stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vedeera ja polttavan auringon maa

| Vedeera ja polttavan auringon maa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jarkko Tontti
Kansitaiteilija:  Satu Enstedt
Kieli:  suomi
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Aviador
Julkaistu:  2022
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  978-952-381-053-2

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vedeera ja polttavan auringon maa on  Jarkko Tontin vuonna 2022 ilmestynyt fantasiaromaani. Se on itsenäinen jatko-osa vuonna 2012 ilmestyneelle romaanille Vedeeran taru ja vuonna 2018 ilmestyneelle romaanille Vedeera vaarallisilla vesillä.
Juoni

Romaanissa haltijaneito Vedeera lähtee uhkarohkealle merimatkalle. Yhdessä ystäviensä ja liittolaistensa kanssa hänen tehtävänsä on selvittää surua ja kuolemaa levittävän huumepölyn alkulähde ja kuka sitä valmistaa. Samalla Vedeera kokee vastoinkäymisiä omassa elämässään: hänen ystävänsä viihtyvät paremmin hänen kiusaajiensa ja vastustajiensa kanssa kuin hänen seurassaan. Vedeera ja polttavan auringon maa on aikaisempien Vedeera-seikkailujen tavoin myös vertauskuvallinen. Siinä kysytään, onko tutuilla ja oudoilla valtakunnilla sittenkin myös jotain yhteistä. Voivatko haltijat, quirenilaiset, ihmiset ja etelässä kohdatut oudot kansat ylittää ennakkoluulonsa?
Vastaanotto

Jani Saxell kirjoitti romaanista Helsingin Sanomissa: ”Fantasia tarjoaa oivallisen kulman aikuistumiseen liittyvien minärimpuilujen kuvaamiseen. ”Metsäläistyttö” Vedeera tuntee ulkopuolisuutta ylimysperheiden tytärten seurapiirileikeissä. Samalla Vedeera tempoilee quirenilaisen velhonalku Selderonin ja ihmispoika Korilin välillä. 
Siinä missä J. R. R. Tolkienin Keskimaassa metafyysinen pahuus tiivistyy örkkeihin ja Mordoriin, Tontti tarjoilee harmaan sävyjä. Myös romanttiset kuviot ja naissankari päähenkilönä ovat kaukana Tolkienista, mutta lähestulkoon genren nykyisiä tehdasasetuksia. Tontti salakuljettaa fantasiakirjoihinsa omien aikuisten romaaniensa ja maailmanpolitiikan teemoja. Pöly tekee tuhojaan kuin amfetamiini ja heroiini Tontin edellisessä romaanissa Haava (2021). Se kuvaa jokaisen vanhemman pahinta painajaista, oman lapsen menettämistä.”
Aiheesta muualla

Teoksesta kirjailijan sivuilla.
Vedeera vaarallisilla vesillä Greta Martikainen haastattelee kirjailija Jarkko Tonttia fantasiaromaanista Vedeera ja polttavan auringon maa. 16.3.2022.
Kirjailija kertoo romaanista. 28.2.2022.
Raidetykki

Raidetykki (engl. railgun) on ase, joka hyödyntää sähköenergialla luotua magneettikenttää tavanomaisten aseiden kemiallisen energian sijaan tuottaakseen ammukselle liike-energiaa.
Toisin kuin tavallisissa kaasun laajentumiseen (yleensä palamiseen) perustuvissa aseissa raidetykeillä pystytään kiihdyttämään ammus moniin kilometreihin sekunnissa, eli tuhansiin kilometreihin tunnissa (1 km/s = 3600 km/h).
Rakenne

Raidetykki perustuu sähkömagneettiseen induktioon; virroitettuun sähköjohtoon, kohdistuu Lorentzin voima, joka on kohtisuora sähkövirran ja magneettikentän suuntaan nähden (katso kuva).
Raidetykki koostuu esimerkiksi kahdesta samansuuntaisesta metalliraiteesta, jotka on yhdistetty päistään tehokkaaseen tasavirtalähteeseen. Kun tällaisten raiteiden väliin asetetaan sähköä johtava ammus, virtapiiri sulkeutuu ja ammus lähtee liikkeelle sähkövirran synnyttämän magneettikentän vaikutuksesta. Magneettikenttä virtaa virtaliitännöistä poispäin pitkin raiteita, jolloin magneettikenttä on suuntautunut pystysuoraanselvennä. Raiteisiin kohdistuu myös raiteita toisistaan loitontava sähkömagneettinen voima. Mikäli raiteet on kiinnitetty riittävän tukevasti, ne eivät pääse liikkumaan sivusuunnassa ja voima vaikuttaa raiteiden erkanemisen sijaan ammukseen.
Raidetykillä saavutettu suurin ammuksen nopeus on 20 km/s eli 72 000 km/h, joka on saavutettu pienillä ammuksilla, jotka on ammuttu perinteisellä kemiallisella räjähteellä raidetykin raiteiden väliin ja sisältävät liike-energiaa jo ennen raiteiden väliin asettamista. Mitä kevyempi ammus, sitä vähemmän siihen varastoituu tuhovoimaa eli liike-energiaa. Tällaiset nopeudet ovat siis käytännössä mahdollisia, mutta liike-energia kevyellä ammuksella jää suhteellisen pieneksi.
Rakenne > Haasteet

Raidetykkien suunnittelun ja käytön haasteita ovat:
Rakenne > Haasteet > Tarve hyvin kestäville materiaaleille

Jotta raiteita ei jouduttaisi vaihtamaan tai huoltamaan joka laukauksen jälkeen, niiden materiaalien tulisi olla kestäviä ja hyvin sähköä johtavia. Raiteiden täytyy kestää korkeita lämpötiloja, jotka syntyvät suurista sähkövirroista ja ammuksen ja raiteiden välisestä kitkasta.
Raiteisiin kohdistuvat voimat ovat rekyyli, joka kohdistuu raiteiden suuntaisesti, ja magneettikentän luoma voima, joka työntää raiteita erilleen toisistaan.
Rakenne > Haasteet > Virtalähde

Virtalähteen täytyy pystyä luomaan suuria tasasähkövirtoja (mitä suurempi jännite, sitä suurempi virta ja sitä suurempi voima ammusta liikuttaa). Suurten hetkellisten virtojen saavuttamiseksi on käytetty muun muassa kondensaattoreita, jotka kykenevätkin luovuttamaan nopeasti suuria määriä sähköenergiaa. Kondensaattoreiden lataaminen seuraavaa laukasta varten kestää tyypillisesti jonkin verran pidempään kuin niiden purkaminen laukaisussa kestää. Kondensaattorin latautumisen odottelun sijaa kondensaattoripaketteja voi olla useita - kun yhden paketin latautumista odotetaan, voidaan käyttää muita.
Sähkövirta voi olla niin voimakas, että sähkövirta purkautuu muuallakin kuin ammuksen kautta raiteesta toiseen[lähde? ]. Tyypillisesti vuotovirtaa - valokaaria, syntyy ammuksen liikkeen takana ammuksen ja raiteen välillä. Tätä voidaan minimoida eristämällä alue ammuksen puolelta mahdollisimman hyvin.
Ammuksen ja raiteen välistä liitäntää on vaikea tehdä sekä hyvin virtaa johtavaksi, että vähäkitkaiseksi. Koska yhtymäkohtaan jää tästä johtuen väkisinkin heikko liitos, liitoksessa syntyvät valokaaret vahingoittavat raiteita ja ovat pääsyy siihen, miksi useimmat rakennetut raidetykit joudutaan huoltamaan jokaisen laukauksen jälkeen.
Rakenne > Haasteet > Lämpö

Voimakkaasta sähkövirrasta ja ammuksen ja raiteiden välisestä kitkasta syntyvä kuumuus aiheuttaa ongelmia kuten raiteiden sulamista ja taistelussa käytettynä lämpöjäljen helpon havaitsemisen. Toisaalta ammuksen ja raiteiden väliin tarvitaan mahdollisimman suuri kosketuspinta-ala takaamaan riittävän suuren virran, mutta mitä suurempi pinta-ala on, sitä suurempi kitka siitä aiheutuu.
Nykyiset raidetykkien testiversiot tuotavat entistä vähemmän lämpöäselvennä, jolloin niistä kehitetään entistä tehokkaampia ja lämpöongelma on uudelleen edessä.
Lämpöongelmien ratkaisemiseksi on kehitetty suprajohteisia putkesta valmistettuja raiteita, joissa jäähdytysaineena käytettäisiin esimerkiksi sulaa sinkkiä. Sinkin sulamispiste on noin 420 °C, joten teräsputki kestää hyvin tämän jäähdytysaineen. Ongelmana voidaan pitää entistä suurempaa energiankulutusta.
Raidetykit aseina

Raidetykeillä on yleensä tarkoitus ampua räjähteitä sisältämättömiä ammuksia. Ammuksen suuren lähtönopeuden (jopa yli 3,5 km/s, eli 12 600 km/h) antama liike-energiaselvennä olisi ainakin yhtä suuri ellei suurempi kuin räjähteestä vapautuva energiaselvennä. Näin voitaisiin kantaa enemmän ammuksia kerrallaan ja välttyä räjähdeammuksien vaaroilta esimerkiksi laivoissa.
Ammuksen suuri nopeus tuottaa myös pidemmän kantaman (kaasun laajentumiseen perustuvissa aseissa maksimilähtönopeus on noin 1,5 km/s, eli 5 400 km/h).
Vertailun vuoksi Suomessakin käytetyn ilmatorjuntatykki ”Sergein” ammuksen lähtönopeus on 970 m/s, eli noin 3 500 km/h .
Teoriassa on myös mahdollista rakentaa sarjatulta ampuva raidetykki. Tässäkin raidetykillä olisi etu tavallisiin aseisiin nähden: voidaan saavuttaa suuri tulinopeus, koska latausmekanismin tarvitsee käsitellä vain ammus, ei räjähdettä tai hylsyä. Uusi ammus voitaisiin ladata suoraan edellisen laukauksen jälkeen. Ongelmia aiheuttaa kuitenkin raidetykin yleiset ongelmat, eli muun muassa raiteiden kova kuluminen ja uuden virtapulssin synnyttäminen mahdollisimman nopeasti.
Raidetykit aseina > Testaus

Täysimittaisia prototyyppejä on rakennettu, esimerkiksi DARPAn hyvin onnistunut 90 mm, 9 MJ tykki, joskin kaikki mallit tähän mennessä kärsivät raiteiden vahingoittumisesta ja ne joudutaan huoltamaan jokaisen laukauksen jälkeen. Ehkä onnistuneimman raidetykin rakensi Ison-Britannian Puolustustutkimusjärjestö. Tämä järjestelmä on ollut toiminnassa jo 10 vuotta, ja sillä on hallussaan tiettyjä massa- ja nopeusennätyksiä.[lähde? ]
Yhdysvaltain asevoimat rahoittaa raidetykkien tutkimusta. Teksasin Austinin yliopiston Kehittyneen teknologian instituutti on kehittänyt raidetykkejä, joilla ammutaan panssaria läpäiseviä volframiammuksia, joiden kineettinen energia on 9 MJ. Tällä energialla voidaan kiihdyttää 2 kg ammus 3 km/s, eli 10 800 km/h, jolloin volframiammus voi läpäistä panssarivaunun.
Yhdysvaltojen merivoimat testasi lokakuussa 2006 8 MJ raidetykkiä 3,2 kg:n ammuksilla prototyyppinä 64 MJ:n aseelle, jota voitaisiin käyttää sotalaivoissa. Tämä ase tuottaisi enemmän vahinkoa kuin Tomahawk-ohjus, mutta paljon pienemmällä kustannuksella, joskin tarkkuus on eri luokkaa.
Koska raidetykkien lähtönopeudet ovat äärimmäisen suuria, niitä voitaisiin käyttää myös ohjustentorjuntajärjestelmissä[lähde? ].
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raidetykki Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teoriaa

Matthew E. Masseyn raidetykkiteoriaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Jengel and Fatro's Rail Gun Page
Yleiskatsaus sähkömagneettisiin aseisiin (Arkistoitu – Internet Archive)
Teoreettiset rajoitukset lähtönopeudelle
Aiheesta muualla > Harrastelijasivustoja

PowerLabs Rail Gun research
Raidetykin rakentaminen
Raidetykin teoriaa, suunnittelua, rakentamista, and testausta
Jason Rolletten raidetykkiblogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Kokeellinen ”miniraidetykki”
Tim Venturan 90-luvun raidetykkejä
American Antigravityn massalinkodemo + video
+EML Laboratory－ Japanilainen kokeilu＋video
Aiheesta muualla > Yliopistot

Auburn University Rail Gun (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Raidetykki mediassa

'Star Wars' Weaponry Gets a Trial Run in Dahlgren (Arkistoitu – Internet Archive) AP, 17.1.2007
USN sets five-year target to develop electromagnetic gun Jane's Defence Weekly, 20.7.2006
US Navy Invents Railgun Wired News - blogin artikkeli, 18.1.2007
Electromagnetic Railgun (Arkistoitu – Internet Archive) Popular Science - artikkeli
Video of Navy railgun test firing (Arkistoitu – Internet Archive) Fredericksburg.com, 30.1. 2007
Kaaviokuva raidetykin rakenteesta.selvennä
Raidetykin testilaukaisu. Naval Surface Warfare Center, tammikuu 2008.
Viljo Pousi

Viljo Anton Pousi (17. tammikuuta 1918 Kymi – 6. tammikuuta 1981 Kotka) oli suomalainen poliitikko, joka toimi muun muassa Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattisen Liiton kansanedustajana (1966–1970) ja kauppalanvaltuutettuna Karhulassa (1951–1976) sekä Sosialistisen Työväenpuolueen puoluevaltuuston puheenjohtajana. Pousi vaikutti erityisesti ay-liikkeen piirissä ja Metallityöväen liitossa. Kansanedustajakauden jälkeen Pousi työskenteli eläkkeelle jäämiseensä (1980) asti Kulloossa Neste Oyn työturvallisuustarkastajana.
Aiheesta muualla

Matti Virkkunen presidenttiehdokkaana vaalitentissä
Vuorenmaa Yhtiöt

| Vuorenmaa Yhtiöt Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1946
Perustaja:  Paavo Vuorenmaa
Toimitusjohtaja:  Emilia Vuorenmaa
Puheenjohtaja:  Emilia Vuorenmaa
Avainhenkilöt:  Ville Vuorenmaa
Kotipaikka:  Lapua
Toimiala:  Tekninen tukkukauppa
Tuotteet:  laakerit, voimansiirto
Liikevaihto:  10,4 milj. € (2020)
Liikevoitto:  0,25 milj. € (2020)
Henkilöstö:  48 (2020)
Omistaja:  Vuorenmaan perhe
Kotisivu:  http://www.vuorenmaa.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vuorenmaa Yhtiöt Oy on Lapualla vuonna 1946 perustettu yritys, joka on erikoistunut tekniseen tukkukauppaan. Se myy laakereita, voimansiirtotuotteita ja muita teollisten pk-yritysten tarvitsemia teknisiä tuotteita.
Vuorenmaan tuoteryhmiä ovat laakerit, hihnat ja hihnapyörät, ketjut ja ketjupyörät, sähkömoottorit, tiivisteet, työkalut, teollisuuskemikaalit, kunnossapitotuotteet, pneumatiikka ja hydrauliikka sekä erikoistuotteet.
Yrityksen sivukonttorit sijaitsevat Vaasassa, Tampereella, Jyväskylässä, Kokkolassa, Turussa, Raahessa ja Ylivieskassa. Palvelupisteitä on 40 paikkakunnalla ympäri Suomen.
Historiaa

Yrityksen perusti lapualainen Paavo Vuorenmaa, joka alkoi sotien jälkeen myydä sodasta yli jääneitä moottoreiden osia ja akselistoja etenkin maatalousyrittäjille aikana, jolloin kaikesta vallitsi pula. 1980-luvulla toimitusjohtajaksi tuli Paavon poika Timo Vuorenmaa. 2000-luvun puolivälissä yrityksen omistus siirtyi kolmannelle sukupolvelle, Ville Vuorenmaalle ja Emilia Vuorenmaalle.
Viljo Puustinen

Viljo Ilmari Puustinen (18. joulukuuta 1888 Kiihtelysvaara – 25. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja heimoaktivisti.
Viljo Puustinen pääsi ylioppilaaksi 1909 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1912 ja lakitieteen kandidaatin tutkinnon 1925. Hän sai varatuomarin arvon 1915. Puustisen vesioikeutta käsitellyt väitöskirja jota hän valmisteli tuhoutui talvella 1944 Helsingin yliopiston rakennusten pommituksessa.
Puustinen oli senaatin oikeusosastolla ylimääräisenä kopistina vuodesta 1916, korkeimman oikeuden virkamiehenä ja valtioneuvostoon perustetun Itä-Karjalan toimituskunnan hallinto- ja oikeusasiain osaston johtajana 1918–1920. Hän toimi sitten tie- ja vesirakennushallituksen rautatierakennusosaston asiainvalvojana ja vuodesta 1923 alkaen rautatiehallituksessa apulaisasiainvalvojana. Hän oli vakuutusneuvoston asessorina 1935–1942 ja sen jälkeen vt. tuomarina Rovaniemen, Ilomantsin, Maskun, Tammelan ja Ilmajoen tuomiokunnissa. Viimeksi Puustinen toimi Viitasaaren tuomiokunnan tuomarina 1948–1958.
Puustinen toimi lisäksi sotavankien tutkintotuomarina ja Helsingin kaupungin sosiaalilautakunnan sihteerinä sekä hoiti eri tuomiokuntain tuomarinvirkoja ja työskenteli eri asianajotoimistoissa. Hänellä oli oma lakiasiaintoimisto Helsingissä vuosina 1919–1925.
Puustinen oli Karjalan Sivistysseuran jäsenenä vuodesta 1917 alkaen ja hän osallistui seuran sihteerinä heinäkuussa 1918 Karjalan Sivistysseuran Uhtualla järjestämään heimojuhlaan. Puustinen oli vuonna 1918 perustetun Itä-Karjalan toimituskunnan hallinto- ja oikeusosaston päällikkönä 1918–1919. Toimituskunta hoiti suomalaisten hallussa olleiden Vienan ja Aunuksen kuntien hallintoa ja Puustinen teki virka- ja tarkastusmatkoja Itä-Karjalaan. Puustinen oli myös Viron avustamiskomitean jäsenenä ja hän osallistui Viron vapaussotaan 1919 oikeusupseerina. Puustinen oli mukana Aunuksen retkikunnan lähtövalmisteluissa ja hänet valittiin Aunuksen hoitokunnan jäseneksi. Hän seurasi Aunuksen retkeläisten mukana huhtikuussa 1919 Aunuksenkaupunkiin. Aunuksen hoitokunta hoiti retkikunnan valtaaman alueen hallintoa aina Aunuksen väliaikaisen hallituksen perustamiseen saakka. Puustinen oli kiinnostunut myös Petsamon alueen asioista ja julkaisi kirjan aiheesta. Häntä ehdotettiin aikanaan Suomen Murmanskin konsuliksi mutta hän kieltäytyi ja hänen sijastaan konsuliksi valittiin Eero Lampio. Jatkosodan aikana heinäkuussa 1941 Puustinen vieraili vielä Vuokkiniemessä.
Julkaisuja

Lauttausvahinko. Gummerus 1922
Mietelmiä Lapista ja Petsamosta. Otava 1922
Värähtely

Värähtely on kappaleen tai järjestelmän osien jaksollista liikettä tasapainoaseman ympärillä, tai yleisemmin fysikaalisen suureen (kuten esimerkiksi sähkökentän, ilmanpaineen) arvon jaksollista vaihtelua ajan funktiona. Esimerkkejä mekaanisesta värähtelystä ovat heilurin liike ja sydämen syke, sähkömagneettisesta värähtelystä radioaallot.
Värähdyksen jaksonaika tarkoittaa yhteen värähdykseen kuluvaa aikaa ja se on värähtelyn taajuuden käänteisarvo:
T={1 \over f}\Leftrightarrow f={1 \over T}, missä  f = värähtelyn taajuus ja  T = värähtelyn jaksonaika.
Heilurin tapauksessa värähdystaajuuteen vaikuttavat heilurin varren pituus ja painovoima mutta eivät juurikaanselvennä heilurin paino tai liikkeen laajuus eli amplitudi.
Kitaran kielen värähtelytaajuus eli käytännössä äänenkorkeus riippuu kielen pituudesta, jännityksestä eli kireydestä ja painosta.[lähde? ]
Jos kaksi keskenään vuorovaikuttavaa värähtelijää värähtelee samalla taajuudella, niiden sanotaan olevan resonanssissa tai resonoivan keskenään.[lähde? ]
Sähköistä värähtelijää kutsutaan oskillaattoriksi. Mekaanista värähtelijää sanotaan myös vibraattoriksi.
Värysmadot

| Värysmadot |
| --- | --- |
 Dugesia tigrina
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Alakunta::  Eumetazoa
Pääjakso::  Laakamadot Platyhelminthes
Luokka::  Värysmadot Turbellaria  Ehrenberg, 1831
Lahkot
 Catenulida  Haplopharyngida  Lecithoepitheliata  Macrostomida  Merilattanat Polycladida  Prolecithophora  Lampilattanat Rhabdocoela  Seriata  Temnocephalida  Purolattanat Tricladida 
Katso myös
   Värysmadot Wikispeciesissä   Värysmadot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Värysmadot (Turbellaria) on aiemmin käytössä ollut eläinluokka, joka kuului laakamatojen pääjaksoon. Se käsitti kaikki ne laakamatojen ryhmät, joihin kuului vapaasti eläviä, ei-parasiittisia lajeja. Kolme muuta laakamatoluokkaa käsittivät vain loismatoja. Nykytiedon mukaan värysmatojen luokka ei ole monofyleettinen, ja siksi sen käytöstä taksonomiassa on luovuttu. Nykyään värysmadot luetaan laakamatojen alajaksoihin Catenulida ja Rhabditophora, sekä Xenacoelomorpha-pääjakson alajaksoon Acoelomorpha.
Useimmat värysmadot ovat petoja, jotka elävät merivedessä, mutta niissä on myös joitakin makeassa vedessä ja jopa kosteassa maassa eläviä lajeja. Värysmatoja tunnetaan noin kolmetuhatta lajia, jotka jaetaan kymmenkuntaan lahkoon.
Purolattanoita liikekannalla (video 30 sek.)
Viktor Polupanov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Grenoble 1968 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Jugoslavia 1966 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Itävalta 1967 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Ruotsi 1970 | jääkiekko |  |
Viktor Polupanov (s. 1. tammikuuta 1946 Moskova, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Polupanov pelasi 75 maaottelua tehden 43 maalia Neuvostoliiton maajoukkueessa 1965–1970. Hän pelasi 293 liigaottelua tekemällä 154 maalia Neuvostoliiton mestaruussarjassa. Polupanov pelasi seuroissa Krylja Sovetov Moskova ja TsSKA Moskova. Hän pelasi muun muassa Anatoli Firsovin kanssa.
Parhaat saavutukset

jääkiekon olympiakulta 1968
kolme jääkiekon maailmanmestaruutta 1966, 1967, 1970
Erikoispalkintoja

IIHF paras maalintekijä 1967
Neuvostoliiton paras maalintekijä 1967
Vanukehirvenjuuri

| Vanukehirvenjuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Hirvenjuuret Inula
Laji::  britannica
Kaksiosainen nimi
 Inula britannica  L. 
Synonyymit
 Pentanema britannicum (L.) D.Gut.Larr., Santos-Vicente, Anderb., E.Rico & M.M.Mart.Ort. 
Katso myös
   Vanukehirvenjuuri Wikispeciesissä   Vanukehirvenjuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vanukehirvenjuuri (Inula britannica) on Euraasiassa laajalti tavattava, keltakukkainen asterikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Kaksivuotinen vanukehirvenjuuri kasvaa 10–50 cm korkeaksi. Kasvi on melko hento. Varsi on tavallisesti punertava ja etenkin latvasta karvainen. Lehdet ovat kierteisesti, ja ylimmät niistä ovat sepiviä. Lehtilapa on ehytlaitainen tai harvahampainen, suikea tai puikean suikea, matalasti sulkasuoninen, päältä karhea ja alta tiheäkarvainen. Kukinnot ovat noin 4 cm leveitä mykeröitä, joka sijaitsevat yksittäin tai pareittain. Mykerön kehtosuomut ovat limittäin useana rivinä. Kehtosuomut ovat karvaisia, muodoltaan tasasoukan suikeita ja otakärkisiä. Ulommat niistä ovat lehtimäisiä, sisemmät kalvomaisia ja usein punakärkisiä. Ulkosuomut puuttuvat. Mykeröpohjus on litteähkö ja suomuton. Teriö on keltainen. Laitakukkien kieli on 1–2,5 cm pitkä. Laitakukissa (emikukkia) teriö on tasasoukan kielimäinen, kaksineuvoisissa kehräkukissa torvimainen. Suomessa vanukehirvenjuuri kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on särmikäs pähkylä, jonka pappus on hapsihaiveninen.
Levinneisyys

Vanukehirvenjuuren levinneisyysalue ulottuu Euroopassa Pyreneiltä läpi Keski- ja Itä-Euroopan Venäjälle saakka. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan, Pohjois-Kreikkaan ja Kaukasuksen alueelle, pohjoisessa Fennoskandian etelä- ja keskiosiin. Aasian puolella lajia tavataan yleisenä Keski-Siperiaan saakka. Satunnaisemmin sitä kasvaa myös Itä- ja Etelä-Siperiassa aina Tyynelle valtamerelle saakka, Keski-Aasiassa, Kiinassa, Koreassa, Japanissa, Iranissa ja Turkissa. Lajia tavataan myös pienellä alueella Itä-Kanadassa, jossa se on ihmisen mukana levinnyt tulokaslaji. Suomessa vanukehirvenjuuri on uustulokas, jota on tavattu eripuolilla maata Oulun korkeudelle saakka. Eniten lajin esiintymiä tunnetaan Etelä-Suomen rannikkoseuduilta.
Elinympäristö

Vanukehirvenjuuri suosii kosteita ja kalkkipitoisia kasvupaikkoja. Sitä tavataan rannoilla, ojissa, joutomailla, kaatopaikoilla, kallioniityillä ja tienluiskanurmetuksilla.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Vanukehirvenjuuren (Pentanema britannicum) levinneisyys Suomessa.
United States Department of Agriculture (USDA): Inula britannica (englanniksi)
Vanukehirvenjuuren mykerökukinto.
Rata-SM kausi 2008

Rata-SM-kausi 2008 ajettiin vuonna 2008.
Kilpailut

| Päivämäärä | Paikka |
| --- | --- |
17.–18.5:  Ahvenisto, Hämeenlinna
14.–15.6:  Alastaro
28.–29.6:  Pärnu
26.–27.7:  Seinäjoki
9.–10.8:  Botniaring, Jurva
5.–6.9:  Ahvenisto, Hämeenlinna
Tallit ja kuljettajat > Super Touring

| Numero | Kuljettaja | Auto | Seura |
| --- | --- | --- | --- |
| 2 |  Ari Laivola | Seat Toledo Cupra | RiiUA |
| 3 |  Janis Horeliks | Honda Civic Type-R |  |
| 4 |  Martin Merisaar | Honda Civic Type-R |  |
| 5 |  Raimo Haukka | Volkswagen Golf |  |
| 6 |  Urmas Kitsing | BMW 320si |  |
| 8 |  Mika Heinonen | Škoda Octavia RS | RiiUA |
| 11 |  Jarno Ollikainen | Honda Civic Type-R | Kotkan FK |
| 12 |  Jukka Helpi | Honda Civic Type-R | EspooUA |
| 14 |  Jere Welin | BMW 320i | NuUA |
| 15 |  Mikko Eskelinen | BMW 320si | JyvUA |
| 54 |  Alexander Lvov | Honda Accord Euro R |  |
| 55 |  Andrey Smetsky | Honda Accord Euro R |  |
Tallit ja kuljettajat > GT3 Nordic

| Numero | Kuljettaja | Auto | Seura |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Indrek Sepp | Dodge Viper GT3 |  |
| 4 |  Esa Schroderus | Ferrari F360 | TamUA |
| 11 |  Jukka Ylitalo | Porsche 997 GT3 | HRF |
| 20 |  Markku Hietamäki | Lamborghini Gallardo | TMK |
| 44 |  Petri Lappalainen | Porsche 997 GT3 | Keimola FK-K |
Tallit ja kuljettajat > Formula 3

| Numero | Kuljettaja | Auto | Seura |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 |  Jari Koivisto | Dallara F397 | SomUA |
| 7 |  Raivo Tamm | Dallara F302 |  |
| 9 |  Jani Tammi | Dallara F301 | 500-K |
| 10 |  Kimmo Joutvuo | Dallara F396 | AAU |
| 11 |  Christian Stenman | Dallara F304 | UAU |
| 15 |  Aki Sandberg | Dallara F397 | JoeUA |
| 16 |  Tom Sandberg | Dallara F397 | JoeUA |
| 19 |  Sami Isohella | Dallara F302 | Kurikan UA |
| 20 |  Ivan Samarin | ArtTech F24 |  |
| 21 |  Viktor Šajtar | Dallara F308 |  |
| 26 |  Mika Vähämäki | Dallara F304 | UAU |
| 69 |  Teppo Suvanto | Dallara F394 | L-H UA |
| TBA |  Kai Ahola | Dallara |  |