stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Nyqvist
Sisällissota

Sisällissodan puhjettua tammikuussa 1918 Nyqvist valittiin Helsingin miliisipäälliköksi Kustaa Rovion tilalle. Maaliskuun alussa Nyqvist nimitettiin lisäksi Helsingin komendantiksi ja järjestyslaitoksen komissaariksi tehtävänään järjestyksenvalvonta sekä kaupungin puolustuksen kehittäminen, minkä jälkeen kaupungin punakaartit olivat hänen alaisuudessaan. Hän oli myös punakaartin yleisesikunnan jäsen. Hän pyrki parhaansa mukaan turvaamaan kaupunkilaisten turvallisuuden ja kohtelemaan pidätettyjä inhimillisesti. Huhtikuun alussa hän määräsi punakaartin tiedusteluosaston vangittavaksi erilaisista rikkeistä, mutta toiset punakaartilaiset vapauttivat omavaltaisesti vangitut tiedustelumiehet.
Saksan Itämeren-divisioonan lähestyessä Helsinkiä Viipuriin paennut kansanvaltuuskunta määräsi aamulla 10. huhtikuuta Nyqvistin hallitsemaan pääkaupunkia ”täysillä diktaattorinvaltuuksilla”, mistä Nyqvist yritti kieltäytyä. Yhdessä eräiden tunnettujen maltillisten sosiaalidemokraattien ja puolueettomien porvarien kanssa hän valmisteli antautumista saksalaisille, mitä myös Helsingin punakaartin päällikkö F. E. Johansson ja työväentalon komissaari Robert Hurskainen kannattivat. Vielä samana iltana Nyqvistin piiri päätti Helsingin antautumisesta, ja hän allekirjoitti sitä koskevan julistuksen, jonka painattamisen eräät punakaartilaiset kuitenkin estivät. Seuraavana päivänä Kullervo Manner kielsi sähkeessään ehdottomasti antautumisen ja punakaartin yleiseen kokoukseen Viipurista saapunut oikeusasiain kansanvaltuutettu Antti Kiviranta sai puhuttua kaartilaiset taistelun jatkamisen kannalle saksalaisten ollessa jo melkein kaupungin porteilla. Kahden päivän taistelujen jälkeen Helsingin punaiset antautuivat 13. huhtikuuta, jolloin Nyqvist piti viimeisille punakaartilaisille puheen Haapaniemen kentällä. Antautumisen jälkeisenä päivänä hän käveli kenenkään estämättä Helsingistä kotiinsa Pukinmäkeen, missä valkoiset vangitsivat hänet.
Sisällissodan jälkeen Nyqvist oli vangittuna Helsingissä ensin Sörnäisten kuritushuoneella, sitten Isosaaren vankileirillä ja myöhemmin Suomenlinnan vankileirillä Susisaaressa. Valtiorikosoikeus tuomitsi hänet elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen. Hän luultavasti säästyi kuolemantuomiolta, koska lukuisten todistusten mukaan hän oli Helsingissä pyrkinyt estämään punakaartien rikoksia. Useat suojeluskuntalaiset antoivat hänestä myönteisiä lausuntoja, joiden mukaan hänen toimintansa oli pelastanut ihmishenkiä. Nyqvistin elinkautinen lievennettiin myöhemmin kymmenen vuoden kuritushuonerangaistukseksi. Presidentti K. J. Ståhlberg armahti hänet vuoden 1921 alussa.
Myöhemmät vaiheet

Nyqvist toimi uudelleen Suomen Muurarien Liiton puheenjohtajana vuosina 1922–1929. Hän oli puolueeton, mutta ilmeisesti lähempänä sosiaalidemokraatteja kuin kommunisteja. Hän osallistui 1930-luvun lopulla muurarien ammattijärjestöjen yhteispohjoismaisiin kongresseihin, oli muurarien liiton edustajana SAK:n vuoden 1940 liittokokouksessa ja SAK:n valtuuston varajäsenenä vuosina 1943–1947. Nyqvist liittyi vuonna 1940 Suomen ja Neuvostoliiton Rauhan ja Ystävyyden Seuraan, mutta erosi siitä myöhemmin samana vuonna. Hän kuoli vuonna 1948 ja hänet haudattiin Malmin hautausmaalle.
Edvard Nyqvistin puoliso oli Selma Nyqvist (1885–1974). Heillä oli kaksi lasta. Nyqvistien huvila Pukinmäessä tuhoutui tulipalossa vuonna 1975.
Aiheesta muualla

Valtiorikosylioikeuden akti 16412 (1918)
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1972

Münchenin 1972 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut 11 painoluokassa. Kilpailut käytiin Olympiapuiston nyrkkeilyhallissa, johon mahtui 7 360 katsojaa. Menestynein maa oli kolme kultaa voittanut Kuuba. Mitaleille pääsi kaikkiaan 22 maata.
Kilpailuihin osallistui 360 nyrkkeilijää, jotka jakautuivat sarjoittain seuraavasti: 31 kevyessä kärpässarjassa, 37 kärpässarjassa, 38 kääpiösarjassa, 45 höyhensarjassa, 37 kevyessä sarjassa, 37 kevyessä välisarjassa, 37 välisarjassa, 34 kevyessä keskisarjassa, 22 keskisarjassa, 28 raskaassa keskisarjassa sekä 14 raskaassa sarjassa.
Münchenissä olivat ensimmäistä kertaa olympialaisissa käytössä Valle Reskon suunnittelemat, valkoisella rystypuolella varustetut nyrkkeilyhansikkaat.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kevyt kärpässarja (48 kg) |  György Gedó |  Kim U-Gil |  Ralph Evans  Enrique Rodriguez |
| Kärpässarja (51 kg) |  Georgi Kostadinov |  Leo Rwabwogo |  Leszek Blazynski  Douglas Rodríguez |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Orlando Martinez |  Alfonso Zamora |  Ricardo Carreras  George Turpin |
| Höyhensarja (57 kg) |  Boris Kuznetsov |  Philip Waruinge |  András Botos  Clemente Rojas |
| Kevytsarja (60 kg) |  Jan Szczepański |  László Orbán |  Samuel Mbugua  Alfonso Pérez |
| Kevyt välisarja (63,5 kg) |  Ray Seales |  Angel Angelov |  Issaka Daboré  Zvonimir Vujin |
| Välisarja (67 kg) |  Emilio Correa |  János Kajdi |  Dick Tiger Murunga  Jesse Valdez |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Dieter Kottysch |  Wiesław Rudkowski |  Alan Minter  Peter Tiepold |
| Keskisarja (75 kg) |  Vjatšeslav Lemešev |  Reima Virtanen |  Prince Amartey  Marvin Johnson |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Mate Parlov |  Gilberto Carrillo |  Janusz Gortat  Isaac Ikhouria |
| Raskassarja (yli 81 kg) |  Teófilo Stevenson |  Ion Alexe |  Peter Hussing  Hasse Thomsén |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Kuuba | 3 | 1 | 1 | 5 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 3. |  Unkari | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 4. |  Puola | 1 | 1 | 2 | 4 |
| 5. |  Bulgaria | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6. |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 7. |  Jugoslavia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 7. |  Saksa | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 9. |  Kenia | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 10. |  Meksiko | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Pohjois-Korea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Romania | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Suomi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Uganda | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 15. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 16. |  Kolumbia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17. |  Espanja | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17. |  Ghana | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17. |  Itä-Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17. |  Niger | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17. |  Nigeria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 17. |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 11 | 11 | 22 | 44 |
Suomen joukkue

Höyhensarja (57 kg)
Jouko Lindbergh: sijat 5-8
Kevyt välisarja (63,5 kg)
Pentti Saarman: tappio 1. ottelussa
Kevyt keskisarja (71 kg)
Mikko Saarinen: tappio 2. ottelussa
Keskisarja (67 kg)
Reima Virtanen: hopeaa
Artturi Nyyssönen

Artturi Nyyssönen Helsingin Jalkapalloklubissa 1911
Artur (Artturi) Harald Nyyssönen (1. toukokuuta 1892 Helsinki – 7. syyskuuta 1973 Jyväskylä) oli suomalainen lääkintöneuvos, synnytyslääkäri ja äitiysneuvolatoiminnan kehittäjä sekä jalkapalloilija, joka pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa vuoden 1912 kesäolympialaisissa.
Henkilöhistoria

Nyyssösen vanhemmat olivat maanviljelijä Lauri Nyyssönen ja Selma Karolina Lehtonen ja puoliso vuodesta 1919 Ellen Sinervä. Nyyssönen tuli ylioppilaaksi 1911 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1920. Hän toimi 1920-luvulta lähtien kunnanlääkärinä useilla eri paikkakunnilla, mutta myös Jyväskylän yleisessä sairaalassa ja synnytyslaitoksella sekä yksityislääkärinä. Valmet Oy:n ylilääkäri hän oli vuodesta 1948 vuoteen 1953. Sodissa hän työskenteli rykmentin, divisioonan, kenttäsairaalan ja sotasairaalan lääkärinä ja oli sotilasarvoltaan lääkintäeverstiluutnantti (1944). Nyyssönen oli äitiysneuvolatoiminnan uranuurtajia ja sai lääkintöneuvoksen arvonimen vuonna 1952. Hän oli Teollisuuslääkäriyhdistyksen kunniapuheenjohtaja vuodesta 1956. Hän perusti vaimonsa kanssa Ellen ja Artturi Nyyssösen säätiön, jonka tarkoituksena on edistää Jyväskylän yliopistossa ja sen eri tieteellisissä laitoksissa suoritettavaa tutkimustyötä sekä tukea taloudellisesti tutkimustyön tekijöitä.
Urheilu-ura

Nyyssönen pelasi Tukholman olympialaisten jalkapalloturnauksessa Suomen jokaisessa neljässä ottelussa: voitot Italiasta (3–2) ja Venäjästä (2–1) sekä tappiot Englannille (0–4) ja pronssiottelussa Alankomaille (0–9). Kaikkiaan hän pelasi urallaan viisi maaottelua. Kotimaassaan Nyyssönen edusti Helsingin Jalkapalloklubia, jonka riveissä hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1911 ja 1912. Hän toimi seuran johtokunnan jäsenenä vuosina 1912–1918, osan ajasta sihteerinä.
Näpinlahti

Näpinlahti eli Sinjovo (ven. Синёво) on kylä ja rautatieseisake Norsjoen (Larionovon) maalaiskunnan eteläosassa Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Näpinlahti sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamassa Karjalassa ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa. Näpinlahden seisake on Pietari–Hiitola-radalla Käkisalmesta etelään. Nykyisin Näpinlahti luetaan Venäjällä Sakkalin kanssa yhdeksi asutukseksi, jonka venäjänkielinen nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Sinjovo.
Näpinlahti sijaitsee Vuoksen pohjoisessa laskuhaarassa olevan Käkisalmenselän kaakkoisrannalla noin kahdeksan kilometriä Käkisalmen kaupungista etelään.
Näpinlahti Suomessa

Näpinlahden naapurikyliä Käkisalmen maalaiskunnassa olivat Sakkali etelässä ja idässä, Alapuusti pohjoisessa sekä Hirvisaari lännessä Käkisalmenselän toisella puolella. Näpinlahteen kuului myös pieni erillisalue Sakkalin ja Marjolanniemen rajalta.
Vuonna 1920 Näpinlahdessa oli 85 asukasta. Vuonna 1939 asukkaita oli puolestaan 92, joista 39 miestä ja 53 naista. Näpinlahden asutus oli keskittynyt Norsjoelta Myllypeltoon kulkevan maantien varteen Sakkalin kylän vastaiselle rajalle. Kylät muodostivat yhtenäisen asutusalueen.  Myös nykyisin kylän asutus on keskittynyt samalle alueelle.
Ennen talvisotaa Näpinlahti oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Kalastusta harjoitettiin lähinnä omaan tarpeeseen. Näpinlahden, Sakkalin ja Marjoalanniemen kylien yhteinen kansakoulu sijaitsi Sakkalin kylässä ja se oli aloittanut toimintansa vuonna 1910. Näpinlahdessa oli myös Käkisalmen Osuuskaupan myymälä.
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Arne Næss

| Arne Næss |
| --- | --- |
 Arne Næss kampanjoimassa Norjan vihreän puolueen puolesta vuonna 2003.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1912
Kuollut: 12. tammikuuta 2009 (96 vuotta)
Koulutus ja ura
Instituutti:  Oslon yliopisto
Tutkimusalue:  ympäristöfilosofia
Tunnetut työt:  Ekologia, yhteiskunta ja elämäntapa
Arne Dekke Eide Næss (27. tammikuuta 1912 – 12. tammikuuta 2009) oli norjalainen ympäristöfilosofi. Næss toimi Oslon yliopiston filosofian professorina vuosina 1939–1970. Hänet tunnetaan syväekologian perustajana. Hänen pääteoksensa on vuonna 1973 julkaistu Ekologia, yhteiskunta ja elämäntapa.
Toisen maailmansodan aikana Næss palveli agenttina maan sisällä toimineessa tiedusteluorganisaatio XU:ssa.
Næssin ajattelu oli saanut vaikutteita Baruch Spinozalta, Mahatma Gandhilta ja buddhalaisuudesta. Hän oli nuorin Oslon yliopiston varsinaisen professuurin saanut henkilö. Tärkein vaikutin Næssin itsensä mukaan oli kuitenkin Rachel Carsonin kirja Hiljainen kevät (1962).
Næss osallistui myös suoraan toimintaan luonnon puolesta. Vuonna 1970 hän kahliutui Mardalsfossenin vesipuiston kallioihin muiden mielenosoittajien kanssa ja kieltäytyi laskeutumasta ennen kuin patosuunnitelmista luovuttaisiin.
Næss oli innokas vuorikiipeilijä. Hän oli vuorikiipeilijä ja liikemies Arne Næss Juniorin (1937–2004) setä sekä laivanomistaja Erling Dekke Næssin pikkuveli. Næss osallistui vuonna 1950 Pakistanissa Tirich Mir (7 708 m) vuoren ensimmäiselle valloitukselle.
1950-luvulla Næssin keskeinen filosofinen työ oli "Interpretation and Preciseness", joka keskittyi kielen tulkinnan ongelmiin. Næss siirtyi tavanomaisen analyyttisen filosofian parista syväekologian kannattajaksi.
Sakariaan kiitosvirsi

Sakarias antaa nimen pojalleen. Domenico Ghirlandaio. Fresco Cappella Tornabuoni, Santa Maria Novella, Firenze.
Sakariaan kiitosvirsi hepreaksi  Pyhän Johanneksen kirkossa Johannes Kastajan oletetulla syntymäpaikalla
Sakariaan kiitosvirsi kreikaksi
Sakariaan kiitosvirsi latinaksi
Sakariaan kiitosvirsi, joka latinankielisen alkusanansa vuoksi tunnetaan myös nimellä Benedictus (”Siunattu”), on ylistyshymni, jonka Sakarias, Johannes Kastajan isä, Luukkaan evankeliumin mukaan lausui saatuaan poikansa syntymän jälkeen puhe­kykynsä takaisin. Se esiintyy Luukkaan evankeliumin ensimmäisen luvun jakeissa 67–79. Sakariaan kiitos­virsi on yksi kolmesta Luukkaan evankeliumin alkuluvuissa esiintyvissä, eri kirkkokunnissa laajalti myös liturgisessa käytössä olevasta hymnistä; muut kaksi ovat Marian kiitosvirsi (Magnificat, Luuk. 1:46–55 ja Simeonin kiitosvirsi (Nunc dimittis, Luuk. 2:29–32.
Tausta

Kiitosvirsi jakautuu selvästi kahteen osaan. Sen alkuosa (jakeet 68–75) on ylistyslaulu sen johdosta, että juutalaisten messiaaniset toiveet olivat toteutumassa, mutta tälle tällä toteutumisella on tyypillisesti kristillinen sävy. Daavidin suku oli vanhastaan puolustanut kansaa vihollisiaan vastaan, ja nyt suku oli jälleen nousemassa kukoistukseensa oltuaan vuosi­satoja syrjätytettynä, mutta korkeammassa ja hengellisemmässä mielessä. Virressä mainittu ”sarvi” on voiman vertauskuva, ja ”pelastuksen sarvi” tarkoitti ”voimallista pelastusta” (Vuoden 1938 raamatunkäännöksen mukaan). Kun juutalaiset olivat joutuneet roomalaisten alaisuuteen, he olivat jatkuvasti toivoneet Daavidin suvusta tulevaa vapauttajaa. Nyt vapautus oli käsillä, ja Sakarias korosti, että tämä merkitsi Jumalan Abrahamille tekemän valan täyttymistä, ei kuitenkaan sitä, että juutalaiset olisivat saamassa maallisen vallan käsiinsä vaan että he voisivat ”vapautettuina vihollistensa kädetä pelkäämättä palvella häntä pyhyydessä ja vanhurskaudessa.”
Virren toisen osan Sakarias omisti pojalleen, jonka oli määrä saada tärkeä osansa Jumalan suunnitelmassa. Hänestä piti tulla profeetta, joka saarnaisi syntien anteeksi­antamusta ennen kuin ”aamun koittoa korkeudessa.” Että hän olisi ”käyvä Herran edellä valmistaakseen hänen teitään” (vuoden 1938 raamatunkäännöksen mukaan), kuten jakeessa 76 sanotaan, sisälsi viittauksen Jesajan kirjan tunnettuihin sanoihin, joita Johannes itse myöhemmin käytti kuvaamaan tehtäväänsä ja jotka esiintyvät myös kaikissa synoptisissa evankeliumeissa.
Liturginen käyttö

Roomalais­katolisessa kirkossa Benedictus on osa aamurukousta (Laudes), todennäköisesti siksi, koska sen ensimmäisessä osassa kiitetään Vapahtajan tulosta. Tähän yhteyteen sen lienee ensimmäisenä ottanut käyttöön Benedictus Nursialainen Duranduksen mukaan asiaan on vaikuttanut se, että Kristuksen tuloa maailmaan voitiin verrata auringon nousuun.
Benedictus esiintyy muissakin kirkollisissa toimituksissa, muun muassa hautauksen yhteydessä, jolloin lunastusta koskevien kiitossanojen katsotaan kuvaavan kristillistä toivoa.
Myös anglikaanisessa kirkossa Benedictus kuuluu yleisen rukouskirjan (Book of Common Prayer) mukaisesti aamujumalan­palvelukseen toisen (Uuden testamentin) lukukappaleen jälkeen, mutta vaihto­ehtoisesti sen sijasta voidaan käyttää myös psalmia 100 (Jubilate Deo).
Sakariaan kiitosvirttä käytetään myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Jumalanpalvelusten kirjan aamurukouksissa, laudeksessa. Se voidaan korvata virrellä 258 tai 259 tai juhla­päivinä myös Te Deum -hymnillä. Muulloin paitsi paastonajan lopulla (5. paaston­ajan sunnuntaista lähtien) sen loppuun lisätään Pieni kunnia (Gloria Patri).
Sanat > Sakariaan kiitosvirsi kreikaksi

Sakariaan kiitosvirren alkuperäiset kreikankieliset sanat Luukkaan evankeliumissa kuuluvat seuraavasti:
Sanat > Skariaan kiitosvirsi latinaksi

Latinaksi ne kuuluvat seuraavasti:
Sanat > Sakariaan kiitosvirsi suomeksi

Suomeksi Sakariaan virsi kuuluu vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa seuraavasti:
»Kiitetty olkoon Herra, Israelin Jumala, sillä hän on katsonut kansansa puoleen ja valmistanut sille lunastuksen
ja kohottanut meille pelastuksen sarven palvelijansa Daavidin huoneesta

-niinkuin hän on puhunut hamasta ikiajoista pyhäin profeettainsa suun kautta

tehdäkseen laupeuden meidän isillemme ja muistaakseen pyhän liittonsa

sen valan, jonka hän vannoi Aabrahamille, meidän isällemme;

suodakseen meidän, vapahdettuina vihollistemme kädestä, pelkäämättä palvella häntä

pyhyydessä ja vanhurskaudessa hänen edessään kaikkina elinpäivinämme.

Ja sinä, lapsukainen, olet kutsuttava Korkeimman profeetaksi, sillä sinä olet käyvä Herran edellä valmistaaksesi hänen teitään,

antaaksesi hänen kansalleen pelastuksen tuntemisen heidän syntiensä anteeksisaamisessa,

meidän Jumalamme sydämellisen laupeuden tähden, jonka kautta meidän puoleemme katsoo aamun koitto korkeudesta,
loistaen meille, jotka istumme pimeydessä ja kuoleman varjossa, ja ohjaten meidän jalkamme rauhan tielle.»
Sakariaan kiitosvirsi virtenä

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 259 (”Kiitetty Herra, joka kansallensa”) on Lauri Stenbäckin laatima muunnelma Sakariaan kiitosvirrestä. Tämän alkujaan ruotsiksi kirjoitetun virren on suomentanut Elias Lönnrot ja säveltänyt Peter Sohr. Virsikirjaan se otettiin vuonna 1886.  Virsi liittyy erityisesti juhannukseen, mutta muulloinkin sitä saatetaan laulaa aamu­rukouksissa alku­peräisen Sakariaan kiitos­virren sijasta. Virsikirjan Jumalanpalveluslaulujen osastossa se on perinteisellä psalmisävelmällä, etenkin rukoushetkiä varten vuorolauluksi jaoteltuna. Ruotsin kirkon virsikirjassa Sakariaan kiitosvirsi on virsi 676. Sen a-sävelmä on V psalmisävelmä ja b-sävelmä Harald Göransonin 1985 tekemä sävelmä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Benedictus (Song of Zechariah)
Aiheesta muualla

Luuk. 1:67–79  Sakariaan kiitosvirsi suomeksi (vuosien 1938 ja 1992 käännösten mukaisina) sekä englanniksi
Virren 259 (Kiitetty Herra joka kansallensa) nuotit ja sanat Suomen evankelisluterilainen kirkko. Arkistoitu 19.10.2014. Viitattu 15.10.2014.
Käännös suomeksi
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1963

Vuoden 1963 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin  26. toukokuuta –2. kesäkuuta 1963 Moskovassa, Neuvostoliitossa. Kisoihin osallistui 133 nyrkkeilijää 18 Euroopan maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Alle 51 kg |  Viktor Bystrov |  Stefan Panayotov |  Constantin Ciucă  Paolo Vacca |
| Alle 54 kg |  Oleg Grigorjev |  Branislav Petrić |  Rainer Poser  Nicolae Pulu |
| Alle 57 kg |  Stanislav Stepaškin |  Giovanni Girgenti |  Jerzy Adamski  Andrei Otteanu |
| Alle 60 kg |  János Kajdi |  Boris Nikanorov |  Antero Halonen  Giuseppe Sabri |
| Alle 63,5 kg |  Jerzy Kulej |  Aloizs Tumiņš |  Bruno Arcari  Gerhard Dieter |
| Alle 67 kg |  Ričardas Tamulis |  Silvano Bertini |  János Kálmán  Bohumil Němeček |
| Alle 71 kg |  Boris Lagutin |  Andrew Wyper |  Virgil Badea  Siegfried Olesch |
| Alle 75 kg |  Valeri Popentšenko |  Ion Monea |  Dragoslav Jakovljević  Emil Schulz |
| Alle 81 kg |  Zbigniew Pietrzykowski |  Danas Pozniakas |  František Poláček  Bernard Thebault |
| Yli 81 kg |  Josef Němec |  Andrei Abramov |  Dante Cané  Klaus Degenhardt |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Neuvostoliitto | 6 | 4 | 0 | 10 |
| 2. |  Puola | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 3. |  Tšekkoslovakia | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4. |  Unkari | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5. |  Italia | 0 | 2 | 4 | 6 |
| 6. |  Romania | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 7. |  Jugoslavia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8. |  Bulgaria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8. |  Skotlanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Itä-Saksa | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 11. |  Länsi-Saksa | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 12. |  Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 51 kg | Ossi Palvalin | Tappio 1. ottelussa |
| 54 kg | Börje Karvonen | Tappio 1. ottelussa |
| 60 kg | Antero Halonen | Pronssia |
| 63,5 kg | Jarmo Berglöf | Tappio 1. ottelussa |
| 67 kg | Pertti Purhonen | Tappio 1. ottelussa |
| 71 kg | Kurt Mattsson | Tappio 1. ottelussa |
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1959

Vuoden 1959 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 24.–31. toukokuuta 1959 Luzernissa Sveitsissä.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Alle 51 kg |  Manfred Homberg |  Gyula Török |  Adam McClean  Vladimir Stolnikov |
| Alle 54 kg |  Horst Rascher |  Oleg Grigorjev |  Miodrag Mitrovic  Zygmunt Zawadski |
| Alle 57 kg |  Jerzy Adamski |  Peter Goschka |  Andre Juncker  Orhan Tus |
| Alle 60 kg |  Olli Mäki |  Dmitri Velinov |  Josif Mihalic  Ferenc Kellner |
| Alle 63,5 kg |  Vladimir Jengibarjan |  Franco Brondi |  Istvan Juhasz  Rupert König |
| Alle 67 kg |  Leszek Drogosz |  Carmelo Bossi |  Harry Perry  Bruno Guse |
| Alle 71 kg |  Giovanni Benvenuti |  Henryk Dampc |  Dragan Jakovljevic  Rolf Caroli |
| Alle 75 kg |  Gennadi Šatkov |  Tadeusz Walasek |  Colm McCoy  Harry Scott |
| Alle 81 kg |  Zbigniew Pietrzykowski |  Gheorghe Negrea |  Giulio Saraudi  Leonid Senjkin |
| Yli 81 kg |  Andrei Abramov |  David Thomas |  Josef Němec  Władysław Jędrzejewski |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Puola | 3 | 2 | 2 | 7 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 3. |  Länsi-Saksa | 2 | 1 | 0 | 3 |
| 4. |  Italia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 5. |  Suomi | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Unkari | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 7. |  Englanti | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7. |  Romania | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9. |  Bulgaria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Irlanti | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 11. |  Itä-Saksa | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11. |  Jugoslavia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 13. |  Itävalta | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 13. |  Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 13. |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 13. |  Turkki | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 54 kg | Paavo Roininen | Tappio 1. ottelussa |
| 57 kg | Jorma Limmonen | Tappio 1. ottelussa |
| 60 kg | Olli Mäki | Kultaa |
| 63,5 kg | Väinö Järvenpää | Tappio 2. ottelussa |
| 67 kg | Martti Lehtevä | Tappio 1. ottelussa |
| 71 kg | Mauri Backman | Tappio 2. ottelussa |
| 75 kg | Börje Grönroos | Tappio 2. ottelussa |
| Yli 81 kg | Reino Kivekäs | Tappio 1. ottelussa |
Näännytyssota

Näännytyssota eli uuvutussota on sodankäynnin muoto, jossa pyritään heikentämään vihollisen mahdollisuuksia jatkaa taistelua kaikin keinoin. Näännytyssodankäynnissä pyritään hankaloittamaan vihollisen yhteiskunnan toimintaa mahdollisimman paljon muun muassa upotussodan tai merisaarron avulla.
Esimerkkejä näännytyssodista olivat ensimmäinen maailmansota ja Irakin-Iranin sota.
Näennäisteho

Elektroniikka
Mittaustekniikka
Sähkövoimatekniikka
Säätötekniikka
Kolmivaihevirta
Tasavirta
Vaihtovirta
Virtapiiri
Pätöteho
Näennäisteho
Loisteho
Jännite
Resistanssi
Sähkövirta
näytä
keskustele
Vaihtovirtapiireissä näennäisteho (tunnus S) on tehollisen jännitteen U ja tehollisen sähkövirran I tulo. Jos vaihtovirran jännite ja virta ovat samassa vaiheessa, näennäisteho on yhtä suuri kuin pätöteho P. Jos vaihe-ero on olemassa, näennäisteho on suurempi kuin todellisuudessa kulutettu teho.
Näennäistehon yksikkö on volttiampeeri.
Sinimuotoisilla jännitteilla ja virroilla näennäisteho lasketaan seuraavasti: näennäisteho² = pätöteho² + loisteho² eli S² = P² + Q².
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Aiheesta muualla

Loisteho, mitä se on? STEK (Arkistoitu – Internet Archive)