stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halikon junaonnettomuus

Halikon junaonnettomuus tapahtui jatkosodan aikana 26. lokakuuta 1941 rantaradalla Salon ja Halikon välillä Kihisten mäen kohdalla, kun kaksi tavarajunaa törmäsi yhteen. Onnettomuudesta ei aiheutunut henkilövahinkoja.
Onnettomuudessa Salosta Turkuun kello 20.51 lähtenyt tavarajuna numero 1031 törmäsi Turusta tulossa olleeseen ylimääräiseen tavarajunaan numero 1031 Kihisten kansakoulun kohdalla lähellä Halikon rautatieasemaa. Molemmat veturit vaurioituivat ja toinen niistä suistui kiskoilta ja kaatui. Lisäksi toistakymmentä tavaravaunua rikkoutui.
Helmikuussa 1942 junanlähettäjänä toiminut sähköttäjä Väinö Kuusela tuomittiin juopumuksesta virantoimituksessa sekä yksinteoin tehdystä virkavirheestä ja vaaran tuottamuksesta rautatien käytössä neljäksi kuukaudeksi vankeuteen ja erotettavaksi virastaan. Hän tuomittiin myös vahingonkorvauksiin.
Gotska Sandön

Gotska Sandön
Rannikkoa Gotska Sandönillä
| --- | --- |
Sijainti:  Gotlannin kunta Gotlannin lääni, Gotlanti Ruotsi
Merialue:  Itämeri
Korkein kohta:  42 m
Pinta-ala:  36,51 km²
Suojelualue:  Gotska Sandön (d) 
| --- | --- |
Asukasluku:  15 (1.11.1960)
Luokitus:  Hallituksen luetteloima rakennuskompleksi (25. tammikuuta 1935) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gotska Sandön.
Gotska Sandön on Ruotsille kuuluva saari Itämerellä, noin 38 kilometriä Fåröstä pohjoiseen. Se kuuluu Gotlannin lääniin ja Gotlannin kuntaan. Saari on muodostunut tuhansia vuosia sitten moreenista, sorasta ja hiekasta. Se on kokonaan hiekan peitossa ja tuuli on kasannut hiekasta erilaisia dyynejä. Korkein kohta on 42 metriä merenpinnan yläpuolella.
Gotska Sandönin kokonaispinta-ala on 36,51 km², joka on kokonaan maa-aluetta. Vuoden 1960 väestönlaskennassa saarella oli 15 asukasta.
Asutus

Asukkaita Gotska Sandönillä on ollut kivikaudelta asti. Ruotsille saari on kuulunut vuodesta 1645. 1700-luvulla eräs ruotsalainen kauppias alkoi viljellä saarta tehokkaammin. Majakka rakennettiin vuosina 1858–1859. Sittemmin majakka on korvattu erillisellä valomastolla. Kappeli rakennettiin 1894, ja se sai aluksi toimia myös kouluna. Rakennus paloi 1934, mutta uusi kappeli saatiin valmiiksi vasta 1950. Uuden kappelin 50-vuotisjuhlien kunniaksi vihittiin käyttöön uusi kellotapuli, vanha kun oli kärsineessä kunnossa ja purettu turvallisuussyistä. Hautausmaa on ollut käytössä 1800-luvun puolivälistä, samoin kuin venäläinen hautausmaa. Vuonna 1939 rakennetussa koulurakennuksessa toimi koulu vuoteen 1963, jonka jälkeen siitä tehtiin luonto- ja kotiseutumuseo. Saarella on myös vanhoja venäläisiä tykkejä.
Kasvillisuus

Vallitsevana kasvillisuutena ovat mäntymetsät. Paikoitellen metsät ovat hyvin tiheitä. Metsiä on saarella palanut ja hakattu useita kertoja. Kasvu on hyvin hidasta, koska veden ja ravinteiden saanti on rajallista sekä kasvillisuuden pohjakerros on tiheä. Pohjakerroksessa kasvaa variksenmarjaa, kanervaa, jäkälää ja sammalia, lisäksi jonkin verran vanamoita ja talvikkeja. Lehtipuita löytyy joiltakin alueilta, esimerkiksi haapoja, koivuja, pihlajia ja tammia. Lehtipuualueilla pohjakerroksessa on enemmän lajeja kuin mäntymetsissä. Esimerkkeinä mainittakoon sinivuokko, oravanmarja, metsäorvokki ja erilaisia orkideoja. Niityillä ja dyyneillä kasvaa myös paljon monenlaisia kasveja. Metsistä on löytynyt yli 250 jäkälälajia, 50 sammallajia ja 400 putkilokasvilajia.
Eläimistö

Saaren eristyneen sijainnin vuoksi nisäkkäitä on vähän. Maalla eläviä nisäkkäitä saarella ovat metsäjänis ja lepakot. Vedessä elävistä harmaahylkeet vierailevat saarella usein. Lintuja sen sijaan on paljon erilaisia, erityisesti keväällä ja alkukesästä: kahlaajia, lokkeja, tiiroja, käpylintuja, nuolihaukkoja jne.
Muuta

Saari on ollut kansallispuistona vuodesta 1909 lähtien. Saaren koillispuolelta löydettiin 2009 Venäjän keisarikunnan laivaston sukellusvene Bars, joka oli uponnut sinne 1917.
Saaren säätiedot mainitaan Yleisradion Merisää-tiedotteessa.
Ilmasto

Gotska Sandönillä vallitsee Itämeren vaikutuksesta leuto meri-ilmasto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gotska Sandön Wikimedia Commonsissa
Länsstyrelsen Gotlands län: Gotska Sandön (ruotsiksi)
Ruotsin kansallispuistot
Abisko
Björnlandet
Blå Jungfrun
Dalby Söderskog
Djurö
Fulufjället
Färnebofjärden
Garphyttan
Gotska Sandön
Haaparannan saaristo
Hamra
Kosterhavet
Muddus
Norra Kvill
Padjelanta
Pieljekaise
Sarek
Skuleskugen
Sonfjället
Stenshuvud
Stora Sjöfallet
Store Mosse
Söderåsen
Tiveden
Tresticklan
Tyresta
Töfsingdalen
Vadvetjåkka
Åsnen
Ängsö
Harri Johannesdahl

Harri Johannesdahl (s. 22. elokuuta 1961)  on suomalainen yritysjohtaja ja yrittäjä, joka toimii tällä hetkellä toimitusjohtajana petrokemian teknologiaa kehittävässä  Coolbrook Oy:ssä. Coolbrook Oy kertoi helmikuussa 2017 saaneensa Tekesiltä 3,6 miljoonan euron rahoituksen etyylikrakkaukseksi kutsutun muoviteknologiainnovaation kehittämiseen.
Johannesdahl toimii myös Business Analystinä mobiili- ja Facebook- pelejä valmistavassa Namida Diamond Factory Oy:ssä. Sekä Coolbrook Oy:n että Namida Diamond Factory Oy:n hallituksen puheenjohtajana toimii Ilpo Kuokkanen.
Johannesdahl on aiemmin toiminut johto- ja kehitystehtävissä suomalaisissa internet- ja teleoperaattoriyrityksissä ja liikkeenjohdon ja erityisesti startup-yritysten konsulttina omassa, vuonna 2002 perustamassaan Johannesdahl Yhtiöt -yrityksessään. Johannesdahl oli 1990-luvun lopulla mukana perustamassa Saunalahti Groupia (aikaisemmin Jippii Group Oyj, sitä ennen Saunalahden Serveri), joka oli suomalainen internet- ja teleoperaattori.  Johannesdahl toimi Jippii Groupin toimitusjohtajana vuoteen 2001 asti.
Koulutukseltaan Johannesdahl on kauppatieteiden maisteri.
Jippii-yhtiön oikeudenkäynti

Johannesdahl on aiemmin ollut esillä julkisuudessa niin kutsutun Jippii-jutun, vuosia kestäneen oikeusprosessin yhteydessä. Oikeusprosessin aikana Helsingin hovioikeus tuomitsi Johannesdahlin ja silloisen Jippii Group Oyj:n (nykyinen Saunalahti Group) hallituksen puheenjohtajan Ilpo Kuokkasen vankeuteen 2000-luvun alussa tapahtuneista pörssirikoksista. Johannesdahl tuomittiin ehdottomaan vankeuteen vuodeksi ja kymmeneksi kuukaudeksi. Joulukuussa 2012  Helsingin hovioikeus vapautti Johannesdahlin ja Kuokkasen kaikista syytteistä.  6. kesäkuuta 2013 korkein oikeus päätti olla antamatta valituslupaa hovioikeuden päätöksestä, joten se jäi voimaan.  Suomen valtio joutui maksamaan yli 4 miljoonaan euroon nousseet oikeudenkäyntikulut.
Hartiapunoksen vammautuminen tai ahtautuminen

Hartiapunoksen vammautuminen tai ahtautuminen on ryhmä hermostollisia häiriöitä, jotka vaikuttavat käsistä kaulaan kulkeviin hermoihin. Ahtautumisesta voi seurata rintakehän yläaukeaman oireyhtymä (engl. Thoracic outlet syndrome, TOS).
TOS on monimuotoinen pinnetilaoireisto, josta on seurauksena olkahermopunoksen ja toisinaan myös verisuonten puristustila kaula-hartiaseudun alueella. Se alkaa yleensä nuorena ja ilmenee toisen tai molempien yläraajojen heikkoutena, puutumisena tai kiputiloina. Pinnetila voi aiheuttaa kipua myös kaulalle, poskeen, hartiaan, rintakehälle, kainaloon tai olkanivelen seutuun. Oireet vaihtelevat sen mukaan, kohdistuuko puristus verisuoniin, hermoihin, vai molempiin.
Suurin osa TOS-syndroomapotilaista reagoi suotuisasti raajan rasituksen ja yläasentojen välttämiselle sekä TOS-fysioterapialle. Tärkeää on hyvän ryhdin omaksuminen ja ylläpito sekä niska-hartia-kaulalihasten yläaukeamaa mobilisoivat ja vahvistavat sekä rentouttavat harjoitukset. Tarvittaessa leikkaushoidosta voi olla apua, mutta siihen turvaudutaan erittäin harvoin silloin, kun oireisto johtuu rakenteellisista syistä.
HM (lehti)

| HM: The Hard Music Magazine |
| --- | --- |
 HM Magazinen tammi/helmikuun 2006 kansikuva.
Lehtityyppi:  musiikkilehti
Julkaisija:  HM
ISSN:  ISSN 1066-6923
Levikki:  22 000
Perustettu:  kesä 1985
Päätoimittaja:  Doug Van Pelt
Kotikunta:  Austin, Teksas
Kotimaa:  Yhdysvallat
Ilmestymistiheys:  6 / vuosi
Kieli:  amerikanenglanti ja englanti
Aiheesta muualla
hmmagazine.com
HM: The Hard Music Magazine on yhdysvaltalainen musiikkilehti, joka keskittyy  hard rockiin ja kristinuskoon. Artikkelit käsittelevät kristillisten artistien uutisia ja levyarvosteluja. Uusiutuvat So and So Sez -haastattelut keskittyvät artisteihin, jotka usein eivät ole kristittyjä ja soittavat maallisissa yhtyeissä, tarkoituksenaan keskustella heidän musiikistaan, tulevista kiertueista, albumeista ja ottaa selvää heidän näkymyksistään Kristuksesta ja muista hengellisistä ajatuksista.
Historia

Stryperin The Yellow and Black Attack -ep:n myötä vuonna 1984 kristillisen metallimusiikin käsite syntyi ja löi itsensä läpi valtavirrassa. Harrastajamäärän kasvaessa syntyi kysyntää kristillistä metallia käsittelevälle lehdelle, koska tavalliset musiikkilehdet eivät kirjoittaneet aiheesta usein. Doug Van Pelt julkaisi kesäkuussa 1985 Heaven's Metal -fanzinen ensimmäisen numeron, joka aloitti vaatimattomasti 6-sivuisena keltaiselle paperille valokopioituna julkaisuna. Nöyrästä alusta huolimatta Van Peltin ystävä laittoi mainoksen Kerrang!-lehteen, joka oli tämän brittiläisen julkaisun 100. numero — juhlanumero, jota painettiin 100 000 lisäkappaletta. Tämä vaikutti suuresti siihen, miten moni tilasi lehden ennakkoon. Tuohon aikaan melkein jokainen kristillinen levy-yhtiö oli kiinnostunut kristillisestä metallista ja mainostivat kiinnittämiään yhtyeitä Heaven's Metalissa, koska se oli ilmestyessään ainoa lehti, joka käsitteli suuntausta erityisesti.
Heaven's Metalin laatu parani ja toimittajakunta kasvoi suosion myötä, ja lehden päätoimittajasta Doug Van Peltistä tuli alan piireissä tunnettu hahmo. Lehdelle kertyi omistautunut, 15 000 lukijan yleisö. Yhtyeiden myyntiluvut usein kasvoivat, kun niitä käsiteltiin lehdessä. Esimerkiksi 1990-luvulla Heaven's Metal (lyhennettiin tuolloin HM:ksi) oli ainoa lehti joka käsitteli P.O.D.-yhtyettä. Sen levy-yhtiö oli kiitollinen tästä ja Atlantic Records palkitsi Van Peltin kultaisella P.O.D.-koristelaatalla. Musiikkialalla tällaisia kultaisia levyjä annetaan henkilöille, jotka vaikuttavat myyntilukuihin. 1990-luvulla HM solmi jakelusopimuksen suuren lehtimyyjän kanssa, joka nosti painosmäärän 13 000:sta 22 000:n. Tämän ansiosta Van Pelt alaisineen pystyi nostamaan mainosten hintoja, mikä teki HM:sta kestävän liikeyrityksen.
Kaksi tiettyä artikkelia tekivät HM:n erityisen tunnetuksi. Ensimmäisessä, vuonna 1998, King’s X -yhtyeen laulaja Doug Pinnick paljasti yksityiselämästään erään seikan, joka aiheutti kohua. Toinen taas oli vuonna 2002 julkaistu Alice Cooperin haastattelu, jossa hän kertoi ensimmäistä kertaa julkisesti olevansa tunnustava kristitty — hän oli välttänyt leimautumasta "julkisuus-kristityksi" — koska pian uutispalvelut ympäri maailmaa huomasivat haastattelun ja tiedottivat siitä eteenpäin.
Lokakuussa 2004 Doug Van Pelt toi Heaven's Metalin takaisin erillisenä fanzinenaan, joka alkuperäisen tavoin keskittyy kristinuskoon ja raskaaseen musiikkiin, vaikkakin vähemmän muodollisesti. Heaven's Metal -fanzine keskittyy myös perinteisempiin metallimusiikin lajeihin, jotka eivät ole yhtä lailla valtavirran suosiossa kuin ne, joita HM Magazine käsittelee. Heaven's Metal julkaistaan HM Magazinen välissä.
Nykyisin Doug Van Pelt on sekä HM Magazinen että Heaven's Metalin päätoimittaja ja julkaisija.
Aiheesta muualla

HM Magazinen virallinen kotisivu (englanniksi)
Heaven's Metal fanzine (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Austin Chronicle: HM Editor/Publisher Doug Van Pelt's Hard-Rocking Christian Empire (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) 4. elokuuta 2000
Heaven's Metalin uudelleen perustamisesta, Phantom Tollbooth (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi). 4. lokakuuta 2004
Heaven's Metal -fanzine. Kannessa power metal -yhtye Theocracy.
Harri Kerminen

Harri Lasse Juhani Kerminen (s. 27. toukokuuta 1951 Sulkava) on suomalainen yritysjohtaja ja vuorineuvos. Hän toimi Kemira Oyj:n toimitusjohtajana ja Kemiran johtoryhmän puheenjohtajana vuosina 2008–2012.
Kerminen työskenteli Kemiran palveluksessa vuodesta 1985. Toimitusjohtajan tehtävään hän siirtyi Kemira Pulp & Paper -liiketoiminta-alueen johdosta.
Ura

Kerminen valmistui ylioppilaaksi Riihimäen lyseosta vuonna 1970 ja prosessiteollisuuden diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1977. Lisäksi hän suoritti MBA-tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1999.
Vuosina 1975–1984 Kerminen työskenteli Rautatiehallituksen suunnittelijana sekä vuosina 1984–1985 kehitysryhmän päällikkönä. Vuonna 1985 hän siirtyi Kemiran palvelukseen ja työskenteli ensin suunnitteluinsinöörinä (1985) ja sitten osastopäällikkönä (1985–1988). Kerminen vastasi projektipäällikkönä tehdasrakennushankkeista Suomessa, Ruotsissa, Belgiassa ja Yhdysvalloissa vuosina 1989–1994. Vuosina 1990–1991 hän oli Kemi AB:n tuotantopäällikkö Ruotsissa ja vuosina 1991–1994 projektipäällikkö Kemira Chemicals Oy:ssä. Vuosina 1994–1996 Kerminen johti Kemiran Oulun tehtaita.
Ennen valintaa Kemiran toimitusjohtajaksi Kerminen oli vuosina 1996–2000 Kemira Chemicals Oy:n hallintojohtaja, vuosina 2000–2006 erikoiskemikaaleja tuottaneen Kemira Specialty -liiketoiminta-alueen johtaja ja vuosina 2006–2007 suurimman eli Pulp & Paper -liiketoiminta-alueen johtaja. Vuoden 2008 alussa Kerminen seurasi toimitusjohtajan tehtävässä eläkkeelle siirtynyttä Lasse Kurkilahtea.
Kerminen on Finpron hallituksen puheenjohtaja (2011–), Finnairin hallituksen varapuheenjohtaja (2012–, jäsen vuodesta 2011) ja muun muassa Tikkurila Oyj:n (2012–) ja Normetin (2012–) hallituksen jäsen. Aiemmin Kerminen oli myös Tikkurilan hallituksen puheenjohtaja (2008–2010) ja Outokumpu Oyj:n hallituksen jäsen (2012–2014).
Vuorineuvoksen arvonimi Kermiselle myönnettiin vuonna 2010. Hän jäi eläkkeelle huhtikuussa 2012.
HMS Welshman

| HMS Welshman |
| --- | --- |
 HMS Welshman

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hawthorn Leslie and Company, Hebburn
Kölinlasku:  8. kesäkuuta 1939
Laskettu vesille:  4. syyskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  25. elokuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 1. helmikuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 650 t (standardi) 3 415 t (kuormattuna)
Pituus:  127 m
Leveys:  12 m
Syväys:  4,90 m
Koneteho:  72 000 shp
Nopeus:  40 solmua (74 km/h)
Miehistöä:  242
Aseistus
Aseistus:  6 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk XVI -ilmatorjuntatykkiä kaksoistykkitorneissa HA/LA Mk XIX -asennuksina 4 x QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII asennuksena 2 x nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä Mk I asennuksena 156 miinaa
HMS Welshman (viirinumero M84) Britannian kuninkaallisen laivaston Abdiel-luokan miinalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 21. maaliskuuta 1939 R. & W. Hawthorn, Leslie & Companyltä Hebburnista, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1940 ja valmistui 25. elokuuta 1941. Alukselle oli asennettu valmistuksen aikana tyypin 285 tutka, joka mahdollisti etummaisten tykkien tulenjohdon. Lisäksi alukselle oli asennettu ilmavoimien ilmaisujärjestelmä, joka ei kuitenkaan soveltunut erityisen hyvin laivastokäyttöön.
Palvelus

Valmistajan koeajot aluksella alkoivat elokuussa 1941, joiden päätyttyä alus valmistui 25. elokuuta. Vastaanottotarkastuksen jälkeen alus otettiin palvelukseen vielä samana päivänä.
Koeajot saatiin päätökseen syyskuussa, minkä jälkeen se siirtyi Scapa Flowhun varustettavaksi ja koulutettavaksi. Alus liitettiin Kylen 1. miinanlaskijaviirikköön, jonka mukana se osallistui 23. syyskuuta ensimmäiseen miinanlaskutehtävään operaatio SN23C:ssä.
Welshman oli 1. helmikuuta 1943 kuljettamassa joukkoja ja tarvikkeita Tobrukiin, kun siihen osui Saksan laivaston sukellusvene U-617:n laukaisema torpedo. Aluksen upotessa sai surmansa 157 henkeä.
Harlekiinit

| Harlekiinit |
| --- | --- |
 Harakkaharlekiini (Psarisomus dalhousiae)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Harlekiinit Eurylaimidae  Lesson, 1831
Suvut
 Aasianharlekiinit Eurylaimus  Corydon  Cymbirhynchus  Psarisomus  Serilophus   Sarcophanops  Pseudocalyptomena 
Katso myös
   Harlekiinit Wikispeciesissä   Harlekiinit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harlekiinit (Eurylaimidae) on heimo pienikokoisissa varpuslinnuissa. Niitä elää luonnonvaraisina Itä-Aasiassa ja muutama laji myös Afrikassa. Harlekiinit ovat värikkäitä lintuja. Ne syövät hedelmiä ja hyönteisiä, joita ne pyydystävät leveällä nokallaan. Harlekiinit elävät kosteissa metsissä, joissa niitä on vaikea huomata niiden värikkäästä höyhenpeitteestä huolimatta. Harlekiinien pesä on laukun muotoinen rakennelma puussa, ja ne munivat yleensä 2–3 munaa.
BirdLifen luokituksen mukaan harlekiinien heimoon kuuluu 7 sukua ja 8 lajia.
Suvut ja lajit > Aasianharlekiinit (Eurylaimus)

Kultaperäharlekiini Eurylaimus javanicus
Kirjoharlekiini Eurylaimus ochromalus
Suvut ja lajit > Lajit, joilla on oma sukunsa

| --- | --- |
 Filippiinienharlekiini Sarcophanops steerii (synonyymi Eurylaimus steerii)  Harakkaharlekiini Psarisomus dalhousiae  Kongonharlekiini Pseudocalyptomena graueri:  Kultakurkkuharlekiini Corydon sumatranus  Mustakulmaharlekiini Serilophus lunatus  Tarhaharlekiini Cymbirhynchus macrorhynchos
HMS Westcott

| HMS Westcott |
| --- | --- |
 HMS Westcott

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Denny and Brothers, Dumbarton
Kölinlasku:  30. maaliskuuta 1917
Laskettu vesille:  14. helmikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  12. maaliskuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 8. tammikuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Westcott (viirinumero D47) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1916 vuosien 1916–1917 laivasto-ohjelman 10. tilauksessa William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin 30. maaliskuuta 1917. Alus laskettiin vesille 14. helmikuuta 1918 ja valmistui pari kuukautta myöhemmin 12. huhtikuuta.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Scapa Flow'hun sijoitettuun 13. hävittäjälaivueeseen. Aselevon astuttua voimaan alus saattoi antautuvaa Saksan keisarikunnan laivastoa Scapa Flow'hun. Alus osallistui elokuusta marraskuuhun partiointiin ja sotatoimiin bolševikkeja vastaan Itämerellä.
Helmikuussa 1920 alus siirrettiin Välimerelle, jossa se tulitti Turkin kansallisten asemia. Palattuaan Britteinsaarille elokuussa alus liitettiin Kotilaivastoon, jossa se oli aina vuoteen 1935. Alus oli vähän aikaa 4. sukellusvenelaivueen maalilaivana ennen kuin se siirrettiin 1936 Devonportin telakalla tehdyn huollon jälkeen Kiinan asemalle.
Alus myytiin 8. tammikuuta 1946 BISCOlle ja se saapui myöhemmin samana vuonna hinattuna West of Scotland Shipbreakersille romutettavaksi.
Havaijilainen uskonto

Havaijilainen kuninkaallinen temppeli (heiau). Maalaus Jean-Pierre Norblin de La Gourdaine, Louis Chorisin mukaan, 1816.
Havaijilainen uskonto on Havaijin alkuperäisasukkaiden uskonto, joka oli saarten valtauskonto 1800-luvun alkuvuosikymmenille saakka.
Havaijilaisen uskonnon ehkä tärkein käsite on elämänvoima mana, jota on useimmissa ihmisissä, asioissa ja jopa sanoissa. ”Koskemattomat”, joissa manaa ei ollut, joutuivat elämään muista erossa, jotta he eivät imisi muiden manaa.
Hengelliset johtajat (kahuna) erikoistuivat tietylle alalle tai taidolle. He suorittivat temppeleissä rituaaleja saadakseen hengiltä siunauksia tai neuvoja.
Kapu-järjestelmä

Normit, joiden mukaan havaijilaiset elivät, kiteytyivät kapu-järjestelmään. Perimätiedon mukaan Pā‘ao-niminen päällikkö toi järjestelmän Tahitilta. Kapu viittasi erilaisiin kieltoihin, mutta myös paikkoihin tai esineisiin, jotka olivat kiellettyjä.
Henkisyys kuului kiinteästi havaijilaisten jokapäiväiseen elämään. Havaijilaiset noudattivat maallisen lakinsa ohella jumalallista lakia (kapu akua). Sen rikkominen johti ankaraan rangaistukseen, jopa kuolemantuomioon. Rangaistukselta saattoi välttyä jos ehti paeta pakopaikkaan (havaijiksi pu'uhonua) katumaan tietyksi ajaksi.
Jumalia

Havaijilaiset jumalat jaetaan karkeasti kahteen luokkaan:
Akua: luonnonvoimien ja -ilmiöiden henkilöitymiä, jotka kontrolloivat näitä luonnonvoimia
‘Aumakua: jumalalliset esivanhemmat, jotka suojelevat omia perheitään
Havaijilaisten tärkeimpiä jumalia olivat luojajumala Kāne, sodan ja politiikan jumala Kū, sekä maanviljelyn, hedelmällisyyden ja rauhan jumala Lono. Joka lokakuusta helmikuuhun kestäneessä sadonkorjuujuhlassa Makahikissa Lono toivotettiin jälleen tervetulleeksi maan päälle. Makahikin aikana ei sodittu, rakennettu tai politikoitu.
Jumalatar Pele hallitsi tulivuoria ja suuttuessaan aiheutti tulivuorenpurkauksia. Hän oli myös hulan suojelijajumalatar. Hulatansseilla oli alun perin uskonnollinen merkitys, ja tanssijat viihdyttivät jumalia temppeleissä (heiau) suoritetuilla tansseillaan. Temppeleitä oli eri tarkoituksiin. Niissä uhrattiin jumalille ruokaa ja joskus jopa ihmishenkiä kuten rikollisia tai orjia.
Jumalten kuvia tehtiin puusta, kivestä ja sulista. Silmiksi käytettiin simpukankuoria ja hampaiksi, jotka jätettiin näkyville, havaijinkoirien hampaita.
Kristinuskon valta-aseman vakiintuminen

Havaijin kuningaskunnan perustanut Kamehameha I avasi kuningaskuntansa ulkopuolisille, mukaan lukien lähetyssaarnaajille, mutta eli kuitenkin itse perinteistä elämää eikä hyväksynyt kapu-järjestelmän vastustamista.
Havaijilaiset hylkäsivät perinteisen uskontonsa sen jälkeen kun kuningas Kamehameha I kuoli 1819. Jumalalliset lait hylättiin ja temppelit tuhottiin, joskin temppelien raunioita on yhä jäljellä. Uusi kuningas Kamehameha II lakkautti kapu-järjestelmän vuonna 1820 syömällä yhdessä naisten kanssa, mikä oli ennnen tätä kielletty.
Kamehameha I:n kuoltua tämän suosikkivaimo Ka‘ahumanu alkoi myös tukea kristinuskon levittämistä. Hän tuki itse protestanttien tekemää lähetystyötä matkustaen ympäri kuningaskuntaa. Sen sijaan Kamehameha II:n kerrotaan olleen haluton kääntymään kristinuskoon, koska hän ei halunnut mm. sitoutua yksiavioisuuteen.
Kristinusko alkoi levitä nopeasti havaijilaisten keskuudessa lähetyssaarnaajien tekemän työn vuoksi. Suurimmaksi yksittäiseksi ryhmäksi nousivat katolilaiset.
Nykyään

Yhdysvaltain kongressissa säädettiin vuonna 1978 laki (engl. American Indian Religious Freedom Act), jonka nojalla maan alkuperäisväestöihin (havaijilaiset, intiaanit, Alaskan alkuperäisasukkaat ja aleutit) kuuluvien ihmisten perinteinen uskonto on liittovaltion lailla suojeltu.
Nykyisin puolet havaijilaisista on kristittyjä ja loput lähinnä muiden suurten uskontojen seuraajia, mutta saarilla on myös muutamia pieniä pakanaryhmiä. PEW-tutkimuskeskuksen julkaiseman tutkimuksen mukaan alkuperäiskansojen uskoa harjoittaa Havaijilla alle 1 % asukkaista. Osavaltion suurin uskonto on kristinusko, johon kuuluu 63 % väestöstä.
Huolimatta havaijilaisen uskonnon pienestä harjoittajamäärästä, monet alkuperäisväestöön kuuluvat henkilöt harjoittavat sitä jossain määrin jonkin muun uskonnon rinnalla.
HMS Westminster (L40)

| HMS Westminster |
| --- | --- |
 HMS Westminster ennen muutostöitä

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  huhtikuu 1917
Laskettu vesille:  25. helmikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  18. huhtikuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 4. maaliskuuta 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Westminster (viirinumero F02/L40) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin W-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.