stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1982

Vuoden 1982 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Espanjassa. Kilpailut voitti Italia, joka kukisti loppuottelussa Saksan liittotasavallan maalein 3–1. Mestaruus oli Italialle kolmas (aiemmat vuosilta 1934 ja 1938), mikä nosti sen tilastoissa tasoihin Brasilian kanssa.
Pronssia voitti Puola, joka sivusi siten MM-kisojen parasta saavutustaan vuoden 1974 kisoista.
Turnauksen maalikuninkuuden ja parhaan pelaajan palkinnon voitti Italian Paolo Rossi. Toiseksi parhaan pelaajan palkinnon hopeisen pallon sai Brasilian Falcao ja kolmanneksi parhaalle myönnettävän pronssisen pallon Saksan liittotasavallan Karl-Heinz Rummenigge, joka oli myös Rossin jälkeen toiseksi paras maalintekijä.
Paolo Rossin ohella Italian muita runkopelaajia olivat konkarimaalivahti Dino Zoff ja keskikentällä etenkin turnauksen alussa Italian peliä johtanut Bruno Conti. Muita MM-kisojen näkyviä pelaajia olivat muun muassa Brasilian Socrates, Zico, Falcao ja Toninho Cerezo, Saksan Paul Breitner ja Pierre Littbarski, Puolan Zbigniew Boniek ja Grzegorz Lato sekä Ranskan Michel Platini, Alain Giresse ja Jean Tigana. Turnauksen muihin nimekkäisiin pelaajiin kuuluivat muun muassa Argentiinan ensimmäisissä MM-kisoissaan pelannut Diego Maradona, joka väläytti alkulohkossa taitojaan mutta sai punaisen kortin viimeisessä ottelussa, kun Argentiina putosi puolivälierälohkossa. Ainoihin MM-kisoihinsa osallistui Englannin Kevin Keegan, joka ei kuitenkaan loukkaantumisen vuoksi pystynyt pelaamaan kuin yhdessä ottelussa.
Turnauksen kulku

Pelisysteemiä oli muutettu vuoden 1978 kisoista: lopputurnaukseen pääsi mukaan 24 joukkuetta (aiemmin 16), jotka jaettiin kuuteen neljän joukkueen alkulohkoon. Jokaisen alkulohkon kaksi parasta joukkuetta pääsivät puolivälieriin, joissa pelattiin neljässä kolmen joukkueen lohkossa. Lohkojen voittajat jatkoivat välieriin. Puolivälierälohkoissa jokainen kolmesta maasta kohtasi toisensa ja pelasi kaksi ottelua, mikä tarkoitti, että myös ensimmäisen ottelun mahdollisesti hävinnyt ja käytännössä jatkomahdollisuutensa jo menettänyt maa saattoi joutui pelaamaan vielä lohkon päätösottelussa. Kyseessä oli ainut tällä systeemillä pelattu turnaus, sillä FIFA muutti pelisysteemiä jo seuraaviin kisoihin.
Turnauksen kulku > Puolivälierälohkot

Turnaukseen suursuosikkina lähtenyt Brasilia oli pelannut vahvasti harjoitusotteluissa. Joukkueen tähtiä olivat puolustaja Júnior sekä keskikentän Zico, Paulo Falcão, Sócrates ja Toninho Cerezo. Brasilia pelasi Têle Santanan johdolla hyökkäävää ja vauhdikasta jalkapalloa. Maa voittikin alkulohkonsa puhtaasti maalierolla 10–2, ja puolivälierälohko C:ssä se kaatoi ensiksi hallitsevan maailmanmestarin Argentiinan 3–1. Koska Italia voitti omassa ottelussaan myös Argentiinan maalein 2-1, Brasilia oli maalieron turvin kiinni jatkopaikassa.
Ratkaisevassa ottelussa Italiaa vastaan Brasilialle olisi riittänyt välieräpaikkaan tasapeli. Ottelua pidetään yhtenä MM-historian parhaimmista ja korkeatasoisimmista. Yllättäen Italia voitti eteläamerikkalaiset 3–2. Italian kaikki maalit teki Paolo Rossi. Rossi avasi siten maalihanansa edetessään kohti turnauksen maalikuninkuutta. Kisoja edeltävänä keväänä Rossi oli vapautunut pitkästä pelikiellosta.
Puolivälierälohko A:ssa Puola voitti tähtipelaaja Zbigniew Boniekin maaleilla Belgian 3–0. Neuvostoliitto voitti Belgian 1-0. Seuraavassa ottelussa Puola ja Neuvostoliitto pelasivat tasapelin, mikä toi Puolalle välieräpaikan.
Puolivälierälohko B:n avausottelussa Saksa ja Englanti pelasivat tasoltaan vaatimattomassa ottelussa maalittoman tasapelin. Seuraavassa ottelussa Espanjaa vastaan saksalaiset olivat jo selvästi parempia ja pudottivat kisojen isäntämaan jatkopeleistä Pierre Littbarskin ja Klaus Fischerin maaleilla 2–1. Englanti olisi tarvinnut lohkon viimeisessä ottelussa vähintään kahden maalin voiton Espanjasta, mutta peli päättyi 0-0, joten Saksa eteni lohkosta välieriin.
Alkulohkovaiheesta peliään selvästi parantanut Ranska voitti D-lohkossa ensin Itävallan 1–0 Bernard Genghinin maalilla. Itävalta hävisi lohkon molemmat kamppailunsa. Sen jälkeen ranskalaiset kaatoivat vielä Pohjois-Irlannin näyttävästi 4–1. Ranskan tähtipelaajiin Michel Platinin ohella lukeutuneet Alain Giresse ja Dominique Rocheteau tekivät jälkimmäisessä ottelussa molemmat kaksi maalia.
Turnauksen kulku > Välierät

Eräs MM-kisahistorian muistettavimpia otteluita oli Saksan liittotasavallan ja Ranskan huippujännittävä kohtaaminen välierässä Sevillassa. Pierre Littbarski vei saksalaiset johtoon ensimmäisen puoliajan 17. minuutilla, mutta Michel Platini tasoitti rangaistuspotkusta ottelun 26. minuutilla. Ottelussa sattui toisella puoliajalla ikävä välikohtaus, kun Saksan maalivahti Harald Schumacher taklasi ranskalaispelaaja Patrick Battistonin tajuttomaksi tämän karattua läpiajoon. Ranskalaisten leirissä kuohui erotuomarin annettua pelin jatkua normaalisti ilman ulosajoa tai varoituksia Schumacherille tai edes vapaapotkua ranskalaisille. Ottelussa nähtiin myös hienoja hetkiä: peli aaltoili päädystä toiseen, ja molemmilla joukkueilla oli hyviä maalintekotilanteita. Ranska oli hyökkäävämpi osapuoli ottelun toisella puoliajalla. Varsinaisen peliajan viimeisellä minuutilla Ranskan Manuel Amoros oli erittäin lähellä ratkaista ottelun lauottuaan 30 metristä Saksan maalin ylärimaan.
Varsinainen peliaika päättyi tasan 1–1, ja jatkoajalla Ranska teki nopeasti kaksi maalia siirtyen 3–1-johtoon Marius Trésorin ja Alain Giressen osumilla. Maa kuitenkin jatkoi johtoasemassa hyökkäyspeliään, erään arvion mukaan, koska halusi antaa saksalaisille opetuksen. Loukkaantumisen vuoksi vaihtopenkillä aloittanut saksalaishyökkääjä Karl-Heinz Rummenigge vaihdettiin kentälle tappiotilanteessa. Hän teki kavennusmaalin pian kentälle tultuaan ja ote pelistä siirtyi vähitellen saksalaisille. Rummenigge oli järjestämässä Saksan tasoitusta, jonka viimeisteli tyylikkäällä saksipotkulla Klaus Fischer. Jatkoaika päättyi lukemiin 3–3, joten ratkaisu siirtyi ensimmäistä kertaa MM-historiassa rangaistuspotkukilpailuun. Siinä Harald Schumacher torjui kahden ranskalaisen, joukkueensa neljännen laukojan Didier Sixin ja kuudentena vetäneen Maxime Bossisin, yritykset, ja ottelu ratkesi lopullisesti, kun Saksan kuudes vetäjä Horst Hrubesch laukoi ratkaisevan rankkarin varmasti maaliin. Saksa voitti rangaistuspotkukilpailun maalein 5–4.
Toisessa välierässä Italia voitti ilman Boniekia pelanneen Puolan 2–0. Paolo Rossi teki molemmat Italian maalit keskikenttäpelaaja Bruno Contin keskityksistä. Italia voitti vakuuttavasti, vaikka joukkueen pelinrakentaja Giancarlo Antognoni loukkaantui jo ensimmäisellä puoliajalla. Pronssiottelussa Puola löi maalein 3–2 välierän jälkeen väsyneen ja vaihtomiehistöään peluuttaneen Ranskan.
Turnauksen kulku > Loppuottelu

Loppuottelussa pitkän välierän ja lentokonemyöhästymisen väsyttämä Saksa ei kyennyt tarjoamaan Italialle kunnon vastusta, vaan Italia voitti 3–1 Paolo Rossin, Marco Tardellin ja Alessandro Altobellin maaleilla. Ensimmäisellä puoliajalla Italian Antonio Cabrini epäonnistui rangaistuspotkussa pelin 24. minuutilla. Ensimmäinen puoliaika päättyi vielä tasaisena ja maalittomana, mutta toisella jaksolla Italia meni menojaan. Italian puolustus tylsytti saksalaisten yritykset tehottomiksi, ja Italia teki maalit terävistä vastahyökkäyksistä. Paul Breitnerin kavennus lopputulokseksi 3-1 vapaapotkun jälkitilanteesta 83. minuutilla oli enää laiha lohtu saksalaisille.
Stadionit

El Molinón, Gijón (25 900)
José Zorrilla, Valladolid (26 500)
José Rico Pérez, Alicante (29 500)
Carlos Tartiere, Oviedo (30 000)
Balaídos, Vigo (31 800)
La Romareda, Zaragoza (34 600)
Riazor, A Coruña (34 600)
La Rosaleda, Málaga (37 200)
Manuel Martínez Valero, Elche (38 700)
Sarrià, Barcelona (41 000)
Ramón Sánchez Pizjuán, Sevilla (45 000)
San Mamés, Bilbao (46 200)
Benito Villamarín, Sevilla (52 500)
Luis Casanova, Valencia (55 000)
Vicente Calderón, Madrid (57 500)
Santiago Bernabéu, Madrid (90 000)
Camp Nou, Barcelona (98 000)
Parhaat maalintekijät

6 maalia
Paolo Rossi
5 maalia
Karl-Heinz Rummenigge
4 maalia
Zbigniew Boniek
Zico
3 maalia
Gerry Armstrong
Paulo Falcão
Alain Giresse
László Kiss
Aiheesta muualla

YLE Elävä arkisto: Jalkapallon MM-finaali 1982 (audio) (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaihtoehtoinen logo.
Jordan EJ10

| Jordan EJ10/EJ10B |
| --- | --- |

Talli:   Jordan
Suunnittelija(t):   Mike Gascoyne
Kuljettajat:  5.  Heinz-Harald Frentzen  6.  Jarno Trulli
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B
Polttoaine:  Elf
Runko:  hiilikuitumonokokki
Moottori:  Mugen Honda MF301HE 72° V10
Voimansiirto:  Jordan 7-vaihteinen puoliautomaattinen pituussuuntainen vaihdelaatikko
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2002
Kilpailuja:  17
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  2
MM-pisteitä:  17
Jordan EJ10 oli britti Mike Gascoynen suunnittelema auto, jolla Jordan kilpaili kaudella 2000. Autoa ajoivat edelliskaudella hyvin menestynyt saksalainen Heinz-Harald Frentzen ja italialainen Jarno Trulli. Auto käytti Bridgestonen renkaita ja siinä oli Mugen Hondan V10 -moottori. Jarrut valmisti Brembo.
Kauden alussa näytti siltä että talli olisi saamassa jatkoa edelliskauden hyvälle menestykselle, kun Australian GP:ssa Frentzen johti kilpailua hetken aikaa. Kaikki muuttui kuitenkin nopeasti, kun molemmat autot joutuivat keskeyttämään. Seuraavaksi ajetussa Brasilian GP:ssa molemmat autot ylsivät pisteille, kun Frentzen oli kolmas ja Trulli neljäs. Britannian GP:ssa Trulli sijoittui kuudenneksi ja Espanjan GP:ssa Frentzen ajoi samalle sijalle. Kahden pisteettömän kilpailun jälkeen Kanadan ja Ranskan GP:ssa Trulli sijoittui molemmissa kuudenneksi. Tämän jälkeen hän ei enää kyennyt saavuttamaan pisteitä loppukauden aikana.
Talli ilmoitti tuovansa radoille Saksan GP:hin EJ10-autonsa uuden B-version. Aluksi B-versio oli suunniteltu otettavan käyttöön jo Itävallan GP:ssa, mutta talli halusi kuitenkin vielä testata autoa lisää. B-versiota oli muutettu niin paljon, että tallin piti käytättää se FIA:n pakollisissa törmäystesteissä.
Frentzen katkaisi kuuden kilpailun mittaisen pisteettömän kautensa yltäessään kuudenneksi Unkarin ja Belgian GP:ssa. Yhdysvaltain GP:ssa Frentzen ajoi viimeistä kertaa kaudella pisteille sijoittumalla kolmanneksi. Samalla alkoi kolme vuotta kestänyt palkintopalliton ajanjakso. Giancarlo Fisichella katkaisi sen kaudella 2003.
Jordan sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa kuudenneksi. MM-pisteitä talli kokosi 17 kappaletta. Edellisen kerran talli sijoittui yhtä heikosti kaudella 1995.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta.
| Kausi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Jordan | Mugen Honda V10 | B |  | AUS | BRA | SMR | GBR | ESP | EUR | MON | CAN | FRA | AUT | GER (B) | HUN (B) | BEL (B) | ITA (B) | USA (B) | JPN (B) | MAL (B) | 17 | 6. |
| 2000 | Jordan | Mugen Honda V10 | B |   Heinz-Harald Frentzen | Kesk. | 3 | Kesk. | 17 | 6 | Kesk. | 10 | Kesk. | 7 | Kesk. | Kesk. | 6 | 6 | Kesk. | 3 | Kesk. | Kesk. | 17 | 6. |
| 2000 | Jordan | Mugen Honda V10 | B |   Jarno Trulli | Kesk. | 4 | 15 | 6 | 12 | Kesk. | Kesk. | 6 | 6 | Kesk. | 9 | 7 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 13 | 12 | 17 | 6. |
B = Kilpailu ajettiin autolla EJ10B
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jordan EJ10 - The Formula One DataBase (Arkistoitu – Internet Archive)
Jordan EJ10B - The Formula One DataBase
Jordan EJ10/EJ10B - ChicaneF1
Jordan EJ10/EJ10B - F1Olivier (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
 Jordan Grand Prix:  
 Formula 1 -autot:  191 | 192 | 193 | 194 | 195 | 196 | 197 | 198 | 199 | EJ10 | EJ10B | EJ11 | EJ12 | EJ13 | EJ14 | EJ15 | EJ15B:  
Autot, jotka kilpailivat Formula 1 -kaudella 2000
McLaren MP4/15
Ferrari F1-2000
Jordan EJ10/EJ10B
Jaguar R1
Williams FW22
Benetton B200
Prost AP03
Sauber C19
Arrows A21
Minardi M02
BAR 002
Joyce Chepchumba

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Joyce Chepchumba |  Joyce Chepchumba |  Joyce Chepchumba |  |
Maa:   Kenia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | maraton |  |
Joyce Chepchumba (s. 6. marraskuuta 1970 Kericho, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Chepchumba aloitti kansainvälisen urheilu-uransa vuonna 1995 New Yorkin maratonilla, jolla hän sijoittui neljänneksi. Seuraavana vuonna hän oli juoksun kolmas ja juoksi Lontoon maratonin toiseksi. Hän osallistui myös Atlantan olympialaisten maratonille, mutta ei sijoittunut mitalisijoille. 1997 hän otti ensimmäiset suurten maratonien voittonsa voittamalla Lontoon ja Tokion maratonit. 1998 hän voitti Chicagon maratonin ja sijoittui Lontoon maratonilla kolmanneksi. Vuonna 1999 hän voitti Chicagon ja Lontoon maratonit ja sijoittui MM-kisoissa viidennelle sijalle.
Vuonna 2000 Chepchumba voitti Tokion maratonin ja sijoittui Lontoossa kolmanneksi. Sydneyn olympialaisissa hän saavutti ensimmäisen arvokisamitalinsa voittamalla maratonilla pronssia Naoko Takahashin ja Lidia Simonin jälkeen. 2001 hän oli neljäs New Yorkin maratonilla ja kolmas Lontoossa. Hän voitti vuoden aikana kaksi puolimaratonkilpailua Berliinissä ja Glasgow'ssa. 2002 hän voitti New Yorkin maratonin ja sijoittui Lontoon maratonilla kuudenneksi. 2004 hän voitti kaksi puolimaratonia Lissabonissa ja Berliinissä.
Aiheesta muualla

Joyce Chepchumba Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Juuri (ravintola)

Ravintola Juuri.
Juuri oli vuosina 2004–2021 toiminut ruokaravintola Helsingissä. Sen omistivat Ilja Björs ja Jarkko Myllymäki. Suomen Gastronomien Seura nimesi sen vuoden 2010 ravintolaksi. Ravintolan tunnusmerkkejä olivat lähiruoka ja uusyksinkertaisuus. Ravintola haettiin konkurssiin helmikuussa 2021.
Aiheesta muualla

Juuri.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Jouni Markkanen

| Jouni Markkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. helmikuuta 1987 (ikä 37) Siilinjärvi
Poliitikko
Puolue:  Kokoomus
Asema:  kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Tampere
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Jouni Mikael Markkanen (s. 28. helmikuuta 1987 Siilinjärvi) on tamperelainen poliitikko. Markkanen valittiin Tampereen kaupunginvaltuustoon vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Kokoomuksen listalta ensikertalaisena 574:llä äänellä.
Lisäksi hän on toiminut maaliskuusta 2016 lähtien Tampereen kaupunginhallituksen varajäsenenä, vuodesta 2021 Tampereen kaupunginhallituksen varsinaisena jäsenenä sekä vuodesta 2023 Tampereen kaupungin konsernijaoston varapuheenjohtajana. Ensimmäistä kertaa Markkanen oli ehdolla kevään 2015 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 2579 ääntä.
Markkanen on kokoomuksen puoluevaltuuston jäsen, Pirkanmaan maakuntavaltuuston jäsen. ja YH-Kodit Oy:n hallituksen jäsen . Markkanen toimi myös kokoomuksen Tampereen aluejärjestön puheenjohtajana vuosina 2017-2021.
Kansallisessa politiikassa Markkanen on tullut tunnetuksi etenkin tieto- ja digipolitiikan edelläkävijänä, ja hän on ollut yksi keskeisimmistä vaikuttajista parlamentaarisen tietopolitiikkatyöryhmän syntymiseen ja yhteistyössä laadittujen linjausten valmistumiseen.
Tausta ja ura

Markkanen vietti lapsuutensa Siilinjärvellä ja suoritti ylioppilastutkintonsa Kuopion lyseon lukiossa vuonna 2006. Ennen muuttoaan Tampereelle Markkanen suoritti liikunnanohjaajan opintoja Haaga-Helia ammattikorkeakoulun Vierumäen yksikössä. Hän aloitti opintonsa Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulussa. Koulutukseltaan Markkanen on kauppatieteiden maisteri.
Markkanen on tehnyt merkittävän uran opiskelijapolitiikan parissa. Markkanen toimi vuonna 2010 Tampereen yliopiston kauppatieteiden opiskelijoiden, Boomi ry:n puheenjohtajana, ja palkittiin samana vuonna Vuoden Boomarin arvonimellä. Vuonna 2012 Markkanen palkittiin Boomi ry:n hopeisella ansiomerkillä. Markkanen on toiminut myös Tampereen yliopistossa monissa luottamustoimissa, mm. Johtamiskorkeakoulun johtokunnassa, opetusneuvoston varajäsenenä sekä Kauppakorkeakoulun johtoryhmän opiskelijaedustajana.
Vuonna 2011 Markkanen toimi Tampereen yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen varapuheenjohtana, talous- ja yritysyhteistyövastaavana sekä yritysyhteistyötoimikunnan puheenjohtajana. Markkanen toimi Opiskelijan Tampereen puheenjohtajana vuosina 2011-2012 . Lisäksi hän oli ehdolla Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajaksi vuodelle 2012, mutta ei tullut valituksi tehtävään.
Markkanen toimi vuosina 2013-2014 Akavan opiskelijoiden puheenjohtajana , ja toimi samalla myös jäsenenä Akavan hallituksessa, työvaliokunnassa ja eläkepoliittisessa työryhmässä sekä Suomen Ekonomien työelämätoimikunnan jäsenenä. Markkanen toimi vuoden 2015 Eurooppalaisten palkansaajajärjestöjen keskusjärjestön nuorisojärjestön ETUC Youth Committeen hallituksessa.
Markkanen on toiminut opiskeluaikojensa jälkeen aktiivisena jäsenenä Nuorkauppakamarissa (JCI), mm. Tampereella toimivan JCI Unitedin puheenjohtajana vuonna 2018 ja Suomen Nuorkauppakamarien kansallisena kehitysjohtajana vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Jouni Markkasen kotisivut
Julian Barbour

| Julian Barbour> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1937 Englanti
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Peter Mittelstaedt
Tutkimusalue:  Fysiikka, Tieteen historia
Tunnetut työt:  The End of Time: The Next Revolution in Our Understanding of the Universe, 1999
Aiheesta muualla
www.platonia.com
Julian Barbour (s. 1937)
 on englantilainen fyysikko, jonka tutkimuksen kohteita ovat kvanttipainovoima ja tieteen historia. Väiteltyään filosofian tohtoriksi Albert Einsteinin yleisestä suhteellisuusteoriasta Kölnin yliopistosta 1968, Barbour on elättänyt itsensä ja perheensä ilman akateemista virkaa, työskennellen osa-aikaisena kääntäjänä. Hän asuu lähellä Oxfordia, Englannissa.
Hänen kirjansa The End of Time vuodelta 1999 esittää poikkeuksellisen näkemyksen ajasta. Barbourin mukaan aika on illuusio ja fysiikan teorioista poistuu lukuisia ongelmia, kun olettaa ettei aikaa ole. Hän esittelee filosofisen käsitteen nimeltä Platonia ja väittää, ettei meillä ole muuta todistetta menneisyydestä kuin muistomme siitä, eikä muita todisteita tulevaisuudesta, kuin uskomme siihen. Barbourin mukaan hänen näkemyksiään tukee Wheeler–DeWitt-yhtälö, joka yhdistää suhteellisuusteorian ja kvanttimekaniikan jättämällä ajan pois yhtälöstä.
Filosofi J. M. E. McTaggart saavutti samanlaiset johtopäätökset vuonna 1908 teoksessaan The Unreality of Time. Ja yhdessä viimeisistä kirjeistään Einstein kirjoitti ”kaltaisemme ihmiset jotka uskovat fysiikkaan tietävät, että erottelu menneen, nykyisyyden ja tulevaisuuden välillä on uppiniskainen, sinnikäs illusio.”
Käännös suomeksi
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2010 tilastot

Tämä artikkeli sisältää jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen 2010 tilastoja.
Maalintekijät

Saksalainen Thomas Müller palkittiin kultaisella kengällä, koska hän antoi enemmän maaliinjohtaneita syöttöjä kuin muut viisi maalia tehneet pelaajat.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Viisi maalia tehneiden pelaajien vertailu
| # | Nimi | Maalit | Syötöt | Pelatut ottelut | Pelatut minuutit | RP |
| 1. |  Thomas Müller | 5 | 3 | 6 | 473 | 0 |
| 2. |  David Villa | 5 | 1 | 7 | 635 | 0 |
| 3. |  Wesley Sneijder | 5 | 1 | 7 | 652 | 0 |
| 4. |  Diego Forlán | 5 | 1 | 7 | 654 | 1 |

Viisi maalia (4 pelaajaa):
| --- | --- |
  Wesley Sneijder   David Villa :   Thomas Müller   Diego Forlán 
Neljä maalia (3 pelaajaa):
Kolme maalia (4 pelaajaa):
| --- | --- |
  Luís Fabiano   Asamoah Gyan :   Luis Suárez   Landon Donovan 
Kaksi maalia (14 pelaajaa):
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Arjen Robben   Carlos Tévez   Brett Holman   Elano   Robinho  |   Andrés Iniesta   Lee Chung-Yong   Lee Jung-soo   Keisuke Honda   Samuel Eto'o  |   Javier Hernández   Kalu Uche   Tiago   Lukas Podolski  |
Yksi maali (71 pelaajaa):
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   Giovanni van Bronckhorst   Klaas-Jan Huntelaar   Dirk Kuyt   Robin van Persie   Martín Demichelis   Gabriel Heinze   Martín Palermo   Tim Cahill   Juan   Maicon   Jean Beausejour   Mark González   Rodrigo Millar   Jermain Defoe   Steven Gerrard  |   Matthew Upson   Carles Puyol   Bongani Khumalo   Katlego Mphela   Siphiwe Tshabalala   Park Ji-seong   Park Ju-yeong   Kevin-Prince Boateng   Sulley Muntari   Daniele De Rossi   Antonio Di Natale   Vincenzo Iaquinta   Fabio Quagliarella   Yasuhito Endō   Shinji Okazaki  |   Dimitris Salpingidis   Vasilis Torosidis   Cuauhtémoc Blanco   Rafael Márquez   Yakubu Aiyegbeni   Didier Drogba   Salomon Kalou   Koffi Ndri Romaric   Yaya Touré   Antolín Alcaraz   Cristian Riveros   Enrique Vera   Ji Yun-Nam   Hugo Almeida   Cristiano Ronaldo  |   Liédson   Raul Meireles   Simão   Florent Malouda   Cacau   Arne Friedrich   Marcell Jansen   Sami Khedira   Mesut Özil   Milan Jovanović   Marko Pantelić   Kamil Kopúnek   Valter Birsa   Robert Koren   Zlatan Ljubijankič  |   Gelson Fernandes   Nicklas Bendtner   Dennis Rommedahl   Jon Dahl Tomasson   Edinson Cavani   Álvaro Pereira   Maxi Pereira   Winston Reid   Shane Smeltz   Michael Bradley   Clint Dempsey  |
Oma maali:
Park Ju-yeong (17. kesäkuuta alkulohkon ottelussa Argentiinaa vastaan)
Daniel Agger (14. kesäkuuta alkulohkon ottelussa Alankomaita vastaan)
Syötöt

| Nimi | Joukkue | Syötöt |
| --- | --- | --- |
| Dirk Kuyt |  Alankomaat | 3 |
| Kaká |  Brasilia | 3 |
| Mesut Özil |  Saksa | 3 |
| Bastian Schweinsteiger |  Saksa | 3 |
| Thomas Müller |  Saksa | 3 |
| Walter Gargano |  Uruguay | 3 |
| Ki Sung-Yong |  Etelä-Korea | 2 |
| Arthur Boka |  Norsunluurannikko | 2 |
| Robin van Persie |  Alankomaat | 2 |
| Luis Suárez |  Uruguay | 2 |
| Xavi |  Espanja | 2 |
| Lukas Podolski |  Saksa | 2 |
Ottelun paras pelaaja -palkinto

| # | Nimi | Kerrat | Vastustaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Wesley Sneijder | 4 | Tanska (LV), Japani (LV), Brasilia (8), Uruguay (VE) |
| 2. |  Andrés Iniesta | 3 | Chile (LV), Paraguay (8), Alankomaat (LO) |
| 2. |  Keisuke Honda | 3 | Tanska (LV), Kamerun (LV), Paraguay (16) |
| 2. |  Cristiano Ronaldo | 3 | Brasilia (LV), Pohjois-Korea (LV), Norsunluurannkkio (LV) |
| 2. |  Diego Forlán | 3 | Ranska (LV), Etelä-Afrikka (LV), Ghana (8) |
| 6. |  Vincent Enyeama | 2 | Argentiina (LV), Kreikka (LV) |
| 6. |  Park Ji-Sung | 2 | Nigeria (LV), Kreikka (LV) |
| 6. |  Landon Donovan | 2 | Algeria (LV), Slovenia (LV) |
| 6. |  Róbert Vittek | 2 | Italia (LV), Uusi-Seelanti (LV) |
| 6. |  Asamoah Gyan | 2 | Serbia (LV), Australia (LV) |
| 6. |  Luis Suárez | 2 | Meksiko (LV), Etelä-Korea (16) |
| 6. |  Thomas Müller | 2 | Englanti (16), Uruguay (PO) |
| 6. |  Xavi | 2 | Portugali (16), Saksa (VE) |

LV = Lohkovaihe; 16 = Neljännesvälierät; 8 = Puolivälierät; VE = Välierät; PO = Pronssiottelu; LO = Loppuottelu
Punaiset kortit

Suoran punaisen kortin ottaneet pelaajat1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Luis Suárez |  Ricardo Costa |  Itumeleng Khune |
|  Tim Cahill |  Sani Kaita |  Yoann Gourcuff |
|  Valon Behrami |  Harry Kewell |  Felipe Melo |
1 = Tarkoittaa, että ei kahta keltaista korttia samassa ottelussa
Kaksi keltaista korttia samassa ottelussa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Marco Estrada |  Abdelkader Ghezzal |  Nicolás Lodeiro |  Antar Yahia |
|  Miroslav Klose |  Aleksandar Luković |  Kaká |  John Heitinga |