stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uudenseelanninpunainen

| Uudenseelanninpunainen |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Yhdysvallat
Muita nimityksiä::  New Zealand Red Redi
Ulkonäkö ja terveys
Väritys::  ketunpunainen
Silmät::  tummanruskea
Paino::  yli 4 kg
Elinikä::  5–8 v
Rotumääritelmä
Uudenseelanninpunainen eli New Zealand Red on kanirotu, joka on peräisin Yhdysvalloista 1910-luvulta.
Rotua kasvatettiin aluksi lihansa ja kauniin turkkinsa vuoksi. Rodun luomiseen käytettiin ainakin belgianjättejä ja belgianjäniksiä. Rotu tunnetaan Suomessa myös nimellä uudenseelanninpunainen ja lempinimellä “redi”. Tämä kani kuuluu suurten kanirotujen ryhmään ja sekä ihannepaino rodulla on 4,01 kilogammasta ylöspäin. Koostaan huolimatta se on erittäin ystävällinen ja rento kani. Redit ovat aina lyhytkarvaisia ja niiden pää on suuri sekä posket muhkeat.
Walter March

| Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa. Olympialaiset  | Maa:   Saksa>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Berliini 1936 | kaupunkisuunnittelu |  |
Walter F. March (26. elokuuta 1898 – 23. elokuuta 1969) oli saksalainen arkkitehti ja olympiavoittaja. Hänen isänsä oli arkkitehti Otto March ja veli arkkitehti Werner March.
March osallistui vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa yhdessä veljensä Wernerin kanssa kaupunkisuunnittelussa teoksella, joka käsitteli Berliinin olympiastadionin rakennussuunnitelmia.
Venäjän ilmavoimat

| Venäjän ilmavoimat |
| --- | --- |
 Tunnus
  Konetunnus 

Toiminnassa:  1912–1918 1992–
Valtio:   Venäjä
Osa joukkoa:  Venäjän ilma- ja avaruusvoimat
Koko:  148 000 henkeä
Vuosipäivät:  12. elokuuta 1912
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Sergei Dronov
Venäjän federaation ilmavoimat (ven. Военно-воздушные силы Российской Федерации, Vojenno-vozdušnyje sily Rossijskoi Federatsii, VVS) on osa Venäjän ilma- ja avaruusvoimia, joka on Venäjän asevoimien puolustushaara.
Ilmapuolustusjoukot liitettiin ilmavoimiin 1998. Tammikuusta 2003 lähtien kaikki armeijan ilmavoimien yksiköt siirrettiin ilmavoimiin. Venäjän federaation laivaston ilmavoimat (ven. Авиация Военно-Морского Флота Российской Федерации, Aviatsija Vojenno-Morskogo Flota Rossijskoi Federatsii) toimii Venäjän merivoimien omina ilmavoimina. Ilmavoimien 37. ilma-armeija eli kaukotoimintailmavoimat on osa strategisia pidäkevoimia.
Historia > Venäjän keisarikunta

Venäjän ilmavoimat luotiin vuonna 1912, hieman ennen ensimmäistä maailmansotaa. Tukikohtia sillä oli muun muassa Suomen suuriruhtinaskunnassa. Suomessa olevat tukikohdat sijaitsivat pääosin Lounais-Suomessa Pietarin suojana. Ilmavoimia tuki lentokoneteollisuus, jonka tehtaita oli etenkin Pietarissa. Venäjä oli kuuluisa ensimmäisistä raskaista  Igor Sikorskyn suunnittelemista nelimoottorisista Ilja Muromets -pommikoneista. Nämä pommikoneet olivat erittäin onnistuneita ja moni muu valtio kopioi sittemmin konseptin.
Historia > Venäjän federaation ilmavoimat (1991–)

25. joulukuuta 1991 Neuvostoliitto purkautui synnyttäen Venäjän federaation ja muita maita kuten Ukrainan, Valko-Venäjän ja Kazakstanin. Neuvostoliiton lentokalusto ja henkilöstö jakautui näiden kesken. 40 % konekannasta ja 65 % henkilökunnasta jäi Venäjälle. Ukrainasta tuli toiseksi suurin Neuvostoliitosta syntynyt sotilasmahti – sen haltuun jäi muun muassa ydinohjuksia ja lentokoneteollisuutta.
Venäjällä ilmavoimat, VVS, organisoitiin uudelleen.
Venäjän ilmavoimat suoritti pommituslentoja Tšetšeniassa vuosina 1999–2002. Tässä sodassa ilmavoimien ongelma oli asymmetriselle sodankäynnille tyypillinen: selkeitä viholliskohteita ei ollut paljon ja niiden määrittely oli vaikeaa.
2000-luvulla Venäjän ilmavoimat on uudistanut kalustoaan hallituksen linjausten mukaisesti. Toisin kuin 1990-luvulla  Venäjän kasvaneiden öljytulojen ansiosta ostot ovat pääosin realisoituneet. Vuonna 2009 Venäjän ilmavoimat sai toimituksina teollisuudelta 50 lentokonetta – 24 MiG-29-hävittäjää ja loput erityyppisiä Suhoin taistelukoneita – ja 50 helikopteria.
Venäjän ilmavoimien konemenetyksiä eri lentotehtävissä ei tunneta kovin hyvin. Elokuussa 2009 kaksi Suhoin hävittäjää törmäsi toisiinsa taitolentoharjoituksessa, joka edelsi MAKS 2009 -ilmailunäyttelyä.
Venäjän federaation ilmavoimat ovat osallistuneet Syyrian sisällissotaan pommittamalla syyskuun lopusta 2015 alkaen Syyrian hallitusta vastustavia joukkoja.
Venäjän ilma- ja avaruusvoimat

Ilma- ja avaruusvoimien (VKS) puolustushaaran kolme osaa ovat Ilmavoimat, Avaruusvoimat sekä Ilma- ja ohjuspuolustusvoimat.  Puolustushaara muodostettiin 1.8.2015 yhdistämällä Ilmavoimat ja Ilma- ja avaruuspuolustusvoimat. Jälkimmäinen oli perustettu 1.12.2011.
Venäjän ilma- ja avaruusvoimat > Ukrainassa

Asiantuntijoille oli suuri yllätys, kun Venäjä ei pystynyt saavuttamaan ilmaherruutta Ukrainan sodassa. Venäjä oli kartoittanut Su-24MR Fencer-E ja Il-20 Coot -tiedustelukoneillaan sekä vakoojien tiedoilla Ukrainan ilmapuolustuksen jo kuukausia ennen sotaa. Sodan alkukuukausina Ukraina menetti niin paljon lentokalustoa, että päätti pitää loput koneet piilossa, mutta ilmatorjunta säilyi. Sen hajauttaminen oli aloitettu viikkoa ennen sotaa. Hajautettujen SAM-yksiköiden takia venäläiskoneet joutuivat vihollisalueella lentämään alempana, olkapääohjusten (MANPADS) ulottuvilla. Niinpä Ukrainan ilmasodankäynnissä droonit olivat vuonna 2022 käytännössä korvanneet lentokoneet.
Tunnukset

Lippu
Kansallistunnus
Kansallistunnus
Hihamerkki
Tunnus (keskikoko)
Lentokalusto

| --- | --- |
 Hävittäjät 1 295 konetta Su-33, laivastolla 52 kpl  Su-27, 452 kpl  MiG-29, 455 kpl, joista 110 laivastolla  MiG-31, 325 kpl  Su-35, 11 kpl  Suhoi Su-57 (ent. PAK FA), kehitteillä Rynnäkkökoneet 767 konetta Su-24, 497 kpl, joista 130 laivastolla  Su-25 262 kpl, joista 70 laivastolla  Su-34, 8 kpl Strategiset pommikoneet 368 konetta Tupolev Tu-22M 265 kpl, joista 165 laivastolla  Tu-95, 88 kpl, joista osa laivastolla  Tu-160 15 kpl :  Elektroninen ja valokuvaustiedustelu 180 konetta Su-24, 100 kpl, joista 20 laivastolla  MiG-25, 80 kpl Ennakkovaroitus- ja taistelunjohtokoneet Berijev A-50, noin 15 kpl Kuljetuskoneet 345 konetta Il-76, 300 kpl  An-72, 20 kpl  An-124, 25 kpl Tankkauskoneet Il-78 (Il-76aan perustuva)
Kuvia

MiG-29 'Fulcrum-A'
Su-24M 'Fencer-D'
Tu-160
Il-76T 'Candid-A'
An-124 'Condor'
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Batashvili, David: Russian Military Forces: Interactive Map 9.2.2022. Georgian Foundation For Strategic and International Studies.
Lappalainen, Mikko: Ilmasodankäynnin näkymiä. Ilmatorjuntaupseeri 1/2005. Arkistoitu
Nikunen, Heikki: The Current State of Russian Air Force 2005. Fighter Tactics Academy. Arkistoitu Viitattu 11.9.2008.
Russian Air Arms. VVS (Air Force) and AV-MF (Naval Air Forces) (Arkistoitu – Internet Archive) www.scramble.nl (englanniksi)
Valokuvia MAKS-ilmailunäyttelystä
Vasquez, Tim: Survey of Russian Airfields (incl. Soviet air bases) 2009. weathergraphics.com.
Ilja Muromets
Valko-Venäjä talviolympialaisissa 2006

Valko-Venäjä osallistui Torinon talviolympialaisiin 2006 28 urheilijan voimin. Torinossa Valko-Venäjä voitti hopean freestylehiihdossa. Avaisijassa Valko-Venäjän lippua kantoi toista kertaa Aleksandr Popov.
Mitalit

Salt Like Cityssä Valko-Venäjä voitti pronssin freestylehiihdossa. Mitalitaulukossa Valko-Venäjä oli sijalla 25, taakse jäi ainoastaan Latvia.
| Mitali | Nimi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopea | Daštšynski, DzmitryiDzmitryi Daštšynski | Freestylehiihto | Hypyt |
Joukkue

Valko-Venäjä nimitti kisoihin 28 henkisen joukkueen, joka koostui 14:stä miesurheilijasta ja 14:stä naisurheilijasta. Joukkueen nuorin osallistuja oli mäkihyppääjä Pjotar Tšaadajeu, jolla oli ikää vain 18 vuotta. Joukkueen vanhin urheilija oli 39-vuotias ampumahiihtäjä Vladimir Dratšov.
Kyseinen olympiajoukkue on kooltaan Valko-Venäjän olympiahistorian pienin joukkue.
Kuvia

Ampumahiihtäjä Olena Zubrylova oli Torinossa parhaimmillaan viides.
Svetlana Radkevich oli kisojen ainoa valkovenäläinen pikaluistelija.
Valkovenäläisiä postimerkkejä, joissa kuvattu mm. Dzmitryi Daštšynski mitalinsa kanssa.
Uudenseelanninmerileijona

| Uudenseelanninmerileijona |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Korvahylkeet Otariidae
Suku::  Phocarctos
Laji::  hookeri
Kaksiosainen nimi
 Phocarctos hookeri  (Gray, 1844) 
 Uudenseelanninmerileijonan levinneisyys
Katso myös
   Uudenseelanninmerileijona Wikispeciesissä   Uudenseelanninmerileijona Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenseelanninmerileijona (Phocarctos hookeri) on korvahyljelaji, jonka päälisääntymisalue on Uuden-Seelannin subantarktisilla saarilla, erityisesti Aucklandinsaarilla, mutta jota tavataan jonkin verran myös Uuden-Seelannin Eteläsaaren ja Stewartinsaaren rannikoilla.
Uudenseelanninmerileijonakoiraat ovat noin 2,5 metrin pituisia ja painavat 320–450 kilogrammaa. Naaraat ovat selvästi pienempiä, alle kaksimetrisiä ja 90–165 kilon painoisia. Hylkeet voivat elää noin 25-vuotiaiksi. Koiraat tulevat sukukypsiksi 5-vuotiaina, naaraat 3–4 vuoden iässä. Kantoaika on 12 kuukautta. Poikaset syntyvät vajaan metrin pituisina, 8–10-kiloisina; niiden pitkä kuuttikarva alkaa vaihtua normaaliin karvoitukseen noin kahden kuukauden iässä.

Laji on yksi Uuden-Seelannin suurimmista eläimistä, ja sillä on ollut suojelustatus jo 1890-luvulla. 1990-luvun puolivälissä merileijonia oli ilmeisesti noin 15 000, mutta määrä on ilmeisesti vähentynyt vuonna 1998 levinneen taudin jäljiltä. Tauti tappoi noin 20 % täysikasvuisista naaraista ja 50 % sen vuoden pennuista. Vuonna 2004 merileijonia arvioitiin olevan noin 13 000.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että lajin suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”uuden-seelanninisohylje”.
Walter M. Gibson

Walter M. Gibson
Walter Murray Gibson (1822–1888) oli yhdysvaltalainen seikkailija ja Havaijin hallituksen ministeri ennen vuoden 1887 Havaijin uuden hallitusmuodon hyväksymistä. Walter Gibson toimi myös erään pienen mormonistisen yhteisön johtajana.
Gibson oli kotoisin Yhdysvaltain etelävaltioista. Hän alkoi kuitenkin viettää kiertelevää elämää ja toimi muiden muassa pienen laivan kapteenina Karibialla. Myöhemmin hän matkusti nykyisen Indonesian alueella, missä alueen hollantilaiset siirtomaaherrat vangitsivat hänet epäiltynä kapinan lietsomisesta. Gibsonin onnistui kuitenkin paeta Jaavan saarella sijainneesta vankilasta ja päästä takaisin Yhdysvaltoihin. 1859 hän saapui Utahin territorion alueella ja liittyi Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon. Hän taivutteli kirkon presidentin Brigham Youngin lähettämään hänet Tyynen valtameren saarille perustamaan sinne mormonisiirtokuntia.
Gibson saapui Havaijin saarille 1861. Hän perusti alueelle siirtokunnan saarilla jo asuvien myöhempien aikojen pyhien keskuuteen. Myöhemmin hän hankki siirtokuntalaisten rahoilla itselleen maata Lanain saarelta, tarkoituksenaan perustaa sinne siirtokunta. Kun MAP-kirkko erotti Gibsonin syytettynä harhaoppien levittämisestä, siirtokunnan huonosta johtamisesta ja kavalluksesta, Gibson perusti oman kirkkonsa, Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon. Hän ajoi pois siirtokunnastaan jokaisen, joka ei tukenut häntä ja hänen kirkkoaan. Gibson alkoi opettaa havaijilaisten ja yleensäkin polynesialaisten asemaa valittuna kansana ja muinaisen Israelin jälkeläisinä. Hän alkoi myös tavoitella poliittista vaikutusvaltaa.
1873 hän perusti oman sanomalehden, Nuhoun, joka ylisti häntä ja hänen hyveitään sekä englanniksi että havaijiksi kirjoitetuissa artikkeleissa. Hänet valittiin parlamentin jäseneksi 1878, ja hän loi läheiset suhteet Havaijin hallitsijaan, kuningas Kalakauaan. 1882 Kalakaua nimitti hänet Havaijin pääministeriksi. Hänellä oli myös muita virkoja Havaijin hallinnossa, kuten ulkomisterin ja puolustusministerin salkut.
Gibsonin toiminta herätti kasvavaa tyytymättömyyttä, koska hänen arveltiin käyttävän virka-asemaansa oman asemansa ja taloutensa pönkittämiseen. Lisäksi hänen väitettiin käytännössä johtavan maan asioita kuningas Kalakauan kautta. Vuonna 1887 Kalakaua pakotettiin hyväksymään maalle uusi perustuslaki, joka rajoitti kuninkaan valtaa. Kuningas myös pakotettiin erottamaan Gibson.
Gibson joutui pakenemaan Havaijin saarilta henkensä edestä 1887. Seuraavana vuonna hän kuoli San Franciscossa unohdettuna ja pennittömänä. Hänen ruumiinsa palautettiin Havaijille hautausta varten.
Walter McCreery

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten poolo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten poolo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten poolo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten poolo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Walter Adolph McCreery (13. elokuuta 1871 Zürich, Sveitsi – 8. marraskuuta 1922 Clermont-Ferrand, Ranska) oli yhdysvaltalainen poolonpelaaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja kuului siellä hopeaa saaneeseen BLO Polo Club Rugby -joukkueeseen.
Vasili Nebenzja

Vasili Nebenzja
Vasili Aleksejevitš Nebenzja (ven. Василий Алексеевич Небензя; s. 1962) on venäläinen diplomaatti.
Nebenzja valmistui vuonna 1983 Neuvostoliiton ulkoministeriön alaisesta Moskovan valtiollisesta kansainvälisten suhteiden instituutista (MGIMO). Hän toimi Venäjän varaulkoministerinä vuosina 2013–2017. Heinäkuussa 2017 hän aloitti toimimisen Venäjän federaation pysyvänä YK-edustajana. Nebenzja on saanut Isänmaan ansioritarikunnan toisen luokan mitalin, Ystävyyden kunniamerkin ja Venäjän kunniaritarikunnan arvon.
Nebenzja puhuu englannin ja espanjan kieliä. Hän on naimisissa, ja hänellä on poika.
Urbanlining

Urbbausta Hämeenlinnassa, Etelä-Suomessa
Urbanlining, eli urbbaus, on tasapainoilua kapean tasapainoliinan (slackline) päällä urbaanissa ympäristössä. Laji muistuttaa nuorallakävelyä. Urbbausta voi harrastaa kaupunkikeskustoissa, puistoissa, rannoilla tai missä tahansa, mihin tasapainoliina on mahdollista kiinnittää. Liinan voi kiinnittää esimerkiksi kahden puun tai vahvojen telineiden tai tolppien välille kuormaliinoista tutun kiristysräikän avulla.
Urbanlining on slacklining-lajin urbaani muoto. Se on kehitetty kaupunkialueilla asuvia ihmisiä varten. Lajin harrastajille on tyypillistä hyppiminen ja näyttävä temppuilu liinan päällä. Urbbausta harrastavat erityisesti nuoret, jotka ovat kokeilleet myös muita urbaaneja liikuntamuotoja, kuten parkouria ja freerunningia. Lajin harjoittelemisen voi aloittaa kuka tahansa ikään katsomatta. Pienet lapset oppivat tasapainoilun helposti ja saattavat hyvinkin nopeasti ottaa ensimmäiset askeleensa nauhalla ilman tukea.
Lajissa käytettävää tasapainoliinaa voidaan käyttää myös fysioterapiassa ja kuntoutuksessa. Tasapainoilu liinan päällä kehittää monipuolisesti tasapainoaistia, lihasvoimaa, liikkuvuutta, koordinaatiota ja kehonhallintaa, sekä mm. keskittymiskykyä.
Aiheesta muualla

Suomalainen urbanlining-koulutussivusto[vanhentunut linkki]
Urbanlining.com (Arkistoitu – Internet Archive) – Urbbaajien maailmanlaajuinen verkkoyhteisö
Urbanismi

Urbanismi on 1900-luvulla syntynyt suuntaus, joka korostaa kaupunkien merkitystä yhteiskunnallisessa kehityksessä. Urbanismi pitää kaupunkeja uusien ajatusten ja kulttuurin tyyssijoina, ja suuntauksen mukaan kaupungit voivat edistää monimuotoisuuden ja suvaitsevaisuuden kasvua koko yhteiskunnassa. Esimerkiksi sosiologi Émile Durkheim julisti, että suurkaupungit ovat edistyksen kehtoja; niissä jalostuvat uudet ideat, muodit, tavat ja tarpeet levitäkseen sitten muualle. Durkheimin mukaan kaupungeissa ajatukset suuntaavat luonnostaan tulevaisuuteen.
Urbanismin käsitteeseen liitetäänkin yleensä ympäristön toimintojen, väestön ja rakenteiden monipuolisuus sekä vaihtoehtojen mahdollisuus. Muun muassa alakulttuurien runsaus ja useiden erilaisten ihmisten kohtaamiset katsotaan urbaanin elämäntavan olennaiseksi piirteeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urbanismi Wikimedia Commonsissa
Weird Loners

| Weird Loners |
| --- | --- |

Tyyli:  komedia
Kestoaika:  22 minuuttia
Luoja(t):  Michael J. Weithorn
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Fox,  MTV3
Esitetty:   31. maaliskuuta 2015   – 5. toukokuuta 2015
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  6
Tuotanto
Tuottaja(t):   Michael Weithorn  Jake Kasdan 
Ohjaaja(t):   Jake Kasdan  Robert Cohen  Christine Gernon  Reginald Hudlin  Bill Purple 
Käsikirjoittaja(t):   Laura Valdivia  Michael J. Weithorn  Joanna Quraishi  David little  Rebecca Drysdale  Danielle Uhlarik 
Tuotantoyhtiö(t):   20th Century Fox Television  Hanley Productions  The Detective Agency 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Weird Loners on yhdysvaltalainen tilannekomediasarja, jonka on luonut Michael J. Weithorn. Sarjaa tuotettiin yhden tuotantokauden verran, yhteensä 6 jaksoa. Sarjan viimeinen osa esitettiin yhdysvalloissa 5. toukokuuta 2015. MTV3 aloitti sarjan esittämisen Suomessa vuoden 2016 alussa.
Sarjassa keskitytään neljän nuoren aikuisen elämään, jotka asuvat samassa kerrostalossa naapureina tai kämppiksinä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Becki Newton  | … |  Caryn Goldfarb   |
|  Zachary Knighton  | … |  Stosh Lewandowski   |
|  Nate Torrence  | … |  Eric Lewandowski   |
|  Meera Rohit Kumbhani  | … |  Zara Sandhu   |
Väinö Jaakkola (maanviljelysneuvos)

Frans Väinö Jaakkola (24. elokuuta 1884 Kalanti – 17. marraskuuta 1965) oli suomalainen opettaja ja koulun- ja yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Jaakkolan vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Jaakkola ja Amanda Gustaava Puttaa ja puoliso vuodesta 1928 kirjanpitäjä Linda Kristiina Ekholm. Jaakkola tuli ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta vuonna 1905 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1908. Hän oli valmistuttuaan Orismalan maanviljelyskoulun opettaja ja koulutilan karja- ja meijeritalouden johtaja ja sen jälkeen vuosina 1913–1918 Kokemäen tietopuolisen meijerikoulun johtaja. Vuonna 1918 hän siirtyi Jokioisten kartano -yhtiön palvelukseen, toimien siellä ensin  karjatalousosaston johtajana ja opettajana. Vuodesta 1925 hän oli myös sinne perustetun karjanhoitokoulun johtaja. Jokioisten kartanoitten toimitusjohtaja Jaakkola oli vuosina 1946–1954. Hänellä oli myös lukuisia luottamustehtäviä, mukaan lukien Jokioisten kunnavaltuuston jäsenyys 1926–1944 ja useat osuustoiminnalliset ja muut järjestöt. Maanviljelysneuvoksen arvonimen Jaakkola sai vuonna 1949.
Vasili Nejelov

Nejelovin piirtämä Marmorisilta Katariinan puistossa Puškinin esikaupunkialueella.
Vasili Nejelov (ven. Василий Иванович Неелов, 1722–1782) oli venäläinen arkkitehti. Monia hänen romantiikkaa tai uusklassismia edustavia rakennuksiaan on Pietarin seudulla. Myös hänen pojistaan Ilja Nejelovista ja Pjotr Nejelovista tuli arkkitehteja.
Nejelov oli Savva Tševakinskin oppipoika ja työskenteli tämän ja Bartolomeo Rastrellin kanssa Tsarskoje Selon rakennusprojektissa. Nejelov kävi opintomatkalla Englannissa 1770 ja ihastui sikäläisiin maisemapuutarhoihin. Hän pääsi suunnittelemaan Katariinan puiston maisemapuutarhan paviljonkeineen ja Pietarin keskustaan Marmorisillan palladiolaiseen tyyliin.
Uudenseelanninpikkuhaikara

| Uudenseelanninpikkuhaikara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pelikaanilinnut Pelecaniformes
Heimo::  Haikarat Ardeidae
Suku::  Pikkuhaikarat Ixobrychus
Laji::  novaezelandiae
Kaksiosainen nimi
 Ixobrychus novaezelandiae  (Purdie, 1871) 
Synonyymit
 Ardea pusilla Vieill, 1817 
Katso myös
   Uudenseelanninpikkuhaikara Wikispeciesissä   Uudenseelanninpikkuhaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenseelanninpikkuhaikara (Ixobrychus novaezelandiae) on sukupuuttoon kuollut haikaroiden heimoon kuuluva lintulaji. Uudenseelanninpikkuhaikaraa tavattiin Eteläsaarelta Uudessa-Seelannissa. Laji käytti ravinnokseen kaloja.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Uudenseelanninpikkuhaikara (Ixobrychus novaezelandiae)
ITIS: Ixobrychus novaezelandiae (englanniksi)
USS Wasp (CV-7)

| USS Wasp (CV-7) |
| --- | --- |
 USS Wasp
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fore River Shipyard
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1936
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1939
Palveluskäyttöön:  25. huhtikuuta 1940
Loppuvaihe:  keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene I-19 upotti 15. syyskuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 700 t
Pituus:  225,93 m
Leveys:  33 m
Syväys:  6,1 m
Koneteho:  70 000 shp (52 MW)
Nopeus:  29,5 solmua
Miehistöä:  2 367
Aseistus
Aseistus:  8 x 6" ilmatorjuntatykkiä 16 x 1,1" ilmatorjuntatykkiä 16 x .50" konekivääriä 80 lentokonetta
USS Wasp (runkonumero CV-7) oli Yhdysvaltain laivaston lentotukialus, joka rakennettiin Washingtonin laivastosopimuksen vaatimusten mukaan. Se oli ensimmäinen lentotukialus, johon asennettiin lentokonehissi myös lentokannen reunaan.
Keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene I-19 aiheutti sille vahinkoja torpedoillaan matkalla Guadalcanalille 15. syyskuuta 1942, minkä jälkeen saattohävittäjän oli pakko upottaa se.
Valmistus

Alus tilattiin Bethlehem Shipbuilding Companyn telakalta Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 1. huhtikuuta 1936. Se laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1939 kumminaan apulaislaivastoministeri Charles Edisonin puoliso ja otettiin palvelukseen 25. huhtikuuta 1940 Army Quartermaster Basessa South Bostonissa Massachusettsissa ensimmäisenä päällikkönään John W. Reeves Jr.
Palvelus > Islannin miehitys

Seuraavana päivänä saavuttuaan Norfolkiin alus oli lentäjien koululaivana. Saman aikaisesti tilanne Atlantilla muuttui vaikeammaksi, kun Yhdysvaltain hallinto oli päättänyt tukea Britannian sotaponnistuksia. Vapauttaakseen brittijoukkoja sotimaan muualla Yhdysvallat suunnitteli Islannin miehittämistä.
Seuraavien päivien aikana Waspille kuormattiin maavoimien lentojoukkojen kalustoa ja henkilöstöä ja alukselle saapui lehtimies Fletcher Pratt sekä muita lehdistön edustajia. Lentotukialus sai tehtäväkseen kuljettaa lentojoukot Islantiin suojaamaan maihinnousua. Alus lähti 28. heinäkuuta merelle suojanaan hävittäjät USS O'Brien ja Walke. Myöhemmin raskas risteilijä USS Vincennes liittyi osastoon.
Osasto liittyi TF16:een, joka oli myös matkalla Islantiin kuljettaen maavoimien sotilaita. Aamulla 6. elokuuta osasto erkani TF16:sta ja pian sen jälkeen lentotukialukselta nousivat ensimmäiset 33. hävittäjälaivueen (engl. 33rd Pursuit Squadron) Curtiss P-40C -hävittäjät ilmaan kohti Islantia. Hävittäjälaivueen lähdettyä alus aloitti saattajineen paluumatkan Norfolkiin, jonne ne saapuivat 14. elokuuta.
Wicklowvuoret

Wicklowvuoret (iiriksi Sléibhte Chill Mhantáin) on Irlannissa sijaitseva vuoristo, joka ulottuu Wicklow’n kreivikunnasta Dublinin kreivikuntaan ja sen eteläpuolelle. Vuoriston alueella on ajoittain monentyyppisiä sääolosuhteita. Vuoriston yhteydessä on Wicklowvuorten kansallispuisto. Vuoristo on geologisesti antikliininen. Sen alueella on kallioita, jotka sisältävät graniittia, hiekkakiveä ja liuskekiveä. Vuoriston korkein vuori on Lugnaquilla, joka on 926 metriä korkea. Muita vuoria ovat Little Sugar Loaf, joka on 342 metriä korkea ja Sugar Loaf, joka on 504 metriä korkea. Vuoristossa on vuorten välissä useita laaksoja, joita ovat Glenmacnass, Glendasan, Glencree ja Glendalough. Vuoriston alueella virtaavia jokia ovat Avoca, Aughrim, Avonmore ja Liffey.
Weinert

Weinert voi tarkoittaa: