Heräämisiä
Juoni

On vuosi 1969. Tri Malcolm Sayer (Robin Williams) on työlleen omistautunut ja välittävä lääkäri eräässä bronxilaisessa sairaalassa New Yorkissa. Hän on työskennellyt tiiviisti erityisten, katatoniseen tilaan vajonneiden potilaiden kanssa, jotka selvisivät vuosien 1917–1928 aikana riehuneesta Von Economon taudista. Sayers huomaa, että potilaiden katatonisen tilan voi läpäistä tietynlaisilla virikkeillä. Eräät potilaat muun muassa nappaavat heitä kohti heitetyn pallon, tunnistavat tutun musiikin ja tuntevat ihmiskosketuksen, mikä tarjoaa sairaalan henkilökunnalle vilauksen potilaiden salaiseen maailmaan. Leonard Lowe-nimiseen potilaaseen (Robert De Niro) on kuitenkin hankalaa saada kontaktia näilläkään keinoilla, mutta Sayer tajuaa pian Leonardin pystyvän kommunikoivan hänelle Ouija-laudan avulla.
Sayer osallistuu yhtenä päivänä eräässä konferenssissa luennolle, joka käsittelee L-Dopa-nimistä lääkettä ja sen Parkinsonin taudista kärsivillä ihmisillä aikaansaamia vaikutuksia. Sayer alkaa uskoa, että lääke voisi osoittautua hyödylliseksi myös hänen omien potilaidensa kohdalla. Sayer tekee kokeilun Leonard Lowella, ja seuraukset ovat ällistyttävät: Leonard ”herää” katatonisesta tilastaan täysin. Tämän seurauksena Sayer pyytää rahoitusta, jotta kaikki katatoniset potilaat voisivat saada L-Dopaa ja ”herätä” takaisin todellisuuteen.
Sillä välin Leonard sopeutuu uuteen elämäänsä ja alkaa tuntea vetoa Paulaan (Penelope Ann Miller), erään toisen potilaan tyttäreen. Leonard ja Paula alkavat viettää aikaa yhdessä aina, kun Paula tulee sairaalaan tapaamaan isäänsä. Leonard alkaa myös vastustaa sairaalan asettamia rajoituksia, sillä hän haluaisi itselleen vapauden mennä ja tulla oman tahtonsa mukaan. Hän aloittaa myös pienen kapinan riidellessään tapauksestaan yhä uudestaan ja uudestaan Sayerin ja sairaalan johdon kanssa. Sayer huomaa Leonardin tulevan yhä vauhkommaksi kamppaillessaan sairaalan johtoa ja henkilökuntaa vastaan päästäkseen "vapaaksi”. Lisäksi Leonardin kasvojen ja muun kehon lihasten useat nykäykset ilmaisevat, että Leonardilla on vaikeuksia hallita niitä.
Sayer ja sairaalan henkilökunta riemuitsevat yhä L-Dopan aikaansaamista tuloksista, mutta pian he saavat huomata lääkkeen olevan vain väliaikainen apukeino. Ensimmäisenä ”heränneenä” Leonard on elävä esimerkki siitä, että ”herääminen” on lopulta vain väliaikaista. Hänen nykäyksensä käyvät yhä silmiinpistävämmiksi, ja hän alkaa myös laahustaa kävellessään. Muut potilaat joutuvat seuraamaan Leonardin tilan heikkenemistä sivusta tietäen, että pian heillekin käy samoin. Leonard alkaa pian kärsiä koko kehoa ravistavista krampeista, ja hän kykenee liikkumaan enää vain hädin tuskin. Leonard kestää kivun kuitenkin hyvin ja pyytää Sayeria kuvaamaan häntä toivoen, että hänestä voisi joskus olla hyötyä myöhempien tutkimuksien ja muiden kohtalotovereidensa kannalta. Leonard tietää varsin hyvin, mitä hänelle on tapahtumassa, joten hän päättää lounastaa Paulan kanssa vielä viimeisen kerran. Lounaalla Leonard kertoo Paulalle, ettei hän voi tavata tätä enää. Leonard ja tri Sayer tekevät sovinnon, minkä jälkeen Leonard vajoaa pian takaisin katatoniseen tilaansa. Myös muut potilaat saavat kauhukseen kohdata saman kohtalon, kun heistä jokainen vajoaa lopulta takaisin katatoniseen tilaansa huolimatta siitä, että heidän L-Dopa-annoksiaan nostetaan jatkuvasti suuremmiksi.
Sayer kertoo sairaalan rahoittajille, että vaikka tämä ”herääminen” ei ollutkaan kestävä, tapahtui myös eräs toinen herääminen: se, että ihminen oppii arvostamaan ja elämään omaa elämäänsä. Elokuva päättyy Sayerin seistessä jälleen katatonisessa tilassa olevan Leonardin takana ouija-laudan äärellä. Sayerin kädet ovat Leonardin käsillä, jotka ovat puolestaan lepäävät laudan osoittimella. Sayer toteaa: ”Aloitetaanpa.”