stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punainen viiva (elokuva)

| Punainen viiva |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:  Matti Kassila
Perustuu:  Ilmari Kiannon romaaniin Punainen viiva (1909)
Tuottaja:  Mauno Mäkelä
Säveltäjä:  Osmo Lindeman
Kuvaaja:  Esko Nevalainen
Leikkaaja:  Ossi Skurnik
Lavastaja:  Ensio Suominen
Pääosat:  Holger Salin Liisa Nevalainen Pertti Tanner Jukka Eklund
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Fennada-Filmi Oy
Levittäjä:  Adams Filmi
Ensi-ilta:  4. syyskuuta 1959
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Punainen viiva on  Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1959. Se perustuu Ilmari Kiannon romaaniin Punainen viiva (1909).
Elokuva palkittiin viidellä Jussi-palkinnolla. Punainen viiva edusti Suomea myös Moskovan ensimmäisillä kansainvälisillä elokuvajuhlilla elokuussa 1959, mutta vastaanotto oli viileä.
Juoni

Elokuva ajoittuu Suomen historian kriittisiin kohtiin, vuoteen 1906, jolloin uusi yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden takaava laki säädettiin, ja vuoteen 1907, jolloin kansa lähti ensi kerran äänestämään eduskuntavaaleissa, vetämään punaisen viivan. Päähenkilöitä ovat Romppaisen pariskunta Topi ja Riika, jotka asuvat viiden lapsensa kanssa korpimökissä. Tieto vaaleista ja toivo muutoksesta tuo uskoa tulevaisuuteen köyhän perheen jouluna.
Tuotanto

Elokuvan ohjaajana piti alkujaan olla Roland af Hällström, jolle Urpo Lauri oli tehnyt valmiin käsikirjoituksen. Af Hällström oli aiemmin ohjannut menestyksekkäästi klassikkokirjojen sovitukset Putkinotko (1954) ja Ryysyrannan Jooseppi (1955). Af Hällströmin yllättävä kuolema helmikuussa 1956 kuitenkin keskeytti työt alkuunsa. Ohjaustyön otti syksyllä 1958 vastuulleen Kassila, joka teki myös uuden käsikirjoituksen.
Tuottaja Mauno Mäkelää arvelutti elokuvan kalleus ja tuotantokustannuksia pyrittiin karsimaan monin tavoin, mutta hinnaksi tuli silti yli 25 miljoonaa markkaa. Punainen viiva kuvattiin pääosin Helsingin Herttoniemessä, jonne Korpiloukon tila lavastettiin. Kylä- ja kirkkokohtauksia kuvattiin muun muassa Rengossa. Elokuvasta tuli 20 minuuttia liian pitkä, joten useita kohtauksia jouduttiin leikkaamaan. Tuotantoyhtiön kallein elokuva tuotti runsaista katsojamääristä huolimatta tappiota noin 1,7 miljoonaa markkaa.
Karhukohtausten kuvauksissa käytettiin kesyä Pipsa-karhua. Loppukohtauksessa karhua esitti kuitenkin lavastaja Ensio Suominen.
Vastaanotto

Elokuvan saamat lehdistöarviot olivat yleisesti myönteisiä, mutta moitittavaakin löytyi. Useimmat arvostelijat pitivät varsinkin agitaattorikohtausta vaikuttavana. Erään suomalaisen kriitikon mielestä elokuva on varsin kirjallinen, eikä se siten taiteellisesti yllä alkuperäisteoksen tasolle. Parhaana antina hän pitää Jussi Jurkan roolityötä kiiluvasilmäisenä agitaattorina.
Vastaanotto > Palkinnot

Elokuva sai vuonna 1959 Jussi-palkinnot seuraavissa sarjoissa:
paras käsikirjoitus: Matti Kassila
paras musiikki: Osmo Lindeman
paras miespääosa: Holger Salin
paras miessivuosa: Jussi Jurkka
paras naissivuosa: Rakel Laakso
Aiheesta muualla

Kassila sovitti Punaisen viivan valkokankaalle tarkasti, mutta modernisti - Yle, Elävä arkisto
Lákmos

Lákmos-vuori.
| --- | --- |
Tyyppi:  vuoristo 
Sijainti:  Ioánnina, Epeiros ja Tríkala, Thessalia, Kreikka
Vuoristo:  Píndos
Korkeus merenpinnasta:  2 295 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lákmos (kreik. Λάκμος, myös Λάκμωνας, Lákmonas; kath.kreik. Λάκμων, Lákmon) eli Peristéri (Περιστέρι) on vuori keskisessä Píndos-vuoristossa Epeiroksen ja Thessalian rajalla Kreikassa. Sen korkeus on 2 295 metriä.
Lákmos sijaitsee Ioánninan ja Tríkalan alueyksiköiden alueella. Vuoren korkein huippu tunnetaan myös nimellä Tsoukaréla (Τσουκαρέλα).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lákmos Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):  Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:  Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí
Vestel

| Vestel |
| --- | --- |

ISIN:  TRAVESTL91H6
Kotipaikka:  Manisa, Turkki
Omistaja:  Zorlu Holding
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vestelin Hitachi-tuotemerkillä valmistama taulutelevisio.
Vestel on turkkilainen kodinkoneita, elektroniikkaa ja miehittämättömiä ilma-aluksia valmistava yhtiö. Vestelin pääkonttori sijaitsee Manisassa ja yhtiön emoyhtiö Zorlu Holding Istanbulissa. Yhtiöllä on merkittävä osuus kuluttajaelektroniikan ja kodinkoneiden markkinoista Euroopassa, erityisesti televisioista.
Vestel myy tuotteita useilla eri tuotemerkeillä. Kun JVC luopui vuonna 2011 televisioiden valmistuksesta, Vestel sai tuotemerkin käyttöönsä Euroopan tv-markkinoilla. Suomalaislähtöisen Finlux-tuotemerkin Vestel osti vuonna 2006. Muita Vestelin käyttämiä tuotemerkkejä ovat Graetz, Hitachi, Luxor, Techwood, Toshiba ja Vestfrost.
Vestelin valmistama taktinen drone Vestel Karayel (2014–) on sekä Turkin että Saudi-Arabian asevoimien käytössä.
Jeju

Jeju (kor. 제주도, Jejudo, hanja 濟州島) on Etelä-Korealle kuuluva saari Korean niemimaan eteläpuolella. Se muodostaa muutaman muun pikkusaaren kanssa Jejun autonomisen maakunnan (kor. 제주특별자치도, Jeju teukbyeoljachi-do, hanja 濟州特別自治道). Saari sijaitsee Itä-Kiinan meren ja Keltaisenmeren rajalla Koreansalmen länsireunalla ja Japanin Kyūshūn saaren länsipuolella. Jeju on Etelä-Korean maakunnista sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan pienin: maakunnassa asuu 550 211 henkeä (vuonna 2010), ja sen pinta-ala on 1 845,36 neliökilometriä.
Maantiede ja ilmasto

Jeju on Etelä-Korealle kuuluvista saarista suurin, ja se on tuliperäinen. Saaren ja samalla myös koko Etelä-Korean korkein kohta on tulivuori Hallasan, joka kohoaa 1 950 metrin korkeuteen merenpinnasta. Saari on noin 70 kilometriä pitkä ja 40 kilometriä leveä. Hallasania ympäröi 360 sivutulivuorta.
Hallasan-vuoren keskellä on kraatterijärvi.
Maakunta jakautuu kahteen kaupunkiin, jotka ovat saaren pohjoisosan käsittävä Jeju ja eteläosan käsittävä Seogwipo.
Vuoden kylmimpienkin kuukausien, tammi- ja helmikuun, keskilämpötila on Jejun kaupungissa 3–9 °C. Lämpimintä on heinä- ja elokuussa, jolloin keskilämpötila on 23–30 °C. Sateita saadaan ympäri vuoden, mutta ne painottuvat kesäkuun ja syyskuun välille. Vuosittainen sadanta on noin 1 500 millimetriä.
Historia ja kulttuuri

Jejun saarelta on löydetty satoja kivikautisia esineitä. Ensimmäisen vuosituhannen lopussa saarella oli Tamnan kuningaskunta, joka kävi kauppaa Manner-Kiinan ja Korean niemimaan valtioiden kanssa. Tamnasta tuli osa Koryota vuonna 1105. Joseon-dynastia hallitsi Jejua 1402–1910, ja rakennutti sen rannikoille linnoituksia. Japanilaiset kuitenkin miehittivät sen ja hallitsivat saarta toiseen maailmansotaan asti.
Jeju erotettiin Etelä-Jeollan maakunnasta omaksi alueekseen vuonna 1946.
Huhtikuussa 1948 Jejulla puhkesi Korean jakoa ja Etelä-Korean itsevaltaisen johtajan Syngman Rheen hallintoa vastustavia mielenosoituksia. Rhee määräsi kommunisteiksi leimaamansa kapinoitsijat teloitettavaksi ja seuranneessa verilöylyssä noin 30 000 jejulaista siviiliä sai surmansa, 10 % saaren väestöstä. Moni saarelainen pakeni tapahtumia meren yli Japaniin.
Saarella vallitsee muuta Koreaa lämpimämpi subtrooppinen ilmasto, ja sen eristyneisyyden vuoksi sinne on kehittynyt omaperäinen kulttuuri, jonka piirteitä ovat muun muassa dol hareubang -kivipatsaat ja matriarkaalinen perherakenne.
Naisten asema Jejulla on vahvempi kuin muualla Koreassa osittain Haenyeo-perinteen ansiosta. Haenyeot ovat naispuolisia sukeltajia, jotka keräävät meren pohjasta simpukoita ja äyriäisiä. Naiset sukeltavat pidättäen hengitystään 2–3 minuuttia varusteinaan vain lyijyliivi ja uimalasit. Perinteisesti sukeltaminen aloitetaan noin kymmenvuotiaana. Sukeltavat naiset ovat olleet aktiivisia myös yhteiskunnallisesti, toimineet vastarintaliikkeessä japanilaismiehityksen aikana ja nyttemmin ympäristöliikkeessä, sekä perustaneet osuustoiminnallisia ravintoloita.
Jejulla on kasvatettu yli 700 vuotta saaren omaa ponirotua. Yhteen aikaan neljäsosa maaseudun kotitalouksista osallistui hevosten kasvatukseen. Nykyisin jejunponi on suojeltu alkuperäisrotu. Mongolialaisten valloittaessa Koreaa 1276 saarelle tuotiin mongolianhevosia, joita risteytettiin saaren oman ponikannan kanssa. Mongoliaa on joskus pidetty jejunponien alkuperämaana, mutta historialliset asiakirjat osoittavat Jejulla olleen hyvin kehittyneen hevosmieskulttuurin jo ennen mongolien tuloa.
Kylien lähelle on rakennettu bangsatap-nimisiä 3–4 metriä korkeita kivitorneja, joiden tarkoitus on suojella kylää pahoilta hengiltä ja onnettomuuksilta.
Jeju on suosittu matkailukohde. Se on hyväksytty Unescon maailmanperintöluetteloon luontokohteena nimellä ”Jejun tuliperäinen saari ja laavatunnelit”.
Talous ja liikenne

Jejun melko vähäravinteinen vulkaaninen maaperä ja erilainen ilmasto ovat muokanneet maanviljelystä varsin erilaisen kuin Manner-Koreassa. Sademäärä on liian pieni riisin kasvattamiseen. Sen sijaan siellä viljellään jonkun verran ohraa ja hirssiä. Jejulla kasvatetaan paljon sitrushedelmiä, mutta vapautuvan kaupan pelätään uhkaavan hedelmänviljelyn kannattavuutta. Karjanhoito keskittyy mustiin sikoihin ja fasaaneihin. Merestä saadaan kalan lisäksi monia selkärangattomia, kuten merikorvia.
Jejun etelärannalle on yli kymmenen vuotta ollut suunnitteilla laivastotukikohta. Hanke on lykkäytynyt paikallisten asukkaiden vastustuksen takia.
Jeju on suosittu matkailukohde, jonne on lentoja kaikilta Korean lentokentiltä ja joiltakin ulkomaisilta kentiltä. Saarelle pääsee myös matkustajalautoilla, joita lähtee esimerkiksi Busanista ja Mokposta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeju Wikimedia Commonsissa
Maakunnan internetsivut (koreaksi) (englanniksi) (japaniksi) (kiinaksi)
Korean tasavallan hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki: Soul
Suurkaupungit:  Busan  Daegu  Daejeon  Gwangju  Incheon  Ulsan 
Provinssit:  Etelä-Chungcheong  Etelä-Gyeongsang  Etelä-Jeolla  Gangwon  Gyeonggi  Jeju  Pohjois-Chungcheong  Pohjois-Gyeongsang  Pohjois-Jeolla 
Jejun rannikkoa
Doi hareubang -kiviukko.
Esa Kalervo

Esa Kalervo, koko nimeltään Ernst Aksel Kalervo (19. marraskuuta 1887 Akaa – 16. maaliskuuta 1942) oli suomalainen kuvataiteilija. Hän debytoi vuonna 1911. Esa Kalervon vanhemmat olivat kirjuri Ernst  Villiam ja Matilda Backman (o.s. Snellman). Hänen puolisonsa oli Saima  Backman (o.s. Pistol).  Esa Kalervo osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1914 ja 1915. Hänen taidettaan on muun muassa Tampereen taidemuseossa.
Esa Kalervon suunnittelema Vapaussodan muistomerkki Saarijärvellä (1920).
Aiheesta muualla

Esa Kalervo taiteilijamatrikkelissa (arkistoitu)
Esa Kalervo taiteilijamatrikkelissa
Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Esa Kalervo
Tampereen taidemuseo taiteilijaluettelo K-L
Kertomus Suomen eläinsuojeluyhdistyksen toiminnasta vv. 1913—1914, s, 13
Mr. Big

| Mr>  Big |
| --- | --- |
 Mr. Big vuonna 1992.
Tiedot
Toiminnassa:  1988–2002, 2009–
Tyylilaji:  hard rock, glam metal
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Eric Martin   Billy Sheehan   Paul Gilbert  
Entiset jäsenet:  Richie Kotzen   Pat Torpey  
Levy-yhtiö:  Warner Music   Atlantic Records   Frontiers Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mr. Big on yhdysvaltalainen rock-yhtye, jonka basisti Billy Sheehan perusti vuonna 1988. Sheehanin ohella yhtyeen tunnetuimpaan kokoonpanoon kuuluvat kitaristi Paul Gilbert, laulaja Eric Martin ja rumpali Pat Torpey. Yhtyeen musiikkityyli vaihtelee pop-balladimaisesta rock-ilmaisusta raskaampaan tilutukseen.
Historia

Yhtye tuli suosituksi toisella albumillaan Lean into It (1991), joka ylsi platinamyyntiin (1 000 000) Yhdysvalloissa. Albumilta singlenä julkaistu balladi ”To Be with You” oli vuonna 1992 kolme viikkoa Billboard Hot 100 -listan ensimmäisenä. Myöhempien julkaisujen myötä yhtye menetti maailmanlaajuista suosiotaan, mutta oli kuitenkin Japanissa erittäin suosittu koko ensimmäisen olemassaolonsa ajan.
Kitaristi Gilbert jätti yhtyeen 1990-luvun lopulla ja hänet korvasi Richie Kotzen kahden albumin ajaksi. Yhtye hajosi vuonna 2002, mutta teki paluun alkuperäisessä kokoonpanossaan vuonna 2009.
Yhtye on ilmoittanut tekevänsä viimeisen keikkansa 25. helmikuuta 2025 Tokiossa.
Jäsenet

Paul Gilbert – kitara (1988–1997, 2009–)
Eric Martin – laulu (1988–2002, 2009–)
Billy Sheehan – basso (1988–2002, 2009–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Richie Kotzen – kitara (1999–2002)
Pat Torpey – rummut (1988–2002, 2009–2018)
Diskografia > Studioalbumit

Mr. Big (1989)
Lean into It (1991)
Bump Ahead (1993)
Hey Man (1996)
Get Over It (2000)
Actual Size (2001)
What If... (2010)
...The Stories We Could Tell (2014)
Defying Gravity (2017)
Diskografia > Livealbumit

Raw Like Sushi (1990)
Mr. Big Live (1992)
Raw Like Sushi II (1992)
Japandemonium (1994)
Channel V at the Hard Rock Live (1996)
Live at Budokan (1997)
In Japan (2002)
Back to Budokan (2009)
Live from the Living Room (2012)
Raw Like Sushi 100: Live in Japan 100th Anniversary (2012)
Raw Like Sushi 114 (2015)
R.L.S. 113 Senfai (2015)
Live from Milan (2018)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Big Bigger Biggest (1996)
Deep Cuts (2000)
Greatest Hits (2004)
Next Time Around (2009)
The Vault (2014)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Paul Gilbertin virallinen sivusto
Richie Kotzenin virallinen sivusto
Eric Martinin virallinen sivusto
Billy Sheehanin virallinen sivusto
Pat Torpeyn virallinen sivusto
Mr. Big 2011
Mr. Bigin menestysalbumi Lean into It. Kannessa on valokuva Montparnassen rautatieaseman vuoden 1895 onnettomuudesta.
Heikki Kalha

Heikki Sakari Kalha (ent. Kronqvist, 1. syyskuuta 1931 Helsinki – 10. marraskuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti ja varatuomari.
Heikki Kalha kirjoitti ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta vuonna 1950, valmistui Helsingin yliopistosta lainopin kandidaatiksi vuonna 1957 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1960. Toimittuaan aluksi Tyrvään tuomiokunnan notaarina vuosina 1958–1959 hän siirtyi ulkoministeriön palvelukseen. Kalha työskenteli avustajana Suomen YK-edustustossa vuonna 1960, ulkoministeriön jaostosihteerinä vuosina 1963–1964, lähetystösihteerinä Madridissa vuosina 1964–1967 ja Tokiossa vuosina 1967–1969 sekä jaosto- ja toimistopäällikkönä ulkoministeriössä vuosina 1969–1974. Hän toimi Suomen suurlähettiläänä Beirutissa 1974–1977 ja samalla Ammanissa ja Kuwaitissa, sitten Ateenassa 1977–1980, Bonnissa 1980–1985, oli sitten ulkoasiainministeriön neuvottelevana virkamiehenä 1985–1988 ja toimi jälleen suurlähettiläänä Madridissa 1988–1990 ja Tokiossa 1990–1994.
Haluatko historiankirjoittajaksi?

| Haluatko historiankirjoittajaksi? |
| --- | --- |
 Kansikuva, Kansallisarkiston vanha tutkijainsali. Kuvan henkilö on Maria Virtanen.
Kirjailija:  Jussi T. Lappalainen
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  203
ISBN:  951-746-410-X
Sarja: Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, ISSN 0355-1768 ; 895
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Haluatko historiankirjoittajaksi? on vuonna 2002 ilmestynyt Jussi T. Lappalaisen kirjoittama opaskirja historiantutkimukseen. Kirjassa käydään laajasti läpi alan perusteita.
Vastaanotto

Suomen sukututkimusseuran lehdessä ilmestyi 2003 Anneli Mäkelä-Alitalon kirja-arvostelu. Arvostelu on pääpiirteissään myönteinen, mutta kritiikin aihettakin on. Mäkelä-Alitalon mukaan kirjassa on ”puolisen tusinaa” kirjoitusvirhettä ja siitä uupuu tarpeelliset hakemistot ja sanasto. Hän myös huomioi historiantutkimuksen olevan hyvin sukupuolittunut. Lappalaisen kirjassa mainitaan suuri joukko hänen virkaveljiänsä, mutta näistä vain kaksi on naisia. Vastaavasti hän mainitsee, että kansikuvan nainen viitannee alan tulevaisuuteen.
Arvostelussa myös huomautetaan, että Lappalainen vaikuttaa laittavan omat mielipiteensä kaikkien kirjoittajien ja tutkijoiden näkemykseksi, sillä verukkeella, että hänellä on vuosikymmenien kokemus alalla, vaikka tutkijoiden näkemykset vaihtelevat. Lappalaisen näkemyksestä, että miltei kuka tahansa oppii lukemaan vanhoja asiakirjoja, on kirjoittaja erimielinen. Osa kirjassa mainituista arkistotiedoista on Mäkelä-Alitalon mukaan vanhentuneita.
Arvostelu on kuitenkin suotuisa kokonaisuudessaan ja lopussa kolmanneksi viimeisessä kappaleessa mainitaan, että ”Olennaista kuitenkin on, että Jussi T. Lappalaisen opaskirjaa seuraten voi kasvaa laadukkaaksi ja hyväksi historiankirjoittajaksi”. Kirjan sanotaan olevan myös ”rakenteeltaan selkeä ja valaisevasti otsikoitu”.
Vuonna 2010 Kaisa Kyläkoski kirjoitti lyhyesti kirjasta ja sanoi kirjan olevan teknisesti ajan tasalla ja kirjassa selostetaan maalaisjärkisesti ja uskottavasti.
Kirjaan on viitattu 17 tutkimuksessa.
Touko-Pouko

| Touko-Pouko |
| --- | --- |
 Touko-Pouko esiintymässä Studio Julmahuvissa.
Luoja(t):  Jukka Rasila
Näyttelijä(t):  Jukka Rasila
Ensi- esiintyminen:  Studio Julmahuvi (1998)
Kustantaja:  YLE TV1 Viihdeohjelmat
Henkilötiedot
Luonteenpiirteet:  kiero katse, kaksisuuntainen mielialahäiriö
Suhteet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Touko-Pouko on näyttelijä Jukka Rasilan esittämä ja luoma kuvitteellinen hahmo television viihdeohjelmissa Studio Julmahuvi ja JugiStyle.
Kuvaus

Lyhytmittaisissa sketseissä maanis-depressiivinen Touko-Pouko juontaa kuvitteellista lastenohjelmaa nimeltä Muksuluuri. Hänen tavaramerkkinään on kiero katse. Sketseissä Touko saattaa riehua ympäri studiota intiaanina tai Tarzanina, ”askarrella-paskarrella” muovailuvahasta sielun tai valistaa lapsia ”ydinsodan-pydinsodan” vaaroista. Ohjelmassa hän pääsee myös vastaamaan satunnaisiin puheluihin lapsilta sekä esittämään kappaleen ”Kreikan Meri”. Muksuluurin puhelinnumero on 0700-6528834 eli ”kuusi-puusi viisi-piisi kaksi-paksi kasi-pasi kasi-pasi kolme-dolme ja nelkku-kelkku”.
Muksuluurin tunnusmusiikkina on Erste Allgemeine Verunsicherungin ”Kann Denn Schwachsinn Sünde Sein” -kappaleen alkuosa, jonka sanoitus kuuluu: ”Come on everybody, lets do the Musi!”.
Kuvaus > Roolit

Touko-Pouko esittää jokaisessa jaksossa eri hahmoa, joita ovat Tarzan, intiaani, ninja, mellakkapoliisi ja astronautti. Sketsi, jossa Touko-Pouko esiintyy Robin Hoodina ei päätynyt televisioon, mutta sisältyy Studio Julmahuvin DVD-julkaisuun. JugiStylessa Touko-Pouko esiintyy TV-chatin juontajana.
”Kreikan Meri”

”Kreikan Meri” on Touko-Poukon säveltämä, sanoittama ja luoma kappale. Ensimmäisen kerran hän esitti laulun Studio Julmahuvissa ja myöhemmin myös JugiStylessa. Kappaleen sanoissa toistetaan hokemaa ”Kreikan meri, meri Kreikan”. Samalla sävelellä ja tyylillä hän on laulanut kappaleen myös eri sanoilla.
Aiheesta muualla

Kreikan Meri sekä muita Touko Poukon kappaleita
Ylen Elävä arkisto: Muksuluurin Touko-Pouko
Touko-Pouko sekoilee taas tv-ruudussa
Sapfo

| Sapfo> Σαπφώ |
| --- | --- |
 Sapfoksi kutsuttu fresko Pompejissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 630–612 eaa. Mytilene tai Eresos, Lesbos, Kreikka
Kuollut: noin 570 eaa.
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (aiolainen)
Aikakausi:  arkaainen kausi
Tyylilajit:  lyyrinen runous, rakkausrunous
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sapfo (m.kreik. Σαπφώ, Sapfō, aiol.kreik. Ψαπφώ, Psapfō tai Ψάπφα, Psapfa, lat. Sappho; n. 630/612–570 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Lesboksen saarelta. Hän on antiikin tunnetuin naisrunoilija, ja hellenistisenä aikana hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Sapfo kirjoitti monodista lyriikkaa ja kehitteli oman runomittansa, joka tunnetaan nimellä sapfinen mitta. Häntä pidetään esteettisenä vaikuttajana, joka sai runouden muuttamaan suuntaa aikaisemmista jumalteemoista kohti yksityisen ihmisen kokemuksia. Sapfo kirjoitti pääasiassa rakkausrunoja. Runoista vain yksi, Hymni Afroditelle, on säilynyt kokonaisena. Muutoin runoista on säilynyt vain katkelmia. Osa hänen rakkausrunoistaan oli omistettu naisille.
Elämä

Sapfo oli kotoisin Lesboksen Mytilenestä tai Eresoksesta. Saari oli hänen aikanaan kulttuurinen keskus. Sapfo kuului Alkaioksen tavoin saaren aatelistoon. Hänen isäkseen mainitaan Skamandronymos tai Skamandros, mutta myös sellaiset nimet kuin Simon, Eunomios, Erigyios, Ekrytos, Semos, Skamon ja Etarkhos esiintyvät. Myöhäisten lähteiden mukaan hänen äitinsä nimi olisi ollut Kleis. Sapfolla oli kolme veljeä, Kharaksos, Eurygios (tai Erigyios) ja Larikhos. Veljistä vanhin, Kharaksos, hoiti liiketoimia Egyptin Naukratiissa. Siellä hän rakastui Rhodopis-nimiseen hetairaan ja osti tämän vapaaksi suurella summalla, minkä vuoksi Sapfo hyökkäsi häntä vastaan erässä runossaan.
Muutoin tiedot Sapfon elämästä ovat vähäisiä ja epävarmoja. Ovidiuksen mukaan Sapfo olisi jäänyt orvoksi vain kuusivuotiaana. Tämän jälkeen hän oletettavasti siirtyi Mytileneen. Joidenkin antiikin tekstien ja niiden tulkintojen mukaan hän olisi ollut naimisissa ja hänellä olisi ollut tytär nimeltä Kleis, mutta tiedot eivät ole varmoja. Noin vuonna 604 eaa. Sapfo joutui ilmeisesti Lesboksen poliittisten olojen vuoksi maanpakoon Sisiliaan. Hän pääsi palamaan kotisaarelleen noin vuonna 592 eaa. Tämän jälkeen hän pysyi Mytilenessä ilmeisesti kuolemaansa saakka. Kharaksokseen liittyvän kertomuksen perusteella Sapfo vaikuttaisi olleen elossa vielä noin vuonna 572 eaa., vaikkakin tapahtuman ajoitus on epävarma. Joka tapauksessa on selvää, ettei Sapfo kuollut nuorena.
Sapfo ja Alkaios, lesboslaisen lyyrisen runouden kaksi suurinta nimeä, olivat tuttavia, ja mainitsevat toisensa runoissaan. Sapfo toimi Lesboksella jonkinlaisen aatelistyttöjen yhteisön ja koulun johtajana. Yhteisö oli mahdollisesti Afroditen, muusien ja sulotarten kulttiyhteisö (thiasos). Saaren ylhäisten perheiden tytöt ilmeisesti elivät tällaisessa yhteisössä lapsuuden ja avioliiton solmimisen välisen ajan. Johtajana toimivat vanhemmat naiset eräänlaisen papittaren roolissa. Yhteisö tarjosi uskonnollisen, sosiaalisen sekä muusisiin taitoihin (musiikki, runous, tanssi) liittyvän koulutuksen.
Sapfon runouden hahmojen on tulkittu olleen hänen oppilaitaan, mutta Sapfon teksteistä ei löydy viittauksia naisten oppilaitokseen. Sapfon runot kuvaavat usein tilannetta, jossa joku Sapfon johtaman yhteisön tytöistä on astumassa avioon ja näin jättämässä yhteisön. Tytöille osoitetut runot kertovat Sapfon haikeudesta ja kaipuusta tällaisessa tilanteessa. Näin runot kuvaavat kahden samaa sukupuolta olevan välisiä tunteita.
Myöhäisessä antiikissa ja keskiajalla Sapfo oli runouttaan kuuluisampi itsemurhasta, jonka hän legendan mukaan olisi tehnyt. Kerrotaan, että Sapfo olisi ollut rakastunut epätoivoisesti merimieheen nimeltä Faon, ja heittäytynyt tämän vuoksi mereen Leukaksen saaren eteläkärjessä. Legendalla ei kuitenkaan ole pohjaa kreikkalaisessa historiassa. Epäuskottava on myös tieto Sapfon aviomiehen nimestä; tämän sanotaan olleen Kerkylas Androslainen, kirjaimellisesti ”Penis Miehen kaupungista”, mikä vaikuttaa Sapfon jälkimaineeseen perustuvalta vitsiltä.