stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zumwalt-luokka

| Zumwalt-luokka |
| --- | --- |
Luokkaan kuuluva USS Zumwalt Luokkaan kuuluva USS Zumwalt

Tekniset tiedot
Uppouma:  15 761 t (max)
Pituus:  186,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  24,6 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  78 MW
Nopeus:  30+ solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  147 + 28 lentohenkilöstöä majoituskapasiteetti: 186
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 155 mm AGS 2 × Sikorsky MH-60R Seahawk -helikopteria
Ilmatorjunta:  20 × nelisiiloista Mk 57 VLS -moduulia 2 × 30 mm Mk 46 GWS
Zumwalt-luokka on Yhdysvaltain laivaston kolmen aluksen muodostama hävittäjäluokka, joka syntyi sen vuonna 1994 aloittamasta 21. vuosisadan pintataistelualusohjelmasta (engl. Surface Combatant for the 21st century). Alun perin Yhdysvaltain laivasto suunnitteli rakennuttavansa 32 alusta, mutta määrä on jäänyt kolmeen. Ohjelman viivästymisen seurauksena on tilattu lisää Arleigh Burke -luokan aluksia.
Suunnittelu

Zumwalt-luokan suunnittelun lähtökohtana oli vähäinen tutkapinta-ala. Projektin ensimmäisenä tavoitteena oli pudottaa aluksen tutkapinta-ala 50 kertaa pienemmäksi kuin Arleigh Burke -luokan aluksissa. Häiveominaisuuksiin liittyvien vaatimusten pohjalta syntyivät aluksen rungon muodot ja aaltoja läpäisevä keularakenne. Rungon uudenlainen muoto vähensi tosin samalla sisätilaa, joten alusten kokoa täytyi kasvattaa. Aluksen 15 800 tonnin uppouma onkin suurempi kuin tukialuksia lukuun ottamatta muiden Yhdysvaltain laivaston pinta-alusten. Rungon ja keulan muoto myös heikensi merikelpoisuutta vaativissa olosuhteissa. Myös aluksen kansirakenteet suunniteltiin tutkapinta-alaa ja lämpösäteilyä vähentävästi.
Suunnittelu > Asejärjestelmät

Zumwalt-luokan alkuperäiset asejärjestelmät suunniteltiin maajoukkojen tukemiseen. Keskeisenä komponenttina olivat kaksi Mk 51 155 mm AGS-tykkijärjestelmää (engl. Advanced Gun System), joissa oli 155 millimetrin tykki ja siihen liittyvät ampumatarvikkeet integroitu yhteen. Tykillä oli tavoitteena kyetä ampumaan kymmenen laukausta minuutissa jopa 64 merimailiin (117 km). Tykit on sijoitettu alusten keulassa sijaitseviin torneihin, ja niiden putket on käsitelty lämpöä ja eroosiota kestäviksi, mikä parantaa putkien kestoikää ja vähentää lämpösäteilyä. Kannen alaisissa miehittämättömissä ammusvarastoissa on tilat jopa 600 kranaatille. Ohjausjärjestelmä suuntaa kumpaakin tykkiä ja niiden tulenjohtojärjestelmiä.
AGS:ssä kaavailtiin käytettävän Lockheed Martinin LRLAP-ammuksia, joissa kranaattiin on yhdistetty GPS-ohjattu rakettimoottori. Laivasto ilmoitti kuitenkin marraskuussa 2016 keskeyttävänsä ammuksen kehityksen Zumwalt-luokan alusten määrän leikkausten seurauksena, sillä pienemmälle alusmäärälle tuotettuna täsmäammusten tuotannossa ei olisi päästy hyödyntämään massatuotannosta syntyviä skaalaetuja, ja yksittäisen ammuksen kustannukset olisivat näin ollen nousseet hyvin korkeiksi 0,8–1,0 miljoonaan dollariin. Maasodankäynnin tukemisen vaikeuduttua aluksille kehitettiin uutena tehtävänä pinta-alusten tuhoaminen ohjuksin.
Alusten ohjukset on sijoitettu Mk 57 VLS -järjestelmän siiloihin, joita on kaikkiaan 20 nelisiiloista PVLS-ryhmää. Kuhunkin siiloon voidaan sijoittaa BGM-109 Tomahawk -risteilyohjus, SM-2-, SM-3-, SM-6- tai RIM-162 ESSM -ilmatorjuntaohjus. Pääsääntöisesti siiloihin asennetaan joko Tomahawk- tai ESSM-ohjukset. Siiloihin voidaan asentaa myös RUR-5 ASROC -sukellusveneentorjuntaheitteet. Siiloihin voidaan asentaa tulevaisuudessa mikä tahansa ohjus, jonka halkaisija on alle 653 millimetriä. Järjestelmän ohjaus perustuu laivaston Open Systems -arkkitehtuuriin, mikä mahdollistaa pitkän elinkaaren. Muista laivaston aluksista poiketen siilot on asennettu kannen laidoille ja niiden sisäpuolinen laipio on vahvistettu niin, että siilon räjähtäessä painevaikutus kohdistuu ulospäin. Etukannella on kaksitoista PVLS-moduulia kummallakin laidalla kuusi ja helikopterikentän sivuilla takakannella neljä kummallakin sivulla.
Näiden lisäksi aluksilla on kaksi Mk 46 GWS -tykkijärjestelmää, (engl. Gun Weapon System) jotka on rakennettu Bushmasterin 30 millimetrin tykistä, joka kykenee ampumaan 200 laukausta minuutissa neljään kilometriin. Järjestelmä on tarkoitettu pienalusten aiheuttaman uhan torjuntaan rannikkovesillä.
Suunnittelu > Tutkajärjestelmät

Yhdysvaltain puolustusministeriö päätti poistaa luokan aluksille suunnitellun S-kaistan tutkan Nunn-McCurdyn säästösuunnitelman mukaisesti. Tämä poisti aluksilta kyvyn pitkän kantaman ilmavalvontaan ja ballististen ohjusten torjuntaan. Aluksille on kuitenkin mahdollista myöhemmin sijoittaa S-kaistan tutka, mikäli puolustusministeriö peruu päätöksensä.
Alusten tutkana on Raytheonin X-kaistan AN/SPY-3, jossa on kapea keila ja laaja taajuusalue. Tutka mahdollistaa matalalla olevien ja pienen tutkapinta-alan omaavien kohteiden paikantamisen ja seuraamisen. Tutka myös sopii ESSM-ohjusten ja muiden mahdollisten alukselle sijoitettujen ilmatorjuntaohjusten maalinosoitukseen, mikä poistaa tarpeen erillisen tutkajärjestelmän sijoittamiseen aluksille. Tutkan antenneina toimivat kolme paneelia mahdollistavat 360 asteen valvontakyvyn. Tutkan ohjelmistoa on muutettu osittain korvaamaan S-alueen tutkan poistosta aiheutuneet haitat. Se muun muassa vaihtelee erilaisia etsintämoodeja.
Suunnittelu > Kaikuluotaimet

Aluksille on asennettu integroitu merenalaisen sodankäynninjärjestelmä AN/SQQ-90, joka on samalla laivaston ensimmäinen runkoon asennettu kaksitaajuuskaikuluotainjärjestelmä. Järjestelmään sisältyy kolme pääosaa: runkoon asennetut keskitaajuuskaikuluotain AN/SQQ-60 ja korkeataajuuskaikuluotain AN-SQQ-61 sekä vedettävä kaikuluotain AN/SQR-20. Nämä yhdessä alukselle sijoitettujen MH-60R-helikopterien, AN/SPY-3-tutkan periskoopin tunnistusalgoritmin ja aluksen hiljaisen sähköisen propulsiojärjestelmän kanssa mahdollistavat erittäin hyvän kyvyn torjua sukellusveneitä. Korkeataajuuskaikuluotain mahdollistaa lisäksi miinojen tunnistamisen rannikkoalueilla. Järjestelmä mahdollistaa käytön kolmanneksen pienemmällä miehityksellä kuin aiemmat järjestelmät.
Suunnittelu > Propulsiojärjestelmä

Aluksille on asennettu kaksi Rolls-Royce MT30 -generaattoria, joista kumpikin tuottaa 35,4 megawattia sähköä. Ne ovat muunnelmia muun muassa Boeing 777 -lentokoneissa käytetyistä Trent 800 -moottoreista. Lisäksi kaksi MT5S-turbiinimoottoreista rakennettua RR4500-aputurbiinigeneraattoria tuottavat kumpikin 3,9 megawattia. Aluksen kokonaissähköteho on näin ollen noin 78 megawattia. Sähkö syötetään kahteen 33,6 megawatin induktiomoottoriin, jotka pyörittävät kahta akselia, joihin on kiinnitetty kiinteälapapotkurit. Järjestelmä mahdollistaa yli 30 solmun maksiminopeuden.
Alukset

Huhtikuussa 2002 Yhdysvaltain laivasto tilasi Northrop Grummanin johtamalta Gold-teamilta 2,88 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla alustavan suunnitelman uudesta hävittäjästä, joka tunnettiin projektinimellä DD(X). Työhön sisältyi suunnitelman keskeisten osien kokeellinen toteuttaminen ja testaaminen, millä pyrittiin vähentämään uuden teknologian käyttöönottoa. Laivasto myös sisällytti hankkeeseen jo alkuvaiheessa Blue teamin, jotta sekä Northrop Grummanin Ingalls Shipbuildingin että General Dynamicsin Bath Iron Works kykenisivät jättämään tarjouksen yksityiskohtaisesta suunnitelmasta ja valmistuksesta budjettikaudella 2005.
Laivasto ilmoitti luokan alusten määrän laskun kolmeen. Seuranneissa laivaston ja kummankin toimittajan välisissä keskusteluissa 2009 päätettiin, että kaikki alukset valmistettaisiin Bath Iron Worksin telakalla ja Ingalls saisi suuremman osan Arleigh Burke -luokan flight III:n aluksista rakennettavakseen. Lisäksi Ingalls toimittaisi Zumwalt-luokan aluksiin osia, kuten komposiittiset kansirakenteet. Vuonna 2013 laivasto ilmoitti, että DDG-1002:ssa olisi komposiittirakenteisen sijaan teräksinen kansirakenne.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| USS Zumwalt | Bath Iron Works | 17. marraskuuta 2011 | 28. lokakuuta 2013 | 15. lokakuuta 2016 |  |
| USS Michael Monsoor | Bath Iron Works | 23. toukokuuta 2013 | 18. kesäkuuta 2016 | 26. tammikuuta 2019 |  |
| USS Lyndon B. Johnson | Bath Iron Works | 30. tammikuuta 2017 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zumwalt-luokka Wikimedia Commonsissa
Svärtinge

| Svärtinge |
| --- | --- |
 Svärtinge
 Koordinaatit: 58°39′01″N, 16°01′54″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Norrköping
Väkiluku (31.12.2023):  4 772
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Svärtinge on taajama Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 4 772 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Svärtinge sijaitsee Glan-järven rannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svärtinge Wikimedia Commonsissa
Kari Puisto

Kari Bertil Puisto (s. 25. elokuuta 1945 Karvia) on entinen suomalainen kilpapyöräilijä.
Puisto sijoittui Moskovan 1980 olympialaisissa 100 kilometrin joukkueajossa seitsemänneksi yhdessä Harry Hannuksen, Patrick Wackströmin ja Sixten Wackströmin kanssa sekä 24:nneksi henkilökohtaisessa 189 kilometrin maantieajossa. Hän osallistui MM-kilpailuihin kaikkiaan 11 kertaa. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia 100 kilometrin joukkueajossa ja sijoittui kuudenneksi henkilökohtaisessa maantieajossa vuonna 1980. Hän sijoittui Länsi-Berliinin neljän päivän ajossa kuudenneksi vuonna 1980 ja Rauhanajossa 24:nneksi vuonna 1979.
Seuratasolla "Kallu" Puisto edusti Tampereen Sisua. Hän voitti Suomen-mestaruuden pariajossa ja joukkuemaantieajossa vuonna 1973, henkilökohtaisessa maantieajossa vuosina 1975 ja 1976 sekä 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa vuonna 1979. Hän siirtyi 1980-luvulla ajamaan cyclocrossia ja voitti siinä viisi Suomen-mestaruutta. Hän voitti useita TUL:n mestaruuksia vuosina 1965–1989.
Kari Puisto toimi Suomen naisten pyöräilymaajoukkueen vastuuvalmentajana vuosina 1994–2000.
Abidjanin–Nigerin rautatie

Bobo-Dioulasson rautatieasema.
Abidjanin–Nigerin rautatie.
Abidjanin–Nigerin rautatie on Norsunluurannikon Abidjanista Burkina Fason Ouagadougouun johtava rautatie. Vuosina 1904–1954 rakennetun radan pituus on 1 260 kilometriä. Sen raideleveys on yksi metri.
Ranskan siirtomaahallinnon rakentaman rautatien tavoitteena oli alueen pohjoisosien alistaminen ja sen luonnonvarojen hyödyntäminen. Sen nimi viittaa Nigerjokeen, jonka varrelle radan oli tarkoitus ulottua.
Kapteeni Houdaillen johtama afrikkalaisvoimin suoritettu rakennustyö alkoi Abidjanista ja eteni Agbovilleen vuonna 1907, Dimbokroon vuonna 1910 ja Bouakéen vuonna 1912. Ensimmäisen maailmansodan keskeyttämät työt jatkuivat vuonna 1919. Rata eteni Katiolaan vuonna 1923 ja Ferkessédougouun vuonna 1929. Guineanlahden rannalle rakennettiin vuonna 1931 Port-Bouëtin satamalaituri, jonne vedettiin sivurata ponttoonisiltaa pitkin. Ebrién laguuniin johtavan Vridin kanavan valmistuttua vuonna 1950 valtamerilaivat ovat päässeet suoraan Abidjanin satamaan.
Rautatie Ferkessédougousta Ylä-Voltan Bobo-Dioulassoon valmistui vuonna 1933. Toisen maailmansodan takia se saavutti maan pääkaupungin Ouagadougoun vasta vuonna 1954. Vuonna 1985 rataa jatkettiin Ouagadougousta 105 kilometrin päässä sijaitsevaan Kayaan.
Abidjanin–Nigerin rautatien kulta-aika päättyi 1950-luvulla, kun maantiet alkoivat korvata junaliikennettä ja plantaasiviljelyn painopiste siirtyi Norsunluurannikon länsiosaan. Norsunluurannikon ja Ylä-Voltan, nykyisen Burkina Fason, itsenäistyttyä vuonna 1960 rataa hyödynsi maiden yhteinen rautatiehallinto. Vuonna 1989 molemmat perustivat omat rautatieyhtiönsä. Rappiolle joutunut rata ja sen kalusto luovutettiin vuonna 1995 Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin vaatimuksesta yksityisen Sitarail-konsortion hallintaan.
Ranskalaisen liikenne- ja logistiikkajätti Bollorén hallitsema Sitarail on keskittynyt pitkän matkan tavarakuljetuksiin, jotka jatkuvat usein naapurimaihin Maliin ja Nigeriin. Rahtiliikenteen volyymi on noussut yksityistämisen jälkeen huomattavasti, mutta henkilö- ja paikallisliikenne on samalla supistunut lähes olemattomiin. Julkisen palvelun heikentymisen ohella myös tarvittavat rata- ja kalustoinvestoinnit ovat jääneet tekemättä. Vuoden 2017 lopussa ilmoitettiin Bollorén rahoittamasta uudistusohjelmasta, jonka tarkoituksena on nostaa rautatien matkustajamäärä 300 000 henkeen ja tavaraliikenne miljoonaan tonniin vuoteen 2021 mennessä.
Juha Pulli

| Juha Pulli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Juha Tuomas Pulli
Syntynyt: 1. joulukuuta 1979 (ikä 45) Kauhajoki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Juha Tuomas Pulli (s. 1. joulukuuta 1979 Kauhajoki) on suomalainen näyttelijä, joka on valmistunut Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2015.  Pulli on kotoisin Etelä-Pohjanmaalta.
Pulli näytteli tanskalaista vaihto-opiskelijaa Nisse-tonttua vuoden 2019 joulukalenterissa. Hänellä on ollut rooleja myös HasBeen-draamasarjassa, komediassa Wendy and the Refugee Neverland ja hän on ollut televisiosarjoissa: Syke ja Tellus.
Työt > Teatteri

Yhdestoista hetki, Kansallisteatteri, 2019
Puolustusvoimat, Rakastettuni, kertoja, Riihimäen teatteri 2017
Kesäyön uni, Pietari Pölkky, Lukinseitti, Ryhmäteatteri 2016
Valheet ja viettelijät, , Azolan, Ryhmäteatteri 2015
Liisa Ihmemaassa, Ruskea Rusakko, Ryhmäteatteri 2014
Jäniksen vuosi, 13 roolia, mm Korppi, Ryhmäteatteri 2013
Robin Hoodin sydän, Puna-Will, Ryhmäteatteri 2013
Peter Pan, Viksu, Tärkki, Ryhmäteatteri 2012
Siunattu hulluus, Vilippus Rummukainen, Törnävän kesäteatteri 2011
Coriolanus, Cominius, 2011
Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen, Bubulja, Törnävän kesäteatteri 2010
Veljeni Leijonamieli, Veder, Törnävän kesäteatteri 2010
Lakanasiivet, Kuopion kaupunginteatteri 2008–2009
Chicago -musikaali, Kuopion kaupunginteatteri 2008–2009
Populäärimusiikkia Vittulajänkältä, Kuopion kaupunginteatteri 2005–2006
Noitasiskot, Kuopion kaupunginteatteri 2005
Pitkäjärveläiset -musikaali, Kuopion kaupunginteatteri 2004–2006
Maa on syntinen laulu, Aleksi Outakota, Kuopion kaupunginteatteri 2004–2005
Työt > Elokuva

Eden, koekuvausnäyttelijä, 2020
Wendy and the Refugee Neverland, Sasu, 2016
Tellus, Jokela, 2014
Keikka, Paavo, 2013
Karkuri, Karkuri, 2013
Etydi, Lyhytelokuva, 2010
Vähän, lyhytelokuva, 2004
Lapua 1976, Esko, 2023
Työt > Radio

Mä halusin olla suffragetti, Mikael, 2017
Tauon paikka, Autoilija, 2016
Muunnelma –kuunnelma, 2016
Puluboin ja Ponin tsompikirja, Puluboi, 2016
Viiri –kuunnelma, useita rooleja, 2015
Sanansaattajat -kuunnelmasarja, Johannes, 2015
Puluboin ja Ponin pöpelikkökirja, Puluboi, 2015
Siiri ja Sininen kaupunki -kuunnelma, 2014
Puluboin ja Ponin Loisketiivis kirja, Puluboi, 2014
Nolointa on huutaa -kuunnelma, 2014
Tiikerihai -kuunnelma, 2014
Nimeni on Punainen -kuunnelma, 2013
The Everlast –kuunnelma, Jase, 2013
Puluboin ja Ponin kirja Puluboi, 2013
Lähteet:
Glan (täsmennyssivu)

Glan voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Glan, järvi Ruotsissa
Sukunimenä

Holger Glan (1928–1989), suomalainen seksuaalivähemmistöjen oikeuksia ajanut aktivisti
Joakim von Glan (1720–1798), suomalainen hovioikeudenneuvos ja virkaatekevä maaherra
Pentti Glan (1946–2017), suomalainen rumpali
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Glan (täsmennyssivu)”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Traani

Valaantraania.
Traanista valmistettua muktukia.
Traani on kaikkien merinisäkkäiden nahan alla oleva paksu rasvakerros, joka säilöö energiaa, lämmittää eläintä ja helpottaa kellumista. Esimerkiksi hylkeiden, valaiden ja mursujen koko keho on nahan alla traanin peitossa. Myös saukoilla ja pingviineillä on nahan alla traania. Mustavalailla on nahkansa alla jopa yli 30 cm paksuinen kerros traania. Traani on huomattavasti paksumpaa kuin muut ihonalaiset rasvakerrokset, ja siinä on paljon enemmän verisuonia kuin maaeläinten rasvakudoksissa. Jotkut meribiologit eivät pidä traania rasvakudoksena, koska se on niin erilaista. Heidän mielestään se on omanlaistaan kudosta, joka yhdistää eläimen nahan ja sisäelimet.
Traanista voi valmistaa keittämällä hylje- tai valasöljyä, ja se muodostikin valaanpyynnin perustan. Traanin painosta 50–80 % on jalostettavissa öljyksi. Inuiitit ovat perinteisesti saattaneet käyttää hyljeöljyä ruoan paistamisessa ja valasöljyä öljylampuissa. Myös traani on ollut inuiiteille perinteisesti tärkeä ravinnonlähde ainakin muktukin muodossa. Esimerkiksi valaan traani koostuu 70-prosenttisesti kertatyydyttymättömistä rasvahapoista ja lähes 30-prosenttisesti omega-3-rasvahapoista.
Jursla

| Jursla |
| --- | --- |
 Jursla
 Koordinaatit: 58°40′00″N, 16°11′00″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Norrköping
Jursla on asuinalue Norrköpingin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Se muodosti oman taajamansa vuoteen 2016, jolloin se kasvoi yhteen Åbyn kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jursla Wikimedia Commonsissa
Jussi Lonkainen

| Jussi Lonkainen |
| --- | --- |
 Jussi Lonkainen vuonna 1928.
Kansanedustaja
 1.5.1924–1.9.1927, 1.9.1933–5.4.1945  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1890 Tohmajärvi
Kuollut: 12. kesäkuuta 1949 (58 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimittaja
Juho (Jussi) Jaakko Lonkainen (ent. Lonkanen, 20. joulukuuta 1890 Tohmajärvi – 12. kesäkuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1924–1927 ja 1933–1945.
Elämä > Nuoruusvuodet

Tohmajärven Kakunvaarassa syntyneen Jussi Lonkaisen vanhemmat olivat kirvesmies Tahvo Lonkanen (1851-1924) ja Katri Niiranen (1854-1924). Kansakoulun käytyään hän työskenteli Värtsilän ruukissa ja myöhemmin Osuusliike Itä-Karjalan palveluksessa Sortavalassa. Vuosina 1914-1918 Lonkainen oli Sortavalassa ilmestyneen Päivän Tiedot -lehden toimitussihteeri.
Elämä > Sisällissota

Sisällissodan alettua Lonkainen ei osallistunut aseelliseen kapinaan, vaan hänet vangittiin ”vaarallisena henkilönä” jo 31. tammikuuta 1918. Sortavalassa vangittiin samaan aikaan myös muita työväenliikkeen nokkahahmoja, kunten Julius Nurminen ja Pekka Railo. Lonkainen päätyi lopulta Tammisaaren vankileirille ja sai 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta. Perusteena olivat Lonkaisen syksyn 1917 lehtikirjoitukset ja puheet, joiden katsottiin kiihottaneen kapinaan. Lisäksi hänen väitettiin johtaneen aseistautunutta joukkoa, joka joulukuussa vapautti Sortavalan poliisilaitoksella vangittuna olleen August Wesleyn. Lonkainen kiisti osallisuutensa tapahtumiin ja sanoi olleensa kotonaan Värtsilän Uusikylässä.
Elämä > Toimittajana ja kansanedustajana

Armahduksensa jälkeen Lonkainen työskenteli Itä-Karjalan Työväen Osuusliikkeen myymälänhoitajana Harlun Läskelänsuussa 1919–1920, Työn Voiman toimittajana Jyväskylässä 1920–1921, Kansan Voiman päätoimittajana Sortavalassa 1921–1922 sekä Kansan Työn päätoimittajana ja toimittajana Viipurissa 1922–1933. Lonkainen oli kansanedustaja 1924–1927 ja 1933–1945 sekä presidentin valitsijamies 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Hän oli myös Viipurin kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen sekä Viipurin itäisen vaalipiirin sosialidemokraattisen piirijärjestön puheenjohtaja. Jatkosodan päätyttyä Lonkainen toimi SDP:n vt. puoluesihteerinä 1944 ja Kansanhuoltoministeriön tiedotustoimiston osastosihteerinä 1945–1949. Hän oli myös Suomen Sosialidemokraatin eduskuntakirjeenvaihtajana 1947-1949. Lonkainen kuoli Helsingin Diakonissalaitoksen sairaalassa pitkäaikaiseen sydäntautiin 58-vuotiaana. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaahan.
Kirjallinen tuotanto

Lonkaisen kirjallinen tuotanto käsittää muun muassa runoja, näytelmiä sekä yhden romaanin. Hän kirjoitti myös salanimellä ”Jussi Savipuro”. Lonkaisen runoja julkaistiin runsaasti erilaisissa työväenjulkaisuissa. Hän käytti niissä usein raamatullisia ilmauksia ja teemoja. Lonkaisen ainoaksi romaaniksi jäi 1927 ilmestynyt Vihan ja rakkauden alttari, jonka tapahtumat sijoittuvat Pohjois-Karjalassa sijaitsevalle korpitilalle. Työväenlehdissä se sai osakseen myönteistä ja jopa ylistävää kritiikkiä, mutta Arvostelevaan kirjaluetteloon teoksen arvioineen Lauri Pohjanpään mukaan romaani oli ”vailla taidearvoa olevaa jälkituotantoa”.
Perhe

Jussi Lonkaisen ensimmäinen puoliso oli Lydia Miinalainen (k. 1920), jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1919. Leskeksi jäätyään Lonkainen avioitui vuonna 1922 kansakoulunopettaja Eeva Helena Juutilaisen (1897-1966) kanssa. Kansanedustaja Matti Lonkainen oli Jussi Lonkaisen serkku.lähde?
Teokset

Voitetuita : yksinäytöksinen näytelmä.  Kuopio:  Savon Kansa, 1920.
Viipurin Työväen Säästöpankin 15-vuotishistoria.  Viipuri:  Viipurin Työväen Säästöpankki, 1925.
Syysmyrskyssä : 1-näytöksinen pikakuva osattomien elämästä.  (Nimellä Jussi Savipuro)  Hämeenlinna:  Hämeen Kansa, 1927.
Pyhät kahleet : 1-näytöksinen näytelmä.  (Nimellä Jussi Savipuro)  Hämeenlinna:  Hämeen Kansa, 1927.
Vihan ja rakkauden alttari : romaani.  Helsinki:  Kustannus Oy Kansanvalta, 1927.
Taistelun keskeltä : lausuntarunoja työväenjärjestöille.  Hämeenlinna:  Hämeen Kansa, 1928.
Teokset > Kokoelmia

Ahmala, Hilkka (toim.): Käy eespäin : valikoima suomalaista työväenrunoutta.  Helsinki:  Tammi, 1957.
Kalemaa, Kalevi (toim.): Käy eespäin : valikoima suomalaista työväenrunoutta.  Helsinki:  Tammi, 1977.  ISBN 951-30367-4-X
Kirjallisuutta

Palmgren, Raoul: Kapinalliset kynät : itsenäisyysajan työväenliikkeen kaunokirjallisuus 1.  (Jussi Lonkaisen tuotannosta s. 60–63)  Porvoo; Helsinki; Juva:  WSOY, 1983.  ISBN 951-01200-0-6
Beisa

| Beisa |
| --- | --- |
 Naarasbeisa (Oryx beisa beisa)
Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Hevosantiloopit Hippotraginae
Suku::  Keihäsantiloopit Oryx
Laji::  beisa
Kaksiosainen nimi
 Oryx beisa  (Rüppell, 1835) 

Katso myös
   Beisa Wikispeciesissä   Beisa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Beisa (aiemmin itäafrikanbeisa) (Oryx beisa) on keskikokoinen itäafrikkalainen keihäsantilooppilaji.
Aikaisemmin beisa luettiin samaan lajiin kuin eteläisen Afrikan lähilaji keihäsantilooppi (Oryx gazella), muttei enää.
Beisa painaa 150–200 kilogrammaa ja sen pituus on noin 160–190 senttimetriä. Beisat elävät yleensä puoliaavikoilla ja aroilla, jossa ne syövät ruohoa, hedelmiä, silmuja ja lehtiä.
Beisalla on kaksi alalajia:
Oryx beisa beisa : Afrikan sarven alueella, Tanajoen pohjoispuolella.
Oryx beisa callotis: Tanajoen eteläpuolella eteläisessä Keniassa ja osassa Tansaniaa.
Beisapopulaatiot ovat pienentyneet, ja lajista on jäljellä noin 12 000 yksilöä. Se on arvioitu erittäin uhanalaiseksi lajiksi vuonna 2018.
Cotardin oireyhtymä

Cotardin oireyhtymä ("kävelevän ruumiin oireyhtymä") on harvinainen mielenterveyshäiriö, josta kärsivä henkilö luulee olevansa kuollut tai kieltää olevansa olemassa. Hän saattaa myös olettaa, että häneltä puuttuvat aivot tai muita elintärkeitä elimiä. Tilaa kuvaili ensimmäisenä ranskalainen neurologi Jules Cotard (1840–1889) luennollaan Pariisissa vuonna 1880. Ilmiölle saattaa löytyä myös fysiologinen selitys.
Mayhem-yhtyeen entinen laulaja Per Yngve "Dead" Ohlin saattoi kärsiä Cotardin oireyhtymästä.