Okavangon suisto
Hydrologia > Suisto ja sen jokijärjestelmät

Suistoalue voidaan jakaa suistoon johtavaan osaan Okavangojokea ja varsinaiseen suistoon. Suistoalue alkaa Namibian puolelta Popan putouksista. Siitä Okavango jatkaa läpi laajan tulvatasangon ja jakautuu sen jälkeen laajaksi viuhkaksi, johon kuuluu yläjuoksun puoleiset pysyvät suot, alajuoksun kausittain tulvivat tulvatasangot sekä saaret ja sandveld-niemekkeet.
Popan putouksilta varsinaisen suiston alkuun on noin sata kilometriä, mutta voimakkaasti meanderoiva joki kulkee matkan aikana noin 200 kilometriä. Paikoin Okavangon uomaa rajoittavat geologiset siirrokset ja hiekkaselänteet, mutta paikoin sitä reunustava tulvatasanko on jopa 25 kilometriä leveä. Itse joen leveys on noin 50–100 metriä ja syvyys 5–6 metriä. Joki meanderoi erityisesti Popan putouksilta Shakaween ulottuvalla matkalla, jossa hiekkapohjainen tulvatasanko on kapea.
Shakawen jälkeen meanderointi vähenee ja jokea alkavat reunustaa pysyvät suot. Joen törmät muuttuvat hiekkapohjaisesta aineksesta kasvillisuuden sitomaan turpeeseen, johon on kyllästynyt hienoa klastista ainesta. Okavangon eteläosassa vedenpinnan taso kohoaa ympäröivien soiden tasoon verrattuna. Joen pinta saattaa enimmillään olla jopa 60 senttimetriä korkeammalla kuin sata metriä jokikanavasta sijaitsevan suon pinta. Jokia reunustava tiheä kasvillisuus ja turvekerros muodostavat puoliläpäisevän patorakenteen, jonka läpi jokiuomasta valuu hiljalleen vettä ympäröiville soille. Alajuoksun suuntaan mentäessä veden valuminen vähenee, mihin vaikuttavat paljon myös eläinten liikkeet. Erityisesti virtahevot liikkuvat öisin jokiuomasta toiseen ja avaavat näin vedelle uusia virtausreittejä.
Okavangon pääuoma jakaantuu ennen alluviaalikeilaa neljään kanavaan, jotka ovat idästä länteen Selinda, Nqoga, Jao ja Thaoge. Nämä uomat jakaantuvat edelleen pienemmiksi jokikanaviksi. Itse suisto jaetaankin neljään jokijärjestelmään, mutta niiden rajat ovat hyvin epämääräiset. Ainoa suurehko vedenjakaja on suiston läntiset osat muista alueista erottava Chief’s Island. 2000-luvulla suurin osa vedestä on virrannut kaakkoon Nqogaan ja keskiseen Jaon uomaan. Sen sijaan koilliseen virtaava Selinda sekä etelään virtaavat Thaoge ja Karongana saavat vettä vain runsaiden tulvien vuosina. Thaoge virtasi aiemmin Ngamijärveen asti, mutta vuonna 1884 sen reitti järvelle tukkiutui. Thaoge päättyy useisiin peräkkäisiin laguuneihin ja tukehtuu lopulta sedimenttikerrosten ja laajan kasvillisuuden sekaan.
Nqoga on suiston pohjoisosan merkittävin jokikanava. Se on käytännössä Okavangojoen jatke, ja sen oikealta törmältä saa alkunsa myös Jao–Boro-järjestelmä. Chief’s Islandin länsipuolella sijaitseva Jao–Boro–Xudum on suiston suurin jokijärjestelmä. Jaoon virtaa suoraa Nqogasta vain vähän vettä, mutta se saa vettä useista sen länsipuolella olevista pienistä uomista ja laguuneista. Yläjuoksulla Jao virtaa selvässä uomassa, mutta Xon tasangolla se saapuu laajalle tulva-alueelle, jossa sen uoma häviää paikoin kokonaan. Tasangon eteläpuolella Jao muuttuu enää kausittaiseksi joeksi.
Nqogasta valuva vesi virtaa Maunachirajokeen ja siitä edelleen sivujokeen Khiandiandavhuun. Maunachira saa tasaisesti vettä Nqogasta, ja siksi siinä on vain vähäistä kausittaista vaihtelua. Maunachiraa ympäröi laaja pysyvien soiden verkosto. Kausittainen Khwaijoki saa vetensä Maunachirasta, josta vuotaa vettä sen keskiosista myös Mboroga–Santantibidi–Gomoti-verkostoon, joka sijaitsee Chief’s Islandin itäpuolella. Nqoga virtasi 1900-luvun alussa vielä suoraan Mborogaan, mutta sittemmin Nqogan tukkeutumisen takia virtaus on loppunut.
Okavangon suistosta virtaa vettä kausittaista Thamalakanejokea pitkin, joka kulkee suiston koillisosista lounaaseen. Se virtaa Maunin kaupungin ohi ja joskus Ngamijärveen ja Botetijokeen asti.