stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Gastronomien Seura

| Suomen Gastronomien Seura |
| --- | --- |
Perustettu:  1945
Kotipaikka:  Vantaa
Jäsenmäärä:  noin 300
Puheenjohtaja:  Joni Kiiski (2017)
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Gastronomien Seura on Suomen vanhin ruokaseura. Yhdistykseen kuuluu noin 300 gastronomia ja kannatusjäsentä.
Seura on perustettu vuonna 1945. Se pyrki aluksi elvyttämään ja nostamaan Suomen ruokahuoltoa, elintarvikkeiden laatua ja ruokakulttuuria yleensä. Nyttemmin toiminnan tarkoitukseksi on linjattu gastronomian vaaliminen, korkealuokkaisen keittotaidon ylläpito ja kehittäminen, ruokakulttuurimme nostaminen ansaitsemaansa arvoon  ja sen kansainvälisen tunnettuuden lisääminen.
Seura toteuttaa tavoitettaan
valitsemalla arvostetun Vuoden ravintolan
luomalla gastronomisia tilaisuuksia ja yhteistyömahdollisuuksia
tarjoamalla verkostoitumismahdollisuuksia gastronomeille
vaalimalla hyvää ruoanlaittotaitoa sekä ravintola- ja tapakulttuuria
lisäämällä yhteydenpitoa kansainväliseen ruokamaailmaan
olemalla tiiviisti yhteydessä ravitsemusalan tutkimuslaitoksiin ja oppilaitoksiin.
Yhdistys on vuodesta 1985 lähtien nimennyt vuosittain Vuoden ravintolan paitsi vuosina 1995, 1997 ja 2002, jolloin valintaa ei tehty. Valinnoissa seura on usein korostanut kansainvälisen tason gourmet- eli fine dining -ravintoloita. Lisäksi yhdistys on ollut edustettuna tai vaikuttamassa Vuoden keittokirjan valintaan ainakin vuosina 1998–2008.
Yhdistyksen 70-vuotisjuhlan yhteydessä julkistettiin yhdistyksen historiikki Gastronomiaa ja ruokakulttuuria.
Gastronomit julkaisivat suomalaisuuden päivänä 12.5.2021 Syö hyvin Suomessa -karttapalvelun Vuoden ravintolan julkistamisen sijaan.
Teoksia

Topi Törmä ja Inari Liinamaa. Suomalaista gastronomista kirjallisuutta 1735–1974. Suomen Gastronomien Seura 1975. ISBN 951-99063-6-3
Timo Klinge ja Anna-Maija Tanttu (toim.). Vesi kielellä – Det vattnas i munnen – Suomen Gastronomien Seuran 50-vuotisjuhlakirja. Suomen Gastronomien Seura 1995. ISBN 951-50-0759-3
Raili Koroma (toim.). Gastronomiaa ja ruokakulttuuria : Suomen Gastronomien Seura ry 1945–2015. Suomen Gastronomien Seura 2015, ISBN 978-952-93-6330-8.
Joni Kiiski (toim.).  Gastronomilta gastronomille. Suomen Gastronomien Seura 75-vuotta. ISBN 978-952-94-3921-8.
Puheenjohtajia

1945–1950 Börje Sandberg
1951 Osmo Turpeinen
1952–1971 Matti Viherjuuri Seuran kunniapuheenjohtaja 1973
1972–1974 Topi Törmä
1975–1978 Pekka Kotkavuori
1979–1981 Matti Larres
1982–1985 Anna-Maija Tanttu. Seuran kunniapuheenjohtaja 2007
1986–1987 Seppo S. Jokipii
1988–1989 Eero Manner
1990–1996 Timo Klinge
1997 Juhani Leikola
1998–2000 Riitta Suominen
2001–2005 Eero Mäkelä
2006–2011 Raili Koroma. Seuran kunniapuheenjohtaja 2012
2012–2016 Tiina Lähteenoja-Niemelä
2016–2020 Kim Palhus
2020– Joni Kiiski
Luettelo vuonna 1973 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1973 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

22. tammikuuta – Lyndon B. Johnson, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, Yhdysvaltain presidentti 1963–1969, varapresidentti 1961–1963, edustajainhuoneen jäsen ja senaattori (s. 1908)
23. tammikuuta – Asbjørn Følling, norjalainen lääkäri ja biokemisti (s. 1888)
29. tammikuuta – Riku Kasterinne, suomalainen puutarhuri ja tietokirjailija (s. 1900)
Helmikuu

6. helmikuuta – Ira S. Bowen, yhdysvaltalainen astrofyysikko (s. 1898)
9. helmikuuta – Greta Lisa Jäderholm-Snellman, suomalainen keraamikko ja vapaa toimittaja (s. 1894)
11. helmikuuta – Arne Drogseth, norjalainen poliitikko (s. 1893)
11. helmikuuta – Johannes Hans Daniel Jensen, vuoden 1963 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut saksalainen fyysikko (s. 1907)
12. helmikuuta – Benjamin Frankel, brittiläinen säveltäjä ja kapellimestari (s. 1906)
14. helmikuuta – Knut Gjengedal, norjalainen kirjailija (s. 1900)
24. helmikuuta – Ralph Arthur James, yhdysvaltalainen kemisti (s. 1920)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Lempi Ahla, suomalainen kirjailija, sukututkija ja suomentaja (s. 1888)
7. maaliskuuta – Charles Barkel, ruotsalainen viulisti ja musiikkipedagogi (s. 1898)
10. maaliskuuta – Antero Järvinen, suomalainen Iittalan lasitehtaan toimitusjohtaja 1945–1950 (s. 1909)
18. tai 19. maaliskuuta – Johannes Aavik, virolainen kielitieteilijä ja viron kielen uudistaja (s. 1880)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Kurt Westerholm, suomalainen juristi ja kansliapäällikkö (s. 1920)
23. huhtikuuta – Tomoji Abe, japanilainen kirjailija ja kriitikko (s. 1903)
23. huhtikuuta – Paavo Juntunen, suomalainen yritysjohtaja ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja (s. 1896)
29. huhtikuuta – Aleksandr Babitzin (”Sammy Babitzin”), suomalainen laulaja (s. 1948)
Toukokuu

1. toukokuuta – Asger Jorn, tanskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä (s. 1914)
6. toukokuuta – Ola Isene, norjalainen näyttelijä ja oopperalaulaja (s. 1898)
14. toukokuuta – Richard E. Mittelstaedt, yhdysvaltalainen kenraali
15. toukokuuta – Armas Palamaa, suomalainen pesäpalloilija, hiihtourheilija ja urheiluvaikuttaja (s. 1893)
18. toukokuuta – Jeannette Rankin, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja aktivisti (s. 1880)
20. toukokuuta – Frank McCool, kanadalainen jääkiekkomaalivahti (s. 1918)
22. toukokuuta – Levi Jern, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (RKP), maanviljelijä ja kunnallisneuvos (s. 1893)
29. toukokuuta – P. Ramlee, malesialainen näyttelijä ja laulaja (s. 1929)
Kesäkuu

11. kesäkuuta – Claes Gill, norjalainen runoilija ja näyttelijä (s. 1910)
15. kesäkuuta – Eetu Jussila, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (Maalaisliitto), maanviljelijä ja agrologi (s. 1882)
26. kesäkuuta – Veikko Kallio, suomalainen rakennusinsinööri ja arkkitehti (s. 1893)
28. kesäkuuta – Abdulrahman al-Bazzaz, irakilainen hallintomies ja sotilas, Irakin presidentti 1966, pääministeri 1965–1966 ja ulkoministeri 1965 (s. 1913)
Heinäkuu

10. heinäkuuta – Erik Jorpes, suomalais-ruotsalainen lääkäri, tutkija, kemisti ja lääkekemian professori (s. 1894)
11. heinäkuuta – Kalervo Oberg, kanadalainen antropologi (s. 1901)
15. heinäkuuta – Semjon Nomokonov, neuvostoliittolainen tarkka-ampuja (s. 1900)
22. heinäkuuta – Kalle Kanto, suomalainen näyttelijä (s. 1889)
22. heinäkuuta – Eric Wilkman, suomalainen oopperalaulaja ja näyttelijä (s. 1892)
28. heinäkuuta – Elsa Kyander-Elenius, suomalainen keramiikkataiteilija (s. 1884)
Elokuu

5. elokuuta – M. Agejev (oik. Mark Lazarevitš), neuvostoliittolainen kirjailija (s. 1898)
9. elokuuta – Charles Daniels, yhdysvaltalainen uimari ja nelinkertainen olympiavoittaja (s. 1885)
9. elokuuta – Herbert Janhonen, suomalainen merikapteeni, laivanvarustaja ja merenkulkuneuvos (s. 1888)
16. elokuuta – Väinö Joensuu, suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, suomentaja ja pakinoitsija (s. 1894)
17. elokuuta – Arvo Jorma, suomalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1893)
18. elokuuta – Axel Janse, ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja (s. 1888)
26. elokuuta – Johannes Kjærbøl, tanskalainen poliitikko (s. 1885)
29. elokuuta – Søren Olesen, tanskalainen poliitikko (s. 1891)
Syyskuu

2. syyskuuta – J. R. R. Tolkien, brittiläinen kirjailija (s. 1892)
3. syyskuuta – Bruno Aaltonen, suomalainen valtiollisen poliisin virkailija ja apulaisjohtaja (s. 1901)
16. syyskuuta – Víctor Jara, chileläinen teatteriohjaaja, runoilija, laulaja, lauluntekijä, poliittinen aktivisti ja henkirikoksen uhri (s. 1932)
20. syyskuuta − Ben Webster, yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti (s. 1909)
21. syyskuuta – Otto Laurila, suomalainen oikeusneuvos (s. 1886)
29. syyskuuta − W. H. Auden, englantilais-yhdysvaltalainen runoilija (s. 1907)
Lokakuu

5. lokakuuta – Milunka Savić, serbialainen sotilas (s. 1888)
7. lokakuuta – Masayuki Mori, japanilainen näyttelijä (s. 1911)
26. lokakuuta – Max Lindblom, suomalainen jääkäriluutnantti (s. 1891)
27. lokakuuta – Ousmane Socé Diop, senegalilainen kirjailija ja poliitikko (s. 1911)
28. lokakuuta – Mikkjel Fønhus, norjalainen kirjailija (s. 1894)
28. lokakuuta – Taha Husain, egyptiläinen kirjailija, akateemikko, kulttuurivaikuttaja ja poliitikko (s. 1889)
Marraskuu

4. marraskuuta – Antti Paloposki, suomalainen sotilasvirkailija ja kirjailija (s. 1885)
12. marraskuuta – Ole Colbjørnsen, norjalainen toimittaja ja poliitikko (s. 1897)
23. marraskuuta – John G. Lindberg, suomalainen silmälääkäri (s. 1884)
24. tai 25. marraskuuta – Finn Bjørnseth, norjalainen kirjailija (s. 1924)
25. marraskuuta – Marie Lous Mohr, norjalainen pasifisti (s. 1892)
30. marraskuuta – Seppo Launis, suomalainen kuvittaja ja lastenkirjailija (s. 1911)
Joulukuu

3. joulukuuta – Adolfo Ruiz Cortines, Meksikon presidentti 1952–1958 (s. 1889)
6. joulukuuta – Frederic Curzon, brittiläinen light music -säveltäjä, urkuri ja kapellimestari (s. 1899)
7. joulukuuta – Toivo Aattonen, suomalainen juristi ja kouluhallituksen kouluneuvos ja ylijohtaja (s. 1909)
7. joulukuuta – Juho Siltanen, suomalainen moukarinheittäjä (s. 1896)
12. joulukuuta – G. A. Aho, suomalais-yhdysvaltalainen teologi ja Amerikansuomalaisen Kansalliskirkon johtaja 1931–1953 (s. 1897)
15. joulukuuta – Martti Raive, suomalainen matkakirjailija (s. 1907)
17. joulukuuta – Charles Greeley Abbot, yhdysvaltalainen astrofyysikko ja astronomi (s. 1872)
18. joulukuuta – Hans Johansen, tanskalais-venäläinen ornitologi ja professori (s. 1897)
18. joulukuuta – Viljo Lindroos, suomalainen jalkapalloilija (s. 1904)
Tuntematon päivämäärä

Aleksandr N. Abramov, neuvostoliittolainen suurlähettiläs ja poliitikko (s. 1905)
Ingeborg Bachmann, itävaltalainen runoilija ja kirjailija (s. 1926)
Kari Eskola

| Kari Eskola |
| --- | --- |
 Kari Eskola (vasemmalla) ja Albert Ghiorso vuonna 1983.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1939 Helsinki (ikä 85)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kokeellisen ydinfysiikan emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1962, FM 1964, FL 1967, FT 1969)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  ydinfysiikka
Kari Aarne Ylermi Eskola (s. 7. huhtikuuta 1939 Helsinki) on suomalainen fyysikko ja Helsingin yliopiston kokeellisen ydinfysiikan emeritusprofessori (virassa 1998–2002). Hänet tunnetaan laajalti hänen osallisuudestaan alkuaineiden rutenium ja dubnium tutkimisessa.
Eskola kirjoitti ylioppilaaksi Käpylän yhteiskoulusta vuonna 1957. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1962, maisteriksi 1964, lisensiaatiksi 1967 ja tohtoriksi 1969. Hänen ydinfysiikan alaan kuuluvan englanninkielisen väitöskirjatyönsä tarkasteli siirtymämetalleihin kuuluvan raudan isotoopin 53 tuottamista ja ominaisuuksia. Väitöskirjan  otsikkona oli A study of the production and properties of 53Fem.
Hän toimi Helsingin yliopiston assistenttina vuosina 1964–1972. Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Kalifornian yliopiston Berkeleyn laboratoriossa vuosina 1968–1972. Tuolloin hän osallistui kemisti Albert Ghiorson tutkimusryhmässä siirtymämetalleihin kuuluvan harvinaisen ruteniumin ja keinotekoisen dubniumin ominaisuuksien kuvaamiseen.
Hát chèo

Hát chèo on eräs vietnamilaisen kansanmusiikin tyylilaji. Se on eräänlaista satiirista teatterimusiikkia, jota ovat perinteisesti esittäneet talonpojat. Tarinat liittyvät usein paikallisiin suullisen perimätiedon myytteihin, joita säestetään viululla, huilulla ja rummulla. Hát chèota normaalisti esittävät ulkoilmassa puoliamatöörimäiset kiertelevät teatteriryhmät esimerkiksi kylän torilla tai julkisen rakennuksen pihassa, tosin nykyään myös ammattilaisnäyttelijät ovat tehneet sisätiloissa hát chèo -teatteria.
Hát chèo syntyi 1100-luvulla ja nykymuodossaan sitä on esitetty 1500-luvulta. Commedia dell'arten tavoin hát chèossa on havaittavissa satiirisessa muodossa esitettyä kritiikkiä vallitsevaa yhteiskuntajärjestelmää kohtaan.
Raija-Leena Punamäki

| Raija-Leena Punamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1952 (ikä 72–73) Korpilahti
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  psykologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin kauppakorkeakoulu (ekonomi 1976, KTK 1986), Helsingin yliopisto (FL 1986, FT 1991)
Instituutti:  Tampereen yliopisto
Raija-Leena Eliisa Punamäki (s. 1952 Korpilahti) on suomalainen ekonomi ja filosofian tohtori, joka on toiminut Tampereen yliopiston psykologian professorina mielenterveyden tutkimuksen alalla.
Hän tuli ylioppilaaksi Korpilahden yhteiskoulusta 1972. Hän opiskeli Helsingin kauppakorkeakoulussa ekonomiksi (1976) ja sitten kauppatieteen kandidaatiksi (1986 tai 1987). Hän valmistui edelleen Helsingin yliopistosta filosofian lisensiaatiksi (1986 tai 1987) ja tohtoriksi (1991). Hän on ollut Jyväskylän yliopiston traumapsykologian dosentti (1996–).
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Punamäki on ollut vuodesta 2007. Hänet on kutsuttu myös Psykologien sosiaalisen vastuun kunniajäseneksi.
Crow’t

Crow’t eli varisintiaanit (apsaroke, Apsáalooke, engl. crow indians) ovat Pohjois-Amerikan alkuperäisiä asukkaita. He kuuluvat kielellisesti siouxien laajaan kieliperheeseen. Historiallisella aikakaudella crow’t kansoittivat Yellowstone-joen laaksoja eteläisessä Montanassa ja pohjoisessa Wyomingissa. Hevosia saatuaan crow’t ryhtyivät vaeltaviksi biisoninmetsästäjiksi. He omaksuivat tasankointiaanien aineellisen kulttuurin, johon kuului muun muassa tiipiiden käyttö. Vuonna 1780 crowien lukumääräksi on annettu 4 000 henkeä.
Vuonna 1868 Crow’t asettuivat vastustelematta laajaan reservaattiin, jonka Yhdysvallat osoitti heille Montanasta. Seuraavan vuosikymmenen aikana monet crow-tiedustelijat palvelivat Yhdysvaltain armeijan riveissä siouxeja, cheyennejä ja arapahoja vastaan käydyissä sodissa. Nykyään crow’t elävät reservaatiossa Billingsin kaupungin eteläpuolella Montanan eteläosassa.
Historia > Varhainen historia

Crowien alkuperäinen nimi Apsáalooke tarkoitti suurinokkaista sukupuuttoon kuollutta lintulajia. Nimen olivat antaneet hidatsat. Yleisesti sana apsaroke on kuitenkin käännetty "korppikansa" tai "korppien kansa". Esihistoriallisella ajalla crow’t ja hidatsat olivat asuneet vierekkäin, mahdollisesti yhtenä kansana, Minnesotassa tai Wisconsinissa. Muuttoliikkeen suuntautumisen syytä länteen ei ole tarkalleen pystytty selvittämään. Samoin heidän saapumisensa ajankohta Suurille tasangoille on kiistanalainen. Antropologit ja historioitsijat ovat sijoittaneet tapahtuman 1450–1700-lukujen välille. Hidatsojen suullisen perimätiedon mukaan crow’t saattoivat erkaantua kahdeksi ryhmäksi, joista niin kutsutut vuoristo-crow’t vaelsivat luoteisille tasangoille jo kaksi vuosisataa ennen joki-crowien muuttoa. Kuivuuden ja siitä aiheutuneen riistan vähenemisen on arveltu erääksi syyksi siirtyä ruohoisille preerioille, joiden biisonilaumoista crow-metsästäjät olivat tietoisia.
Oman perimätietonsa mukaan crow’t asettuivat ensin Albertaan, mutta todettuaan ilmaston liian kylmäksi he matkustivat eteläisemmille seuduille Isolle Suolajärvelle Utahiin. Täällä he tapasivat shoshoneita ja ostivat näiltä ensimmäisen hevosensa noin vuonna 1700. Etsiessään pyhää maata, joka sopisi tupakan viljelyyn he lopulta saapuivat Wyomingiin ja Montanaan, jonne pystyttivät kylänsä. Minnesotaan jääneet hidatsat ja joki-crow’t vaelsivat myöhemmin yhdessä Pohjois-Dakotaan. Hidatsojen asettuessa täällä ennestään asuneiden mandanien naapureiksi jatkoivat joki-crow’t matkaansa länteen.
Historia > Kaupankäyntiä ja sotaa

1700-luvun aikana crow’t nousivat merkittävään asemaan tasankojen kaupankäynnissä. Mandanien, hidatsojen ja arikarojen kylien toimiessa kauppakeskuksina Pohjois-Dakotan alueella liikkuivat crowien ryhmät läpi tasankojen helpottamassa kauppatavaran liikkumista. Vuoristojen crow’t kuljettivat tuotteita läntisille heimoille joki-crowien keskittyessä itään. Kauppakontaktien helpottavuutta lisäsi hevosten saapuminen tasangoille. Utet ja shoshonit aloittivat niiden kaupan lännessä, comanchet hieman etelämpänä. Crow’t kuljettivat suuria hevoslaumoja intiaanien kauppakeskuksiin, josta eläimet myytiin saman tien eteenpäin ympäristön kymmenille eri heimoille.
Saman vuosisadan aikana monet heimot aloittivat tunkeutumisensa tasangoille. Crow’t saivat naapureikseen kiowat, jotka heidän luvallaan saivat jäädä asumaan Black Hillsin ympäristöön. 1770-luvulla idästä tulleet cheyennet ja lakotat työnsivät kiowat kohti etelää ja painostivat croweja länteen. Kalliovuorten ja Montanan tasankojen reunamailla crow’t liittoutuivat shoshonien, flatheadien ja kutenaiden kanssa ja koettivat torjua Saskatchewanista Montanaan tunkeutuvia mustajalkoja, creitä ja assiniboineja, jotka edustivat pohjoista rautaliittoa. Vuosisadan loppuun mennessä flatheadit, ja lähinnä mustajalat olivat ajaneet kutenait Kalliovuorille. Tasangoille jääneet pienehköt shoshonien ryhmät asuivat crowien suojeluksessa. Kiitokseksi shoshonit välittivät crowien kauppatavaraa vuoriston uto-asteekinkielisille heimoille, joilla puolestaan oli yhteys New Mexicon espanjalaisiin.
Historia > 1800-luku

Lakotat ja cheyennet tekivät 1800-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä toistuvia retkiä crowien maille riistan ja suurten hevoslaumojen houkuttelemina. Talvella 1819–1820 crow’t menettivät suuren talvileirinsä cheyennien ja lakotojen yhteishyökkäyksessä. Satoja croweja surmattiin tai otettiin vangeiksi. Saman vuosikymmenen aikana heidän oli siirryttävä Powder-joelta länteen cheyennien tieltä.
Crowien ystävyyssuhteet heidän läntisiin rajanaapureihinsa nez perceihin vahvistuivat. Heimot auttoivat toisiaan sodissa yhteisiä vihollisia vastaan tasangoilla, kiinteyttivät kauppasuhteitaan ja solmivat lukuisia seka-avioliittoja. Tämän lisäksi crow’t suostuivat antamaan tupakkapeltojaan nez percein hoidettaviksi.
Yhdysvaltain ja tasankointiaanien välisissä sodissa crow’t ansaitsivat mainetta Yhdysvaltain armeijan liittolaisina. Useat crow’t kunnostautuivat tiedustelijoina varsinkin 1870-luvulla käydyissä sodissa siouxeja, cheyennejä ja arapahoja vastaan. Crow-tiedustelijoiden päällikkö Plenty Coups rohkaisi sotureitaan tulevaisuuteen viittaavalla lauseellaan: "Kun sodat ovat ohi, sotilaitten päälliköt muistavat miten crow’t auttoivat heitä päämääränsä saavuttamisessa!"
Vuonna 1877, kun tasankojen intiaanit olivat suostuneet palaamaan reservaatteihinsa, crow’t saivat ensimmäisen kerran ratsastaa asuinalueidensa läpi ilman pelkoa siouxien hyökkäyksistä. Mutta sodat eivät olleet vielä lopullisesti ohi. Kesällä 1877 crow’t joutuivat tekemään vaikean valinnan nez percein ajautuessa sotaan Yhdysvaltoja vastaan. Kun sotilaita pakenevat nez percein ryhmät hakivat suojaa crowien maaseudulta nämä käännyttivät vanhat ystävänsä takaisin. Crow’t uskoivat että nez percein suojeleminen olisi muodostanut heille liian suuren riskin tulevissa suhteissa Yhdysvaltoihin. Seuraavalla vuosikymmenellä tehdyt sopimukset osoittivat kuitenkin sen, että Yhdysvaltoja auttaneet crow’t eivät olleet erityisasemassa muihin heimoihin nähden. Vuonna 1887 nuori crow-soturi "Miekankantaja" näki voimakkaan näyn, jonka seurauksena hän alkoi levittää Yhdysvalloille vihamielistä hurmosliikettä. Hän teki sotureineen ryöstöretken mustajalkain kylään ja käyttäytyi uhkaavasti valkoisia kohtaan. Yhdysvaltain joukot ajoivat kapinoivat crow-ryhmät vuoristoon ja pidättivät heidät. Miekankantaja sai surmansa välikohtauksessa. Vuonna 1888 crow’t oli pakotettu luovuttamaan suurin osa maistaan Yhdysvalloille.
Historia > 1900-luku

Vuonna 1921 crowien vanha päällikkö Plenty Coups sai erityisen kunnian historiallisessa kansallistilaisuudessa. Hänet valikoitiin edustamaan kaikkia intiaaneja "Tuntemattoman Sotilaan haudan" vihkiäistilaisuudessa Washingtonissa. Seremonian lopuksi crow-päällikkö laski haudalle sodissa käyttämänsä sulkapäähineen ja coup-kepin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen crowien heimoneuvosto onnistui luomaan hyvät suhteet Yhdysvaltain intiaanivirastoon. Vaikka tämä antoi croweille mahdollisuuden moniin itsenäisiin päätöksiin se ei kuitenkaan taannut heidän maittensa säilymistä. 1950-luvulla liittovaltio painosti crow’t myymään kaikki oikeutensa Bighorn-joen kanjoniin, jonne rakennettiin pato. Rakennelma nimettiin crowien heimoneuvoston johtajan Robert Yellowtailin mukaan, vaikka hän oli jyrkästi ollut vastustamassa hanketta. Croweille luvatusta viidestä miljoonasta dollarista maksettiin vain puolet. Jokainen heimon jäsen sai 600 dollaria.
Hallinto

Crow-reservaatio on Yhdysvaltain intiaanireservaatioista viidenneksi suurin, 37 665 km². Vuonna 2001 astui voimaan crowien uusi perustuslaki. Sen mukaan crowien yleisneuvosto on heimon hallintoelin, vaikkakin valta jakaantuu vallan kolmijaon mukaisesti. Sitä edeltäneessä vuoden 1948 perustuslaissa sekä toimeenpano-, lainsäädäntö- että tuomiovalta olivat heimon yleisneuvostolla, johon kuuluivat kaikki yli 18-vuotiaat naiset ja yli 21-vuotiaat miehet. Hallintojärjestelmä oli suora demokratia, jollaista tiettävästi edellisen kerran oli käytetty antiikin Kreikassa.
Teoriassa heimoneuvosto on yhä hallitseva elin, vaikkakin se ei ole kertaakaan kokoontunut sitten vuoden 2001 perustuslain voimaanastumisen jälkeen. Toimeenpanevassa elimessä on neljä viranomaista: puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, sihteeri sekä varasihteeri. Samat henkilöt ovat myös viranomaisia heimon yleisneuvostossa. Lakia säätävässä elimessä on kolme jäsentä kustakin kuudesta intiaanireservaatin alueesta. Lainkäyttöelimessä on oikeuden presidentti ("Chief Justice"). Tällä hetkellä virkaatekevänä crow-kansakunnan oikeuden presidenttinä toimii Angela Russell. Vuonna 2009 crow’t ottivat osaa presidentti Barak Obaman virkaanastujaisiin.
Crowien hallinnollinen päämaja sijaitsee Crow Agencyssä Montanan Big Horn Countyssä, ja heimoneuvoston virkaatekevänä puheenjohtaja toimii Carl Venne. Lainkäyttöelimessä on oikeuden presidentti ("Chief Justice"). Tällä hetkellä virkaatekevänä crow-kansakunnan reservaattioikeuden presidenttinä toimii Angela Russell.
Hallinto > Crow-kansakunnan päämiehet

2002–2008, Carl Venne
2000–2002, Clifford Birdin Ground
1990–2000, Clara Nomee
1986–1990, Richard Real Bird
1982–1986, Donald Stewart
1977–1982, Forest Horn
1974–1977, Patrick Stands Over Bull
1972–1974, David Stewart
1966–1972, Edison Real Bird
1964–1966, John Wilson
1960–1964, John Cummings
1956–1960, Edward "Posie" Whiteman
1954–1956, William Wall
1946–1954, Robert "Robbie" Yellowtail
1941–1946, Henry Pretty On Top
1938–1941, Charles Yarlott
1934–1938, Hartford Bear Claw
1927–1934, William Bends
1921–1927, James Carpenter
1920–1921, Ralph Saco (Gets Down Often)
Kulttuuri > Elinkeinot

Crowt olivat alun perin maanviljelijöitä. Muuttaessaan tasangoille he säilyttivät vanhoista viljelykasveistaan ainoastaan tupakan, jonka voimaan he uskoivat yhtä lailla sodankäynnissä kuin rituaaleissakin. Tasankojen metsäisillä länsilaidoilla asuvien crowien ryhmille majavanpyynti oli tärkeä elinkeino itäisemmän kansanosan metsästäessä biisoneita. Kaupankäynti oli tärkeässä osassa kaikkien crowien keskuudessa. Kalastus ei sen sijaan kuulunut merkittävänä osana crowien elinkeinoihin.
Kulttuuri > Klaanit

Crowt jakaantuivat eksogaamisiin klaaneihin, joiden jäsenyys tuli äidinpuolelta. Klaanien päällikköinä toimivat ansiokkaat soturit. Crowien keskuudessa oli myös naissotureita, joista kuuluisin gros ventreiltä siepattu Pine Leaf toimi myös heimonsa päällikkönä. Nuoret miehet pääsivät soturiseuroihin ensimmäisen sotaretkensä jälkeen. Nuorimpien ja vanhempien soturien seurat perustuivat ikäryhmitykseen, muiden valitessa jäsenensä vapaasti.