stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä H
H > Juho Häkli

(käytti Saksassa peitenimeä Korte), (19. marraskuuta 1892 Kaukola – 19. huhtikuuta 1951) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Paavo Häkli ja Maria Korte. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hanna Paavilaisen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 29. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 Libaussa järjestetyille rautatienrakennuskursseille myöhemmin hänet laskettiin siviilitöihin hänellä todetun sairauden takia. Takaisin Suomeen hän palasi sisällissodan jälkeen helmikuussa 1919 ja astui armeijan palvelukseen 12. helmikuuta 1919 ja sijoitettiin Savon jääkärirykmentti n:o 3:een, josta muodostettiin myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. komppaniassa. Hänet siirrettiin 25. lokakuuta 1919 vastaavanlaiseen toimeen Karjalan kaartin rykmentin 3. konekiväärikomppaniaan ja edelleen 31. lokakuuta 1921 Raskaan tykistörykmentin 3. patteriin. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1923, mutta astui uudelleen palvelukseen 1. marraskuu 1923 kuormastovääpeliksi Keski-Suomen rykmentin 1. komppaniaan ja palveli sitä 30. huhtikuuta 1924 saakka, jonka jälkeen hän oli työmiehenä, metsätyönjohtajana, vahtimestarina ja postinkantajana Kaukolassa ja Kirvussa. Häkli otti osaa talvisotaan hevoskolonnan johtajana Kevyt-osasto 13:ssa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin ilmasuojelutehtäviin Lohjalle. Hänet haudattiin Lohjalle. Ylennykset: Vääpeli 12. helmikuuta 1919. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki.
William Leonard Häkli
Pietari Einar Häll
H > Alfred Hällsten

(käytti Saksassa peitenimeä Mattsson), (17. elokuuta 1893 Purmo – 2. syyskuuta 1953) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matts Sandnabba eli Hällsten ja Anna Lena Haapbacka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Aina Storbackan kanssa. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä Purmosta liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, mutta vapautettiin palveluksesta hänen sairautensa takia jo 21. joulukuu 1915 ja laskettiin siviilitöihin. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuu 1918 ja jatkoi maanviljelystä Purmossa. Vuodesta 1932 alkaen hän oli hoidettavana Pitkäniemen mielisairaalassa. Hänet on haudattu Purmoon.
Johannes Hällström
H > Väinö Johannes Häme

(1. syyskuuta 1886 Revonlahti – 25. huhtikuuta 1967) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Antti Häme ja Maria Nahkala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Katri Magdaleena Kovalaisen kanssa. Häme toimi työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 19. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon hänellä todetun sairauden takia 7. maaliskuuta 1917. Häme saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan taistelulähetiksi 1. jääkäriprikaatin esikuntaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella sekä Karjalankannaksella. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 7. elokuuta 1918 Savon jääkärirykmentti n:o 3:een, missä hänet sijoitettiin tallipäälliköksi 9. komppaniaan, josta hänet siirrettiin vastaaviin töihin 16. syyskuuta 1918 Lapin ryhmän 2. pataljoonaan ja 15. tammikuuta 1919 alkaen Pohjois-Savon rykmentin 1. pataljoonaan. Armeijasta hän erosi 25. lokakuuta 1919 ja muutti Revonlahdella ja teki sekalaisia töitä vuoteen 1922 saakka, jolloin astui 1. toukokuuta 1922 Kainuun rajavartioston palvelukseen rajavartiosotilaana ja hänet sijoitettiin 23. joulukuuta 1922 kenttävartion päälliköksi ja 15. lokakuuta 1924 alkaen rajavääpeliksi. Rajavartiostosta hän erosi eläkeikänsä perusteella 2. syyskuuta 1936. Talvisotaan hän osallistui vääpelinä Erillis-pataljoona 15:ssä ja osallistui taisteluihin Suomussalmella. Sodasta palattuaan hän siirtyi viljelemään tilaansa Ruhtinaansalmella. Hänet on haudattu Ruhtinaansalmelle. Häme kävi rajavartioston aliupseerikoulun vuonna 1930. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 10. heinäkuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Kaarlo Jalmari Hämäläinen
Viljo Aarne Hämäläinen
Juho Alfred Hänninen
H > Onni Oskar Hänninen

(3. kesäkuuta 1888 Laukaa – 20. toukokuuta 1943) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Hänninen ja Josefina Lanneaho. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Aino Johanna Uutela syntyjään Ahokkaan kanssa, josta hän erosi vuonna 1933. Hänninen kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja työskenteli puuseppänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 4. joulukuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 21. joulukuuta 1915. Takaisin Suomeen hän palasi 24. maaliskuuta 1918 ja astui jefreitteriksi ylennettynä palvelukseen 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 5. Jääkärirykmenttiin, joka nimettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. komppaniassa. Vakinaisesta palveluksesta hän erosi 11. helmikuuta 1919 sitoutumisajan päätyttyä ja liittyi keväällä 1919 Reposaaren suojeluskuntaan ja hänet sijoitettiin sen paikallispäälliköksi. Myöhemmin hän työskenteli kulkukauppiaana ja työmiehenä eri puolilla maata. Hänet haudattiin Malmille. Ylennykset: Jefreitteri 24. maaliskuuta 1918, Kersantti 1. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
H > Kalle Vihtori Härkönen

(13. maaliskuuta 1891 Ristijärvi – 23. kesäkuuta 1956) oli suomalainen jääkäriylikersantti. Hänen vanhempansa olivat työmies Ana Asarias Härkönen ja Annie Oikarinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Hilda Kustaava Pikkaraisen kanssa. Tämä Ristijärveläinen metsätyömies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. tammikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 7. elokuuta 1917 pataljoonan 1. komppaniaan. Härkönen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ryhmänjohtajaksi ensin 5. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 24. maaliskuuta 1918 alkaen 10. jääkäripataljoonaan ja 30. maaliskuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, joka tunnettiin myöhemmin myös nimillä Jääkäripataljoona n:o 3, Kajaanin sissipataljoona ja Pohjanmaan jääkäripataljoona. Hän toimi koulutusaliupseerina eri komppanioissa. Armeijasta hän erosi 19. huhtikuuta 1919 ja muutti siirtyi Kajaanissa metsätöihin, mitä töitä tekikin aina vuoteen 1925 saakka, jolloin astui marraskuussa Kainuun rajavartioston palvelukseen ja hänet sijoitettiin 30. joulukuuta 1925 Kuivajärven kenttävartion päälliköksi, mistä hänet siirrettiin edelleen 15. helmikuuta 1928 alkaen 3. komppanian hevospäälliköksi ja 27. elokuuta 1928 jälleen takaisin Kuivajärven kenttävartion päälliköksi ja palveli päällikkönä vuoteen 1939 saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta. Talvisotaan Härkönen osallistui kuormastopäällikkönä Elintarviketäydennyspataljoona 15:ssä ja osallistui taisteluihin Raatteen suunnalla. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Suomussalmelle ilmasuojelutehtäviin. Sotien jälkeen hän asettui Hyrynsalmelle. Hänet on haudattu Hyrynsalmelle. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 4. toukokuuta 1918, Kersantti 1. syyskuuta 1928, Ylikersantti 1940. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi,  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali.
Juho Aarne Vilhelm Härmänen
Albert Häsä
Oskar Arne Höckert
H > Johannes Valfrid Högback

(25. syyskuuta 1896 Bergö – 7. tammikuuta 1959) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä August Högback ja Maria Östman. Högback kävi kansakoulun ja viljeli kotitilaansa Bergössä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin 30. joulukuu 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta laskettiin siviilitöihin. Högback palasi takaisin Suomeen 29. marraskuu 1918 ja toimi sen jälkeen maanviljelijänä Bergössä. kunnes muutti vuonna 1923 siirtolaiseksi Kanadaan. Kanadassa hän otti käyttöön nimekseen Ferd West. Hän toimi Kanadassa muun muassa metsätyömiehenä ja proomunkuljettajana Vancouverin alueella. Hänet haudattiin Vancouveriin, Prince Robert B. D, Kanada. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
H > Viktor August Högdahl

(käytti Saksassa peitenimeä Berg), (5. marraskuuta 1897 Maalahti –2. tammikuuta 1937) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Gustaf Adolf Berg ja Maria Högdahl. Högdahl kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 4. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 22. elokuuta 1916 . Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Högdahl saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Högdahl palveli edelleen 1. Jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Suomen valkoiseen kaartiin. Kaartissa hän toimi 2. konekiväärikomppaniassa. Armeijasta hän erosi 26. heinäkuuta 1918, mutta astui uudelleen palvelukseen jo 1. kesäkuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Porin rykmentin 1. pataljoonaan, missä hän toimi koulutusaliupseerina ensin 3. komppaniassa ja myöhemmin konekiväärikomppaniassa. Toistamiseen hän erosi armeijasta 30. lokakuuta 1919 ja siirtyi työmieheksi Maalahdelle. Hänen kohtalokseen tuli hukkua hyiseen veteen Maalahden Klockarskärin lähellä 2. tammikuuta 1937. Hänet haudattiin Maalahdelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Kersantti 3. heinäkuuta 1918, Vääpeli 30. lokakuuta 1919. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
H > Erkki Vilhelm Höijer

Erkki Vilhelm Höijer (25. huhtikuuta 1895 Loimaa – 31. elokuuta 1946) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat seppä Vilhelm Höijer ja Fia Ståhlberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Elli Severiina Kestin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt Loimaalainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Höijer saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kuormastopäälliköksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa. Sisällissodan jälkeen Höijer palveli 2. Jääkärirykmentissä, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 9. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 12. helmikuuta 1919 ja siirtyi Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Alastaron suojeluskuntaan. Lappeenrannan ratsukoulun varusmestariksi hän siirtyi 1. elokuuta 1929 ja toimi varusmestarina 1. helmikuuta 1930 saakka, jolloin siirtyi Kuntain työlaitoksen vartijaksi Punkalaitumelle. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 10. huhtikuuta 1918, Vääpeli 15. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Kaarlo Höynälä

(27. joulukuuta 1898 Alatornio – 28. helmikuuta 1953) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Emil Kaarlo Höynälä ja Hilda Herajärvi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Hilda Maria Alapartasen ja hänen kuoltua vuonna 1934 toisen kerran vuonna 1936 Aino Aliina Viinikan kanssa. Höynälä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 13. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. maaliskuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin 5. syyskuuta 1916. Takaisin Suomeen hän palasi syksyllä 1918 ja ryhtyi viljelemään kotitilaansa. Hänet on haudattu Ala-Torniolle. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
H > Eino Immanuel Höök

(26. maaliskuuta 1901 Kuopio – 30. huhtikuuta 1948) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat nimismies Gustaf Adolf Höök ja Tilda Räsänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936 Sylvi Elisabeth Helinin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt vasta 15-vuotias kuopiolainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 26. lokakuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 19. marraskuuta 1917.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 3. patteriin ja osallistui taisteluihin sisällissodassa Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen toteutetussa tykistön uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 4. patteriin ja hän otti osaa sotatoimiin Karjalankannaksella. Hän palveli sisällissodan jälkeen Suomen tykistökoulussa, josta tykistön uudelleenjärjestelyssä siirrettiin Kenttätykistörykmentti n:o 2:n 3. patteriin. Armeijasta hän erosi 21. joulukuuta 1918 ja liittyi 2. tammikuuta 1919 Viron vapaussotaan lehtevään Pohjan Poikain rykmentin räjäytyskomennuskuntaan. Viron vapaussodasta hän palasi 20. tammikuuta 1919 ja liittyi 27. kesäkuuta 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi aluksi 2. rykmentin etappikuriirina ja myöhemmin saman rykmentin 1. pataljoonan 1. komppaniassa joukkueenjohtajana. Hän osallistui retkikunnalla taisteluihin Säämäjärvellä. Sotaretkeltä palattuaan hän astui armeijan palvelukseen 1. syyskuuta 1920 ja hänet sijoitettiin vääpelinä Pohjois-Savon rykmentin 3. komppaniaan ja siirrettiin 22. lokakuuta 1920 alkaen 2. komppaniaan, missä toimi koulutusaliupseerina. Armeijasta hän erosi toistamiseen 30. tammikuuta 1921, mutta palveli senkin jälkeen lyhyitä aikoja Pioneeripataljoona l:ssä ja Kenttätykistörykmentti 3:ssa sekä Salmin rajavartiostossa. Pääosin hän kumminkin palveli työmiehenä Kuopiossa. Hänet on haudattu Kuopioon. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. syyskuuta 1920. Kunniamerkit:  Vapaudenristi. 4. lk. miekkojen kera kera,  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Jääkäripataljoona 27:n soittokunta.
Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Mellis
Lauri Gulin

Lauri Gulin
Lauri Johannes Gulin (31. tammikuuta 1890 Lemi – 20. syyskuuta 1970) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat rovasti Arthur Lorenz Gulin ja Bertha Kristina Sarlin, ja hänen veljiään olivat Eelis Gulin ja Lennart Pinomaa. Lauri Gulin vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Martta Maria Kannon kanssa.
Opinnot

Gulin kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta vuonna 1908 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1908–1914. Sotakorkeakoulun yleisen osaston hän suoritti vuosina 1924–1926.
Jääkäriaika

Gulin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hän sai kesäkuussa vuonna 1915 komennuksen Berliiniin Wetterhoffin toimistoon, mistä hänet lähetettiin helmikuussa 1916 kapteeni Heldtin toimistoon Tukholmaan ja sieltä edelleen toukokuussa 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomesta hän palasi takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon syksyllä 1916 ja siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 1. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa, josta hänet siirrettiin takaisin täydennysjoukkoon 23. heinäkuuta 1917 ja komennettiin etappitehtäviin Hampuriin.
Suomen sisällissota

Lauri Gulin saapui helmikuun alkupuolella 1918 Tornioon, astui Suomen armeijan palvelukseen vääpelinä ja toimi aluksi alipäällystön kouluttajana Suomen tasavallan vartiostossa Seinäjoella. Hänet määrättiin 21. helmikuuta 1918 Mikkelin 2. pataljoonan 4. komppanian päälliköksi ja toimi sen päällikkönä edelleen myöhemmin muodostetussa Etelä-Savon rykmentissä. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Hillosensalmella, Mouhussa, Paljakalassa, Huhdasjärvellä, Mäkelässä, Oravalassa ja Voikkaalla.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Gulin palveli 5. komppanian päällikkönä edelleen Etelä-Savon rykmentissä, josta hänet määrättiin 2. elokuuta 1918 Mikkelin läänin kutsuntapiirin apulaissotakomissaariksi ja 28. huhtikuuta 1919 alkaen jalkaväen tarkastajan adjutantiksi. Adjutantin tehtävistä hänet siirrettiin 10. maaliskuuta 1920 Savon jääkärirykmentin adjutantiksi, Komppanianpäällikkyyksiä hänellä oli Savon jääkärirykmentissä vuosina 1920–1922 useissa komppanioissa. Keski-Suomen rykmenttiin 1. komppanian päälliköksi hänet siirrettiin 3. joulukuuta 1924, josta hänet siirrettiin pataljoonan komentajaksi 33. pataljoonaan 15. syyskuuta 1926. Rykmentin komentajan apulaiseksi hänet siirrettiin  29. kesäkuuta 1928, josta hänet komennettiin 9. joulukuuta 1931 alkaen 3. Divisioonan esikuntapäälliköksi ja edelleen 20. tammikuuta 1936 Viipurin rykmentin komentajan apulaiseksi, josta hänet komennettiin Hämeenlinnan sotilaspiirin päälliköksi, missä tehtävässä hän toimi talvisodan syttymiseen saakka. Hän on hoitanut myös Keski-Suomen rykmentin komentajan tehtäviä 9. syyskuuta 1929 – 22. toukokuuta 1930.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Gulin osallistui Jalkaväkirykmentti 15:n komentajana ja osallistui Summan taisteluihin. Epäonnekseen hän loukkaantui auto-onnettomuudessa, ja hänet siirrettiin kotijoukkoihin. Onnettomuudesta toivuttuaan hänet komennettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 2:n päälliköksi. Välirauhan aikana hän suoritti väestönsuojeluvalmisteluja Hämeen lääninhallituksessa ja toimi myöhemmin läänin väestönsuojelutarkastajana. Jatkosodan syttyessä hänet komennettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 11:n komentajaksi, josta hänet määrättiin vuonna 1942 Päämajan Linnoitusosastolle sotavankikomppanioiden tarkastajaksi, josta hänet vielä samana vuonna komennettiin IV armeijakunnan Täydennysrykmentin komentajaksi. Seuraavana vuonna hänet siirrettiin Yhteysesikunta Roihin Taka-Lapin ilmasuojelu komentajaksi. Vuonna 1944 hänet siirrettiin Itä-Karjalan sotilashallinnon esikuntaan ilmasuojelukomentajaksi ja edelleen III armeijakunnan esikuntaan samoihin tehtäviin. Armeijasta hän erosi vakinaisesta palveluksesta sotien jälkeen.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Lauri Gulin siirtyi Vakuutusyhtiö Pohjolan palvelukseen, kunnes vuonna 1947 siirtyi sisäasiainministeriöön jaostopäälliköksi väestönsuojeluasiainosastolle, mistä tehtävästä hän jäi viran lakkauttamisen johdosta eläkkeelle vuonna 1954. Hänet haudattiin Helsingin Kaartin hautausmaahan.
Luottamustoimet

Gulin toimi Viipurin rykmentin kunnianeuvoston puheenjohtajana vuonna 1937 ja 3. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuonna 1938. Hän toimi Suomen Väestönsuojelujärjestön hallituksen jäsenenä vuosina 1952–1957 ja Väestönsuojelusäätiössä vuosina 1952–1970. Hän toimi myös Helsingin Suomalaisen klubin isäntänä sekä Jääkäriliiton sihteerinä vuosina 1965–1967 ja johtokunnan jäsenenä vuosina 1965–1970.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. helmikuuta 1916  Vänrikki 23. maaliskuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921  Majuri 6. joulukuuta 1926  Everstiluutnantti 9. joulukuuta 1931  Eversti 1953  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 17. huhtikuuta 1930 |      |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4.lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Wetterhoffin toimisto. Istumassa vasemmalta lehtori Johannes Öhquist, luutnantti Schüss, tuomari Fritz Wetterhoff, kapteeni Höckert, yliluutnantti Braun. Seisomassa vasemmalta vääpeli Scheer, yliluutnantti von der Heyden, Gruppenführer Gustav Paulig, jefreitteri Gubalke, paroni Oelsen, Hilfsgruppenführer Lauri Gulin, Gruppenführer Axel Waldemar Ström, Gruppenführer Väinö Paananen, vääpeli Noak.
Maakirjatalo

Maakirjatalo oli verotuksen perustana olleen maakirjan kiinteistöyksikkö, jolla oli oma pysyvä verolukunsa. Maakirjatalo oli maata viljelevä tai muuta alkutuotantoa harjoittava maatila, johon kuului rakennuksia ja erilaisia tiluksia, ja se oli manttaaliinpantu.
Maakirjojen laadinta alkoi 1500-luvulla ja ne tulivat tarpeettomiksi, kun maaverot vuoden 1925 alussa lakkautettiin. Maakirjojen tiedot kiinteistöistä siirrettiin maarekisteriin, jolloin maakirjatalot siirtyivät maarekisterin kiinteistöyksiköiksi. Maarekisterin pito lopetettiin 1985, ja sen korvasi kiinteistö­rekisteri.  Vanhat talonnumerot ovat kuitenkin yhä yleensä käytössä kiinteistö­tunnuksen osana, ryhmä­­tunnuksena.
Talo

Lakikielessä ja ammatillisessa käytössä maarekisteriin merkittyä itsenäistä maatilaa kutsuttiin lyhyesti taloksi. Yleiskielessä se tarkoittaa edelleen maatilaa rakennuksineen. Aiemmin taloa käytettiin Suomessa maanomistuksen ja maatilan kameraalisen suuruuden yksikkönä. Se merkittiin maakirjaan omalla numerollaan ja veroluvullaan. Siihen kuului yleensä, mutta ei välttämättä aina rakennuksia. Tällainen talo saattoi koostua useammasta tilasta.
Monet talot syntyivät yksinäistaloina tai monen perheen tai henkilön hallitsemina taloryhminä. Taloista ja taloryhmistä muodostui kylä, jonka yhteisiin maihin ja vesiin niillä oli käyttöoikeus kyläosuutensa suuruuden mukaisesti. Talot olivat myös aikoinaan maaverotuksen veroyksikköjä. Verotuksessa pyrittiin saamaan kokonaiset eli täystalot samanarvoisiksi siten, että erilaatuisesta maasta huolimatta veroluku oli oikeudenmukainen. Tähän käytettiin esimerkiksi sarkajakoa. Aikaisemmin täystalo vastasi yhtä vanhaa manttaalia. Tällöin veroyksikkönä voitiin käyttää talolukua ja manttaalia toistensa asemesta. Molemmat mittasivat talon suuruutta. Myöhemmin verotusta tarkennettiin ja manttaalista tuli talon kameraalisen suuruuden mittayksikkö.