stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raymond Goethals
Ura valmentajana

Valmennusuransa Goethals aloitti RFC Hannutois'ssa 1956. Hän valmensi myös FC Waremmea ja Saint-Trondia ennen siirtymistään Belgian maajoukkueen päävalmentajaksi 1966.
Goethals valmensi Belgian Punaisia paholaisia kymmenen vuoden ajan. Hänen johdollaan Belgia selvisi MM-kisoihin 1970, mutta tie katkesi lohkovaiheeseen. EM-kisoissa sujui paremmin ja Belgia voitti pronssia kotikisoissaan 1972 kaatamalla Unkarin pronssiottelussa 2–1. EM-kisoissa 1976 Belgia selvisi puolivälierävaiheeseen häviten siellä Alankomaille yhteismaalein 7–1.
1976 Guy Thysistä tuli uusi maajoukkuevalmentaja Goethalsin siirtyessä RSC Anderlechtin päävalmentajaksi. Goethals luotsasi RSC:n 1977 Belgian Cupin sekä Cup-voittajien Cupin finaaliin. Seuraavana vuonna RSC pääsi Cup-voittajien Cupin finaaliin kolmannen kerran perättäin ja Goethalsin johdolla tuli toinen cupin voitto. 1978 RSC voitti myös UEFA Super Cupin.
Liigamestaruus jäi Goethalsilta saavuttamatta ja 1979 hän siirtyi FC Girondins de Bordeaux'n peräsimeen. Menestystä ei tullut ja Aimé Jacquet korvasi belgialaisen jo seuraavana vuonna.
1980–81 Goethals valmensi brasilialaisseura São Pauloa ennen paluutaan Belgiaan. Hän luotsasi Standard Liègeä kolme kautta ja voitti kahden liigamestaruuden lisäksi Belgian Supercupin. 1982 Goethals luotsasi seuransa kolmannen kerran Cup-voittajien Cupin loppuotteluun ja toistamiseen hän palasi sieltä tappion kärsineenä.
Goethals jätti Liègen 1984 ja valmensi Vitória Guimarãesia ja Racing Jetiä ennen paluutaan RSC Anderlechtiin 1987. Jälleen liigamestaruus jäi RSC:n peräsimessä saavuttamatta, mutta Belgian Cupin seura voitti kahdesti.
1989 Goethals palasi FC Girondins de Bordeaux'n päävalmentajaksi. Jättipotti jäi taas saamatta Bordeaux'n oltua liigassa hopealla kaudella 1989–90. Elokuussa 1990 Goethals sai lähteä huonosti alkaneen kauden vuoksi.
Goethals palasi valmennustehtäviin tammikuussa 1991, kun hän valmensi lyhyen aikaa Olympique de Marseillea. Tomislav Ivićin pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja Goethals tuli päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Marseille eteni Euroopan Cupin finaaliin 1991 häviten kuitenkin rangaistuspotkuilla Belgradin Punaiselle tähdelle. Lisäksi Marseille voitti Ranskan mestaruuden 1991 ja 1992.
Jean Fernandez kokeili siipiään Marseille-luotsina mestaruuskauden jälkeen, mutta valjuin tuloksin ja joulukuussa 1992 Goethals palasi seuran peräsimeen. 71-vuotias veteraanivalmentaja teki oikean ratkaisun ja kruunasi uransa Mestarien liigan voittoon 1993. Münchenin illassa Basile Bolin maali toi 1–0 voiton Marseillelle AC Milania vastaan ja Goethals pääsi historian kirjoihin luotsaamalla ranskalaisseuran ensi kertaa voittoon Mestarien liiga/Euroopan Cupissa.
Goethals jätti seuran menestysillan jälkeen ja myöhemmin paljastui, että Marseille oli syyllistynyt sopupeliin Ranskan liigaottelussa Valenciennesia vastaan ja seura, kuten myös Goethals, menetti Ranskan mestaruuden 1993 ja joukkue pudotettiin alemmalle sarjatasolle.
Kaudella 1995–96 Goethals toimi vielä RSC Anderlechtin valmentajana Herbert Neumanin potkujen jälkeen, mutta sai itsekin lähteä ennen kauden loppua.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

EM-pronssia: 1972
Cup-voittajien Cup: 1978
Hopeaa 1977, 1982
Euroopan Cup
Hopeaa 1991
Mestarien liiga: 1993
Belgian mestaruus: 1982, 1983
Belgian Cup: 1983, 1988, 1989
Hopeaa 1977, 1984
Belgian Supercup: 1983
Ranskan mestaruus: 1991, 1992
Coupe de France
Hopeaa 1991
Muuta

Goethals toimi valmennusuransa lopettamisen jälkeen tv-kommentaattorina. Hän kuoli 6. joulukuuta 2004 paksusuolen syöpään 83-vuotiaana. Seuraavana vuonna hänet valittiin "Suurin belgialainen (De Grootste Belg)" -äänestyksessä 38. suurimmaksi belgialaiseksi.
Goethals tuli tunnetuksi ketjupolttajana, Brysselin aksentistaan ja yhdennäköisyydestään TV-etsivä Columbon kanssa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Johan Cruijff (Euroopan Cup) | Mestarien liigan voittanut valmentaja 1993 | Seuraaja: Fabio Capello |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Constant Vanden Stock | Belgian maajoukkueen päävalmentaja 1966–1976 | Seuraaja: Guy Thys |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hans Croon Georges Leekens Herbert Neuman | RSC Anderlechtin päävalmentaja 1976–1979 1987–1989 1995–1996 | Seuraaja: Urbain Braems Aad de Mos Johan Boskamp |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Luis Carniglia Didier Couécou | FC Girondins de Bordeaux'n päävalmentaja 1979–1980 1989–1990 | Seuraaja: Aimé Jacquet Gernot Rohr |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Franz Beckenbauer Tomislav Ivić Jean Fernandez | Olympique de Marseillen päävalmentaja 1991 1/1991–1992 12/1992–1993 | Seuraaja: Tomislav Ivić Jean Fernandez Marc Bourrier |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Talmud

C. Schleicher, Kiistakysymys Talmudista, 1800-luku.
Talmud (hepr. ‏תלמוד‎, ’oppi, opetus, tutkimus’) on Tanakia eli heprealaista Raamattua täydentävän suullisen lain yhteenveto ja selitysteos. Se on juutalaisten yhteiskunnallisten ja lainopillisten kirjoitusten kokoelma, johon juutalainen laki perustuu. Talmud on antanut ratkaisuja juutalaisen yhteisön käytännön asioihin ja muovannut juutalaisten ajattelutapaa ja arvoja ensimmäisen vuosituhannen alusta nykypäivään asti. Se on Tanakin ohella juutalaisten tärkein teos.
Talmudista on kaksi versiota, jotka koottiin ja kirjoitettiin muistiin Babyloniassa ja Palestiinassa 200–500-luvuilla heprean ja aramean kielellä. Talmud koostuu suullisen lain kokoelmasta Mišnasta ja sen kommentaarista Gemarasta, jossa on rabbien lakiaiheisia keskusteluja ja väittelyjä sekä erilaisia kertomuksia. Talmudiin liitettiin vielä toisen vuosituhannen alkupuolella merkittävien rabbien kuten Rašin kommentaareja. Talmud käsittää 20 paksua nidettä, ja se on säilynyt melko muuttumattomana vuodesta 1523 lähtien.
Osat > Mišna

Mišna on säännöskokoelma, joka perustuu suullisena perinteenä siirtyneelle juutalaiselle laille ja jonka rabbi Jehuda ha-Nasi kirjoitti ylös noin vuonna 200 jaa. Se on kirjoitettu osin vanhaksi Raamatun hepreaksi ja osin ajanlaskun alun hepreaksi eli niin sanotuksi Mišnan hepreaksi. Mišna jakautuu kuuteen pääjaksoon (sedarim), joista kukin käsittelee etupäässä omaa pääaihepiiriään. Pääjaksot ja niiden tärkeimmät aihepiirit ovat:
Zeraim (’siemenet’) – maanviljelys, Palestiinan sadot, uhrilahjat papeille ja leviiteille, lahjat köyhille
Moed (’juhlat’) – juhlat, sapattilait, paastolait
Našim (’naiset’) – avioliitto, insesti, avioero, omaisuus, aviorikos
Nezikin (’vahingot’) – siviililaki, rangaistukset, oikeusistuimen toiminta, valat; myös etiikka ja filosofia
Kodašim (’pyhät asiat’) – temppelilait, uhraaminen, ruokalait
Toharot (’puhtaus’) – rituaalinen puhtaus ja epäpuhtaus
Jokaisessa pääjaksossa on joukko traktaatteja (massekhtot), jotka käsittelevät jakson erityisalueita. Traktaatit jakautuvat edelleen kappaleisiin, jotka jakautuvat erillisiin määräyksiin tai säädöksiin. Jokaisella traktaatilla ja kappaleella on nimi. Traktaatteja on nykyisin yhteensä 63 ja kappaleita 517.
Painettuihin Talmudeihin lisätään usein kaanonin ulkopuolisia traktaatteja, jotka ovat yleensä 600-luvulta gaonien kaudelta peräisin olevia lyhyitä kirjoituksia.
Osat > Gemara

Gemara on Mišnan kommentaaria ja seuraa sitä. Gemara laajentaa Mišnan lakien kenttää ja niitä koskevia periaatteita. Siinä on lakiasioiden lisäksi myös paljon tarinoita, legendoja ja saarnoja (yhteisnimitykseltään aggadah). Gemara on rakennettu dialektisten sääntöjen mukaisesti, ja se on kysymysten ja vastausten vuorottelua, perusteluja ja vastaväitteitä. Talmudissa ei siksi ole mitään lopullisia väitteitä, vaan keskustelumerkintöjä, jotka kutsuvat lukijaansakin osallistumaan tutkisteluun. Esimerkiksi Platonin kirjoittamiin sokraattisiin dialogeihin verrattuna Talmud on kaoottinen, polveileva ja päättymätön.
Gemaran lauseet alkavat usein kommentoijan nimen mainitsemisella, kuten ”Rabbi Eleazar sanoi...”, ”Sen sijaan Raba sanoi...”, ”Rabbi Pappa sanoi Raballe...”, ”Tämä on yhtä Rabbi Jehudan kannan kanssa, joka on se että...” Joissain kohdissa keskustelu päätyy yhteisymmärrykseen Mišnan merkityksestä, mutta joskus voittavaa näkemystä ei löydy. Väittelyiden ajatuskulut ja mielleyhtymät on nähty vähintään yhtä tärkeinä kuin johtopäätösten syntyminen. Siinä kun Mišna ohjeistaa oikeaan elämään, Gemara neuvoo pikemminkin oikeanlaista ajattelua sekä olosuhteiden ja perinteiden tutkimista.
Gemara on kirjoitettu heprealaisin kirjaimin kommentoijien omalla arkikielellä: Babyloniassa aramean itäisellä murteella ja Palestiinassa palestiinanarameaksi. Raamatusta, Mišnasta ja Toseftasta otetut lainaukset on kuitenkin jätetty alkuperäiselle heprean kielelleen. Kielten käyttö on eroteltu myös luokittelevasti: hepreaa käytetään normeiksi tai säännöiksi tarkoitetuissa kohdissa – sellaisissakin, joita ei ole otettu Raamatusta tai Mišnasta – ja arameaa käytetään selvitysten kielenä.
Sanalla Talmud viitataan joskus myös pelkkään Gemaraan.
Jerusalemilainen ja babylonialainen Talmud > Jerusalemilainen Talmud

Jerusalemilainen Talmud (Jerušalmi, myös ”palestiinalainen Talmud”) syntyi luultavasti 400-luvun alkupuolella Tiberiaassa. Siitä puuttuvat kommentaarit suureen osaan Mišnaa, ja se on babylonialaista Talmudia huomattavasti suppeampi. Palestiinassa midrašit eli selitys- ja tulkintakirjallisuus kerättiin omiksi kokoelmikseen, eikä niitä otettu Talmudiin yhtä paljon kuin Babyloniassa. Jerusalemilainen Gemara sisältää kommentteja 39 traktaattiin 63:sta, mutta ei lainkaan Kodašimiin ja vain yhteen traktaattiin Toharotissa.
Jerusalemilainen ja babylonialainen Talmud > Babylonialainen Talmud

Babylonialainen Talmud (Bavli) koottiin Babyloniassa 500-luvun alussa. Babylonian juutalaisyhteisö oli vahvistunut 200-luvulta alkaen, ja sikäläiset oppineet tuottivat runsaasti suullisia kommentaareja Mišnaan. Babylonian Sura-ješivan johtaja Rav Ashi ryhtyi johtamaan babylonialaisen Talmudin koontamista, ja hänen seuraajansa saivat suururakan valmiiksi. Babylonialaisen Talmudin viimeistelivät seuraavien 200 vuoden aikana savoraiitit (’selittäjät’), mutta viimeisten kommenttien kirjoittajaa ei koskaan yksilöity.
Babylonialainen Talmud on jerusalemilaista tärkeämpi, ja Talmudista puhuttaessa useimmiten viitataan juuri tähän kokoelmaan. Babylonialainen Talmud on myös laajempi, sillä siihen otettiin mukaan kaikki rabbiinikoulussa opetettu ja säilyttämisen arvoinen. Kokoelmassa on lakikirjoitusten lisäksi erilaisia legendoja, rabbeja koskevia tarinoita, historiallisia muisteluksia sekä tieteellisiä kirjoituksia. Siinä ei kuitenkaan käsitellä niitä Mišnan traktaatteja, jotka liittyivät vain Palestiinan oloihin, kuten maanviljelyä, puutarhanhoitoa ja lakkautettua temppelikulttia koskevat traktaatit. Babylonialainen Gemara sisältää kommentteja 37 traktaattiin, mutta vain yhteen traktaattiin Zeraimissa ja Toharotissa.
Babylonialaisesta Talmudista käytetään joskus myös nimeä Shas, joka on lyhenne arameankielisistä sanoista ’Mišnan kuusi pääjaksoa’.
Kommentoijat

Mišnaa kommentoivat rabbit tunnetaan nimellä tannaiitit (’tutkijat’), ja myöhemmät, Gemarassa lainatut rabbit nimellä amoraiitit (’puhujat’, ’tulkit’). Tannaiittejä pidetään arvovaltaisempina kuin amoraiitteja, sillä he elivät lähempänä Mooseksen aikaa.
Tannaiittien ansiosta hieman Mišnan koontamista ennen (noin 10–200 jaa.) suullisen lain perinne kehittyi Palestiinassa tarkkaan muotoiltujen ja järjesteltyjen lakien verkostoksi. Ajanjakson 200–500 jaa. aikana amoraiiteista, alun perin nimensä mukaisesti Mišnan selittäjistä ja tulkkaajista, tuli Mišnan itsenäisiä kommentoijia ja opettajia, mutta heitä kutsuttiin edelleen tulkeiksi. Aluksi amoraiitit muodostivat lähinnä pieniä epämuodollisia opintopiirejä mestarirabbiensa opissa, mutta myöhemmin, Talmudin kirjoittamisen aikoihin, he luultavasti kokoontuivat myös suurempina ryhminä Babylonian suurissa ješivoissa. Gemaran kuvausten mukaan amoraiitit kävivät Gemaraan kirjattuja keskustelujaan joskus myös yksityiskodeissa, opintohuoneissa, kokoontumistiloissa ja kouluissa.
Historia > Suullisen lain aika

Suullinen laki kehittyi juutalaisille jo varhain tulkitsemaan ja täydentämään Mooseksen lakia. Suullinen laki on tarpeellinen kirjoitetun lain rinnalla, sillä ajan myötä kieli ja sen sanasto muuttuvat. Kun Toorassa käytetyt sanat kuten tiettyjen kasvilajien nimet muuttuivat ajan kuluessa tuntemattomiksi, jouduttiin turvautumaan suullisesti siirtyneisiin selityksiin. Suullisessa laissa myös tarkennettiin Tooraa, esimerkiksi mitä tarkoitettiin sillä työllä, jota sapattina ei saanut tehdä. Suullinen laki selitti myös esimerkiksi sen, mitä Toorassa viitattuihin asiakirjoihin kuten avioerotodistukseen tarkalleen sisältyi. Ensimmäisenä nimeltä mainittuna lain tuntijana ja tulkitsijana on pidetty Esraa viidenneltä vuosisadalta eaa.
Historia > Mišnan ja Gemaran synty

Ajanlaskun alkuun mennessä suullinen laki alkoi käydä mahdottomaksi pitää yllä, sillä se oli laajentunut, erkaantunut kirjoitetusta laista ja jakaantunut Hillelin ja Šammain kilpailevien tannaiittikoulukuntien näkemyksiin. Sen seurauksena lakeja alettiin luokitella ja tiivistää. Tämän työn tärkeimmät tekijät ajanjakson 10–200 jaa. aikana olivat Rabbi Akiva ja Rabbi Meir. Heidän työnsä pohjalta Rabbi Jehuda ha-Nasi koonsi itseään edeltäneen sukupolven aikana hyväksytyn lain, minkä jälkeen Mišna on säilynyt lähes muuttumattomana. Ei tiedetä varmasti, oliko Mišna tuolloin edelleen vain suullisessa vai jo kirjallisessa muodossa.
Jehudan kuoltua Mišnan tulkinta jatkui. Jehudan seuraajat tekivät pian uusia, eri järjestelmin koottuja suullisen lain kokoelmia, joista erillisenä on säilynyt Tosefta, ’lisäys’. Myös Mišnan ulkopuolisia lakeja ja tannaiittisia kirjoituksia koottiin yhteen (baraitot, ’ulkopuoliset opetukset’). Suullisen lain koontaminen jatkui vielä useiden sukupolvien ajan.
Babyloniassa ja Jerusalemissa Mišnaa täydennettiin seuraavina vuosisatoina rabbien kommenteilla eli Gemaralla, joka kirjoitettiin lopulta ylös. Jerusalemilainen (eli palestiinalainen) Talmud syntyi luultavasti 400-luvun alkupuolella Tiberiaassa. Babylonialainen Talmud koottiin Babyloniassa 500-luvun alussa.
Historia > Leviäminen ja kommenttien lisäykset

Kirjoitettuun muotoon valmistumisensa jälkeen Talmud ja sen yksittäisiä osia levisi juutalaisen maailman kaukaisimpiinkin kolkkiin. Teoksen tutkimista vaikeutti kuitenkin se, että se oli kirjoitettu osin arameaksi, jota ei Babylonian ulkopuolella osattu eikä enää Babyloniassakaan 600-luvun jälkeen. Myös sen sisällön ymmärtäminen edellytti babylonialaisten väittelyjen tuntemusta. Ymmärrysvaikeuksien seurauksena Babylonian gaonit olivat 1000-luvulle asti Talmudin selittäjien ylimpiä auktoriteetteja myös muiden maiden juutalaisille. Babylonian jälkeen Talmudin tutkimisen painopiste siirtyi Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan, missä syntyivät babylonialaiseen Talmudiin perustuvat aškenasi- ja sefardijuutalaisten Talmud-selitykset. Euroopan tunnetuin Talmudin kommentoija oli troyeslainen Raši, jonka kehittämiä eksegeettisiä eli tulkitsevia menetelmiä arvostetaan edelleen. Hänen selventäviä, kattavia ja ytimekkäitä kommenttejaan, jotka on 1500-luvun ensimmäisistä painetuista laitoksista alkaen liitetty Mišnan ja Gemaran viereen, pidetään edelleen Talmudin tärkeimpinä. Rašin jälkeisten kommenttien lisääjät, joista monet olivat Rašin jälkeläisiä, tunnetaan nimellä baalei tosafot (’lisäysten kirjoittajat’).
1100-luvun jälkeen Talmudiin lisättiin uusia kommentteja vasta 1500-luvun Puolassa. Kirjapainon keksimisen myötä Talmudin tutkimus lisääntyi voimakkaasti ja uusia selitysteoksia julkaistiin, mutta kommentteja ei enää lisätty.
Historia > Painetut niteet

Ennen kirjapainon keksimistä Talmudeja oli liikkeellä vähän, sillä laajassa ja siten työläästi kopioitavassa teoksessa on yhteensä kaksi ja puoli miljoonaa sanaa, ja omistajat harvoin lainasivat niteitään kopioitavaksi. Varhaisimmat säilyneet osat painetusta Talmudista ovat Espanjan Guadalajarasta vuodelta 1482, mutta juutalaisten karkotuksessa Espanjasta vuonna 1492 kaikki Talmudit takavarikoitiin. Vuonna 1520 paavi Leo X antoi luvan Talmudin painamiseen, ja kristitty Daniel Bomberg painoi Venetsiassa klassisen babylonialaisen Talmud-laitoksensa vuosien 1520–1523 aikana ja jerusalemilaisen Talmudin 1524. Kristityt asettivat Talmudin painamiselle Euroopassa kuitenkin yhä rajoituksia ja kieltoja, ja paavi Julius III määräsi 1553–1554 kaikki niteet poltettavaksi. Bombergin jälkeen merkittävimmät Talmud-laitokset ovat Slavutan ja Vilnan Talmudit, jotka julkaistiin 1700- ja 1800-luvuilla.
Bombergin jälkeen painetut Talmudin laitokset ovat olleet sivujakoa myöten samanlaisia. Kaikkine selityksineen Talmud käsittää 20 paksua nidettä. Siinä on 2 711 aukeamaa eli yli 5 400 sivua. Nykyaikaisissa käännöksissä on joskus käytetty uudistettua sivujakoa. Painetut Talmudit ovat yleensä babylonialaista versiota – jerusalemilaisesta Talmudista tehdyt painetut laitokset ovat harvinaisempia ja heikkolaatuisempia.
Sisältö > Menetelmät ja pyrkimykset

Talmudille on ominaista tietoinen käsitteellisen ajattelun ja abstraktien käsitteiden vähyys. Sen sijaan asioita eritellään logiikan, mallien ja esimerkkien kautta. Yleisluonteisia käsitteitä kuten ’auktoriteetti’, ’järjestys’ ja ’hengellisyys’ käytetään Talmudissa hyvin harvoin, vaikka niiden määrittelemiä kysymyksiä käsitelläänkin toistuvasti vain Talmudille ominaisin tavoin. Talmudissa ei myöskään erotella tärkeitä asioita vähemmän tärkeistä, hyödyllisiä hyödyttömistä tai käytännöllisiä teoreettisista. Tavoitteena on vain löytää totuus asiassa kuin asiassa. Johtopäätöksen totuudenmukaisuus on varmistettava ilman pienintäkään epäilystä, minkä johdosta Talmudissa sovelletaan useita erilaisia menetelmiä johtopäätösten haastamiseksi. Talmudissa on pitkiä ja perusteellisia keskusteluja esimerkiksi sen seurauksista, jos torni leijuisi ilmassa, siitä kun hiiri tuo leivänmuruja taloon pesahina sekä jopa ihmisen keinohedelmöityksen vaikutuksista aikana, jolloin sen käyttöönottoon kuluisi vielä lähes 2000 vuotta.
Sisältö > Sivun rakenne

Talmudin sivun nykyinen asettelu perustuu vuonna 1523 ilmestyneeseen Bombergin laitokseen. Talmudin sivu koostuu monesta osasta. Sivun ylälaidassa on sivunumero ja sivun otsikko. Keskellä sivua on itse Talmudin teksti, Mišna ja Gemara. Aukeaman sisäpuolella on Rašin (1040–1115) kommentaari ja ulkoreunuksen puolella Rašin seuraajien yhteistyönä syntynyt kommentaari (tosafot). Sivun reunuksissa voi lisäksi olla lyhyitä huomautuksia tai viittauksia Raamattuun tai Talmudin rinnakkaiskohtiin. Sivulla käytetään erilaisia erikoismerkkejä, välimerkkejä, sulkumerkkejä ja välisanoja eri asiakohtien erottamiseen ja viittaamiseen. Rašin kommentaarit ja useimmat hänen seuraajiensa lisäykset on kirjoitettu eri tekstityypillä kuin muu teksti. Talmudin kommentaareja julkaistaan myös erillisinä liitteinä.
Merkitys

Talmud on antanut ratkaisuja juutalaisen yhteisön käytännön asioihin ja muovannut juutalaisten ajattelutapaa ja arvoja ensimmäisen vuosituhannen alusta nykypäivään asti. Sitä on kutsuttu Raamatun jälkeen juutalaisten tärkeimmäksi teokseksi ja joskus Raamattuakin tärkeämmäksi. Talmud on nähty juutalaisuuden eri osia koossa pitävänä selkärankana ja yhteisön jäsenten aktivoijana. Moni juutalainen yhteisö onkin historian kuluessa hajonnut tai sulautunut muuhun väestöön sen jälkeen, kun se syystä tai toisesta on lakannut opiskelemasta Talmudia. Talmud on myös ohjannut ja rohkaissut juutalaista ajattelua teoreettiseen, erittelevään ja arvostelevaan suuntaan. Talmudin opiskelija joutuu alinomaa tekemään kysymyksiä, esittämään epäilyksiä sekä etsimään uusia näkökulmia ja totuutta lukemastaan, minkä voidaan katsoa heijastuneen myös Talmudin tutkimisen ulkopuoliseen juutalaiseen ajatteluun.
Juutalainen laki eli halakha perustuu Talmudiin, vaikka Talmud ei itsessään olekaan lakiteos. Muukin juutalainen kirjallisuus on enemmän tai vähemmän velkaa Talmudille, ja Talmudin tuntemus on avain juutalaisen kulttuurin ymmärtämiseen.
Talmud on edelleen keskeinen ja pyhä teos ortodoksijuutalaisille. Konservatiivisessa juutalaisuudessakin Talmudilla on merkittävä osa, joskin sitä pidetään ajallisesti muuttuvana prosessina. Reformijuutalaisuudessa Talmudin asema ei ole yhtä keskeinen kuin Tooran ja Tanakin, vaikka sitä opiskellaankin jonkin verran. Reformijuutalaisten mukaan Talmudin rabbien kommentaarit eivät ole nykyajan rabbien kommentaareja tärkeämpiä tai pyhempiä. Karaiitit, jotka erkaantuivat omaksi lahkokseen 700-luvulla Babyloniassa, torjuvat Talmudin kokonaan.
Babylonialainen Talmud on historiallisesti tärkeä kuvaus vanhimmasta jatkuvasta juutalaisesta yhteisöstä ja merkittävä uskonnonhistorian tutkimuskohde. Sitä on myös pidetty yhtenä ensimmäisistä teoksista, joka haastoi käsityksen siitä, että järkiperäinen tai uskonnollinen totuus kyettäisiin yleensäkään tunnistamaan.
Akateeminen tutkimus

Nykyajan kriittiset akateemiset tutkijat tutkivat muun muassa Talmudin merkitystä ja luotettavuutta sekä tarkastelevat Talmudia historiallisessa asiayhteydessään, ihmisten kirjoittamana teoksena, ja kiinnittävät huomiota myös siihen jääneisiin inhimillisiin virheisiin ja niiden vaikutukseen.
Talmudia on tutkittu myös kristinuskon näkökulmasta, etenkin sen viittauksia Jeesukseen. Nykytutkimuksen mukaan Talmudin kirjoittajilla ei luultavasti ollut itsenäistä tietoa Jeesuksesta, vaan he perustivat kommenttinsa Jeesuksesta muihin kirjoituksiin, kuten evankeliumeihin tai niistä tehtyyn syyrialaiseen Diatessaroniin.
Sensurointi ja arvostelu

Talmud on historiansa aikana joutunut useasti hävityksen, kieltojen ja sensuurin kohteeksi. Katolisen kirkon vihamielisyys Talmudia kohtaan oli usein peräisin käännynnäisiltä, jotka tiesivät Talmudin suuren merkityksen juutalaisuudelle. Euroopan hallitsijat ja kirkon edustajat näkivät Talmudin antikristillisenä ja määräsivät teoksesta poistettavaksi kaikki kristinuskon vastaiset tai sellaiseksi uskotut kohdat: jotkut sensorit esimerkiksi vaihtoivat kristittyä tarkoittavan sanan goy sanaksi kuti, joka tarkoitti samarialaista. Talmudit määrättiin myös toistuvasti poltettavaksi, joskin osa hallitsijoista ja paaveista suhtautui Talmudiin sallivasti. Talmudin vainot heikensivät etenkin Italian juutalaisyhteisöä merkittävästi. Sensuroidut kohdat on useimmiten palautettu ennalleen uudemmissa laitoksissa, mutta sensuroinnin jälkiä korjaillaan edelleen. Joissain Talmudin käännöksissä, kuten 1900-luvun alun Rodkinsonin käännöksessä, on joitain sivuja jätetty tietoisesti pois.
Uskontokriittinen valistusajattelija Denis Diderot syytti Encyclopédiessä Talmudia auktoriteettiuskosta ja taikauskosta. Vastaavia mielipiteitä oli Voltairella ja d’Holbachilla. Keskiajalta alkaen jotkut kristityt ovat väittäneet Talmudin sisältävän vihaa ja halveksuntaa kristittyjä ja Jeesusta kohtaan sekä säädyttömyyttä ja moraalittomuutta. Vastaavanlaisia väitteitä ovat esittäneet myös jotkin islamilaiset ja sekulaarit tahot. Esimerkiksi yhdysvaltalainen antisemitistinen poliittinen aktivisti David Duke pitää Talmudia juutalaisen ylivallan oppina.
Juutalaisen Anti-Defamation League -järjestön mukaan arvostelevat väitteet kumpuavat juutalaisvihamielisyydestä ja perustuvat Talmudin tekstinosien erottamiseen asiayhteydestään, käännösvirheisiin ja kirjoitusten julkaisuajankohdan merkityksen unohtamiseen. Vaikka arvostellut lainaukset joskus edustaisivatkin totuudenmukaisesti aikansa kiihkoilevien rabbien mielipiteitä, juutalainen ajattelu on 2 000 vuoden aikana kuitenkin kehittynyt, eikä Talmudin kirjoituksia oteta enää kirjaimellisesti edes vanhoillisissa piireissä. Talmud ei myöskään ole velvoittavaa lakia, vaan keskustelua ja yksittäisten rabbien tekemiä ehdotuksia.