stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pertti Hemánus
Teoksia > Tietokirjallisuus

Reporadion nousu ja tuho.  Helsinki:  Otava, 1972.
Joukkotiedotus piilovaikuttajana.  (Delfiinikirjat)  Helsinki:  Otava, 1973.  ISBN 951-1-00666-5
Propaganda sanomalehdissä.  Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-02040-4
Tervonen, Ilkka & Hemanus, Pertti: Objektiivinen joukkotiedotus.  Helsingissä:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05641-7
Hemánus, Pertti & Pietilä, Kauko: Seitsemän erää journalismista.  Tampere:  Vastapaino, 1982.  ISBN 951-9066-02-0
Hemánus, Pertti & Tervonen, Ilkka: Totuuksista utopioihin: Journalismin, muun todellisuuden ja yleisön suhteista.  Helsingissä:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-09061-5
Doping, hyvä vihollinen: Yhteiskuntatieteilijän puheenvuoro.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopiston kirjaston julkaisuyksikkö, 1997.  ISBN 951-39-0027-4
Väärä vakaumus.  Jyväskylä:  Atena, 2002.  ISBN 951-796-272-X
Teoksia > Kaunokirjallisuus

Kuka halusi murhata professorin? Romaani rikoksesta ja ajan kuva.  Oulu:  Pohjoinen, 1993.  ISBN 951-749-192-1
Kuka halusi murhata olympiavoittajan? Romaani epäonnistujista ja myös rikoksesta.  Oulu:  Pohjoinen, 1993.  ISBN 951-749-199-9
Kuka halusi murhata luokkatoverinsa? Romaani menestyksen tavoittelijoista ja myös rikoksesta.  Oulu:  Pohjoinen, 1995.  ISBN 951-749-223-5
Kuka halusi murhata kirjailijan? Melodraama kirjoittavista ihmisistä ja myös rikoksesta.  Oulu:  Pohjoinen, 1996.  ISBN 951-749-245-6
Kuka halusi murhata poliitikkoja? Vulgaari tarina poliittisista kiistoista ja niiden seurauksista.  Tampere:  SanaSato, 1999.  ISBN 952-5086-31-3
Aiheesta muualla

Hyvärinen, Irja: Pertti Hemánuksen 70-vuotishaastattelu Helsingin Sanomat. 30.12.2012.
Hemanus, Pertti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Husby och Tuna

| Husby och Tuna |
| --- | --- |
 Husby och Tuna
 Koordinaatit: 59°21′46″N, 17°14′41″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Strängnäs
Väkiluku (31.12.2023):  263
Husby och Tuna on taajama Strängnäsin kunnassa Södermanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 263 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Husby och Tuna Wikimedia Commonsissa
Kalevi Seilonen

Kalevi Seilonen vuonna 1970.
Arvo Oskar Kalevi Seilonen (17. lokakuuta 1937 Mikkeli – 30. toukokuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka toimi 1960-luvulta alkaen myös kriitikkona, vapaana toimittajana, valokuvaajana, kuvataiteilijana ja neljän kulttuurilehden päätoimittajana: Nuori Voima (1964–1965), kuvataidelehti Iris (1968–1969), Kulttuurivihkot (1974–1977) ja Runous (1983–1984). Hän toimi pitkään Nuoren Voiman Liiton lausunnonantajana.
Hänen varsinainen esikoisteoksensa on Tosiasioita minusta, mutta hän oli julkaissut omakustanteena kokoelman Proosarunoja jo 1959. Pääteokset ovat kirjan mittainen runo Neljä vallankumousta ja kirjallisuuden eri lajeja yhdistelevä Metsäroisto, josta Seilonen sai toisen valtionpalkintonsa ja Suuren suomalaisen kirjakerhon palkinnon.
Seilosen tuotannon parhaana kautena pidetään 1960-lukua. 1970-luvulla hän kääntyi taistolaiseksi, minkä on arvioitu kahlinneen hänen mielikuvituksensa lentoa. Vuonna 1967 Seilonen, Markku Lahtela, Ilpo Saunio ja Tauno Tuomivaara tuomittiin 200 markan sakkoihin sotilaspassiensa hävittämisestä.
Teoksia

Proosarunoja.  Helsinki:  tekijä, 1959.
Tosiasioita minusta.  Helsinki:  Tammi, 1965.
Suomalaisia runoja.  Helsinki:  Tammi, 1966.
Ilman valloitus.  Helsinki:  Tammi, 1968.
Julkisesti karkuun.  Helsinki:  Tammi, 1969.
Vehnäpelto kasvaa heinää.  Helsinki:  Tammi, 1971.
Vastarintaryhmä.  Helsinki:  Tammi, 1974.  ISBN 951-30-2886-0
Köyhien mökkien punaista.  Helsinki:  Tammi, 1976.  ISBN 951-30-3830-0
Haitarin ääni.  Helsinki:  Tammi, 1980.  ISBN 951-30-5282-6
Neljä vallankumousta.  Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5458-6
Metsäroisto.  Helsinki:  Tammi, 1986.  ISBN 951-30-5549-3
(Toim.) Toistasataa runoilijaa, suomennosvalikoima, 1989
Valittuja runoja.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9699-8
Tyydyttymätön rasvahappo

Palmitoleiinihappo on kertatyydyttymätön rasvahappo.
Triglyseridi on mikä tahansa glyserolin esteri, jossa kaikki kolme hydroksyyliryhmää ovat esteröityinä rasvahapoilla.
Tyydyttymätön rasvahappo
Kertatyydyttymätön rasvahappo
Monityydyttymätön rasvahappo
Transrasva
Omega-rasvahapot:
ω−3
ω−6
ω−7
ω−9
Tyydyttynyt rasvahappo
Katso myös
Rasvahappo
Välttämätön rasvahappo
Luettelo monityydyttymättömistä rasvahapoista
n
k
Tyydyttymätön rasvahappo on rasvahappo, joiden rasvahappoketjussa on yksi tai useampi korkeaenerginen kaksoissidos. Rasvahappo on kertatyydyttymätön, jos se sisältää yhden kaksoissidoksen, ja monityydyttymätön, jos se sisältää useamman kaksoissidoksen.
Kaksoissidokset ovat yleensä cis-muodossa. Rasvahappoja, jotka sisältävät trans-muodossa olevan kaksoissidoksen sanotaan transrasvahapoiksi.
Kaikki ravintorasvat sisältävät tyydyttymättömiä rasvahappoja. Ylivoimaisesti suurin osa eurooppalaisen ruokavalion tyydyttymättömistä rasvahapoista koostuu linoli- ja alfalinoleenihapoista.
Yleiset ominaisuudet

Paljon tyydyttymättömiä rasvahappoja sisältävä rasva ei jähmety jääkaapissa. Lisäksi paljon tyydyttymättömiä ja etenkin paljon monityydyttymättömiä rasvahappoja sisältävä rasva härskiintyy muita rasvoja herkemmin. Tämä johtuu siitä, että tyydyttymättömien rasvahappojen korkeaenergiset kaksoissidokset tekevät rasvasta helposti hapettuvaa.
Tyydyttymättömien omega-7-rasvahappojen kuten palmitoleiinihapon ja vakseenihapon hapettuminen ihon pinnalla 2-nonenaaliksi saattaa olla vanhan henkilön hajuksi kutsutun ilmiön syynä.
Omega-3-rasvahapot

Omega-3-rasvahappoihin kuuluvat alfalinoleenihappo (ALA), jota saa esimerkiksi pellavansiemen-, hamppu- tai rypsiöljystä sekä saksanpähkinöistä, sekä kalasta tai kalaöljystä saatavat eikosapentaeenihappo (EPA), dokosaheksaeenihappo (DHA), ja eikosatetraeenihappo (ETA). Myös stearidonihappo (SDA) on omega-3 rasvahappo. Kasviöljyistä saatavasta ALAsta osa muuttuu ihmisen elimistössä EPAksi.
Omega-6-rasvahapot

Omega-6-rasvahappoperheeseen kuuluvat pähkinöistä, kasviöljyistä ja vihanneksista saatava linolihappo (LA) ja lihasta, maitotuotteista ja äyriäisistä saatava arakidonihappo (AA). Omega-6 perheeseen kuuluvat myös dihomogammalinoleenihappo (DGLA) sekä gammalinoleenihappo (GLA), joita ei esiinny normaalissa ravinnossa, mutta niitä syntyy ihmisen elimistössä linolihaposta. Dihomogammalinoleenihappoa ja gammalinoleenihappoa löytyy mm. äidinmaidosta. Gammalinoleenihappoa ei sellaisenaan ole tavallisimmin käytetyissä kasviöljyissä lainkaan, mutta sitä on joissakin kasvikunnan tuotteissa, kuten helokin- ja mustaherukan siemenissä.
Linolihappo muuttuu kehossa delta-6-desaturaasi-entsyymin vaikutuksesta gammalinoleenihapoksi ja edelleen elongaasi-entsyymin avulla dihomogammalinoleenihapoksi. Mikäli delta-6-desaturaasi-entsyymin toiminta on esimerkiksi sairauksien, infektioiden tai vanhenemisen vuoksi estynyt tai puutteellista, on ravinnon täydentäminen gammalinoleenihapolla tarpeellista. Gammalinoleenihappoa esiintyy erityisesti Suomessa jalostetun Finola-kuituhampun siemenöljyssä.
Muut tyydyttymättömät rasvahapot

Edellä käsiteltyjen rasvahappojen lisäksi tyydyttymätön kaksoissidos voi sijaita myös muissa kohdin hiilivetyketjua. Esimerkkejä ovat
Omega-5-rasvahapot: Myristoleiinihappo ja granaattiomenahappo
Omega-7-rasvahapot: Palmitoleiinihappo (PA)
Omega-9-rasvahapot: Öljyhappo (OA)
Voi ja monet muut eläinrasvat sisältävät muun muassa konjugoitua linolihappoa (CLA), jota ei luokitella omega-rasvahapoksi.
Tyydyttymättömät rasvahapot ravinnossa

Kaikki rasvaa sisältävät ruoka-aineet sisältävät tyydyttymättömiä rasvahappoja. Ylivoimaisesti suurin osa eurooppalaisen ruokavalion tyydyttymättömistä rasvahapoista koostuu linoli- ja alfalinoleenihapoista.
Oliivin rasvassa on 70 prosenttia kertatyydyttymättömiä rasvahappoja ja 14 prosenttia monityydyttymättömiä rasvahappoja. Saksanpähkinässä on runsaasti monityydyttymättömiä rasvahappoja ja muissa pähkinöissä runsaasti kertatyydyttymättömiä rasvahappoja. Yli puolet sian ja broilerin rasvasta koostuu tyydyttymättömistä rasvahapoista. Noin puolet lampaan rasvan rasvahapoista on tyydyttymättömiä. Kalanrasvassa ja valtameressä elävien nisäkkäiden, kuten valaiden, rasvassa on runsaasti omega-3-rasvahappoja.
| Rasva tai öljy | ALA | EPA | DHA | ETA | SDA | LA | AA | DGLA | GLA | PA | OA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | n-3 | n-3 | n-3 | n-3 | n-3 | n-6 | n-6 | n-6 | n-6 | n-7 | n-9 |
| Voi |  |  |  |  |  | 4 |  |  |  | 30 |  |
| Kylmäp.rypsiöljy | 6–10 |  |  |  |  | 50–57 |  |  | 0 |  | 18–26 |
| Oliivi- | 0–1 |  |  |  |  | 4–21 |  |  | 0 |  | 55–83 |
| Hamppu- lähde? | 21 |  |  |  | 2 | 57 |  |  | 4 |  | 6 |
| Auringonkukka- | < 1 |  |  |  |  | 48–74 |  |  | 0 |  | 14–39 |
| Pellava- | 30–60 |  |  |  |  | 10–25 |  |  | 0 |  | 13–36 |
| Soija- | 6–10 |  |  |  |  | 50–57 |  |  | 0 |  | 18–26 |
| Seesam- | 0 |  |  |  |  | 42–48 |  |  | 0 |  | 36–42 |
Terveysvaikutukset > Kertatyydyttymättömät rasvahapot

Vuonna 2021 julkaistussa suomalaistutkimuksessa havaittiin, että kertatyydyttymättömät rasvahapot vähentävät aterianjälkeisiä verensokerin heilahteluita suurimmalla osalla ihmisistä, mutta lisäävät joillain ja osalla ihmisistä niillä ei ole mitään vaikutusta verensokeriin. Erot saattoivat liittyä tutkittavien perimään, painoindeksiin, suolistomikrobeihin tai elintapoihin.
Terveysvaikutukset > Monityydyttymättömät rasvahapot

Vuonna 2021 julkaistussa kiinalaistutkimuksessa havaittiin, että eniten monityydyttymättömiä rasvahappoja nauttivalla väestöneljänneksellä esiintyy yli kolme kertaa enemmän ei-alkoholiperäistä rasvamaksaa kuin vähiten nauttivilla. Riski alkaa lisääntyä voimakkaasti päiväsaannin ylittäessä 19 grammaa. Tutkimuksen osanottajamäärä oli 1068 henkeä ja rasvamaksan muut riskitekijät vakioitiin.
Vuonna 1999 julkaistussa brittitutkimuksessa havaittiin, että monityydyttymättömien rasvahappojen runsas saanti (15 energiaprosenttia) lisää veren hapettuneen glutationin määrää, mitä pidetään yhtenä oksidatiivisen stressin biomarkkerina. Myös virtsan TBARS-aineiden (thiobarbituric acid reactive substances) määrä kasvoi, joita pidetään rasvojen hapettumisen biomarkkereina. Tulos viittasi siihen, että monityydyttymättömät rasvahapot lisäävät elimistön oksidatiivista stressiä.
Tyydyttymättömät rasvahapot nostavat veren insuliinipitoisuutta, mikä lisää kakkostyypin diabeteksen sekä sydän- ja verisuonitautien riskiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyydyttymätön rasvahappo Wikimedia Commonsissa
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen (kirja)

| Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen> Transitus Mariae.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  tuntematon
Kieli:  latina
Genre:  hagiografia
Julkaistu:  400-500-luku
Suomennos
Suomentaja:  Johannes Seppälä
Kustantaja:  Ortokirja ry
Julkaistu:  1979 teoksessa Apokryfiset evankeliumit
Sivumäärä:  5 s.
ISBN:  951-95564-0-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen (lat. Transitus Mariae) on nimitys useille varhaiskristillisille apokryfisille kirjoituksille, jotka kuvaavat Neitsyt Marian kuolemaa. Eri versioissa on paljon eroja, mutta niillä saattaa olla yhteinen kantamuoto.
Historia

Kirjoituksesta tunnetaan versiot kreikan, latinan, syyrian, koptin, arabian, armenian, georgian ja etiopian kielillä. Lisäksi siitä tunnetaan käännöksiä keskiaikaisen Euroopan kielille, ja näissä on viitteitä alkukielistä. Varhaisin koko kertomuksen teksti on syyriankielinen.
Latinankielinen teksti on peräisin 400–500-lukujen taitteesta, mutta se perustuu varhaisempaan traditioon, jonka ajoituksesta tutkijoilla ei ole yksimielisyyttä. Syyriankieliset katkelmat saattavat olla jo 200-luvulta. Kertomuksessa on piirteitä, joiden perusteella sen kantamuoto voisi olla mahdollisesti 100-luvulta.
Sisältö

Kirjoitus pyrkii esiintymään ikään kuin apostolien tai näihin läheisissä yhteyksissä olleiden henkilöiden kirjoittamana. Teksti edustaa niin sanottua ”palmunlehvätraditiota”. Marialle ilmestyy arkkienkeli Gabriel, joka tuo mukanaan palmunoksan ja ilmoittaa, että Maria otetaan taivaaseen kolmen päivän kuluttua. Kirjoituksen mukaan Marian kuolema tapahtui kaksi vuotta Kristuksen taivaaseenastumisen jälkeen:
»[...] toisena vuotena Herramme Jeesuksen Kristuksen taivaaseenastumisen jälkeen autuain neitsyt Maria pysyi rukouksessa aina, päivin ja öin. Mutta kolmantena päivänä ennenkuin hän kuolisi, tuli hänen luokseen Herran enkeli ja tervehti häntä sanoen: ”Terve, Maria, armoitettu, Herra on kanssasi.” Mutta hän vastasi sanoen: ”Kiitos jumalalle.” Jälleen hän sanoi hänelle: ”Ota tämä palmu, jonka Herra lähetti sinulle." Ja hän otti enkelin kädestä hänelle lähetetyn palmun suurella ilolla kiittäen Jumalaa. Herran enkeli sanoi hänelle: ”Kolmen päivän kuluttua tapahtuu ylösottamisesi." Ja hän vastasi: ”Jumalalle kiitos.”»
Kuoleman jälkeen Maria otetaan ylös taivaaseen. Varhaisemmissa versioissa taivaaseenottamiseen liittyvien tapahtumien kuvaus on yksinkertainen ja myöhemmissä versioissa laajempi.
Kirjallisuutta > Suomennos

Neitsyt Marian kuolonuneen nukkuminen. Teoksessa Apokryfiset evankeliumit.  Suomentanut Johannes Seppälä. Ortokirja ry, 1979 (2. painos 1980).  ISBN 951-95564-0-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Transitus Mariae. Teoksessa Lewis, Agnes Smith: Apocrypha Syriaca. The Protevangelium Jacobi and Transitus Mariae.  (Studia Sinaitica 11)  London:  C. J. Clay & Sons, 1902.  Teoksen verkkoversio.
Arras, Victor: De Transitu Mariae apocrypha Aethiopice.  (Corpus scriptorum Christianorum Orientalium 342–343 und 351–352 / Scriptores Aethiopici 66–69)  Louvain:  Secrét. du CorpusSCO, 1973–1974.
Förster, Hans (toim.): Transitus Mariae. Beiträge zur koptischen Überlieferung. Mit einer Edition von P. Vindob. K 7589, Cambridge Add 1876 8 und Paris BN Copte 12917 f. 28 und 29.  (Die Griechischen Christlichen Schriftsteller der ersten Jahrhunderte. Neue Folge 14 / Neutestamentliche Apokryphen Band II)  Berlin/New York 2006:  Walter de Gruyter.  ISBN 978-3-11-018227-9
Leveäkuonokaimaani

| Leveäkuonokaimaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Alligaattorit Alligatoridae
Alaheimo::  Kaimaanit Caimaninae
Suku::  Varsinaiset kaimaanit Caiman
Laji::  latirostris
Kaksiosainen nimi
 Caiman latirostris  (Daudin, 1801) 
 Leveäkuonokaimaanin levinneisyys.
Katso myös
   Leveäkuonokaimaani Wikispeciesissä   Leveäkuonokaimaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Leveäkuonokaimaani (Caiman latirostris) on eteläamerikkalainen alligaattorilaji. Se on pienehkö ja ihmiselle vaaraton.
Koko ja ulkonäkö

Leveäkuonokaimaani voi kasvaa kolmimetriseksi, mutta tavallisempia ovat 1,5–2 -metriset yksilöt. Ulkonäöltään leveäkuonokaimaani muistuttaa silmälasikaimaania, koska sen silmien yläosaa reunustaa korkea harjanne. Silmäkuopan yläreuna on niin ulkoneva, että näyttää kuin kaimaanilla olisi pienet sarvet. Paras tuntomerkki on hyvin leveä ja litteä kuono. Leveäkuonokaimaanit ovat sekä nuorina että vanhoina kirkasvärisiä, jolloin ne poikkeavat osittain muista kaimaaneista. Selkä ja kyljet ovat oliivinvihertävät, vatsapuoli keltainen. Pää on leveä ja jykevä. Leuoissa on 68–78 hammasta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Leveäkuonokaimaania tavataan Brasiliassa, Boliviassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Laji elää pääasiassa hitaasti virtaavissa suolattomissa vesissä, mutta se elää myös mangrovemetsissä ja soilla. Sitä on tavattu jopa rannikon läheisyyden saarilta. Ne puuttuvat kuitenkin monista vesistöistä kokonaan, ehkä sopivan ravinnon puutteen takia. Laji ei ole nykyään välittömässä vaarassa, ja sen kanta on 250 000–500 000 yksilöä. Laji lisääntyy myös vankeudessa. Leveäkuonokaimaani on kärsinyt silti salametsästyksestä ja elinalueiden katoamisesta.
Elintavat

Leveäkuonokaimaani syö pääasiassa kilpikonnia ja etanoita, mutta täydentää ruokavaliotaan myös muilla pikkueläimillä.
Leveäkuonokaimaaninaaraat munivat sadekaudella 20–60 munaa. Munat ovat noin 6 senttimetriä pitkiä ja noin 5 senttimetriä leveitä. Poikasia ei juuri erota muiden kaimaanien poikasista. Poikaset ääntelevät toisilleen ja kirkuvat emolleen vaaran uhatessa.
Leveäkuonokaimaaneilla on aikuisenakin lukuisia vihollisia. Kaimaani voi vedessä joutua jopa 8-metrisen anakondan saaliiksi, ja maalla sen vaarana on jaguaari. Leveäkuonokaimaani puolustautuu voimakkailla leuoillaan ja pyrstön iskuilla.
Bakkhylides

| Bakkhylides> Βακχυλίδης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 515 eaa. Iulis, Keos
Kuollut: n. 450 eaa.
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka
Aikakausi:  antiikki
Tyylilajit:  lyyrinen runous
Kirjallinen suuntaus: kuorolyriikka
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bakkhylides (m.kreik. Βακχυλίδης, Bakkhylidēs, lat. Bacchylides; n. 515–450 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Keoksen saarelta. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä

Bakkhylides oli kotoisin Iuliin kaupungista Keoksen saarelta. Hän syntyi noin vuonna 515 eaa., vaikka joskus tämä on ajoitettu jo noin vuoteen 524 eaa. Bakkhylideen eno oli samasta paikasta kotoisin ollut Simonides, joka luettiin myös yhdeksän lyyrisen runoilijan joukkoon. Häneltä Bakkhylides oletettavasti sai lyyrikon koulutuksensa. Bakkhylideen isän nimeksi mainitaan eri lähteissä Medon, Meilon ja Meidylos. Hänen isänpuolen isoisänsä oli urheilija Bakkhylides.
Bakkhylideen elämästä tiedetään antiikin lähteistä suhteellisen vähän. Hän vaikutti Sisiliassa Hieron Syrakusalaisen hovissa viimeistään vuodesta 476 eaa lähtien. Samaan aikaan siellä toimivat myös Simonides ja Pindaros. Eusebios kuvaa Bakkhylideen toimineen vuoden 450 eaa. tienoilla, mutta koska Hieron kuoli jo vuonna 467 eaa. ja Bakkhylides sai suurta kuuluisuutta hänen hovissaan, hänen on täytynyt saada mainetta runoilijana viimeistään jo noin vuonna 470 eaa. Näin hänen tärkein luomisvaiheensa ajoittuu 400-luvun eaa. ensimmäiselle puoliskolle.
Noin vuonna 462 eaa. Bakkhylides karkotettiin tuntemattomasta syystä Keokselta. Tämän jälkeen hän vietti kymmenisen vuotta Peloponnesoksella. Hänen kerrotaan myös käyneen Thessaliassa, olleen makedonialaisen Aleksanterin ystävä sekä kirjoittaneen dithyrambeja Ateenan kilpailuihin. Pindaroksen skoliasti sanoo useissa kohdissa, että Pindaros ja Bakkhylides olisivat olleet kateellisia toisiaan kohtaan ja kilpailuasetelmassa. Ei ole kuitenkaan tietoa siitä, pitääkö tämä paikkansa, vai onko tämä vain myöhemmille kreikkalaisille grammaatikoille tyypillistä skandaalin- ja vastakkainasettelunhakuisuutta. Myöhemminkin Bakkhylideen runoilijanmaine on kärsinyt epätasaisesta kilpailuasetelmasta, jolloin hänen runoilijanlahjansa jäävät Pindaroksen varjoon.
Bakkhylideen kuolema ajoitetaan noin vuoteen 450 eaa., vaikka joskus hänen on arveltu voineen elää aina peloponnesolaissodan kynnykselle vuoteen 431 eaa. saakka. Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Bakkhylideen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin.
Runous > Lyyrinen runous

Bakkhylides kirjoitti enonsa tavoin kuorolyriikkaa ja muita lauluja. Hänen runonsa olivat montaa eri tyyppiä: niihin kuului epinikion-oodeja eli urheilukilpailuiden voittajien kunniaksi kirjoitettuja lauluja, hymnejä, paiaaneja ja hyporkhemata-oodeja jumalten kunniaksi, dithyrambeja, prosodista ja rakkausrunoutta sekä juomalauluja. Aleksandrialaiset tekstikriitikot jakoivat hänen tuotantonsa yhdeksään kirjaan, joista kuusi ensimmäistä oli uskonnollista runoutta ja kolme viimeistä omistettu ihmisille voitto- tai ylistysrunoina tai rakkausrunoutena.
Kaikista näistä on säilynyt nykyaikaan vain katkelmia, mikä on hankaloittanut Bakkhylideen runouden arviointia. Merkittäviä lisälöytöjä on tehty Oksyrhynkhoksen papyruksista. Antiikissa Bakkhylidestä arvostettiin Simonideen tavoin runojensa eleganssista. Toisaalta hänen katsottiin häviävän Pindarokselle runojen voimassa ja energiassa. Kohdat, joissa hän valittaa kohtalon vääjäämättömyyttä ja välttämättömyyttä alistua kuoleman edessä muistuttavat joonialaista elegiaa. Hänen epinikioninsa ovat Pindaroksen vastaavia maanläheisempiä, kertovat enemmän itse kilpailutapahtumasta ja ylistävät voittoa ja voittajaa kauniisti mutta sovinnollisesti.
Edeltäjiensä tavoin Bakkhylides käytti doorilaista murretta, mutta hyödynsi usein myös attikalaisia muotoja. Näin hänen runokielensä muistuttaa monin tavoin ateenalaisten tragedioiden kuoro-osuuksia.
Seuraava esimerkkikatkelma rauhan siunauksista kertovasta paiaanista Apollonille on Päivö ja Teivas Oksalan suomentama:
»τίκτει δέ τε θνατοῖσιν εἰ-
ρήνα μεγαλάνορα πλοῦτον
καὶ μελιγλώσσων ἀοιδᾶν ἄνθεα
δαιδαλέων τ᾽ ἐπὶ βωμῶν
θεοῖσιν αἴθεσθαι βοῶν ξανθᾷ φλογὶ
μηρί᾽ εὐμάλλων τε μήλων
γυμνασίων τε νέοις αὐ
αὐλῶν τε καὶ κώμων μέλειν.
ἐν δὲ σιδαροδέτοις πόρπαξιν αἰθᾶν
ἀραχνᾶν ἱστοὶ πέλονται,
ἔγχεα τε λογχωτὰ ξίφεα
τ᾽ ἀμφάκεα δάμναται εὐρώς
χαλκεᾶν δ᾽ οὐκ ἔστι σαλπίγγων κτύπος [...]
συμποσίων δ᾽ ἐρατῶν βρίθοντ᾽ ἀγυιαί,
παιδικοί θ᾽ ὕμνοι φλέγονται.»
»tiktei de te thnatoisin ei-
rēna megalanora plūton
kai meliglōssōn aoidān anthea
daidaleōn t' epi bōmōn
theoisin aithesthai boōn ksanthā flogoi
mēri' eumallōn te mēlōn
gymnasiōn te neois au
aulōn te kai kōmōn melein.
en de sidarodetois porpaksin aithān
arakhnān histoi pelontai,
enkhea te lonkhōta ksifea
t' amfakea damnatai eurōs
khalkeān d' ūk esti salpingōn ktypos [...]
symposiōn d' eratōn brithont' agyiai
paidikoi th' hymnoi flegontai.»
»Rauha tuottaa ihmisille ylvään
rikkauden sekä kasvattaa
mesisointuiset laulun kukkaset.
Roihuavat tuliuhrit alttareitten päällä
taivaisille: härät sekä villavat karitsat.
Nuoriso kilvata saa,
karkelo pyörii, huilu soi.
Nyt hämähäkkien verkot peittävät
kilven rautavahvistukset, ruosteen syövytys
tylsyttää viiltävät miekat
sekä keihäiden kärjet,
vaskitorven merkkihuuto poissa on.
[...]
Tiet, kadut notkuvat juhlakulkueista,
lasten kuoron laulu kaikaa.»
Runous > Epigrammit

Kreikkalainen antologia sisältää kaksi epigrammia, jotka on laitettu Bakkhylideen nimiin. Toinen niistä on doorilaisella ja toinen joonialaisella murteella. Niiden aitoutta ei ole erityisiä perusteita epäillä.
Kirjallisuutta > Suomennoksia

Bakkhylides. Teoksessa Oksala, Päivö & Oksala, Teivas: Kreikkalaisia kirjailijakuvia, s. 104–109.  (Runojen ja runokatkelmien suomennoksia)  Helsinki:  Otava, 1965.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä

Bacchylides, Corinna: Greek Lyric.  (Volume IV: Bacchylides, Corinna, and Others. Edited and translated by David A. Campbell. Loeb Classical Library 461)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1992.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Gerber, Douglas E.: A Companion to the Greek Lyric Poets.  (Mnemosyne, Supplements)  Brill, 1997.  ISBN 9789004217614
Hutchinson, G. O.: Greek Lyric Poetry.  (A Commentary on Selected Larger Pieces (Alcman, Stesichorus, Sappho, Alcaeus, Ibycus, Anacreon, Simonides, Bacchylides, Pindar, Sophocles, Euripides). Uusintapainos)  Oxford:  Oxford University Press, 2003.  ISBN 9780199265824
Aiheesta muualla

Bakkhylides-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Antiikin Kreikan kirjallisuus: Yhdeksän lyyristä runoilijaa
Alkman
Sapfo
Alkaios
Anakreon
Stesikhoros
Ibykos
Simonides
Pindaros
Bakkhylides
Papyruskatkelma Bakkhylideen runoista. Oksyrhynkhoksen papyrukset (P.Oxy.) XI 1361 fr. 4.