stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suuri peli
Britannian vastatoimet

Pandjehin kriisi oli uhkaavaselvennä. Se syntyi, kun venäläiset etenivät Kaspianmeren itärannalta itään ja Venäjään liitettiin Merv vuonna 1884. Etenemistä tuki venäläisten rakentama strateginen rautatie Kaspianmereltä Merviin. Merv sijaitsi vain 300 kilometrin päässä Luoteis-Afganistanin Heratista, joka oli lähellä Persian ja Afganistanin huonosti määriteltyä rajaa. Venäläiset saattoivat edetä Heratiin joko Mervistä tai Pohjois-Persiasta. Britannian hallitus reagoi venäläisten toimiin kohtalaisen vihamielisesti, vaikka venäläisten tarkoituksena oli suunnata huomiota pois Balkanilta. Britannian hallitus tiesi tämän, mutta sillä ei ollut varaa ottaa asiassa riskiä.
Pohjois-Persiassa venäläisten vaikutusvalta oli 1880-luvulle tultaessa kohtalaisen voimakasta. Venäjän kasvavan vaikutusvallan Persiassa nähtiin uhkaavan Britannian ylivaltaa Persianlahdella ja myös Intiaa. Koska Venäjällä ja Persialla oli yhteistä rajaa, venäläiset pystyivät helposti hallitsemaan Pohjois-Persiaa sotilaallisesti. Lisäksi venäläisten vaikutusvaltaa lisäsivät maiden välinen kauppasopimus ja venäläisten halukkuus tarjota lainaa Persian šaahin horjuvalle hallinnolle. Britannia pyrki estämään venäläisten vaikutusvallan laajenemisen Etelä-Persiaan. Britannian pankit olivat haluttomia myöntämään šaahille poliittisesti kannattavia, mutta taloudellisesti kannattamattomia lainoja ilman Britannian hallituksen takuita.
Sopimus

Venäjän ja Britannian välinen sopimus syntyi 1907 vuoden neuvotteluiden jälkeen. Sopimus käsitteli Afganistania, Tiibetiä ja Persiaa. Venäjä luopui yrityksistä luoda suora yhteys Afganistanin emiiriin ja tunnusti maan kuuluvan Britannian etupiiriin. Osapuolet tunnustivat Tiibetin alueellisen yhtenäisyyden, ja Intia luopui aikaisemmasta Tiibetiin suuntautuneesta politiikastaan (esimerkiksi Younghusbandin retkikunta vuonna 1904). Kummatkin osapuolet pitivät Persiaa neuvotteluiden tärkeimpänä kohtana, koska yhteisymmärryksen saavuttaminen oli tärkeää ennen kuin Saksan vaikutusvalta kasvaisi alueella. Persia jaettiin kolmeen osaan: suurempi pohjoisosa kuului Venäjän ja pienempi eteläosa Britannian etupiiriin. Näiden välissä oli neutraali alue. Käytännössä Britannia tunnusti Venäjän poliittisen ja taloudellisen vaikutusvallan Pohjois-Persiassa. Lisäksi Venäjä tunnusti Britannian ”halun säilyttää status quo Persianlahdella”.
Syntyneeseen sopimukseen suhtauduttiin kriittisesti sekä Venäjällä että Britanniassa. Äänekkäimmät kriitikot olivat Venäjällä sotilaita ja Britanniassa Intian hallinnosta. Venäjä löi laimin toistuvasti sopimusta, mikä heikensi jatkuvasti sen suhteita Britanniaan ennen vuotta 1914 ja ensimmäisen maailmansodan syttymistä.
Käsitteen tausta

Käsitteen suuri peli keksijäksi mainitaan usein tiedustelu-upseeri Arthur Conolly (1807–1842), mutta tunnetuksi sen teki Rudyard Kipling romaanissaan Kim (1901), jossa Hurree Babu sanoo: ”Sitten kun joka ainoa on kuollut, on suuri peli päättynyt, ei ennen.”
Poliittinen pilapiirros. Afganistanin emiiri Ali Khan "ystäviensä" Venäjän karhun ja Britannian leijonan välissä. Kuvateksti: Pelasta minut ystäviltäni. Julkaistu: Punch 30.11.1878.
Sviitti

Hotellin sviitti Singaporessa
Sviitti (ransk. suite) on useissa hotelleissa ja laivoissa tarjottava isompi huone, huoneisto tai hytti. Sviitti on normaalia huonetta tai hyttiä ylellisempi. Sviitin koko voi olla parista huoneesta jopa pariin kerrokseen ja useampaan huoneeseen. Hinta on myös tyypillisesti kalliimpi. Sviitti sisältää yleensä isomman ikkunan, makuuhuoneen, isomman kylpyhuoneen ja olohuoneen isommalla televisiolla ja minibaarilla. Aamiainen kuuluu useimmiten hintaan, kuten myös jotkin lisäpalvelut.
Svebiliuksen katekismus

Svebiliuksen katekismuksen kansilehti vuodelta 1831
Svebiliuksen katekismus (Katekismus. Lutherin vähän katekismuksen yksinkertainen selitys kysymysten ja vastausten avulla [1689])
on yksi Suomessa käytössä olleista luterilaisen ortodoksian ajan katekismuksista. 
Sen on laatinut Upsalan arkkipiispa Olaus Svebilius. Suomeksi sen on 
kääntänyt vuonna 1745 piispa Daniel Juslenius. Katekismus rakentuu 
Lutherin Vähän katekismuksen ympärille, jota se selittää kysymysten ja 
vastausten avulla. Vastausten taustaksi annetaan aina yksi tai useampi raamatunkohta. Lisäksi katekismus sisältää seitsemän kuningas Daavidin katumuspsalmia avuksi rippiin valmistautumisessa sekä luterilaisiin tunnustuskirjoihin kuuluvan Athanasiuksen tunnustuksen.
Suomessa Svebiliuksen katekismuksella on ollut merkittävämpi vaikutushistoria, sillä se pysyi Suomessa kauemmin käytössä kuin Ruotsissa. Sitä on vielä nykyäänkin arvostettu herätysliikkeissä evankelisten, rukoilevaisten ja lestadiolaisten keskuudessa. Evankelisluterilainen Todistajaseura ja Esikoislestadiolaiset ottavat katekismuksesta edelleen uusia painoksia.
Kirjallisuutta

Olaus Svebilius: Lutherin Vähän katekismuksen yksinkertainen selitys kysymysten ja vastausten avulla. Evankelisluterilainen todistajaseura, 1995 ISBN 9519670211
Olaus Svebilius: Lutherin Vähän katekismuksen yksinkertainen selitys. Sley-kirjat, 1995 ISBN 9516181198
Olaus Svebilius: Katekismuksen yksinkertainen selitys kysymysten ja vastausten avulla. Länsi-Suomen rukoilevaisten yhdistys 1998. ISBN 9519698213
Olaus Svebilius: Vähä Katekismus. Esikoislestadiolaiset ry 2003
Aiheesta muualla

Svebiliuksen katekismus (Arkistoitu – Internet Archive) Katekismus.net-sivustolla
Svebiliuksen katekismus (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Svebiliuksen katekismus[vanhentunut linkki] Luterilaisen Ristin Seurakunnan sivuilla
Mongolien hyökkäykset Palestiinaan

Mongolien hyökkäykset Palestiinaan tapahtuivat ristiretkien loppupuolella sen jälkeen kun mongolit olivat onnistuneet valtaamaan Syyrian. Hyökkäykset tapahtuivat pääasiassa vuosien 1260 ja 1300 välillä. Hyökkäyksistä kaksi oli suurempaa sotaretkeä syvälle Palestiinaan, joiden välissä oli useita pienempiä ryöstöretkiä. Mongolit toteuttivat hyökkäykset suhteellisen pieninä joukkoina, joiden päätarkoituksena oli ryöstää, tappaa ja tuhota. Mongolit eivät osoittaneet aikomusta liittää Palestiinaa osaksi Mongolivaltakuntaa.
Mongolien ensimmäinen sotaretki päättyi Ain Jalutin taisteluun vuonna 1260, jossa mamelukit voittivat mongolit. Viimeinen suuri sotaretki eteni Gazaan saakka, mutta mongoliarmeija perääntyi mamelukkien joukkojen edestä ja mamelukit palauttivat koko Levantin hallintaansa vuoteen 1300 menneessä.
Mongoleiden ensimmäinen sotaretki Palestiinaan vuonna 1260
Mongoleiden viimeinen sotaretki Palestiinaan vuosina 1299–1300
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mongol raids into Palestine
Johannes Bäckström

Erkki Johannes Bäckström (13. kesäkuuta 1939 Helsinki – 9. helmikuuta 2025 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän oli ulkoministeriön protokollaosaston osastopäällikkö 1988–1990 ja suurlähettiläs Kööpenhaminassa 1990–1995 ja Luxemburgissa 1995–1998 ja sittemmin ulkoministeriön protokollapäällikkö.
Suomen EU-puheenjohtajuuskaudella 2006 Bäckström oli protokollakonsultti.
Svintila

| Svintila |
| --- | --- |
 
Visigoottien kuningas
Valtakausi:  621–631
Edeltäjä:  Rekkared II
Seuraaja:  Sisenand

Syntynyt:  n. 590
Kuollut:  631
Puoliso:  Theodora
Isä:  Rekared I
Äiti:  Bado
Uskonto:  katolisuus
Svintila tai Swintila oli visigoottien kuningas 621–631. Svintila oli kuningas Rekared I:n poika, ja hänen puolisonsa oli kuningas Sisebutin tytär Theodora. Svintila valloitti ulkoisten hyökäysten heikentämältä Bysantilta sen loput Iberian niemimaan alueet. Frankkien valtakunnan kuningas Dagobert I lähetti vuonna 631 armeijan Espanjaan tukemaan Svintilaa.
Svintilan aikaudella lyöty visigoottien raha (tremissis). Rahassa lukee etupuolella ”+SVINTHILA RE” ja takana ”PIVS BARBI:”.
Talvisota (kirja)

| Talvisota |
| --- | --- |
 Talvisodan vuoden 2019 painoksen kansi.
Kirjailija:  Antti Tuuri
Genre:  sotakirjallisuus
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1984
Sivumäärä:  242
ISBN:  951-643-310-3
Sarja: Pohjanmaa-sarja
Edeltävä:  Pohjanmaa
Seuraava:  Ameriikan raitti
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Talvisota on Antti Tuurin kirjoittama romaani, joka kertoo yhden suomalaisen jalkaväkisotilaan kokemuksista talvisodassa. Talvisota on Antti Tuurin Pohjanmaa-sarjan toinen osa. Kirja ilmestyi vuonna 1984 Otavan kustantamana. Kirja on käännetty ruotsiksi, tanskaksi, islanniksi, viroksi ja saksaksi; englanniksi teos julkaistiin Richard Impolan kääntämänä.
Talvisota on julkaistu äänikirjana C-kasetilla, CD-levyllä ja eri äänikirjapalveluissa. Äänikirjan lukijana on Taneli Mäkelä.
Vuonna 1989 ilmestynyt Pekka Parikan ohjaama elokuva Talvisota perustuu Talvisota-romaaniin. Antti Tuuri ja Pekka Parikka toimivat elokuvan käsikirjoittajina.
Kirjan juoni

Kirjan kertojana toimii Martti Hakala. Martti on minäkertoja, joka kertoo tarkkoja muistelmia omista kokemuksistaan talvisodassa. Talvisota-elokuvaan verrattuna kirjassa esiintyy melko vähän nimeltä mainittuja henkilöhahmoja.
Martti Hakalan ja hänen nuoremman veljensä Paavo Hakalan sotatie alkaa 13. lokakuuta 1939, kun miehet lähtevät muiden kauhavalaisten asevelvollisten kanssa ylimääräiseen kertausharjoitukseen. Hakalan veljekset sijoitetaan pohjalaisista koottuun jalkaväkirykmentti 23:een, jonka komentajana toimi everstiluutnantti Matti Laurila.
Jalkaväkirykmentti 23 keskitetään junakuljetuksilla ja jalkamarsseilla Karjalankannakselle. Ennen sodan puhkeamista rykmentti harjoittelee ja osallistuu linnoitustöihin Unnunkosken ja Konnitsan kylissä. Konnitsassa Paavo Hakalan ja paikallisen nuoren naisen välille syntyy romanssi, joka katkeaa naisen perheen lähdettyä evakkoon. Samaan aikaan Paavolla on romanssi myös kotikylässä naapurin tytön kanssa.
Talvisodan puhjettua jalkaväkirykmentti 23 käsketään eturintamaan Terenttilän peltoaukealle itsenäisyyspäivänä 1939. Terenttilässä Martti ja Paavo taistelevat menestyksekkäästi puna-armeijaa vastaan. Martti Hakala kuvaa sodankäyntiä erittäin tarkasti. Paavo Hakala haavoittuu Terenttilässä ja käy kotilomalla. Pian kotilomalta paluun jälkeen Paavo kaatuu vihollisen tykistön suorasta osumasta Martin silmien edessä. Veljen kuolema vaikuttaa Marttiin syvästi, mutta sodan todellisuudessa suremiseen ei ole mahdollisuutta. Martti löytää Paavon tavaroista rakkauskirjeitä joita Paavo on saanut Konnitsan kylässä tapaamaltaan naiselta. Veljensä mainetta suojellakseen Martti polttaa kirjeet.
Jalkaväkirykmentti 23 siirretään Terenttilän aukeilta lepoon tapaninpäivänä. Martti pääsee levon aikana käymään kotona lomalla. Loman jälkeen Martin joukkue on vähän aikaa kunnostamassa Taipaleen rintaman takalinjoja. Tämän jälkeen jalkaväkirykmentti 23 siirretään nopeasti Äyräpään rintamalle. Jalkaväkirykmentti 23 kokee Äyräpäässä erittäin raskaita tappioita ja koko rintama on lähellä romahtamista. Martti ja koko muu rykmentti ovat taistelukyvyn äärirajoilla. Rauhan tulo 13. maaliskuuta 1940 pelastaa Martin ja loput rykmentin vähiin kuluneista miehistä. Kirjan viimeisissä lauseissa Martti kuvaa kokemaansa suurta katkeruutta siitä, kuinka suurista tappioista huolimatta Suomen armeijan oli vetäydyttävä Moskovan rauhan mukaisille rajoille ja luovutettava puolustamansa alueet Neuvostoliitolle.
Bertha von Suttner

| Bertha von Suttner |
| --- | --- |
 Paronitar Bertha von Suttner
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1843 Praha, Böömi, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 21. kesäkuuta 1914 (71 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Kirjailija
Salanimi: B. Oulot, Jemand 
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin rauhanpalkinto (1905) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paronitar Bertha Sophie Felicitas von Suttner (syntyisin kreivitär Kinsky von Chinic und Tettau, 9. kesäkuuta 1843 Praha, Böömi, Itävallan keisarikunta – 21. kesäkuuta 1914 Wien, Itävalta-Unkari) oli itävaltaunkarilainen kirjailija ja radikaali pasifisti, jolle luovutettiin ensimmäisenä naisena Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1905.
Elämä ja toiminta

Bertha von Suttner oli köyhtyneen itävaltalaisen sotamarsalkan tytär ja varakkaan Suttnerin perheen kotiopettajatar vuodelta 1873 lähtien. Hänet palkkasi insinööri ja kirjailija, paroni Arthur Gundaccar von Suttner, mutta perhe vastusti asiaa. Bertha Suttnerin vastaus oli hakeutuminen Alfred Nobelin palvelukseen 1876, ja näin hänestä tuli Nobelin Pariisin asunnon sihteeri ja taloudenhoitaja. Tästä tehtävästä hän luopui hoidettuaan sitä vain viikon ennen kuin palasi Wieniin ja nai salaisesti Arthur Gundaccar von Suttnerin.
Bertha von Suttnerista tuli johtava hahmo Itävallan sodanvastaisessa toiminnassa, kun hän julkaisi teoksen Die Waffen nieder! (suom. Aseet pois!, 1895) vuonna 1889. Teoksen kirjoittamiseen vaikuttivat von Suttnerin kokemukset Venäjän–Turkin sodasta, jossa hän oli ollut Punaisen Ristin palveluksessa. Von Suttner perusti kotimaahansa pasifistiorganisaation vuonna 1891. Hän saavutti kansainvälistä kuuluisuutta toimittamalla kansainvälistä pasifistista julkaisua, joka oli saanut nimensä Bertha von Suttnerin teoksen Die Waffen nieder! mukaan. Hän toimitti lehteä vuosien 1892 ja 1899 välisen ajan.
Von Suttnerin pasifismi sai vaikutteita H. T. Bucklen, Herbert Spencerin sekä Charles Darwinin teoksista. Vaikka hänen henkilökohtainen kontaktinsa Alfred Nobeliin oli varsin lyhytaikainen, niin he jatkoivat kirjeenvaihtoa aina Nobelin kuolemaan 1896 saakka. On hyvin uskottavaa, että Bertha von Suttnerilla oli merkittävä vaikutus Nobeliin, kun tämä asetti rauhanpalkinnon testamenttisäädöksensä palkintojen joukkoon. Tämän palkinnon hän sai vastaanottaa vuonna 1905. Hänet on ikuistettu myös Itävallan käyttämiin kahden euron kolikkoihin.
Bertha von Suttner kuoli Wienissä 71-vuotiaana. Viikon kuluttua hänen kuolemastaan, 28. kesäkuuta 1914, serbinationalisti Gavrilo Princip ampui arkkiherttua Frans Ferdinandin Sarajevossa, mikä johti välillisesti ensimmäisen maailmansodan syttymiseen heinäkuun lopulla 1914. Saksassa von Suttnerin kirjat poistettiin kirjastoista Adolf Hitlerin valtaannousun jälkeen vuonna 1933 ja ne joutuivat julkisesti poltettaviksi.
Svislatš

| Svislatš, Svislotš (Сьвіслач, Свислочь) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Svislatš, Svislotš
 Koordinaatit: 53°02′11″N, 24°05′37″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Hrodnan alue
Väkiluku (10/2009):  6 886
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 svisloch.grodno-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Svislatš (valkoven. Сьвіслач) eli Svislotš (ven. Свислочь) on pieni kaupunki ja samanniminen piiri Hrodnan alueen länsiosissa Valko-Venäjällä lähellä Puolan rajaa. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan kaupungin väkiluku oli 6 886 ja koko piirin 19 539. Piirin asukaslukuun sisältyy myös 1 119 asukkaan kaupunkityyppinen taajama Porozovo (ven. гп Порозово).
Piirissä on paikallishallinnon mukaan kolme rajanylityspaikkaa Puolaan, mutta toisaalta näitä ei luetella kansainvälisinä ylityspaikkoina. Svislatšin läpi kulkee Valko-Venäjän rautateiden Vaukavyskissa lounaaseen haarautuva rata, jotka raiteet jatkuvat Puolan puolelle. Svislatšin piirissä on useita radan seisakkeita, mutta henkilöliikenne ei aikatauluhakujen perusteella toimi. Rajan ylittävällä rahtiliikenteellä on mahdollisuus telinvaihtoihun kaupungin lounaispuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Svislatš Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kaupunkikuvaus (englanniksi) (bycity.org)
Hrodnan alueen viralliset sivut piiristä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi), (valkovenäjäksi) ja (venäjäksi) (region.grodno.by)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (bycity.org)
Свислочский район - Tietoa piiristä taajamineen (venäjäksi) (dorogiby.info)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
Mikael Svonni

| Mikael Svonni |
| --- | --- |
 Mikael Svonni vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1950 (ikä 74) Kiirunan kunta
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  saamen kielen tutkija, emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Uumajan yliopisto, Tromssan yliopisto
Tutkimusalue:  Kielitiede
Palkinnot:  Gollegiella (2014)
Mikael Svonni (s. 3. syyskuuta 1950 Kiiruna) on ruotsinsaamelainen saamen kielen tutkija, pohjoissaamen kääntäjä ja Tromssan yliopiston emeritusprofessori. Tätä ennen hän työskenteli Uumajan yliopiston saamelaisuuden professorina.
Svonni seurasi tuli Uumajan yliopiston saamelaisuuden professoriksi Olavi Korhosen jälkeen vuonna  2003. Vuonna 2008 hän siirtyi Tromssan yliopistoon, josta jäi eläkkeelle vuonna 2017.
Svonni on osallistunut muun muassa Saamelaiskulttuurin ensyklopedian laatimiseen.
Vuonna 2014 Svonni oli yksi kolmesta Gollegiella-palkinnon saajista.
Julkaisuja

(pieni osa tuotannosta)
Mikael Svonni: Modern nordsamisk grammatik. 2018, ISBN 9789198279634, (ruotsiksi)
Andrea Amft & Mikael Svonni: Sápmi Y1K Livet i samernas bosättningsområde för ett tusen år sedan. 2006, ISBN 9789172640917, (englanniksi)
Mikael Svonni: Davvisámegiella - sánit ja cealkagat : Láidehus sámi lingvistihkkii. 2015, ISBN 9789198279603, (pohjoissaameksi)
Pekka Hintikka

Pekka Hintikka (19. kesäkuuta 1920 Jyväskylä – 24. helmikuuta 2016 Jyväskylä) oli suomalainen matemaatikko, tietokirjailija ja historiantutkija.
Hintikan vanhemmat olivat rouva Amanda ja liikemies Pekka Hintikka Keski-Suomen Konnevedeltä. Pekka Hintikka kirjoitti ylioppilaaksi 16-vuotiaana Jyväskylän Lyseosta. Hän palveli talvisodassa kenraali Laatikaisen johtamassa divisioonassa. Jatkosodan alussa hän palveli alikersanttina Vienan Karjalan Uhtuassa ja myöhemmin upseerikoulun käytyään  2. divisioonassa tykistöupseerina. Valmistuttuaan sodan jälkeen filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta pääaineena matematiikka sekä diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta sähköosastolta Hintikka siirtyi insinööriksi Strömberg-sähköyhtiöön ja toimi samaan aikaan tuntiopettajana Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa. Kolmen vuoden jälkeen hän aloitti varsinaisen opetustyönsä Helsingin teknillisessä oppilaitoksessa, ja hän toimi siellä yli 30 vuotta matematiikan ja fysiikan sekä sähkötekniikan opettajana ja yliopettajana.
Hintikan kirjallisena pääteoksena voidaan pitää teosta Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet; Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 1–3.
Kirjallista tuotantoa

Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet. Julkaistu: [Helsinki] : Uusityö, [1988], Vaasa oy.
Algebran ja korkeamman matematiikan perusteet; Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 1. Julkaistu:[Helsinki] : Pekka Hintikka, 2010, [Vantaa] : Multiprint.
Teknillisen matematiikan perusteet. Osa 2–3. Julkaistu:[Helsinki] : Pekka Hintikka, 2012, [Vantaa] : Multiprint.
Arvoitus vuosisatojen takaa: Fermat'n suuri lause = An Enigma since Centuries: Fermat's Last Theorem. Julkaistu:[Helsinki] : [P. Hintikka], 2003, Saarijärvi : Gummerus.
Kannaksen murtumaton lukko: jatkosodan 2. divisioonan veteraanit muistelevat / toimittanut Pekka Hintikka. Julkaistu:Helsinki : WSOY, 2005.
Aiheesta muualla

Pekka Hintikan muistokirjoitus. Helsingin Sanomat (käyttäjätunnuksella).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Isolaakasittiäinen

| Isolaakasittiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Äärimmäisen uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Scarabaeiformia
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Lehtisarviset Scarabaeidae
Alaheimo::  Scarabaeinae
Suku::  Laakasittiäiset Onthophagus
Laji::  gibbulus
Kaksiosainen nimi
 Onthophagus gibbulus  (Pallas, 1781) 
Katso myös
   Isolaakasittiäinen Wikispeciesissä   Isolaakasittiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isolaakasittiäinen (Onthophagus gibbulus) on lehtisarvisiin kuuluva, lannassa elävä suhteellisen kookas kovakuoriaislaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi (CR).
Koko ja ulkonäkö

Isolaakasittiäinen on 8–15 mm, vain harvoin alle 10 mm:n pituinen pulleanmuotoinen kovakuoriainen. Pää, etuselkä ja raajat ovat mustat eivätkä yleensä lainkaan metallinkiiltoiset. Etuselän ulkoreuna on hyvin loivan S-kirjaimen muotoinen ja sen etunurkat erottuvat terävinä. Naaraalla on etuselän etureunassa selvä kyhmy. Koiraan päälaelta kohoaa pitkä sarvi, joka kaartuu kärkiosastaan eteenpäin. Peitinsiipien tyven kilveke puuttuu. Peitinsiivet ovat kellanruskeat ja niissä on epäsäännöllistä mustaa täplitystä.
Levinneisyys

Isolaakasittiäisen levinneisyys ulottuu Italia–Puola-akselilta itään, Vähä-Aasiaan ja Siperian poikki Koreaan saakka. Pohjoismaista lajia on tavattu vain Suomessa sekä yhden kerran 1800-luvulla Ruotsissa. Suomessa se on aikaisemmin esiintynyt hajanaisesti maan eteläosissa, mutta on ollut ilmeisesti aina harvinainen. Vuodesta 1961 vuoteen 1995 lajista ei tehty Suomessa yhtäkään havaintoa ja sen oletettiin hävinneen kokonaan, kunnes vuonna 1995 löydettiin esiintymä Somerolta Häntälän notkoista, jolloin notkot olivat lajin ainoa elinpaikka Suomessa. Lajia löytyi myös Itä-Hämeestä Hämeenkoskelta 2025.
Elinympäristö ja elintavat

Laakasittiäisten suvulle ominaiseen tapaan laji on vaatelias. Elinpaikakseen isolaakasittiäinen edellyttää kuivaa ja avointa, hiekkapohjaista laidunmaata. Laji vaatii runsaasti lämpöä ja yksilömäärä on suurimmillaan loppukesästä, vaikkakin kuoriaisia voi tavata keväästä syksyyn. Laji talvehtii täysikasvuisena ja kasvatuksessa kuoriaiset ovat eläneet yli vuoden.
Sekä toukat että aikuiset kuoriaiset elävät lantakasoissa ja ne suosivat etenkin nautojen lantaa. Aikuiset kaivavat maahan ulosteen täyttämiä käytäviä, joihin ne laskevat munansa. Toukkakehitys tapahtuu kesän aikana. Sopivassa ulosteläjässä voi elää kymmeniä kuoriaisyksilöitä.
Suomessa isolaakasittiäinen on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi, sillä vaikka laji onkin ainoalla esiintymispaikallaan runsaslukuinen, esiintymisalue on pinta-alallisesti pieni ja muutokset sen laidunnuksessa voivat tehdä maanpinnan mikroilmastosta nopeasti lajille sopimattoman. Ruotsissa laji on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Isolaakasittiäinen (Onthophagus gibbulus)
iNaturalist: Isolaakasittiäinen (Onthophagus gibbulus)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Onthophagus gibbulus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Onthophagus gibbulus (englanniksi)
The Scarabs of the Levant (englanniksi)
Atlas of Beetles of Russia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3352832  Wikispecies: Onthophagus gibbulus  BioLib: 7926  EoL: 1063166  EUNIS: 235455  Fauna Europaea: 192317  Fauna Europaea (new): 97627651-7fc5-43bc-802b-d133dcbac9d3  GBIF: 1091806  iNaturalist: 716639  NCBI: 1290867  Open Tree of Life: 3329498  Laji.fi: MX.191848
Suuret kuolonvuodet

Suuret kuolonvuodet olivat Pohjois-Eurooppaa koetelleiden harvinaisen kylmien vuosien jakso 1695–1697. Silloin varsinkin Suomessa, mutta myös laajalti Pohjois-Ruotsissa, Virossa ja Liivinmaalla viljasadot jäivät huonon sään vuoksi epätavallisen niukoiksi tai menetettiin kokonaan.  Arvellaan, että Suomessa neljännes tai jopa kolmannes koko väestöstä kuoli tuolloin nälkään ja tauteihin. Sato tuhoutui monena vuonna peräkkäin, pettuleipää ja muuta hätäruokaa syötiin yleisesti. Sadon tuhoutuminen sai ihmiset lähtemään liikkeelle kerjäläisten laumoina, jolloin lavantauti ja muut kulkutaudit levisivät. Epäsuotuisissa ilmasto-oloissa levisivät myös kasvitaudit kuten torajyvä.lähde?