stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapaa pankkitoiminta
Toimintaperiaatteet

Vapaasta pankkitoiminnasta on esitetty erilaisia malleja, mutta ne sisältävät yhteisiä käytäntöjä. Vapaan pankkitoiminnan mallit esittävät suurta muutosta nykyiseen pankkijärjestelmään. Pankkijärjestelmän rakenteita muutettaisiin merkittävästi vähentämällä keskuspankin tehtäviä, rahapolitiikka vapautettaisiin markkinoiden hoidettavaksi kysynnän ja tarjonnan lakien mukaisesti sekä pankkisääntelyyn tehtäisiin muutoksia, minkä seurauksena yksittäiset liikepankit joutuisivat muuttamaan nykyisiä toimintatapojaan.
Vapaassa pankkitoiminnassa ei olisi keskitettyä keskuspankin harjoittamaa rahapolitiikkaa, vaan sen korvaisivat lukemattomien liikepankkien tekemät oman liiketoimintansa kannalta kannattavat päätökset. Tämä saattaisi vähentää valuutan vakauteen liittyviä riskejä eli inflaation ja deflaation uhkia, koska valuuttaa koskeva päätöksenteko olisi keskitetyn sijaan hajautettua. Tämä liikepankkien hajautettu päätöksenteko voisi tuoda vakautta valuuttaan sen kautta, että liikepankit eivät todennäköisesti ole liiketoimissaan yhtenäisiä vaan sen sijaan erisuuntaisia samaan aikaan. Keskuspankin täydellinen lakkauttaminen olisi mahdollista, jos sen tehtävät siirrettäisiin liikepankeille ja jäljelle jääviltä osin valtiolle.
Kansantaloudessa käytettävän valuutan liikepankit laskisivat liikkeelle markkinoilla ilmenevään rahan kysyntään vastaamalla. Kun rahalle olisi kysyntää, rahaa laskettaisiin runsaammin liikkeelle ja vastaavasti kysynnän ollessa matalaa, rahaa ei laskettaisi liikkeelle kovinkaan paljon ja liikkeellä olevan rahan määrä laskisi aikaisemmin myönnettyjen lainojen takaisinmaksun mukaisesti vähitellen (lainakanta ja rahavaranto pienenisivät). Rahapolitiikan sijaan rahavaranto reagoisi muuttuneisiin olosuhteisiin luonnollisella tavalla, mikä pyrkisi kohti hyödykkeiden ja liikkeellä olevan rahan tasapainoa rahan kysynnän ja tarjonnan kohdatessa (inflaatio ja deflaatio pysyisivät hallinnassa).
Tutkimus

Vapaan pankkitoiminnan tutkijoita ovat muun muassa professorit Lawrence H. White ja George Selgin. Friedrich von Hayek on aikoinaan kirjoittanut vapaan pankkitoiminnan mahdollisuudesta. Milton Friedmanin poika David D. Friedman on myös kirjoittanut aiheesta.
Artikkeleita tiedejulkaisuissa

Dowd, Kevin. The Case for Financial Laissez-Faire. The Economic Journal. Vol. 106, No. 436 (May, 1996), s. 679-687.
Kirjallisuutta

Glasner, David. Free Banking and Monetary Reform, 1989
Kevin, Dowd. Laissez-faire Banking, 1993
Meulen, Henry. Free Banking: An Outline of a Policy on Individualism, 1934
Salsman, Richard. Breaking the Banks: Central Banking Problems and Free Banking Solutions, 1990
White, H. Lawrence. Free Banking in Britain: Theory, Experience and Debate 1800-1845, 2nd ed., London: Institute of Economic Affairs, 2009, ISBN 0-255-36375-3
White, H. Lawrence. Competition and Currency: Essays on Free Banking and Money, New York: New York University Press, 1992, ISBN 0-8147-9247-2
Aiheesta muualla

George Selginin haastattelu aiheesta
EconTalk podcast, "Selgin on Free Banking"
YouTube, Selgin "The Private Supply of Money"
Lawrence H. Whiten kirjoituksia Cato Instituten sivuilla
Kevin Dowd: Automatic Stabilizing Mechanisms Under Free Banking
George A. Selgin: The Theory of Free Banking: Money Supply under Competitive Note Issue
Varhaiskasvatus

Varhaiskasvatus tarkoittaa suunnitelmallista ja tavoitteellista toimintaa, jolla edistetään lapsen kasvua, kehitystä ja oppimista. Se on sekä pedagogista toimintaa että oma tutkimusalansa.
Varhaiskasvatus Suomessa

Suomessa julkista varhaiskasvatusta annetaan kuntien, yksityisten tahojen ja kolmannen sektorin ylläpitämissä päiväkodeissa, perhepäivähoidossa, avoimessa varhaiskasvatuksessa sekä esiopetuksessa. Varhaiskasvatusta ohjaa Opetushallituksen laatima Varhaiskasvatussuunnitelman perusteet -asiakirja (2018). Sen mukaan varhaiskasvatus on pedagogisesti painottunut kasvatuksen, opetuksen ja hoidon kokonaisuus. Varhaiskasvatuksessa leikki on keskeisessä asemassa.
Varhaiskasvatuksella tarkoitetaan pienten lasten eri elämänpiireissä tapahtuvaa kasvatuksellista vuorovaikutusta. Tämän tavoitteena on edistää lasten tasapainoista kasvua, kehitystä ja oppimista. Kasvattajien tehtävänä on suunnitella toimintaa ja rakentaa ympäristö, jossa näkyvät sekä lapsille ominaisin tapa toimia eli leikkiminen, liikkuminen ja tutkiminen että sisällölliset suuntautumiset.
Suomi sijoittuu koulutuksen kansain­välisissä laadullisissa ja määrällisissä vertailuissa yleensä kärki­päähän, mutta varhais­kasvatuksen osallistumis­asteet ovat olleet tästä poikkeus. Suomen varhais­kasvatuksen osallistumis­asteet olivat ISCED-97-luokituksen mukaan eurooppalaisessa vertailuissa selvästi Euroopan unionin keski­arvoa alhaisempia eivätkä lähelläkään muiden Pohjoismaiden tasoa.
Varhaiskasvatuksen tutkimus

Yhdysvaltalainen taloustieteen professori James Heckman julkaisi vuonna 2006 katsauksen tutkimuksiin, joita oli tehdy varhaiskasvatuksen vaikutuksesta vaikeista oloista tulevien lasten kykyjen kehitykselle. Heckman on esittänyt, että kyseistä ryhmää pitäisi varhaiskasvattaa syntymästä alkaen aina viiden vuoden ikään asti. Tampereen yliopiston sosiaalipolitiikan professori Jorma Sipilä esitti vuonna 2016, että laadukkaan varhaiskasvatuksen on havaittu vaikuttavan ihmisen elämään vuosikymmenten ajan parempana terveytenä, laajempana opiskeluna, korkeampina ansiotuloina ja vähäisempinä sosiaalisina ongelmina.  Taloustieteilijä Juhana Vartiaisen mukaan varakkaiden ja koulutettujen perheiden lasten koulumenestykseen ei juurikaan vaikuta tutkimusten mukaan, onko varhaislapsuus vietetty kotona vai päiväkodeissa.
Lääketieteen, psykologian ja kasvatustieteiden tohtori Aino Saarisen vuonna 2020 ilmestyneen väitöskirjan mukaan varhaiskasvatukseen osallistuneilla lapsilla on paremmat matemaattiset ja kielelliset valmiudet 3–8-vuoden iässä, mutta varhaiskasvatuksen ja peruskoulun tai lukion päättötodistuksen välillä ei yleensä havaita enää yhteyttä. Laaja tutkimusnäyttö ei tue myöskään sitä, että varhaiskasvatuksesta olisi hyötyä lapsen opiskelumenestykselle enää aikuisuudessa tai että se edes tasoittaisi suotuisammista ja vähemmän suotuisista perheistä tulevien lasten eroja tai että varhaiskasvatus pitäisi aloittaa jo alle kolmivuotiaana. Alle kolmivuotiaiden päiväkotihoitoon liittyy lisäksi lapsen tunne-elämän kehitykseen liittyviä riskejä, koska sen ikäiset eivät ole vielä riittävän kypsiä toimimaan suurissa ryhmissä. Väitöskirjaa varten perehdyttiin huolellisesti satoihin aiheesta tehtyihin kansainvälisiin tutkimuksiin.
Kirjallisuutta

Karila, Kirsti & Kinos, Jarmo & Virtanen, Jorma (toim.): Varhaiskasvatuksen teoriasuuntauksia.  Jyväskylä:  PS-kustannus, 2001.  ISBN 952-451-021-9
Ojala, Mikko: Varhaiskasvatuksen perusteita ja haasteita.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1993.  ISBN 951-26-3815-0
Ruoppila, Isto ym. (toim.): Varhaiskasvatuksen tutkimusmenetelmiä.  Jyväskylä:  Atena, 1999.  ISBN 951-796-180-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varhaiskasvatus Wikimedia Commonsissa
Sosiaali- ja terveysministeriön kotisivut.
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen kotisivut[vanhentunut linkki].
.
Ruotsalaislapsia liikenneopissa.
Vastuuvakuutus

Vastuuvakuutus on vakuutus, joka otetaan sen vaaran varalta, että vakuutuksenottaja joutuu vahingonkorvausvelvolliseksi.
Vastuuvakuutuksen sisältö

Vastuuvakuutus on luonteeltaan vahinkovakuutus, mutta se poikkeaa toiminnaltaan muista vahinkovakuutuksista, koska vastuuvakuutuksen kattama riski on vakuutuksenottajan mahdollinen korvausvelvollisuus jollekulle toiselle, kun taas esimerkiksi omaisuusvakuutuksessa vakuutetaan tietty yksilöity vakuutuksenottajan omistama omaisuus ja sovitaan, minkä riskin varalta vakuutus tehdään. Esimerkiksi palovakuutus on tyypillinen tällainen omaisuusvakuutus.
Vastuuvakuutuksen ensisijainen tarkoitus on vahingon aiheuttajan suojaaminen kattamalla vakuutuksenottajan tai muun vakuutetun vahingonkorvausriski. Sen toissijainen tehtävä on kuitenkin antaa suojaa myös vahingon kärsineelle, koska tällöin hän voi saada korvauksia aiheuttajan lisäksi myös vakuutusyhtiöltä. Vastuuvakuutuksessa on siten aina kolme osapuolta: vakuutusyhtiö, vakuutuksenottaja ja vahinkoa kärsinyt.
Vastuuvakuutuksesta korvataan vain vahinkoja, joista vakuutuksenottaja tai vakuutettu on voimassa olevan oikeuden mukaan korvausvastuussa. Korvauksen saaminen vastuuvakuutuksesta edellyttää, että vakuutettu on vahingonkorvausvelvollinen aiheuttamansa vahingon perusteella kolmatta kohtaan. Vastuuvakuutuksesta ei siten korvata vahinkoa vakuutuksenottajan vahingonkorvausvastuuta laajemmin, eli jos vahingon aiheuttaja ei ole vahingonkorvausvelvollinen, myöskään vakuutusyhtiö ei ole vastuuvakuutuksen perusteella velvollinen suorittamaan korvauksia vahinkoa kärsineelle.
Useimmissa vastuuvakuutuksissa edellytetään, että korvattava vahinko on aiheutettu tuottamuksellisesti; törkeä tuottamus (esim. törkeä huolimattomuus) ja tahallisesti aiheutetut vahingot on rajattu pois korvausten piiristä.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1981

Pesäpallon SM-sarja 1981. Hyvinkään Tahko otti kolmannen peräkkäisen Suomen mestaruutensa. Suomen Cupin finaalissa Vimpelin Veto voitti vieraissa Halsuan Toivon 10-4. Uuden mielenkiintoisen lisän suomalainen pallonlyönti sai, kun Baseballin SM-sarja käynnistyi 1981.
Pesäpallon "Isä" Lauri Tahko Pihkala kuoli 20. toukokuuta 1981.
Miesten mestaruus ratkesi vasta viimeisellä kierroksella. 5. syyskuuta Jyväskylän Kiri oli noussut sarjan kärkeen voitettuaan Hyvinkään kotonaan ottelussa, jota Tahko oli johtanut vielä kuuden vuoroparin jälkeen. Seuraavana päivänä joukkueet kohtasivat Hyvinkäällä. Tahko ratkaisi ottelun kolmannen sisävuoronsa neljällä juoksulla, johon Kiri ei enää pystynyt vastaamaan. Imatralla samaan aikaan ratkottiin pronssimitalin kohtaloa tilanteen ollessa tasan vielä 7.vuoroparin tasoittavalle tultaessa. Siinä Seinäjoki lopulta onnistui repäisemään kahden juoksun ratkaisevan tuntuisen kaulan, jota seuraavalla sisävuorollaan kasvatti viiteen juoksuun.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Mikko Vitikainen | Jyväskylän Kiri |
| Vuoden lukkari | Markku Kuikka | Hyvinkään Tahko |
| Lyöjäkuningas | Antti Laurila | Hyvinkään Tahko |
| Kärkilyöjä | Kalevi Luoma | Jyväskylän Kiri |
| Etenijäkuningas | Kari Kuusiniemi | Hyvinkään Tahko |
| Tehopelaaja | Jari Koski | Jyväskylän Kiri |
| Vuoden naispesäpalloilija | Marita Karhunen | Riihimäen Pallonlyöjät |
| Vuoden naislukkari | Riitta Mikkola | Seinäjoen Maila-Jussit |
| Lyöjäkuningatar | Virve Moisio | Roihuvuoren Roihu |
| Kärkilyöjä | Paula Kasurinen | Hyvinkään Tahko |
| Etenijäkuningatar | Anne Herttua | Lapuan Virkiä |
| Tehopelaaja | Jaana Jouhikainen | Roihuvuoren Roihu |
| vuoden tuomari | Tapio Juntunen |  |
| Fair Play -joukkue |  | Vimpelin Veto |
| Kunnon Jätkä | Antero Salonen | Riihimäen Pallonlyöjät(n) |
| Johtokunnan pytty | Kosti Parviainen | Viinijärven Urheilijat |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Jukka Peltoniemi | Seinäjoen Maila-Jussit |
Ansiomerkit

| Palkinto | Henkilö |
| --- | --- |
PPL:n kultainen ansiomerkki no 39: Keijo Takamäki
Kuva miesten SM-sarjan ottelusta SMJ - Tahko vuonna 1981
Vattukuoriainen

| Vattukuoriainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Härömäiset Cucujoidea
Heimo::  Lukkakuoriaiset Byturidae
Suku::  Byturus
Laji::  tomentosus
Kaksiosainen nimi
 Byturus tomentosus  De Geer, 1774 
Katso myös
   Vattukuoriainen Wikispeciesissä   Vattukuoriainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vattukuoriainen (Byturus tomentosus) on vadelma- ja mesimarjasadon pahimpia pilaajia. Se on aikuisena noin 4-5 mm:n pituinen ja muodoltaan pitkänsoikea lyhyen tiheän harmaan tai kellanharmaan karvan peittämä kovakuoriainen, jonka tuntosarvet ovat nuijamaiset. Vattukuoriaisnaaras munii kukkiin ja kehittyviin raakileisiin noin sata yksittäistä munaa, joista kehittyvät toukat kaivautuvat kukkapohjukseen ja vioittavat myöhemmin marjaa. Vattukuoriaisen toukka eli tuttu "vattumato" on 5-7 mm pitkä ja väriltään kellertävä, selkäpuolelta ruskean ja kellertävän kirjava sekä lyhytkarvainen. Vattukuoriaisen toukka poistuu kypsyneestä marjasta siirtyen maahan, missä se koteloituu. Vattukuoriainen talvehtii täysin kehittyneenä aikuisena kotelon sisällä, josta se kuoriutuu keväällä maan pintakerrosten lämpötilan noustessa 14 asteeseen.
Aikuinen vattukuoriainen käyttää ravintonaan voikukkien ja vadelmien kukkanuppuja ja vastapuhjenneita versoja sekä kukkivien pihlajien, orapihlajien ja omenapuiden siitepölyä.
Vattukuoriainen on Euroopassa yleinen aina Pohjois-Suomea myöten.
Vattukuoriaisen saalistajia luonnossa ovat ainakin: lehvänokkalude (Anthocoris nemorum) ja Chrysoperla harrisii.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Vattukuoriainen (Byturus tomentosus)
Ötökkätieto: Vattukuoriainen (Byturus tomentosus)
Plantwise: Raspberry beetle (Byturus tomentosus) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Byturus tomentosus:  Wikidata: Q1447372  Wikispecies: Byturus tomentosus  BioLib: 10596  BOLD: 310195  EoL: 3214003  EPPO: BYTUTO  EUNIS: 105976  Fauna Europaea: 103047  Fauna Europaea (new): 2075b1bb-3ea5-4121-98f1-f125d5605caf  GBIF: 4452079  iNaturalist: 528660  IRMNG: 11510398  NBN: NHMSYS0020151555  NCBI: 153020  Observation.org: 23044  Open Tree of Life: 796619  Laji.fi: MX.194202 
Dermestes tomentosus:  Wikidata: Q109597830  GBIF: 4452082
Vehmainen (Kivennapa)

Vehmaisen kylä sijaitsi Karjalankannaksella Kivennavan pitäjässä rajan pinnassa, Siiranmäestä pari kilometriä rajalle päin. Taloja Vehmaisissa oli ennen talvisotaa 56. Nykyisin Vehmainen ja sen naapurikylät Siiranmäki ja Suurselkälä ovat tyhjiä, autioita niittyjä, joilla ei ole yhtään asukasta eikä rakennusta.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa kivennapa.fi. Viitattu 14.12.2015.
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Katri Vehviläinen-Julkunen

| Katri Vehviläinen-Julkunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1957 (ikä 67) Suonenjoki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  hoitotieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (THM 1983, THL 1986 ja THT 1990)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Katri Maria Vehviläinen-Julkunen (s. 19. heinäkuuta 1957 Suonenjoki) on suomalainen sairaanhoitaja ja terveydenhuollon tohtori, joka työskentelee Itä-Suomen yliopiston hoitotieteen professorina ja Kuopion yliopistollisen sairaalan ylihoitajana. Hän on ollut myös joukkotiedotusvälineiden haastateltavana hoitajien työhön ja hoitotieteen koulutukseen liittyvistä aiheista.
Vehviläinen-Julkunen tuli ylioppilaaksi Suonenjoen lukiosta 1976. Hän valmistui sairaanhoitajaksi 1979. Kuopion yliopistosta hän valmistui terveydenhuollon maisteriksi (1983), lisensiaatiksi (1986) ja edelleen tohtoriksi (1990). Hänen hoitotieteen alaan kuuluva väitöskirjansa (1990) oli otsikoitu Nursing in child health care : maintaining awareness of the child's development and care. Vehviläinen-Julkunen opiskeli myös muissa Pohjoismaissa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Työuransa Vehviläinen-Julkunen aloitti vuonna 1977. Vuoteen 1983 saakka hän toimi sairaanhoitajan, kätilön tai vastaavan tehtävissä osin yliopistossa samojen kuukausien aikana opiskellen. Hän työskenteli Kuopion yliopiston assistenttina tai amanuenssina (1983–1987), yliassistenttina (1987–1989) ja lehtorina (1989–1995). Hän toimi apulaisprofessorin sekä professorin viroissa eri otteissa. Varsinainen hoitotieteen professori hän on ollut vuodesta 1995 lähtien. Hän on toiminut hoitotieteen laitoksen johtajana ja yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan tutkimuksesta vastaavana varadekaanina. Yliopiston vararehtorina hän oli vuosina 1998–2003 ja 2008–2009.
Vehviläinen-Julkusen yli 400 nimikettä käsittävä julkaisuluettelo sisältää muun muassa kansainvälisiä tieteellisiä julkaisuja sekä oppikirjoja.
Varsinaiset katkaravut

| Varsinaiset katkaravut |
| --- | --- |
 Palaemon pacificus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Alalahko::  Pleocyemata
Osalahko::  Caridea  Dana, 1852
Yläheimot
 Alpheoidea  Atyoidea  Bresilioidea  Campylonotoidea  Crangonoidea  Galatheacaridoidea  Nematocarcinoidea  Oplophoroidea  Palaemonoidea  Pandaloidea  Pasiphaeoidea  Physetocaridoidea  Procaridoidea  Processoidea  Psalidopodoidea  Stylodactyloidea 
Katso myös
   Varsinaiset katkaravut Wikispeciesissä   Varsinaiset katkaravut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varsinaiset katkaravut (Caridea) on kymmenjalkaisten äyriäisten osalahko. Vaikka osalahkoa on toisinaan kutsuttu pelkästään nimellä katkaravut, luetaan katkaravuiksi yleensä muitakin, ulkoisesti samannäköisiä äyriäisryhmiä, joita samaan tapaan pyydystetään tai kasvatetaan ihmisravinnoksi.
Katkarapujen ruumis on pitkänomainen, jokseenkin liereä tai vähän sivuilta litistynyt. Sitä luonnehtii vahva, lihaksikas pyrstöosa. Selkäkilpi (carapax) on suhteellisen pehmeä ja ohut, sen etureuna muodostaa usein sarvimaisen otsapiikin. Keskiruumiin jalat ovat ohuet, hämähäkkimäiset, takaruumiin (”ravunpyrstön”) raajat taas ovat sopeutuneet uimajaloiksi. Tuntosarvet ovat useimmiten pitkät; niiden tyvellä on levymäinen antennisuomu. Katkaravut useimmiten liikkuvat pohjan tuntumassa tai vesikasvillisuudessa.
Varsinaiset katkaravut kuuluvat kymmenjalkaisten Pleocyemata-alalahkoon ja ovat läheisempää sukua esim. saman alalahkon hummereille ja taskuravuille kuin muille, Dendrobranchiata-alalahkoon kuuluville katkaravuille. Varsinaisilla katkaravuilla on yksinkertaiset haarattomat kidukset ja ne hautovat muniaan pyrstönsä tyvessä.
Caridea-osalahko jaetaan kuuteentoista yläheimoon, ja nämä edelleen heimoihin, sukuihin ja lajeihin, joita tunnetaan yli 3260 kappaletta. Suurimmat yläheimot ovat Palaemonoidea (971 lajia), Alpheoidea (963 lajia) ja Atyoidea (450 lajia).
Suomen lajit

Suomen rannikoilla esiintyy alkuperäisenä kaksi noin kuusisenttiseksi kasvavaa katkarapulajia, hietakatkarapu (Crangon crangon) sekä leväkatkarapu (Palaemon adspersus), joka elää Porin ja Pernajan välisellä alueella. Kolmas laji, sirokatkarapu (Palaemon elegans) on vieraslaji, joka on levinnyt nopeasti etelärannikolle 2000-luvun alussa.
Taloudellinen käyttö

Varsinaisia katkarapuja, samoin kuin muiden ryhmien katkarapuja, pyydystetään ja kasvatetaan merkittäviä määriä ihmisravinnoksi. Pohjois-Euroopassa tärkeimpiä lajeja ovat pohjankatkarapu (Pandalus borealis) ja hietakatkarapu (Crangon crangon). Kaakkois-Aasiassa vesiviljelyssä tuotetaan suuria määriä makean veden Macrobrachium-katkarapuja.
Katkaravut akvaariossa

Akvaarioharrastuksessa suosittujen pienten makean veden harjarapujen (Atyidae) nimiksi on vahvistettu erilaisia harjarapuja ja sukarapuja, esimerkiksi siniharjarapu ja leväsukarapu (Caridina japonica, ent. leväkatkarapu).
Makea- ja murtovesiakvaarioissa pidetään myös Macrobrachium-suvun lajeja, esimerkiksi Macrobrachium lanchesteri, Macrobrachium pilimanus ja Macrobrachium assamense. Merivesiakvaarioissa ovat yleisiä Lysmata-suvun ravut, jotka kuuluvat puhdistajaravuiksikin kutsuttuun Hippolytidae-heimoon.
Inkeri Vehmas-Thesslund

Inkeri Vehmas-Thesslund, vuosina 1978–2014 Vehmas-Lehto (s. 15. toukokuuta 1947 Keuruu) on suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston professori emerita.
Vehmas-Thesslund on valmistunut filosofian maisteriksi 1973, filosofian lisensiaatiksi 1988 ja väitellyt 1989 Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi venäjän kieli ja kirjallisuuden alalta tutkimuksella Quasi-correctness: a critical study of Finnish translations of Russian journalistic texts.
Julkaisut

Venäjän lakikielen peruskurssi: tekstit + sanastot, Inkeri Vehmas-Lehto, Anna Sokolova, Aino Rodima. Korkeakoulujen kielikeskus, 1984. - (Kielikeskusmateriaalia, ISSN 0357-5098; n:o 30.). ISBN 951-679-176-X.
Venäjän lakikielen peruskurssi, Inkeri Vehmas-Lehto, Anna Sokolova, Aino Rodima. Korkeakoulujen kielikeskus, 1987. - (Kielikeskusmateriaalia, ISSN 0357-5098; n:o 30.). ISBN 951-679-738-5.
Quasi-correctness: a critical study of Finnish translations of Russian journalistic texts, [Inkeri Vehmas-Lehto]. Hki: Neuvostoliittoinstituutti, 1989. - (Neuvostoliittoinstituutin vuosikirja, ISSN 0548-3247; n:o 31.). ISBN 951-707-057-8. - Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Neuvostoliittolaista käännösteoriaa, suomeksi toim. Inkeri Vehmas-Lehto. Helsingin yliopisto, 1990. - (Helsingin yliopiston slaavilaisten kielten laitoksen opetusmonisteita, ISSN 0782-3150; 4.). ISBN 951-45-5553-8.
Käännöstutkimuksen ja -opetuksen uusia virtauksia, toim. Inkeri Vehmas-Lehto, Pirjo Silfverstén. Helsingin yliopisto, Kymenlaakson täydennyskoulutuslaitos, Kouvolan osasto, 1993. - (Kymenlaakson täydennyskoulutuslaitoksen julkaisuja. ISSN 0787-7935; n:o 2.). ISBN 951-45-6389-1.
Kopiointia vai kommunikointia: johdatus käännösteoriaan, Inkeri Vehmas-Lehto. Finn lectura, 1999 ISBN 951-792-050-4.
Ni puha ni pera! = Onnea ja menestystä!: venäläisiä fraseologismeja suomalaisille, Aino Rodima, Inkeri Vehmas-Lehto. Finn lectura, 1999 ISBN 951-792-014-8.
Suomalais-venäläinen metsäsanakirja: noin 5000 termiä, toim. Inkeri Vehmas-Lehto ym. Metsäkustannus, 2008 ISBN 978-952-5118-34-6.
Puusta katsoen: metsätermit ja metsäsanakirjan laadinta, toimittanut Inkeri Vehmas-Lehto. Helsingin yliopisto, käännöstieteen laitos: 2009 - (Käännöstieteen laitoksen julkaisuja, Helsingin yliopisto, ISSN 1796-0150; 7.). ISBN 978-952-10-5481-5.
Kääntämisen tekstilajit ja tekstilajien kääntäminen, Leena Immonen, Mari Pakkala-Weckström, Inkeri Vehmas-Lehto (toim.). Finn Lectura, 2011 ISBN 978-951-792-473-3.
Arvo Vatanen

Arvo Sulo Antero Vatanen (11. joulukuuta 1939 Tohmajärvi – 23. elokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen graafikko.
Vatanen sai vuonna 1997 Grafian myöntämän Albert Gebhard -mitalin. Hän oli 1970-luvulla Grafian puheenjohtaja ja sihteeri. Vatanen opetti mainontaa ja graafista suunnittelua Markkinointi-instituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen.
Teokset

Epärytmiä: Littera, 1995 ISBN 951-9356-19-3.
Arvon mekin ansaitsemme, Sley-kirjat, 1997 ISBN 951-618-240-2.
Kertokaa se hänelle, Aika, 1997 ISBN 951-606-453-1.
Postia Viipurista, kuvat ja teksti: Arvo Vatanen, Kirjapaja, 2004 ISBN 951-607-110-4.
Suomalainen design, toim. Arvo Vatanen. Arvokirjat, 2008 ISBN 978-952-67052-0-0.
Lääkärin määräyksestä, Arvokirjat, 2009 ISBN 978-952-67052-1-7.
Viipuri  haavoittunut kaunotar, toimitus, taitto ja kuvavalinnat: Arvo Vatanen, Arvokirjat, 2011 ISBN 978-952-67052-2-4
Aiheesta muualla

Liisa Järvinen: Heidän vuoronsa lähteä[vanhentunut linkki], Kotimaa24.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)