stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bears in Trees
Diskografia > Albumit / EP: t > Keep Me  Safe (2020)

Kuten EP I Want To Feel Chaotic, Keep Me Safe EP julisti uuden aikakauden yhtyeelle. Jokainen kappale julkaistiin erikseen singleinä ennen EP: n täydellistä julkaisua 11. joulukuuta 2020 Counter Intuitive- kanssa.
Kappalelista:
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | It Gets Better (Singlen julkaisu 4. syyskuuta 2020)  | 03.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Seaside (Singlen julkaisu 7. lokakuuta 2020)  | 03.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ibuprofen (Singlen julkaisu 6. marraskuuta 2020)  | 03.20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Laugh / Cry (Singlen julkaisu 11. joulukuuta 2020)  | 03.32 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 13.36 |  |  |  |  |  |  |  |
Diskografia > Singlet > "Fly Out To Alaska" (2018)

Bears in Trees nauhoitti kappaleen 8. marraskuuta 2018 Wienin AutoHeart Studiosissa.  Fly Out To Alaska -musiikkivideo kuvattiin myös bändin ollessa Wienissä.  Itävallan slangia kuuluu myös kappaleessa: Ei oida! Leiban!, karkeasti käännettynä "hei tyyppi! Se on siistiä! "
Diskografia > Singlet > "Sitting Pretty" (2019)

'Sitting Pretty' julkaistiin 11. helmikuuta 2019.
Kiertueet

Bears in Trees järjestää ensimmäisen Ison-Britannian kiertueensa heinäkuussa 2021. He esiintyvät Newcastlessa, Glasgow'ssa, Manchesterissa, Birminghamissa, Nottinghamissa, Bristolissa ja Lontoossa.  Kiertuetta oli lykättävä koronaviruspandemian vuoksi, sen oli tarkoitus alun perin tapahtua joulukuussa 2020.
Pro Motorsport

Pro Motorsport on italialainen pikkuformulatalli. Talli perustettiin vuonna 2002. Vuosina 2005-08 talli kilpaili International Formula Master-sarjassa voittaen sarjan kuljettajien mestaruuden vuonna 2005. Talli kilpaili myös Italian Superturismo Championship-sarjassa vuoteen 2008 saakka.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Primaderma

| Primaderma |
| --- | --- |
 Liitukausi Alba-vaihe–Cenomanum-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Kladi::  Platynota
Kladi::  Monstersauria
Suku::  †Primaderma  Nydam, 2000
Laji::  nessovi
Kaksiosainen nimi
 † Primaderma nessovi  Nydam, 2000 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Primaderma (nimen merkitys: ”varhainen nahka”) on sukupuuttoon kuollut liskosuku, joka eli varhaiselta myöhäiselle liitukaudelle, alba-vaiheelta cenomanum-vaiheelle. Se tunnetaan vain leuan kappaleesta ja hampaista, joiden perusteella se on luokiteltu samaan ryhmään kuin nykyinen gilalisko. Hampaat olivat litteät ja sahalaitaiset, ja soveltuivat lihan leikkaamiseen ja repimiseen, eikä niissä ollut tyypillisiä myrkkyuria. Ne muistuttivat enemmän varaanien hampaita, joille ryhmä oli kaukaisempaa sukua. Fossiilit löydettiin Utahista, Yhdysvalloista, ja niiden perusteella eläin oli 30-senttinen.
Fylogenia

Conrad et al. 2010:
Pohjoista viljaa

| ”Pohjoista viljaa” Viikate |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Unholan urut
 Äänitetty : joulukuu 2004
 Julkaistu: 19. tammikuuta 2005
 Tyylilaji: heavy metal, folk metal
 Kesto: 08.14
 Levy-yhtiö: Ranka Recordings
Viikatteen muut singlet
| ”Leimu” 2003 | ”Pohjoista viljaa” 2005 | ”Tie” 2005 |
Pohjoista viljaa on Viikatteen single. Kappale nousi radiohitiksi. Single oli Suomen virallisella singlelistalla yhteensä 10 viikkoa, ja ensimmäisellä viikolla sen sijoitus oli 2. Levyn B-puolena on cover-versio Peer Güntin kappaleesta "Losing My Mind". Yhtye itse on myöntänyt luvan kappaleen versiointiin. Levyn kannessa oleva tuulimylly sijaitsee Elimäellä.
Kappaleet

Pohjoista viljaa – 4.02
Köysistä parhain – 4.12 (Losing My Mind -cover)
Kokoonpano

Kaarle Viikate (oik. Kalle Virtanen) – laulu, kitarat, bassokitarat
Simeoni Viikate (oik. Simo Kairistola) – lyömäsoittimet
Arvo ja Ervo Viikate – taustalaulut
Aiheesta muualla

Albumi Pohjoista viljaa Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Poul Schierbeck

Poul Schierbeck (8. kesäkuuta 1888 – 9. helmikuuta 1949) oli tanskalainen säveltäjä ja urkuri.
Schierbeck varttui lääkärin perheessä Kööpenhaminassa. Hän opiskeli itse alun perin oikeustiedettä, mutta päätti sitten omistautua musiikin opiskelulle. Häntä opettivat sävellyksessä Carl Nielsen ja Thomas Laub, urkujensoitossa Paul Hellmuth sekä pianonsoitossa Henrik Knudsen. Schierbeck teki säveltäjänä debyyttinsä vuonna 1915. Seuraavana vuonna hän sai nimityksen urkuriksi Skovshovedin kirkkoon, jossa työskenteli tässä virassa kuolemaansa saakka. Vuonna 1919 Schierbeck meni naimisiin laulaja Sylvia Larsenin kanssa. Samana vuonna hänelle myönnettiin Det anckerske Legat (Ancker-stipendi), joka mahdollisti Italiaan Lontoon ja Pariisin kautta suuntautuneen opintomatkan. Kotimatkallaan Schierbeck vieraili Sveitsissä ja Saksassa. Vuonna 1926 hän sai Lange-Müller-kunniastipendin.
Schierbeckin tuotannossa merkittävä osa on oopperalla Fête galante, jonka libretto on Max Lobedanzin käsialaa. Teos esitettiin seitsemän kertaa Tanskan kuninkaallisessa teatterissa kaudella 1931–1932 säveltäjän vaimo Sylvia Larsenin tulkitessa pääroolin, minkä jälkeen se kuitenkin esitettiin uudelleen vasta vuonna 1960. Vuosina 1911–1921 Schierbeck sävelsi ainoaksi jääneen sinfoniansa. Hänen tunnetuimpien teostensa joukossa ovat laulusarja Den kinesiske fløjte ja H. C. Andersenin sanoihin sävelletty laulu I Danmark er jeg født. Schierbeck sävelsi myös kantaatteja. Hänen yhteistyönsä elokuvaohjaaja Carl Theodor Dreyerin kanssa johti muun muassa elokuvan Vihan päivä (Vredens dag, 1943) musiikkiin.
Schierbeck opetti vuodesta 1931 soitinnusta Kööpenhaminan Tanskan kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Jørgen Jersild ja Leif Kayser.
Pinguy OS

Eräs esimerkki PinGuy OS:n työpyödästä.
Pinguy OS on Ubuntuun perustuva Linux-käyttöjärjestelmä, joka on suunnattu aloittelijoille.
Ominaisuudet

Pinguy OS:ssa on korjattu monia virallisen Ubuntu-jakelun puutteitaselvennä muuttamalla käyttöliittymää ja valitsemalla työpöydälle aloittelijan yleensä tarvitsemat ohjelmat. Pinguy mielletään käyttäjiensä parissa usein Linux Mintin kilpailijaksi. Pinguy OS ei ole DistroWatchin mukaan niin suosittu kuin Linux Mint tai Ubuntu. Pinguy toimii LiveDVD-tilassa, jolloin sitä ei aivan välttämättä tarvitse asentaa koneen kiintolevylle. Pinguyn asennus vaatii USB-tikun, DVD:n tai vastaavan suuren asennusmedian, CD:lle se ei mahdu. Käyttöliittymä vahvasti muunneltu GNOME. PinGuy OS perustuu Debianiin samalla tavoin kuin Ubuntukin. Saatavissa sekä 32- että 64-bittisenä. Vähimmäisvaatimus x86-yhteensopiva prosessori 700 MHz kellotaajuudella. Lisäksi Pinguy OS tarvitsee ainakin 384 MB keskusmuistia ja 8GB kiintolevytilaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pinguy OS Homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
Pinguy OS at DistroWatch.com
Pinguy OS .iso Sourceforge
Plantin-Moretus-museo

Plantin-Moretus-museo
Plantin-Moretus-museo on kuuluisiin kirjanpainajiin Christoffel Plantijniin ja Jan Moretukseen erikoistunut museo Antwerpenissä, Belgiassa. Museo sijaitsee heidän entisen painoyrityksensä tiloissa.
Plantijn perusti 1500-luvulla painoyhtiön, joka siirtyi hänen vävynsä Moretuksen omistukseen Plantijnin kuoltua. Vuonna 1876 Edward Moretus myi yrityksen Antwerpenille, ja vuotta myöhemmin kaupunki oli avannut asuin- ja painotilat yleisölle. Vuonna 2005 museo listattiin Unescon maailmanperintöluetteloon ensimmäisenä museona.
Plantin-Moretus-museo omistaa poikkeuksellisen kokoelman typografista materaalia. Museossa on vanhimmat säilyneet painokoneet muotteineen, loistava kirjasto, loisteliaasti koristetut sisätilat ja Plantijnin yrityksen koko arkisto.
Kokoelma

Biblia Polyglotta, Raamattu viidellä kielellä (1568–1573)
Thesaurus Teutoniae Linguae
Abraham Orteliuksen tekemä maantieteen kirja: Theatrum Orbis Terrarum (ensimmäinen todellinen karttakirja)
Rembert Dodoensin tekemä kirja yrteistä: Cruydeboeck
Andreas Vesaliuksen ja Joannes Valverden tekemä anatomian kirja
Simon Stevinin kirja desimaalinumeroista
Aiheesta muualla

Musea Antwerpen – Museum Plantin-Moretus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hollanniksi)
UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Aarre Heinonen : Eräs Antwerpenin nähtävyys, Helsingin Sanomat, 07.07.1935, nro 178, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pingst – fria församlingar i samverkan

| Pingst – fria församlingar i samverkan |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  helluntailainen
Johtaja:  Daniel Alm
Toiminta-alue:  Ruotsi
Seurakuntia:  392 (2020)
Jäseniä:  n. 87 000 (2020)
Kotisivu:  pingst.se
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pingst – fria församlingar i samverkan (suom. Helluntailaiset – Vapaat seurakunnat yhteistyössä lyh. Pingst FFS) on ruotsalaisten helluntaiseurakuntien valtakunnallinen järjestö. Helluntaiherätys on vaikuttanut Ruotsissa 1900-luvun alkupuolelta lähtien. Vuonna 2001 seurakunnat perustivat valtakunnallisen yhdistyksen yhteistyön tiivistämiseksi. Pingst-järjestö tekee yhteistyötä ruotsalaisten helluntaiseurakuntien kanssa seurakuntatyön ja kehitysyhteistyön vahvistamiseksi. Vuonna 2004 järjestö muodostui uskonnolliseksi yhteisöksi. Vuoden 2020 lopussa järjestöllä oli 392 jäsenseurakuntaa, joissa on yhteensä runsaat 87 000 jäsentä.
Historia

Helluntailiikkeen virallinen yhteistyöjärjestö päätettiin perustaa vuonna 2002 pitkän harkinnan jälkeen. Liikkeen perustamisen myötä ruotsalainen helluntailiike sai ensimmäisen kansallisen johtajansa. Luultavasti perinteiden vuoksi Tukholman Filadelfia-seurakunnan tuolloinen johtaja Sten-Gunnar Hedin valittiin liikkeen ensimmäiseksi johtajaksi. Hedin toimi liikkeen johtajana vuoteen 2008, jonka jälkeen häntä ovat tehtävässä seuranneet Pelle Hörnmark vuoteen 2015 ja Daniel Alm, joka toimii edelleen liikkeen johtajana.
Johtajat

2001–2008: Sten-Gunnar Hedin
2009–2015: Pelle Hörnmark
2016–: Daniel Alm
Plymouth Superbird

Plymouth Superbird oli modifioitu versio Plymouth Road Runnerista. Siinä oli Hemi V8-moottori ja noin 420 hevosvoimaa. Sitä valmistettiin vuonna 1970 raporttien mukaan 1 935 kappaletta ja se oli tyyliltään muskeliauto. Siinä oli neljä vaihdetta ja se oli takavetoinen. Massaa oli noin 1 700 kg.
Tietoja

426 Hemi V8 tai 440 V8
Teho: lähemmäs 500 hv hemi
Massa: 1 740 kg
Huippunopeus: Noin 210 km/h
Kiihtyvyys: 0-100 km/h 4,8-5,8 s
Poizdów-Kolonia

| Poizdów-Kolonia |
| --- | --- |
 fiPoizdów-Kolonia 
 51°38′13″N, 22°20′46″E 
Väestö
Väkiluku (2011):  267
Poizdów-Kolonia on kylä Kockin kunnassa Lubartówin piirikunnassa Lublinin voivodikunnassa Puolassa. Se sijaitsee Puolan itäosassa. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Poizdów-Koloniassa asui 267 asukasta.
Käännös suomeksi
Poitou-Charentes

Poitou-Charentes on yksi Ranskan entisestä 26:sta hallintoalueesta läntisessä Keski-Ranskassa. Poitou-Charentesin muodostaneet neljä departementtia (Charente, Charente-Maritime, Deux-Sèvres ja Vienne) ovat nykyisin osa laajempaa Uuden-Akvitanian hallintoaluetta.
Polymeerikemia

Biopolymeeri
Polymeerikemia eli makromolekyylikemia tarkastelee kemiallista synteesiä sekä polymeerien ja makromolekyylien kemiallisia ominaisuuksia. IUPACin suositusten mukaan suurmolekyyliyhdisteet luokitellaan itsenäisiksi molekyyliketjuiksi ja täten erilliseksi kemialliseksi luokaksi.
Yleistä

Polymeerikemia ei ole synonyymi muovikemialle. Yksi nykyaikaisen
polymeeritieteen keskeisiä kysymyksiä on polymeerien kontrolloitu synteesi, jossa pystytään hallitsemaan polymeerien kokoa, muotoa ja avaruusrakennetta. Tutkitaan tapoja valmistaa funktionaalisia polymeereja sekä pyritään selvittämään polymeerien
kemiallisen rakenteen ja fysikaalisten ominaisuuksien välistä riippuvuutta. Polymeerit ovat monimutkainen ja mielenkiintoinen tutkimusaihe, koska niiden ominaisuudet riippuvat paitsi niiden kemiallisesta koostumuksesta myös niiden koosta ja muodosta.
Polymeereistä

Polymeerit ovat suurimolekyylisiä yhdisteitä, joiden moolimassat vaihtelevat
kymmenistä tuhansista kymmeniin miljooniin. Eliöt rakentuvat
polymeereista kuten erilaisista proteiineista ja polysakkarideista, ja elämää
ylläpitääkseen ne hyödyntävät lukuisia polymeereja, kuten entsyymejä tai DNA:ta.
Suomessa oleellisen tärkeä polymeeri on selluloosa, jättiläismäinen yhdiste, joka yhdessä polymeerisen ligniinin kanssa muodostaa puiden tukirakenteen. Paperi valmistetaan eristämällä selluloosa puumateriaalista.
Synteettisten polymeerien teollinen valmistus lisääntyy jatkuvasti. Erilaiset
pinnoitteet, liimat ja muovit ovat tunnetusti polymeerimateriaaleja. Polymeereja käytetään esimerkiksi lääkevalmisteissa, kosmetiikassa, elintarvikkeissa, elektroniikkateollisuudessa, paperin valmistuksessa ja veden puhdistuksessa. Monet
ihmisruumiin varaosat valmistetaan synteettisistä polymeereista. Polttokennoissa voi olla polymeerielektrolyytti ja litiumpolymeeri-akkuissa käytetään polymeerielektrodia.
Polymeerien luokittelu

Eliöiden tuottamat biopolymeerit:
rakenneproteiinit: kollageeni, keratiini, elastiini ...
kemiallisesti aktiiviset proteiinit: entsyymit, hormonit, kuljetusproteiinit...
rakenteelliset polysakkaridit: selluloosa, kitiini, kitosaani...
varastoivat polysakkaridit: tärkkelys, glykogeeni...
nukleiinihapot: DNA, RNA
Muovien valmistuksessa käytetyt synteettiset polymeerit, joista valmistetaan esimerkiksi kuidut, maalit, rakennusmateriaalit, kalusteet, mekaaniset varaosat, kiinnitysaineet:
termoplastiset polymeerit: polyeteeni, Teflon polystyreeni, polypropeeni, polyesteri, polyuretaani, polymetyylimetakrylaatti, polyvinyylikloridi (PVC), nailon, viskoosi, selluloidi, silikoni
silloittuvat tekniset polymeerit: vulkanoitu kumi, bakeliitti, kevlar, epoksimuovit...
Polymeerit muodostuvat monomeerien polymeroinnissa. Polymeereja kuvataan kemiallisesti polymerointiasteella, moolimassajakaumalla, taktisuudella, kopolymeerijakaumalla, haarautumisasteella, pääteryhmillä, crosslinkingilla, kristalloinnilla sekä termisillä ominaisuuksilla, kuten lasisiirtymälämpötila ja sulamislämpötila. Liuoksissa polymeereillä on erityiset ominaisuudet niiden liukoisuuden, viskositeetin ja geeliytymisen perusteella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polymeerikemia Wikimedia Commonsissa
Plantagenet

Plantagenet-suvun vaakuna.
Plantagenet oli yksi Englannin keskiaikaisista hallitsijasuvuista. Suku polveutui Anjou-suvusta ja hallitsi Englantia sekä osia Ranskaa vuosina 1154–1399. Sukua kutsutaan joskus myös Angevin-hallitsijasuvuksi.
Tämän jälkeen suku jakautui Lancasterin ja Yorkin haaroiksi, jotka hallitsivat Englantia vuoteen 1485 saakka. Englannin kuninkaista 14 kuuluu Plantagenet-sukuun, mikäli mukaan lasketaan Lancaster- ja York-sukuhaarojen kuninkaat.
Plantagenet-suvun perusti Henrik II:n isä Anjoun kreivi Gottfried V (k. 1151), sittemmin Normandian herttua, jonka päähineessä olleesta väriherneen oksan latinankielisestä nimestä suku sai nimensä.
Ruusujen sodat ja sen seuraukset

Plantagenet-suvun hajaannus alkoi Edvard III:n valtakauden jälkeen. Edvardilla oli suuri määrä lapsia, ja lasten solmimat avioliitot vaikuttivat merkittävällä tavalla vallanperimysriitoihin. Näitä vallanperimyssotia kutsutaan nimellä ruusujen sodat.
Edvard III:n perijä, Edvard Musta Prinssi, kuoli vuotta ennen isäänsä. Hänellä oli vain yksi poika, Rikhard II, joka seurasi valtaistuimella isoisäänsä. Rikhardin kuoltua lapsettomana vuonna 1399 tämä sukuhaara sammui. Kuninkaaksi nousi Edvard III:n neljännen pojan Juhana Gentin poika Henrik IV. Juhana Gent oli Lancasterin herttua, ja Henrik IV oli ensimmäinen Lancaster-sukuhaaran kuningas.
York-sukuhaaran perustaja oli Edvard III:n viides poika, Yorkin herttua Edmund Langley. Sukuhaarasta tuli vallantavoittelija kuitenkin vasta Rikhard Plantagenetin myötä, sillä Rikhard polveutui kahdesta Edvard III:n pojasta, isänsä puolelta Edmund Langleysta ja äitinsä puolelta Clarencen herttuasta Lionel Antwerpeniläisestä, joka oli Edvard III:n kolmas poika.
Kun Henrik VI sairastui, hänen kaukainen serkkunsa Rikhard Plantagenet nousi sijaishallitsijaksi. Rikhard ei kuitenkaan suostunut luopumaan vallasta, jolloin alkoivat ruusujen sodat ja Plantagenet jakautui kilpaileviin haaroihin, York-sukuun ja Lancaster-sukuun. Rikhardin poika Edvard IV oli ensimmäinen York-sukuinen kuningas ja häntä seurasi valtaistuimelle hänen vanhin poikansa Edvard V, jonka hänen setänsä Rikhard III kuitenkin todennäköisesti tappoi nousten itse kuninkaaksi. Rikhardin ainoa lancasterilainen uhka oli Henrik Tudor, jolla oli äitinsä puolelta vaatimus kruunuun, tosin heikko ja alun perin laittoman sukulinjan kautta. Henrik sai koottua armeijan ja Rikhard lyötiin Bosworthin taistelussa vuonna 1485. Henrik nousi valtaistuimelle nimellä Henrik VII ja nai Yorkin Elisabetin, joka oli Edvard IV:n tytär ja Edvard V:n sisar. Kilpailevat sukuhaarat yhdistyivät uuden Tudor-suvun alle ja Henrik varmisti jälkeläistensä aseman valtaistuimelle.
Plantagenet-suvun kuninkaat

Henrik II (1154–1189)
Rikhard I Leijonamieli (1189–1199)
Juhana Maaton (1199–1216)
Henrik III (1216–1272)
Edvard I (1272–1307)
Edvard II (1307–1327)
Edvard III (1327–1377)
Rikhard II (1377–1399)
Lancasterin ja Yorkin dynastioiden kuninkaat kuuluivat myös Plantagenet-sukuun, mutta heistä on omat artikkelinsa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Normannien hallitsijasuku | Englannin hallitsijasuvut 1154–1399 | Seuraaja: Lancaster |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plantagenet Wikimedia Commonsissa
Portti (sarjakuvahahmo)

| Portti |
| --- | --- |
 Portti
Luoja(t):  Chris Claremont   Marc Silvestri
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Uncanny X-Men #227 (1988)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  ei tiedossa
Status:  aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Ryhmä-X (epävirallinen)
Edelliset ryhmäsidokset:  Raatelijat (pakotettu)
Voimat:  Teleportaatio
Portti (engl. Gateway) on Marvelin sarjakuvissa esiintyvä hahmo.
Portilla on ihmeellinen kyky luoda yliluonnollisia "portteja" kahden paikan välille, jotka voivat olla hyvinkin etäällä toisistaan. Näistä porteista kulkemalla pääsee hetkessä paikasta toiseen. Ei ole tiedossa, ovatko Portin voimat maagista perua vai onko hän ehkä mutantti. Hänen voimiensa raja ei ole myöskään tiedossa, mutta ilmeisesti se kattaa vain maapallon, ei avaruutta tai toisia ulottuvuuksia.
Pituus: 150 cm
Paino: 32,5 kg
Portin elämän alkuvaiheet ovat hämärän peitossa, eikä myöskään ole mitään tietoa siitä, kuinka hän joutui tekemisiin Raatelijoina tunnetun roskasakin kanssa. Raatelijat pakottivat hänet käyttämään voimiaan cyborgiroistojen siirtämiseen uhkaamalla tuhota hänen heimonsa pyhän paikan, minkä seurauksena Portin heimon esi-isien henget olisivat joutuneet (aboriginaalien uskomuksen mukaan) demonien orjiksi. Portti on hyvinkin saattanut saada kutsunimensä juuri Raatelijoilta, hänen oikeaa nimeänsä ei tiedä kukaan muu kuin hän itse.
Ryhmä-X löysi Raatelijoiden tukikohdan ja voittivat nämä taistelussa. Muutama Raatelija pääsi pakoon, ja heistä Kallo-niminen lupasi vapauttaa Portin kaikista tämän valoista ja lupauksista, mikäli tämä vain siirtäisi heidät turvaan. Portti suostui, ja kolme Raatelijaa pääsi pakoon.
Wolverine olisi halunnut tappelun päätteeksi listiä Portinkin, mutta Storm havaitsi, ettei tämä ollut Raatelija ja pysäytti Wolverinen. X-miehet asettuivat asumaan Raatelijoilta valtaamaansa kaupunkiin ja tekivät siitä uuden tukikohtansa. Portti tarjoutui käyttämään voimiaan Ryhmä-X:n palveluksessa ja siirtää ryhmän paikasta toiseen Tajunnan antamien telepaattisten ohjeiden perusteella.
Portista on siten tullut arvoituksellinen Ryhmä-X:n epävirallinen jäsen. Hän ei tiettävästi koskaan puhu, vaan istuu kaiket päivät mietiskellen kalliollaan.
Pikkuvelholehti

| Pikkuvelholehti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Horsmakasvit Onagraceae
Suku::  Velholehdet Circaea
Laji::  alpina
Kaksiosainen nimi
 Circaea alpina  L. 
Katso myös
   Pikkuvelholehti Wikispeciesissä   Pikkuvelholehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkuvelholehti eli velholehti (Circaea alpina) on pienikokoinen, medetön ja itsepölytteinen monivuotinen ruoho.
Ulkonäkö ja koko

Pikkuvelholehti kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, hauras, veltohko ja kalju. Vastakkain olevien lehtien ruoti on litteähkö. Lehtilapa on herttamainen, nirhalaitainen, ohut, kiiltävä ja laidoilta kaarikarvainen. Kukintoranka on nystykarvainen. Kukat ovat pieniä, ja sekä verhiö että teriö ovat kaksilehtisiä. Terälehdet ovat valkoisia tai vaaleanpunertavia. Pikkuvelholehti kukkii Suomessa heinäkuussa. Siemenet kypsyvät päärynämäisissä ja kaarikarvaisissa pähkylöissä. Kasvi talvehtii rönsyjensä avulla.
Pikkuvelholehti risteytyy helposti lähisukulaisensa isovelholehden (C. lutetiana) kanssa. Suomessa isovelholehteä ei kuitenkaan kasva.
Levinneisyys

Pikkuvelholehteä tavataan Euroopassa Britteinsaarilta ja Etelä-Ranskasta itään Uralille saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa, Albaniassa, Romaniassa ja Kaukasuksella. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Norjan, Ruotsin ja Suomen pohjoisosiin, Baltiaan ja Pohjois-Venäjälle. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu samoilla leveysasteilla läpi Siperian Venäjän kaukoitään ja Pohjois-Japaniin asti. Pohjois-Amerikassa lajia tavataan Alaskassa, Kanadan etelä- ja keskiosissa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Suomessa pikkuvelholehteä kasvaa koko maassa pohjoisinta Lappia lukuun ottamatta. Tavanomainen laji on maan etelä-, keski- ja itäosissa, muualla se on varsin satunnainen ja harvinainen laji.
Elinympäristö

Pikkuvelholehti on varjokasvi. Sen kasvupaikkoja ovat kosteat lehdot, lehtokorvet, lähteiköt ja purolaaksot.
Muuta

Englanniksi kasvin nimi on small enchanter's nightshade, lumoojan yövarjo.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Pikkuvelholehden levinneisyys Suomessa.
Luontoportti: Velholehti (Circaea alpina)
ITIS: Circaea alpina (englanniksi)
Flora of China: Circaea alpina (englanniksi)
Pikkuvelhonlehden kukkia.
Pikkuvelhonlehti C. A. M. Lindmanin teoksesta Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Pro Pilkki 2

| Pro Pilkki 2 |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Mikko Happo, Janne Olkkonen
Jakelija:  Microsoft Store, Google Play ja App Store
Pelisarja:  Pro Pilkki
Julkaistu:  2013
Lajityyppi:  simulaatio
Ikäluokitus:  3+
Alusta:  PC, iOS, Android
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Pro Pilkki 2 on Mikko Hapon ja Janne Olkkosen kehittämä ilmainen kalastussimulaatiopeli joka julkaistiin vuonna 2013. Vuonna 2015 julkaistiin Pro Pilkki 2 Mobile Windows Phone -puhelimille. Tietokoneversioista poiketen mobiilipeli on maksullinen. Kuitenkin pelin mobiilipelin kokeiluversio on maksuton.
Pro Pilkki 2:ssa pelaaja voi valita monta eri tapaa pilkkiä. Valittavissa on muun muassa kolme eri vuodenaikaa (syystalvi, keskitalvi ja kevättalvi), kaksi erikokoista kairaa (iso ja pieni), neljä eri vapaa (jäykkä vapa, morrivapa, perusvapa ja vahvasiimainen suuri vapa) ja neljä vuorokaudenaikaa (aamu, keskipäivä, ilta ja yö). Jotkin näistä vaikuttavat tiettyjen lajien syöntiin.
Pro Pilkki 2:ssa vastustajien vakoilu kiikareilla ei enää onnistu toisin kuin ensimmäisessä osassa.