stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lulu

Lulu on Alban Bergin ooppera, johon kuuluu prologi ja kolme näytöstä. Lulun libretto on säveltäjän kirjoittama ja perustuu Frank Wedekindin näytelmiin Maahinen (Erdgeist) ja Pandoran lipas (Die Büchse der Pandora) vuosilta 1895–1904. Keskeneräiseksi jääneen  oopperan kantaesitys viisiosaisena sarjana Zürichissä 1935 saavutti menestystä, muttei kuitenkaan yhtä paljon kuin Bergin toinen ooppera Wozzeck (1922, ensiesitys 14. joulukuuta 1925). Lopullisesti teos sai ensi-iltansa vasta vuonna 1979 Pariisissa Pierre Boulezin johtamana. Ooppera kertoo Lulusta, jota kohtaan sekä miehet että naiset tuntevat vastustamatonta seksuaalista vetoa mutta eivät kykene kohtelemaan häntä kuin halun kohteena ja objektina. Oopperan lopussa Lulu ajautuu prostituoiduksi Lontoon kaduille.
Ooppera jäi keskeneräiseksi säveltäjän kuollessa vuonna 1935. Sen jälkeen, kun Arnold Schönberg, Anton Webern ja Alexander von Zemlinsky olivat kieltäytyneet teoksen viimeistelemisestä, Bergin leski ilmoitti, ettei sitä voitu saattaa päätökseen, eikä luovuttanut hallussaan ollutta materiaalia kenellekään. Teoksen viimeisestä näytöksestä oli kuitenkin olemassa perinpohjaiset säveltäjän luonnokset sekä osa orkestroinnistakin valmiina, ja se esitettiin lopulta Friedrich Cerhan viimeistelemänä vuonna 1979.
Saksalaisessa elokuvaversiossa Pandoran lipas (1929) Lulun surmaa lopuksi Viiltäjä-Jack.
Kevyen musiikin puolella Lulu tunnetaan samaiseen oopperaan pohjautuvana, Tuula Amberlan esittämänä iskelmäkappaleena, jonka Ensio Music julkaisi vuonna 1984.
Aarre Pekkarinen

| Aarre Pekkarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. helmikuuta 1946 Hämeenlinna
Kuollut: 2022
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Aarre-Veikko Pekkarinen
Aktiivisena:  1973–2022
Merkittävät roolit:  Harold Orvot
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Aarre-Veikko Pekkarinen (22. helmikuuta 1946 Hämeenlinna – 2022) oli suomalainen näyttelijä. Pekkarinen teki suuren osan näyttämöurastaan Lahden kaupunginteatterissa.
Ura

Aarre Pekkarinen syntyi muurari Eino Vilho ja Tyyne Dagmar Pekkarisen perheeseen. Hän päätyi näyttelijän uralle Hämeenlinnan teatterikerhon kautta ja suoritti vuosina 1969–1973 Tampereen yliopiston näyttelijäkurssin. Ammattiuransa hän aloitti Kotkan kaupunginteatterista 1973. Myöhemmin hän näytteli muun muassa Kuopion ja Seinäjoen kaupunginteattereissa sekä useaan otteeseen Lahden kaupunginteatterissa, josta hän jäi pois vuonna 2009.
Pekkarisella oli roolitehtäviä suomalaisen ja kansainvälisen näytelmäkirjallisuuden klassikoissa, kuten Kuinka äkäpussi kesytetään, Macbeth, Niskavuoren naiset ja Tulitikkuja lainaamassa. Uransa myöhäisvaiheessa hän näytteli muun muassa suositussa The Beatles Storyssa, jossa hänen roolinsa oli Ed Sullivan.
Lahden Teatterikerho ry antoi Pekkariselle Iivari-veistoksen vuonna 2002 hänen roolitulkinnastaan Haroldina Lyle Kesslerin modernissa klassikkoteoksessa Orvot.
Pitkän teatteriuransa lisäksi Pekkarinen näytteli lukuisissa televisiotuotannoissa ja muutamissa valkokangaselokuvissa. Eila Arjoman ohjaamassa ja Yleisradion tuottamassa epookkidraamassa Mustat ja punaiset vuodet hän näytteli Korpelan Paulia.
Valikoitu rooliluettelo

Edmund (Kuningas Lear)
Aarne Niskavuori (Niskavuoren naiset)
Happy (Kauppamatkustajan kuolema)
Turkka (Tukkijoki)
Petrucchio (Kuinka äkäpussi kesytetään)
Decius Brutus (Julius Caesar)
Useita rooleja (Nummisuutarit)
Tahvo Kenonen (Tulitikkuja lainaamassa)
Harold (Orvot)
Rajamäen Mikko / Viertola (Seitsemän veljestä)
Ruckly (Yksi lensi yli käenpesän)
Filmografia > Teatterielokuvat

Viimeinen savotta (1977) kreditoimaton
Talvisota (1989)
Isältä pojalle (1996)
Filmografia > Televisioelokuvat ja -sarjat

Mustat ja punaiset vuodet (1973)
Kuvien takana (1975)
Oman onnensa seppä (1978)
Valmistumisen aika (1979)
Lossi (1980)
Vain silloin kun nauran (1984)
Uskottu mies (1985)
Pakanamaan kartta (1991)
Jäljet vedessä (1991)
Luonnollinen kuolema (1992)
Nortia (1996)
Seitsemän veljestä (2004)
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Aarre Pekkarinen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet 2
Esa Lukala

Esa Arvo Lukala (s. 27. heinäkuuta 1945 Turku) on suomalainen muotisuunnittelija ja kuvataiteilija. Hän teki yli 30 vuoden uran suomalaisen vaatetusteollisuuden parissa. Hänet nimettiin vuoden muotitaiteilijaksi 1990 ja Kultainen vaatepuu -palkinnon saajaksi 1995.
Lukala opiskeli 1967–1968 Turun Piirustuskoulussa ja 1968–1972 vaatesuunnittelua ja valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän osallistui moniin kuvataiteilijoiden yhteisnäyttelyihin, mutta valitsi sitten leipäpuukseen vaatesuunnittelun.
Esa Lukala on suunnitellut nahkavaatteita muun muassa Friitalalle ja Satanahalle. 1970-luvun loppupuolen hän toimi suunnittelijana kankaanpääläisessä Reimassa ja 1980-luvulla kuopiolaisessa Piretta-P.T.A.:ssa, jossa teki Avenue-mallistoja naisille ja St. Jacques -mallistoja miehille. 1980-luvulla Lukala uudisti puolustusvoimien, rajavartiolaitoksen ja taksinkuljettajien virkapuvut. Hän on suunnitellut vaatteita myös muun muassa Oratopille ja Luhdalle sekä koruja Turun Hopealle ja Kultateollisuudelle.
Kuvataiteilijana Lukala yhdistää valokuvaa, piirtämistä ja maalausta usein metallipinnalle ja kuvaa urbaaneista kaupunkimiljöistä löytämiään aiheita. Hän on työskennellyt residenssiapurahalla New Yorkissa 1993, 1997 ja 2003.
Esa Lukala on toiminut myös opettajana Lahden muotoiluinstituutissa.
Esa Lukalan veli on lavastaja Juha Lukala. Heidän isänsä oli taidemaalari Arvo Lukala.
Aiheesta muualla

Esa Lukalan verkkosivusto
Peloton (elokuva)

| Peloton> Fearless |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Weir
Käsikirjoittaja:  Rafael Yglesias
Perustuu:  Rafael Yglesiasin romaaniin
Tuottaja:   Paula Weinstein  Mark Rosenberg 
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Allen Daviau
Leikkaaja:  William M. Anderson
Pääosat:   Jeff Bridges  Isabella Rossellini  Rosie Perez  Tom Hulce  John Turturro 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Spring Creek Productions
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   1993-10-1515. lokakuuta 1993 (Yhdysvallat)  1994-4-2222. huhtikuuta 1994 (Suomi)  
Kesto:  122 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Tuotto:  6 995 302 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peloton (engl. Fearless) on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Peter Weirin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva. Elokuva kertoo pelkonsa kadottaneesta miehestä, joka joutuu tahtomattaan sankariksi pelastettuaan henkiä lento-onnettomuudessa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeff Bridges  | … |  Max Klein   |
|  Isabella Rossellini  | … |  Laura Klein   |
|  Rosie Perez  | … |  Carla Rodrigo   |
|  Tom Hulce  | … |  Brillstein   |
|  John Turturro  | … |  Bill Perlman   |
|  Benicio del Toro  | … |  Manny Rodrigo   |
|  Deirdre O’Connell  | … |  Nan Gordon   |
|  John de Lancie  | … |  Jeff Gordon   |
|  Debra Monk  | … |  Alison   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti Jeff Bridgesin piiskanneen itsensä elokuvassa sellaiseen ääritilaan, ettei rooli onnistuisi ilman sitä. Ylänen kehuu myös Isabella Rossellinin ja Rosie Perezin roolisuorituksia. Hänestä tarina on sopinut hyvin Peter Weirin ohjattavaksi, vaikkei tämä aina osaa kertoa tarinoita jäntevästi. Video-oppaassa vuodelta 1995 Olavi Similä antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”. Hän piti elokuvan alkua dynaamisena mutta sanoi kerronnan sitten alkavan ”yskähdellä”. Samoilla linjoilla on myös VideoHound-opas vuodelta 2004, jonka arvioija ei pidä elokuvan siirappisesta loppuratkaisusta.
Lumijoki (joki)

| Lumijoki |
| --- | --- |
 Lumijokea Lumijoen kirkonkylän kohdalla
Alkulähde:  Lumijärvi, Lumijoki
Laskupaikka:  Liminka, Virkkula
Maat:  Suomi
Alkulähteen korkeus:  20 m
Valuma-alue:  148,66 km²
Lumijoki on Lumijoen ja Limingan kuntien alueella Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva joki. Lännestä itään virtaava Lumijoki on Suomen Itämereen laskevien jokien joukossa erikoisuus. Lumijoen sivuhaaroja ovat Hirvasoja, Junkkosenoja ja Haarasuonoja. Joki lähtee Lumijärvi-nimiseltä suoalueelta ja laskee Liminganlahteen Limingan kunnassa Virkkulan kylässä Temmesjoen suiston lounaispuolella. Joen valuma-alue on 148 km² ja valuma-alueen järvisyys 0,03 %.
Lumijoen nimi perustunee siihen, että siinä oli runsaasti tulvavesiä lumien sulamisen aikoihin.
Lukemisia Kansalle

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Lukemisia Kansalle oli Porvoossa vuosina 1855–1856 ilmestynyt aikakauslehti.
Kirjanpainaja Petter Widerholmin kustantama ja Eero Salmelaisen toimittama Lukemisia Kansalle oli ruotsalaisten ja saksalaisten esikuvien mukainen kansanlehti, joka pyrki tarjoamaan rahvaalle hyödyllistä ja huvittavaa luettavaa. Lukuhalua lisäämällä se halusi estää ”joutilaisuutta ja juopumusta ja muuta näitä seuraavaa kurjuutta ja onnettomuutta”. Vaatimaton lehti ilmestyi kerran kuussa kahden vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Lukemisia Kansalle digitoituna kansalliskirjastossa
Luiro

| Luiro |
| --- | --- |
 Luiro Kuisjoen suulla Tanhualla.
Alkulähde:  Luirojärvi, Sodankylä
Laskupaikka:  Kitinen, Pelkosenniemi
Maat:  Suomi
Alkulähteen korkeus:  282,3 m
Luiro on yhteensä 227 kilometriä pitkä Kemijoen latvahaara. Toisin kuin lännempi Kitinen ja itäisempi Kemihaara, virtaa Luiro suhteellisen asumattomassa maastossa.
Lokan allas jakaa Luiron ylä- ja alaosaan. Yläosa alkaa Sodankylän Luirojärvestä Saariselän tunturimaisemasta ja virtaa mutkitellen etelään. Lokan altaan eteläpuolella joki on huomattavan mutkainen ja ympäröivä maasto soinen. Joki kulkee Savukosken Tanhuan kylän kautta Pelkosenniemelle, jossa ohittaa vielä pienen Luironkylän, kunnes Kairalan kohdalla laskee Kitiseen ja ne yhdessä kohtaavat Kemihaaran hieman Pelkosenniemen kirkolta pohjoiseen. Suomen suurjoista Luiro on erityisen erämainen, vesivoiman rakentamisen jälkeen joen koskipaikkoja on ennallistettu. Jokeen istutetaan taimenta ja siitä voi kalastaa myös harjusta ja haukea.
Kirjallisuutta

Lauri Hihnavaara: Luiron laulu.  (396 s)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 978-951-0-27549-8
Aiheesta muualla

Matti Grönroosin kuvamateriaalia
Luirojoen melontareitti[vanhentunut linkki]
Lukemisia Maamiehille

Lehden ensimmäisen vuosikerran kansisivu.
Lukemisia Maamiehille oli Viipurissa vuosina 1849–1850 ilmestynyt maataloutta käsitellyt aikakauslehti.
Viipurin maanviljelysseuran julkaisema Lukemisia Maamiehille oli ensimmäinen suomenkielinen maatalouslehti. Sen toimittajana työskenteli Pietari Hannikainen. Käytännön maatalousneuvoja antaneen lehden kirjoitukset käsittelivät etupäässä viljelyskasveja ja karjanhoitoa sekä tuolloin vielä harvinaista puutarhaviljelyä. Cedervallerin kirjapainossa painettu Lukemisia Maamiehille ilmestyi oktaaviokokoisena ja 35–45 sivun paksuisena kuudesti vuodessa. Sen lukijat lienevät asuneet lähinnä Viipurissa ja sen ympäristössä. Kannattamattomana lopetetun lehden postilevikki oli vuonna 1849 vain 47,5 ja seuraavana vuonna 84 vuosikertaa.
Aiheesta muualla

Lukemisia Maamiehille digitoituna kansalliskirjastossa
Lukemisia Suomen sotamiehille

Lehden ensimmäisen numeron kansisivu.
Lukemisia Suomen sotamiehille – Läsning för den finske soldaten oli Helsingissä vuosina 1888–1901 ilmestynyt suomen- ja ruotsinkielinen sotilaslehti.
Suomen sotaväen päällikön hallituksen julkaisema Lukemisia Suomen sotamiehille oli miehistölle tarkoitettu kaksikielinen aikakauslehti, jonka rinnalla ilmestyi päällystölle suunnattu ruotsinkielinen Finsk Militär Tidskrift. Sen toimittajina työskentelivät R. von Willebrand (1888–1896) ja M. Alfthan (1897–1901). Lehden päätehtäväksi ilmoitettiin sotilashengen ylläpitäminen. Se julkaisi muistelmia ja kuvauksia varsinkin Turkin sodasta, jakoi ammattitietoutta, käsitteli sotaväen jokapäiväistä elämää ja erityisesti urheilutoimintaa. Lukemisia ilmestyi epäsäännöllisesti ja sen menekki oli ilmeisen heikko. Lehti lakkasi Suomen sotaväen lakkauttamisen myötä.
Aiheesta muualla

Lukemisia Suomen sotamiehille digitoituna kansalliskirjastossa
Läsning för den finske soldaten digitoituna kansalliskirjastossa
Vihtori Simonen : Lukemisia Suomen sotamiehille, Hakkapeliitta, 15.04.1930, nro 16-17, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lukemista Nuorisolle

Lehden etusivu.
Lukemista Nuorisolle oli Porvoossa vuonna 1856 ilmestynyt lastenlehti.
Eero Salmelaisen eli Erik Rudbeckin toimittama Lukemista Nuorisolle oli Lasten Suomettaren ohella ensimmäinen suomenkielinen lastenlehti. Sen tarkoituksena oli julkaista uskonnollisia, historiallisia ja luonnontieteellisiä kertomuksia sekä kaikenlaisia viihdyttäviä ja opettavaisia tarinoita. Lehti ilmestyi epäsäännöllisesti ja sen viimeiset numerot tulivat ulos painosta vasta seuraavan vuoden puolella, jolloin tilaajia oli 484. Vuoden 1857 alussa Lukemista Nuorisolle yhdistettiin Lasten Suomettareen, jonka toimittajaksi myös Salmelainen siirtyi.
Aiheesta muualla

Lukemista Nuorisolle digitoituna kansalliskirjastossa
Paavo Lukkariniemi

Paavo Lukkariniemi vuoden 1966 hiihdon MM-kilpailujen normaalimäessä
Paavo Lukkariniemi (s. 14. huhtikuuta 1941 Ylitornio) on suomalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili 1950- ja 1960-luvuilla. Uran huippuhetki osui vuoden 1966 Oslon maailmanmestaruuskisoihin, joissa Lukkariniemi saavutti normaalimäen pronssia. Samojen kisojen suurmäessä hän sijoittui 13:nneksi. Jo edeltävässä vuodenvaihteessa Lukkariniemi oli menestynyt erinomaisesti Veikko Kankkosen vanavedessä Keski-Euroopan mäkiviikolla voittaen Garmisch-Partenkirchenin Uudenvuodenpäivän osakilpailun ja sijoittuen viikon yhteispisteissä neljänneksi. Hänen uransa pisin hyppy oli 129-metrinen Oberstdorfissa 1961. Paavo Lukkariniemi edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa.
Aiheesta muualla

Paavo Lukkariniemi Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Peloponnesolaisliitto

| Peloponnesolaisliitto |
| --- | --- |
 Vanha kartta kreikkalaisten kaupunkien liittokunnista peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa. Peloponnesolaisliiton alue vihreällä.
Perustettu:  n. 550 eaa.
Lakkautettu:  n. 366 eaa.
Tyyppi:  symmakhia (sotilasliitto)
Jäsenet:  noin 50 kreikkalaista polista tai muuta kaupunkia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peloponnesolaisliitto (myös Spartan liitto) oli kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden liitto, jonka johtaja oli Sparta. Siihen kuului suurin osa Peloponnesoksen niemimaan kaupungeista. Liitto oli olemassa noin vuosina 550–366 eaa., mikä tekee siitä pisimpään säilyneen antiikin kreikkalaisen liittokunnan. 400-luvulla eaa. liiton päävastustajaksi muodostui Ateenan johtama Deloksen meriliitto.
Historia

Peloponnesolaisliitto sai alkunsa arkaaisella kaudella noin vuonna 550 eaa. Sparta perusti sen suojaksi toisaalta omien heloottiensa kapinointia että perivihollistaan Argosta vastaan. Ensimmäinen jäsen oli Tegea, jonka Sparta kukisti ja pakotti liittoon. Vuoteen 510 eaa. mennessä liittoon kuului lähes koko Peloponnesos Argosta lukuun ottamatta sekä muun muassa Megara Attikan rajalta.
400-luvun eaa. alkupuolella monet kreikkalaiset kaupungit hyväksyivät Spartan johtoaseman persialaissodissa, ja liitto oli keskeinen tekijä helleenisessä liitossa Persiaa vastaan. Sodan jälkeen Egeanmerta ympäröivät kaupungit perustivat Deloksen meriliiton Ateenan johdolla. Tämä johti lopulta kreikkalaisten kaupunkien ryhmittymiseen joko Spartan tai Ateenan puolelle, ja joko osaksi peloponnesolaisliittoa tai Deloksen meriliittoa, ja edelleen peloponnesolaissotaan vuosina 431–404 eaa.
Sodan jälkeen myös Spartan kukistama Ateena kuului peloponnesolaisliittoon vuosina 404–395 eaa. Sodan jälkeinen aika oli Spartan hegemoniaa. Sen toimet johtivat kuitenkin liittokunnan rakoilemiseen ja Korintin sotaan, joka käytiin vuosina 395–387 eaa. Siinä Spartan ja peloponnesolaisliiton vastustajia olivat Ateena, Argos, Korintti, Theba ja Persia. Vuodesta 382 eaa. Sparta vaati liiton jäseniltä veroa. Vuodesta 378 eaa. Spartan ja peloponnesolaisliiton vastustajana toimi Ateenan johtama niin kutsuttu toinen Ateenan liitto. Peloponnesolaisliitto menetti merkityksensä sen jälkeen kun Theba kukisti Spartan Leuktran taistelussa vuonna 371 eaa, ja lakkasi lopullisesti olemasta noin vuonna 366/365 eaa.
Tärkein lähde liiton historian kannalta on Thukydideen Peloponnesolaissota.
Toiminta

Liiton jäsenet tekivät sopimuksen suoraan ja ainoastaan Spartan kanssa. Sparta sai jossain määrin määrätä muiden liittolaisten politiikasta ja sai tarvittaessa kutsua koolle joukkoja liittolaisiltaan. Liittoon kuuluneet suuremmat kaupungit kuten Korintti saattoivat kuitenkin käyttäytyä paljon vapaammin. Pienemmät Spartan lähellä sijainneet kaupungit taas olivat täysin Spartan vallan alla. Sparta pyrki usein pitämään muut jäsenkaupungit valtiomuodoiltaan oligarkioina.
Liitolla oli yhteiset kokoukset, johon kukin kaupunki lähetti edustajansa. Ainoastaan Sparta sai kutsua kokouksen koolle. Vaikka Sparta olikin selvästi liiton vahvin jäsen, kaikilla jäsenillä oli päätöksenteossa yksi ääni. Kokous päätti muun muassa sotatoimista sekä uusista jäsenistä.
Liiton jäsenten ei alun perin tarvinnut maksaa Spartalle veroa, ainoastaan tarjota joukkoja sotatoimiin. Verotus otettiin käyttöön vuonna 382 eaa. Sotaoperaatioissa joukkoja komensi aina spartalainen, joko toinen Spartan kuninkaista tai muu vanhempi komentaja.
Jäseniä

Peloponnesolaisliittoon kuului kaupunkeja ennen kaikkea Peloponnesokselta, mistä se oli saanut nimensä. Niemimaan kaupungeista suurin osa kuului liittoon; merkittävimpänä liiton ulkopuolella oli kuitenkin koko sen historian ajan Spartan perivihollinen Argos. Lisäksi liittoon liittyi muun muassa Boiotian ja Fokiin kaupunkeja.
Liiton jäseniä olivat:
Aigina (varhaisina aikoina)
Akhaian liitto, mm.
Patrai
Alea
Alifeira
Amfidolia
Ateena (404–395 eaa.)
Dipaia
Elis
Eleusis
Epidauros
Eutaia
Figaleia
Fleius
Gortys
Halieis
Heraia
Hermione
Kafyai
Khersonesos (404 eaa.–)
Kleitor
Korintti
Lasion
Letrinoi
Leukas
Lykosura
Mainalian heimovaltio
Asea
Dipaia
Eutaia
Helisson
Oresthasion
Pallantion
Mantineia
Marganeis
Megara
Methydrion
Mytilene (kapinan aikaan 428 eaa.)
Oresthasion
Orkhomenos
Pellene
Sikyon
Sparta
Stymfalia
Tegea
Thelfusa (?)
Trapezus (?)
Trifylia
Troizen
Lukujen taivas

| Lukujen taivas: Laskeminen, ajattelu ja olemassaolo> Pi in the Sky: Counting, Thinking, and Being.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  John D. Barrow
Kieli:  englanti
Genre:  matematiikka
Kustantaja:  Clarendon Press
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  317
ISBN:  0198539568
Suomennos
Suomentaja:  Risto Vilkko
Kustantaja:  Art House
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  440
ISBN:  951-1-09992-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lukujen taivas: Laskeminen, ajattelu ja olemassaolo (engl. Pi in the Sky: Counting, Thinking, and Being) on vuonna 1992 ilmestynyt John D. Barrow'n kirja matematiikan historiasta.
Aiheesta muualla

Osmo Pekonen: Matematiikan platonistinen perinne (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 5/2000.
Lupajärvi

| Lupajärvi Лубоярви, Lubojarvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Suojärven piiri, Mujejärven piiri
Kunnat:  Porajärvi, Lentiera
Koordinaatit:  63°01′44″N, 31°49′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suunujoki
Järveen tulevat joet:  Sapsanga
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  177 m
Pituus:  13,7 km
Leveys:  4 km
Rantaviiva:  48,5 km
Pinta-ala:  22 km²
Tilavuus:  0,0376 km³
Keskisyvyys:  1,7 m
Suurin syvyys:  8,7 m
Valuma-alue:  147 km²
 fiLupajärvi 
Lupajärvi (ven. Лубоярви, Lubojarvi) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Suojärven piirin Porajärven ja Mujejärven piirin Lentieran kunnissa Venäjällä. Sen pinta-ala on 22,0 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 147 neliökilometriä. Järveen virtaa Sapsangajoki. Se laskee salmen kautta Vonkajärveen. Lupajärvessä on 26 saarta, joiden yhteispinta-ala on 2,7 neliökilometriä. Kalalajeja ovat siika, muikku, hauki, särki, salakka, säyne, seipi, made, ahven ja kiiski.
Lupajärven pohjoispäädyssä on sijainnut Lupasalmen kylä.
Lupasalmi

| Lupasalmi Лубосалма, Lubosalma |
| --- | --- |
 Lupasalmi
 Koordinaatit: 63°3′24″N, 31°45′40″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Kunta:  Lentiera
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lupasalmi (myös Lubasalmi; ven. Лубосалма, Lubosalma) on entinen kylä Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Lentieran kunnassa. Se sijaitsi Lupajärven (ven. Lubojarvi) pohjoispäädyssä olevan salmen rannalla 50 kilometriä Lentierasta linnuntietä kaakkoon.
Sellin pogostaan kuulunut Vonkerin volosti Lupasalmessa mainitaan vuoden 1597 verokirjassa. Tuolloin siellä oli 27 taloa. Vuonna 1707 Lupasalmen kylässä oli 13 taloa, joista kahdeksan oli autiona. 1900-luvun alussa Lupasalmi kuului Porajärven volostin Klyyssinvaaran kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 21 taloa, 115 asukasta ja koulu.
1920-luvulla perustettiin Petrovskin piiriin kuulunut Lupasalmen kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Puzamalahden (ven. Puzamaguba), Puzanvaaran (Puzamovaara), Saaren (Ostrov), Soimivaaran (Soimigora) ja Suoverkan (Šaverki) kylät. Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli 587 asukasta, joista 572 oli karjalaisia, 8 venäläisiä ja 7 suomalaisia. Lupasalmen kyläneuvosto liitettiin vuonna 1958 Suojärven piirin Klyyssinvaaran kyläneuvostoon.
Nykyään Lupasalmessa ei ole rakennuksia. Lähistöllä entisen Saaren kylän paikalla sijaitsee kalastus- ja metsästysmaja Karelskaja zaimka.
Luettelo Suomen kotiloista

Tämä on luettelo Suomessa esiintyvistä kotilolajeista. Luettelo on jaettu maakotiloihin ja vesikotiloihin, jotka on esitetty heimoittain tieteellisen nimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä.
Maakotilot > Achatinidae

keltasukkakotilo Allopeas clavulinum (kasvihuoneissa)
Maakotilot > Peltoetanat Agriolimacidae

peltoetana Deroceras agreste
tylppäetana Deroceras ivadens (kasvihuoneissa)
rantaetana Deroceras laeve
valepeltoetana Deroceras reticulatum
kuultoetana Deroceras rodnae
vasaraetana Deroceras sturanyi
Maakotilot > Harjaetanat Limacidae

metsäharjaetana Lehmannia marginata
taimietana Lehmannia valentiana (kasvihuoneissa)
ukkoetana Limax cinereoniger
pantterietana Limax maximus
hentoharjaetana Malacolimax tenellus
Maakotilot > Siruetanat Arionidae

mustasiruetana Arion ater
lasilimaetana Arion circumscriptus
keltajuovaetana Arion fasciatus
tarhaetana Arion hortensis
nystysiruetana Arion intermedius
espanjansiruetana Arion lusitanicus
punasiruetana Arion rufus (kasvihuoneissa)
valkokylkietana Arion silvaticus
metsäetana Arion subfuscus
Maakotilot > Matoetanat Boettgerillidae

matoetana Boettgerilla pallens (kasvihuoneissa)
Maakotilot > Camaenidae

pensaskotilo Fruticicola fruticum
Maakotilot > Sulkukotilot Clausiliidae

uurteiskotilo Balea perversa
harmaasulkukotilo Bulgarica cana
rannikkosulkukotilo (kaksisulkukotilo) Clausilia bidentata
ristisulkukotilo Clausilia cruciata
hienouurresulkukotilo Clausilia dubia
sileäsulkukotilo Cochlodina laminata
suorasuusulkukotilo Cochlodina orthostoma
idänsulkukotilo Macrogastra borealis
poimusulkukotilo Macrogastra plicatula
isosulkukotilo Macrogastra ventricosa
soukkasulkukotilo Ruthenica filograna
Maakotilot > Silokotilot Cochlicopidae

silokotilo Cochlicopa lubrica
kapeasilokotilo Cochlicopa lubricella
pulleasilokotilo Cochlicopa nitens
Maakotilot > Napakotilot Discidae

täplänapakotilo Discus rotundatus
napakotilo Discus ruderatus
Maakotilot > Pääsilmäkotilot Ellobidae

kääpiösarvikotilo Carychium minimum
isosarvikotilo Carychium tridentatum
Maakotilot > Ahmattikotilot Enidae

ahmattikotilo Merdigera obscura
Maakotilot > Kartiokotilot Euconulidae

kartiokotilo Euconulus fulvus
tummakartiokotilo Euconulus alderi
Maakotilot > Kosteikkokotilot Gastrodontidae

kosteikkokotilo Zonitoides nitidus
litteäkosteikkokotilo Zonitoides arboreus (kasvihuoneissa)