stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maciste contro il vampiro

| Maciste contro il vampiro |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Giacomo Gentilomo
Käsikirjoittaja:  Sergio Corbucci, Duccio Tessari
Tuottaja:  Paolo Moffa
Säveltäjä:  Angelo Francesco Lavagnino
Kuvaaja:  Alvaro Mancori
Leikkaaja:  Eraldo Judiconi
Tuotantosuunnittelija:  Gianni Polidori
Pukusuunnittelija:  Vittorio Rossi
Lavastaja:  Gianni Polidori
Pääosat:  Gordon Scott, Gianna Maria Canale, Jacques Sernas, Leonora Ruffo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Società Ambrosiana Cinematografica
Ensi-ilta:  24. elokuuta 1961
Kesto:  105 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  495 006 611 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maciste contro il vampiro (”Maciste vastaan vampyyri”) on vuonna 1961 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Giacomo Gentilomo. Sen sankaria Macistea esittää yhdysvaltalainen Gordon Scott.
Juoni

Pelastettuaan pikku Ciron merihirviöltä Maciste palaa kotikyläänsä, jonka vampyyrin kaltaisen Kobrakin rosvot ovat hävittäneet. Maciste jäljittää rosvojen kaappaaman rakastettunsa Gujan Salmanakin kaupunkiin, jossa hän liittoutuu salaperäisten sinisten miesten johtajan Kurtikin kanssa. Yliluonnolliset voimat omaava Kobrak yrittää orjuuttaa Macisten, mutta voimamies onnistuu kukistamaan vastustajansa ja pelastamaan Gujan. Kobrakia avustanut Astra saa surmansa ja Kurtik valitaan Salmanakin sulttaaniksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gordon Scott  | … |  Maciste   |
|  Gianna Maria Canale  | … |  Astra   |
|  Jacques Sernas  | … |  Kurtik   |
|  Leonora Ruffo  | … |  Guja   |
|  Annabella Incontrera  | … |  Magda   |
|  Rocco Vidolazzi  | … |  Ciro   |
|  Mario Feliciani  | … |  sulttaani Omar   |
|  Van Aikens  | … |  Amahil   |
|  Guido Celano  | … |  kylän talonpoika   |
|  Emma Baron  | … |  Macisten äiti   |
|  Renato Terra Caizzi  | … |     |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Elokuva on kuvattu Totalscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Dino De Laurentiisin studiolla Roomassa sekä ulkokuvien osalta Jugoslaviassa, Rooman lähellä Laviniossa ja Tor Caldaran rantamaisemissa. Giacomo Gentilomon irtisanouduttua projektista sen ohjasi loppuun käsikirjoittaja Sergio Corbucci. Tarinan innoittajana toimi sarjakuva Taika-Jim vastaan Cobra. Maciste contro il vampiro oli Gordon Scottin ensimmäinen peplum-elokuva, jota seurasi Steve Reevesin kanssa kuvattu Romulus ja Remus. Elokuvan hiekkamyrsky tehtiin tarinan mukaan jauhoista.
Itämaiseen ympäristöön sijoitettu Maciste contro il vampiro on tavanomaista parempi peplum-seikkailu, johon sisältyy myös kauhuelokuvan ja tieteisfiktion aineksia. Se on täynnä jännittäviä visuaalisia oivalluksia ja juonenkäänteitä, jotka ovat tehneet siitä eräänlaisen kulttielokuvan tyylilajin harrastajien keskuudessa. Tarinan kohokohtia ovat monimutkainen tavernakohtaus sekä Macisten ja hänen kaksoisolentonsa kamppailu, jossa Scottin sijaisnäyttelijänä toimii Giovanni Cianfriglia. Elokuvassa on joitakin hyvin väkivaltaisia kohtauksia. Angelo Francesco Lavagninon iskevä musiikki kuulostaa paikoitellen liian modernilta.
Kriitikoidenkin huomaama elokuva oli kohtalainen yleisömenestys. Se tuotti Italiassa 495 miljoonan liiran pääsylipputulot. Ranskassa sen näki yli miljoonaa katsojaa.
Julkaisut

Elokuvan yhdysvaltalainen versio Goliath and the Vampires (”Goljat ja vampyyrit”) on saatavilla Wild Eastin laadultaan välttävänä DVD-julkaisuna, jonka kääntöpuolella on Steve Reevesin Goliat ja barbaarit. Italialaista, ranskalaista ja saksalaista versiota on esitetty televisiossa.
Aiheesta muualla

Maciste contro il vampiro Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Luigi Maggi

Luigi Maggi (21. joulukuuta 1867 Torino – 22. elokuuta 1946 Torino) oli italialainen elokuvaohjaaja ja näyttelijä.
Teatterissa työskennellyt Maggi aloitti elokuvauransa vuonna 1906 Arturo Ambrosion tuotantoyhtiön näyttelijänä. Jo samana vuonna hän ohjasi muutamia lyhytelokuvia. Pian Maggista tuli Ambrosio Filmin pääohjaaja. Hänen ensimmäinen suuri menestyksensä oli Edward Bulwer-Lyttonin romaaniin perustuva Pompeijin viimeiset päivät (1908), joka aloitti historiallisten suurelokuvien sarjan. Keisari Nero (1909) menestyi hyvin myös ulkomailla. Ohjaajan parhaana pidetty elokuva on vuonna 1911 valmistunut Nozze d’oro (”Kultahäät”), jossa hän näytteli toista pääosaa. Huomiota herätti myös Saatana (1912), jonka on nähty vaikuttaneen D. W. Griffithin Suvaitsemattomuuteen (1916).
Ensimmäisen maailmansodan ja sitä seuranneiden Italian elokuvateollisuuden kriisivuosien aikana Maggi teki elokuvia useille tuotantoyhtiölle saavuttamatta suurempaa menestystä. 1920-luvun alusta lähtien hän työskenteli etupäässä näyttelijänä. Maggin viimeinen ohjaustyö oli La bambola vivente (”Elävä nukke”) vuonna 1924.
Elokuvia

Pompeijin viimeiset päivät, 1908 (ohjaaja ja näyttelijä)
Keisari Nero, 1909 (ohjaaja ja näyttelijä)
Il diavolo zoppo, 1910 (ohjaaja)
Aeneas ja Dido, 1910 (ohjaaja)
Una partita a scacchi, 1912 (ohjaaja)
Leijonat laivassa, 1912 (ohjaaja)
Saatana, 1912 (ohjaaja)
Le avventure straordinarissime di Saturnino Farandola, 1913 (ohjaaja)
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Luigi Maggi (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Italia  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani 
Muut:  IdRef
Akira Kurosawa

| Akira Kurosawa> 黒澤 明 |
| --- | --- |
 Kurosawa Seitsemän samuraita -elokuvan kuvauksissa joulukuussa 1953.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1910 Tokio
Kuollut: 6. syyskuuta 1998 (88 vuotta) Tokio
Kansalaisuus:  Japani
Ammatti:  elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Juopunut enkeli (1948) Rashomon – paholaisen temppeli (1950) Ikiru – tuomittu (1952) Seitsemän samuraita (1954) Elän pelossa (1955) Seittien linna (1957) Yojimbo – onnensoturi (1961) Samuraimiekka (1962) Taivas ja helvetti (1963) Punaparta (1965)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Akira Kurosawa (jap. 黒澤 明, Kurosawa Akira, 23. maaliskuuta 1910 Tokio, Japani – 6. syyskuuta 1998 Tokio) oli japanilainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Kurosawa on yksi Japanin tunnetuimmista elokuvaohjaajista, ja hänen elokuvansa ovat vaikuttaneet kokonaiseen elokuvantekijöiden sukupolveen. Kurosawan tunnetuimmat elokuvat sijoittuvat Japanin feodaaliaikaan vuosille 1200–1600, mutta osa hänen elokuvistaan sijoittuu nykyaikaan. Joidenkin elokuvien tarinat ovat sovituksia William Shakespearen näytelmistä, ja jotkin mukailevat Hollywoodin lännenelokuvan tyyliä.
Tyyli ja vaikutus

Kurosawa opiskeli sekä Hollywoodin rikoselokuvia että venäläisten klassikko-ohjaajien töitä ja loi niiden pohjalta omanlaisensa tyylin rytmittää ja leikata elokuviaan. Kurosawa yhdisti elokuvissaan rauhallisia ja pitkiä kamera-ajoja nopeisiin leikkauksiin. Siksi monet Kurosawan elokuvat vaikuttavat yhä sangen moderneilta.
Kirjassaan Japanese Film Directors Audie Bock liittää Kurosawan joukkoon sodan jälkeen uransa aloittaneita elokuvaohjaajia, jota hän kutsuu ”sodanjälkeisiksi humanisteiksi”. Joukkoon kuuluvat myös Kon Ichikawa, Masaki Kobayashi ja Keisuke Kinoshita. Heidän elokuvansa ilmentävät demokratian ja humanismin uusia ihanteita.
Peter von Baghin mukaan Kurosawa oli hyvin monipuolinen ohjaaja, jonka teosten yhdistäviä piirteitä ovat perinteisten maalaustyylien vaikutteet, nō-teatteriin perustuva hillittyjen jaksojen ja lyhyiden räjähdysten rytmi, primitivismi, henkilöhahmojen yksinkertaistus muutamaan perustyyppiin sekä väkevät luontokuvat.
Kurosawan teokset ovat antaneet vaikutteita monien tunnettujen ohjaajien töihin. Niistä on tehty myös suoria kopioita: Yojimbon juoni kaupunkiin saapuvasta muukalaissoturista, joka saattaa toisilleen vihoittelevat rikollisperheet tuhoon, innoitti Sergio Leonen tunnettua western-elokuvaa Kourallinen dollareita ja myöhemmin mafia-elokuvaa Last Man Standing. Kurosawan Kätketty linnake taas antoi vaikutteita George Lucasin Tähtien sota -elokuvalle. Kurosawan elokuvista Seitsemän samuraita ja Rashomon filmattiin Hollywoodissa versiot nimeltä 7 rohkeata miestä ja The Outrage (1964).
Tunnustukset

Kurosawa sai Oscar-ehdokkuuden ohjauksestaan elokuvaan Ran (1985). Vuonna 1990 Kurosawalle myönnettiin kunnia-Oscar elämäntyöstään. Hän sai myös vuonna 1982 Venetsian elokuvajuhlien Kultaisen leijonan elämätyöpalkinnon ja vuonna 1992 Directors Guild of American elämäntyöpalkinnon. Japanissa hänet palkittiin vuonna 1992 Praemium Imperialella.
Filmografia > Ohjaukset

Viidellä elokuvalla ei ole suomenkielistä nimeä.
Sugata sanshirō (jap. 姿三四郎, 1943)
Kaikkein kaunein (jap. 一番美しく, Ichiban utsukushiku, 1944)
Zoku sugata sanshirō (jap. 續姿三四郎, 1945)
Ne jotka astuvat tiikerin hännälle (jap. 虎の尾を踏む男達, Tora no o wo fumu otokotachi, 1945)
Asu o tsukuru hitobito (jap. 明日を創る人々, 1946)
Subarashiki nichiyōbi (jap. 素晴らしき日曜日, Subarashiki nichiyōbi, 1946)
En valita nuoruuttani (jap. わが青春に悔なし, Waga seishun ni kuinashi, 1946)
Juopunut enkeli (jap. 酔いどれ天使, Yoidore tenshi, 1947)
Hiljainen kaksintaistelu (jap. 静かなる決闘, Shizukanaru ketto, 1949)
Kulkukoira (jap. 野良犬, Nora inu, 1949)
Skandaali (jap. 醜聞, Shubun, 1950)
Rashomon – paholaisen temppeli (jap. 羅生門, Rashōmon, 1950)
Idiootti (jap. 白痴, Hakuchi, 1951)
Ikiru – tuomittu (jap. 生きる, Ikiru, 1952)
Seitsemän samuraita (jap. 七人の侍, Shichinin no samurai, 1954)
Elän pelossa (jap. 生きものの記録, Ikimono no kiroku, 1955)
Seittien linna (jap. 蜘蛛巣城, Kumonosu-jō, 1957)
Pohjalla (jap. どん底, Donzoko, 1957)
Kätketty linnake (jap. 隠し砦の三悪人, Kakushi toride no san akunin, 1958)
Pahat nukkuvat hyvin (jap. 悪い奴ほどよく眠る, Warui yatsu hodo yoku nemuru, 1960)
Yojimbo – onnensoturi (jap. 用心棒, Yōjinbō, 1961)
Samuraimiekka (jap. 椿三十郎, Tsubaki sanjūrō, 1962)
Taivas ja helvetti (jap. 天国と地獄, Tengoku to jigoku, 1963)
Punaparta (jap. 赤ひげ, Akahige, 1965)
Köyhän pikajuna (jap. どですかでん, Dodesukaden, 1970)
Dersu Uzala (ven. Дерсу Узала, jap. デルス・ウザーラ, Derusu Uzāra, 1975)
Kagemusha – varjokenraali (jap. 影武者, Kagemusha, 1980)
Ran (jap. 乱, 1985)
Akira Kurosawan unet (jap. 夢, Yume, 1990)
Elokuun rapsodia (jap. 八月の狂詩曲, Hachigatsu no kyōshikyoku, 1991)
Mādadayo (jap. まあだだよ, 1993)
Filmografia > Käsikirjoitukset

Valikoima muiden ohjaamia Akira Kurosawan käsikirjoittamia elokuvia. Kurosawa kirjoitti tai käsikirjoitti kaikki ohjaamansa elokuvat.
Sateen jälkeen (jap. 雨あがる, Ame agaru, 1999)
Andrei Kontšalovskin elokuva Pakojuna (1985) perustuu Kurosawan 1960-luvulta periytyvään käsikirjoitukseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akira Kurosawa Wikimedia Commonsissa
Akira Kurosawa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Akira Kurosawa News and Information
Akira Kurosawa: 10 essential films
| n k Akira Kurosawan ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
1940-luku:  Sugata sanshirō (1943)  Kaikkein kaunein (1944)  Zoku sugata sanshirō (1945)  Ne jotka astuvat tiikerin hännälle (1945)  Asu o tsukuru hitobito (1946)  En valita nuoruuttani (1946)  Ihmeellinen sunnuntai (1947)  Juopunut enkeli (1948)  Hiljainen kaksintaistelu (1949)  Kulkukoira (1949) 
1950-luku:  Skandaali (1950)  Rashomon – paholaisen portti (1950)  Idiootti (1951)  Ikiru – tuomittu (1952)  Seitsemän samuraita (1954)  Elän pelossa (1955)  Seittien linna (1957)  Pohjalla (1957)  Kätketty linnake (1958) 
1960-luku:  Pahat nukkuvat hyvin (1960)  Yojimbo – onnensoturi (1961)  Samuraimiekka (1962)  Taivas ja helvetti (1963)  Punaparta (1965) 
1970-luku:  Köyhän pikajuna (1970)  Dersu Uzala (1975) 
1980-luku:  Kagemusha – varjokenraali (1980)  Ran (1985) 
1990-luku:  Akira Kurosawan unet (1990)  Elokuun rapsodia (1991)  Mādadayo (1993) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Kurosawa (vasemmalla) ja Mikio Naruse Nadare-elokuvan kuvauksissa vuonna 1937.
Kurosawa näyttelijöineen Seittien linna -elokuvan kuvauksissa vuonna 1956.
FS Magenta (1861)

| Magenta |
| --- | --- |
 Magenta ja Napoléon III ankkurissa Brestin redillä

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  22. kesäkuuta 1859
Laskettu vesille:  22. kesäkuuta 1861
Palveluskäyttöön:  2. tammikuuta 1862
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut ammusvaraston räjähdyksessä 31. lokakuuta 1875
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 129 t
Pituus:  85,98 m
Leveys:  17,27 m
Syväys:  8,43-8,69 m
Koneteho:  3 450 ihp
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  674-706
Aseistus
Aseistus:  10 × 240 mm tykkiä 4 × 190 mm tykkiä 50 × rihlattua 30 naulan tykkiä
Magenta oli 1862 valmistunut Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu Magenta-luokan ironclad.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 22. kesäkuuta 1859. Alus laskettiin vesille 22. kesäkuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 2. tammikuuta 1862.
Palvelus

Aluksella syttyi Toulonissa tulipalo 31. lokakuuta 1875. Miehistö yritti tuloksetta sammuttaa tulipaloa ja saman aikaisesti kastella ruutivarastoja estääkseen niiden räjähdyksen. Sammutustöiden epäonnistuessa miehistö hylkäsi aluksen, joka räjähti hieman myöhemmin. Alus upposi viidentoista metrin syvyyteen Toulonin satama-altaaseen. Alus poistettiin alusluettelosta 31. joulukuuta.
Onnettomuuden tapahtuessa aluksella oli Karthagon löydöksiä, joista merkittävimpiä 2 080 kappaletta steeloja ja vuoden 1874 Pricot de Sainte-Marien kaivauksilta löytämä Vibia Sabinan marmoripatsas.
Aluksen hylky paikannettiin huhtikuussa 1994 ja siitä on sittemmin nostettu steelojen kappaleita. Patsas on osittain entisöity, mutta pahoin vaurioitunutta päätä ei ole kyetty liittämään vartaloon. Osat ovat esillä Louvressa.
Eero Magga

Eero Magga
Eero Magga (s. 24. elokuuta 1953 Sodankylä)  on suomalainen iskelmälaulaja, joka osallistui 1993 Seinäjoen tangomarkkinoille ja sijoittui kuudenneksi.
Magga toimi Poromiehen ralli -ohjelman juontajana 1998. Sen jälkeen Magga on keikkailut Pohjois-Suomessa.
Diskografia

Beaivvaseana (1995)
Eero magga / parhaat (1996)
Taivaan valkeat (1998)
Pohjoisesta tuulee (2000)
Tanssit Lapissa (2001)
Lapin joulu (2004)
Tule luokse tunturin/Else jauhojärven sävellyksiä. (2009)
Aiheesta muualla

Eero Maggan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eero Magga Wikimedia Commonsissa
Magna

| Magna |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  5. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Magnhild, Magnus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Magna on naisen etunimi, joka voidaan tulkita Magnhildin lyhentymäksi tai Magnus-miehennimen sisarnimeksi. Sen latinankielinen merkitys on ’suuri’; Suomessa sitä käytetään arvosanana yliopistoissa ja ylioppilaskirjoituksissa (magna = magna cum laude approbatur).
Magna on ollut suomalaisilla hyvin harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2021 mennessä kirjattu alle 30 tämännimistä naista.
Nimipäivät

Magna-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1973. Nimipäivä oli alun perin 8. joulukuuta, mutta vuodesta 2010 alkaen se on ollut 5. marraskuuta.
Tunnettuja Magnoja

Magna Lykseth-Skogman (1874–1949), norjalais-ruotsalainen oopperalaulaja
Magnánimo (1754)

| Magnánimo |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Kölinlasku:  18. heinäkuuta 1752
Laskettu vesille:  30. marraskuuta 1754
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut ajettuaan karille 11. heinäkuuta 1794
Loppuvaihe:  alusluettelosta 12. heinäkuuta 1794
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 619,5 t (arqueo)
Pituus:  49,58 m (köli)
Leveys:  14,33 m
Syväys:  6,71 m
Miehistöä:  554
Aseistus
Aseistus:  68 tykkiä
Magnánimo eli San Justo y San Pastor oli Espanjan laivaston vuonna 1754 vesille laskettu Eolo-luokan kaksikantinen 68-tykkinen linjalaiva, joka kuului niin sanottuihin kahteentoista apostoliin.
Valmistus

Richard Roothin suunnittelema alus tilattiin 15. kesäkuuta 1752 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin 18. heinäkuuta 1752 telakkanumerolla 10. Alus laskettiin vesille 30. marraskuuta 1754.
Palvelus

Alus oli Ferrolisssa vuodesta 1755 heinäkuuhun 1760. Elokuuhun 1762 se operoi Cádizissa algerialaisia merirosvoja vastaan. Alus saattoi 1. helmikuuta 1763 Cádizista Eolon ja fregatti Venuksen kanssa Ferroliin Etelä-Amerikkaan lähtevää saattuetta. Se palasi 12. helmikuuta Cádiziin kärsittyään myrskyssä pahoja vaurioita ja Venuksen upottua. Alus lähti 14. toukokuuta Cádizista Espanjan ja Ranskan merivoimien yhdistetyn laivaston kanssa Ferroliin. Se kuljetti 1764 Maldonadoon sotilaita.
Alus palasi 22. syyskuuta 1766 Cádiziin mukanaan 1,5 miljoonaa pesoa ja muuta tavaraa. Vuodesta 1768 se oli Ferrolissa 1768, kunnes alus lähti toukokuussa 1777 Cádizista San Joaquínin ja San Gabrielin kanssa Havannaan päällikkönään Alejo Gutiérrez de Rubalcaba. Alus osallistui 1781 Pensacolan sotaretkeen Soldanon laivueessa. Sen miehistö valtasi 11. joulukuuta 1781 brittiläisen kaapparifregatti Heron. Alus lähti 1. kesäkuuta 1783 Havannasta Solanon kuuden linjalaivan ja 70 ranskalaisen joukkoja kuljettaneen aluksen laivaston mukana Santo Domingoon. Se siirrettiin vielä vuonna 1783 Ferrolissa reserviin.
Alus osallistui 1790 Ferrolissa Nootkan kriisiin. Helmikuussa 1791 se oli Cádizissa. Alus saapui 6. toukokuuta 1793 Cartagenaan osallistuakseen Sardinian sotaretkeen Borjan laivaston mukana. Se palasi 14. elokuuta 1794 Cádiziin. Aluksen ollessa Borjan laivueessa Biskajanlahdella se ajoi 11. heinäkuuta 1794 karille ja upposi. Haverissa miehistö ei kärsinyt tappioita ja kaikki aseet ja varusteet onnistuttiin pelastamaan. Seuraavana päivänä se poistettiin alusluettelosta.
FS Magnanime (1864)

| Magnanime |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  27. helmikuuta 1861
Laskettu vesille:  19. elokuuta 1864
Palveluskäyttöön:  1. marraskuuta 1865
Poistui palveluskäytöstä:  1882
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 900-6 000 t
Pituus:  80,72 m
Leveys:  17 m
Syväys:  7,7-8,4 m
Koneteho:  3 050-3 600 ihp
Nopeus:  13-14,5 solmua
Miehistöä:  579-594
Aseistus
Aseistus:  30 × 164 mm Mle1858-60 BL -tykkiä
Magnanime oli Ranskan laivaston vuonna 1864 vesillelaskettu Provence-luokan panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 27. helmikuuta 1861. Alus laskettiin vesille 19. elokuuta 1864 ja se otettiin palvelukseen 1. marraskuuta 1865.
Palvelus

Saksan–Ranskan sodassa alus oli Ranskan Pohjanmeren laivastossa vara-amiraali Fourichonin lippulaivana.
Alus poistettiin alusluettelosta 19. kesäkuuta 1882 ja se romutettiin vuonna 1885.
Magnesiumfosfaatti

| Magnesiumfosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7757-87-1
PubChem CID:  24439
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Mg3(PO4)2
Moolimassa:  262,87
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  1184 °C
Tiheys:  2,76 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,9 mg/l (20 °C)
Magnesiumfosfaatti (Mg3(PO4)2) on magnesium- ja fosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa stabilointiaineena ja lisäravinteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa magnesiumfosfaatti on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste on alkeiskopiltaan monokliininen. Kidevedettömän aineen lisäksi tunnetaan myös kidevedellisiä muotoja kuten penta-, okta- ja dokosahydraatit (Mg3(PO4)2PO4·5H2O, Mg3(PO4)2·8H2O ja Mg3(PO4)2·22H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Magnesiumfosfaatti ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee happoihin.
Magnesiumfosfaattia valmistetaan saostamalla veteen liukenevien magnesiumsuolojen vesiliuoksesta natriumfosfaatin avulla. Toinen tapa on magnesiumoksidin ja fosforihapon reaktio.
Magnesiumfosfaattia voidaan käyttää muovien stabilointiaineena, antasidina, estämään paakkuuntumista puhdistusaineissa ja magnesiumin lähteenä lisäravinteissa ja lannoitteissa.
Magneettinen suskeptibiliteetti

Magneettinen suskeptibiliteetti eli magneettinen suskeptiivisuus (tunnus  \chi _{m}) on sähkömagnetismin piirissä käytetty dimensioton ainevakio, joka yhdistää magnetoitumaa M ja magneettikentän voimakkuutta H seuraavan yhtälön mukaisesti:
Ei-magneettiset materiaalit voidaan jakaa suskeptibiliteetin perusteella kahteen luokkaan: Diamagneettisilla aineilla  \chi _{m}<0, ja paramagneettisilla aineilla  \chi _{m}>0. Ferromagneettisilla materiaaleilla on äärellinen magnetoituma myös silloin kun ne eivät ole ulkoisessa magneettikentässä, eikä suskeptibiliteetti ole niille hyvin määritelty suure.
Kiteisillä aineilla suskeptibiliteetti riippuu magneettikentän suunnasta suhteessa kidehilaan ja sitä voidaan kuvata tensorina.
Suskeptibiliteetin ja permeabiliteetin yhteys

Magneettivuon tiheyden määritelmän pohjalta voidaan kirjoittaa
missä  \mu _{0} on tyhjiön permeabiliteetti. Koska toisaalta  \mathbf {B} =\mu _{r}\mu _{0}\mathbf {H} , missä väliaineen suhteellinen permeabiliteetti  \mu _{r}={\frac {\mu }{\mu _{0}}}, saadaan suskeptibiliteetille lauseke
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Sähkö- ja magneettikentät.  (Moniste 381)  Espoo:  Otakustantamo, 1987.  ISBN 951-672-038-2
Magneettivuo

Magneettivuo kuvaa magneettikentän voimakkuutta havainnollistavien, kuvitteellisten kenttäviivojen kokonaismäärää tietyn pinnan läpi.
Magneettivuo (tunnus Φ tai täsmällisemmin erotuksena muusta vuosta ΦB tai ΦM) on  magnetismin määrää kuvaava suure, magneettivuon tiheyden vuo tietyn pinnan läpi. Magneettivuon yksikkö SI-järjestelmässä on weber (1 Wb = 1 V·s = 108 Mx). Magneettivuo ilmaisee pinnan läpi kulkevien magneettikentän kenttäviivojen lukumäärän, kun magneettivuon tiheys ilmaisee niiden tiheyden.
Yleisesti magneettivuo pinnan A läpi saadaan magneettivuon tiheyden B pintaintegraalina
Mikäli magneettivuon tiheys on vakio ja vektori B muodostaa kulman  \phi  tasopinnan A normaalivektorin kanssa, magneettivuo saadaan kaavasta
Kelan sisällä magneettivuo on verrannollinen itseisinduktanssiin L, virtaan I ja kierrosten lukumäärään N seuraavasti:
Maxwellin II laki

Gaussin laki magneettikentille (Maxwellin II laki) integraalimuodossa esitettynä kertoo, että magneettivuo jokaisen umpinaisen pinnan läpi häviää:
Laki voidaan esittää myös differentiaalimuodossa, jonka mukaan magneettivuon tiheyden lähteisyys kaikkialla on nolla:
\nabla \cdot \mathbf {B} (\mathbf {r} )=0
Esitettynä differentiaalimuodossa laki siis lausuu, että magneettisia monopoleja ei ole ja integraalimuodossa, että kenttäviivoilla ei ole alkua eikä loppua vaan ne ovat umpinaisia silmukoita .
Kirjallisuutta

Lindell, Ismo; Sihvola, Ari: Sähkömagneettinen kenttäteoria 1. Staattiset kentät.  Helsinki:  Otatieto, 2013.  ISBN 978-951-672-354-2
Magnesiumvetyfosfaatti

| Magnesiumvetyfosfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7757-86-0
PubChem CID:  123955 ja 20406313
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MgHPO4
Moolimassa:  120,288
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  550 °C (trihydraatti, hajoaa)
Tiheys:  2,123 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman veteen
Magnesiumvetyfosfaatti (MgHPO4) eli dimagnesiumfosfaatti on magnesium- ja vetyfosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa lannoitteissa ja elintarvikkeiden lisäaineena.