stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rhyton
Muoto ja tyypit

Rhyton oli alun perin eläimen sarvesta tehty kaatoastia tai juomamalja. Myöhemmin rhytoneita tehtiin myös kivestä, terrakotasta ja metallista. Alun perin neste saattoi virrata sarven päästä olleesta reiästä. Myöhemmin rhytonit muuttuivat enemmän juomamaljoiksi.
Rhytoneita esiintyi hyvin erilaisissa muodoissa. Eräitä tärkeimpiä tyyppejä olivat kartiomainen muoto sekä eläimen päähään päättyvä muoto.
Kartiomainen rhyton
Kartiomainen muoto muistutti suurta mutta suoraa sarvea.
Kartiomaisen rhytonin muoto ulkoa ja sisältä.
Minolainen nk. Nyrkkeilijävaasi, n. 1550–1500 eaa.
Mykeneläinen rhyton, 1400–1300-luku eaa.
Mykeneläinen rhyton, 1300-luku eaa.
Eläimenpäärhyton
Eläimenpäärhytoneiden maljaosa muotoiltiin jonkin eläimen tai ihmisen pääksi. Attikalaisessa keramiikassa suosituimpia eläinpääaiheita olivat muun muassa pässi, lammas, aasi, muuli, kauris ja koira. Ihmishahmoina esiintyi muun muassa naisia, afrikkalaisia ja satyyrejä.
Eläimenpäärhytonin esimerkkimuoto ulkoa ja sisältä.
Lampaanpäärhyton, n. 460 eaa.
Aasinpäärhyton, n. 440–430 eaa.
Koiranpäärhyton, Brygos-maalari, 400-luku eaa.
Muunlaisia muotoja
Esimerkkejä muunlaisista muodoista:
Minolainen häränmuotoinen rhyton, n. 1500–1450 eaa.
Apulialainen rhyton, krokotiili nappaa afrikkalaispojan, n. 340 eaa.
Hopeinen hevosrhyton, 300-luku eaa.
Fallinen rhyton, 200-luku eaa.
Kirjallisuutta

Koehl, Robert B.: Aegean Bronze Age Rhyta.  (Prehistory monographs)  INSTAP Academic Press, 2006.  ISBN 1931534160
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta rhytonit Wikimedia Commonsissa
FS Rigault de Genouilly (1876)

| Rigault de Genouilly |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Brest
Kölinlasku:  1873
Laskettu vesille:  1876
Palveluskäyttöön:  1878
Poistui palveluskäytöstä:  1899
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 772 t
Pituus:  73,91 m
Leveys:  10,80 m
Syväys:  5,36 m
Koneteho:  2 400 hv
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  194
Aseistus
Aseistus:  8 × 140 mm tykkiä 6-8 × 37 mm tykkiä
Rigault de Genouilly oli Ranskan laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu rautakaarinen puuverhoiltu Rigault de Genouilly -luokan 2. luokan risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1873. Alus laskettiin vesille vuonna 1876 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1878.
Palvelus

Rigault de Genouilly poistettiin alusluettelosta ja se muutettiin hiiliproomuksi vuonna 1899.
HMS Rifleman (1910)

| HMS Rifleman |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. Samuel White and Company, Cowes
Kölinlasku:  21. joulukuuta 1909
Laskettu vesille:  22. elokuuta 1910
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1911
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi toukokuussa 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  772 t
Pituus:  75 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,7 m
Syväys:  2,6 m
Koneteho:  13 500 shp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  72
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 4"/L40 Mk VIII -tykkiä yksiputkisina P Mk V -asennuksina 2 × QF 12 naulan 12 cwt -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 2 × 21" torpedoputkea
HMS Rifleman oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1911 palvelukseenotettu Acorn-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin J. Samuel White and Companyltä Cowesista ja sen köli laskettiin 21. joulukuuta 1909. Alus laskettiin vesille 22. elokuuta 1910 ja se valmistui maaliskuussa 1911.
Palvelus

Alus myytiin toukokuussa 1921 romutettavaksi.
Riippusammalet

| Riippusammalet |
| --- | --- |
 Isoriippusammal (Neckera crispa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Bryopsida aitosammalet
Alaluokka::  Bryidae hiirensammalet
Lahko::  Hypnales palmikkosammalet
Heimo::  Neckeraceae riippusammalet
Suku::  Riippusammalet Neckera  Hedw.
Katso myös
   Riippusammalet Wikispeciesissä   Riippusammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riippusammalet (Neckera) on palmikkosammalten lahkoon kuuluva suku, johon kuuluu 6 Suomessa esiintyvää lajia.
Suomessa esiintyvät riippusammallajit

Neckera besseri - koloriippusammal
Neckera complanata - siloriippusammal
Neckera crispa - isoriippusammal
Neckera oligocarpa - vuoririippusammal
Neckera pennata - haapariippusammal
Neckera pumila - lännenriippusammal
Rihmakampelat

| Rihmakampelat |
| --- | --- |
 Samariscus corallinus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Rihmakampelat  Samaridae  Jordan & Goss, 1889
Suvut
 Plagiopsetta  Samaris  Samariscus 
Katso myös
   Rihmakampelat Wikispeciesissä   Rihmakampelat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rihmakampelat (Samaridae) on kampelakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä indopasifiselta merialueelta.
Lajit ja anatomia

Rihmakampeloiden heimoon kuuluu 3 sukua ja noin 20 lajia, muun muassa monisilmäkampela (Samariscus ocellatus) ja rihmakampela (Samaris cristatus). Aikaisemmin heimoa pidettiin oikeasilmäkampeloiden (Pleuronectidae) alaheimona. Ne ovat pienehkäjä kaloja ja kookkaimmat lajit ovat noin 22 cm pitkiä. Ruumis on pitkulainen ja litteä ja silmät sijaitsevat oikealla kyljellä. Selkäevän ensimmäiset ruodot ovat pidentyneet rihmamaisiksi. Vatsaevät ovat heimon kaloilla symmetriset ja pyrstöevä ei ole yhtynyt selkä- ja peräevien kanssa. Osalla rihmakampelalajeista kylkiviiva on alkeellinen. Väritykseltään rihmakampelat ovat pohjaväriltään ruskeita ja ruumiissa on tummempia laikkuja, täpliä tai renkaita. Silmätön kylki on väriltään vaalea.
Levinneisyys

Rihmakampeloita tavataan Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä syvistä vesistä.
Rifapentiini

| --- | --- |

Rifapentiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
 ?
Tunnisteet
CAS-numero: 61379-65-5
ATC-koodi: J04AB05
PubChem CID: 6323497
DrugBank: DB01201
Kemialliset tiedot
Kaava: C47H64N4O12 
Moolimassa: 877,022
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 179–180 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 97 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 13-35 h
Ekskreetio: Ulosteiden mukana
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Rifapentiini on puolisynteettinen rifamysiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä antibioottina tuberkuloosin hoidossa. Rifapentiini kuuluu WHO:n julkaisemalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Vaikutusmekanismi ja käyttö

Rakenteeltaan rifapentiini on rifamysiini SV:n johdannainen. Yhdisteen vaikutusmekanismi on sama kuin muillakin rifamysiineillä eli se estää bakteerien DNA-riippuvaista RNA-polymeraasia ja bakteerien RNA:n synteesi estyy. Rifapentiini tehoaa tuberkuloosia aiheuttavaan bakteeriin Mycobacterium tuberculosis ja erityisesti sitä käytetään latentin tuberkuloosin hoitamiseen yhdessä isoniatsidin kanssa. Teholtaan rifapentiini on rifampisiiniin verrattavissa, mutta sen vaikutusaika on huomattavasti pidempi. Rifapentiinin annostus on tyypillisesti 150 mg kerran viikossa. Yhdysvalloissa rifapentiini hyväksyttiin tuberkuloosin hoitoon vuonna 1998 ja se oli ensimmäinen tuberkuloosin hoitoon hyväksytty uusi lääkeaine yli 25 vuoteen.
Haittavaikutukset

Rifapentiini on suhteellisen hyvin siedetty lääkeaine. Rifapentiini voi värjätä muun muassa virtsan ja hien oranssiksi. Yhdiste voi nostaa maksan entsyymiarvoja ja se on Sytokromi P450 -ryhmään kuuluvien entsyymien aktivaattori. Nämä entsyymit osallistuvat useiden lääkeaineiden aineenvaihduntaan ja siten rifapentiini voi nopeuttaa muiden lääkeaineiden aineenvaihduntaa ja heikentää niiden tehoa.
Resistanssi

Elektroniikka
Mittaustekniikka
Sähkövoimatekniikka
Säätötekniikka
Kolmivaihevirta
Tasavirta
Vaihtovirta
Virtapiiri
Pätöteho
Näennäisteho
Loisteho
Jännite
Resistanssi
Sähkövirta
näytä
keskustele
Resistanssi eli sähköinen vastus, (tunnus R) on fysiikan suure, joka kuvaa johtimen tai muun sähköisen piiriosan kykyä vastustaa sähkövirtaa. Resistanssin mittayksikkö SI-järjestelmässä on ohmi (Ω = V/A). Resistanssin yksikkö ohmi on nimetty resistanssia ensimmäisenä tutkineen Georg Simon Ohmin mukaan.
Jokainen sähköjohde vastustaa sähköä jossain määrin. Jotta sähkövirta voisi kulkea johtimessa, pitää johtimen päiden välillä olla potentiaaliero, eli jännite. Sähkövirran kulkiessa johtimessa elektronit liikkuvat atomien lomitse. Johde-elektroneihin kohdistuva kitkan tapainen voima, jota kutsutaan resistanssiksi. Resistanssi on siis johtimen ominaisuus, joka vastustaa sähkövirran kulkua.
Resistiivisyys

Jokaisella aineella on omanlaisensa resistiivisyys,, joka kuvaa sitä miten hyvin aine johtaa sähköä. Jotakin tiettyä ainetta olevan kappaleen resistanssi riippuu johdin- tai eristeaineen ominaisuuksista ja kappaleen mitoista. Hyvin sähköä johtavia aineita kutsutaan johteiksi ja huonosti johtavia eristeiksi.
Hyviä johteita ovat esimerkiksi kupari, alumiini ja hopea, joiden resistiivisyys on pieni. Johtimen resistanssi on suoraan verrannollinen johtimen pituuteen nähden ja käänteisesti verrannollinen sen poikkipinta-alaan. Mitä pidempi johdin on, sitä enemmän se vastustaa sähkövirran kulkua. Vastaavasti mitä paksumpi johdin on, sitä vähemmän se vastustaa sähkövirtaa. Resistanssi on näin ollen sitä suurempi, mitä pitempi lanka on.
Resistiivisyys > Johteet

Johteiksi kutsutaan aineita, joiden resistiivisyys on vähäinen. Sähkövirtapiireissä voidaan suurempaa sähkön jännitettä käyttämällä pienentää sähkövirtaa ja samoin resistanssin aiheuttamaa sähköhäviötä lämpenemisen muodossa. Euroopassa verkkosähkön jännite on kaksinkertainen verrattuna Pohjois-Amerikkaan, ja kuorma-autojen tasasähköjärjestelmien jännite on kaksinkertainen verrattuna henkilöautoihin. Tämä mahdollistaa puolet pienemmät sähkövirrat ja puolet vähäisemmän resistanssin.
Koska kupari on edullisen hintaisista johtimista paras, niin muita, vähemmän johtavia johtimia verrataan usein siihen. Hopea on kuparia parempi johdin, mutta monta kertaa kalliimpi, minkä vuoksi sitä ei käytetä kaapeleissa. Kuparijohtimia on monenlaisia. Pienimmät yleiset kuparijohdot ovat poikkipinta-alansa halkaisijaltaan 0,75 mm², 1,5 mm² ja 2,5 mm². Kuparijohtimissa on usein eristeenä muovikuori. Muuntajissa kuparilangan eristeenä ensiö- ja toisiopiireissä on lakka.
| Johdin> resistanssi kupariin nähden | Johdin> resistanssi kupariin nähden | Johdin>  | Johdin>  | Johdin>  | Johdin>  | Johdin>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| alumiini; puhdas alumiini | 1,6 |  |  |  |  |  |
| hopea | 0,94 |  |  |  |  |  |
| rauta | 5,68 |  |  |  |  |  |
| teräs | 7,6–12,7 |  |  |  |  |  |
Lähde: ARRL Radio Handbok, 2017, Electrical Fundamentals, Table 2.1  Relative Resisticity of Metals
Resistiivisyys > Puolijohteet

Puolijohteiden sähkönjohtavuuskyky on johteiden ja eristeiden väliltä. Puolijohteiden sähkönjohtavuuteen pystytään vaikuttamaan esimerkiksi valaisemalla tai lämmittämällä niitä. Pii on tunnetuin puolijohde.
Resistiivisyys > Eristeet

Eristeet ovat aineita, jotka johtavat kaikkein heikoiten sähköä. Kumeja ja muoveja käytetään johtimien ympärillä eristämään johteen sähkövirran siirtymisen muualle kuin tarkoitettuun paikkaansa.
Resistanssin ominaisuuksia

Resistanssi riippuu myös lämpötilasta. Metalleilla resistanssi kasvaa lämpötilan kasvaessa. Termistorit taas ovat puolijohdevastuksia, joilla resistanssi pienenee lämpötilan kasvaessa.
Laite tai elektroninen komponentti, jonka tarkoituksena on synnyttää halutunsuuruinen resistanssi, on vastus tai resistori.
Resistanssin käänteisluku on konduktanssi (tunnus G) eli sähkönjohtavuus. Sähköistä vaihtovirtavastusta nimitetään impedanssiksi (tunnus Z).
Suprajohtavuus tai supraresistiivisyys tarkoittaa resistanssin pienenemistä ja putoamista lähelle nollaa aineelle ominaisessa kriittisessä lämpötilassa, kun lämpötila laskee lähelle absoluuttista nollapistettä. Tällä alueella metallin resistiivisyyttä kutsutaan supraresistiivisyydeksi ja sen käänteisarvoa suprajohtavuudeksi.
Yhtälöitä

Resistanssi voidaan ilmaista yhtälöllä:
missä  U on johteen yli vaikuttava jännite ja  I on siinä kulkeva sähkövirta.
Johtimen resistanssi on johdinmateriaalin resistiivisyyden ja pituuden suhde poikkipinta-alaan. Se voidaan laskea lausekkeesta
missä  \rho  on resistiivisyys,  l johtimen pituus ja  A poikkipinta-ala.
Mittaaminen

Resistanssia voi mitata tavanomaisella yleismittarilla (virtapiirin oltava jännitteetön vastusta mitattaessa). Resistanssin voi myös määrittää vastuksen yli vaikuttavan jännitteen ja vastuksen läpi kulkevan virran avulla, koska resistanssi on jännitteen suhde virtaan.
Riippunaava

| Riippunaava |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Maljajäkälät Lecanorales
Heimo::  Karpeet Parmeliaceae
Suku::  Naavat Usnea
Laji::  filipendula
Kaksiosainen nimi
 Usnea filipendula  Stirton, 1881 
Synonyymit
 Usnea dasypoga 
Katso myös
   Riippunaava Wikispeciesissä   Riippunaava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riippunaava (Usnea filipendula, syn. Usnea dasypoga) on maljajäkälien lahkoon kuuluva naavalaji. Se on hyvä puhtaan ilmanlaadun indikaattorikasvi ja erityisen herkkä rikkidioksidille.
Riippunaava on tupsunaavan (Usnea hirta) ja tukkanaavan (Usnea subfloridana) ohella Suomen tavallisin naavalaji. Riippunaava on hyvin monimuotoinen ja toisinaan sitä on vaikea erottaa partanaavasta (Usnea barbata) ja lupponaavasta (Usnea chaetophora). Kasvaa enimmäkseen kuusilla ja koivuilla, mutta myös monella puulajilla sekä toisinaan kallioseinämillä. Esiintyy Suomessa koko maassa elinvoimaisena, mutta harvinaisempi pohjoisemmissa osissa. Riippunaavan jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy usniinihappoa (C18H16O7) ja salasiinihappoa (C18H12O10), joskus harvoin pelkkää usniinihappoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Riippunaava (Usnea dasopoga)
Luopioisten kasvisto: Riippunaava (Usnea dasypoga)
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Riippunaava (Usnea filipendula) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Usnea filipendula (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Usnea filipendula (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Usnea dasopoga (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1381663  Wikispecies: Usnea filipendula  CoL: 7F2ND  EoL: 1007308  EPPO: USNEFI  Fungorum: 408385  GBIF: 2606006  iNaturalist: 119674  IRMNG: 10403745  ITIS: 190792  MycoBank: 408385  Observation.org: 209536  Open Tree of Life: 487509  PLANTS: USFI61  Tropicos: 100387001  WoRMS: 426161
Riistaveden kirkko

| Riistaveden kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2023
Sijainti:  Joensuuntie 2505, Riistavesi, Kuopio
Seurakunta:  Järvi-Kuopion seurakunta
Rakentamisvuosi:  1934
Suunnittelija:  Eino Pitkänen, Harry W. Schreck
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riistaveden kirkko on  arkkitehtien Eino Pitkänen ja Harry W. Schreck vuonna 1930 suunnittelema kirkko, joka valmistui vuonna 1934 Riistavedelle, nykyisen Kuopion kaupungin alueelle. Kirkko on nykyisen Järvi-Kuopion seurakunnan pääkirkko. Se on tiilinen, rapattu länsitornillinen pitkäkirkko, jonka runkohuoneeseen liittyy matalampi kylkiäinen ja jonka itäpäädyssä on sakasti. Rakennuksessa on satulakatot tornia lukuun ottamatta, jossa on terävä huippupääte. Kirkkosali on yksilaivainen, rapattu vaaleaksi ja siinä on betoninen holvaus. Kirkkoa on korjattu 1950-luvulla ja vuonna 1961, kellot ovat vuodelta 1976. Kirkon pinta-ala on 220 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 400 hengelle.  Alttarin krusifiksin Ristiinnaulittu on suunnitellut Elis Reinilä ja kirkon 9-äänikertaiset urut valmistanut Kangasalan urkutehdas 1934. Kirkonmäellä kirkon edessä on telineessä Pietarissa 1914 valettu suurikokoinen kirkonkello.
Aiheesta muualla

Riistaveden kirkko
Kahtapuolta valtaväylän. Riistaveden seurakunta 90 vuotta, ss. 31–39. (Viitattu 7.4.2015)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Riistaveden kirkko (Q20250561)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kuopio
katuosoite: Joensuuntie 2505, 71160 Riistavesi
katu tai tie: valtatie 9
koordinaatit: 62°55′N 28°08′E﻿ / ﻿62.92°N 28.13°E﻿ / 62.92; 28.13
Rikhard II (näytelmä)

Rikhard II (engl. Richard II)  on William Shakespearen historianäytelmä Englannin kuningas Rikhard II:sta. Uusimman suomennoksen on tehnyt Matti Rossi vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joonas Säntti: Heikon kuninkaan tragedia. Kiiltomato.net 4.3.2009.
La ribalta

| La ribalta |
| --- | --- |
 Maria Gasparini ja Febo Mari.
Ohjaaja:  Mario Caserini
Käsikirjoittaja:  Arrigo Frusta
Perustuu:  Henri de Rotschildin näytelmään La Rampe (1909)
Kuvaaja:  Giovanni Vitrotti
Pääosat:  Maria Gasparini, Febo Mari
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Società Anonima Ambrosio
Ensi-ilta:  5. huhtikuuta 1912
Kesto:  754/81 metriä (4 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
La ribalta
La ribalta (”Ramppi”) on vuonna 1912 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Mario Caserinin ohjaaman melodraaman pääosia esittävät Maria Gasparini ja Febo Mari.
Juoni

Saint Vanorin kreivin puoliso Maddalena Grandier jättää miehensä ja lähtee kuuluisan näyttelijän ja ohjaajan Claudio Bourgueilin matkaan. Eräänä päivänä Maddalena päättää kokeilla näyttelemistä ja Claudio ryhtyy ohjaamaan häntä. Naisesta kehittyy lahjakas näyttelijä ja kateellinen Claudio hylkää hänet. Saadakseen miehen takaisin Maddalena pyytää häntä auttamaan erään kohtauksen harjoittelussa. Claudion ohjaamana Maddalena esittää itsemurhan tekevää epätoivoista naista. Lopuksi käy ilmi, että hän on todella myrkyttänyt itsensä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Febo Mari  | … |  Claudio Bourgueil   |
|  Maria Gasparini  | … |  Maddalena Grandier   |
|  Oreste Grandi  | … |  Saint Vanorin kreivi   |
|  Mario Voller Buzzi  | … |     |
|  Ercole Vaser  | … |     |
Tuotanto, teema ja vastaanotto

La ribalta perustuu ranskalaisen Henri de Rotschildin näytelmään La Rampe (1909). Ambrosio Filmin tuottama elokuva on kunnianhimoinen mutta pienellä budjetilla toteutettu melodraama, joka ei kuulu ohjaaja Mario Caserinin merkkiteoksiin. Siitä on säilynyt vain loppuhuipennuksen sisältävä katkelma, Arrigo Frustan käsikirjoitus ja joukko muuta arkistomateriaalia.
Elokuva haastaa aikansa naiskäsityksen ja kyseenalaistaa perinteisen taiteilijan ja muusan välisen suhteen. Se on myös kiinnostava esimerkki nykynäkökulmasta ehkä yliampuvana pidettävän Maria Gasparinin näyttelijäntyöskentelystä. Asetelman erikoisuutta korostaa se, että Claudiota esittävä Febo Mari on ohjaaja Caserinin alter ego ja Gasparini oli tosielämässä hänen suojattinsa ja vaimonsa. Elokuvahistorioitsija Stella Dagnan tulkinnan mukaan La ribalta esittää luovana taiteilijana naisen ja miehen hänen teknisenä avustajanaan.
Aikalaiskritiikki julisti pitkänä elokuvana markkinoidun La ribaltan mestariteokseksi ja ylisti varsinkin Maria Gasparinin näyttelijäsuoritusta ja eleganssia.
Restaurointi

Bolognan elokuva-arkistossa säilynyt värjätty nitraattifilmin katkelma on restauroitu arkiston ja Torinon elokuvamuseon yhteistyönä vuonna 2010. Alkuperäisestä 754 metrin pituudesta on jäljellä vain 81 metriä. Katkelma on nähtävissä elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.
Aiheesta muualla

La ribalta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Riekonkääpä

| Riekonkääpä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Silmälläpidettävä
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Riekonkäävät Anthoporia
Laji::  albobrunnea
Kaksiosainen nimi
 Anthoporia albobrunnea  (Romell) Karasiński & Niemelä, 2016 
Synonyymit
 Polyporus albobrunneus Romell, 1911  Antrodia albobrunnea (Romell) Ryvarden, 1973 
Katso myös
   Riekonkääpä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riekonkääpä (nyk. Anthoporia albobrunnea, aiemmin rivikääpien sukuun luettuna Antrodia albobrunnea) on harvinainen kuivahkojen, vanhojen metsien kääpälaji. Suomessa se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Ulkonäkö ja koko

Kasvaa alustallaan myötäillen ja ei tee lakkia eli on resupinaattinen. Sillä on pehmeän sametintuntuinen, korkkimainen pillipinta, joka on väriltään nuorena valkoinen ja vanhetessaan likaisen vaalea, harmahtava tai kermanvärinen. Kasvava reuna on repaleinen ja vaalea, mutta vanhalla itiöemällä reunat kuolettuvat ja muuttuvat ruosteenruskeiksi. Riekonkääpä on yleensä 2-3-vuotinen. Pillejä on 3-5 millimetrillä. Riekonkäävän malto jakautuu kahteen osaan: pillipintaa vasten olevaan vaaleaan ja yläosan ruskeaan, joiden välissä on mustanruskea kerros. Kerroksisuus on hyvä lajituntomerkki, mutta on vaikeasti havaittavissa paljaalla silmällä. Selvärajainen reuna alkaa vanhemmiten kuolla keskiosan jatkaessa kasvuaan. Riekonkääpä aiheuttaa puuhun tummaa ruskolahoa, jossa näkyy teräviä poikkisuuntaisia katkoksia.
Itiöemät muodostuvat yleensä runkojen alapinnoille tukevien oksien alueelle. Tuoreena tai puolikuvana yksi sen tuntomerkeistä on kirpeähkö, omenaa muistuttava, vaniljamainen tai hedelmäinen tuoksu.
Elinympäristö ja levinneisyys

Riekonkääpä kasvaa vanhoissa mäntykeloissa, jotka ovat kaatuneet ja maanneet maassa hyvin kauan. Harvoin isäntäpuuna on kuusi.. Kasvupaikat ovat yleensä ikivanhoissa havumetsissä, Lapissa useimmin karuilla mäntykankailla. Sen levinneisyys painottuu Itä- ja Pohjois-Suomen vanhoihin luonnontilaisiin metsiin, mutta sitä esiintyy myös Etelä-Suomessa, joskin harvakseltaan. Keski-Suomessa lähes kaikki löydöt ovat ikivanhojen kuusi-sekametsien maahan kaatuneista, huomattavasti muuta metsää vanhemmista männyistä. Se reagoi hyvin herkästi metsänkäsittelyyn ja puuttuu talousmetsistä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Riekonkääpä (Anthoporia albobrunnea)
Uhanalaisten ja silmälläpidettävien kääpälajien esiintyminen Keski-Suomessa, Panu Kunttu 27.7.2007
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Antrodia albobrunnea:  Wikidata: Q10497188  BioLib: 305116  CoL: F463  EoL: 191146  Fungorum: 308772  GBIF: 2542640  IRMNG: 10386581  MycoBank: 308772  NBN: NBNSYS0000020871  NCBI: 498934  NZOR: 77d3bd8e-ae17-4b97-a11b-554f955cb88a  Open Tree of Life: 427828  Laji.fi: MX.205423 
Polyporus albobrunneus:  Wikidata: Q108273462  CoL: 786YY  Fungorum: 256250  GBIF: 5954653  MycoBank: 256250
Riikka

| Riikka |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Riika
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Fredrika, Ulrika tai Henriikka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riikka on suomalainen naisen etunimi. Se on todennäköisesti lyhentymä Fredrik-nimen sisarnimestä Fredrika ja muista -riika -loppuisista nimistä, joita ovat esimerkiksi Henriikka ja Ulrika. Riikan nimipäivä on suomenkielisessä kalenterissa vanhana Fredrikin päivänä 18. heinäkuuta, ja se aloittaa naistenviikon. Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on ollut 13 905 Riikka-nimistä naista, joista suurin osa on 1900-luvun loppupuolella syntyneitä.