stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Dickov

Paul Dickov
Paul Dickov (s. 1. marraskuuta 1972 Glasgow) on skotlantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on toiminut vuodesta 2013 Englannin mestaruussarjassa pelaavan Doncaster Roversin managerina.
Ammattilaisuransa alussa vuosina 1992–1996 Dickov pelasi Arsenalissa (väliin mahtuvat lyhyet lainat Luton Townissa ja Brightonissa). Peliaika Arsenalissa oli kuitenkin koko ajan hyvin tiukalla (eniten pelejä kertyi kaudella 1994–1995, yhteensä 9) ja Dickov siirtyikin kesken kauden 1996–1997 Manchester Cityyn. Hän viihtyi Cityssä kauteen 2001–2002 saakka, jolloin vaihtoi kesken kauden Leicester Cityyn. Leicester Cityssä Dickov pelasi runsaat kaksi kautta, ja kaudella 2002–2003 hän teki ammattilaisuransa maaliennätyksen, 17 maalia. Joukkueen pudottua kauden 2003–2004 päätteeksi Englannin Valioliigasta, Dickov siirtyi kesällä 2004 Blackburn Roversiin, missä hän viipyi kahden kauden ajan, kunnes siirtyi sopimuksensa päätteeksi kaudeksi 2006–2007 Manchester Cityyn. Käytyään lainalla Crystal Palacessa ja Blackpoolissa Dickov palasi Leicesteriin elokuussa 2008.
Elokuusta 2009 tammikuuhun 2010 Dickov pelasi lainalla Englannin mestaruussarjan Derby Countyssa. Leicester purki hänen sopimuksensa helmikuussa 2010 ja kuukausi myöhemmin hän siirtyi loppukaudeksi ykkösliigan Leeds Unitediin. Kesäkuussa 2010 hänestä tuli ykkösliigaseura Oldham Athleticin pelaaja-manageri.
Dickov lopetti pelaajauransa kauden 2010–2011 jälkeen ja jatkoi Oldhamin päätoimisena managerina. Joukkue sijoittui hänen kahdella täydellä valmentajakaudellaan ykkösliigassa sijoille 17 ja 16. Hän jätti seuran helmikuussa 2013, kesken kauden 2012–2013, joukkueen saatua vain yhden pisteen yhdeksästä edellisestä sarjaottelusta. Vain viikkoa ennen Dickovin eroa joukkue oli kuitenkin onnistunut voittamaan valioliigaseura Liverpoolin FA Cupissa. Toukokuussa 2013 hänet nimitettiin mestaruussarjaan kauden 2012–2013 päätteeksi nousseen Doncaster Roversin manageriksi.
Skotlannin maajoukkueessa Dickov pelasi urallaan kymmenen ottelua ja teki yhden maalin.
Dickov on jalkapalloilijaksi suhteellisen lyhyt, 169 senttimetrin mittainen. Hän tuli tunnetuksi myös hyvin kuumaluonteisena pelaajana.
Yrjö Tuulos

Yrjö Ivar Tuulos, aiemmin Bounette (19. elokuuta 1895 Pori – 19. heinäkuuta 1951 Pori) oli suomalainen kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Tuuloksen vanhemmat olivat koneenhoitaja Johan Julius Bounette ja Selma Elida Öhman ja puoliso vuodesta 1916 Gerda Holmström. Tuulos kävi kansakoulun ja liikeapulaiskoulun ja suoritti kaupan alan kursseja. Hän oli Tarkiainen, Enlund & Giersin asiapoika 1908–1910, Emil Lehtosen liikeapulainen Parkanossa 1910–1912, K. A. Sainion liikkeen vanhempi apulainen Porissa 1912–1916, Oululainen Kotileipomon omistaja ja johtaja 1916–1918, Satakunnan Osuuskaupan päämyymälän hoitaja 1918–1920, G. E. Ramberg Oy:n myymälänesimies 1920–1921, Hirsilän Kenkätehdas Oy:n kauppaedustaja 1921, Oy Kauppakomppania Ab:n vähittäismyyntiosaston johtaja 1921–1923 ja Yrjö Tuuloksen siirtomaatavarakaupat, vuodesta 1944 Yrjö Tuulos Oy, omistaja ja toimitusjohtaja vuodesta 1923. Hän oli myös Kahvikauppa ja Kahvila Kultakalan omistaja ja johtaja vuodesta 1936 sekä Porin Liike Oy:n omistaja ja johtaja vuodesta 1939. Tuulos omisti maatilan Teiskossa vuodesta 1939. Hän oli Porin kaupunginvaltuuston jäsen ja hänellä oli useita kaupan alan ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Tuulos oli reservin vääpeli. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1949.
Örkaggens Järnväg

Örkaggens Järnväg (ÖkJ) on yksityisomisteinen kapearaiteinen harrastus- ja metsärautatie Motalassa Etelä-Ruotsissa. Rautatien raideleveys on 600 millimetriä, ja sen kokonaispituus on noin 2,3 kilometriä. Rautatien omistaa Bo Malmborg, joka käyttää rautatietä polttopuukuljetusten lisäksi raakapuun toimitukseen omistamalleen pienelle sahalaitokselle ja edelleen maantiekuljetuksiin.
Malmborg aloitti rautatien rakentamisen omistamalleen maalle vuonna 1974. Rautatien kiskotuksena käytettiin aluksi Tibron läheltä Länsi-Götanmaan turvesoilta ostettua käytettyä kiskotusta. 1970-luvun lopussa rataa oli käytössä 800 metriä.
Kalusto

Radalla on käytössä neljä moottoriveturia sekä moottoriresiina. Lisäksi radalla on myös yksi itserakennettu höyryveturi, jota ei kuitenkaan käytetä heikon tehon vuoksi.
Vaunukalusto käsittää neljä henkilöiden kuljetukseen tarkoitettua vaunua, sekä 16 tavaravaunua. Tavaravaunut on hankittu turvesoilta eri puolilta Etelä-Ruotsia, ja osa niistä on muutettu rautatien omaan liikenteeseen soveltuvaksi.
Paavo E. Tuominen

Paavo Edvard Tuominen (17. joulukuuta 1908 Jyväskylä − 31. maaliskuuta 1981 Turku) oli suomalainen näyttelijä, joka teki mittavimman elämäntyönsä Turun kaupunginteatterissa. Hän sai muun muassa Esko- ja Wenander-patsaat.
Tuominen esiintyi Jyväskylän Tuöväen Näyttämöllä 1931−1935, Lappeenrannan Työväen Teatterissa 1935−1938, Helsingin Työväenteatterissa 1938−1939, Jyväskylän Työväen Teatterissa 1939−1946 ja Turun kaupunginteatterissa vuodesta 1946 eläkkeelle jäämiseen asti. Hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Klaus Kurki (Elinan surma), Aarne Niskavuori, Särkelä itte, Jalle (Katupeilin takana), Kala-Tirri, Kaupunginpäällikkö (Reviisori), Nat Miller (Oi nuoruus), Verkakauppias (Mestari Patelin), Jack Boyle (Juuno ja Riikinkukko), Phil Hogan (Kovaosaisten kuu), Doolittle (My Fair Lady), Herra Moll (Kaupunginjohtaja), Vanha Ewbank (Teltantekijä), Kirsikkapuisto, Seitsemän Veljestä (Taula-Matti, ohj. Kalle Holmberg ) ja monia operettirooleja.
Tuominen esiintyi myös elokuvissa Asfalttilampaat, Kahden ruplan raha ja Oksat pois.
Aiheesta muualla

Paavo Tuominen Elonetissä.
Paavo Tuominen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylivieskan Jääkarhut

| Ylivieskan Jääkarhut |
| --- | --- |

Perustettu:  1998
Kaupunki:   Ylivieska
Kotiareena:  Ylivieskan jäähalli
– kapasiteetti:  -
Sarjataso:  II-divisioona
Värit:                
Päävalmentaja:   Ari Ohtamaa
Kapteeni:   Kari Mattila
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ylivieskan Jääkarhut eli lyhyemmin YJK on ylivieskalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla  sarjatasolla Jääkiekon II-divisioonassa. Seura on perustettu vuonna 1998. Kausi 2006–2007 oli sille toinen Suomi-sarjassa 2.-lohkossa. Ensimmäisellä kaudellaan seura 2005–2006 uusi sarjapaikkansa vasta karsintojen kautta. Karsintasarjassa joukkue sijoittui toiseksi kolmen parhaan saatua paikan Suomi-sarjaan. Toisella kaudellaan Suomi-sarjassa sillä ei ollut vaara pudota, koska sarja laajentui. Tällöin YJK sijoittui lohkonsa yhdeksänneksi eli viimeistä edelliseksi. Tuolloin se keräsi kauden aikana 31 pistettä, kun edellisellä kaudella niitä oli tullut ainoastaan 20. Joukkueen kotihalli on Ylivieskan jäähalli. Joukkuetta valmentavat Janne Saarela ja apuvalmentaja Pekka Palo.
Tunnettuja pelaajia > Kasvatit pääsarjatasolla

| --- | --- |
 Mika Hautamäki  Jenna Hietala  Benjamin Korhonen  Henri Limma  Arttu Niskakangas  Sami Rajaniemi :  Mikael Seppälä  Jeremi Tammela  Jonne Tammela  Jussi Tammela  Taavi Tiala  Valtteri Viirret
Tunnettuja pelaajia > Muut seurassa pelanneet ammattilaiskiekkoilijat

| --- | --- |
  Mika Hautamäki   Jaroslav Hübl   Lenni Hämeenaho   Sami Markkanen   Pasi Nielikäinen   Eemeli Piippo :   Jouni Rinne   Petteri Sihvonen   Fran Srketić   Iikka Törnvall   Tuomas Vartiainen
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pudotuspelit mukaan lukien yli 400 SM-liigaottelua pelannut ja kovista otteistaankin tunnettu Pasi Nielikäinen pelasi ensimmäiset miesten pelinsä YJK:n II-divisioonajoukkueessa kaudella 1992–1993.
Zográfoksen luostari

| Zográfoksen luostari Μονή Ζωγράφου |
| --- | --- |
 Zográfoksen luostari.
Sijainti:  Athos,  Kreikka
Koordinaatit:  40°18′22″N, 24°09′36″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustettu:  900-luku
Asukkaita:  42
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Athosvuori 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Zográfoksen luostari (kreik. Μονή Ζωγράφου, Moní Zográfou, bulg. Зографски манастир, myös Zografoun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Se on Athoksen bulgarialainen luostari ja omistettu Pyhälle Yrjölle. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Zográfos on yhdeksännellä sijalla.
Zográfoksen luostari sen kellotornista nähtynä.
Zográfoksen luostari on perustettu 900-luvulla. Perimätiedon mukaan perustajat olivat munkit Mooses, Aaron ja Johannes. Toisen tiedon mukaan perustaja olisi ollut Georgios Maalari (kreikaksi Zografos), mistä se olisi saanut myös nimensä. Luostarista tuli bulgarialaisten luostari 1200-luvulla. Samalla vuosisadalla 26 luostarin munkeista kärsi marttyyrikuoleman, koska he vastustivat idän ja lännen kirkkojen yhdistymistä sekä keisari Mikael VIII:n ja Konstantinopolin patriarkan ajamaa yhdistymistä kannattanutta politiikkaa. Myöhäisbysanttilaisella ajalla luostari kärsi muiden Athoksen luostareiden tavoin katalaanien hyökkäyksistä, mutta se rakennettiin uudelleen Bysantin keisareiden tuella.
1800-luvulle saakka luostarissa asui sekä bulgarialaisia, kreikkalaisia että serbialaisia munkkeja, mutta vuodesta 1845 se on ollut puhtaasti bulgarialainen. Luostaria kunnostettiin ja laajennettiin erityisesti vuosina 1862–1869. Vuonna 1873 Zográfokseen pystytettiin kenotafi sen marttyyrien muistoksi. Luostari vaurioitui osittain tulipalossa vuonna 1974. Vuonna 2011 luostarissa oli 42 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan keskiosissa. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu 1800-luvun alkupuolella ja sen seinämaalaukset ovat vuodelta 1817. Luostariin kuuluu kahdeksan kappelia sen sisäpuolella ja kahdeksan sen ulkopuolella. Luostarin kirjastossa, joka sijaitsee päärakennuksen tornissa, on 126 kreikkalaista ja 388 slaavilaista käsikirjoitusta ja noin 10 000 painettua kirjaa. Harvinaisuuksiin kuuluu muun muassa koodeksi 1, joka sisältää munkki Paisioksen vuonna 1745 kirjoittaman ensimmäisen Bulgarian historian.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zográfoksen luostari Wikimedia Commonsissa
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés
Zachary Bolduc

| Zachary Bolduc> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. helmikuuta 2003 (ikä 21) Trois-Rivieres, Quebec
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  St. Louis Blues
Sarja:  NHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
NHL-varaus:  17. varaus, 2021 St. Louis Blues
Zachary Bolduc (s. 24. helmikuuta 2003 Trois-Rivieres, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Bolduc edustaa NHL-joukkue St. Louis Bluesia. Hänen pelipaikkansa on keskushyökkääjä ja hän laukoo vasemmalta.
St. Louis Blues varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 17. varausvuorolla vuoden 2021 NHL:n varaustilaisuudessa. Ennen NHL-uraansa hän pelasi QMJHL-juniorisarjassa Rimouski Oceanicin ja Quebec Rempartsin joukkueissa. Bolduc on pelannut 25 NHL:n runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän on tehnyt viisi maalia ja neljä syöttöä eli yhteensä yhdeksän tehopistettä. Tilastot päivitetty kauden 2023–2024 jälkeen.
Olaf Kölzig

| Olaf Kölzig |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1970 (ikä 54) Johannesburg, Etelä-Afrikka
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Olie the Goalie, Godzilla, Ziggy
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  102 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2009
Seurat:  Washington Capitals (NHL),   Baltimore Skipjacks (AHL),   Rochester Americans (AHL),   Portland Pirates (AHL),   Tampa Bay Lightning (NHL),   Toronto Maple Leafs (NHL)
NHL-varaus:  19. varaus, 1989 Washington Capitals
Olaf Kölzig ja Brent Johnson
Olaf Kölzig (s. 6. huhtikuuta 1970 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on entinen saksalainen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi lähes koko uransa NHL-seura Washington Capitalsin organisaatiossa. Kaudelta 1999–2000 Kölzig sai Vezina Trophyn NHL:n parhaana maalivahtina.
Ura > Maajoukkueura

Kölzig edusti Saksaa useissa arvoturnauksissa. Hän esiintyi ensimmäistä kertaa Saksan pelipaidassa World Cupissa 1996 ja uudestaan saman kauden aikana MM-kilpailuissa 1997.
Naganon olympialaisten 1998 alkusarja meni päällekkäin NHL-ohjelman kanssa, joten Kölzig ei ehtinyt Saksan mukaan alkusarjaan. Saksa menetti mahdollisuudet mitalipeleihin, mutta Kölzig matkusti silti joukkueen avuksi ja hänen torjuntojensa avulla Saksa saavutti sijoitusotteluissa voittoja.
Maailmanmestaruustasolla Kölzig pelasi seuraavan kerran vuonna 2004. Lisäksi hän pelasi Saksan edustusjoukkueessa vuoden 2004 World Cupissa ja Torinon olympialaisissa 2006.
Kaukalon ulkopuolella

Kölzigillä on vaimonsa Christinin kanssa kolme lasta: Carson, Kendall ja Ashlyn.
Kölzig tunnetaan kaukalon ulkopuolella aktiivisesta hyväntekeväisyystyöstään. Hänet palkittiin kauden 2005–2006 jälkeen King Clancy Memorial Trophyllä, joka annetaan pelaajalle, joka on osoittanut johtajuutta kentällä sekä tehnyt merkittävää humanitääristä työtä yhteisössään. Kölzig oli perustamassa Athletes Against Autism -organisaatiota. Kölzigin lapsi Carson on autistinen.
Aiheesta muualla

Olaf Kölzig jatkoaika.com:issa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Dominik Hašek | Vezina Trophyn voittaja 2006 | Seuraaja: Dominik Hašek |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jarome Iginla | King Clancy Memorial Trophyn voittaja 2006 | Seuraaja: Saku Koivu |
Pavel Batitski

Pavel Batitski
Pavel Fjodorovitš Batitski (ven. Па́вел Фёдорович Бати́цкий, ukr. Павло Федорович Батицький, Pavlo Fedorovytš Batytskyi; 27. kesäkuuta 1910 Harkova – 17. helmikuuta 1984) oli neuvostoliittolainen sotilaallinen johtaja, joka ylennettiin yhdeksi Neuvostoliiton marsalkoista.
Batitski liittyi Puna-armeijaan 17-vuotiaana ja komensi jalkaväkidivisioonaa toisen maailmansodan aikana. Hän sai Neuvostoliiton sankarin arvonimen vuonna 1965 ja toimi vuodesta 1966 Neuvostoliiton ilmapuolustuksen johdossa. Batitski jäi eläkkeelle vuonna 1978. Helmikuussa 1988 Izvestija-lehdessä nimettiin ensimmäisen kerran Batitski Lavrenti Berijan vuonna 1953 ampumalla teloittaneeksi sotilaaksi. Berijan kerrottiin myös menneen nälkälakkoon ennen oikeudenkäyntiään yhdeksitoista päiväksi ja myöhemmin anelleen armoa teloittajaltaan.
Ľubomír Kolník

| Ľubomír Kolník |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1968 (ikä 56) Nitra, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2009
Seurat:  HK Nitra (1. SNHL/SloEL) HK Dukla Trenčín (CŠL/SloEL) JoKP (I-div.) Lukko (SML) Kiekko-Espoo (SML) HC Slovan Bratislava (SloEL) HKm Zvolen (SloEL) HK 36 Skalica (SloEL) HC Nové Zámky (Slovakia I)
NHL-varaus:  116. varaus, 1990 New Jersey Devils
Ľubomír Kolník (s. 23. tammikuuta 1968 Nitra, Tšekkoslovakia) on slovakialainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän loi uransa suurimmaksi osaksi kotimaassaan Slovakian Extraliigassa. Kolník teki siellä yhteensä 691 runkosarjaottelussa tehot 325+277=602, joilla hän sijoittuu liigan kaikkien aikojen maalipörssissä toiseksi ja pistepörssissä kolmanneksi. Kolník pelasi myös ennen Slovakian itsenäistymistä Tšekkoslovakian pääsarjaa ja edusti maata myös kansainvälisellä tasolla. Hän pelasi urallaan myös Suomessa.
Ura > Seuraura

Kolník pelasi kauden 1986–1987 1. Slovenská národná hokejová ligaa HK Nitran joukkueessa. Hän siirtyi kaudeksi 1987–1988 Tšekkoslovakian pääsarjassa pelanneeseen slovakialaisjoukkue HK Dukla Trenčíniin. Kaudeksi 1990–1991 joukkueen nimeksi vaihtui HK Dukla Trenčín. Kolník valittiin tuolloin Tšekkoslovakian liigan tähdistökentälliseen. Seuraava kausi 1991–1992 päättyi Tšekkoslovakian-mestaruuteen. NHL-joukkue New Jersey Devils varasi hänet 116. pelaajana kesällä 1990.
Kaudeksi 1992–1993 Kolník siirtyi joukkuetoverinsa Ernest Bokrošin kanssa Suomeen ja I-divisioonajoukkue Joensuun Kiekko-Poikien riveihin. Hän muodosti Jonas Hemmingin ja Markku Kyllösen kanssa tehokkaan hyökkäysketjun ja voitti tehoilla 46+38=84 koko sarjan piste- ja maalipörssin sekä tehotilaston lukemalla +53. Kaudella 1993–1994 Kolník ehti pelata JoKP:ssä 22 ottelua tehopistein 23+17=40 ja hän esiintyi myös I-divisioonan pelaajista kootussa joukkueessa hyväntekeväisyysottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Marraskuun 1993 lopulla JoKP kuitenkin kauppasi Kolníkin SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon jouduttuaan talousvaikeuksiin. Hän oli siellä kevään 1994 pudotuspeleissä neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä Jari Torkin kanssa ja voitti niiden päätteeksi SM-pronssia.
Kolník palasi kaudeksi 1994–1995 kotimaahansa ja siirtyi Slovakian Extraligassa pelaavaan HK Dukla Trenčíniin. Hän voitti tehoilla 31+23=54 koko liigan pistepörssin. Kaudeksi 1995–1996 Kolník palasi SM-liigaan ja siirtyi Kiekko-Espoon riveihin. Hän oli tehoilla 13+12=25 joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 1996–1997 hän palasi taas kotimaahansa, jossa Kolník vietti koko loppu-uransa. Hän siirtyi HC Slovan Bratislavan riveihin, jossa Kolník voitti Slovakian-mestaruuden vuosina 1998 ja 2000. Hän voitti kaudella 1996–1997 joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 34+29=63. Kaudella 2000–2001 Kolník jakoi 28 osumallaan Bratislavan sisäisen maalipörssin voiton Ľubomír Hurtaj'n kanssa.
Kaudeksi 2001–2002 Kolník palasi HK Nitran joukkueeseen, jonka paras pistemies ja maalintekijä hän oli tehoilla 24+10=34. Kolník pelasi kauden 2002–2003 HKm Zvolenin riveissä jakaen 24 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Branislav Jánošin kanssa, mutta hän palasi taas Nitraan kaudeksi 2003–2004. Kolník voitti siellä joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin kolmella ensimmäisellä paluumuuttokaudellaan. Noista viimeisellä kaudella 2005–2006 hän voitti myös koko Extraliigan tehotilaston lukemalla +43.
Pelaajauransa viimeisen kauden 2008–2009 Kolník aloitti Nitrassa, mutta siirtyi kesken kauden HK 36 Skalicaan, josta matka jatkui loppukaudeksi sarjatasoa alemmas 1. hokejová liga SR:ssä pelaavaan HC Nové Zámkyyn. Hän lopetti uransa 41-vuotiaana keväällä 2009.
Ura > Maajoukkueura

Kolník edusti Tšekkoslovakiaa sekä Kanada-cupissa että MM-kilpailuissa vuonna 1991. Hän edusti sittemmin Slovakiaa Lillehammerin olympiakisoissa 1994, MM-kilpailujen C-sarjassa vuonna 1994, B-sarjassa vuonna 1995, pääsarjassa vuosina 1996, 1997 ja 1999 sekä maailmancupissa vuonna 1996.
Zachary Senyshyn

| Zachary Senyshyn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1997 (ikä 27) Ottawa, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  Sault Ste. Marie Greyhounds
Sarja:  OHL
Pelinumero:  9
NHL-varaus:  15. varaus, 2015 Boston Bruins
Zachary Senyshyn (s. 30. maaliskuuta 1997 Ottawa, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsissa. NHL-joukkue Boston Bruins varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 15. pelaajana vuonna 2015.
Äiti Peloton ja hänen lapsensa

Äiti Peloton ja hänen lapsensa (saks. Mutter Courage und ihre Kinder) on Bertolt Brechtin kirjoittama sodanvastainen näytelmä. Näytelmä sai ensiesityksensä Brechtin ohjaamana Zürichin Schauspielhausissa 1941.
Näytelmän musiikin on säveltänyt Paul Dessau. Näytelmän suomenkielisen käännöksen on laatinut Elvi Sinervo (1975). Aikaisempi suomennos Barbara peloton ja hänen lapsensa vuodelta 1941 oli Erkki ja Katri Valan käsialaa.
Škoda Popular

Škoda Popular OHV type 912
Škoda Popular oli Škodan valmistama automalli, jota valmistettiin vuosina 1934–1938. Autosta suunniteltiin useita, toisistaan hiukan poikkeavia malleja, joita valmistettiin yhteensä 4 220 kappaletta. Siinä oli kolme vaihdetta ja sen huippunopeus oli noin 100 km/h.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Škoda Popular Wikimedia Commonsissa
Škodan automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:   Enyaq  Fabia  Kamiq  Kamiq (Kiina)  Karoq  Kodiaq  Kushaq  Octavia  Rapid  Scala  Slavia  Superb 
Entiset mallit:   100/110  105/120  110 R  130  1000 MB  1200  440  450  Citigo  Favorit  Felicia  Forman  Garde  Octavia (1959)  Pickup  Popular  Praktik  Rapid (1935)  Rapid (1984)  Rapid (Intia)  Roomster  Superb (1934)  Yeti
Olympia (elokuvateatteri)

| Olympia |
| --- | --- |
 Olympia kuvattuna vuonna 1949.
Osoite:  Eerikinkatu 19, Turku.
Rakennustyyppi:  Elokuvateatteri
Valmistumisvuosi:  1907
Purkuvuosi:  1967
Suunnittelija:  Helge Rancken (julkisivu)
Rakennuttaja:  Biografi Komppania
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olympia oli Turussa vuosina 1907–1967 sijainnut elokuvateatteri. Teatterirakennus sijaitsi osoitteessa Eerikinkatu 19, aivan Turun postitalon kyljessä.
Historia

Elokuvateatteri avattiin lokakuussa 1907 laajentamalla paikalla jo ennestään sijainnutta tiilistä varastorakennusta. 260-paikkaisen teatterin rakennutti ja omisti Pohjoismainen Biografi Komppania Fernander & Hallseth. Ennen oman elokuvateatterin rakentamista yhtiö oli esittänyt elokuvia Turun VPK:n talossa. Rakennuksen Eerikinkadulle aukeavan näyttävän julkisivun suunnitteli arkkitehti Helge Rancken. Alkuvuosina teatterissa esitettiin amerikkalaisia lännenelokuvia, kuten Texas-Tex ja Rifle-Bill.
Myöhemmin, vuonna 1919 rakennusta uudistettiin uuden omistajan, Gustaf Gustafssonin Olympia-yhtiön toimesta. Uudistuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti August Krook. Teatterisalia korotettiin, jolloin saliin lisättiin parvekkeet sekä sivu- ja taka-aitiot. Myös julkisivun ulkonäkö muuttui merkittävästi, kun fasadiin lisättiin kaksi symmetristä sisäänkäyntiä. Laajennuksen jälkeen Olympiaan mahtui 500 katsojaa. 1960-luvun alussa teatteriin asennettiin CinemaScope-laajakangaslaitteet.
Historia > Omistajat ja henkilökunta

Biografi Komppania omisti Olympian vuoteen 1916 asti, jolloin teatteri siirtyi Gustav Gustafssonin perustamalle Olympia-yhtiölle. Neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1920, Olympian uudeksi omistajaksi tuli tanskalainen Jens Christian Skads, mutta jo syksyllä 1921 teatteri siirtyi edelleen Hjalmar ja Berta Nilssonille, jotka omistivat Olympian aina kesäkuuhun 1967 asti.
Olympian alkuvuosina sen johtajana toimi Enfrid Isaksson, joka myöhemmin toimi myös kahden muun turkulaisen elokuvateatterin, Alhambran ja Bio-Bion johtajana. Olympian pitkäaikaisena koneenhoitajana työskenteli Kustaa Nikolai Aaltonen, jota kutsuttiin lempinimellä "Niko". Hän aloitti työskentelyn vuonna 1912, ensin Alhambrassa ja sitten 1920-luvun alussa Olympiassa. Aaltonen toimi koneenhoitajana 55 vuotta ja eläköityi vasta Olympian toiminnan päätyttyä vuonna 1967. Myös Aaltosen poika Esko Aaltonen työskenteli Olympiassa koneenhoitajana ja myöhemmin elokuvateatteri Bostonissa.
Historia > Purkaminen

Olympian yllä leijui purku-uhka jo 1950-luvulta alkaen. Tontin omistanut Osuusliike Tarmola suunnitteli pitkään puisten myymälärakennustensa korvaamista uusilla tiloilla samalla tontilla. Suunnitelmat toteutuivat lopulta vuonna 1967, jolloin Olympia joutui väistymään uuden Centrum-tavaratalon tieltä. Olympian viimeinen esitys oli 4. kesäkuuta 1967, jolloin esitettiin ohjaaja Buzz Kulikin elokuva Surmanlaukaus. Nykyisin Olympian paikalla sijaitsee ravintola Night Club Marilyn.