stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ali Treki
Ura

Libyan ulkoministeriössä  työskennellyt Trekista tuli täysivaltainen ministeri vuonna 1970 ja  poliittisen hallinnon johtaja vuosina 1970-1973, Afrikan osaston johtaja vuosina 1973-1974 ja ulkoministeri poliittisissa asioissa vuosina 1974–1976.
Hän toimi ulkoministerinä vuosina 1976–1982 ja pysyvänä edustajana Yhdistyneissä kansakunnissa vuosina 1982–1984. Sitten hän palasi virkaan ulkoministeriksi vuodesta 1984 vuoteen 1986, ennen kuin hän jatkoi pysyvän edustajan tehtävää YK: ssa vuodesta 1986 vuoteen 1990.
Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteeri nuhteli 8. joulukuuta 1983 Trekin  puheenvuoronsa jälkeen, jossa hän kehotti jäsenvaltioita seuraavaan huomioon
Katsokaa New Yorkia. Kuka on pornografisten elokuvatoiminnan ja kiinteistöjen omistajia? Eivätkö juutalaiset hyödy amerikkalaisista ja yrittävät halventaa heidät? Jos onnistumme poistamaan tämän kokonaisuuden, pelastamme samalla  amerikkalaiset ja eurooppalaiset kansat.
Hänestä tuli Libyan suurlähettiläänä  Ranskaan 3. helmikuuta 1995, ja hän toimi myöhemmin Afrikan asioiden sihteerinätoukokuusta 1999 kesäkuuhun 2003. Hänet lähetettiin jälleen YK: n pysyväksi edustajaksi vuonna 2003.
Vuoden 2004 puolivälissä hänet nimitettiin Libyan johtajan Muammar al-Gaddafin erityisneuvonantajaksi, ja 3. tammikuuta 2005 hän aloitti Gaddafin erityislähettiläänä  Afrikan maissa  ja  toimi useiden Afrikan konfliktien ja kiistojen ratkaisemiseksi.
Tammikuun puolivälissä 2005, jolloin ulkoministeriössä tapahtui uudelleenjärjestelyjä , Libyan kansankongressi nimitti hänet Afrikan unionin asioiden sihteeriksi. Libya nimitti Trekin ehdokkaaksi Afrikan unionin komission puheenjohtaja ehdokkaaksi vuoden 2008  huippukokouksessa Addis Abebassa hänen ehdokuutensa hylättiin.
Treki oli Pakistanin ja Libyan yhteisen talouskomission puheenjohtaja ja sai Hilal-i-Pakistanin palkinnon presidentti Asif Ali Zardarilta toukokuussa 2010.
Maaliskuussa 2009 Treki valittiin Libyan ylimmäksi diplomaattiksi ja nimitettiin YK:n yleiskokouksen seuraavaksi puheenjohtajaksi. Hän otti tehtävän vastaan 15. syyskuuta 2009.
Puheenjohtaja  kauden avauspuheessaan yleiskokouksen 64. istunnossa Treki sanoi: "Meidän on lopetettava sodat ja niiden syyt ja seuraukset. Vuoropuhelu ja keskinäinen ymmärrys ovat tapa ratkaista ongelmamme. ne pahentavat vastustusta ja kapinaa ja heikentävät kansainvälisen yhteisön kunnioitusta."
Syyrian TV: n haastattelussa, joka esiteltiin 11. huhtikuuta 2010  Treki totesi, että "[Israelin] piiritys Gazassa on häpeä koko kansainväliselle yhteisölle. Se on leiri, joka on huonompi kuin  natsien leirit  aiemmin. "
Ura > Libyan sisällissota

Hän erosi 31. maaliskuuta 2011 asemistaan Libyan sisällissodan aikana ja meni Egyptiin.
Huhtikuun 1. päivänä Kairossa pidetyssä haastattelussa Treki sanoi, että konfliktin ratkaiseminen edellyttäisi, että Libyasta tulee demokratia, ja että Gaddafin perheen on luovuttava valtaansa siirtymään demokratiaan Yhdistyneiden kansakuntien valvomannassa.
Treki kuoli Kairossa 19. lokakuuta 2015.
Alberto Zapater

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alberto Zapater Arjol
Syntymäaika: 13. kesäkuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Ejea de los Caballeros, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura: Sporting
Pelinumero: 21
Junioriseurat
2000–2004: Zaragoza
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004–2009 2009–2010 2010– | Zaragoza Genoa Sporting | 177 (5) 28 (3) 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. syyskuuta 2010.
Alberto Zapater Arjol (s. 13. kesäkuuta 1985 Ejea de los Caballeros, Zaragozan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Portugalin pääsarjassa pelaavaa Sporting Clube de Portugalia.
Ura > Real Zaragoza

Zapater on Real Zaragozan kasvatti, mutta pelasi lapsuudessaan myös synnyinkuntansa seurassa SD Ejeassa. Hän nousi tuolloin Víctor Muñozin valmentamaan Zaragozan edustusjoukkueeseen kaudella 2004–2005. Debyyttinsä hän teki Valenciaa vastaan Espanjan supercupissa, jonka Zaragoza voitti yhteismaalein 4–2. Ensiesiintyminen Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa seurasi 29. elokuuta 2004 ottelussa Getafea vastaan.
Zapater vakiinnutti pian paikkansa Zaragozan avauskokoonpanossa ja pelasi neljän kauden aikana 138 Primera Divisiónin ottelussa. Vuonna 2006 hän ylsi joukkueineen Espanjan cupin loppuotteluun, jossa Espanyol oli kuitenkin vahvempi maalein 4–1. Kauden 2007–2008 Zaragoza aloitti UEFA-cupin otteluilla edelliskauden erinomaisen kuudennen sijan myötä, mutta kausi päättyi joukkueen putoamiseen Segunda Divisióniin. Zapater jäi seuraan ja oli kaudella 2008–2009 suuressa roolissa joukkueen palatessa korkeimmalle sarjatasolle. Viimeiset kaksi kauttaan Zaragozassa Zapater toimi joukkueen kapteenina.
Ura > Genoa

Kesällä 2009 Zapater siirtyi 4,5 miljoonalla eurolla italialaisseura Genoaan, joka hankki hänet korvaajaksi Interiin siirtyneelle Thiago Mottalle. 17. syyskuuta 2009 hän teki uuden Eurooppa-liigan ensimmäisen maalin ottelussa Slavia Prahaa vastaan.
Ura > Maajoukkue

Zapater pelasi Espanjan alle 21-vuotiaiden joukkueessa vuosien 2006 ja 2007 EM-kilpailuiden karsinnoissa. Vuonna 2005 hän kuului Espanjan joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa. Hän oli avauskokoonpanossa joukkueensa kaikissa otteluissa ja teki Espanjan ainoan maalin tappiollisessa puolivälieräottelussa Argentiinaa vastaan.
Saavutukset

Espanjan supercup: 2004
Aiheesta muualla

Alberto Zapaterin esittely Genoa CFC:n sivustolla (italiaksi)
Alessandro Gramigni

Alessandro Gramigni Yhdysvaltain GP:ssä 1994.
Alessandro "Alex" Gramigni (s. 29. joulukuuta 1968 Firenze) on italialainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1992.
Gramigni aloitti 125-kuutioisten MM-sarjassa kaudella 1990. Hän oli heti debyyttikaudellaan kahdesti palkintosijoilla. Ensimmäinen osakilpailuvoitto tuli kaudella 1991. Kausi 1992 oli selvästi Gramignin uran paras, kun hän voitti maailmanmestaruuden ja oli seitsemän kertaa palkintopallilla. Maailmanmestaruuskauden jälkeen Gramigni ei päässyt enää palkintosijoille GP-luokissa tai Superbiken maailmanmestaruussarjassa.
Kaudeksi 1993 Gramigni siirtyi 250-kuutioisiin. Hän ajoi sarjassa kolme kautta ollen parhaimmillaan kokonaispisteissä vasta 23. 11 MM-pisteellä. 250-kuutioisten jälkeen Alessandro Gramigni piti käytännössä kaksi välivuotta. Vuonna 1996 hän ajoi kaksi osakilpailua Superbike-sarjassa ja vuonna 1997 yhden osakilpailun MotoGP:ssa. Kausina 1998-2003 pois lukien vuosi 2002 Gramigni ajoi Superbike-sarjaa ollen kokonaispisteissä parhaimmillaan 14. Vuonna 2004 hän voitti Italian Superbike-mestaruuden ja ajoi vielä vuonna 2005 yhden osakilpailun Superbike-sarjassa kunnes lopetti uransa.
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestaruus 1992
3 osakilpailuvoittoa, 3 kakkossijaa, 6 kolmossijaa
Saavutukset > Superbike

Italian mestaruus 2004
Aleksandra Akimova

| Aleksandra Akimova> Александра Акимова.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. toukokuuta 1922 Skopinsky, Rjazanin kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 29. joulukuuta 2012 (90 vuotta) Moskova, Venäjä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Taistelut ja sodat:  toisen maailmansodan itärintama
Sotilasarvo:  yliluutnantti
Joukkoyksikkö:  588. yöpommittajalaivue
Aleksandra Fjodorovna Akimova (ven. Алекса́ндра Фёдоровна Аки́мова; 5. toukokuuta 1922 Skopinsky, Rjazanin kuvernementti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 29. joulukuuta 2012 Moskova, Venäjä) oli neuvostoliittolainen lentosuunnistaja. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Neuvostoliiton ilmavoimien kokonaan naisista koostuneessa 588. yöpommittajalaivueessa, joka tunnettiin lempinimellä ”Yön noidat”.
Sodan jälkeen Akimova opetti 40 vuoden ajan Moskovan ilmailuinstituutissa. Hänelle myönnettiin Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994.
Varhaiset vuodet

Akimova syntyi 5. toukokuuta 1922 Petrušinon kylässä Skopinskyssä, Rjazanin kuvernementissä. Hän oli nuorena tunnollinen opiskelija ja kiinnostunut historiasta. Hän valmistui toisen asteen koulusta vuonna 1939 ja päätti ryhtyä opettajaksi. Hän läpäisi seuraavana vuonna pääsykokeet Moskovan pedagogisen instituutin historian laitokselle. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon vuonna 1941 hän haki vapaaehtoiseksi Puna-armeijaan, mutta hänet lähetettiin linnoitustöihin.
Asepalvelus

Lokakuussa 1941 tehtiin päätös kolmen vapaaehtoisista naisista koostuvan laivueen perustamisesta Neuvostoliiton ilmavoimiin. Akimova haki ja pääsi mukaan. Hän valmistui lentosuunnistajakurssilta Engelsin sotilasilmailukoulusta toukokuussa 1942, ja hänet asetettiin 588. yöpommittajalaivueeseen. Koulutuksestaan huolimatta hänestä tehtiin aluksi aseistuksesta vastaava mekaanikko, vaikkä hän olisi halunnut lentämään.
Akimova siirrettiin maaliskuussa 1943 ensin ampujaksi ja sitten kuukautta myöhemmin lentosuunnistajaksi. Huhtikuun 1943 ja toukokuun 1945 välillä hän oli mukana 715 taistelulennolla. Hänelle ehdotettiin myönnettäväksi Neuvostoliiton sankarin arvonimeä, ja hakemuksen saatesanoissa hänen kerrottiin pudottaneen 94 tonnia pommeja tuhoten muun muassa kaksi asevarikkoa ja seitsemän ajoneuvoa. Hakemusta tukivat ilmavoimien komentaja Konstantin Veršinin ja Neuvostoliiton marsalkka Konstantin Rokossovski, mutta se hukkui Moskovassa, eikä arvonimeä siten myönnetty.
Sodan jälkeen

Sodan päätyttyä Akimova palasi opettajaopintojensa pariin. Hän aloitti vuonna 1952 opettamisen Moskovan ilmailuinstituutissa ja jatkoi siellä aina eläköitymiseensä saakka vuonna 1992. Akimova meni naimisiin Timofei Manajenkovin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Jelenan (s. 1958) ja Tatjanan (s. 1963).
Akimova kuoli 29. joulukuuta 2012. Hänet on haudattu Trojekurovon hautausmaalle Moskovaan.
Tunnustukset

Akimovalle myönnettiin palveluksestaan muun muassa Leninin kunniamerkki, Punaisen tähden kunniamerkki, ensimmäisen ja toisen luokan Isänmaallisen sodan kunniamerkki sekä Punaisen lipun kunniamerkki. Hänelle myönnettiin ilmavoimien sotilasneuvoston veteraanien pyynnöstä Venäjän federaation sankarin arvonimi vuonna 1994.
Anfangi (rakentaminen)

Anfangi (tunnetaan myös nimellä olka tai holvikanta) oli rakentamisessa käytetty tekniikka, jonka avulla rakennettiin holvikaari. Anfangi toteutettiin tekemällä seinään syvennys, johon asetettiin puurakenteinen muotti ja tämän päälle ladottiin holvin vaatimat tiilet.
Ali Alava

Ali Johannes Alava (24. kesäkuuta 1908 Vesilahti – 20. kesäkuuta 1978 Kajaani) palveli etsivänä 1930-luvulta lähtien Etsivä keskuspoliisi/Valpossa.  Kokemuksiinsa perustuen hän kirjoitti 1970-luvulla muutamia kirjoja jotka käsittelivät Suomessa toisen maailmansodan aikana ja sitä ennen harjoitettua tiedustelutoimintaa.
Ali Alavan vanhemmat olivat Tampereella ja Vesilahden Narvassa räätälinä toiminut Aksel Alander (1847–1914) ja tämän toinen puoliso Hanna Alander, o. s. Taipaleenmaa (1870–1961). Hänen veljensä Lauri Agapetus Alava (1906––1967) toimi pankinjohtajana Vesilahdella.
Teokset

Punaiset etappimiehet.   Karisto 1973
Gestapo Suomessa.   Karisto 1974
GPU:n salainen liiga, romaani.  Karisto 1976
Erikoisosasto Pohjoinen.  Karisto 1978
Andre Kostelanetz

André Kostelanetz vaimoineen vuonna 1963.
André (Abram) Kostelanetz (ven. Абрам Наумович Костелянец, 22. joulukuuta 1901 Pietari – 13. tammikuuta 1980 Port-au-Prince, Haiti) oli venäläis-yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja musiikkisovittaja, joka oli yksi easy listening -musiikin pioneereja.
Vuonna 1920 Kostelanetz aloitti opinnot Pietarin konservatoriossa. Helmikuuhun 1922 hän työskenteli apulaiskapellimestarina ja valmentajana Mariinski-oopperassa. Vuonna 1922 hän muutti New Yorkiin. Neljä vuotta myöhemmin Kostelanetz esiintyi ensimmäistä kertaa Manhattan Opera Housessa yhdessä laulaja Helen Stanleyn kanssa. Vuonna 1928 hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja aloitti CBS Orchestran kapellimestarina vuonna 1930. Sen jälkeen Kostelanetz aloitti radiolähetykset (Chesterfield Radio Program). Hän myös toimi elokuvamusiikkikapellimestarina elokuvissa Unelmien sävel (1935), That Girl from Paris (1936) ja Hitting a New High (1937), joiden pääosaa esitti hänen tuleva vaimonsa Lily Pons. Toisen maailmansodan aikana Kostelanetz esiintyi yhdessä vaimonsa kanssa lukuisissa United Service Organizationsin konserteissa.
Vuonna 1953 Kostelanetz ryhtyi työskentelemään New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja aloitti ”Special Concerts” -sarjansa. Vuosina 1963–1979 hän esitti filharmoonikkojen kanssa ”Promenade”-konserttisarjaa. Viimeisessä konsertissaan hän johti 31. joulukuuta 1979 San Francisco Symphony Orchestraa.
Kostelanetz loi radioesiintymissään innovatiivisen musiikkityylin, joka yhdisti perinteisiä konserttinumeroita ja hänen omia sovituksiaan ajan suosikkikappaleista. Hän loi harmonisesti rikkaan ja runsaan äänimaailman, joka oli suurta ja radiossa viihdyttävää. Kostelanetzin sovitustavasta ja sen tunnusomaisesta äänimaailmasta tuli 1930–1950-lukujen Hollywood-elokuvamusiikille käytännön standardi.
Alseuosmiaceae

| Alseuosmiaceae |
| --- | --- |
 Alseuosmia macrophylla
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Asteranae
Lahko::  Asterales
Heimo::  Alseuosmiaceae  Airy Shaw
Synonyymit
 Platyspermataceae Doweld 
Suvut
 Alseuosmia Cunningham  Crispiloba van Steenis  Platyspermation Guillaumin  Wittsteinia F.Mueller 
Katso myös
   Alseuosmiaceae Wikispeciesissä   Alseuosmiaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alseuosmiaceae on kasviheimo, joka kuuluu koppisiemenisten lahkoon Asterales. Siinä on neljä sukua ja kymmenen lajia, joista viisi kuuluu sukuun Alseuosmia. Heimo kasvaa Uudessa-Guineassa, Itä-Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa.
Tuntomerkit

Heimon kasvit ovat enemmän tai vähemmän puuvartisia, ja niillä on kierteisasentoiset ja sahalaitaiset lehdet, joiden hangassa on solukarvatupsut. Kukat ovat tavallisesti viisilukuiset, toisinaan lukuisuus vaihtelee neljästä seitsemään. Tavallisesti pohjus ei ole maljamainen. Verholehdet ovat erillisiä, ja terälehtien reunoissa on tavallisesti siipimäiset liuskat; niiden laidat ovat ripsuisia tai repaleisia. Heteet ovat kasvaneet kiinni teriöön, joka on tavallisesti putkimainen. Kukissa on kehänalainen sikiäin, joka koostuu kahdesta tai kolmesta emilehdestä, sekä nektario. Luotti on tuskin laajentunut. Siemenaiheita on vähintään kaksi kutakin emilehteä kohti. Hedelmä on marjamainen, tavallisesti verhiöllinen ja siinä on melko pieniä siemeniä.
Luokittelu

Suvut, jotka nykyään muodostavat heimon Alseuosmiaceae, on sijoitettu luokitteluissa milloin minnekin, muun muassa kuusamakasveihin (Caprifoliaceae), matarakasveihin (Rubiaceae), ruutakasveihin (Rutaceae) tai kanervakasveihin (Ericaceae). Takhtajanin luokittelussa (1997) heimo oli olemassa, mutta sijoitettuna lahkoon Hydrangeales.
Heimoon kuuluvat suvut:
Alseuosmia Cunningham
Crispiloba van Steenis
Platyspermation Guillaumin
Wittsteinia F.Mueller
Andre Spitzer

Andre Spitzer (1945 Timișoara, Romania – 6. syyskuuta 1972 München) oli israelilainen miekkailuvalmentaja. Spitzer osallistui Münchenin vuoden 1972 olympialaisiin Israelin miekkailumaajoukkueen valmentajana. Hän oli yksi niistä panttivangeista, jotka palestiinalaiset terroristit surmasivat Münchenin verilöylyssä.
Spitzer syntyi Romaniassa mutta muutti Alankomaihin vuonna 1964. Hän avioitui vuonna 1971 entisen miekkailuvalmennettavansa Ankien kanssa. Myöhemmin he muuttivat Israeliin. Pariskunnan tytär Anouk syntyi muutamaa kuukautta ennen Münchenin olympialaisia. Andre ja Ankie matkustivat Müncheniin, mutta Anouk jäi Alankomaihin isovanhempiensa luo.
Olympialaisten puolivälissä Spitzerit kutsuttiin takaisin Alankomaihin tyttären jouduttua sairaalaan. Tyttären terveydentila oli kuitenkin luultua parempi, ja Spitzer palasi takaisin olympiakaupunkiin. Hän myöhästyi junasta, mutta hänen vaimonsa ajoi hänet Eindhoveniin asemalle, missä hän nousi junaan. Silloin Spitzerit näkivät toisensa viimeisen kerran.
Andre Spitzer tuli Müncheniin neljä tuntia ennen kuin terroristit ottivat olympiakylän asukkaat panttivangiksi. Painivalmentaja Moshe Weinberg ja painonnostaja Jossef Romano murhattiin, ja Spitzer ja kahdeksan muuta urheilijaa otettiin vangiksi. Spitzer nähtiin elävänä viimeisen kerran, kun hän puhui avoimesta ikkunasta neuvottelijoille.
20 tunnin neuvottelujen jälkeen panttivangit ja terroristit lennätettiin helikopterilla Fürstenfeldbruckin lentotukikohtaan, mistä – niin terroristeille uskoteltiin – heidät lennätettäisiin johonkin heille ystävällismieliseen arabimaahan. Baijerin rajavartiosto ja Münchenin poliisi toteuttivat kuitenkin kentällä väijytyksen ja pelastusyrityksen, joka huonosti valmisteltuna epäonnistui. Kahden tunnin laukaustenvaihdon jälkeen terroristit ampuivat Spitzerin ja muut panttivangit.
Spitzer haudattiin Tel Aviviin.
Aizpute

| Aizpute Aizpute |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Aizpute
 56°43′01″N, 21°36′00″E 
Valtio:   Latvia
:  1378
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  640 km² 
Aikavyöhyke:  +2
Kesäaika:  +3
Väestö
Väkiluku:  8 355 (1.1.2018)
Väestötiheys:  13,05 as./km² 
Muuta
Postinumero:  LV-3456
Suuntanumero:  +371 634
 www.aizputesnovads.lv 
Aizpute (saks. Hasenpoth) on pieni kaupunki Latvian länsiosassa. Se on Liepāja lähellä suurin ja vanhin kaupunki ja sen etäisyys Riiasta on noin 186 kilometriä.
Historia

Kaupungin alueelle tuli asutusta jo 800-luvulla jolloin sinne alettiin rakentaa Beidan linnaa. 1200-luvulla aluetta pitivät hallussaan kalparitarit, mutta heidän kärsittyään tappion liettualaisille vuonna 1237 se muuttui Liivinmaan ritarikunnaksi ja oli Saksalaisen ritarikunnan haara.
Aizputen linnalle vievän tien portti.
Aizputen linnan rauniot ovat 1200-luvulta, kuvattu 2010.
Aizputen linna vuonna 2001.
Ensimmäiset juutalaiset saapuivat Aizputeen vuonna 1751. Vuonna 1881 kolmasosa väestöstä oli juutalaisia. Vuoteen 1935 ennen toista maailmansotaa kaupungin väestöstä oli 15,6 prosenttia juutalaisia. Natsien joukot miehittivät kaupungin kesäkuun lopulla vuonna 1941. Marraskuun 3. samana vuonna juutalaisten, joita asui Aizputessa silloin 386, käskettiin saapua synagogaan ja heidät kuljetettiin kaupungin eteläpuolella sijaitsevaan metsään ja ammuttiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jews in Hasenpoth / Aizpute 1834 JewishGen. Viitattu 9.8.2018.
Johnny Thunders

| Johnny Thunders |
| --- | --- |
 Johnny Thunders, 1979
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Anthony Genzale
Syntynyt: 15.6.1952 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 23.4.1991 New Orleans, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, laulaja-lauluntekijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Johnny Thunders
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  rock and roll, protopunk
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  New York Dolls, The Heartbreakers, Johnny Thunders & The Heartbreakers,
Levy-yhtiöt:  Roir, Track Records, Jungle Records
Aiheesta muualla
www.thunders.ca
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Johnny Thunders, (oikealta nimeltään John Anthony Genzale, Jr., 15. heinäkuuta 1952 – 23. huhtikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen rock-kitaristi ja -laulaja. Hänet muistetaan parhaiten New York Dolls -yhtyeen kitaristina ja sooloartistina.
Elämä ja ura > Varhaisvuodet ja New York Dolls

Thunders, newyorkilainen, amerikanitalialaisen perheen poika, aloitti rock-uransa kouluikäisenä Johnny and the Jaywalkers -nimisessä yhtyeessä, jolloin hän kutsui itseään vielä nimellä Johnny Volume. Sitä seurasi kokoonpano nimeltä Actress, jossa vaikuttivat tulevat New York Dolls -kumppanit Arthur ”Killer” Kane ja Billy Murcia.
The New York Dolls julkaisi kaksi merkittävää albumia 70-luvulla. Yhtyeen jälkimmäiselle albumille Too Much Too Soon Thunders kirjoitti ja äänitti ”Chatterbox”-kappaleen, jossa hän oli ensimmäistä kertaa kaikki päälaulaja.
Elämä ja ura > The Heartbreakers

New York Dollsin hajoamisen jälkeen Thunders perusti The Heartbreakers -yhtyeen yhdessä rumpali Jerry Nolanin ja basisti Richard Hellin kanssa. Yhtyeeseen liittyi myöhemmin toiseksi kitaristiksi Walter Lure. The Heartbreakers oli mukana joulukuussa 1976 Anarchy-kiertueella Englannissa Sex Pistolsin, Clashin ja The Damnedin ja sen korvanneen The Buzzcocksin kanssa.
The Heartbreakers sai Englannista levytyssopimuksen ja julkaisi lokakuussa 1977 albuminsa L.A.M.F. (Like A Motherfucker) juuri ennen Sex Pistolsin albumia. Levyn tekemistä ja keikkailua vaikeutti bändin jäsenten heroiinin käyttö. L.A.M.F.-levyn äänenlaatua on pidetty epäonnistuneena, ja siitä on sittemmin ilmestynyt useita eri versioita. Vaikka The Heartbreakers hajosi virallisesti pian levyn ilmestymisen jälkeen, yhtye koottiin vielä useita esiintymisiä varten, viimeisen kerran vuonna 1984.
Elämä ja ura > Soolovuodet

Heartbreakersin hajottua virallisesti Thunders julkaisi lokakuussa 1978 sooloalbumin So Alone. Sillä soittivat muun muassa Phil Lynott, Steve Jones, Paul Cook ja The Only Ones. Levyn tuotti Steve Lillywhite. Albumi sisältää Thundersin soolouran tunnetuimman kappaleen ”You Can't Put Your Arms Around A Memory”.
Levyn ilmestymisen  jälkeen Thunders muutti vaimonsa ja lastensa kanssa Detroitiin ja soitti MC5-yhtyeen soolokitaristin Wayne Kramerin johtamassa Gang War -yhtyeessä. Yhtye äänitti demoja ja soitti useita keikkoja mutta hajosi pian Kramerin ja Thundersin riitoihin. Wayne Kramerin mukaan heroiininkäyttö oli Thundersille tärkeämpää kuin musiikki. Myös puoliso jätti Thundersin tämän päihdeongelmien vuoksi.
Vuonna 1983 Thunders julkaisi kuuden biisin mini-LP:n Diary of a Lover sekä tuplalevyn In Cold Blood, joka sisälsi edellä mainitun lisäksi livelevyn. Molemmat oli äänitetty edellisenä vuonna. Vuonna 1983 Thunders äänitti Pariisissa asuessaan akustisen Hurt Me -albumin. Seuraavana vuonna Thunders teki 95 keikkaa, joista kahdeksan oli Suomessa.
Que Sera Sera albumi ilmestyi vuonna 1985. Sillä soitti useita tunnettuja vierailijoita, muun muassa Stiv Bators sekä suomalaiset Michael Monroe ja Nasty Suicide. Vuosina 1987–1989 Thunders asui Ruotsissa, missä hänellä oli vaimo ja tytär. Viimeinen studioalbumi oli Patti Palladinin kanssa vuonna 1988 julkaistu vanhoja rock 'n' roll -klassikkoja sisältänyt duettolevy Copy Cats. Sillä oli myös jo vuonna 1984 julkaistu Elvis-cover ”Crawfish”.
Elämä ja ura > Näyttelijänä elokuvissa

Vuonna 1989 julkaistiin Patrick Grandperretin ohjaama ranskalainen draamelokuva Mona et moi (1989). Johnny Thunders esittää elokuvassa kuvitteellista rockmuusikkoa nimeltä Johnny Valentine. Hänen hahmoaan kuvataan elokuvassa sanoilla ”Kaunis epäonnistuja, narkkari, lyöty mutta ei lannistunut”, mikä kuvasti myös hänen todellista elämäänsä. Elokuvassa kuullaan useita katkelmia Johnny Thundersin kappaleista.
Johnny Thundersilla oli myös rooli Rachel Amodeon ohjaamassa amerikkalaisessa elokuvassa What About Me. Thunders esitti elokuvassa tarinan päähenkilön veljeä. Elokuva julkaistiin Johnny Thundersin kuoleman jälkeen vuonna 1993.
Elämä ja ura > Heroiinin käyttö ja kuolema

Thundersin huumeongelma rajoitti New York Dollsin laulajan David Johansenin mukaan jo New York Dollsin esiintymisiä ja tekemisiä. Soolouransa aikana myös Thundersin imago alkoi rakentua huumeiden ympärille. Hän esitti lavalla sekavaa selvin päin ollessaankin, koska ymmärsi, että sellaista häneltä odotettiin. Thunders kuoli epäselvissä olosuhteissa hotellihuoneessa New Orleansissa vuonna 1991. Virallinen kuolinsyy oli huumeiden yliannostus, mutta ruumiinavauksessa todettiin Thundersin sairastaneen myös leukemiaa.
Vuonna 2013 Thundersin kahden pojan ja hänen ruotsalaisen tyttärensä uutisoitiin riitelevän isänsä perinnöstä.
Diskografia > Studioalbumit

L.A.M.F.  (1977, yhdessä The Heartbreakersin kanssa)
So Alone (1978)
In Cold Blood (1983, osittain sama julkaisu kuin Diary of a Lover 12 )
Hurt Me (1984)
Que Sera Sera (1985)
Copy Cats (1988, yhdessä Patti Palladinin kanssa)
Born Too Loose: The Best Of Johnny Thunders (1999, kokoelma)