Maurice Merleau-Ponty
Filosofia > Ajattelun pääpiirteet

Merleau-Pontyn filosofian keskeisimpänä ongelmana on ihminen ja hänen suhteensa maailmaan. Kuten monen muunkin filosofin, myös Merleau-Pontyn keskeisenä lähtö- ja ongelmakohtana tähän tarkasteluun on René Descartes, jonka voidaan katsoa luoneen sen käsityksen minuudesta, joka länsimaisessa filosofiassa on hänen jälkeensä ollut vallalla. Descartesin kuuluisa ajattelen, siis olen -päättely on myös Merleau-Pontyn filosofiassa keskeinen, mutta Merleau-Pontyn erikoislaatu tulee ilmi siinä tavassa, jolla hän tätä ajatusta tulkitsee – korostaen ajattelun ensisijaisuuden sijaan havainnon ensisijaisuutta.
Havainnon tärkeyden korostaminen nousee Merleau-Pontyn fenomenologisista juurista. Kaikista filosofisista perinteistä eniten Merleau-Pontyn ajatteluun on vaikuttanut juuri tämä Edmund Husserlin aloittamaksi kutsuttu ajatussuunta. Husserlin laajasta tuotannosta Merleau-Pontya innoitti erityisesti Husserlin – tuolloin vielä pääosin julkaisematon – myöhäistuotanto, joka monilta piirteiltään oli siirtynyt aiemman tuotannon suhteen suuntaan, jota voidaan hyvällä syyllä kutsua eksistentiaalisemmaksi. Erityisesti Husserlin teoksessa Eurooppalaisten tieteiden kriisi ja transsendentaalinen fenomenologia (1936) esittämällä ajatuksella elämismaailmasta on ollut Merleau-Pontyn filosofiseen ajatteluun suuri vaikutus. Husserlin mukaan länsimaiset tieteet ovat ajautuneet kriisiin, koska ne ovat hylänneet elämismaailman, josta niiden tarkastelu kuitenkin on alun perin lähtenyt liikkeelle. Jotta todellinen fenomenologia voisi edes olla mahdollista, on Husserlin mukaan ensin suoritettava erityinen tieteellisen tarkastelun poissulkeva reduktio, jotta voisimme päästä käsiksi varsinaiseen fenomenologiaan.
Erittäin keskeisessä asemassa Merleau-Pontyn filosofian muotoutumisessa on ollut hahmopsykologia, jonka keskeisin tutkimustulos – se, että ihminen havaitsee ensisijaisesti valmiiksi järjestäytyneitä hahmoja – on Merleau-Pontyn filosofialle samalla sekä olennaisen tärkeä lähtökohta, kuin myös argumentti. Tälle psykologisen tutkimuksen tulokselle Merleau-Ponty pyrkii luomaan siihen sopivaa filosofista tietoteoriaa ja ontologiaa.
Merleau-Pontyn filosofia lähtee siis liikkeelle teesillä havainnon ensisijaisuudesta, paluulla havaintoihin. Havainnon tietoteoreettinen ensisijaisuus johtaa samalla myös ontologisiin johtopäätöksiin. Näiden ajatusten mukaan Descartes oli oikeassa todetessaan voivansa olla varma omasta ajattelustaan ja olemassaolostaan, mutta väärässä päätellessään tästä seuraavan ulkomaailman ja havaintojen epävarmuuden ja sielun ja ruumiin jyrkän eron. Merleau-Pontyn mukaan tietoisuus on aina havaintotietoisuutta, ja havainnot ovat aina välittömästi ja erittelemättä merkityksellisiä. Samalla teesi vetää hyvin yhteen kaksi edellä mainittua taustavoimaa: Husserlin fenomenologia selittää hyvin Merleau-Pontyn tarpeen keskittyä havaittuun, kun taas hahmopsykologia tuottaa perusteluita havainnon muodostumiselle ja lähtökohdan sen perustelemiselle, miten subjekti voi epäilyksestään huolimatta luottaa havaintoihinsa.
Husserlilaisesta fenomenologiasta ja psykologisen tutkimuksen tuloksista on myös muodostunut Merleau-Pontyn ajatus intentionaalisuudesta. Merleau-Pontylle intentionaalisuus ei ole sellainen älyllinen kokoava ”päätös”, kuin miksi sitä usein muissa yhteyksissä usein kuvataan. Ihmisen kaikki toiminta on intentionaalista, eikä intentionaalisuus rajoitu ainoastaan mentaalisiin toimintoihin, ihminen on intentionaalinen koko psykofyysisellä olemuksellaan. Ruumiillista intentionaalisuutta pidetäänkin usein Merleau-Pontyn filosofian tärkeimpänä antina.