stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kemiön vaakuna

Kemiön vaakuna (1963–2008)
Kemiön vaakuna oli Kemiön kunnan tunnus. Vaakunan aiheena on vanha kulttuuriseutu, jonka maisemaa värittävät tyypilliset jalot lehtipuut.
Vaakunan selitys on ”kilpi lehmuskoroisesti puna-kultakatkoinen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Kemiön kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. tammikuuta 1963. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. syyskuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Kemiö muodosti yhdessä Västanfjärdin ja Dragsfjärdin kuntien kanssa Kemiönsaaren kunnan. Kemiönsaaren vaakunaksi tuli silloin aiempi Dragsfjärdin vaakuna.
Keminmaan vaakuna

Keminmaan vaakuna
Kemin pitäjän vanha sinetti
Keminmaan vaakuna on Keminmaan kunnan tunnus. Vaakunan lohi on peräisin pitäjän vanhasta sinetistä, ja lukko viittaa paikkakunnan keskeiseen sijaintiin seudulla. Sinetistä peräisin oleva lohi esiintyy myös Kemin kaupungin vaakunassa.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hyppäävä lohi, jonka leuassa riippulukko; kaikki hopeaa, paitsi lukossa musta avaimenreikä.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja silloisen Kemin maalaiskunnan kunnanvaltuusto hyväksyi sen 14. tammikuuta 1955. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 4. heinäkuuta samana vuonna.
Antje Kempe

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Antje Kempe vuonna 1983. |  Antje Kempe vuonna 1983. |  Antje Kempe vuonna 1983. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1982 | keihäänheitto |  |
Antje Zöllkau s. Kempe (s. 22. kesäkuuta 1963 Saalfeld) on entinen itäsaksalainen keihäänheittäjä.
Antje Kempe saavutti juniorien Euroopan-mestaruuskisoissa toisen sijan vuonna 1981. Vuotta myöhemmin hän oli aikuisten Euroopan-mestaruuskisojen hopealla.
Maailmanmestaruuskisat 1983 olivat hänelle verrattaen kova pettymys hänen jäädessään 11. sijalle, eikä hänen yleisurheilu-uransa kestänyt vanhemmalle iälle huipputasolla. Omassa maassaan hän jäi pari vuotta vanhemman ja raamikkaamman Petra Felken varjoon.
Vuonna 1983 Antje Kempe heitti kuitenkin tuloksen 71,00 vanhanmallisella keihäällä ylittäen 70 metrin haamurajan ensimmäisenä saksalaisnaisena. Hänen ennätyksensä keihäänheitossa on 72,16.
Antje Kempe edusti ensin Jenan joukkuetta, siirtyi OSC Berliniin ja myöhemmin länteen Mannheimiin. Antjella on poika Max Zöllkau, joka on syntynyt 1989.
Luettelo pikkuplaneetoista: 46001–47000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
46001:stä ja päättyen 47000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keltarousku

| Keltarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  repraesentaneus
Kaksiosainen nimi
 Lactarius repraesentaneus  Britzelm. 
Katso myös
   Keltarousku Wikispeciesissä   Keltarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltarousku (Lactarius repraesentaneus) on keltainen rouskuihin kuuluva sienilaji.
Koko ja ulkonäkö

Keltarousku on kookas sieni, jonka kauttaaltaan keltainen väri vaihtelee sävyltään okrasta munankeltaiseen. Keltarouskun lakki on  10-20 cm leveä ja suomukarvainen. Lakki on nuorena reunoiltaan alaspäin kiertynyt ja karvainen, vanhemmiten lakki laakenee. Pinnaltaan lakki on etenkin kostealla säällä limainen. Heltat ovat lakkia vaaleammat. Jalka on lyhyt, tukeva, harvakseltaan kuoppatäpläinen ja vanhemmiten ontto. Kellanvalkoisen mallon maku on vain lievästi karvas ja se tuoksuu miellyttävältä. Vetisen valkoinen maitiaisneste muuttuu violetiksi jouduttuaan kosketuksiin ilman kanssa ja värjää myös sitä ympäröivän mallon harmaanvioletiksi.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaiset lajit

Keltarouskun erottaa samankaltaisesta isovoirouskusta (L. scrobiculatus) ja muista voirouskuista violetiksi muuttuvan maitiaisnesteen ja mallon perusteella. Ulkonäöltään keltarouskun saattaa sekoittaa myös yleisempänä kasvavaan karvarouskuun (L. torminosus).
Kasvuaika ja -paikka

Keltarousku kasvaa heinäkuusta lokakuuhun melko yleisesti tuoreissa kuusi- ja koivukangasmetsissä, usein hieman soistuneilla, korpimaisilla alueilla. Sen kasvualue käsittää koko Suomen tunturialueita lukuun ottamatta, mutta se on pohjoisessa yleisempi.
Käyttö ravinnoksi

Ruokasienenä keltarousku on arvioitu melko hyväksi. Kuten yleisesti rouskujen kohdalla, kiehauttaminen on suositeltavaa, mutta mietona sienenä keltarouskun voi paistaa myös tuoreeltaan tai käyttää suolasienenä. Lakin limainen pinta kannattaa poistaa ennen sienen käyttöä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: keltarousku (Lactarius representaneus)
Luontoportti: Keltarousku (Lactarius representaneus)
Lactarius repraesentaneus, keltarousku @ Natural Fungi in Finland
MushroomExpert: Lactarius repraesentaneus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q226970  Wikispecies: Lactarius repraesentaneus  BioLib: 60016  CoL: 3RS6Y  EoL: 1030073  Fungorum: 157511  GBIF: 5248687  iNaturalist: 499712  IRMNG: 10803711  MycoBank: 157511  NatureServe: 2.881158  NBN: NHMSYS0001486078  NCBI: 239216  Open Tree of Life: 56882  uBio: 1184858  Laji.fi: MX.71807
Kenié

Kenié on Nigerjoen koski Malissa 35 kilometriä Bamakosta itään. Sen putouskorkeus on noin kymmenen metriä. Kenié ja sen yläpuolella sijaitseva Sotuban koski estävät jokiliikenteen Nigerin ylä- ja keskijuoksun välillä. Ne liittyvät geologisesti joen vasemmalla rannalla kohoaviin Mandinguevuoriin.
Keniéen suunnitellaan vesivoimalaitosta, jonka teho on 42 megawattia ja arvioitu vuosituotanto 175 gigawattituntia. Malin hallitus ja ranskalainen Eranove-yhtiö solmivat vuonna 2015 sopimuksen voimalaitoksen rahoittamisesta, rakentamisesta ja käytöstä seuraavien 30 vuoden ajan. Eranove ja kiinalainen Sinohydro sopivat sen rakentamisesta vuonna 2020.
Keltiäinen (Somero)

Keltiäinen on kylä ja kyläkeskus Somerniemellä Somerolla.  Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 63, mikä teki siitä Someron kylistä väkiluvultaan 35. suurimman ja entisen Somerniemen kylistä seitsemänneksi suurimman. Keltiäisten naapurikyliä Somerniemellä ovat Vesanoja lännessä, Härjänoja idässä, Härjänlahti etelässä ja Salkola pohjoisessa. Luoteessa sen maihin rajoittuvat myös Hirsjärven Palikaisten kylän maat.
Palvelut ja nähtävyydet

Kylän palveluihin kuului ainoa Someron jäljellä oleva kyläkauppa, joka lopetettiin vuoden 2020 lopulla.  Keltiäisten kylän alueella, Särkijärven rannalla sijaitsee nähtävyytenä tunnettu taiteilija Reino Koivuniemen ateljee ja näyttelytila Hiidenlinna, ja Salkolantien varrella Keltiäisten kylän alueella on Someron urheiluautoilijat ry:n jokamiesluokan moottorirata Somura. Kylän alueella sijaitsevat myös Someron seurakunnan leirikeskus Siikjärven rannalla ja Someron kaupungin sauna Poikkipuoliaisten järven rannalla.
Vuodesta 1888 vuoteen 1991 Keltiäisissä toimi Somerniemen vanhin koulu, Keltiäisten koulu, sittemmin Keltiäisten ala-aste. Sen koulupiiriin kuuluivat 1920-luvulta alkaen Keltiäisten, Vesanojan, Härjänlahden ja pääosin Härjänojan kylät ja Salkolan koulun lakattua vuonna 1964 myös Salkola ja Härjänojan metsäkulma. Koulun lakattua koulua on käyty Somerniemen ainoassa jäljellä olevassa koulussa Oinasjärvellä.
Luonto

Kylä sijaitsee Paimionjoen vesistön suurimman järven Painion rannalla, joka on myös Somerniemen ja koko Someron suurin järvi. Muita järviä ovat sen pohjoispuoliset metsäjärvet Siikjärvi, Särkjärvi ja Vesajärvi, jotka kaikki sijaitsevat osaksi Keltiäisten, osaksi Vesanojan kylän alueella, sekä kylän maiden pohjoiskärjessä sijaitseva Poikkipuoliainen ja Tammelan rajalla sijaitseva Valkjärvi. Järvistä neljä ensin mainittua laskevat Painioon, mutta Valkjärvi on Paimionjoen sivujoen Pajulanjoen latvajärvi.
Historia

Keltiäinen on isossajaossa ollut samaa jakokuntaa viereisen Vesanojan kylän kanssa, ja koska Keltiäisissä taloja on enemmän, se lienee kylistä vanhempi. Kylän vanhoja taloja ovat olleet Loitti, Korpilo, Kylä-Kossa, Mäki-Kossa, Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää. Näistä Loitti ja Mäki-Kossa ovat hävinneet aiemmin ja Kylä-Kossa paloi vuonna 1997, mutta Korpilo, Seppälä, Nikula ja Sillanpää ovat edelleen olemassa. Kylän vanhalla tontilla taloista ovat edelleen Korpilo ja Seppälä.
Kylän kaakkoiskulmassa, harjuselänteellä Härjänojan kylän rajalla sijaitsevasta taajaan rakennetusta alueesta, jossa ovat sijainneet muun muassa nykyinen kyläkauppa ja aiemmin myös Someron osuuskaupan myymälä, käytetään paikallisesti leikillistä nimitystä "Hansun kaupunki".
Aiheesta muualla

Höjer, Peter: Kansallisarkisto, Maanmittaushallitus, Maakirjakartat. Somerniemi, Keltiäinen,  h71: 7/1.   1731.  Kartta Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 3.2.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
Kéniéba

| Kéniéba |
| --- | --- |
 Kéniéba
 Koordinaatit: 12°50′16″N, 11°14′6″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Kayesin alue
Piiri:  Kéniéban piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  35 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kéniéba on maalaiskunta, sen keskuskylä ja Kéniéban piirin hallinnollinen keskus Kayesin alueella Malissa. Se sijaitsee lähellä Senegalin rajaa 250 kilometriä Kayesista etelään. Kunnassa on 35 700 ja kylässä 11 700 asukasta (vuonna 2009).
Kéniéban kunta rajoittuu pohjoisessa Kéniéban piirin Sitakillyn, idässä Bayen, Dombian ja Dabian ja etelässä Faléan kuntiin sekä lännessä Senegaliin. Kunta on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka yläpuolella kohoaa Tambaouran kalliorinne. Senegalin rajalla virtaa Faléméjoki. Ilmasto on tyypiltään guinealainen.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu 26 kylää. Asukkaat ovat etupäässä malinkeja ja fulbeja. Lisäksi on jonkin verran bambaroita. Vallitseva uskonto on islam, jonka rinnalla esiintyy myös animismia.
Kéniéban kautta kulkee Bamakosta ja Kitasta Senegaliin johtava maantie RN24. Kylästä on ympärivuotinen tieyhteys Kayesiin ja siellä on myös kaivosyhtiöiden käyttämä pienkoneiden lentokenttä.
Kunnan pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja perinteisin menetelmin tapahtuva kullankaivu. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi, fonio ja maapähkinä. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Keskuskylän palveluihin kuuluvat lyseo, terveyskeskus, piirin poliklinikka sekä vesijohto- ja sähköverkko.
Kéniébassa on hotelli ja muita majoitus- sekä ravintolapalveluita. Matkailijoita houkuttelevat Tambaouran kalliorinne ja alueen kullankaivuperinne.
Laurentius Kempe

Laurentius Andreae Kempe (n. 1620 Närpiö – 1669 Lapväärtti) oli suomalainen kirkkoherra ja filosofian maisteri. Hänet tunnetaan myös suomalaisen teatteritaiteen edistäjänä.
Ura

Kempe kirjoitti ylioppilaaksi Turussa keväällä 1642 ja valmistui filosofian maisteriksi toukokuussa 1653. Hän aloitti Uudenkaarlepyyn triviaalikoulun rehtorina vuonna 1655. Kaupungin pormestari Cordt Bochmöller piti häntä epäkelpona tehtäväänsä ja ryhtyi toimiin hänen erottamisekseen. Piispa Aeschillus Petraeus ehdotti Kempelle kirkollista uraa, jonka tämä sittemmin valitsi. Superintendentti Petrus Erici Steuchius vihki Kempen papiksi 1658. Turun tuomiokapituli nimitti Kempen Lapväärtin kirkkoherraksi 13. toukokuuta 1658. Kristiinankaupungin porvaristo olisi halunnut tehtävään Närpiön kappalaisen Johannes Johannis Wazaeuksen.
Kempe kohtasi uudessa virassaan pian ongelmia. Hänet pidätettiin virantoimituksesta helmikuussa 1659, sillä hänen oli väitetty puhuneen saarnatuolistaan ”sopimattomuuksia”. Kempe anoi virkaansa takaisin useaan otteeseen, kunnes joulukuussa 1659 tuomiokapituli myönsi hänelle luvan hoitaa tehtäväänsä joulunpyhinä.
Laurentius Kempe on mainittu myös Suomen teatterihistorian yhteydessä. Hänen aikanaan Suomessa ei ollut ammattimaista näyttelijätoimintaa, vaan teatteritaide oli harrastajapohjaista ja levisi opiskelijoiden myötä koulukaupunkeihin. Kempe arvosti teatteria ja oli itse näyttelijänä ainakin komediassa Surge Eller Flijt och Oflitighetz Skodes Spegel. Kappale esitettiin Turussa 6. toukokuuta 1647; sen oli kirjoittanut Jacobus Petri Chronander.
Laurentius Kempen vanhemmat olivat Närpiön kappalainen ja myöhempi Lapväärtin kirkkoherra Andreas Magni Kempe ja Anna Mårtensdotter Wargh.
Kenorland

Kenorland oli muinainen jättiläismanner. Sen on arveltu muodostuneen arkeeisen ajan lopulla noin 2,7 miljardia vuotta sitten ja hajonneen proterotsooisen ajan alkupuolella 2,3–2,1 miljardia vuotta sitten.
Kenorland koostui useasta alkumantereesta. Keskellä oli Baltica eli nykyinen Pohjois-Eurooppa, ja sen ympärillä olivat Laurentia, Pilbara, Yilgarn ja Kalahari.
Katherine Schwarzenegger

Katherine Schwarzenegger
Katherine Schwarzenegger (s. 13. joulukuuta 1989 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on näyttelijä ja poliitikko Arnold Schwarzeneggerin ja toimittaja Maria Shriverin vanhin lapsi.
Hänellä on yksi nuorempi sisko, Christina Schwarzenegger, sekä kaksi nuorempaa veljeä, Patrick Schwarzenegger ja Christopher Schwarzenegger. Lisäksi hänellä on isänsä puolelta velipuoli, Joseph Baena.
Schwarzenegger avioitui kesäkuussa 2019 näyttelijä Chris Prattin kanssa. Heille syntyi elokuussa 2020 tytär, toukokuussa 2022 toinen tytär ja marraskuussa 2024 poika.
Luettelo pikkuplaneetoista: 428 001–429 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
428001:stä ja päättyen 429000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Keminkraaseli

Keminkraaseli
Keminkraaseli Ajoksen Murhaniemestä nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  Perämeri, Kemi Suomi
Vesistö:  Perämeri 
| --- | --- |
Korkeus:  25 m
Värit:  Musta, valkoinen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1937
| --- | --- |
Valon korkeus:  25 m
Valonkanto:  13,5  km 
Valon ominaisuudet:  Fl(3) WRG 12s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN018 
Admiralty:  C4083 
List of Lights:  28464 
MarineTraffic:  1000006042 
NGA:  116-18828 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Keminkraaseli on noin 350 metriä pitkä kalliosaari Kemin edustalla Perämerellä. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä etelään Ajoksen satamasta. Saarella on myös samanniminen, majakka, joka ohjaa aluksia Ajokseen johtavalle 10 metrin väylälle.
Majakka rakennettiin kesällä 1937, jolloin siitä tuli Suomen pohjoisin majakka. Torni valettiin teräsbetonista, ja se muotoiltiin niin, että se kestäisi talvisin pienen riutan yli tulevien jäiden paineen. Tornin huipulle asennettiin kahdeksankulmainen loistokoju. Sen valolaitteisto oli aluksi asetyleenitoiminen, nykyisin se toimii tuulienergialla. Loiston sektorit suunnattiin opastamaan aluksia Ajoksen ulkosatamaan sekä kumpaankin suuntaan matalaa rannikkoväylää pitkin. Majakan torni maalattiin alhaalta valkoiseksi ja yläosastaan mustaksi. Majakkaan on asennettu myös racon, eli tutkamajakka.
Aiheesta muualla

Veneily.fi: Keminkraaseli[vanhentunut linkki]
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Keminkraaseli (Q18659980)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: majakka, loisto
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kemi
koordinaatit: 65°36′39″N 24°33′31″E﻿ / ﻿65.61083°N 24.5585°E﻿ / 65.61083; 24.5585
Keltapäähaukka

| Keltapäähaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Jalohaukkalinnut Falconiformes
Heimo::  Jalohaukat Falconidae
Suku::  Jalohaukat Falco
Laji::  biarmicus
Kaksiosainen nimi
 Falco biarmicus  Temminck, 1825 
Alalajit
 F. b. feldeggii  F. b. erlangeri  F. b. abyssinicus  F. b. biarmicus  F. b. tanypterus 
Katso myös
   Keltapäähaukka Wikispeciesissä   Keltapäähaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltapäähaukka (Falco biarmicus) on jalohaukkojen heimoon kuuluva päiväpetolintu, jonka pääravintona on linnut. Laji on tyypillinen savanni- ja aavikkoekosysteemin petolintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 43-50 cm ja siipiväli 95-105 cm. Keltapäähaukka on hieman pienempi, kapeasiipisempi ja -pyrstöisempi kuin aavikkohaukka. Linnun siluetti on samantapainen kuin lyhytpyrstöisellä tuulihaukalla.
Vanha lintu päältä liuskeenharmaa tai ruskehtavanharmaa tummin poikkiraidoin (alalaji feldeggii) tai vaaleamman siniharmaa (alalaji erlangeri). Kupeilla ja housuissa kapeita pisaratäpliä ja poikkiraidoitusa, mutta alapuolen täplitys ei niin karkea kuin aavikkohaukalla. Päässä usein tumma otsapanta. Niska ja silmäkulmanjuova vaalean ruosteenruskeat. Linnulla on kapea mustahko viiksijuova.
Nuori lintu on hyvin samannäköinen kuin aavikkohaukka. Housut viiruiset, yläpuoli tumman ruskeanharmaa (alalaji feldeggii) tai hyvin aaviikkohaukkamaisesti lämpimän ruskea (alalaji erlangeri).
Äänet

Äänet karkeaa raakkumista, tunturihaukan tapaisia, mutta ei niin voimakkaita.
Levinneisyys

Keltapäähaukan varsinainen asuinalue kattaa Saharan eteläpuoleisen Afrikan sademetsäalueita lukuun ottamatta. Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa esiintyminen on laikuttaista. Alalaji feldeggii elää alueella Euroopasta Itä-Turkkiin ja alalaji erlangeri Marokosta Tunisiaan. Tanypterus-alalajia tavataan Lähi-idästä Libyaan ja Egyptiin ja nimirotua ja alalaji abyssinicusta eteläisessä Afrikassa. Koko kannan yksilömäärän on arvioitu olevan 100 000-1 000 000 lintua, joista Läntisellä palearktisella alueella elää 3000 paria. Euroopan pieni reunakanta käsittää vain n. 300 paria, jonka vuoksi laji on Euroopassa luokiteltu erittäin uhanalaiseksi. Euroopan vahvin keltapäähaukka-alue löytyy Italiasta, jossa pesii 170-250 paria (vuoden 1992 laskentojen mukaan). Suomessa lajia ei ole tavattu.
Elinympäristö

Keltapäähaukka on paikkalintu ja se viihtyy aavikoilla, kuivilla aroilla ja matalassa vuoristossa, niin meren läheisyydessä kuin sisämaassakin. Pohjois-Afrikassa lajin pesimäympäristö keskittyy eniten aavikoille, puoliaavikoille ja kuiville savanneille, kun taas vuoristoelinympäristö on tavallisempaa juuri Euroopassa. Muuttohaukan tapaan keltapäähaukka suosii vuoristoissa rinteitä, joilla on äkkijyrkkiä pahtoja. Sisiliassa lajin pesäpaikat sijaitsevat sisämaan suurten, kuivien niitty- ja peltoaukeiden äärellä, harvemmin rannikoilla. Keltapäähaukan kanssa saman aavikkoekosysteemin jakavat myös monet muut keskikokoiset-suuret jalohaukat, kuten aavikkohaukka, muuttohaukka, arabihaukka ja nokihaukka.
Lisääntyminen

Keltapäähaukka käyttää ylenssä jonkun muun lintulajin vanhaa pesää, joka on kallion ulkonemalla, jyrkänteellä tai puussa. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä munaa, joita molemmat emot hautovat 32–35 päivää. Poikaset jättävät pesän lentokykyisinä 44–46 päivää vanhoina ja itsenäistyvät 4–6 viikkoa myöhemmin.
Ravinto & Saalistustavat

Keltapäähaukat saalistavat sekä lentäviä että maassa olevia lintuja, nisäkkäitä, liskoja ja hyönteisiä. Linnut kiurun kokoisista sinisorsan suuruisiin muodostavat kuitenkin tavallisesti jopa 90 % ravinnosta. Keltapäähaukka saalistaa syöksymällä saaliseläimen kimppuun ylhäältä tai yrittää matalalla lentäen yllättää pakoon pyrähtävät linnut. Sukupuolet jahtaavat usein lintuja yhdessä, jolloin suuremman naaraan tehtävä on säikyttää saalislinnut lentoon koiraan napattaviksi. Keltapäähaukka voi myös kokoontua jopa yli 20 linnun ryhmiin saalistamaan lintuparvia aavikoiden vesipaikoilla. Lentäviä hyönteisiä laji saalistaa kuten nuolihaukka. Keltapäähaukalle on tyypillistä hyvä mukautumiskyky kulloinkin tarjolla olevan saaliin suhteen, joten tietyn saalislajin kannanmuutokset eivät ole sille yhtä kriittisiä kuin mitä monille muille petolinnuille ( vertaa esimerkiksi aavikkohaukka )
Keltapäähaukka 
 F. b. biarmicus
Falco biarmicus erlangeri
Kenpä tietäis sen

”Kenpä tietäis sen” (engl. Whatever Will Be, Will Be (Que Sera, Sera)) on Jay Livingstonin säveltämä musiikkikappale vuoden 1956 elokuvasta Mies joka tiesi liikaa. Alkuperäiset sanat kirjoitti Ray Evans ja suomeksi kappaleen sanoitti Sauvo Puhtila. Kappaleen lauloi elokuvassa Doris Day. Dayn levytys nousi Your Hit Paraden listan kärkeen ja se palkittiin seuraavan vuoden Oscar-gaalassa parhaan laulun Oscarilla. American Film Institute sijoitti kappaleen vuonna 2004 julkaistun sadan hienoimman elokuvalaulun listallaan sijalle 48.
Laulun otsikon ajatus (suomeksi osapuilleen ”se tapahtuu mikä tapahtuu”) oli ollut erikielisinä versioina käytössä jo vuosisatoja ennen Evansin sanoitusta. Christopher Marlowe käytti fraasia ranskaa ja italiaa sekoittaen 1500-luvun näytelmässään The Tragical History of Doctor Faustus: ”Che sera sera, what will be shall be”. Francis Beaumontin ja John Fletcherin näytelmässä The Scornful Lady (1616) todetaan englanniksi ”What must be must be”.
Kappaleen ovat levyttäneet lukuisat artistit. Englanninkielisiä cover-versioita ovat tehneet muun muassa Mary Hopkin, Normie Rowe, Earl Royce, The High Keys ja The Lords. Suomeksi kappaleen ovat äänittäneet muun muassa Seija Lampila, Metro-tytöt, Olavi Virta, Berit ja Teuvo Valo.
Keltatäplähiipijä

| Keltatäplähiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
  
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Paksupäät Hesperiidae
Alaheimo::  Hiipijät Heteropterinae
Suku::  Täplähiipijät Carterocephalus
Laji::  palaemon
Kaksiosainen nimi
 Carterocephalus palaemon  (Pallas, 1771) 
Katso myös
   Keltatäplähiipijä Wikispeciesissä   Keltatäplähiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltatäplähiipijä (Carterocephalus palaemon) on Suomessa melko harvinainen paksupääperhoslaji.