stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampereen liikenne
Rautatieliikenne

Tampereelta pääsee junalla kaikkiin pääilmansuuntiin. Tampere onkin yksi Suomen vilkkaimmista rautatieliikenteen keskuksista. Tampereelta on suoria junia useisiin Suomen kaupunkeihin ja matka-ajat ovat lyhyitä keskeisen sijainnin ansiosta. Tampereen asemalle saapuu ja sieltä lähtee päivittäin noin 150 junaa, joissa on vuosittain 8 miljoonaa matkustajaa.
Lähijunaliikenne Tampereen seudulla alkoi varsinaisesti joulukuussa 2019. Lähijunaliikennettä yritetään parantaa liikennejärjestelmän toimivuutta ja palvelutasoa lisäämällä, sekä panostamalla lippujärjestelmään ja liikennöintiin.
Lentoliikenne

Tampereen lentoliikennettä palvelee kansainvälinen Tampere-Pirkkalan lentoasema. Finavian matkustajamäärätilastossa se oli 357 082 matkustajalla vuonna 2015 Suomen neljänneksi vilkkain lentoasema. Lentoasemalta lennetään kesäkaudella yhdeksää, talvella neljää ulkomaan reittiä. Matkustajamäärät putosivat edellisvuodesta yli 13 prosenttia. Pirkkalassa toimivat myös Ilmavoimat, mutta Hornetit lähtivät sieltä vuonna 2014.
Laivaliikenne

Sisävesiliikenteen näkökulmasta Tampere sijaitsee otollisella paikalla kahden järven välissä. Tampereen sataman muodostavat Laukontorin ja Mustalahden satamat. Kesäisin Tampereelta on sisävesiliikennettä Näsijärvellä Mustanlahden satamasta Ruoveden kautta Virroille (Runoilijan tie) sekä Pyhäjärvellä Laukontorin satamasta Hämeenlinnaan (Hopealinja). Tampereelta liikennöineitä sisävesilaivoja ovat
SS Tarjanne
S/S Pohjola
HL Intti
HL Kuru
S/S Tammerkoski
Kevyt liikenne

Tampereella on vuonna 2016 noin 850 kilometriä jalankulku- ja pyöräteitä. Niistä katualueilla on 600 ja puistoalueilla 250 kilometriä.
Tampereella on pyritty 2010-luvulla panostamaan kevyen liikenteen sujuvuuteen. Kaupunki on muun muassa mukana valtakunnallisissa ja seudullisissa kävelyn ja pyöräilyn kehittämishankkeissa. Liikenne- ja viestintäministeriö julkaisi keväällä 2018 Kävelyn ja pyöräilyn edistämisohjelman, jossa kävelyn ja pyöräilyn vuoden 2030 tavoitteeksi asetettiin 30 %;n matkamäärien kasvu.
Tampere sai vuonna 2013 Vuoden pyöräilykunta -tittelin. Sen perusteena oli pyöräilyn voimakas kehittäminen parin edellisen vuoden aikana. Vuonna 2015 tehdyn kyselytutkimuksen mukaan sekä pyöräilyn että kävelyn houkuttelevuus oli kasvanut vuosien 2014 ja 2015 aikana, vaikka esimerkiksi pyöräily-ympäristö sai paljon kritiikkiä työmaiden väliaikaisista liikennejärjestelyistä.
Välimatkat

| Kaupunki | Välimatka (km) | Matka-aika junalla | Matka-aika autolla |
| --- | --- | --- | --- |
| Helsinki | 173 | 1 h 31 min | 1 h 55 min |
| Hämeenlinna | 75 | 40 min | 50 min |
| Iisalmi | 390 | 4 h 23 min | 4 h 23 min |
| Joensuu | 393 | 4 h 51 min | 4 h 44 min |
| Jyväskylä | 153 | 1 h 30 min | 1 h 49 min |
| Kouvola | 188 | 2 h 28 min | 2 h 30 min |
| Kuopio | 293 | 3 h 18 min | 3 h 28 min |
| Loimaa | 98 | 1 h 1 min | 1 h 10 min |
| Lahti | 126 | 1 h 49 min | 1 h 43 min |
| Oulu | 504 | 4 h 15 min | 5 h 33 min |
| Pori | 114 | 1 h 30 min | 1 h 24 min |
| Seinäjoki | 177 | 1 h 4 min | 2 h 17 min |
| Turku | 165 | 1 h 44 min | 1 h 57 min |
| Vaasa | 240 | 1 h 55 min | 2 h 57 min |
| Pietari (Venäjä) | 402 | 5 h 22 min | 5 h 48 min |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta liikenne Tampereella Wikimedia Commonsissa
Tampereen pääkatu Hämeenkatu on kokonaan joukkoliikennekatua. Kuvassa raitiovaunu ja TKL:n linja-autoja Hämeenkadulla.
Tampereen rautatieasema.
André Maurois

| André Maurois |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1885
Kuollut: 9. lokakuuta 1967 (82 vuotta)
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
André Maurois, oik. Émile Salomon Wilhelm Herzog (26. heinäkuuta 1885 – 9. lokakuuta 1967) oli ranskalainen kirjailija. Hän kirjoitti kaunokirjallisuutta ja elämäkertateoksia. Hän oli Ranskan akatemian jäsen.
Erityisesti arvostetaan Maurois'n kirjoittamia elämäkertoja, esimerkiksi kirjailijoista Percy Bysshe Shelley, Benjamin Disraeli, lordi Byron, Marcel Proust, Honoré de Balzac.
Suomennetut teokset

Ariel eli Shelleyn elämä (Ariel ou la Vie de Shelley, 1923), suom. E. Hagfors. Kirja, 1925.
Rakkauden murroskaudet (Climats, 1928), ranskankielestä suom. Anna Silfverblad. Kirja, 1929.
Perhepiiri (Le cercle de famille, 1932), suom. Walter Streng-Renkonen. WSOY, 1934.
Sydän ei erehdy eli George Sandin elämä (Lélia ou la vie de George Sand, 1952), suom. Reijo Wilenius. WSOY, 1954. 2. p. 1955
Sir Alexander Fleming: elämä ja työ (La vie de Sir Alexander Fleming, 1959), suom. J. A. Hollo. WSOY, 1961.
Napoleon (Napoléon, 1964), suom. Osmo Mäkeläinen. WSOY, 1964
Marcel Proust (A la recherche de Marcel Proust, étude et biographie littéraire, 1949), suom. Inkeri Tuomikoski. Otava, 1984 ISBN 951-1-07972-7, 2. p. 2007 ISBN 978-951-1-21595-0
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta André Maurois Wikisitaateissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Filmstaden

Filmstaden vuonna 1960 otetussa ilmakuvassa.
Filmstaden on Ruotsissa Solnan kunnan Råsundassa sijaitseva alue, jossa ovat toimineet Svensk Filmindustrin elokuvastudiot.
Historiaa

Alue on rakennettu vuosina 1919–1920, minkä jälkeen siitä tuli yksi Euroopan moderneimmista elokuvastudioista. Filmstadeniin rakennettiin työpajoja, pukeutumistiloja, konttoreita, filmilaboratorio, elokuvien säilytystiloja, varastoja, ravintola ja kaksi suurta kuvausateljeeta. Rakennukset ovat tyyliltään pääosin kansallisromantiikkaa, mutta niissä on piirteitä myös alkavasta 1920-luvun klassisismista. Alue on ollut osa maaseutumaista kulttuurimaisemaa, joten monia ulkokohtauksia on voitu kuvata ympäristössä. 1940- ja 1950-luvuilla Filmstadenin ympärille rakennettiin kerrostaloja ja vanha aita korvattiin betonimuurilla.
Elokuvia

Filmstadenissa on tehty melkein 400 elokuvaa. Monet ruotsalaiset näyttelijät ja ohjaajat ovat työskennelleet Filmstadenissa. Siellä on tehty esimerkiksi Ingmar Bergmanin, Alf Sjöbergin, Arne Sucksdorffin, Hasse Ekmanin, Jan Troellin, Hans Alfredsonin ja Tage Danielssonin elokuvia. Alueella kuvattuja elokuvia ovat esimerkiksi Terje Vigen (1917), Ajomies (1920) ja Erotikon (1920) sekä ensimmäinen ruotsalainen äänielokuva Sano se sävelin.
1960-luvulla elokuvia alettiin kuvata enemmän aidoissa ympäristöissä eikä yhtä suurille studioille ollut enää niinkään tarvetta. Siksi vuonna 1969 toiminta siirtyi merkittävästi pienempiin tiloihin Stocksundiin. Viimeisten alueella kuvattujen elokuvien joukossa olivat sisäkohtaukset Peppi Pitkätossuun ja Ingmar Bergmanin Kosketus.
Nykyisyys

Vuonna 2001 Filmstadeniin tehtiin uusi asemakaava. Useimmat kulttuurihistoriallisesti arvokkaat rakennukset suojeltiin, joten niitä ei saa purkaa eikä julkisivuja muuttaa. Osa rakennuksista on purettu uusien rakennusten tieltä.
Osa alueesta on muutettu uusiksi asunnoiksi. Niiden rakentaminen aloitettiin vuonna 2003.
Filmstadenissa sijaitsee SF:n elokuvateatteri Filmstaden Råsunda ja myös SF:n pääkonttori. Alueella toimivat myös SF:n omistamat AB Filmteknik ja AB Filmlager. Ateljeet olivat vuokrattuina Statens Scenskolalle joitakin vuosia, mutta vuodesta 1971 alkaen tilat ovat olleet Riksteaternin käytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filmstaden Wikimedia Commonsissa
Stiftelsen Filmstadens kultur (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Filmstadens Samfällighetsförening (ruotsiksi)
SF Bion elokuvateatteri Filmstaden Råsunda (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Väinö Joensuu : Käynti filmikaupungissa, Suomen Kuvalehti, 07.03.1925, nro 10, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ulkokuvauksia 1930-luvulla.
Filmstadenin sisäänkäynti vuonna 2008.
In the Springtime of His Voodoo

| ”In the Springtime of His Voodoo” Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Boys for Pele
 Äänitetty : 1995
 Julkaistu: 22. tammikuuta 1996 (julkaisu albumilla)   24. syyskuuta 1996 (single)
 Formaatti: CD, vinyyli
 Tekijä(t): Tori Amos
 Tuottaja(t): Amos
 Tyylilaji: alternative (alkuperäiskappale)   EDM, house (remixit)
 Kesto: 05.32
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Listasijoitukset
  Dance Club 6.
Tori Amosin muut singlet
| ”Hey Jupiter” 1996 | ”In the Springtime of His Voodoo” 1996 | ”Spark” 1998 |
In the Springtime of His Voodoo on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kappale vuodelta 1996. Amos on säveltänyt ja tuottanut kappaleen.
”In the Springtime of His Voodoo” julkaistiin viidentenä singlenä Amosin albumilta Boys for Pele. Kappaleen remix-single nousi Yhdysvalloissa Billboardin dance-kappaleiden listan sijalle 6.
Tyyli ja sanoitukset

Amos sävelsi kappaleen yksin ja toimi alkuperäisen version tuottajana. Alkuperäinen ”In the Springtime of His Voodoo” on alternative-kappale. Siinä oli lisäksi piirteitä jazzista ja kabareemusiikista. Amos soittaa kappaleella cembaloa pääinstrumenttinsa pianon lisäksi. Amosin ystävä Nancy ”Beenie” Shanks laulaa kappaleella taustoja. Sanoituksissa käsitellään muun muassa kumppanin petettyjä lupauksia.
Julkaisu ja kaupallinen menestys

Kappale julkaistiin Amosin kolmannella sooloalbumilla Boys for Pele 22. tammikuuta 1996. 
Kappale puuttuu joiltakin albumin kansainvälisiltä painoksilta, koska se korvattiin albumin menestyneimmän singlen ”Professional Widow” remixillä ”Armand’s Star Trunk Funkin’ Mix” vuonna 1997. ”In the Springtime of His Voodoo” on taas mukana vuoden 2016 deluxe-painoksella.
Kappale julkaistiin albumin Yhdysvalloissa 24. syyskuuta 1996. Se oli albumin viides ja viimeinen single. Single oli saatavilla CD:llä ja vinyylillä. Levyt sisälsivät useita kappaleesta tehtyjä EDM-remixejä.
Kappaleen kaupallinen menestys jäi pienemmäksi kuin albumin aiemman singlen ”Professional Widow”, josta oli myös tehty EDM-remixejä. ”In the Springtime of His Voodoo” pärjäsi silti Yhdysvalloissa hyvin Dance Club Songs -klubilistalla, jossa se oli parhaimmillaan sijalla 6. Kappale oli lisäksi sijalla 20 Bubbling Under Hot 100 -listalla, joka listaa parhaiten menestyneet Billboard Hot 100 listan ulkopuolelle jääneet kappaleet.
In the Springtime of His Voodoo (Rookery Ending)

Amos julkaisi vuonna 2016 alle minuutin mittaisen kappaleen ”In the Springtime of His Voodoo (Rookery Ending)”, joka oli alun perin tarkoitettu ”In the Springtime of His Voodoo” -kappaleen loppuosaksi. Se on mukana Boys for Pele -albumin deluxe-painoksella.
Singlen kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
| In the Springtime of His Voodoo (CD) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | In the Springtime of His Voodoo | 5.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | In the Springtime of His Voodoo (Hasbrouck Heights Single Mix) | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | In the Springtime of His Voodoo (Hasbrouck Heights Club Mix) | 10.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | In the Springtime of His Voodoo (Quiet Mix) | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | In the Springtime of His Voodoo (Sugar Dub) | 8.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| In the Springtime of His Voodoo (vinyyli) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | In the Springtime of His Voodoo (Hasbrouck Heights Club Mix) | 10.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | In the Springtime of His Voodoo (Quiet Mix) | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | In the Springtime of His Voodoo (Sugar Dub) | 8.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | In the Springtime of His Voodoo (Hasbrouck Heights Single Mix) | 4.25 |  |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

Tori Amos – laulu, piano, cembalo, tuotanto
Nancy Shanks (Beenie) – taustalaulu
Steve Caton – kitarat
George Porter Jr. – basso
Alan Friedman – urut, ohjelmointi
Michael Deegan – säkkipillit
Bernard Quinn – säkkipillit
Manu Katché – rummut
Mino Cinélu – rytmisoittimet
Mark Hawley – äänitys, miksaus
Marcel van Limbeek – äänitys, miksaus
Rob van Tuin – äänityksen ja miksauksen assistentti
Bob Ludvig – masterointi
Vinny Vero – remiksaus, remixien tuotanto
Steve Donato – remiksaus, remixien tuotanto
Johnny ”D” De Mairo – jälkituotannon koordinointi
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein   sija |
| --- | --- |
 Yhdysvallat (Bubbling Under Hot 100): 20
 Yhdysvallat (Billboard, Dance Club): 6
Huomioita

↑  Vinny Vero ja Steve Donato toimivat lisätuottajina ja Johnny ”D” De Mairo jälkituotannon koordinaattorina kaikilla remixeillä.
↑  Bubbling Under Hot 100 listaa parhaiten menestyneet kappaleet, jotka eivät ole nousseet Billboard Hot 100 -listalle.
Aiheesta muualla

In the Springtime of His Voodoo (remasteroitu audio)
In the Springtime of His Voodoo Discogs-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Glory of the 80’s”  ”Concertina”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Laura Manninen

Laura Manninen (ent. Markovaara, s. 18. huhtikuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Kenttäurheilijat-58 -seuraa.
Manninen työskentelee IT-alan asiantuntijatehtävissä. Hän aloitti juoksun ja tavoitteellisen harjoittelun vasta yli 30-vuotiaana ilman aiempaa urheilutaustaa.
Saavutukset

Manninen voitti Kalevan kisoissa 2010 SM-kultaa 10 000 metrin juoksussa, joka oli samalla hänen elämänsä ensimmäinen ratajuoksukilpailu. Manninen voitti vuonna 2010 myös puolimaratonin SM-kultaa Haminassa käydyssä kilpailussa. Kalevan kisoissa 2012 hän sijoittui 10 000 metrillä toiseksi ja 5 000 metrillä kolmanneksi. Vuonna 2013 hän sijoittui maantiejuoksun SM-kilpailuissa puolimaratonilla toiseksi ja maastojuoksun SM-kilpailuissa kuuden kilometrin matkalla kolmanneksi. Manninen voitti vuoden 2015 maratonin Suomen-mestaruuden ajalla 2.47.27. sekä Pohjoismaiden mestaruuden maastojuoksun joukkuekilpailussa. Vuonna 2016 Manninen voitti Pohjoismaiden mestaruuden 10 000 metrillä ajalla 34.00,14 ja Suomen mestaruuden maratonilla ennätysajallaan 2.41.21 sekä hopeaa Kalevan kisoissa 10 00 metrin juoksussa.
Heinäkuussa 2016 Manninen debytoi yleisurheilun EM-kisoissa, parantaen Amsterdamin puolimaratonilla omaa aikaisempaa ennätystään lähes puoli minuuttia. Lopputuloksissa Manninen oli ajalla 1.14.16 sijalla 35.
Kalevan kisoissa 2018 Manninen saavutti SM-hopeaa 10 000 metrillä. Vuoden 2020 Kalevan kisoissa Turussa Manninen oli 10 000 metrillä kolmas.
Mannisen muita merkittäviä sijoituksia ovat vuoden 2009 naisten veteraanien maratonin MM-hopea ja MM-joukkuekulta sekä vuoden 2009, 2013 ja 2015 epävirallisen ylämäkijuoksun naisten Suomen-mestaruudet. Maaliskuussa 2017 Manninen juoksi epävirallisen sisäratojen maailmanennätyksen maratonilla. Hän juoksi New Yorkissa 200 metrin radalla matkan aikaan 2.42.30.
Manninen juoksi maaliskuussa 2020 ennätyksensä puolimaratonilla Haagissa Alankomaissa ja alitti tuloksella EM-kilpailuiden tulosrajan.
Saavutukset SM-kilpailuissa (yleinen sarja)

Kultaa 10 000m, 2010 Kajaani
Hopeaa 10 000m, 2012 Lahti
Hopeaa 10 000m, 2016 Oulu
Hopeaa 10 000m, 2018 Jyväskylä
Pronssia 5 000m 2012 Lahti
Pronssia 10 000m, 2020 Turku
Pronssia SM-maastot 2013 Hakunila
Kultaa puolimaraton, 2010 Hamina
Hopeaa puolimaraton, 2013 Tuusula
Kultaa Maraton, 2015 Pyhtää
Kultaa Maraton, 2016 Lahti
Kultaa Maraton, 2019 Espoo
Kultaa Maraton, 2020 Vantaa
Kultaa puolimaraton, 2021 Pyhtää
Hopeaa Maraton, 2021 Jyväskylä
Pronssia 3 000 m (halli-SM), 2022 Kuopio
Hopeaa Maraton, 2022 Turku
Pronssia puolimaraton, 2024 Lahti
Ennätykset > Henkilökohtaiset ennätykset

5 000 m: 16.21,41 (Lahti, 26. elokuuta 2012)
10 000 m: 33.32,96 (Lahti 23. elokuuta 2012)
Puolimaraton: 1.14.01 (Haag 8. maaliskuuta 2020)
Maraton: 2.39.36 (Jyväskylä 18. syyskuuta 2021)
Lähde
Ennätykset > Veteraaniluokan N40 voimassa olevat suomenennätykset

3 000 m 9.46,52 (Vantaa 2.6.2013)
10 000 m 33.37,87 (Tampere 27.8.2016)
Lähde
Ennätykset > Veteraaniluokan N45 voimassa olevat suomenennätykset

3 000 m 9.51,84 (Vantaa 11.7.2018)
3 000 m (halli, ylipitkällä radalla) 9.42,40 (Kuopio 20.2.2022)
5 000 m 16.42,05 (Jämsä 30.06.2018)
10 000 m 33.55,13 (Tampere 22.8.2021)
5 km tiejuoksu: 16.52 (Helsinki 3.10.2020)
10 km tiejuoksu: 34.34 (Tukholma 4.9.2021)
Puolimaraton 1.14.01 (Haag 8.3.2020)
Maraton 2.39.36 (Jyväskylä 18.9.2021)
Lähde
Ennätykset > Veteraaniluokan N50 voimassa olevat suomenennätykset

1 500 m 4.51,25 (Juva 3.8.2024)
3 000 m 9.59,20 (Kuortane 23.2.2025)
5 000 m 17.02,03 (Vantaa 02.06.2024)
10 000 m 35.12,99 (Oulu 19.5.2024)
5 km tiejuoksu: 17.03 (Helsinki 11.05.2024)
10 km tiejuoksu: 35.46 (Vantaa 12.10.2024)
Puolimaraton 1.17.11 (Kankaanpää 19.10.2024)
Timo T. A. Mikkonen

| Timo T>  A. Mikkonen |
| --- | --- |
 Mikkonen uransa alkupuolella vuonna 1971.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1947 Helsinki
Kuollut: 24. tammikuuta 2017 (69 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, yrittäjä, televisiojuontaja, televisiotuottaja
Vanhemmat:  Erkki Antero Mikkonen, Anna-Kristina Mikkonen
Puoliso:  Tuire Mikkonen (vih. 1970; ero 2001) Nina Mikkonen (vih. 2001–17)
Lapset:  neljä lasta
Timo Torsti Antero Mikkonen (15. kesäkuuta 1947 Helsinki – 24. tammikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, televisiojuontaja ja viestintäalan yrittäjä. Mikkonen oli suomalaisen talk show -viihteen uranuurtaja, ja hänen isännöimiään television keskusteluohjelmia olivat muun muassa M-Show (1971–1974), Tänään, tässä ja nyt (1987–1989) ja Illan päätteeksi Timo T. A. (1993–1997). Hän myös esitti musiikkia ja kirjoitti muutaman kirjan.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Mikkonen kasvoi isänsä puoleisten iäkkäiden isovanhempiensa kanssa Mäntsälän pappilassa. Mikkosen isoisä oli Mäntsälän kappalainen ja rovasti Anshelm Mikkonen (1885–1978) ja isoäiti kirjastonhoitaja Elma Helena Mikkonen (1894–1983). Anshelm Mikkonen oli aikoinaan kuulunut Mäntsälän kapinaliikkeeseen. Timon isä Erkki Antero Mikkonen (1921–1947) kuoli vain 26-vuotiaana pojan ollessa viiden kuukauden ikäinen. Timon äiti Anna-Kristina Mikkonen (1918–1998) oli sotaleski. Vuonna 1952 hän antoi viisivuotiaan Timon lopullisesti kasvatettavaksi tämän isän vanhemmille.
Timo sisäisti kotoaan porvarillisen arvomaailman. Timo oli kiinnostunut liikunnasta ja innostui jo varhain televisiosta. Hän katseli sitä ensin iltaisin naapuriperheissä, kunnes pappilaan hankittiin ensimmäinen tv-vastaanotin vuonna 1963.
Mikkonen kirjoitti keväällä 1966 ylioppilaaksi Mäntsälän yhteiskoulusta. Varusmiespalveluksensa Mikkonen suoritti rajavartioston sissiyksikössä. Reserviupseerikurssilta hän kotiutui vuonna 1967 reservin vänrikkinä. Mikkosen tapa käyttää ensimmäisen etunimensä lisäksi toisen ja kolmannen etunimensä (Torsti Antero) nimikirjaimia oli peräisin reserviupseerikurssilta, jossa oli hänen lisäkseen muitakin Timo Mikkosia.
Ylioppilastutkintonsa hyvien arvosanojen perusteella Mikkonen hyväksyttiin vuonna 1967 ilman pääsykoetta opiskelijaksi Helsingin yliopiston valtiotieteelliseen tiedekuntaan. Mikkonen valmistui vuonna 1970 Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi poliittisesta historiasta. Pro gradu -työssään Mikkonen käsitteli Kuuban ohjuskriisiä.
Elämä > Uran alku toimittajana ja juontajana

Mikkonen aloitti toimittajan uransa opiskelujensa ohessa vuonna 1967. Seuraavana vuonna hän työskenteli sanomalehti Uudessa Suomessa ja radiouutisten avustajana Yleisradiossa. Kesällä 1969 Mikkonen työskenteli Yhdysvaltojen tiedotustoimistossa määräaikaisena lehdistösihteerinä. Televisiossa Mikkonen esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1970, kun hän juonsi käsikirjoittamansa kuusiosaisen sarjan Kriisi ’60, joka kertoi kansainvälisen politiikan ratkaisuhetkistä 1960-luvulla. Vuodesta 1968 alkaen Mikkonen seurasi ja kommentoi suomalaisessa mediassa säännöllisesti Yhdysvaltojen presidentinvaaleja.
Mikkosen ensimmäinen vaimo oli muun muassa tv-kuuluttajana työskennellyt Tuire Mikkonen (o.s. Liljeroth), jonka kanssa hän alkoi seurustella vuonna 1969. Mikkosen isoisä, rovasti Anshelm Mikkonen, vihki heidät Helsingissä Temppeliaukion kirkossa vuonna 1970. Avioliitto oli aikansa seuratuimpia. Parille syntyi kaksi lasta, Tero (s. 1971) ja Terhi (s. 1978). Perhe asui aluksi Espoon Olarissa, josta he muuttivat Timon lapsuudenkotiin, Mäntsälän vanhaan pappilaan.
Mikkonen isännöi vuosina 1971–1974 MTV:llä ensimmäistä keskusteluohjelmaansa, M-Show’ta, jossa hän esiintyi amerikkalaistyylisenä tv-isäntänä. M-Show oli Suomen ensimmäisiä keskusteluohjelmia. Se oli Mikkosen itse tuottama ja teki hänet tunnetuksi. M-Show keräsi miljoonien yleisön. Mikkonen valittiin vuonna 1972 Katso-lehden järjestämässä Telvis-kilpailussa Suomen toiseksi suosituimmaksi televisioesiintyjäksi.
Mikkonen toimi juontajan ja toimittajan töidensä ohella myös laulajana. 1970-luvulla hän julkaisi singlet ”Kesävalssi” / ”Hei naapurit” (1972) ja ”Näin kun rakastaa” / ”Kiittää kai saan” (1973). Mikkonen lauloi myös televisiossa ja esitti duettoja vieraittensa kanssa, kuten esikuviinsa kuulunut Danny Kaye.
Mikkonen ohjasi ja tuotti vuosina 1975–1977 MTV:lle kolmiosaisen dokumenttisarjan U.S. Media, joka käsitteli tiedotusvälineitä ja vallankäyttöä Yhdysvalloissa. Sen ensimmäinen osa ”Kamppailu katsojaluvuista” palkittiin hopeamitalilla New Yorkin 20. kansainvälisillä filmi- ja TV-festivaaleilla. Vuoden 1980 sarja Vuosikymmenen käännekohdat esitteli 1970-luvun maailmanhistoriaa.