stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto
Merkittäviä linjanvetoja

26. maaliskuuta 2009 YK:n ihmisoikeusneuvosto hyväksyi päätöksen, jonka mukaan julkinen uskonnon halventaminen on ihmisoikeusloukkaus. Pakistanin tekemää aloitetta puolsi 23 maata, vastusti 11 ja 13 äänesti tyhjää.
YK:n ihmisoikeusneuvoston mielestä Sveitsi rikkoo kansainvälistä oikeutta, mikäli maa kieltää minareettien rakentamisen.
Kritiikkiä

YK:n ihmisoikeusneuvostoa on syytetty keskittymisestä Israeliin. Se on tuominnut Israelin jo 26:ssa eri päätöslauselmassa. Ensimmäisenä vuotena 2006–2007 neuvosto ei tuominnut ihmisoikeusrikoksia missään muussa maassa ja toisena vuotena 2007–2008 Myanmar sai yhden maininnan, kun taas Israel tuomittiin yhdeksän kertaa. Lisäksi Israel on nostettu ainoana maana pysyvästi neuvoston käsittelylistalle.
Muslimimaat ajoivat Pakistanin johdolla YK:n ihmisoikeusneuvoston hyväksymään kiistellyn päätöslauselman. Huhtikuun 2009 alussa hyväksytty päätöslauselma teki uskontojen herjaamisesta ihmisoikeusloukkauksen. Arvostelijat, muun muassa Toimittajat ilman rajoja -järjestö ovat huolissaan siitä, että päätöslauselmalla pyritään estämään uskontojen ja erityisesti islamin arvostelu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeusneuvosto Wikimedia Commonsissa
Yhdistyneiden kansakuntien ihmioikeusneuvoston virallinen sivusto (englanniksi)
Yhdistyneiden kansakuntien tiedote ihmisoikeusneuvoston perustamisesta (englanniksi)
| n k  Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous |
| --- | --- |
Elimet:  Peruskirja  Yleiskokouksen puheenjohtaja 
Pysyvät komiteat:  Ensimmäinen komitea  Toinen komitea  Kolmas komitea  Neljäs komitea  Viides komitea  Kuudes komitea 
Toimielimet:  Aseidenriisuntakomitea  Ihmisoikeusneuvosto  Kansainvälisen oikeuden toimikunta  JIU 
Päätöslauselmat:  2758  3379  68/262 
Muuta:  Yleiskokouksen rakennus  YK:n rauhanrakennuskomissio  YK:n korkean tason kestävän kehityksen poliittinen foorumi
Nooa islaminuskossa

Nooan arkki islamilaisessa miniatyyrimaalauksessa (n. 1590)
Nooa on islaminuskossa yksi islamin profeetoista ennen Muhammedia.
Nooa mainitaan Koraanissa 33 kertaa, suomalaisessa käännöksessä jopa 47 kertaa, ja tarina vedenpaisumuksesta toistuu eri suurissa yksitoista kertaa. Tarinassa on kuitenkin useita poikkeavuuksia Raamattuun verrattuna. Niihin kuuluu se, että Nooan kerrotaan eläneen 950 vuotta ennen tulvaa, kun se Raamatussa on hänen koko elinikänsä; Nooan tottelematon poika kieltäytyy nousemasta arkkiin, kun taas Raamatussa Haam joutuu epäsuosioon vasta tulvan jälkeen; Nooan vaimo ei ole uskossa. Tässä hänet mahdollisesti sekoitetaan Lootin vaimoon. Raamatun ulkopuolinen rabbiininen tarina kahdesta enkelistä, jotka Nooan aikana laskeutuvat viettelemään naisia, siirtyy Koraanissa Salomonin aikaan, ja enkelit saavat nimikseen Harut ja Marut (2:102).
Islamin profeetat joutuivat usein puolustautumaan syytöksiltä siitä, että heidän käytöksensä johtuisi hulluudesta tai riivaajista. Uudessa testamentissa myös Jeesukseen kohdistui samanlaisia syytöksiä: "He luulivat, että hän oli poissa tolaltaan". (Mark. 3:21), "hänessä on Belsebul" (Mark 3:22). Syytös koski Tähden suurassa myös Nooaa: "Nooan kansa kielsi lähettiläänsä ennen heitä. He kielsivät palvelijamme ja sanoivat: 'Hän on hullu' ja moittivat häntä." (54:9).
Rajshahi

| Rajshahi (রাজশাহী) |
| --- | --- |

 Rajshahi
 Koordinaatit: 24°22′N, 88°36′E 
Valtio:  Bangladesh
Alue:  Rajshahin alue
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rajshahi (bengaliksi রাজশাহী, Rajôśahī) on kaupunki Bangladeshin luoteisosassa lähellä Intian rajaa, Padma-joen varrella. Se on samannimisen alueen pääkaupunki. Sieltä on maanteitä myöten viiden tunnin ajomatka Dhakaan.  Vuonna 1991 Rajshahissa laskettiin olevan 507 435 asukasta joista 94,5 % muslimeita. Vuoden 2004 arvion mukaan kaupungin välikuku olisi noin 668 400.
Rajshahi tunnetaan silkin, mangojen ja litsien tuottajana. Siellä on myös runsaasti vanhoja moskeijoita ja temppeleitä.
Rajshahin yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta tekee yhteistyötä Lapin yliopiston kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
E-Rajshahi (vuonna Englanti) (Arkistoitu – Internet Archive), E-hallituksen portaali hallinnoi Rajshahi City Corporation
Helsingin juutalainen seurakunta

Helsingin juutalaisen seurakunnan synagogan kupoli.
Helsingin juutalainen seurakunta (ruots. Judiska församlingen i Helsingfors) on rekisteröity uskonnollinen yhdyskunta, joka on toiminut 1800-luvun lopulta.
Helsingin Juutalaisen seurakunnan Toora-kääröt
Seurakunnan keskuspaikka on Helsingin Malminkadulla, jossa on synagoga (valmistui 1906) ja seurakuntakeskus (valmistui 1961). Sen yhteydessä toimii juutalainen päiväkoti, koulu, kirjasto ja vanhainkoti. Seurakunta ylläpitää kahta juutalaista hautausmaata, joista uudempi on 1890-luvulla valmistunut Helsingin juutalainen hautausmaa. Seurakunnalla oli synagogan vieressä myös juutalainen ruokakauppa Zaafran & Co, jonka toiminta on sittemmin loppunut. Seurakunnan yhteydessä toimii kerhoja ja yhdistyksiä, muun muassa Hazamir-kuoro, ja seurakunta julkaisee viisi kertaa vuodessa ilmestyvää HaKehila-lehteä.
Seurakunnan puheenjohtajana kevääseen 2024 asti toimi Yaron Nadbornik.
Seurakunnan katto-organisaationa toimii  Suomen Juutalaisten Seurakuntien Keskusneuvosto, johon kuuluu yhdeksän jäsentä, näistä kuusi Helsingin juutalaiseen seurakuntaan. Seurakunnan rabbina toimi marraskuun alkuun 2021 saakka suomalaissyntyinen Simon Livson.
Talous

Helsingin juutalainen seurakunta on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien toimintaan yhteensä noin 31 580 euroa. Keskimääräinen vuosittainen tuki on ollut noin 7 000 euroa.
Aiheesta muualla

Helsingin juutalainen seurakunta
Suomen Punaisen Ristin piirit

Suomen Punaisen Ristin piirit muodostavat Suomen Punaisen Ristin alueelliset organisaatiot. Suomen Punaisella Ristillä on kaksitoista piiriä, joista osa on ruotsinkielisiä tai saamenkielisiä.
| Piirin nimi | Piirin kotipaikka ‡ | Kielet | Alue | Osastoja (2025) | Lähde Internet-sivut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin ja Uudenmaan piiri Helsingfors och Nylands distrikt | Helsinki | suomi ja ruotsi | Itä-Uusimaa, Uusimaa, Artjärvi, Orimattila | 44 |  |
| Hämeen piiri | Tampere | suomi | Kanta-Häme, Pirkanmaa, Päijät-Häme | 47 |  |
| Kaakkois-Suomen piiri | Kouvola (Mikkeli) | suomi | Etelä-Karjala, Etelä-Savo, Kymenlaakso | 37 |  |
| Lapin piiri | Rovaniemi | suomi, saame | Lappi | 19 |  |
| Länsi-Suomen piiri | Jyväskylä (Seinäjoki) | suomi | Etelä-Pohjanmaa, Keski-Pohjanmaa, Keski-Suomi, Pohjanmaa | 56 |  |
| Oulun piiri | Oulu | suomi | Kainuu, Pohjois-Pohjanmaa | 35 |  |
| Satakunnan piiri | Pori | suomi | Satakunta | 29 |  |
| Savo-Karjalan piiri | Joensuu (Kuopio) | suomi | Pohjois-Karjala, Pohjois-Savo | 41 |  |
| Varsinais-Suomen piiri | Turku | suomi | Varsinais-Suomi | 39 |  |
| Åbolands distrikt Turunmaan piiri | Turku | ruotsi ja suomi | Turunmaa, Turku | 10 |  |
| Ålands distrikt (Ahvenanmaan piiri) | Maarianhamina | ruotsi | Ahvenanmaa | 15 |  (ruotsiksi) |
| Österbottens svenska distrikt (Pohjanmaan ruotsinkielinen piiri) | Vaasa | ruotsi | Pohjanmaa | 34 |  (ruotsiksi) |
‡ Ensin piirin kotipaikka (piiritoimiston sijaintipaikkakunta), sitten mahdollinen aluetoimiston sijaintipaikkakunta suluissa.
Bagh-e Babor

| Bagh-e Babor |
| --- | --- |

Tyyppi:  puisto
Sijainti:  Kabul  Afganistan
Koordinaatit:  34°30′10.8″N, 69°9′28.8″E
Pinta-ala:  11 hehtaaria
Rakennuttaja:  Babor
Bagh-e Babor (dariksi ‏باغ بابر‎, Bāġ-i Bābur, pašt. ‏بابر بڼ‎) on puisto Afganistanin pääkaupunki Kabulissa. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä ja se on esimerkiksi Suurmogulien valtakunnan perustaja Baborin hautapaikka.
Puisto

Bagh-e Babor sijaitsee Afganistanin pääkaupunki Kabulissa Šer Darvazan kukkulan länsirinteellä. Puistolla on kokoa noin 11 hehtaaria. Puisto on yksi Kabulin tunnetuimmista nähtävyyksistä.
Historia

Bagh-e Babor perustettiin timuridihallitsija Baborin valtakaudella. Baborista tuli laajoja alueita Intian niemimaata hallinneen Suurmogulien valtakunnan perustaja. Bagh-e Baborin puiston hän rakennutti vallattuaan Kabulin vuonna 1504. Bagh-e Babor oli timuridien hautapuisto, jonne haudattiin esimerkiksi neljä Baborin sukulaista. Baborin kuoltua hänet haudattiin ensin Agraan valtaamassaan Pohjois-Intiassa, mutta myöhemmin ruumis tuotiin hänen vanhaan pääkaupunkiinsa Kabuliin, johon hän oli aikanaan erityisen kiintynyt. Kabulissa ruumis haudattiin Bagh-e Baboriin. Puistosta tuli Kabulin tärkein suurmogulien aikainen monumentti. Myöhemmät suurmogulien hallitsijat, kuten Jahangir ja Šah Jahan rakennuttivat paikalle uusia rakennuksia, kuten moskeijan ja Baburin hautamuistomerkin.
Bagh-e Baborille rakennettiin edelleen myöhempien Afganistanin hallitsijoiden aikana. Abd al-Rahman Khan rakennutti paviljonkiin ja palatsin vaimolleen Bibi Halimalle. Kuningas Muhammad Nadir Šah poistatti joitakin Abd al-Rahman Khanin rakennuksia tehden puistosta alkuperäisemmän näköisen. Puistoon tuli samalla tosin eurooppalaisia vaikutteita. Rakennuksia on entisöity esimerkiksi Aga Khan Trust for Culture -järjestön puolesta 2000-luvulla. Puisto on ollut Afganistanin aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2009.
Kuvia

Baborin hauta.
Šah Jahanin moskeija.
Syysmaisemaa puistossa.
Puisto ilmakuvassa.
Claude Monet

| Claude Monet |
| --- | --- |
 Claude Monet vuonna 1899
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1840 Pariisi, Ranska
Kuollut: 5. joulukuuta 1926 (86 vuotta) Giverny, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  impressionismi   jälki-impressionismi
Kuuluisimpia töitä:  Impressio, auringonnousu   Lummelampi-sarja
 Nimikirjoitus
Claude Monet (14. marraskuuta 1840 Pariisi, Ranska – 5. joulukuuta 1926 Giverny, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari, joka oli ranskalaisen impressionismin perustajia. Monet maalasi tuotteliaasti ja johdonmukaisesti impressionismin periaatteiden mukaisesti: hän ilmaisi havaintojaan luonnosta ja sovelsi niitä varsinkin ulkoilmamaalaukseen.
Elämä ja ura > Lapsuus  ja uran alku

Oscar-Claude Monet syntyi Pariisissa 14. marraskuuta 1840. Perhe muutti viisi vuotta myöhemmin Le Havren satamakaupunkiin Normandian rannikolle, missä Claude varttui. Isä Adolphe työskenteli tukkuliikkeessä, joka hoiti laivojen tavaratoimituksia. Claude oli koulussa keskinkertainen oppilas. Hän oli kuitenkin jo taitava karikatyyrien piirtäjä ja sai niitä myydyksikin. Isä halusi pojalleen kunnollisen ammatin, mutta täti tuki Clauden taideharrastusta.
Taidemaalari Eugène Boudin perehdytti nuoren Monet’n maisemamaalaukseen ja ulkona työskentelemiseen. Monet opiskeli Pariisissa taidetta vuosina 1859–1860. Hän oli Algeriassa asepalvelussa 1861–1862, mutta palvelus keskeytyi, kun hän sairastui anemiaan ja joutui palaamaan kotiin. Le Havressa hän tutustui hollantilaiseen maisemamaalariin Johan Barthold Jongkindiin, joka neuvoi häntä uralla eteenpäin.
Monet opiskeli syksystä 1862 vuoteen 1864 Pariisissa Charles Gleyren ateljeessa. Gleyre arvosteli oppilastaan siitä, että tämän maalaukset olivat liian luonnonmukaisia ja liian kaukana klassisista kauneusihanteista. Gleyren ateljeessa Monet solmi hyviä ystävyyssuhteita opiskelijatovereihinsa, joista tuli myöhemmin hänen ohellaan merkittäviä impressionisteja. Vuonna 1865 kaksi Monet’n työtä otettiin merkittävään valtiolliseen taidenäyttelyyn Pariisin salonkiin. Kahden vuoden kuluttua hän kuitenkin palasi rahapulassa Le Havreen. Hän sai lapsen. Tämä aika oli hänelle synkkää aikaa, ja hän saattoi yrittää itsemurhaa. Monet meni naimisiin lapsensa äidin Camille Doncieux’n kanssa vuonna 1870 ja siirtyi pian Englantiin välttyäkseen joutumasta Saksan–Ranskan sotaan. Monet oleskeli Lontoossa vuoden ajan. Siellä hän tutki Constablen ja William Turnerin töitä sekä tutustui taidekauppias Paul Durand-Rueliin, josta tuli hänen tärkein tukijansa. Monet palasi Pariisiin loppuvuonna 1871 ja vuokrasi perheelleen talon Argenteuil’sta, missä hän asui vuoteen 1878. Argenteuil’n aika oli hyvin tuotteliasta, ja Monet maalasi siellä paljon etenkin jokinäkymiä ja kuvia perheestään. Hän vuokrasi myöhemmin asunnon myös Pariisista rautatieaseman läheltä ja maalasi paljon junia.
Elämä ja ura > Impressionismin perustaminen

Monet ja muut impressionistit järjestivät Pariisissa vuonna 1874 yhteisnäyttelyn. Monet’n maalaus Impressio, auringonnousu antoi nimen koko impressionistiselle tyylisuunnalle. Arvostelijat tyrmäsivät näyttelyn, mutta impressionismi hyväksyttiin vähitellen seuraavien vuosien kuluessa, kun taiteilijat jatkoivat yhteisnäyttelyjen järjestämistä.
Elämä ja ura > Perhe-elämä

Monet sai toisen pojan vuonna 1878. Perhe muutti pian 65 kilometriä Pariisista luoteeseen sijaitsevaan Vétheuiliin, kun Monet’n vakituinen tukija, liikemies Ernest Hoschedé, oli tehnyt vararikon. Monet’n vaimo Camille kuoli vuonna 1879. Monet sai uuden kumppanin Hoschedén hylkäämästä vaimosta Alicesta, mutta he pääsivät naimisiin vasta Ernestin kuoltua 1892. Monet asettui vuonna 1883 perheineen Givernyn kylään, jonne hän jäi asumaan loppuiäkseen.
Elämä ja ura > Suosion kasvu

Givernyssä Monet maalasi 1880-luvun puolivälissä joukon maisemaan sijoitettuja figuureja, kuten Nainen ja päivänvarjo (1886). Monet’n maine kasvoi etenkin Durand-Ruelin vuonna 1886 New Yorkissa järjestämän näyttelyn ja vuonna 1889 järjestetyn suuren retrospektiivisen näyttelyn ansiosta. Hän ryhtyi vuodesta 1890 alkaen maalaamaan yhtenäisiä sarjoja samasta aihepiiristä, kuten heinäsuovista, poppeleista, Rouenin katedraalista ja aamumaisemista. Yhtenäisen sarjan valmistuessa työt asetettiin näytteille yhdessä. Sarjojen toivottiin myös pysyvän yhtenäisinä, mutta näin ei käynyt, vaan töitä myytiin ympäri maailmaa.
Elämä ja ura > Viimeiset vuodet

Monet’n ura oli kääntynyt nousuun, ja viisikymmenvuotiaana hän oli vapaa taloudellisista huolista. Hän osti Givernystä talon ja laajensi sen puutarhaa sekä matkusteli paljon Euroopassa. Vaimonsa Alicen kuoltua vuonna 1911 hän lopetti matkustelun. Monet rakennutti puutarhaansa ateljeen, jossa hän maalasi suurikokoista Lummelampi-sarjaa.
Japanilainen silta
Maalaus sillasta vuonna 1899
Maalaus sillasta n. 1920–1924
Harmaakaihi vaikutti Monet'n työhön.
Vuonna 1908 hänen näkönsä alkoi heikentyä, ja 1912 silmälääkäri vahvisti sen, mitä oli jo epäiltykin: harmaakaihi molemmissa silmissä. 1918 Monet kirjoitti, ettei enää kyennyt havaitsemaan värejä yhtä voimakkaina kuin aikaisemmin. Kun hän vertasi uusia töitään aiempiin maalauksiinsa, hän joutui raivon valtaan ja tuhosi ne veitsellä. Vuonna 1922 siniset värit olivat kadonneet kokonaan ja myös muodot alkoivat sumentua. Kun hän ei enää kyennyt erottamaan värejä toisistaan, hän käytti maaleja umpimähkään. Hän joutui tunnustamaan itselleen, ettei hän enää kyennyt tuottamaan kauneutta. Silmäterää laajentavat tipat auttoivat hetken aikaa, mutta lopulta hänen todettiin olevan täysin sokea. Useat hänen kollegansa olivat kokeneet epäonnisia leikkauksia, ja Monet pelkäsi samaa kohtaloa. Hänen ystävänsä kuitenkin muistutti, että Monet oli luvannut vielä lahjoittaa maalleen 19 maalausta lumpeenlehdistä. Lopulta Monet päätti mennä leikkaukseen. Puudutusaineena käytettiin kokaiinia. Leikkauksen jälkeen Monet vietti pimeässä 10 päivää ja yötä. Leikkaus oli kuitenkin onnistunut. Muutaman kuukauden kuluttua leikkauksesta hänen oikea silmänsä sumentui. Tätä lääkäri oli odottanutkin, mutta Monet uskoi menettäneensä näkönsä loppuiäkseen. Uusi leikkaus palautti osan näkökyvystä, mutta vääristyneenä ja vain lähialueille. Kun kellertävä kaihi oli poistunut, Monet koki sopeutumisvaikeuksia. Hän valitti näkevänsä kaiken keltaisena. Sitten hän näki kaiken sinisenä. Tuolta ajalta peräisin olevat maalaukset todistavat samaa: ennen leikkausta päivätyt maalaukset ovat kellanpunaisia, ja leikkauksen jälkeiseltä ajalta on säilynyt joukko sinisiä maalauksia. "Olen varma, että tämän maalarin näkö on mennyttä, ja kaikki on turhaa. [...] Elämä on kidutusta", Monet kirjoitti. Mutta kun hänelle hankittiin erikoisvalmisteiset, kellanvihreät silmälasit, jotka oli tarkoitettu korjaamaan mykiön puutetta, hänen havaitsemansa sininen sävy katosi. Ennen pitkää Monet alkoi maalata uudella innolla. Hän kokeili useita erivärisiä silmälaseja, ja 1924 hän siirtyi kokonaan värittömiin laseihin. 1925 hän kertoi: "Näköni on parantunut. Työskentelen kovemmin kuin koskaan" ja "Olen saanut oikean näköni takaisin".
Monet maalasi elämänsä loppuun asti. Hän kuoli 5. joulukuuta 1926 ja oli kuollessaan tunnustettu yhdeksi Ranskan maalaustaiteen suurista mestareista.
Seuraavana vuonna Monet'n kuoleman jälkeen hänen lumpeenlehtimaalauksiaan pantiin esille Tuileriesin Orangerie-museoon, missä ne ovat nähtävillä vielä tänäkin päivänä. Monet’n kotitalo Givernyssä on nykyisin suosittu matkailukohde.
Taiteilijana

Monet oli impressionisteista merkittävin, ja hän pysyi koko uransa ajan uskollisena suuntauksen ihanteille. Monet’ta kiinnostivat erityisesti valo ja väri, ja hän maalasi paljon ulkosalla. Hänelle oli tärkeintä kohteen luoma hetkellinen vaikutelma, siitä tietyllä hetkellä muodostettu näköhavainto, eikä niinkään se, mitä kohde todellisuudessa oli.
Monet työskenteli ripeästi: hän levitti maalia joko levein soljuvin vedoin tai reippailla sivalluksilla. Hän suosi yleensä puhtaiden värien muodostamaa rajoitettua palettia, joita hän siveli vaalealle kankaalle. Uransa alkuvaiheessa Monet maalasi usein henkilöhahmoja, mutta myöhemmin hän kiinnostui luonnosta sellaisenaan. Hän oli myös ensimmäinen taiteilija, joka teki sarjoja samasta aiheesta. Niistä tunnetuimman sarjan muodostavat lummemaalaukset, joihin hän keskittyi vuoden 1905 jälkeen.
Vaikka Monet työskenteli yleensä ulkona, hän maalasi 1860-luvun henkilömaalaukset ateljeessa, ja 1870-luvun jälkeen hän usein myös viimeisteli siellä ulkona aloittamansa työt.
Taiteilijana > Teoksia

Nainen puutarhassa, 1867.
Punainen huivi, 1868.
Impressio, auringonnousu, 1872.
Boulevard des Capucines, 1873.
Nainen ja päivänvarjo, 1875.
Saint Lazaren rautatieasema, 1877.
Laskuvesi Pourvillessa, 1882.
Rouenin katedraali, 1893.
Lummelampi, 1899.
Lontoon parlamenttitalo, 1904.
Lumpeita, 1908.
Lumpeita, 1914–1917.
Omakuva, 1917.
Taiteilijana > Teosten myyntejä

Monet’n maalauksista maksetaan nykyisin huippuhintoja huutokaupoissa. Vuoteen 2015 mennessä korkein hinta on maksettu vuoden 1919 maalauksesta Lummelammikko, joka myytiin 80,5 miljoonalla dollarilla vuonna 2008.
Taiteilijana > Museoissa

Musée Marmottan Monet -museossa Pariisissa on sata Monet’n teosta.
Suomessa on yksi julkiseen taidekokoelmaan kuuluva Monet'n teos. Heinäsuova ilta-auringossa kuuluu Gösta Serlachiuksen taidesäätiön kokoelmaan, ja se on esillä Serlachius Kartano -museossa Mänttä-Vilppulassa. Givernyssä maalattu teos kuuluu Monet´n tunnettuun heinäsuovia eri vuorokauden- ja vuodenaikoina ja eri valo-olosuhteissa käsittelevään teossarjaan, johon kuuluu yli 20 teosta. Vuonna 1891 tehty maalaus on hankittu Serlachiuksen kokoelmiin vuonna 1957 Lontoossa toimineelta taidekauppiaalta. Teos varmistui Monet'n tekemäksi vasta vuonna 2015 tehdyssä hyperspektrikuvauksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Claude Monet Wikimedia Commonsissa
Claude Monet’lle omistetut sivut. (englanniksi, ranskaksi)
Giverny ja Claude Monet (ranskaksi)
Claude Monet Europeanassa
Monet painting in his garden in Giverny, France Los Angeles County Museum of Art. Video, 2 min. YouTube.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Claude Monet n. 1867 Carolus-Duranin maalaamasa muotokuvassa.
Claude Monet vuonna 1875 Pierre-Auguste Renoirin maalaamana.
Monet puutarhassaan 1917.
Heinäsuova ilta-auringossa (1891)
Mesoamerikan intiaanikulttuurien muotoutumisvaihe
Varhainen muotoutumisvaihe

Muotoutumisvaihe alkoi Mesoamerikassa noin  2500–2450 eaa., kun siellä alettiin valmistaa saviastioita, Vanhimpia astioita on löydetty mm. Länsi-Meksikossa Puerto Marquésissa Guerreron osavaltiossa, ja myös Matanchénissa Nayaritissa. Tyynenmeren rannikolla Guatemalan alangolla oli keramiikkaa valmistavia kyliä Tilapa, La Blanca, Ocós, El Mesak ja Ujuxte.
Saviastioiden valmistusta on pidetty usein paikallaan pysyvän asutuksen merkkinä arkeologiassa, koska saviastia on kohtuullisen raskas ja helposti särkyvä, ja koria on hankalampi kuljettaa liikkuvan metsästäjäryhmän mukana. Ihmiset asettuivat asumaan kiinteisiin maanviljelykyliin noin 2000–1500 eaa. Näihin aikoihin lienee viimeistään alkanut kosketus Etelä-Amerikan kanssa meritse.
Muotoutumisvaiheen alkuvaiheessa 2000/1500–900 eaa. syntyivät ensimmäiset kylät, joissa oli jonkinlaista sosiaalista kerrostuneisuutta, ja maissinviljely vakiintui lopullisesti. Tämä saattaa olla Etelä-Amerikan Perun ja Ecuadorin alueen kulttuurien vaikutusta.. Länsi-Meksikon rannikon  mm. Coliman osavaltion 1500–1000 eaa. Capachan kulttuurin keramiikka muistuttaa Ecuadorin Machalillan kulttuurin ja Chorreran kulttuurin keramiikkaa. Mutta enemmän Capachan kulttuuri muistuttaa Tlatilcoa ja olmeekkeja. Noin 1500 eaa. levisi Locona-kulttuuri laajalle Izapasta pohjoiseen, ja jatkui Ocosin perinteenä.  Tällä alueella lienee puhuttu tuolloin zoquekieliä.
Varhaisella muotoutumisvaiheella alkoi monumenttien rakentaminen. Tämä voidaan tulkita merkiksi jonkinlaisesta ylimystöstä. Etelä-Meksikon ylängön tunnetuimpia esiklassisia keskuksia on varhaisen muotoutumisvaiheen Tlatilco ja Las Bocas. Valtavat maasta ja kivestä tehdyt monumenttirakennelmat ilmestyivät ensimmäisenä olmeekkien alueelle Tabascoon ja varhaiselle maya-alueelle. Olmeekkien varhaisimpia keskuksia olivat muun muassa varhaisen muotoutumisvaiheen San Lorenzo, El Manatí Meksikonlahden rannikon seuduilla ja Teopantecuanitlan Guerrerossa. Maya-alueen varhaisimmat keskukset olivat Nakben ja Cerron tyyppisiä pieniä keskuksia.
Varhaisessa muotoutumisvaiheessa Capachan kulttuuri levittäytyi alueelle viimeistään 1450 eaa. Saviastiat alkoivat levitä Mesoamerikan alueella noin 2500–2300 eaa.lähde? Varhaisimmat saviastiat liittyvät Meksikon keskiylängön niin sanottuun Purrón-vaiheeseen. Myös kangaspuut yleistyivät arkaaisen kauden lopuilla. Varhaista muotoutumisvaihetta luonnehtivat maissin viljely, kutominen, keramiikka, pienikokoiset hedelmällisyyden jumalankuvat ja uskonnon harjoitus kotona, ei temppeleissä.
Vasta myöhäisesiklassisella ajalla suureksi kasvaneesta Izapasta on löydetty veistoksia ajalta 1800–1500 eaa. Noin 1800 eaa. ilmestyi Monte Altoon kulttuuria, mutta Monte Alton kokoa varhaisella esiklassisella kaudella ei tunneta, ja siksi ei osata sanoa miten merkittävä keskus se silloin oli.
Varhainen muotoutumisvaihe > Varhaisimman muodostavan kauden kulttuureja ja löytöpaikkoja (Noin 2000–1000 eaa.)

Chiapa de Corzo
Olmeekit San Lorenzo Tenochtitlan
sapoteekkialueen Oaxacan laakson San José Mogote
Maya-alueen Nakbe, Cerros
Meksikon keskiylängön Chalcatzingo