stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matka Pyhälle maalle

| Matka Pyhälle maalle> Itinerarium Egeriae |
| --- | --- |
 Teoksen englanninkielisen käännöksen kansi vuodelta 1919.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Egeria
Kieli:  latina
Genre:  matkakertomus, itinerarium
Julkaistu:  381–384
Suomennos
Suomentaja:  Anni Maria Laato
Kustantaja:  Suomen patristinen seura
Julkaistu:  2021
ISBN:  978-952-69567-1-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Matka Pyhälle maalle (lat. Itinerarium Egeriae, ”Egerian matkat”, joskus myös Itinerarium peregrinatio, Peregrinatio Aetheriae tai Peregrinatio ad Loca Sancta) on Egerian vuosina 381–384 kirjoittama matkakertomus pyhiinvaelluksesta Pyhälle maalle. Se on tärkeä lähde alueen tuon aikaisen tilanteen tuntemiselle, ja arvokas paitsi matka- ja ajankuvauksena myös aikansa kansanlatinan dokumenttina.
Historia

Egeria oli roomalainen nainen, joka teki yhdessä pienen seurueensa kanssa pyhiinvaellusmatkan Pyhälle maalle vuosina 381–384. Matka kulki Egyptin, Palestiinan, Syyrian ja Mesopotamian kautta Konstantinopoliin. Jerusalemissa seurue viipyi pitkän aikaa, ilmeisesti useita vuosia. Egeria kirjoitti matkalla näkemästään tarkkoja muistiinpanoja. Syntynyt matkapäiväkirja oli osoitettu hänen naisten piirilleen, ”sisarille ja rouville”, kotimaassa. On arveltu, että Egeria olisi saattanut olla jonkun luostarin abbedissa.
Teoksen teksti on säilynyt vaillinaisena käsikirjoituksena, joka on peräisin Monte Cassinon luostarista 1000-luvulta. Sen löysi Gian Francesco Gamurrini Confraternita dei Laicin kirjastosta Arezzosta vuonna 1884. Hän julkaisi sen vuonna 1888.
Gamurrini laittoi teoksen Silvia Aquitanialaisen nimiin. Tämä oli Theodosius Suuren ja Arcadiuksen alaisen pretoriaaniprefekti Rufinuksen sisar. Siksi teksti tunnettiin aiemmin nimellä Sanctae Silvae Aquitanae peregrinatio. Marius Férotin esitti kuitenkin vuonna 1903, että kirjoittaja olisi ollut ”Aetheria”. Tämän jälkeen siitä käytettiin nimeä Peregrinatio Aetheriae. Myöhempi tutkimus on todennut kirjoittajan oikeaksi nimimuodoksi ”Egeria”, ja tämän kotiseuduksi joko Etelä-Gallian tai Hispanian Gallaecian. Nämä tiedot perustuvat Monte Cassinon luostarin apottina vuonna 1137 toimineen Petrus Diakonin teokseen Liber de Locis Sanctis sekä munkki Valeriuksen 600-luvulla El Vierzon luostarin luostariveljilleen kirjoittamaan kirjeeseen.
Egerian teos on harvinaislaatuinen dokumentti omalta ajaltaan ja ylipäätään yksi harvoja tuon aikaisia naisten kirjoittamia kirjoja. Se on nykyisinkin hyödyllinen lähde muun muassa 300-luvun itäisen Rooman valtakunnan maantieteen, pyhiinvaelluskohteiden ja Jerusalemin tuolloisen jumalanpalveluselämän tuntemisen kannalta. Egerian teoksen lisäksi tunnetaan myös toinen vastaava kuvaus, Itinerarium Burdigalense eli Itinerarium Hierosolymitanum, joka on vanhin kristillinen itinerarium ja ajoittuu vuosiin 333–334.
Sisältö

Egerian teos on kirjoitettu kirjemuodossa. Tekstistä puuttuu sen alkuosa sekä loppu. Siinä on myös kaksi suurta aukkokohtaa. Teoksen sisältö voidaan jakaa kahteen osaan, jotka eroavat selvästi paitsi sisällöltään myös tyyliltään. Ensimmäinen osa (luvut I–XXIII) kuvaa Egerian matkoja Pyhällä maalla. Ainakin säilynyt teksti alkaa Siinailta ja päättyy Konstantinopoliin. Matka on kuvattu aikajärjestyksessä matkareitin mukaisesti. Egeria kuvaa neljä erillistä  matkaa, joista kolme hänen seurueensa teki Jerusalem tukikohtanaan, ja neljäs oli kotimatka. Egeria osoittaa halunneensa nähdä pyhät paikat itse ja rukoilla niillä. Paikkoja kuvatessaan Egeria kertoo usein niihin liittyvistä Raamatun tapahtumista.
Teoksen toinen osa (luvut XXIV–XLIX) kuvaa Jerusalemin jumalanpalveluselämää, johon Egeria oli tutustunut kaupungissa ollessaan. Kaupungissa vietettiin jumalanpalveluksia ja rukoushetkiä päivittäin Jeesuksen elämään liittyneillä pyhillä paikoilla. Kaupungin jumalanpalveluselämää kuvaakin se erikoispiirre, että tapahtumia voitiin muistella juuri niiden alkuperäisillä tapahtumapaikoilla. Tämän vuoksi jumalanpalveluksiin kuului paljon kulkueita, ja kaupungissa oli paljon pieniä ja suurempiakin kirkkoja, jotka oli sijoitettu pyhille paikoille ja reittien varsille. Egeria kuvaa liturgioiden kulkua yksityiskohtaisesti. Erityisen tarkkaan hän kuvaa paastonaikaa ja pääsiäisen viettoa. Samalla hän antaa tärkeitä tietoja pyhien paikkojen ulkoasusta tuohon aikaan. Esimerkiksi Pyhän haudan kirkko oli vielä tuolloin hyvin erinäköinen kuin nykyisin ja koostui useista erillisistä rakennuksista.
Egerian kuvausta on luonnehdittu eloisaksi. Hänen kielessään on havaittavissa kansanlatinan piirteitä ja latinankielisen raamatunkäännöksen vaikutusta. Teos osoittaa, että tuon ajan kansanlatinassa oli vielä suhteellisen vähän paikallisia eroja.
Teoksen sisältö luvuittain on:
Matka Jerusalemiin
Lähestyminen Siinainvuorta (luvut I–II)
Nousu Siinainvuorelle (III)
Hooreb (IV.1–4)
Palava pensas (IV.5–IV.8)
Kohteet laaksossa ja paluu Faraniin (V)
Faranista Klysmaan (VI)
Klysmasta Arabian kaupunkiin (Fakussai?) (VII)
Ramses (VIII)
Loppiainen Arabian kaupungissa. Paluu Jerusalemiin (IX)
Vierailu Jordanin laaksoon (X–XI)
Nebo-vuori (XII)
Vierailu Ausitikseen (XIII)
Melkisedekin kaupunki (XIV)
Ainon (XV)
Elian kaupunki, Keritinpuro (XVI)
Jobin hautapaikka. Paluu Jerusalemiin (XVI)
Matka Mesopotamiaan (XVII)
Antiokiasta Mesopotamiaan. Eufrat-joen ylitys (XVIII)
Edessa (XIX.1–XIX.7)
Kertomus kuningas Abgarista (XIX.8–XIX.19)
Kharrai (Harran) (XX)
Raakelin kaivo. Paluu Antiokiaan (XXI)
Antiokiasta Tarsokseen (XXII)
Vierailu Theklan kirkossa Seleukeiassa. Paluu Konstantinopoliin (XXIII)
Jerusalemissa
Päivittäiset jumalanpalvelukset (luvut XXIV–XXV)
Sunnuntain jumalanpalvelukset (XXV)
Loppiainen (XXV–XXVI)
Paastonaika (XXVII–XXIX.1)
Suuri viikko ja pääsiäinen (XXIX.2–XLII)
Helluntai (XLIII–XLIV)
Kaste (XLV–XLVII)
Kirkkojen vihkimisten vuosijuhlat (XLVIII–XLIX)
Kirjallisuutta > Suomennos

Egeria: Matka Pyhälle maalle.  (Studia Patristica Fennica 12)  Suomentanut Anni Maria Laato. Turku:  Suomen patristinen seura ry, 2021.  ISBN 978-952-69567-1-8
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Férotin, M.: Le véritable auteur de la 'Perigrinatio Silvae', la vierge espagnole Éthérie. Revue des Questions Historiques, 1903, 30. vsk, s. 367–397.
Gamurrini, C. P.: S. Silvae Aquitaine; Perigrinatio ad Loca Sancta. Studi e documenti di Storia e Diretto, 1888, 9. vsk, s. 97–147.
Gingras, G. E.: Egeria: Diary of a Pilgrimage.  (Ancient Christian Writers 38)  New York:  The Newman Press, 1970.
Hunt, E. D.: Holy Land Pilgrimage in the Later Roman Empire A.D. 312–460.  Oxford:  Clarendon Press, 1982.
Maraval, Pierre: Égérie: Journal de Voyage (Itinéraire).  (Sources Chrétiennes 296)  Paris:  Les Éditions du Cerf, 1982.
Väänänen, Veikko: Le Journal-Epitre d'Égérie (Itinerarium Egeriae): Étude linguistique.  Helsinki:  Suomalainen Tiedeakatemia, 1987.
Wilkinson, J.: Egeria's Travels to the Holy Land.  (Revised edition)  Jerusalem:  Ariel Publishing House, 1981.
Aiheesta muualla

The Pilgrimage of Etheria. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Itinerarium peregrinatio. The Latin Library. (latinaksi)
Helene Mayer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Helene Meyer vuonna 1928. |  Helene Meyer vuonna 1928. |  Helene Meyer vuonna 1928. |  |
Maa:   Saksa/ Saksa
Naisten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | floretti |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | floretti |  |
Helene Mayer (20. joulukuuta 1910 – 15. lokakuuta 1953) oli saksalainen miekkailija ja olympiavoittaja.
Mayer voitti florettimiekkailussa kaksi olympiamitalia. Amsterdamin 1928 kesäolympialaisissa hän voitti 17-vuotiaana kultaa voitettuaan 20 ottelustaan 18. Seuraavissa olympialaisissa, Los Angelesissa 1932 hän sijoittui viidenneksi. Hän jäi asumaan Yhdysvaltoihin ja opetti saksan kieltä Mills Collegessa Oaklandissa, Kaliforniassa. Yhdysvaltalaisten painostuksen ansiosta juutalaistaustainen Mayer kutsuttiin edustamaan natsi-Saksaa Berliinin 1936 olympialaisiin. Siellä hän hävisi Unkarin Ilona Schachererille pistein 4–5 ja sijoittui hopealle. Palkintokorokkeella Mayer oli mieliksi valtaapitäville ja teki Hitler-tervehdyksen.
MM-kilpailuissa, jotka vuoteen 1935 saakka kulkivat EM-kilpailujen nimellä, Mayer voitti henkilökohtaisessa kilpailussa kultamitalin kolmasti: Napolissa 1929, Wienissä 1931 ja Pariisissa 1937.
Saavutukset

Olympiakultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1928
Olympiahopeaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1936
MM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1937
EM-kultaa floretin henkilökohtaisessa kilpailussa 1929 ja 1931
Maudsleyn menetelmä

Maudsleyn menetelmä on anoreksia nervosan hoitoon kehitetty perheterapiamenetelmä. Menetelmä on saanut nimensä lontoolaisesta Maudsleyn sairaalasta. Se tunnetaan Suomessa myös nimellä perhepohjainen hoito (Family-Based Treatment, FBT).
Maudsleyn menetelmän taustaa

Perhetyön käyttö nuorten anoreksian hoidossa pohjautuu lastenpsykiatri Salvador Minuchinin ja hänen kollegoidensa työhön Philadelphiassa. Perhepohjaista hoitoa syömishäiriöissä lähdettiin kehittämään Maudsleyn sairaalassa Lontoossa 1980-luvulla. Ensimmäiset kontrolloidut perhelähtöiset hoitotutkimukset (Russell et al. 1987, Eisler et al. 1997) anoreksia ja bulimia nervosan hoidossa tehtiin kyseisessä sairaalassa, ja siksi hoitometodi tunnetaan Maudsleyn menetelmänä (Maudsley's Approach). 1990-luvulla menetelmää nuorten syömishäiriöiden hoidossa lähdettiin tutkimaan myös Stanfordin yliopistossa. Sittemmin Maudsleyn menetelmän käyttö on levinnyt mm. muuhun Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja osaan Eurooppaa.
Perhepohjaista hoitomenetelmää on sittemmin kehitetty eteenpäin mm. moniperhehoidoksi. Menetelmästä on tehty myös hoito-oppaat nuoren anoreksia nervosan ja bulimia nervosan hoitoa ajatellen.
Menetelmään perehtyessään voi törmätä myös käsitteeseen "uusi Maudsleyn malli" (The New Maudsley Approach/Model/Method). Alussa mainittu Maudsleyn menetelmä on tiukasti tutkimustietoon pohjautuen suunnattu vain nuorten anoreksian ja bulimian hoitoon, ja hoito käsittää tietynlaiset vaiheet. Uudella mallilla tarkoitetaan kaikille syömishäiriöitä sairastavista huolehtiville läheisille suunnattua "työkalupakkia", jonka tarkoituksena on tarjota taitoja ja opastusta tässä vaativassa ja usein stressaavassa tehtävässä. Uutta mallia voidaan käyttää minkä hyvänsä syömishäiriöiden hoitomuodon tukena.
Maudsleyn menetelmän perusajatukset

Perhepohjaisen hoidon lähtökohtana on ajatus, että kukaan ei tunne ja hoida lasta niin hyvin kuin omat vanhemmat. Vaikka syömishäiriöillä on tapana vallata perheen – ei vain sairastuneen – koko elämä, lähes kaikki vanhemmat ovat oikein ohjeistettuina ja tuettuina kykeneviä auttamaan lastaan paranemisessa. Vanhemmat eivät ole haitta tai hidaste hoidossa, vaan heillä on oma tärkeä roolinsa. Perhepohjainen hoito ei näe nuoren syömishäiriötä seurauksena perheyhteisön toimimattomuudesta, vaan perheen oireilu on yritystä selvitä syömishäiriön aiheuttamista sairaista vaatimuksista.
Maudsleyn menetelmä pyrkii voimaannuttamaan vanhemmat hoitamaan omaa lastaan: astumaan lapsen puolelle sairautta vastaan, ottamaan vastuu ravitsemuksesta yhtenä rintamana lempeän päättäväisesti silloin, kun sitä tarvitaan, ja myöhemmin tukemaan toipuvaa kantamaan uudelleen lisääntyvästi vastuuta omista ruokailuistaan sekä kehittämään tervettä identiteettiä. Hoito toteutetaan avohoitona, ja tarkoituksena onkin estää toistuvia sairaalahoitojaksoja ja niiden jälkeisiä takapakkeja. Kun nuoren kotihoito tukee syömishäiriöstä toipumista, on mahdollisuus myös saada aikaan tuloksia lyhyemmässä ajassa kuin mitä esimerkiksi Suomessa esitetään keskimääräisenä toipumisaikana.
Jotta lempeän päättäväinen ote olisi mahdollinen, Maudsleyn menetelmän mukaan syömishäiriö pyritään ulkoistamaan sairastuneesta. Syömishäiriön ei katsota olevan sairastuneen oma vika tai valinta, käytöshäiriö tai kyvyttömyys normaaliin syömiskäyttäytymiseen. Syömishäiriö on sairaus, joka on vallannut nuoren elämän niin, että tämä ei voi käyttäytyä muulla tavalla. Sairauden taustalla ovat vajaaravitsemuksen aiheuttamat muutokset aivojen biologiassa, joihon sairastuneella on geneettinen taipumus. Näin ajatellen on helpompi kokea myötätuntoa sairastunutta kohtaan, vaikka sairauden mukaan tuomaa käyttäytymistä ei hyväksyisikään. Myötätunto on luonteeltaan empatiaa, toisen ahdistuksen ja tuskan ymmärtämistä, vaikka jokaiseen mielenliikkeeseen ei tarvitse tai pidäkään samaistua (=sympatia).
Maudsleyn menetelmässä vanhempia opetetaan kohtelemaan sairastunutta nuorta syömishäiriöitä vastustavin reaktiomallein. Syömishäiriöitä ruokkivat reaktiot niin käytöksen kuin tunteiden suhteen pyritään myös tunnistamaan, ja niitä opetellaan välttämään.
Maudsleyn perhelähtöinen hoito Suomessa

Maudsleyn menetelmän käyttö syömishäiriöiden hoidossa on yleistymässä myös Suomessa. Vuonna 2014 päivitetyssä Käypä hoito -suosituksessa todetaan, että "perhepohjainen hoito (Family-Based Treatment, FBT) on 12–18-vuotiailla laihuushäiriötä sairastavilla 12 kuukauden seurannassa ilmeisesti tehokkaampaa kuin yksilökeskeinen terapia (Adolescent-Focused Individual Therapy, AFT). FBT:llä noin 40 % paranee, AFT:llä noin 20 %. Yksi potentiaalinen selitys perheterapian tehokkuudelle voisi olla, että perheen tuki potilaalle jatkuu vuosia terapian jälkeen terapiassa opittujen tekniikoiden avulla. Manuaalisessa (ohjekirjan mukaan toteutetussa) perhepohjaisessa hoidossa (FBT) potilaan paino voi nousta merkittävästi. Vanhemmat ottavat vastuun potilaan ruokailusta, ovat vähemmän kriittisiä potilasta kohtaan ja ulkoistavat sairauden. Vanhempien voimaantuminen vähentää potilaan oirehdintaa."
Suomessa Maudsleyn menetelmää ovat tehneet tunnetuksi etenkin syömishäiriöistä kärsivien nuorten vanhemmat, jotka ovat hankkineet tietonsa ulkomaisesta kirjallisuudesta ja muodostaneet yhteisöjä, joissa jakavat tietoa ja kokemuksia vertaistukiperiaatteella. Tärkeänä väylänä tiedon levittämisessä on ollut Syömishäiriöliiton ylläpitämä keskustelufoorumi, jonka kautta vanhemmat ovat etsineet vaihtoehtoja usein vanhakantaisille hoitomenetelmille. Vanhemmat ovat myös perustaneet Maudsleyn perhelähtöistä hoitoa monipuolisesti esittelevän blogin sekä suljetun Facebook-ryhmän, jonka tarkoituksena on jakaa kokemuksia perhelähtöisestä syömishäiriöiden hoidosta.
Aiheesta muualla

http://maudsleyperheet.blogspot.fi/
Syömishäiriöliitto-SYLI ry:n keskustelufoorumi (Arkistoitu – Internet Archive)
Maxentius

Keisari Maxentiuksen kuva roomalaisessa kolikossa
Marcus Aurelius Valerius Maxentius (noin 278–312) oli Rooman keisari 306–312. Hän oli keisari Maximianuksen poika ja keisari Galeriuksen vävy.
Vuonna 306 Roomassa alkoi esiintyä tyytymättömyyttä keisari Diocletianuksen luomaan järjestelmään. Maxentius, joka oli jäänyt ilman valtaa vuonna 305 tapahtuneessa jaossa, käytti tilannetta hyväkseen. Flavius Valerius Severusta tukevat virkamiehet murhattiin ja 28. lokakuuta Maxentius julistettiin keisariksi kansan ja senaatin tuella. Pretoriaanikaartikin tuki häntä. Hän ei halunnut suututtaa keisari Galeriusta eikä kutsunut itseään aluksi augustukseksi vaan käytti nimitystä princeps.
Maxentius pyysi isäänsä Maximianusta apuun, kun Severus marssi Roomaa kohti. Yhdessä he kukistivat Severuksen, jonka joukot olivat ennen palvelleet Maximianusta ja jotka nyt karkasivat joukolla. Severus pakeni ja antautui Maxentiukselle Ravennassa.
Vuonna 307 Maxentius lähetti isänsä neuvottelemaan Galliaa ja Britanniaa hallinneen caesar Konstantinuksen kanssa. Tämä ei tunnustanut Maxentiuksen ja Maximianuksen asemaa, koska halusi säilyttää välit Galeriukseen. Saman vuoden kesällä Galerius hyökkäsi Italiaan, mutta huomasi että hänen armeijansa oli liian pieni saamaan aikaan lopullista ratkaisua ja joutui vetäytymään Italiasta.
Vuonna 308 Maximianus kapinoi poikaansa vastaa ja joutui pakenemaan Konstantinuksen luokse. Tämä pakotti hänet tekemään itsemurhan sen jälkeen kun hän yritti saada Konstantinuksen armeijan kapinoimaan tätä vastaan. Samana vuonna Afrikan kuvernööri Domitius Alexander julistautui keisariksi. Maxentius sai hänet kukistettua vuonna 309.
Alkukesästä 312 Konstantinus marssi Galliasta Italiaan ja kukisti Maxentiuksen Mulviuksen sillan taistelussa. Maxentius kaatui taistelussa ja Konstantinus antoi kantaa hänen päätään seipään nokassa, kun hän marssi Roomaan.
Kirjallisuutta

Alan K. Bowman et al.: The Cambridge Ancient History, Second Edition, Volume XII: The Crisis of Empire, A.D. 193–337.  Cambridge University Press, 2005.  ISBN 0-521-30199-8
Warren Treadgold: A History of the Byzantine State and Society.  Standford University Press, 1997.  ISBN 0-8047-2630-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Roman Emperors – Maxentius (englanniksi)
Maytansiini

| Maytansiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  35846-53-8
PubChem CID:  5281828
SMILES:  CC1C2CC(C(C=CC=C(CC3=CC(=C(C(=C3)OC)Cl)N(C(=O)CC (C4(C1O4)C)OC(=O)C(C)N(C)C(=O)C)C)C)OC)(NC(=O)O2)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C34H46N3ClO10
Moolimassa:  692,053 g/mol
Sulamispiste:  171-172 °C
Maytansiini (C34H46N3ClO10) on heterosyklinen ansamysiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteen biologinen aktiivisuus on herättänyt kiinnostusta ja yhdistettä on tutkittu syöpälääkkeenä. Maytansiinin johdannaisia kutsutaan maytansinoideiksi.
Esiintyminen ja ominaisuudet

Maytansiini eristettiin ensimmäisen kerran kelasteihin kuuluvasta kasvista Maytenus ovatus. Tämän jälkeen sitä on eristetty myös eräistä muista kelastien suvun kasveista ja suvun Putterlickia kasveista. Yhdistettä esiintyy näissä kasveissa muun muassa kuoressa. Maytansiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen kiertokyky kloroformiliuoksessa on -145
Maytansiini sitoutuu soluissa tubuliiniin ja estää tubuliinin polymeroitumisen mikrotubuluksiksi ja siten estää solujen jakautumisen. Tämän vuoksi yhdistettä on tutkittu syöpälääkkeinä. Maytansiini voi myös reagoida DNA:n emästen kanssa. Maytansiini oli eläinkokeiden perusteella lupaava eräiden leukemiatyyppien hoidossa. Sen kliiniset kokeet lopetettiin kuitenkin vaiheeseen kaksi riittämättömän tehon ja haittavaikutusten, esimerkiksi neurotoksisuuden, vuoksi. Eräitä maytansiinin johdannaisia käytetään kuitenkin leukemian hoidossa.
Maytansiinia eristetään kelastien sukuun kuuluvien lajien kuoresta. Aineen synteesiin on kehitetty myös asymmetrinen menetelmä.
Matroosa

| Matroosa Матросы, Matrosy Matrossu |
| --- | --- |
 vaakuna
 Matroosa
 Koordinaatit: 61°46′50″N, 33°48′45″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  74,75 km²
Väkiluku (2013):  1 400
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matroosan kunta Prääsän piirin kartalla.
Matroosan taajamaa linja-auton ikkunasta kuvattuna toukokuussa 2013.
Matroosa (myös Matrossa, Matrosi, Matruusi; ven. Матро́сы, Matrosy; karjalaksi Matrossu) on maaseututaajama ja maalaiskunta Karjalan tasavallan Prääsän piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Suojoen rannalla 16 kilometriä Prääsästä koilliseen ja 28 kilometriä Petroskoista länteen. Asukkaita on 1 400 henkeä (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus

Matroosan kunnan pinta-ala on 74,75 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Prääsän piirin Tšalnan ja etelässä Prääsän kuntiin sekä idässä Äänisenrannan piirin Uuden-Vilkan kuntaan. Pinta-alasta 90,3 % on metsää, 2,7 % vesistöjä, 2,5 % asuinaluetta ja 1,6 % maatalousmaata.
Matroosa on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan asukkaista 65 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % karjalaisia, 6 % suomalaisia, 4 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia. Kesäaikaan väestö kolminkertaistuu lomanviettäjien ansiosta.
Historia

Yksitaloinen Matroosan (ven. Matros) kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1873 asutusluettelossa. Sen nimeä on selitetty tarinalla, jonka mukaan vuonna 1905 kylään ilmestyi panssarilaiva Potjomkinin matruuseja, jotka rakensivat tsasounan ja joista osa jäi sinne asumaan. Kylän kanta-asukkaat olivat lyydiläisiä.
Nykyinen taajama on syntynyt vuonna 1929 perustetun koneellistetun metsätyökeskuksen yhteyteen. Aluksi sen väestö koostui Kanadasta muuttaneista suomalaisista metsätyöläisistä. 1930-luvulla Matroosaan perustettiin metsurien koulutuskeskus. Vuonna 1933 taajamassa oli 582 asukasta, joista 480 oli suomalaisia, 66 karjalaisia ja 35 venäläisiä. Matroosan kyläneuvostoon kuuluivat myös Puolivälin (ven. Polovina) ja Vilkan (Vilga) kylät. 1930-luvun lopussa monet asukkaat joutuivat Stalinin vainojen uhreiksi. Jatkosodan aikana vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Metsätyömaa lakkautettiin 1990-luvulla raaka-ainevarojen ehtymisen takia.
Liikenne, talous ja palvelut

Matroosan kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Sen kautta kulkee myös Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Äänisen rannalle johtava kansainvälinen matkailutie Sininen tie.
Taajamassa toimii puunjalostuslaitos. Tärkeimmät työnantajat ovat Matroosan lähelle vuonna 1986 rakennettu Karjalan tasavallan psykiatrinen sairaala sekä muut julkiset palvelut. Palveluihin kuuluvat lastentarha, koulu, kirjasto, lääkintäasema ja posti.
Kyläkuva ja matkailu

Taajama koostuu Prääsän maantien varrella sijaitsevista matalista kerrostaloista sekä Suojoen rantaan ja maantien eteläpuolelle rakennetuista puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista. Sairaalan eteläpuolelle on rakenteilla kolme viisikerroksista asuintaloa.
Matkailijoita houkuttelee Matroosan ohi virtaava Suojoki, jossa on 2,5 metriä korkea ja 30 metriä leveä Tollikoski. Majoitusta tarjoaa kaksi retkeilymajaa.
Aiheesta muualla

Matroosan kunta Prääsän piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Matroosa Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Mildred McDaniel

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | korkeus |  |
Mildred Louise ”Millie” McDaniel, naimisissa McDaniel-Singleton, (4. marraskuuta 1933 Atlanta – 30. syyskuuta 2004 Pasadena) oli yhdysvaltalainen korkeushyppääjä ja olympiavoittaja.
McDaniel voitti korkeushypyssä olympiakultaa Melbournen 1956 olympialaisissa. Hänen voittotuloksensa 176 cm oli uusi maailmanennätys, ja seuraavat kilpailijat jäivät hänestä yhdeksän senttimetrin päähän. Hän on edelleenkin ainoa tummaihoinen naisten korkeushypyn olympiavoittaja.
Mate (juoma)

Matea perinteisessä pullokurpitsasta koverretussa kupissa.
Mate (myös esimerkiksi maté tai matee) on mateepuun (Ilex paraguariensis) lehdistä ja nuorista oksista hauduttamalla valmistettava piristävä juoma. Mate on kotoisin Etelä-Amerikasta, ja se on etenkin Uruguayssa ja Argentiinassa hyvin suosittua. Matea käyttivät jo muinaiset guarani-intiaanit.
Mate valmistetaan hauduttamalla lehtirouhetta eli yerba matea kuumassa vedessä. Juomaa nautitaan erityisestä matekupista suodatinpillillä, ja kupin annetaan usein kiertää. Mate sisältää jonkin verran kofeiinia. Sen maku on melko karvas.
Nimi

Maten nimi tulee eteläamerikkalaisen ketšuan kielen sanasta mati, joka tarkoittaa juoma-astiaa. Juoma tunnetaan suomen kielessä sen espanjankielisellä nimellä mate, joka äännetään [mate]. Suomessa juomasta voidaan käyttää myös rinnakkaisnimiä matee tai maté. Ne tulevat mahdollisesti juoman englanninkielisestä nimityksestä maté, jossa e-kirjaimen aksentilla on pyritty erottamaan nimi toveria tarkoittavasta sanasta mate, joka äännetään [meit].