stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kvantittunut Hallin ilmiö
Murtokvantittunut ilmiö

Murtolukuilmiössä poikittaiskonduktanssi kvantittuu tiettyjen murtolukukertoimien mukaan. Ilmiön havaitsivat ensimmäisenä vuonna 1982 Daniel Tsui ja Horst Störmer. Seuraavana vuonna Robert Betts Laughlin selitti ilmiön johtuvan elektronien voimakkaista korrelaatioista, jotka johtuvat niiden välisistä vuorovaikutuksista. Murtolukuilmiö on muun muassa suprajohtavuuden, Coulombin saarron ja Kondo-ilmiön ohella ainoita johtavuusilmiöitä, joissa vuorovaikutuksilla on merkittävä rooli. Tsui, Störmer ja Laughlin palkittiin työstään vuoden 1998 Nobelin palkinnolla.
Aiheesta muualla

Tsuneya Ando & Yukio Matsumoto & Yasutada Uemura: Theory of Hall Effect in a Two-Dimensional Electron Systems, Journal of the Physical Society of Japan, Vol. 39, No 2, August 1975[vanhentunut linkki]
Kupusienet

Nuijakuukunen (Lycoperdon excipuliforme) kuuluu kupusieniin.
Kupusienet on yli 700 lajia käsittävä kantasienten ryhmä, joka luokiteltiin aiemmin omaan luokkaansa Gasteromycetes. Kupusienillä itiölava sijaitsee umpinaisessa itiöemässä, joka on usein pallon tai munan muotoinen. Helttasienistä ja kääväkkäistä eroten ne eivät itse pakota itiöitään ulos vaan leviävät muilla tavoin.
Kupusienet ravintona

Suurin osa Suomessa esiintyvistä kupusienistä on syötäviä nuorina, kun niiden malto on vielä valkoista ja itiömassa kypsymätöntä. Niitä ei kuitenkaan pidä kuivata, koska silloin itiöt voivat alkaa kypsyä. Mukulakuukusissa (Scleroderma) on myrkyllisiä lajeja, mutta ne ovat kovia ja sisältä violetteja, kun taas syötävät lajit ovat pehmeämaltoisia ja nuorena sisältä vaaleita. Syötävien kupusienten sekoittaminen nuoriin kärpässieniin (Amanita) on mahdollista.
Maan päällä kasvavien lajien lisäksi kupusienissä on enemmän tai vähemmän maanalaisia lajeja. Näitä ovat esimerkiksi jänönmukulat (Rhizopogon), jotka voi sekoittaa tryffeleihin. Tryffeleistä poiketen ne eivät kuitenkaan kelpaa ruoaksi.
Kupusieniä sisältäviä sukuja

Kupusieniä on ainakin seuraavissa suvuissa:
Ryhmätuhkelot (Apioperdon)
Maamunat (Bovista)
Sinimukulat (Chamonixia
Leipäkorisienet (Crucibulum)
Pesäsienet (Cyathus)
Gastrosporium
Tantereiset (Gautieria)
Maatähdet (Geastrum)
Ansarimukulat (Hydnangium)
Myyränmukulat (Hymenogaster)
Kamaraiset (Hysterangium)
Jättikuukuset (Langermannia)
Tuhkelot (Lycoperdon)
Mantumukulat (Melanogaster)
Pökkösienet (Mutinus)
Nahkapallot (Mycenastrum)
Pikkurakkosienet (Mycocalia)
Rakkosienet (Nidularia)
Lehtomukulat (Octaviania)
Haisusienet (Phallus)
Hernekuukuset (Pisolithus)
Jänönmukulat (Rhizopogon)
Mukulakuukuset (Scleroderma)
Luumukulat (Sclerogaster)
Sinkosienet (Sphaerobolus)
Jalkakuukuset (Tulostoma)
Kuoppaelin

Kuoppaelin on lämpötilan aistimiseen erikoistunut elin, joka esiintyy eräillä käärmelajeilla, muun muassa kalkkarokäärmeellä ja pytonilla. Kuoppaelimen paikka on käärmeen sieraimen yläpuolella, toisin sanoen niitä on kaksi kappaletta.
Elin sijaitsee ihokuopan pohjalla, missä on tiheästi infrapunasäteilylle herkkiä aistinsoluja eli lämpimänreseptoreja. Kuoppaelin aistii lähiympäristöstä säteilevää lämpöä, esimerkiksi saaliseläimen ruumiinlämpöä. Elin toimii karkeasti ottaen kuin lämpökamera, eli se tuottaa käärmeen aivoihin eräänlaisen lämpökartan eläimen lähiympäristöstä.
Kukkolampi (Jaala)

| Kukkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Jaala)
Koordinaatit:  61°13′04″N, 26°27′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Ruuholampeen 
Järvinumero:  14.179.1.053
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,5 m  
Rantaviiva:  0,746 km  
Pinta-ala:  1,568 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKukkolampi 
Kukkolampi  on Kymenlaaksossa Jaalassa, Ansalahdella sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Kyriáki

| Kyriáki Κυριάκι |
| --- | --- |
 Kyriákin kaupunki.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Kyriáki
 Koordinaatit: 38°21′15″N, 22°47′16″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Alueyksikkö:  Boiotia
Kunta:  Livadeiá
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kaupunkikunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  280104
Väkiluku (2011):  2 298
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  1 240
 – Kaupunki:  2 185
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  320 06
Suuntanumero(t):  +30-2267-xxx-xxx
Rekisterikilpi:  VI
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyriáki (kreik. Κυριάκι; myös transl. Kiriáki) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Livadeián kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Κυριακίου, Dimotikí Enótita Kyriakíou) ja entinen itsenäinen kaupunkikunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 298 ja varsinaisen Kyriákin kaupungin väkiluku 2 185 (vuonna 2011).
Kyriákin pieni kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 12 kilometriä lounaaseen Livadeián kaupungista. Kyriákin kunnallisyksikkö käsittää Livadeián kunnan lounaisosan ja ulottuu Korintinlahteen kuuluvan Antíkyranlahden rannalle. Kyriáki oli itsenäinen kaupunkikunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Livadeián kuntaan yhdessä Chairóneian, Dávleian ja Koróneian kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Kyriákin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- |
Ágios Athanásios: 11
Karyóti: 12
Kyriáki: 2 185
Panagía Kalamiótissa: 73
Tarsós: 17
Yhteensä: 2 298
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyriáki Wikimedia Commonsissa
Kitty Foyle

| Kitty Foyle |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Wood
Käsikirjoittaja:  Dalton Trumbo Donald Ogden Stewart
Perustuu:  Christopher Morleyn romaaniin
Tuottaja:  Harry E. Edington David Hempstead
Säveltäjä:  Roy Webb
Kuvaaja:  Robert De Grasse
Leikkaaja:  Henry Berman
Tuotantosuunnittelija:  Van Nest Polglase
Pukusuunnittelija:  Renié
Pääosat:  Ginger Rogers Dennis Morgan James Craig
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Radio Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Netflix
Ensi-ilta:   27. joulukuuta 1940  29. marraskuuta 1942
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  738 000 USD
Tuotto:  2 385 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kitty Foyle (engl. Kitty Foyle; myös Kitty Foyle: The Natural History of a Woman) on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1940. Kitty Foylen nimiroolissa on Ginger Rogers, ja muissa rooleissa ovat Dennis Morgan ja James Craig.
Kitty Foyle perustuu Christopher Morleyn romaaniin Kitty Foyle (1939), jonka pohjalta Dalton Trumbo laati käsikirjoituksen. Ginger Rogers voitti roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-palkinnon vuonna 1941. Kitty Foyle oli lisäksi ehdolla neljään muuhun Oscar-palkintoon, joista yksi oli ehdokkuus parhaasta elokuvasta. Rogersin käyttämästä mekosta syntyi uusi suosittu mekkotyyli, joka nimettiin elokuvan mukaan Kitty Foyle -mekoksi.
Juoni

Kitty Foyle kertoo kauppa-apulaisesta, Kitty Foylesta (Ginger Rogers), jonka pitäisi tehdä mullistavan päätöksen: joko avioitua nuoren tohtorin, Mark Eisenin (James Craig), kanssa tai karata Etelä-Amerikkaan avioliitossa olevan Wyn Straffordin (Dennis Morgan) kanssa. Kun Kitty kamppailee valinnanvaikeutensa kanssa, elokuva palaa takaisin Kittyn menneisyyteen Philadelphiaan. Valitseeko Kitty lopulta Markin vai Wynin?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ginger Rogers  | … |  Kitty Foyle   |
|  Dennis Morgan  | … |  Wynnewood "Wyn" Strafford VI   |
|  James Craig  | … |  tohtori Mark Eisen   |
|  Eduardo Ciannelli  | … |  Giono   |
|  Ernest Cossart  | … |  Pop   |
|  Gladys Cooper  | … |  rouva Strafford   |
|  Odette Myrtil  | … |  Delphine Detaille   |
|  Mary Treen  | … |  Pat   |
|  K. T. Stevens  | … |  Molly   |
|  Walter Kingsford  | … |  herra Kennett   |
|  Cecil Cunningham  | … |  isoäiti   |
|  Nella Walker  | … |  Jessica-täti   |
|  Edward Fielding  | … |  Edgar-setä   |
|  Kay Linaker  | … |  Wynin vaimo   |
|  Richard Nichols  | … |  Wynin poika   |
Tuotanto

Kitty Foylen tuotanto alkoi 26. elokuuta 1940 ja päättyi 26. lokakuuta 1940. Elokuvan budjettina oli 738 000 dollaria, ja sen tuotantoyhtiönä toimi RKO Radio Pictures.
Katharine Hepburnille oli tarjottu tuotannon alkuvaiheessa nimiroolia, mutta hän kieltäytyi. Tuotantoyhtiö RKO olisi halunnut alun perin William Wylerin ohjaamaan elokuvan, mutta ohjaajaksi tuli Sam Wood.
Julkaisu ja vastaanotto

Kitty Foyle sai ensi-iltansa kotimaassaan 27. joulukuuta vuonna 1940, jonka jälkeen New Yorkin ensi-ilta oli 8. tammikuuta seuraavana vuonna. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 29. marraskuuta vuonna 1942. Kitty Foylen levittäjänä oli RKO Radio Pictures. Kitty Foylella oli maanlaajuinen uusintaensi-ilta vuonna 1955.
Kitty Foyle oli valtavan suosittu lippuluukuilla, ja se tuotti vuonna 1941 noin 2,4 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuva toi voittoja RKO:lle 869 000 dollarin edestä, ja se oli studion suurin vuoden 1940 kassamagneetti. Elokuva sai ilmestyessään kriitikoilta hyvin myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 71 prosenttia on myönteisiä perustuen seitsemään arvosteluun.
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940 | Film Daily -palkinto | Yksi 10:stä parhaasta elokuvasta |  | Voitto |
| 1941 | National Board of Review -palkinto | Paras naispääosa | Ginger Rogers | Voitto |
| 1941 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Ginger Rogers | Voitto |
| 1941 | Oscar-palkinto | Paras elokuva | David Hempstead | Ehdokkuus |
| 1941 | Oscar-palkinto | Paras ohjaus | Sam Wood | Ehdokkuus |
| 1941 | Oscar-palkinto | Paras sovitettu käsikirjoitus | Dalton Trumbo | Ehdokkuus |
| 1941 | Oscar-palkinto | Paras äänitys | John Aalberg | Ehdokkuus |
Sovitukset

Kitty Foylesta on sovitettu radiokuunnelmia ja televisiotuotantoja. Rogers uusi roolinsa Lux Radio Theaterissa 5. toukokuuta 1941 ja 6. huhtikuuta 1946 Academy Award Theaterissa. 3. maaliskuuta 1947 Olivia de Havilland oli Kitty Foylen roolissa The Screen Guild Theaterin kuunnelmassa. Elokuvan televisiosovituksia ovat NBC:n versio vuodelta 1950, ABC:n versio vuodelta 1954 ja CBS:n versio vuodelta 1955.
Kitty Foylesta on tehty myös televisioon saippuaooppera, jota esitettiin NBC-kanavalla vuonna 1958. Saippuaoopperan pääosassa on Kathleen Murray Kitty Foylena.
Muut julkaisut

Turner Entertainment julkaisi Kitty Foylen VHS:lle Yhdysvalloissa vuosina 1995 ja 1998. Warner Bros. julkaisi elokuvasta DVD-julkaisut 31. tammikuuta 2006 ja 20. elokuuta 2013.
Aiheesta muualla

Kitty Foyle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kitty Foyle Elonet.
Kitty Foyle AllMoviessa. (englanniksi)
Kitty Foyle TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Kitty Foyle Rotten Tomatoesin sivuilla (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ginger Rogers Kitty Foylen roolissa
Kuolemantähti

Ensimmäinen Kuolemantähti
Kuolemantähti (engl. Death Star) on kuvitteellinen ase, jättiläismäinen pienen kuun kokoinen avaruusasema elokuvaohjaaja George Lucasin luomassa Tähtien sota -elokuvasarjassa. Kuolemantähti esiintyy joissakin suomennoksissa myös nimellä Kuolontähti.
Erikoistehostesuunnittelija John Stears suunnitteli Kuolemantähden alkuperäiseen Tähtien sota -elokuvaan.
Alkuperäinen Kuolemantähti

Ensimmäisen Kuolemantähden (engl. Death Star I), tunnettu myös nimellä DS-1 -alusta (engl. DS-1 Orbital Battle Station/DS-1 Death Star Mobile Battle Station) sekä projektinimellä Tähtipöly (engl. Stardust), alkuperäiset piirustukset olivat geonosislaisten vastuulla, kunnes projekti siirrettiin Orson Krennicin ja Galen Erson vastuulle. Taisteluaseman rakentaminen kesti toistakymmentä vuotta.
Kuolemantähti oli pienen kuun kokoinen ja kykeni superlaserinsa avulla tuhoamaan kokonaisia planeettoja. Kuolemantähden läpimitta oli 160 kilometriä. Sen pinnalla oli kymmeniä tuhansia tykkitorneja ja se kuljetti miljoonia keisarillisia upseereja ja sotilaita. Taisteluaseman voimanlähteenä toimi massiivinen hypermateriareaktori.
Kapinallinen Jyn Erso varasti Kuolemantähden pohjapiirrokset Imperiumin tukikohdasta Scarif-planeetalta ja välitti ne ennen kuolemaansa prinsessa Leialle. Leia kuitenkin joutui Darth Vaderin vangiksi ja vietiin Kuolemantähdelle. Suurmoffi Tarkin uhkasi tuhota Leian kotiplaneetan Alderaanin, jos hän ei kertoisi kapinallisten päämajan sijaintia. Leia kertoi sen olevan Dantooinessa, mutta Tarkin kuitenkin määräsi Alderaanin tuhottavaksi. Kuolemantähden superlaseri räjäytti Alderaanin olemattomiin. Miljardeja viattomia kuoli Alderaanin tuhoutuessa.
Uudessa toivossa valmistaudutaan Kuolemantähden tuhoamiseen. Yavinin taistelussa Luke Skywalker laukaisi lämmönpoistokuiluun protonitorpedot, jotka aiheuttivat Kuolemantähden tuhoon johtaneen ketjureaktion. Kuolemantähti räjähti ja suurmoffi Tarkin, monet Imperiumin nerokkaimmista upseereista ja muut taisteluasemalla olleet saivat surmansa. Tarkalleen ottaen Kuolemantähdellä kuoli yli miljoona ihmistä. Vain kaksi keisarillista selvisi taistelusta, TIE-hävittäjän pilotti, joka laskeutui jollekin Yavinin kuulle korjaamaan taistelussa vahingoittunutta alustaan, ja jäi kapinallisten vangiksi seuraavana päivänä ja Darth Vader, joka otti osaa taisteluun omalla hyperajolla varustetulla TIE-hävittäjällä ja siten pääsi pakoon.
Toinen Kuolemantähti

Toinen Kuolemantähti (engl. Death Star II), tunnettu myös nimellä DS-2, rakennettiin Endorin metsäkuun kiertoradalla. Keskeneräisen Kuolemantähden läpimitta oli 200 kilometriä. Sitä suojasi Endorin metsäkuussa tuotettu läpäisemätön energiakilpi. Ensimmäisen Kuolemantähden superlaserin latautumiseen meni 24 tuntia, mutta Toisen Kuolemantähden superlaser kykeni latautumaan kolmessa minuutissa. Superlaserin tarkkuutta oli myös parannettu, kun Ensimmäisen Kuolemantähden laser pystyi tähtäämään vain suuriin, vähintään kuun kokoisiin kohteisiin, Toisen Kuolemantähden laser pystyi ampumaan myös risteilijöitä.
Keisari Palpatine lähetti Darth Vaderin taisteluasemalle, koska hän ei ollut tyytyväinen moffi Jerjerrodin johtamien työmiesten rakennusnopeuteen. Muutamia päiviä myöhemmin myös Palpatine saapui Kuolemantähdelle. Hän asettui Kuolemantähden huipulla sijaitsevaan korkeaan torniin, joka muutettiin hänen valtaistuinsalikseen. Palpatine oli välittänyt kapinallisille tiedot Kuolemantähden sijainnista ja puolustusjärjestelmistä. Kapinalliset lähettivät kommandoryhmän tuhoamaan suojakilpigeneraattorin, mutta keisarilliset sotilaat vangitsivat heidät. Kapinallislaivasto saapui tuhoamaan Kuolemantähden, mutta joutui Imperiumin laivaston piirittämäksi. Endorissa ewokit auttoivat kapinallisia taistelussa keisarillisia sotilaita ja sotakoneita vastaan. Endorin taistelu alkoi.
Palpatine käski moffi Jerjerrodin käyttää superlaseria kapinallisia vastaan. Toinen Kuolemantähti tuhosi monia kapinallisten sota-aluksia superlaserillaan. Endorin pinnalla kapinallisten iskujoukko onnistui tuhoamaan suojakilpigeneraattorin, joka suojasi taisteluasemaa, ja kapinallisten tähtihävittäjät pääsivät lentämään sisään Kuolemantähden rakenteisiin. Siellä Wedge Antilles tuhosi X-siipihävittäjällään superlaserin voimanlähteen ja hetkeä myöhemmin Lando Calrissian tuhosi aseman pääreaktorin Millennium Falconin aseilla. Tämä johti koko aseman tuhoon, ja aloitti Imperiumin luhistumisen.
Muita superaseita > Tähdentappajatukikohta

Tähdentappajatukikohta (engl. Starkiller Base) on 30 vuotta Endorin taistelun jälkeen Ensimmäisen ritarikunnan rakentama uusi aurinkokuntia tuhoava superase. Se rakennettiin galaksin tuntemattomille lohkoille lumiplaneetta Ilumille, joka oli runsaasti täynnä kyberkristalleja, joita jedeillä oli tapana käydä hakemassa omiin valosapeleihinsa. Ilum on läpimitaltaan 660 kilometriä ja superase rakennettiin suureen planeetanlevyiseen kuiluun, jonka Imperiumi oli louhinut sinne kerätessään kyberkristalleja voimanlähteiksi molempiin Kuolemantähtiin. Toisin kuin Kuolemantähdet, Tähdentappajatukikohdan superase sai kyberkristallien lisäksi voimaa myös kosmisesta pimeästä energiasta sekä imemällä sisäänsä tähtiä. Tähden imeminen vie aikansa, mutta siitä saadulla voimalla superase pystyy tuhoamaan useamman planeetan kerralla.
Kenaali Armitage Huxin pitämän puheen jälkeen ase tuhoaa samanaikaisesti viisi Hosnianin aurinkokunnan planeettaa, mukaan lukien Hosnian Primen, jossa toimi Uuden tasavallan senaatti. Voimalle herkäksi paljastunut romunkerääjä Rey joutui Kylo Renin vangiksi ja häntä kuulusteltiin siellä. Samaan aikaan tukikohta valmistautui lataamaan oman aurinkokuntansa tähden Vastarinnan tukikohtana toimivan planeetan, D’Qarin, tuhoamista varten. Kun Han Solo, Chewbacca ja Finn lähtivät pelastamaan Reytä, he joutuivat poistumaan hyperavaruudesta vasta, kun alus oli mennyt Tähdentappajatukikohdan suojakilven läpi, koska normaalilla nopeudella kilven läpäiseminen ei olisi ollut mahdollista. Kun Rey oli pelastettu ja tukikohdan kilvet sammutettu, Poe Dameron johti X-siipihävittäjien hyökkästä superaseen tuhoamiseksi. Vastarinnan paetessa superaseen tuhoutuminen tuhoaa koko planeetan, mutta sen sisään ladattu ja esiin purkautuva energia muuttaa sen tähdeksi.
Muita superaseita > Viimeisen ritarikunnan laivasto

Vuosi Craitin taistelun jälkeen, Kylo Ren sai tietää keisari Palpatinen yhä elävän planeetta Exegolilla ja että Palpatine oli rakentanut yli tuhat Xyston-luokan tähtihävittäjää. Jokaisessa näistä tähtihävittäjistä oli aksiaalisuperlaseria käyttävä tykki, jollaisella pystyi tuhoamaan yhden planeetan kerrallaan. Yksi niistä, Derriphan, lähetettiin tuhoamaan lumiplaneetta Kijimi, koska sen asukkaat olivat auttaneet Vastarintaa. Exegolin ilmakehän läpi oli vaikea navigoida, joten Ensimmäisen ritarikunnan laivaston ja Palpatinen rakentaman laivaston yhdistymisestä syntynyt Viimeinen ritarikunta tarvitsi navigaatiotornista lähetettävää signaalia päästäkseen pois planeetalta. Aluksi Vastarinnan laivasto hyökkäsi yksin laivaston kimppuun tuhotakseen navigaatiotornin. Mutta liittokenraali Enric Pryden käskemänä signaali siirrettiin Pryden omalle Resurgent-luokan tähtihävittäjälle, Steadfastille, ja lisäksi Vastarinnan laivasto oli jo valmiiksi alakynnessä. Mutta sitten Finn ja Jannah räjäyttivät Steadfastin komentosillan, ja Lando Calrissianin ja Chewbaccan apuun pyytämät vapaat kansat ja Vastarinnan liittolaiset eri puolilta galaksia saapuivat avuksi ja tuhosivat loput Exegolilla olevat tähtihävittäjät.
Muita superaseita > Legends

Tähtien sodan epävirallisen Legends -jatkumon oheiskirjallisuudessa on esiintynyt myös lisää Kuolemantähtiä ja muita superaseita.
Tarkin halusi kokeilla Kuolemantähden rakentamista ja Kidan laitoksena tunnetussa tutkimuskeskuksessa hänen tiedemiehensä kehittävät Kuolemantähden prototyypin. Kuolemantähden prototyyppi koostui pelkästä kehikosta ja superlaserista. Taisteluasema tuhoutui 11 vuotta Yavinin taistelusta, kun se putosi mustaan aukkoon.
Rikollispäällikkö Durga the Hutt halusi oman versionsa Kuolemantähdestä. Bevel Lemelisk suunnitteli hänelle Kuolemantähden, jolle hän antoi nimen Tuhonmiekka. Tuhonmiekassa oli ainoastaan superlaser, komentosilta ja moottorit. Durgan apurit kuitenkin rakensivat Tuhonmiekan huonosti ja lopulta taisteluasema tuhoutui Hothin asteroidikentässä ainoan laukauksensa seurauksena.
Muita superaseita > Kansalaisaloite

Tammikuussa 2013 Yhdysvaltain Valkoinen talo vastaanotti 34 435 nimeä keränneen kansalaisaloitteen, jossa vaadittiin oikean kuolemantähden rakentamisen aloittamista vuonna 2016. Aloite hylättiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuolemantähti Tähtien sodan virallisilla sivuilla (englanniksi)
Kuolemantähti II Tähtien sodan virallisilla sivuilla (englanniksi)
Kuolemantähti I Jedipediassa
Kuolemantähti II Jedipediassa
Tutkimuksia Kuolemantähdistä
Laskelmia alkuperäisen Kuolemantähden käyttämästä energiamäärästä
Satiirinen salaliittoteoria: Was the Death Star Attack an Inside Job? (Archive.org)(englanniksi) [suomennos]
Toinen Kuolemantähti ei ikinä valmistunut kokonaan
Planeetta Ilum muutettuna Tähdentappajatukikohdaksi.
Kōtarō Sakurai

Kōtarō Sakurai (jap. 桜井孝太郎, Sakurai Kōtarō; s. 29. kesäkuuta 1994 Tokio) on japanilainen moottoriurheilija.
Sakurai aloitti Karting-uransa 9-vuotiaana vuonna 2003. Hän voitti useita Junior Kart -kilpailuja. Hän ajoi Kartingia suurimman osan kotimaassaan Japanissa, mutta kilpaili myös Australiassa. Vuonna 2010 Sakurai ajoi Formula BMW Pacific-sarjassa sijoittuen sarjan kahdeksanneksi. Vuonna 2011 Sakurai kilpaili Britannian Formula 3-sarjassa jossa hän voitti Britannian National Class mestaruuden. Hän ajoi samana vuonna Toyota Racing Series-sarjassa sijoittuen sarjan 14:ksi ja European F3 Open-sarjassa ajaen kaksi kilpailua. Vuonna 2012 Sakurai kilpaili GP3-sarjassa Status Grand Prix-tallin kuljettajana kuusi kilpailua saavuttamatta pisteitä. Hän ajoi myös kaksi kilpailua Auto GP World Series -sarjassa saavuttaen kuusi pistettä. Kaudella 2013-2014 Sakurai ajoi MRF Challenge Formula 2000 -sarjaa.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Status Grand Prix | ESPFEA 18 | ESPSPR 12 | MONFEA 13 | MONSPR 20 | EURFEA   | EURSPR   | GBRFEA 15 | GBRSPR 13 | GERFEA   | GERSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | 0 | 24. |
Lambert Grönroos

| Lambert Grönroos |
| --- | --- |
 Lambert Grönroos naisystävänsä Suoman kanssa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1890 Akaa
Kuollut: kadonnut 29. kesäkuuta 1919, Tammisaari
Ammatti:  sekatyömies, renki
Titteli:  komppanianpäällikkö
Puoliso:  naimaton
Muut tiedot
Järjestö:  Viialan punakaarti
Johan Lambert Grönroos (19. marraskuuta 1890 Akaa – ?) oli suomalainen sekatyömies, joka vuoden 1918 sisällissodan aikana toimi Viialan punakaartin päällikkönä. Hän tuli tunnetuksi Kuhmoisten taistelusta, jolloin Grönroos rintamapäällikkönä toimiessaan jätti joukkonsa ja pakeni taistelupaikalta.
Elämä > Venäjän armeijassa

Akaassa syntynyt Grönroos työskenteli ennen ensimmäistä maailmansotaa muun muassa renkinä Konhon kartanossa. Viialan suojeluskunnan antaman lausunnon mukaan hän oli kotiseudullaan myös irtolaisena. Syyskuussa 1914 Grönroos lähti vapaaehtoisena Venäjän armeijaan ja osallistui sotilaskomppanian aliupseerina itärintaman taisteluihin Galitsiassa. Kesäkuussa 1915 hän sai rintamalta siirron rykmentin leipomoon Kišinjovin lähistölle. Tammikuussa 1916 Grönroos saapui lomalle Suomeen ja sai Hämeenlinnassa vapautuksen sotaväestä venäläiseltä sotilaskomissaarilta. Tämän jälkeen hän oli töissä muun muassa Viialan lasitehtaalla. Myös Grönroosin veli Brynolf (s. 1882) palveli Venäjän armeijassa. Hän kaatui Galitsiassa joulukuussa 1916.