stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Calabrian taistelu
Taistelun kulku > Taistelulaivat taistelussa

Italian laivaston komentaja päätti upottaa HMS Warspiten ennen muiden taistelulaivojen paikalle tuloa ja siirtyi taistelulaivoineen lähemmäs. Giulio Cesare avasi tulen 15:52 26400 metristä. Conte di Cavour ei tulittanut, ettei olisi häiritty tulenjohtoa. Conte di Cavourin tehtävänä oli valvoa ja mahdollisesti hidastaa HMS Malayan ja HMS Royal Sovereignin lähestymistä.
HMS Warspite kuitenkin pyrki osumaan kumpaankin italialaiseen taistelulaivaan. Eräs Giulio Cesaren kranaateista meni yli HMS Warspiten ja vaurioitti takana olleita hävittäjiä HMS Hereward ja HMS Decoy. HMS Malaya avasi tulen kello 15:54 kantaman ulkopuolelta. Italialaiset raskaat risteilijät avasivat tulen kohti HMS Warspitea kello 15:55, mutta alukset irtaantuivat brittien risteilijöiden palatessa taisteluun.
Kaksi Giulio Cesaren kranaattia osui HMS Warspiten viereen ja lähes samanaikaisesti HMS Warspiten ampuma 15 tuuman kranaatti osui Giulio Cesaren takakannelle tappaen kaksi merimiestä ja haavoittaen useita. Kranaatti sytytti 37 millimetrin ilmatorjuntatykin kranaatit tuleen, jolloin palavat kranaatit vaurioittivat konehuonetta, joka piti tyhjentää sekä sammuttaa puolet kattiloista. Italialaisen taistelulaivan nopeus putosi 18 solmuun.
HMS Warspite ei kuitenkaan käyttänyt tilannetta hyväkseen, vaan teki tilaa takana tulevalle HMS Malayalle, joka avasi tulen. HMS Malayan tuli jäi lyhyeksi, koska etäisyys oli mitattu HMS Warspiten kranaattien iskemistä.
Italialaiset hävittäjät aloittivat kello 16:01 savutuksen suojatakseen irtaantuvia raskaita yksiköitä.
Taistelun kulku > Taistelun loppu

Italialaiset raskaat risteilijät aloittivat uudelleen taistelun Kuninkaallisen laivaston risteilijöiden kanssa. Fiume avasi tulen 15:58 kohti HMS Liverpoolia. Bolzanoon osui kolme kranaattia kello 16:07, jotka lukitsivat aluksen peräsimen ja aiheuttivat kahden miehistönjäsenen kaatumisen. Lähelle osunut kranaatti aiheutti vaurioita hävittäjä Vittorio Alfierilla.
Samanaikaisesti taistelulaiva Giulio Cesaren vaurioita oli saatu korjattua niin, että nopeus voitiin nostaa 22 solmuun. Italian laivaston komentaja käski kuitenkin irrottautua kohti Messinaa, koska kaikki brittilaivaston taistelulaivat olisivat kohta taisteluetäisyydellä.
Seuraavan tunnin ajan kummankin osaston hävittäjät laukoivat torpedoitaan ilman tulosta. Italian ilmavoimien 126 koneen osasto hyökkäsi brittiosaston kimppuun 18:40. Lentäjät ilmoittivat vaurioittaneensa HMS Eaglea, HMS Warspitea ja HMS Malayaa. Jonkin sekaannuksen vuoksi 50 italialaista lentokonetta hyökkäsi italialaisen laivasto-osaston kimppuun (ilman tulosta).
Taistelu päättyi 16:55 kummankin osapuolen irtaantumiseen.
Lopputulos

Taistelu päättyi ratkaisemattomana.
Aiheesta muualla

Regia Marina:Calabrian taistelu(englanniksi)
Naval-History.Net (englanniksi)
Battaglia di Punta Stilo (italiaksi)
Futura (tiedelehti)

Futura on Tulevaisuuden tutkimuksen seuran Tutun julkaisema jäsenlehti. Vuodesta 1982 neljästi vuodessa ilmestyneen lehden teemana on tulevaisuudentutkimus eli futurologia. Futura on referee-arvioitu ja (JUFO-1) luokiteltu. Lehden päätoimittaja on Matti Minkkinen (2024)..
Futura on saanut Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) kautta tieteellisen julkaisutoiminnan avustusta sekä Suomen tiedekustantajilta avustusta laite- ja ohjelmistohankintoihin sekä suomennoksiin.
Lumijoki

| Lumijoki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Vuonna 1938 valmistunut Lumijoen kunnantalo edustaa harvinaista puufunktionalismia.
Sijainti:  64°50′15″N, 025°11′15″E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Oulun seutukunta
Kuntanumero:  436
Hallinnollinen keskus:  Lumijoen kirkonkylä
Perustettu:  1867
Pinta-ala ilman merialueita:  214,36 km² 257:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  290,29 km² 263:nneksi suurin 2022 
– maa:  214,12 km²
– sisävesi:  0,24 km²
– meri:  75,93 km²
Väkiluku:  2 022 255:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  9,44 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  27,0 %
– 15–64-v.:  54,4 %
– yli 64-v.:  18,6 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,3 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  4,5 %
Kunnallisvero:  8,90 % 136:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Paula Karsi-Ruokolainen
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Vas.   • Kok.   • PS:   13 2 1 1
www.lumijoki.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lumijoki on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa noin neljäkymmentä kilometriä Oulusta etelään päin. Kunnassa asuu 2 022 ihmistä, ja sen pinta-ala on 290,29 km2, josta 0,24 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 9,44 asukasta/km2.
Lumijoen naapurikunnat ovat Hailuoto, Liminka, Oulu ja Siikajoki.
Kunnanjohtaja Leena Lehtoruusun kolmen vuoden virkakausi päättyi lokakuun lopussa 2017, mutta hän jatkoi huhtikuun loppuun 2018. Uuden kunnanjohtajan virka on toistaiseksi voimassa oleva, ja siihen valittiin Paula Karsi-Ruokolainen.
Historia

Lumijoen seutu kuului keskiajalla Venäjän karjalaisten nautinta-alueeseen. Länsisuomalaisen asutuksen levitessä seudulle karjalaiset joutuivat vähitellen luopumaan alueesta. Tämä tapahtui kuitenkin vasta pitkällisen sotatilan jälkeen. Vuonna 1588 karjalaiset tuhosivat muun muassa Lapinniemen kylän. Lumijoen nimi mainitaan ensimmäisen kerran historiankirjoissa vuonna 1496, kun venäläinen sotajoukko riehui Limingan rannikkokylissä. Seudun varhaisin asutus keskittyi Lumijoen, Hirvasniemen ja Lapinniemen kyliin.
Vuosina 1695–1696 nälkä koetteli lumijokilaisia, ja tilanne paheni entisestään isonvihan aikana. Vuoden 1714 jälkeen venäläiset saapuivat Pohjois-Pohjanmaalle. Isonvihan aikana kylän taloista puolet autioitui ja arvioiden mukaan jopa neljä viidesosaa Limingan pitäjän asukkaista olisi kuollut. Väitetään, että Sakari Topeliuksen Koivu ja tähti -tarina pohjautuisi ylipääläisten lasten kokemuksiin. Asutus laajeni hitaasti ja asukasluku alkoi kasvaa nopeammin vasta 1700- ja 1800-luvulla. Vuonna 1880 kunnan asukasluku oli 2 126 ja 1900 2 269. Vuonna 1930 asukkaita oli 2 426. Toisen maailmansodan jälkeen väestö alkoi vähetä ja vuonna 1980 asukasluku oli enää 1 372. Väkiluku alkoi jälleen kasvaa 1980-luvun alussa.
Väestö sai toimeentulonsa pääasiassa kalastuksesta ja maataloudesta. Liminganlahden luonnonniityt loivat hyvät edellytykset karjataloudelle. Peltojen raivaus soita kuivattamalla ja rantaniittyjä ojittamalla jatkui vielä toisen maailmansodan jälkeen.
Alue kuului Limingan seurakuntaan vuoteen 1684, jolloin perustettiin Lumijoen kappeli. Itsenäiseksi seurakunnaksi Lumijoki erotettiin 1899, mutta ero toteutui käytännössä vasta 1917. Lumijoen kunta on perustettu vuonna 1867. Lumijoen seurakunnan arkisto tuhoitui lähes täysin kirkon palossa 1882 ja jäljelle jääneet arkiston rippeet lopullisesti Lumijoen pappilan tulipalossa 17. tammikuuta 1902.
Lumijoella tapahtui vappuna 1930 ensimmäinen tunnettu muilutus, kun joukko liminkalaisia isäntiä pakotti vappupuheeseen valmistautuneen Pohjan Voima -lehden toimittajan Ilmari Sormusen autoonsa ja kyyditsi hänet Ouluun.
Historia > Lumijoen kirkko

Lumijoelle rakennettiin ensimmäinen kirkko noin 1620-luvulla, mutta varmaa ja tarkempaa tietoa siitä ei ole. Kirkko oli noin 27 metriä pitkä ja yhdeksän metriä leveä. Kirkon käytyä pieneksi ja huonokuntoiseksi sen tilalle rakennettiin uusi kirkko, joka valmistui vähän vuoden 1816 jälkeen. Uusi kirkko oli ristinmuotoinen.
Vuonna 1882 Lumijoen kirkko ja vanha kellotapuli paloivat ukkosmyrkyssä. Sama ukkosmyrsky poltti myös Liminganlahden toisella rannalla sijaitsevan Oulunsalon kirkon. Lumijoen nykyinen kirkko, johon piti mahtua yli tuhat henkeä, rakennettiin 1886–1889.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Lumijoen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 1 372 | 1 372 |
| 1985 | 1985 |    | 1 483 | 1 483 |
| 1990 | 1990 |    | 1 575 | 1 575 |
| 1995 | 1995 |    | 1 684 | 1 684 |
| 2000 | 2000 |    | 1 686 | 1 686 |
| 2005 | 2005 |    | 1 856 | 1 856 |
| 2010 | 2010 |    | 1 994 | 1 994 |
| 2015 | 2015 |    | 2 076 | 2 076 |
| 2020 | 2020 |    | 2 020 | 2 020 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Lumijoella oli 2 082 asukasta, joista 1 347 asui taajamissa, 714 haja-asutusalueilla ja 20:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Lumijoen taajama-aste on siten 65,4 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Lumijoen kirkonkylä.
Uskonnolliset yhteisöt

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Lumijoella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Lumijoen seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Lumijoen alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on siellä Lumijoen Rauhanyhdistys, johon kuuluu yli 200 jäsentä. Lestadiolaisuuden paikkakunnalle toi vuonna 1867 talollinen Antti Tukki, joka oli myös liikkeen paikallinen johtomies. 1871 oli Ylipään kylässä voimakas herätys. Tukin lisäksi Lumijoella ei ollut omia puhujia, vaan siellä kävi vierailevia saarnaajia. 1880-luvun alussa paikkakunnan lestadiolaisten määräksi arvioitiin 60–100 henkeä, mutta 1890-luvun lopulla siihen ei kuulunut ainakaan kirkollisten tietojen perusteella enää kuin noin 30 henkeä. Paikkakunnalle perustettiin oma rauhanyhdistys eli Lumijoen Rauhanyhdistys vuonna 1945 ja yhdistyksen toimitalo valmistui vuonna 1981.
Luonto

Lumijoki käsittää Lumijoenselän ja sen jatkeen Liminganlahden lounaispuolisen alueen. Varsinaisesti Lumijoki on laakeaa, merestä verraten myöhään kohonnutta rantamaata, jota hallitsevat laajat peltoaukeamat ja suot.
Kallioperä on pääasiassa granodioriittia, kvartsidioriittia sekä graniittia. Kunnan pohjoisosa kuuluu Muhoksen jotuniseen savikivikerrostumaan, joka lepää peruskallion päällä. Kallioperä on kauttaaltaan paksujen hiekka ja moreenikerrosten peitossa. Pohjoisrannikolla on myös savea paksuina kerroksina. Kunnan etelä- ja lounaisosissa kivennäismaalajit ovat laajoilla alueilla turpeen alla. Kallioperän tasaisuuden ja paksujen maalajikerrosten vuoksi maasto on hyvin tasaista. Maa nousee verkalleen rannikolta sisämaahan päin. Koko rantavyöhyke on vesiperäistä, alavaa niittymaata, joka idässä välittömästi liittyy Limingan lakeuteen. Järviä kunnan alueella ei ole ja joetkin ovat pieniä. Kirkonkylän halki virtaava Lumijoki on seudun ainoa iso joki.
Lumijoki on Suomen ainoa joki, joka virtaa lännestä itään, mutta laskee silti Itämereen. Lumijoen sivuhaaroja ovat Hirvasoja, Junkkosenoja ja Haarasuonoja. Muita pieniä vesistöjä kunnassa on esimerkiksi Miehojärvi ja Mustapäänlampi. Merenrantaa Lumijoella on 38 kilometriä.
Palvelut > Elinkeinot

Elinkeinona Lumijoella on perinteisesti ollut maatalous, mutta nykyään pääelinkeinona ovat palvelut. Kunnan työpaikoista on vuonna 2000 ollut 50 prosenttia palvelualan ja 31 prosenttia maatalouden työpaikkoja.
Palvelut > Koulutus

Lumijoella toimii yksi useasta rakennuksesta koostuva koulu, Lumijoen peruskoulu, jossa on esiopetus ja koko peruskoulu. Koulussa on yhteensä noin 400 oppilasta. Lumijoella otettiin käyttöön uusi hirsikoulu osana Lumijoen peruskoulua vuonna 2018.
Palvelut > Terveydenhuolto

Lumijoella toimii terveysasema. Ilta- ja viikonloppupäivystykset hoidetaan Oulun yliopistollisessa sairaalassa.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Arkkitehti John Lybeckin suunnittelema Lumijoen kirkko on valmistunut vuonna 1889. Sitä kutsutaan suuren kokonsa vuoksi myös Lakeuden katedraaliksi.
Toinen nähtävyys on höyrylaiva Hailuoto, joka aikanaan ajoi säännöllistä liikennettä Oulun ja Hailuodon sekä Lumijoen välillä. Hailuoto-laiva toimii nykyään kahvilana Lumijoen Varjakassa.
Liminganlahden rannalle on rakennettu lintutornit Sannanlahteen ja Puhkiavanperälle. Molempien tornien läheisyydessä on nuotiopaikat, opastetaulut ja ruokailukatokset ja telttapaikkoja.
1998–1999 rakennettu Lumituuli Oy:n tuulivoimala Sähkäle sijaitsee Lumijoen Varjakassa. Komia-Sonni joka sijaitsee Kirjaston vieressä ja valmistui vuonna 2018.
Lumijoelle perustettiin 1980-luvulla kotiseutumuseo, jossa on esillä Lumijoelta kerättyä esineistöä. Museo toimii 1860-luvulla rakennetussa lainajyvämakasiinissa.
Vuonna 2005 valmistui Lumijoelle uusi kirjastorakennus Hiidenkivi.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Lumijoen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lahtivelli eli lihakeitto ja huttuvelli eli riisillä höystetty piimävelli.
Kulttuuri > Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Lumijoella vuonna 2011.
Kylät ja kulmakunnat

Lumijoella on kolme henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Hirvasniemi
Lapinniemi
Lumijoki
Kulmakuntia Lumijoella ovat Korvenkylä, Luonnostakylä, Lapinkylä, Ukuranperä, Varjakka, Ylipää ja Alapää.
Siikajoen kylää Karinkantaa suunniteltiin liitettäväksi Lumijoelle. Syyksi mainittiin Lumijoen keskustan palvelujen läheisempi sijainti kylästä. Siikajoen kunnanvaltuusto päätti lopullisesti elokuussa 2014 järjestetyssä kokouksessa, että Karinkantaa ei liitetä Lumijokeen.
Tunnettuja lumijokisia

Juho Kaakinen (1896–1938), kansanedustaja
Kyösti Karjula (s. 1952), kansanedustaja
Johanna Kurkela (s. 1985), laulaja
Aino Sallinen (s. 1947), Jyväskylän yliopiston rehtori
Henna Ylilauri, malli ja Miss Suomi -kilpailun 2. perintöprinsessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lumijoki Wikimedia Commonsissa
Lumijoen kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Lumijoen avainluvut
Lumijoki
| --- | --- |
Kylät ja kulmakunnat:  Ukuranperä  Varjakka  Ylipää 
Luonto:  Lamunkari  Lumijoki  Rokonkari 
Muut:  HL Hailuoto  Kirjasto  Kirkko  Kunnantalo 
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Lumijoki
Kuva Lumijoen peruskoulusta
Kuva Lumijoen kirkosta
Moungi Bawendi

| Moungi Bawendi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1961 (ikä 63) Pariisi, Ranska
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  
Tutkimusalue:  kemia
Palkinnot:  Nobelin kemianpalkinto (2023)
Aiheesta muualla
nanocluster.mit.edu
Moungi G. Bawendi (s. 15. maaliskuuta 1961 Pariisi, Ranska) on kemisti ja erikoistunut kvanttipisteiden tutkimukseen. Bawendi sai Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Louis Brusin ja Aleksei Jekimovin kanssa vuonna 2023. Tieto vuoti julkisuuteen ennen sen virallista julkistamista.
Bawendi suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon Harvardin yliopistossa vuonna 1982. Jatko-opintonsa hän suoritti Chicagon yliopistossa ja valmistui filosofian tohtoriksi 1988. Heti tämän jälkeen Bawendi aloitti Louis Brusin tutkimusryhmässä Bell Laboratoriesissa ja oli siellä vuoteen 1990. Samana vuonna hän siirtyi MIT:hen ja on ollut kemian Lester Wolfe -professori vuodesta 1996 alkaen.
Bawendi aloitti kvanttipisteiden synteesimenetelmien kehittämisen Brusin alaisuudessa. Tutkimusongelmana oli erityisesti riittävän korkealaatuisten nanokoon materiaalikiteiden valmistaminen. Vuonna 1993 Bawendi tutkimusryhmineen julkaisi toimivan menetelmän kadmiumselenidikvanttipisteiden valmistamiseen. Menetelmässä kuumaan heksaaniin lisätään neulalla kadmiumin ja seleenin organometalliyhdisteitä, jotka reagoivat muodostaen kadmiumselenidiä. Reagenssilisäyksen vuoksi lämpötila laskee ja kiteiden muodostuminen alkaa. Liuosta uudelleen kuumentamalla ja jäähdyttämällä voidaan kiteiden kokoa säätää halutuksi.
Bawendin tutkimuskohteita ovat kvanttipisteiden synteesin lisäksi magneettisten nanohiukkasten ominaisuuksien tutkimus sekä kvanttipisteiden ja nanohiukkasten sovellutukset elektroniikassa ja lääketieteellisessä kuvantamisessa. Bawendi on ollut Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2007. Bawendille on myönnetty tutkimustyöstään tunnustuksia, kuten Coblentz Award 1997, Ernest Orlando Lawrence Award 2006 ja American Chemical Societyn tunnustus kolloidikemian tutkimuksesta 2010.
Tansanian tiedeakatemia

| Tansanian tiedeakatemia Tanzania Academy of Sciences |
| --- | --- |
Perustettu:  2004
Tyyppi:  kansallinen tieteellinen akatemia
Päämaja:  Costech Building, Ali Hassan Mwinyi Road, Kijitonyama, P.O. Box 33654, Dar es Salaam, Tansania
puheenjohtaja (president):  prof. Yunus Mgaya
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tansanian tiedeakatemia (engl. Tanzania Academy of Sciences, lyhennys TAAS) on Tansanian kansallinen tiedeakatemia. Vuonna 2004 perustetun tiedeakatemian kotipaikka on Tansanian väkirikkain kaupunki Dar es Salaam.
TAAS on tieteellinen järjestö, toimii yhteistyössä Tansanian hallituksen, muiden tieteellisten organisaatioiden ja yleisön kanssa edistääkseen, kehittääkseen ja soveltaakseen tiedettä ja tekniikkaa monipuolisesti Tansanian sosioekonomisen kehityksen hyväksi.
Aiheesta muualla

A rising power: African women in science (29.8.2018) (englanniksi) (twas.org)
International Forum Report: Women and Sustainable Development in Africa (Network of African Science Academies, NASAC, 2018, pdf), p. 3 (englanniksi) (nasaconline.org)
Sulho Rantasalo

Sulho Taimi Rantasalo, vuoteen 1905 Björni  (17. syyskuuta 1889 Eura – 14. kesäkuuta 1947 Turku) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja musiikkimies.
Rantasalon vanhemmat olivat taloustirehööri, valtiopäivämies Frans Fredrik Björni ja Henrika Wilhelmina Piipanoja ja puoliso vuodesta 1916 laulunopettaja Martha Hellin Laiho (Lundholm). Onni Rantasalo ja Viljo Rantasalo olivat Sulho Rantasalon veljiä.
Rantasalo tuli ylioppilaaksi Turun reaalilyseosta 1909 ja valmistui agronomiksi 1917. Hän opiskeli laulua Italiassa 1928 ja 1929. Rantasalo omisti maatilan Yläneellä 1912–1924. Hän oli Länsi-Suomen kansanopiston agronomiopettaja Huittisissa 1919–1922, Paimion kansanopiston opettaja 1925–1926 ja Turun kristillisen kansanopiston opettaja 1926–1947. Rantasalo oli lisäksi henkivakuutusyhtiö Tarmon prokuristi ja tarkastaja 1924–1925, Turun kirkkomusikkiopiston äänenmuodostuksen ja yksinlaulun opettaja 1929–1947 ja Uudenkartanon osuusmeijerin isännöitsijä 1917–1919 ja 1923–1924 Yläneellä. Siellä hän oli myös kunnanvaltuuston jäsen 1918–1924. Laulukonsertteja Rantasalo antoi muun muassa Helsingissä ja Turussa vuodesta 1929 ja toimi musiikkiarvostelijana vuodesta 1936.
Nummela (sukunimi)

Nummela on suomalainen sukunimi, jonka pohjana on talonnimi ja jolla on kantajia varsinkin Etelä-Hämeessä, Satakunnassa ja Etelä-Pohjanmaalla, jonkin verran myös Varsinais-Suomessa. Tunnettuja nimenkantajia:
Aki Nummela (s. 1985), estejuoksija
Esa Nummela (s. 1977), laulaja
Harri Nummela (s. 1968), urheiluvaikuttaja
Helmi-Leena Nummela (s. 1987), näyttelijä
Ilkka Nummela (s. 1950), taloushistorian professori
Janne Nummela (s. 1973), runoilija ja monitaiteilija
Juho Nummela (1891–1972), jääkäri
Juho Nummela (s. 1994), näyttelijä
Leif Nummela (s. 1955), teologi, päätoimittaja
Matti Nummela (s. 1955), trap-ampuja
Mikael Nummela (s. 1974), arkkimandriitta, Valamon luostarin igumeeni
Minna Lamminen, o.s. Nummela (s. 1982), juoksija
Miska Nummela (s. 2005), rata- ja maratonmeloja
Paula Nummela (s. 1953), Kirkan leski
Petri Nummela (s. 1971), trap-ampuja
Sami Nummela (s. 1990), jazzrumpali
Satu Mäkelä-Nummela (s. 1970), trap-ampuja.
Abu Muslim Khorasani

Abu Muslim rankaisee miestä valheiden kertomisesta. Persialainen miniatyyrimaalaus 1200-luvulta.
Abu Muslim Abd al-Rahman ibn Muslim al-Khorasani, usein pelkästään Abu Muslim (pers. ‏ ابو مسلم خراسانى‎; n. 700 Balkh, Khorasan – 755 Al Madain, nyk. Irak) oli islamilaisen tarinaperinteen mukaan abbasidikenraali, joka johti abbasidien vallankumousta umaijadien dynastiaa vastaan. Tiedot Abu Muslimista perustuvat myöhempään islamilaiseen historiankirjoitukseen sekä arkeologiseen aineistoon.
Islamin tarinaperinne

Islamilainen kertomusperinne sisältää runsaasti tietoa Abu Muslimista, mutta tiedot eivät perustu aikalaislähteisiin vaan suulliseen tarinaperinteeseen, jota kirjattiin muistiin paljon myöhemmin. Yksityiskohtaisimman kertomuksen esittää at-Tabari 900-luvun alussa historiateoksensa 27. osassa. Kertomuksia ei voi pitää historiallisesti luotettavina niiden myöhäisyyden takia.
Näiden tarinoiden mukaan Abu Muslim syntyi nykyisen Afganistanin alueella olleessa Balkhin kaupungissa. Hän kasvoi Irakin Kufassa. Tavattuaan abbasidien imaamin Ibrahim ibn Muhammadin Mekassa hänestä tuli abbasidien kannattaja.
Kun umaijadikalifi Hisham ibn Abd al-Malik kuoli Damaskoksessa vuonna 743, abbasidit lähettivät Abu Muslimin Khorasaniin. Hänen johdollaan alkoi kansannousu Id al-Fitrin päivänä eli 15. kesäkuuta 747. Abu Muslim valtasi Khorasanin keskuksen Mervin, minkä jälkeen hänestä tuli koko laajan Khorasanin alueen kuvernööri. Hän joutui heti kukistamaan talonpoikaiskapinan Bihafaridissa.
Kun abbasidijohtaja Abu al-Abbas oli julistanut itsensä kalifiksi 748, Abu Muslim nimitettiin vuonna 750 abbasidiarmeijan päälliköksi. Hänen johdollaan abbasidien armeija voitti umaijadit Zabin taistelussa. Samana vuonna hänen joukkonsa valtasivat umaijadikalifaatin pääkaupungin Damaskoksen. Viimeinen umaijadikalifi Merwan II salamurhattiin Egyptissä. Abbasidien dynastia oli syntynyt, ja Abu Muslim oli ollut keskeinen henkilö vallankumouksessa.
Tarinoiden mukaan al-Abbas kutsui Abu Muslimin Irakiin ja määräsi hänen saattueensa enimmäismääräksi 500 miestä. Kalifin veli Abu al-Mansur houkutteli Abu al-Abbasia tappamaan Abu Muslimin, joka puolestaan suhtautui al-Mansuriin halveksuen. Kun kalifi Abu al-Abbas kuoli 754, hänen veljensä Abu al-Mansur nousi seuraajaksi. Kun tuoreen kalifin setä Abdullah ibn Ali nosti oman kapinansa, Abu Muslim sai tehtäväksi tukahduttaa sen. Hän luovutti al-Mansurille vangitsemansa Abdullah ibn Alin, joka teloitettiin.
Al-Mansur lähetti apulaisensa arvioimaan sotasaaliin suuruutta. Tästä Abu Muslim ei pitänyt, kuten ei siitäkään, että al-Mansur nimitti hänet toisarvoiseen tehtävään Syyrian ja Egyptin kuvernööriksi vastoin luvattua Khorasanin kuvernöörin virkaa. Abu Muslimin ja al-Mansurin välinen kirjeenvaihto muuttui vihamieliseksi. Abu Muslim uskoi, että hänet murhattaisiin, jos hän vierailisi kalifin luona. Silti hän hyväksyi al-Mansurin kutsun neuvotteluun.
Vuonna 755 Abu Muslim matkusti Al Madainiin, Irakiin. Kalifi esitti hänelle tulleita valituksia Abu Muslimista, joka puolestaan muistutti kalifia tekemistään  palveluksistaan vallankumouksessa. Kesken kokouksen al-Mansur antoi merkin vartijoille, jotka surmasivat Abu Muslimin. Hänen ruumiinsa heitettiin Tigrisiin ja hänen komentajansa lahjottiin hiljaisiksi. Uutinen kuitenkin levisi. Abu Muslimin murhaan suhtautuivat vihamielisimmin häntä tukeneet Khorasanin asukkaat. Seurauksena oli useita kapinoita ja monet kapinajohtajista väittivät Abu Muslimin elävän.
Historiatieteen näkökulma

Tarinoiden värikkyydestä ja yksityiskohtaisuudesta huolimatta Abu Muslimin historiallisuutta ei ole kyetty vahvistamaan. On mahdollista, että hänen hahmonsa kehittyi vanhojen kolikkotekstien pohjalta 800-luvulla.  Sanat "Abu Muslim" on löydetty muutamasta kolikosta. Vuonna 752 lyödyssä kuparikolikossa on teksti "Abu Muslim amir al-Muhammadun". Teksti tarkoittaa "Muslimien isä ja Muhammedin seuraajien komentaja". Numismaatikko Volker Poppin mukaan ei ole selvää, että Abu Muslim tarkoittaa kolikoissa henkilöä. Se voisi tarkoittaa myös johtajaa yleensä. Seuraavana vuonna lyödystä kolikossa on teksti "Abd al-Rahman bn Muslim", joka sananmukaisesti merkitsee:  "Armollisen orja, muslimin jälkeläinen. Kyseessä voivat olla kunnianimet, joilla on tuntematon uskonnollinen sanoma.