stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pöiden ritarikunnan linna
Maantieteellinen historia

Pöiden Pyhän Marian tai Maarjan kirkko sijaitsee Saarenmaan itäosassa lähellä Kahutsin ja Irusten kyliä pitkin Risti-Virtsu-Kuivastu-Kuressaare- eli  Valtatietä 10 noin 30 km:n etäisyydellä Kuivastusta. Kirkon pohjoispuolelle jäi ritarikuntalinna, josta on maininta vuodelta 1290. Myöhemmin ritarikuntalinnan paikalle rakennettu ja sitä muistuttava Saarenmaan suurin kivikirkko näkyy kauas tasaisen maaston ansiosta. Näitä maita pidettiin parhaimpina peltomaina Saarenmaalla ja väestön elintaso oli muita korkeampi, kun samaan aikaan lähirannikon alueet olivat harvaanasuttuja. Joten jo 1200-luvulla linnan ja sen kappelikirkon ympärille perustettiin pian kihlakunnan keskukseksi Levalan kylä.
Saarenmaan Pöiden pitäjä tai kihlakunta valtasi sekä Pöiden ja Laimjalan kunnan itäosan että Orissaaren kunnan ja vuoteen 1675 asti myös Jaanin pitäjän alueet. Pöide ja Muhu muodostivat 1200-luvun alussa Horele-Moonin (tai Mohnin) kaksoiskihlakunnan, jonka puolustusasemista yksi oli Pöiden maalinna. Joidenkin lähteiden mukaan vanhimmassa historiallisessa asiakirjassa, jossa luetellaan vanhat alueet, mainitaan, että Horeleksi kutsuttiin Pöiden ja Jaanin muodostamaa aluetta. Pöidestä nimellä Horele kirjoitetaan vuonna 1233, kun viitattiin Liivinmaan ritarikunnan valloittaneen Horelen ja Moonin (tai Mohnin e. Muhun). Maanjaossa vuonna 1233 itäinen Oesel (Saarenmaa) ja koko Moon (Muhu) siirtyivät Liivinmaan ritarikunnalle. Joidenkin lähteiden mukaan Pöidellä nimeksi oli vuonna 1254 Poide, v. 1309 Poida ja v. 1645 saksankielinen Peude. Erillisestä Pöiden tai Peuden kirkkokihla- tai seurakunnasta väitetään olevan maininta joko vuodelta 1254 tai 1200–1300-lukujen vaihteelta, kun 1200-luvun jälkipuoliskolla rakennetun Pöiden voutilinnan kunnostamisen sijasta rakennettiin uudeksi hallinnolliseksi keskukseksi Maasilinna, joka oli vastuussa Väike väin-salmen liikenneteistä.
Pökkölänlampi

| Pökkölänlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°34′25″N, 24°04′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskuoja:  oja Hankaveteen 
Järvinumero:  35.432.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  200 m  
Rantaviiva:  0,654 km  
Pinta-ala:  2,551 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPökkölänlampi 
Pökkölänlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Ähtärin keskustaajaman lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Hankaveden–Väliveden alueeseen (35.432) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 200 metriä mpy.
Puijonkatu

| Puijonkatu |
| --- | --- |
 Puijonkatua Suokadun risteyksessä, kuva pohjoiseen Kuopion rautatieaseman suuntaan.
Maa:  Suomi
Omistaja:  Kuopion kaupunki
Tienpitäjä:  Kuopion kaupunki
Pituus:  1,66 km
Alkupiste:  Kuopionlahdenkatu, Kuopionlahti
Päätepiste:  Merkkikiven risteys (risteys yhdessä Puijonlaaksontien, Puijontien ja Kellolahdentien kanssa), Peipposenrinne (1,66 km)
Päällyste:  asfaltti
Puijonkatu on katu Kuopiossa ruutukaava-alueella. Katu kulkee Kuopion torin itälaidalla ja sen pituus on noin 1 660 metriä.
Katu alkaa etelässä Kuopionlahdenkadulta, se alittaa Savon radan ja ylittää viitostien. Katu loppuu pohjoisessa niin sanottuun merkkikiven risteykseen, jossa se risteää Puijonlaaksontien, Puijontien ja Kellolahdentien kanssa. Katu risteää 14 kadun kanssa; näistä viisi on rännikatua. Torin kohdalla se on kävelykatu. Torin alla olevan toriparkin toiset sisään- ja uloskäynnit avautuvat Puijonkadulle.
Etelään päin katu jatkuu Maria Jotunin katuna ja myöhemmin Tasavallankatuna, jotka vievät Kuopion ohittavan moottoritien 5 eteläiselle rampille, pohjoispäässä taas on liittymä moottoritien pohjoiselle liittymälle. Puijonkadun jatko, Puijontie, jatkuu Puijon tornille.
Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Kuopion tori, Kauppakeskus Sektori, Kuopion Iso hautausmaa, Kuopion rautatieasema ja Kuopion vanha linja-autoasema sekä sen taakse rakennettu Kuopion matkakeskus (kaukoliikenteen linja-autoasema).
Puijonkatua Kuopion keskustassa (vuonna 2016). Kuva torin suuntaan Maljalahdenkadun risteyksestä. Kuvassa näkyy puiden ympäröimä osia punertavasta Kuopion kaupungintalosta.
Puijonkatu alittaa Savon radan (kuva vuodelta 2010).
Puijonlaaksontie

Puijonlaaksontie on 2+2-kaistainen katu Kuopiossa. Tie alkaa Savilahdentien ja Niiralankadun risteyksestä ja päättyy Puijonkadun, Puijontien ja Kellolahdentien risteykseen. Tie kulkee koko matkan valtatie 5:n rinnalla, ja sen varrella sijaitsee mm. Kuopion yliopistollinen sairaala.
Pusoisvaara

Pusoisvaara (ven. Пасойсвара, Pasoysvara) oli Suomelle kuuluessaan Leppäniemen laajaan kyläkokonaisuuteen kuulunut kylä entisessä Suojärven kunnassa luovutetun Karjalan alueella. Nykyisin alue kuuluu Venäjän Karjalan tasavaltaan ja on asumaton eikä alueella sijainneista taloista ole myöskään jäljellä kivijalkoja, sillä kylän kohdalla viljeltiin Neuvostoliiton aikana peltoalaa ja kaikkien talojen kivijalat poistettiin viljelysten tieltä. Pusoisvaaraan pääsi aikanaan myös junalla, sillä alueella sijaitsi tervatehdas ja Suojoen saha. Pusoisvaaran pysäkki (rautatieseisake) sijaitsi noin 2,5 km päässä entiseltä Suomen ja Neuvostoliiton väliseltä rajalta ja noin kilometrin päässä Pusoisvaaran kylästä. Kylän eteläpuolella virtaa Ääniseen laskeva Suojoki.
Pusoisvaara, Suojärvi, Severi Rajantin (Sergei Michailowin) perheen talo ja tie vuosien 1941-1944 välillä.
Luettelo Kaustisen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kaustisen  julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kaustisen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
Luettelo

| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Jupet! | Pajalantien ja Toholammintien kiertoliittymä | Kirkonkylä | 63.5481°N, 23.6962°E | Valo, JaakkoJaakko Valo | 2019 |  |  |
| Houkutuspoika | Kansantaiteenkeskuksen piha |  |  | Kokko, TapaniTapani Kokko | 2016 |  |  |
| Kansanmusiikkimonumentti | Pelimannitalon vieressä, talon ja festivaaliareenan välisessä rinteessä, Konstantie 8 |  | 63.5457°N, 23.694°E | Maasalo, AnttiAntti Maasalo | 1982 |  |  |
| Kanteleensoittaja Kreeta Haapasalon muistopatsas | Seurakuntatalon läheisessä puistikossa, Siltatie 3 |  | 63.549°N, 23.6949°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1954 |  |  |
| Kuorikosken kirkonrakentajasuvun muistomerkki | Kirkon edusta |  | 63.5503°N, 23.694°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1939 |  |  |
| Muualle haudattujen muistomerkki | Kirkkomaan hautausmaa, Kappelintie 14 |  | 63.5504°N, 23.6943°E | Virkkala, JouniJouni Virkkala |  |  |  |
| Sankarimuistomerkki | Hautausmaa kirkon vieressä, Kappelintie 16 |  | 63.5502°N, 23.6943°E | Wirkkala, IlmariIlmari Wirkkala | 1921 ja 1948 |  |  |
| Sotiinlähtemisen muistomerkki | Pelimannitalon edustalla, Konstantie 8 |  | 63.546°N, 23.6937°E |  |  |   |  |
| Vaivaisukko | Kaustisen kirkon kellotapuli, Siltatie 3 |  | 63.5503°N, 23.6938°E | Ojala, MattsMatts Ojala | 1832 |  |  |
Puskusauma

Puskusauma tarkoittaa rakennuslevyjen, tapettivuotien yms. asentamista tiiviisti vierekkäin toisiansa vasten ilman limitystä tai rakoa.
Puskusauma ei sovellu esimerkiksi lastulevyille, sillä kosteuselämisen vuoksi puskusauma välillä aukeaa (levyjen kutistuessa) ja välillä puristuu tiukemmin puskuun rikkoen levyjen reunat (levyjen turvotessa).
Leo Väisänen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 23. heinäkuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 186 cm
Paino: 80 kg
Seura
Seura: Austin FC
Pelinumero: 15
Junioriseurat
: KäPa
: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015 | Klubi 04 | 19 | (3) |
| 2016 | HJK | 3 | (0) |
| 2016 | → PK-35 Vantaa (laina) | 9 | (1) |
| 2017–2018 | RoPS | 46 | (0) |
| 2018–2020 | Den Bosch | 47 | (3) |
| 2020–2023 | Elfsborg | 76 | (3) |
| 2023– | Austin FC | 21 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 251 | (17) |
Maajoukkue
| 2014 | Suomi U17 | 2 | (0) |
| 2015 | Suomi U18 | 4 | (0) |
| 2015 | Suomi U19 | 5 | (0) |
| 2017–2018 | Suomi U21 | 6 | (0) |
| 2019– | Suomi | 26 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. joulukuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 14. joulukuuta 2023.
Leo Väisänen (s. 23. heinäkuuta 1997 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa yhdysvaltalaista Austin FC -joukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Väisänen siirtyi KäPasta HJK:hon kaudeksi 2015. Hän pelasi kauden 2015 aikana 17 Kakkosen ottelua seuran kakkosjoukkue Klubi 04:ssä. Veikkausliigassa Väisänen pelasi ensimmäisen ottelunsa 14. huhtikuuta 2016, kun HJK pelasi vieraissa 2–2-tasapelin RoPS:ia vastaan. Kaudeksi 2017 Väisänen siirtyi Rovaniemen Palloseuraan, jossa hän pelasi vajaat kaksi kautta.
Elokuussa 2018 hän siirtyi Alankomaiden toisen sarjatason Eerste divisien Den Boschin riveihin. Tammikuussa 2020 Väisänen siirtyi Ruotsin Allsvenskanin IF Elfsborgiin. Hän vakiinnutti paikkansa jo ensimmäisellä kaudella 2020 pelaten 26 ottelua Allsvenskanissa. Toisella kaudellaan Väisänen pelasi Allsvenskanissa 23 ottelua, joissa teki kolme maalia, kun Elfsborg sijoittui sarjassa neljänneksi. Kauden päätteksi Väisänen valittiin Elfsborgin miesjoukkueen vuoden pelaajaksi.
Tammikuussa 2023 Väisänen siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-liigassa pelaavaan Austin FC -joukkueeseen nelivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueura

Väisänen oli vakiokasvo nuorten maajoukkueissa. A-maajoukkuedebyyttinsä Väisänen teki vuoden 2020 EM-kisojen karsinnoissa vierasvoitossa Liechtensteinistä 11. kesäkuuta 2019. EM-kisoissa 2020 Väisänen kirjautti tililleen yhden minuutin hänen tultuaan Jukka Raitalan tilalle 1–0-voittoon päättyneessä ottelussa Tanskaa vastaan. Vuoden 2022 MM-karsinnoissa Väisänen pelasi kuitenkin kahta loukkaantumisen vuoksi sivuun jäänyttä ottelua lukuun ottamatta täydet minuutit.
Yksityiselämä

Myös Leo Väisäsen veli Sauli Väisänen (s. 1994) tunnetaan jalkapalloilijana. Heidän äitinsä on vuoden 1984 Miss Suomi Anna-Liisa Tilus. Leo Väisänen on opiskellut urheilu-uran ohella Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa.
Puttalamin piirikunta

Puttalamin piirikunta (sinhaliksi පුත්තලම දිස්ත්‍රික්කය, Puttalama distrikkaya, tamiliksi புத்தளம் மாவட்டம், Puttaḷam māvaṭṭam) on yksi Sri Lankan 25 piirikunnasta. Se kuuluu Luoteisprovinssiin. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Mannarin piirikuntaan, idästä Anuradhapuran ja Kurunegalan piirikuntiin, etelästä Gampahan piirikuntaan ja idästä Mannarinlahteen.
Puskás Ferenc Stadionin metroasema

Puskás Ferenc Stadion on Budapestin metron linjan 2 asema Pestin puolella Unkarin pääkaupungissa Budapestissa.
Puskás Ferenc Stadionin asema on maanalainen ja se on avattu vuonna 1970 nimellä Népstadion. Vuosien 2004 ja 2011 välillä asema tunnettiin nimellä Stadionok. Asema tarjoaa kulkuyhteyden Puskás Ferenc Stadionille ja Papp László Budapest Sportarénalle.
Punavyömedestäjä

| Punavyömedestäjä> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Medestäjät Nectariniidae
Suku::  Lyhytnokkamedestäjät Anthreptes
Laji::  rubritorques
Kaksiosainen nimi
 Anthreptes rubritorques  Reichenow, 1905 
Katso myös
   Punavyömedestäjä Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punavyömedestäjä (Anthreptes rubritorques) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Punavyömedestäjää tavataan pienellä ja hajanaisella alueella Tansanian itäosissa. Lajin populaation arvellaan olevan 2 500–9 999 yksilöä, ja sitä pidetään yleisenä vain osissa Usambaran vuoristoa. Muut punavyömedestäjän esiintymisalueet ovat suojeltuja, mutta Usambarassa lajia uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Punavyömedestäjän uskotaan olevan vähenemässä ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Predrag Mijatović

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1969
Syntymäpaikka: Titograd, Jugoslavia
Pituus: 177 senttimetriä
Lempinimi: Peđa
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1987–1989 1989–1993 1993–1996 1996–1999 1999–2002 2002–2004 | Budućnost Partizan Valencia Real Madrid Fiorentina Levante | 59 (6) 104 (45) 104 (56) 90 (29) 42 (4) 21 (3) |
Maajoukkue
| 1989–2003 | Jugoslavia | 73 (28) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Predrag ”Peđa” Mijatović (serb. Предраг Мијатовић, s. 19. tammikuuta 1969 Titograd, Jugoslavia) on montenegrolainen jalkapalloilija, joka pelasi vuosina 1989–2003 Jugoslavian (sittemmin Serbia ja Montenegron) maajoukkueessa.
Pelaajaura

Mijatović oli pelipaikaltaan hyökkääjä ja edusti ammattilaisurallaan Budućnostia, Partizania, Valenciaa, Real Madridia, Fiorentinaa ja Levantea. Hän pelasi Jugoslavian sosialistisen liittotasavallan ja Jugoslavian liittotasavallan maajoukkueissa yhteensä 73 ottelua ja teki 28 maalia. Hän oli mukana vuoden 1998 MM- ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa.
Mijatović voitti Jugoslaviassa Partizanin paidassa yhden liigamestaruuden (1993) ja kaksi cup-mestaruutta (1989, 1992) ennen siirtymistään espanjalaiseen Valenciaan kaudeksi 1993–1994. Kaudella 1995–1996 Mijatović teki Primera Divisiónissa 28 maalia, jonka ansiosta hän sai seuraavaksi kaudeksi sopimuksen Real Madridin kanssa. Real Madridissa hänet muistetaan etenkin kauden 1997–1998 Mestarien liigan loppuottelussa Juventusta vastaan tekemästään voittomaalista, joka toi seuralle sen 32 vuotta tavoitteleman seitsemännen Euroopan cup -pokaalin (La Séptima). Real Madridissa hän voitti myös liigamestaruuden (1997), supercupin (1997) ja Intercontinental Cupin (1998). Mijatović sijoittui toiseksi Kultainen pallo -äänestyksessä vuonna 1997. Real Madridista Mijatović jatkoi italialaiseen Fiorentinaan, josta hän palasi kolmen kauden jälkeen Valenciaan vuonna 2002, mutta tällä kertaa Segunda Divisiónissa pelanneeseen Levanten joukkueeseen. Levantessa hän pelasi uransa kaksi viimeistä kautta.
Pelaajauran jälkeen

Lopetettuaan pelaajauransa vuonna 2004 Mijatović jäi Valenciaan ja ryhtyi pelaaja-agentiksi. Kesäkuussa 2006 hän yhdisti voimansa Ramón Calderónin kanssa tämän hakiessa Real Madridin puheenjohtajuutta. Calderónin voitettua puheenjohtajavaalin 2. heinäkuuta tuli Mijatovićista seuran jalkapallotoimenjohtaja, jossa tehtävässä hän oli vastuussa edustusjoukkueen pelaajahankinnoista. Hän toimi tehtävässä toukokuuhun 2009 asti. Hänen aikanaan seura voitti kaksi Espanjan liigamestaruutta ja Espanjan supercupin.
Yksityiselämä

Myös Mijatovićin yksityiselämä on hyvin uutisoitua johtuen sekasortoisesta suhteesta belgradilaiseen seurapiirikaunottareen Elena Karamaniin. Pari oli naimisissa puolitoista vuotta 1990-luvun alussa ja sai ennen avioeroaan kaksi poikaa, Luka ja Andreja. Myöhemmin Mijatović nai malli Aneta Milićevićin, jonka kanssa hänellä on tyttäret Nađa, Nina ja Lola.
Aiheesta muualla

Predrag Mijatović Real Madridin sivuston Jugadores de Leyenda -osiossa (espanjaksi)
Predrag Mijatović Football Database -sivustolla (englanniksi)
Jugoslavian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kralj
2 Mirković
3 Đorović
4 Jokanović
5 Đukić
6 Brnović
7 Jugović
8 Savićević
9 Mijatović
10 Stojković
11 Mihajlović
12 Leković
13 Komljenović
14 Saveljić
15 Drulović
16 Petrović
17 Milošević
18 Govedarica
19 Stević
20 Stanković
21 Ognjenović
22 Kovačević
Valmentaja Santrač
Punssi

Ruotsalaista punssia
Punssi on arrakilla maustettu makeahko likööri. Punssi levisi Ruotsiin ja Suomeen 1700-luvun alkupuolella, kun maahan alettiin tuoda Jaavasta arrakkia eli palmun mehusta, yrteistä, riisistä ja melassista käyttämällä ja tislaamalla valmistettua alkoholijuomaa. Punssi valmistettiin sekoittamalla arrakkia, vettä, sokeria ja sitruunamehua, myöhemmin juomaan alettiin lisätä myös paloviinaa.
Alun perin punssi nautittiin aina kuumana. 1800-luvun puolivälissä punssia alettiin valmistaa teollisesti, jolloin sen tarjoaminen kylmänä kahvin kera yleistyi. Vielä nykyisin myös kylmä punssi tarjoillaan usein lasikupeista. Kuumaa tai kylmää punssia tavataan etenkin Ruotsissa juoda hernekeiton kanssa, mutta myös Suomessa punssin kulutushuippu osuu laskiaiseen, jolloin hernekeittoa nautitaan runsaasti.
Kaikkiaan punssin suosio on rajoittunut varsin tarkoin Pohjoismaiden alueelle[lähde? ].
Punta (mittayksikkö)

Punta on keskiajalla ja uuden ajan alussa Ruotsissa ja Suomessa käytössä ollut tilavuuden mittayksikkö, jota käytettiin yleisesti viljan määrän mittaamiseen. Yksi punta vastasi Ruotsissa kahdeksaa ja Suomessa yleensä kuutta pannia. Yksi Tukholman panni oli 1500-luvulla 47 litraa. Veronkantomittana pannin suuruus vaihteli maakunnittain. Vuonna 1638 annettiin asetus, jonka mukaan yhden pannin suuruus oli puoli tynnyriä eli 72 litraa. Tästä voidaan laskea, että yksi punta oli 1500-luvulla Tukholmassa 376 litraa.
Aikana, jolloin puntaa käytettiin viljamittana, maatilan pinta-alan suuruus ilmoitettiin usein siemenviljan kylvömäärän puntaluvulla.
Luikalan työväentalo

| Luikalan työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Luikala, Pälkäne
Valmistumisvuosi:  1910–1912
Rakennuttaja:  Luikalan Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Luikalan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  312 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luikalan työväentalo on Pälkäneen kunnan Luikalan kylässä sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Luikalan työväenyhdistys perustettiin vuonna 1905. Vuonna 1911 yhdistyksen jäsenluku oli 39. Talon yhdistys hankki vuonna 1910. Se rakennettiin talkoilla. Talo mahdollisesti valmistui lopullisesti vasta pari vuotta myöhemmin, sillä vuonna 2012 vietettiin sen 100-vuotisjuhlia.
Rakennus

Talo on yksikerroksinen ja sen pinta-ala on noin 312 m². Siihen kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Talo on hirsirunkoinen, lautavuorattu ja maalattu punaiseksi. Alkuperäinen pärekatto vaihdettiin peltiin vuonna 1974. Taloon tehtiin EU-rahalla perusteellinen remontti noin vuonna 2010.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin suosittuja tansseja, joihin tuli väkeä kauempaakin, jotkut järven yli soutamallakin. Vuonna 1982 talosta osa oli omassa käytössä, osa vuokrattuna ja osa autiona vuodesta 1970 lähtien. 2010-luvulla talossa on pidetty niin perhejuhlia kuin kansalaisopiston kurssejakin. Siellä on tehty myös äänityksiä.
Länsimaat

Huntingtonin näkemys maailman kulttuurialueista, läntinen kristikunta tummansinisellä, ortodoksinen kristikunta vaaleansinisellä.
Länsimaat on hieman epämääräinen kulttuurillisia, poliittisia ja maantieteellisiä seikkoja sisältävä käsite, jolla viitataan usein Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja suureen osaan Euroopasta. Länsimaissa voidaan kulttuurillis-poliittisessa mielessä katsoa olevan mukana myös länsimaiden siirtokunnista itsenäistyneet maat, ainakin Australia ja Uusi-Seelanti. Toisinaan länsimaiksi luetaan myös Israel, joka on länsimaiden pitkäaikainen liittolainen ja jonka väestöstä merkittäväksi koettu vähemmistö on eurooppalaista syntyperää, ja latinalaisen Amerikan maat.[lähde? ]
Käsitteen ideologisesta puolesta voidaan sanoa, että länsimaat katsovat usein edustavansa modernisaatiota, demokratiaa, markkinataloutta, sivistystä ja jopa rauhaa. Tämä tulee hyvin ilmi esimerkiksi Euroopan unionin perustuslaissa. Toisaalta länsimaiden historiallinen tausta perustuu usein kolonialismiin.
Länsimaat voidaan myös käsittää ensimmäisen maailman maina, jotka erosivat sosialistisesta leiristä (toinen maailma) ja kehitysmaista (kolmas maailma).
Kylmän sodan aika

Kylmän sodan aikana Euroopasta luettiin usein länsi­maihin vain ne maat, jotka eivät kuuluneet Neuvosto­liiton hallitsemaan itäblokkiin. Lännen vastapuolena oli itä, johon kuuluivat kommunistiset Neuvosto­liitto ja Kiina sekä niiden vaikutuspiirissä olevat maat. Tämäntyyppiset vanhat jaot ovat käyneet kyseenalaisemmiksi maailman muuttuessa, mutta niitä käytetään joskus edelleen. Länsi–itä-akselia muistuttaa läheisesti jako (rikkaaseen) pohjoiseen ja (köyhään) etelään, jossa viitataan vaurauden jakaantumiseen maapallolla.
Ensimmäinen, toinen ja kolmas maailma

Varsinkin aiempina vuosikymmeninä puhuttiin usein ensimmäisestä, toisesta ja kolmannesta maailmasta. Tällöin ensimmäinen maailma sisälsi länsimaat. ”Läntinen yhteisö” eroaa kuitenkin sosioekonomisesta termistä ”ensimmäinen maailma” siinä, että esimerkiksi Etelä-Amerikka lasketaan joskus osaksi läntistä yhteisöä, mutta suuri osa maanosan asukkaista on köyhiä. Japani on rikas ja osa ”ensimmäistä maailmaa”, mutta ei ole kulttuuriltaan länsimainen.
Saksalainen näkökulma

Saksankielisessä kulttuurissa on erotettu kaksi tai kolme tähän kuuluvaa käsitettä. Westliche Welt merkitsee kutakuinkin samaa kuin nykysuomen länsimaat, mutta samoin on ollut tapana suomentaa hieman toisenlaista hahmotusta edustava Abendland (jonka rinnalla esiintyy orientin vastakohtana Okzident). Abendland-käsite esintyy Oswald Spenglerin pääteoksessa Der Untergang des Abendlandes (1917–1920, suomennettuna nimellä Länsimaiden perikato).
Kulttuurien kamppailu

Yhdysvaltalainen politiikan tutkija Samuel P. Huntington esittää kirjassaan Kulttuurien kamppailu ja uusi maailmanjärjestys (1996, suomennos 2003) näkemyksensä kylmän sodan aikaisesta maailmasta. Kirjassa maailmanyhteiskunta jaetaan yhdeksäänselvennä sivilisaatioon, länsimaiseen, ortodoksiseen, latinalaisamerikkalaiseen, islamilaiseen, afrikkalaiseen, hindulaiseen, buddhalaiseen, kiinalaiseen ja japanilaiseen. Kirjan mukaan länsimaihin kuuluvat Yhdysvallat ja Kanada sekä suuri osa Euroopasta, Oseaniasta ja Filippiineistä.
Hänen näkemyksensä on kiistanalainen: joidenkin kriitikoiden mielestä länsimaihin pitäisi sisällyttää koko Amerikan manner sillä kaikki mantereen valtiot ovat Euroopan entisiä siirtokuntia ja siten länsimainen kulttuuri on vaikuttanut niihin vahvasti, lisäksi suurimmalla osalla mantereen väestöstä on eurooppalaiset sukujuuret. Latinalaisessa Amerikassa aihe on myös mielipiteitä jakava: joidenkin mielestä he kuuluvat länteen, joidenkin mielestä he ovat oma kulttuurinsa. Jodenkin mielestä koko Eurooppa, myös entinen itäblokki, pitäisi sisällyttää länsimaihin, sillä he näkevät Euroopan jakamisen länteen ja itään pelkkänä muistona rautaesiripusta, jolla ei ole suurta vaikutusta kylmän sodan jälkeiseen yhteiskuntaan.
Kylmän sodan kolme maailmaa kesällä 1975:

  Ensimmäinen maailma eli länsiblokki: Yhdysvallat liittolaisineen.
  Toinen maailma eli itäblokki: Neuvostoliitto ja Kiina liittolaisineen.
  Kolmas maailma: sitoutumattomat ja puolueettomat maat.