stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaikkialla ääni kaikuu

| Kaikkialla ääni kaikuu |
| --- | --- |

Nimi:  Kaikkialla ääni kaikuu
Tekijä:  Beda Stjernschantz
Valmistumisvuosi:  1895
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  85,5  cm
Leveys:  129,5  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Kaikkialla ääni kaikuu on suomalaisen Beda Stjernschantzin öljymaalaus kankaalle vuodelta 1895, 85,5×129,5 cm. Tämä työ tallennettiin Ateneumin taidemuseoon vuonna 1932 (Antellin kokoelmat).
Beda Stjernschantz oli yksi 1890-luvun merkittävimmistä suomalaisista symbolisteista. Tämä syntetistinen Kaikkialla ääni kaikuu -maalaus on hänen pääteoksiaan.
Stjernschantz maalasi Kaikkialla ääni kaikuu -maalauksen Virossa, Vormsin saarella. Sinne hänet houkutteli tieto vanhoja tapoja noudattavista alkuperältään ruotsalaisista asukkaista. Maalauksessa kuvataan ulkosalla olevia lapsia tuulimyllyt horisontissa. Yhdellä tytöllä on käsissään kannel, jota hän soittaa ja yksi toinen tyttö laulaa. Musiikki vie lapsia mukanaan, he kuuntelevat sitä hartaana ja keskittyneesti pitkissä mustissa hameissaan. Maalauksessa on katsottu kuvattavan lapsuudelle ominaista viattomuuden tilaa. Toisaalta kyse saattaisi olla esiintyjäryhmästä, joka on harjoittelemassa esitystään. Taustan aikuinen ja lapsi ovat pukeutuneet tyttöihin verrattuna lämpimiin ulkovaatteisiin. Stjernschantz lainasi maalauksen nimen Emil von Qvantenin sanoittamasta Suomen laulusta.
Samana kesänä Vormsissa syntyi myös kaunislinjainen pienempikokoinen Irma (Tytön pää). Se on nuoren tytön muotokuva, jossa Stjernschantz kuvaa tytön hentoon sinisen puseroon pukeutuneeksi. Stjernschantzin syntetismi on edustettuna myös tässä työssä, maalauksessa, jossa tyttö arvoituksellisesti katsoo jotain, ei meitä, mutta suoraan kohti.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla: Kokoelmat: Kaikkialla ääni kaikuu (1895).
Irma (Tytön pää) (1895-1896)Suomen Kansallisgallerian sivuilla. [vanhentunut linkki]
K. G. Ingman

Karl Gustaf Ingman (10. elokuuta 1886 Vaasa – 30. elokuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja toimittaja.
Ingmanin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Eliel Ingman (1849–1909) ja Amanda Evelina Westerstrand. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 yksityistodistuksella Jyväskylän lyseosta, sai Suomen Liikemiesten Kauppaopiston päästötodistuksen 1906 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon 1912.
Ingman toimi metsänhoitokonsulenttina Pohjois-Karjalassa 1913–1918 ja hän oli metsäteollisuuden palveluksessa yksityisellä sektorilla 1918–1927. Ingman oli Metsätaloudellisen Aikakauskirjan ja Forstlig Tidskriftin toimittajana 1928–1938, Keskusmetsäseura Tapion palveluksessa 1938–1939 ja rautatiehallituksen puutavaratoimiston ja valtion polttoainetoimiston palveluksessa vuodesta 1940 alkaen.
Karl Gustaf Ingman oli naimisissa vuodesta 1915 kuvaamataidonopettaja Ingrid Nysténin kanssa.
Teoksia

Nimellä K. G. Ingman:
Puutavaramiesten käsikirja. WSOY 1929
Sahatun puutavaran kuutiokirja. WSOY 1930
Inside Out (punkyhtye)

Inside Out oli yhdysvaltalainen hardcore punk -yhtye. Yhtye tunnetaan nykyään parhaiten Rage Against the Machinen laulajan Zack De La Rochan ensimmäisenä yhtyeenä. Yhtye julkaisi vain yhden levyn: 7" EP:n No Spiritual Surrender, Revelation Recordsin kautta. Yhtye oli kirjoittanut aineistoa toiselle julkaisulleen, jonka nimeksi piti tulla Rage Against the Machine. Yhtye kuitenkin hajosi ennen levyn julkaisua.
Jäsenet

Zack De La Rocha – laulu
Vic DiCara – kitara
Mark Hayworth – basso
Chris Bratton – rummut
Sterling Wilson – basso (Soitti yhtyeessä ennen kuin Mark Hayworth tuli vakinaiseksi jäseneksi.)
Diskografia

No Spiritual Surrender (1990,  7" EP)
Aiheesta muualla

Revelation Records
Zack De La Rochan viralliset sivut
Ice Upon the Night

| Ice Upon the Night Immortal Souls |
| --- | --- | --- |

Facedown Records -painoksen (US) kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 2002
 Julkaistu: 2003
 Tuottaja(t): Immortal Souls
 Tyylilaji: melodinen death metal "winter metal"
 Kesto: 40.10
 Levy-yhtiö: Fear Dark
Muut kannet

Immortal Soulsin muut julkaisut
| Under the Northern Sky 2001 | Ice Upon the Night 2003 | Once Upon a Time in the North 2005 |
Ice Upon the Night (FD010, FR040) on kokkolalaisen Immortal Souls -yhtyeen toinen täyspitkä studioalbumi.
Ice Upon the Night on Immortal Soulsin ensimmäinen julkaisu päästyään alankomaalaiselle Fear Dark -levy-yhtiölle. Albumi äänitettiin marraskuussa 2002 Helsingin Sonic Pump Studiosissa. Miksauksesta ja teknisestä puolesta vastasi Nino Laurenne. Mika Jussila masteroi Ice Upon the Nightin Finnvox-studiolla Helsingissä. Albumin tuotti Immortal Souls.
Musiikkityyliltään yhtye jatkaa tunnettua melodista death metal -linjaansa kuten myös sanoitusten talviteemojen käsittelyä, mutta musiikin tempo on kauttaaltaan aavistuksen hidastunut. Kappaleella "You" vieraileva laulaja Kimmo Pulkkinen tulkitsee puhtain vokaalein kappaleen säkeitä duettona A. Särkiojan murinavokaaleja vasten. Puhdasta laulua kuullaan myös lieviä hittiaineksia sisältävällä "Man of Sorrow" -kappaleella.
Ice Upon the Night sai monilta kriitikoilta hyvän vastaanoton. Esimerkiksi Imperiumi.netin Mape Ollila kirjoitti, että teknisesti yhtye on erittäin hyvä ja sen kappalemateriaalissakaan ei ole moitteen sijaa. Jotkut vanhat fanit sen sijaan moittivat albumia jonkin verran uusien ideoiden puutteesta, joistain lievistä metalcore-vaikutteista, vähemmän talvitunnelmaisesta kansikuvasta sekä Under the Northern Sky -albumiin verraten hieman rauhoittuneesta ulosannista.
Ice Upon the Nightia ei markkinoitu erityisen näkyvästi Suomessa, sillä Fear Dark -levy-yhtiön markkinointi kohdistuu pääasiassa Benelux-maihin, Saksaan ja Sveitsiin. Vuonna 2004 Albumi lisensoitiin Yhdysvaltojen markkinoille lähinnä hardcore punkiin suuntautuneen levy-yhtiön Facedown Recordsin kautta. USA-painos julkaistiin erilaisella, Fear Dark -versioon verraten talvisemmalla kansikuvalla.
Kappaleet

Everwinter – 3.36
Welcome to North – 3.58
Sacrifice – 3.31
Painbearer – 4.27
Edge of the Frost – 5.09
Coldstreets – 4.05
You – 4.24
Suicidalive – 4.17
Man of Sorrow – 6.36
Kokoonpano

Aki Särkioja – murinalaulu, basso
Esa Särkioja – kitara
Pete Loisa – kitara
Jupe Hakola – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Kimmo Pulkkinen – puhdas laulu kappaleella "You" ja "Man of Sorrow"
Arvostelut

Imperiumi: 8+/10
Aiheesta muualla

Ice Upon the Night Discogsissa. (englanniksi)
Albumin Ice Upon the Night arvostelu  Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Albumin arvio Revelationz-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Albumin arvio Imperiumi.Net-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Albumin arvio Noise.Fi-sivulla
Sanoituksia Darklyrics-sivulla (englanniksi)
Insideout (yhtye)

Insideout oli suomalainen progressiivisen rockin yhtye, joka teki yhden pitkäsoiton.
Jäsenet

Heikki Pehkonen ‎– laulu, kitara, lyömäsoittimet
Jouni Rautakoura ‎– laulu, bassokitara, lyömäsoittimet
Kai Koski ‎– rummut, lyömäsoittimet
Diskografia

Observer (1986,  Polydor)
Aiheesta muualla

Insideout-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Insideout - Observer (1986) -albumi äänitetietokannassa Fono.fi
Insideout-yhtyeen diskografia tekijätietoineen ja eri julkaisuineen verkkosivustolla Discogs.com (englanniksi)
Insideout - Observer (1986) -albumi kuunneltavissa suoratoistona verkkosivustolla Spotify.com
Huppu-uikku

| Huppu-uikku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Uikkulinnut Podicipediformes
Heimo::  Uikut Podicipedidae
Suku::  Silkkiuikut Podiceps
Laji::  gallardoi
Kaksiosainen nimi
 Podiceps gallardoi  (Rumboll, 1974) 
Katso myös
   Huppu-uikku Wikispeciesissä   Huppu-uikku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Huppu-uikku (Podiceps gallardoi) on uikkulintuihin kuuluva lintulaji. Se on vuonna 2012 määritelty IUCN:n punaisella listalla äärimmäisen uhanalaiseksi lajiksi. Sen levinneisyysaluetta ovat Argentiina ja Chile. Sen populaation suuruus on 2014–2015 tehdyn selvityksen mukaan noin 660–800 aikuista yksilöä, ja kanta on pienenemässä.
Patagonian kansallispuistossa vuonna 2015 kuvattuja huppu-uikkuja.
Tunnistus

Lintu on noin 32 senttimetriä pitkä. Lintu on suurelta osaltaan valkoinen; selkä ja niska ovat tummanharmaat mustaan päähän saakka. Otsa on valkoinen, ja siinä on punertava otsakruunu. Kyljissä on laajalti valkoista. Samannäköisellä hopeauikulla (P. occipitalis) on vähemmän valkoista kyljissä. Sen korvien peitinhöyhenet ovat keltaiset ja naaman etupuolisko pikemmin harmaa kuin musta. Sillä ei ole huppu-uikun törröttävää kruunua.
Suojelu

Laji pesii muutamissa basalttijärvissä Lounais-Argentiinassa Santa Cruzin keskiosissa ja talvehtii Santa Cruzin Atlantin-rannikolla río Coylen, río Gallegosin ja río Chicon estuaareissa. Kaksi satunnaista joskin hyvin dokumentoitua havaintoa tehtiin lokakuussa 2013 Etelä-Chilessä Magallanesissa Laguna Blancassa. Vielä vuonna 1997 kannan suuruudeksi arvioitiin 3 000–5 000 yksilöä. Sen jälkeiset laskennat ovat joka kerran osoittaneet kannan romahtaneen. Luotettavampina pidetään talvehtimispaikkojen laskentoja, sillä pesimäaikaiset määrät näyttävät vaihtelevan lintujen siirtymisen vuoksi eikä todellisten muutosten vuoksi.
Kannan pääuhkana on havaittu kaksi tekijää, ilmastonmuutos ja kaksi tuotua eläinlajia, minkki (Neovison vison) ja yksityisiin järviin istutetut lohet, joiden arvellaan muuttavan järvien tilaa.
Argentiinassa on ryhdytty suojelutoimiin. Noin puolet linnun pesimäyhteiskuntien alueista on suojeltu vuonna 2013–2014 Patagonian kansallispuistoksi. Lintuja on värirengastettu, jotta niiden muuttoja voitaisiin selvittää. On ehdotettu myös uusia suojelutoimia, kuten minkin hävittämistä tietyiltä alueilta ja lohenistutusten rajoittamista. Uusia suojelutoimia suunnitellaan Patagonian kansallispuistossa.
Ilari Sivonen

Ilari Sivonen (2008)
Ilari Sivonen (s. 16. helmikuuta 1987) on suomalainen rantalentopallon ja lentopallon pelaaja. Kaudella 2014–2015 Sivonen pelasi Sammossa Lentopallon Mestaruusliigassa.
Lentopallo

Sivonen aloitti lentopallon pelaamisen isänsä innostamana.[lähde? ] Sivosen junioriseurana toimi Pieksämäen Tsemppi, jossa tutuksi tuli myös pelikaveri Pasi Hyvärinen.
Uransa ensimmäisen pääsarjaottelun Sivonen pelasi Keski-Savon Paterissa Korson Vetoa vastaan 1. lokakuuta 2006. Kauden 2006–2007 Sivonen pelasi Paterissa, minkä jälkeen hän teki vuoden sopimuksen Muuramen Lentopalloon. Joukkueessa Sivosesta suunniteltiin kolmatta yleispelaajaa, mutta hän kehittyi kesän aikana nopeasti ja oli kauden alkaessa jo joukkueen tärkein pelaaja yleispelaajan paikalla. MuurLe eteni historiassaan toisen kerran pudotuspeleihin, joissa Raision Loimu kuitenkin voitti MuurLen ensimmäisellä kierroksella. Sivosen kausi oli kuitenkin onnistunut sillä hän oli joukkueen sisäisessä tehotilastossa toinen serbialaisen Davor Dzombicin jälkeen.[lähde? ]
Kauden jälkeen Sivonen teki sopimuksen liigan kestomenestyjiin kuuluvan Salon Piivolleyn kanssa, jossa hän pelasi kauden 2009–2010. Kausilla 2010–2013 Sivosen joukkue oli Pielaveden Sampo, ja kaudella 2013–2014 hän pelasi Mikkelin Passareiden riveissä 1-sarjassa.
Rantalentopallo

Sivonen aloitti rantalentopallon 13-vuotiaana yhdessä Pasi Hyvärisen kanssa. Menestystä tuli nopeasti juniorien SM-kiertueilta, ja pian hän eteni jo aikuisten kentille.
Hyvärisen ja Sivosen paras saavutus beach volleyssa oli alle 19-vuotiaiden MM-kisojen viides sija kesällä 2006. Lisäksi he olivat beach volleyn SM-hopealla aikuisissa. Sivonen valittiin myös kauden 2006–2007 parhaaksi beach volleyn miesjunioripelaajaksi.
Kesällä 2007 Sivonen pelasi yhdessä parinsa Pasi Hyvärisen kanssa menestyksekkäästi beach volleyn SM-kiertuetta sijoittumalla lopulta pronssille. MM-kilpailuissa Italiassa he sijoittuivat yhdeksännelle sijalle ja kahta vuotta heitä vanhempien EM-kisoissa he olivat myös yhdeksänsiä. Kesällä 2008 Sivonen voitti SM-pronssia yhdessä Lauri Hakalan kanssa.
Muuta

Vuonna 2007 Sivonen voitti 22-vuotiaiden Suomen mestaruuden Savonlinnassa pelatussa turnauksessa Keski-Savon Paterin riveissä. Samassa turnauksessa hänet valittiin parhaimmaksi vastaanottajaksi ja hänen beach volley -parinsa Pasi Hyvärinen parhaimmaksi puolustajaksi. Hihalyöntipeli onkin yksi Sivosen ja Hyvärisen vahvuuksista lentopallon ohella myös beach volleyn puolella.
Ilarin isä Otto Sivonen voitti SM-kultaa peräti viisi kertaa legendaarisen Pieksämäen NMKY:n riveissä. Isä valmensi poikaansa aina A-ikäisiin poikiin asti.
Saavutuksia > Lentopallo

22-vuotiaiden paras vastaanottaja 2007
22-vuotiaiden SM-kultaa lentopallossa 2007
Saavutuksia > Beach volley

Kauden miesjuniori beach volleyssa 2007
5. sija 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2006
9. sija 22-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007
9. sija 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa
SM-hopeaa 2006
SM-pronssia 2007, 2008, 2011
Hepburn-järjestelmä

Hepburn, virallisesti Hebon-shiki (jap. ヘボン式ローマ字, Hebon-shiki rōmaji), on romanisaatiojärjestelmä. Se on nimetty James Curtis Hepburnin mukaan, joka käytti sitä 1887 julkaistussa japani–englanti-sanakirjassaan kuvaamaan japanin kielen äänteitä latinalaisilla aakkosilla. Hepburnistä on olemassa kolme versiota: perinteinen, uudistettu ja muunnettu. Näistä perinteinen ja uudistettu ovat yleisimmin käytössä olevat japanin kielen romanisaatiomenetelmät.
Japanin viranomaiset ilmoittivat maaliskuussa 2024, että aikoo selvittää Hepburn-järjestelmän päivittämistä ensimmäistä kertaa 70 vuoteen.
Hepburn-romanisaation piirteet

Hepburnin huomattavin piirre on, että sen kirjoitusasu perustuu englannin kielen fonologiaan.
Hepburn-romanisaation piirteet > Partikkelit

Kun tavua he (へ) käytetään partikkelina, se kirjoitetaan e.
Kun tavua ha (は) käytetään partikkelina, se kirjoitetaan wa.
Kun tavua wo (を)  käytetään partikkelina, se kirjoitetaan o.
Hepburn-romanisaation piirteet > Pitkät vokaalit

Perinteisessä ja uudistetussa Hepburnissä:
pitkät o- ja u-vokaalit merkitään kirjaimen ylle sijoitettavin pituusmerkein (makron, engl. macron) – eli pitkä o (おお/おう) kirjoitetaan ō, ja pitkä u (うう) kirjoitetaan ū.
Japanin ja kiinan kielistä peräisin olevissa sanoissa pitkä e (えい) kirjoitetaan ei.
Japanin ja kiinan kielistä peräisin olevissa sanoissa pitkä vokaali i (いい) kirjoitetaan ii.
Muissa vierasperäisissä sanoissa kaikki pitkät vokaalit merkitään pituusmerkein.
Muunnetussa Hepburnissä:
Kaikki pitkät vokaalit merkitään kahdella samalla vokaalilla – esimerkiksi pitkä o kirjoitetaan oo.
Kirjainyhdistelmä "ei" on varattu niille tapauksille, joissa kaksi vokaalia äännetään erillisinä äänteinä.
Hepburn-romanisaation piirteet > n (ん)

Perinteisessä Hepburnissä:
n (ん) kirjoitetaan ennen konsonanttia n, mutta ennen vokaaleja n' . Ennen muita labiaalisia konsonantteja, kuten b, m ja p,  se kirjoitetaan m.
Hepburn-romanisaation piirteet > Kaksinkertaiset konsonantit

Kaksinkertaiset konsonantit merkitään tuplaamalla sokuonia (っ), seuraava konsonantti. Poikkeuksena sh→ssh, ch→tch, ts→tts.
Hepburn-romanisaatiotaulukot > Hiragana

| あ a | い i | う u | え e | お o | (ya) | (yu) | (yo) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| か ka | き ki | く ku | け ke | こ ko | きゃ kya | きゅ kyu | きょ kyo |
| さ sa | し shi | す su | せ se | そ so | しゃ sha | しゅ shu | しょ sho |
| た ta | ち chi | つ tsu | て te | と to | ちゃ cha | ちゅ chu | ちょ cho |
| な na | に ni | ぬ nu | ね ne | の no | にゃ nya | にゅ nyu | にょ nyo |
| は ha | ひ hi | ふ fu | へ he | ほ ho | ひゃ hya | ひゅ hyu | ひょ hyo |
| ま ma | み mi | む mu | め me | も mo | みゃ mya | みゅ myu | みょ myo |
| や ya |  | ゆ yu |  | よ yo |  |  |  |
| ら ra | り ri | る ru | れ re | ろ ro | りゃ rya | りゅ ryu | りょ ryo |
| わ wa | ゐ i |  | ゑ e | を wo |  |  |  |
|  |  |  |  | ん n |  |  |  |

| が ga | ぎ gi | ぐ gu | げ ge | ご go | ぎゃ gya | ぎゅ gyu | ぎょ gyo |
| ざ za | じ ji | ず zu | ぜ ze | ぞ zo | じゃ ja | じゅ ju | じょ jo |
| だ da | ぢ (ji) | づ (zu) | で de | ど do | ぢゃ (ja) | ぢゅ (ju) | ぢょ (jo) |
| ば ba | び bi | ぶ bu | べ be | ぼ bo | びゃ bya | びゅ byu | びょ byo |
| ぱ pa | ぴ pi | ぷ pu | ぺ pe | ぽ po | ぴゃ pya | ぴゅ pyu | ぴょ pyo |
Punaisella kirjoitetut merkit ovat nykyjapanissa vanhentuneita.
Hepburn-romanisaatiotaulukot > Katakana

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ア a | イ i | ウ u | エ e | オ o | ヤ ya | ユ yu | ヨ yo |
| カ ka | キ ki | ク ku | ケ ke | コ ko | キャ kya | キュ kyu | キョ kyo |
| サ sa | シ shi | ス su | セ se | ソ so | シャ sha | シュ shu | ショ sho |
| タ ta | チ chi | ツ tsu | テ te | ト to | チャ cha | チュ chu | チョ cho |
| ナ na | ニ ni | ヌ nu | ネ ne | ノ no | ニャ nya | ニュ nyu | ニョ nyo |
| ハ ha | ヒ hi | フ fu | ヘ he | ホ ho | ヒャ hya | ヒュ hyu | ヒョ hyo |
| マ ma | ミ mi | ム mu | メ me | モ mo | ミャ mya | ミュ myu | ミョ myo |
| ラ ra | リ ri | ル ru | レ re | ロ ro | リャ rya | リュ ryu | リョ ryo |
| ワ wa | ヰ i |  | ヱ e | ヲ wo |  |  |  |
|  |  |  |  | ン n |  |  |  |
| ガ ga | ギ gi | グ gu | ゲ ge | ゴ go | ギャ gya | ギュ gyu | ギョ gyo |
| ザ za | ジ ji | ズ zu | ゼ ze | ゾ zo | ジャ ja | ジュ ju | ジョ jo |
| ダ da | ヂ (ji) | ヅ (zu) | デ de | ド do | ヂャ (ja) | ヂュ (ju) | ヂョ (jo) |
| バ ba | ビ bi | ブ bu | ベ be | ボ bo | ビャ bya | ビュ byu | ビョ byo |
| パ pa | ピ pi | プ pu | ペ pe | ポ po | ピャ pya | ピュ pyu | ピョ pyo |
Punaisella kirjoitetut merkit ovat nykyjapanissa vanhentuneita.
Hepburn-romanisaatiotaulukot > Laajennettu katakana

Näitä käytetään pääasiassa esittämään muissa kuin japanin kielessä esiintyviä äänteitä. Monet näistä eivät ole virallisesti standardoituja, ja jotkut ovat käytössä erittäin harvinaisia.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  | イェ ye |  |
|  | ウィ wi |  | ウェ we | ウォ wo |
| ヷ va | ヸ vi |  | ヹ ve | ヺ vo |
| ヴァ va | ヴィ vi | ヴ vu | ヴェ ve | ヴォ vo |
|  |  |  | シェ she |  |
|  |  |  | ジェ je |  |
|  |  |  | チェ che |  |
|  | ティ ti | トゥ tu |  |  |
|  |  | テュ tyu |  |  |
|  | ディ di | ドゥ du |  |  |
|  |  | デュ dyu |  |  |
| ツァ tsa |  |  | ツェ tse | ツォ tso |
| ファ fa | フィ fi |  | フェ fe | フォ fo |
|  |  | フュ fyu |  |  |
Aiheesta muualla

Hepburnin alkuperäisen sanakirjan ensimmäisen painoksen esipuhe (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hepburnin alkuperäisen sanakirjan kolmannen painoksen esipuhe (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hepburn-pohjainen muunnin romanisoidun kana-transkriptioon (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hepburn romanization
Käännös suomeksi
Iso-Poro

Iso-Poro
Iso-Poro kuvattuna Säynätsalosta
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  130 m 
Pinta-ala:  77,1 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Iso-Poron länsirantaa.
Iso-Poro  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä ja joka sijaitsee Pohjois-Päijänteellä Murtoselällä.
Maantietoa

Saari on 1,7 kilometriä pitkä, 750 metriä leveä ja sen pinta-ala on 77,1 hehtaaria . Se sijaitsee Murtoselän länsiosassa Poronselän eteläpuolella. Saarelta on matkaa lännessä sijaitsevan Kinkomaan rantaan 800 metriä. Mantereen puolella sijaitsee salmessa pienempi Vähä-Poro ja Iso-Poron pohjoispuolella on Vasa eli Soinsaari. Saaren eteläpäässä on matalikolla kiviä, kaksi luotoa ja pieni saari. Iso-Poron itäpuolella on vielä yli 300 metrin päässä Porokarin kalliosaari ja saaren tuntumassa on pieni luoto.
Saaren huippu sijaitsee sen keskiosassa. Huippu on noin 130 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 52 metrin korkeuteen Päijänteen vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saaren pohjoispäässä on toinen mäki, joka kohoaa yli 25 metrin korkeuteen. Saari on kokonaan metsän peitossa. Kallioalueita on vain vähän, mutta kivikoita on niitäkin enemmän.
Saaren maa-alueet on suureksi osaksi jaettu vapaa-ajan asukkaiden omistukseen. Saaren keskiosat kuuluvat muutamalle maanomistajalle. Saareen ei tule tietä eikä saaressakaan kulje tietä. Ranta-asukkaat, joiden vapaa-ajan asuntoja on lähes 50, liikkuvat siten veneillä. Iso-Poron ja sen länsipuolella olevan Vähä-Poron välistä kulkee vesiväylä.
Historiaa

Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren karttanimi on ”Porosaari” . Saari kuului Jyväskylän maalaiskuntaan vuoden 2008 kuntainliitokseen asti. Saaren korkeimmalle kohdalle on merkitty muinaisjäännös. Näitä lapinraunioiksi kutsuttuja kiviröykkiöitä tai hautauksia ajoitetaan myöhäiselle kividaudelle ja varhaismetallikaudelle. Julius Ailio suoritti siellä koekaivauksen vuonna 1912, ja hänen muistiinpanojensa mukaan kiviraunio sijaitsi saaren eteläkärjessä. Kiviraunio oli tunnettu 1880-luvulta asti, ja se oli Aulion mukaan hajotettunakin 7,0 × 7,2 metrin kokoinen ja 0,6 metriä korkea. Myöhemmissä, vuosien 1969 ja 1987 tutkimuksissa, sitä ei kuitenkaan löydetty sieltä. Sen sijaan saaren huipulta löytyi Anja Sarvaksen mukaan ”kolme pienehköä, kekomaista kiviröykkiötä, kolmion muotoon asetettuina 2–3 m päässä toisistaan. Röykkiöt olivat vasta vähän sammaloituneita ja vaikuttivat melko uusilta. Röykkiöiden muodostaman kolmion keskipisteessä oli rautapultti; kyseessä lienee siis jonkinlainen kiintopiste tms.”
Näkymä Iso-Porolle Kinkomaalta.
Jen Taylor

| Jen Taylor |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jennifer Lee Taylor
Syntynyt: 17. helmikuuta 1973 (ikä 51) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Ammatti:  ääninäyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Jenn Taylor
Aktiivisena:  1997–
Merkittävät roolit:  Prinsessa Peach (Mario Golf) Cortana (Halo) Zoey (Left 4 Dead)
Aiheesta muualla
IMDb 
Jennifer Lee ”Jen” Taylor (s. 17. helmikuuta 1973 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten videopelirooleistaan Nintendon Prinsessa Peachina, Halo-pelisarjan Cortanana ja Left 4 Deadin Zoeyna.
Syksyllä 2009 Top of the Limit -sivusto listasi Taylorin kolmanneksi kymmenen parhaan videopeliääninäyttelijän listassa.
Ura

Taylor aloitti uransa teatterin parissa ja ryhtyi ääninäyttelijäksi vuonna 1997 tehtyään ensimmäisen ääniroolinsa Backyard Baseball -videopeliin. Sittemmin Taylorin ääntä on kuultu enimmäkseen videopeleissä muun muassa useissa Nintendon julkaisemmissa peleissä, kuten Mario Tennis, Mario Party 3, Mario Kart: Double Dash!! ja Mario Power Tennis. Lisäksi hän on ollut kolmessa Halo-pelissä Cortana-tekoälyn äänenä. Ensimmäisestä pelistä Taylorille maksettiin noin 500 dollaria neljän tunnin äänityksestä. Hänellä oli myös vieraileva rooli animaatiosarjassa Catscratch.
Videopelien ohella Taylor työskentelee Seattlessa myös lastenteatterin parissa.
Kamarikuoro

Kamarikuoro on pienehkö kuoro, jossa on tyypillisesti 20–30 laulajaa. 12 henkeä pienemmät kokoonpanot ovat lauluyhtyeitä ja yli 45 hengen kuorot puolestaan suurkuoroja. Kamarikuoro esittää useimmiten a cappella -musiikkia. Kamarikuoroa luonnehtii suurkuoroa yhtenäisempi sointi ja suurempi tarkkuus, jotka johtuvat pienemmästä laulajamäärästä. Kamarikuoron dynaaminen alue eli hiljaisimman ja voimakkaimman äänen ero on lauluyhtyettä laajempi suuremman koon vuoksi.