stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kap Verde olympialaisissa

Kap Verde osallistui ensimmäistä kertaa olympialaisiin vuonna 1996 Atlantan kesäolympialaisissa ja on ollut siitä lähtien mukana kaikissa kesäolympialaisissa. Maa ei ole saavuttanut vielä yhtään mitali- eikä pistesijaa, eli sijoittumista kahdeksan kärkeen. Talviolympialaisissa Kap Verdellä ei ole ollut vielä yhtään urheilijaa. Nuorin kapverdeläinen urheilija olympialaisissa on ollut 17-vuotiaana vuoden 2012 kisoissa mukana ollut Lidiane Lopes ja vanhin urheilija on ollut 38-vuotiaana 2004 kisoihin osallistunut António Carlos Piña.
Osallistumiskerrat

Suluissa Kap Verden urheilijoiden määrä olympialaisissa.
Atlanta 1996 (4 urheilijaa)
Sydney 2000 (2)
Ateena 2004 (3)
Peking 2008 (3)
Lontoo 2012 (3)
Rio de Janeiro 2016 (5)
Lipunkantajat

1996 - Manuel Jesús Rodrígues
2000 - Isménia do Frederico
2004 - Vânia Monteiro
2008 - Vânia Monteiro
2012 - Adysângela Moniz
2016 - Maria Andrade
Käännös suomeksi
Jakob Henrik Zidén

Jakob Henrik Zidén (31. lokakuuta 1785 Marttila – 27. lokakuuta 1808 Koljonvirran taistelu, Iisalmi) oli suomalainen Suomen sodassa taistellut luutnantti joka tunnetaan J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinain yhtenä henkilöhahmona.
Zidénin vanhemmat olivat Marttilan kirkkoherra Jakob Zidén ja Kristina Elisabet Fahlberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1798 ja ehti palvella jo 1797–1801 lippumiehenä Turun läänin jalkaväkirykmentin ratsutilapataljoonassa. Hän palasi uudelleen palveluksen 1804 ja palveli vääpelinä ja vänrikkinä Vaasan rykmentissä. Suomen sodan aikana luutnantiksi ylennetty Zidén kaatui Koljonvirran taistelussa 27. lokakuuta 1808. Hänet on haudattu taistelupaikalle suomalaisten joukkohautaan.
Zidén oli naimisissa Merikarvian kirkkoherran Tomas Krianderin tyttären Albertina Krianderin kanssa 1806–1807 mutta liitto päättyi avioeroon.
Kaukassalo

Kaukassalo
| --- | --- |
Muut nimet:  Kaukosalo, Kolsjö
Sijainti:  Salo Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Merialue:  Saaristomeri
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kaukassalo eli Kaukosalo (ruots. Kolsjö) on saari Salon kaupungin Särkisalossa. Saari sijaitsee mantereen ja Isoluodon välissä, joihin se on yhdistetty pengerteillä. Kaukassalo on myös Särkisalon maarekisterikylä.
Mantereen ja Kaukassalon välinen kapea salmi on nimeltään Varknansuntti. Salmi on matala ja rehevöitynyt. Laajempi Särkisalonsalmi erottaa Isoluodon Kaukassalosta. Merialueet Krailanselkä ja Finnarinselkä reunustavat saarta. Saari on pääasiassa alavaa maata, mutta kaksi korkeaa kalliomuodostumaa, Klintti etelässä ja Pyölinmäki pohjoisessa, murtavat maisemaa.
Pyölinmäellä on muinainen röykkiöhauta. Kaukassalon alkuperäinen kylärakenne on säilynyt ehjänä. Asutusta on syntynyt 1900-luvun alussa myös Isoluodon pengersillan läheisyyteen, jossa ennen on toiminut lossi. Kaukassalossa sijaitsee Salon kaupungin kesävirkistyskeskus Klippula.
Kalle Kanto

| Kalle Kanto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. helmikuuta 1889 Kangasala
Kuollut: 22. heinäkuuta 1973
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Klaus Kurki (Elinan surma) Kullervo
Aiheesta muualla
Elonet
Kalle Kanto (1. helmikuuta 1889 Kangasala – 22. heinäkuuta 1973) oli suomalainen näyttelijä. Kannon vahvinta alaa oli sankariroolien tulkitseminen.
Elämä ja ura

Kalle Kannon vanhemmat olivat August Kanto ja Maria Timgren. Hänen veljensä Kössi Kanto oli myös näyttelijä. Kansakoulun jälkeen Kalle Kanto työskenteli kassakaappitehtaalla. Hän aloitti näyttelijänuransa Tampereen Työväen Teatterissa 1915 ja työskenteli siellä vuoteen 1925, jolloin hän siirtyi Tampereen Teatteriin.
Kannon näyttämötaiteellisia tehtäviä olivat muun muassa Terentij (kappaleessa Taiga), Klaus Kurki (Elinan surma) ja Kullervon nimiosa.
Kanto teki sivuosan Koljon isäntänä sittemmin tuhoutuneessa  Uuno Eskolan ohjaamassa mykkäelokuvassa Ei auta itku markkinoilla (1927).
Lähteet ja viitteet

Kotimaisia näyttämötaiteilijoita sanoin ja kuvin, Kustannusliike Opas, Viipuri 1930
Aiheesta muualla

Kysy museolta
Kattilansilta

| Kattilansilta |
| --- | --- |
Kaupunki:  Mikkeli
Koordinaatit:  61.6712°N, 27.2683°E
Kaupunginosa nro:  12
Postinumero(t):  50100, 50160
Lähialueet:  Urpola, Pursiala, Annila, Laajalampi, Pitkäjärvi
Kattilansilta on Mikkelin 12. kaupunginosa. Se sijaitsee Urpolanjoen eteläpuolella, Mikkelin keskustasta noin 1,5–2,5 kilometriä etelään. Kaupunginosaa rajaa osaltaan etelässä Laajalampi, luoteessa Urpolanlampi ja koillisessa Kattilanlahti.
James Marsh

| James Marsh |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1963 (ikä 61) Truro, Cornwall, Englanti
Ohjaaja
Palkinnot
 Parhaan dokumentin Oscar  2008 Nuorallakävelijä 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
James Marsh (s. 30. huhtikuuta 1963 Truro, Cornwall, Englanti) on englantilainen ohjaaja. Hänet tunnetaan muun muassa ohjaamastaan dokumenttielokuvasta Nuorallakävelijä (2008), joka palkittiin parhaan dokumentin Oscarilla sekä Stephen Hawkingista kertovasta elämäkertaelokuvastaan Kaiken teoria (2014).
Aiheesta muualla

James Marsh Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kattis Ahlström

Kattis Ahlström
Katarina Sofie ”Kattis” Ahlström (9. kesäkuuta 1966 Göteborg) on ruotsalainen toimittaja ja TV-juontaja. Hän juonsi yhdessä Anders Lundin kanssa vuoden 2000 Eurovision laulukilpailussa Tukholmassa. Hän toimi Ruotsin pisteidenlukijana 2003 Eurovision laulukilpailussa. Vuonna 2009 hän emännöi TV4 Plusin talk show -ohjelmaa ”Kattis & Company”.
Jakob Hegren

Jakob Hegren (3. joulukuuta 1855 Ylistaro – 21. lokakuuta 1937 Tukholma) oli suomalaissyntyinen Ruotsissa asunut varakonsuli ja lahjoittaja.
Hegren syntyi Ylistarossa maanviljelijän poikana. Suurten nälkävuosien aikana 1867–1868 hänen perheensä menetti kotinsa ja joutui puutteeseen. Hegren lähti 19-vuotiaana viiden muun pohjalaisnuorukaisen kanssa Ruotsiin, matkan he tekivät jalkaisin Pohjanlahden jääkenttien yli Merenkurkun kohdalla. Ruotsissa Hegren oli töissä muun muassa sahoilla ja laivoissa kunnes hän saapui vuonna 1877 Tukholmaan. Suomenkielen taitoisena hän pääsi laivanvarustajien ja matkatoimistojen palvelukseen ja järjesti muun muassa Amerikkaan matkustavien suomalaissiirtolaisten matkalippu- ja muita asioita. Hän perusti sittemmin Tukholmaan oman rahanvaihto- ja matkatoimiston.
Hegren oli vuonna 1894 mukana perustamassa Tukholmaan Suomalaista seuraa ja hän vieraili usein kotiseudullaan Suomessa. Hän teki lahjoituksia maanpuolustus- ja lastensuojelutyölle sekä kotiseutunsa vanhusten ja kulttuurielämän hyväksi. Vuonna 1933 Hegren lahjoitti Lotta Svärd-järjestölle lottakruunun nimellä tunnetun morsiuskruunun, jota järjestössä vähintään viisi vuotta olleet jäsenet saattoivat käyttää häissään. Ensimmäisen kerran kruunua käytettiin Janakkalassa vuonna 1933 ja vuoteen 1943 mennessä sitä oli käyttänyt 278 lotta-morsianta. Viimeisen kerran kruunua käytettiin Nurmijärvellä juhannuksena 1945. Kruunu on nykyisin Lottamuseon kokoelmissa. Vuonna 1930 Suomen hallitus myönsi Hegrenille varakonsulin arvonimen hänen Suomen hyväksi tekemistään palveluksista.
Joaquim Lobo da Silveira

Joaquim Lobo da Silveira
Joaquim Lobo da Silveira, Oriolan 7. kreivi (1772–1846) oli Portugalin täysivaltainen edustaja Wienin kongressissa vuonna 1815. Kongressissa Lobo da Silveira allekirjoitti useita sopimuksia ja asiakirjoja sijaishallitsija Juhana VI:n puolesta mukaan lukien  julistuksen orjakaupan poistamisesta, 8. helmikuuta 1815.
Myöhemmin hän osti maata Preussista ja asettui sinne. Hänestä tuli Preussin kansalainen. Preussin kuningas antoi hänelle arvonimen kreivi.
Joaquim Sakakibara

Pyhä Joaquim Sakakibara (myös Sakachibara tai Saccachibara; jap. ヨアキム榊原 ; 1556 Osaka, Japani – 5. helmikuuta 1597 Tateyama, Nagasaki, Japani) oli japanilainen ilmaiseksi köyhiä hoitanut lääkäri, fransiskaanitertiaari, joskus kokki fransiskaanilähetystyöntekijöille Japanin Osakassa, katekeetta ja marttyyri Nagasakissa. Hänet ristiinnaulittiin Nagasakissa yhdessä pyhän Paul Mikin kanssa seuralaisineen kristityn uskon levittämisestä ja lääketieteellisten kykyjensä lahjoittamisesta alueen köyhille. Paavi Urbanus VIII julisti hänet autuaaksi 14. syyskuuta 1627, autuas paavi Pius IX julisti hänet pyhimykseksi 8. kesäkuuta 1862, ja hänen muistopäiväänsä vietetään 6. helmikuuta.
James Horan

James Horan (s. 14. joulukuuta 1954 Louisville, Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on videopelien ääninäyttelijä.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | Jumalan miekka | Gods and Generals | Eversti Cummings |
| 2013 | Transformers Prime Beast Hunters: Predacons Rising | Transformers Prime Beast Hunters: Predacons Rising | Wheeljack |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuodet | Sarja | Roolihahmo |
| --- | --- | --- |
| 1981–1982 | Another World | Denny Hobson |
| 1982 | The Edge of Night | Schuyler Whitney |
| 1989–1991 | Loving | Clay Alden |
| 1999–2000 | Roughnecks: The Starship Troopers Chronicles | Richard LeCroix |
| 2011–2013 | Transformers: Prime | Wheeljack |
Filmografia > Videopelit

| Vuosi | Peli | Roolihahmo |
| --- | --- | --- |
| 2000 | Baldur’s Gate II: Shadows of Amn | Useita hahmoja |
| 2003 | Star Wars: Knights of the Old Republic | Rickard Lusoff / Gerlon Two-Fingers |
| 2003 | The Hobbit | Smaug |
| 2003 | Ratchet & Clank 2: Going Commando | Slim Cognito |
| 2004 | Ratchet & Clank 3 | Slim Cognito |
| 2004 | The Punisher | Larry |
| 2004 | EverQuest II | Useita hahmoja |
| 2004 | Star Wars: Knights of the Old Republic II: The Sith Lords | Useita hahmoja |
| 2005 | Age of Empires III | Majuri Cooper |
| 2005 | The Matrix: Path of Neo | Useita hahmoja |
| 2005 | Kingdom Hearts II | Scar |
| 2006 | Marvel: Ultimate Alliance | Tohtori Outo / Ultron |
| 2006 | Company of Heroes | Useita hahmoja |
| 2006 | Medieval II: Total War | Useita hahmoja |
| 2008 | Secret Agent Clank | Slim Incognito |
| 2009 | Batman: Arkham Asylum | Jack Ryder |
| 2009 | Warhammer 40,000: Dawn of War II | Useita hahmoja |
| 2010 | Fallout: New Vegas | King |
| 2011 | Batman: Arkham City | Jack Ryder |
| 2012 | Diablo III | Ithereal |
| 2013 | Lego Marvel Super Heroes | Tohtori Outo |
| 2013 | Skylanders: Swap Force | Cluck |
| 2013 | Batman: Arkham Origins | Jack Ryder |
| 2014 | Metal Gear Solid V: Ground Zeroes | Skull Face |
| 2016 | World of Warcraft: Legion | Useita hahmoja |
| 2018 | Red Dead Redemption 2 | Useita hahmoja |
| 2020 | Final Fantasy VII Remake | Presidentti Shinra |
Aiheesta muualla

James Horan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kaskadit

| Kaskadit> engl. Cascades tai Cascade Range |
| --- | --- |
 Kaskadeihin kuuluva Mount Rainier Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Maantiede

Sijainti:   Kanada  Yhdysvallat
Vuoriston pituus:  1 100 km
Vuoriston leveys:  130 km
Korkein kohta
Nimi:  Mount Rainier
Korkeus meren-pinnan tasosta:  4 392 m
Sijainti:  Washington,  Yhdysvallat
Geologia
Aikakausi:  Plioseeni
Kaskadit eli Kaskadivuoristo (engl. Cascades tai Cascade Range) on toimivien kerrostulivuorten muodostama, yli 1 100 kilometriä pitkä vuorijono Yhdysvaltain länsirannikolla, ulottuen rannikon suuntaisesti Pohjois-Kaliforniasta Oregonin ja Washingtonin osavaltioiden kautta Brittiläiseen Kolumbiaan Kanadassa. Kaskadit ovat osa Pohjois-Amerikan Kordillieerien vuorijonoa.
Mount Rainier, Tacoma edustalla (1984).
Kaskadien korkein, yhä toimiva tulivuori on Washingtonin osavaltiossa oleva Mount Rainier (4 392 m), joskin vuoren viimeisin purkaus tapahtui 1854. Sen sijaan läheinen Mount St. Helens purkautui 18. toukokuuta 1980, jolloin  räjähdyspurkaus madalsi vuoren keilamaista lakea 400 metriä ja aiheutti laajaa tuhoa ympäristössään. Muita Kaskadien vuorijonoon kuuluvia, toimivia tai sammuneita tulivuoria ovat muun muassa:
Kaskadeihin liittyvä laattatektoniikka.
Mount Baker
Glacier Peak
Mount Adams
Mount Hood
Mount Jefferson
Three Sisters
Newberry
Crater Lake
Medicine Lake
Mount Shasta
Lassen Peak
Vuoriston pohjoispäässä, Kanadan puolella Kaskadien korkein kohta on Lakeview Mountain (2628 m).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaskadit Wikimedia Commonsissa
Jesse Heinonen

| Jesse Heinonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. joulukuuta 1982 (ikä 41) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Frisbeegolfaaja
Kätisyys:  oikea
Seura:  Disc Golf Club Tampere
Ura
Ammattilaisuran alku:  2006
Voitot:  5
Palkintorahat:  8 975,62 $
Jesse Heinonen (s. 27. joulukuuta 1982) on suomalainen frisbeegolfin pelaaja. Hän on voittanut frisbeegolfin suomenmestaruuden vuosina 2009 ja 2010 sekä junioreiden suomenmestaruuden vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Jesse Heinosen blogi
Joaquim Wladimir Lopes Dias

Joaquim Wladimir Lopes Dias (s. 23. lokakuuta 1957) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Jundiaín hiippakuntaan 12. joulukuuta 1997 ja nimitettiin Vitórian arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Sitan titulaaripiispaksi 21. joulukuuta 2011. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. maaliskuuta 2012. Pääkonsekraattorina toimi Vicente Costa, jota avustivat Luiz Mancilha Vilela ja Gil Antônio Moreira.
Joaquim Silvério de Souza

Joaquim Silvério de Souza (20. heinäkuuta 1859 São Miguel de Piracicaba – 30. elokuuta 1933) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin diakoniksi 24. helmikuuta ja papiksi 4. maaliskuuta 1882. Hän sai 16. marraskuuta 1901 nimityksen Diamantinan koadjuuttoripiispaksi ja Bagiksen titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1902 Silvério Gomes Pimenta, jota avustivat João Batista Corrêa Nery ja Fernando de Souza Monteiro.
De Souzasta tuli 5. toukokuuta 1905 Diamantinan piispa. 29. tammikuuta 1909 hänet nimitettiin São Sebastião do Rio de Janeiron vihkipiispaksi ja Axomiksen titulaaripiispaksi. 25. tammikuuta 1910 hänet nimitettiin jälleen Diamantinan piispaksi ja 28. kesäkuuta 1917 sen arkkipiispaksi. Hän kuoli 74-vuotiaana virassa.
Jacques Cartier

Jacques Cartier
Jacques Cartier (alkuperäiseltä nimeltään Jakez Karter, 31. joulukuuta 1491 – 1. syyskuuta 1557) oli ranskalainen tutkimusmatkailija, jota pidetään yleisesti yhtenä Kanadan löytäjistä.
Varhaiset vaiheet

Cartier syntyi pienessä Saint-Malon kylässä Bretagnen herttuakunnassa, joka liitettiin osaksi Ranskaa vuonna 1532. Hän kuului arvostettuun merenkävijäperheeseen ja kohensi sosiaalista asemaansa avioiduttuaan vuonna 1520 johtavan laivanomistajaperheen tyttären Catherine des Granchesin kanssa. Hänen maineestaan Saint-Malossa todistavat useat merkinnät kummina tai todistajana toimimisesta kastetilaisuuksissa.
Ensimmäinen matka 1534

Vuonna 1534 Cartier aloitti purjehduksensa etsiäkseen läntistä väylää Aasian kukoistaville markkinoille. Samana vuonna, 10. toukokuuta alkaen, hän tutki Newfoundlandia ja muita Kanadan merellä sijaitsevia provinsseja. Hän kävi vaihtokauppaa mi’kmaq-intiaanien kanssa ja sai tietoonsa, että kauempana lännessä on joki (St. Lawrence), jonka hän toivoi olevan etsitty reitti Aasiaan.
Cartier ei päässyt joelle ensimmäisellä matkallaan. Hän päätyi Gaspénlahdelle ja nousi ensimmäistä kertaa maihin nykyisessä Gaspén kaupungissa Québecissä, Gaspén niemimaalla. Hän iski maahan suuren ristin ja julisti alueen Ranskalle kuuluvaksi. Irokeesipäällikkö Donnaconalle hän väitti ristin olevan vain merkityksetön maamerkki. Matkansa aikana hän vangitsi Donnaconan pojat Domagayan ja Taignoagnyn ja vei heidät Ranskaan. Cartier alkoi myös luoda diplomaattisia suhteita alkuperäiskansan kanssa.
Toinen matka 1535–1536

Toiselle purjehdukselleen Cartier lähti 13. toukokuuta seuraavana vuonna. Hän varustautui kolmella laivalla, 110 miehellä ja mukanaan kaksi alkuasukaspoikaa. Saapuessaan jälleen St. Lawrence -joelle hän purjehti ensimmäistä kertaa pitkin jokea ja saapui huron-kylään Stadaconassa (nykyinen Québec), missä päällikkö Donnacona sai poikansa takaisin.
Cartier jätti kaksi pääalustaan satamaan lähellä Stadaconaa ja käytti pienempiä laivojaan jatkaessaan matkaansa joen yläjuoksulle. Hän saapui Hochelagaan (nykyinen Montreal) 2. lokakuuta 1535. Hochelaga oli vaikuttavampi paikka kuin pieni kylä Stadaconassa. Siellä Cartieria oli vastassa yli tuhat huron-intiaania, jotka tulivat joenpenkalle tervehtimään ranskalaismiehistöä. Paikan on todettu olevan sama, missä Jacques Cartierin silta nykyisin sijaitsee. Vietettyään kaksi päivää huronien luona Hochelagassa Cartier palasi Stadaconaan 11. lokakuuta. Hän päätti miehistönsä kanssa viettää talven Kanadassa. Talven aikana Cartier kirjasi muistiin useita sivuja tietoja intiaanien tavoista ja tottumuksista.
Lokakuusta 1535 huhtikuuhun 1536 ranskalainen laivasto oli jäätyneenä St. Charles -joen suulla. Jää oli yli 1,8 metrin paksuista ja lunta oli 1,2 metriä. Niukoissa olosuhteissa huronit ja ranskalaiset potivat keripukkia. Päiväkirjassaan Cartier arvioi 50 huronin kuolleen ja kertoo oman miehistönsäkin olevan heikossa kunnossa.
Yksi talvesta selviytyneistä oli intiaanipäällikön poika Domgaya. Hän opetti Cartierille, että setripuu nimeltä annedda parantaisi keripukin. Todennäköisesti juuri tämä parannuskeino pelasti tutkimusryhmän kuolemalta, ja talven lopussa 85 ranskalaista 110:stä oli yhä hengissä.
Valmiina palaamaan Ranskaan toukokuussa 1536 Cartier päätti siepata itse päällikkö Donnaconan mukaansa, jotta tämä voisi itse kertoa maastaan, jonka väitettiin olevan täynnä kultaa, rubiineja ja muita aarteita. Vaivalloisen matkan jälkeen Cartier miehineen saapui Saint-Maloon 15. heinäkuuta 1536. 14 kuukautta kestänyt toinen ja Cartierin matkoista tuottoisin päättyi. Paikallistettuaan St. Lawrencen jokiuoman jo ensimmäisellä matkallaan hän avasi nyt parhaan vesireitin Euroopasta Pohjois-Amerikkaan.
Kolmas matka 1541–1542

Kolmannelle matkalleen Cartier lähti viidellä laivalla. Puheet laivareitin löytämisestä itään oli unohdettu – nyt päämääränä oli löytää mystinen rikkauksia pursuava Saguenayn valtakunta, ja perustaa pysyvää asutusta Lawrence-joen varrelle.
Cartier ankkuroi ensin Stadaconaan ja kohtasi jälleen irokeesit. Koska hän ei ollut varma heidän rauhantahtoisuudestaan, hän purjehti jokea ylävirtaan joitakin maileja, pysähtyi nykyisen Cap Rougen kohdalle ja komensi rangaistusvangit ja muut uudisasukkaat maihin. Karja, joka oli kestänyt elossa kolme kuukautta merillä, laskettiin laitumelle, kasvimaita kylvettiin ja kaksi linnoitusta rakennettiin. Miehet vaskasivat jokihiekasta mineraaleja, joita luulivat kullaksi ja timanteiksi, mutta jotka osoittautuivat kvartsikiteiksi ja pyriitiksi. Cartier palasi Eurooppaan kuvitellen tuovansa kulta- ja mineraalilastin, ja Roberval jäi uudisasutuksen päälliköksi.
Matkojen jälkeen

Ranskaan palattuaan Cartier pysyi Saint-Malossa, toimien välillä portugalin kielen kääntäjänä. Hän kuoli 66-vuotiaana vuoden 1557 ruttoepidemiassa. Häneltä ei jäänyt jälkeläisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Cartier Wikimedia Commonsissa
Kaukasiantädyke

| Kaukasiantädyke |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Tädykkeet Veronica
Laji::  filiformis
Kaksiosainen nimi
 Veronica filiformis  Sm. 
Katso myös
   Kaukasiantädyke Wikispeciesissä   Kaukasiantädyke Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaukasiantädyke (Veronica filiformis) on monivuotinen tädykelaji, jota esiintyy alkuperäisenä Kaukasiassa. Lajia käytetään joskus koristekasvina.
Se on rentokasvuinen ruoho, jonka varsi juurehtii nivelkohdista. Karvainen varsi kasvaa kymmenestä 50:een senttimetriä pitkäksi. Ruodillisten lehtien lapa on munuaismainen ja sahalaitainen. Kukat sijaitsevat yksittäin lehtihangoissa. Niissä on ohut, karvainen ja pitkä, tavallisesti kolmen-neljän senttimetrin mittainen perä. Vaalean sinipunainen teriö on 1–1,5 senttimetriä leveä. Kodat eivät tavallisesti kehity.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kaukasiantädyke – Veronica filiformis
Kalankasvatus

Kalanviljelyä verkkoaltaissa Färsaarilla.
Kalankasvatus eli kalanviljely on kalojen kasvattamista altaissa tai verkkokasseissa, yleensä ruoaksi tai luonnonvesiin istutettaviksi, joskus myös akvaariokaloiksi. Kalankasvatus on vesiviljelyn yleisin muoto. Noin puolet maailmassa syödystä kalasta on tuotettu vesiviljelyssä.
Maailman mittakaavassa tärkeimpiä kasvatuslajeja ovat useat sisävesien karppilajit, niilintilapia sekä lohi, mutta alueellisesti tärkeitä lajeja on lukuisia. Suomessa tärkein viljelty kalalaji on kirjolohi jonka osuus ruokakalanviljelystä on 90 %. Suomen osuus maailman kalanviljelystä on noin 0,02 %.
Historia

Kiinalaiset kasvattivat karppeja vesialtaissa jo tuhat vuotta ennen ajanlaskun alkua. Keskiajalla luostareissa opeteltiin kasvattamaan karppeja. Saksalainen Stephen Ludwig Jacobi kehitti 1700-luvulla mädinhaudontamenetelmän ja kasvatti lohenmädistä taimenenpoikasia. Jacobin menetelmää kehitettiin edelleen 1800-luvulla Ranskassa, Saksassa, Skotlannissa ja Irlannissa. Myös Pohjois-Amerikassa innostuttiin kalankasvatuksesta. Suomessa kalanviljelyä yritti edistää Henrik Holmberg, joka nimitettiin vuonna 1860 kalastuksentarkastajaksi. Orastava kalanviljelytoiminta kuitenkin kuihtui sen jälkeen, kun Holmberg oli kuollut kesken virkakautensa. Hänen seuraajansa suhtautui kalanviljelyyn kielteisesti. Norjasta tuli kalankasvatuksen suurvalta 1970-luvulla.
Kokonaistuotanto ja tärkeimmät viljelykalalajit

Maailman kalanviljelytuotanto on kasvanut nopeasti 1980-luvulta alkaen, kun luonnonvesien kalansaalis on puolestaan pysynyt jokseenkin vakaana. Vuonna 2010 tilastoitu kalanviljelyn kokonaistuotanto oli noin 60 miljoonaa tonnia, ja lukuun sisältyvät myös viljellyt äyriäiset ja simpukat. Samana vuonna kalastussaalis oli noin 88 miljoonaa tonnia. Maailman vesiviljelystä 89 % tapahtui Aasiassa, 61 % yksin Kiinassa. Seuraavaksi eniten kalaa tuottavat Intia, Vietnam, Thaimaa, Indonesia ja Bangladesh.
Maailmanlaajuisesti eniten viljellään useita sisävesikalalajeja, erityisesti karppilajeja. FAO:n vuoden 2012 tilastoinnissa maailman eniten viljellyt kalalajit, niiden tuotantomäärät (miljoonia tonneja) ja viljelyn arvo miljardeissa dollareissa olivat:
Ruohokarppi Ctenopharyngodon idellus, 5,0 miljoonaa tonnia, 6,5 miljardia dollaria
Hopeakarppi (hopeapaksuotsa) Hypophthalmichthys molitrix, 4,2 miljoonaa tonnia,  5,5 miljardia dollaria
Karppi Cyprinus carpio, 3,8 miljoonaa tonnia,  5,2 miljardia dollaria
Niilintilapia, Oreochromis niloticus, 3,2 miljoonaa tonnia,  5,3 miljardia dollaria
Marmorikarppi (marmoripaksuotsa) Hypophtalmichthys nobilis, 2,9 miljoonaa tonnia,  3,7 miljardia dollaria
Katla Catla catla (intiankarppi), 2,8 miljoonaa tonnia,  5,5 miljardia dollaria
Ruutana Carassius carassius, 2,5 miljoonaa tonnia,  2,7 miljardia dollaria
Lohi Salmo salar, 2,1 miljoonaa tonnia,  10,1 miljardia dollaria
Jättilabeo Labeo rohita, 1,6 miljoonaa tonnia,  2,9 miljardia dollaria
Maitokala Chanos chanos, 0,9 miljoonaa tonnia,  1,7 miljardia dollaria
Kirjolohi Oncorhynchus mykiss, 0,9 miljoonaa tonnia,  3,6 miljardia dollaria
Jättilahna Megalobrama amblycephala, 0,7 miljoonaa tonnia,  1,2 miljardia dollaria
Kalalajien lisäksi vesiviljelyssä tuotetaan muun muassa simpukoita ja äyriäisiä, joista useiden tuotantomäärät yltäisivät viljellyimpien lajien listalle.