stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pakkokeinot Suomessa
Lista pakkokeinoista

Kiinniottaminen, pidättäminen ja vangitseminen
Yleinen kiinniotto-oikeus
Poliisimiehen kiinniotto-oikeus
Itseapu rikoksen kautta menetetyn tai muutoin kadotetun irtaimen omaisuuden takaisin hankkimiseksi
Matkustuskielto
Hukkaamiskielto ja vakuustakavarikko
Takavarikko
Paikkaan kohdistuva etsintä
Kotietsintä
Erityinen kotietsintä
Paikanetsintä (korvasi paikantarkastuksen)
Etsintä ei kuulu kotietsintään tai erityiseen kotietsintään, mutta kohdistuu paikkaan tai kulkuneuvoon, johon ei ole julkista pääsyä.
Laite-etsintä
Henkilöön kohdistuva etsintä
Henkilöntarkastus
Henkilönkatsastus
Telepakkokeinot
Telekuuntelu
Tietojen hankkiminen telekuuntelun sijasta (vuoden 2014 alusta alkaen)
televalvonta
Tekninen tarkkailu (kuuntelu, katselu, seuranta ja laitetarkkailu)
Henkilön tekninen seuranta (vuoden 2014 alusta alkaen)
Suunnitelmallinen tarkkailu (vuoden 2014 alusta alkaen)
Peitelty tiedonhankinta (vuoden 2014 alusta alkaen)
Tietolähteen ohjattu käyttö  (vuoden 2014 alusta alkaen)
Valvottu läpilasku  (vuoden 2014 alusta alkaen)
Muut pakkokeinot
Poistumisen estäminen
Tutkimuspaikan eristäminen
Koe nautitun alkoholin tai muun huumaavan aineen toteamiseksi
Henkilötuntomerkkien ottaminen
DNA-tunnisteiden määrittäminen ja tallettaminen
Peitetoiminta ja valeosto
Pakkokeinovaltuuksien laajeneminen > Salaisen tiedonhankinnan porttiteoria

Salaisen tiedonhankinnan porttiteoria on havaittu Suomessa todelliseksi ilmiöksi. Sen mukaan kerran poliisille myönnetty valtuus alkaa laajeta yhä laajemmalle kansalaisten yksityiselämän suojan ja perusoikeuksien alueelle sekä synnyttää rinnalleen täysin uusia valtuuksia, jotka puolestaan alkavat laajeta tahollaan.
Poliisille säädetty uusi salaisen tiedonhankinnan toimivaltuus johtaa myöhemmin toimivaltuuden soveltamisalan laajentamiseen ja usein kokonaan uuteen toimivaltuuteen sekä näiden toimivaltuuksien laajentumiseen myös muiden esitutkintaviranomaisten kuin poliisin käyttöön. Salaisen tiedonhankinnan toimivaltuuksien laajentaminen johtaa vastaavasti myös valvontasäännösten soveltamisalan laajentamiseen koskemaan näitä uusia toimivaltuuksia.
Salaisen tiedonhankinnan porttiteorian avulla voidaan tarkastella näiden toimivaltuuksien syntymisen ja käyttöalan laajentumisen ketjua. Kerran avattua tiedonhankinnan porttia ei enää suljeta, ja siitä alkavat myöhemmin kulkea muutkin kuin poliisi, jolle portti alun perin avattiin. Toimintaympäristön muuttuessa tulee paineita saada salaisen tiedonhankinnan toimivaltuus laajennettua koskemaan myös muiden rikosten torjuntaa kuin niiden, joiden torjuntaan toimivaltuus alun perin säädettiin. Rikoslain uudistumiskehityksen myötä salaisen tiedonhankinnan toimivaltuuksien soveltamisalan piiriin tulee yhä uusia rikosnimikkeitä, vaikka poliisi- ja pakkokeinolain säännöksiin ei tehtäisikään muutoksia. Tällöin kyse on uudesta tietyn rangaistusasteen ylittävästä kriminalisoinnista, joka mahdollistaa tietyn toimivaltuuden käytön.
Kuviossa poliisi perustelee lisätoimivaltuuksiaan toistuvasti "toimintaympäristön muutoksilla". Tällä on saatu jatkuvasti laajennettua jo aiemmin saatujen toimivaltuuksien käyttöalaa. Myös täysin uusia toimivaltuuksia myönnetään samalla perusteella. Salaisen tiedonhankinnan sääntely osoittautuu tämän jälkeen summaariseksi eli yksinkertaisena. Siitä kehitys jatkuu kohti hienojakoisempia säännöksiä, mutta kuitenkin yhä vain laajenevaa soveltamisalaa ja valtuuksien käyttötilanteiden käyttökirjoa.
Pakkokeinovaltuuksien laajeneminen > Salaisen tiedonhankinnan porttiteoria > Esimerkkitapaus

Puheluliikenteen tunnistetietojen hankkiminen rikosten selvittämiseksi (teletoimintalaki 676/1992). Toimivaltaa sai käyttää, kun tutkittiin rikosta, jossa rangaistusminimi oli vähintään vuosi vankeutta, tai törkeä huumausainerikos (1992). Tämä toimivaltuus johti seuraavaan laajentumisvaiheeseen: televalvontaan (1995). Teletunnistetietojen saamista laajennettiin samalla merkittävästi, kun rangaistusminimiä laskettiin vuoden vankeudesta neljän kuukauden vankeuteen. Samalla laskettiin myös valtuus kattamaan myös tavalliset huumausainerikokset sekä lisättiin tietotekniikkarikokset. Molemmista edellä mainituista sallittiin samalla myös rangaistavat yritykset.
Tätä puolestaan seurasivat useat uudet laajennukset televalvontaan vuosina 1997, 2001, 2003 ja 2004. Myös vielä tekemättömien rikosten estämiseksi sallittiin televalvonta vuonna 2001, josta säädettiin poliisilaissa. Kun valvontaa sai kohdistaa ennen vain puhelinliittymään (teleliittymä), sitä laajennettiin nyt myös teleosoitetta (esim. IP-osoite) ja -päätelaitetta (puhelinta, modeemia ym.)
Televalvonta johti myös kokonaan uuden valtuuden haaran luomiseen: matkaviestimien sijaintitiedon hankkimiseen (2004). Perusteeksi riitti epäily rikoksesta, jossa ankarin mahdollinen rangaistus olisi vähintään kaksi vuotta.
Vuonna 2011 aiemmista on edelleen johdettu uusia toimivaltuuksia ja annettu vanhoille uusia termejä. Myös soveltamisaloja on edelleen laajennettu. Esimerkkeinä: televalvonta teleosoitteen tai telepäätelaitteen haltijan suostumuksella, sijaintitietojen hankkiminen epäillyn ja tuomitun tavoittamiseksi, tukiasematietojen hankkiminen sekä teleosoitteen tai telepäätelaitteen yksilöintitietojen hankkiminen.
Kehityksessä sallittiin myös puhelujen salakuuntelu eli telekuuntelu (1995). Sitten listaa rikoksista, joihin sitä sai käyttää, laajennettiin merkittävästi vuosina 2003 ja 2004. Vuonna 2005 sallittiin myös rikosten paljastaminen ja estäminen (ei vain tosiasiassa tapahtuneiden rikosten tutkinta) poliisilain muutoksella. Valtuudet myönnettiin alun perin vain poliisille, mutta myöhemmillä muutoksilla myös Tullille ja Rajavartiolaitokselle.
Vastaava kehitys on huomattavissa muissakin salaisen tiedonhankinnan valtuuksissa.
Yleiset periaatteet

Pakkokeinojen käytön yleisten ja erityisten edellytysten lisäksi jokaista pakkokeinoa harkittaessa on otettava huomioon pakkokeinojen käyttöön liittyvien periaatteiden asettamat rajoitukset. Uuden vuonna 2014 voimaan tulleen pakkokeinolain I luvussa säädetään keskeisimmistä pakkokeinojen käytössä sovellettavista periaatteista, joita ovat suhteellisuusperiaate, vähimmän vähimmän haitan periaate ja hienotunteisuusperiaate. Vanhassa pakkokeinolaissa oli säädetty ainoastaan suhteellisuusperiaatteesta. Uudistuksen yhteydessä pakkokeinojen käyttöä koskevat merkittävimmät periaatteet keskitettiin selvyyden vuoksi pakkokeinolain 1 lukuun. (HE 222/2010 vp s. 2, 14 ja 245.)
Suhteellisuus-, hienotunteisuus- ja vähimmän haitan periaatteet ovat käytännössä ainakin osittain päällekkäisiä.
Yleiset periaatteet > Kohtuuttoman pidättämisen ja vangitsemisen kielto

Lainkohdat: pakkokeinolain 2 luvun 6 § ja 13 §
Ketään ei saa pidättää, jos pidättäminen olisi kohtuutonta asian laadun taikka rikoksesta epäillyn iän tai muiden henkilökohtaisten olosuhteiden vuoksi.
Ketään ei saa vangita tai määrätä pidettäväksi edelleen vangittuna, jos se olisi kohtuutonta asian laadun taikka rikoksesta epäillyn tai tuomitun iän tai muiden henkilökohtaisten olosuhteiden vuoksi.
Kaikkia esitutkintalain 4 luvun periaatteita ei sisältönsä tai luonteensa puolesta pidetty tarpeellisena tai perusteltuna sijoittaa uudelleen pakkokeinolain yhteyteen. Nämä periaatteet on kuitenkin otettava huomioon pakkokeinojen käytössä. Näitä periaatteita ovat esimerkiksi tasapuolisuusperiaate, syyttömyysolettama ja oikeus olla myötävaikuttamatta rikoksensa selvittämiseen. (HE 222/2010 vp s. 72.)
Yleiset periaatteet > Suhteellisuusperiaate

Lainkohta: pakkokeinolain 1 luvun 2 §
Suhteellisuusperiaatteen mukaan pakkokeinoja saadaan käyttää vain, jos pakkokeinon käyttöä voidaan pitää puolustettavana ottaen huomioon tutkittavana olevan rikoksen törkeys, rikoksen selvittämisen tärkeys sekä pakkokeinon käytöstä rikoksesta epäillylle tai muille aiheutuva oikeuksien loukkaaminen ja muut asiaan vaikuttavat seikat. Tämä periaate ilmenee myös kohtuuttoman pidättämisen ja vangitsemisen kielloista silloin, kun pidättäminen tai vangitseminen on kohtuutonta asian laadun taikka rikoksesta epäillyn tai tuomitun iän tai muiden henkilökohtaisten olojen vuoksi. (HE 222/2010 vp s. 72 ja 245.)
Yleiset periaatteet > Vähimmän haitan periaate

Lainkohta: pakkokeinolain 1 luvun 3 §
Suhteellisuusperiaatteen lisäksi toinen keskeinen periaate on vähimmän haitan periaate, jonka mukaan pakkokeinon käytöllä ei saa puuttua kenenkään oikeuksiin enempää kuin on välttämätöntä käytön tarkoituksen saavuttamiseksi. Pakkokeinon käytöllä ei saa myöskään aiheuttaa kenellekään tarpeettomasti vahinkoa tai haittaa.
Vähimmän haitan periaatteeseen liittyy se, että rikoksesta epäiltyä tai muuta toimenpiteen kohteeksi joutuvaa henkilöä kuullaan toimenpiteen edellytyksiä harkittaessa niissäkin tapauksissa, joissa kuulemisesta ei nimenomaisesti säädetä.
Usein toimenpiteen kohteena olevalla henkilöllä voi olla edellytysten arvioinnin kannalta olennaisia tietoja, jotka liittyvät nimenomaan pakkokeinon käytöstä aiheutuvaan haittaan. Näillä tiedoilla tarkoitetaan muun muassa pakkokeinojen kohteena olevan henkilön terveydentilaan, työhön, perhetilanteeseen tai opiskeluun liittyviä sellaisia olosuhteita, jotka on otettava huomioon harkittaessa esimerkiksi vapaudenmenetyksen kestoa tai vaihtoehtoisten lievempien pakkokeinojen käyttöä. Kuuleminen voi esimerkiksi koskea vapaudenmenetysajan keston kohtuullisuusarviointia. Kohtuullisuutta arvioitaessa voidaan verrata pakkokeinoilla saavutettavia etuja esimerkiksi siihen, että henkilö voi menettää työpaikkansa. (HE 222/2010 vp s. 72 ja 245.)
Yleiset periaatteet > Hienotunteisuusperiaate

Lainkohta: pakkokeinolain 1 luvun 4 §
Hienotunteisuusperiaatteella tarkoitetaan sitä että pakkokeinoja käytettäessä on vältettävä aiheettoman huomion herättämistä ja toimittava muutenkin hienotunteisesti. Pakkokeinojen käytössä on vaarana pakkokeinojen kohteeksi joutuvan henkilön leimautuminen silloin, kun pakkokeinojen käyttäminen saattaa tulla ulkopuolisten tietoon. Pakkokeinojen käytöstä voidaan tehdä johtopäätöksiä niiden kohteena oleviin henkilöihin kohdistuvista rikosepäilyistä. (HE 222/2010 vp s. 72 ja 245.) Hienotunteisuusperiaatetta voidaan myös pakkokeinojen käytön puolella pitää itsenäisenä periaatteena siitä huolimatta, että henkilön joutumista epäilyn alaiseksi tulee arvioida samalla myös vähimmän haitan periaatteen näkökulmasta. Huomioon tulee ottaa esimerkiksi henkilön ikään tai terveydentilaan taikka häveliäisyysnäkökohtiin liittyvien seikkojen huomioon ottamista. (HE 222/2010 vp s. 72 ja 245.)
Kansainvälisten sopimusten asettamia rajoituksia > Itsekriminointisuoja

Itsekriminointikiellon vaikutukset pakkokeinojen käyttöön ovat olleet usein esillä. Oikeuskäytännössä on erotettu todisteet, jotka perustuvat henkilön tahtoon, ja todisteet, jotka ovat olemassa henkilön tahdosta riippumatta. Itsekriminointikielto ei esimerkiksi estä hankkimasta ja käyttämästä rikosasiassa sellaista aineistoa, joka on saatu syytetyltä pakkokeinoin, mutta jonka olemassaolo ei ole riippunut hänen tahdostaan (velvoittamisesta aktiiviseen toimintaan). Tällaisia ovat esimerkiksi etsintämääräyksen nojalla hankitut asiakirjat, puhalluskokeen tulokset, veri-, virtsa-, hius- ja ääninäytteet tai DNA-testiä varten otetut kudosnäytteet. Itsekriminointikielto ei siten vapauta velvollisuudesta alistua laillisten pakkokeinojen käyttöön ja niiden passiiviseen sietämiseen. Sen sijaan aktiivisiin toimiin oman syyllisyyden selvittämiseksi ei voida pakottaa.
Rikoksettomien tutkintojen pakkokeinot

Kun tutkintaa ei suoriteta rikoksen johdosta, puhutaan poliisitutkinnasta. Se on eri asia kuin esitutkinta, joka suoritetaan aina rikoksen johdosta. Tämän vuoksi poliisitutkinnan pakkokeinojen käyttömahdollisuudet ovat hyvin erilaiset.
Poliisitutkintaa on siis esimerkiksi
kadonnut henkilö
palonsyyn tutkinta, kun henkilö on kuollut, vakavasti loukkaantunut tai on syntynyt huomattava omaisuusvahinko
Poliisitutkinnaksi ei voida katsoa rikoksen esitutkintaa niissäkään tapauksissa, joissa tiedetään jo tutkinnan alkaessa, että ketään ei voida asettaa syytteeseen.
Koska poliisitutkinnassa tutkittavana ei ole rikosta, ei rikosprosessuaalisia pakkokeinoja voi käyttää. Poliisitutkinnankin turvaamiseksi on kuitenkin joitakin pakkokeinoja.
Rikoksettomien tutkintojen pakkokeinot > Nouto ja poistumisen estäminen

Velvollisuudesta saapua poliisitutkintaan säädetään poliisilain 6 luvun 3 §:ssä. Jos henkilöllä saattaa olla poliisitutkinnassa tarvittavia tietoja, hän on velvollinen kutsusta saapumaan poliisitutkintaan sen poliisilaitoksen toimialueella, jossa hän oleskelee. Jos poliisitutkintaan kutsuttu jättää ilman hyväksyttävää syytä kutsun noudattamatta, hänet voidaan päällystöön kuuluvan poliisimiehen päätöksellä noutaa sinne noudattaen, mitä esitutkintalain 6 luvun 2 §:ssä säädetään noudosta esitutkintaan. Jos poliisitutkintaa varten on määrätty tutkinnanjohtaja, hän päättää noutamisesta poliisilain 6 luvun 3 §:n 2 momentin mukaan.
Nouto on mahdollinen vain, jos kutsuttu jättää ilman hyväksyttävää syytä kutsun noudattamatta. Säännöksessä viitatun uuden esitutkintalain 6 luvun 2 §:n mukaan rikoksesta epäilty voidaan noutaa esitutkintaan tietyissä tapauksissa ilman kutsuakin. Tämä ei kuitenkaan tule kysymykseen sellaisen poliisilain 6 luvun 2 §:n 2 momentissa tarkoitetun henkilön kohdalla, johon sovelletaan rikoksesta epäiltyä koskevia säännöksiä.
Poliisitutkinnassa voivat tulla sovellettaviksi uuden esitutkintalain 6 luvun säännökset tutkintatoimenpiteiden viivytyksettömästä aloittamisesta (esitutkintalain 6:4), läsnäolon kestosta (esitutkintalain 6:5) ja poistumisen estämisestä (esitutkintalain 6:6). Läsnäolon keston osalta on huomattava se, että poliisitutkinnassa kuultavakin on yleensä velvollinen olemaan läsnä tutkinnassa enintään 6 tuntia kerrallaan. Henkilö, johon nyt kysymyksessä olevan poliisilain 6 luvun 2 §:n 2 momentin mukaisesti sovelletaan rikoksesta epäiltyä koskevia säännöksiä, on kuitenkin velvollinen olemaan läsnä kerrallaan enintään 12 tuntia. Pidättämisen edellytyksiä pelkästään poliisitutkinnan perusteella ei voi syntyä ja siksi henkilöä ei voida velvoittaa olemaan läsnä yli 12 tuntia.
Rikoksesta epäiltyä koskevia säännöksiä sovelletaan sellaiseen henkilöön jota kuulustellaan sen selvittämiseksi, onko hänelle tuomittava tai määrättävä rangaistukseen verrattava seuraamus. Rangaistukseen verrattavaan seuraamukseen liittyvää tutkintaa on esimerkiksi liiketoimintakiellon rikkomista koskeva tutkinta. Rikoksesta epäiltyä koskevien säännösten soveltamisalaan kuuluvan henkilön poistuminen voidaan estää uuden esitutkintalain luvun 6 §:n nojalla.
Rikoksettomien tutkintojen pakkokeinot > Muut poliisitutkinnan pakkokeinot

Poliisimiehellä on oikeus poliisitutkinnan suorittamiseksi päästä paikkaan tai alueelle, missä tutkinnan kohteena oleva tapahtuma on sattunut, tarkastaa esineitä tai asiakirjoja, joilla voi olla merkitystä tutkinnan suorittamiselle, tehdä tutkinnan suorittamiseksi tarvittavia kokeita sekä ottaa tutkimuksia varten tarvittavia näytteitä (poliisilain 6:4.1). Toimenpiteen edellytyksenä on lisäksi, että sillä voidaan perustellusti olettaa olevan suuri merkitys asian selvittämisessä. Pakkokeinolain 7 luvun 3 §:ssä säädetyt takavarikoimis- ja jäljentämiskiellot on poliisilain 6 luvun 4 §:n 1 momentin mukaan soveltuvin osin otettava huomioon asiakirjoja tarkasteltaessa. Vaikka kysymys ei ole rikostutkinnasta, salassapitovelvollisuuteen ja oikeuteen liittyvät näkökohdat on perusteltua ottaa mahdollisuuksien mukaan huomioon myös poliisitutkinnassa. Toimenpiteistä on laadittava pöytäkirja tai tehtävä merkintä muuhun asiakirjaan.
Vakituiseen asumiseen käytettävään tilaan pääseminen poliisitutkinnan suorittamiseksi edellyttää päällystöön kuuluvan poliisimiehen määräystä. Poliisimiehellä on oikeus kieltää tai rajoittaa esineiden siirtämistä taikka määrätä esine siirrettäväksi yleisesti käytetyllä paikalla, jos se on tarpeen poliisitutkinnan turvaamiseksi. Poliisilla on myös oikeus poliisitutkinnan turvaamiseksi eristää, sulkea tai tyhjentää yleisesti käytetty paikka tai alue taikka kieltää tai rajoittaa siellä liikkumista.
Salaiset pakkokeinot

Salaisille pakkokeinoille on yhteistä se, että niitä käytetään salassa niiden kohteilta. Esitutkinnan aikana tai viimeistään sen päätyttyä on näistäkin pakkokeinoista ilmoitettava niiden kohteille. Tuomioistuin voi kuitenkin tietyissä tilanteissa myöntää esitutkintaviranomaiselle luvan olla ilmoittamatta pakkokeinon käytöstä.
Salaisia pakkokeinoja ovat:
Telekuuntelu
Televalvonta
Matkaviestimien sijaintitiedon hankkiminen eli tukiasematietojen hankkimista
Peitetoiminta
Valeosto
Tekninen kuuntelu (Teknistä tarkkailua)
Tekninen laitetarkkailu (Teknistä tarkkailua)
Tekninen katselu (Teknistä tarkkailua)
Tekninen seuranta (Teknistä tarkkailua)
Tietojen hankkiminen telekuuntelun sijasta
Henkilön tekninen seuranta
Suunnitelmallinen tarkkailu
Peitelty tiedonhankinta
Tietolähteen ohjattu käyttö eli tietolähdetoiminta
Valvottu läpilasku
Kohdat 7 ja 10–15 ovat tulleet voimaan 1.1.2014 alkaen pakkokeinolain uudistuksen myötä.
Poliisi kirjaa käyttämänsä salaiset pakkokeinot Salpa-tietokantaan.
Salaisia pakkokeinoja saavat käyttää poliisin lisäksi rajavartio-, tulli- ja sotilasviranomaiset sen mukaan kuin siitä laissa erikseen säädetään. Kuitenkin peitetoimintaa, valeostoa ja tietolähteen ohjattua käyttöä saavat käyttää vain poliisi, puolustusvoimien tiedusteluosasto (ent. Viestikoelaitos) sekä sotilaspoliisi..
Salaiset pakkokeinot > Käytön edellytykset

Lainkohdat: pakkokeinolain 10 luvun 2 §
Tässä puhutaan salaisista pakkokeinoista rikosten esitutkinnassa eli rikosten selvittämiseksi. Salaisista pakkokeinoista, joita käytetään rikosten estämiseksi tai paljastamiseksi, säädetään poliisilaissa.
Salaisten pakkokeinojen käytön yleisenä edellytyksenä on, että käytöllä voidaan olettaa saatavan rikoksen selvittämiseksi tarvittavia tietoja (pakkokeinolain 10 luvun 2.1). Toisena pakkokeinojen käytön yleisenä edellytyksenä on lisäksi, että niillä voidaan olettaa olevan erittäin tärkeä merkitys rikoksen selvittämiselle (pakkokeinolain 10 luvun 2.2). Erittäin suurta merkitystä rikoksen selvittämiselle ei kuitenkaan edellytetä televalvonnan, tukiasematietojen hankkimisen, peitellyn tiedonhankinnan, muun teknisen seurannan kuin henkilön teknisen seurannan sekä teleosoitteen tai telepäätelaitteen yksilöintitietojen hankkimisen osalta. Peitetoiminnan, valeoston ja asuntokuuntelun käyttäminen edellyttää lisäksi, että se on ehdottoman välttämätöntä rikoksen selvittämiseksi.
Kaikkia salaisia pakkokeinoja koskee pakkokeinolain 10 luvun 2 §:n 3 momentin säännös, jonka mukaan salaisen pakkokeinon käyttö on lopetettava ennen päätöksessä mainitun määräajan päättymistä, jos käytön tarkoitus on saavutettu tai sen edellytyksiä ei enää ole.
Salaiset pakkokeinot > Telepakkokeinot

Telepakkokeinoissa viitataan usein "viestiin", jolla tarkoitetaan yleisesti lähes kaikenlaisia informaatiomuotoja. "Viestillä" tarkoitetaan myös puhelua, sähköposti-, teksti- tai puheviestiä ja muuta vastaavaa sanomaa. Viestin-käsite ei kuitenkaan sisällä viestiin liittymätöntä tietokoneiden välistä ohjaus- ja signalointiliikennettä. Suomessa eduskunnan oikeusasiamiehellä on erityistehtävänä valvoa, miten poliisi käyttää telepakkokeinoja.
Salaiset pakkokeinot > Telepakkokeinot > Telekuuntelu

Telekuuntelulla voidaan kerätä tietoja kuten sähköpostiosoite, IP-osoite, käyttäjätunnus ja salasana, profiili tai muu televerkkoon sisältyvä tieto, jonka avulla tele- tai datayhteyden osapuolet voidaan yksilöidä. Myös puhelimen sarjanumero (IMEI-koodi) taikka muu päätelaitteen suoraan yksilöivä tai sen yksilöimiseen johtava tieto sisältyy telekuuntelun määritelmän piiriin.
Salaiset pakkokeinot > Telepakkokeinot > Tietojen hankkiminen telekuuntelun sijasta

Kun viestiä ja siihen liittyviä tunnistamistietoja ei ole enää saatavissa telekuuntelulla, voidaan käyttää tietojen hankkimista telekuuntelun sijasta. Esitutkintaviranomaisille voidaan tällaisessa tilanteessa antaa lupa takavarikoida tai jäljentää tiedot teleyrityksen tai yhteisötilaajan hallusta. Kysymys on tapauksista, joissa telekuuntelutoimivaltuudella saatava viesti on hävinnyt, mutta se on vielä teknisesti saatavissa teleyritykseltä tai yhteisötilaajalta. Yhteisötilaajia ovat esimerkiksi oppilaitokset tai yritykset, jotka tarjoavat työntekijöille tai oppilaille sähköposti- tai puhelinpalveluita. Näin heilläkin voi olla luottamuksellisia viestejä, tunnistamistietoja ja paikkatietoja.
Sääntelyn tarkoituksena on myös estää telekuuntelun käyttöedellytyksien kiertäminen (HE 222/2010 vp s. 319). Tämä pakkokeino on poliisilain 5 luvun 6 §:n mukaan käytettävissä myös rikoksen estämiseksi. Pakkokeinolain 10 luvun 4 §:n 2 momentissa on säädetty lisäksi, että jos tietojen hankkiminen kohdistetaan viestin sisällön selvittämiseksi telepäätelaitteeseen välittömästi yhteydessä olevaan viestin lähettämiseen ja vastaanottamiseen soveltuvaan henkilökohtaiseen tekniseen laitteeseen tai tällaisen laitteen ja telepäätelaitteen väliseen yhteyteen, esitutkintaviranomaiselle voidaan antaa lupa tietojen hankkimiseen telekuuntelun sijasta, jos telekuuntelulle säädetyt edellytykset täyttyvät. Säännöksen tarkoituksena on estää se, että telekuuntelun soveltamiskynnys muodostuisi tavanomaista alemmaksi silloin, kun kuuntelu voidaan toteuttaa kohdistamalla esimerkiksi teknistä kuuntelua puhelun välityksessä käytettävään henkilökohtaiseen apulaitteeseen (esimerkiksi bluetooth-kuuloke). Pakkokeinon kohteena oleva henkilö voi näissä tapauksissa kuitenkin perustellusti olettaa, että viestintä on yhtä luottamuksellista kuin puhuttaessa suoraan matkapuhelimeen (HE 222/2010 vp s. 319). Kaiutinpuhelun tai muun kovaäänisen puhelun kuuntelu ei vaadi telekuuntelulupaa, koska tällöin kuuntelu ei kohdistu viestintävälineiden väliseen yhteyteen. Tällainen kuuntelu voi kuitenkin vaatia luvan muiden säännösten perusteella, esimerkiksi teknisen kuuntelun ehtojen perusteella käytettäessä teknistä kuuntelua.
Salaiset pakkokeinot > Telepakkokeinot > Televalvonta

Televalvonnalla selvitetään viestinnän osapuolia, viestinnän lähettäneiden laitteiden sijainnit ja/tai estetään tilapäisesti laitteiden viestintä.
Sähköisen viestinnän tietosuojalain mukaan viesti sekä tunnistamis- ja paikkatiedot ovat luottamuksellisia, jollei kyseisessä tai muussa laissa toisin säädetä. Viesti ei ole luottamuksellinen, jos se on saatettu yleisesti vastaanotettavaksi. Viestiin liittyvät tunnistamistiedot ovat kuitenkin luottamuksellisia. Verkkoviestin eli radioaaltojen, sähköisen viestintäverkon tai muun vastaavan teknisen järjestelyn avulla yleisön saataville toimitetun tiedon, mielipiteen tai muun viestin tunnistamistietojen luovuttamisesta säädetään puolestaan sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä annetun lain (260/2003) 17 §:ssä. Sähköisen viestinnän tietosuojalain 4 §:n momentissa säädetty luottamuksellisuus tarkoittaa sitä, että viestejä sekä tunnistamis- ja paikkatietoja saa käsitellä vain erikseen laissa säädetyssä tarkoituksessa. Säännös antaa suojaa kaikille viestintäverkossa liikkuville viesteille.