stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinantuonensiipi
Koko ja ulkonäkö

Muiden suvun lajien tapaan kiinantuonensiipi on yleissävyltään mustanruskea perhonen. Etusiivet ovat leveät, tummanruskeat ja niiden poikki kulkee rivi kellertäviä poikkiviiruja. Takasiivet ovat tyvestä kapeat ja ulospäin levenevät. Siiven tyviosa on etusiiven tapainen, mutta kärkiosassa on kapea ja melko tasalevyinen oranssinpunainen alue, joka rajoittuu mustaan diskaalijuovaan. Juovan alueella on kolme vaaleansinistä silmätäplää ja siiven reunassa neljä pientä oranssia kuunsirpin muotoista täplää. Takasiiven kärjessä on kolme pitkää kannusta, joista ensimmäinen on pisin ja levenee kärkeä kohti selvästi lusikkamaiseksi. Siipiväli on 8,0–8,2 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyyttä ei tunneta tarkoin. Se on ilmeisesti melko laaja, mutta rajoittunee kokonaan Kiinaan. Lajia on tavattu paikoitellen Yunnanista, Sichuanista, Shaanxista sekä Tiibetistä.
Elinympäristö ja elintavat

Lajin elintapoja ei tunneta. Se lienee paikoittainen ja useimmiten yksilöitä on kerrottu löydetyn vaikeapääsyisiltä alueilta. Kaupan olleista yksilöistä ei ole yleensä ollut saatavilla riittävän tarkkoja löytöpaikkatietoja.
Perhosia tiedetään pyydystetyn kansainvälisille markkinoille keräilijöiden tarpeisiin.
Ravintokasvi

Toukka elää luultavasti piippuköynnöksillä (Aristolochia).
Aiheesta muualla

lepidoptera.pro (englanniksi)
kuvia (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1756759  Wikispecies: Bhutanitis thaidina  BioLib: 905522  BOLD: 81835  CoL: LQ88  EoL: 130545  GBIF: 1937624  iNaturalist: 95754  IRMNG: 10269402  IUCN: 2798  LepIndex: 166372  NCBI: 93377  Open Tree of Life: 243000  Species+: 6840
Prasat Preah Vihear

Preah Vihearin temppelin gopura.
Preah Vihearin pohjakaava.
Prasat Preah Vihear tai Prasat Phra Viharn (khmeriksi ប្រាសាទព្រះវិហារ, thaiksi ปราสาทพระวิหาร) on muinainen khmeriläinen hindulaiselle jumalalle Shivalle omistettu temppeli Kambodžassa. Temppeli sijaitsee 525 metriä ympäröivää tasankoa korkeammalla ja 657 metriä merenpinnasta Pey Tadin (thaiksi เป้ยตาดี)  kallioisella kielekkeellä, joka on osa Thaimaan vastaista rajaa myötäilevää Dângrêk-vuoristoa. Thaimaassa kukkulaa ja sen laella olevaa temppeliä kutsutaan yleisesti nimellä Khao Phra Viharn (thaiksi เขาพระวิหาร) .
Hallinnollisesti Prasat Preah Vihear kuuluu sen mukaan nimettyyn Preah Vihearin provinssiin. Phnom Penhiin on matkaa 405 km ja Bangkokiin 630 km . Thaimaan puolella lähin rajanylityspaikka on Ban Phumi Saronin kylässä tambol Bueng Malussa amphoe Kantharalakissa Sisaketin provinssissa .
Historia > Rakentaminen

Prasat Preah Vihearin temppelikokonaisuuden alkuperäinen nimi on Sri Sikharesvara ja sen pääpyhäkön Bhavalai . Preah Vihearin temppelikokonaisuuden rakentaminen aloitettiin jo 800-luvun lopulla kuningas Yasovarmanin aikana. Meidän päiviimme säilyneet osat ovat peräisin hänen seuraajiensa Suryavarman I ja Suryavarman II laajennustöistä .
Historia > Kambodžan sisällissota

Preah Vihearin temppeli on ollut Kambodžan sisällissotien näyttämönä ja kärsinyt taisteluissa huomattavia vahinkoja. 1975 vallasta syöstyn Lon Nolin hallituksen joukot kokoontuivat viimeisiin puolustusasemiin temppelin alueelle, ja 1979 punaisten khmerien vuoro oli vetäytyä samaiselle rajaseudulle Vietnamin invaasion edessä . Sotaponnisteluiden rahoittamiseksi rakennuksista irrotettiin kuvapatsaita ja muita osia myyntiä varten, minkä seurauksena temppelin kunto heikkeni hälyttävästi. Muistomerkki oli sotatoimialueena, raskaasti miinoitettuna ja huonojen kulkuyhteyksien takana (lyhyttä katkoa 1992–1993 lukuun ottamatta ) matkailijoiden saavuttamattomissa vuoteen 1998 saakka, jolloin temppeliin linnoittautuneet punakhmeritaistelijat siirtyivät hallituksen joukkojen puolelle . Tällöinkin pääsy oli käytännössä mahdollista vain Thaimaan puolelta, sillä kalliojyrkänteelle rakennettiin Kambodžasta tie vasta paljon myöhemmin .
Historia > Thaimaan-Kambodžan rajakiista

Preah Vihear on historiansa saatossa ollut vuoroin osa Thaimaata, vuoroin Kambodžaa. Ayutthayan kuningaskunta laajeni 1400-luvulla heikentyneen khmerien valtakunnan alueelle ja liitti itseensä myös Angkorin ja Preah Vihearin temppelit. Vuosisatoja myöhemmin 23. maaliskuuta 1907 Siamin kuningas Chulalongkorn allekirjoitti sopimuksen Ranskan siirtomaavallan kanssa, jossa hän vaihtoi Siĕm Réabin, Băt Dâmbângin ja Srisophonin Tratiin, Chanthaburiin ja Dan Sain piiriin Loeissa - samalla luovuttaen Preah Vihearin Ranskan Indokiinalle .
Toisen maailmansodan jälkeen Thaimaa on vaatinut muistomerkkiä itselleen, mutta temppeli määrättiin 1962 Haagin kansainvälisen tuomioistuimen päätöksellä kuuluvan Ranskan protektoraatin asemasta vasta itsenäistyneelle Kambodžalle . Siitä huolimatta kiista temppelialueen haltijuudesta herää aika-ajoin eloon, kuten 2008, jolloin molempien maiden armeijat lähettivät sotilaansa raja-alueelle. Kiistan kirvoitti Unescon 7. heinäkuuta 2008 temppelille myöntämä maailmanperintöluokan status.
Kansainvälinen tuomioistuin ICJ teki marraskuussa 2013 päätöksen, että temppeliä ympäröivä alue kuuluu pääosin Kambodžalle, ja Thaimaan on vedettävä sieltä joukkonsa. Thaimaa ei ole enää vaatinut temppeliä, vaan kyse oli alueesta temppelin ympärillä. Thaimaa tyytyi virallisesti päätökseen, mutta Bangkokissa on ollut päätöstä vastustavia mielenosoituksia.
Arkkitehtuuri

Preah Vihearin rakennustaide muistuttaa yksityiskohdiltaan Angkor Watia, vaikka onkin kokonaisuutena ja perusratkaisuiltaan huomattavan erilainen. Kumpaisellekin muistomerkille on yhteistä pyrkimys havainnollistaa myyttistä jumalien asuinpaikkaa Meru-vuorta maan päällä . Angkorissa vuori on keinotekoinen, kun taas Preah Vihearissa on hyödynnetty luontaista maisemaa ja topografiaa saman efektin aikaansaamiseksi. Preah Vihearin käsityön jälki ja reliefit ovat erittäin korkealaatuisia, mikä liittää sen angkorilaisen taideperinteen huippukauteen, vaikka se on tunnetumpaa kumppaniaan vanhempi. Sijainti korkealla kukkulalla on vaikuttava ja omiaan lisäämään rakentajia kohtaan tunnettua arvostusta. Toisin kuin Angkor, Preah Vihear on ollut aina vaikeapääsyinen erakkoluostari, jonne päästäkseen pyhiinvaeltajien on täytynyt nähdä suurta vaivaa.
Preah Vihearin temppeli sijaitsee kallionjyrkänteellä, jonne johtaa osin peruskallioon hakattu, osin kivilohkareista koottu portaikko. Suuri portaikko jakautuu kahteen osaan: ensimmäisessä on 162 askelta ja toisessa 54 askelmaa. Ensimmäinen on leveydeltään kahdeksan metriä ja pituudeltaan 78,50 metriä, toinen neljä metriä leveä ja 27 metriä pitkä. Portaikkoa reunustaa kivinen kaide, joka on alun perin ollut koristeltu leijonaveistoksin. Leijonat ovat sittemmin kaatuneet maahan tai hävinneet kokonaan. Portaikon länsipuolella on avoimia sadevesisammioita. Suuri portaikko päättyy seitsemän metriä leveään ja 31,80 metriä pitkään kivettyyn Nagaraj-tasanteeseen, joka on toiminut pyhiinvaeltajien levähdyspaikkana heidän noustuaan uuvuttavat 216 askelmaa kohti Bhavalain pyhäkköä.
Matkan varrella kohti Bhavalaita on viisi ristin muotoista gopuraa tai pylväin koristeltua seinätöntä paviljonkia, joiden keskellä on taidokkaasti kivestä veistetyt oviaukot. Aivan keskustemppeliä ennen on kaksi suljettua perättäistä sisäpihaa, joiden takana kohoaa Bhavalain khmer-tyylinen prang. Prangia ympäröi pylväskäytävä. Kaikkein pyhimmässä on alun perin ollut Shivaa esittävä patsas, mutta nykyään siellä kunnioitetaan hindujumalan sijasta valaistunutta Buddhaa .
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Willard Van De Bogartin kertomus matkasta Preah Viheariin 2004 (englanniksi)
Preah Vihear -sivusto (englanniksi)
IBRU Boundary and Security Bulletin January 1994: Preah Vihear and the Cambodia-Thailand Borderland (englanniksi)
Prasat Preah Vihear UNESCONn maailmanperintösivuilla (englanniksi)
Tietoja matkailijoille (englanniksi)
Rough Guides -matkailusivusto (englanniksi)
Prasat Phra Viharnin opasvihkonen (Manit Walliphodom, 1960) (englanniksi)
Prokonsuli

| --- | --- |
Rooman valtakunta
  Osa historian artikkelisarjaa  Rooman valtakunnan hallinto
Ajanjaksot
Rooman kuningaskunta 753 eaa. – 510 eaa.  Rooman tasavalta 510 eaa. – 27 eaa.  Rooman keisarikunta 27 eaa. – 476 jaa.
 Länsi-Rooma 330–476:  Itä-Rooma 330–1453  Trebizond 1204–1461  Theodoro 1204–1475
Virkamiehet
Konsuli Preettori Prokonsuli Propreettori: Ediili Kvestori Tribuuni Kensori
Poikkeusvirat
Diktaattori Magister equitum Sotatribuuni-konsuli: Kuningas Triumviraatti Decemviri
Tribunicia potestas: 
Arvonimet
Keisari
Legaatti Dux Officium Prefekti Vicarius Vigintisexviri: Liktori Magister militum Imperaattori Princeps senatus Pontifex maximus Tetrarkki
Instituutiot ja lait
Rooman senaatti Cursus honorum Rooman kansankokoukset: Rooman laki Rooman kansalaisuus Imperium
Prokonsuli (lat. pro consule, konsulin sijasta) oli Rooman tasavallan aikainen virkanimike, jonka haltijat toimivat yleensä provinssien käskynhaltijoina. Viran haltijat olivat yleensä toimineet ensin konsuleina, ja siirtyivät virkakautensa jälkeen provinssien hallintoon. Virka perustettiin, kun lukumäärältään ja merkitykseltään kasvavat provinssit alkoivat vaatia enemmän huomiota kuin konsulit ja preettorit ehtivät niille suoda. Tämän vuoksi tarvittiin myös uusia virkamiehiä, joilla olisi hallussaan imperium eli toimeenpanovalta provinssissaan (aiemmin imperium oli ollut vain konsuleilla, preettoreilla ja diktaattoreilla). Myöhemmin virkaan alettiin nimetä muitakin kuin vain entisiä konsuleita.
Etymologia

Latinankielinen sana prōconsul on lyhennetty muoto sanasta prō consul, joka tarkoittaa "(joka toimii) konsulin puolesta". Se esiintyy kirjoituksissa, jotka alkavat vuodesta 135 eaa. Muinaiset historioitsijat kuvailevat Quintus Publilius Philon, ensimmäisen prokonsulin, toimineen prokonsulina vuonna 326 eaa. Myöhemmille prokonsuleille samat lähteet käyttävät lyhennettyä muotoa.
Preeriaviklo

| Preeriaviklo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Viklot Tringa
Laji::  semipalmata
Kaksiosainen nimi
 Tringa semipalmata  (Gmelin, 1789) 
Synonyymit
 Catoptrophorus semipalmatus 

Katso myös
   Preeriaviklo Wikispeciesissä   Preeriaviklo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Preeriaviklon muna.
Preeriaviklo (Tringa semipalmata, aikaisemmin Catoptrophorus semipalmatus) on suurikokoinen amerikkalainen kahlaajalintu. Lajin nimesi saksalainen luonnontieteilijä Johann Friedrich Gmelin vuonna 1789.
Koko ja ulkonäkö

Preeriaviklo on yleisväriltään harmaa, päältä tummempi kuin alapuolelta. Pyrstö on vaalea. Lennossa näkyy siipien leveä valkea raita. Jalat ovat harmaat, nokka musta tai siniharmaa, kärjestään tummempi. Nokka on paksu, pitkä ja suora. Linnun pituus on 33–41 cm, siipien kärkiväli 70 cm ja paino 200–330 g, eli kooltaan se on kuirien luokkaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä, kooltaan naaras on hieman koirasta suurempi.
Levinneisyys

Preeriaviklon pesimäaluetta on Pohjois-Amerikka Nova Scotiasta Meksikonlahdelle (alalaji semipalmatus) sekä preeriat (alalaji inornatus). Maailmanpopulation koko on noin 250 000 yksilöä, lajin populaatiot ovat nykyisin elinvoimaisia. Niitä metsästettiin ankarasti 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa, mutta laji on vähitellen runsastunut. Semipalmatuksen talvehtimisaluetta on Atlantin rannikko sekä Etelä- että Pohjois-Amerikassa, inornatus talvehtii pääasiassa Tyynenmeren rannikolla Kaliforniasta Peruun ja Galápagossaarille.
Preeriaviklo on Yhdysvalloissakin pesimäalueiden ja muuttoreittien ulkopuolella todella harvinainen, Euroopassa se on havaittu vain muutamia kertoja. Suomessa laji on tavattu kerran, 21. syyskuuta 1983 Kemissä.
Elinympäristö

Preeriaviklo pesii preerian suoalueilla ja rantaniityillä.
Lisääntyminen

Pesii usein yhdyskuntina. Pesä on maassa kasvillisuuden kätköissä.
Ravinto

Syövät mudassa eläviä hyönteisiä, nilviäisiä ja muita selkärangattomia sekä vähäisessä määrin kasvien osia.
Proklooriperatsiini

| --- | --- |

Proklooriperatsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-kloori-10-[3-(4-metyyilpiperatsin-1-yyli)propyyli]fenotiatsiini
Tunnisteet
CAS-numero: 58-38-8
ATC-koodi: N05AB04
PubChem CID: 4917
DrugBank: DB00433
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H24N3ClS2 
Moolimassa: 373,943 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 228 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 91–99 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 6–8 h
Ekskreetio: virtsan mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen, rektaalinen, intramuskulaarinen
Proklooriperatsiini on fentiatsiinijohdannaisiin kuuluva perinteinen eli ensimmäisen polven psykoosilääke. Sitä määrätään myös ohi virallisen käyttötarkoituksen pahoinvoinnin ja oksentelun ehkäisyyn sekä migreeniin. Etenkin nuorilla henkilöillä lääke voi aiheuttaa vaikeita liikehäiriöitä jo lääkityksen alkuvaiheessa.
Proklooriperatsiinin valmisteniminä ovat Depafen, Klometil ja Stemetil, joista viimeisin on PF2011:n mukaan käytössä edelleen. Lääkettä on saatavana tabletteina. Annosvahvuus on 5 mg/tabletti.
Aiemmin proklooriperatsiinia annosteltiin paitsi suun kautta, myös pistoksena lihakseen sekä puikkona peräsuoleen.
Proklooriperatsiinin aiheuttamat sivuvaikutukset ovat ensimmäisen polven psykoosilääkkeille tyypillisiä: viiveellä ilmenevä liikehäiriö eli tardiivi dyskinesia, sydän- ja verisuonimuutokset (matalan verenpaineen aiheuttama huimaus seisomaan noustessa, QT-ajan pidentymä sydämen lyöntirytmissä) sekä pahanlaatuinen neuroleptioireyhtymä ja ekstrapyramidaalioireet.
Aiheesta muualla

PubChem: Prochlorperazine (englanniksi)
DrugBank: Prochlorperazine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Prochlorperazine (englanniksi)
ChemBlink: Prochlorperazine (englanniksi)
näytä
keskustele
Antipsykootit()
| --- | --- |
Butyrofenonijohdokset:  benperidoli  bromiperidoli  droperidoli  fluanisoni  haloperidoli  melperoni  moperoni  pipamperoni  trifluperidoli 
Fentiatsiinijohdokset:  butaperatsiini  diksyratsiini  flufenatsiini  klooripromatsiini  levomepromatsiini  mesoridatsiini  peratsiini  perfenatsiini  perisiatsiini  pipotiatsiini  proklooriperatsiini  promatsiini  sulforidatsiini  tioridatsiini  tiopropatsaatti  tioproperatsiini  trifluoperatsiini  triflupromatsiini 
Muut tyypilliset antipsykootit:  klooriprotikseeni  flupentiksoli  klopentiksoli  loksapiini  molindoni  pimotsidi  tiotikseeni  tsuklopentiksoli 
Toisen sukupolven antipsykootit:  amisulpridi  asenapiini  iloperidoni  ketiapiini  klotsapiini  lumateperoni  lurasidoni  mosapramiini  olantsapiini  paliperidoni  perospironi  risperidoni  sertindoli  sulpiridi  tsiprasidoni  tsotepiini 
Kolmannen sukupolven antipsykootit:  aripipratsoli  brekspipratsoli  karipratsiini
Kiitäjät (perhosheimo)

| Kiitäjät |
| --- | --- |
 Syreenikiitäjä (Sphinx ligustri)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Macroglossinae  Smerinthinae  Sphinginae 
Katso myös
   Kiitäjät (perhosheimo) Wikispeciesissä   Kiitäjät (perhosheimo) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiitäjät (Sphingidae) on suurten tai keskikokoisten perhosten heimo. Siihen kuuluu hieman yli 1200 lajia, joista suurin osa tropiikissa. Palearktisella alueella lajeja on 125, joista Euroopassa elää 33. Suomesta on tavattu 11 vakinaista kiitäjälajia sekä kuuden vaeltavan tai harhailevan lajin yksilöitä.
Piirteitä

Kiitäjät ovat saaneet nimensä siitä, että ne lentävät nopeammin kuin muut perhoset. Niiden pitkät ja kapeat siivet sekä virtaviivainen vartalo liittyvätkin juuri suureen lentonopeuteen. Koetilanteessa kiitäjien on todettu saavuttaneen yli 50 km/h lentonopeuksia. Useimmat lajit ovat aktiivisia yöllä tai hämärän aikaan. Tällöin aikuisen perhosen etusiivissä on yleensä suojaväri, joka piilottaa valoisana aikana lepäävän perhosen saalistajilta. Takasiivet ovat selvästi etusiipiä pienemmät ja saattavat olla kirkasväriset. Monet päivällä lentävät lajit pyrkivät muistuttamaan kimalaisia. Joillakin lajeilla koirat ja naaraat eroavat ulkonäöltään toisistaan naaraiden ollessa koiraita kookkaampia ja naaraat houkuttelevat koiraita luokseen erittämiensä feromonien turvin. Sukupuolet on helppo erottaa tuntosarvista, jotka ovat naarailla rihmamaiset. Koirailla tuntosarvien alapinnalla on parillisia haarakkeita, jotka tekevät sarvista selvästi paksummat.
Kiitäjillä on heimona runsaasti tuntomerkkejä, jotka osoittavat ryhmän monofyleettiseksi. Aikuisella perhosella tärkeimmät näistä liittyvät siipisuonitukseen. Toukissa yhdistäviä tuntomerkkejä on enemmän. Esimerkiksi toukan jaokkeiden 4–10 sivuilla olevat vinoviivat sekä peräpäässä oleva sarvi, joka on joillakin lajeilla surkastunut. Verkkosilmät ovat suuret mutta päälaen pistesilmät ja chaetosemat puuttuvat aina. Tuntosarven kärki on monilla lajeilla voimakkaasti kaartuva. Etu- ja takasiipiä yhdistää frenulum-retinaculum-rakenne, jonka frenulum-osa on joillakin lajeilla surkastunut. Etenkin osa trooppisista lajeista kykenee tuottamaan ääntä joko ilmavirran avulla tai hieromalla ulompia genitaaliosiaan yhteen.
Yöaktiivisten lajien parittelu tapahtuu yleensä päivällä, jolloin perhosparin voi tavata lepäämässä takaruumiiden kärjet vastakkain. Parittelun jälkeen naaras munii jopa toistasataa munaa, yleensä yksittäin sopivalle ravintokasville. Kiitäjien toukat ovat kookkaita ja paksuja, yleensä karvattomia ja lähes kaikilla lajeilla toukan peräpäässä on kaareva, sarvimainen uloke. Toukkien väritys pyrkii piilottamaan ne kasvillisuuden sekaan. Monilla toukilla on vartalossaan silmätäpliä, joiden tarkoituksena on hämätä saalistajaa pitämään toukkaa vaikkapa käärmeenä. Loisia ja pienempiä saalistajia, kuten muurahaisia, vastaan toukka voi puolustautua ruiskuttamalla oksennusta uhkaajan päälle.
Toukat elävät melko piilottelevaa elämää, usein korkealla puiden latvustoissa. Kehityksensä päätteeksi toukat laskeutuvat ravintokasvista maahan. Suurikokoinen, koteloitumispaikkaa etsivä toukka on vaihe, jossa kiitäjiä tapaa helpoimmin. Sopivan paikan löydettyään toukka kaivautuu maan alle, eräät lajit jopa useiden kymmenien senttimetrien syvyyteen, ja koteloituu. Useimmat tropiikin ulkopuolella elävät kiitäjäperhoslajit viettävät talven kotelovaiheessa.
Elintavat

Kiitäjät voidaan jakaa yökiitäjiin, hämäräkiitäjiin ja päiväkiitäjiin. Näistä hämärä- ja päiväkiitäjät syövät aikuisenakin. Vieraillessaan kukilla ne eivät laskeudu sille vaan imevät kukkien mettä pitkällä imukärsällään lentäen paikallaan ilmassa kuin kolibrit. Kyky paikoillaan lentämiseen mettä imiessä onkin esimerkki kiitäjäperhosten ja kolibrien konvergentistä evoluutiosta eli tilanteesta, jossa kaksi samanlaisen elämäntavan omaksunutta eläinryhmää on päätynyt samanlaiseen tekniseen ratkaisuun. Aikuisilla yökiitäjillä ei ole toimivia suuosia, vaan ne elävät lyhyen aikuisvaiheensa toukkana nauttimansa ravinnon turvin.
Kiitäjät ovat nopeita ja kestäviä lentäjiä. Eräät lajit, kuten etelänpäiväkiitäjä, ovatkin tunnettuja tavastaan vaeltaa kauaksi luontaisen elinalueensa ulkopuolelle.
Suomessa tavatut lajit

Suomessa vakituisesti esiintyvät
Haapakiitäjä (Laothoe amurensis)
Horsmakiitäjä (Deilephila elpenor)
Kuusamakiitäjä (Hemaris fuciformis)
Lehmuskiitäjä (Mimas tiliae)
Matarakiitäjä (Hyles gallii)
Mäntykiitäjä (Sphinx pinastri)
Pikkukiitäjä (Deilephila porcellus)
Poppelikiitäjä (Laothoe populi)
Ruusuruohokiitäjä (Hemaris tityus)
Silmäkiitäjä (Smerinthus ocellatus)
Syreenikiitäjä (Sphinx ligustri)
Ulkomailta Suomeen vaeltavat
Etelänpäiväkiitäjä (Macroglossum stellatarum), harvinainen
Kiertokiitäjä (Agrius convolvuli), harvinainen
Oleanterikiitäjä (Daphnis nerii), erittäin harvinainen
Pääkallokiitäjä (Acherontia atropos), harvinainen
Tyräkkikiitäjä (Hyles euphorbiae), erittäin harvinainen
Viirukiitäjä (Hyles livornica), erittäin harvinainen
Aiheesta muualla

ITIS: Sphingidae (englanniksi)
Pittaway: Sphingidae of the Western Palearctic (englanniksi)
Sphingidae of the United States (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
CSIRO Entomology - Australian Moths Online: Sphingidae (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sphingidae of Costa Rica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Hétérocères de Guyane Française: Famille Sphingidae (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Sphingidae of Japan
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157683  Wikispecies: Sphingidae  AFD: Sphingidae  BAMONA: Sphingidae  BioLib: 17229  BOLD: 551  BugGuide: 193  CoL: GHS  EoL: 905  EPPO: 1SPHIF  Fauna Europaea: 6818  Fauna Europaea (new): a2872cee-dfec-4547-9db2-d073771c3aa0  GBIF: 8868  iNaturalist: 47213  IRMNG: 104026  ITIS: 117293  NBN: NBNSYS0000161034  NCBI: 7128  NZOR: 2acedc13-962c-43b7-977d-9b662aa6eec1  Open Tree of Life: 598255  Paleobiology Database: 71815  WoRMS: 989099 
Kiitäjien toukat ovat kookkaita, karvattomia ja niiden peräpäässä on yleensä kaareva sarvi.
Kilperik I

Kilperik I (539–584) oli Neustrian kuningas ja Klotar I:n ja Aregundin poika.
Isänsä kuoltua vuonna 561 Kilperik pyrki aluksi ottamaan haltuunsa koko frankkien valtakunnan. Hänen veljensä pakottivat kuitenkin jakamaan valtakunnan keskenään. Kilperikin pääkaupungiksi tuli Soissons. Karibert I:n kuoltua 567 (tai 568) Kilperik sai haltuunsa osan veljensä alueista. Kilperikistä tiedetään melko paljon Gregorius Toursilaisen Frankkien historiaa käsittelevän teoksen ansiosta. Gregorius Toursilainen suhtautui teoksessaan merovingihallitsijoihin yleensä myönteisesti, mutta Kilperik oli hänen mielestään "oman aikansa Nero ja Herodes.
Kilperik I kuvattuna 1700-luvun pronssimitalissa.
Omaa kansaansa Kilperik verotti ankarasti. Veronkantajilla oli veroja periessään oikeus turvautua jopa kidutukseen.
Vuonna 568 Kilperik hylkäsi vaimonsa Audoveran mennäkseen naimisiin Galsvintan kanssa. Tämä oli Sigebert I:n puolison, visigoottiprinsessa Brunhilden sisar. Kilperikiä motivoi avioliiton solmimisessa lähinnä Galsvintan mukana tulleet suuret myötäjäiset. Eräänä aamuna Galsvinta löytyi kuristettuna vuoteestaan. Kilperik kulki ympäriinsä esittäen surun murtamaa aviomiestä.
Muutama päivä murhan jälkeen Kilperik solmi avioliiton entisen rakastajattarensa Fredegundan kanssa. Fredegunda ei ollut peräisin ylhäisöstä, vaan tavallisesta kansasta. Nämä tapahtumat johtivat verisiin riitoihin Kilperikin ja hänen veljensä Sigebertin sukujen välillä.
Sisarensa murhasta raivostunut Brunhilde yllytti Sigebertin sotaan Kilperikiä ja Fredegundaa vastaan. Sigebert olikin voitokas hyökätessään veljeään vastaan, mutta Fredegundan lähettämät salamurhaajat onnistuivat vuonna 575 tappamaan Sigebertin myrkytetyillä tikareilla.
Kilperik ei kuitenkaan onnistunut valloittamaan Austrasiaa Sigebertin ja Brunhilden pojalta Kildebert II:lta, jota Burgundin kuningas Guntram tuki. Kilperik muodosti vuonna 581 lyhytaikaisen liiton Kildebertin kanssa Guntramia vastaan, mutta Kildebert ja Guntram liittoutuivat uudestaan vuonna 583. Seuraavana vuonna salamurhaaja surmasi Kilperikin. Eräiden tietojen mukaan murhan järjesti Brunhilde, kun taas eräät olivat aikoinaan vahvasti sitä mieltä, että sen takana oli joku Fredegundan monista rakastajista.
Kilperikin kuoleman jälkeen valtakunta ajautui Brunhilden ja Fredegundan väliseen valtataisteluun. Sen voitti lopulta monien vaiheiden jälkeen Brunhilde, joka hallitsi valtakuntaa poikiensa ja pojanpoikiensa nimissä. Lopulta hän kukistui ylimysten tekemässä salaliitossa. Valtataistelujen johdosta Kilperikin kaikki pojat, paitsi nuorin jonka äiti oli Fredegunda, kuolivat salamurhaajan käden kautta.