stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Han-dynastia
Historia > Xin-dynastia

Xin-dynastian perustanut Wang Mang oli itse toiminut useita vuosia alaikäisten keisarien sijaishallitsijana. Hän riisti ensitöinään Liu-klaanin läänitysruhtinailta heidän asemansa ja karsi aatelin oikeuksia. Valtakunnan talous oli ajautunut taloudelliseen kriisiin. Talouden tervehdyttämiseksi kaikki valtakunnassa oleva kulta otettiin valtion haltuun ja siirryttiin uuteen rahajärjestelmään. Valtio perusti pankkeja, jotka lainasivat rahaa kiinteällä korolla. Suuret maakartanot pilkottiin ja maa jaettiin köyhille talonpojille ja maan ostaminen ja myyminen kiellettiin. Yksityishenkilöiltä kiellettiin oikeus pitää orjia ja valtio monopolisoi itselleen suolan ja raudan tuotannon, rahanlyönnin ja oikeuden vuorten ja järvien tuotteisiin. Ammattimiesten, kuten metsästäjien, kalastajien, silkintuottajien ja käsityöläisten oli maksettava veroa yhdestoistaosa bruttotuloistaan. Virkamiesten palkkio taas määräytyi vuoden sadon mukaan.
Wang Mangin harjoittaman talouspolitiikan ansiosta maan talous alkoi tervehtyä, mutta toimet synnyttivät vastustusta maan yläluokkien piirissä. Kultavarantojen takavarikoiminen ja rahan arvon huonontaminen aiheuttivat heille eniten vahinkoa. Virkamiesten palkkioiden sitominen satojen suuruuteen tarkoitti sitä, että he eivät voineet tietää ansioitaan ennen vuoden päättymistä. Myös talonpojat kärsivät, sillä he joutuivat maksamaan korkeaa korkoa valtion lainoista.
Laajamittainen tyytymättömyys johti kansan kapinointiin. Tyytymättömyyttä nosti luonnonkatastrofit, jotka aiheuttivat nälänhätää kaikkialla maassa. Ajanlaskun ajan vuosina Keltainenjoki muutti uomaansa kahdesti. Joki kuljettaa mukanaan valtavaa lietemäärää, joka kasaantuessaan joen pohjaan kohottaa uomaa ylemmäksi, kunnes rantapenkereet eivät enää kestä valtavaa painetta. Joki muutti uomaansa Läntisen Han-dynastian viimeisinä vuosina, sekä uudelleen Wang Mangin hallintokaudella vuonna 11 jaa. Tulvat aiheuttivat valtavia muuttoliikkeitä, jotka aiheuttivat valtavaa rasitusta seuduille joiden kautta kodittomiksi jääneet vaelsivat.
Tilanne johti suuriin levottomuuksiin, jota lietsoivat lisää myös vallasta syrjäytetyt Liu-klaanin jäsenet. Toinen vahva Xin-dynastiaa vastaan noussut liike oli taolainen salaseura Punaiset kulmakarvat. Vuonna 23 kahdelta taholta hyökänneet kapinalliset hyökkäsivät pääkaupunkiin, eikä Xin-dynastian armeijasta ollut kapinan kukistajaksi. Kapinalliset valtasivat keisarinpalatsin ja teloittivat Wang Mangin. Levottomuudet jatkuivat vielä tämän jälkeen ja ne kestivät yhteensä kymmenen vuotta, minkä päätteeksi kapinaa johtanut Liu Xiu, Liu-klaanin jäsen, julistautui keisariksi vuonna 25 ja julisti Han-dynastian palanneen valtaan.
Myöhempien dynastioiden historiankirjoitus pitää Wang Mangia vallananastajana ja väitetään että hänen uudistuksensa aiheuttivat haittaa jokaiselle yhteiskuntaluokalle. Hän yritti kuitenkin poistaa köyhimpien talonpoikien velkaorjuuden jakamalla maita uudelleen, jolloin myös parantuisi valtion veropohja. Mikäli luonnonkatastrofia ei olisi tapahtunut tai sen aiheuttamat seuraukset olisivat pysyneet hallinnassa, Wang Mangia pidettäisiin menestyneenä keisarina, joka perusti uuden dynastian.
Hallinto > Siviilihallinto

Han-dynastian hallinto pohjautui vahvasti kungfutselaisuuden oppeihin. Hallintotavaltaan Han-dynastia oli myös feodaalisempi kuin edeltäjänsä Qin-dynastia, johtuen osin siitä, että Han-dynastia kukisti Qin-dynastian edellisen Zhou-kauden feodaaliylimystön tuella, jotka olivat Qin-dynastian kaudella menettäneet valta-asemansa. Han-dynastian hallinto oli sekoitus kungfutselaisuuden ideologiaa, feodalismia ja Qin-kaudelta periytyneen legalismin hallintomallia.
Keisari oli poliittisen hierarkian huipulla. Keisarilla oli tukenaan kansleri, keisarillinen neuvonantaja ja armeijan ylipäällikkö. He valvoivat valtakunnan siviilihallintoa hoitaneiden ministerien toimintaa. Merkittävässä asemassa olivat myös keisarinnat, jotka monesti johtivat maata alaikäisen keisarin ollessa vallassa. Myös keisarin lähipiirissä olleet eunukit nousivat toisinaan merkittäviin virkoihin. Keisarit olivat viettäneet lapsuutensa haaremissa ja usein he kiintyivät haaremia hoitaneisiin eunukkeihin, jolloin he valtaan päästyään saattoivat nostaa eunukkeja merkittäviin virkoihin.
Julkista hallintoa johti yhdeksän ministeriötä. Ministeriöt huolehtivat esimerkiksi palatsin turvallisuudesta, uskonnollisista asioista, rikosoikeudellisista asioista, suhteista ulkomaisiin valtionpäämiehiin, maakuntahallinnosta, sotaväestä, sekä verojen keräämisestä ja tulojen jakamisesta. Jokaisella ministerillä oli tukenaan joukko alaisia.
Keisari Wun kaudella, vuonna 141 eaa. sai alkunsa myös virkamiestutkintojärjestelmä, jossa maaherrat suosittelivat henkilöitä hallintovirkoihin. Virkamiesten oli virkaan päästäkseen suoritettava erityinen virkamieskoe. Virkamieskokeet säilyivät maan tapana aina 1900-luvulle asti, tosin myöhempien vuosisatojen dynastioiden aikana virkamieskokeet olivat hyvin erilaisia kuin Han-kaudella. Ensisijaisena edellytyksenä virkamiehillä oli kungfutselaisten tekstien tuntemus. Ne jotka olivat opiskelleet muun koulukunnan kirjoituksia, jätettiin hallintovirkojen ulkopuolelle.
Hallinnollisesti valtakunta jaettiin maakuntiin, joita hallitsivat kaksi virkamiestä, kuvernööri ja komentaja. Maakunnat oli jaettu edelleen pienempiin yksiköihin, joissa alueelliset virkamiehet vastasivat veronkannosta, oikeudellisista asioista ja työkykyisten miesten rekrytoinnista. Maakuntien virkamiesten työtä valvomaan keskushallinto perusti valvontajärjestelmän, jossa tarkastajat raportoivat keskushallinnolle virkamiesten työn tehokkuudesta.
Hallinto > Armeija

Valtakunnan armeija oli järjestetty siten, että yksittäinen henkilö ei saavuttaisi liian suurta asemaa. Kenraaleja nimitettiin yleensä pareittain, ja kun joku tietty tehtävä oli suoritettu, heidän käskyvaltansa kumottiin. Kenraalien alapuolella toimivat alempiarvoiset sotilasjohtajat, jotka vastasivat joukkojen harjoittelusta sisäisestä järjestyksestä, sekä joukkojen sijoittamisesta valtakunnan puolustuslinjoille.
Han-dynastian armeijan miehistö koostui asevelvollisista, vapaaehtoisista ja vangeista. Enemmistö koostui asevelvollisista. Valtakunnassa oli määrätty asevelvollisuus kaikille työkykyisille miehille, jotka eivät olleet asemansa puolesta etuoikeutettuja. Myös rajaseutujen paimentolaisheimoja rekrytoitiin armeijaan. He muodostivat erityisesti ratsuväkiosaston. Itäisen Han-dynastian kaudella luovuttiin pakollisesta asevelvollisuudesta ja siirryttiin ammattisotilaista, paimentolaisheimojen jäsenistä ja rikollisista koostuneeseen armeijaan, sillä koettiin että yleistä asevelvollisuutta ei enää tarvittu.
Väestö

Vuonna 2 jaa. Han-dynastia suoritti väestönlaskennan, jonka mukaan valtakunnassa oli 12,3 miljoonaa perhettä ja 57,6 miljoonaa asukasta. Väestö jakaantui eri säätyihin, jotka olivat arvojärjestyksessä oppineet, maanviljelijät, käsityöläiset ja kauppiaat. Noin 85% maan väestöstä työskenteli maatalouden piirissä. Keskimäärin maanviljelijäperheellä oli viljelymaata 3,63 hehtaaria.
Virkamiehet vastasivat verojen keräämisestä alueellaan. Merkittävimmät kansalta kerättävät verot olivat maavero ja henkiraha. Maaveron määrä riippui yleensä sadon määrästä, mutta sitä saatettiin nostaa erityisten menojen kattamiseksi. Itäisen Han-dynastian ajan keisarin Guang Wun hallintokaudella vuosina 25–57 määritettiin jokaisen 15–56-vuotiaan miehen ja naisen maksettava henkiraha 120 kuparirahaksi vuodessa ja 3–14-vuotiaasta lapsesta oli maksettava 20 kuparirahaa vuodessa. Verotus oli raskasta maanviljelijäperheen tuloihin nähden eikä suuren lapsilauman elatus ollut mahdollista. Usein perheet elivät toimeentulon rajamailla. On oletettavissa, että perhekokoja pyrittiin toisinaan rajoittamaan lapsenmurhilla. Vuokraviljelijöiden ei tarvinnut maksaa maaveroa eikä henkirahaa, sillä tämä velvoite kuului maanomistajalle. Vuokrana vaadittiin puolet vuoden sadosta, jolloin viljelijäperheelle jäi yleensä huomattavasti vähemmän kuin mitä normaalikokoinen perhe kuluttaisi vuodessa. Hyvinäkin satovuosina vuokraviljelijä eli usein lähellä nälkärajaa.
Arvoasteikossa alimpana olevia kauppiaita ei juuri arvostettu. Vallitsevan ajattelutavan mukaan he olivat yhteiskunnan loiseläjiä, siitä huolimatta että kauppa oli Han-dynastialle tärkeä tulonlähde. Kauppiaille ei sallittu maanomistusta, eivätkä he saaneet näyttää ulospäin vaurauden merkkejä.
Kulttuuri

Han-dynastian kaudella kehittyivät kiinan kuvataiteet ja kirjallisuus, sekä tiede ja teknologinen kehitys. Kungfutselaisuus oli keskeisenä oppina hallitseva aatesuunta kirjallisuuden alalla. Keisari Wu perusti vuonna 136 eaa. akatemian, jossa oppineet saivat tutkia keskeisiä kungfutselaisuuden tekstejä. Nämä tekstit olivat keskeisessä asemassa myös virkamiestutkintojärjestelmässä.
Qin-dynastian aikana kansa pyrittiin pitämään kouluttamattomana ja kiellettiin kirjojen omistaminen ja teokset poltettiin. Erityisesti kungfutselaiset oppineet olivat Qin-ajalla vainon kohteena. Han-kaudella kirjojen oppimiskielto kumottiin ja kungfutselaiset oppineet ryhtyivät kokoamaan ja kirjoittamaan muistitiedon varassa uudelleen sitä kulttuurillista perintöä, mitä Qin-dynastia oli pitänyt uhkana itselleen. Tämän johdosta Han-kaudella syntyi useita merkittäviä teoksia.
Han-kaudella kirjoitettiin myös ensimmäinen Kiinan historiaa käsittelevä teos, shiji. Sen laati keisarin hovissa palvellut Sima Qian. Hän matkusti ympäri valtakuntaa keräämässä tietoja teostaan varten, mutta suurin osa hänen käyttämistään lähteistä on kadonnut. Teos on toiminut esikuvana myöhemmille Kiinan historiaa käsitteleville kronikoille. Sima Qian itse joutui erimielisyyksiin keisarin kanssa, hän oli asettunut puolustamaan xiongnuja vastaan taistellutta dynastian sotapäällikköä Li Lingiä, joka oli joutunut xiongnujen vangiksi vuonna 99 eaa. Tämän vuoksi keisari surmautti Li Lingin koko suvun. Puolustaessaan Li Lingiä Sima Qian tuomittiin vankeuteen ja kuohittavaksi.
Kirjallisuuden kehitykseen vaikutti myös Han-dynastian virkamiesten pitämä yksityiskohtainen kirjanpito. Kirjoitustyyli kehittyi siten että se sopi paremmin asiakirjojen laatimiseen. Tekstit kirjoitettiin puisiin liuskoihin tai silkkiin. Kirjanpito mullistui, kun uuden materiaalin, paperin, valmistus keksittiin vuonna 105 jaa. Arkeologiset todisteet ovat osoittaneet, että paperia osattiin valmistaa jo sata vuotta aiemmin, mutta aikaisemmat kirjoitusmateriaalit korvattiin kokonaan vasta noin kolme neljä vuosisataa myöhemmin. Kielen sanasto oli lisääntynyt sivilisaation kasvaessa. Ensimmäinen kiinankielinen sanakirja shuowen jiezi valmistui vuonna 121. Se sisältää yli 9 000 erilaista ideogrammia.
Yksi merkittävä kulttuurinen tekijä, joka levisi Kiinaan Silkkitietä pitkin Han-kaudella, oli buddhalaisuus. Laajaa kannatusta kansan keskuudessa se sai vasta Han-dynastian alkaessa lopullisesti rappeutua, vuoden 200 jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Han-dynastia Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Qin-dynastia | Kiinan dynastiat | Seuraaja: Kolme kuningaskuntaa |
Han-dynastian alue Kiinassa 87 eaa.
Qing-dynastian aikainen muotokuva keisari Wusta.
Han-dynastian alue Kiinassa vuonna 189 jaa.
Gansusta löydetty pronssinen hevosveistos on Han-kauden tunnetuimpia taideteoksia.
Valvo viiteen nuku kolmeen

| Valvo viiteen nuku kolmeen Jodarok |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. toukokuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Lahti-Samppa, Jodarok, Levon Zoltar, Aksim
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 44.51
 Levy-yhtiö: omakustanne
Muut kannet
 Uuden painoksen kansi
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 27.
Jodarokin muut julkaisut
| Uuden ajan avaruususkonto 2009 | Valvo viiteen nuku kolmeen 2011 |   |
Valvo viiteen nuku kolmeen on rap-artisti Jodarokin 17. toukokuuta 2011 julkaistu omakustannealbumi. Albumilta on julkaistu yhteismusiikkivideo "Herää herää / Peittoo kiskoo". Albumi nousi viikoksi (21/2011) Suomen virallisen albumilistan 27. sijalle.
Kappaleet

Lokki 1980 – 2.53
Herää Herää – 2.56
Peittoo kiskoo – 1.14
Alaskaan – 5.48  (mukana Stepa)
Matukkapoika – 1.36
Mitä tapahtu – 4.40  (mukana Seyed Ali)
Anna riikinkukon lentää – 4.42
Ei tänne kettään tuu – 5.16  (mukana Tykopaatti)
Kaukaa – 4.20
Uudempi ja paras – 5.00
Esimerkki – 2.03
Just mun tuuria – 4.18  (mukana Super Janne)
Biitit

Lahti-Samppa & Jodarok: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 11, 12
Levon Zoltar: 7
Aksim: 10
Uusi painos

Albumista julkaistiin uusi painos syksyllä 2012. Se sisältää uuden kappaleen "Valvo viiteen nuku kolmeen (93 Remix)", jolla vierailee JV, sekä pidennetyn version kappaleesta "Peittoo kiskoo", jolla puolestaan vierailee Laineen Kasperi.
Arvostelut

Redrum-187:
Tuoreet Platat:
Aiheesta muualla

Lahti-Sampan haastattelu Redrum-187 -sivustolla
Petrus Christus

Petrus Christus: Nuoren naisen muotokuva
Petrus Christus (1415/1420 Baarle-Hertog – 1475/6) oli flaamilainen taidemaalari.
Christus sai vuonna 1444 Bruggen kaupunkilaisoikeudet ja aloitti siellä työskentelyn taidemaalarina. Hän loi Bruggessa kolme vuosikymmentä kestäneen uran, jonka ajalta hänelle on attribuoitu kolmekymmentä maalausta, viisi piirrosta ja yksi sivu käsikirjoituksesta. Christuksen maalauksista yhdeksässä on tekijän nimi ja päiväys. Kaikki näistä teoksista ovat peräisin vuosilta 1446–1457. Christukselta tilasivat teoksia Bruggen suvut, kuten Adornes. Christus sai monia toimeksiantoja myös Espanjan ja Italian liikemiehiltä. Hänen eklektiseen tyyliinsä vaikuttivat Jan van Eyck, Rogier van der Weyden ja miniatyyritaide. Christus meni aikaisintaan vuonna 1444, viimeisintään vuonna 1463 naimisiin Gaudicine-nimisen naisen kanssa.
Christuksen on esitetty olleen ainakin osan vuosien 1457–1463 välisestä ajasta Italiassa. Yritykset löytää häntä koskevia mainintoja italialaisista asiakirja-arkistoista eivät kuitenkaan ole tuottaneet tulosta. Christus pääsi 1460-luvun alkupuolella vaimonsa kanssa kristilliseen maallikkoyhteisöön, johon myös Burgundin herttuat kuuluivat. Vuosina 1467–1472 Christuksesta kirjattiin asiakirjoihin useita mainintoja kuvataiteilijoiden killan puhemiehenä. Christus kuoli aikaisintaan 2. syyskuuta 1475 ja viimeistään 13. maaliskuuta 1476. Hänen avioton poikansa Bastiaen Christus jatkoi työskentelyä hänen studiollaan. Myöhemmin siellä työskenteli Bastiaen Christuksen poika Petrus II Christus.
Christuksen teoksia on muun muassa Belgian kuninkaallisissa taidemuseoissa (Bryssel), Antwerpenin kuninkaallisessa taidemuseossa, Metropolitan Museum of Artissa, Groeningemuseumissa ja Gemäldegaleriessa.
Henri Bellechose

Henri Bellechose: Pyhän Dionysiuksen marttyyrius (1416)
Henri Bellechose (k. n. 1440 tai n. 1445?) oli flaamilainen taidemaalari.
Bellechose oli lähtöisin Etelä-Alankomaista, mutta työskenteli Burgundissa. Hän seurasi vuonna 1415 Jan Maelwaelia Dijonissa Burgundin herttuan hovitaidemaalarina, jolla oli valet de chambren arvo. Bellechosen teos Pyhän Dionysiuksen marttyyrius (1416) kuuluu Pariisin Louvren kokoelmiin. On kuitenkin esitetty, että Maelwael olisi tosiasiallisesti aloittanut työn, jonka Bellechose olisi saattanut valmiiksi. Lähes kaikki Bellechosen dokumentoidut teokset olivat tilaustöitä Burgundin herttuoille. Juhana I Pelottoman kuoltua Bellechose jatkoi työskentelyä Filip Hyvän palveluksessa.
Bellechose työskenteli suuressa studiossa, jossa enimmillään oli kahdeksán avustajaa ja kaksi harjoittelijaa.
Volgan saksalaiset

| Volgan saksalaiset> Wolgadeutsche поволжские немцы |
| --- | --- |
 Volgan saksalaisten lippu
 Volgan saksalaisen siirtolaisperheen muistomerkki Kansasissa, Yhdysvalloissa
Asuinalueet:   Venäjä  Saksa
Kielet:  venäjä, saksa
Uskonnot:  luterilaisuus
Sukulaiskansat:  muut venäjänsaksalaiset
Volgan saksalaiset (saks. Wolgadeutsche, ven. поволжские немцы, povolžskie nemtsy) ovat Venäjällä alkujaan Volgan alueella asuneita saksalaistaustaisia ihmisiä.
Katariinan kutsu saksalaisille

Katariina II, joka itsekin oli saksalainen, allekirjoitti 22. heinäkuuta 1763 manifestin, jossa hän kutsui ulkomaalaisia muuttamaan Venäjälle erityisesti sellaisille alueille, joiden alkuperäisväestöön Venäjän eliitti ei luottanut. Katariinan tarjoukseen tarttui arviolta 100 000 saksalaista.
Näille siirtolaisille luvattiin liuta erilaisia erityisoikeuksia kuten isoja veronalennuksia, vapaus harjoittaa omaa uskontoaan ja vapautus asevelvollisuudesta. Lisäksi Katariina takasi varattomille ulkomaalaisille menolipun Venäjälle valtion kustannuksella sekä vapauden lähteä Venäjältä, mikäli saapujat tulisivat katuman päälle. Tehtaita ja muuta tuotantoa Venäjälle perustavat saivat myös vapauden myydä tavaroitaan sekä Venäjän sisämarkkinoilla että ulkomaanvientiin ilman tulleja 10 vuoden ajan. Tehtaan perustajille luvattiin myös maaorjia ja talonpoikia toiminnan aloittamiseen.
Vuosina 1764–1767 tuhansia maanviljelijöitä muutti eteläisestä ja läntisestä Saksasta hedelmällisille Saratovin ja Kamyšenin alueelle. He olivat luterilaisia ja menestyivät hyvin viljelijöinä, mutta heidän oppinsa eivät levinneet venäläisten talonpoikien keskuuteen.
Keisari Aleksanteri II:n valtakaudella 1860-luvulla aloitettiin kuitenkin erilaisia venäläistämistoimia: venäjän kielestä tuli pakollinen aine kouluissa ja Volgan saksalaisia alettiin kutsua asepalvelukseen. Monet Volgan saksalaiset lähtivät maasta tämän takia ja nämä suuntasivat pääsääntöisesti Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan. Myös ensimmäisen maailman sodan puhjettua Volgan saksalaisia lähti suuremmissa määrin Venäjältä, koska nämä leimattiin sisäisiksi vihollisiksi.
Neuvostoaikana

Venäjän sisällissodan jälkeen Venäjälle perustettiin vuonna 1924 Volgan saksalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, jonka pääkaupunki oli Engels. Tasavalta lakkautettiin vuoden 1941 syyskuussa Stalinin pelätessä Volgan saksalaisten ryhtyvän Neuvostoliiton vastaiseen taisteluun Saksan puolella. Neuvostohallitus ilmoitti asetuksessaan, että Volgan saksalaisten joukossa oli tuhansittain pettureita ja vakoojia. Stalin määräsi, että saksalaiset oli siirrettävä itään Kazakstaniin, Siperiaan ja muille syrjäisille alueille.
Stalinin aikana vainon kohteeksi joutuivat erityisesti papit, professorit ja opettajat, joiden teloitusten jälkeen Volgan saksalaisten kulttuurin ja identiteetin säilyminen jäi vaakalaudalle.
Vuonna 1964 Volgan saksalaiset vapautettiin Neuvostoliitossa siitä syytteestä, jonka mukaan he olivat toisen maailmansodan aikana syyllistyneet neuvostovallan pettämiseen. Osa heistä vaati 1960-luvun lopulla saada palata kotiseuduilleen Volgan varsille, osa haki muuttolupaa Länsi- tai Itä-Saksaan ja osa muutti Baltian maihin.
Neuvostoliiton romahdettua

Jo 1980-luvulla sekä Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen monet Volgan saksalaiset muuttivat Saksaan, koska Saksassa oli voimassa paluumuuttolaki: kaikki sellaiset etniset saksalaiset, jotka todistettavasti olivat joutuneet karkoituksen uhreiksi tai olivat pakolaisia, saivat Saksan kansalaisuuden muuttaessaan maahan. Laki koski myös tällaisten henkilöiden puolisoita ja jälkeläisiä. Tämä johti todelliseen muuttoaaltoon Saksaan ja nykyään pari miljoonaa volgansaksalaista asuu Saksassa – tämä siitäkin huolimatta, että moni ei osaa enää puhua saksaa. 1990-luvun loppupuolella Saksa kiristi paluuehtoja varsinkin kieltä osaamattomien kohdalla. Saksaan muuttaneet Volgan saksalaiset, ja näiden jälkeläiset, ovat kohdanneet negatiivisia asenteita Saksassa.
Myös Venäjällä on Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen pyritty korvaamaan Volgan saksalaisille näiden kohtaamia vahinkoja mm. järjestämällä asunto niiltä paikkakunnilta, joista heidät karkotettiin. Eri kaupungeilla on kuitenkin erilaiset käytännöt siitä, miten tällaisen korvauksen saaneita käsitellään esim. asuntojonoissa.
Tunnettuja Venäjällä syntyneitä volgansaksalaisia

Helene Fischer (syntynyt 1984).
Andre Geim (syntynyt 1958)
Roman Neustädter (syntynyt 1988)
Boris Rauschenbach, (1915–2001)
Eduard Rossel (syntynyt 1937).
Alfred Schnittke (1934–1998).
Aiheesta muualla

Germans from Russia Heritage Society
Volga German
The Volga Germans
Sasol

| Sasol |
| --- | --- |

Tunnuslause:  reaching new frontiers
Yritysmuoto:  Julkinen osakeyhtiö
Osake:  (NYSE: SSL)
ISIN:  ZAE000006896
Perustettu:  1950
Toimitusjohtaja:  Stephen Russell Cornell
Avainhenkilöt:  Lawrence Patrick, Adrian Davies
Kotipaikka:   Johannesburg, Etelä-Afrikka
Toimiala:  Öljy ja kemikaalit
Tuotteet:  Öljy, Kemikaalit, polttoaineet ja polttoaineet
Liikevaihto:  11,8 mrd. USD (2016)
Henkilöstö:  30 100
Kotisivu:  www.sasol.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sasol (afrikaansiksi: Suid-Afrikaanse Steenkool-, OLie- en Gasmaatskappy, englanniksi South African Synthetic Oil Limited) on eteläafrikkalainen yritys, jonka toimialaan kuuluu öljyteollisuus. Yritys tuottaa pääasiassa bensiiniä ja dieselöljyä, mutta myös kemikaaleja käyttäen Fischer-Tropsch-menetelmää. Sasolilla on tehtaat Sasolburgissa ja Secundassa.
Sasol on toimimut mm. Formula 1 -talli Jordanin pääsponsorina vuosina 1992–1993.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sasol Wikimedia Commonsissa
Anatole France

| Anatole France |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1844
Kuollut: 12. lokakuuta 1924 (80 vuotta)
Kirjailija
Salanimi: Anatolis Fransas 
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1921) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anatole France (oik. Jacques Anatole François Thibault,  16. huhtikuuta 1844 Pariisi – 12. lokakuuta 1924 Saint-Cyr-sur-Loire, Indre-et-Loire) oli ranskalainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1921. Katolinen kirkko kielsi 1920-luvulla hänen teostensa levittämisen niiden sisältämien sosialististen piirteiden vuoksilähde?. Francen tunnetuimpia romaaneja on Kuningatar Hanhenjalan ravintola (1892), joka on kuvaelma 1700-luvun Ranskasta.  Hänet tunnetaan myös aforismeistaan. Francen syvällisimpänä kirjana pidetään romaania Enkelten kapina. Kirjallisuuden alan kuuluisuus hänestä tuli vuonna 1881 julkaistun Instituutin jäsenen Sylvestre Bonnardin rikos -teoksen myötä.{{Lähde}
France oli kiinnostunut välikaudesta pakanuuden ja kristillisyyteen kääntymisen rajamailla. Hän kiinnostui myös yhteiskunnallisista kysymyksistä; jotkut laskevat hänet kommunistiksi, jotkut anarkistiksi. Hänen suhteensa katoliseen kirkkoon muodostui jo varhain epäluulojen sävyttämäksi. Francen teoksia suomennettiin paljon 1900-luvun alussa.lähde?