stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petteri Saario

| Petteri Saario |
| --- | --- |
 Petteri Saario
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1961 (ikä 62) Lahti
Ammatti:  Ohjaaja
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Elonet
Petteri Saario (s. 3. marraskuuta 1961 Lahti) on suomalainen dokumentintekijä. Hän ohjaa, kuvaa, tuottaa, käsikirjoittaa ja leikkaa dokumenttielokuvia ja -ohjelmia. Saarion dokumentit kertovat pääsääntöisesti ihmisen ja luonnon suhteesta. Hän johtaa tuotantoyhtiö DocArtia.
Dokumenttisarjat

Pimeä luonto
Dokumenttisarja öisestä luonnosta 2025
ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja
Rakkaudesta villieläimiin
Dokumenttisarja loukkaantuneista villieläimista ja niiden hoitajista. 2023
Ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja
Veden saartamat (toinen kausi)
Dokumenttisarja Suomen saaristoista. 2021
Ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, leikkaaja, kuvaaja
Veden valtakunta
Dokumenttisarja Suomen vesiluonnosta.
Ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, kuvaaja, leikkaaja 2020
Asvalttiviidakot
6-osainen dokumenttisarja kaupunkiluonnosta 6 x 30 min. Tuotantoyhtiö DocArt, Yle, 2016.
Tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Erämaan lumo
6-osainen dokumenttisarja suomalaisista erämaista. 6 x 30 min. Tuotantoyhtiö DocArt, Yle, 2016.
Tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Veden saartamat
6-osainen dokumenttisarja Suomen saaristoista ja saaristolaisuudesta, 6 x 30 min. Tuotantoyhtiö DocArt, YLE, 2013.
Tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Järviemme helmet
6-osainen dokumenttisarja Suomen järvistä, 6x 30 min. Tuotantoyhtiö DocArt, Yle TV2, 2012.
Tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Rajankäyntiä
6-osainen dokumenttisarja Suomen ja Venäjän rajasta. 6 x 30 min. Tuotantoyhtiö DocArt yhteistyössä Yle TV2:n kanssa, 2009
Tuottaja, käsikirjoittaja, ohjaaja, kuvaaja, leikkaaja
Jokiemme helmet
Kuusiosainen dokumenttisarja Suomen joista, 6 x 30 min., Tuotantoyhtiö DocArt, 2006
Käsikirjoittaja, ohjaaja, tuottaja, kuvaaja, leikkaaja
Itämeren helmet
Kuusi dokumenttia löytöretkestä Itämeren luontoon ja merestä elävien ihmisten arkeen pintaa syvemmältä, 6 x 45 min. Tekstivirta, Yle TV2, 2004
Käsikirjoittaja, ohjaaja, tuottaja, kuvaaja
Aiheesta muualla

wildfin.com
Ulla Appelsin

| UIla Appelsin |
| --- | --- |
 Appelsin vuonna 2022
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1967 (ikä 56) Luumäki
Ammatti:  toimittaja
Ulla Tuulikki Appelsin (o.s. Hovi, s. 5. joulukuuta 1967 Luumäki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija. Hän aloitti Ilta-Sanomien päätoimittajana lokakuussa 2010.
Appelsin on koulutukseltaan filosofian maisteri. Ilta-Sanomissa hän on työskennellyt aiemmin ulkomaantoimittajana ja uutispäällikkönä sekä uutistoiminnasta vastaavana toimituspäällikkönä. Hän tuli ensimmäisen kerran Ilta-Sanomiin töihin kesällä 1991, mutta työskenteli välillä äidinkielenopettajana, kunnes palasi lehteen.
Appelsin on kirjoittanut muun muassa kirjan Titanicin tuntematon lapsi (2003), joka kertoo Panulan perheen kohtalosta loistoristeilijä Titanicin tuhon yhteydessä vuonna 1912. Hän sai Ajatus Kirjojen ja Gummerus Kustannuksen myöntämän Hyvä Ajatus -tunnustuspalkinnon vuonna 2003.
Huomionosoitukset

Vuonna 2015 Appelsin palkittiin kirjoituksestaan ”Pikkuveljeni, alkoholisti” Sanomalehtien Liiton parhaiden juttujen kilpailussa näkökulmasarjan toiseksi parhaana kirjoituksena. Hän oli ehdolla vuoden 2014 Bonnierin suuren journalistipalkinnon saajaksi Vuoden journalisti -kategoriassa. Keväällä 2015 Karjalan Liiton hallitus myönsi Appelsinille Pro Carelia -ansiomerkin tunnustuksena luovutetun Karjalan historian ja karjalaisen kulttuurin tunnetuksi tekemisestä.
Ulla Appelsin sai maanpuolustusmitalin 2017 miekkojen kera. Mitalin numero on 611.
Teokset

Adolf Ehrnrooth. Kenraalin vuosisata.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2000.  ISBN 951-566-026-2
Hägglund, Gustav; toim. Ulla Appelsin: Suomen puolustus.  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2001.  ISBN 951-566-061-0
Titanicin tuntematon lapsi.  Helsinki:  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6408-1
Lapsuus lahkon vankina. Leevi K. Laitisen tarina.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-35976-1
Aiheesta muualla

Ulla Appelsin Twitterissä
Heikki Jokinen

| Heikki Jokinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1956
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, tietokirjailija, kriitikko
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heikki Jokinen (s. 1956) on suomalainen toimittaja, tietokirjailija ja kriitikko. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on muun muassa arvostellut sarjakuvia Helsingin Sanomiin vuodesta 1985 .
Teoksia

Sata sarjakuvaa.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-26-5101-7
(toim.): Sarjakuva Suomessa: Historiasta, asemasta, kielestä.  Helsinki:  Avain, 2011.  ISBN 978-951-692-892-3
Aiheesta muualla

Jussi Karjalainen: Ak irasta Zärmikkäimpiin. Helsingin Sanomat 28.4.2004.
Reijo Valta: Sarjakuvan historiasta, asemasta ja kielestä. Pois työpöydältä 13.2.2012.
Timo Ronkainen: Sarjakuvan vaiheista Suomessa. Kvaak.fi 8.12.2011.
Antti Kuusisto (kirjailija)

Antti Kalevi Kuusisto (15. heinäkuuta 1957 Kullaa – 23. tammikuuta 2016 Pori) oli suomalainen tietokirjailija ja keräilyn sekä antiikin asiantuntija. Hän oli Suomen tietokirjailijat ry:n jäsen ja omisti Ulvilan kaupungissa Suomen ainoan täydellisen umpipihan, Jalomäen umpipihan. Hän kuoli munuaissyöpään kotonaan 23. tammikuuta 2016.
Teoksia

Kunniamerkit: Kunniamerkit 1939-45.  Pori:  Granlund-Seura ry, 2009.
Finnish Medals and Orders 1939-45.  Pori:  Granlund-Seura ry, 2010.  ISBN 978-952-92-6954-9
Itsenäisen Suomen syntyvaiheen merkit.  Pori:  Granlund-Seura ry, 2010.  ISBN 978-952-92-7061-3
Medals and Orders of the Finnish Independence Era.  Pori:  Granlund-Seura ry, 2010.
Makein kirja - Makean ja makeiskääreiden historiaa.  Tampere:  Apali Oy, 2013.  ISBN 978-952-5877-33-5  (Julkaisija Granlund-Seura ry)
Keräilijän maailma - Kokoelmien aarteita 1.  Tampere:  Apali Oy, 2014.  ISBN 978-952-5877-37-3
Jalomäen umpipihan aarteita.  Pori:  Jalomäen umpipiha, 2014.  ISBN 978-952-93-4695-0
Heta Gylling

| Heta Gylling> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 1955 (ikä 69) Joensuu
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  etiikka, yhteiskuntafilosofia, oikeusfilosofia, ihmisoikeudet, sananvapaus
Heta Aleksandra Gylling (o.s. Lehtonen, vuosina 1978–1999 Häyry, s. 22. toukokuuta 1955 Joensuu) on käytännöllisen filosofian yliopistonlehtori Helsingin yliopistossa. Hän on erityisesti perehtynyt ihmisoikeus- ja sananvapauskysymyksiin. Erityisaloja ovat etiikka, yhteiskuntafilosofia, oikeusfilosofia, liberalismi, oikeudenmukaisuusteoriat ja soveltava filosofia. Hän on julkaissut filosofisia teoksia myös nimellä Heta Häyry silloisen aviomiehensä Matti Häyryn kanssa.
Teoksia

Häyry, Heta & Häyry, Matti: Abortti ja eutanasia.  (Artikkelit ilmestyneet julkaisussa Sosiaalilääketieteellinen aikakauslehti 3/1986)  Helsinki:  Vapaa-ajattelijain liitto, 1986.
Häyry, Matti & Häyry, Heta: Rakasta, kärsi ja unhoita: Moraalifilosofisia pohdintoja ihmiselämän alusta ja lopusta.  (Uudistettu laitos samannimisessä julkaisussa ilmestyneistä tutkimuksista ”Kohdusta hautaan” ja ”Kärsimys vai kuolema”, Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 2/1986)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3126-1
Häyry, Heta & Häyry, Matti: Taide, tunne ja turmelus: Kaksi näkökulmaa R. G. Collingwoodin estetiikkaan.  (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 4/1989)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1989.  ISBN 951-45-5185-0
Häyry, Heta & Häyry, Matti: Hyvä, kaunis, tosi – arvojen filosofiaa.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1997.  ISBN 951-570-357-3
Häyry, Heta & Häyry, Matti: Elämän ehdot: Bioetiikan, vapauden ja vastuun filosofiaa.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1997.  ISBN 951-570-354-9
Teoksia > Toimittajana

Häyry, Heta & Häyry, Matti (toim.): Luonnotonta lastensaantia?.  (Preesens-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1989.  ISBN 951-662-483-9
Häyry, Heta & Tengvall, Helena & Vilkka, Leena (toim.): Eläin ihmisten maailmassa.  (Preesens-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1989.  ISBN 951-662-465-0
Häyry, Heta ym. (toim.): Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle.  (Ursan julkaisuja 38)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1989.  ISBN 951-9269-48-7  Teoksen verkkoversio.
Häyry, Heta & Häyry, Matti (toim.): Vapaus ja moraalin perusta.  (Ajatus 50. Suomen filosofisen yhdistyksen vuosikirja: Teemanumero)  Helsinki:  Suomen filosofinen yhdistys, 1994.  ISBN 951-9264-17-5
Nuotio, Kimmo & Gylling, Heta Aleksandra (toim.): Oikeus ja politiikka: Filosofisia esseitä.  (Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. E-sarja n:o 18. Pääosa artikkeleista pohjautuu Suomen oikeusfilosofisen yhdistyksen vuosina 2005-2006 järjestämän Oikeus ja politiikka -luentosarjan esitelmiin)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 2007.  ISBN 978-951-855-273-7
Gylling, Heta (toim.): Kehityksen etiikka ja filosofia.  (In search of human flourishment: Development ethics and the moral of cultural, social and legal diversity -projekti)  Helsinki:  Gaudeamus, 2004.  ISBN 951-662-887-7
Aiheesta muualla

Heta Gyllingin kotisivu Helsingin yliopiston sivuilla.
Sumatransorsa

| Sumatransorsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Asarcornis
Laji::  scutulata
Kaksiosainen nimi
 Asarcornis scutulata  (S. Müller, 1842) 
Katso myös
   Sumatransorsa Wikispeciesissä   Sumatransorsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Sumatransorsa (Asarcornis scutulata) on äärimmäisen uhanalainen sorsalintu, joka elää Kaakkois-Aasiassa Bangladeshista Sumatralle. Linnun tieteellisenä nimenä käytetään myös nimeä Cairina scutulata, jonka on myös antanut Salomon Müller.
Koko ja ulkonäkö

Sumatransorsa on suurikokoinen 66–81 senttimetrin sorsalaji, jonka höyhenet ovat pääasiassa tummia, mutta pää ja kaulan yläosat ovat vaaleat. Koirailla on yleensä kellertävä nokka ja epätasaisen värinen pää. Naaraat ovat selvästi pienempiä, ja niiden pää sekä kaula ovat laikukkaammat.
Sumatransorsa ääntelehtii lennossa sointuvin kaakatuksin, jotka loppuvat yleensä nasaaliin vihellykseen. Se käyttää myös lyhyitä ja kovia kaakatuksia.
Levinneisyys

Laji oli joskus laajalle levinnyt koillisesta Intiasta ja Bangladeshista koko Kaakkois-Aasiaan aina Sumatralle ja Jaavalle asti. Sen nykyinen esiintymisalue käsittää enää joitakin hajanaisia alueita sen entisellä levinneisyysalueella ja on edelleen pienentymässä.
Nykyinen yksilömäärä on noin 150–450 (vuoden 2024 arvio) ja laji on luultavasti kuollut sukupuuttoon Malesiasta ja Jaavalta.
Elinympäristö

Sumatransorsa elää seisovissa tai hiljalleen virtaavissa luonnollisilla tai keinotekoisilla kosteikoilla. Niiden pitää olla lähellä metsää, josta löytyviä puunkoloja laji käyttää yöpymiseen ja pesimiseen. Sumatransorsa viihtyy parhaiten matalassa maastossa, alle 200 metrissä, mutta sitä on havaittu myös 1 400 metrissä ylätasangoilla, joilla on hitaasti virtaavia jokia.
Lisääntyminen

Sumatransorsan lisääntymiskausi on sidoksissa sademäärän vaihteluun. Muniminen tapahtuu kuivan kauden lopulla, ja poikaset kuoriutuvat sadekauden alkupuolella. Pesä on yleensä puunkolossa, oksien haarukassa tai ontossa puussa. Mitkä tahansa puulajit käyvät, ja kolon korkeus maanpinnastakin vaihtelee 3–12 metrin välillä.
Naaraan normaalista munimismäärästä ei ole varmaa tietoa. Intiassa on nähty poikueita, jotka ovat vaihdelleet 1–15 yksilön välillä. Vankeudessa munia on 6–13, ja kymmenen munaa on tavallisin määrä. Hautomisaika kestää noin 33 päivää, ja poikaset ovat lentokykyisiä noin 14 viikon kuluttua. Naaras on vastuussa hautomisesta, mutta koiras on koko ajan läheisyydessä, ja pari käy yhdessä etsimässä ruokaa sekä päivän ensimmäisiä tunteina että uudestaan iltapäivällä. Koiras saattaa naaraan aina takaisin pesälle ja odottaa lähettyvillä, kunnes naaras on asettunut takaisin hautomaan.
Ravinto

Sumatransorsa on kaikkiruokainen. Sille käyvät siemenet ja muut kasvit, vaikka se suosiikin elävää eläinravintoa: kaloja, matoja, heinäsirkkoja, sammakoita ja etanoita. Ruokailualueena sumatransorsat käyttävät märkiä ruohikkoja, matalia lampia, matalia ja hitaita virtoja, soita sekä riisipeltoja.
Suojelu ja uhat

Suurin syy sumatransorsan vähenemiselle on alavien maiden metsien hävittäminen ja paikallinen kosteikkoalueiden kuivattaminen ja muuttaminen. Jäljelle olevat eristyneet populaatiot ovat herkkiä muun muassa sattumanvaraisille luonnonmullistuksille ja geneettisen aineiston yksipuolistumiselle. Lisäksi vesivoiman kehittäminen, heikko metsienhoito ja saasteet ovat paikallisempia ongelmia.
Sumatransorsa kuuluu CITES-sopimuksen ensimmäiseen liitteeseen, joten sen myyminen on kokonaan kielletty. Lajia tavataan 21 suojelualueella ja Assamissa sijaitseva Dibru-Saikhowan kansallispuisto perustettiin, koska se on merkittävä sumatransorsan kannalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta sumatransorsa Wikimedia Commonsissa
Kuvia ja videoita sumatransorsasta ARKivessä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Piirros sumatransorsasta
Sumatransorsa
Matti Aarnio

| Matti Aarnio |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Motti-Matti
Syntynyt: 24. helmikuuta 1901 Kouvola
Kuollut: 16. joulukuuta 1984 (83 vuotta)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1925-19xx
Komentajuudet:  Jääkäripataljoona 4
Taistelut ja sodat:  talvisota, jatkosota
Sotilasarvo:  eversti
Joukko-osasto:  Jyväskylän sotilaspiiri
Matti Armas Aarnio (24. helmikuuta 1901 Kouvola – 16. joulukuuta 1984) oli suomalainen upseeri ja eversti, joka kuului talvisodan kuuluisimpiin komentajiin ja ansioitui erityisesti Laatokan koillispuoleisissa mottitaisteluissa. Parhaimmillaan hän komensi oman Jääkäripataljoona 4:n lisäksi kuutta muuta pataljoona, joilla purettiin neuvostoliittolaisten puolustamia motteja. Hän sai lempinimen ”Motti-Matti” tavastaan saartaa ja lyödä vastustaja. Sodan jälkeen Aarnio toimi muun muassa Kokoomuksen talouspäällikkönä ja vakuutusalalla ylitarkastajana.
Henkilöhistoria

Matti Aarnio syntyi Kouvolassa 1901. Hänen vanhempansa olivat ylijunailija Alfred Aarnio ja Serafiina Vilen. Hän kävi keskikoulun ja työskenteli kirjanpitäjänä Valtionrautateillä Kouvolassa 1917–1920.
Aarnio liittyi suojeluskuntaan vuonna 1917 ja taisteli myöhemmin Suomen sisällissodassa valkoisten puolella. Aarnio osallistui taisteluihin Etelä-Savon rykmentissä, minkä jälkeen hän taisteli vielä Viron ja Latvian vapaussotaan kuten myös Aunuksen retkelle. Aarnio sai upseerikoulutuksen 1920-21 ja jäi armeijan palvelukseen Viipurin rykmenttiin. Hän valmistui kadettikoulusta 1927 ja sotakorkeakoulusta 1933.
Talvisodassa majuri Aarnio toimi Jääkäripataljoona 4:n komentajana Laatokan Karjalassa. Huolimatta alivoimasta ja resurssien vähäisyydestä, suomalaiset onnistuivat motittamaan neuvostojoukot useissa kohdissa. Aarnio sai tehtäväkseen mottien purkamisen ja hän saikin tehtävään käyttöönsä oman pataljoonansa lisäksi kuusi muuta. Aarniosta syntyikin yksi talvisodan kuuluisimpia komentajia ja hän sai lempinimen Motti-Matti.
Jatkosodassa Aarnio ylennettiin everstiksi ja hän sai komennettavakseen  Jalkaväkirykmentti 56:n. Lapin sodassa Aarnio vastaavasti komensi JP 2:ta. Sotien jälkeen Aarnio toimi Jyväskylän sotilaspiirin päällikkönä. Myöhemmin kommunistien hallitsema Valtiollinen poliisi pidätti Aarnion, mutta hänen onnistui karata pidättäjiään Ruotsiin. Sieltä hän jatkoi matkaansa Yhdysvaltoihin ja edelleen Venezuelaan. Aarnio toimi uudessa kotimaassaan yleisten töiden ministeriön geodeettiosaston matemaatikkona ja professorina Kansalliskaartin kadettikoulussa. Lopulta Aarnio palasi Suomeen 1952. Hän työskenteli Kokoomuksen talouspäällikkönä 1952–1955 ja sen jälkeen vakuutusalalla ylitarkastajana ensin Fennia-Patriassa (1955–1957) ja sitten Pohja-Yhtymässä (vuodesta 1957). Vuonna 1966 hän julkaisi teoksen Talvisodan ihme.
Teokset

Talvisodan ihme: itärintaman venäläiskeskitykset ja suomalaisten torjuntavoitot, Jyväskylä: Gummerus, 1966
Kirjallisuutta

Brantberg, Robert: Motti-Matti – Eversti Matti A. Aarnio.  Tampere:  Kustannusosakeyhtiö Revontuli, 2012.  ISBN 978-952-5767-79-7
Jussi Ahlroth

Jussi Ahlroth vuonna 2013 Abhorrencen basistina.
Jussi Ahlroth (s. 1973) on suomalainen kulttuuritoimittaja ja kriitikko. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 2003 lähtien. Ahlroth arvioi muun muassa science fictionia, fantasiaa, uskontoihin liittyvää kirjallisuutta ja angloamerikkalaista sarjakuvaa. Ahlroth on kirjoittanut Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen Game of Thrones -televisiosarjan jaksoarvioita ja spekulaatioita.
Ahlroth on opiskellut yliopistossa yleistä kirjallisuustiedettä, teoreettista filosofiaa, semiotiikkaa ja folkloristiikkaa.
Ahlroth soitti Amorphiksen esimuodossa Abhorrencessa bassoa vuosina 1989–1990. Myöhemmin Ahlroth on soittanut rock-yhtye Spihassa, joka vaikutti vuosina 1999–2005. Vuonna 2006 ilmestyi Ahlrothin kirjoittama teos Mie oon Lordi, joka kertoo suomalaisen Lordi-yhtyeen historiasta yhtyeen jäsenten lapsuudesta nykypäiviin saakka.
Ahlroth harjoittaa Tiibetin buddhalaisuuteen kuuluvaa Aro gTér -perinnettä. Hänen hengellinen nimensä on Ngakpa Trømtsal Dorje.
Diskografia > Abhorrence

Vulgar Necrolatry (1989,  demo)
Abhorrence (1990,  7" EP)
Diskografia > Spiha

If I Ever Let You Go (2003,  single)
Toothhelmet (2003,  EP)
Egoreactor (2003,  Rock Frequency)
Crazy (2004,  single)
Icebreaker (2004,  single)
Planet Horse (2005,  single)
It's Alive (2005,  live, Rock Frequency)
Spiritual Hallucination (2005,  Rock Frequency)
Kirjat

Mie oon Lordi.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-32584-8
Ahlroth, Jussi & Pohjola, Mike: Westerosin kirjeenvaihtaja: Salaisuuksia & spekulaatiota.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-132-581-9
Aiheesta muualla

Jussi Ahlrothin artikkelit HS.fi:ssä
Jussi Ahlroth Twitterissä
Ilmari Kaitila

Ilmari Verner Kaitila (I. V. Kaitila) (12. joulukuuta 1877 Orimattila – 26. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen liiketaloustieteilijä. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun professori 1921–1946 ja toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934. Hän on julkaissut oppikirjoja liiketaloustieteen alalta.
Henkilöhistoria

Kaitila oli maanviljelijä, valtiopäivämies Juho Alastalon poika. Hänen puolisonsa vuodesta 1905 oli Selma Charlotta Miettinen. Heidän poikansa oli taloustieteilijä ja poliitikko Esa Kaitila. Ilmari Kaitila kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1896 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1902, filosofian lisensiaatiksi 1921 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1922. Lisäoppia hän hankki tekemällä opintomatkoja Saksaan 1912 ja 1931 sekä Englantiin, Ranskaan ja Alankomaihin 1926. Työuransa Kaitila aloitti Viipurin kauppakoulun opettajana 1907–1912 ja kauppa-apulaiskoulun johtajana 1907–1912. Viipurista hän muutti Jyväskylän kauppakoulun johtajaksi ja kauppa-apulaiskoulun johtajaksi 1912–1918. Seuraavaksi Kaitila siirtyi Helsinkiin Suomen Liikemiesten Kauppaopiston opettajaksi 1918–1922 ja rehtoriksi 1922. Kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen professorina hän työskenteli 1922–1946 ja vararehtorina 1938–1939. Lisäksi hän toimi kauppaoppilaitosten tarkastajana 1927–1934, Liiketaloustieteellisen tutkimuslaitoksen johtajana 1939–1946 ja Liiketaito-lehden päätoimittajana 1932–1938. Päätyönsä ohella hän vaikutti kunnallispolitiikassa toimiessaan Viipurin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1911–1912 ja Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä 1915–1917.
Teoksia

Tampereen asunto-oloista viime vuosisadan 50- ja 60-luvuilla, Tampereen työväenopisto 1906
Kauppaopin ja -oikeuden oppikirja, Gummerus 1913, 18. painos 1967
Kirjallisia tehtäviä kauppaliikkeessä, WSOY 1914
Saksan kauppajatkokouluista: matkakertomus, Suomen senaatti 1914
Kirjanpidon ja bilanssiopin oppikirja, Gummerus 1916
Jyväskylän Säästöpankin historia 1842–1916, Gummerus 1918
Tilintarkastus, Gummerus 1919
Omaisuusvuosibilanssin luonne ja omaisuusarvostus käytännössä, omakustanne 1921
Vähittäiskauppiaan kirjanpito-opas, Suomen vähittäiskauppiasliitto 1921
Kirjanpidon oppikirja: kansakoulun jatkokouluja varten, WSOY 1925
Kirjanpitovihko: kansakoulun jatkokouluja varten: 1 yksityistalous- ja yhdenkertainen liiketalouskirjanpito, WSOY 1925
Kirjanpitovihko: kansakoulun jatkokouluja varten: 2 kahdenkertainen kirjanpito, amerikkalainen muoto, WSOY 1925
Kirjanpitovihko: kansakoulun jatkokouluja varten: 3 kahdenkertainen kirjanpito, italialainen muoto, WSOY 1925
Kahdenkertaisen kirjanpidon muotoja ja tekniikkaa, WSOY 1927
Teollisuusliikkeen laskentatoimen perusteet: 1 osa, omakustannuslaskenta, Gummerus 1928
Handledning i bokföring för detaljhandlare, (yhdessä Ilmo O. Nurmelan kanssa) Finlands svenska köpmannaförbund 1933
Lyhyet rytmilliset vaihtelut vähittäiskaupassa ja niiden vaikutus kustannuksiin, (eripainos Kauppalehdestä) 1936
Nykyaikaisen teollisuuskirjanpidon pyrkimyksistä, (eripainos Liiketaidosta n:o 10/1938) 1938
Teollisuusliikkeen laskentatoimen perusteet: kirjanpito, Liiketaloustieteellinen tutkimuslaitos 1940
Liiketaloustilasto, Liiketaloustieteellinen tutkimuslaitos 1945
Uusi kirjanpitolaki selityksineen, Otava 1945, 7. painos 1966
Emil Kastehelmi

Emil Kastehelmi (ent. Sillanpää, s. 1993/1994) on suomalainen sotahistorian asiantuntija, valtiotieteiden kandidaatti ja tietokirjailija.
Kastehelmi aloitti tiiminsä kanssa helmikuussa 2022 Ukrainan sodan rintamakartan ylläpitämisen. Kartan tiedot ovat perustuneet avointen lähteiden tiedustelulla tehtyyn työhön. Kastehelmestä tuli Ukrainan sodan alettua kysytty asiantuntija suomalaisissa tiedotusvälineissä. Marraskuussa 2022 Kastehelmi aloitti vakituisen työskentelyn Iltalehden ulkomaantoimituksen erikoistoimittajana. Hän on esiintynyt myös Ukrainan sodan käänteitä viikoittain käsitelleissä IL-TV:n tilannestudioissa.
Loppuvuodesta 2022 Kastehelmeltä ilmestyi hänen Aleksi Rikkisen kanssa kirjoittamansa sotahistoriallinen kirja Sturmbock: tutkimusmatka Lapin sodan linnoitteisiin (Atena Kustannus, 2022). Siinä käsitellään Lapin sodan aikaisen Sturmbock-puolustuslinjan linnoitteita. Kirjan tiedot perustuvat Kastehelmen ja Rikkisen viiden vuoden ajan tekemään tutkimukseen, jossa apuna käytettiin sekä arkistolähteitä että maastotutkimusta.
Kastehelmi on työskennellyt myös viestintäalalla ja europarlamentaarikko Alviina Alametsän kotimaan avustajana.
Politiikka

Kastehelmi on aktiivinen politiikassa ja on toiminut muun muassa Turun vihreiden nuorten ja opiskelijoiden puheenjohtajana. Vuonna 2017 hänet valittiin Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton liittohallitukseen. Kastehelmi oli vihreiden ehdokas vuoden 2017 kuntavaaleissa saaden 96 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Emil Kastehelmen vaimo Minerva Kastehelmi on vihreiden lahtelainen kaupunginvaltuutettu ja Päijät-Hämeen nuorin aluevaltuutettu. Minerva Kastehelmi toimii Päijät-Hämeen aluehallituksen jäsenenä. Minerva Kastehelmi oli vihreiden ehdokkaana eduskuntavaaleissa 2023 ollen Hämeen vihreiden ääniharava.lähde?
Kirjat

Rikkinen, Aleksi ja Kastehelmi, Emil: Sturmbock: tutkimusmatka Lapin sodan linnoitteisiin.  Jyväskylä:  Atena, 2022.  ISBN 978-951-1-42442-0
Petter Portin

Petter Erik Portin (12. joulukuuta 1940 Kruunupyy – 25. helmikuuta 2023) oli suomalainen geneetikko ja Turun yliopiston perinnöllisyystieteen professori.