stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Cukor

| George Cukor |
| --- | --- |
 Cukor vuonna 1973.
Henkilötiedot
Koko nimi:  George Dewey Cukor
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1899 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 24. tammikuuta 1983 (83 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1930-1981
Tunnetuimmat ohjaukset:  Kamelianainen Skandaalihäät Tähti on syntynyt My Fair Lady
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
George Dewey Cukor (7. heinäkuuta 1899 New York City, New York, Yhdysvallat – 24. tammikuuta 1983 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, jonka tunnetuin ohjaustyö lienee My Fair Lady vuodelta 1964. Hänet palkittiin ohjauksesta Oscarilla.
Elämä ja ura

Cukor syntyi 7. heinäkuuta vuonna 1899 New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat unkarilaisia siirtolaisia. Cukor kiinnostui jo varhain teatterista, ja vuonna 1917 hän haki ja pääsi töihin chicagolaiseen teatteriin. Kolmen vuoden ajan hän keräsi kokemusta alalta, ja työskenteli sitten seitsemän vuotta omassa yhtiössään New Yorkissa. Hän oli mukana myös muutamassa Broadway-tuotannossa.
Vuonna 1929 Cukor lähti Hollywoodiin työskennelläkseen uuden elokuvatrendin, äänielokuvan, parissa. Ensimmäiset vuodet hän työskenteli lähinnä apuohjaajana Paramountilla. Ensimmäisen kokonaan oman ohjaustyönsä hän teki elokuvassa Hänen vaimonsa moraali vuonna 1931. Elokuvan pääosassa oli Tallulah Bankhead.
Vuonna 1932 Cukor sai sopimuksen RKO Studios -elokuvayhtiöön, jossa hänen uransa alkoi kukoistaa. Hän ohjasi muun muassa elokuvat What Price Hollywood? (1932) ja Romeo ja Julia (1936),  ja työskenteli yhteistyössä Katharine Hepburnin kanssa elokuvissa Erokirja (1932) ja Pikku naisia (1933). Greta Garbon kanssa hän työskenteli vuonna 1936 valmistuneen elokuvan Kamelianainen merkeissä.
Cukor palkattiin myös ohjaamaan elokuva Tuulen viemää vuonna 1937 ja hän työskenteli elokuvan esivalmistelujen parissa lähes kaksi vuotta. Kolme viikkoa ennen kuvausten alkua hänet korvattiin toisella ohjaajalla. Cukor kuitenkin jatkoi elokuvan parissa ja valmensi elokuvan päätähteä Vivien Leightä kuvausten ulkopuolella.
Vuonna 1939 Cukor teki elokuvan Naiset, joka on kuuluisa siitä, että siinä esiintyy ainoastaan naisia. Mukana olivat muun muassa Joan Crawford ja Norma Shearer. Crawfordin kanssa Cukor teki yhteistyötä vielä kahden elokuvan verran.
Vuonna 1964 Cukor voitti parhaan ohjaajan Oscarin elokuvasta My Fair Lady. Sen pääosassa nähtiin Audrey Hepburn. Cukorin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuonna 1981 valmistunut Rikas ja kuuluisa. Hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin 24. tammikuuta 1983.
Aiheesta muualla

George Cukor Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
George Cukor Elonetissä
George Cukor (vas.) tervehtii Vivien Leightä ja tämän puolisoa Laurence Olivieriä lentokentällä Los Angelesissa 1957
Rissondelfiini

| Rissondelfiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Delfiinit Delphinidae
Suku::  Rissondelfiinit Grampus  Gray, 1828
Laji::  griseus
Kaksiosainen nimi
 Grampus griseus  (G. Cuvier, 1812) 
 Rissondelfiinin levinneisyys
Katso myös
   Rissondelfiini Wikispeciesissä   Rissondelfiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rissondelfiini eli harmaadelfiini (Grampus griseus) on ainoa Grampus-sukuun kuuluva delfiinilaji. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin uudeksi nimeksi isodelfiiniä.
Esiintyminen

Rissondelfiini esiintyy maailmanlaajuisesti lauhkeiden ja trooppisten vyöhykkeiden merissä, yleensä mieluummin syvissä vesissä kuin lähellä maata. Intian valtameren, Tyynen valtameren ja Atlantin lämpimien osien lisäksi rissondelfiinejä esiintyy Persianlahdella, Välimerellä ja Punaisella merellä. Mustallamerellä lajia ei kuitenkaan esiinny.
Rissondelfiinit suosivat mannerjalustan viereisiä, noin 400–1000 metrin syvyisiä syvänteitä, joissa veden lämpötila on vähintään 10 °C mutta mieluiten yli 15 °C.
Tyynen valtameren itäosissa arvioidaan elävän 175 000 yksilöä ja länsiosissa 85 000. Maailmanlaajuisesta populaatiosta ei ole tietoa.
Ulkonäkö

Rissondelfiini on suurikokoinen delfiini, joka voi kasvaa yli kolme metriä pitkäksi ja painaa yli 400 kiloa. Vastasyntynyt poikanen on 1,3–1,7 metriä pitkä. Rissondelfiinillä on pyöreä pää, ulospäintyöntyvä otsa eikä lainkaan nokkaa.
Vastasyntyneet rissondelfiinit ovat väritykseltään harmaita mutta tummuvat pian suklaanruskeiksi. Aikuistuessan ne vaalenevat jälleen harmaiksi, ja muuttuvat arpeutumisen myötä vanhemmiten jopa kokonaan valkoisiksi. Arpia synnyttää sekä taistelu urosten välillä että taistelu jättiläiskalmareiden kanssa.
Ravinto

Rissondelfiinien ravinto koostuu pääasiassa kalmareista, mutta ne syövät satunnaisesti myös tursaita ja joitakin kaloja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isodelfiini (Grampus griseus)
ITIS: Grampus griseus (englanniksi)
American Cetacean Society fact sheet: Risso's dolphin (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Grampus griseus, Risso's dolphin (englanniksi)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Grampus griseus (englanniksi)
Ron Flockhart

| Ron Flockhart> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1954, 1956–1960
Talli(t):  Maserati,  BRM,  Connaught,  Cooper,  Team Lotus
Kilpailuja:  14 (13 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  5
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1954
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain Grand Prix 1960
William Ronald "Ron" Flockhart (16. kesäkuuta 1923 Edinburgh – 12. huhtikuuta 1962 Victoria, Australia) oli brittiläinen F1-kuljettaja. Hän osallistui neljääntoista F1-osakilpailuun kausina 1954 ja 1956–1960. Hän saavutti uransa aikana yhteensä viisi MM-pistettä.
Ura > Alkuvaiheet

Flockhart aloitti kilpa-ajamisen moottoripyörillä, joista hän vaihtoi 1940-luvun lopussa kilpa-autoihin ajaen jo 1950-luvun alussa muun muassa Formula 3:ia, Formula Libreä ja hillclimbingia.
Ura > Formula 1

Flockhart teki Formula 1 -debyyttinsä kaudella 1954 ajamalla Prinssi Biran kanssa jaetulla autolla Britannian osakilpailussa, mikä kuitenkin päättyi keskeytykseen. Hän teki paluun F1-sarjaan kaudella 1956. Paluukilpailu Britannian GP:ssä päättyi keskeytykseen, mutta ensimmäiset MM-pisteet tulivat Italian GP:ssä 1956, missä hän ajoi kolmanneksi.
Kaudet 1957–1959 olivat Flockhartille tuloksiltaan heikkoja eikä hän kerännyt näiden aikana yhtään MM-pistettä. Hän kuitenkin voitti Snettertonissa järjestetyn sarjan ulkopuolisen osakilpailun Silver City Trophyn (tunnettu myös nimellä Snetterton F1) vuonna 1959. Flockhart ajoi F1-uransa viimeisen MM-pisteen sijoittumalla kuudenneksi Ranskan GP:ssä 1960.
Ura > Kestävyysajot

Flockhart ajoi F1-sarjan ohessa myös urheiluautoja sekä kestävyysajoja. Hän voitti vuoden 1956 Le Mansin 24 tunnin ajon Ecurie Ecosse -tiimissä Ninian Sandersonin kanssa. Hän voitti myös seuraavana vuonna yhdessä Ivor Buebin kanssa.
Ura > Onnettomuudet ja kuolema

Flockhartin kilpa-autoilijan uraa varjostivat useat onnettomuustilanteet. Kaudella 1957 ajetussa Ranskan GP:ssä Flockhart lensi ulos autostaan ja sai murtumia jalkaansa. Vuonna 1958 Flockhartin urheiluauto kolaroi ambulanssin kanssa ja syttyi tuleen, minkä seurauksena Flockhart ei voinut selkävaivojen vuoksi osallistua saman vuoden Le Mansin 24 tunnin ajoon.
Elämänsä loppuvaiheessa Flockhart omistautui kilpa-ajamisen lisäksi lentokoneille ja hän yritti kahdesti rikkoa lentonopeusennätyksen Sydney-Lontoo lentoreitillä. Ensimmäinen yritys vuonna 1961 epäonnistui huonojen sääolosuhteiden vuoksi ja toinen päättyi lento-onnettomuuden aiheuttamaan kuolemaan vuonna 1962. Flockhartin tuhkat siroteltiin lentokoneella hänen kotiseudulleen Skotlantiin.
Muuta

Flockhart oli koulutukseltaan insinööri ja hän työskenteli ennen kilpa-ajajan uraansa armeijan teknisellä osastolla toisen maailmansodan aikana ja siviilissä edinburghilaisessa tekstiilitehtaassa.
Girl Like Me

| ”Girl Like Me” Black Eyed Peas & Shakira |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Translation
 Julkaistu: 19. kesäkuuta 2020
 Tuottaja(t): will.i.am, Shakira, Johnny Goldstein
 Tyylilaji: R&B, dance
 Kesto: 03.43
 Levy-yhtiö: Epic Records
Black Eyed Peasin muut singlet
| ”Shake Ya Boom Boom” 2020 | ”Girl Like Me” 2020 | ”Hit It” 2021 |
Shakiran muut julkaisut
| ”Me Gusta” 2020 | ”Girl Like Me” 2020 | ”Don’t Wait Up” 2021 |
Girl Like Me on yhdysvaltalaisyhtyeen Black Eyed Peasin ja kolumbialaisen laulaja-lauluntekijän Shakiran musiikkikappale. Sen julkaisi Epic Records Black Eyed Peasin Translation-studioalbumin viidentenä singlenä 19. kesäkuuta 2020. Kappaleen ovat sanoittaneet Black Eyed Peas, Shakira, Brendan Buckley, Johnny Goldstein, Albert Menendez sekä Tim Mitchell ja sen tuottivat will.i.am, Shakira sekä Johnny Goldstein. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Rich Lee ja se julkaistiin 4. joulukuuta 2020.
"Girl Like Me" oli kansainvälinen menestys, sen päästyä singlelistan kärkeen El Salvadorissa sekä viiden parhaan joukkoon Belgian Valloniassa, Guatemalassa, Meksikossa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Puerto Ricossa, Ranskassa ja Uruguayssa.
Käännös suomeksi
Gerty Cori

| Gerty Theresa Cori |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1896 Praha, Itävalta-Unkari
Kuollut: 26. lokakuuta 1957 (61 vuotta) St. Louis, Missouri, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia ja lääketiede
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1947)
Gerty Theresa Cori, o.s. Radnitz (15. elokuuta 1896 Praha, Itävalta-Unkari (nyk. Tšekin pääkaupunki) – 26. lokakuuta 1957 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) oli itävaltalais-yhdysvaltalainen lääketieteen tohtori ja biokemisti.
Gerty Cori sai vuonna 1947 yhdessä aviomiehensä Carl Ferdinand Corin ja argentiinalaisen fysiologin Bernardo Alberto Houssayn kanssa Nobelin lääketieteen palkinnon. Corit saivat palkinnon glykogeenin aineenvaihdunnan selvittämisestä ja Houssay selvitettyään aivolisäkkeen etulohkon ja sen erittämän diabetesta aiheuttavan tekijän osuutta hiilihydraattiaineenvaihdunnassa.
Hänet tunnetaan myös Corin syklin löytämisestä 1929 Carl Corin kanssa.
Red Bull X-Fighters

Espanjalainen freestyle-kuljettaja Maikel Melero Circuito del Jaraman radalla
Red Bull X-Fighters on sarja freestyle motocrossin kutsukilpailuja, jonne lajin parhaat ajajat kokoontuvat kilpailemaan toisiaan vastaan. Se on X Gamesin ohella lajin tunnetuin ja arvostetuin tapahtuma.
Red Bull X-Fighters -kilpailut käytiin alun perin härkätaisteluareenoilla ja kilpailujen viehätys perustuu suurelta osin härkätaisteluareenoiden rajalliseen tilaan, jonka ansiosta yleisö pääsee hyvin lähelle itse tapahtumia. Mukana on myös piirteitä oikeista härkätaisteluista: ajajat otetaan vastaan areenalle rummunpärinän ja trumpettifanfaarien säestämänä, ja yleisö osoittaa ajajille suosiotaan heiluttamalla valkoisia liinoja.
Idean Red Bull X-Fighters -kilpailuista keksi tapahtuman sponsori, energiajuomavalmistaja Red Bull. Ensimmäinen kilpailu käytiin Espanjan Valenciassa vuonna 2001. Vuonna 2002 tapahtuma siirtyi Espanjan pääkaupunkiin Madridiin 23 000 -paikkaiselle Las Ventasin härkätaisteluareenalle, jossa on sittemmin kilpailtu joka vuosi. Valencia järjesti tapahtuman Madridin rinnalla vuonna 2003. Vuodesta 2005 on kilpailtu myös maailman suurimmalla härkätaisteluareenalla, 43 000 -paikkaisella Plaza Méxicolla Meksikon pääkaupungissa Méxicossa ja vuonna 2007 kilpailtiin ensimmäistä kertaa härkätaisteluareenoiden ulkopuolella, kun tapahtuma järjestettiin Slane Castlen maastossa Irlannissa.
Kausi 2015

México  Clinton Moore
Ateena  Clinton Moore
Madrid  Tom Pagès
Pretoria  Tom Pagès
Abu Dhabi  Clinton Moore
Voittajat

| Vuosi | Paikka | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 2001 |  Valencia |  Mike Jones |
| 2002 |  Madrid |  Edgar Torronteras |
| 2003 |  Madrid |  Kenny Batram |
| 2003 |  Valencia |  Kenny Batram |
| 2004 |  Madrid |  Travis Pastrana |
| 2005 |  Madrid |  Nate Adams |
| 2005 |  México |  Ronnie Renner |
| 2006 |  México |  Mat Rebeaud |
| 2006 |  Madrid |  Travis Pastrana |
| 2007 |  México |  Dany Torres |
| 2007 |  Slane |  Travis Pastrana |
| 2007 |  Madrid |  Travis Pastrana |
| 2008 |  México |  Mat Rebeaud |
| 2008 |  Rio de Janeiro |  Jeremy Stenberg |
| 2008 |  Fort Worth |  Mat Rebeaud |
| 2008 |  Madrid |  Mat Rebeaud |
| 2008 |  Wuppertal |  Mat Rebeaud |
| 2008 |  Varsova |  Dany Torres |
| 2009 |  México |  Levi Sherwood |
| 2009 |  Calgary |  Robbie Maddison |
| 2009 |  Fort Worth |  Nate Adams |
| 2009 |  Madrid |  Dany Torres |
| 2009 |  Lontoo |  Nate Adams |
| 2010 |  México |  Andre Villa |
| 2010 |  Giza |  Adam Jones |
| 2010 |  Moskova |  Levi Sherwood |
| 2010 |  Madrid |  Robbie Maddison |
| 2010 |  Lontoo |  Levi Sherwood |
| 2010 |  Rooma |  Dany Torres |
| 2011 |  Dubai |  Dany Torres |
| 2011 |  Brasilia |  Nate Adams |
| 2011 |  Rooma |  Nate Adams |
| 2011 |  Madrid |  Dany Torres |
| 2011 |  Poznań |  Nate Adams |
| 2011 |  Sydney |  Josh Sheehan |
| 2012 |  Dubai |  Levi Sherwood |
| 2012 |  Glen Helen |  Todd Potter |
| 2012 |  Madrid |  Levi Sherwood |
| 2012 |  München |  Tom Pagès |
| 2012 |  Sydney |  Levi Sherwood |
| 2013 |  México |  Tom Pagès |
| 2013 |  Dubai |  Dany Torres |
| 2013 |  Glen Helen |  Rob Adelberg |
| 2013 |  Osaka |  Taka Higashino |
| 2013 |  Madrid |  Tom Pagès |
| 2014 |  México |  Levi Sherwood |
| 2014 |  Osaka |  Levi Sherwood |
| 2014 |  Madrid |  Tom Pagès |
| 2014 |  München |  Josh Sheehan |
| 2014 |  Pretoria |  Josh Sheehan |
| 2015 |  México |  Clinton Moore |
| 2015 |  Ateena |  Clinton Moore |
| 2015 |  Madrid |  Tom Pagès |
| 2015 |  Pretoria |  Tom Pagès |
| 2015 |  Abu Dhabi |  Clinton Moore |
Aiheesta muualla

Red Bull X-Fighters (englanniksi) (espanjaksi) (japaniksi) (puolaksi) (venäjäksi)
Friedrich Mohs

| Friedrich Mohs |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. tammikuuta 1773 Gernrode, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 29. syyskuuta 1839 (66 vuotta) Belluno, Itävallan keisarikunta
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Abraham Gottlob Werner
Oppilaat:  Wilhelm von Haidinger ja Josef Redtenbacher
Tutkimusalue:  Mineralogia
   
Friedrich Mohs (29. tammikuuta 1773 Gernrode, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 29. syyskuuta 1839 Belluno, Itävallan keisarikunta) oli saksalainen mineralogi, joka kuuluu uranuurtajiin kivennäis- ja kideopin alalla. Mineraalien kovuusasteikko on nimetty Mohsin mukaan.
Elämä

Mohs syntyi Gernrodessa Harzin vuoristossa 29. tammikuuta 1773. Hän opiskeli Hallessa ja Freiburgin kaivosakatemiassa. Hän opiskeli vielä Itävallassa mineralogiaa ja kaivostoimintaa, ja hänestä tuli mineralogian professori Gratzissa vuonna 1812. Abraham Wernerin kuoltua vuonna 1817 hänet nimitettiin Freiburgin kaivosakatemian mineralogian oppituoliin, ja vuonna 1826 hänestä tuli Wienin keisarillisen kabinetin mineralogian professori ja ylitarkastaja. Hän kuoli Agardossa Bellunon lähellä Italiassa 29. syyskuuta 1839.
Robert Behnken

| Robert L>  Behnken |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1970 (ikä 54) Creve Coeur, Saint Louis, Missouri, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  testi-insinööri
Ura
Tyyppi:  astronautti
Sotilasarvo:  everstiluutnantti, USAF
Lennot

:  STS-123
 
:  STS-130
 
:  Crew Dragon Demo-2
 
Robert Louis "Bob" Behnken (s. 28. heinäkuuta 1970 Creve Coeur, Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen insinööri, Yhdysvaltain ilmavoimien everstiluutnantti ja NASAn astronautti. Behnkenillä on koneenrakennuksen tohtorintutkinto. Hän osallistui tehtäväspesialistina avaruussukkulalennolle STS-123 Endeavour maaliskuussa 2008. Behnken osallistui sukkulalennolle STS-130 tehtäväspesialistina. Behnken lensi vuonna 2020 yhdessä Doug Hurleyn kanssa Crew Dragon -aluksen miehitetyn ensilennon.
Behnken on naimisissa yhdysvaltalaisen astronautin Katherine Megan McArthurin kanssa.
Koulutus ja ura ilmavoimissa

Behnken suoritti koneenrakennuksen tohtorintutkinnon California Institute of Technologyssa vuonna 1997. Hän on erikoistunut epälineaarisiin ohjausjärjestelmiin. Behnken toimi ilmavoimien opiskelijana  Washington University in St. Louisissa. Valmistuttuaan hän siirtyi aktiivipalvelukseen ilmavoimien Eglinin tukikohtaan Floridassa. Hän toimi teknisenä johtajana ja kehitysinsinöörinä uusien ammusten parissa. Behnken suoritti ilmavoimien koelentokoulun (USAF TPS) koelentoinsinöörin kurssin Edwardsin lentotukikohdassa Kaliforniassa. Valmistumisen jälkeen hän osallistui F-22 Raptorin testiohjelmaan ja toimi erikoisprojektien testijohtajana. Hän on lentänyt yli 780 tuntia 25 erilaisella lentokoneella.
Ura NASAssa

Behnken valittiin NASAn astronauttikoulutukseen heinäkuussa 2000 ja aloitti koulutuksen elokuussa 2000. 18 kuukautta kestäneen koulutuksen jälkeen hänet nimitettiin Kennedy Space Centeriin sukkulan nousun ja laskun teknisiin tukitehtäviin. Hän osallistui tehtäväspesialistina sukkulalennolle STS-123 Endeavour 11. maaliskuuta – 27. maaliskuuta 2008. Hän vietti 378 tuntia avaruudessa, joista 19 tuntia avaruuskävelyllä. Behnken osallistui helmikuussa 2010 tehtäväspesialistina sukkulalennolle STS-130.
Behnkenin nimitys Crew Dragon Demo-2 -lennon miehistöön julkaistiin 3. elokuuta 2018. Kyseessä on Crew Dragon -aluksen ensimmäinen miehitetty lento. Lento ISS:lle kesti 30. toukokuuta 2020 2. elokuuta saakka. Lennolla sertifioitiin Crew Dragon käytettäväksi operationaalisissa lennoissa. Toinen miehistön jäsen oli Doug Hurley.
Lentohistoria

| Laukaisu | Laukaisualus | Nimi | Tehtävä | Laskeutuminen | Laskeutumisalus | Kesto | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. maaliskuuta 2008 | Endeavour | STS-123 | Tehtäväspesialisti 1 | 27. maaliskuuta 2008 | Endeavour |  |  |
| 8. helmikuuta 2010 | Endeavour | STS-130 | Tehtäväspesialisti 4 | 22. helmikuuta 2010 | Endeavour |  |  |
| 30. toukokuuta 2020 | Crew Dragon Endeavour | Crew Dragon Demo-2 | koelentäjä | 2. elokuuta | Crew Dragon Endeavour | 62 päivää | Testilento ja Usan paluu miehitettyihin lentoihin. |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Behnken Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
Elämäkerta Spacefacts.de:n sivulla (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-130 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (27.1.2010) (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-123 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (29.2.2008) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Robert L. Behnken
Käännös suomeksi
Going to California

| ”Going to California” Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Led Zeppelin IV
 Julkaistu: 8. marraskuuta 1971
 Tyylilaji: folk, pop rock
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Led Zeppelin IV:n muut kappaleet
| ”Four Sticks” 6 | ”Going to California” 7 | ”When the Levee Breaks” 8 |
Going to California on rockyhtye Led Zeppelinin kappale, joka julkaistiin yhtyeen albumilla Led Zeppelin IV vuonna 1971. Kappale on albumin seitsemäs raita. Kappaletta säestää Jimmy Pagen akustinen kitara ja John Paul Jonesin soittama mandoliini.
Vuonna 2012 Rolling Stone valitsi kappaleen sijalle 11 The 40 Greatest Led Zeppelin Songs of All Time-listalla.
Käännös suomeksi
HMS Biter

HMS Biter on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Biter (1797), Acute-luokan 12-tykkinen tykkivene
HMS Biter (1804), Archer-luokan 12-tykkinen tykkipriki
HMS Biter (1855), Dapper-luokan puinen potkurilla varustettu tykkivene
HMS Biter (1905), proomu
HMS Biter (D97), Avenger-luokan saattuetukialus
HMS Biter (P270), Archer-luokan partiovene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Biter”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ford Mustang (1994)

| Ford Mustang (4>  sukupolvi) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat Dearborn, Michigan
Valmistaja:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  10/1993 – 5/2004 
Korimalli:  2-ovinen coupe 2-ovinen convertible
Muotoilija:  Patrick Schiavone (ulko: 1990) Emeline King (sisä: 1990) Doug Gaffka (facelift: 1996)
Edeltäjä:  Ford Mustang 3. sukupolvi
Seuraaja:  Ford Mustang 5. sukupolvi
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Ford Fox-4 SN-95(1) 1994–1998 Ford Fox-4 SN-95(2) 1999–2004
Moottori:  3,8 l OHV Essex V6 (1994-2004) 3,9 l OHV Essex V6 (2004) 4,9 l OHV Windsor V8 (1994-1995 GT) 5,8 l OHV Windsor V8 (1995 Cobra R) 4,6 l 2v SOHC Modular V8 (1996-2004 GT) 4,6 l 4v DOHC Modular V8 (1996-2001 Cobra) 4,6 l 4v DOHC SC Modular V8 (2003-2004 Cobra) 5,4 l 4v DOHC Modular V8 (2000 Cobra R)
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  T-5 5-vaiht. manuaali (1994-2004 V6) World Class T-5 (1994-1995 GT & Cobra) T-45 5-vaiht. manuaali (1996-1999 Cobra & 1996-2001 GT) TR-3550 5-vaiht. manuaali (1995 Cobra R) TR-3650 5-vaiht. manuaali (2001 Cobra & 2001-2004 GT) T-56 6-vaiht. manuaali AODE 4-vaiht. automaatti (1994-1995 V6 & GT) 4R70W 4-vaiht. automaatti (1996-2004 V6 & GT)
Mitat
Pituus:  181.5 in (4610 mm) 1994-1998 182.5 in (4636 mm) 1994-1998 Cobra 183.2 in (4653 mm) 1999-2004 183.5 in (4661 mm) 1999-2004 Cobra
Akseliväli:  101.3 in (2573 mm)
Leveys:  71.8 in (1824 mm) 1994-1998 73.1 in (1857 mm) 1999-2004
Korkeus:  52.9 in (1344 mm) 1994–96 coupe 53.2 in (1351 mm) 1997–98 coupe & Cobra convertible 53.4 in (1356 mm) GT coupe, 1997–98 convertible & GT convertible 53.3 in (1354 mm) 1994–96 GT convertible & Cobra 53 in (1346 mm) 1994–96 convertible 53.1 in (1349 mm) 1999–2004 coupe 53.2 in (1351 mm) 1999–2004 convertible & Cobra 53.3 in (1354 mm) 1999–2001 Cobra convertible 52.4 in (1331 mm) Mach 1 52.5 in (1334 mm) 2002–04 SVT Cobra coupe 52.9 in (1344 mm) 2002–04 SVT Cobra convertible
Neljännen sukupolven Mustang oli Ford Motor Companyn vuosina 1994–2004 valmistama urheiluautomalli.
Mallivuodelle 1994 esiteltiin Mustang, joka oli saanut osakseen suurimmat muutokset liki viiteentoista vuoteen. Fordin sisäisellä koodilla "SN-95" suunniteltu malli perustui päivitetylle Fox-pohjalevylle. Suunnittelutiimin päävastaava Bud Magaldi halusi että autoon yhdistetään sopivalla tavalla Mustangin klassisia tunnuspiirteitä. Avomalli pysyi tuotannossa, mutta parin aiemman sukupolven liftback -kori oli jätetty pois valikoimasta.
Ennen uuden Mustangin virallista julkaisua Ford esitteli vuoden 1993 Detroitin autonäyttelyssä Mustang Mach III -konseptiauton, joka antoi viitteitä uuden mallin ulkonäöstä. Darrell Behmerin ja Bud Magalin suunnitteleman kaksipaikkaisen mallin voimanlähteeksi oli valjastettu mekaanisella ahtimella ryyditetty 4,6-litrainen DOHC V8, jonka tehoksi ilmoitettiin 450 hv (336 kW). Ao. moottori oli myös konseptiversio, eikä sellaisenaan päässyt tuotantoon, mutta se antoi viitteen siitä, että Fordin Modular-moottoriperheen edustaja tulisi tulevaisuudessa löytymään myös Mustangin konehuoneesta.