stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Clara Calamai
Filmografia

Pietro Micca, ohjaus Aldo Vergano (1938)
Hanno rapito un uomo, ohjaus Gennaro Righelli (1938)
Il destino in tasca, ohjaus Gennaro Righelli (1938)
Ettore Fieramosca, ohjaus Alessandro Blasetti (1938)
Io, suo padre, ohjaus Mario Bonnard (1939)
Il fornaretto di Venezia, ohjaus Duilio Coletti (1939)
Il socio invisibile, ohjaus Roberto Roberti (1939)
L'eredità in corsa, ohjaus Oreste Biancoli (1939)
Boccaccio, ohjaus Marcello Albani (1940)
Le sorprese del vagone letto, ohjaus Gian Paolo Rosmino (1940)
Capitan Fracassa, ohjaus Duilio Coletti (1940)
Manovre d'amore, ohjaus Gennaro Righelli (1940)
Addio giovinezza!, ohjaus Ferdinando Maria Poggioli (1940)
Caravaggio, il pittore maledetto, ohjaus Goffredo Alessandrini (1941)
Il re del circo, ohjaus Hans Hinrich (1941)
I mariti - Tempesta d'amore, ohjaus Camillo Mastrocinque (1941)
La cena delle beffe, ohjaus Alessandro Blasetti (1941)
Luce nelle tenebre, ohjaus Mario Mattoli (1941)
L’avventuriera del piano di sopra, ohjaus Raffaello Matarazzo (1941)
I pirati della Malesia, ohjaus Enrico Guazzoni (1941)
Brivido , ohjaus Giacomo Gentilomo (1941)
La guardia del corpo, ohjaus Carlo Ludovico Bragaglia (1942)
La regina di Navarra, ohjaus Carmine Gallone (1942)
Le vie del cuore, ohjaus Camillo Mastrocinque (1942)
Riivaajat (Ossessione), ohjaus Luchino Visconti (1943)
Una piccola moglie, ohjaus Giorgio Bianchi (1943)
Addio amore!, ohjaus Gianni Franciolini (1943)
Enrico IV, ohjaus Giorgio Pàstina (1943)
Sorelle Materassi, ohjaus Ferdinando Maria Poggioli (1944)
Due lettere anonime, ohjaus Mario Camerini (1945)
La resa di Titì, ohjaus Giorgio Bianchi (1945)
Il mondo vuole così, ohjaus Giorgio Bianchi (1946)
L'adultera, ohjaus Duilio Coletti (1946)
Il tiranno di Padova, ohjaus Max Neufeld (1946)
Ultimo amore, ohjaus Luigi Chiarini (1947)
Amanti senza amore, ohjaus Gianni Franciolini (1947)
Quando gli angeli dormono, ohjaus Gilberto Gascon (1947)
Vespro siciliano, ohjaus Giorgio Pàstina (1949)
Romanticismo, ohjaus Clemente Fracassi (1951)
Il moschettiere fantasma, ohjaus Max Calandri (1952)
Carne inquieta, ohjaus Silvestro Prestifilippo (1952)
Valkeat yöt (Le notti bianchi), ohjaus Luchino Visconti (1957)
Afrodite, dea dell’amore, ohjaus Mario Bonnard (1958)
Tom Jones (TV) (1960)
Nykypäivän noitia (Le streghe), ohjaus Luchino Visconti (1967)
La peccatrice, ohjaus Pier Luigi Pavoni (1975)
Verenpunainen kauhu (Profondo rosso), ohjaus Dario Argento (1975)
Coti

| Roberto Fidel Ernesto Sorokin |
| --- | --- |
 Coti esiintymässä Málagassa
Henkilötiedot
Muusikko
Taiteilijanimi:  Coti
Laulukielet:  espanja
Tyylilajit:  Rock
Soittimet:  Laulu   Kitara   Koskettimet
Levy-yhtiöt:  Universal Music Group
Aiheesta muualla
www.cotisorokin.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Roberto Fidel Ernesto Sorokin eli Coti on argentiinalainen rockmuusikko. Cotin albumi Esta Mañana y Otros Cuentos myi tuplaplatinan verran Espanjassa sekä kultaa Meksikossa ja Argentiinassa.
Diskografia

Coti (2002)
Canciones Para Llevar (2004)
Esta Mañana y Otros Cuentos (2005)
Gatos y Palomas (2007)
Malditas Canciones (2009)
Käännös suomeksi
D/A-muunnin

DA-muunnin (engl. Digital to Analog Converter, DAC) on laite, jolla digitaalinen signaali muutetaan analogiseksi.
DA-muuntimen keskeisimpiä ominaisuuksia ovat:
asettumisaika, josta määräytyy näytteentoistotaajuus (montako näytettä signaalia puretaan sekunnissa).
näytteen resoluutio eli monellako bitillä yksi näyte toistetaan.
tarkkuus
Asettumisaika määrää signaalin kaistaleveyden, joka voidaan muuttaa analogiseksi: näytetaajuus pitää olla vähintään kaksi kertaa suurempi kuin suurimman toistettavan signaalin taajuus. Muuntimen bittimäärä rajoittaa tarkkuuden, jolla signaalia voidaan esittää tai kuinka pieniä yksityiskohtia signaalista voidaan havaita sekä signaalidynamiikan.
Analoginen signaali muunnetaan digitaaliseksi A/D-muuntimella.
Bullitt

| Bullitt |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Yates
Käsikirjoittaja:   Robert L. Fish  Alan Trustman 
Tuottaja:   Philip D'Antoni  Robert E. Relyea 
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Frank P. Keller
Tuotantosuunnittelija:  Albert Brenner
Pääosat:   Steve McQueen  Robert Vaughn  Jacqueline Bisset  Don Gordon  Robert Duvall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros.-Seven Arts Netflix
Ensi-ilta:  1968
Kesto:  113 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bullitt on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Peter Yatesin ohjaama toiminnallinen rikoselokuva, jonka pääosassa on Steve McQueen. Frank P. Keller sai elokuvan leikkauksesta Oscar-palkinnon.
Tarina

Elokuva kertoo kovaotteisesta poliisista Frank Bullittista, jonka tapoihin kuuluu tehdä kaikki päinvastoin kuin esimies sanoo. Frank saa kollegoineen tehtäväksi suojella erästä avaintodistajaa, vain yhden viikonlopun ajan. Todistajaa pidetään eräässä hotellihuoneessa, joka on koko ajan poliisien tarkkailussa. Mutta poliisit kuitenkin onnistutaan yllättämään ja todistaja loukkaantuu ja myöhemmin menehtyy sekä yksi poliiseista loukkaantuu, mutta jää henkiin. Tästä vaivaantuneena alkaa Frank tutkia asiaa tarkasti kollegansa Delgettin kanssa, saadakseen iskun tekijät kiinni.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Steve McQueen  | … |  komisario Frank Bullitt   |
|  Robert Vaughn  | … |  senaattori Walter Chalmers   |
|  Jacqueline Bisset  | … |  Cathy    |
|  Don Gordon  | … |  etsivä Sal Delgetti   |
|  Robert Duvall  | … |  taksikuski Weissberg   |
|  Simon Oakland  | … |  ylikomisario Sam Bennett   |
|  Norman Fell  | … |  ylikomisario Baker   |
|  Felice Orlandi  | … |  Albert Renick   |
|  Pat Renella  | … |  Johnny Ross   |
|  Carl Reindel  | … |  etsivä Carl Stanton   |
|  Paul Genge  | … |  tappaja   |
|  Bill Hickman  | … |  tappaja   |
|  Georg Stanford Brown  | … |  tohtori Willard   |
Vastaanotto ja jälkimaine

Bullitt valittiin vuonna 2007 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Bullittin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Elokuvakirjoittaja Kati Sinisalo on todennut: ”Säveltäjä Lalo Schifrin saa kaahausjaksot San Franciscon kaduilla kuulostamaan ja näyttämään rytmikkäältä tanssilta.”
Aiheesta muualla

Bullitt Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ebert, Roger: Bullitt RogerEbert,com.  23.12.1968. Viitattu 5.5.2021. (englanniksi)
Mahoney, John: ‘Bullitt’: THR’s 1968 Review The Hollywood Reporter.  17.10.2016. Viitattu 5.5.2021. (englanniksi)
Travers, James: Bullitt (1968), Peter Yates FrenchFilms.org. Viitattu 5.5.2021. (englanniksi)
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez

Cástor Oswaldo Azuaje Pérezin vaakuna.
Cástor Oswaldo Azuaje Pérez (19. lokakuuta 1951 Maracaibo – 8. tammikuuta 2021) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli paljasjalkainen karmeliitta 31. elokuuta 1974, ja hän sai pappisvihkimyksensä 25. joulukuuta 1975. Hänet nimitettiin Maracaibon arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Vertaran titulaaripiispaksi 30. kesäkuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 31. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ubaldo Ramón Santana Sequera, jota avustivat Baltazar Enrique Porras Cardozo ja Giacinto Berloco.
Azuaje Pérez sai 3. huhtikuuta 2012 nimityksen Trujillon piispaksi.
Viimeisinä elinvuosinaan Azuaje Pérez otti kantaa Venezuelan yhteiskunnan kaoottiseen tilanteeseen kommentoimalla adressissaan seuraavasti:
”Yhdenkään lapsen ei tulisi itkeä nälän vuoksi, sairaan kärsiä lääkkeiden puutteen vuoksi, ihmisen kuolla lääkinnällisen huomion puutteen vuoksi, synnillisen kadota ilman anteeksi antamista, viattoman kärsiä vankeudesta, perheenjäsenten tulla erotetuksi toisistaan; koska Luoja syntyi ja tulee syntymään tarjotakseen meille mahdollisuuden tulla paremmiksi ihmisiksi ... tulkoon rauha ja oikeus Venezuelaan.”
Azuaje Pérez kuoli COVID-19-tautiin.
Bruce George Peter Lee

Bruce George Peter Lee (s. 1960 Manchester) on brittiläinen pyromaani, jonka sytyttämissä tulipaloissa menehtyi vuosina 1973–1979 kolmattakymmentä ihmistä. Hän on ollut pakkohoidossa vuodesta 1981.
Varhaiset vaiheet

Leen äiti elätti itseään prostituutiolla. Poika kärsi oikeanpuoleisesta spastisuudesta ja vaihtoi vuonna 1979 nimensä virallisesti Peter Dinsdalesta ”Bruce Leeksi”.
4. joulukuuta 1979

Lee sytytti viimeisen tuhopolttonsa Hullissa 4. joulukuuta 1979. Palossa sai surmansa kolme nuorta veljestä. Poliisi löysi syyllisen Leestä, mutta sai täytenä yllätyksenä kuulla miehen tunnustuksen myös aiemmista tuhopoltoista.
Leen sytyttämässä rakennuksessa olivat sisällä kuolonuhrit Charles Hastie (15), Paul Hastie (12) ja Peter Hastie (8) sekä näiden äiti Edith ja neljäs veli Thomas. Edith pelastui, kuten myös lihasrappeumaa sairastanut Thomas, joka nukkui äitinsä kanssa samassa huoneessa. Myös perheen koira kuoli.
Perheessä oli lisäksi kolme siskoa: Angeleena (16), Nicola (11) ja Sophie (8), jotka yöpyivät kohtalokkaana yönä sukulaistensa luona. Isä oli rangaistusvanki, mutta vapautui tapahtuneen johdosta. Hän kuitenkin sai heinäkuussa 1980 surmansa moottoripyöräonnettomuudessa, jossa loukkaantui myös hänen kyydissään ollut Nicola-tytär.
Poliisi piti Hastien perhettä tietynlaisena "ongelmaperheenä", joka oli vastuussa useista vähäisemmistä rikoksista. Tapausta alettiin tutkia kostona, ja myös Leetä kuulusteltiin tapahtuneen johdosta. Lee myönsi sytyttäneensä palon. Motiivina oli kosto 15-vuotiaalle Charles Hastielle, jonka kanssa Leellä oli ollut seksuaalinen suhde. Charles oli kiristänyt Leetä uhaten jättää rikosilmoituksen lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä.
Kaikkien tuhopolttojen käytyä ilmi Lee tuomittiin tahdosta riippumattomaan psykiatriseen hoitoon. Jutun päätutkija, Ronald Sagar MBE ilmoitti kirjassaan Hull, Hell & Fire toiveensa Leen toipumisesta ja hamaassa tulevaisuudessa vapautumisen mahdollisuudesta. Sagar nosti aikanaan oikeusjutun The Sunday Timesiä vastaan, jonka artikkelissa oli esitetty vihjaus, jonka mukaan Leen tunnustukseen olisi käytetty jonkinlaista painostusta.
Uhrit

Lee on pyromaani ja sytytti useimmat palot täysin sattumanvaraisesti. Hänen kaikki kuolonuhrinsa aikajärjestyksessä ovat:
23. kesäkuuta 1973 12-vuotias Lee poltti samaa erityiskoulua käyneen 6-vuotiaan Richard Elleringtonin talon. Elleringtonin vanhemmat, sisarukset ja kaksi vierasta pelastuivat, mutta poika itse jäi loukkuun makuuhuoneeseen.
12. lokakuuta 1973: Bernard Smythe (72)
27. lokakuuta 1973: Lee poltti työtapaturmassa vammautuneen David Brewerin (34) ja tämän äidin kodin. Brewerin äiti ei ollut kotona, mutta Brewer oli ja kuoli kahdeksan päivää myöhemmin sairaalassa.
23. joulukuuta 1974: Elizabeth Rokahr (82), iäkäs leskirouva, joka kärsi alaraajojen heikkoudesta ja heikkonäköisyydestä.
3. kesäkuuta 1976: Andrew Edwards (1), isoisoäitinsä vahtima lapsi, jonka aiheuttamaksi poliisi paloa luuli. Edwards menehtyi ja hänen isoisoäitinsä joutui psykiatriseen sairaalaan.
2. tammikuuta 1977: Katrina Thacker (1/2), Leen tunteman perheen puolivuotias vauva.
5. tammikuuta 1977: Lee sytytti tuleen hoitokodin aiheuttaen yhdentoista iäkkään miehen kuolemat. Uhrit:
Harold Akester (95)
Victor Consitt (83)
Benjamin Phillips (83)
Arthur Ellwood (82)
William Hoult (82)
William Carter (80)
Percy Sanderson (77)
John Riby (75)
William Beales (73)
Leonard Dennett (73)
Arthur Hardy (65)
27. huhtikuuta 1977: Deborah Hooper (13) ja Mark Jordan (7)
6. tammikuuta 1978: Lee surmasi Christine Dicksonin (24) ja tämän neljästä lapsesta kolme: Markin (5), Stevenin (4) ja Michaelin (1).
4. joulukuuta 1979: Lee sytytti yllä kuvatun palon, josta hän jäi kiinni. Kuolonuhrit olivat veljekset Charles (15), Paul (12) ja Peter Hastie (8).
21. kesäkuuta 1979 Lee lisäksi aiheutti vammoja Rosabell Fentonille (27) ja tämän tyttärelle Samanthalle (8). Fenton sai keskenmenon. Leen tiedetään sytyttäneen myös paloja, jotka eivät aiheuttaneet vahinkoa ihmisille.
Uhrit > Syytön?

Vuonna 1983 aiempi tuomio vanhainkodin tuhopoltosta kumottiin. Lee kuitenkin myöntää syyllisyytensä tekoon edelleen.
Myöhemmät vaiheet

Bruce George Peter Lee on yhä Rampton Secure Hospitalin potilaana ainakin toistaiseksi ilman tietoa uloskirjoittamisen mahdollisuudesta. Vuonna 2005 hänen sallittiin mennä naimisiin toisen potilaan Anne-Marie Davisonin kanssa.
Descent (täsmennyssivu)

Descent voi tarkoittaa seuraavia:
Descent , Parallax Softwaren videopeli vuodelta 1995
Descent II, edellisen seuraaja vuodelta 1996
Descent 3, vuoden 1999 videopeli
Descent: Journeys in the Dark, lautapeli
The Descent – loukussa, vuoden 2005 yhdysvaltalainen elokuva
Descent, Orbit Culturen albumi
"Descent", Fear Factoryn kappale ja single vuodelta 1998
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Descent”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Curtis Moss

Curtis Moss
Curtis Moss (s. 12. huhtikuuta 1987 New Westminster, Kanada) on kanadalainen keihäänheittäjä. Hänen ennätyksensä on vuonna 2012 Kanadassa heitetty 81,21. Moss kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän jäi karsintaan heitettyään 78,22. Mossin lopullinen sija olympialaisissa oli 22. Hän on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 100 kiloa.
Kausien parhaat heitot

2005 – 68,37
2006 – 57,77
2009 – 78,32
2010 – 74,76
2011 – 75,53
2012 – 81,21
2013 – 76,86
Käännös suomeksi
Clay Matthews

| Clay Matthews |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. toukokuuta 1986 Northridge, CA, USA
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  191 cm
Paino:  116 kg
Pelipaikka:  Ulompi tukimies
Seura
Pelinumero:  52
Seura:  Green Bay Packers
Sarja:  NFL
Pelaajaura
NFL-varaus:  26. varaus, 2009 Green Bay Packers
Pääsarjaura:  2009–
Aiheesta muualla
www.claymatthews52.com
Clay Matthews III (s. 14. toukokuuta 1986 Northridge, Kalifornia) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan ulompi tukimies. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Green Bay Packersissä. Matthews voitti Super Bowlin kaudella 2010.
Ennen ammattilaisuraa Matthews pelasi Etelä-Kalifornian yliopiston joukkueessa, USC Trojansissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Clay Matthews Wikimedia Commonsissa
Bullets

| Bullets |
| --- | --- |
Tyyli:  rikos, draama
Kestoaika:  44 min
Pääosissa:  Sibel Kekilli   Krista Kosonen   Tommi Korpela
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Elisa Viihde MTV3 C More Ruutu+ Nelonen
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Tuotanto
Tuottaja(t):  Minna Virtanen  Saara Kankaanpää Peter Nadermann  Thomas Disch Jan de Clercq Alan Sim
Ohjaaja(t):  Pete Riski
Käsikirjoittaja(t):  Minna Virtanen Antti Pesonen Matti Laine Kirsi Vikman
Tuotantoyhtiö(t):  Vertigo Production Nadcon Lunanime/Lumiére
Palkinnot
Ehdokkuudet:   Kultainen Venla 2019 / Paras draamasarja   Kultainen Venla 2019/Paras naisnäyttelijä Krista Kosonen  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Bullets on suomalainen syksyllä 2018 alkanut Elisa Viihteen alkuperäissarja. Rikosdraamasarjan on luonut Minna Virtanen ja Antti Pesonen. Myöhemmin sarjaa on Elisan lisäksi esitetty myös MTV3:lla ja C Morella, sekä Ruutu+ ja Nelonen kanavalla.
Sarjan tarinassa peitetehtäviin erikoistunut Mari Saari (Krista Kosonen) soluttautuu Helsinkiin saapuvan vaarallisen terroristin Madina Taburovan (Sibel Kekilli) lähipiiriin.
Sarjan esitykset alkoivat 19. lokakuuta 2018.
Sarjan esitysoikeudet on myyty yli kolmeenkymmeneen maahan, esimerkiksi Britanniaan, Saksaan ja Espanjaan.
Tuotanto

Sarjan pääkirjoittaja on Antti Pesonen, muina käsikirjoittajina ovat Kirsi Vikman ja Matti Laine. Sarjan pääohjaaja on Pete Riski. Antti J. Jokinen on ohjannut Brysselissä kuvatun materiaalin. Sarjan pääkuvaaja on Rauno Ronkainen, muut kuvaajat ovat Jean-Noël Mustonen sekä Max Smeds.
Sarjan kuvaukset alkoivat Brysselissä joulukuussa 2017 ja vuoden 2018 alussa kuvaukset siirtyivät Helsinkiin. Kuvaukset päättyivät Georgiassa toukokuussa 2018.
Sarja on yhteistuotanto saksalaisen Nadconin ja belgialaisen Lunamine/Lumiérin kanssa. Sarjan maailman levityksestä vastaa Sky Vision.
Sarjasta esitettiin otteita ensi kertaa maailmalle MIP Drama Buyers' Summit tilaisuudessa 8. huhtikuuta 2018, jonne valittiin kuusi mielenkiintoista sarjaa ympäri maailmaa. Bullets palkittiin Coup de Coeur -palkinnolla.
Näyttelijät > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sibel Kekilli  | … |  Madina Taburova   |
|  Krista Kosonen  | … |  Mari Saari   |
|  Tommi Korpela  | … |  Timo Viita   |
Näyttelijät > Sivurooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Outi Mäenpää  | … |  Karla Tuomi   |
|  Dragomir Mrsic  | … |  Juri Borodin   |
|  Jani Volanen  | … |  Jaska Lahti   |
|  Leo Honkonen  | … |  Vili Porkka   |
|  Milka Ahlroth  | … |  Anna Viita   |
Tunnustuksia

Vuonna 2018 Bullets voitti Cannesin MIP TV:n draamaostajien konferenssissa Coup de Coeur -tittelin (kiinnostavin uusi tuotannossa oleva draamasarja)
Aiheesta muualla

Bullets Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Châtelaudren-Plouagat

| Châtelaudren-Plouagat |
| --- | --- |
 Manoir de Fournebello
 Châtelaudren-Plouagat
 Koordinaatit: 48°32′15″N, 2°59′51″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Côtes-d'Armor
Arrondissementti:  Guingamp
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  32,4 km²
Väkiluku (2017):  3 868 
 – Väestötiheys:  119 as./km²
Kunnan numero:  22206
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Châtelaudren-Plouagat on kunta läntisessä Ranskassa Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen alueella.
Kunta muodostettiin 1.1.2019 jolloin kaksi kuntaa, Châtelaudren (bretoniksi Kastellaodren) ja Plouagat (bretoniksi Plagad) yhdistyivät. Uuden Châtelaudren-Plouagatin kunnan hallintopaikaksi valittiin Plouagat.
Châtelaudren sijaitsee Englannin kanaaliin laskevan Leffjoen varrella. Se on ollut tärkeä risteyskaupunki ja vilkas kauppapaikka. Siellä on ollut keskiajalla myös linna. Nykyään sen paikalla linnakukkulalla on 1300-luvulla rakennettu kirkko Notre Dame du Tertre. 1700-luvulla rakennetun Saint-Magloiren kirkon ympärillä on kapeita katuja ja lähekkäin olevia graniittitaloja. Tätä entistä työväenluokan aluetta kutsutaan latinalaiskortteliksi.
Leffjoella vesivoimalla on ollut suuri merkitys Châtelaudrenin kaupungin vaurastumiseen. Muotilehti Le Petit Echo de la Mode siirsi painotalonsa vuonna 1920 Châtelaudreniin hyödyntäen vesivoimaa. Suurimmillaan painotalolla oli 250 työtekijää. Lehtitalo oli toiminnassa vuoteen 1983 saakka.
Kuvia

Notre Dame du Tertre
Saint-Magloiren kirkko
Leffjoki
Le Petit Echo de la Mode
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Châtelaudren-Plouagat Wikimedia Commonsissa
ALMASat

ALMASat (ALma MAter SATellite) on italialainen nanosatelliitti. Sen kehittivät Bolognan yliopiston opiskelijat.
ALMASat-1 piti alun perin laukaista avaruuteen marraskuussa 2005 Dnepr-raketilla, mutta laukaisu on sittemmin siirretty ESAn Vega-kantoraketin ensilaukaisulle, joka on siirtynyt vuosia loppuvuoteen 2011.
Satelliitin laitteistoa on kehittäneet myös Alenia Spazio (Torinon tehdas) ja Rooman “la Sapienza” yliopisto.
Se painaa 12,5 kg ja on kuutiomainen, särmän pituus on 300 mm.
Alajärven teollisuusalue

Alajärven teollisuusalue on Alajärvellä sijaitseva teollisuusalue, joka on rakennettu 1970-luvulla. Sitä on kuitenkin laajennettu vuosien varrella, ja uusin hanke lieneekin Juurikaskydön alueen yhdistäminen Alajärven teollisuusalueeseen. Myös valtatie 16 eli Sinisen tien yhdistys oikotiellä teollisuusalueeseen on suunnitteilla.
Alajärven teollisuusalueella toimii muun muassa Alajärven Sähkö, Finnlamelli, Nordautomation sekä lukuisia metallintyöstö- sekä autonkorjausfirmoja.[lähde? ]
Alajärven teollisuusaluetta.
Curtis McKenzie

| Curtis McKenzie |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1991 (ikä 33) Golden, British Columbia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Texas Stars
Sarja:  AHL
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Dallas Stars (NHL)   Chicago Wolves (AHL)   Utica Comets (AHL)
NHL-varaus:  159. varaus, 2009 Dallas Stars
Curtis McKenzie (s. 22. helmikuuta 1991 Golden, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa AHL-seura Texas Starsissa. Hän on Dallas Starsin kuudennen kierroksen varaus vuodelta 2009. Pelipaikaltaan McKenzie on vasen laitahyökkääjä.
Ura

McKenzie pelasi vuosina 2009-2013 neljä kautta yliopistojääkiekkoa Miamin yliopiston joukkueessa. Hän teki 159 ottelussa yhteensä tehot 29+51=80 sekä kärsi 285 rangaistusminuuttia. Viimeisen Miami-kauden jälkeen McKenzie teki hänet vuonna 2009 kuudennella kierroksella varanneen NHL-seura Dallas Starsin kanssa kaksivuotisen tulokassopimuksen. Ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan 2013-2014 McKenzie pelasi Dallasin AHL-farmiseura Texas Starsissa, joka voitti liigan mestaruuden. Runkosarjassa McKenzie oli joukkueen sisäisen pistepörssin toinen tehtyään 75 ottelussa tehot 27+38=65. Hänet valittiin AHL:n vuoden tulokkaaksi.
McKenzie teki NHL-debyyttinsä 18. lokakuuta 2014 Philadelphia Flyersia vastaan. Tulokaskaudellaan hän pelasi 36 ottelua tehden neljä maalia ja yhden syöttöpisteen. Heinäkuussa 2015 Dallas ja McKenzie solmivat kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Seuraavalla kaudella McKenzie pelasi neljä ottelua NHL:ssä, mutta esiintyi suurimman osan kaudesta Texas Starsin joukkueessa. Kaudella 2016-2017 hän vakiinnutti paikkansa Dallasin NHL-kokoonpanossa. McKenzie pelasi 53 ottelua tehden tehot 6+10=16.
Maaliskuussa 2017 McKenzie teki Starsin kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen. Seuraavan kauden hän pelasi jälleen lähes kokonaan farmiseura Texas Starsissa, jossa hän toimi myös joukkueen kapteenina 51 runkosarja- sekä 22 pudotuspeliottelussa. McKenzie valittiin AHL:n tähdistöotteluun ja hän voitti pudotuspelien maalipörssin. Dallasissa hän pelasi seitsemän ottelua saaden kaksi syöttöpistettä.
1. heinäkuuta 2018 McKenzie siirtyi vuotta aiemmin perustetun Vegas Golden Knightsin organisaatioon kahden vuoden sopimuksella. Hänet valittiin heti ensimmäisellä kaudella farmiseura Chicago Wolvesin varakapteeniksi. Kauden päätteeksi McKenzie oli Wolvesin sisäisen pistepörssin ensimmäinen pudotuspeleissä tehtyään 21 ottelussa tehot 8+7=15.. Myös sopimuksen jälkimmäisen kauden McKenzie pelasi kokonaan lainalla Wolvesissa.
Kahden Golden Knightsin organisaatiossa pelatun kauden jälkeen McKenzie teki yhden vuoden mittaisen kaksisuuntaisen sopimuksen St. Louis Bluesiin. Myös Bluesissa McKenzie joutui pelaamaan AHL:n puolella Utica Cometsissa. Koronaviruspandemian vuoksi lyhennetyn kauden aikana McKenzie pelasi 26 ottelua tehoin 5+8=13. Lisäksi hän oli myös Cometsissa joukkueen varakapteeni.
McKenzie siirtyi kaudet 2021-2023 kattavalla sopimuksella takaisin AHL-joukkue Texas Starsiin, jossa hän oli pelannut viidellä kaudella aikaisemmin. Sopimuksen tekohetkellä McKenzie oli seurahistorian viidenneksi eniten tehopisteitä tehnyt pelaaja. Hänet valittiin joukkueen kapteeniksi, kuten edelliselläkin kerralla Starsissa pelatessaan.
ALMA-palkinto

| ALMA-palkinto |
| --- | --- |
Palkitaan:  Parhaat latinoesiintyjät
Palkinnon antaja:  UnidosUS
Maa:  Yhdysvallat
Ensimmäinen palkinto:  1995
ALMA-palkinto (ALMA Award eli The American Latino Media Arts Award) on UnidosUS:n (aiemmin National Council of La Raza) jakama palkinto, jota jaetaan eri sarjoissa vuoden parhaille latinoesiintyjille, kuten näyttelijöille, muusikoille, suunnittelijoille ja elokuva- ja televisio-ohjaajille.
Palkinnon on perustanut National Council of La Raza vuonna 1995 Bravo-palkinnon jatkajaksi.
Palkinto oli kolme vuotta katkolla, mutta se herätettiin henkiin jälleen 2018 uuden yhteistyökumppanin Fuse Median ansiosta.