stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Victorio
Lyhytaikainen rauha

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Olemme väsyneet sotaan. Olemme köyhiä, eikä meillä tai perheillämme ole ruokaa eikä päällepantavaa. Haluan tehdä rauhan, joka kestää. Olen pessyt suuni ja käteni raikkaalla vedellä, joten kaikki mitä sanon on totta. | ” |
– Victorio Yhdysvaltain edustajille 1865. 
Amerikkalaisten sotilaiden surmattua maineikkaan chiricahua-johtajan Mangas Coloradasin vuonna 1863 Victorio keräsi soturinsa ja liittyi Cochisen johtamiin sisseihin. Apassien järjestämät tuhoisat iskut autioittivat Yhdysvaltain lounaisosien siirtolaisasutusta. Seuraavana vuonna Victorio oli halukas noudattamaan Coloradasin linjaa rakentaa pysyvä rauha apassien ja Yhdysvaltain välillä. Vastineeksi hän halusi kansalleen inhimillisen kohtelun.
Vuonna 1865 intiaaniasiain valtuutettu everstiluutnantti N. H. Davis piti Pino Altossa konferenssin, johon osallistui useita apassien johtajia, heidän joukossaan Victorio ja Cochise. Davisin tarkoituksena oli saada apassit vakuuttuneiksi pysyvän reservaattielämän erinomaisuudesta. Niin Victorio kuin Cochisekin suhtautuivat epäluuloisesti tähän tulevaisuudennäkymään. Osa apasseista siirtyi kuitenkin rauhanomaisin keinoin Bosque Redondon (Pyöreän metsän) reservaattiin New Mexicoon, varsinkin sen jälkeen, kun Davis lupasi intiaaneille riittävästi ruokaa ja vaatteita. Vaihtoehtona oli jatkuva sota Yhdysvaltoja vastaan ja sitä apassien johtajat eivät halunneet.
Vapaan elämän puolesta

Victorio toivoi kansansa saavan saada jäädä maille, jossa he olivat syntyneet, mutta siihen ei suostuttu. Naisten ja lasten ahtauduttua San Carlosiin vieviin vankkureihin Victorio itse pakeni 80 miehensä kanssa Mimbrenos-vuorille, jonne he jäivät tulevaksi talveksi. Helmikuussa 1879 hän palasi Ojo Calienten tukikohtaan valmiina antautumaan, jos armeija toisi hänen perheensä takaisin San Carlosista. Lopulta vaatimukseen suostuttiin, mutta vastineeksi Victorion seuraajineen oli asetuttava Tularosan reservaattiin New Mexicossa. Victorio myöntyi kompromissiin ja koetti aloittaa perheineen uutta elämää. Häntä vastaan nostettiin kuitenkin uudelleen vanha syyte hevosvarkaudesta ja murhasta. Poliisivoimien saapuessa suorittamaan pidätystä Victorio pakeni ja päätti, ettei palaisi koskaan apassien suojelualueille. Hän uskoi, että hänen kansaansa odotti amerikkalaisten taholta varma tuho.
Victorio perusti Meksikon vuoristoon turvapaikan, jossa halusi viettää vapaata elämää. Samalla hän alkoi värvätä ympärilleen sissiarmeijaa, joka oli valmis käymään ikuista sotaa Yhdysvaltoja vastaan. Hevoset ja muut tarpeet Victorion ryhmä ryösti meksikolaisten maatiloilta. Saatuaan kokoon chiricahuoista ja mescaleroista kerätyn 200 sissin joukon he aloittivat uskaliaat hyökkäykset New Mexicoon ja Texasiin surmaten kaikki uudisasukkaat, jotka osuivat heidän tiellensä. Alituisen sotimisen jatkuessa Victorion viha syveni ja hänestä tuli säälimätön tappaja. Jotkut Victorion ystävistä alkoivat pitää häntä mielenvikaisena ja erkanivat hänen ryhmästään. Yhdysvaltain ja Meksikon armeijat sopivat yhteistyöstä saadakseen Victorion kiinni ja hänen päästään luvattiin 3 000 dollarin palkkio.
Tres Castillosin taistelu

Keväällä 1880 Victorio sotureineen jatkoi hyökkäyksiään vuoristosta käsin. Suurilukuinen mescalerojoukko liittyi häneen, mutta lisävoimista huolimatta Victorio koki melkoisia menetyksiä. Monet soturit kaatuivat luoteihin. Kesän tullen Victorion sissijoukot ylittivät Meksikon rajan tarkoituksenaan päästä pakoon noin 2 000 ratsumiehen ja usean sadan intiaanitiedustelijan muodostamilta sotajoukoilta. He pääsivät Chihuahuaan, jonka vuoristojen ja erämaiden hän uskoi tarjoavan paremman turvan noin sadalle jäljellä olevalle soturilleen ja 400 naiselle ja lapselle.
Lokakuussa 1880 meksikolainen eversti Joaquin Terrazas ja hänen ratsuväen eskadroonansa jäljittivät Victorion Tres Castillosin vuoristossa. Saman päivän iltana Terrazas suoritti hyökkäyksen. Läpi yön kestäneessä taistelussa 62 apassisoturia, 16 naista ja yksi lapsi surmattiin ja heidän päänahkansa otettiin talteen. Jälkeenpäin Chihuahuan valtion kerrottiin maksaneen 50 000 dollarin suuruisen palkkion näistä julmista voitonmerkeistä, joita esiteltiin juhlayleisölle suuressa voitonmarssissa. 68 vangiksi otettua naista ja lasta myytiin orjiksi rikkaille tilanomistajille.
Apassien kertoman mukaan Victorio ei kuollut meksikolaisten luodeista, vaan iski puukon syvälle rintaansa ammuttuaan panosvyönsä tyhjäksi ja nähtyään Tres Castillosin taistelun toivottomuuden.
Terrazasin hyökkäyksestä selvisi noin 30 soturia, heidän joukossaan 70-vuotias Nana. Koko ikänsä valkoisia vastaan taistellut Nana värväsi uuden sissiarmeijan suojelualueilla asuneista nuorista apasseista ja aloitti Tres Castillosin verilöylyn kostoiskut.
San Carlosin reservaatissa elämä oli ankeaa.
Plektra

Erilaisia plektroja
Tyypillinen ote plektrasta; tällä otteella soittoon saadaan enemmän voimaa.
Plektra (kreik. πλήκτρο[ν] plektro[n]) eli soittolehti on väline, jota käytetään kielisoittimen, kuten kitaran, bassokitaran, banjon, mandoliinin ym. kielten näppäilemiseen tai iskemiseen. Plektraa pidetään yleensä etusormen ja peukalon välissä; muunkinlaiset otteet ovat mahdollisia. Cembalossa plektra on kiinteä osa soittokoneistoa. Yleisimmin plektra on muodoltaan kolmio, jossa on pyöreät kulmat. On myös olemassa paljon eri muotoisia plektroja. Plektroja on useita eri paksuuksia 0,2 millimetristä 3,0 millimetriin. Materiaali on nykyisin yleensä muovia tai selluloidia, mutta myös metalliset plektrat ovat yleisiä, varsinkin metallimusiikissa. Aikaisemmin on käytetty myös mm. kilpikonnan kilpeä, luuta ja puuta. Plektroja myyvät soitinliikkeet.
Plektrat jaotellaan sen mukaan, miten niitä pidetään. Tavallisesti plektraa pidetään peukalon ja etusormen välissä, mutta on myös sormusplektroja, jotka pujotetaan sormeen sormuksen tavoin, ja niistä lähtee uloke, jolla soitetaan kitaraa. Ks. oikeanpuoleisin kuvassa. Bassokitaran soittaminen sormien sijasta plektralla on myös tavallista – ainakin rock- ja metallimusiikin parissa. Yleensä bassokitaraa soitetaan paksummilla plektroilla kuin kitaraa. Esiintyjillä on tapana heittää plektrojaan yleisön joukkoon. Faneille plektra on tavallisimpia muistoesineitä.
Plektrojen tuotemerkkejä

D'Andrea
Fender
Gibson
Yamaha
Ibanez
Harley Benton
Jim Dunlop
Pistoolikotelo

Pistoolikotelo
Pistoolikotelo on kotelo, jonka tarkoituksena on suojata pistoolia kolhuilta ja lialta sekä mahdollistaa aseenkantaminen jättäen kädet vapaaksi. Lisäksi pistoolin vetämisen kotelosta tulisi olla mahdollisimman nopeaa. Pistoolikoteloita käyttävät viranomaisten ja sotilaiden lisäksi esimerkiksi urheiluampujat.
Historia

Ensimmäiset pistoolikotelot olivat merirosvojen kehittelemiä tuppikoteloita, jotka sijoitettiin vyölle. Merirosvot kantoivat taistelutilanteissa useita pistooleita ja kotelot mahdollistivat monen pistoolin kantamisen käyttövalmiina. Merirosvojen käyttämä kotelotyyppi ei juurikaan suojannut asetta vaan mahdollisti nopean käytön ja mukana pitämisen. Kotelot valmistettiin joko puusta tai nahasta ja olivat käyttäjiensä valmistamia.
1600-luvun ratsuväen pistoolikotelot olivat jo nykyaikaisen pistoolikotelon kanssa samantyyppisiä. Ne valmistettiin edelleen puusta tai nahasta ja suojasivat asetta hyvin.
1800-luvulla pistoolikoteloiden raaka-aineeksi vakiintui nahka ja tuotanto aloitettiin tehtaissa. Tällöin alkoivat myös vakiintumaan tietylle asemallille valmistetut täysin identtiset kotelot. 1900-luvulla perinteisen vyökotelon rinnalle tulivat kainalokotelo, joka mahdollisti aseen kantamisen piilossa, sekä reisikotelo, joka mahdollisti nopeamman esiinvetämisen. Raaka-aineina tulivat käyttöön nahan lisäksi kangas sekä muovi. Nykyisin käytettävät pistoolikotelot pääsääntöisesti valmistetaan erilaisista nylonkankaista tai muovista.
Rakenne

Kotelo voi olla joko pistoolin kokonaan suojaava läpällinen kotelo, tai kahvan vapaaksi jättävä avoin kotelo. Läpällisiä koteloita käyttävät lähinnä sotilaat, joiden on suojattava pistoolia lialta ja lumelta. Koska läppä hidastaa aseen vetoa kotelosta, siistimmissä olosuhteissa käytetään yleensä avoimia koteloita. Avoin kotelo voi olla ns. turvakotelo, jonka tarkoitus on hankaloittaa aseen joutumista vääriin käsiin esim. käsikähmässä. Turvakotelossa pistooli lukittuu koteloonsa joko luistin takaa kulkevalla salvalla tai liipaisinkaarestaan. Lukituksen vapauttamiseksi käyttäjän on painettava peukalollaan avaussalpaa. Monissa vaatteiden alla pidettävissä koteloissa pistooli lukitaan koteloonsa nepparilukitteisella hihnalla, joka voidaan avata peukalolla. Ase voi myös pysyä kotelossaan pelkän kitkan avulla.
Kotelotyyppejä

Vyökotelo voidaan kiinnittää joko vaatteiden päällä pidettävään varustevyöhön tai housujen vyöhön, jolloin pistoolia voidaan kantaa huomaamattomammin päällystakin tai puseron peittäessä kotelon. Ns. sisäpuoliset kotelot kiinnitetään housunkauluksen sisäpuolelle, jolloin pistoolin huomaaminen on vieläkin vaikeampaa. Joissakin vyökoteloissa voidaan kotelon kallistuskulmaa vyöhön nähden säätää paremman ampumaotteen saamiseksi.
Reisikoteloa käyttävät yleensä sotilaat ja poliisit, joilla paksut suoja- tai varusteliivit estävät vyökotelon käytön. Reisikotelo kiinnittyy yläosastaan housujen vyöhön säädettävällä hihnalla ja reiteen yhdellä tai kahdella hihnalla.
Taskukoteloa käytetään kannettaessa pistoolia taskussa. Kotelo peittää aseen liipaisinkaaren estäen vahingonlaukauksen ja pitää aseen oikeassa asennossa vetoa varten.
Kainalokoteloa käytetään, mikäli asetta halutaan kantaa piilossa. Nykyisin vaatteiden alla pidettävät vyökotelot ovat yleisempiä mukavuutensa ja nopeutensa takia.
Pistoolikotelo voidaan myös kiinnittää varuste- tai suojaliiviin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pistoolikotelo Wikimedia Commonsissa
Vetoketju

Kaksi muovista vetoketjua
Läpileikkaus sulkeutuvasta vetoketjusta
Vetoketju on kiinnitin, jolla yhdistetään väliaikaisesti kaksi tekstiilikappaletta tai suljetaan materiaaliin leikattu halkio. Sitä käytetään yleisesti vaatteissa, laukuissa, matkalaukuissa, käsilaukuissa, lompakoissa, teltoissa, makuupusseissa, jalkineissa ja muissa tekstiili- ja nahkatuotteissa. Vetoketju keksittiin vuonna 1891.
Historiaa

Vetoketjulla on kolme keksijää. Ensi yritys oli vuonna 1851, jolloin yhdysvaltalainen Elias Howe kehitti "vaatteisiin tarkoitetun automaattisen liukuvan lukkomekanismin", jonka kehittely kuitenkin jäi häneltä vähiin. Yhdysvaltalainen Whitcomb Judson kehitti seuraavan version vuonna 1891, mutta ei suinkaan vaatteita vaan saappaita varten. Hänen tarkoituksensa oli saada sellaiset kengännauhojen korvikkeet, jotka saisi kiinni yhdellä kädellä. Nykyaikaisen varmatoimisen vetoketjun kehitti ruotsalaissyntyinen Gideon Sundbäck Judsonin keksinnön pohjalta ja hänen yrityksensä palkkalistoilla vuonna 1913. Sitä kutsuttiin clasp-locker-mekanismiksi.
Vetoketju pysyi pitkään lähes tuntemattomana keksintönä. Sen merkitys oivallettiin vasta 1918, kun Yhdysvaltain laivasto alkoi käyttää sitä lentohaalareissa. Sen jälkeen vetoketju yleistyi myös siviilien vaatetuksessa.
Ranskalaiset vaatesuunnittelijat ihastuivat vetoketjuun vuonna 1937 ja alkoivat käyttää sitä miesten housuissa. Muotilehti Esquire katsoi, että vetoketju on tulevaisuudessa monen valinta, koska sen ansiosta housujen sepalus pysyi paremmin kiinni. Farkkuvalmistaja Levi Strauss & Co. alkoi käyttää housuissaan nappien ohella vetoketjuja vuonna 1955. Farkkujen suosion kasvaessa levisi myös vetoketjun käyttö. Kun samaan aikaan monet vetoketjupatentit vanhentuivat ja kilpailu vapautui, onnistui japanilainen YKK-yritys valtaamaan Yhdysvaltojen vetoketjumarkkinat. Firman nimi kokonaisuudessaan on Yoshida Kogyo Kabushikikaisha.
Suomessa on toiminut muutama vetoketjutehdas, kuten Keravan Kiitoketju ja Sastamalan Salmi Oy, joka on siirtänyt tuotantonsa ulkomaille ja tekee nyt Sastamalassa vetoketjukoneita ja vetoketjujen tuotekehitystä. Yhä toiminnassa olevia suomalaisia vetoketjuvalmistajia ovat porvoolainen Oy S. O. Olenius Ab ja vuonna 2008 Ristiinaan perustettu Etelä-Savon Salama Ky.
Toiminta

Vetoketju rakentuu kahdesta tekstiilikaitaleesta, joiden toisessa reunassa on hammastus, sekä lukosta. Vetoketjun toiminta perustuu muovista tai metallista valmistetun hammastuksen lomittain menoon, jonka lukon liikuttaminen saa aikaiseksi (alempi kuva). Vetoketjuja nimitetään hammastuksen mukaan joko kierreketjuksi, hammasketjuksi tai metalliketjuksi. Kierreketjun hammastus on ohutta muovikuitua, joka on pakotettu kierteen muotoon (ylempi kuva, oikealla oleva ketju). Hammasketjun hampaat ovat erillisiä, muovista muotoiltuja hampaita (ylempi kuva, vasemmalla oleva ketju). Metalliketjun hampaat ovat saman tyyppisiä kuin muovisten ketjujen hampaat, mutta ne on valmistettu metallista. Vetoketjuja nimetään myös niiden käyttötarkoituksen mukaan avo- ja umpiketjuiksi. Avoketjun puoliskot on mahdollista irrottaa kokonaan toisistaan. Tällaisia ketjuja käytetään esimerkiksi takeissa. Umpiketjun toisessa päässä on kiinnitys, joka pitää vetoketjun puoliskot yhdessä ja estää lukkoa karkaamasta. Tällaisia vetoketjuja käytetään esimerkiksi hameissa ja housuissa. Vetoketjujen yleisimmät leveydet ovat 4 ja 6 millimetriä. Vetoketjuja myydään määrämittaisina tai metriketjuna. Metriketju on yhtenäistä vetoketjua, josta voidaan leikata halutun mittainen vetoketju: tällaisesta ketjusta tulee aina umpiketju, ja siihen on kiinnitettävä lukko aina erikseen.
Käyttö

Vetoketjua voidaan käyttää tehokeinona tai se voidaan piilottaa kokonaan. Näkyville tarkoitettuja vetoketjuja on myynnissä esimerkiksi strassikoristehampaisina tai kultahampaisina. Kokonaan saumaan katoava vetoketju on nimeltään piilovetoketju. Sen idea perustuu siihen, että hammastus kääntyy työn nurjalle puolelle.
Vetoketjun vaihtoehtona käytetään nappeja, tarrakiinnitystä, nyöriä, solkia, neppareita ja hakaneuloja.
Huolto

Vetoketjua voi huoltaa vetämällä kynttilää vetoketjua pitkin. Kynttilän parafiinivaha tai steariini voitelevat. Vetoketjun lukkoa voi myös kiristää, mikäli se on löysällä.
Kirjoja

Henry Petroski: Ideasta tuotteeksi – Miten insinöörit keksivät suunnitelmallisesti. Suom. Kimmo Pietiläinen. Terra Cognita, 1997. ISBN 952-5202-02-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thomasnet.com: The history of zipper (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pohjamaa

Pohjamaa on viljelymaan alin maakerros, joka sijaitsee jankon ja kallioperän välissä. Kasvien juuret ulottuvat harvoin pohjamaahan saakka. Pohjamaan vedenpidätyskyky ja muut fysikaaliset ominaisuudet vaikuttavat myös jankon ja ruokamultakerroksen ominaisuuksiin. Podsolimaannoksessa pohjamaa sijaitsee rikastumiskerroksen alapuolella.
Pluto (jumala)

Luca Giordanon maalaus Proserpinan ryöstö (1684–1686). Pluto ryöstää Amorin nuolesta osuman saatuaan Proserpinan puolisokseen.
Pluto on roomalaisessa mytologiassa manalan ja sen rikkauksien jumala. Häntä vastaa kreikkalaisessa mytologiassa Haades. Pluto ryösti Cereksen tyttären Proserpinan vaimokseen ja manalan kuningattareksi.
Roomalaisen perimätiedon mukaan manalan portti oli Rooman Avernuksella, paikalla johon Santa Maria del Inferno -kirkko on rakennettu.
Vaikka Plutoa verrataan manalan jumalana usein Saatanaan, roomalaiset eivät nähneet häntä pahana hahmona. Jumalaa pidettiin kullan, hopean ja muiden maanalaisten rikkauksien antajana. Kääpiöplaneetta Pluto on nimetty hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pluto (jumala) Wikimedia Commonsissa
Pitkänperjantain sopimus

| Pitkänperjantain sopimus Good Friday Agreement Comhaontú Aoine an Chéasta |
| --- | --- |
 Pitkäperjantain sopimus allekirjoitettiin Stormontin parlamenttirakennuksessa
Allekirjoitettu:  10. huhtikuuta,1998
Allekirjoituspaikka:  Belfast, Pohjois-Irlanti
Kielet:  englanti
Osapuolet
Pitkänperjantain sopimus (engl. Good Friday Agreement, oikeammin Belfastin sopimus engl. Belfast Agreement, tunnetaan myös nimellä Stormontin sopimus engl. Stormont Agreement) on pitkänäperjantaina 10. huhtikuuta 1998 Yhdistyneen kuningaskunnan ja Irlannin tasavallan hallitusten välillä allekirjoitettu sopimus, jossa sovittiin toimenpiteistä pysyvän rauhan saamiseksi Pohjois-Irlantiin. Suurin osa Pohjois-Irlannin poliittisista järjestöistä tuki sopimusta ja se hyväksyttiin erillisissä kansanäänestyksissä sekä Pohjois-Irlannissa että Irlannin tasavallassa 23. toukokuuta 1998.
Sopimuksen sisältö

Sopimukseen sisältyvät seuraavat sopimuskohdat:
Periaate, jonka mukaan Pohjois-Irlannin perustuslaillinen tulevaisuus päätetään Pohjois-Irlannin kansalaisten enemmistövaalissa
Kaikkien sopimusosapuolten sitoumus käyttää yksinomaan "rauhanomaisia ja demokraattisia keinoja"
Pohjois-Irlannin paikallisen lainsäätöelimen, Pohjois-Irlannin edustajakokouksen (Northern Ireland Assembly), luominen ja lainsäätämisvallan siirtäminen Pohjois-Irlannin paikallisissa asioissa tälle elimelle
Yhteisöjen välisen yhteistyön periaate kaikissa Pohjois-Irlannin edustajakokouksen merkittäviä asioita koskevassa päätöksenteossa
Vallan jakaminen Pohjois-Irlannin johtokunnassa, Pohjois-Irlannin toimeenpanovaltaa käyttävässä elimessä, siten, että ministeriöt jaetaan puolueille D'Hondtin menetelmää käyttäen
Pohjoinen-Etelä-ministerineuvoston luominen Pohjois-Irlannin ja Irlannin tasavallan hallintojen yhteistyön mahdollistamiseksi
Brittiläis-irlantilaisen hallitusten välisen konferenssin luominen, joka antaa Irlannin tasavallan hallitukselle mahdollisuuden tulla kuuluiksi niissä Pohjois-Irlantiin liittyvissä asioissa, joissa päätösvaltaa ei ole siirretty Pohjois-Irlannin edustajakokoukselle
Brittiläis-irlantilaisen neuvoston luominen, joka koostuu Irlannin tasavallan, Pohjois-Irlannin, Yhdistyneen kuningaskunnan, Walesin, Kanaalisaarten ja Mansaaren hallitusten edustajista ja joka toimii keskustelufoorumina yhteisen mielenkiinnon kohteena oleville asioille
Ehdollinen tulitaukoa noudattaviin puolisotilaallisiin järjestöihin kuuluvien vankien aikaisempi vapauttaminen kahden vuoden sisällä sopimuksen allekirjoittamisesta
Pohjois-Irlannin ihmisoikeuskomission perustaminen
Tavoite puolisotilaallisten järjestöjen aseiden käytöstä poistamiseksi kahden vuoden sisällä sopimuksen allekirjoittamisesta
Irlannin hallituslain 1920 (Government of Ireland Act 1920) kumoaminen
Irlannin tasavallan perustuslain muuttaminen siten, että Irlannin tasavalta luopuu aluevaatimuksistaan Pohjois-Irlannin suhteen
Pohjois-Irlannin poliisitoimea, ihmisoikeuksia ja tasa-arvoa koskevan lainsäädännön luominen ja uudistaminen
Turvallisuustilanteen luominen esimerkiksi sulkemalla tarpeettomia Yhdistyneen kuningaskunnan asevoimien tukikohtia
Poliisitoimen uudistaminen Pattenin komission suunnitelman mukaan
Tasa-arvoiset sosiaaliset, taloudelliset ja kulttuurilliset oikeudet kaikille etnisille ryhmille, esimerkiksi iirin ja ulsterinskotin kielten tunnustaminen tasavertoisiksi englannin kanssa
Pohjois-Irlannissa syntyneiden oikeuden kutsua itseään ja tulla hyväksytyiksi irlantilaisina, britteinä tai molempina ihmisten oman valinnan perusteella tunnustaminen
Vahvistus, että sekä Irlannin tasavallan että Yhdistyneen kuningaskunnan hallitukset hyväksyvät pohjoisirlantilaisten oikeuden sekä Yhdistyneen kuningaskunnan että Irlannin tasavallan kansalaisuuteen ja että tämä oikeus ei tule muuttumaan Pohjois-Irlannin tilanteen mahdollisesti muuttuessa
Pitkäperjantain sopimuksen ja Sunningdalen sopimuksen eroavaisuudet

| Kohdat | Sunningdalen sopimus (1973–1974) | Pitkäperjantain sopimus (vuodesta 1999) |
| --- | --- | --- |
Suostumuksen periaate: Kyllä
| Itsemääräämisoikeus | ei | Kyllä |
Poliisin uudistus: Kyllä
Vangit: Kyllä
Bill of Rights: Kyllä
Väkivallan hylkääminen: Kyllä
Turvallisuusyhteistyö: Kyllä
Rajat ylittävä yhteistyö: Kyllä
| Molempien identiteettien tunnustaminen | ei | Kyllä |
Hallitusten välinen yhteistyö: Kyllä
Irlannin tasavallan institutionaalinen rooli: Kyllä
Vallanjako: Kyllä
| Vallan hajauttaminen | ei | Kyllä |
Lähde:
Aiheesta muualla

Sopimuksen koko teksti Conflict Archive on Internetin verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Suomalaiset ovat olleet rakentamassa sovintoa ympäri maailmaa
Ploštšad Vosstanijan metroasema

Ploštšad Vosstanijan metroasema (ven. Площадь Восстания) on yksi Pietarin metron Kirovin–Viipurin linjan asemista. Se on yksi metrojärjestelmän ensimmäisistä asemista. Se avattiin 15. marraskuuta 1955. Asema edustaa alkuperäistä Pyloni-asematyyppiä. Se on 58 metriä maanpinnan alapuolella.
Aseman pääuloskäynti on Pietarin Nevski prospektin ja Ligovski prospektin risteyksessä sijaitsevan Vosstanija-aukion pohjoislaidalla. Toinen uloskäynti aukion eteläpuolelle vilkkaan Moskovan rautatieaseman viereen avattiin vuonna 1960. Metroasema on yhteydessä maanalaisella käytävällä Nevan–Vasilinsaaren linjan Majakovskajan metroasemaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ploštšad Vosstanijan metroasema Wikimedia Commonsissa
Pluton (ohjus)

Kuvan ranskalainen Pluton-tyyppinen taktinen ydintaisteluohjus laukaistiin AMX 30 panssarivaunualustalta.
Pluton on ranskalainen taktinen ydinase. Se oli käytössä vuosina 1974–1993, ja taistelulataus oli yksikärkinen. Saman tyyppistä MR-50 CTC -ydinkärkeä käytti myös AN-52 taktinen ydinpommi, josta Pluton-ohjuksen ydinkärkeä on muunnettu. Konventionaalinen 500 kg:n vahvuinen, ydinaseeton HE-räjähdelataus (engl. High Explosive) oli vaihtoehtona ydinräjähteen käytölle taistelutoimissa. MR-50 CTC/AN 51 -ydinlatauksen voimakkuudet olivat 15 ja 25 kilotonnia, joista voimakkuuden saattoi valita käyttötarkoituksen perusteella. Ohjuksen enimmäiskantama oli 120 kilometriä.
650 mm (65 cm) paksuinen Pluton-ohjus oli 7,64 m pitkä ja kaksivaiheinen, sen laukaisupaino oli 2 423 kg. Ohjuksen suuntaus toimi inertiaohjauksen avulla. Pluton käytti kiinteätä ajoainetta lennon aikaisena polttoaineenaan. Laukaisualusta perustuu AMX 30-tyypin panssarivaunun alustaan, joita valmistettiin 42 kpl tätä nimenomaista käyttötarkoitusta varten. AN-51 tyypin ydinkärkiä valmistettiin 70 kappaletta.
Plutonia seurasi vain hyvin lyhyen ajan, palvelusuraltaan vain 5 vuotta palvellut pidemmän kantaman (480 km) taktinen Hadés-ohjus (1991–1996). Sen ydinlataus oli voimakkuudeltaan suurempi ja yksivalintainen, tuo voimakkuus oli 80 kT.
Pluton-ohjuksen alustaa kutsutaan nimellä TEL.
Aiheesta muualla

Pluton - Short-range ballistic missile Military-Today.com. Arkistoitu 1.12.2018. Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).
Missile Proliferation - France Federation Of American Scientists (FAS). 12.9.1996. Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).
Pluton - Missile Threat Center for Strategic and International Studies. 15.6.2018. Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).
Kanwal, Gurmeet: Does India Need Tactical Nuclear Weapons? Institute for Defence Studies and Analyses (IDSA). Viitattu 29.12.2018 (englanniksi).
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi