stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
H. P. Blavatsky
Elämä > Salainen oppi

Tammikuussa 1885 Blavatskyn terveys jälleen heikkeni ja huhtikuussa, hieman toivuttuaan, hän lähti viimeisen kerran Intiasta. Oleskeltuaan joitakin kuukausia Italiassa hän asettui viimein Saksaan Würzburgiin. Siellä hän jatkoi Salaisen opin kirjoittamista seuranaan kreivitär Constance Wachtmeister. Joulukuussa 1885 ilmestyi Psyykkisen tutkimuksen seuran raportti, jossa Blavatskya pidettiin ”historian monitaitoisimpana, kekseliäimpänä ja mielenkiintoisimpana huijarina.” Richard Hodgsonin kirjoittama raportti perustui hänen syksyllä 1884 Madrasissa tekemiinsä tutkimuksiin ja haastatteluihin. Komitea ei sen sijaan hyväksynyt Hodgsonin arvelua, jonka mukaan silmänkääntötemppujen syynä olisi ollut peitellä hänen todellista ammattiaan venäläisenä vakoojana.
Keväällä 1886 Blavatsky päätti muuttaa Oostendeen, jossa hän teki 14 tunnin työpäiviä kirjan parissa. Syyskuussa 1886 hän lähetti Salaisen opin ensimmäisen osan käsikirjoituksen Adyariin Intiaan, T. Subba Row'n ja H. S. Olcottin tarkastettavaksi. Vuoden 1887 maaliskuussa Blavatsky kärsi jälleen munuaistulehduksesta, joka aiheutti tuntikausien tajuttomuuden kerrallaan. Hänen uskottiin jo kuolevan, mutta hän kuitenkin parantui ja jatkoi jälleen Salaisen opin kirjoittamista. Syyskuussa 1887 Blavatsky muutti Lontooseen Upper Norwoodiin, jossa Bertram Keightley ja tohtori Archibald Keightley ryhtyivät oikolukemaan, korjaamaan ja järjestelemään tekstiä.
Elämä > Viimeiset vuodet

Lontoossa perustettiin uusi teosofinen aikauslehti, Lucifer. Syyskuun alussa myös Wachtmeister saapui Lontooseen. Tilanahtaus pakotti Teosofisen seuran muuttamaan uuteen paikkaan Lansdowne Roadille, joka oli lähempänä Lontoon keskustaa. Kirjoitustyö jatkui, ja talossa vieraili useita kuuluisuuksia, tutkijoita ja toimittajia keskustelemassa Blavatskyn kanssa. Myös Olcott saapui Lontooseen ja avusti Blavatskya perustamaan Teosofisen seuran esoteerisen osaston, johon kuului kaksitoista henkilöä: kreivitär Wachtmeister, Isabel Cooper-Oakley, Emily Kislingbury, Laura Cooper, Annie Besant, Alice Cleather, Archibald Keightley, Herbert Coryn, Claude Wright, G. R. S. Mead, E. T. Sturdy ja Walter Old.
Lokakuussa 1888 ilmestyivät Salaisen opin ensimmäiset kappaleet painosta. Kirja lähetettiin arvosteltavaksi lontoolaiselle toimittajalle W. T. Steadille, joka päätyi lähettämään sen aktivisti Annie Besantille. Kirja teki Besantiin suuren vaikutuksen, ja kiittävä arvostelu julkaistiin Steadin Review of Review'ssä. Tämän jälkeen Besant kävi tapaamassa Blavatskya ja liittyi Teosofiseen seuraan.
Seuraavaksi Blavatsky keskittyi kirjoittamaan teoksia Teosofian avain ja Hiljaisuuden ääni. Lisäksi hän kirjoitti pitkiä kirjeitä Amerikan ja Intian osastoille. Teosofinen seura muutti jälleen, tällä kertaa Annie Besantin tilavaan asuntoon Avenue Road 19:een. Blavatskya vaivasi reuma, ja hän joutui käyttämään ajoittain pyörätuolia. 1. kesäkuuta 1890 ilmestyi newyorkilaisessa The Sunissa artikkeli ”Erään humpuukin historia”, jota seurasi 20. kesäkuuta koko sivun aukeama, jossa tohtori Elliot Coues väitti Blavatskya petkuttajaksi, jonka tarkoituksena oli kerätä rahaa ja peitellä vakoilutoimintaa. Lisäksi Coues oli kaivanut esiin kaikki vanhat huhut hänen väitetyistä rakastajistaan sekä aviottomasta lapsesta ja sanoi voivansa todistaa kaikki väitteensä. Tohtori Coues oli ollut jo pikään kiinnostunut teosofiasta ja oli myös käynyt tapaamassa Blavatskya. Blavatsky kertoi jo vuoden 1888 lopulla tohtori J. S. Buckille lähettämässään kirjeessä Couesin havittelevan jonkinlaista johtoasemaa Teosofisessa seurassa, johon hän ei kuitenkaan suostunut.
Blavatsky nosti asiasta oikeuskanteen. Ennen kuin asiaa oli päästy käsittelemään, The Sunin lakimiehet myönsivät, etteivät pysty todistamaan moraalittomuussyytettä, johon kanne perustui. Keväällä 1891 Lontooseen levisi influenssaedipemia. Blavatsky sai myös tartunnan, ja hän kärsi useita päiviä kovasta kuumeesta. Keskipäivällä, 8. toukokuuta Helena Blavatsky kuoli Avenue Road 19.ssä kolmen läheisen oppilaansa läsnä ollessa. Hänen kuolemansa päätti myös kesken olleen oikeuskanteen. The Sun julkaisi Blavatskyn kuoleman johdosta W. Q. Judgen artikkelin hänen elämästään ja ilmoitti, että heitä oli johdettu harhaan tohtori Couesin taholta.
Blavatskyn ruumis tuhkattiin Wokingissa Etelä-Englannissa 11. toukokuuta 1891, ja hänen tuhkansa jaettiin teosofien kolmen pääkeskuksen, New Yorkin, Madrasin ja Lontoon kesken.
Opetukset

Blavatskyn päätyö oli teosofinen oppi, johon hän sulautti vaikutteita eri tahoilta. Eniten Blavatskyn ajatteluun vaikuttaneista oppisuunnista, teoksista ja auktoriteeteista voidaan mainita ainakin buddhalaisuus, Bhagavad Gita ja hindulainen tantrismi, Kabbala (erityisesti Eliphas Levi), Raamattu, Zohar ja Talmud, hermetismi, ruusuristiläisyys, gnostilaisuus, zarathustralaisuus, kaldealaiset, vapaamuurarius, spiritismi, mystiikka, Jakob Böhme ja Mestari Eckhart, alkemia ja magia, aikansa tieteellinen kirjallisuus, Robert Fludd, Paracelsus, maailman mytologiat esimerkiksi germaaninen mytologia, Popol Vuh ja Gilgameš (myös otteita Kalevalasta), antiikin kirkkoisät Irenaeus, Tertullianus, Origenes ja Eusebius, filosofit, etenkin Platon ja uusplatonilaisuus, Porfyrios, Plotinos ja Ammonios Sakkas sekä historioitsijat ja monet muut antiikin kirjailijat kuten Plinius vanhempi, Ovidius, Homeros ja Josefus. Eräänä lähteenä Blavatsky käytti tieteiskirjallisuuden edelläkävijä Edward Bulwer-Lyttonin kirjaa Vril – Tuleva rotu. Lisäksi Blavatsky väitti opiskelleensa huomattavien lamojen oppilaana Tiibetissä, Ladakhissa, Nepalissa ja Mongoliassa ja perehtyneensä muun muassa vajrayanan esoterismiin eli Kālacakrayanaan, Nepalin svābhāvikoiden oppiin ja synkretistiseen shamanismiin.
Blavatskyn opetuksista on löydettävissä paljon piirteitä, jotka ovat yhteisiä useimmille okkulttis-gnostilaisille järjestelmille, ja siksi usein on vaikea todeta täsmällisesti, mistä jokin ajatus on omaksuttu. Jotkut hänen opetuksistaan sen sijaan voidaan löytää lähes sellaisenaan tai hieman muuntuneina buddhalaisista ja hindulaisista opetuksista. Tällaisia ovat esimerkiksi sellaiset ajanjaksot kuin kalpat ja jugat, mandaloissa kuvatut mantereet ja ihmisrodut, ihmisen olemuspuolet eli prinsiipit, siddhit eli yliaistilliset kyvyt sekä joiltakin piirteiltään teosofinen oppi juuriroduista.
Blavatskyn opetuksiin liittyivät keskeisesti mahatmat, jotka hänen mukaansa olivat Tiibetissä asuvia, henkisesti korkealle kehittyneitä adepteja. Mahatmat muodostivat veljeskunnan, jonka jäseniä olivat muun muassa 'mestarit' Kuthumi ja Blavatskyn henkilökohtainen opettaja, Morya. Teosofien mukaan Mahatmat olivat yhteydessä Teosofisen seuran jäseniin enimmäkseen kirjeiden välityksellä. Mahatmakirjeitä on vuosien 1870–1900 väliltä noin 300 kappaletta. Blavatskyn on väitetty kirjoittaneen itse suurimman osan niistä, mutta joidenkin tutkijoiden mielestä kirjeiden käsialassa ja tyylissä on liikaa eroavaisuuksia, jotta niitä voisi pitää saman henkilön kirjoittamina.
Opetukset > Näkökulmia

Teosofian synnyn ja leviämisen syistä on esitetty useita käsityksiä. Blavatskyn vaikuttimiksi on mainittu itämaisen filosofian tuominen länteen, kristinuskon vastustaminen, hindulaisten käännyttäminen buddhalaisuuteen synkretistisen opin avulla, Intian ja muiden Aasian kansojen vapauttaminen siirtomaavallasta, uusien spiritistisiä ilmiöitä koskevien selitysmallien luominen sekä viimeiseksi Blavatskyn henkilökohtaiset syyt, jotka ehkä liittyivät hänen joissakin kirjeissä mainitsemiinsa ”nuoruuden synteihin”, joita hänellä oli tarve hyvittää. Antikolonialistisia epäilyjä herätti etenkin hindulainen uudistusliike Arya Samaj, jonka kanssa Teosofinen seura oli liitossa vuosina 1878–82. Ystävälleen ja parapsykologian tutkijalle A. N. Aksakoville kirjoittamassaan kirjeessä Blavatsky todisteli vaikutusvaltaansa Intiassa kirjoittamalla miten ”tyhmiä aaseja” teosofit ovat ja miten hän voi johtaa heitä haluamaansa suuntaan.
On myös pohdittu, oliko teosofian taustalla jokin poliittinen aate. Tiedetään, että nuoruudessaan Blavatsky oli liikkunut radikaaleissa liberaalis-nationalistisissa piireissä, mutta hänellä ei ilmeisesti ollut koskaan mitään selkeää yhteiskunnallis-poliittista linjaa. Sosialismiin ja anarkismiin hän suhtautui pitkään hyvin kielteisesti, mutta muutti mieltään 1880-luvulla ja kutsui Besantin vasemmistolaista toimintaa ”käytännön teosofiaksi”.
Mikael Niinimäen mukaan toisaalta oli tietty ydinteosofia, johon Blavatsky uskoi vakavasti, ja toisaalta julkisuudessa esitetty ”propagandistinen” opetus, joka vaihteli eri aikoina tarpeiden ja roolien mukaan. Vaikka teosofisen opin syntyyn vaikuttaneista tekijöistä onkin erilaisia käsityksiä, yleensä pidetään selvänä, että sen suosio liittyi 1800-luvun lopun luonnontieteellisen maailmankäsityksen ja konservatiivisen kristinuskon väliseen kilpailuun. Monille ajattelijoille ei riittänyt kristillisyys, joka tuntui olevan ristiriidassa tieteen kanssa. Toisaalta materialistinen maailmankatsomus herätti monissa ihmisissä turvattomuuden tunnetta.
Persoonallisuus

Lapsena Helenan kerrottiin olleen lämminsydäminen ja lempeä, vaikka saattoikin äkisti kimpaantua. Hänen vanhempiaan huolestutti etenkin se, että Helena leikki mieluummin palvelijoiden lasten kanssa kuin vertaistensa. Lisäksi hän oli jo lapsena taipuvainen kokemaan erilaisia outoja ilmiöitä. Helenan täti Nadezhda Fadejev kirjoitti sisarentyttärestään:
»Hän sai hyvän perheen tyttärelle tyypillisen kasvatuksen. Hän ei kuitenkaan ollut oppinut, eikä voida puhua mistään tieteellisestä tasosta. Mutta hän oli älyllisesti korkealla tasolla, hänen ajattelunsa oli herkkää ja nopeaa, hänellä oli valtava kyky ymmärtää, tarttua ja sulattaa vaikeita aiheita, sellaisia, jotka vaatisivat keneltä muulta tahansa kovaa työtä; ilmeisen kehittynyt äly yhdistettynä luonteeseen, joka oli lojaali, suorasukainen, avoin ja tarmokas – nämä antoivat hänelle sellaisen epätavallisen etevämmyyden, kohottivat hänet korkealle ihmiskunnan tavallisen tason yläpuolelle, niin ettei hän voinut koskaan välttää herättämästä yleistä mielenkiintoa ja sen vuoksi kateutta ja vihamielisyyttä monissa ihmisissä.»
Blavatskyn tavanneet kuvasivat häntä ennen kaikkea adjektiiveilla älykäs, aito ja tarmokas. Hänen hyvinä puolinaan mainitaan avoimuus, iloisuus ja uskollisuus ystäviä kohtaan, ja häntä pidettiin nokkelana keskustelijana. Toisaalta monet loukkaantuivat hänen horjumattomuutensa, kiivautensa, karkeutensa ja suorasukaisuutensa vuoksi, ja hän usein tyrmistytti seurapiirit kielenkäytöllään. H. S. Olcottin mukaan Blavatsky hankki lukemattomia ystäviä mutta kadotti heidät usein nähden heidän muuttuvan henkilökohtaisiksi vihamiehiksi. Hän usein sai jonkun henkilön tuntemaan että tämä oli ainutlaatuinen ja hänen ainoita tosiystäviään. Olcott epäili että Blavatskyn mielestä hän ja muut tavalliset ihmiset eivät olleet muuta kuin ”talonpoikia shakkipelissä, joita hän ei kovinkaan sydämenpohjasta rakastanut.”
Työssään hänen sanottiin olevan väsymätön, ei koskaan tyytyväinen ja aina edistämässä jotain ajatusta. William Butler Yeats kirjoitti ystävälleen Blavatskystä: ”Hän on inhimillisin elossa oleva henkilö. Hän on kuin vanha talonpoikaisnainen ja on omistanut koko elämänsä vain istumiseen suuressa tuolissaan kynä kädessään. Vuosikausia hän on kirjoittanut 12 tuntia päivässä.” Huolimatta monista huijaussyytöksistä monet pitivät Blavatskya harvinaisen aitona ihmisenä. Amerikkalainen taiteilija Edmund Russel kirjoitti Blavatskysta: ”Hän inhosi kaikkea teennäisyyttä ja silti hänet kruunattiin huijareiden kuningattareksi.”
Vaikka kasvisruokavalio kuuluu nykyisin teosofisiin ihanteisiin, Blavatsky ei noudattanut sellaista eikä vaatinut sitä muiltakaan. Hän oli ylipainoinen ja myös tupakoi paljon. Hänen on myös mainittu käyttäneen nuorempana hasista ja oopiumia, sekä jotain soman tapaista juomaa jonka tarkoituksena oli avustaa häntä selvänäkökyvyssä.  Alkoholia hän ei tiettävästi käyttänyt lainkaan. Myöskään hasiksen käytöstä ei ole todisteita hänen myöhemmiltä vuosiltaan.
Persoonallisuus > Alter ego

Blavatskyn tiedetään kokeneen ajoittain persoonallisuuden jakautumisia, joista hän muun muassa kirjoitti sisarelleen: ”Ja juuri tähän aikaan aloin tuntea kummallista kaksinaisuutta. Useita kertoja päivässä tunnen, että paitsi minua, on joku toinen, täysin erillinen minusta, läsnä ruumiissani.” Jotkut tutkijat ovat pitäneet tätä alter egoa samana kuin useissa spiritistisissä yhteyksissä Blavatskyn kautta ilmestynyt John King, joka myöhemmin Blavatskyn mielessä muuttui teosofian mestari Moryaksi. Myös useat teosofit kuten W. B. Yeats olivat vakuuttuneita Blavatskyn normaalista tietoisuudesta riippumattoman transsipersoonan olemassaolosta selityksenä mestarisanomille. Eversti Olcottin mukaan Blavatskyn kirjoittaessa hänet saattoi 'vallata' kolmekin eri henkilöä.
Syytöksiä

Blavatskyn aiemmat kytkökset spiritismiin olivat tutkijoiden tiedossa. Jotkut väittivät Blavatskyn paljastaneen heille yksityisesti että kyseessä olivat pelkät silmänkääntötemput, mutta hän ei koskaan myöntänyt sellaista julkisesti. Blavatskyyn esimerkiksi väitettiin tuottavan tekstiä tai kuvan paperille mielensä voimalla, aineellistavan esineitä suljettuun rasiaan ja kirjeitä ilmaan.
Tunnetuimmat yksittäiset Blavatskya vastaan esitetyt huijaussyytökset ovat Psyykkisen tutkimuksen seuran tekemä niin sanottu Hodgsonin raportti, siihen kytkeytyvä Coulombien tapaus sekä V. S. Solovjovin teos A Modern Priestess of Isis (1893).
Blavatskyn opetukset ovat kiinnostaneet tutkijoita nykypäiviin saakka. Hänestä on kirjoitettu lukuisia elämäkertoja ja muistelmia, sekä hänen opetuksiaan puoltavia ja kritisoivia tutkimuksia. Monissa maissa teosofit ja heidän vastustajansa ovat kirjoittaneet vuorotellen toistensa väitteitä kumoavia kirjoja.
Syytöksiä > V. S. Solovjov

Venäläinen kirjailija Vsevolod Solovjov tutustui Blavatskyyn Pariisissa vuonna 1884, ja hänestä tuli nopeasti teosofian suosija. Hän oli aikeissa ryhtyä edistämään teosofiaa Venäjällä ja kertoi SPR:lle Blavatskyn mestarin, Moryan ilmestyneen hänelle. Hän kirjoitti tapauksesta venäläisessä tieteellisessä julkaisussa 1. heinäkuuta 1884: ”Olosuhteet joissa ilmiö tapahtui pienimmissä yksityiskohdissaan, itseni huolellisesti tarkastamana, eivät jätä minulle pienintäkään epäilystä sen aitoudesta.” Solovjov pyörsi kuitenkin äkisti kantansa vuonna 1886. Joidenkin mukaan syynä oli joulukuussa 1885 ilmestynyt Hodgsonin raportti, jossa Blavatskya pidettiin huijarina. Solovjov perui myös aiemmat puheensa mestarin ilmestymisestä ja piti tapausta hallusinaationa.
Kirjeenvaihto Blavatskyn kanssa ei kuitenkaan loppunut kokonaan. Kaksi vuotta Blavatskyn kuoleman jälkeen, vuonna 1893 Solovjov julkaisi Blavatskya arvostelevan kirjan A Modern Priestess of Isis. Kirjassaan hän esitteli paitsi omia näkemyksiään Blavatskysta, myös hänen kirjeitään, joista ehkä kuuluisin on otsikoitu nimellä ”Tunnustukseni”. Dramaattiseen sävyyn kirjoitetussa kirjeessä Blavatsky sanoi ”vihanneensa miestään, rakastaneensa yhtä miestä syvästi mutta silti enemmän okkulttista tiedettä”. Muut 'tunnustukset' eivät ole näin selviä, mutta kirjeestä voi päätellä että hän koristi teosofisen propagandansa 'psyykkisillä kokeilla' ja yleisöä hämmästyttävällä mystiikalla, mutta myös sen että hän uskoi vilpittömästi olevansa itämaisten Mahatmojen lähettiläs.
Monet teosofiset kirjoittajat ovat kuitenkin epäilleet kirjeen aitoutta. Heti teoksen ilmestymisen jälkeen Blavatskyn sisar Vera Zhelihovsky kirjoitti kirjalle oman vastineensa H. P. Blavatsky and a Modern Priest of Truth. Blavatskyn elämäkerran kirjoittajan John Symondin mukaan kyseisen kirjeen olemassaolosta ei ole muuta todistetta kuin Solovjovin sana. Mikael Niinimäki puolestaan pitää kirjettä aitona, perustuen Solovjovin esittämiin todistajanlausuntoihin.
Syytöksiä > W. E. Coleman

Amerikkalainen spiritualisti William Emmette Coleman hyökkäsi kiivaasti Blavatskya vastaan hänen kuolemansa jälkeen. Kirjoituksessaan The Sources of Madame Blavatsky's Writings (1895) Coleman sanoi löytäneensä Hunnuton Isis -teoksesta yli 2 000 muista teoksista kopioitua kohtaa ilman asianmukaisia viitteitä. Hän luetteli kirjoituksessaan osan käytetyistä teoksista sekä niistä otettujen lainausten lukumäärät. Lisäksi hän väitti Blavatskyn tehneen useita virheitä tiibetin- ja sanskritinkielisten sanojen kirjoitusasussa, sekä lainanneen kaikki teosofian opetukset muista kirjoista, oppisuunnista tai auktoriteeteilta. Colemanin mukaan myös suuri osa Teosofisesta sanakirjasta oli kopioitu muista lähteistä.
Kirjoituksessaan Critical Historical Review of The Theosophical Society (1893) Coleman luetteli useita Blavatskyn oletettuja huijauksia, niihin osallistuneet henkilöt sekä lyhyen kuvauksen toteutuksesta. Hän väitti, että loppuvaiheessa kaikki Teosofisen seuran sisäpiirin henkilöt olivat mukana huijauksissa tai vähintäänkin olivat niistä tietoisia ja että Blavatsky oli itse kirjoittanut kaikki mahatmakirjeet. Blavatskyn kuoleman jälkeen ilmestyneistä kirjeistä hän piti vastuullisena W.Q. Judgea. Coleman ei kuitenkaan esittänyt kirjoituksessaan mitään todisteita väitteilleen vaan sanoi esittävänsä ne tulevassa kirjassaan, jota ei kuitenkaan koskaan ilmestynyt. Joidenkin mukaan syynä oli San Franciscon maanjäristys vuonna 1906, joka tuhosi Colemanin kirjaston ja muistiinpanot. Coleman kuoli kolme vuotta myöhemmin. Mikael Niinimäki (1979) vahvistaa Teosofista sanakirjaa koskevien plagiaattiväitteiden pitävän paikkansa ainakin neljän pääteoksen osalta. Kuitenkin hän pitää todisteita Blavatskyn taipumuksesta transsiin ja automaattikirjoitukseen vakuuttavina ja katsoo, että teosofian vastustajat eivät ole ottaneet tätä huomioon.
Useat teosofiset kirjailijat ovat kyseenalaistaneet Colemanin väitteet. Blavatskyn elämäkerran kirjoittajan Sylvia Cranstonin mukaan hänen tutkimusapulaisensa löysi vain kuusi 70:stä väitetystä plagiaatista, jotka Colemanin mukaan oli otettu Alexander Winchellin teoksesta World life. Colemanin väitteitä on tutkinut myös teosofi ja historioitsija Michael Gomes, jonka mukaan väitteet eivät pidä paikkaansa vaan lähes jokainen lainaus Hunnuttomassa Isiksessä on merkitty tavalla tai toisella (teoksessa on noin 2 400 viitettä).
Vaikutus

Helena Blavatsky oli yksi Teosofisen seuran perustajajäsenistä. Nykyisin seuraan kuuluu noin 40 000 jäsentä, ja sillä on 60 kansallista osastoa eri puolilla maailmaa. Teosofinen liike on vaikuttanut voimakkaasti new age -liikkeen syntymiseen, johon on omaksuttu useita Blavatskyn tunnetuksi tekemiä käsitteitä.
Blavatsky oli hyvin tuottelias kirjoittaja. Hänen pääteoksensa olivat Hunnuton Isis ja Salainen oppi, jotka molemmat sisälsivät kaksi osaa. Muut Blavatskyn kirjoitukset on koottu 14-osaiseen kirjasarjaan Collected Writings, jonka toimitti Blavatskyn sukulainen Boris de Zirkoff (1902–1981) Lisäksi siihen on koottu paljon kirjeenvaihtoa, otteita Blavatskyn muistikirjasta, asiakirjoja, piirroksia, kirjoitusten konsepteja, lehtiartikkeleita ja valokuvia.
Blavatsky innoitti aikanaan useita taiteilijoita, muusikoita ja kirjailijoita. Eräitä heistä olivat William Butler Yeats, George W. Russell ja Charles Johnston, joita pidetään eräinä Irlannin kirjallisuuden elvyttäjistä. Yeats ja Johnston myös tapasivat Blavatskyn ja perustivat tämän jälkeen loosin Dubliniin.
Mohandas Gandhi tutustui Bhagavad Gitaan teosofien välityksellä, ja Blavatskyn teoksella Teosofian avain oli suuri vaikutus hänen ajatteluunsa. Myös eräät muut yhteiskunnalliset uudistajat kuten Herbert Burrows, Edward Carpenter ja Annie Besant saivat vaikutteita teosofiasta, ja Besantista tuli Olcottin jälkeen Kansainvälisen Teosofisen Seuran presidentti. Blavatskyn pitkäaikainen ystävä ja työtoveri eversti H. S. Olcott tunnetaan buddhalaisuuden elvyttäjänä, ja hänen kuolinpäivänsä on kansallinen juhlapäivä Sri Lankassa.
Rudolf Steinerin perustama Antroposofinen liike on saanut vaikutteita Blavatskyn opetuksista. Arjalaisen rodun käsite omaksuttiin 1900-luvun vaihteessa kehiteltyyn ariosofiaan, jonka puolestaan epäillään vaikuttaneen natsien aatteeseen.
Blavatskyn teokset ovat vaikuttaneet seuraaviin johtajiin, ajattelijoihin, tieteilijöihin, kirjailijoihin, taiteilijoihin ja muusikoihin:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  L. Frank Baum  Carter Blake  Sir William Crookes  Thomas Edison  Camille Flammarion  |  Mahatma Gandhi  James Joyce  Wassily Kandinsky  Krishnamurti  Henry Miller  |  Piet Mondrian  Jawaharlal Nehru  Boris Pasternak  Elvis Presley  Nicholas Roerich  |  George W. Russell  Aleksandr Skrjabin  Swami Sivananda  Rudolf Steiner  Alfred Russel Wallace  William Butler Yeats  |
Teokset > Suomentamattomat teokset

Dreams, 1888
Gems from the East: A Birthday Book of Precepts and Axioms, 1890
From the Caves and Jungles of Hindostan, 1892
A Modern Panarion: A Collection of Fugitive Fragments from the Pen of H. P. Blavatsky, 1895
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
H. P. Blavatsky – 1800-luvun sfinksi. Teosofia.net
H. P. Blavatskyn kirjoituksia. Lahden Minerva ry.
Blavatsky Study Center. (englanniksi)
H. P. Blavatskya käsitteleviä teoksia. (englanniksi)
Collected Writings Online. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Elämäkertoja ja muistelmia

Alice Leighton Cleather: Muistelmia H. P. Blavatskysta, 1923.
A. P. Sinnet: Incidents In The Life Of Madame Blavatsky, 1886. (englanniksi)
Charles J. Ryan: H. P. Blavatsky and the Theosophical Movement, 1937. (englanniksi)
Elämäkertoja ja elämäkerrallisia tutkimuksia Blavatskyarchives.com. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Jekaterinoslav 1800-luvun puolivälissä.
H. P. Blavatsky noin vuonna 1860.
H. P. Blavatsky vuonna 1870.
Daily Telegraph vuonna 1882.
302 West 47th Street, Teosofisen Seuran päämaja. W. Q. Judgen piirros.
Teosofisen Seuran kokous Bombayssa vuonna 1881. Edessä keskellä eversti Olcott ja hänen takanaan Madame Blavatsky.
H. P. Blavatsky vuonna 1887.
Kuvassa myötäpäivään: H. P. Blavatsky, Vera Vladimirovna de Zhelihovsky, Charles Johnston, H. S. Olcott ja Vera Petrovna de Zhelihovsky. Lontoo lokakuu 1888
Planeettaketjun seitsemän palloa ja niiden nimitykset. Manvantaraa seuraa aina pralaya eli lepokausi.
Hermann Schmiechen, Mestari Morya, 1884.
Blavatsky 8. tammikuuta 1889 Lontoossa. Kuvannut Enrico Resta.
Helena Blavatskyn muistolaatta hänen syntymäkotinsa seinässä. Rakennus on toiminut vuodesta 1994 lähtien museona.