stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
East City Giants
Historia > 1990-2001

1990-luvun alku oli Giantsille todellista kulta-aikaa. ECG pelasi Vaahteramaljassa 6 vuotena peräkkäin, voittaen niistä neljä (1991, 1992, 1993, 1994). Menestyksekkään 1989 runkosarjan jälkeen Giantsille seurasi seuraavana kautena runkosarjassa vähemmän menestystä. 1990 Giants jäi runkosarjassa kuudenneksi voittaen kahdeksasta ottelustaan kolme, yhden päätyessä tasapeliin. Tuon kauden jälkeen alkoikin Giantsin huikeat menestysvuodet.
1991 ECG päätyi runkosarjassa tasapisteisiin Helsinki Roostersin kanssa. Välierässä ECG voitti Turku Trojansin 29-14 (10-7) edeten finaaliin kohtaamaan Roostersin. Finaalissa ECG otti 17-14 (3-0) voiton Roostersista, ottelussa jossa tehtiin yleisöennätys. Olympiastadionilla pelattuun otteluun löysi jopa 10 000 katsojaa seuraamaan näiden kahden perinteisten helsinkiläisseurojen mittelöä. Seuraavina kolmena vuotena ECG voitti Turku Trojansin Vaahteramaljassa.
Kun Giants voitti 1994 Trojansin finaalissa, olivat joukkueessa yhä valmentaja Stefan "Eti" Karkulahti sekä pelaajat Matti Lindholm, Markku Rannema ja Arto Elg, jotka olivat voittamassa Giantsin kanssa Vaahteramaljaa myös 10 vuotta aiemmin 1984. Näinä menestyksen vuosina Giantsia edustivat useat SAJL:n Hall of Fame pelaajat kuten Lauri Nieminen, Harri Kaasinen, Janne Kilpeläinen, Sami Alalampi sekä jo mainitut Matti Lindholm ja Markku Rannema.
1995 ja 1996 oli Roostersin vuoro kohdata ECG Vaahteramaljassa. Kumpanakin vuonna Roosters veti pidemmän korren vieden voitot 36-14 ja 22-23. 1996 Vaahteramalja XVII ratkesi vasta 10 sekuntia ennen pelin loppuvihellystä, Roostersin keskushyökkääjä Timo Blomqvistin tehdessä ottelun ratkaisumaalin.
Näiden hienojen vuosien jälkeen Giantsin menestys hiipui ja samoin amerikkalaisen jalkapallon toiminta seurassa hiljeni. Lopulta kausi 2001 osoittautui viimeiseksi siltä erää ECG:lle amerikkalaisessa jalkapallossa. Melkein vuosikymmen myöhemmin Giants teki paluun amerikkalaisessa jalkapallossa. Amerikkalaisen jalkapallon toiminnan ollessa lakkautettu, oli seuran salibandyjaosto kuitenkin toiminnassa.
ECG pelasi Vaahteraliigassa yhtäjaksoisesti 22 kautta vuoteen 2001 saakka, jolloin seuran amerikkalaisen jalkapallon jaosto laitettiin jäihin. 22 kauden aikana East City Giants saavutti viisi Suomen mestaruutta, neljä hopeaa ja neljä pronssia.
Historia > Eurobowl

ECG osallistui ensimmäisen kerran Euroopan parhaiden seurajoukkueiden turnaukseen vuonna 1992. Tuolloin karsintakierroksella Giants voitti norjalaisen Oslo Vikingsin todella selvin lukemin 12-65. Turnauksen puolivälierässä Jättiläiset kuitenkin kaatuivat ranskalaiselle Aix-en-Provance Argonautsille 6-20.
1993 Giants voitti karsintakierroksella ruotsalaisen Uppsala 86ersin runsasmaalisessa ottelussa 40-35. Välierässä vastaan asettui London Olympians, joka voitti ottelun 29-34 ja Olympiansista koituikin Giantsille vaikea vastus tulevien vuosien Eurobowl turnauksissa.
1994 Giants voitti jälleen ruotsalaiset karsintaottelussa. Tällä kertaa kaatui Linhamm Griffins 6-31. Välierässä joukkue koki tiukan tappion London Olympiansille 20-22.
1995 ECG osallistui neljäntenä vuotena peräkkäin Eurobowliin. Giants pääsi jälleen neljän parhaan joukkoon turnauksessa, kaataen puolivälierässä Linhamm Griffinsin 15-12. Kuitenkin, London Olympians oli jälleen joukkue joka päätti Giantsin turnauksen välierässä niukasti lukemin 14-13.
Historia > 2010-

East City Giants aktivoitui uudestaan yhdeksän vuoden tauon jälkeen ja se hyväksyttiin liiton jäsenseuraksi elokuussa 2010. Kauden 2011 ECG pelasi II-divisioonassa sijoittuen neljänneksi. Joukkue nousi I-divisioonaan seuraavaksi kaudeksi. Kausi 2012 oli joukkueelle tuloksellisesti pettymys sen päätyttyä runkosarjan jälkeen tulokseen 0 voittoa, 10 tappiota ja -2 pistettä. Miinuspisteet aiheutuivat seuran oltua poissa pakollisesta kokouksesta ennen kauden alkua.
Kaudella 2013 ECG pelasi jälleen II-divisioonassa, jossa heikko menestys jatkui kauden päätyessä alkulohkon viimeiseen sijaan tuloksella 0 voittoa ja 6 tappiota. Tämä tarkoitti sitä, että ECG:n edustusjoukkueen tappioputki venyi yli kahden kalenterivuoden mittaiseksi.
Kahden vaikean kauden jälkeen uudistunut ECG:n joukkue pelasi menestyksekkään kauden 2014. III-divisioonan runkosarjan voittanut ECG hävisi sarjan finaalin, Tinamaljan, Mikkeli Bouncersille 14-22 (6-0). Finaaliin pääsy oikeutti joukkueen pelaamaan nousukarsintaottelun Helsinki Wolverinesin II-joukkuetta vastaan. Otteluun pahasti vajaamiehisenä joutunut ECG hävisi Wolverinesille 8-0 (0-0). Vaikka Giants hävisi nousukarsinnan, tuli joukkueelle lopulta mahdollisuus nousta II-divisioonaan. Helsinki Wolverines luopui II-divisioonan sarjapaikastaan ja näin Giants nousi kaudeksi 2015 II-divisioonaan.
Peliasu ja logot

East City Giantsin peliasun värit ovat olleet musta, keltainen ja valkoinen vuodesta 1981 asti. Sitä ennen seura pelasi sinimustilla peliasuilla.
Kotikenttä ja harjoituspaikat

Giantsin kotikenttänä toimii Giants Stadium Myllypurossa. Giants Stadiumin alustana on luonnonnurmi. Giants on historiansa aikana pelannut myös merkittävän osan otteluistaan Töölön pallokentällä.
East City Giantsin juuret löytyvät itä-Helsingistä, joten luonnollisesti alkuaikoina ECG:n harjoitukset keskittyivätkin sinne, esimerkiksi Myllypuron kentälle Itäkeskuksen läheisyyteen. Vielä tänäkin päivänä ECG:n edustusjoukkue sekä juniorit harjoittelevat samalla kentällä kuin yli 30 vuotta sitten. Talvisin Giantsin harjoitukset keskittyvät Myllypuron Pallomyllyyn, joka sijaitsee Giantsin kotikentän vieressä. Juniorijoukkueet harjoittelevat talvisin myös itä Helsingin koulujen liikuntasaleissa.
Junioritoiminta

Giantsilla on vuodesta 2013 asti ollut aktiivista amerikkalaisen jalkapallon junioritoimintaa. "Pikkujättiläisiksi" nimetyt F-juniorit ovat nopeasti kasvattaneet lukumääräänsä ja aktiivisia junioreita ryhmästä löytyy tällä hetkellä (tammikuu 2015) yli kaksikymmentä. Ennen amerikkalaisen jalkapallon toiminnan lakkauttamista 2001, oli Giantsilla menestyksekkäitä juniorijoukkueita monissa eri ikäluokissa.
SAJL Hall of Fame jäsenet

Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton Hall of Fame jäseniksi on valittu vuoteen 2015 mennessä 21 jäsentä. Näistä jäsenistä jopa yhdellätoista on historiaa Giantsista. Nämä jäsenet ovat:
#1 Matti Lindholm
#1 Jari Närhi
#1 Juha Pinomaa
#8 Harri Kaasinen
#9 Heikki Jäättelä
#11 Markku Rannema
#13 Janne Kilpeläinen
#14 Sami Alalampi
#17 Lauri Nieminen
#18 Petrus Penkki
#19 Sami Porkka
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
| n k Vaahteramaljan voittajat |
| --- | --- |
Voittajat:  1980: Poli  1981: MAJS  1982: Roosters  1983: Roosters  1984: East City Giants  1985: TAFT  1986: Roosters  1987: Roosters  1988: Roosters  1989: Munkka Colts  1990: Roosters  1991: East City Giants  1992: East City Giants  1993: East City Giants  1994: East City Giants  1995: Roosters  1996: Roosters  1997: Roosters  1998: Roosters  1999: Roosters  2000: Roosters  2001: Crocodiles  2002: Roosters  2003: Trojans  2004: Roosters  2005: Butchers  2006: Butchers  2007: Butchers  2008: Butchers  2009: Butchers  2010: Butchers  2011: Wolverines  2012: Roosters  2013: Roosters  2014: Roosters  2015: Roosters  2016: Roosters  2017: Roosters  2018: Roosters  2019: Roosters  2020: Steelers  2021: Steelers  2022: Steelers  2023: Butchers  2024: Roosters 
Helsingin Velodromi
Valtteri Pulli

| Valtteri Pulli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. maaliskuuta 2001 (ikä 23) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  197 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  HC Lugano
Sarja:  NLA
Pelinumero:  97
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  TPS (SML) San Jose Barracuda (AHL)
Valtteri Pulli (s. 13. maaliskuuta 2001 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NLA-seura HC Luganossa.
Ura > Seuraura

Pulli on TuTon kasvatti. Hän jakoi kaudella 2015–2016 C-nuorten Mestiksessä joukkueensa sisäisen pistepörssin kolmannen ja puolustajien sisäisen pistepörssin ensimmäisen sijan Veeti Väyrysen kanssa. Pulli siirtyi kaudeksi 2017–2018 Turun Palloseuran B-junioreihin.
Huhtikuussa 2019 Pulli teki kolmivuotisen juniorisopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa. Hän pelasi kauden 2019–2020 kokonaan A-nuorissa. Myös kauden 2020–2021 Pulli aloitti U20-joukkueessa, jossa hän pelasi suurimman osan kaudestaan. SM-liigakauden käynnistyttyä Pulli teki liigadebyyttinsä runkosarjan toisella kierroksella, kotiavauksessa 3. lokakuuta 2020 Rauman Lukkoa vastaan. Hänet merkittiin TPS:n seitsemänneksi puolustajaksi. Pulli keräsi ottelussa jääaikaa 11.49 minuuttia. Hän pelasi SM-liigassa kauden aikana kahdeksan runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Marraskuussa 2021 Pulli teki TPS:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Aiemmin samassa kuussa hän joutui yli kahdeksi kuukaudeksi sivuun rannevamman vuoksi. Pulli palasi kaukaloihin helmikuussa 2022 ja hän vakiinnutti loppukaudella paikkansa TPS:n SM-liigakokoonpanossa, jossa Pulli pelasi kaikkiaan 21 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä ja 17 playoff-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän pelasi myös kaksi Mestarien liigan ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Pulli voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Hän pelasi osan kaudestaan vielä myös TPS:n U20-joukkueessa, jossa Pulli voitti SM-pronssia.
Pulli kuului kauden 2022–2023 ensimmäisillä kierroksilla SM-liigan yllättäjiin ja hän kantoi myös TPS:n parhaan pistemiehen Veikkauksen Kultaista kypärää tehtyään kolmessa ensimmäisessä ottelussa kolme syöttöpistettä. Kauden neljännessä ottelussa 21. syyskuuta 2022 vieraissa JYPiä vastaan Pulli teki liigauransa avausmaalin. Hän sai ottelussa myös syöttöpisteen Jasse Ikosen tekemään maaliin. Lasse Nieminen valitsi Pullin ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan hän teki runkosarjan aikana 53 ottelussa tehot 3+14=17. Kolmessa playoff-ottelussa Pulli teki yhden maalin. Hänen kauteensa mahtui myös viiden ottelun mittainen pelikielto, kun Pulli taklasi 3. helmikuuta 2023 KooKoota vastaan pelatussa ottelussa Kasperi Ojantakasta pään seudulle. Hän sai tilanteesta kahden minuutin jäähyn väkivaltaisuudesta.
Toukokuussa 2023 NHL-varaamaton Pulli teki kaksivuotisen tulokassopimuksen San Jose Sharksin kanssa. Kaudella 2024–2025 San Jose Sharks purki hänen sopimuksensa kesken kauden, ja Pulli siirtyi pelaamaan Sveitsiin HC Luganoon. Pulli kerkesi edustaa San Jose Sharksia puolentoista kauden ajan. Hän pelasi tuolloin AHL:ssä San Jose Barracudan joukkueessa.
Ura > Maajoukkueura

Pulli on pelannut Suomen A-maajoukkueessa kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesin 9. helmikuuta 2023 Zürichissä pelatussa avausottelussa Sveitsiä vastaan. Pulli merkittiin Suomen nelospuolustajapariin Elmeri Erosen viereen. Hän sai ottelussa yhden kahden minuutin jäähyn pelin viivyttämisestä.
Pulli valittiin myös Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2021 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Pulli on pelannut neljä nuorten maaottelua.
Pelityyli

NHL:n suomenkielisten sivujen toimittaja Toni Rajamäen mukaan 197 cm pitkä Pulli on moderni puolustava puolustaja, joka pelaa kovaa, liikkuu kokoonsa nähden sulavasti ja osaa avata peliä.
Muuta

Pulli valmistui syksyllä 2020 ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta.
Haitin naisten jalkapallomaajoukkue

Haitin naisten jalkapallomaajoukkue on yksi huomattavimmista naisten jalkapallomaajoukkueista Karibialla. Se sijoitettiin Tokion kesäolympialaisten 2020 CONCACAF-maiden karsintaan lohkovoittajana kolmantena karibialaisena joukkueena Saint Kitts ja Nevisin ja Jamaikan joukkueiden ohella. Keski-Amerikan mantereelta olisivat päässeet mukaan Costa Rica ja Panama sekä ilman karsintoja kaikki kolme pohjoisamerikkalaista Yhdysvallat, Kanada ja Meksiko.
Naisten jalkapallotoiminta on alkanut Haitissa vuonna 1991 ja siihen sisältyy runsaasti nuorisotoimintaa.
Haitin miesten jalkapallomaajoukkue osallistui 1974 jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin Saksassa.
Aiheesta muualla

Haitin jalkapallosta FIFAn sivuilla (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Aapajoen seisake

Aapajoen seisake oli rautatieliikennepaikka rataosalla Tornio–Kolari samannimisessä kylässä Tornion kaupungissa, entisen Karungin kunnan alueella. Seisakkeella oli radan tyyppipiirustusten mukainen kaksikerroksinen liikennepaikkarakennus, jossa oli alhaalla tavarasuoja, toimisto ja odotustila ja ylhäällä asunto.
Seisakkeen miehitys poistettiin 1957. Henkilöliikenne päättyi koko rataosalla vuonna 1967 ja tavaraliikenne vuotta myöhemmin, jolloin liikennepaikka lakkautettiin. Seisakerakennus ja sivuraiteet on purettu pois.
Egyptin Valioliiga

| Egyptin valioliiga |
| --- | --- |

Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Egypti
Perustettu:  1948
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  Zamalek SC
Eniten mestaruuksia:  Al-Ahli (42)
Alempi taso:  Egyptin 1. divisioona
Aiheesta muualla
egyptianproleague.com
Egyptin valioliiga (arab. الدوري المصري الممتاز‎‎) on Egyptin jalkapallosarjojen korkein sarjataso. Siinä pelaa 19 joukkuetta. Jokainen joukkue kohtaa toisensa kahdesti, jolloin otteluita kertyy joukkuetta kohden 36. Kauden päätteeksi sarjan viimeinen joukkue putoaa Egyptin 1. divisioonaan. Historian saatossa menestyksekkäin joukkue on ollut Al-Ahli 36 mestaruudellaan.
Kaudet 2011-12 ja 2012-13 jouduttiin keskeyttämään, ensimmäinen Egyptin jalkapallomellakan ja toinen alueella vallinneen poliittisen tilanteen vuoksi.
Joukkueet kaudella 2016–17

Al-Ahli
Aswan SC
Al-Masry SC
El Mokawloon SC
El Dakhleya SC
Tala'ea El-Gaish SC
El-Entag El-Harby SC
ENPPI Club
El Sharkia SC
Tanta FC
Al Nasr Lel Taa'den SC
Ismaily SC
Misr El-Makasa SC
Petrojet FC
Smouha SC
Al Ittihad Alexandria Club
Wadi Degla FC
Zamalek SC
Eniten mestaruuksia

| Joukkue | Mestaruudet | Mestaruusvuodet |
| --- | --- | --- |
| Al-Ahli | 42 | 1949, 1950, 1951, 1953, 1954, 1956, 1957, 1958, 1959, 1961, 1962, 1975, 1976, 1977, 1979, 1980, 1981, 1982, 1985, 1986, 1987, 1989, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019 |
| Zamalek SC | 14 | 1960, 1964, 1965, 1978, 1984, 1988, 1992, 1993, 2001, 2003, 2004, 2015, 2021, 2022 |
| Ismaili SC | 3 | 1967, 1991, 2002 |
| Tersana SC | 1 | 1963 |
| El-Olympi | 1 | 1966 |
| Ghazl El-Mehalla | 1 | 1973 |
| Arab Contractors | 1 | 1983 |
Maalikuninkuuden voittaneet

| Kausi | Paras maalintekijä | Maalit | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008–09 |  Ernest Papa Arko  Flávio Amado | 12 | Tala'ea El-Gaish Al-Ahli |
| 2009–10 |  Minusu Buba | 14 | Ittihad El-Shorta |
| 2010–11 |  Ahmed Abd el-Zaher  Shikabala | 13 | ENPPI Zamalek SC |
| 2013–14 |  John Antwi | 11 | Ismaily SC |
| 2014–15 |  Hossam Salama | 20 | El Dakhleya SC |
| 2015–16 |  Hossam Salama | 17 | Smouha SC |
Aiheesta muualla

Tilastoja RSSSF sivustolla (englanniksi)
| n k Pääsarjatason jalkapallosarjat Afrikassa (CAF) |
| --- | --- |
 Algeria  Angola  Benin  Botswana  Burkina Faso  Burundi  Djibouti  Egypti  Eritrea  Etelä-Afrikka  Etelä-Sudan  Etiopia  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kenia  Keski-Afrikan tasavalta  Komorit  Kongo (DR)  Kongo  Lesotho  Liberia  Libya  Madagaskar  Malawi  Mali  Marokko  Mauritania  Mauritius  Mosambik  Namibia  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Päiväntasaajan Guinea  Ruanda  Sambia  São Tomé ja Principe  Senegal  Seychellit  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Swazimaa  Tansania  Togo  Tšad  Tunisia  Uganda  Zimbabwe
Uki Kukkamaa

Urho Ilmari Kukkamaa (myöhemmin Aarnio, 3. toukokuuta 1938 – 20. lokakuuta 2001) oli suomalainen rikollinen.
Jo lapsena Kukkamaa osallistui jatkosodan aikana äitinsä organisoimaan sakariinin mustan pörssin kauppaan kotiseudullaan Helsingin Punavuoressa. Hänet tunnettiin nimillä Uki tai Ugi Kukkamaa. Hän teki kassakaappimurtoja ja häntä epäiltiin useista murhista.
Hän oli siviiliammatiltaan lukkoseppä, putkimies ja aseseppä. Kassakaappimurtojen yhteydessä hänet tunnettiin omaleimaisesta polttoleikkaustekniikastaan. Hän murtautui mm. Helsingin Kellomiehet OY:n (1973), Imatran säästöpankin (1976), Helsingin Annankadun postin (1976) ja Paajasen kelloliikkeen (1980) tiloihin, ja näistä hänet myös tuomittiin yhteensä seitsemäksi vuodeksi vankeuteen.
Kukkamaa teki väkivaltarikoksia Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Viimeisen tuomionsa hän sai 1997 tapon yrityksestä ammuttuaan miestä kahdesti rintaan.
Hän kuoli keuhkokuumeeseen vuonna 2001. Hieman aiemmin hänelle oli tehty sydänleikkaus. Ruumiinavauksessa hänen ruokatorvestaan löytyi olutpullon kruunukorkki.
Eräs Raid-televisiosarjan henkilöistä on nimetty hänen mukaansa. Hahmoa esittää  Esko Salminen. 
Myös vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Rööperi on Uki Kukkamaa -niminen henkilöhahmo, jota esittää Pekka Valkeejärvi.
Harri Nykänen on kertonut, että televisiosarjaa esitettäessä Kukkamaa soitti hänelle ja heidän tavatessaan vaati korvauksia nimensä käytöstä. Nykänen vastasi tähän, ettei vaatimus ole realistinen: Kukkamaa oli jo tuolloin ottanut käyttöön äitinsä tyttönimen Aarnio.
Myöhemmin Nykänen haastatteli Kukkamaata Yle:lle suunniteltua dokumenttia varten. Toteutumatta jääneen dokumentin työnimi oli Viimeinen kassakaappimies.
Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2010

Rio de Janeiron osavaltion sijainti Brasilian kartalla.
Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2010 alkoivat jatkuvilla rankkasateilla Rio de Janeiron osavaltiossa, Brasiliassa, vuoden 2009 viimeisinä päivinä. Rankkasateet aiheuttivat tulvia ja maanvyöryjä, joissa oli uuteen vuoteen mennessä kuollut 18 ihmistä. Maanantaina 4. tammikuuta 2010 sateiden lakattua lähes 80 ihmistä oli saanut surmansa. Yli neljä tuhatta alueen asukasta jouduttiin evakuoimaan.
Maanvyöryt iskivät pahimmin Angra dos Reisin kuntaan, joka sijaitsee 150 kilometriä lounaaseen Rio de Janeiron kaupungista. Pelkästään kunnan alueella sijaitsevalla Ilha Granden saarella menetettiin ainakin 35 ihmishenkeä, kun maanvyöry tuhosi hienostohotellin saaren rannalla. Myös kunnan alueella sijaitsevat Brasilian ainoat ydinvoimalat joutuivat vaaraan, ja niiden sulkemista harkittiin varotoimenpiteenä.
Aiheesta muualla

In pictures: Brazil's mudslide tragedy, kuvia katastrofista (englanniksi)
Muwahid Sesay

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. kesäkuuta 1984
Syntymäpaikka: Freetown, Sierra Leone
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 168 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2007 2007–2009 2009–2010 2011–2013 2014–2018 | Ports Authority Atlantis FC PP-70 Ports Authority East End Lions |   52 (12) |
Maajoukkue
| 2002– | Sierra Leone |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 17. helmikuuta 2025.
Muwahid Sesay (s. 15. kesäkuuta 1984) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi kausina 2007–2010 Suomessa. Hän on pelannut Sierra Leonen A-maajoukkueessa.
Sesay edusti Suomessa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä helsinkiläistä Atlantis FC:tä kausilla 2007–2009 ja siirtyi kesken kauden 2009 yhtä sarjatasoa alempana pelaavaan Tampereen Peli-Pojat-70:een, jossa hän pelasi myös kauden 2010 neljännellä sarjatasolla. Hän pelasi kaudella 2007 Ykkösessä 25 ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia. Kaudella 2008 hän teki 11 sarjaottelussa kaksi maalia. Kaudella 2009 hän pelasi Ykkösessä Atlantiksen joukkueessa 16 ottelua, joissa hän teki yhden maalin. PP-70:n Kakkosessa pelaavassa joukkueessa hän teki yhden maalin. Kotimaassaan Sesay edusti Ports Authority Football Clubia, jonka riveissä hän muun muassa onnistui voittamaan Sierra Leonen pääsarjan maalikuninkuuden kahdesti kausina 2003–2004 ja 2004–2005. Uransa lopulla hän edusti kotimaassaan East End Lionsia.
Sesay on pelannut Sierra Leonen A-maajoukkueessa jonka riveissä hän teki debyyttinsä vuoden 2004
Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnoissa Gabonia vastaan.
Suomeen Sesay tuli vuonna 2007 joukkuetoverinsa ja maanmiehensä Obi Metzgerin houkuttelemana. Sesaysta tehtiin myös juttu 26. marraskuuta 2008 ilmestyneeseen Hufvudstadsbladetiin, jossa hän kertoo elämästään.
Aiheesta muualla

Sierra Leonen maajoukkue 2007 (englanniksi)
Sesay Ykkösen sivuilla
Sesay Atlantiksen sivuilla
Matterhorn

Matterhorn
Matterhorn Zermattista nähtynä elokuussa 2012.
| --- | --- |
Tyyppi:  nähtävyys 
Sijainti:  Aostanlaakso Sveitsi ja Italia
Vuoristo:  Valais’n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 478 m
Prominenssi:  1 043  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  14. heinäkuuta 1865, Edward Whymper, Charles Hudson, Francis Douglas, Douglas Robert Hadow, Michel Croz, Peter Taugwalder (vanhempi), Peter Taugwalder (nuorempi)
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Matterhorn (saks. Matterhorn; ital. Monte Cervino; ransk. Mont Cervin) on vuorenhuippu Etelä-Sveitsissä, Italian rajalla, Valais’n Alpeilla, Monte Rosasta länteen. Sen korkeus on 4 478 metriä. Vuorta lähimmät kylät ovat Sveitsin puolella Zermatt ja Italian puolella Breuil-Cervinia.
Matterhorn on Euroopan tunnetuimpia vuoria ja suosittu matkailukohde lähinnä jylhän kartiomaisen, pyramidia muistuttavan muotonsa takia. Toblerone-suklaan kolmionmuotoiset palaset viittaavat Matterhornin muotoon.
Matterhornia on pidetty jo kauan Alppien ja kiipeilyn tunnuskuvana. Kun Zermattiin valmistui rautatie 1800-luvun lopulla, Matterhorn alkoi viehättää yhä enemmän turisteja. Heinä-elokuussa, jolloin olosuhteet ovat edullisia kiipeämiselle, moni kiipeilijä pyrkii vuoren huipulle. Matterhorn on myös Alppien vaarallisimpia vuoria, sillä sen rinteillä on kuollut yli 500 kiipeilijää vuosina 1865–1995. Kiipeilymaailmassa Matterhorn luokitellaan arviolta maailman kuudenneksi vaarallisimmaksi vuoreksi; Annapurnalle kiipeämistä pidetään vaarallisimpana.
Nimeäminen

Vuoren saksankielinen nimi on lähtöisin sanoista Matte (suomeksi niitty) ja Horn (huippu). Italian- ja ranskankieliset nimet Cervin ja Cervino ovat lähtöisin latinankielisestä sanasta silva (suomeksi metsä).
Maantiede

Matterhornilla on pyramidinen muoto. Sen neljä seinämää ovat eri kompassisuuntiin. Itäseinämä erottuu Zermattin kaupungista, mutta pohjoisseinämä on helpompi nähdä Zmuttin kylästä, Zermattin länsipuolella. Myös länsiseinämä on Sveitsin puolella kohti Dent d’Herens -vuorta. Eteläseinämä on Italian puolella. Sen alapuolella on Breuil-Cervinian laskettelukeskus.
Matterhornilla on kaksi huippua, joista toinen on nimetty Sveitsin huipuksi ja toinen Italian huipuksi. Huippuja yhdistää 100 m pitkä harjanne. Huipuista korkeampi on Sveitsin huippu, joka on 4 477,5 m korkea. Italian huipulla on korkeutta 4 476,4 m. Huiput sijaitsevat rajalla. Huiput on nimetty niiden ensikiipeämisen perusteella, ei maantieteellisistä syistä. Italian huipulla on metallista rakennettu risti, mikä on hyvin yleistä roomalaiskatolisten maiden vuorten huipuilla. Sveitsin huipulle on pystytetty metallista tehty kiipeilijää esittävä patsas kohtaan, jossa kiipeilijät saavuttavat Hörnli-harjanteen.