stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Chang

| Michael Chang |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1972  Hoboken 
Tennispelaaja
Pituus:  175  cm
Paino:  73 kg
Kätisyys:  oikeakätisyys, kahden käden rysty
Ammattilaisena:  1988–
Palkintorahat:  19 145 632 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  2  (9. syyskuuta 1996)
Voitot/tappiot:  662–312
Nelinpeli
Paras sijoitus:  199  (19. huhtikuuta 1993)
Voitot/tappiot:  11–33
Aiheesta muualla
mchang.com
ITF
ATP
Michael Te-pei Chang (s. 22. helmikuuta 1972) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti miesten kaksinpelimestaruuden Ranskan avoimessa turnauksessa vuonna 1989 ollessaan vain 17-vuotias.
Myöhemmin Chang ylsi finaaliin Ranskan avoimissa 1995 sekä Australian ja Yhdysvaltain avoimissa 1996. Osana yhdysvaltalaista maajoukkuetta hän voitti Davis Cupin 1990 ja World Team Cupin 1993.
Chang on kristitty amerikankiinalainen. Hän vetäytyi ammattilaisuraltaan vuonna 2003 ja tuli valituksi International Tennis Hall of Fameen vuonna 2008.
Mikalai Harbatšou

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | München 1972 | K-2 1000 m |  |
Mikalai Stsjapanavitš Harbatšou (valkoven. Мікалай Сцяпанавіч Гарбачоў, ven. Николай Степанович Горбачёв, Nikolai Stepanovitš Gorbatšov, 15. toukokuuta 1948 Rahatšou, Valko-Venäjän SNT – 9. huhtikuuta 2019) oli Neuvostoliittoa edustanut ratameloja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Harbatšou voitti kajakkikaksikoiden 1000 metrillä olympiakultaa Münchenissä 1972. Kajakkinelikoiden 10 000 metrillä hän voitti kolme MM-mitalia joiden joukossa maailmanmestaruuden vuonna 1974. Harbatšou kuoli 70-vuotiaana 9. huhtikuuta 2019.
Aiheesta muualla

Mikalai Harbatšou Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Michael Cherry

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Michael Cherry sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. |  Michael Cherry sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. |  Michael Cherry sisäratojen MM-kilpailuissa 2018. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | 4 × 400 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | 4 × 400 m |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | sekaviesti |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2017 | 4 × 400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2018 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2018 | 4 × 400 m |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Lima 2019 | 4 × 400 m |  |
Michael Cherry (s. 23. maaliskuuta 1995) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän voitti viestijuoksussa kaksi maailmanmestaruutta Dohan MM-kilpailuissa 2019 ja olympiakullan Tokion 2020 kisoissa.
Cherry voitti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2014 kultaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa. Vuonna 2017 hän voitti 400 metrin juoksun Timanttiliigan kilpailussa Lontoossa ja saavutti samassa paikassa viestihopeaa MM-kilpailuissa. Vuonna 2018 hän saavutti sisäratojen MM-kilpailuissa hopeaa 400 metrillä ja viestissä. Vuonna 2019 hän saavutti Pan-Amerikan kisoissa hopeaa viestissä ja voitti Eurooppa–Yhdysvallat-ottelussa 400 metrin juoksun. Samana vuonna Dohan MM-kilpailuissa hän voitti kultaa miesten viestissä ja sekajoukkueiden viestissä.
Cherry juoksi vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa avausosuuden kultaa voittaneessa Yhdysvaltojen 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. 400 metrillä hän sijoittui neljänneksi ennätyksellään 44,21. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän karsiutui 400 metrin välierissä.
Micha Josef Berdyczewski

| Micha Josef Berdyczewski> Micha Josef bin Gorion |
| --- | --- |
 Micha Josef Berdyczewski
Henkilötiedot
Syntynyt: 1865
Kuollut: 1921 (55–56 vuotta)
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: jiddiš
Tuotannon kieli: jiddiš
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Micha Josef Berdyczewski (1865 Ukraina – 1921 Berliini, Saksa) oli ukrainanjuutalainen kirjailija. Hän asui lapsuutensa Venäjällä hasidilaisessa yhteisössä. Ensimmäisissä teoksissa on aiheena hasidilaisuus. Hän muutti Saksaan 1880 ja opiskeli siellä, jolloin hän etääntyi juutalaisuudesta. Tuotannolle antaa leimansa ristiriitainen suhde perinteiseen juutalaisuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Micha Josef Berdyczewski Wikimedia Commonsissa
Michael (kappale)

| ”Michael” Franz Ferdinand |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Franz Ferdinand
 Julkaistu: 16. elokuuta 2004
 Tuottaja(t): Tore Johansson
 Tyylilaji: indie rock, post-punk revival
 Kesto: 03.21
 Levy-yhtiö: Domino
Franz Ferdinandin muut singlet
| ”The Dark of the Matinée” 2004 | ”Michael” 2004 | ”This Fire” 2004 |
Michael on skotlantilaisen indie rock-yhtye Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin neljäntenä singlenä yhtyeen debyyttialbumilta Franz Ferdinand. ”Michael” nousi Britannian singlelistalla parhaimmillaan sijalle 17.
Kappale on tullut tunnetuksi varsinkin homoeroottisista sanoituksistaan.
Kappaleet > CD-julkaisu

Michael – 3.24
Love and Destroy – 3.29
Missing You – 3.12
Michael Jeffery

| Michael Jeffery |
| --- | --- |

Australian kenraalikuvernööri
 2003–2008  
Edeltäjä:  Peter Hollingworth
Seuraaja:  Quentin Bryce
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1937
Kuollut: 18. joulukuuta 2020 (83 vuotta)
Arvonimi: The Honourable
Puoliso:  Marlena Kerr
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):  Australia
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1955–1993
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Taistelut ja sodat:  Malaijan kriisi Vietnamin sota
Philip Michael Jeffery (12. joulukuuta 1937 – 18. joulukuuta 2020) oli australialainen kenraalimajuri evp. Hän toimi Länsi-Australian kuvernöörinä vuosina 1993–2000 ja koko Australian kenraalikuvernöörinä vuosina 2003-2008.
Jeffery palveli Vietnamin sodassa ja hänet palkittiin Military Crossilla. Vuodesta 1975 hän komensi erikoisjoukkoja ja kehitti myöhemmin Australian terrorisminvastaisia suunnitelmia. Hän oli myös pääesikunnan varapäällikkö ennen siirtymistään siviiliin 1993.
Michael John Nicoll

| Michael John Nicoll |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex
Kuollut: 31. lokakuuta 1925 (45 vuotta) Leeds
Kansalaisuus:  Englanti
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  ornitologia
Michael John Nicoll (29. syyskuuta 1880 Midhurst, Sussex – 31. lokakuuta 1925 Leeds Englanti) oli englantilainen lintutieteilijä.
Nicoll kävi koulua St. Leonards Schoolissa. Hän teki kaksi vuotta töitä maatilalla, mutta intohimo luontoon ja etenkin lintuihin estivät häntä ryhtymästä maanviljelijäksi. Tutustuminen tohtori Philip Lutley Sclateriin avasi hänelle tien Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society) puutarhoihin ja kirjastoon. Sclaterin suosituksesta Nicoll pääsi luonnontieteilijänä mukaan kolmelle lordi Crawfordin johtamalle tutkimusmatkalle höyrylaiva Valhallalla vuosina 1902–1906. Matkoistaan Nicoll kirjoitti kirjassaan Three Voyages of a Naturalist vuonna 1908. Havaitsemistaan linnuista hän laati raportit The Ibis-lehteen (1904 ja 1906). Nicoll toimitti British Museumiin 732 linnun kokoelman. Hän kuvaili seitsemän uutta lintulajia, jotka eivät enää nykyisin ole omia lajeja. Viisi alalajia on edelleen Nicollin nimeämiä, muun muassa afrikantervakiitäjän (Apus barbatus) alalaji mayottensis.
Vuonna 1906 Nicoll sai apulaisjohtajan viran Egyptin hallituksen puutarhoissa Gizassa. Egyptissä hän keräsi 4 000 linnun kokoelman ja kirjoitti kirjan Egyptin linnuista Hand-list of the Birds of Egypt (1919). Vuonna 1923 Nicoll yleni puutarhojen johtajaksi, mutta hänen terveytensä petti, ja jo vuoden päästä hän joutui eroamaan ja palaamaan Englantiin.
Nicoll avioitui Norris Lyonin kanssa vuonna 1912.
Toivo Kuula

| Toivo Kuula |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1883 kirkonkirjojen mukaan Vaasa, perimätiedon mukaan Alavus
Kuollut: 18. toukokuuta 1918 (34 vuotta) Viipuri
Ammatti:  säveltäjä
Vanhemmat:  Matti Kuula (ent. Taikinamäki) Susanna Kuula (o.s. Vehkakoski)
Puoliso:  Rauha Nelimarkka (Silja Valo) Alma Silventoinen
Lapset:  Aune Kuula Sinikka Kuula-Marttinen
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Toivo Timoteus Kuula (7. heinäkuuta 1883 Alavus – 18. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen säveltäjä. Fennomaaninen Kuula suosi kansallisromanttisia aiheita ja sai myöhemmässä tuotannossaan vaikutteita ranskalaisesta impressionismista. Kuula kuoli 34-vuotiaana Suomen sisällissodan jälkimainingeissa.
Säveltäjän ura

Toivo Kuulan isä Matti Kuula oli syntyjään Töysästä, aiemmalta sukunimeltään Taikinamäki ennen kuin hän sai sotilasnimeksi Kuula. Kuulan äiti Susanna oli omaa sukuaan Vehkakoski ja hän oli kotoisin Alavudelta. Lestadiolaissaarnaajana toiminut, Turkin sodassakin taistellut vääpeli ja Vaasan asemapoliisi Matti Kuula toivoi pojastaan pappia, mutta musiikki vei voiton.
Toivo Kuula opiskeli musiikkia Helsingin musiikkiopistossa (myöhemmin Sibelius-Akatemia) vuosina 1900–1903, mutta joutui varojen puutteessa keskeyttämään. Ensimmäiset merkittävät yksinlaulut ”Aamulaulu” ja ”Syystunnelma” syntyivät jo ennen kuin hän pääsi jatkamaan opintojaan Helsinkiin helmikuussa 1906. Etelä-Pohjanmaan Kotiseutuyhdistyksen apurahan turvin hän keräsi vuoden 1907 kesällä 362 kansanlaulua ja 34 polskaa Pohjanmaalta.
Kuula avioitui vuonna 1905 luokkatoverinsa Rauha Nelimarkan (Silja Valo) kanssa. Heille syntyi tytär Aune (toukok. 1905), joka kuoli parin kuukauden kuluttua, heinäkuussa ja haudattiin Pylkönmäelle (Saarijärven naapuripitäjään). Syksystä 1907 puolisot asuivat erillään; Silja asui Kuulan vanhempien luona.
Vuonna 1913 Toivo Kuula sai lopulta eron Siljasta ja kihlautui laulaja Alma Silventoisen kanssa. Heidät vihittiin Lappeenrannan Skinnarilanhovissa 29. huhtikuuta 1914, ja 4. huhtikuuta 1917 syntyi tytär Sinikka, josta myöhemmin tuli tunnettu pianotaiteilija.
Toivo Kuulan ensimmäiset merkittävät yksinlaulut ”Tuijotin tulehen kauan” ja ”Suutelo” syntyivät keväällä 1907 samaan aikaan viulusonaatin kanssa.
Seuraavan talven aikana Kuula sävelsi pianotrioa sekä yksinlaulut ”Kesäyö kirkkomaalla” ja ”Epilogi”. Ne kuultiin hänen sävellyskonsertissaan Lappeenrannassa 7. lokakuuta 1908 yhdessä pianotrion ja viulusonaatin kanssa. Konsertti oli suuri menestys, ja arvosteluissa katsottiin jopa, että Kuulan edellä oli enää Jean Sibelius. Vuosina 1908–1909 Kuula opiskeli kontrapunktia, orkestrointia, säveltämistä ja orkesterinjohtamista ulkomailla Bolognassa, Leipzigin konservatoriossa ja Pariisissa. Pariisissa syntyi Kuulan ehein suurimuotoinen teos Orjan poika sopraanolle, baritonille, kuorolle ja orkesterille.
Säveltäjänä Toivo Kuula edusti varhaistuotannossaan kansallisromantiikkaa mutta otti myöhemmin aineksia myös uudesta ranskalaisesta musiikista. Erityisen merkittävä Kuula oli laulusäveltäjänä. Sekä hänen yksinlaulunsa että kuorolaulunsa ovat edelleen suosiossa.
Kuula toimi kapellimestarina Oulussa Soitannollisen Seuran orkesterissa vuosina 1910–1911 ja sen jälkeen Helsingissä Robert Kajanuksen orkesterin apulaiskapellimestarina yhdessä hyvän ystävänsä Leevi Madetojan kanssa vuosina 1912–1914. Kun apulaiskapellimestarin virka lakkautettiin, Kuula toimi vapaana taiteilijana ja kiersi kaikkialla Suomessa konsertoimassa yhdessä vaimonsa kanssa. Vuonna 1916 hänet kutsuttiin Viipurin Musiikin Ystävien orkesterin kapellimestariksi. Hän oli myös vuonna 1917 perustetun Suomen Säveltäjien Liiton (SSL) perustajajäsen.
Väkivaltainen kuolema Viipurissa

Suomen sisällissodan aikana Viipurin Musiikin Ystäväin Seuran orkesterin kapellimestarina työskennellyt Kuula asui perheineen Viipurin lähellä Säiniöllä sijainneessa huvilassaan. Sisällissodassa Viipuri kuului punaisten valtaamiin alueisiin. Tämän vuoksi Kuula joutui piileskelemään punakaartin pakkovärväyksiä. Valkoisten suorittaman Viipurin valtauksen jälkeen perheen oli tarkoitus lähteä Luhankaan kesänviettoon, mutta tämä suunnitelma muuttui, kun Kuula vaimoineen kutsuttiin vapunaattona Vaasan rykmentin II pataljoonan esikuntaan vappulounaalle. Lounaan jälkeen siirryttiin Viipurin Seurahuoneelle, jossa Kuula esiintyi sotilaille. Illalla Alma Kuula lähti kotiin, mutta Toivo Kuula jäi vielä Seurahuoneelle jatkamaan juhlia. Farmaseuttina aikaisemmin toiminut jääkärivääpeli Oskar Pirinen oli hankkinut paikalle spriitä Viipurin Punaisenlähteentorin apteekista, ja pian juhlijat, Kuula mukaan lukien, humaltuivat vahvasti.
Kuula riitaantui läsnä olleiden jääkäreiden kanssa siitä, oliko jääkäreillä vai talonpoikaisarmeijalla suurempi osuus Suomen vapauttamisessa. Jääkärit arvostelivat myös Kuulan säveltämää Suojeluskuntamarssia ja pitivät Sibeliuksen säveltämää Jääkärimarssia parempana. Kun eräs paikalla ollut huusi: ”Deutschland, Deutschland über alles!”, huusi Kuula tähän vastineeksi: ”Suomi, Suomi yli kaiken!” Eräs henkilö suututti Kuulaa sanomalla tälle: ”Mikä sinä olet meitä arvostelemaan – mitä sinä olet tehnyt muuta kuin heiluttanut tahtipuikkoasi ryssille?” Myös kielikysymys otettiin mukaan kiistaan, sillä monet mukana olleista jääkäreistä olivat suomenruotsalaisia, Kuula puolestaan vankkumaton fennomanian kannattaja.
Kiistely muuttui pian käsirysyksi, jolloin jääkärivänrikki Mauritz Nylund pakotti Kuulan perääntymään huoneen poikki uunin luokse. Kuulaa lyötiin nyrkillä kasvoihin, jolloin hän veti esiin pienen puukon ja viilsi sillä Nylundia niskaan. Muut jääkärit raivostuivat tästä. Paettuaan Seurahuoneen pihalle Kuula kompastui ja kaatui maahan. Armoa anellutta Kuulaa ammuttiin revolverilla päähän.
Tajuihinsa palannut mutta suuria tuskia kärsinyt Kuula kuoli pari viikkoa myöhemmin 18. toukokuuta 1918 Viipurin lääninsairaalassa. Tapauksen tutkinta kesti pitkään, eikä ketään saatu lopulta tuomittua. Todennäköisimpänä syyllisenä pidettiin jääkärikapteeni Pekka Heikkaa, mutta hän hukkui purjehdusonnettomuudessa Vaasassa juuri ennen oikeuskäsittelyä. Oikeudessa syylliseksi todettiin jääkärivääpeli Oskar Pirinen, joka oli vangittu Viipurissa 1918 pian Kuulan ampumisen jälkeen ja sitten surmattu pakoyrityksen yhteydessä. Kuulan elämäkerran kirjoittaja Juhani Koivisto on esittänyt epäilyksen, jonka mukaan Heikka ja Pirinen ehkä vaiennettiin, jottei oikeuskäsittelyssä paljastuisi kiusallisia tietoja Kuulan murhaan osallistuneista.
Toivo ja Alma Kuula on haudattu vieretysten Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Keväällä 1922 Toivo Kuulan haudalle pystytettiin hautapatsas. Sen suunnitteli arkkitehti Oiva Kallio ja Toivo Kuulan pronssinen kohokuva oli Alpo Sailon tekemä.
Kunnianosoitukset ja muistomerkit

Alavudella on Johannes Haapasalon Toivo Kuulan muistomerkki, joka pystytettiin vuonna 1963. Alavudella on myös järjestetty Toivo Kuula -laulukilpailuita ja Taidekeskus Harrissa avattiin vuonna 2010 Toivo Kuulalle omistettu huone. Seinäjoella on Klemetti-Kuulan patsas (1963). Vaasan Kaupungintalon puistossa on myös vuonna 1963 paljastettu Wäinö Aaltosen Toivo Kuulan patsas.
Vaasassa ja Oulussa on Toivo Kuulan muistolaatat. Vuonna 1983 julkaistiin Toivo Kuulan postimerkki. Helsingin Toivo Kuulan puistossa on vuonna 1988 valmistunut hänelle omistettu Anu Matilaisen muistomerkki.
Teoksia

Äänitetty 17.4.1947. Reino Hallaperä (laulu), säest. Jouko Tolonen, piano
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kirjallisuutta

Koivisto, Juhani: Tuijotin tulehen kauan: Toivo Kuulan lyhyt ja kiihkeä elämä.  WSOY, 2008.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Toivo Kuula (koko sävellystuotanto listattuna).
Salmenhaara, Erkki: / Kuula, Toivo (1883–1918). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  2.9.1998. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Viitasalo, Eeva: Toivo Kuulan sävellykset
Toivo Kuula -seura (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuula-opisto (Vaasa) (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Muistoja säveltäjä Toivo Kuulasta (audio, video)
Toivo Timoteus Kuula (Arkistoitu – Internet Archive)
Toivo Kuula -laulukilpailu (Alavus)
Hannes Jukonen : Toivo Kuulan elämästä, Suomen Kuvalehti, 06.12.1924, nro 49, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Häämarssin op. 3b nro 2 nuotti (Arkistoitu – Internet Archive) PDF-tiedostona
Yle Areena: Podcast- sarja selvittää kuka Toivo Kuulan ampui. Sukuni murhamysteeri
Toivo Kuula vuonna 1903.
Toivo Kuula vuonna 1983 julkaistussa posti­merkissä.
Anu Matilaisen Toivo Kuulan muistomerkki, 1988 on Helsingin Toivo Kuulan puistossa.
Menlo Park

| Menlo Park, Kalifornia |
| --- | --- |
 Logo
 Menlo Parkin sijainti San Mateon piirikunnassa ja Kalifornian osavaltiossa
 Koordinaatit: 37°27′15″N, 122°10′43″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Kalifornia
Piirikunta:  San Mateo
Hallinto:  
 – Pormestari:  Heyward Robinson
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,1 km²
 – Maa:  12,7 km²
 – Josta vettä:  18,9 km² (41,9 %)
Korkeus:  22 m
Väkiluku (2000):  30 785
 – Väestötiheys:  1 173,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
Postinumero:  94025-94029
Suuntanumero(t):  650
 
 www.menlopark.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Menlo Park on yhdysvaltalainen kaupunki, joka sijaitsee Kalifornian osavaltion San Mateon piirikunnassa, joka on osa San Franciscon Bay Areaa. Menlo Park sijaitsee teknologiayritysten keskittymänä tunnetun Piilaakson tuntumassa, johon se joissakin tapauksissa lasketaan itsekin kuuluvaksi. Asukasluku oli 30 785 vuoden 2000 väestönlaskennassa. Keskimääräiseltä tulotasoltaan kaupunki on Yhdysvaltain varakkaimpia.
Menlo Parkin Sand Hill Road on venture capital -pääomasijoitusyhtiöiden mekka. Lähes kaikilla merkittävillä alan toimijoilla on joko pääkonttori tai muu toimisto sen varrella. Menlo Parkissa sijaitsee myös Stanfordin yliopiston operoima kiihdytinlaboratorio SLAC National Accelerator Laboratory.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Menlo Parkin nettisivut (englanniksi)
Paikallisen kauppakamarin Menlo Park -opas (englanniksi)
Menlo Parkin kirjasto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Menlo Parkin historiallinen yhdistys (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kävelykierros Menlo Parkissa (englanniksi)
San Mateon piirikunnan turistiopas (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Menlo Parkin rautatieasema.
Michael Grady

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | nelonen i.p. |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2023 | nelonen i.p. |  |
Michael Grady (s. 22. lokakuuta 1996) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän on perämiehettömän nelosen olympiavoittaja.
Grady voitti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa kahdeksikossa kultaa vuonna 2018. Tokion olympialaisissa 2021 hän sijoittui perämiehettömässä nelosessa viidenneksi. Vuoden 2022 MM-kilpailuissa hän kilpaili Justin Bestin kanssa perämiehettömässä kaksikossa mutta jäi B-finaalin voittajana kokonaistuloksissa seitsemänneksi. Vuonna 2023 hän saavutti MM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa Bestin, Nicholas Meadin ja Liam Corriganin kanssa. Pariisin olympialaisissa 2024 he voittivat kultaa 0,85 sekunnin erolla Uuden-Seelannin venekuntaan.
Moacyr José Vitti

Moacyr José Vitti CSS (30. marraskuuta 1940 Piracicaba – 26. kesäkuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 16. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Curitiban arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sitan titulaaripiispaksi 12. marraskuuta 1987. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi Pedro Antônio Marchetti Fedalto, jota avustivat Lucas Moreira Neves ja Hélio Paschoal.
Vitti sai 15. toukokuuta 2002 nimityksen Piracicaban piispaksi ja 19. toukokuuta 2004 Curitiban arkkipiispaksi.
Moacyr Grechi

Moacyr Grechi (19. tammikuuta 1936 Araranguá – 17. kesäkuuta 2019) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin serviittien papiksi 29. kesäkuuta 1961 ja nimitettiin Acre e Purusin prelaatiksi 10. heinäkuuta 1972 sekä lisäksi Vegesela in Numidian titulaaripiispaksi 20. heinäkuuta 1973. Piispaksi konsekroinnin suoritti 21. lokakuuta João de Souza Lima, jota avustivat Antônio Sarto ja Florentino Zabalza Iturri.
Grechi erosi titulaaripiispan arvosta 26. toukokuuta 1978.
Acre e Purusin alueprelatuurista tuli myöhemmin Rio Brancon hiippakunta, ja Grechi jatkoi toimintaansa sen johdossa saatuaan 19. maaliskuuta 1986 nimityksen hiippakunnan piispaksi. 29. heinäkuuta 1998 hänet nimitettiin Porto Velhon arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 30. marraskuuta 2011.
Moacyr Daiuto

| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 |  |  |
Moacyr Brondi Daiuto (19. heinäkuuta 1915 Altinópolis – 1994) oli brasilialainen koripallovalmentaja.
Daiuto valmensi muun muassa Brasilian miesten maajoukkuetta, joka ylsi hänen alaisuudessaan olympiapronssille Lontoossa 1948.
Moacir Barbosa Nascimento

Moacir Barbosa Nascimento
Moacir Barbosa Nascimento (27. maaliskuuta 1921 Campinas, Brasilia – 7. huhtikuuta 2000 Praia Grande, Brasilia) oli entinen brasilialainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti suurimman osan urastaan brasilialaista Club de Regatas Vasco da Gamaa. Barbosa pelasi myös urallaan 17 ottelua Brasilian jalkapallomaajoukkueen maalivahtina, muun muassa vuoden 1950 MM-kisoissa Brasiliassa, jossa Brasilia hävisi finaalin sensaatiomaisesti Uruguayta vastaan. Barbosan päästettyä Alcides Ghiggian tekemä 2-1-voittomaali helposti etukulmasta, hänestä tehtiin Maracanaçon (Maracanan isku) syntipukki. Lähes koko loppuikänsä tummaihoinen Barbosa sai kuulla rasistisia kommentteja ja herjauksia päästetyistä maaleista MM-finaalissa. Hänelle luovutettiin Maracanan maalitolpat vuonna 1963, jotka hän poltti vuoden 1950 maajoukkuepelitovereilleen järjestämissään grillijuhlissa. Vuonna 1994 häneltä evättiin mahdollisuus tavata kyseisen vuoden maajoukkueen pelaajia, koska joukkueenjohto piti häntä epäonnentuojana. Brasilian riveissä hän oli aiemmin voittanut Copa Américan vuonna 1949. Barbosa lopetti uransa vuonna 1962 ja kuoli huhtikuussa 2000 köyhänä miehenä.
Käännös suomeksi
Mary Philbin

Philbin Picture Play -lehdessä vuonna 1922.
Mary Philbin (16. heinäkuuta 1902 Chicago, Illinois – 7. toukokuuta 1993 Huntington Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Hän oli Universal Pictures -elokuvastudion eturivin näyttelijöitä myöhäisellä mykkäelokuvakaudella. Philbin jäi myöhemmin muistetuksi lähinnä roolisuorituksestaan elokuvassa Suuren oopperan kummitus (1925).
Ura

Philbin osallistui kauneuskilpailuun vuonna 1920, jonka kautta hän sai elokuvaohjaaja Erich von Stroheimin huomion ja päätyi näyttelijäksi Universal Pictures -yhtiölle. Hänestä tuli tähti elokuvan Elämän valhe (1923) myötä. Hän esiintyi muun muassa vuoden 1925 elokuvassa Suuren oopperan kummitus ja Conrad Veidtin vastanäyttelijänä vuoden 1928 elokuvassa Nauruihminen. Philbin näytteli kolmessa äänielokuvassa vuonna 1929, mutta hän lopetti uransa äänielokuvien syrjäyttäessä mykkäelokuvat.