stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arete Kyreneläinen
Aiheesta muualla

Lindemann, Kate (toim.): Arete of Cyrene Women Philosophers (englanniksi)
Arasalon linnavuori

| Arasalon linnavuori> Sijainti |
| --- | --- |
 Arasalon linnavuori
Koordinaatit:  61°46′14″N, 23°11′30″E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Ikaalinen
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  ei varmuutta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arasalon linnavuori on rautakautinen linnavuori, joka sijaitsee entisellä Kyrösjärven saarella Isoröyhiön kylässä Ikaalisissa Pirkanmaalla. Kalliomäki on merkitty nykykarttoihin Linnavuorena, mutta myös Pirunvuoren nimeä käytetään. Viereinen Linnasaari ei ole nimestään huolimatta muinaislinna.
Muinaislinna

Kallioinen mäki on noin 24 metriä vedenpintaa korkeammalla, ja mäen laki on kooltaan noin 40 × 70 metriä. Kaikki muut mäen sivustat paitsi kaakkoinen sivu on jyrkkien kallioseinämien suojaamia. Ennen Kyrösjärven vedenpinnan useita laskuja 1800-luvuilla, jolloin vedenpinta aleni yhteensä noin 4,0–4,5 metriä, vesi ulottui lähelle jyrkänteiden juuria. Kaakkoiselle sivustalle oli rakennettu suojavarustus, josta on jäljellä noin 20 metriä pitkä kivinen valli. Vallista erottui linnanportti, jota maanviljelijät olivat leventäneet hakojen kuljettamisen helpottamiseksi. Linnanpiha on ollut epätasaista kallioaluetta, jota ei ollut tasoitettu millään tavalla.
Tutkimuksia

Hjalmar Appelgren suoritti kohteessa arkeologisia kaivauksia vuonna 1891 ja Julius Ailio vuonna 1903. Linnavuoren tutkimusten yhteydessä linnavuorelta on löytynyt kivikautiseen käyttöön viittaavia löytöjä ja rautaukautinen sotakirves. Samalla oli kartoitettu kivivallien jäänteitä ja kuvailtu samanlaisia kivitarhoja kuin Pentin linnavuorella oli löytynyt. Vuonna 1998 Olli Soininen teki paikalle perikunnan pyynnöstä tarkastuskäynnin, jossa linnan tilaa ja sen ympäristöä arvioitiin.
Tutkimuksia > Julius Ailion tutkimukset

Vuonna 1903 kävi Julius Ailio tutkimassa Arasalon muinaislinnaa ja sen viereistä Talosenlinnaa. Talosenlinna osoittautui paikalla Linnasaareksi, jota erotti Arasalosta noin 50 metriä leveä lahti. Kyrösjärvi oli tuolloin laskettu, ja se oli maaduttanut sekä Linnasaaren että Arasalon Salon saareen kuuluviksi niemiksi. Linnasaari oli vuosia ennen Ailion vierailua kaskettu puuttomaksi, ja Ailio pystyi nopeasti huomaamaan, ettei Linnasaaressa ollut koskaan ollut muinaislinnaa. Sen sijaan Arasalon Pirunvuorella muinaislinnan rakenteita näkyi vielä.
Ailion kaivauksissa poistettiin metsäinen turvekerros linnanportin ympäristöstä ja kahdesta kohdasta mäen laelta. Maa-aines oli moreenia, jossa näkyi kulttuurimaannoksen väriä ja joka tuntui ennestään kaivetulta. Muissa avatuissa kohdissa ei huomattu mitään nuotion pohjia merkittävämpää. Ailio päätteli, ettei linnapihalla ollut asuttu pysyvästi ja että oleskelu oli toisinaan ollut vain lyhytaikaista. Suojavarustuksen kivivalli oli kivisempää linnanportin kummallakin puolella. Pohjoisempana valli muodostui suurista peräkkäisistä kivistä.
Flutto-luokka

| Flutto-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  945 t (pinnalla) 1 111 t (sukellus)
Pituus:  63,15 m
Leveys:  6,98 m
Syväys:  4,87 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 2 400 bhp 2 × sähkömoottoria 800 bhp
Nopeus:  16 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  49
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm/47 kansitykki 6 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Flutto-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston 48 suunnitellun aluksen muodostama sukellusveneluokka, jonka kolmesta tilatusta alaluokasta valmistui lopulta kolmetoista alusta.
Luokan alukset olivat kehittyneitä versioita 600 tonnin aluksista ja niissä oli osittainen Bernardis-tyyppinen kaksoisrunko. Ne olivat merikelpoisia sodanajan kokemukset huomioon ottavia aluksia, joissa oli edeltäjiinsä verrattuna paranneltu sisätilojen jako, vahvempi runko, ilmatorjunta ja sukellusaika.
Alukset > I-sarja

Kahdentoista aluksen muodostamasta ensimmäisestä sarjasta kuusi tilattiin CRDA:lta ja kolme sekä OTO:lta että Tosilta, ja niiden valmistus käynnistyi vuonna 1941. Kymmenen aluksista valmistui siten, että ne ehtivät osallistumaan sotatoimiin, loppujen kahden ollessa edelleen viimeistelemättä Italian antautuessa liittoutuneille syyskuussa 1943, jolloin työt keskeytyivät. Palveluksessa olleista aluksista liittoutuneet upottivat kolme ja neljän miehistö upotti aluksensa aselevon astuttua voimaan. Saksalaiset nostivat upotetut alukset, mutta ne tuhoutuivat liittoutuneiden ilmahyökkäyksissä 1944. Kolme alusta antautui liittoutuneille selviten sodasta.
Aluksista kaksi, Grongo ja Murena, oli varustettu miehitettyjen torpedojen kuljetussäiliöillä ja niissä ei siten ollut kansitykkejä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Cernia | Cantieri navali Tosi, Taranto | 12. heinäkuuta 1943 |  |  | työt keskeytetty |
| Dentice | Cantieri navali Tosi, Taranto | 23. heinäkuuta 1943 |  |  | työt keskeytetty |
| Flutto | CRDA, Monfalcone | 1. joulukuuta 1941 | 19. syyskuuta 1942 | 20. maaliskuuta 1943 | upotettu 11. heinäkuuta 1943 |
| Gorgo | CRDA, Monfalcone | 15. toukokuuta 1941 | 30. tammikuuta 1942 | 11. marraskuuta 1942 | upotettu 21. toukokuuta 1943 |
| Gronco | OTO, Muggiano | 15. toukokuuta 1941 | 30. tammikuuta 1942 | 11. marraskuuta 1942 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| Marea | CRDA, Monfalcone | 1. joulukuuta 1941 | 10. joulukuuta 1942 | 7. toukokuuta 1943 | palveluksesta 9. syyskuuta 1943 |
| Murena | OTO, Muggiano | 1. huhtikuuta 1942 | 11. huhtikuuta 1943 | 25. elokuuta 1943 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| Nautilo | CRDA, Monfalcone | 3. tammikuuta 1942 | 20. maaliskuuta 1943 | 26. heinäkuuta 1943 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| Sparide | OTO, Muggiano | 25. huhtikuuta 1942 | 21. helmikuuta 1943 | 7. elokuuta 1943 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| Spigola | Cantieri navali Tosi, Taranto | 10. kesäkuuta 1943 |  |  | työt keskeytetty |
| Tritone | CRDA, Monfalcone | 15. toukokuuta 1941 | 3. tammikuuta 1942 | 10. lokakuuta 1942 | upotettu 19. tammikuuta 1943 |
| Vortice | CRDA, Monfalcone | 3. tammikuuta 1942 | 23. helmikuuta 1943 | 21. kesäkuuta 1943 | palveluksesta 9. syyskuuta 1943 |
Alukset > II-sarja

Toisessa sarjassa tilattiin 24 alusta, jotka perustuivat samoihin piirustuksiin. Ne olivat kuitenkin hieman suurempia vakausongelman korjaamiseksi. Alusten valmistus alkoi 1942 ja niistä viisitoista tilattiin CRDA:lta, kuusi OTO:lta ja kolme Tosilta. Italian antautuessa tilauksista luovuttiin ja yksikään ei valmistunut. Yhdeksän aluksen rakennustyöt eivät edes alkaneet. Pääosa keskeneräisistä aluksista jäi saksalaisille, jotka jatkoivat osan rakennustöitä. Yksikään ei kuitenkaan valmistunut ennen Saksan antautumista vuonna 1945.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alluminio | OTO, Muggiano |  |  |  | telakan romuttama |
| Antimonio | OTO, Muggiano |  |  |  | telakan romuttama |
| Bario | CRDA, Monfalcone |  | 23. tammikuuta 1944 |  | miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1945 |
| Cromo | CRDA, Monfalcone |  |  |  | telakan romuttama |
| Ferro | CRDA, Monfalcone |  |  |  | tuhoutunut telakalla 1. toukokuuta 1945 |
| Fosforo | OTO, Muggiano |  |  |  | telakan romuttama |
| Litio | CRDA, Monfalcone |  | 19. helmikuuta 1944 |  | miehistönsä upottama 1. toukokuuta 1945 |
| Manganese | OTO |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksalaisten romuttama |
| Piombo | CRDA |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksan laivaston UIT 13 romutettu keskeneräisenä toukokuussa 1945 |
| Potassio | CRDA |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksan laivaston UIT 10 romutettu keskeneräisenä toukokuussa 1945 |
| Rame | CRDA |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksan laivaston UIT 11 romutettu keskeneräisenä toukokuussa 1945 |
| Silicio | OTO |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksalaisten romuttama |
| Sodio | CRDA |  | 16. maaliskuuta 1944 |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksan laivaston UIT 9 miehistönsä upottama toukokuussa 1945 |
| Zinco | CRDA |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksan laivaston UIT 14 romutettu keskeneräisenä toukokuussa 1945 |
| Zolfo | OTO |  |  |  | kesken Italian antautuessa syyskuussa 1943 Saksalaisten romuttama |

Näiden lisäksi oli tilattu aluksia, joiden köliä ei keretty laskemaan ennen Italian antautumista. Näitä toteutumattomia tilauksia oli tehty Tosilta Amianto ja Magnesio sekä CRDA:lta Cadmio, Tridio, Mercurio, Oro, Ottone, Ruthenio ja Vanadio.
Alukset > III-sarja

Kolmas sarja oli toisen kopio ja sen valmistuksen piti alkaa 1943. Yhdenkään aluksen rakennustyöt eivät alkaneet ennen Italian antautumista ja tilaukset peruuntuivat.
Luokan aluksille varattuja nimiä olivat: Attinio, Azolo, Bromo, Carbonio, Elio, Molibdeno, Osmio, Osigeno, Plutonio, Radio, Selenio ja Tungsteno.
Terttu Arajärvi

Terttu Arajärvi vuonna 1967
Terttu Marjatta Arajärvi (o.s. Hanhilammi; 2. kesäkuuta 1922 Hausjärvi  – 22. tammikuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen lastentautien erikoislääkäri, professori, lastenpsykiatrian kehittäjä ja Suomen tunnetuimpia lastenpsykiatreja.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Arajärvi syntyi opettajaperheeseen, hänen vanhempansa olivat opettaja Ilmari Aleksi Hanhilammi ja Impi Hellen Bergman. Arajärvi aloitti kansakoulun viisivuotiaana Perniössä, jossa hän kävi myös keskikoulun. Lukion Arajärvi suoritti Turussa, hän tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1940. Sotien aikana Arajärvi toimi lääkintälottana.
Arajärvi valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1948, lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Arajärvi väitteli Helsingin yliopistossa 1953. Lastentauteihin Arajärvi erikoistui 1957, lastenpsykiatriaan 1960 ja nuorisopsykiatriaan 1979. Hän oli perustamassa Lastenpsykiatrian tutkimussäätiötä vuonna 1984 ja toimi Lastenlinnan sairaalan johtavana lääkärinä 1973–1985 ja Helsingin yliopiston lastenpsykiatrian ensimmäisenä professorina 1974–1987.
Terttu Arajärvi avioitui varatuomari Tauno Ilkka Yrjänä Arajärven (1920–2003) kanssa vuonna 1947. Heidän neljästä lapsestaan vanhin on oikeustieteen tohtori Pentti Arajärvi, presidentti Tarja Halosen puoliso.
Julkaisuja

Arajärvi, Terttu (1953). Microscopic investigations into the capillaries of newborn, especially premature infants, taking into accont the sensitivity of capillaries to adrenalin and their intravascular red cell aggregation. Väitöskirja. Helsinki.
Alanen, Y.O., Arajärvi, T. & Viitamäki, R.O. (1964). Psychoses in childhood. Kööpenhamina: Munksgaard.
Arajärvi, T. & Varilo, E. (toim.) (1987). Lastenpsykiatria tänään. (2. pain). Espoo: Weilin + Göös.
Arajärvi, T. (1988). Tasapainoinen lapsuus. Porvoo: WSOY.
Arajärvi, T. (1989). Lapset ja avioero. (2. uusittu painos.) Helsinki: Tammi.
Arajärvi, T. (toim.) (1992). Tasapainoinen koululainen. Porvoo: WSOY.
Arajärvi, T. (1995). Hyvä isovanhemmuus. Porvoo: WSOY.
Arajärvi, T. (toim.) (1996). Pahantapaisista pojista ja tytöistä itkeviin vauvoihin: yli 100 vuotta lasten mielenterveystyötä. Tampere: Kivipaino.
Arajärvi, T. & Forsius, H. (1998). Lastenpsykiatrian tutkimussäätiön tukemat tutkimukset vuosina 1986-1998. Helsinki: Lastenpsykiatrian tutkimussäätiö.
Kirjallisuutta

Arajärvi, Terttu. Kuka kukin on 1978, s. 56. Otava, Helsinki.
Aronen, E., Sinkkonen, J. & ym. In memoriam: Terttu Marjatta Arajärvi 2.6.1922–22.1.2014. Suomen lääkärilehti 6/2014 (69. vsk.), s. 423.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Yle  Biografiasampo
Argolidokorinthía

| Argolidokorinthían prefektuuri Νομός Ἀργολιδοκορινθίας> Prefektuuri |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Perustettu:  1833
Lakkautettu:  1949
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Náfplio
Árgolidokorinthía (kreik. Ἀργολιδοκορινθία) oli yksi Kreikan prefektuureista. Sen pääkaupunki oli Náfplio.
Prefektuuri perustettiin vuonna 1833, kun Argolis ja Korinthia yhdistyivät yhdeksi hallinnolliseksi alueeksi. Prefektuuriin kuuluivat myös Hydran, Kytheran ja Spétseen saaret. Prefektuuri jaettiin vuonna 1899 Argoliin ja Korinthian prefektuureiksi. Ne yhdistyivät jälleen vuonna 1909 ja erosivat uudelleen vuonna 1949 kahdeksi eri prefektuuriksi.
Vuonna 1940 Argoliin alueella prefektuurissa oli kaksi kuntaa (kreik. δήμος, dímos), jotka olivat Náfplio ja Árgos, sekä 58 itsenäistä kyläkuntaa (kreik. κοινότητα, koinótita).
Archimede-luokka (sukellusvene)

| Archimede-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  970 t (pinnalla) 1 239 t (sukellus)
Pituus:  70,5 m
Leveys:  6,87 m
Syväys:  4,12 m
Koneteho:  3 000 hv (pinnalla) 1 100 hv (sukellus)
Nopeus:  17 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  55
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 100 mm/47 tykkiä 8 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Archimede-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän vuosina 1930-1934 valmistetun sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Cavallinin osittain kaksoisrunkoisten alusten rakennustyöt aloitettiin vuonna 1931 ja ne valmistuivat 1934-1935. Alukset olivat suurennettuja versioita avomerikelpoisista Settembrini-luokan aluksista, millä pyrittiin saavuttamaan suurempi toimintamatka ja suurempi torpedomäärä. Alusten suunniteltu toimintamatka pinta-ajossa kahdeksan solmun nopeudella oli 10 500 merimailia ja sukelluksissa kolmen solmun nopeudella 105 merimailia. Torpedoita oli tarkoitus olla aluksella kuusitoista aiemman kahdentoista sijaan.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Archimede | Franco Tosi, Taranto |  | 10. joulukuuta 1933 |  | Espanjan kansallismielisille huhtikuussa 1937 nimellä General Mola poistettu alusluettelosta 1959 |
| Galileo Ferraris | Franco Tosi, Taranto | 15. lokakuuta 1931 | 11. elokuuta 1934 | 31. tammikuuta 1935 | upotettu 25. lokakuuta 1941 |
| Galileo Galilei | Franco Tosi, Taranto | 15. lokakuuta 1931 | 19. maaliskuuta 1934 | 16. lokakuuta 1934 | Britannian kuninkaallisen laivaston valtaama 4. kesäkuuta 1940, HMS X2 romutettu 1946 |
| Torricelli | Franco Tosi, Taranto |  | 27. maaliskuuta 1934 |  | poistettu alusluettelosta 1959 |

Aluksista Archimede ja  Torricelli luovutettiin salaa Espanjan tasavaltalaisille, jotka liittivät ne laivastoonsa nimillä General Sanjurjo ja General Mola.
Arethusa-luokka (1913)

| Arethusa |
| --- | --- |
 Arethusa-luokan risteilijä HMS Aurora.

Tekniset tiedot
Uppouma:  3750 t (kuormattu) 4400 t (max)
Pituus:  132,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,9 m
Syväys:  4,1 m
Koneteho:  40000 shp
Nopeus:  28,5 solmua
Miehistöä:  276-282
Aseistus
Meritorjunta:  2 x 6" (152 mm)/L45 Mk XII -tykkiä 6 x QF 4" (102 mm)/L45 Mk IV -tykkiä 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1 x QF 3 naulan (47 mm) ilmatorjuntatykki
Arethusa-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, johon kuului kahdeksan alusta. Alusluokka tilattiin syyskuussa 1912, ja sen alusten palveluspaikaksi oli suunniteltu Pohjanmeri. Luokan alukset olivat ensimmäiset brittiläiset risteilijät, joissa käytettiin polttoaineena ainoastaan öljyä ja joihin oli asennettu kevyemmät hävittäjätyyppiset koneet.
Aluksissa oli kolme savuhormia, joista keskimmäinen oli paksuin. Niiden suunnittelu perustui aiempiin tiedusteluristeilijöihin, jotka oli suunniteltu toimimaan hävittäjien kanssa Pohjanmerellä. Aluksiin kuitenkin tehtiin parannuksia, kuten vahvistettiin kylkien suojaa niin kuin edeltäneessä Town-luokassa, mutta niissä palattiin seka-aseistukseen.
Muutostyöt

Sodan aikana aluksille lisättiin toiset kaksi 21 tuuman torpedoputkea, ja niiden ilmatorjunta-aseistusta vahvennettiin. Aluksille asennettiin myös miinanlaskukalusto. Viidestä luokan aluksesta poistettiin perästä kaksi neljän tuuman tykkiä, jotka korvattiin yhdellä kuuden tuuman tykillä.
Aqualung

| Aqualung Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1970– helmikuu 1971   Island Studios, Lontoo
 Julkaistu:  19. maaliskuuta 1971    3. toukokuuta 1971
 Tuottaja(t): Terry Ellis Ian Anderson
 Tyylilaji: progressiivinen rock hard rock folk rock
 Kesto: 42.55
 Levy-yhtiö:  Island Records    Reprise Records
Listasijoitukset
  3. (24. heinäkuuta 1971)   3. (viikko 17, 1971)   4. (huhtikuu 1971)   5. (8. toukokuuta 1971)   5. (1971)   7. (1971)   Top-10 (1971)
Jethro Tullin muut julkaisut
| Benefit 1970 | Aqualung 1971 | Thick as a Brick 1972 |
Aqualung on Jethro Tullin keväällä 1971 julkaisema albumi ja se on yhtyeen neljäs studioalbumi. Huolimatta yhtyeen johtohahmon Ian Andersonin eriävistä kommenteista, pidetään albumia konseptialbumina, jossa keskeisinä teemoina ovat sosiaalisesti syrjäytyneet yksilöt sekä uskonnon ja Jumalan kriittinen tarkastelu. Albumin myötä yhtye teki lopullisen läpimurron isoille areenoille sekä radioaalloille ja se on saanut pääasiassa positiivista palautetta kriitikoilta. Albumi on myynyt noin 7 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti ja on yhtyeen myydyin albumi.
Taustaa

Vuoden 1970 Pohjois-Amerikan kiertueen jälkeen basisti Glenn Cornick erotettiin yhtyeestä ja hänen tilalleen tuli Ian Andersonin ystävä ja yhtyeen taustavaikuttaja Jeffrey Hammond, joka ei ollut aiemmin soittanut bassoa ammattimaisesti lukuun ottamatta lyhyttä aikaa The Blades-yhtyeessä, jossa hän oli muiden tulevien Tull-muusikoiden kanssa ollut mukana vuosia aiemmin. Huolimatta vähäisestä kokemuksesta, Andersonin mukaan Hammondilla oli "hyvä tuntuma musiikkiin" ja jo parin viikon harjoittelun jälkeen Hammond oli mukana Tullin Euroopankiertueella.
Edellisellä Benefit-albumilla vierailijana ollut John Evan oli myös liittynyt yhtyeeseen viralliseksi jäseneksi kyseisen albumin kiertueella. Kokoonpanon ensimmäisiä nauhoituksia oli alkuvuodesta 1971 singleksi tarkoitettu "Lick Your Fingers Clean", joka kuitenkin jätettiin julkaisematta yhtyeen keskityttyä albumin tekoon. Kappale julkaistiin myöhemmin mm. Aqualung-albumin remasteroiduilla painoksilla ja siitä tehtiin hieman erilainen, "Two Fingers"-niminen version War Child-albumille.
Tulevan Aqualung-albumin kappaleita oli jo sävelletty ja harjoiteltu vuoden 1970 aikana Cornickin ollessa vielä yhtyeessä. Lopullinen albumi nauhoitettiin vastikään avatulla Island-studiolla Lontoossa joulukuun 1970 ja helmikuun 1971 välisenä aikana. Anderson kritisoi studiota mm. sen "kylmän ja kaikuisan soundin" vuoksi. Studiotila oli aiemmin toiminut kirkkona. Led Zeppelin-yhtye nauhoitti samaan aikaan neljättä albumiaan studiokompleksin toisessa osassa. Aqualungin jousisovitukset teki yhtyeen taustavaikuttaja David Palmer. Aqualung tuli olemaan rumpali Clive Bunkerin viimeinen albumi yhtyeen riveissä, sillä hän erosi yhtyeestä pian albumin julkaisun jälkeen.
Musiikillinen tyyli

Albumin musiikillinen tyyli tasapainottelee akustisten, folk-henkisten ja raskaampien progressiivisten ja riffi-voittoisten kappaleiden välillä. Progressiivisempaa puolta edustavat pitkät, nimikappale "Aqualung" ja "My God", kun taas "Cheap Day Return", "Wond'ring Aloud" ja "Slipstream" ovat lyhyitä täysin akustisia ns. välisoittoja. Suoraviivaisempaa hard rock-puolta ovat "Cross-Eyed Mary", "Hymn 43", "Locomotive Breath" ja albumin päättävä "Wind Up". "Mother Goose" ja "Up To Me" ovat puolestaan folk rock-vaikutteisia kappaleita, joissa Martin Barren sähkökitara luo kontrastia muuten akustiselle pohjalle.
Varsinkin nimikappale ja "Locomotive Breath" nostivat yhtyeen radiosoittolistoille ja ovat tänäkin päivänä yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Siinä missä yhtyeen aiemmat albumit esittelivät monenlaisia muusikillisia teemoja bluesista hard rockiin ja maailmanmusiikkivaikutteista folkiin, Aqualung määritteli lopullisesti yhtyeen tyylin, akustisen ja raskaamman musiikin kontrastin, josta se nykyään tunnetaan.
Albumin teemat

Aqualungia pidetään yleisesti konseptialbumina, vaikkakin Ian Anderson on useasti kiistänyt tämän. Konseptiteoriaa tukevat erillisesti nimetyt albumin puolet: A-puoli on Aqualung ja B-puoli My God. Anderson puolestaan on sanonut albumin olevan "vaihtelevia musiikillisia teemoja sisältävä albumi, jossa 3-4 kappaletta sisältävät löyhästi yhtenäisen teeman". Konseptiväitteistä kiusaantuneena Anderson päätti seuraavaksi tehdä "todellisen konseptialbumin", lopputuloksena vuoden 1972 Thick as a Brick.
Idea albumin nimeen ja kansitaiteeseen tuli, kun Ian Andersonin tuolloinen vaimo Jennie kuvasi kodittomia ihmisiä Thames-joen varrella. Etenkin yksi valokuva kodittomasta miehestä teki vaikutuksen, ja Anderson vaimoineen kirjoitti kuvan pohjalta "Aqualung"-kappaleen. Kappale kertoo sivullisesta katsottuna likaisesta, epäilyttävästä kodittomasta miehestä joka todellisuudessa on yksinäinen, sairas ja josta kukaan ei välitä. Andersonin mukaan kappaleen sanoitus on tehty hyvin pärjäävän ihmisen näkökulmasta, eli siitä, miten ns. "tavallinen kansalainen" näkee sosiaalisesti heikomman ihmisen.
Albumin A-puoli sisältää nimikappaleen lisäksi muita henkilökuvauksia, kuten prostituoidusta kertovan "Cross-Eyed Mary"n sekä pari omakohtaista kuvausta, esimerkkinä "Cheap Day Return", joka kertoo Andersonin vierailusta sairaan isänsä luokse sekä "Wond'ring Aloud" ja "Up To Me", jotka kertovat rakastumisesta ja itsekkyydestä. "Mother Goose"-kappaleen kohteena on surrealistinen kokemus Lontoon keskustassa.
Albumin toinen puoli keskittyy uskonnollisiin aiheisiin. Yhtyeen manageri Terry Ellis sanoi ennen albumin julkaisua sen olevan "nyrkinisku vasten kirkon kasvoja" ja ennakoi sen herättävän ristiriitaisia ajatuksia. Anderson kertoi vuonna 2011, ettei hänellä ole ollut mitään kristinuskoa vastaan kansoja yhdistävänä tekijänä, mutta että hän halusi kyseenalaistaa joidenkin organisoitujen uskonsuuntauksien jumalakäsityksen ja vanhempien ja koulujen vastuun lasten uskonnollisten käsitysten synnyttäjinä. "My God", "Hymn 43" (teemana "blues Jeesukselle") ja "Wind Up" käsittelevät uskontoa sisältäpäin katsottuna ja kriittisesti kantaaottaen. "My God"-kappaletta oli soitettu jo vuoden 1970 kiertueella ja Ian Anderson sanoi kappaletta "valitusvirreksi Jumalalle". "Slipstream"-kappale kertoo kuolemasta ja kuolemanjälkeisestä elämästä.
"Locomotive Breath"-kappaleen sanoitus käsittelee maapallon kiihtyvää väestönkasvua, teollistumista ja kaupallistumista "hallitsemattomana eteenpäin menevänä junana" johon ei voi vaikuttaa.
Kansitaide

Albumin kansikuvana on maalaus albumin nimikkohenkilöstä, jonka on sanottu muistuttavan hyvin paljon Ian Andersonia. Yhtyeen manageri oli ottanut yhteyttä taiteilija Burton Silvermaniin, jonka maalauksen hän oli nähnyt sanomalehdessä. Silverman otti kuvia yhtyeestä ja Andersonista ja teki maalauksen Andersonin kuvan pohjalta. Vaikkakin kannesta tuli ikoninen, on Anderson vihannut kantta, koska ei halunnut olla esikuvana kohteelle, josta hän laulaa objektiivisesti. Kaiken lisäksi Silverman haastoi yhtyeen myöhemmin oikeuteen maalauksen väärinkäytön johdosta. Kansiteksteistä löytyy myös sarkastinen, raamatuntekstejä mukaileva kirjoitus.