stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikevaihtovero

Liikevaihtovero (lyhenne lvv.
) oli Suomessa vuosina 1941–1994 käytössä ollut vero, jota yritykset maksoivat valtiolle tavaroiden ja palvelujen myynnistä ja maahantuonnista. Se oli nykyisen arvonlisäveron edeltäjä. Liikevaihtovero säädettiin aluksi tilapäiseksi, vuoden 1942 alusta lähtien pysyväksi. Ensimmäisen liikevaihtoverolain korvasi toinen liikevaihtoverolaki vuoden 1964 alussa. Alun perin liikevaihtoverolla korvattiin sodan takia romahtaneita tullituloja. Taso oli aluksi 10 % ja se nousi vähitellen 18 %:iin.
Liikevaihtovero kävi vähitellen monimutkaisuutensa vuoksi hankalaksi ja se korvattiin vuonna 1994 arvonlisäverolla. Syynä oli myös EU:n pyrkimys kohti eri valtioiden verotuksen samankaltaisuutta. Laki arvonlisäverosta tuli voimaan 1. kesäkuuta 1994, jolloin liikevaihtovero samalla lakkautettiin. Arvonlisäveron käyttöönoton yhteydessä tulivat verollisiksi myös ennen verottomat palvelut, kuten parturit, suutarit ja korjaamopalvelut.
Aiheesta muualla

Liikevaihtoverolaki 559/1991
Liikevaihtoveroasetus
Lauri Lehtimaja

Lauri Juhani Lehtimaja (s. 17. marraskuuta 1945 Salo) on suomalainen juristi. Hän oli eduskunnan oikeusasiamies vuosina 1995–2001 ja korkeimman oikeuden jäsen vuosina 1992–2009.
Lehtimaja on koulutukseltaan oikeustieteen lisensiaatti (Helsingin yliopisto 1978); varatuomarin arvon hän sai vuonna 1972. Lehtimaja on tullut tunnetuksi ihmisoikeusjuristina vuosia ennen kuin ihmisoikeudet otettiin Suomessa vakavasti. Ihmisoikeudet ovat Suomessa konkretisoituneet monessa Lehtimajan ratkaisussa eduskunnan oikeusasiamiehen kansliassa. Hän työskenteli siellä esittelijäneuvoksena Suomen liittyessä Euroopan ihmisoikeussopimukseen ja sittemmin oikeusasiamiehenä 1995–2001.
Oikeusasiamiehenä Lehtimaja kiinnitti huomiota siihen, ettei Suomessa syyttömänä syytetyllä ollut oikeutta saada korvausta puolustautumiskuluistaan. Pitkälti hänen ansiostaan korvausoikeus tuli lakiin vuonna 1998.
Toimiessaan korkeimman oikeuden jäsenenä Lehtimaja profiloitui usein eriäviä mielipiteitä jättäessään.
Lehtimaja oli ehdolla korkeimman oikeuden presidentiksi vuonna 2001, mutta tehtävään valittiin Leif Sevón.
Lauri Lehtimajan isä oli varatuomari Leo Lehtimaja. Hän avioitui vuonna 1969 psykiatri Maija Kujanpään kanssa, ja heille syntyi kolme lasta: poika Antti Lehtimaja (s. 1970) on asianajaja, tytär Inkeri Lehtimaja (s. 1972) on kielitieteilijä, ja tytär Liisa ”Lissu” Lehtimaja (s. 1976) on kuvataiteilija ja laulaja. Lehtimajan toinen puoliso vuodesta 1990 on ollut terveydenhoitaja Irma Koskenmäki.
Muu virkaura

Kouvolan apulaisnimismies 1971
Kymen läänin apulaispoliisitarkastaja 1972
Enontekiön yleinen oikeusavustaja 1974–1975
Esittelijänä Itä-Suomen hovioikeudessa 1972 alkaen
Kuopion raastuvanoikeuden oikeusneuvosmies 1978
Suomen Akatemian tutkimusassistentti 1979
Oikeusministeriön lainsäädäntöneuvos 1980–1987, tehtävänä rikosoikeudellisten säädösten valmistelu
Helsingin hovioikeuden hovioikeudenneuvos 1987
Ulkoasiainministeriön lainsäädäntöneuvos 1990–1991 toimien tuossa tehtävässä Suomen hallituksen edustajana Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa
Eduskunnan oikeusasiamiehen kanslian esittelijäneuvos 1988–1992
Korkeimman oikeuden jäsen ja oikeusneuvos 1. elokuuta 1992 – 31. heinäkuuta 2009
Eduskunnan oikeusasiamies 1. lokakuuta 1995 – 31. joulukuuta 2001
Kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnan asiantuntija 1991–1992. Asianajajatutkintolautakunnan jäsen 1993–1995
Euroopan kriminaalipolitiikan instituutin (HEUNI) neuvottelukunnan jäsen 1993–1995
Hän on toiminut myös rikosoikeuteen ja ihmisoikeuksiin liittyvissä asiantuntijatehtävissä kansainvälisissä järjestöissä.
Lehtimaja on toiminut jääkärijoukkueen johtajana ja toimistoupseerina YK:n UNFICYP-valvontajoukossa Kyproksella 1967–1968.
Liikkala

| Liikkala |
| --- | --- |

Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Anjalankoski
Kaupunginosa:  Sippola
Pienalue nro:  141
Väkiluku:  412 (Liikkalan ja Ruotilan postinumeroalueet)  (2017)
Postinumerot:  46750 Liikkala 46730 Ruotila  46900 Inkeroinen
Liikkala on kylä ja tilastollinen pienalue Kouvolassa, Anjalankosken suuralueella Sippolan kaupunginosassa. Se sijaitsee entisen Anjalankosken kaupungin alueella, Sippolan kirkonkylän eteläpuolella 10 kilometriä Inkeroisista itään. Liikkalan postinumeroalueella on 288 asukasta.
Aiheesta muualla

Liikkala ollut matkaoppaissa jo 1700-luvulta lähtien Niinipuu – Mänttärin sukuyhdistyksen jäsenlehti
Leijonan kansallinen ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Leijonan kansallinen ritarikunta (ransk. Ordre national du Lion du Sénégal) on senegalilainen ritarikunta, joka on perustettu vuonna 1960. Se on, Senegalin ansioritarikunnan ohella, toinen Senegalin virallisista kunniamerkeistä. Sitä jaetaan tunnustuksena poikkeuksellisista ansioista ja sitä jaetaan sekä siviileille että sotilaille. Ritarikunnan suurmestarina toimii Senegalin presidentti.
Kunnianosoitusta jaetaan viidessä luokassa:
Suurristi
Suurupseeri
Komentaja
Upseeri
Ritari
Lazy Boy

| ”Lazy Boy” Franz Ferdinand |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Always Ascending
 Äänitetty : 2017
 Julkaistu: 25. tammikuuta 2018
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Alex Kapranos, Bob Hardy, Paul Thomson, Julian Corrie
 Tuottaja(t): Philippe Zdar
 Tyylilaji: rock, pop
 Kesto: 03.00
 Levy-yhtiö: Domino
Franz Ferdinandin muut singlet
| ”Feel the Love Go” 2018 | ”Lazy Boy” 2018 | ”Glimpse of Love” 2018 |
Lazy Boy on skotlantilaisen rockyhtyeen Franz Ferdinandin kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä yhtyeen viidenneltä studioalbumilta Always Ascending. Kappale julkaistiin 25. tammikuuta 2017 YouTubessa ja monissa suoratoistopalveluissa.
Singlen B-puolena julkaistiin lyhennetty radioversio kappaleesta.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Lazy Boy (Edit)  | 2.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Lazy Boy | 3.00 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 5.24 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano ja henkilöstö > Yhtye

Alex Kapranos – laulu, kitara
Bob Hardy – basso
Paul Thomson – rummut, taustalaulu
Julian Corrie – koskettimet, syntetisaattori, taustalaulu
Kokoonpano ja henkilöstö > Tuotanto

Tuottaja, miksaaja: Philippe Zdar
Leijonan kuninkaallinen ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Leijonan kuninkaallinen ritarikunta (ransk. Ordre Royal du Lion, holl. Koninklijke orde van de Leeuw) oli belgialainen ritarikunta. Se perustettiin 9. huhtikuuta 1891 kuningas Leopold II:n käskystä. Sitä myönnettiin tunnustuksena sellaisista ansioista Kongossa tai sen ulkopuolella, joiden ei kuitenkaan katsota olevan Afrikan tähden ritarikunnan arvoisia.
Ritarikunta lakkautettiin vuonna 1962, kaksi vuotta Kongon demokraattisen tasavallan itsenäisyysjulistuksen jälkeen. Belgialaisten kuningas oli ritarikunnan suurmestari.
Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa sekä kolmessa mitaliluokassa:
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
kultamitali
hopeamitali
pronssimitali
Liber Judiciorum

Liber Judiciorumin vuoden 1600 painoksen nimiösivu.
Liber Judiciorum eli Lakien kirja on visigoottien lakikokoelma, joka on keskiaikaisen espanjalaisen lain pohja. Sen kokosi vuonna 654 visigoottien kuningas Recceswinth. Liber Judiciorumista ilmestyi tarkistetut laitokset vuosina 681 ja 693. Vaikka sitä kutsutaan visigoottien lakikokoelmaksi, se oli kirjoitettu latinaksi ja pohjautui vahvasti roomalaiseen lakiin.
Lakikokoelman tärkein uudistus oli alueelliset lait. Kokoelman 500 laista suuri osa oli tarkistettuja versioita kuningas Leovigildin aikaisista laeista. Ne koskettivat 12 oikeuden aluetta: lait ja lain harjoittajat, oikeusistuimet, avioliitto, perhe ja perinnöt, sopimukset, rikokset ja kidutus, ryöstöt, omaisuusrikokset, turvapaikkaoikeus (koskien etenkin sotilaskarkureita), kutsunnat ja maan jako, lääkäreitä ja kauppiaita koskeva oikeus, rangaistukset kerettiläisyydestä, julkiset viranhaltijat ja juutalaiset.
Nykypäivänä lakikokoelman tärkein merkitys on sen antama tarkka kuva visigoottien valtakunnan perustuslaillisesta järjestyksestä sekä sen antama tieto ns. kansan laista eli roomalaisesta oikeudesta, joka on sovitettu myöhäisen Rooman valtakunnan ajan taloudellisiin ja sosiaalisiin oloihin. Muslimien hallitseman Espanjan kristityt tuomarit käyttivät Liber Judiciorumia, ja lakikokoelma hyötyi Reconquistan aikaisesta visigoottien arvostuksen noususta.
Lapponia (kirja)

| Lapponia |
| --- | --- |
 Lapponia-teoksen alkuperäinen nimiösivu
Kirjailija:  Johannes Schefferus
Kuvittaja:  Johannes Schefferus
Kieli:  suomi
Genre:  kansatiede, maantiede
Kustantaja:  Lapin tutkimusseura, Kariston klassillinen kirjasto
Julkaistu:  1962, 2. painos 1979  Karisto
Sivumäärä:  308
ISBN:  951-23-1178-X
Suomennos
Suomentaja:  Tuomo Itkonen
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lapponia on Tuomo Itkosen suomennos latinaksi vuonna 1674 julkaistusta Johannes Schefferuksen teoksesta, jonka alkuperäinen nimi oli Lapponia: id est, regionis Lapponum et gentis nova et verissima descriptio ja jonka täydellinen suomennettu nimi on Lapponia eli Lapin maan ja kansan uusi ja todenmukainen kuvaus, jossa esitetään paljon tähän asti tuntemattomia tietoja lappalaisten alkuperästä, taikauskosta ja -menoista, ravinnosta, elintavoista ja askareista, samoin eläimistä ja eri metalleista, joita on heidän maassaan, huolellisesti kuvitettuna valaisevilla piirroksilla. Kielentarkistuksen teokseen on tehnyt Kerttu Manninen.
Teoksen historia

Schefferus ryhtyi kirjan valmistelutyöhön 1671 Magnus de la Gardien toimeksiannosta, joka myös auttoi teokseen tarvittujen tietojen hankinnassa muun muassa Pohjanmaan läänin maaherran Johan Graanin ohella. Viimeksi mainittu sai myös monien lappalaisseurakuntien kirkkoherrat lähettämään Schefferukselle tietoja teosta varten, joskin Gabriel Tuderus myöhästyi tiedonkeruusta, saaden oman tekstinsä valmiiksi vasta vuonna 1673. Schefferus käytti toisaalta lähteinään myös antiikin ja keskiajan kirjailijoita ja historioitsijoita. Olaus Magnuksen kanssa, joka oli ollut Lappia koskevan tiedon auktoriteetti aiemmin, Schefferuksella oli sitä vastoin useita kiistoja. Lapponia-teoksesta tulikin sittemmin uusi keskeinen Lappia koskeva lähdeteos.
Alkuperäinen teos painettiin Saksassa ja herätti ilmestyessään suurta huomiota. Jo samana vuonna siitä ilmestyivät käännökset englanniksi ja saksaksi, uusi englanninnos julkaistiin 1704 ja kolmas 1751. Ranskaksi teos ilmestyi 1678, hollanniksi 1682 ja vielä lyhennettynä 1716. Teokseen sisältyneet Olaus Sirmalta saadut saamenkieliset kaksi joikua saivat myös ansaitun arvostuksen.
Lapponian ensimmäinen ruotsinkielinen painos ilmestyi vasta 1956 Ernst Mankerin toimittamana ja Henrik Sundinin ruotsintamana. Tuomo Itkosen suomennos perustuu maaherra Uuno Hannulan Saamelaisten Kristilliselle Kansanopistolle 1953 lahjoittamaan teoksen alkuperäiskappaleeseen, kääntäjä Tuomo Itkonen sai työnsä valmiiksi 27. joulukuuta 1962. Lapin tutkimusseuran julkaisema teos liitettiin Kariston klassilliseen kirjastoon, 2. painos ilmestyi vuonna 1979.
Sisältö

Teoksessa on suomentajan alkusanat, kopio alkuperäisestä nimiösivusta, Schefferuksen omistuskirjoitus Magnus de la Gardielle päivättynä Upsalassa vappuna 1673, saatesanat “Suosiolliselle lukijalle”, Schefferukselle  tietoja eli “kertomuksia” tarjonneiden henkilöiden ja muiden lähteiden luettelo, yhteensä 35 lukua ja niiden jälkeen vielä lyhyt aakkosellinen henkilölista ja sisällysluettelo.
Sisältö > Tietolähteet

Schefferuksen listaamat tietolähteet ovat seuraavat:  Adam Bremeniläinen, Albert Suuri, anonyymi ruotsalainen käsikirjoitus, Arngrimus Jonae, Herrodin tarujen tekijä, Pyhän Olavin tarujen tekijä, Bartolomeus Cocles, Johannes Baazius, Andreas Buraeus, Johan Buraeuksen käsikirjoitus,  Cluverius, Damianus á Goës, Andreas Frisius, Hugo Grotius, Sigismund Herbersteniläinen, Johannes Jonston, Paulus Jovius, Lomenius Briennen kreivi, Magnus Olai (islantilainen), Johannes Magnus, Olaus Magnus, Sebastian Mynsteriläinen, Nicolaus Aronis, Olaus Petri Niureniuksen käsikirjoitus, Kaspar Peucerus, Ericus Plantinuksen käsikirjoitus, Zacharias Plantinuksen käsikirjoitus, C. Plinius, Procopius, Samuel Rheenin käsikirjoitus, Saxo Grammaticus, Julius Caesar Scaliger, Servius, Sigfrid Aronis, Olaus Matinpoika Sirma (lappalainen), Spirtsi Nils (lappalainen), M. Matth. Steuchiuksen käsikirjoitus, Peutingerin kartta, Tacitus, Johannes Tornaeuksen käsikirjoitus, Isac Vossius, Mikael Wexionius-Gyldenstolpe, Olaus Wormius ja Jacob Zieglerus.
Sisältö > Luvut

Teoksen 35 lukua ovat seuraavat: Lapinmaan nimestä, Lapinmaan sijainnista, Lapinmaan ilmastosta ja luonnosta, Lapinmaan jaotuksesta, Lapin kansa ruumiillisista ja henkisistä ominaisuuksista, Lapin kansan alkuperästä, Lappalaisten ensimmäisestä uskonnosta, Lappalaisten toisesta uskonnosta so. heidän kristillisyydestään, Pakanuuden jäänteistä tämän ajan lappalaisilla, Lappalaisten paikallisista jumalista ja miten niitä yhä palvellaan, Lappalaisten loitsuista ja noituudesta, Lappalaisten yhteiskuntaoloista, Oikeuslaitoksesta ja verotusoloista, Lapin markkinoista, Lapin kielestä, Lappalaisten asunnoista, Lappalaisten vaateuksesta, Lappalaisten ravinnosta, Lappalaisten metsästyksestä, Lappalaisten metästysaseista ja pyyntivälineistä, Lappalaisten käsitöistä, Lapin naisten askareista, Miesten ja naisten yhteisistä askareista, Lappalaisten joutoajoista ja leikeistä, Lappalaisten kosinta- ja häätavoista, Lasten synnyttämisestä ja kasvatuksesta, Taudeista, kuolemasta ja hautaamisesta, Lappalaisten nelijalkaisista kotieläimistä, Lapinmaan villeistä nelijalkaisista eläimistä, Linnuista, kaloista ja muista, Puista ja kasveista, Lapin metalleista, Kivistä, jalokivistä ja helmistä, Joista ja järvistä sekä Maaperästä ja vuorista.
Aiheesta muualla

Lapponia latinaksi Google booksissa
Liverpool LFC

Liverpool Ladies Football Club on liverpoolilainen naisten jalkapallojoukkue. Se perustettiin vuonna 1989 nimellä Newton LFC, kaksi vuotta myöhemmin se muutti nimekseen Knowsley United WFC, ja vuodesta 1994 se on ollut osa Liverpool FC -seuraa. Vuosina 2013 ja 2014 se voitti FA:n naisten superliigan mestaruuden, ja vuosina 1994, 1995, ja 1996 se pelasi naisten FA Cupin loppuottelussa.
Seurassa ovat pelanneet muun muassa vuoden 2015 MM-pronssimitalisti Fara Williams ja Nigerian maajoukkuehyökkääjä Asisat Oshoala. Kaudella 2022–2023 joukkueessa pelaavat muun muassa Irlannin maajoukkuepelaajat Niamh Fahey, Megan Campbell ja Leanne Kiernan, Englannin maajoukkuepelaajat Melissa Lawley, Gilly Flaherty ja Taylor Hinds, Pohjois-Irlannin maajoukkuepelaaja Rachel Furness, Walesin maajoukkuepelaaja Rhiannon Roberts, Alankomaiden maajoukkuepelaaja Shanice van de Sanden, Belgian maajoukkuepelaaja Yana Daniëls ja Suomen maajoukkuepelaaja Emma Koivisto.
Seuran managerina on vuodesta 2021 toiminut Matt Beard, joka oli samassa tehtävässä jo vuosina 2012–2015.
Lilian (Ruotsin prinsessa)

| Prinsessa Lilian |
| --- | --- |
 Hallandin herttuatar
 Prinsessa Lilian 1940-luvulla.
Syntynyt:  Lillian May Davies 30. elokuuta 1915 Swansea, Wales, Iso-Britannia
Kuollut:  10. maaliskuuta 2013 (97 vuotta) Tukholma
Isä:  William John Davies
Äiti:  Gladys Mary Curran
Prinsessa Lilian (s. Lilian Davies, ent. Craig, 30. elokuuta 1915 Swansea, Wales – 10. maaliskuuta 2013 Tukholma) oli Ruotsin prinsessa ja Hallandin herttuatar. Hän avioitui nykyisen kuninkaan Kaarle XVI Kustaan sedän prinssi Bertilin kanssa 7. joulukuuta 1976 Drottningholmin linnan kappelissa ja liittyi näin virallisesti Ruotsin nykyiseen kuningasperheeseen. Hän ja Bertil olivat kuitenkin ennen tätä eläneet yhdessä kolme vuosikymmentä, jolloin Lilian kuului epävirallisesti kuningasperheeseen. Ruotsin silloinen kruununperimysjärjestys esti prinssi Bertiliä avioitumasta aatelittoman kanssa. Kuningas Kaarle Kustaa antoi sedälleen luvan mennä naimisiin vuonna 1976, omien häidensä jälkeen. Prinssi Bertil kuoli 5. tammikuuta 1997.
Lilian oli kuollessaan Ruotsin kuningasperheen vanhin elossa oleva jäsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lilian (Ruotsin prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Prinsessa Lilianin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopallon Mestaruusliigakausi 2018–2019

Lentopallon miesten Mestaruusliigan kausi 2018–2019 pelattiin yhdeksän joukkueen sarjana. Mukana olivat Akaa-Volley, Lentopalloseura ETTA, Hurrikaani-Loimaa, Kokkolan Tiikerit, Raision Loimu, Savo Volley, Team Lakkapää, Vammalan Lentopallo ja Vantaa Ducks.
Naisten Mestaruusliigaan osallistui myös yhdeksän joukkuetta. Mukana olivat Hämeenlinnan Lentopallokerho, Liigaploki, LP Kangasala, LP-Vampula, LP Viesti, Nurmon Jymy, Oriveden Ponnistus, Pölkky Kuusamo ja Woman Volley.
Naisten mestaruuden voitti salolainen LP Viesti, joka voitti loppuottelusarjan Hämeenlinnan Lentopallokerhoa vastaan otteluvoitoin 3–0. Pronssille sijoittui seurahistoriansa ensimmäisen SM-mitalin saavuttanut Kuusamon Pallo-Karhujen joukkue Pölkky, joka oli pronssiottelusarjassa Oriveden Ponnistusta parempi otteluvoitoin 2–0.
Lodenius

Lodenius on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anna-Lena Lodenius (s. 1958), ruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Elias Lodenius (1877–1919), Åbo Underrättelser -lehden päätoimittaja
Erik Lodenius (1913–1994), suomalainen päätoimittaja ja taloustoimittaja, Elias Lodeniuksen poika
Hanna Svanström-Lodenius (1879–1975), suomalainen taidemaalari
Laura Lodenius (s. 1969), Rauhanliiton toiminnanjohtaja, Peter Lodeniuksen tytär.
Per Lodenius (s. 1966) ruotsalainen kansanedustaja
Peter Lodenius (1942–2018), suomalainen toimittaja ja kirjailija, Ny Tid -lehden entinen päätoimittaja, Erik Lodeniuksen poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Liverpool Streetin asema

Liverpool Streetin rautatieasema
Liverpool Streetin asema on rautatie- ja metrokompleksi Lontoon Cityssä. Se on Lontoon kolmanneksi vilkkain asema Waterloon ja Victorian jälkeen 123 miljoonalla vuosittaisella vierailijallaan. Asema avattiin vuonna 1874.
| Pohjoiseen/Länteen | Liverpool Streetin metroasema | Liverpool Streetin metroasema | Liverpool Streetin metroasema | Etelään/Itään |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Bankin ja Monumentin asemat ▷ Ealing Broadway (en) / West Ruislipin asema (en) |  |  Central Line |  | Bethnal Greenin metroasema ▷ Eppingin metroasema / Hainaultin metroasema / Woodfordin metroasema |
| Moorgaten asema ▷ Hammersmithin metroasema |  |  Circle Line |  | Aldgaten metroasema ▷ Edgware Roadin metroasema (en) |
| Moorgaten asema ▷ Hammersmithin metroasema |  |  Hammersmith & City Line |  | Aldgate Eastin metroasema ▷ Barkingin asema |
| Moorgaten asema ▷ Amershamin asema / Cheshamin metroasema / Uxbridgen metroasema (en) / Watfordin metroasema (en) |  |  Metropolitan Line |  | Aldgaten metroasema (päätepiste) |
Lontoon metro
Linjat:

Bakerloo
Central
Circle
District
Hammersmith & City
Jubilee
Metropolitan
Northern
Piccadilly
Victoria
Waterloo & City

Asemat:

Nykyiset • Entiset
Liikkeellä

| Liikkeellä Aivovuoto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 3. huhtikuuta 2020
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 26.04
 Levy-yhtiö: Warner, Monsp
Listasijoitukset
  34. (albumilista)    3. (fyysinen albumilista)
Aivovuodon muut julkaisut
| Utopia sessiot (EP) 2019 | Liikkeellä 2020 | Seitseman 2024 |
Liikkeellä on Aivovuoto-nimisen rap-yhtyeen kolmas kokopitkä albumi, joka julkaistiin 3. huhtikuuta 2020. Albumi ilmestyi vinyylinä 8. toukokuuta 2020. Albumilta on ilmestynyt singlet ”Kadut ei tiedä”, ”Cadaques”, sekä ”Minä en aja/Ilmatyynyt”.
Kappaleet

Minä en aja – 3.06
Ilmatyynyt – 1.53
Perkeleen pitkät pitkospuut – 3.14
Fly shit – 3.32
Luistaa – 2.05
Alamäki – 1.15
Aina päivän lähempänä – 3.07
Cadaques – 3.35
Kadut ei tiedä – 4.13
Arvostelut

Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Lilia Skala

| Lilia Skala |
| --- | --- |
 Lilia Skala
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. marraskuuta 1896 Wien, Itävalta
Kuollut: 18. joulukuuta 1994 (98 vuotta) New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Lilia Skala (28. marraskuuta 1896 – 18. joulukuuta 1994) oli näyttelijä. Hän syntyi Wienissä, Itävallassa, ja opiskeli Dresdenin teknologian yliopistossa tavoitteenaan pääsy arkkitehdiksi. Hän jätti natsiaikana synnyinmaansa juutalaisen Eric-miehensä ja kahden poikansa kanssa. Perhe muutti ensin Britanniaan, josta se jatkoi pian Yhdysvaltoihin.
Skala asui loppuikänsä Yhdysvalloissa. Hän kuoli Long Islandilla 98-vuotiaana.
Näyttelijänuransa Skala aloitti jo Euroopassa asuessaan. Suurimmat menestyksensä hän kuitenkin saavutti Yhdysvalloissa, jossa hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Kedon kukkaset (1963) ja Flashdance (1983). Viimeiseksi elokuvaksi jäi Kunnian miehet (1991). Näyttelijä oli uransa aikana ehdolla Oscarin, Emmyn ja kahden Golden Globen saajaksi.
Skala oli kristillinen tiede–yhteisön jäsen.
Aiheesta muualla

Lilia Skala, Actress Best Known For Work in 'Lilies of the Field' The New York Times.  20.12.1994. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
Shipman, David: Obituaries : Lilia Skala Independent.  22.12.1994. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
Lilia Skala Variety.  22.1.1995. Viitattu 2.11.2022. (englanniksi)
Lauri Lehtinen (yleisurheilija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lauri Lehtinen kilpailumatkalla vuonna 1931. |  Lauri Lehtinen kilpailumatkalla vuonna 1931. |  Lauri Lehtinen kilpailumatkalla vuonna 1931. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | 5 000 m |  |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | 5 000 m |  |
Lauri Aleksanteri Lehtinen (10. elokuuta 1908 Kerkkoo, Porvoon maalaiskunta – 4. joulukuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen poliisikonstaapeli, kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja 5 000 metrin juoksussa.
Vuonna 1931 Lehtinen herätti huomiota juoksemalla Eläintarhan radalla heinäkuun alussa 5 000 metriä aikaan 14.31,7, joka jäi vain kolme sekuntia Paavo Nurmen maailmanennätyksestä. 24. heinäkuuta Eläintarhassa kahden mailin kilpailussa hän sijoittui toiseksi ajalla 9.00,1, kun Paavo Nurmi teki uransa viimeisen maailmanennätyksen (8.59,5).
19. kesäkuuta 1932 olympiakarsintakilpailussa Eläintarhan kentällä Lehtinen juoksi 5 000 metrin uuden maailmanennätyksen 14.16,9, joka nosti hänet olympiakisojen ennakkosuosikiksi. Tämä ennätys kesti kolmea päivää vajaa seitsemän vuotta. Tällöin sen rikkoi Taisto Mäki.
Kuva Berliinin vuoden 1936 olympialaisten 5 000 metrin juoksun matkalta. Kärjessä Suomen Ilmari Salminen (164), takanaan Ison-Britannian Peter Ward (261), Suomen hopealle tullut Lauri Lehtinen (165), matkan voittaja Suomen Gunnar Höckert (163), Puolan Józef Noji ja hänen takanaan pronssille tullut Ruotsin Henry Jonsson (578).
Los Angelesin olympialaisten 5 000 metrin loppukilpailussa 7. elokuuta 1932 suomalaiset Lehtinen ja Lauri Virtanen nousivat johtoon jo aikaisessa vaiheessa. He onnistuivat karistamaan kannoiltaan kaikki muut kilpailijat paitsi Yhdysvaltojen Ralph Hillin. Pian juoksusta muodostui Lehtisen ja Hillin kaksinkamppailu. Viimeisellä kierroksella Hill yritti ohittaa Lehtisen. Tämän huomattuaan Lehtinen alkoi juosta siksakkia radalta toiselle estäen Hillin ohitusyritykset ja voitti lopulta puolella metrillä. Vaikka taktiikkaa siihen aikaan käytettiin yleisesti Euroopassa, amerikkalaisyleisö ei ollut tottunut siihen ja buuasi voittajalle. Molempien ajaksi tuli 14.30,0.
Vuonna 1933 Lehtinen juoksi 19. kesäkuuta 3 000 metrillä ennätyksensä 8.19,5 jääden Janusz Kusocinskin ME-ajasta vajaan sekunnin. Vuonna 1935 Lehtinen oli maailmantilaston ykkönen 5000 metrillä, perässään kuusi muuta suomalaista.
Berliinin olympialaisissa 1936 Lehtinen sijoittui toiseksi häviten Gunnar Höckertille 3,6 sekuntia ja tehden uransa toiseksi parhaan ajan (14.25,8).
Vuonna 1937 Ilmari Salmisen rikkoessa 13 vuotta vanhan Paavo Nurmen ME-tuloksen 10 000 metrillä, Lehtinen juoksi hänen perässään uransa parhaan ajan 30.15,0.
Vuonna 1940 Lehtinen lahjoitti kultamitalinsa Matti Mäkiselle, joka oli palvellut ansiokkaasti ja haavoittunut talvisodassa Karjalankannaksella. Tällä hän halusi kunnioittaa sodassa kaatuneen Höckertin muistoa.
Lehtisellä oli kolme lasta, joista yksi oli evankelista Kalevi Lehtinen (1936–2011). Lauri Lehtinen kuoli 65-vuotiaana syöpään.