stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taneli Nykänen

Daniel ”Taneli” Nykänen (15. syyskuuta 1845 Pieksämäki – 8. marraskuuta 1927 Pieksämäen maalaiskunta) oli suomalainen poliitikko.
Nykänen oli talonpoikaissäädyssä Rautalammin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1888, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905.  Hän oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustaja. Mikkelin läänin vaalipiiriä edustanut Nykänen valittiin eduskuntaan kaksissa vaaleissa, 1907 ja 1908, ja hän toimi kansanedustajana toukokuusta 1907 toukokuuhun 1909. Hän oli eduskunnan pankkivaliokunnan ja rautatievaliokunnan jäsen.
Nykänen syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin maanviljelijä. Hän toimi Pieksämäen palovakuutusyhdistyksen esimiehenä ja rahastonhoitajana vuosina 1883–1895, Pieksämäen maalaiskunnan rahastonhoitajana vuosina 1895–1898 ja Pieksämäen kirkonisäntänä vuosina 1897–1913. Hän vaikutti myös kunnallispolitiikassa Pieksämäen maalaiskunnan kunnallislautakunnan jäsenenä ja puheenjohtajana sekä kunnanvaltuuston jäsenenä ja varapuheenjohtajana. Hän oli myös evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokousedustaja. Nykäselle myönnettiin taloustirehtöörin arvonimi vuonna 1920.
Nykänen avioitui vuonna 1869 Anna Sofia Kantasen kanssa. Taneli Nykänen kuoli 82-vuotiaana marraskuussa 1927.
Suomen ja Venäjän suhteet

Suomi  Venäjä
Suomen ja Venäjän suhteet ovat kehittyneet satojen vuosien aikana. Suomen ja Venäjän suhteisiin vaikuttavia merkittäviä tapahtumia ovat olleet muun muassa 1700-luvun Venäjän tsaarikunnan ja keisarikunnan sodat Ruotsin kanssa, Suomen suuriruhtinaskunnan ja personaaliunionin hajoaminen, Suomen itsenäistyminen sekä Suomen ja Neuvostoliiton väliset sodat, talvisota ja jatkosota.
Suojelupoliisin mukaan Suomen ja Venäjän suhteet ovat heikentyneet merkittävästi Venäjän aloitettua hyökkäyssodan Ukrainaan vuonna 2022 sekä sodan seurauksena Euroopan Venäjälle asettamien pakotteiden ja Suomen Nato-jäsenyyden myötä. Vuonna 2023 Venäjä alkoi kohtelemaan Suomea epäystävällisenä valtiona. Helmikuussa 2024 Venäjän Suomen-suurlähettiläs Pavel Kuznetsov arvioi Suomen ja Venäjän suhteiden tuhoutuneen täydellisesti. Marraskuussa 2024 Vladimir Putin totesi, että Suomen ja Venäjän suhteet on ajettu minimiin, mutta diplomaattisia suhteita maiden välillä ei kuitenkaan katkaista. Joulukuussa 2024 Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov kuvaili Suomen ja Venäjän suhteiden olleen aiemmin ystävälliset, mutta yhdessä yössä Suomi "veti viivan maiden välisen ystävyyden yli", jolloin yhteiset saunomiset ja jääkiekkopelit hävisivät silmänräpäyksessä.
Suomen entinen tasavallan presidentti Sauli Niinistö ja Venäjän presidentti Vladimir Putin tapasivat useasti Niinistön presidenttikaudella, viimeksi lokakuussa 2021.
Edustustot

Suomella on suurlähetystö Moskovassa. Se on Suomen ainoa edustusto Venäjällä. Suomella oli aiemmin pääkonsulaatti Pietarissa, mutta Venäjä perui sen toimiluvan ja se suljettiin. Suomen Pietarin-konsulaatilla oli toimipisteet Murmanskissa ja Petroskoissa, mutta ne suljettiin heinäkuussa 2023.
Venäjällä on suurlähetystö Helsingissä ja konsulaatti Maarianhaminassa. Venäjällä oli myös pääkonsulaatti Turussa, mutta Suomi perui sen toimiluvan ja se suljettiin. Vuodesta 2000 alkaen Venäjällä oli konsulaatti Lappeenrannassa, mutta sen Venäjä sulki heinäkuussa 2023.
Venäjän valtiolla on Helsingissä Venäjän tiede- ja kulttuurikeskus Taka-Töölössä, pieni kerrostalo Taka-Töölössä, huvila Kulosaaressa, toimistotalo Lauttasaaren Vattuniemenkadulla ja asuintalo Kuusisaaressa.
Vakoilu

Maanpuolustuskorkeakoulun erikoistutkija arvioi vuonna 2020, että Venäjällä on Suomessa parikymmentä tiedustelu-upseeria Suomen-suurlähetystössä ja konsulaateissa; useita matkustavia tiedustelu-upseereja; sekä Venäjän hyväksi toimivia Suomen kansalaisia.
Suojelupoliisi arvioi huhtikuussa 2023, että kolmasosa Venäjän suurlähetystön diplomaateista Helsingissä on todellisuudessa tiedustelutehtävissä. Virallisesti henkilöt kuuluvat suurlähetystön henkilökuntaan, mutta todellisuudessa he toimivat Venäjän ulkomaantiedustelun SVR:n, sotilastiedustelu GRU:n tai liittovaltion turvallisuuspalvelun eli FSB:n alaisuudessa.
Kesäkuussa 2023 Suomi karkotti yhdeksän Venäjän suurlähetystön työntekijää, jotka olivat olleet tiedustelutehtävissä.
Raja

Rajanylityspaikat itärajalla: 1 Raja‑Jooseppi, 2 Salla, 3 Kuusamo, 4 Vartius, 5 Niirala, 6 Parikkala, 7 Imatra, 8 Nuijamaa, 9 Vainikkala, 10 Vaalimaa. Kartasta puuttuu Inari. Sinisellä avoimet paikat, punaisella suljetut.
Suomen ja Venäjän rajalla on yhdeksän kansainvälistä rajanylityspaikkaa ja kaksi tilapäistä rajanylityspaikkaa.
Raja > Matkustajaliikenne

Huippuvuonna 2013 itärajan ylityksiä oli yli 12 miljoonaa. Vuoden 2022 syksystä lähtien raja oli suljettu turisteilta, mutta siitä huolimatta vuoden 2023 alkupuoliskolla neljännesmiljoona venäläistä matkustajaa ylitti rajan ennen vuotta 2019 myönnetyillä viisumeilla. Suomen ja Venäjän väliset rajanylityspaikat suljettiin 24.11.2023, josta lähtien lähtien raja on ollut suljettuna. Suomeen saapuu venäläisiä, jotka käyttävät välietappinaan Norjaa, joka ei ole rajoittanut turistiliikennettä.
Saimaan kanavalla liikenne jatkuu, vaikka matkustajamäärät romahtivatkin Venäjän hyökkäyksen jälkeen. Euroopan unionin Venäjän-vastaiset pakotteet eivät estä sellaista liikennettä, joka tapahtuu sääntelyn rajoissa. Vuonna 2018 kanavan läpi kulki noin 2 000 alusta, mutta vuonna 2023 vain yhdeksän.
Suomen ja Venäjän välinen junamatkustajaliikenne Allegro-junilla loppui Venäjän sotatoimien seurauksena 27. maaliskuuta 2022 ja Tolstoi-junalla koronapandemian takia 18. maaliskuuta 2020. Allegro-junat seisoivat käyttämättöminä, kunnes VR otti ne haltuunsa siirtääkseen ne kotimaan kaukoliikenteen käyttöön.
Raja > Rahtiliikenne

Rajan sulkemisista huolimatta rahtiliikenne maiden välillä jatkuu. Rahtijunia kulkee Vainikkalan rautatieaseman kautta. Venäjälle menee Suomesta kuparikiveä, josta Venäjän metalliteollisuus valmistaa kuparia. Kuparikiveä vietiin Venäjälle 312 miljoonan euron arvosta vuonna 2023.
Venäjältä tulee Suomeen lannoitteita ja niiden raaka-aineita sekä nikkelikiveä, josta valmistetaan nikkeliä Harjavallassa venäläisomisteisen Norilskin jalostamolla. Venäläinen nikkeli ei kuulu Euroopan unionin Venäjää vastaan asetettujen pakotteiden piiriin, sillä sitä pidetään tärkeänä ruokahuollon ja teollisuuden kannalta ja Eurooppa on siitä riippuvainen. Suomi on venäläisen nikkelin ainoa väylä Euroopan unioniin. Nikkelituotteet menevät suurimmaksi osaksi myyntiin ulkomaille. Nikkeliä tuotiin Venäjältä Suomeen 1,375 mrd euron edestä vuonna 2023 ja se muodosti 83 % kaikesta Venäjältä tuotujen tavaroiden arvosta.
Venäjältä tulee edelleen Suomeen lannoitteita ja lannoitteiden raaka-aineita. Venäläisiä lannoitteita kuljetetaan Suomen kautta myös EU:n ulkopuolelle, esimerkiksi Etelä-Amerikkaan ja Afrikkaan. Lannoitteet ovat EU:n pakotteista vapaita, koska sotaan kuulumattomien maiden ruokaturvaa ei haluta vaarantaa. Vuonna 2022 lannoitteita tuotiin Venäjältä Suomeen 93,3 miljoonan euron edestä mutta vuonna 2023 selvästi vähemmän, noin 5,5 miljoonan euron edestä.
Venäjälle asetetut pakotteet ovat estäneet yli sadan miljardin euron edestä vientiä Venäjälle maaliskuuhun 2024 mennessä, mutta tavaroiden kulkua ei ole estetty kokonaan. Venäjä pääsee käsiksi pakotteiden alaisiin tavaroihin Euraasian talousunioniin kuuluvien kumppanimaittensa kautta. Talousunionin alueelle viety tavara voi helposti liikkua Venäjälle. Niinpä pakotteiden alaisten tuotteiden vienti Suomesta Kirgisiaan, Uzbekistaniin ja Kazakstaniin on kasvanut sodan alettua noin 637 prosentilla. Kirgisian vienti on kasvanut yli 30-kertaiseksi sotaa edeltävän aikaan verrattuna. Euraasian talousunioniin kuuluu myös Valko-Venäjä, mutta sitä koskevat samat pakotteet kuin Venäjää.
Raja > Rahtiliikenne > Lakannut

Suomen valtionyhtiö Gasum toi vielä Venäjän hyökkäyksen jälkeen Venäjältä kaasua. Gasum osti vuodessa noin 330 000 tonnia venäläistä LNG:tä, arvoltaan noin 250 miljoonaa euroa. Maakaasun toimitukset Venäjältä eivät olleet EU:n tai eri jäsenmaiden pakotteiden alaisia. Kaasu tuli Vysotskin terminaalista Viipurin edustalta Porin ja Tornion lng-terminaaleihin. Kesäkuussa 2024 EU hyväksyi uusia pakotteita, joiden seurauksena LNG:n tuonti Suomeen päättyi heinäkuussa 2024.
Venäjältä ei tule Suomeen raakaöljyä enää heinäkuun 2022 jälkeen. Teboil-bensiiniasemat omistaa venäläinen öljy-yhtiö Lukoil, mutta asemilla myytävä bensiini ei ole peräisin Venäjältä vaan Nesteen jalostamosta tai Länsi-Euroopasta. Nesteen öljy on peräisin muun muassa Pohjanmereltä. ST1:n öljy tulee Pohjanmereltä ja Pohjois-Amerikasta.
Sopimuksia

Suomi vuokrasi Neuvostoliitolta vuonna 1962 Saimaan kanavan Venäjän puoleisen osan ja siihen kuuluvat alueet vuoteen 2013 asti. Uusi 50 vuoden sopimus astui voimaan vuonna 2012.
Vuonna 1992 Suomi ja Venäjä solmivat sopimuksen yhteistyöstä toisen maailmansodan seurauksena Venäjällä kaatuneiden suomalaisten ja Suomessa kaatuneiden venäläisten sotilaiden muiston vaalimisesta. Suomessa on noin 90 venäläissotilaiden tai neuvostosotilaiden hautauspaikkaa.
Suomen tasavallan ja Venäjän federaation välinen sopimus suhteiden perusteista eli Naapurussopimus on solmittu vuonna 1992.
Sopimuksia > Entiset sopimukset

Venäjä on irtisanonut Suomen ja Venäjän välisen sopimuksen sotilaallisista arviointikäynneistä.
Sopimus Venäjän federaation ja Suomen tasavallan välisen rajat ylittävän yhteistyön edistämisestä solmittiin vuonna 2012. Se kskeytettiin toistaiseksi Venäjän hyökättyä Ukrainaan helmikuussa 2022 ja lopulta irtisanottiin Venäjän toimesta vuonna 2023. Sopimuksen voimassaolo lakkasi 24. tammikuuta 2024.
Kauppa

Vuoden 2023 kolmannella vuosineljänneksellä Venäjältä tuotiin Suomeen tavaroita ja palveluita 402 miljoonan euron edestä ja Suomesta vietiin Venäjälle tavaroita ja palveluita 211 miljoonan euron edestä.
Suomen Nato-jäsenyys

Suomi haki Naton jäsenyyttä toukokuussa 2022, ja siitä tuli jäsen huhtikuussa 2023. Suomen Nato-jäsenhakemuksen hakeminen sekä suhteellisen nopea hyväksyminen liittyi Venäjän hyökkäykseen Ukrainaan helmikuun lopussa 2022.
Jäseneksi hakeminen eteni vastaavalla nopealla tavalla Ruotsissa. Suomi ja Ruotsi sitoivat poliittisesti jäsenyysprosessinsa toisiinsa ja hakivat Nato-jäsenyyksiään yhtäaikaisesti, omien parlamentaaristen käsittelyjensä jälkeen.
Suomi on 4. huhtikuuta 2023 alkaen Naton täysjäsen. Venäjä piti Suomen Nato-jäsenyyttä virheenä ja ennakoi vastatoimia.
Toimia ja vastatoimia

Helmikuun 2022 jälkeen Euroopan unioni asetti Venäjää vastaan pakotteita, jotka vähensivät Suomen ja Venäjän välistä vientiä ja tuontia. Vuoden 2022 syyskuussa Suomi sulki itärajansa venäläisiltä turisteilta.
Vuoden 2023 alussa Suomen ulkoministeriö keskeytti Murmanskissa ja Petroskoissa sijaitsevien toimipisteittensä toiminnan. Toukokuussa Venäjä jäädytti Suomen edustustojen pankkitilit ja lakkautti Suomen keskeyttämät toimipisteet Murmanskissa ja Petroskoissa sekä sulki oman toimipisteensä Lappeenrannassa. Venäjä irtisanoi Suomen ja Venäjän välisen sopimuksen sotilaallisista arviointikäynneistä.
Kesäkuussa 2023 Suomi karkotti yhdeksän Venäjän suurähetystössä työskentelevää henkilöä, jotka olivat toimineet tiedustelutehtävissä. Tähän Venäjä vastasi heinäkuussa kovemmin sulkemalla Suomen Pietarin-pääkonsulaatin, karkottamalla yhdeksän suomalaista diplomaattia ja pitämällä puhuttelun Suomen suurlähettiläälle. Siihen Suomi vastasi sulkemalla Venäjän Turun-pääkonsulaatin. Suomi myös kiristi venäläisten maahantulon perusteita.
Ulkopoliittisen instituutin tutkija Henri Vanhanen totesi heinäkuussa 2023, että maiden taloudelliset suhteet oli ajettu minimiin, rajat olivat kiinni, matkustelua ei ollut kumpaankaan suuntaan ja diplomaattinen kanssakäyminen oheni. Vanhanen tulkitsi, että Suomen ja Venäjän suhde oli heikoimmillaan sitten kylmän sodan päättymisen. Helsingin yliopiston Aleksanteri-instituutin johtaja Markku Kangaspuro kuvasi maiden välejä ”jäätäviksi”. Hänen mielestään minkäänlaista luottamusta maiden välillä ei enää ole. Ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja, kansanedustaja Tytti Tuppurainen totesi, että välit Venäjän kanssa olivat pohjalukemissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen ja Venäjän suhteet Wikimedia Commonsissa
| n k Suomen ulkopolitiikka |
| --- | --- |
Aasia:  Intia  Israel  Japani  Pakistan  Pohjois-Korea  Taiwan  Turkki 
Afrikka:  Namibia 
Amerikka:  Uruguay  Yhdysvallat 
Eurooppa:  Alankomaat  Espanja  Kreikka  Kroatia  Kypros  Italia  Itävalta  Puola  Ranska  Saksa  Tanska  Tšekki  Ukraina  Unkari  Venäjä  Viro 
Kansainväliset:  NATO 
Lisää aiheesta:  Suomen diplomaattiset edustustot / Diplomaattiset edustustot Suomessa  Suomen ulkoministeriö  Suomen diplomaattiset edustajat Aasia  Afrikka  Etelä-Amerikka  Pohjois-Amerikka  Eurooppa  Kansainväliset järjestöt
Väinö Okko

Väinö Okko (12. joulukuuta 1892 Taipalsaari – 22. heinäkuuta 1965 Lappeenranta) oli suomalainen poliitikko. Okko toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1945–1951 edustaen Kymen läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Okko toimi myös Taipalsaaren kunnanvaltuuston ja Lappeenrannan kaupunginvaltuuston jäsenenä. Vuonna 1950 Okko toimi presidentin valitsijamiehenä. Siviiliammatiltaan Okko oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Taipalsaarella. Okko toimi myös Lappeenrannan osuusmeijerin toimitusjohtajana 1930–1936, Taipalsaaren kirkon isäntänä 1921–1933 ja Taipalsaaren osuuskassan kirjanpitäjänä 1925–1929. Okon vanhemmat olivat maanviljelijä Adam Okko ja Wilhelmiina Korhola. Okon puoliso vuosina 1926–1941 oli Aliina Jurvanen ja vuodesta 1943 Anita Mäntylä. Okolle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1952.
Lauha Männistö

Lauha Unelma Männistö  (10. tammikuuta 1934 Jalasjärvi – 20. toukokuuta 2017 Siilinjärvi) oli suomalainen SKDL:n (1966–1990) ja Vasemmistoliiton (1990–1991) kansanedustaja Kuopion läänin vaalipiiristä. Männistö kuului SKDL:n liittohallitukseen ja hän oli puolueen Kuopion piirijärjestön puheenjohtaja. Hän oli myös Suomen naisten demokraattisen liiton varapuheenjohtaja.
Siilinjärvellä asunut Männistö oli sairaanhoitaja ja koulutukseltaan humanististen tieteiden kandidaatti. Hän oli presidentin valitsijamies vaaleissa 1968, 1978 ja 1982.
Männistö lukeutui SKDL:n sosialisteihin.
Esko Oranen

Eskil (Esko) Oranen (25. heinäkuuta 1868 Pyhäjärvi – 27. maaliskuuta 1951 Riihimäki) oli suomalainen aliupseeri, maanviljelijä, talonomistaja ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Orasen vanhemmat olivat lampuoti Henrik Oranen ja Maria Kaasalainen.  Hän oli puolustusvoimien palveluksessa aliupseerina yleten vääpeliksi ja toimi vuoteen 1928 saakka maanviljelijänä Viipurin läänin Pyhäjärvellä. Hän oli myös Pyhäjärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana ja Kiimajärven laskuhankkeen päätoimitsija vuosina 1924–1931. Tämän jälkeen Oranen oli talonomistajana Viipurissa ja Antreassa 1928–1939 sekä 1941–1944.
Oranen oli kansanedustajana 1910–1914 edustaen Viipurin läänin itäistä vaalipiiriä. Hän toimi myös Viipurin läänin Pyhäjärven kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Esko Oranen oli naimisissa vuodesta 1892–1926 Liisa Kinnarin kanssa.
Esa (nimi)

| Esa |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  6. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  9. toukokuuta, 15. toukokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Esaias
Nimen alkuperä:  hepr. Jesaja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Esa on suomalainen miehen etunimi. Esan nimipäivä on 6. heinäkuuta.
Esa on lyhennys raamatullisesta nimestä Esaias, joka taas on kreikkalainen vastine heprealaiselle nimelle Jesaja. Jesaja-nimi merkitsee tiettävästi: Jahven pelastus. Jesaja (n. 740–700 eaa.) oli eräs merkittävimmistä Vanhan testamentin profeetoista. Esa mainitaan Kansanvalistusseuran kalenterissa vuodelta 1883. Suomessa nimi on annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 25 465 miehelle ja alle viidelle naiselle. Suosituimmillaan nimi oli alle 15-vuotiaiden poikien etunimitilastossa 23. sijalla vuonna 1975.
Kuvitteellisia Esoja

Esa, elokuvassa Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat
Esa, Ylistalon isäntä Volter Kilven Saaristosarjassa
Poika-Esa, edellisen poika
Esa Nahka, hahmo Kummeli-televisiosarjassa
Esa Vaara, elokuvasarjassa Ihmeperhe
Olli Nepponen

| Olli Nepponen> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 1999–2011  
Ryhmä/puolue:  Kokoomus
Vaalipiiri:  Etelä-Savon vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1940 (ikä 84) Turku
Kansalaisuus:   Suomi
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1962–1998
Sotilasarvo:  prikaatikenraali
Komentajuudet:  Porin prikaati 1988–1992 Mikkelin sotilaslääni 1993–1998
Olli Erik Nepponen (s. 22. syyskuuta 1940 Turku) on suomalainen prikaatikenraali ja aiempi kokoomuksen kansanedustaja Etelä-Savon vaalipiiristä. Hänet valittiin eduskuntaan ensi kerran vuoden 1999 vaaleissa. Vuoden 2011 vaaleissa hän ei enää tullut valituksi. Nepponen oli myös Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Nepponen valmistui Kadettikoulusta upseeriksi 1962. Hän oli kouluttaja vuoteen 1967. Hän toimi Karjalan prikaatin jääkäripataljoonan komentajana 1981–1983, Karjalan prikaatin esikuntapäällikkönä 1983–1984, Pääesikunnan tiedotusosaston päällikkönä 1984–1988, Porin prikaatin komentajana 1988–1992 ja Mikkelin sotilasläänin komentajana 1993–1998. Vuonna 1996 Nepponen ylennettiin prikaatikenraaliksi.
Helmikuussa 1998 Nepponen nimitettiin Turun ja Porin sotilasläänin komentajaksi, mutta nimitys peruttiin jo saman kuun aikana, kun selvisi, että hän oli jäänyt muutama kuukausi aiemmin kiinni rattijuopumuksesta ja salannut sen esimiehiltään. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta marraskuussa 1998. Tämän jälkeen hän siirtyi politiikkaan.
Nepponen toimi Suomen Ampumahiihtoliiton puheenjohtajana vuosina 2011–2016. Hän joutui jättämään paikkansa hävittyään Kalle Lähdesmäelle puheenjohtajavaalissa äänin 49–40.
Nepposella on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

.aspx Olli Nepponen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Akaan-Penttilä  Antvuori  Dromberg  Harkimo  Heinonen (1999–2002)  Hemmilä  Holmlund (2002–)  Häkämies  Ihamäki  Itälä  I. Kanerva  S. Kanerva (1999–2002)  Kantalainen  Karpio  Karttunen  Katainen  Kokkonen  Korhonen  Koskinen  Kummola  Kuosmanen  Kurvinen  Lehtimäki  Lindén  Markkula-Kivisilta  Markkula  Mäki-Hakola  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Perho  Pietikäinen  Piha  Ravi  Salo  Sarkomaa  Sasi  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tiuri  Tulonen  Uosukainen  Vahasalo  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Olli-Pekka Heinonen siirtyi helmikuussa 2002 Yleisradion suomenkielisen television johtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Anne Holmlund.  ↑  Seppo Kanerva erosi kokoomuksesta ja liittyi Keskustan eduskuntaryhmään joulukuussa 2002.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (40):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Dromberg  Harkimo  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Itälä (2003–2004)  Kanerva  Karttunen  Katainen  Koskinen  Kuosmanen  Kurvinen  Lahti  Lamminen  Laxell (2004–)  Lindén  Matikainen-Kallström (2004–)  Mäkinen (2003–2004)  Nepponen  Nurmi  Ollila  Paajanen  Perho  Risikko  Saarikangas  Salo  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Seppälä  Sjöblom  Tiura  Tulonen  Vahasalo  Vapaavuori  Vielma  Vilén  Virén  Zyskowicz 
1 2  Ville Itälä valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Jouko Laxell.  1 2  Marjo Matikainen-Kallström aloitti kansanedustajana heinäkuussa 2004 istuttuaan kautensa loppuun Euroopan parlamentissa. Hänen varaedustajanaan eduskunnassa toimi Tapani Mäkinen.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Akaan-Penttilä  Asko-Seljavaara  Forsius (2008–2011)  Hakola  Harkimo  Heinonen  Hemmilä  Hemming  Holmlund  Häkämies  Jaskari  Jokinen (2009–2011)  Kanerva  Karhuvaara  Karvo  Katainen  Kataja  Koskinen (2007–2009)  Larikka  Lauslahti  Laxell  Lehti  Lindén  Matikainen-Kallström  J. Mäkelä (2007–2010)  O. Mäkelä  Mäkinen  Nepponen  Niinistö  Nurmi  Ollila  Orpo  Paajanen  Perkiö  Pihlajaniemi  Rajala  Ravi  Risikko  Salo  Salolainen  Sarkomaa  Sasi  Satonen  Tiura  Toivakka  Ukkola  Vahasalo  Vapaavuori  Viljanen  Virén (2010–2011)  Virkkunen  Virolainen  Zyskowicz 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Jari Koskinen valittiin Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin johtokunnan jäseneksi syyskuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Kalle Jokinen.  1 2  Jukka Mäkelä valittiin Espoon kaupunginjohtajaksi kesäkuussa 2010, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Virén.  
Etelä-Savon vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Heli Järvinen
Katri Komi
Jari Leppä
Olli Nepponen
Lenita Toivakka
Pauliina Viitamies
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Kurt Nordfors

Kurt Nordfors
Nils Anders Kurt Nordfors (24. lokakuuta 1898 Turku – 14. huhtikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja ja toimittaja.
Kurt Nordforsin vanhemmat olivat kauppias, konsuli Anders Wolter Nordfors ja Maria Wennerström. Nordfors valmistui ylioppilaaksi 1919 ja opiskeli École des Hautes Études Socialesissa Pariisissa 1924. Hän työskenteli sanomalehtikirjeenvaihtajana Berliinissä 1921–1922, Hufvudstadsbladetin toimittajana 1922, sanomalehtikirjeenvaihtajana Ranskassa, Italiassa ja Belgiassa 1923–1924, Suomen tietotoimiston toimittajana 1925–1927 ja 1930–1933, Ruotsalaisen teatterin ohjaajana 1927–1930, ulkoasiainministeriön sanomalehtitoimiston palveluksessa 1930, Nyland-lehden päätoimittajana 1933–1941, Yleisradion ruotsalaisen sosiaalisen kirjelaatikon hoitajana vuodesta 1941, teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana 1925–1940, Stockholms-Tidningenin kirjeenvaihtajana Suomessa 1943–1957 sekä Helsingin ruotsalaisen työväenopiston sanomalehtiopin opettajana 1946–1951.
Nordfors valittiin eduskuntaan ruotsalaisen kansanpuolueen edustajaksi Uudenmaan läänin vaalipiiristä vuosiksi 1951–1966. Kansanedustajana hän johti eduskuntaryhmäänsä ja toimi Parlamenttienvälisen liiton Suomen ryhmän johtokunnan puheenjohtajana. Nordfors toimi myös Suomen YK-valtuuskunnassa, Svensk socialliberal samlingin puheenjohtajana ja muissa luottamustehtävissä.
Aiheesta muualla

Kurt Nordfors : Moottoripyörällä ulkomaisilla teillä, Suomen Kuvalehti, 16.05.1925, nro 20, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
RKP (14):  von Born  Hollstén  Jern  Korsbäck  Kullberg (1951–1953†)  Lindh (1953–1954)  Meinander  Nordfors  Nordström  Teir  Törngren  Wickman  Öhman  Östenson  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
RKP (12):  Forsberg  Högström  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Teir  Törngren  Wickman  Öhman  Österholm 
Ahvenanmaa:  Larson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
RKP (13):  Aminoff (1960–1962)  Ehrnrooth  Högström  Jungarå  Korsbäck  Lindh  Meinander  Nordfors  Nordström  Procopé  Sundell  Tallgren (1961–1962)  Teir  Törngren (1958–1961†)  Österholm (1958–1960) 
Ahvenanmaa:  Andersson (1959–1962)  Larson (1958–1959†) 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
RKP (13):  Ehrnrooth  Gestrin  Högström  Jungarå  Korsbäck  Laurén  Lindh  Nordfors  Sundell  Söderhjelm  Tallgren  Teir  Wickman 
Ahvenanmaa:  Andersson 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Uppslagsverket Finland