stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mongolien hyökkäykset Eurooppaan
Keski-Euroopan mongolivalloitus

Hyökkäyksen Eurooppaa vastaan ​​suunnitteli ja toteutti kenraali Subutai, joka saavutti voitoillaan siellä kenties kestävimmän maineensa. Tuhottuaan Venäjän ruhtinaskunnat hän lähetti vakoojia Puolaan ja Unkariin sekä Itävallan itäosiin saakka valmistautuessaan hyökkäämään Euroopan ydinalueelle. Koska hänellä oli selkeä kuva Euroopan valtakunnista, hän valmisteli hyökkäyksen, jota nimellisesti komensivat Batu-kaani ja kaksi muuta hallitsijasukuun kuuluvaa prinssiä.
Batu-kaani, Jotsi-kaanin poika, oli yleisjohtaja, mutta Subutai oli kenttästrategi ja komentaja, ja sellaisena hän oli läsnä sekä pohjoisen että etelän sotaretkissä Venäjän ruhtinaskuntia vastaan. Hän komensi myös Unkaria vastaan ​​liikkuvaa keskuskolonnaa. Kun sotapäällikkö Qadanin pohjoiset joukot voittivat Liegnitzin taistelun ja Güyük-kaanin armeija voitti Transilvaniassa, Subutai odotti heitä Unkarin pustalla. Uudelleen yhdistynyt armeija vetäytyi sen jälkeen Sajó-joelle, missä se aiheutti ratkaisevan tappion Unkarin kuninkaalle Béla IV:lle Muhin taistelussa. Jälleen kerran Subutai oli suunnittellut operaation, joka olisi yksi hänen suurimmista voitoistaan.
Kiovan tuhoamisen jälkeen vuonna 1240 mongoliarmeija siirtyi Galitsian ja Podolian kautta Itä-Eurooppaan: yksi siipi siirtyi luoteeseen ja hyökkäsi Puolaan, marssi Böömin kuningaskunnan ja Määrin läpi ja hyökkäsi sitten Unkariin, kun taas toinen siipi suuntasi etelään ja hyökkäsi Transilvanian ruhtinaskunnan, Moldavian ruhtinaskunnan ja Valakian ruhtinaskunnan kimppuun. Unkari valittiin ensisijaiseksi kohteeksi sen niittyjen vuoksi, joita mongolit pitivät täydellisenä tukikohtana hevosilleen, josta he saattoivat hyökätä eteenpäin Länsi-Eurooppaan.
Keski-Euroopan mongolivalloitus > Puola

Puolan kaupungit sytytettiin palamaan ja suuri Krakovan kaupunki vallattiin vuonna 1241 helposti sen jälkeen, kun ruhtinas Bolesław V 'Siveä' (1226-1279) pakeni perheineen kaupungistaan jättäen asukkaat ilman johtajaa. Pian seurasi Kiovan kaltainen joukkoteurastus ja ryöstely. Hyökkääjien saapumisesta hälyttänyttä trumpetistia oli ensimmäisenä ammuttu kurkun lävitse mongolinuolella ja tapahtumaa esitetään edelleen (ilman nuolta) kaupungin muureilla päivittäin. Breslau (Wroclaw) oli seuraavana, mutta sen asukkaat itse sytyttivät itse kaupunkinsa tuleen ja hakeutuivat turvaan sen linnoitukseen. Kaupunki sai lykkäystä, kun vuonna 1241 mongolikomentajat saivat uutisen, että suuri puolalainen armeija oli kokoontumassa Sleesian herttua Henrik II Hurskaan (1238-1241) komennon alaisuudesta.
Wahlstattissa lähellä Liegnitziä (Legnica) tähän armeijaan kuului puolalaisia, saksalaisia ​​ja Saksalaisen ​​ritarikunnan sotilaita muun raskaan ratsuväen lisäksi. Mongoliarmeija ratsasti heitä vastaan ​​9. huhtikuuta, käytti välittömästi hyväksi todettua vale-perääntymistaktiikkaansa ja hyökkäsi sitten uudelleen savuverhon alla polttamalla ympärillään olevia ruohokaistoja. Mongolit tuhosivat jälleen vihollisensa. Henrik II Hurskas kuoli taistelukentällä ja hänen päätään kuljetettiin keihään päähän asetettuna voitonmerkkinä. Liegnitzin taistelusta tuli hyökkäyssodan kohokohta; se oli myös mongolien läntisin saavutettu maantieteellinen piste. Taistelun jälkeen mongolisoturien sanottiin täyttäneen yhdeksän säkkiä suosikkivoitonmerkillään, uhriensa irtileikatuilla korvilla.
Keski-Euroopan mongolivalloitus > Unkari

Samaan aikaan kun Puola asukkaat kärsivät sodan julmuuksista, myös Unkari joutui mongolien hyökkäyksen kohteeksi. Monitahoinen hyökkäys käynnistettiin keväällä 1241. Batu-kaani ja hänen veljensä prinssi Shiban hyökkäsivät 10. huhtikuuta 1241 tuhoamalla Pestin ja sen asukkaat, kun Subutain johtaama armeija liikkui Määrin läpi pohjoisessa ja kolme muuta kulki Karpaattien yli ja ympäri lännessä. Läntisin mongolien armeija meni syvälle Moldaviaan ja Valakian alueelle ja kääntyi sitten hyökkäämään Unkariin etelästä päin. Unkarin armeija, jota johti kuningas Béla IV mobilisoitui kohtaamaan hyökkääjiä avomaastossa. Mongolimiehityksen aikana noin puolet Unkarin väestöstä menehtyi.
Mongolit valloittivat maan nopeasti ja olivat aiheuttaneet hirvittävän tuhon lähtiessään 10 kuukautta myöhemmin helmikuussa 1242. Vain muutama linnoitettu kaupunki ja kulkukelvottomat, läpipääsemättömät suot ja metsät välttyivät tuholta. Maa menetti noin puolet väestöstään. Alföldillä eli Unkarin isolla tasangolla kuolleisuus 60 -100 % ja Transdanubiassa 20 %. Vain osa Transilvaniasta ja Unkarin luoteisosa kuten Esztergom selvisivät melko vähillä n. 15 % väestötappioilla.
Tuho oli erityisen raskasta Tonavan itäpuolella sijaitsevilla tasangoilla, joissa ainakin puolet kylistä oli autioitunut. Mongolit olivat tuhonneet useimmat perinteiset hallintokeskukset, joita puolustettiin maavalleilla ja puuvarustuksilla. Vain hyvin linnoitettu asuinpaikat, kuten Esztergom, Székesfehérvár ja Pannonhalman luostari pystyivät vastustamaan piirittäjiä. Vuosina 1242–1243 seurasi ankara nälänhätä.
Länsi-Euroopan valloituksen loppu

Hyökkäyssodan loppumiselle äkillisesti vuonna 1242 saattoi olla suurkaani Ögödein kuoleman lisäksi myös muita syitä, kenties johtuen mongolien pääkaupungista Karakorumista tulevien viestien viipymisestä vähintään kolme kuukautta pitkällä matkallaan, tai siitä syystä, että Unkarin aro ei ollut riittäviä ruokkimaan suurta mongoliarmeijaa ja heidän hevosiaan loputtomiin. Mongolijohtajien välillä oli myös kilpailua, ja kun Ögödei-suurkaani oli kuollut, yksikään komentaja ei voinut luottaa kollegojensa tukeen sotaretkillään niin kaukana kotoa. Palkinto, jota mongolit halusivat eniten, oli edelleen idässä eikä lännessä: Song-dynastia Kiina (960-1279), jota vastaan ​​hyökkäsi ja jonka valloitti seuraava suuri mongolihallitsija, suurkaani Kublai-kaani hallituskautensa vuosien 1260-1294 aikana.
Uusin tutkimus vuodelta 2016 on ehdottanut syyksi poikkeuksellisen sateista kevättä 1242, joka aiheutti sen että hevoset eivät pystyneet etenemään vetisessä maastossa. Kevättä oli toisaalta edeltänyt erittäin kylmä talvi, joka oli jäädyttänyt maan niin kovaksi, että mongolit pystyivät etenemään helposti tasankoa pitkin sekä jäässä olevien vesistöjen ylitse. Sateinen kevät on todettu tutkimalla puiden vuosilustoja.
Seuraukset

Huolimatta kuolleiden valtavasta määrästä ja mittaamattomasta materiaalisesta tuhosta, mongolihyökkäyksellä oli pysyviä kulttuuria edistäviä puolia, kun idän ja lännen maailmat vihdoin kohtasivat. Länsimaiset tutkimusmatkailijat alkoivat vierailla Itä-Aasiassa, joka oli tähän asti ollut legendaarinen hirviöiden maa ja kiinalaiset näkivät ensi kertaa myös Euroopan. Mongolien hyökkäyksen myötä maailmasta tuli paljon väkivaltaisempi ja vain hieman pienempi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mongolien hyökkäykset Eurooppaan Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa  Tšekki
Barnardin tähti

| Barnardin tähti |
| --- | --- |
 Barnardin tähti vuonna 2006
Muut nimet:  2MASS J17574849+0441405, BD+04°3561a, Gliese 699, HIP 87937, LFT 1385, LHS 57, V2500 Ophiuchi
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  9,57 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  13,25 Mv
Valovoima:  0,0004 aurinkoa
Spektriluokka:  M3.5V
Lämpötila:  3134 ± 102 K
Massa:  0,16 M☉
Säde:  0,196 ± 0,008 R☉
Muuttujatyyppi:  BY Draconis
Pyörimisnopeus:  130,4 d
Metallipitoisuus:  −0,15
Ikä:  10–12 Gyr
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Käärmeenkantaja
Rektaskensio (J2000):  17h 57m 48,50s
Deklinaatio (J2000):  +04° 41′ 36,21″
Etäisyys:  5,979 vv (1,833 pc)
Parallaksi:  548,31 ± 1,51 mas
Säteisnopeus:  −110,51 ± 0,1 km/s
Ominaisliike:  RA: −798,58, dec: 10 328,12 mas/v
Auringon ja Barnardin tähden suhteelliset koot verrattuna Jupiteriin.
Barnardin tähti on himmeä punainen kääpiötähti, joka sijaitsee noin 6 valovuoden päässä Maasta, Käärmeenkantajan tähdistön suunnalla. Tähti on Aurinkoa toiseksi lähin tähtijärjestelmä kolmoistähti Alfa Centaurin jälkeen, eli neljänneksi lähin yksittäinen tähti. Himmeytensä takia se ei kuitenkaan näy paljain silmin. Tähti tunnetaan erityisesti siitä, että sen ominaisliike suhteessa muihin tähtiin on suurempi kuin yhdelläkään muulla tunnetulla tähdellä.
Barnardin tähdellä on pitkään uskottu olevan eksoplaneettoja. Vuonna 2018 sellaisen luultiin löytyneen, mutta myöhempi analyysi todisti, ettei löydettyä planeettaa ollutkaan olemassa. Vuonna 2024 uutisoitiin Barnardin tähteä kiertävän planeetan löytymisestä.
Ominaisuudet

Barnardin tähti on himmeä M-tyypin punainen kääpiötähti 5,979 valovuoden päässä aurinkokunnasta. Sen absoluuttinen kirkkaus on 13,25 ja näennäinen kirkkaus 9,57, eli se ei näy paljain silmin.
Tähden massa on noin 16 %, säde 20 % ja valovoima vain 0,04 % Auringon vastaavista. Sen pintalämpötila on noin 3 134 K, ja metallipitoisuus −0,15selvennä. Barnardin tähti on Aurinkoa vanhempi, ja sen iäksi on arvioitu 10–12 miljardia vuotta.
Tutkimuksen historia

Barnardin tähti on nimetty löytäjänsä tähtitieteilijä Edward Emerson Barnardin mukaan. Vuonna 1916 Barnard havaitsi, että tähden ominaisliike oli suurempi kuin yhdelläkään toisella tunnetulla tähdellä.
17. heinäkuuta 1997 Barnardin tähdeltä havaittiin suuri, sinertävän värinen soihtupurkaus. Soihdun lämpötila oli yli 8000 K, ja se kirkasti tähteä yli puoli magnitudia. Soihdun jälkeen tähti sai muuttujanimen V2500 Ophiuchi.
Tutkimuksen historia > Ehdotetut planeetat

1960-luvulla alankomaalainen tähtitieteilijä Peter van de Kamp arveli löytäneensä vanhoja valokuvauslevyjä tutkimalla todisteita siitä, että Barnardin tähteä kiertäisi yhdestä kolmeen noin Jupiterin massaista eksoplaneettaa. Vuosina 1969–1982 hän julkaisi useita tutkimuksia, jotka käsittelivät mahdollisia planeettoja ja niiden ominaisuuksia.
Vuonna 2018 Barnardin tähdellä havaittiin merkkejä, joiden uskottiin voivan olla peräisin planeetasta. Texasin yliopiston astronomian tutkimusryhmä kuitenkin osoitti vuonna 2021, etteivät havainnot voi aiheutua planeetasta, vaan mahdollisesti auringonpilkuista.
Tutkimuksen historia > Löydetyt planeetat

Vuonna 2024 tähtitieteilijät kertoivat löytäneensä Euroopan eteläisen observatorion VLT-teleskoopilla Barnardin tähdeltä planeetan Barnard b. Planeetan kiertoaika on 3,15 päivää, etäisyys keskustähdestä 0,02294 AU ja radan eksentrisyys 0,16.
Barnard b on kuuma submaapallo, jonka massa on vähintään 0,37 maapalloa. Se ei liene sopiva elämälle, sillä sen arvioitu pintalämpötila on 125 celsiusastetta. Löydetyn planeetan lisäksi löytyi viitteitä myös kolmesta muusta planeetasta.
Vuonna 2025 julkistetut planeettahavainnot
| Planeetta | Massa (Maa=1) | Etäisyys  Radan isoakselin puolikas  (AU) | Kiertoaika (päivää) | Soikeus  Eksentrisyys | Kaltevuus astetta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| d | ≥0.263±0.024 M🜨 | 0.0188±0.0003 | 2.3402±0.0003 | 0.04+0.05 -0.03 |  ? |
| b | ≥0.299±0.026 M🜨 | 0.0229±0.0003 | 3.1542±0.0004 | 0.03+0.03-0.02 | <87.9° |
| c | ≥0.335±0.030 M🜨 | 0.0274±0.0004 | 4.1244±0.0006 | 0.08+0.06-0.05 |  ? |
| e | ≥0.193±0.033 M🜨 | 0.0381±0.0005 | 6.7392±0.0028 | 0.04-0.04-0.03 | ? |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barnardin tähti Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Tähdet: α Oph, η Oph, ζ Oph, δ Oph, β Oph, κ Oph, ε Oph, θ Oph, ν Oph, 72 Oph, γ Oph, λ Oph, 67 Oph, 70 Oph, 44 Oph, χ Oph, 45 Oph, φ Oph, 36 Oph, σ Oph, ι Oph, ξ Oph, 68 Oph, ω Oph, ψ Oph, 47 Oph, ρ Oph, μ Oph, υ Oph, 20 Oph, 71 Oph, 41 Oph, τ Oph, 51 Oph, 66 Oph, 30 Oph, 74 Oph, 58 Oph, 24 Sco, HD 156681, 36 Oph, ο Oph, 23 Oph, τ Oph, 43 Oph, 37 Oph, 21 Oph, 24 Oph, 73 Oph, 14 Oph, 26 Oph, 12 Oph, 53 Oph, U Oph, ρ Oph, 16 Oph, 19 Oph, V986 Oph, 61 Oph, Y Oph, 29 Oph, 52 Oph, ο Oph, 18 Oph, Barnardin tähti, Wolf 1061, Gl 673, SN 1604
Eksoplaneetat: 
Aurinkoa lähimmät tähdet
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. Alfa Centauri *** | 4,365 | 7. Sirius ** | 8,583 | 13. Lacaille 9352 | 10,69 | 19. Struve 2398 ** | 11,49 | 25. YZ Ceti | 12,12 |
| 2. Barnardin tähti | 5,979 | 8. Luyten 726-8 ** | 8,728 | 14. Ross 128 | 10,94 | 20. Groombridge 34 ** | 11,65 | 26. Luytenin tähti | 12,25 |
| 3. Luhman 16 ** | ~6,58 | 9. Ross 154 | 9,672 | 15. WISE 0350-5658 | ~11,2 | 21. Epsilon Indi *** | 11,82 | 27. SCR 1845-6357 ** | 12,57 |
| 4. WISE 0855–0714 | ~7,18 | 10. Ross 248 | 10,31 | 16. EZ Aquarii *** | 11,27 | 22. DX Cancri | 11,83 | 28. Teegardenin tähti | 12,57 |
| 5. Wolf 359 | 7,782 | 11. Epsilon Eridani | 10,48 | 17. 61 Cygni ** | 11,40 | 23. Tau Ceti | 11,91 | 29. Kapteynin tähti | 12,76 |
| 6. Lalande 21185 | 8,294 | 12. WISE 1506+7027 | ~10,5 | 18. Procyon ** | 11,44 | 24. GJ 1061 | 11,99 | 30. Lacaille 8760 | 12,87 |

|  |  | Etäisyydet valovuosissa |  | ** Tähti on kaksoistähti |  | *** Tähti on kolmoistähti |  |  |  |
Enid Blyton

| Enid Blyton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Enid Mary Blyton
Syntynyt: 11. elokuuta 1897 Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 28. marraskuuta 1968 (71 vuotta) Hampstead, Englanti
Ammatti:  kirjailija, opettaja, runoilija
Puoliso:  Hugh Pollock   Kenneth Waters
Kirjailija
Salanimi: Mary Pollock
Tuotannon kieli: englanti
Aikakausi:  1922–1964
Tyylilajit:  lastenkirjallisuus, nuortenkirjallisuus
Pääteokset:  Arvoitus, Salaisuus, Seikkailu, SOS, Viisikko
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Enid Mary Blyton (11. elokuuta 1897 Lontoo – 28. marraskuuta 1968 Hampstead) oli englantilainen kirjailija, joka tunnetaan etenkin lasten- ja nuortenkirjailijana. Hänen suomeksi käännettyjä kirjasarjojaan ovat Viisikko, Seikkailu, SOS, Salaisuus ja Arvoitus.
Kaikkiaan Blyton kirjoitti urallaan yli 700 kirjaa ja 2 000 novellia sekä useita runoja ja lehtiartikkeleita. Blytonin kirjoja on myyty yhteensä yli 500 miljoonaa kappaletta, ja niitä on käännetty yli 40 kielelle. Monesta hänen kirjastaan on tehty suosittuja televisiosarjoja, näytelmiä ja elokuvia eri puolilla maailmaa.
Elämä ja ura

Enid Blyton syntyi Lontoossa vuonna 1897 ja vietti lapsuutensa Beckenhamissa Kentissä. Hänellä oli kaksi pikkuveljeä. Perheen isä Thomas oli vaatekauppias ja äiti Theresa oli kotirouva. Blyton oli poikatyttö, joka ihaili isäänsä. Hän kertoi myöhemmin Viisikko-sarjansa ”Paulin” olevan omakuvansa lapsena.
Kouluvuosiensa aikana Blyton perusti ystäviensä kanssa lehden nimeltä Dab ja kirjoitti siihen novelleja. Vaikka hän oli hyvä pianisti, Blyton torjui hänelle tarjotun paikan Guildhall School of Music -musiikkikoulussa ja meni Ipswichin lukion opettajalinjalle, joka perustui Friedrich Fröbelin oppeihin. Hän valmistui lastentarhanopettajaksi joulukuussa 1918 ja alkoi opettaa valmistavassa poikakoulussa Kentissä. Sen jälkeen hän toimi kotiopettajana Surreyssa. Hän kirjoitti vapaa-aikanaan, lähetteli kirjoituksiaan lehtiin ja osallistui kirjoituskilpailuihin.
Blytonin ensimmäinen julkaistu kirja oli runokirja Child Whispers (1922). Hän kirjoitti 1920-luvun aikana myös säännöllisesti opettajien Teachers World -lehteen sekä julkaisi useita artikkeleita ja opetuskirjoja ja lastenkirjan The Zoo Book (1924).
Vuonna 1924 Blyton meni naimisiin kustannustoimittaja Hugh Pollockin kanssa. Pariskunta muutti Lontoosta Beckenhamiin vuonna 1926. Seuraavana vuonna Blyton ryhtyi käyttämään kirjoittaessaan kirjoituskonetta.
Blytonin ensimmäinen pitkä fiktiivinen teos oli The Enid Blyton Book of Bunnies (1925). Seuraavana vuonna hän alkoi toimittamaan Sunny Stories -nimellä myöhemmin tunnettua viikkolehteä.
Vuonna 1929 Blyton muutti miehensä kanssa Buckinghamshireen, missä heille syntyi kaksi tytärtä. Vuonna 1938 perhe muutti Beaconsfieldiin. Blytonin ensimmäinen pitkä lastenkirja The Secret Island julkaistiin vuonna 1938. Seuraavien kahden vuosikymmenen aikana Blyton kirjoitti hyvin ahkerasti, jopa 20 kirjaa per vuosi. Blyton kirjoitti myös sala­nimellä Mary Pollock.
Blyton erosi ensimmäisestä miehestään vuonna 1942 ja meni seuraavana vuonna naimisiin kirurgi Kenneth Watersin kanssa. Pariskunta osti 1950-luvulla kartanon Dorsetista. Vuonna 1950 Blyton perusti Darrel Waters -yhtiön hoitamaan omaisuuttaan. Kirjoittamisen ohella Blyton harjoitti hyväntekeväisyyttä ja perusti hyväntekeväisyyskerhoja, joiden kautta hänen lukijansa saattoivat lahjoittaa rahaa esimerkiksi vammaisille lapsille ja lemmikkieläimille.
Blytonin terveys alkoi heiketä 1950-luvun lopulla. Blytonin viimeinen kirja julkaistiin vuonna 1964. Hän sairastui dementiaan, ja hän kuoli hoitokodissa vuonna 1968.
Jälkimaine

Blyton alkoi saada 1950-luvulla ja etenkin 1970-luvulla arvostelua kirjojensa toisteisuudesta ja sanastollisesta köyhyydestä sekä niiden rasismista, seksismistä ja snobismista. Blyton kuvasi kirjoissaan esimerkiksi työväenluokkaiset ja mustat ihmiset sivistymättöminä ja epärehellisinä. Tämän seurauksena jotkin kirjastot poistivat Blytonin kirjat hyllyistään. Kirjojen myyntiluvut säilyivät kuitenkin korkeina. Koska jotkin Blytonin kirjojen asenteet eivät sovi nykyajan rotukäsityksiin, osaa hänen kirjoistaan ei enää julkaista, tai niistä on Britanniassa poistettu kohtia, joita pidetään loukkaavina.
Nykyaikana Blytonia on kiitelty siitä, että hän sai lapset lukemaan kirjoja. Blytonin kirjojen siistimistä on arvosteltu lukijoiden aliarvioimiseksi, eikä Suomessa Viisikon uusintapainoksia julkaiseva Tammi aikonut vuonna 2016 alkaa sensuroida tai silotella Blytonin alkuperäistekstiä.
Suomennettuja kirjasarjoja

Salaisuus (15 kirjaa)
Seikkailu (8 kirjaa)
SOS (15 kirjaa)
Viisikko (21 kirjaa)
Arvoitus (6 kirjaa)
Kirjallisuutta

Koski, Mervi: Ulkomaisia nuorten­klassikoita.  Helsinki:  BTJ Kirjasto­palvelu, 2000.  ISBN 9516924662
Stoney, Barbara: Enid Blyton: Elämä­kerta.  Suomentanut Salo­järvi, Heikki. Helsinki:  Ajatus, 2008.  ISBN 9789512075881
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Enid Blyton Society
Enid Blyton lapsena (luku­näyte Barbara Stoneyn teoksesta Enid Blyton – elämä­kerta) Ajatus Kirjat. Arkistoitu 1.12.2008.
EnidBlyton.net (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Blytonin talo Buckingham­shiressa.
Sven Haaraparta

| Sven Haaraparta |
| --- | --- |
 Sven Haaraparta, tuntemattoman tekijän piirros myöhemmältä ajalta.
Englannin kuningas
Valtakausi:  1013–1014
Edeltäjä:  Ethelred Neuvoton
Seuraaja:  Ethelred Neuvoton
Norjan kuningas
Valtakausi:  986-995 999–1014
Edeltäjä:  Harald Sinihammas Olav Tryggvason
Seuraaja:  Olav Tryggvason Pyhä Olavi
Tanskan kuningas
Valtakausi:  986–1014
Edeltäjä:  Harald Sinihammas
Seuraaja:  Harald II

Syntynyt:  960 Tanska
Kuollut:  3. helmikuuta 1014 Gainsborough
Puoliso:  Wendenin Gunhild
Lapset:  Knuut Suuri   Harald II   Estrid Svenintytär
Suku:  Jelling
Isä:  Harald Sinihammas
Äiti:  Grunhild
Sven Haaraparta tai Sven Kaksiparta eli Sven Otto Haraldsson (tansk. Svend Tveskæg, norj. Svein Tjugeskjegg, engl. Sweyn Forkbeard) ; (n. 960 – 3. helmikuuta 1014) oli Tanskan kuningas vuosina 986–1014 ja Englannin kuningas vuosina 1013–1014.
Hän lienee saanut liikanimensä pitkistä talikonmuotoisista eli nelihaaraisista viiksistään ja parrasta, joka ei ollut kokoparta. Tätä tyyliä kutsuttiin nimellä tjuge muinaisnorjassa ja se oli muotia erityisesti tuon ajan Englannissa.
Suku

Svenin isä kuningas Harald Sinihammas kääntyi kristinuskoon 960-luvun alkupuolella tai puolivälissä. Hänen äitinsä oli Grunhild. Hänen nuorempia sisaruksiaan olivat Erik, Hakon, Tyre ja Gunhild.
Kun kuningasperhe kääntyi kristinuskoon, Svenille sanotaan annetun kristitty nimi Otto, Saksan keisarin kunniaksi. Tätä nimeä käytettiin kuitenkin äärimmäisen harvoin ja rahalöydökset sekä se, että englantilainen witenagemot hyväksyi hänet kuninkaana nimellä Sven, tukevat tätä. 1000-luvun historioitsija Adam Bremeniläinen väittää kronikassaan Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum Svenin olleen pakana. Mitkään muut lähteet eivät kuitenkaan tue tätä väitettä.
Avioliitot ja jälkeläiset

Svenin puoliso oli eurooppalaisten lähteiden, kuten Adam Bremeniläisen mukaan puolalainen prinsessa Świętosława eli Wendenin Gunhild, islantilaisten lähteiden mukaan Sigrid Storråda. Gunhild oli Puolan ruhtinas Mieszko I:n ja Dubrawka Böömiläisen tytär. Sven lähetti Gunhildin takaisin Puolaan avioiduttuaan vuonna 997 Sigrid Storrådan kanssa.
Svenin lapsia Gunhildin kanssa olivat Thyra, Harald II, Knuut Suuri ja Sigridin kanssa Estrid Svenintytär.
Kuningas

Hänen isänsä Harald Sinihammas ei koskaan pitänyt Sveniä mahdollisena kruununperillisenä ja Sven ryhtyi kapinaan tätä vastaan noin vuonna 987. Harald kuoli taistelussa saamiinsa vammoihin vuonna 986 ja Svenistä tuli Tanskan kuningas.
Sven riitaantui myös Norjan valtaistuimelle vuonna 995 nousseen Olavi Tryggvenpojan kanssa. Sven liittoutui Ruotsin Olavi Sylikuninkaan kanssa, ja he löivät Olavi Tryggvenpojan Svoldin taistelussa vuonna 999 (tai 1000). Sen jälkeen Sven Haaraparrasta tuli Norjan todellinen hallitsija, vaikka hän nimellisesti hallitsi yhdessä liittolaistensa kanssa. Jaarli Eerik Haakoninpoika hallitsi maata vasallina. Marraskuussa 1002 tapahtuneen Pyhän Bricen päivän verilöylyn jälkeen Sven mitä luultavimmin vastasi hyökkäyksistä Englantiin vuosina 1003–1005, 1006–1007 ja 1009–1012. Verilöyly nähtiin laajamittaisena etnisenä puhdistuksena, jonka Ethelred II Neuvoton kohdisti Englannin tanskalaisväestöön. Sven peri suuria summia rahaa Englannilta niin sanottuna tanskalaisverona, joita kutsuttiin nimellä Danegeld ja johti henkilökohtaisesti tanskalaislaivaston hyökkäystä vuonna 1013.
Sven valloitti laajoja alueita Englannista, mutta Ethelred II Neuvoton joukkoineen onnistui estämään Lontoon valloituksen. Kaupunki jäi kuitenkin yksin, ja Ethelredin lähdettyä maanpakoon Normandiaan Svenistä tuli Englannin kuningas loppuvuonna 1013. Sven asettui Gainsboroughin, Lincolnshireen ja alkoi järjestellä ja hallinnoida uutta kuningaskuntaansa.
Sven lyötti ensimmäisenä tanskalaisena kuninkaana rahoja, joissa oli hänen muotokuvansa. Niissä luki latinaksi: Zven, Rex ad Dener, 'Sven, tanskalaisten kuningas'.
Hän kuoli Gainsborouhgissa jo 3. helmikuuta 1014 hallittuaan vain noin viisi viikkoa. Svenin ruumis kuljetettiin Tanskaan, jossa kuninkaaksi nousi hänen vanhempi poikansa Harald II. Tanskalaisjoukot valitsivat Svenin nuoremman pojan Knuutin Englannin kuninkaaksi, mutta molemmat palasivat Tanskaan, jonka aikana Ethelred II Neuvoton palasi maanpaosta kuninkaaksi.
Mäntyharjun reitti

Enonveden Enolahti peltoalueen takana.
Mäntyharjun reitti on järvireitti Kymijoen vesistössä Etelä-Savon ja Kymenlaakson maakuntien alueella. Se sijaitsee Kymijoen vesistön läntisen pääosan eli Päijänteeseen laskevien reittien ja Vuoksen vesistön välissä. Järvireitin suurin järvi on Puula, mutta reitin alueella on kaikkiaan 1 700 järveä. Reitti laskee Pyhäjärveen, joka on viimeinen suuri järvi Kymijoen yläjuoksun varrella ensimmäisen Salpausselän pohjoispuolella. Täällä reitin osuus Kymijoen kokonaisvesimäärästä on noin 13 % ja keskivirtaama 33 m³/s.lähde? Vesistön koskialueista on 16 % suojeltuja. Vuohijärven itäpuolella sijaitsee Repoveden kansallispuisto.