stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Azerit
Kulttuuri > Esittävät taiteet

Azerikulttuuriin kuuluu erilaisia esittäviä taiteita, kuten tanssi ja musiikki. Azerien kansantanssit ovat muinaisia ja muistuttavat Kaukasuksen ja Iranin naapurikansojen tansseja. Ryhmätanssi on yleinen tanssimuoto, jota tavataan Balkanilta Kaspianmerelle. Ryhmätanssissa esiintyjät muodostavat puoliympyrän tai ympyrän, ja "näiden tanssien johtaja toteuttaa usein erikoisliikkeitä sekä merkinantoja ja muutoksia askeleissa, liikkeissä tai ryhmän liikesuunnassa usein elehtimällä kädellään, jossa pidetään nenäliinaa". Yksintansseja esittävät sekä miehet että naiset, ja niihin kuuluu askelsarjojen lisäksi hienovaraisia kädenliikkeitä.
Azerien musiikkiperinne voidaan jäljittää laulaviin bardeihin, joita kutsutaan nimellä ashiq ja joiden ammatti on säilynyt nykyaikaan saakka. Modernit ashiqit soittavat sazia (luuttua) ja laulavat dastaneita (historiallisia balladeita). Muihin soittimiin kuuluvat tar (toisentyyppinen luuttu), duduk (puhallinsoitin), kamancha (viulu) ja dhol (rummut). Azerien klassinen musiikki, nimeltään mugham, sisältää usein tunteellisen lauluesityksen. Säveltäjät Üzeyir Hacıbəyov, Qara Qarayev ja Fikrət Əmirov loivat hybridityylin, jossa yhdistyvät mugham ja länsimainen klassinen musiikki. Toiset azerit, erityisesti Vaqif Mustafazadə ja Əzizə Mustafazadə, ovat sekoittaneet jazzia mughamiin. Jotkut azerimuusikot ovat saaneet kansainvälistä arvostusta, mukaan lukien Rəşid Behbudov (joka osasi laulaa yli kahdeksalla kielellä) ja Müslüm Maqomayev (neuvostokauden poptähti).
Iranissa azerimusiikki on kuitenkin kulkenut eri polkua. Iranilaisen azerilaulaja Hossein Alizadehin mukaan "historiallisesti uskonnolliset vallanpitäjät vastustivat Iranissa vahvasti musiikkia, minkä vuoksi sen oli pakko siirtyä maan alle". Niinpä suurin osa iranilaisesta azerimusiikista esitetään Iranin ulkopuolella maanpakolaisyhteisöissä.
Azerielokuvaa ja televisiota näytetään pääosin Azerbaidžanissa ja vain rajoitetusti Iranissa. Jotkut azerit ovat nousseet huomattaviksi elokuvantekijöiksi, kuten Rüstəm İbrahimbəyov, joka kirjoitti Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix'n ja parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin voittaneen Auringon polttaman vuonna 1994. Monet Iranin azerit ovat nousseet merkittäviksi Iranin elokuvaperinteessä, joka on saanut ylistystä kriitikoilta 1980-luvulta lähtien.
Kulttuuri > Urheilu

Urheilu on historiallisesti ollut tärkeä osa azerien elämää. Lukuisia kilpailuita järjestettiin hevosilla ratsastaen, ja runoilijat ja kirjailijat kuten Gatran Tabrizi ja Nezāmī ylistivät niitä. Muihin vanhoihin urheilulajeihin kuuluvat paini, keihäänheitto ja härkäpaini.
Neuvostoliiton perinne on nykyaikana auttanut joitakin azereita nousemaan huomattaviksi urheilijoiksi olympiatasolle asti. Azerbaidžanin valtio tukee maan urheiluperinnettä ja rohkaisee nuorten osallistumista urheiluun. Jalkapallo on erittäin suosittua sekä Azerbaidžanin tasavallassa että Iranin Azerbaidžanissa. Merkittäviä azerijalkapalloilijoita on useita, kuten Ali Daei, maailman johtava maalintekijä kansainvälisissä otteluissa ja Iranin jalkapallomaajoukkueen entinen kapteeni. Azeriurheilijat ovat menestyneet erityisesti painonnostossa, voimistelussa, ammunnassa, keihäänheitossa, karatessa, nyrkkeilyssä ja painissa. Painonnostajat, kuten Iranin Hossein Rezazadeh, kaksinkertainen olympiavoittaja vuosilta 2000 ja 2004, sekä Nizami Pashayev, joka voitti Euroopan raskaansarjan mestaruuden vuonna 2006, ovat menestyneet kansainvälisesti.
Shakki on eräs yleinen ajanviettotapa Azerbaidžanissa. Maasta on lähtöisin useita merkittäviä pelaajia, kuten Teymur Rəcəbov ja Şəhriyar Məmmədyarov, joilla on molemmilla korkeat kansainväliset sijoitukset.
Instituutiot

Azerbaidžanin tasavaltaan ja Iranin Azerbaidžaniin on erillisten sosiaalis-poliittisten evoluutioiden vuoksi kehittynyt erilliset instituutiot. Azerbaidžanissa kehitys alkoi 1900-luvulla Venäjän ja Neuvostoliiton instituutioiden pohjalta niin, että valtio hallitsi tiukasti valtaosaa yhteiskunnan toiminnoista. Myöhemmin vuosisadan lopulla maa on edennyt länsimaisten sosiaalisten mallien omaksumista kohti. Itsenäistymisen jälkeen höllentynyt kontrolli on sallinut paikallisen kansalaisyhteiskunnan kehityksen. Iranin Azerbaidžanissa kuitenkin islamilaiset teokraattiset instituutiot hallitsevat lähes kaikkia yhteiskunnan osa-alueita, ja eniten poliittista valtaa on Iranin ylimmällä johtajalla ja valvojien neuvostolla. Silti molemmat yhteiskunnat ovat muuttumassa. Azerbaidžanissa on maallinen demokraattinen järjestelmä, jota haittaavat poliittinen korruptio ja syytteet vaalivilpistä. Azerbaidžanin kansalaisyhteiskunta on vasta kehittymässä:
»"Nykyaikaisempien" organisoitumisen muotojen puuttuminen ja kokemuksen puute liberaalidemokraattisessa hallinnossa ovat tärkeimmät syyt, miksi kansalaisyhteiskunnan rakentaminen ja demokratisoituminen etenevät Azerbaidžanissa pikemminkin rinnakkain kuin lineaarisesti. Tuloksena nykyajan Azerbaidžania voidaan luonnehtia parhaiten näennäiseksi kansalaisyhteiskunnaksi ja näennäisesti demokraattiseksi yhteiskunnaksi, jonka rakenteilla ja instituutioilla on omalla tasollaan tarkasteltuna piirteitä kansalais- ja demokraattisesta yhteiskunnasta, mutta joka ei vastaa nykyaikaisen demokraattisen yhteiskunnan moderneja kriteerejä.»
Näistä ongelmista huolimatta Azerbaidžanissa on aktiivinen poliittinen oppositio, joka vaatii laajempia demokraattisia uudistuksia. Iranissa azerit ovat kietoutuneet Islamilaisen tasavallan teokraattiseen hallintoon, eikä heillä ole minkäänlaista merkittävää maallista kansalaisyhteiskuntaa, joka voisi haastaa maan hallinnon. Iranin hallituksen politiikka Iranin Azerbaidžanissa on aiheuttanut merkkejä kansalaislevottomuuksista, ja lisääntynyt kanssakäyminen Azerbaidžanin tasavallan azerien kanssa sekä satelliittitelevisiolähetykset Turkista ovat elvyttäneet azerinationalismia alueella.
Naiset

Azerinaiset ovat historiallisesti kamppailleet miesten valta-asemaa vastaan mutta saavuttaneet huomattavasti 1900-luvun aikana. Azerbaidžanissa naisille annettiin äänioikeus vuonna 1919. Naiset ovat saavuttaneet länsimaalaistyylisen tasa-arvoisen aseman suurissa kaupungeissa, kuten Bakussa, vaikka maaseudulla vallitsevatkin perinteisemmät näkemykset. Eräs erityisen yleinen ongelma on väkivalta naisia kohtaan, erityisesti maaseutualueilla. Rikoksista, kuten raiskauksista, rangaistaan Azerbaidžanissa ankarasti mutta niitä raportoidaan vain harvoin, samoin kuin monissa muissa entisen Neuvostoliiton osissa. Azerinaiset pakotettiin "luopumaan hunnusta", minkä suhteen käytännöt ovatkin Azerbaidžanin tasavallassa ja Iranin Azerbaidžanissa huomattavan erilaiset. Naiset ovat aliedustettuja politiikassa, mutta he ovat saavuttaneet korkeita asemia parlamentissa. Azerinainen on Azerbaidžanin korkeimman oikeuden päätuomari, ja kaksi muuta naista toimii tuomareina perustuslakituomioistuimessa. 6. marraskuuta 2002 Azerbaidžanin parlamentin edustajista 12 prosenttia oli naisia (15 edustajaa). Azerbaidžanin tasavalta on myös yksi harvoista muslimivaltioista, jossa abortti on saatavilla tarvittaessa.
Iranissa naisten jatkuva epätasa-arvoinen kohtelu on saanut osakseen voimistuvaa kritiikkiä, jonka esittäjiin on kuulunut Shirin Ebadi, vahvasta naisten oikeuksien puolustamisesta Nobelin rauhanpalkinnon voittanut iranilainen. 1980-luvulta lähtien on syntynyt ruohonjuuritason liikkeitä, jotka tavoittelevat sukupuolten välistä tasa-arvoa. Hallituksen kieltoja uhkaavia mielenosoituksia järjestetään säännöllisesti, ja ne hajotetaan usein välivalloin, kuten kesäkuussa 2006, kun "[t]uhannet naiset ja heitä tukevat miehet kokoontuivat yhteen 12. kesäkuuta Teheranin Haft Tir -aukiolle" ja hajaannutettiin "brutaalilla sorrolla". Aikaisemmat iranilaiset johtajat, kuten Mohammad Khatami, lupasivat naisille suurempia oikeuksia, mutta hallitus on vastustanut muutoksia, jotka se tulkitsee islamilaisen doktriinin vastaiseksi. Vuoteen 2004 mennessä yhdeksän azerinaista oli valittu parlamenttiin (Majlis), ja vaikka suurin osa kannattaa sosiaalista muutosta, joidenkin kannat ovat sukupuolikysymyksissä konservatiivisia. Azerinaisten sosiaalinen tilanne muistuttaa suureksi osaksi Iranin muiden naisten tilannetta.
Tunnettuja azereita > Poliitikkoja

İlham Əliyev – Azerbaidžanin nykyinen presidentti
Heydər Əliyev –  Azerbaidžanin presidentti vuoteen 2003
Artur Rasizadə – pääministeri (1996–2018)
Əli Əsədov – pääministeri vuodesta 2019
Nəriman Nərimanov – bolševikkipoliitikko
Məhəmməd Əmin Rəsulzadə – Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan perustajia
Rəşid xan Qaplanov –  Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan valtiomies
Əli Xamenei – uskonoppinut, Iranin presidentti (1981–1989)
Tunnettuja azereita > Taiteilijoita

Alim Qasımov – muusikko
Fərqanə Qasımova – muusikko
Rauf & Faik – muusikko (pop-duo)
Müslüm Maqomayev – muusikko
Rəşid Behbudov – muusikko
Şövkət Məmmədova – muusikko
Sami Yusuf – azeritaustainen brittiläinen muusikko
Üzeyir Hacıbəyov – säveltäjä
Fərhad Bədəlbəyli – pianisti, säveltäjä
Hökümə Qurbanova – näyttelijä
Məmməd Araz – runoilija
Füzuli – runoilija
Nəsimi – runoilija
Tunnettuja azereita > Urheilijoita

Amil Yunanov – jalkapalloilija
Parviz Abdullayev – potkunyrkkeilijä, kuusinkertainen maailmanmestari
Teymur Rəcəbov – shakin suurmestari
Şəhriyar Məmmədyarov – shakin suurmestari
Rəşid Məmmədbəyov – vapaapainija
Tunnettuja azereita > Muita

Kərim Kərimov – raketti-insinööri
Leyla Məmmədbəyova – ensimmäinen azerbaidžanilainen naislentäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Azerit Wikimedia Commonsissa
Hedelmätori Urmiassa, Persiassa 1900-luvun alussa.
Azereita Bakun keskustassa Azerbaidžanissa.
Sattar Khan (1868–1914) oli merkittävä vallankumoushahmo Qajar-dynastian loppukauden Iranissa.
Zeynalabdin Tağıyev (1838–1924), johtava azeri teollisuusmies ja hyväntekeväisyyden harrastaja.
Azerinainen perinteisessä vaatetuksessa vuonna 1900.
Azerityttöjä
Füzuli, 1500-luvun runoilija.
Azerimuusikkoja esiintymässä.
Shakinpelaaja Teymur Rəcəbov.
Azerityttö Šušasta 1800-luvun lopussa tai 1900-luvun alussa.
Neuvostolaulaja Rəşid Behbudov (1915–1989).
Käännös suomeksi
Tamara Lund

| Tamara Lund |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1941 Turku
Kuollut: 21. heinäkuuta 2005 (64 vuotta) Turku
Ammatti:  oopperalaulaja, iskelmälaulaja, näyttelijä
Puoliso:  Aatos Tapala (1966–1985)  Alexandru Ioniță (1985–2005)
Lapset:  Tero Tapala, Maria Lund
Tamara Adele Lund-Ioniță (6. tammikuuta 1941 Turku – 21. heinäkuuta 2005 Turku) oli suomalainen oopperalaulaja (sopraano), näyttelijä ja Turun kaupunginvaltuutettu 2000–2004 Suomen Keskustan valtuustoryhmässä. Hänellä oli kaksi lasta, poika Tero Tapala ensimmäisestä avioliitosta oopperalaulaja Aatos Tapalan kanssa sekä tytär Maria Lund toisesta avioliitosta oopperalaulaja Alexandru Ionițăn kanssa. Tamara Lund on kansainvälisesti tunnetuin suomalainen operettitähti.
Äänilevyt

Tamara Lund (1965)
Mä elän (1977)
Sinun omasi (1983)
Tamara ja Alexandru slaavilaistunnelmissa (1990)
Pustan säveliä (1992)
20 suosikkia – Sinun omasi (1996)
Rakkauden siivin (1998)
Kirjallinen tuotanto

Tamara Lund: Lohikäärmeen pahvikulissit. Otava, 2000. ISBN 951-1-16402-3; 2. laitos 2004 ISBN 951-1-20107-7.
Kirjallisuutta

Anja Lappalainen: Vanhemmat kertovat tunnetuista lapsistaan, Helsinki 1969.
Heikki Eteläpää: Jäätelöitä, mansikoita ja Tamara. Uusi Suomi 14.7.1974 s. 10.
Aiheesta muualla

Kukkonen, Aino: / Lund, Tamara (1941–2005). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 22.10.2018. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Turun Radion ohjelma Tamara Lundista, jossa häntä haastatellaan ja jossa on hänen laulujaan (1989).
Tamara Lundin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Tamara Lundin haastattelu. Ylen Elävä arkisto.
Ylen Elävä arkisto: Tamara Lund Suomen euroviisukarsinnassa 1963.
Turun kaupunginorkesterin solistit. (Arkistoitu – Internet Archive)
Staatstheater am Gärtnerplatz 1973–1980.
Maria Lundista kasvoi äitinsä kaltainen ylväs leidi. MTV (ent. MTV3) 6.9.2008.
Sinun omasi - rakastavaisten traaginen täysosuma täyttää 50 vuotta. Yle 16.3.2015.
Lund, Tamara hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  Elonet  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Tamara Lund, Erik Lindström ja jazz-legenda Goony Strömmer Valkeakoskella 17. huhtikuuta 2005.
Luvijärvi

| Luvijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Eurajoki (Luvia)
Koordinaatit:  61°20′19″N, 21°46′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Korvenoja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  42,6 m 
Pinta-ala:  0,015 km²
Valuma-alue:  10 km²
 fiLuvijärvi 
Luvijärvi on kuivatettu järvi Luvialla Eurajoella Satakunnan maakunnassa. Se sijaitsee Luvian Perän kylässä Eurajoen ja Nakkilan, aiemmin  Luvian ja Kiukaisten rajalla.
Järven pinta-ala on noin 15 hehtaaria ja valuma-alue noin 1000 hehtaaria. Järvi on osa pienen rannikkovesistöalueen muodostavaa Harjajuovan–Pinkjärven valuma-aluetta, ja sen lasku-uomana on ollut Luvian Laitakarin luona Selkämereen laskevan Harjajuovan sivuhaara Korvenoja.
Järvi kuivui, kun yläpuolista peltoaluetta kuivatettiin, ja kun myöhemmin järven alueella tehtiin ojituksia metsänparannusvaroilla metsänkasvun edistämiseksi. Vuonna 2015 entinen järvenpohja oli lähes kauttaltaan metsämaana.
LV 101

Yhdysvaltain asevoimien käyttöohje BC-611-radiopuhelimelle. Ohjeen mukaan painiketta tulee painaa puhuttaessa, mutta olla painamatta kuunneltaessa. Painiketta kutsukaan yleisesti suomessa tangentiksi.
BC-611F National Cryptoglogic Museumissa
LV 101 eli (radio)lähetin-(radio)vastaanotin 101 oli Suomen puolustusvoimissa vuodesta 1947 käytetty ja 1970-luvulle saakka varastoitu käsiradiopuhelin, joka ajateltiin komppaniaradioksi. Sen alkuperäinen nimike ennen 1970-luvun LV-nimikkeitä oli VRKWA ja puhekielessä käytetty nimi Kaisa tai Käsi-Kaisa.  LV 101:ä oli ajateltu käytettäväksi joukkueissa, komppaniassa ja kranaatinheittimistössä.
Radio on yhdysvaltalainen BC-611, jonka koko radiovarustuksen merkintä Yhdysvalloissa tarvikkeineen oli SCR 536. BC-611:ä ovat valmistaneet muun muassa Electrical Research Laboratories Inc. ja Galvin Manufacturing Yhdysvallossa.
Galvin Manufacturing Corporationissa, josta myöhemmin kasvoi Motorola, johti radion suunnittelua vuonna 1940 Don Mitchell, ja radiopuhelimen sarjavalmistus aloitettiin kesäkuussa 1941. Alun perin radio oli aiottu maahanlaskujoukkojen yhteydenpitoon, mutta myöhemmin sen käyttö laajeni eri aselajeihin. Joidenkin tietojen mukaan radion valmistusmäärä olisi ollut 40 000, ja Yhdysvaltain kotimarkkinoiden suojelemiseksi tätä radioylijäämää ei voitu enää toisen maailmansodan päättyessä lainsäädännön vuoksi palauttaa polkuhintaan Yhdysvaltoihin.
Radiot myytiin Euroopan maille, ja Suomen osuus ostoista on vuonna 1947 saattanut olla runsaat 225. Yhdysvaltain asevoimien Euroopan ylijäämän lisäksi radiota valmistettiin myös lisenssillä Sveitsissä Autophon AG:llä tavaramerkillä Fox ja Ranskassa Laboratoire General Des Télécommunicationsilla (LGT) edelleen 1950-luvun lopulla.
Luutasammal

| Luutasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Vaarantunut
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Hypnales
Heimo::  Neckeraceae
Suku::  Luutasammalet Thamnobryum
Laji::  alopecurum
Kaksiosainen nimi
 Thamnobryum alopecurum  (Hedw.) Nieuwl. ex Gangulee 
Katso myös
   Luutasammal Wikispeciesissä   Luutasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luutasammal (Thamnobryum alopecurum) on lehtisammallaji riippusammalten heimossa. Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Sen suikertavasta pääversosta kasvaa pystyjä haarovia sivuversoja, jotka ovat viidestä 15:een senttimetriä pitkiä. Alempana versossa lehdet ovat suomumaisia, ylempänä leveätyvisiä ja teräväkärkisiä. Lehden keskisuoni on selkäpuolelta hampainen.
Lauri Luoto

Lauri Luoto, oikea nimi Bruno tai Väinö Sjögren (ven. Вяйне Филимонович Шёгрен, Väinö Filimonovitš Sjögren; 1886 tai 1889 Längelmäen Eväjärven kylä – 9. helmikuuta 1938 Petroskoin lähellä) oli suomalainen kirjailija, joka vaikutti myös Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa.
Elämä

Luoto syntyi hämäläiseen maanviljelijäperheeseen. Nuorena hän muutti Yhdysvaltoihin, jossa työskenteli metsurina ja kaivosmiehenä, mutta palasi sitten Suomeen ja osallistui vuoden 1918 sisällissotaan. Punaisten tappion jälkeen hän pakeni Neuvosto-Venäjälle, josta hän yritti siirtyä takaisin Yhdysvaltoihin, mutta jäi Siperiassa Koltšakin armeijan vangiksi. Sittemmin hän palasi Leningradiin, josta hän 1920-luvulla muutti Neuvosto-Karjalaan.lähde?
Vuonna 1935 Luoto joutui poliittisten syytösten kohteeksi, ja hänet erotettiin nationalistina Neuvostoliiton kirjailijaliitosta. Hänet pidätettiin 22. joulukuuta 1937, tuomittiin kuolemaan vakoilusta ja ammuttiin. Tuomio kumottiin vasta vuonna 1989.
Tuotanto

Luodon ensimmäiset romaanit Pakolaisena (1925), Valkoisen leijonan metsästäjät (1926), Kamaran sankarit (1927) ja Ikuiset uhritulet (1929) julkaistiin yhdysvaltalaisessa työväenliikkeen kustantamossa, koska tekijä ei saanut niitä julki Neuvostoliitossa. Suomen ja Venäjän kansalaissodasta kertovien teosten eksoottiset aiheet ja jännittävä juoni herättivät kiinnostusta amerikkalaisissa lukijoissa.lähde?
1920–1930-lukujen vaihteessa Luodon kirjoituksia ilmestyi Punainen Karjala ja Vapaus -lehdissä sekä muissa Neuvostoliiton suomenkielisissä julkaisuissa. Vuonna 1931 ilmestyi Suomeen sijoittuva ajankohtainen näytelmä Lapualaasia. Näytelmää Aseet puhuvat (1933) ja Jalmari Virtasen kanssa kirjoitettua Herra Malperi lähtee sotaan (1935) esitettiin Petroskoin suomalaisessa teatterissa. Niistä ensimmäinen kertoo Suomen kansalaissodasta ja toisen aiheena on Aunuksen retkikunnan hyökkäys ja punaisten Viteleeseen tekemä vastaisku. Kuvauskokoelmien Jäämeri ärjyy (1933) ja Lakeuksien Aunus (1933) aiheena ovat Muurmannin rannikon suomalaisten kalastajien ja aunukselaisten kolhoositalonpoikien elämä.
Teokset

Pakolaisena: Romaani. Superior: Amerikan suomal. sosialistiset kustannusliikkeet, 1925. – Näköispainos: ntamo, 2016. ISBN 978-952-215-655-6
Valkoisen leijonan metsästäjät: Romaani. Superior: Amerikan suom.sos. kustannusliikkeiden liitto, 1926. (Digitoitu versio Internet Archivessa)
Kamaran sankarit: Romaani. Superior: Amerikan suom. sos. kustannusliikkeiden liitto, 1927. (Digitoitu versio Internet Archivessa)
Ikuiset uhritulet: Romaani. Superior: Amerikan suom. sos. kustannusliikkeiden liitto, 1929. (Digitoitu versio Internet Archivessa)
Lapualaasia: 2-osainen komedia. Leningrad–Petroskoi: Kirja, 1931.
Merkkitulet, Kirja, 1931 toimittanut L. Helo ; Karjalan proletaaristen kirjailijain yhdistys, sisältää Luodon kertomukset Natumarkka ja Meinasin ruveta rantajätkäksi.
Jäämeri ärjyy. Petroskoi: Kirja, 1933.
Lakeuksien Aunus. Petroskoi: Kirja, 1933.
Matkakertomuksia ja kuvauksia. Leningrad: Periodika, 1934.
Edvin Lundell

Edvin Alexander Lundell (13. tammikuuta 1889 Turku – 12. huhtikuuta 1964) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Riianlahdella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen Armeijan riveissä muun muassa joukkueenjohtajana.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat nimismies Emil Edvin Lundell ja Karin Evelina Kuhlefelt. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921. Margit Louise Sjögrenin kanssa.
Opinnot

Lundell kirjoitti  ylioppilaaksi Pietarsaaren ruotsalaisesta reaalioppilaitoksesta vuonna 1910 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1910 - 1911 ja Saksassa Darmstadtin teknillisessä korkeakoulussa vuoteen 1914 sekä seurasi luentoja Teknillisessä korkeakoulussa Helsingissä vuonna 1920.
Jääkärikausi

Lundell liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1916, josta hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1916 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoona rintamalta paluun jälkeen pataljoonan 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917. Hän suoritti vuonna 1917 moottoriajoneuvokurssin Libaussa ja samana vuonna autokurssin Schaulenissa.
Suomen sisällissota

Lundell astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan komppanianvääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi aluksi 5. jääkäripataljoonaan ja myöhemmin 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika

Lundell palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jääkärirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä III pataljoonan adjutanttina sekä satunnaisesti 3. konekiväärikomppanian päällikkönä. Hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1919 alkaen Sotaministeriön insinööriosastolle, josta hänet siirrettiin 6. kesäkuuta 1919 alkaen Autojoukkoihin, missä hän toimi aluksi varikon ohjaajakoulun ja 24. lokakuuta  1919 alkaen 3. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 26. marraskuuta 1919 ja työskenteli sen jälkeen Tervakosken paperitehtaan tehtaan konttorissa Helsingissä. Myöhemmin hän toimi aluksi vuoromestarina ja myöhemmin apulaisinsinöörinä Tervakoskella. Hän siirtyi 20. maaliskuuta 1926 alkaen apulaisinsinööriksi Kaukaan paperitehtaille.
Talvi- ja jatkosota

Lundell osallistui talvisotaan ylimääräisten harjoitusten aikana (YH) 15. Autokomppanian päällikkönä ja myöhemmin toimistoupseerina IV Armeijakunnan esikunnassa. Välirauhan aikana hän toimi samassa tehtävässä ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin kolmannen pataljoonan komentajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 10:een. Myöhemmin hän toimi Huoltokoulutuskeskuksen Autokomppanian päällikkönä ja 25. Autokomppanian päällikkönä. tänä aikana hän osallistui sotatoimiin Karjalankannaksella ja Itä - Karjalassa. Sotien jälkeen hän toimi insinöörinä G. A. Serlachius Kangas Oy:n palveluksessa.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 5. huhtikuuta 1918  Vänrikki 28. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 1938 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Kuva Libaussa jääkäreille järjestetyltä moottoriajoneuvokurssilta vuodelta 1917.
Luolakahlaaja

| Luolakahlaaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Lari
Heimo::  Luolakahlaajat Dromadidae  Gray, 1840
Suku::  Dromas  Paykull, 1805
Laji::  ardeola
Kaksiosainen nimi
 Dromas ardeola  Paykull, 1805 
Katso myös
   Luolakahlaaja Wikispeciesissä   Luolakahlaaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Luolakahlaaja eli rapukurmitsa (Dromas ardeola) on mustavalkoinen, erikoinen kahlaaja. Se on oman sukunsa ja heimonsa (Dromadidae) ainoa laji.