stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Holmium
Esiintyminen

Holmiumia ei esiinny vapaana, vaan yhdistyneenä muihin alkuaineisiin gadoliniitissa ja monatsiitissa sekä muissa harvinaisia maametalleja sisältävissä mineraaleissa. Metallista holmiumia voidaan valmistaa kuumentamalla holmiumkloridia tai holmiumfluoridia kalsiumin kanssa. Holmium on hyvin harvinaista maankuoressa, tyypillisesti monatsiittihiekka sisältää vain 0,05 % holmiumia. Se on eräs harvinaisimmista harvinaisista maametalleista luonnossa ja yleisyydeltään maankuoressa samaa luokkaa talliumin kanssa.
Isotoopit

Kaiken luonnossa esiintyvän holmiumin muodostaa sen ainoa vakaa isotooppi 165Ho, mutta sille tunnetaan 35 radioisotooppia aina holmium-140:stä holmium-175:n saakka. Radioaktiivisista isotoopeista pysyvin on 163Ho, jonka puoliintumisaika on 4 570 vuotta. Seuraavaksi pysyvimmät ovat 166Ho puoliintumisajalla 26,8 tuntia ja 167Ho puoliintumisajalla 3,1 tuntia. Useimpien isotooppien puoliintumisajat ovat huomattavasti alle yhden minuutin. Holmiumin ydinisomeeri 166m1Ho on poikkeuksellinen: sen puoliintumisaika on peräti 1 133 vuotta. Holmiumilla on useita muitakin ydinisomeerejä. Isotoopeilla, joiden massaluku on pienempi kuin pysyvällä 165Ho:llä, pääasiallinen hajoamistapa on elektronisieppaus, kun taas raskaammilla se on beetahajoaminen.
Käyttö

Holmiumilla on suurin magneettinen permeabiliteetti kaikista luonnollisista alkuaineista ja sillä on myös muita epätavallisia magneettisia ominaisuuksia. Yttriumin kanssa seostettuna se muodostaa hyvin magneettisia seoksia. Magneettisten ominaisuuksiensa takia holmiumia on käytetty voimakkaimpien kestomagneettien materiaalina, tosin alkuainemuodossa olevan holmiumin poikkeavat magneettiset ominaisuudet tulevat esiin vain hyvin matalissa lämpötiloissa.
Holmiumilla on vain vähän käyttökohteita tutkimuksen ulkopuolella. Sitä on käytetty ydinreaktoreiden säätösauvoissa, lasereissa (ns. Ho:YAG) ja eräitä sen yhdisteitä keltaisena värjäysaineena lasituotteissa. Holmiumoksidia on käytetty kuumuutta kestävänä materiaalina joissain erityissovelluksissa.
Ho3+-ionia on käytetty katalyyttinä muuttamaan vedyn orto-muotoa para-muodoksi.
Käyttö > Käyttöturvallisuus ja myrkyllisyys

Suuret määrät holmiumsuoloja voivat olla elimistölle vaarallisia. Kuitenkin muiden harvinaisten maametallien tavoin holmiumin akuutti myrkyllisyys näyttäisi olevan suhteellisen vähäinen. Holmiumilla ei ole mitään tunnettua biologista roolia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Periodictable: Technical data for Holmium (englanniksi)
Luettelo holmiumin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
WebElements: Holmium reactions of elements (englanniksi)
American Elements: Holmium (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Holmium (Ho) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Holmium (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Holmium (englanniksi)
PeriodicTable: Holmium (Ho) (englanniksi)
PubChem: Holmium (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Holmium (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Holmium (englanniksi)
Ari Holopainen

| Ari Holopainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. tammikuuta 1969 (ikä 55) Varkaus
Jääpallon pelaaja
Lempinimi:  84 kg
Pituus:  181 cm
Pelipaikka:  Hyökkääjä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–1989 |  WP-35 | – | (–) |
| 1989–1991 |  Ljusdals BK | – | (–) |
| 1991–1992 |  Katrineholms SK | – | (–) |
| 1992–1995 |  WP-35 | – | (–) |
| 1995–2001 |  Villa Lidköping BK | – | (–) |
| 2001–2004 |  IFK Vänersborg | – | (–) |
| 2004–2006 |  Villa Lidköping BK | – | (–) |
Maajoukkue
| 1990–2006 |  Suomi | 117 | (143) |
Valmennusura
2007–2013:  Villa Lidköping BK
2013–2017:  IFK Kungälv
2017-2022:  IFK Vänersborg
2019-:  Suomi
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ari Holopainen (s. 24. tammikuuta 1969 Varkauslähde?) on suomalainen entinen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän toimii nykyisin Suomen maajoukkueen päävalmentajana.
Pelaajaura

Holopainen on varkautelaisen WP-35:n kasvatti. Pääosan seurajoukkueurastaan hän pelasi Ruotsissa Ljusdalin, Katrineholmin, Villa Lidköpingin ja IFK Vänersborgin joukkueissa.
Läpi 1990-luvun sekä 2000-luvun alkupuoliskon Holopainen lukeutui myös Suomen maajoukkueen vakiopelaajiin, ja oli voittamassa joukkueessa maailmanmestaruutta 2004 Ruotsissa, missä hän myös nousi tuolloisen MM-kisojen maalintekijätilaston kärkeen 61 maalillaan. Kaikkiaan hän teki MM-kisoissa 77 maalia. Suomen paidassa hän pelasi yhteensä 117 A-maaottelua ja teki 143 maalia. Hän on Suomen maajoukkueen maalintekijätilaston kärjessä.
Valmentajaura

Lopetettuaan pelaajauransa keväällä 2006 Holopainen toimi kauden 2007–2008 Villa Lidköpingin apulaisvalmentajana ja aloitti seuran päävalmentajana kaudella 2008–2009. Kauden 2012–2013 jälkeen hän siirtyi IFK Kungälvin päävalmentajaksi.
Heinäkuussa 2019 Holopainen valittiin Suomen maajoukkueen päävalmentajaksi seuraavaksi kahdeksi kaudeksi. Holopaisen kaksi ensimmäistä vuotta päävalmentajana eivät pitäneet sisällään MM-kisoja koronaviruspandemian takia. Kesäkuussa 2021 Holopainen teki kahden vuoden jatkosopimuksen.
Holopainen toimi IFK Vänersborgin päävalmentajana vuosina 2017-2022. Tuona aikana IFK:n paras saavutus oli seitsemäs sija Elitserienissä keväällä 2021.
Yksityiselämä

Ari Holopaisen isä Esko Holopainen on moninkertainen jääpallon Suomen mestari ja maaottelupelaaja.. Hänen poikansa Niklas edustaa IFK Vänersborgia.
Saavutukset

Valmentajana
MM-hopea: 2023
Riikka Honkanen

| Riikka Honkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1998 (ikä 26) Nurmijärvi, Suomi
Uran tiedot
Seura:  Helsinki Ski Club
Laji:  alppihiihto
Maailmancup
Kaudet:  2016–
Paras sijoitus:  28.
 Tietolaatikko päivitetty 21. marraskuuta 2021 
| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten alppihiihto. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten alppihiihto. Nuorten olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten alppihiihto. Nuorten olympialaiset  | Maa:  Suomi> Naisten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 2016 | sekakilpailu |  |
| Nuorten MM-kilpailut   | Nuorten MM-kilpailut   | Nuorten MM-kilpailut   |  |
|  Hopeaa | Sotši 2016 | suurpujottelu |  |
Riikka Honkanen (s. 17. heinäkuuta 1998 Nurmijärvi) on suomalainen alppihiihtäjä. Honkanen edustaa Helsinki Ski Clubia (edusti Alpine Race Team Taaboria kesään 2017 asti).
Hänen valmentajinaan toimivat Bozo Jaklin ja Sergei Poljsak.
Honkanen voitti Suomen-mestaruuden vuonna 2018 pujottelussa ja paripujottelussa sekä vuonna 2019 pujottelussa ja suurpujottelussa.
Honkanen saavutti Sampo Kankkusen kanssa pronssia sekakilpailusta vuoden 2016 nuorten talviolympialaisista Lillehammerista. Noissa kisoissa Honkanen oli pujottelun seitsemäs ja suurpujottelun 11:s. Maaliskuussa 2016 hän saavutti nuorten MM-hopeaa suurpujottelusta Sotšista.
Aikuisten arvokilpailuissa Honkanen kilpaili ensimmäisen kerran St. Moritzin MM-kilpailuissa 2017. Hän sijoittui suurpujottelussa 34:nneksi ja keskeytti pujottelun toisella kierroksella. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän sijoittui suurpujottelussa 29:nneksi ja keskeytti pujottelun ensimmäisellä kierroksella. Hän osallistui myös joukkuekilpailuun, jonka ensimmäisellä kierroksella Suomi hävisi Italialle eikä selviytynyt puolivälieriin. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 Honkanen keskeytti pujottelun ensimmäisellä ja suurpujottelun toisella kierroksella. Joukkuekilpailussa Suomi hävisi ensimmäisellä kierroksella jälleen Italialle, tällä kertaa aikavertailulla voittojen mentyä tasan 2–2. Honkanen hävisi parilleen Laura Pirovanolle 0,05 sekunnilla. Pekingin olympialaisissa 2022 Honkanen sijoittui pujottelussa 37:nneksi ja keskeytti suurpujottelun ensimmäisellä kierroksella.
Maailmancupissa Honkanen debytoi tammikuussa 2016 Mariborin suurpujottelussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 28:nneksi Levin pujottelussa marraskuussa 2021.
Honkasen isä Jakke Honkanen on entinen rallin kartanlukija. Sittemmin hän on selostanut moottoriurheilua ja alppihiihtoa Eurosport-kanavalla.
Homeeriset hymnit

| Homeeriset hymnit> Ὁμηρικοί ὕμνοι |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  useita
Kieli:  muinaiskreikka (homeerinen)
Genre:  hymnirunous
Julkaistu:  vanhimmat 600–500-luvulla eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Anna-Marja Soupios
Kustantaja:  Suomi-Kreikka yhdistysten liitto
Julkaistu:  1996
ISBN:  951-97465-0-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Homeeriset hymnit (m.kreik. Ὁμηρικοί ὕμνοι, Homērikoi hymnoi) ovat tuntemattomien tekijöiden kirjoittama kokoelma hymnejä, jotka on kirjoitettu heksametrimuodossa. Hymnejä on yhteensä 33, ja ne on laitettu virheellisesti Homeroksen nimiin jo ensimmäisissä niihin viittaavissa lähteissä.
Vanhimmat hymnit ajoittuvat 600-luvulle eaa., ja ne ovat eräitä vanhimpia kreikkalaisen kirjallisuuden merkkiteoksia. Vaikka suurin osa hymneistä onkin kirjoitettu 600–500 luvulla eaa., muutamissa on selviä merkkejä hellenismin vaikutuksesta, ja Hymni Arekselle ajoittuu mahdollisesti vasta myöhäisantiikin aikaan.
Hymnit

Hymnien pituus vaihtelee suuresti; osa saattaa olla niinkin lyhyitä kuin kolme–neljä säettä, kun taas joidenkin kohdalla pituus ylittää 500 säettä. Hymnit ylistävät lähes kaikkia kreikkalaisen mytologian pääjumaluuksia:
Afrodite
Apollon
Ares
Asklepios
Artemis
Athene
Dionysos
Demeter
Dioskuurit: Kastor ja Polydeukes
Gaia
Hefaistos
Helios
Hera
Herakles
Hermes
Hestia
Kybele
Pan
Poseidon
Pythian Apollon
Selene
Zeus
Kirjallisuutta > Suomennos

Papaditsas, Dimitris P. & Ladia, Eleni: Homeeriset hymnit.  ((Omirikoi ymnoi.) Suomentanut Anna-Marja Soupios)  Helsinki:  Suomi-Kreikka yhdistysten liitto, 1996.  ISBN 951-97465-0-1
Aiheesta muualla

Homeeriset hymnit. Käännös H.G. Evelyn-White. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Kuolleiden päivä

Kuolleiden päiväksi koottu alttari.
Pääkallot ovat näkyvä osa kuolleiden päivän juhlintaa. José Guadalupe Posadan (1852–1913) innoittamia La Catrina -luurankoja Leónin kaupungin museossa Meksikossa.
Kuolleiden päivä (esp. Día de Muertos) on vainajien muistopäivä, jota vietetään marraskuun taitteessa Meksikossa ja Keski-Amerikan maissa sekä osassa Etelä-Amerikkaa ja Yhdysvaltain latinojen keskuudessa. Päivän viettoon kuuluu kuoleman hyväksyminen ja pilkkaaminen, hautausmailla vierailut ja kotialttarit, joille asetellaan uhrilahjoja vainajille.
Tausta

Kuolleiden päivässä paikalliset meksikolaiset juhlat yhdistyvät kristillisen pyhäinpäivän juhlintaan sekä Mesoamerikan alkuperäiskansojen, kuten mayojen ja asteekkien, perinteisiin.
Muinaisten asteekkien kalenterissa oli elokuussa kaksi vainajien muistopäivää, miccailhuitontli, ’pieni vainajien juhla’ ja micailhuitl, ’suuri vainajien juhla’, sekä satojuhla zocotlhuetzi. Suurena vainajien juhlapäivänä uhrattiin ihmisiä, joiden kallot asetettiin riviin uhritemppelin eteen. Asteekkien ja mayojen taiteessa ja keramiikassa esiintyi myös paljon pääkalloaiheita, kuten nykyajan kuolleidenkin päivässä. Kun espanjalaiset valloittivat asteekkien maat 1500-luvun alussa, asteekkien uskonnolliset perinteet siirrettiin katolisiin pyhimysjuhliin.
Viettäminen

Kuolleiden päivää juhlitaan samaan aikaan kuin katolisia kuolleiden muistojuhlia, pyhimysten päivää ja uskovien vainajien muistopäivää, joita Suomessa vastaa pyhäinpäivä. Joskus kuolleiden päivää juhlitaan vain 2. marraskuuta, mutta yleensä juhla on kaksipäiväinen (Dias de los Muertos). Tällöin sen viettäminen aloitetaan auringonlaskun aikaan 31. lokakuuta, ja se kestää 2. marraskuuta asti.
Kuolleiden päivän aikana kuolema hyväksytään ja sitä pilkataan. Näkyvässä osassa juhlinnassa ovat pääkallokuvat ja sesonkiruoat. Yleinen makeinen on golfpallon kokoinen pääkallokarkki. Ihmiset vierailevat hautausmailla, ja kotiin saatetaan pystyttää ofrenda, alttari kuolleille. Elävät syövät juhlaruokia, ja hengille tarjotaan heidän suosikkiruokiaan.
Rakkaille vainajille pystytetyssä kotialttarissa on pöytä tai muu taso, jolle levitetään puhdas valkoinen pöytäliina. Sille asetetaan ruokaa, juomaa ja tupakkaa uhrilahjaksi. Vaikka vainajien ei uskotakaan pystyvän fyysisesti nauttimaan uhrilahjoja, heidän uskotaan kuitenkin nauttivan niiden olemuksesta. Alttarilla voi olla myös valokuvia vainajista tai pyhimyksistä sekä kukka-asetelma, usein keltaoransseista isosamettikukista tehty. Kukkien terälehdistä sirotellaan vana johtamaan alttarille. Uhrilahjojen lähellä voidaan polttaa kopaalisuitsukkeita, joiden avulla vainajat löytävät lahjansa. Alttarilla on yleensä puhdistavaa suolaa sekä vettä laseissa. Ruoka ja juomat syödään juhlan lopuksi, kun vainajat ovat ensin saaneet nauttia niistä.
Paikallisia erikoisuuksia

Eri puolilla Meksikoa on erilaisia kuolleiden päivän perinteitä. Jotkin niistä ovat jo katoamassa.
Kuolleiden päivästä oli 1900-lukuun mennessä tullut niin tunnettu, että Meksikoon virtasi runsaasti turisteja vain seuraamaan juhlintaa. Erityisen näyttävät ja suositut juhlat järjestetään Michoacánin osavaltion Pátzcuarojärven seudun kaupungeissa ja kylissä. Aikuiset menevät hautausmaalle marraskuun 1. päivän aamuna ja koristelevat haudat kukilla, leivällä (pan de muerto), hedelmillä ja kynttilöillä. Heidän jälkeensä lapset tulevat vartioimaan hautoja ja viimeistelemään koristelut. Miehet menevät sorsametsälle hankkimaan ruokaa uhrialttarille. Pojat pelaavat teruscan-nimistä peliä, jossa he ”varastavat” heille jätettyä ruokaa katoilta ja pihoilta. Illalla tanssitaan pescado blancoa ja muita rituaalisia tansseja. Kirkonkellot kutsuvat keskiyöllä vainajien sieluja palaamaan Maan päälle. Naiset ja lapset palaavat koristelemaan hautausmaata kynttilöillä, hedelmillä ja makeisilla, kun miehet jäävät aidan ulkopuolelle odottelemaan. Kynttilöiden valaisemat ja kukitetut hautausmaat ovat kuuluisia kauneudestaan.
Joissain paikoissa Meksikossa juhlat aloitetaan jo 28. lokakuuta onnettomuuksissa kuolleiden muistoksi, jolloin kukkien terälehtiä sirotellaan alttareilta teiden onnettomuuspaikoille. Seuraavana päivänä muistellaan väkivallan uhreja, 30. lokakuuta ennen kastettaan kuolleita vauvoja, 31. lokakuuta muita lapsena kuolleita ja 1. marraskuuta aikuisena kuolleita.
Oaxacassa Kaakkois-Meksikossa tehuanot viettävät esi-isiltään sapoteekeilta vaikutteita saanutta xandu ya -juhlaa eli pyhäinpäivää. Silloin pyhimyksille pystytetään porraspyramidin muotoisia alttareita ja muistellaan kuluneen vuoden aikana kuolleita ihmisiä. Juhlat päättyvät ilotulitukseen.
Meksikon pääkaupunki Méxicossa kuolleiden päivästä on tullut suuri kaupallinen ja taiteellinen juhla, johon liittyy katukauppaa ja hallituksen järjestämiä tapahtumia ja näyttelyitä.
Joissain paikoissa Meksikossa lapset kiertävät ovilla lausuen runoja tai rukouksia ja pyytäen ruokaa palkkioksi.
Guatemalassa kuolleiden päivään liittyy suurten leijojen lennättäminen. Leijojen avulla vainajat johdatetaan juhliin. Guatemalassa juhliin liittyy erityisen paljon mayavaikutteita, kuten mayankielisiä rituaaleja. Muualla Keski- ja Etelä-Amerikassa kuolleiden päivän juhlinta ei ole yhtä riehakasta kuin Meksikossa. Esimerkiksi Brasiliassa siihen kuuluu ainoastaan hautausmaavierailuja 2. marraskuuta.
Nykyisin kuolleiden päivän yhdysvaltalaisen vastineen Halloweenin perinteet, kuten ”karkki vai kepponen” ja makaaberit naamiaisasut, ovat leviämässä Meksikoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MEXonline: Day of the Dead Holiday (englanniksi)
Kuolleiden päivän taustaa ja valokuvia (englanniksi)
Isosamettikukilla koristeltu alttari.
Meksikolaisperhe koristelemassa hautaa kuolleiden päiväksi.
Kynttilöin koristeltu hautausmaa kuolleiden päivän yönä Meksikossa.
Aleksandr Homutetski

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Aleksandr Vasiljevitš Homutetski
Syntymäaika: 4. toukokuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Volgograd, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
:  Rotor Volgograd
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1976–1978 |  Rotor Volgograd | 20 | (0) |
| 1979–1980 |  Spartak Moskova | 0 | (0) |
| 1980 |  Rotor Volgograd | 19 | (3) |
| 1981–1984 |  Lokomotiv Moskova | 111 | (8) |
| 1985 |  SKA Rostov-na-Donu | 6 | (0) |
| 1986–1990 |  Rotor Volgograd | 173 | (17) |
| 1991–1993 |  JoKu | 52 | (4) |
| 1993 |  MPS | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 382 | (32) |
Valmennusura
1993–1997:  Vodnik Kalatš-na-Donu
1998–1999:  Torpedo Volžski
1999:  Olimpia Volgograd (apuv.)
1999:  Torpedo Volžski
2000–2004:  Lisma-Mordovia Saransk
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aleksandr Vasiljevitš Homutetski (ven. Александр Васильевич Хомутецкий, s. 4. toukokuuta 1960 Volgograd, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edusti 1970-luvun lopulta 1990-luvun alkuun ulottuneella pelaajaurallaan muun muassa Rotor Volgogradia ja Lokomotiv Moskovaa.
Ura

Puolustajana pelannut volgogradilaislähtöinen Homutetski oli Rotor Volgogradin kasvatti. Hän edusti seuraa kolmeen eri otteeseen urallaan, aluksi Neuvostoliiton 2. divisioonassa kausilla 1976–1978 ja 1980, sitten 1. divisioonassa kausilla 1986–1988 ja lopulta mestaruussarjassa kausilla 1989–1990.
Homutetski kuului mestaruussarjajoukkueen kokoonpanoon myös kausilla 1979–1980 Spartak Moskovassa ja kaudella 1985 SKA Rostov-na-Donussa. Spartak voitti kaudella 1979 Neuvostoliiton-mestaruuden, mutta Homutetskin oli tyytyminen otteluihin kakkosjoukkueessa. Kesken seuraavan kauden hän palasi Volgogradiin. Kaudet 1981–1984 hän edusti tuolloin 1. divisioonassa pelannutta Lokomotiv Moskovaa, jonka kapteenina hän toimi Vladimir Muhanovin ohella kaudella 1982. Hän sai urheilumestarin (ven. мастер спорта, master sporta) arvon vuonna 1984.
Kaudet 1991–1993 Homutetski pelasi Suomessa 1. divisioonan Joutsenon Kullervossa, joka tavoitteli tuohon aikaan vahvasti nousua Veikkausliigaan. Hän pelasi kaikissa otteluissa kaudella 1992, jolloin joukkue johti sarjaa pitkään, mutta menetti lopulta liigakarsintapaikkaan oikeuttaneen toisenkin sijan uusintaottelussa.
Pelaajauransa jälkeen Homutetski on toiminut valmentajana Venäjän 1. divisioonassa ja 2. divisioonassa. Hän johti Svetotehnika Saranskin 2. divisioonan Volgan lohkon mestariksi kaudella 2002.
Honkilahden vaakuna

Honkilahden vaakuna (1951–1969)
Honkilahden vaakuna on saanut aiheensa kunnan maantieteestä. Siika viittaa runsaskalaiseen Pyhäjärveen, ja alueen metsiköt ovat kuusivaltaisia.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä vihreä kuusi, sen alla vihreä, aaltokoroinen tyviö, jossa hopeinen uiva siika”. Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 12. maaliskuuta 1951. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1970, kun Honkilahti liitettiin Euran kuntaan.
Holomorfinen funktio

Suorakulmainen ruudukko (ylhäällä) ja sen kuva holomorfisen funktion f muodostamassa kuvauksessa (alhaalla).
Matematiikassa holomorfiset funktiot ovat kompleksianalyysin keskeinen tutkimuskohde.  Holomorfinen funktio on yhden tai useamman muuttujan kompleksiarvoinen funktio, joka on kompleksisesti derivoituva jokaisen määrittelyjoukkonsa pisteen ympäristössä.
Käsitettä analyyttinen funktio käytetään usein synonyyminä käsitteelle “holomorfinen funktio” 
, vaikka sanaa analyyttinen käytetään myös laajemmassa merkityksessä: se voi olla mikä tahansa funktio (reaalinen, kompleksinen tai vielä yleisempi tapaus), joka voidaan kehittää Taylorin sarjaksi jokaisessa määrittelyjoukkonsa pisteessä. Holomorfinen funktio on siis kompleksiarvoinen analyyttinen funktio.
Holomorfista funktiota, jonka määrittelyjoukko on koko kompleksitaso, kutsutaan kokonaiseksi funktioksi. Ilmaus "holomorfinen pisteessä z0" ei tarkoita vain derivoituvuutta pisteessä z0, vaan myös jossakin kompleksitasossa sijaitsevassa pisteen z0 ympäristössä.
Määritelmä

Jos funktio ƒ on kompleksiarvoinen yhden (kompleksi)muuttujan funktio, sen derivaatta määrittelyjoukon pisteessä z0 määritellään raja-arvona
Tämä on sama kuin derivaatan määritelmä reaalifunktioille, paitsi että kaikki muuttujan ja funktion arvot ovat kompleksilukuja.  Erityisesti on huomattava, että raja-arvoa laskettaessa kompleksiluku z lähestyy kompleksilukua z0, ja raja-arvon on oltava sama riippumatta siitä, mistä kompleksitason suunnasta lukua z0 lähestytään.  Jos raja-arvo on olemassa, sanotaan, että  ƒ on derivoituva pisteessä z0.  Kompleksifunktion ja reaalifunktion derivaatoilla on useita yhteisiä ominaisuuksia: molemmat ovat lineaarisia, ja kummassakin tapauksessa tulon ja osamäärän derivointisäännöt sekä ketjusääntö vastaavat toisiaan.
Jos ƒ on kompleksisesti derivoituva jokaisessa alueen  U pisteessä z0 , sanotaan, että ƒ on holomorfinen alueessa U.  Jos ƒ puolestaan on holomorfinen jossakin pisteen  ympäristössä z0, sen sanotaan olevan holomorfinen pisteessä z0.  Funktion ƒ sanotaan olevan holomorfinen ei-avoimessa joukossa A, jos se on holomorfinen A:n sisältävässä avoimessa joukossa.
Reaalisen ja kompleksisen derivoituvuuden välinen suhde voidaan esittää seuraavasti: Jos kompleksifunktio ƒ(x + i y) = u(x, y) + i v(x, y) on holomorfinen, funktioilla u ja v on ensimmäisen kertaluvun osittaisderivaatat x:n ja y:n suhteen. Nämä osittaisderivaatat toteuttavat Cauchyn–Riemannin yhtälöt:
Vaikka osittaisderivaatat toteuttaisivat Cauchyn-Riemannin yhtälöt, funktio ei automaattisesti ole holomorfinen, vaan tarvitaan lisätietoa joko funktion tai osittaisderivaattojen jatkuvuudesta.  Yksinkertaisimmillaan voidaan osoittaa, että jos funktioilla u ja v on jatkuvat ensimmäisen kertaluvun osittaisderivaatat, jotka toteuttavat Cauchyn–Riemannin yhtälöt, ƒ on holomorfinen.  Tyydyttävämpi lause, joka on vaikeampi todistaa, on Looman–Menchoffin lause:  jos funktio ƒ on jatkuva ja funktioilla u ja v on ensimmäisen kertaluvun jatkuvat osittaisderivaatat, jotka toteuttavat Cauchyn–Riemannin yhtälöt, ƒ on holomorfinen.
Terminologiaa

Sanan "holomorfinen" ottivat käyttöön kaksi Cauchyn oppilasta, Briot (1817–1882) ja Bouquet (1819–1895). Sanan juuret ovat kreikan kielen sanoissa ὅλος (holos), joka tarkoittaa kokonainen  ja  μορφή (morphē), joka tarkoittaa "muoto".
Ominaisuuksia

Koska kompleksifunktion derivointi on lineaarinen operaatio, ja funktioiden tulo ja osamäärä derivoidaan ja ketjusääntöä käytetään samoin kuin reaalifunktioiden tapauksessa, holomorfisten funktioiden summat, tulot ja yhdistetyt funktiot ovat holomorfisia, ja kahden holomorfisen funktion osamäärä on holomorfinen muualla paitsi nimittäjän nollakohdissa.
Cauchyn lauseen mukaan holomorfisen funktion polkuintegraali yhdesti yhtenäisessä alueessa suljetun polun yli on nolla. Sen käänteislause on Moreran lause: Jos jatkuvan funktion integraali yli suljetun polun on nolla, funktio on holomorfinen.
Holomorfisten funktioiden integraaleja voidaan laskea Cauchyn integraalikaavan avulla. Sen perusteella voidaan laskea avoimessa kiekossa määritellyn holomorfisen funktion arvot alueen sisäpisteissä, jos arvot alueen reunalla tunnetaan.
Integraalikaavaa voidaan soveltaa myös funktion derivaatalle, jolloin sitä voidaan kutsua Cauchyn derivointisäännöksi
Sääntö pätee mille tahansa suljetulle käyrälle, joka kierretään kertaalleen positiiviseen kiertosuuntaan pisteen  a ympäri.
Kaava voidaan myös yleistää n:nen kertaluvun derivaatalle. Jos siis holomorfisella funktiolla on ensimmäisen kertaluvun derivaatta, sillä on kaikkien kertalukujen derivaatat, siis
Esimerkkejä

Kaikki kompleksikertoimiset polynomifunktiot ovat holomorfisia kompleksilukujen joukossa, samoin 
sini, kosini ja eksponenttifunktio.
(Kompleksilukujen joukossa trigonometristen funktioiden ja eksponenttifunktion välillä on Eulerin kaavan mukainen yhteys.
Cauchy–Riemannin yhtälöiden seurauksena  reaaliarvoisen holomorfisen funktion on oltava vakio. Siten mm.z:n reaaliosa ja imaginaariosa eivät ole holomorfisia. Toinen tyyppiesimerkki ei-holomorfisesta funktiosta on kompleksikonjugaatti.
Kirjallisuutta

Väisälä, Kalle: Matematiikka IV.  (141, 10. painos)  Espoo:  Otakustantamo, 1986 (1965).  ISBN 951-671-087-5
Lehto, Olli: Funktioteoria I–II.  Helsinki:  Limes ry, 1985 (1980).  ISBN 951-745-077-X