nuoren Renate Fucshin tarina)
Der Moloch, romaani, 1902
Der nie geküsste Mund, novelleja, 1903
Die Kunst der Erzählung, essee, 1904, (suom. Kertomisen taito)
Alexander in Babylon, romaani, 1905 (suom. Aleksanteri Babylonissa)
Caspar Hauser, romaani, 1908
Die Gefangenen auf der Plassenburg, 1909 (suom. Plassenburgin vangit)
Das Gänsemännchen, romaani, 1915
Christian Wahnschaffe, romaani, 1919
Der Wenderkreis, romaani
Der Fall Maurizius, romaani (suom. Mauriziuksen oikeusjuttu)
Mein Weg als Deutscher und Jude, 1921
Laudin und die Seinen, romaani, 1925 (suom. Avioeroja)
Der Aufruhr um den Junker Ernst, novelleja, 1926 (suom. Nuorten voitto)
Etzel Andergast, romaani, 1933
Joseph Kerkhovens dritte Existenz, romaani, 1933.
Teokset > Suomennetut teokset

Aleksanteri Babylonissa: romaani, suom. Hanna Pakkala, Helsinki: Holm 1905
Kertomisen taito, suomentanut Viljo Tarkiainen, Porvoo: WSOY 1907 (runousoppi)
Plassenburgin vangit y. m. kertomuksia teoksesta Kultainen peili, suom. Laura Sorm, Helsinki: E. W. Ponkala 1912
Nuoren Renate Fuchs'in tarina: romaani, suomentanut Anna Silfverblad, Helsinki: Ahjo 1919 Sarja: Kuuluisia romaaneja, 16
Nuorten voitto (Der Aufruhr um den Junker Ernst), suom. Edwin Hagfors, Hämeenlinna: Karisto 1928
Mauriziuksen oikeusjuttu (Der Fall Maurizius), suom. Helge Halme ja Lauri Hirvensalo, Porvoo: WSOY 1932
Avioeroja (Laudin und die Seinen), suom. Helge Halme, Helsinki: Tammi 1944
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jakob Wassermann Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Jakob Wassermann on Wikiaineistossa
Ákšomuotki

| Ákšomuotki |
| --- | --- |
  Sijainti Finnmarkin läänissä. 
Kunta:  Koutokeino
Lääni:  Finnmarkin lääni
Ákšomuotki (norj. Økseidet) on kylä Norjan Koutokeinossa.
Koutokeino
| --- | --- |
Koutokeinon kylät:   Aittijärvi  Ákšomuotki  Aviovaara  Ávži  Ákšomuotki  Biedjovággi  Čunovuohppi  Gálaniitu  Koutokeino  Lappojärvi  Maasi  Mieron  Siebe  Soahtefielbma  Stornes  Suolovuopmi  Suoppajärvi  Šihččajávri  Šuoššjávri 
Koutokeinon koulut:   Koutokeinon ala-aste  Koutokeinon yläaste  Sámi joatkkaskuvla ja boazodoalloskula  Maasin koulu  Lappojärven koulu 
Koutokeinon tunturimajat:  Suolovuopmin tunturimaja
Koutokeinon tiet:   Riksvei 92  Riksvei 93  Fylkesvei 1  Fylkesvei 2  Fylkesvei 3  Fylkesvei 4  Fylkesvei 5  Fylkesvei 6 
Muuta:   Beaivváš Sámi Teáhter  Guovdageainnu Dáloniid Listu  Saamelainen korkeakoulu  Sámi instituhtta
Åkerin piiri

Åkerin piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Åkerin piiri (Småland), piiri Vaggerydin kunnassa
Åkerin piiri (Södermanland), piiri Strängnäsin kunnassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Åkerin piiri”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Issam Merdassi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Issam Merdassi
Syntymäaika: 16. maaliskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Tunisia
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 189 cm
Seura
Seura:  Young Boys II
Pelinumero: 34
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2002 2002–2003 2003–2009 2007–2008 2009– 2010– |  CS Sfaxien  ES Zarzis  CS Sfaxien →  Al-Nasr (laina)  Young Boys  Young Boys II |   ? (7) 22 (4) 20 (0) 8 (3) |
Maajoukkue
| 2004 2006 |  Tunisian U-23  Tunisia | 1 (0) 3 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. marraskuuta 2010.
Issam Merdassi (arab. عصام المرداسي‎, s. 16. maaliskuuta 1981) on tunisialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Sveitsin 1. Ligassa pelaavaa Young Boysin kakkosjoukkuetta.
Ura > Seurajoukkueura

Merdassi edusti kotimaassaan pitkään CS Sfaxienia, jonka paidassa hän voitti Tunisian liigamestaruuden lisäksi Tunisian cupin ja liigacupin. Menestys vuosien jälkeen Merdassi pelasi yhden kauden lainalla saudiarabialaisessa Al-Nasrissa. Palattuaan takaisin kotimaahansa hän pelasi vielä yhden kauden CS Sfaxienin riveissä ennen siirtymistään Sveitsiin Young Boysin riveihin. Merdassi oli joukkueen mukana kahden päivän koeajalla, jonka myötä sveitsiläisjoukkue teki hänen kanssaan kolmen vuoden sopimuksen.
Avauskaudellaan Merdassi pelasi 20 ottelua ja oli mukana pelaamassa neljässä Sveitsin cupin ottelussa. Kaudeksi 2010–2011 hänet siirrettiin Young Boysin kakkosjoukkueeseen, joka pelaa Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla tasolla.
Ura > Maajoukkueura

Merdassi on edustanut Tunisiaa vuoden 2004 kesäolympialaisissa ja vuoden 2006 jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailussa.
Saavutukset

Tunisian liigamestaruus: 2005
Tunisian cup: 2004, 2009
Tunisian liigacup: 2003
Aiheesta muualla

Fifa.com (Arkistoitu – Internet Archive)
National Football Teams
MTNfootball[vanhentunut linkki]
Weltfussball[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Tunisian joukkue – Kesäolympialaiset 2004
1 Fadhel |
2 Boussaïdi |
3 Haggui |
4 Yahia |
5 Trabelsi |
6 Ragued |
7 Haj Massaoud |
8 Bhairi |
9 Zitouni |
10 Mouelhi |
11 Ltifi |
12 Ayari |
13 Ben Yahia |
14 Traoui |
15 Clayton |
16 Merdassi |
17 Jedidi |
18 Khalloufi |
Valmentaja Labidi
Tunisian joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2006
1 Boumnijel |
2 Merdassi |
3 Haggui |
4 Melliti |
5 Jaziri |
6 Trabelsi |
7 Ben Saada |
8 Namouchi |
9 Guemamdia |
10 Ghodhbane |
11 Santos |
12 Mnari |
13 Bouazizi |
14 Chedli |
15 Jaïdi |
16 Fadhel |
17 Jemâa |
18 Benachour |
19 Ayari |
20 Clayton |
21 Yahia |
22 Kasraoui |
23 Ltifi |
Valmentaja Lemerre
Åkerin kihlakunta

Åkerin kihlakunnan sijainti Södermanlandin läänin kartalla.
Åkerin kihlakunta (ruots. Åkers härad) oli kihlakunta Södermanlandin läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 427,74 neliökilometriä ja asukasluku 7 302 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Helgarö, Fogdö, Vansö, Härad, Strängnäsin maalaiskunta, Åker ja Länna.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat kuuluvat nykyään Strängnäsin kuntaan ja sijaitsevat sen länsiosassa.
Zuozhuan

Sivu Zuozhuanista.
Zuozhuan (左傳; pinyin: Zuǒzhuàn; Wade-Giles: Tso chuan) on yksi varhaisimmista säilyneistä kiinalaisista historiallisista teksteistä. Se käsittelee muinaisen Kiinan tapahtumia vuodesta 722 eaa. vuoteen 468 eaa. Zuozhuania on perinteisesti pidetty Zuo Qiumingin  Kevättä ja syksyä -vuosikirjojen kommentaarina. Moni tutkija pitää sitä kuitenkin itsenäisenä työnä, joka käsittelee samaa ajanjaksoa ja joka myöhemmin yhdistettiin vuosikirjoihin. Huomattavat nykytutkijat kuten Yang Bojun (楊伯峻) ovat sitä mieltä, että teos koostettiin Taistelevien läänitysvaltioiden aikana, viimeistään 389 eaa.  Zuozhuan on yksi tärkeimmistä Kevättä ja syksyä -aikakautta käsittelevistä historiallisista lähteistä.
Zuozhuan on ensimmäinen tunnettu teksti, jossa mainitaan kiinalainen wéiqí -lautapeli kappaleessa, joka käsittelee Lun herttua Xiangin 25. hallitusvuotta  (548 eaa.). Teoksessa on yksi varhaisimpia mainintoja ammattimaisen ennustajan suorittamasta kasvojenluvusta.
Zuozhuania pidetään Shijin ohella klassisen kiinalaisen proosan helmenä.  Se toimi sukupolvien ajan kiinalaisten proosankirjoittajien esikuvana.
Aiheesta muualla

春秋左傳 - Chun Qiu Zuo Zhuan - Zuozhuan. (kiinaksi)
The Zuozhuan Digital Concordance[vanhentunut linkki] - Zuozhuanin digitaalinen hakemisto. (englanniksi)
Kungfutselaisia tekstejä
| --- | --- |
Neljä kirjaa:   Suuri oppi  Tarkoituksen oppi  Keskustelut  Mengzi 
Viisi klassikkoa:   Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Riitit  Muutosten kirja  Kevättä ja syksyä -vuosikirjat 
Kolme kommentaaria:   Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan 
Kolmetoista klassikkoa:   Laulujen kirja  Kirjoitusten kirja  Zhouli  Yili  Riitit  Muutosten kirja  Zuozhuan  Gongyangzhuan  Guliangzhuan  Keskustelut  Erya  Xiaojing  Mengzi 
Muita:   Musiikin kirja  Kongzi Jiayu  Xunzi
Zur Farbenlehre

Goethen väriopin kuvitusta.
Zur Farbenlehre on Johann Wolfgang von Goethen vuonna 1810 kokonaisena ilmestynyt värioppia käsittelevä teos.
Teoksesta ilmestyi osia jo vuosina 1807–1809. Se perustui 20 vuoden kokeiluihin ja tutkimukseen. Goethe itse piti värioppia tärkeimpänä teoksenaan. Hänen mukaansa väriä koskevan tieteen tulisi lähteä henkilökohtaisesta kokemuksista ja havainnoista. Goethen värioppi oli kommentti Newtonin teokselle Opticks.
Teoksesta on suomennettu osa nimellä Goethen värioppi. Ensimmäinen osa, Fysiologiset värit (Suomen antroposofinen liitto, 1980), sekä myöhemmin koko didaktinen osa nimellä Värioppi (Suom. Pirkko Holmberg ja Pajari Räsänen, Teos 2019).
Kirkas spektri
Pimeä spektri
Aiheesta muualla

Värioppi Teoksen sivuilla
Åkerin laivakunta

Åkerin laivakunnan sijainti Tukholman läänin kartalla.
Åkerin laivakunta (ruots. Åkers skeppslag) oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 356,03 neliökilometriä ja asukasluku 6 154 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Riala, Roslags-Kulla, Ljusterö ja Österåker.
Kihlakunnan tuolloista kunnista Riala kuuluu nykyään Norrtäljen kuntaan ja muut Österåkerin kuntaan.