stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapiolan syntyvaiheet
Tapiolan rakentaminen

Tapiola rakennettiin osissa. Ensimmäisenä, pääosin 1950-luvun puolivälissä rakennettu Itäinen lähiö loi suomalaisen kaupunkisuunnittelun maailmanmaineen. Itäinen lähiö konkretisoi von Hertzenin ihanneyhdyskunnan ajatukset. Alue rakentui vuosina 1953–1957 ja täydentyi vielä seuraavan vuosikymmenen alussa. Myös seuraava rakennusvaihe, Läntinen lähiö suunniteltiin ja rakennettiin kaartuvien katulinjojen ja maastoon sommiteltujen eri rakennustyyppien kokonaisuutena. Kolmas vaihe, pohjoinen osa perustuu täysin erityyppiseen, suorakulmaiseen ruutukaavaan.
Tapiolan puutarhakaupungin keskustan kylkeen myöhemmin rakennettu eteläinen alue ei varsinaisesti koskaan kuulunut alkuperäiseen Tapiolaan. Se rakennettiinkin osin tiukan grynderilähtoisen aluerakentamisen ja betonielementtitekniikan opeilla.
Tapiolan rakentaminen > Itäinen lähiö

Hagalundin itäinen lähiö koostui useiden arkkitehtien erillisistä asuntosikermistä. Arkkitehdeiksi kutsuttiin Aarne Ervi, Viljo Revell, Aulis Blomstedt ja Markus Tavio. Päärooli suunnittelussa oli Ervillä. Poikkeuksellisesti palkattiin myös erillinen maisemasuunnittelija, tukholmalainen Nils Orrento.
Rakentaminen rahoitettiin Asuntosäätiön ottamilla aravalainoilla. Vuoden 1953 valtion asuntotuotantolaki määritti asunnoille tiukat kriteerit. Esimerkiksi kerrostaloissa tuli keskimääräisen asuntokoon olla alle 50 m2, eikä yksiöissä saanut olla parvekkeita. Asuntokoot oli huonelukuun verrattuna mitoitettu erittäin pieniksi.
Ensimmäisen rakennusvaiheen urakkakilpailu oli Suomen oloissa poikkeuksellisen laaja: urakkaan sisältyi 12 asuntoyhtiötä ja kaksi huoltorakennusta. Tarjouksia pyydettiin 14 rakennusliikkeeltä, jotka kuitenkin sopivat keskenään tarjoavansa urakkaa lähes kaksinkertaisella hinnalla pääkaupunkiseudun normaalikohteisiin verrattuna. Asuntosäätiö neuvotteli osaan kohteista alhaisemmat sopimushinnat ja järjesti lopuille uuden urakkakilpailun, johon se otti mukaan rakennusliikkeitä pääkaupunkiseudun ulkopuolelta. LVI-puolella kartelli piti, ja Asuntosäätiö päätti rakentaa vesi- ja kaukolämpöverkostot oman rakennusorganisaationsa kautta.
Ensimmäinen rakennusryhmä valmistui Mäntyviidan varrelle loppuvuonna 1953. Rakennukset olivat tehdasvalmisteisia puutaloja (As. Oy Pihkapolku ja As. Oy Viidenrivi) ja ketjutalo (As. Oy Ketju). Ketju on Aulis Blomstedtin suunnittelema, hän noudatti kohteessa kehittämäänsä Canon 60 -mittajärjestelmää. Kohdetta pidetään eräänä arkkitehtonisesti parhaiten hallittuna asuintalokokonaisuutena Suomessa.
Rakentamisessa kokeiltiin erilaisia rakenteita: puu- ja betonielementtejä, julkisivussa muurausta ja puuta, jopa uutta mineriittilevyä. Vielä kehittelyasteella ollut elementtirakentaminen osoittautui perinteistä muotoa kalliimmaksi.
Tapiolan rakentaminen > Keskustan arkkitehtikilpailu 1954

Vuonna 1953 Asuntosäätiö järjesti alueelle nousevasta uudesta kaupungista nimikilpailun, johon saatiin yli 4 000 vastausta ja tuhat eri nimi­ehdotusta. Voittajaksi valittiin Tapiola. Alueen keskustan rakennusten yleisestä sijoittelusta ja massoittelusta säätiö julisti aatekilpailun samana vuonna. Lähtökohtana oli, että alueelle nousee 12 000–15 000 asukkaan kaupunginosa, ja keskustan oli palveltava suurempaakin, noin 30 000 asukkaan aluetta. Keskustaan tulisi monipuolinen palvelurakenne kirkkoineen ja teatteritaloineen sekä 60–70 myymälää. Liiketilaa tulisi yhteensä noin 4 500 m2, toimistotilaa 4 000–5 000 m2 ja käsityöläisille tarkoitettua työtilaa 700 m2. Rakentaminen tuli tapahtua vaiheittain. Kilpailuohjelma tähtäsi tiivisti rakennettuun keskustaan. Ohjelmaan  sisältyi ajatus, jonka mukaan keskustan kaupunkikuva tulisi muuttumaan tarpeen mukaan.
Tulos julkistettiin keväällä 1954: 17 ehdotuksesta valittiin Aarne Ervin työ Don Hertzenin kylä voittajaksi. Pöytäkirjan perusteella palkintolautakunta etsi työtä, jossa rakennukset liittyisivät toisiinsa kiinteänä sommitelmana eri kokoisten aukioiden rytmittämänä. Esimerkiksi yksinomaan mataliin rakennuksiin perustuvia ehdotuksia kritisoitiin. Samaten lautakunta kiinnitti huomiota lähestymisnäkymiin, kaupunkikuvassa haluttiin rakennusten hierarkian näkyvän selkeästi. Ervin kilpailuehdotuksessa monikerroksinen toimistorakennus toimi alueen kiintopisteenä. Suunnitelma sovelsi Le Corbusierin St.Diemin suunnitelmassa esitettyjä sommitteluperiaatteita, ja tuolloisen CIAM-arkkitehtiryhmän piirissä syntyneitä ideoita. Ehdotukseen sisältyi myös myöhemmin toteuttamattomia elementtejä: esimerkiksi yhteisötalo perheettömille virkamiehille, hautausmaa ja lentokenttä helikopteriautoille.
Seuraavina vuosina keskustan suunnitelmaa kehitettiin kilpailulautakunnan arvostelun pohjalta pienoismallin ja maastokatselmusten avulla. Keskustornin ja sitä ympäröivien rakennusten suhteet ja liikkuminen tilassa aukiolta toiselle harkittiin tarkkaan. Kevyt liikenne eristettiin autoliikenteestä. Vuonna 1956 alueen asemakaava muutettiin vastaamaan uutta suunnitelmaa. Meurmanin Hagalundin kaavasta jäi jäljelle lähinnä idea hierarkkisesta jäsentelystä.
Tapiolan keskusta ei ole toteutunut Ervin suunnitelman mukaisesti. Lisäksi keskustan eteläpuolelle on rakennettu alkuperäiseen suunnitelmaan kokonaan kuulumaton tiivis liike- ja toimistorakennusten alue.
Tapiolan rakentaminen > Läntinen lähiö

Lähtinen lähiö, johon kuuluu myös Jousenkaaren alue, rakennettiin pääosin vuosina 1956–1961, ja se täydentyi 1960-luvun alkupuolella.  Alue on maankäytöltään tehokkaampi kuin itäinen lähiö. Itäisessä lähiössä kalliiksi osoittautunutta elementtirakentamista ei Asuntosäätiö halunnut enää kokeilla. Julkisivut ovat mineriittiä tai roiskerappausta. Pientalot ovat rivitaloja, alueen harvat omakotitalot ovat yksityisten rahoittamia.
Tapiolan rakentaminen > Pohjoinen lähiö

Pohjoisen lähiön suunnittelua varten Asuntosäätiö järjesti vuonna 1958 kutsukilpailun, jonka voitti Pentti Ahola. Aholan ehdotus oli täysin Tapiolan alkuvaiheesta poikkeava suorakulmainen ruutukaava. Suunnittelussa olivat Aholan lisäksi mukana Veikko Malmio, Bror Söderman sekä Heikki Koskelo, joka työskenteli Asuntosäätiössä.
Nykyään Tapiolan pohjoinen lähiö yhdessä Laaja­lahden vanhan pien­talo­alueen etelä­osan kanssa muodostaa oman kaupungin­osansa, Pohjois-Tapiolan.
Tapiolan rakentaminen > Tapiolan puutarhakaupungin eteläpuolinen alue

Tapiolan eteläreuna oli suunniteltu aluetta rajoittavaksi avaraksi niittymaisemaksi. 1960-luvun alussa rakennusliike Haka rakensi alueelle Hakametsän, uuden betonielementtitekniikan ja rationaalisen rakennusmassoittelun mallilähiön tulevaisuuden rakentamiselle. Myös Hakalehdon kaavan suunnitteli Pentti Ahola.
Alue oli haaste Asuntosäätiölle ja sen ajamalle puutarhakaupunkiaatteelle: Hakan toimitusjohtaja Antti Pelkola nousi aluerakentamisen voimahahmoksi, joka ideoi riittävän tiheään teollisesti rakennettuja suuria lähiöitä. Asuntoreformiyhdistys, jossa Pelkola toimi yhdessä muun muassa Mauno Koiviston sekä Teuvo Auran kanssa, onnistui estämään von Hertzenin puutarhakaupunkiajatuksen leviämisen Helsingin ympäristön rakentamisessa.
Asuntosäätiö ja Heikki von Hertzen rajasivat säännönmukaisesti eteläisen alueen eli nykyisen Merituulentien eteläpuolisen alueen pois Tapiolaa esittävistä kartoista ja kieltäytyivät missään tilanteessa hyväksymästä Hakametsää osaksi Tapiolaa.
Tapiolan rakentaminen > Suvikumpu

Asuntosäätiö rakennutti vielä 1960-luvun lopussa Tapiolan alueen lounaiskärkeen Raili ja Reima Pietilän suunnitteleman Suvikummun, ennakkoluulottoman monimuotoisen 2-9-kerroksisen asuntokohteen.
Pohjanlinnan pesäpallostadion

| Pohjanlinnan pesäpallostadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Jämintie 10 38700 Kankaanpää
Koordinaatit:  61.805763°N, 22.401473°E
Omistaja:  Kankaanpään kaupunki
Hoitaja:  Kankaanpään Kaupunki
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Käyttäjät
 Pesäpallo:   Kankaanpään Maila (1958-) 
Katsojakapasiteetti
 3000-4000 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pohjanlinnan pesäpallostadion on pesäpallokenttä Kankaanpäässä. Se toimii pesäpalloseura Kankaanpään Mailan kotikenttänä. Sen katsojaennätys 3869 syntyi vuonna 1970 ottelussa Kankaanpää-Ulvila. Talvisin siihen jäädytetään luistinrata, joka tosin on vähässä käytössä, sillä Kankaanpään jäähalli on aivan vieressä. Pesäpallokenttä sijaitsee Kankaanpään keskustassa, urheilukeskuksessa, jossa on muun muassa uimahalli, jalkapallokenttä, jäähalli ja yleisurheilukenttä. Myös harjoituskentät ovat samassa yhteydessä. Siellä on myös Move Areena, Palloilukauppa Mestarin Vinkki, Kankaanpään Mailan toimisto, Pohjanlinnan koulu ja kirjasto.
Motoo Tatsuhara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. tammikuuta 1913
Syntymäpaikka: Tokyo, Japani
Kuolinaika: 1984
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Waseda WMW |  |
Maajoukkue
| 1934-1936 | Japani | 4 (0) |
Motoo Tatsuhara (jap. 立原 元夫; 14. tammikuuta 1913 Tokyo, Japani - 1984) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Tatsuhara edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1934-1936. Hän osallistui muun muassa kesäolympialaisiin 1936.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1934 | 2 | 0 |
1935: 0
| 1936 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 4 | 0 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1936
Fuwa |
Horie |
S. Kamo |
T. Kamo |
Kawamoto |
Kim |
Matsunaga |
Nishimura |
Oita |
Sano |
Sasano |
Y. Suzuki |
Takahashi |
Takenokoshi |
Takeuchi |
Tatsuhara |
Ukon |
Valmentaja S. Suzuki
Tatra 613

| Tatra 613 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia  Tšekki
Valmistaja:  Tatra n. p./ Tatra a. s.
Luokka:  edustusauto
Muotoilija:  Vignale
Edeltäjä:  Tatra 603
Seuraaja:  Tatra 700
Vetotapa:  takaveto
Tatra 613 oli tšekkoslovakialaisen, sittemmin tšekkiläisen autonvalmistaja Tatran valmistama luksusluokan sedan-mallinen, takavetoinen henkilöauto joka tuli myyntiin vuonna 1973. Korin suunnitteli italialainen Vignale. Aiemmat mallit olivat kaikki olleet Tatran itse suunnittelemia.
T613:sta suunniteltiin myös coupé-versio joka ei kuitenkaan koskaan tullut sarjatuotantoon. Autoa valmistettiin myös ambulanssi-mallina.
Tuotantoluvut olivat hyvin matalia mallin koko elinkaaren ajan, mutta romahtivat samettivallankumouksen jälkeen vuonna 1994 alle kymmeneen autoon vuodessa. Tšekin poliittinen johto lakkasi ostamasta kalliita edustusautoja, sillä se ei halunnut näyttäytyä veronmaksajien rahojen tuhlaajana. T613:lle kuitenkin suunniteltiin vielä seuraajamalli T700, ennen kuin Tatran henkilöautotuotanto päättyi vuonna 1998.
Teknisiä tietoja

Auton voimanlähteenä oli 3,5-litrainen, ilmajäähdytetty V8-moottori. Moottori oli varustettu hihnavetoisilla, sylinterinkansien yläpuolisilla nokka-akseleilla, joita oli kaksi kummallakin sylinteririveillä (DOHC, yhteensä neljä nokka akselia). Moottori oli sijoitettu taka-akselin kohdalle siten että tasauspyörästö sijaitsi öljypohjan keulan puoleisen pään alapuolella. Vaihdelaatikko sijaitsi takapyörien etupuolella. Jousitus vastasi hyvin pitkälti edeltäjämalli T603:ssa käytettyjä ratkaisuja. Joka pyörällä oli jäähdytetyt levyjarrut. Autossa oli 12 voltin sähköjärjestelmä, mutta jostain syystä kaksi kuuden voltin akkua, jotka oli kytketty sarjaan.
Mittaristo oli varustettu myös kierrosluku- ja öljynlämpömittareilla.
Ominaisuuksia

Auton ajomukavuutta pidettiin hyvänä vielä 160 km/h nopeudessa. Kytkinpoljin ja vaihteenvalitsin toimivat kevyesti. Sen sijaan ohjausta moitittiin tunnottomaksi. Ajo-ominaisuuksia pidettiin kohtalaisena, lukuun ottamatta pientä jälkiheijausta ohjauksen oikaisun yhteydessä. Suorituskyky ei ollut parhaimmasta päästä tämän luokan autolle ja korkeaa polttoaineenkulutusta moitittiin.
Kuvia

Tatra 613 coupe - prototyyppi Vignale (1969)
Ambulanssiversio
Tatra 613-4 MiLong (1995), 200 hv, 230 km/h{{subst:Lähde-aika}}
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tatra 613 Wikimedia Commonsissa
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855
Kankaro

| Kankaro |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kankaro korostettuna.
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Keskusta (Kouvola)
Kaupunginosa nro:  8
Tilastoalue nro:  8
Väkiluku:  5 700  (2015)
Osa-alueet:  Kankaro (Kankaronmäki)  Eskolanmäki  Pyydysmäki  Rekola  Haanoja  Alakylä  Vatajanpuisto
Postinumerot:  45100 Kouvola  45150 Kouvola  45130 Kouvola
Naapurikaupunginosat:  Kaunisnurmi  Sarkola  Vahtero  Korjala  Kymintehdas (Kuusankoski)  Kiehuva (Valkeala)  Koria (Elimäki)
Kankaro on Kouvolan kaupunginosa ja tilastoalue, Kouvolan keskustan suuralueella. Se sijaitsee vanhan Kouvolan eteläosassa. Kankaron tilastoalueella on 5 700 asukasta. Kankaroon kuuluu Kankaronmäen, Eskolanmäen, Pyydysmäen, Haanojan, Vatajan, Rekolan ja Alakylän alueet.
Tilastollinen kuntaryhmitys

Tilastollinen kuntaryhmitys on Tilastokeskuksen julkaisema luokittelu, jossa Suomen kunnat jaetaan kolmeen ryhmään. Nämä ryhmät määritellään seuraavasti:
Kunta on kaupunkimainen, jos vähintään 90 % väestöstä asuu taajamissa tai suurimmassa taajamassa on vähintään 15 000 asukasta.
Kunta on taajaan asuttu, jos vähintään 60 %, mutta alle 90 % väestöstä asuu taajamissa. Lisäksi vaaditaan, että kunnan suurimmassa taajamassa on vähintään 4 000 asukasta, mutta kuitenkin alle 15 000 asukasta.
Kunta on maaseutumainen, jos alle 60 % väestöstä asuu taajamissa ja suurimman taajaman väkiluku on alle 15 000 asukasta. Maaseutumaisia ovat myös ne kunnat, joissa taajamissa asuu yli 60 %, mutta kuitenkin alle 90 % väestöstä ja suurimman taajaman väkiluku on alle 4 000 asukasta.
Tilastollinen kuntaryhmitys otettiin käyttöön vuonna 1989. Vuonna 2017 Suomen kunnista 58 oli kaupunkimaisia, 63 taajaan asuttuja ja 190 maaseutumaisia. Yhteensä kuntia oli tuona vuonna 311 kappaletta. Seuraavassa taulukossa on ilmoitettu kunkin ryhmän kuntien yhteenlaskettu väestö ja laskettu tietojen pohjalta kunkin kuntaryhmän osuus koko maan väestöstä.
| Kuntaryhmä | Väkiluku (31> 12.2016) |  % |
| --- | --- | --- |
| kaupunkimaiset kunnat | &&&&&&&&03905358.&&&&003 905 358 | &&&&&&&&&&&&&071.&&&&0071,0 |
| taajaan asutut kunnat | &&&&&&&&&0843041.&&&&00843 041 | &&&&&&&&&&&&&015.030000015,3 |
| maaseutumaiset kunnat | &&&&&&&&&0754898.&&&&00754 898 | &&&&&&&&&&&&&013.070000013,7 |
Suomen kunnat tilastollisen kuntaryhmityksen mukaan vuonna 2018 > Kaupunkimaiset kunnat

Tähdellä (*) merkityt kunnat täyttävät taajama-aste-ehdon (vähintään 90 %), kahdella tähdellä (**) merkityt suurimman taajaman asukaslukuehdon (vähintään 15 000 asukasta) ja loput kunnat täyttävät molemmat ehdot.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Espoo  Forssa  Hamina**  Hanko*  Harjavalta*  Heinola*  Helsinki  Hollola**  Hyvinkää  Hämeenlinna**  Iisalmi**  Imatra  Joensuu**  Jyväskylä  Järvenpää  Kaarina  Kajaani**  Kangasala**  Kaskinen* |  Kauniainen*  Kemi  Kempele  Kerava  Kirkkonummi**  Kokkola**  Kotka  Kouvola**  Kuopio**  Lahti  Lappeenranta**  Lempäälä**  Lohja**  Maarianhamina*  Mikkeli**  Nokia  Nurmijärvi**  Oulu  Pietarsaari |  Pirkkala  Pori  Porvoo**  Raahe**  Raisio  Rauma  Riihimäki  Rovaniemi**  Salo**  Savonlinna**  Seinäjoki  Tampere  Tornio**  Turku  Tuusula  Vaasa  Valkeakoski**  Vantaa  Varkaus  Ylöjärvi** |
Vuonna 2018 Suomessa oli 58 kaupunkimaista kuntaa, joista 51 käytti itsestään nimitystä kaupunki (Hollola, Kempele, Kirkkonummi, Lempäälä, Nurmijärvi, Pirkkala ja Tuusula eivät käyttäneet). Väkiluvultaan suurin kaupunkimainen kunta on Helsinki ja pienin Kaskinen. Korkein taajama-aste kaupunkimaisista kunnista on Helsingissä ja Kauniaisissa (100,0 %) sekä matalin Salossa (74,9 %).
Suomen kunnat tilastollisen kuntaryhmityksen mukaan vuonna 2018 > Taajaan asutut kunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Akaa  Alajärvi  Asikkala  Eura  Haapajärvi  Hattula  Huittinen  Hämeenkyrö  Ii  Ilmajoki  Janakkala  Jämsä  Kalajoki  Kankaanpää  Karkkila  Kauhajoki  Kauhava  Kemijärvi  Keminmaa  Keuruu  Kontiolahti  Kuhmo |  Kurikka  Kuusamo  Laihia  Laitila  Lapua  Laukaa  Lieksa  Lieto  Liminka  Loimaa  Loviisa  Masku  Muhos  Mustasaari  Muurame  Mynämäki  Mäntsälä  Mänttä-Vilppula  Naantali  Nakkila  Nivala  Nurmes |  Orimattila  Orivesi  Oulainen  Outokumpu  Paimio  Parainen  Parkano  Pieksämäki  Raasepori  Sastamala  Siilinjärvi  Sipoo  Sodankylä  Sotkamo  Suomussalmi  Suonenjoki  Ulvila  Uusikaupunki  Vihti  Ylivieska  Äänekoski |
Vuonna 2018 Suomessa oli 65 taajaan asuttua kuntaa, joista 39 käytti itsestään nimitystä kaupunki. Väkiluvultaan suurin taajaan asuttu kunta on Vihti ja pienin Nakkila. Korkein taajama-aste taajaan asutuista kunnista oli Keminmaalla (89,6 %) ja matalin Sotkamossa (60,1 %).
Suomen kunnat tilastollisen kuntaryhmityksen mukaan vuonna 2018 > Maaseutumaiset kunnat

Sirkumfleksillä (^) merkityissä kunnissa taajama-aste on yli 60 %, mutta suurimman taajaman väkiluku on alle 4 000 asukasta. Tildellä (~) merkittyjen kuntien suurimmassa taajamassa on yli 4 000 asukasta, mutta taajama-aste jää alle 60 prosentin. Lopuissa kunnissa sekä taajama-aste että suurimman taajaman väkiluku ovat alle taajaan asutun kunnan asemaan vaadittavan määrän.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alavieska  Alavus  Askola  Aura^  Brändö  Eckerö  Enonkoski  Enontekiö  Eurajoki^  Evijärvi  Finström  Föglö  Geta  Haapavesi  Hailuoto  Halsua  Hammarland  Hankasalmi  Hartola  Hausjärvi^  Heinävesi  Hirvensalmi  Humppila^  Hyrynsalmi  Iitti  Ikaalinen  Ilomantsi  Inari^  Inkoo  Isojoki  Isokyrö^ |  Jokioinen^  Jomala^  Joroinen  Joutsa  Juuka  Juupajoki  Juva  Jämijärvi  Kaavi  Kangasniemi  Kannonkoski  Kannus^  Karijoki  Karstula  Karvia  Kaustinen^  Keitele  Kemiönsaari  Kihniö  Kinnula  Kitee~  Kittilä  Kiuruvesi~  Kivijärvi  Kokemäki~  Kolari  Konnevesi  Korsnäs^  Koski Tl  Kristiinankaupunki^  Kruunupyy  Kuhmoinen |  Kumlinge  Kuortane  Kustavi  Kyyjärvi  Kärkölä^  Kärsämäki  Kökar  Lapinjärvi  Lapinlahti  Lappajärvi  Lemi  Lemland  Leppävirta~  Lestijärvi  Liperi~  Loppi  Luhanka  Lumijoki^  Lumparland  Luoto^  Luumäki^  Maalahti^  Marttila  Merijärvi  Merikarvia  Miehikkälä  Multia  Muonio  Myrskylä  Mäntyharju^  Nousiainen^ |  Närpiö~  Oripää  Padasjoki  Paltamo  Parikkala  Pedersören kunta^  Pelkosenniemi  Pello  Perho  Pertunmaa  Petäjävesi  Pielavesi  Pihtipudas  Polvijärvi  Pomarkku^  Pornainen^  Posio  Pudasjärvi~  Pukkila  Punkalaidun  Puolanka  Puumala  Pyhtää^  Pyhäjoki^  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Pyhäranta  Pälkäne  Pöytyä  Rantasalmi  Ranua |  Rautalampi  Rautavaara  Rautjärvi  Reisjärvi  Ristijärvi  Ruokolahti^  Ruovesi  Rusko^  Rääkkylä  Saarijärvi~  Salla  Saltvik  Sauvo  Savitaipale  Savukoski  Sievi  Siikainen  Siikajoki  Siikalatva  Simo  Siuntio  Soini  Somero~  Sonkajärvi  Sottunga  Sulkava  Sund  Sysmä  Säkylä^  Taipalsaari  Taivalkoski |  Taivassalo  Tammela  Tervo  Tervola  Teuva^  Tohmajärvi  Toholampi  Toivakka  Tuusniemi  Tyrnävä^  Urjala  Utajärvi  Utsjoki  Uurainen  Uusikaarlepyy^  Vaala  Vehmaa  Vesanto  Vesilahti  Veteli  Vieremä  Viitasaari  Vimpeli^  Virolahti  Virrat  Vårdö  Vöyri  Ylitornio  Ypäjä  Ähtäri^ |
Vuonna 2018 Suomessa oli 187 maaseutumaista kuntaa, joista väkiluvultaan suurin oli Liperi ja pienin Sottunga. Korkein taajama-aste maaseutumaisista kunnista oli Luodossa (88,2 %) ja matalin Brändössä, Föglössä, Getassa, Kumlingessa, Kökarissa, Luhangassa, Lumparlandissa, Sottungassa, Sundissa ja Vårdössä (0,0 %). Yhteensä 17 maaseutumaista kuntaa käytti itsestään nimitystä kaupunki: Alavus, Haapavesi, Ikaalinen, Kannus, Kitee, Kiuruvesi, Kokemäki, Kristiinankaupunki, Närpiö, Pudasjärvi, Pyhäjärvi, Saarijärvi, Somero, Uusikaarlepyy, Viitasaari, Virrat ja Ähtäri.
Muutokset > 1.1.2023

Hollola ja Sipoo muuttuivat taajaan asutuista kunnista kaupunkimaisiksi kunniksi.
Luoto muuttui maaseutumaisesta kunnasta kaupunkimaiseksi kunnaksi.
Iisalmi muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Sotkamo muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2022

Hollola muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Kemijärvi ja Sotkamo muuttuivat taajaan asutuista kunnista maaseutumaisiksi kunniksi.
Muutokset > 1.1.2021

Alavus muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Nakkila ja Suomussalmi muuttuivat taajaan asutuista kunnista maaseutumaisiksi kunniksi.
Muutokset > 1.1.2018

Mynämäki ja Sotkamo muuttuivat maaseutumaisista kunnista taajaan asutuiksi kunniksi.
Muutokset > 1.1.2017

Alajärvi muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Ikaalinen muuttui taajaan asutusta kunnasta maaseutumaiseksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2016

Ikaalinen muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Nurmijärvi muuttui taajaan asutusta kunnasta kaupunkimaiseksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2015

Mäntyharju muuttui taajaan asutusta kunnasta maaseutumaiseksi kunnaksi.
Sodankylä muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2014

Mynämäki muuttui taajaan asutusta kunnasta maaseutumaiseksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2013

Ikaalinen ja Kokemäki muuttuivat taajaan asutuista kunnista maaseutumaiseksi kunnaksi.
Liminka muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Nurmijärvi muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Muutokset > 24.10.2011 (koordinaattijärjestelmän muutos)

Tästä lähtien kuntaryhmitys on perustunut aina kerran vuodessa tehtävään taajamarajaukseen.
Haapavesi, Kannus ja Sodankylä muuttuivat taajaan asutuista kunnista maaseutumaisiksi kunniksi.
Suomussalmi muuttui maaseutumaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi.
Muutokset > 1.1.2011

Akaa muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi samalla, kun Kylmäkoski liitettiin siihen.
Muutokset > 1.1.2010

Loviisa muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi samalla, kun Liljendal, Pernaja ja Ruotsinpyhtää liitettiin siihen.
Muutokset > 1.1.2009

Alajärvi muuttui taajaan asutusta kunnasta maaseutumaiseksi kunnaksi samalla, kun Lehtimäki liitettiin siihen.
Naantali muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi samalla, kun Merimasku, Rymättylä ja Velkua liitettiin siihen.
Uusista, kuntaliitoksessa perustetuista kunnista Kemiönsaaren ja Siikalatvan kuntaryhmitykseksi tuli maaseutumainen kunta sekä Länsi-Turunmaan, Mänttä-Vilppulan, Raaseporin ja Sastamalan ryhmitykseksi taajaan asuttu kunta.
Muutokset > 1.1.2008

Asikkala, Ikaalinen, Kontiolahti, Masku ja Sodankylä muuttuivat maaseutumaisista kunnista taajaan asutuiksi kunniksi.
Hollola, Kirkkonummi, Lempäälä ja Nurmijärvi muuttuivat taajaan asutuista kunnista kaupunkimaisiksi kunniksi.
Närpiö ja Ähtäri muuttuivat taajaan asutuista kunnista maaseutumaisiksi kunniksi.
Pieksämäki muuttui kaupunkimaisesta kunnasta taajaan asutuksi kunnaksi (vuosi sen ja Pieksänmaan kuntaliitoksen jälkeen, lisäksi keskustaajaman väkiluku putosi alle 15 000 asukkaan).