stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kapasitanssi

2200 μF avattu kondensaattori, jossa näkyvät kaksi metallilevyä ja niiden välissä oleva eriste.
Kapasitanssi C on sähköstatiikkaan liittyvä suure, joka kertoo systeemiin varastoituneen sähkövarauksen Q suhteen systeemin kahden osan väliseen sähköiseen potentiaalieroon U, eli C on Q/U. Kapasitanssi voidaan määrittää mille tahansa systeemille, jonka osat voidaan varata sähköllä, mutta käytännössä se on lähinnä sähköä varastoiviin kondensaattoreihin liittyvä suure ja tarkasteltava systeemi on yleensä siksi kondensaattori. Kapasitanssin käänteisarvo 1/C on elastanssi.
SI-järjestelmässä kapasitanssin yksikkö on faradi (symboli F), joka on yksi coulombi volttia kohti (C/V tai CV-1), ja arvoltaan aina positiivinen. Koska faradi on suhteellisen suuri yksikkö, siksi käytetään kondensaattoreiden merkinnöissä sen pienempiä kerrannaisyksiköitä: mikrofaradia (μF) ja nanofaradia (nF), jotka ovat faradin miljoonas- (10-6) ja miljardisosa (10-9).
Ideaalin kondensaattorin kapasitanssi C voidaan määritellä yhtälöillä
joissa Q on positiivisen elektrodin sähkövaraus U tai ΔV sähköinen potentiaaliero eli jännite elektrodien välillä.
Kapasitanssi C voidaan ajatella myös kondensaattorin latausvirran i ja jännitteen muutosnopeuden dU/dt suhteena
Kondensaattoriin varastoitu energia, eli työ W (joule, j) jonka se voi tehdä on
W={\frac {1}{2}}CU^{2}={\frac {1}{2}}QU={\frac {1}{2}}{\frac {Q^{2}}{C}}
jossa C on kapasitanssi, U jännite-ero ja Q varaus.
Jos kondensaattorissa jännite on niin suuri, että se ylittää eristeen läpilyöntikestävyyden, tämä aiheuttaa läpilyönnin ja voi rikkoa kondensaattorin. Muuten kondensaattorin jännitteestä tulee lähes yhtä suuri kuin sitä lataavan pariston jännitteestä: 9 V paristolla kondensaattorin elektrodit saavat jännitteen eli potentiaalieron ~9 V. Itse kondensaattorien elektrodien potentiaalit riippuvat siitä, minne potentiaalin nollakohta asetetaan.
Levykondensaattori

Tavallisesti kondensaattoria mallinnetaan yksinkertaistettuna levykondensaattorina, jossa on kaksi litteää johtavaa pintaa, kuten metallilevyä, joiden välissä on ohut eriste. Kapasitanssi ei riipu levyjen tai muunmuotoistenkaan elektrodien varauksista ±Q, ainoastaan niiden geometriasta, sillä kun elektrodit kytketään jännitelähteen napoihin, joiden välinen jännite-ero on U, molemmat elektrodit saavat yhtä suuret vastakkaismerkkiset toisensa kumoavat varaukset  +Q'={\frac {U}{C}} ja  -Q''=-{\frac {U}{C}}.
Levykondensaattorin kapasitanssi riippuu sen levyjen pinta-alasta A, (m2) levyjen välisestä etäisyydestä d (m) sekä niiden välissä olevan eristemateriaalin suhteellisesta permittiivisyydestä εr. Yksinkertaistetussa mallissa levykondensaattorille, jonka levyjen välillä on eristettä, pätee
missä ε0 on tyhjiön permittiivisyys eli sähkövakio, joka on suuruudeltaan 8.854187817...·10-12 F/m. Jos levyillä on eri pinta-alat tai ne eivät muuten ole täysin kohdakkain, otetaan yleensä huomioon vain niiden kohdakkain menevä alue ja sitä käytetään yllä olevan yhtälön pinta-alana A.
Sarjaan- tai rinnankytkettyjen kondensaattorien kapasitanssi

1/C = U/Q joten kokonaiskapasitanssi C lasketaan sarjassa yhtälöllä
jossa C1, C2, C3,... ovat sarjaan liitettyjen kondensaattoreiden kapasitanssit, U1, U2, U3,... ovat kondensaattoreiden jännite-erot ja Q kunkin varaus (ei koko sarjakytkennän varaus). Q on jokaisella kondensaattorilla sama, mutta niiden väliin jäävissä osioissa nettovaraus on nolla positiivisten ja negatiivisten elektrodien kumotessa toistensa varaukset.
Rinnan kokonaiskapasitanssi lasketaan yhtälöllä
jossa C1, C2, C3,... ovat rinnan kytkettyjen kondensaattorien kapasitanssit. Kuten kaavassa, rinnankytkenssä jännite-ero U on kaikissa kondensaattoreissa sama.
Käsiteltäessä usean kondensaattorin piirejä, voidaan kaikki piirin kondensaattorit ajatella yhdeksi suureksi kondensaattoriksi, jonka kokonaiskapasitanssi lasketaan ylläolevien kaavojen avulla ryhmitellen piirin kondensaattoreita yhä suuremmaksi kokonaisuudeksi.
Kapasitanssin mittaaminen

Kapasitanssin mittaaminen perustuu yleensä kondensaattorin impedanssin mittaamiseen jollakin vaihtojännitteellä. Käytännön kondensaattorit ovat yleensä hyvin pienihäviöisiä eli reaktanssi on lähellä impedanssia. Kapasitanssi voidaan määrittää reaktanssin ja mittaustaajuuden perusteella. Kapasitanssin mittaustoimintoja on monissa yleismittareissa ja kapasitanssin mittaamiseen on myös erityisiä LCR-mittareita.
Kondensaattorin kapasitanssi voidaan määrittää myös rakentamalla resonanssipiiri tunnetun induktanssin kanssa. Kapasitanssi voidaan laskea piirin induktanssin ja resonanssitaajuuden perusteella.
Kapasitanssin sovellutukset

Kapasitanssiin liittyvät sovellutukset liittyvät monesti kondensaattoreihin, jotka ovat tärkeä osa lähes kaikkea elektroniikkaa.
Hitaasti purkautuvasta ja suuren sähkövarauksen lähteestä kuten paristosta voidaan varastoida pieni sähkövaraus kondensaattoriin, josta se voi purkautua paljon nopeammin. Tätä voidaan soveltaa mm. defibrilaattoreissa, kameroiden salamavaloissa, voimakkaissa pulssilasereissa, raidetykeissä, etälamauttimissa, autojen jarrutusenergian keräämisjärjestelmissä ja sähköisissä kärpässieppareissa. Monet näppäimistöt perustuvat levykondensaattoreihin: näppäintä painettaessa levyt lähenevät ja havaitaan kapasitanssin muutos. Eristemateriaalin muutosta voidaan soveltaa joissain kosteusmittareissa, joissa ilman kosteus muuttaa kondensaattorin permittiivisyyttä ja sitä kautta kapasitanssia. Kondensaattoreita käytetään myös keskeisinä osina syöttämään virtaa transistoreille tietokoneiden DRAM-muisteissa.
Laskuesimerkkejä

Kahden 1 mm etäisyydellä toisistaan olevan tyhjiön erottaman levyn leveys on 10 mm ja korkeus 20 mm. Niiden jännite-ero on 4 volttia. Mikä on kondensaattorin kapasitanssi ja levyjen varaukset?
Kyseessä on levykondensaattori. Pinta-ala:
Kapasitanssi:
Varaukset:
Entä jos levyjen välissä olisi strontiumtitanaattia?
Jostakin taulukosta tarkistettu nähdään että SrTiO3 suhteellinen permittiivisyys on 233, joten kapasitanssi on:
Varaukset:
Aiheesta muualla

Plate Capacitor Capacitance Calculator – levykondensaattorin kapasitanssin laskin. (englanniksi)
Capacitor Color Code Calculator – kondensaattorien kapasitanssin värikoodilaskin. (englanniksi)
Elektroniikan komponentit – kondensaattorien (ja resistorien) värikoodeista suomeksi. (suomeksi)
Relative Permittivity – taulukko suhteellisista permittiivisyyksistä. (englanniksi)
falstad.com – interaktiivinen kondensaattori (ja muu sähköpiiri) simulaattori. (englanniksi)
Levykondensaattoreissa etäisyydellä d olevien ja pinta-alan A omaavien johdinlevyjen välissä on yleensä eriste. Kuvassa sen tilalla on esitetty sähkökenttä E, joka on yksinkertaistetussa mallissa aina tasalaatuinen (homogeeninen).
Sarjakytkentä.
Rinnankytkentä.
Sarjassa: (1/1+1/2+1/3)-1 ≈ 0.545Sarjassa: (1/2+1/2)-1 = 1Rinnan: 3+0.545+1 = 4.545 mF = kokonaiskapasitanssi kuvan piirille.
Pauli Karttunen

Pauli Juhani Karttunen (1. syyskuuta 1929 Joensuu – 18. lokakuuta 2022) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli 1969–1995 Tampereen teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan (säätötekniikan) professori. Hän tutki navigointi-, lämmitys-, sähkönjakelu- ja työstökonejärjestelmiä sekä betoniteknologiaa ja kaapelinvalmistuskoneistoja.
Karttunen tuli ylioppilaaksi Turun toisesta lyseosta 1948. Diplomi-insinööriksi hän valmistui 1953 ja tekniikan lisensiaatiksi 1962. Tekniikan tohtoriksi hän väitteli 1968 Teknillisestä korkeakoulusta. Karttunen toimi assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1952–1955 ja Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen vt. tutkimusinsinöörinä vuosina 1955–1963. Hän oli Teknillisen korkeakoulun sähkötekniikan (vahvavirtatekniikka) apulaisprofessori 1963–1969.
Karttusen vanhemmat olivat pursimies Veetu Karttunen ja Hilja (o.s. Sormunen). Puoliso oli Tyyne Maria (o.s. Rajakangas) vuodesta 1954.
Karibianmeren taistelut

Karibianmeren taistelut olivat toisessa maailmansodassa Saksan ja liittoutuneiden välisiä laivastotaisteluita Karibianmerellä. Saksan ja Italian laivastojen sukellusveneet upottivat lukuisia liittoutuneiden aluksia alueella häiriten öljyn ja muiden tavaroiden kuljetuksia liittoutuneiden joukoille. Parantunut sukellusveneidentorjunta takasi lopulta voiton liittoutuneille, jotka ajoivat saksalaiset sukellusveneet pois Karibianmereltä.
Taustaa

Karibianmeri oli strategisesti merkittävä Venezuelan öljykenttien ja Panaman kanavan takia. Aruballa sijainnut Lago Companyn öljynjalostamo, joka tuotti seitsemän miljoonaa barrelia öljyä kuukaudessa, oli maailman suurin öljyntuottaja sodan aikaan. Pointe-à-Pierren jalostamo Trinidadilla oli Brittiläisen imperiumin suurin jalostamo ja hollantilaiset omistivat suuren jalostamon Curaçaolla. Britteinsaaret vaativat päivittäin neljä öljytankkeria polttoainetta aikaisimpina sotavuosina akselivaltojen estettyä Välimereltä Lähi-itään kulkevan laivareitin käytön.
Karibianmeri oli myös Yhdysvalloille strategisesti merkittävä. Yhdysvaltain Meksikonlahden rannikkoa, mukaan lukien öljynjalostamoja ja Mississippijokea, voitiin puolustaa kahdesta suunnasta. Yhdysvallat oli hyvin varautunut puolustamaan Floridansalmea, mutta vähemmän varautunut puolustamaan Jukataninsalmea. Bauksiittia tarvittiin alumiinintuotantoon ja lentokoneiden valmistaminen riippui juuri bauksiitin määrästä, jota kuljetettiin meritse Yhdysvaltoihin Ranskan Guayanasta, Guyanasta ja Surinamesta sekä Pieniltä Antilleilta. Yhdysvallat puolustivat Panaman kanavaa 189 pommikoneella ja 202 hävittäjäkoneella. Sukellusvenetukikohtia sijaitsi Panaman Colónissa ja Saint Croixilla Yhdysvaltain Neitsytsaarilla. Yhdysvaltain laivasto siirsi partioveneitä ja merivalvontakoneita Pieniltä Antilleilta Puerto Ricon San Juaniin 13. syyskuuta 1939. Myös Guantanamo Bayn laivastotukikohdan ja Key Westin laivaston lentoasemien puolustuksia parannettiin.
Britit miehittivät Aruban ja Curacaon saksalaisten miehitettyä Alankomaat. Martinique oli Vichyn Ranskan hallussa ja mahdollinen akselivaltojen salainen laivatukikohta. Trinidadille britit sijoittivat useita laivaston lentolaivueita Piarcon kansainväliselle lentokentälle. Syyskuussa 1940 Yhdysvallat rakensivat lentokenttiä Brittiläiseen Guyanaan, Exumalle, Antigualle, Trinidadiin ja Saint Lucialle. 11. helmikuuta 1942 Yhdysvaltain joukot korvasivat brittisotilaat hollantilaisilla jalostamosaarilla ja operoivat A-20 Havoc -koneilla Curacaossa ja Aruballa.
Akselivaltojen operaatiot

Saksalaiset käynnistivät Operaatio Neulandin, jonka tarkoituksena oli hyökätä Karibianmerellä sijaitseville öljynjalostamoille ja upottaa mahdollisimman monta rahtilaivaa. 16. helmikuuta 1942 sukellusvene U-156 hyökkäsi Aruballe San Nicolasin satamaan torpedoiden öljytankkerit Pedernalesin, Oranjestadin ja Arkansasin sekä vahingoittaen kansitykillään öljynjalostamon polttoainetankkia. Venezuelalaiset partioveneet yrittivät hyökätä sukellusveneidenselvennä kimppuun, mutta epäonnistuivat. Maaliskuun puoliväliin mennessä saksalaiset olivat upottaneet yli 45 rahtilaivaa ja vaurioittaneet vakavasti kymmentä muuta alusta.
U-502 upotti öljytankkerit Tia Juanan ja San Nicholasin Aruban ja Maracaibojärven välillä. U-67 hyökkäsi Willemstadin satamaan Curacaolla torpedoiden kolme öljytankkeria ja upottaen Rafaelan. Operaation seurauksena amerikkalaiset miehittivät kaikki saaristot ja vahvistivat niiden puolustuksia. 18. helmikuuta 1942 U-161 torpedoi Mokihaman ja brittiläisen öljytankkerin British Consulin Parianlahdella Trinidadin lähistöllä. Sukellusveneiden asetuttua rutiinipartioimaan alueilla U-67 torpedoi öljytankkerit J.N.Pewin ja Penelopen. U-502 torpedoi öljytankkerit Kongsgaardin, Thallian ja Sunin. U-156 torpedoi Delplatan ja öljytankkeri La Carrieren. U-161 torpedoi Lihuen ja öljytankkerit Circle Shellin, Uniwalecon ja Esso Bolivarin; ja U-129 torpedoi George L. Torrainin, West Zedan, Lennoxin, Bayoun, Maryn, Steel Agen ja öljytankkeri Nordvangen. U-151 upotti kansitykeillään Macgregorin ja öljytankkeri Oregonin. 10. maaliskuuta 1942 U-161 torpedoi Lady Nelsonin ja Umtatan Castriesin satamassa Saint Lucialla. Lähdettyään Saint Lucialta U-161 torpedoi vielä Sarniadocin ja upotti Yhdysvaltain rannikkovartioston majakkalaivan Acacian tykkitulellaan.
Akselivaltojen operaatiot > Muut operaatiot

Viisi Italian laivaston sukellusvenettä partioi Pienillä Antilleilla operaatio Neulandin aikana. Sukellusvene Morosini torpedoi Stangarthin ja öljytankkerit Oscillan ja Peder Bogenin. Enrico Tazzoli torpedoi Cygnetin ja öljytankkerin Athelqueenin. Giuseppe Finzi torpedoi Skanen ja öljytankkerit Melpomeren ja Charles Racinen. Sukellusvene Leonardo da Vinci torpedoi Everasman ja puolueettoman brasilialaisen aluksen Cabadelon. Luigi Torelli torpedoi Scottish Starin ja öljytankkeri Esso Copenhagenin. U-126 partioi samanaikaisesti Kuuban ja Hispaniolan välillä torpedoiden Gunnyn, Barbaran, Cardonan, Texanin, Olgan, Colabeen, ja öljytankkerit Hanseatin ja Halon 2. maaliskuuta - 13. maaliskuuta välisenä aikana. U-504 siirtyi Floridan eteläpuolelle torpedoiden Manaquinin.
Saksalainen sukellusvene tulitti Monan saarta Puerto Ricon lähistöllä 3. maaliskuuta 1942. Tapauksesta ei aiheutunut vahinkoa. Sukellusvene U-130 yritti pommittaa Curacaon öljynjalostamoa 19. huhtikuuta 1942, mutta epäonnistui.
Akselivaltojen operaatiot > Hyökkäykset liittoutuneiden laivoihin

U-69 upotti SS Norlanticin 13. toukokuuta Karibianmerellä. Seuraavana päivänä U-564 upotti meksikolaisen tankkerin Potrero del Llanon Floridan rannikolla ja U-106 Faja de Oron 21. toukokuuta Key Westin rannikolla. Hyökkäyksen seurauksena Meksiko julisti sodan Saksalle 1. kesäkuuta. U-155 torpedoi SS Sylvan Arrowin Grenadan lähistöllä 20. toukokuuta. Alus upposi 28. toukokuuta vaurioiden seurauksena. U-157 upotti SS Haganin Kuuban rannikolla 11. kesäkuuta. U-171 upotti meksikolaisen tankkerin SS Amaltanin 4. syyskuuta. U-514 upotti kanadalaisen rahtialuksen SS Cornwallisin Bridgetownin liepeillä 11. syyskuuta. Alus saatiin nostettua ylös ja korjattua, mutta U-1230 upotti aluksen uudestaan 3. joulukuuta 1944 Mainenlahdella. U-759 upotti höyrylaiva SS Maltranin Haitin liepeillä 5. heinäkuuta 1943. 7. heinäkuuta U-759 torpedoi hollantilaisen rahtialuksen Poelau Roebiahin, joka upposi Jamaikan liepeillä.
Uponneet sota-alukset > Akselivaltojen alukset

Ranskan laivaston sukellusvene Surcouf, joka oli aikansa suurin sukellusvene joutui rahtialus Thomas Lykesin upottamaksi aluksen törmättyä sukellusveneeseen pimeydessä Panaman Kanavan lähistöllä 18. helmikuuta 1942. Kukaan sukellusveneen miehistöstä ei selvinnyt.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto upotti sukellusvene U-157 13. kesäkuuta 1942 Key Westin lähistöllä. Sukellusvene oli pintautumassa, kun USCGC Thetis huomasi sukellusveneen ja syvyyspommitti alusta. Usean minuutin kuluttua meren pinnalle nouseva roju paljasti että Thetis oli upottanut sukellusveneen.
Sukellusvene U-759 ilmoitettiin uponneen 8. heinäkuuta 1943. Myöhemmin selvisi, että 23. heinäkuuta 1943 yhdysvaltalainen PBM Mariner oli pommittanut alusta upottaen sen.
U-166 torpedoi rahtialus SS Robert E. Leen 30. heinäkuuta 1942 Mississippijoen suulla, kun saattoalus USS PC-566 havaitsi sukellusveneen upottaen sen syvyyspommeilla. Upotus vahvistettiin vasta sodan jälkeen.
28. elokuuta sukellusvene U-94 oli hyökkäämässä Haitilta lähtenyttä saattuetta vastaan, kun brittiläiset ja kanadalaiset saattoalukset hyökkäsivät sukellusveneen kimppuun. Ensin PBY Catalina pommitti sukellusvenettä ja myöhemmin korvetit HMCS Halifax ja HMCS Snowberry hyökkäsivät venettä kohti. Oakvillenselvennä ampumat syvyyspommit pakottivat sukellusveneen pintautumaan, jonka jälkeen korvetti törmäsi sukellusveneeseen kahdesti pakottaen sen pysähtymään. Yksitoista Oakvillen merimiestä yrittivät vallata sukellusveneen, mutta sukellusvene upposi saksalaisten upotettua veneensä. 26 saksalaista merimiestä pelastettiin vedestä.
Kuninkaallinen laivasto upotti U-162 Trinidadin liepeillä 3. syyskuuta. HMS Vimy, HMS Pathfinder ja HMS Quentin hyökkäsivät veneen kimppuun syvyyspommeilla upottaen veneen. 49 saksalaista merimiestä selviytyivat ja joutuivat sotavangeiksi. Heidän kuulusteluissa kertomat tiedot osoittautuivat tärkeiksi liittoutuneille mm Lorientissa sijaitsevan sukellusvenetukikohdan sijainti.
Saksalainen aseistettu kauppalaiva Stier upposi 27. syyskuuta Karibianmerellä upotettuaan ensin taistelussa amerikkalaisen libertyaluksen SS Stephen Hopkinsin. Alus oli matkalla Surinamista Kapkaupunkiin, kun se kohtasi Stierin. Stier käski alusta pysähtymään, mutta amerikkalaiset eivät totelleet, joten molemmat alukset tulittivat toisiaan saaden vakavia vaurioita. SS Stephen Hopkins upposi kymmenen maissa. Stier upposi kaksi tuntia myöhemmin laivan kapteenin käskettyä upottaa vaurioituneen aluksen.
15. toukokuuta 1943 U-176 upotettiin Meksikonlahdella Havannan lähistöllä. Rahtialukset Camaguey ja Honduran Hanks olivat matkalla Sagua La Grandesta Havannaan, kun saattoalus CS-13 havaitsi sukellusveneen upottaen sen syvyyspommeilla.
Uponneet sota-alukset > Liittoutuneiden alukset

SS George Calvert oli yksitykkinen libertyalus, jonka U-753 upotti 20. toukokuuta 1942. 23. kesäkuuta U-158 upotti USS West Elcascon Key Westin lähistöllä. Kaikki aluksen miehistön jäsenet selviytyivät hyökkäyksestä.
Sukellusvene U-163 torpedoi tykkialusselvennä USS Erien marraskuussa 1942 Trinidadin ja Guantanamo Bayn välillä. Alukseen osui yksi kolmesta torpedosta vaurioittaen alusta vakavasti. Alus paloi Kuuban rannikolla tunteja, kunnes liekit saatiin hallintaan. Erie upposi lopulta Curacaon edustalla Willemstadin satamassa 5. joulukuuta.
Aiheesta muualla

http://www.uboatsbahamas.com - History of 150 Allied ships attacked by 85 German and Italian submarines in the 1 million-mile area bounded by: North of the Greater Antilles Anegada to Havana, Havana to Key West, Charleston to Bermuda, and Bermuda to Anegada, including all of the Bahamas, 1939–1945.
Cubans sunk a German submarine in World War II
Kansalaisraati

Kansalaisraati (myös kansankokous, kansalaiskokous, kansalaisfoorumi, engl. Citizens' assembly) on kansalaisista satunnaisotannalla koostettu ryhmä joka tutkii, keskustelee ja tekee suosituksia siitä miten jokin yhteiskunnallisesti merkittävä prosessi tulisi hoitaa.  Kansalaisraati on osallistavan demokratian väline ja yksi deliberatiivisen demokratian eli puntaroivan päätöksenteon työkaluista.  Kansalaisraadin historiallisena esikuvana voidaan pitää antiikin Kreikan eklesiaa ja Rooman tasavallan comitiaa.
Kansalaisraateja on ehdotettu mahdollisina ratkaisukeinoina yhtäältä mielipiteitä vahvasti jakaviin kysymyksiin kuten samaa sukupuolta olevien avioliittoon, aborttiin, ja toisaalta viheliäisiin ylivaalikautisiin ongelmiin kuten ilmastokriisiin. Niiden on esitetty paitsi pitävän demokraattisen kulttuurin terveenä ja kehittävän kansalaisten ymmärrystä vaikeista asiakokonaisuuksista, myös kykenevän rikkomaan poliittisen ja talouden eliitin välille helposti syntyvää haitallista palautesilmukkaa.
Kansalaisraateja on toisaalta myös kritisoitu siitä, että niiden kokoonpanon valintatavalla on merkitystä ja pahimmassa tapauksessa ne voivat päätyä toisintamaan yhteiskunnassa ennestään vallitsevaa sosiaalista ja taloudellista epätasa-arvoa.
Kansalaisraadin menettelytapa

Kansalaisraadin menettelytapa voidaan jakaa karkeasti seuraaviin vaiheisiin.
Kansalaisraadin menettelytapa > Valmisteluvaihe

Valmisteluvaiheessa raadin järjestäjät kokoavat yhteistyöverkon ja huolehtivat yhteydenpidosta ja tiedonkulusta, sekä raadin tunnettuuden lisäämisestä.
Raadin järjestäjät kutsuvat koolle ohjausryhmän. Ohjausryhmä valvoo raadin järjestelyiden puolueettomuutta. Ohjausryhmän on tarkoitus koostua ihmisistä, joilla on tietoa raadin aiheeseen ja kohderyhmään liittyvistä asioista.
Kansalaisraadin keskusteluissa keskeinen rooli on koulutetuilla keskustelunohjaajilla eli fasilitoijille. Fasilitoijien tehtävä on luoda suojaisa tila keskusteluille: tila, jossa kaikki ovat keskenään tasavertaisia, ja jossa kaikki kunnioittavat toisiaan. Fasilitoijat myös varmistavat, että keskustelu pysyy aiheessa. Fasilitoijat eivät saa ilmaista omaa mielipidettään, vaan ohjaavat keskusteluja.
Kansalaisraadin järjestäjät huolehtivat raadin kokoonpanon muodostamisesta. Järjestävät voivat myös pyytää jonkin yhteistyötahon kokoamaan raadin.
Kansalaisraadin menettelytapa > Raadin jäsenten valinta

Kansalaisraadin jäseniksi kutsutaan sellaisia henkilöitä, joihin päätettävä asia vaikuttaa (kohderyhmä). Edustavuus on yksi kansalaisraatimenetelmän keskeisistä periaatteista. Edustavuus tarkoittaa sitä, että kaikki ihmisryhmät on huomioitu mahdollisimman hyvin, ja kaikille on annettu tasavertainen mahdollisuus osallistua.
Kansalaisraadin kokoon vaikuttaa käsiteltävän aiheen laajuus ja yhteisön koko, jota käsiteltävä aihe koskettaa.
Kansalaisraadin menettelytapa > Käsiteltävän aiheen valinta ja kysymyksenasettelu

Raadin käsiteltävä aihe määritellään tarkasti jo menettelyn järjestelyvaiheessa. Kysymyksenasettelulla voidaan rajata aihetta. Kansalaisraadin aiheen on oltava sellainen, johon voi vaikuttaa. Raatilaisten ehdotukset ovat turhia, jos asia on jo päätetty tehdä tietyllä tavalla.
Aihe täytyy pystyä esittämään raatilaisille selkeästi ja tarkasti. Sen laajuus on oltava tarpeeksi kapea, jotta aihetta voi käsitellä varsinaisten raatipäivien aikana.
Kansalaisraadin menettelytapa > Varsinaiset raatipäivät

Varsinaiset raatipäivät voivat kestää 3-4 päivää, mutta joissain tapauksissa kansalaisraati voi kokoontua monta kertaa useiden viikkojen tai kuukausien aikana. Vaadittavien kokoontumisten määrä määräytyy aiheen laajuuden mukaan.
Kansalaisraadin menettelytapa > Varsinaiset raatipäivät > Oppimisvaihe

Oppimisvaiheessa kansalaisraati kuulee asianomistajia ja aiheen asiantuntijoita. Lausuntojen jälkeen raatilaiset voivat kommentoida, esittää lisäkysymyksiä ja keskustella tarkemmin ja laajemmin asiantuntijoiden kanssa. Fasilitoijat voivat myös järjestää pienryhmäkeskusteluja tai muita tapoja käsitellä aihetta.
Kansalaisraadin menettelytapa > Varsinaiset raatipäivät > Kehitysvaihe

Kansalaisraati kehittää yhteistä julkilausumaa. Kehitysvaiheessa kansalaisraati voi tarkastella onko heidän ehdotuksensa laillinen, millä toimielimillä on ehdotuksen toimeenpano-oikeus ja mikä on ehdotuksen budjettiarvio.
Kansalaisraadin menettelytapa > Julkilausuma

Julkilausuma voi sisältää raadin yleiset huomiot aiheesta, arvioita jo vireillä olevista ehdotuksista sekä raadin omia ehdotuksia aiheeseen liittyen. Julkilausuma on raadin laatima. Raadin järjestäjät, ohjausryhmä tai fasilitoijat eivät muokkaa julkilausumaa. Julkilausuman ei tarvitse olla yksimielinen.
Julkilausuma voi olla päättäjiä sitova. Kansalaisraadin julkilausuma saattaa poiketa merkittävästi yleisistä mielipidemittauksista johtuen raadin saamasta lisätiedosta ja aiheen syvemmästä ymmärryksestä. Deliberatiivisen demokratian asiantuntija Marcin Gerwinin mukaan yksi päävaikutin kansalaisraadin onnistumiselle on se, luottavatko päätäntävaltaiset elimet kansalaistensa olevan kykeneviä tekemään kohtuullisia ja järkeviä päätöksiä, jotka ottavat huomioon yhteisön tarpeet, vaikka aihepiiri olisikin hyvin monimutkainen tai teknistä ymmärrystä vaativa.