stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fosfiinioksidit
Ominaisuudet ja valmistus

Fosfiinioksidit voidaan jakaa primäärisiin, sekundäärisiin ja tertiäärisiin fosfiinioksideihin rakenteensa perusteella. Primäärisissä fosfiinioksideissa yhdisteen fosforiatomiin on sitoutunut hapen lisäksi yksi orgaaninen ryhmä ja kaksi vetyatomia, sekundäärisissä fosfiinioksideissa orgaanisia ryhmiä on kaksi ja vetyjä yksi. Tertiäärisissä fosfiinioksideissa ei ole fosforiin sitoutuneita vetyatomeja. Primääriset fosfiinioksidit ovat stabiileja vain muutamissa tapauksissa ja sekundääriset sekä tertiääriset fosfiinioksidit ovat stabiileja. Yleensä fosfiinioksidit ovat kiinteitä aineita. Primääriset ja sekundääriset fosfiinioksidit ovat suhteellisen happamia. Fosfiinioksidien fosforin ja hapen välisen sidoksen luonne on osittain datiivisidoksen tapainen, eli sidoselektronit tulevat fosforilta. Sidospituus on poikkeuksellisen lyhyt ja sidos voimakkaasti polaarinen..
Fosfiinioksideja voidaan valmistaa hapettamalla sekundäärisiä tai tertiäärisiä fosfiineja vetyperoksidilla. Muita tapoja ovat fosforyylikloridin ja Grignard-reagenssien välinen reaktio, halogeenifosfiinien hydrolyysi sekä sekundääristen fosfiinien, fosfoniumsuolojen kuumennus tai fosfiinioksidien ja ketonien ja aldehydien välinen reaktio.
Fosfiinit

Primääristen, sekundääristen ja tertiääristen fosfiinien yleinen rakenne
Fosfiinit ovat orgaanisia yhdisteitä, joille tunnusomainen funktionaalinen ryhmä on R3P, jossa R on orgaaninen ryhmä. Fosfiineja käytetään muun muassa orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa alifaattiset fosfiinit ovat usein kaasuja tai nesteitä ja aromaattiset fosfiinit nesteitä tai kiinteitä aineita. Fosfiineilla on usein pistävä valkosipulinkaltainen haju. Amiinien tavoin fosfiinit voidaan jakaa rakenteen mukaan eri ryhmiin. Primäärisissä fosfiineissa fosforiin on sitoutunut vain yksi orgaaninen ryhmä, sekundäärisissä niitä on kaksi ja tertiäärisissä kolme. Amiineihin verrattuna fosfiinit eivät ole yhtä emäksisiä ja fosfiinit liukenevat vain niukasti veteen. Erityisesti primääriset fosfiinit hapettuvat helposti fosfiinioksideiksi. Jos fosfiini on aromaattinen tai steerisesti estynyt, on hapettuminen hitaampaa. Ryhmän yhdisteet ovat nukleofiileja ja reagoivat elektrofiilien kuten karbonyyliyhdisteiden kanssa. Fosfiinien fosforiatomilla on vapaa elektronipari ja fosfiinit muodostavat komplekseja useiden metallien kanssa.
Fosfiinien valmistamiseen on useita tapoja. Niitä ovat esimerkiksi alkyylihalidien ja fosfiinin reaktio, organometalliyhdisteiden kuten Grignard-reagenssien ja fosforitrikloridin reaktio ja happojen katalysoima fosfiinin additioreaktio alkeeneihin. Fosfiinin ja karbonyyliyhdisteiden reaktiossa muodostuu 2-hydroksifosfiineja.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasi

Malli lampaan fosfoglukonaattidehydrogenaasista sitoutuneena adenosiini-2-fosfaattiin.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi pentoosifosfaattireitin kolmatta vaihetta. Entsyymi katalysoi 6-fosfoglukonaatin hapettumista ribuloosi-5-fosfaatiksi ja hiilidioksidiksi.. Fosfoglukonaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.1.1.41.
Toiminta

Fosfoglukonaattidehydrogenaasientsyymi on rakenteeltaan tyypillisesti dimeeri. Sen moolimassa ihmisellä on 104 kDa. Entsyymin katalysoima reaktio on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa 6-fosfoglukonaattihapettuu β-ketohapoksi, 3-keto-6-fosfoglukonaatiksi. Tässä vaiheessa entsyymin koentsyyminä toimiva NADP+-molekyyli pelkistyy NADPH-molekyyliksi. Entsyymin aktiivisessa kohdassa on hapan protoni, jonka entsyymi luovuttaa 3-keto-6-fosfoglukonaatille, mikä aktivoi molekyylin ja yhdisteestä eliminoituu hiilidioksidimolekyyli. Lopulta tuote tautomerisoituu ribuloosi-5-fosfaatiksi. Fosfoglukonaattidehydrogenaasi ei tarvitse kofaktorikseen metalli-ionia.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasin toimintaan inhiboivat eräät lääkeaineet kuten amoksisilliini, siprofloksasiini ja levofloksasiini. Entsyymin puutostila on hyvin harvinainen autosomaalisesti ja dominoivasti periytyvä geneettinen sairaus. Entsyymin puutostila voi aiheuttaa hyperbilirubinemiaa.
Arno Forsius

Arno Fredrik Voldemar Forsius (16. huhtikuuta 1929 Vihti – 25. heinäkuuta 2024 Vihti) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori. Hän oli myös tunnettu lääketieteen historioitsija.
Forsiuksen vanhemmat olivat pankinjohtaja Eiler Forsius ja pankinjohtaja, kansanedustaja Saara Margareta Elisabeth Hiidenheimo. Hän tuli ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1947 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1954. Forsius avioitui Armi Anita Lehtisen (1929–2019) kanssa vuonna 1952.
Forsius toimi Kiikan kunnanlääkärinä 1954–1957, erikoistui sisätauteihin Helsingissä 1957–1963, oli Helsingin A-klinikan lääkärinä 1960–1963, Lahden kaupunginsairaalan sisätautien osastolla osastonlääkärinä 1963–1970 ja ylilääkärinä 1970–1986. Hän oli Lahden kaupunginsairaalan johtava lääkäri vuosina 1970–1976 ja johtava ylilääkäri 1977–1986 sekä Lahden kaupungin terveystoimen johtaja 1986–1992.
Lahdessa Forsius oli sosiaalilautakunnan jäsen 1965, terveydenhoitolautakunnan puheenjohtaja 1966–1972 ja terveyslautakunnan puheenjohtaja 1972–1975, sekä Lahden evankelis-luterilaisten seurakuntien sairaalasielunhoidon johtokunnan jäsen, varapuheenjohtaja ja puheenjohtaja 1964–1975.
Forsius osallistui Lahdessa useiden yhdistysten, kuten Päijät-Hämeen (aik. Kyminlaakson) Lääkäriseuran, Lahti-seuran ja Päijät-Hämeen tutkimusseuran toimintaan. Hänet kutsuttiin Päijät-Hämeen Lääkäriseuran ja Päijät-Hämeen tutkimusseuran kunniapuheenjohtajaksi, ja Lahti-Seura nimesi hänet ”Vuoden lahtelaiseksi” vuonna 1992. Lisäksi  Suomen Lääketieteen Historian Seura kutsui hänet kunniajäsenekseen.
Forsiukselle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan ritarimerkki 1976 ja professorin arvonimi 2001 sekä Lahden kaupungin kultainen mitali 1992 ja Suomen Lääketieteen Historian Seuran Gunnar Soininen -mitali 2001.
Forsius kirjoitti 1970-luvun lopulta alkaen lääketieteen ja terveydenhuollon historiaa sekä kulttuurihistoriaa käsitteleviä kirjoituksia valtakunnallisiin ja paikallisiin julkaisuihin, Suomen kansallisbiografiaan sekä Internet-kotisivuilleen, joilla on myös täydellinen luettelo hänen julkaisuistaan.
Julkaisuja

Sosiaali- ja terveydenhuollon kehitys Hollolassa ja Lahdessa vuoteen 1865.  Hämeenlinna:  Lahden kaupunki, 1982.
Kyminlaakson Lääkäriseura 1909–1984.  Lahti:  Kyminlaakson Lääkäriseura, 1983.
Sosiaali- ja terveydenhuollon kehitys Hollolassa ja Lahdessa vuosina 1866–1985.  Vammala:  Lahden kaupunki, 1993.
Tietämisen riemu ja tuska: Sigfridus Aronus Forsiuksen elämä n. 1560–1624.  Hämeenlinna:  Anita Forsius, 1996.
Ihmisiä lääketieteen historiassa.  Vammala:  Suomen Lääkäriliitto, 2001.  ISBN 951-9433-43-0
Artturi Hiidenheimo 1877–1956: Elämää Vihdin Oravalassa, työtä yhteiskunnan hyväksi.  Jyväskylä:  Elli ja Artturi Hiidenheimon säätiö, 2002.
Kyminlaakson Lääkäriseurasta Päijät-Hämeen Lääkäriseuraksi 1909–2009.  Helsinki:  Kyminlaakson Lääkäriseura, 2009.  (toimituskunnan puheenjohtaja ja kirjan useiden artikkelien kirjoittaja)
Aiheesta muualla

Arno Forsius, LKT, professori: lääketiedettä — kulttuuria — ihmisiä (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva
Fosfofruktokinaasi-1

Malli fosfofruktokinaasi 1:n rakenteesta
Fosfofruktokinaasi-1 on entsyymi, joka katalysoi glykolyysin kolmatta reaktiota. Entsyymin substraattina ovat fruktoosi-6-fosfaatti ja ATP-molekyyli, ja tuotteina muodostuu fruktoosi-1,6-bisfosfaattia ja ADP-molekyyli. Fosfofruktokinaasi-1:n EC-numero on EC 2.7.1.11.
Rakenne ja toiminta

Nisäkkäiden fosfofruktokinaasi-1 on rakenteeltaan tetrameeri ja molekyylipainoltaan 340 kDa. Entsyymillä on kolmentyyppisiä alayksiköitä, joista tetrameeri koostuu. Ne ovat lihastyypin alayksikkö eli M-alayksikkö, maksatyypin alayksikkö eli L-alayksikkö ja erityisesti verihiutaleissa esiintyvä P-alayksikkö. Fosforuktokinaasi-1 voi joko olla homotetrameeri, kuten lihaksen entsyymi, joka koostuu M-alayksiköistä, tai koostua eri alayksiköistä.
Mekanismiltaan fosfofruktokinaasi-1:n katalysoima reaktio muistuttaa heksokinaasin tai glukokinaasin katalysoimaa reaktiota. Se tarvitsee toimiakseen kofaktorikseen Mg2+-ionin, joka koordinoituu ATP-molekyylin negatiivisesti varautuneiden fosfaattiryhmien kanssa. Reaktion substraatti on α-anomeeri, mutta tuote, fruktoosi-1,6-fosfaatti, on β-anomeerinaan. Eri anomeerien muuntuminen toisikseen on hyvin nopea tasapainoreaktio, joka todennäköisimmin tapahtuu avoketjuisen molekyylin kautta.
Fosfofruktokinaasi-1 on tärkein glykolyysin säätelykohta. Entsyymissä on kaksi sitoutumiskohtaa ATP-molekyylille. Ne ovat katalyyttinen kohta ja allosteerinen säätelykohta, jonka affiniteetti ATP:lle ei ole yhtä suuri. Kun solu tuottaa riittävästi ATP:ta ja sen konsentraatio on korkea, sitoutuu ATP allosteeriseen säätelykohtaan ja inhiboi siten entsyymin toimintaa. Solun pH:n lasku voimistaa ATP:n entsyymin toimintaa estävää vaikutusta. AMP-molekyyli on puolestaan fosfofruktokinaasi-1:n allosteerinen aktivaattori. Korkea AMP-taso on merkki siitä, että solu tarvitsee energiaa ATP:n muodossa, ja sen seurauksena fosfofruktokinaasi-1-aktivoituu. Sitruunahappo on fosfofruktokinaasi-1:n allosteerinen inhibiittori ja fruktoosi-2,6-bisfosfaatti aktivoi entsyymiä allosteerisesti.
Taruin tautia sairastavilla potilailla on geenimutaation vuoksi vain vähän oikein toimivaa fosfofruktokinaasi-1-entsyymiä. Tämän vuoksi lihasten rasituskestävyys on heikentynyt.
Fosfolipaasi D

Malli erään Streptomyces-suvun bakteerilajien fosfolipaasi D:n rakenteesta
Fosfolipaasi A1, Fosfolipaasi A2, Fosfolipaasi C ja Fosfolipaasi D
Fosfolipaasi D on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Se katalysoi fosfolipidien fosfodiesterisidosten hajottamista ja tuotteina muodostuu alkoholijohdannainen ja fosfatidihappo. Entsyymi voi myös katalysoida fosfatidyyliryhmän siirtoa alkoholijohdannaiselta toiselle. Fosfolipaasi D on osa signaalinvälitysmekanismeja soluissa ja on tärkeä useissa proseisseissa soluissa esimerkiksi aineiden kuljetuksessa ja solujen erikoistumisessa. Entsyymiä esiintyy niin esi- kuin aitotumaisissakin soluissa. Fosfolipaasi D:n EC-numero on EC 3.1.4.4.
Toiminta

Rakenteeltaan fosfolipaasi D on monomeeri ja se eristettiin ensimmäisen kerran kasveista. Ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 105–120 kDa. Fosfolipaasi D hydrolysoi useita fosfolipidejä esimerkiksi fosfatidyylikoliini, fosfatidyyliseriiniä ja fosfatidyylietanoliamiinia. Hydrolyysin lisäksi entsyymi voi katalysoida myös siirtoreaktioita, joissa se siirtää fosfatidyyliryhmän alkoholijohdannaiselta toiselle. Kalsiumionit aktivoivat fosfolipaasi D:n toimintaa. Ihmisen entsyymi on katalyyttisesti aktiivinen niitä ilmankin, mutta esimerkiksi monien kasvien entsyymit tarvitsevat kalsiumioneja ollakseen katalyyttisesti aktiivisia. Ollakseen aktiivinen eukaryoottien fosfolipaasi D tarvitsee toisen proteiinin ADP-ribosylaatiotekijän. Fosfolipaasi D:n katalysoiman reaktion tuotteen fosfatidihappo ja esimerkiksi koliini osallistuvat monien biologisten prosessien säätelyyn.
Fosfolipaasi D:n katalysoima reaktio on mekanismiltaan kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa subtraatti ja entsyymi muodostavat fosfatidyylientsyymikompleksin ja alkoholijohdannainen vapautuu. Toisessa vaiheessa nukleofiilinen yhdiste kuten vesi tai toinen alkoholijohdannainen reagoi tämä kompleksin kanssa muodostaen fosfatidihappoa tai uuden fosfolipidin. Tätä siirtoreaktiota voidaan hyödyntää teollisestikin valmistettaessa ominaisuuksiltaan räätälöityjä fosfolipidejä.
Brendan Foster

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brendan Foster |  Brendan Foster |  Brendan Foster |  |
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 10 000 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1974 | 5 000 metriä |  |
|  Pronssia | Helsinki 1971 | 1 500 metriä |  |
Brendan Foster (s. 12. tammikuuta 1948 Hebburn, Tyne and Wear) on englantilainen entinen kestävyysjuoksija ja maailmanennätyksenkin rikkonut olympiamitalisti.
Foster nousi kuuluisuuteen saavuttamalla 1 500 metrin juoksussa pronssia Kansainyhteisön kisoissa 1970 sekä Helsingin EM-kilpailuissa 1971 . Seuraavana vuonna Münchenin olympialaisissa hän sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi. Vuonna 1973 hän rikkoi kahden mailin juoksun maailmanennätyksen. Vuonna 1974 Foster sijoittui toiseksi Kansainyhteisön kisojen 5 000 metrin juoksussa ja voitti EM-kilpailuissa samalla matkalla kultaa. Samana vuonna hän teki myös 3 000 metrin juoksussa uuden maailmanennätyksen. Vuoden lopuksi BBC valitsi hänet Yhdistyneen kuningaskunnan vuoden urheilijaksi.
Vuonna 1975 Foster voitti Euroopan cupin 5 000 metrin juoksun semifinaalin ja finaalin. Saman vuoden elokuussa hän teki debyyttinsä 10 000 metrin juoksussa ja juoksi ajan 27.45,4, joka oli maailmantilaston seitsemänneksi nopein aika. Seuraavana vuonna Montréalin olympialaisten 10 000 metrin loppukilpailussa Portugalin Carlos Lopes piti vauhtia ja onnistui pudottamaan kyydistään kaikki muut paitsi Fosterin ja Suomen Lasse Virénin. Juoksun loppuvaiheessa Foster putosi parivaljakon kyydistä mutta oli saanut tehtyä sen verran suuren eron takana tuleviin, että hän juoksi helposti pronssimitalille. 5 000 metrin alkuerissä Foster juoksi olympiaennätyksen 13.20,34, mutta jäi loppukilpailussa viidenneksi 1,43 sekuntia juoksun voittaneelle Virénille jääneenä. Samana vuonna 1976 Foster sai MBE-kunniamerkin.
Vuonna 1978 Foster voitti Kansainyhteisön kisoissa 10 000 metrin mestaruuden ja sijoittui 5 000 metrillä kolmanneksi. Prahan EM-kilpailuissa hän sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi. Hän lopetti urheilu-uransa Moskovan 1980 olympialaisten jälkeen ja on siitä lähtien toiminut BBC:llä yleisurheilukommentaattorina. Hän perusti vuonna 1981 Great North Run -juoksutapahtuman, joka on nykyisin maailman suosituin puolimaraton keräten vuosittain jopa 50 000 osallistujaa. Foster toimii nykyisin myös Leeds Metropolitan -yliopiston kanslerina sekä Nova International -yrityksen toimitusjohtajana.
Fosfopanteteiini

| Fosfopanteteiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [(3R)-3-hydroksi-2,2-dimetyyli-4-okso-4-[[3-okso-3-(2-sulfanyylietyyliamino)propyyli]amino]butyyli]divetyfosfaatti
CAS-numero:  2226-71-3
PubChem CID:  115254
SMILES:  CC(C)(COP(=O)(O)O)C(C(=O)NCCC(=O)NCCS)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H23PSN2O7
Moolimassa:  358,354 g/mol
Fosfopanteteiini (C11H23PSN2O7) on orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä koentsyymi muun muassa rasvahappojen ja polyketidien biosynteesissä. Fosfopanteteiini on osa koentsyymi-A:n rakennetta ja esiintyy välituotteena niin koentsyymi-A:n biosynteesissä kuin hajotuksessakin.
Biosynteesi ja biologinen rooli

Fosfopanteteiinia muodostuu koentsyymi-A:sta alkalisen fosfataasin katalysoimana. Lisäksi tässä hydrolyysireaktiossa muodostuu adenosiini-3′5′-difosfaattia. Fosfopanteteiinin fosfaattiryhmä hydrolysoidaan entsymaattisesti, jolloin muodostuu panteteiinia. Koentsyymi-A:n biosynteesissä fosfopanteteiinia muodostuu fosfopantotenoyylikysteiinistä entsyymin nimeltä fosfopantotenoyylikysteiinidekarboksylaasin katalysoimana. Tämä reaktio tapahtuu solujen sytosolissa ja fosfopanteteiini kuljetetaan solujen mitokondrioihin. Mitokondrioissa fosfopanteteiini ja ATP muodostavat defosfokoentsyymi-A:ta fosfopanteteiiniadenyylitransferaasin katalysoimana.
Fosfopanteteiini on prosteettinen ryhmä asyylikantajaproteiineissa. Tämä proteiini on osa useita entsyymikomplekseja esimerkiksi rasvahapposyntaasia, polyketidisyntaaseja, gramisidiini-S-syntaasia sekä ei-ribosomaalisia peptidisyntaaseja. Näissä entsyymikomplekseissa karboksyylihappopohjainen susbtraatti on sitoutuneena fosfopanteteiinin tioliryhmään. Fosfopanteteiinin tehtävä on aktivoida näiden karboksyylihappojen karboksyyliryhmiä tekemällä niistä reaktiivisemman tioesterin.
Fosfopentoosi-isomeraasi

Malli Escherichia coli -bakteerin fosfopentoosi-isomeraasin rakenteesta.
Fosfopentoosi-isomeraasi eli riboosi-5-fosfaatti-isomeraasi on entsyymi, joka katalysoi ribuloosi-5-fosfaatin ja riboosi-5-fosfaatin välistä isomeroitumisreaktiota. Entsyymi osallistuu pentoosifosfaattireittiin ja osana fotosynteesiä tapahtuvaa Calvinin kiertoa. Fosfopentoosi-isomerasin EC-numero on EC 5.3.1.6.
Toiminta

Rakenteeltaan fosfopentoosi-isomeraasi on dimeeri. Entsyymin katalysoima isomeroituminen tapahtuu 1,2-enediolivälivaiheen kautta. Pentoosifosfaattireitissä tämä muodostuu ribuloosi-5-fosfaatista, siten, että entsyymin aktiivisen kohdan glutamiinihappo on glutamaattimuodossa ja ottaa vastaa protonin C1-asemassa sijaitsevalta hiileltä ja tämän jälkeen asparagiinihappo luovuttaa protonin C2-hiileen liittyneelle happiatomille. Yhden protonin vastaanottamisen ja yhden protonin luovuttamisen jälkeen muodostuu 1,2-enediolivälituotteesta riboosi-5-fosfaatti.
Calvinin kierrossa fosfopentoosi-isomeraasi katalysoi riboosi-5-fosfaatin muuntumista ribuloosi-5-fosfaatiksi. Mekanismi on käänteinen pentoosifosfaattireitissä tapahtuvaan isomeroitumisreaktioon verrattuna.
Fosfomolybdeenihappo

| Fosfomolybdeenihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12519-76-5
PubChem CID:  11251951 ja 53384541
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H3Mo12PO40
Moolimassa:  1825,394
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Tiheys:  1,62 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Fosfomolybdeenihappo (H3Mo12PO40) eli molybdofosforihappo on molybdeenin, fosforin, vedyn ja hapen muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa fosfomolybdeenihappo on keltaista tai vihertävää kiteistä ainetta. Aineen rakenne kostuu keskisestä PO4-yksiköstä, jota ympäröivät MoO6-yksiköt. Rakenteessa on vaihteleva määrä kidevettä. Fosfomolybdeenihappo liukenee veteen ja liukenee myös poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Fosfomolybdeenihappo on happo.
Fosfomolybdeenihappoa valmistetaan molybdeenitrioksidin ja fosforihapon reaktiolla.
Fosfomolybdeenihappoa käytetään värjäysreagenssina ohutkerroskromatografiassa ja kudosvärjäyksissä yhdessä hematoksyliinin kanssa. Orgaanisen kemian synteeseissä yhdistettä käytetään katalyyttinä muun muassa hapetuksissa ja alkeenien epoksidoinneissa
Matti Forss

Matti Forss (s. 17. toukokuuta 1957 Rauma) on entinen suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Forss edusti urallaan Lukkoa ja HIFK:ta, jossa voitti kaksi Suomen mestaruutta. Kaudet 1973–1977 ja 1983–1994 Forss pelasi Lukossa ja välissä kuusi vuotta HIFK:ssä. Paluukausi Lukkoon meni I divisioonassa. Hän pelasi kaiken kaikkiaan 19 kautta pääsarjassa, joissa kertyi runkosarjapelejä yhteensä 709 ja tehot 202+307. Pudotuspeleissä Forssille tuli 48 ottelua saldolla 14+21. Ura päättyi polvivaivoihin. Forssilla on hallussaan SM-liigan yhden ottelun syöttöpiste-ennätys. Hän keräsi tammikuussa 1982 ottelussa Kärppiä vastaan seitsemän syöttöpistettä.
Pitkästä urastaan huolimatta Forss esiintyi vain muutaman kerran Suomen maajoukkueessa. Hän pelasi yhteensä 12 maaottelua pistein 0+4. Hän edusti Suomea yksissä MM-kisoissa. Forss ei lähtenyt edustamaan Suomen maajoukkuetta ulkomaille henkilökohtaisista syistä vaikka useasti pyydettiin.
Saavutukset ja palkinnot

2 Suomen mestaruutta (1980, 1983)
1 SM-hopea ja 1 -pronssi
Valinta SM-liigan All Stars -kentälliseen (1982)
SM-liigan yhden ottelun syöttöennätys, 7
St. Louis Blues varasi Forssin NHL:ään numerolla 117 vuonna 1977
Lukko on jäädyttänyt Forssin pelinumeron 26
Suomen Jääkiekkoleijona 116
Aiheesta muualla

Matti Forss UrheiluSuomi.comissa
Jääkiekon SM-liigassa jäädytetyt pelaajanumerot
| Blues | HIFK | HPK | Ilves | JYP | KalPa | KooKoo | Kärpät | Lukko | Pelicans | SaiPa | Sport | Tappara | TPS | Ässät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 10Lehtinen | 1Wetzell | 2Salisma | 2 Wasama | 1Siekkinen | 1Kuivalainen | 36Outinen | 10Ruotsalainen | 4Rastio | 11Koskinen | 3Partinen | 14 Laaksoharju | 2Numminen | 3Nummelin | 2Heikkilä |
| 33Hirvonen | 5Riihiranta | 9Louhi | 7Honkavaara | 10Rastela | 27Rinne | 81Nurmberg | 24Viuhkola | 4Peltonen | 13Laine | 8Koho | 27Väkelä | 3Marjamäki | 8Wahlsten | 4Javanainen |
|   | 7Saarinen | 13Palo | 13Jalo | 19Mikkilä | 24S.Kapanen |   | 15Kiimalainen | 7Keinonen | 17Eloranta | 9Skriko | 29Hjerpe | 7Jutila | 23Virta | 12Levo |
|   | 17Murto | 17Hietanen | 14Oksanen | 30Kurkinen | 44Timonen |   | 6Mikkola | 8Vehmanen |   | 20Mälkiä |   | 8Ojanen | 16Tammelin | 13Ketola |
|   | 20Hagman | 18Savolainen | 16Peltonen |   |   |   | 5Kukkonen | 13Torkki |   |   |   | 10Susi | 11Koivu | 89Otevřel |
|   | 22Kortelainen | 36Tuulola | 30Tammi |   |   |   |   | 26Forss |   |   |   | 12E.Lehtonen | 15Leppänen | 11Kilpiö |
|   | 23P.Lehtonen |   | 41Helminen |   |   |   |   | 77Hämäläinen |   |   |   | 81Peltola | 12Vilander | 5Rautakallio |
|   | 35Lindfors |   |   |   |   |   |   | 35Vehanen |   |   |   |   |   | 22Makkonen |
|   | 9Kuhta |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
Forum Aurelii

| Forum Aurelii> Sijainti |
| --- | --- |
 Forum Aurelii
Koordinaatit:  42°21′5″N, 11°36′28″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Montalto di Castro, Viterbo, Latium
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Regio VII Etruria, Italia
Forum Aurelii oli antiikin aikainen kaupunki Etruriassa Italiassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Viterbon maakunnan Montalto di Castroa.
Maantiede

Forum Aurelii, suomeksi ”Aureliuksen markkinapaikka”, sijaitsi Etrurian rannikolla Via Aurelian varrella. Se oli rakennettu kohtaan, jossa tie ylitti Armenta (nyk. Fiora) -joen. Itinerarium Antonini Augusti sijoittaa Forum Aureliin 24 roomalaisen mailin eli noin 35 kilometrin päähän Centumcellaesta ja 25 mailin eli noin 37 kilometrin päähän Cosasta. Mainitut etäisyydet eivät täysin täsmää. Kaupunki esiintyy myös Tabula Peutingerinassa, jossa etäisyydet ovat vielä enemmän sekaisin.
Historia

Forum Aurelii perustettiin nimensä perusteella samoihin aikoihin Via Aurelian rakentamisen kanssa. Tarkemmasta ajankohdasta ei kuitenkaan ole tietoa. Antiikin lähteistä tiedetään vain, että kaupunki oli olemassa viimeistään Ciceron aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa., sillä hän mainitsee sen käsitellessään Catilinaan liittyneitä tapahtumia. Cicero käyttää kaupungista nimimuotoa Forum Aurelium. Kaupunki ei vaikuta koskaan olleen erityisen merkittävä, ja tätä mainintaa lukuun ottamatta sen nimi esiintyy vain itinerariumeissa.
Fosforiseskvisulfidi

| Fosforiseskvisulfidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1314-85-8
PubChem CID:  14818
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  P4S3
Moolimassa:  220,09
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  173 °C
Kiehumispiste:  407 °C
Tiheys:  2,03 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Fosforiseskvisulfidi (P4S3) on fosforin ja rikin  muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa tulitikkujen valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa fosforiseskvisulfidi on keltaista tai harmahtavaa kiteistä. Yhdiste on alkeiskopiltaan ortorombinen. Aine on veteen liukenematonta, mutta hydrolysoituu hitaasti, varsinkin kuuman veden vaikutuksesta. Fosforiseskvisulfidi liukenee muun muassa hiilidisulfidiin ja bentseeniin. Hieman kuumennettaessa yhdiste alkaa hehkua.
Fosforiseskvisulfidia valmistetaan kuumentamalla rikin ja punaisen tai valkoisen fosforin seosta 180 °C:n lämpötilaan. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Fosforiseskvisulfidia käytetään tulitikkujen päissä, pyrotekniikassa ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Forum Clodii

| Forum Clodii> Sijainti |
| --- | --- |
 Forum Clodii
Koordinaatit:  42°7′36″N, 12°10′4″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  San Liberato, Bracciano, Rooma, Latium
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Regio VII Etruria, Italia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Forum Clodii oli antiikin aikainen kaupunki Etruriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Braccianon kunnan San Liberaton kylän paikalla.