stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Udmurtit
Historia > Venäjän vallankumouksesta 2010-luvulle

Venäjän vallankumouksen yhteydessä udmurtit liittyivät tataarien ynnä muiden Volgan alueen kansojen muodostamaan Idel-Uralin valtioon, mutta bolševikit kukistivat sen pian.
Neuvostoliitossa udmurttien ydinasuinalueesta muodostettiin Votjakkien autonominen piirikunta vuonna 1920. Vuonna 1932 piirikunnan nimi muutettiin muotoon Udmurttien autonominen piirikunta, ja kaksi vuotta myöhemmin piirikunta korotettiin Udmurttien autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen alue on kuulunut Udmurtian tasavaltaan.
Vuonna 1921 sisällissotaa seuranneen nälänhädän raivotessa Venäjällä monet udmurtit pakenivat Siperiaan.
1930-luvulla Neuvostoliiton väestön pakkosiirrot koskivat myös udmurtteja. Vuonna 1937 kymmeniätuhansia udmurtteja pakkosiirrettiin ja lähes koko udmurttiälymystö murhattiin. Toisen maailmansodan aikana Udmurttien ASNT vastaanotti paljon pakolaisia, enimmäkseen venäläisiä, mikä muutti voimakkaasti alueen etnistä jakaumaa niin, että udmurtit alkoivat jäädä vähemmistöksi omassa tasavallassaan.
1950- ja 1960-luvuilla monet udmurtit työskentelivät suurissa rakennusprojekteissa Volgogradissa, Sverdlovskissa tai Siperiassa. Osa udmurteista muutti Kazakstaniin ja Ukrainaan.
Vuosina 1971–1988 yli tuhat udmurttikylää suljettiin ja asukkaat pakotettiin muuttamaan toisaalle.
Eräät tunnetut hiihtäjät ovat etniseltä taustaltaan udmurtteja: 1980- ja 1990-lukujen menestynyt kilpahiihtäjä Tamara Tihonova on udmurtti. Myös Ivan Tšerezov on udmurtti.
Udmurttisosiologi Albert Razin (1940–2019) halusi vedota heikossa asemassa olevan äidinkielensä puolesta ja herättää keskustelua, kun hän vuonna 2019 teki polttoitsemurhan Udmurtiassa. Hän toteutti tekonsa 10. päivänä syyskuuta Udmurtin alueparlamentin edessä, jossa hän piti aamulla ensin yhden miehen mielenosoituksen. Tuolloin oli alueparlamentin istuntokauden ensimmäinen päivä, ja Razin jakoi aamulla kirjeitä kokoukseen saapuville. Kirjeissä hän vaati poliitikkoja suojelemaan udmurtteja ja udmurtin kieltä. Hän myös jakoi aineistoa, jossa vaadittiin udmurtin kieltä käytettäväksi Udmurtin tasavallan instituutioissa, sillä kannanoton mukaan Udmurtian viranomaiset eivät tukeneet tasavallan nimikkokieltä udmurttia. Razin oli Udmurtian valtiollisen yliopiston humanistisen instituutin entinen johtaja. Eläkkeelle jäätyään hän toimi kansansa hyväksi järjestämällä erilaisia tapahtumia, joissa esiintyi monien eri alojen edustajia. Esiintyjät olivat udmurtintaitoisia udmurtteja. Razinin tavoitteena oli näin vahvistaa kansansa itsetuntoa. Razinin menehdyttyä hänelle järjestettiin erityisiä muistotilaisuuksia Tartossa, Unkarissa, Marinmaalla ja Tallinnassa. Tallinnan tilaisuuteen otti osaa hänet henkilökohtaisesti tunteneita henkilöitä Maavalla Kodasta, Sukukansojen ystävät ry:stä, suomalais-ugrilaisten kirjallisuuksien järjestöstä, Taivaannaulasta sekä Fenno-Ugria -järjestöstä.
Genetiikka

Vuoden 2018 tutkimuksen mukaan noin 70 prosenttia udmurttimiehistä kantaa uralilaisille kansoille tyypillistä, itäeuraasialaista haploryhmää N. Suurin osa heistä kuuluu alaryhmään N1c, pienempi osa alaryhmään N1b-P43. Udmurttien toiseksi yleisin Y-DNA:n haploryhmä on R1a (19 %).
Udmurttien yleisin äitilinjan haploryhmä on U (23,5 %). Sen yleisimmät alaryhmät ovat U2 (10,4 %) ja U5 (9,3 %). Haploryhmää H esiintyy lähes samalla tiheydellä (22,5 %). Udmurttien muita mtDNA-haplotyyppejä ovat T (16,5 %), D (11 %) ja Z (6 %).
Uralilaisille kansoille ominaiseen tapaan udmurttien autosomaalinen DNA sisältää siperialaistyyppisen komponentin. Sen osuus on noin 30 prosenttia heidän geneettisestä koostumuksestaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Udmurtit (Sukukansojen ystävät ry)
Sukulaisissa Uralilla (2009) (Arkistoitu – Internet Archive) (voima.fi)
RKI:n suomalais-ugrilaiset käännöshankkeet — kansat ja kielet - Permiläiset - Udmurtit (rki.fi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Udmurttien (Udm) ja muiden uralilaisten kansojen sijoittuminen pääkomponenttianalyysissa.
Uitto

Tukinuittoa Joensuun kanavan läpi vuonna 2009.
Uitto on tapa kuljettaa puutavaraa, pääasiallisesti tukkipuita, vesitse. Uitto on varsin edullinen tapa raakapuun kuljetukseen.
Nykyään puunippuja kuljetetaan järvissä ja merissä hinaamalla. Puroissa ja joissa ne kulkisivat veden virtauksen voimalla, mutta Suomessa jokiuittoa ei ole harjoitettu sitten 2000-luvun alun. Ainakin Pielisjoella Joensuussa uitetaan puuta edelleenkin.
Nippu-uitto - vuoden 1971 suomalainen postimerkki.
Nippu-uitto

Kaadetut määrämittaiset tukit niputetaan nipuiksi. Niput lasketaan veteen ja yhdistetään tukkilautaksi. Puun ominaispaino on hiukan veden ominaispainoa pienempi, joten nippu kelluu. Tukkilauttaa vedetään hinaajalla. Aiemmin käytettiin myös varppaajia ja hevosponttoita tai miesvoimalla toimineita ponttoita. Lyhyemmillä matkoilla saatettiin käyttää keluuveneitä.
Puro- ja jokiuitto

Usein vähävetisissä ja mutkikkaissa puroissa jouduttiin rakentamaan erilaisia uittolaitteita purouiton sujumiseksi ja tukkisumien syntymisen estämiseksi. Tukkijätkien tehtävänä oli ohjata purossa uivia tukkeja kekseillään. Purouitto loppui Suomessa suurimmalta osaltaan toisen maailmansodan jälkeen. Jokiuitto vaati uoman perkausta, uittolaitteiden rakentamista ja jatkuvaa kunnossapitoa, ja se oli erityisesti jokien yläjuoksulla monesti vaikeaa veden vähyyden takia. Uittoa helpotettiin rakentamalla järvien välille uittorännejä, jolloin ei tarvittu välttämättä lainkaan alkuperäistä vesiväylää. Metsäautoteiden kehittyessä jokiuitto kävi kannattamattomaksi ja korvattiin puutavara-autoilla. Viimeiset jokiuitot tapahtuivat Kymijoella Kuusankosken yläpuolella vuonna 2002, Iijoella kesällä 1988 ja Kemijoella kesällä 1991.
Nykyään

Nykyään Suomessa uitetaan puutavaraa vain järvissä kuten Saimaalla, vaikkakin puutavaran autokuljetus on paljolti syrjäyttänyt uiton. Pielisjoella Joensuussa uitetaan edelleenkin lähde?
Järviuitto on kuitenkin lisääntymässä. Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuosittaiset 10 miljoonan kuutiometrin puukuljetukset Venäjältä loppuivat. Teollisuuslaitokset pyrkivät korvaamaan venäläisen tuontipuun kotimaisella puulla, mutta sen kuljettamiseen teitä pitkin ei riitä autoja, joten sitä päädyttiin kuljettamaan uittamalla. Uitto tuottaa merkittävästi vähemmän päästöjä kuin puiden kuljettaminen kuorma-autoilla. Raakapuun uittaminen tulee myös 20 prosenttia halvemmaksi kuin kuorma-auto- tai rautatiekuljetus. Niinpä Vuoksen vesistöalueella puuta uitetaan 550 000 kuutiometriä vuonna 2022, mikä vastaa lähes 9700 kuorma-autollista. Uiton ennakoidaan lisääntyvän vielä kolmanneksella.
Uitto ja laki

Jokaisella on oikeus uittaa puutavaraansa vesistöissä, mutta tämän oikeuden käyttämistä on säännelty erittäin tarkasti vesilaissa. Tämän vuoksi virtaavissa vesistöissä on määritelty valtaväylä, joka on varattu liikenteelle ja jota ei saa rakentamalla sulkea. Uittajalla on laajat oikeudet suorittaa tarkoituksenmukaisia rakennustoimia ja töitä myös muiden omistamilla rannoilla ja vesialueilla, padota vesistöä ja nostaa vettä maalle, jos se on tehtävissä ilman suurta haittaa. Käytännössä, jos puuta uitetaan laajassa mittakaavassa, vesistölle vahvistetaan uittosääntö, ja kaikki uiton harjoittajat ovat velvollisia noudattamaan sitä. Yhteisuitossa puutavaran omistajat luovuttavat puutavaransa uittoyhdistykselle, joka huolehtii uitosta ja jakaa puutavaran määränpäässä takaisin omistajille.
Uiton taloudellinen ja sosiaalinen merkitys

Suomen sisäosissa virtaa suuri määrä uittokelpoisia jokia. Lainsäädäntö mahdollisti aiempaa huomattavasti tehokkaamman puunkäytön 1800-luvun puolivälin jälkeen. Tämä merkitsi myös laajan kaupallisen uiton alkamista. Samalla uitto ja metsätalous tarjosivat sivu- tai päätoimen suurelle osalle Suomen tilatonta tai pientilallista väestöä. Tyypillisesti pienviljelijä kävi talvella metsätöissä ja osallistui keväisin uittoon sen kulkiessa hänen asumuksensa ohi.
Uittotyö oli raskasta ja usein vaarallista. Työväki liikkui jokea alaspäin uiton edetessä. Nuori ja naimaton miesväestö muodosti ärsykkeen jokivarren naisille, ja uittoromantiikka olikin 1900-luvun alkupuolella sekä todellinen että kirjallinen ilmiö. Vaikka kirjallisuus on monesti liioitellut uittolaisten sukupuolisuhteita, monet uittotyömiehet löysivät jokivarren taloista vaimonsa ja jäivät asumaan seudulle. Merkittävimmät ilmiön kuvaajat ovat Johannes Linnankoski ja Kalle Päätalo. Myös Unto Palokas on kuvannut kirjassaan Jätkän elämää menneiden aikojen tukkijätkien työtä. Jokisuun kaupungit ja taajamat, jonne tukit lopulta päätyivät, hyötyivät myös uittomiehistä, jotka saivat palkkansa uiton päätyttyä siellä. Samalla uittoyhdistysten ja metsäyhtiöiden johtajat muodostuivat alueensa merkkimiehiksi. Syrjemmällä jo metsäteknikko, ”ukkoherra”, oli korkeassa asemassa, sillä hänen työhönottopäätöksensä ratkaisivat monien perheiden elannonsaantimahdollisuudet. Uittoperinne onkin erittäin merkittävä identiteettiä muokannut tekijä erityisesti pitkien jokien, kuten Oulu-, Ii- ja Kemijoen, varsien asukkaille mutta myös suurilla järvillä, kuten Pielisellä ja Päijänteellä.
Uitolla oli työllistävää merkitystä myös kämppäemäntinä ja laivakokkeina toimineiden etupäässä nuorten naisten kannalta. Kainuussa oli tavallista, että maaseudun suurten pienviljelijäperheiden tytöt työllistyivät kämppäemänniksi, koska metsätyö sivuelinkeinona oli heille tuttua perhepiiristä ja ansiomahdollisuudet
saattoivat olla muuten heikot kotiseudulla.
Uiton taloudellinen ja sosiaalinen merkitys > Entisiä metsänkorjuun ja uiton työvaiheita

Havupuutukit kaadettiin talvisin. Tiettömien taipaleiden takana oli kämppiä, joihin tarvittaessa majoituttiin. Ennen moottorisahoja kaataminen tehtiin justeerilla. Kullakin metsätyömiehellä oli palstansa, joka piti olla tehtynä maaliskuun loppuun mennessä. Poikkeuksellinen aikataulu oli vanerikoivulla, joka kaadettiin elokuussa rasiin eli puun ollessa lehdessä. Ajomiesten tehtävänä oli vetää kaadetut puut sovittuihin paikkoihin hevosella. Tässä oli hankaluutena upottava lumi ja alamäet, joissa hevonen oli vaarassa saada tukit päälleen. Raskaita kuormia varten vesireittejä jäädytettiin pumppaamalla pinnalle vettä. Jäällä tukit niputettiin. Puut saatettiin myös kuormata rautatievaunuun, autoon tai lotjaan. Kuormaamiseen käytettiin joluja eli puuluiskia, joita pitkin puut vieritettiin.
Varsinainen uitto saattoi alkaa irtouittona pikku puroilta tai jäälle tehdyn tukkilautan nippu-uittona. Järviseutujen hevosponttoo korvautui pian höyrykäyttöisillä hinaajilla ja varppaajilla. Matkan varrella oli vielä erottelutyömaita, joissa eri yhtiöiden puut lajiteltiin.
Kirjallisuutta

Pakkanen, Esko. Ankravee! : kirja uitosta. Metsäkustannus, 2015. ISBN 978-952-6612-63-8.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uitto Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Talven metsätöitä Haapajärvellä 1949
Ylen Elävä arkisto: Tukkijätkiä Viialassa
Yhteisestä uitosta viimeiseen hännänajoon. PDF. Sami Salmu gradu 2013.
Kun uitto alkoi Kalkkisissa. Lauri Muranen. Historiikki 2002.
Joka uittaa se voittaa. Esko Pakkanen. Suomen Uittajainyhdistys ry 1912-2004
K. H Arffman : Uittoväyliltämme, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 18.05.1930, nro 20, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Käytöstä poistettu uittoränni Lapin Nellimissä.
Kotkan saha vuonna 1910. Etualalla varastoituna puutavaraa, joka on uitettu paikalle Kymijokea pitkin.
Uiton lajitteluvaihe ennen puiden siirtymistä eteenpäin oli tyypillinen työvaihe jokisuistoista eli ns. "sortteeri" – vuoden 1971 suomalainen postimerkki.
Uittojätkiä Kitisellä.
Uittokeksejä Metsämuseo Lustossa.
Tukkisuman purku - vuoden 1946 suomalainen postimerkki.
Tukkilauttoja ja apuhinaaja Lappeenrannan Kaukaalla 1990.
Nouria Benghabrit-Remaoun

Emeritaprofessori, opetusministeri Nouria Benghabrit-Remaoun (2015).
Nouria Benghabrit-Remaoun (arab. نورية بن غبريط‎; s. 1952 Oujda, Marokko) on algerialainen sosiologi ja emeritaprofessori, joka toimi Algerian opetusministerinä vuosina 2014–2019. Benghabrit-Remaoun on koulutukseltaan kasvatustieteiden tohtori Pariisin yliopistosta (Paris V Sorbonne).
Benghabrit-Remaoun oli ministeriksi tullessaan kokenut tieteentekijä, joka oli johtanut Centre de recherche en anthropologie sociale et culturelle -tutkimuslaitosta (CRASC) 12 vuoden ajan (1992–2014). Hän opetti Oranin yliopistossa (Université d'Oran 1) 20 vuoden ajan. Professorina ja tutkimusjohtajana hän vastasi monista yliopistoja, opiskelijoita, kouluja, varhaislapsuutta, nuoria ja naisia käsittelevistä tutkimus- ja kehityshankkeista, kirjoitti tieteellisiä artikkeleita ja esitteli aihepiiriä käsitteleviä tutkimuksia. Ministerinä päättäväinen, uudistusmielinen, ranskankielinen ja korkeasti koulutettu nainen sai kritiikkiä konservatiivisilta parlamenttiedustajilta. Hänen tukensa Ranskassa toimineen algerialaisen koulun rehtori Nadia Messacille uskonnonharjoittamisen kieltämisestä kouluissa (2019) aiheutti närää islamisteissa.
Käännös suomeksi
Boeing X-37

| Boeing X-37 |
| --- | --- |
 X-37B Orbital Test Vehicle muutama päivä ennen ensilaukaisuaan.
Yhteenveto
Lyhenne:  OTV1
Valtio:  Yhdysvallat
Tila:  Koesukkula
Ensilento:  7. huhtikuuta 2006
Taiteilijan näkemys X-37-sukkulasta.
X-37B on Boeingin, NASAn ja Yhdysvaltain ilmavoimien rahoituksella 1990- ja 2000-luvuilla kehittämä miehittämätön pienikokoinen uudelleenkäytettävä avaruuslentokone. X-37B muistuttaa avaruussukkulaa, mutta on sitä paljon pienempi. X-37 on Yhdysvaltain asevoimien projekti eivätkä sen lentojen tarkoitukset ole julkista tietoa.
Tekniikka

Aluksen massa on 4 990 kilogrammaa, ja sen kyky kuljettaa hyötykuormaa on hyvin rajallinen. Sen siipien kärkiväli on 4,5 metriä ja aluksen pituus on 8,9 metriä. Alus on uudelleenkäytettävä.
X-37B-aluksen liikkumista varten siinä piti olla AR-2/3-moottori, joka käyttäisi hydratsiinia ja JP-8-kerosiinia, mutta ajoaine muutettiin hypergoliseksi typpitetraoksidiksi ja hydratsiiniksi.
Alus laukaistaan kantoraketilla pystysuoraan mutta se laskeutuu vaakaan kiitotielle. Kantorakettina on käytetty Atlas V -sarjan raketteja sekä Falcon 9 -rakettia.
Kehitysohjelma

X-37B-alus on kooltaan 1,2-kertainen malli Yhdysvaltain ilmavoimien kehittelemästä X-40A-aluksesta. Tämä on edullista Boeingille, joka on toiminut molempien alusten pääurakoitsijana. X-40A:ta testattiin ilmakehässä pudottamalla se helikopterista vuonna 1998 ja vuonna 2001. NASA kutisti kehitysohjelmaa vähentämällä sen rahoitusta.
Vuonna 2004 ohjelma siirtyi DARPAlle, jolloin sen käyttötarkoitus muuttui myös sotilaalliseksi. Prototyyppiä on sen jälkeen kuljetettu White Knight -lentokoneella. X-37B:n kehitys kulkee myös nimikkeellä X-37B OTV1 (Orbital Test Vehicle).
Boeing on valmistanut X-37B:tä aluksi kaksi kappaletta.
Lennot

Aluksen ensimmäisen laukaisukokeen ilmakehään piti tapahtua Atlas V -kantoraketilla vuonna 2006. X-37B laukaistiin ensimmäiselle lennolleen kuitenkin vasta 23. huhtikuuta 2010 Floridan Cape Canaveralista Ensilentonsa yhteydessä alus nousi noin 400 km:n korkuiselle radalla, jonka inklinaatio oli noin 40 astetta. Alus laskeutui Vandenberg Air Force Baseen Kaliforniassa 3. joulukuuta 2010 09.16 UTC.
Toinen X-37B laukaistiin 5. maaliskuuta 2011 Atlas V:n kyydissä Cape Caneveralista. Se laskeutui 469 päivää kestäneeltä lennoltaan Vandenbergin lentotukikohtaan 16. kesäkuuta 2012.
Kolmas X-37B lähetettiin Maan kiertoradalle 11. joulukuuta 2012 Atlas V -kantoraketin mukana Cape Canaveralin lentotukikohdasta. Sukkula palasi Maahan 18. lokakuuta 2014 ja laskeutui Vandenbergin lehtotukikohtaan. Sen varsinaisesta tehtävästä ei ole annettu tietoa.
Neljäs X-37B:n lento laukaistiin 20. toukokuuta 2015. Salaisten tehtävien lisäksi mukana on kymmenen NASA:n ja NRO:n cubesat-satelliittikoetta, joihin kuuluu myös aurinkopurje-demonstraatio Planetary Societylle. Tällä lennolla painopistettä siirretään itse aluksen testaamisesta hyötykuorman testaamiseen. Neljäs lento laskeutui toukokuussa 2017 Kennedyn avaruuskeskuksen kiitotielle Floridassa.
Viides X-37B-lento laukaistiin 7. syyskuuta 2017 SpaceX Falcon 9 -kantoraketilla ja se laskeutui 27. lokakuuta 2019.
Kuudes X-37B-lento laukaistiin 17.5.2020 Atlas V 501 -kantoraketilla ja se laskeutui 12. lokakuuta 2022.
Seitsemäs X-37B-lento laukaistiin 29.12.2023 Falcon-Heavy -kantoraketilla. Tällä lennolla on tehty säteilyvaikutuskokeita ja testattu avaruusalueiden tietoisuustekniikoita erittäin elliptisellä kiertoradalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boeing X-37 Wikimedia Commonsissa
Krebs, Gunter Dirk: X-37B OTV 1, 2, 3, 4, 5, 6 Gunter's Space Page. (englanniksi)
X-37B Vandenberg Air Force Basen kiitotiellä laskeutumisen jälkeen 3. joulukuuta 2010.
Judith Suminwa

| Judith Suminwa |
| --- | --- |

Kongon demokraattisen tasavallan pääministeri
 1. huhtikuuta 2024 (nimitys) -  
Edeltäjä:  Sama Lukonde
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1967 (ikä 57) Keski-Kongo
Tiedot
Puolue:  Union pour la Démocratie et le Progrès Social (UDPS)
Judith Suminwa Tuluka (s. 19. lokakuuta 1967, Keski-Kongo) on kinshasankongolainen kehitysmaatyön maisteri ja poliitikko, joka on toiminut Kongon demokraattisen tasavallan pääministerinä kesäkuusta 2024 lähtien. Presidentti Félix Tshisekedi nimitti hänet tehtävään 1. huhtikuuta 2024. Hän on ensimmäinen nainen tämän viran haltijana. Virkaan Suminwa astui Kongon demokraattisen tasavallan parlamentin alahuoneen eli kansalliskokouksen (ransk. Assemblée nationale) hyväksymisen jälkeen 12. kesäkuuta 2024.
Suminwa on kotoisin Keski-Kongon maakunnasta. Hän opiskeli Belgiassa ja valmistui ensin kirjanpitäjäksi (1992, Ecole de Promotion et de formation continue, EPFC, Bryssel), suoritti sitten soveltavan taloustieteen tutkinnon (Facultés Universitaires catholiques de Mons, FUCAM). Hän valmistui pääaineenaan työ kehitysmaissa työelämätieteiden, hallinnon ja henkilöstöhallinnon maisteriksi Université libre de Bruxelles -yliopistosta (ULB, 1997). Hän on naimisissa ja perheellä on kaksi täysi-ikäistä lasta.
Työuransa Suminwa aloitti opiskeluaikanaan puhelinmyyjänä. Valmistuttuaan hän toimi muun muassa pankkialalla ja YK:n kehitysohjelmassa (UNDP). Poliittinen ura käynnistyi valtiovarainministerin kabinetissa ja sen jälkeen hän oli apulaiskoordinaattorina tasavallan presidentin alaisessa strategissa valvontaneuvostossa (CPVS). Hän on ollut presidentti Félix Tshisekedin läheinen yhteistyökumppani, ja tunnettu eräänä presidentin puheiden kirjoittajista. Ennen pääministerin tehtävää hänet tunnettiin pikemminkin teknokraattina kuin poliitikkona. Hän toimi Kongon demokraattisen tasavallan suunnittelusta vastaavana ministerinä runsaan vuoden (27.3.2023–1.4.2024) ennen nimitystään pääministeriksi.
Virkaan astuessaan Suminwa Tuluka totesi: Olen tietoinen siitä suuresta vastuusta, joka minulla on. Hän pyrkii tekemään Kongon demokraattisesta tasavallasta ”koko Afrikan kehityksen veturin”, koska hän tietää, että maassa on paljon potentiaalia. Judith Suminwan tehtävä on valtava: vaikka Kongon demokraattinen tasavalta on erittäin mineraalirikas valtio, se on edelleen yksi maailman köyhimmistä maista. Kaksi kolmasosaa sen 100 miljoonasta asukkaasta elää köyhyysrajan alapuolella. Maan tieverkosto on puutteellinen.
Vahvasti Pohjois-Amerikkaa korostava yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Judith Suminwa Tulukan vuonna 2024 maailman 77. vaikutusvaltaisimmaksi naiseksi.
Tommy Lindgren

| Tommy Lindgren |
| --- | --- |
 Tommy Lindgren Ilosaarirockissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1977
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä rap-artisti aktivisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  Tommy Lindgren Tommy Father Metro
Laulukielet:  englanti, suomi
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Don Johnson Big Band GG Caravan Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana Tommy Lindgren Metropolis
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tommy Lindgren (s. 1977) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti Don Johnson Big Bandin vokalistina. Lindgren on esiintynyt monissa muissakin kokoonpanoissa. Näitä ovat muun muassa GG Caravan ja Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana.
Ihmisoikeusaktivistina tunnettu Lindgren on työskennellyt musiikin ohella muun muassa Suomen Amnestyn tiedottajana ja toimitussihteerinä, ja hän on mukana Lasten ja nuorten säätiön Dreams-toiminnassa. Hän on myös kirjoittanut kolumneja esimerkiksi Helsingin Sanomiin ja Voimaan sekä työskennellyt radiotoimittajana Yle Puheen Lindgren & Sihvonen -puheohjelmassa, jota tehtiin yli 300 jaksoa vuosina 2014–2021. Lisäksi hän on toiminut vakiopanelistina YLE TV2:n Villi kortti -ohjelmassa vuosina 2015–2019 sekä MTV3:n Penkinlämmittäjät-ohjelmassa vuosina 2020–2021. Hän kuuluu myös Ylen aamun Jälkihiki-panelisteihin. Vuodesta 2021 Lindgren on työskennellyt Ihmisoikeusliitossa Älä riko urheilua -kampanjan suunnittelijana ja asiantuntijana.
Lindgrenin isä oli ruokatoimittaja ja -kirjailija Christer Lindgren.
Diskografia > Sooloalbumit

Sininen kaupunki (2016)
Diskografia > Don Johnson Big Band > Studioalbumit

Support de Microphones (2000)
Breaking Daylight (2003)
Don Johnson Big Band (2006)
Records Are Forever (2009)
Fiesta (2012)
Physical Digital (2018)
Digital Physical (2022)
Midnight Movement (2024)
Diskografia > Don Johnson Big Band > Singlet

One MC, One Delay (2003)
Jah Jah Blow Job (2003)
Road (2006)
Busy Relaxin' (2006)
Private Intentions (2006)
L.L.H. (2009)
Running Man (2009)
Living The Life (2012)
Odyssey feat. Emma Salokoski (2018)
Girl/Boy feat. Eva & Manu (2020)
Blap Blap (2020)
Go Man Go (2022)
Jazz Festival (2022)
Neutral OK feat. Michael Bleu (2024)
Diskografia > GG Caravan > Studioalbumit

GG Caravan (2012)
Vol. 2 (2022)
Diskografia > Ricky-Tick Big Band & Julkinen Sana > Studioalbumit

Burnaa (2013)
Korottaa panoksii (2015)
Pidä valot päällä (2018)
Aiheesta muualla

Tommy Lindgren Twitterissä
| n k Don Johnson Big Band |
| --- | --- |
 Tommy Lindgren  Johannes Laiho  Kari Saarilahti  Pekka Mikkonen  Felix Zenger 
Studioalbumit:  Support de Microphones  Breaking Daylight  Don Johnson Big Band  Records Are Forever  Fiesta  Physical Digital  Digital Physical  Midnight Movement 
Singlet:  ”One MC, One Delay”  ”Jah Jah Blow Job”  ”Road”  ”Busy Relaxin’”  ”Private Intentions”  ”L.L.H.”  ”Running Man”  ”Odyssey” (feat. Emma Salokoski)  ”Girl/Boy” (feat. Eva + Manu)  ”Blap Blap”  ”Go Man Go”  ”Jazz Festival”  ”Neutral OK” (feat. Michael Bleu) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Ubaid-kulttuuri

Ubaid 3–4 kauden savesta tehtyjä esineitä: sirppi, taitettu naula ja kirves. Etelä-Mesopotamian tulvatasangolla ei ole juuri kiveä.
Ubaid-kulttuurin levinneisyys 5 900–4 300 eaa.
Ubaid-kulttuuri eli Obeidin kulttuuri oli myöhäisellä esihistoriallisella ajalla Kaksoisvirtainmaan ensimmäisten asuttajien luoma kulttuuri, joka edelsi kaupunkivaltioiden syntyä. Se vallitsi nykyisessä eteläisessä ja keskisessä Irakissa noin 5500–4000 eaa. Tarkasti ei tiedetä, keitä ubaidilaiset olivat. He olivat ensimmäiset, jotka rakensivat Etelä-Mesopotamiaan suuria kyliä temppelien ympärille. Ajanjaksolla syntyi uskonnon vaikutuksesta koossa pysyviä päällikkökuntia, joissa keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä ja joiden väkiluku kasvoi vähitellen. Kylät sotivat ajoittain keskenään. Ubaidilaiset elivät vehnän ja ohran kasteluviljelyllä, karjanhoidolla, kalastuksella ja metsästyksellä. Kuparin käyttö yleistyi. Kaukokauppaa käytiin muun muassa Anatolian ja Iranin kanssa. Eridu Persianlahden rannikolla oli merkittävä keskus.
Ubaidin kulttuuria edelsi pohjoisempana Samarran kulttuuri, jonka perillisenä Ubaidin kulttuuria monesti pidetään. Kulttuuri kehittyi voimakkaasti keskiubaidkaudella noin 4500 eaa., jolloin alettiin rakentaa yhä suurempia temppeleitä. Samaan aikaan suurten keskuskylien ympärillä oli pienempiä kyliä. Pohjois-Mesopotamiaan syntyi 4500–4000 eaa. kaupunkeja, kuten Tell Hamoukar. Myöhäisellä Ubaid-kaudella Mesopotamian vaikutus laajeni kauas luultavasti kaupan tai valloitusretkien vaikutuksesta. Ubaidin keramiikka vaihtui loppukaudella vuosisatojen aikana asteittain Urukin keramiikaksi.