stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Infiniti G20

| Infiniti G20 |
| --- | --- |
 Ensimmäisen sukupolven Infiniti G20
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Valmistaja:  Infiniti
Konserni:  Nissan
Valmistusvuodet:  1991–1996, 1999–2002
Tuotantomäärä:  139 074
Korimalli:  4-ovinen sedan
Seuraaja:  Infiniti G35, Nissan Skyline V35
Teknisesti samankaltaisia:  Nissan Primera
Iskutilavuus:  1 998 cm³
Vetotapa:  etuveto
Toisen sukupolven Infiniti G20
G20 oli Infinitin perusmalli Yhdysvalloissa lähes koko 1990-luvun ja 2000-luvun alussa. Se oli lähes identtinen Japanissa ja Euroopassa myydyn Nissan Primera sedanin kanssa, mutta G20:ssä oli parempi perusvarustelu. Se esiteltiin 1991 kilpailemaan Acura Integran, BMW 3-sarjan, Lexus ES250:n ja Volvo 240:n kanssa; myöhemmissä mainoksissa autoa myytiin sloganilla ”Born in Japan. Educated in Europe. Now Available in America”. (Syntynyt Japanissa. Koulutettu Euroopassa. Nyt saatavilla Amerikassa.) Nissanin markkinointiosaston korkeista odotuksista huolimatta auto ei mennyt kaupaksi yhtä hyvin kuin monet kilpailijansa. G20:tä valmistettiin kahden sukupolven verran, mallia HP10 (P10) valmistettiin 1991–1996, ja mallia HP11 (P11) vuosina 1999–2002. Kaikki G20:t olivat etuvetoisia ja ne valmistettiin Oppamassa, Japanissa.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Infiniti G20 Wikimedia Commonsissa
Matti Väisänen (kansanedustaja)

Matti Väisänen (25. helmikuuta 1887 Kaavi – 24. huhtikuuta 1939 Helsinki) oli suomalainen vasemmistopoliitikko. Hän oli Suomen ammattijärjestön puheenjohtaja vuosina 1920–1923 ja Suomen sosialistisen työväenpuolueen kansanedustaja syyskuusta joulukuuhun 1922, jolloin hänet julistettiin edustajantoimeen oikeudettomaksi.
Vuoden 1925 presidentinvaalissa Väisänen oli Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden vaaliliiton ehdokas. Kommunistien ehdokaslistat saivat 16 valitsijamiestä ja 41 213 ääntä (6,6 %). Väisänen oli tuomittu 1923 poliittisista syistä 16 muun kansanedustajan kanssa vankilaan, ja hänelle annetut äänet hylättiin.
SAJ:n sihteerinä 1920- ja 1930-luvun vaihteessa toiminut Väisänen kuului kommunisteja arvostelleen sosialistisen Suomen työväen vasemmistoryhmän tunnetuimpiin aktivisteihin. Hän oli vasemmistoryhmän ammattiyhdistysvaliokunnan puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

.aspx Matti Väisänen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| n k Suomen vuoden 1925 presidentinvaalien ehdokkaat |
| --- | --- |
 Lauri Kristian Relander (ML)  Risto Ryti (Ed.)  Hugo Suolahti (Kok.)  Karl Söderholm (RKP)  Väinö Tanner (SDP)  Väinö Voionmaa (SDP)  Matti Väisänen (STP) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Volvo 340 ja 360

| Volvo 340 / 360 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Alankomaat  Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  1976–1991
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Volvo 66
Seuraaja:  Volvo 440/460
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,4–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali CVT-automaatti
Volvo 340 ja 360 ovat Volvon vuosina 1976–1991 valmistamia keskiluokan automalleja, jotka korvasivat edeltäneen Volvo 66:n. Niiden seuraajiksi tuli 440/460-sarja 1980-luvun lopulla, mutta valmistusta jatkettiin vielä jonkin aikaa uusien mallien rinnalla.
Volvo oli laajentanut valikoimaansa hankkimalla pieniä autoja valmistaneen alankomaalaisen DAF:n 1970-luvun puolivälissä. Keväällä 1976 esitelty kolmiovinen Volvo 343 oli Volvo 66:n uudenaikaisempi seuraaja. Se oli takavetoinen monikäyttöauto, jossa oli perässä pieni porras. Muotoilu oli persoonallinen ja Volvoksi tunnistettava. Tekniikka pohjautui edeltäjään, voimansiirtona oli portaaton CVT-vaihteisto Variomatic. Moottori oli Renault’n uusi 1,4-litrainen ja 70-hevosvoimainen.
Facelift-mallin (1981) Volvo 345.
Sedan-korinen Volvo 360.
Variomaticin rinnalle tuli perinteinen manuaalivaihteisto vuonna 1979. Samana vuonna kolmiovisen rinnalle tuli viisiovinen Volvo 345. Vuonna 1981 malli sai uudet ajovalot, etusäleikön ja kojelaudan. Uutena moottorina oli Volvon oma 2,0-litrainen, jonka yhteyteen sai ainoastaan manuaalivaihteiston.
Vuonna 1982 mallinumerointia muutettiin siten, että jatkossa sekä kolmi- että viisioviset tunnettiin 340-nimisenä. Samana vuonna esiteltiin paremmin varusteltu 360-malli, joka tuli vuonna 1983 saataville myös neliovisena sedanina. Seuraavana vuonna sedan lisättiin myös 340-mallin korivaihtoehdoksi.
Facelift-mallin (1985) Volvo 340.
Syksyllä 1985 mallit saivat suuremmat puskurit, joihin oli sijoitettu sivuvilkut. Myös takavaloihin tehtiin muutoksia. Uusia moottoreita olivat 1,7-litrainen (80 hv) bensiinimoottori sekä 1,6-litrainen (54 hv) diesel, jotka molemmat tulivat Renault’lta.
Volvo 343 esiteltiin Suomessa vuonna 1976, ja sitä rekisteröitiin vuoden 1979 loppuun mennessä hieman alle 6 000 kappaletta. Suomessa perusmalli Volvo 343 L maksoi 51 200 markkaa vuonna 1981, ja vuonna 1989 perusmallin, kolmiovisen Volvo 340 DL:n hinta oli 85 800 markkaa. Porrasperäisenä Volvo 340 DL maksoi 89 900 markkaa vuonna 1989. Malliston huipulla ollut Volvo 360 GLT bensiinin suihkutuksella varustetulla kaksilitraisella moottorilla maksoi samana vuonna 125 900 markkaa. Volvo 340- ja 360-sarjan autoja rekisteröitiin Suomessa 1980-luvun aikana 25 468 kappaletta, mikä oli vain hieman vähemmän kuin Volvon suosituimman, suuremman 240-sarjan vastaava luku, 28 401 autoa.
Tekniikan Maailma- ja Vauhdin Maailma -lehtien toimittajat tekivät Volvo 343 Variomatic -autolla Keimolan moottoriradalla Vantaalla syksyllä 1978 yhtäjaksoisen peruuttamisen maailmanennätyksen (1 769 kilometriä yhden vuorokauden aikana), jolla aikaisempi tanskalaisten tekemä ennätys (386 kilometriä) rikkoutui yli nelinkertaisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 340 Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 360 Wikimedia Commonsissa
to
Volvo 850
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 850 Wikimedia Commonsissa
Ohjus (elokuva)

| Ohjus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Miia Tervo
Käsikirjoittaja:  Miia Tervo
Perustuu:  1980-luvun ohjusselkkaukseen Suomen Lapissa
Tuottaja:  Kaisla Viitala Daniel Kuitunen
Säveltäjä:  Lau Nau
Kuvaaja:  Meelis Veeremets
Leikkaaja:  Antti Reikko
Tuotantosuunnittelija:  Heather Loeffler
Lavastaja:  Heather Loeffler
Pääosat:  Oona Airola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Elokuvayhtiö Komeetta
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:  2. helmikuuta 2024
Kesto:  1 h 54 min
Alkuperäiskieli:  Suomi
Budjetti:  2 084 000 €, elokuvasäätiön osuus 900 000 €
Katsojat:  37 145
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ohjus on Miia Tervon ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen draamakomediaelokuva, joka tuli ensi-iltaan helmikuussa 2024.
Elokuva perustuu 1980-luvun ohjusselkkaukseen Suomen Lapissa. Neuvostoliittolainen maaliohjus eksyi 28. joulukuuta 1984 Barentsinmereltä Suomen puolelle ja syöksyi Inarijärveen. Ohjus löydettiin tammikuussa 1985 ja sen nostamista seurasi koko kansainvälinen media ja maailma.
Elokuvan pääosassa on Oona Airola. Hänen esittämänsä yksinhuoltaja Niina päätyy paikallisen sanomalehden toimittajaksi ja törmää mahdolliseen jymyuutiseen kylässä, jossa ei koskaan tapahdu mitään.
Elokuvan tuotti Elokuvayhtiö Komeetta ja sen levitti elokuvateattereihin SF Studios.
Airola voitti roolistaan parhaan näyttelijän palkinnon Göteborgin elokuvafestivaaleilla.
Arvosteluja

Maija Kääntä, Kulttuuritoimitus
Jouni Vikman, Episodi
Tero Kartastenpää, Helsingin Sanomat
Riia Pakkanen, Iltalehti
Emmi Koivumäki, Film-o-holic
Jussi U. Pellonpää, Forssan lehti
Toni Keränen, Seiska
Päivi Valotie, Turun Sanomat
Rolf Bamberg, Demokraatti
Jussi Virratvuori, Karjalainen
Aiheesta muualla

Elokuvan traileri YouTubessa
Yle: Muisti: Inarin ohjuskriisi.
Veikko Lehtiranta

Veikko Olavi ”Veke” Lehtiranta on Yö-yhtyeessä soittanut suomalainen rumpali.
Lehtiranta aloitti rumpalina 1980 yhtyeessä Uiva Ooppera. Kahta vuotta myöhemmin hän korvasi Yön Tapio Wallinin ja siirtyi rumpaliksi hänen paikalleen. Samana vuonna Yö voitti Rockin Suomen mestaruuskilpailuiden Porin karsinnan. Heinäkuussa 1990 Lehtiranta erotettiin Yöstä yhdessä Juha Mielosen ja Juha Rauängin kanssa.
Lehtiranta on viime vuodet soittanut rumpuja porilaisessa Los Dynamos -bändissä ja Jussi Hakulisen soololevyillä. Nykyään hän soittaa myös porilaisessa yhtyeessä nimeltään Hevonen Jammaa.
Lehtiranta on myös tehnyt sävellyksiä ainakin Yö-yhtyeelle.
Betty Comden

Betty Comden, alk. Elizabeth Bazya Cohen (3. toukokuuta 1917 New York – 23. marraskuuta 2006 New York) oli yhdysvaltalainen sanoittaja, teatterikäsikirjoittaja ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten pitkästä yhteistyöstään Adolph Greenin kanssa. Comden ja Green käsikirjoittivat ja sanoittivat Broadway-näytelmiä näytellen itse useissa niistä. He olivat tunnettuja komedioistaan ja erityisesti satiirin käytöstään.
Elämä ja ura

Elizabeth Cohen syntyi New Yorkin Brooklynissä vuonna 1919. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa. 1930-luvun lopulla hän tutustui Adolph Greeniin, joka oli Comdenin tavoin etsimässä itselleen agenttia teatteriuransa aloittamiseksi.
Uransa alkuaikana Comden ja Green esiintyivät yökerhokoomikoina The Revuers -nimisessä ryhmässä, johon kuului myös muun muassa Judy Holliday. Ensimmäisen Broadway-näytelmänsä he kirjoittivat vuonna 1944 yhdessä Leonard Bernsteinin ja Jerome Robbinsin kanssa; tuotannon nimeksi tuli On the Town ja se oli kaikkien neljän laulunkirjoittajan Broadway-debyytti. Comden ja Green toimivat näytelmässä käsikirjoittajina, sanoittajina ja näyttelijöinä.
Vuonna 1945 he osallistuivat Gordon Mouldin musikaalin Million Dollar Baby kirjoittamiseen. Heidän ensimmäinen elokuvamusikaalinsa Good News syntyi vuonna 1947. Comdenin ja Greenin tunnetuin elokuva on vuoden 1952 Laulavat sadepisarat, johon he kirjoittivat käsikirjoituksen. Elokuva ei ollut menestys ilmestymisvuonnaan, mutta siitä on myöhemmin tullut yksi musikaalielokuvan klassikoista. Muita elokuvamusikaaleja, joihin Comden ja Green tekivät käsikirjoituksen tai musiikkia, ovat muun muassa Me tanssimme taas (1947), Ilo irti (1949), Iskelmäkaruselli (1953), Kuin paistetta päivän (1955) ja Langat kuumina (1960).
1950-luvulla Comden ja Green palasivat Broadwaylle ja tekivät sarjan musikaaleja säveltäjä Jule Stynen kanssa. 1960-luvulla Comdenin ja Greenin ura kääntyi tilapäiseen laskuun eivätkä heidän musikaalinsa saavuttaneet suurta suosiota. Heidän seuraava menestynyt näytelmänsä oli säveltäjä Cy Colemanin kanssa kirjoitettu On the Twentieth Century vuonna 1978. Vuonna 1991 he kirjoittivat Tony-palkitun musikaalin The Will Rogers Follies ja samana vuonna heidät palkittiin Kennedy Center -palkinnolla urastaan teatteri- ja elokuvamusikaalien parissa.
Comdenin ja Greenin työskentelytapa oli tavata joka päivä kello yhdestä kello viiteen iltapäivällä. He työskentelivät erikseen vain harvoin. Heidän yhteistyönsä jatkui Greenin kuolemaan asti vuonna 2002, mikä tekee heidän yhteistyökumppanuudestaan musikaaliteatterin historian pitkäikäisimmän.
Comden ja Green voittivat urallaan viisi Tony-palkintoa yhteensä neljästä näytelmästä: Applause, Wonderful Town, On the Twentieth Century ja Hallelujah, Baby. Sekä Comden että Green on valittu Songwriters Hall of Fameen ja Theatre Hall of Fameen. New Yorkin yliopiston alumnijärjestö on myöntänyt Comdenille vuoden nainen -palkinnon.
Näytelmiä

On the Town (1944)
Wonderful Town (1953)
Bells Are Ringing (1956)
Say Darling (1958)
On the Twentieth Century (1978)
Singin’ in the Rain (1985)
The Will Rogers Follies (1991)
Aiheesta muualla

Betty Comden Internet Broadway Database. (englanniksi)
Betty Comden Internet Movie Database. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Jorubat

Ryhmä joruboja julkisessa tapaamisessa.
Jorubat ovat Afrikassa Nigerian lounaisosassa ja naapurimaissa elävä kansa, johon kuuluu noin 43 miljoonaa ihmistä. He muodostavat noin 21 prosenttia Nigerian väestöstä ja ovat siten maan suurin etninen ryhmä. Lounais-Nigerian lisäksi merkittäviä jorubayhteisöjä on Beninissä, Togossa, Sierra Leonessa, Kuubassa ja Brasiliassa. Jorubat harjoittavat maanviljelyä, karjanhoitoa ja kauppaa.lähde?
Joruban kieli on yksi Nigerian neljästä pääkielestä yhdessä paikallisten hausan ja igbon sekä siirtomaa-ajalta periytyvän englannin kanssa.lähde?
Historia

Jorubat ovat asuttaneet laajoja seutuja Lounais-Nigeriassa ja sen viereisiä Dahomeyn ja Togon alueita. He muodostavat useita erillisiä alaryhmiä, joista tärkeimmät ovat Oyo pohjoisessa, idässä Ife, Ijesa, Ekiti ja Ondo, etelässä Ijebu ja Egba ja lännessä Ketu. Vaikka eri joruba-alaryhmillä on yhteinen kieli ja kulttuuri, ne eivät ainakaan viime aikoina ole koskaan muodostaneet poliittista yksikköä, joka olisi jakautunut lukuisiin itsenäisiin valtakuntiin. Jopa nimen "joruba" käyttö viittaamaan koko ryhmään on peräisin uudemmalta ajalta, jota ei käytetty vielä 1800-luvulla. Alun perin tämä nimi viittasi vain yhteen 'joruba' valtakunnista. Aikaisemmin eri 'jorubaa' puhuvat kansat eivät kutsuneet itseään millään yleisellä nimellä. He tunnustivat kuitenkin yhteisen alkuperän Ile-ifen jorubakaupungista.
Uskonnot

Jorubat harjoittavat kristinuskoa, islamia ja alkuperäistä jorubauskontoa. Jorubauskonnossa ei ole pyhiä kirjoituksia vaan tietoa levitetään perimätietona. Jorubauskonto on monoteistinen uskonto jossa on orishoiksi kutsuttuja henkiä, jotka ovat välittäjinä jumalan ja ihmisen välillä. Jorubauskontoon perustuva santeria elää Kuubassa rinnakkain roomalaiskatolisen uskon kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jorubat Wikimedia Commonsissa
Yorubalandin kulttuurinen alue Länsi-Afrikassa.
Jussi Turpeinen

| Jussi Turpeinen |
| --- | --- |
 Jussi Turpeinen Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2017
Henkilötiedot
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Yö
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jussi Turpeinen on kitaristi, joka liittyi Yö-yhtyeeseen vuonna 2016, kun Yön entinen basisti Jukka Lewis ja kitaristi Daffy Terävä saivat potkut. Turpeinen jätti Yön syksyllä 2024.
Yrjö Murto

Yrjö Aleksanteri Murto (24. elokuuta 1899 Revonlahti – 17. joulukuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen Kansan Demokraattisen Liiton kansanedustajana (1948–1963) sekä ministerinä Paasikiven III (1945–1946) ja Pekkalan hallituksessa (1946–1948).
Yrjö Murto aloitti poliittisen toimintansa 1920-luvulla ammattiyhdistysliikkeessä. Hän toimi 1920-luvun lopussa Suomen Puutyöläisten Liiton luennoitsijana ja 1930-luvun alussa puheenjohtajana. Murto oli lyhyen aikaa myös Suomen Ammattijärjestön johdossa kesällä 1930. Suomen kommunistiseen puolueeseen kuulunut Murto siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1930. Siellä hän opiskeli kolme vuotta Karjalan kommunistisessa maatalouskorkeakoulussa. Kesällä 1935 Murto sai komennuksen maanalaiseen puoluetyöhön Suomeen, mutta hän jäi kiinni lähes heti ja joutui istumaan vankilassa Moskovan välirauhaan (1944) asti.
Vapauduttuaan Yrjö Murto nousi vaikutusvaltaisiin asemiin SKP:ssä ja SKDL:ssä. Hän toimi muun muassa molempien puolueiden varapuheenjohtajana. Kulkulaitosministerinä Murto ajoi Hella Wuolijoen pääjohtajaksi Yleisradioon. Myös ura ammattiyhdistysliikkeessä jatkui, sillä Murto valittiin Kansainvälisen rakennus-, rakennusaine- ja puuteollisuustyöväen liiton pääsihteeriksi. Murto kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon, ja hänet valittiin kolmesti presidentin valitsijamieheksi.
Murto oli naimisissa kahdesti: vuosina 1924−1947 Aina Elisabet Huovisen kanssa ja 1947−1957 Kerttu Kauniskankaan kanssa.
Aiheesta muualla

.aspx Yrjö Murto Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansandemokraattien kansanedustajat
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Aaltonen  Friman  Hietanen  Järvinen  Kauhanen (1948–1949)  E. Kilpi  S. Kilpi  Kujala  Kujanpää  Kuusinen-Leino  Leino  M. Leskinen  P. Leskinen  Manninen  Meriläinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nevalainen  Nieminen  Nurminen  Pekkala  Perkonoja  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Renfors  Riihimäki  Riihinen  Roine  Rosenberg  Ryömä  Sormunen  Stenberg  Tainio  Tauriainen  Torvi  Wirtanen 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Aaltonen  Aitio  Backlund (1953–1954)  Friman  Haapanen  Hietanen  Häikiö  Juntunen  Järvinen (1951–1953†)  E. Kilpi  S. Kilpi  Kinnunen  Koivunen  Kujala  Kuusinen  Leskinen (1951–1952†)  Lindqvist  Manninen  Meriläinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nederström-Lundén  Nevalainen  Nieminen (1952–1954)  Niiranen  Nurminen  Nykänen  Pekkala (1951–1952†)  Pessi  Prunnila  Puumalainen  Rannikkoluoto (1952–1954)  Rapio  Renfors  Riihimäki  Rosenberg  Rytkönen  Ryömä  Seppi  Stenberg  Tainio  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Wirtanen 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (43):  Aaltonen  Aitio  Enne  Friman  Haapanen  Hietanen  Kelovesi  E. Kilpi  S. Kilpi  Kinnunen  Kiviaho  Koivunen  Kujala  Kuusinen  Leskinen  Liedes  Lindqvist  Manninen  Miettinen  Murto  Mustonen  Myllymäki  Nederström-Lundén  Nieminen  Niiranen  Nurminen  Pessi  Puhakka  Rapio  Roine  Rosenberg  Rosnell  Rytkönen  Ryömä  Seppi  Stenberg  Suonpää  Tainio  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Virtanen  Åsvik 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (50):  Aaltonen  Aitio  Backlund  Enne (1958–1961†)  Friman  Haapanen  Hietanen  Honkonen  Kansikas (1959–1962)  Kelovesi  E. Kilpi  Kiviaho  Koivunen  Kujala (1958–1959†)  Kuusinen  Lakkala  Lehmonen  Liedes  Linna  Manninen  Meltti (1961–1962)  Meriläinen  Murto  Mustonen  Mäkelä (1958–1962)  Nederström-Lundén  Nieminen  Niiranen  Nurminen  Pessi  Prunnila  Puhakka  Pulkkinen  Rapio  Roine  Rosenberg  Rosnell  Rytkönen  Ryömä (1958†)  Salin  Seppi  Stenberg  Suonpää  Tainio  Tamminen  Tauriainen  Tiekso-Isaksson  Torvi  Tuominen  I. Virtanen  R. Virtanen  V. R. Virtanen  Åsvik 
| n k Kansandemokraattien kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (47):  Aitio  Backlund  Gröndahl  Haapanen  Hietanen (1962†)  Honkonen  Kantola  Kelovesi  Kilpi  Kinnunen  Kiviaho  Koivunen  Koskinen  Kuusinen  Kämäräinen  Lagerroos (1964–1966)  Laiho  Lehmonen  Liedes  Lindqvist  Linna  Manninen  Murto (1962–1963†)  Mäkelä  Mustonen (1963–1964†)  Nederström-Lundén  Niiranen  Pessi  Puhakka  Pulkkinen  Rapio  Eino Roine (1962–1966)  Rosenberg  Rosnell  J. Rytkönen  V. Rytkönen (1962–1966)  Saarinen  Salin  Sinisalo  Stenberg  Suonpää  Suosalo  Tainio  Tamminen  Tauriainen  Tiekso  Torvi  I. Virtanen (1962†)  R. Virtanen  V. R. Virtanen  Åsvik 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Lauri Kustaa Soini

Lauri Kustaa Soini (20. huhtikuuta 1895 Lapua – 1. kesäkuuta 1960 Kuopio) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja virkamies.
Henkilöhistoria

Soinin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Heikki Soini ja Mandi Malmberg ja puoliso vuodesta 1922 Aili Mathilda Wallenius. Soini tuli ylioppilaaksi Kotkan lyseosta 1914 ja suoritti oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1920. Varatuomarin arvon hän sai 1923. Soini
työskenteli oikeusministeriössä 1922–1926. Korkeimman oikeuden esittelijänä hän toimi 1926–1930, samoin kuin valtioneuvoston kanslian v.t. hallitussihteerinä ja pääministerin sihteerinä. Maakuntain Pankin konttorinjohtaja Helsingissä Soini oli  1926–1932 ja Kansallis-Osake-Pankissa Kuopion konttorin johtaja 1932–1951 ja pankin johtokunnan jäsen 1952–1960. Soinilla oli myös useita luottamustoimia, mukaan lukien Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenyys 1934–1936 ja 1939–1949.
Toimitustöitä

Korkeimman oikeuden tuomiot 1922–1925, 1927–1929, Helsinki: Valtioneuvoston kirjapaino
Selostuksia ja tiedonantoja korkeimman oikeuden ratkaisuista, 1926, 1927 ja 1928–1929, Helsinki: Valtioneuvoston kirjapaino
Jälkeemme vedenpaisumus

| Jälkeemme vedenpaisumus |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arto Halonen
Käsikirjoittaja:  Ossi Hakala
Tuottaja:  Arto Halonen
Säveltäjä:  Jēkabs Nīmanis
Kuvaaja:  Pini Hellstedt
Leikkaaja:  Armands Zacs
Lavastaja:  Teppo Järvinen
Pääosat:   Elias Westerberg  Linnea Leino  Tuomas Nilsson  Petteri Summanen  Antti Reini  Kasperi Kola 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Art Films Productions
Levittäjä:  Storyhill
Ensi-ilta:  5.12.2024
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 600 000 € (Suomen elokuvasäätiön osuus 800 000 €)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jälkeemme vedenpaisumus on Arto Halosen ohjaama suomalainen fiktioelokuva, joka tuli ensi-iltaan joulukuussa 2024.
Elokuvassa nuori fyysikko Henrik ja hänen opiskelutoverinsa kehittävät loputtomasti puhdasta energiaa tuottavan fuusioreaktorin, joka voisi pelastaa maapallon ympäristökatastrofilta. Reaktori valjastetaan kuitenkin kaupalliseen käyttöön, minkä seuraukset maapallolle ja yhteiskunnalle ovat tuhoisat.
Elokuvan käsikirjoittaja Ossi Hakala sai käsikirjoituksesta Sylvi-palkintoehdokkuuden.
Elokuvan on tuottanut Arto Halosen Art Films Productions ja sen levittää elokuvateattereihin Storyhill. Elokuvan kotimaiset tv-oikeudet on ostanut Yle.
Vastaanotto

Jälkeemme vedenpaisumus sai ensi-iltaviikonlopppunaan 1 147 katsojaa 59 salissa.
Helsingin Sanomien Tero Kartastenpää pitää elokuvan ekopohdintaa haparoivana ja sen tulevaisuuskuvia kliseisenä, ”eikä pelastusjuoneen saada jännitystä".
FilmFINin neljän tähden arviossa Jussi U. Pellonpää kirjoittaa, että" Ossi Hakalan esikoisenaan kirjoittama käsikirjoitus horjahtelee logiikassaan ja rämpii paikoin saippuaisen perhedraaman ja lapsellisen aikamatkustuskomiikan syvässä suossa, mutta lopputulema on kuitenkin siinä määrin sympaattinen ja hymyilyttävä seikkailu, että pikku lapsukset antaa helpolla anteeksi."
Episodin Jouni Vikmanin mukaan ”Ossi Hakalan käsikirjoitus on kiehtova, ja huomattavasti kokeneempi Arto Halonen sen verran rutinoitunut tekijä, että hän pystyy peittämään niin loogiset kömmähdykset kuin resurssien rajallisuudetkin. Tärkeässä käännekohdassa olisi ollut helppo eksyä komedian puolelle, mutta kurssi pysyy vakaana ja tilanteen humoristisuus lähinnä korostaa mahdottoman tehtävän vakavuutta.”
Muropakettiin elokuvan arvioinut Aki Lehti pitää elokuvan suurimpana ongelmana ”Ossi Hakalan reikiä täynnä” olevaa käsikirjoitusta. Hakala ”esittelee ideansa uskottavasti, mutta myös unohtaa detaljeja huimaan tahtiin. Useampi juonen ja hahmokehityksen kannalta merkittävä asia mainitaan ohimennen sivulauseissa.”
Karjalaisen Jussi Virratvuoren mielestä ”dramaattisen ja dystooppisen alun jälkeen kerronta muuttuu teinimäiseksi ja kaavamaiseksi ihmissuhde-höpelyydeksi. Eri aikatasoilla etenevä kolmiodraama on vaivaannuttavaa tarinankerrontaa, joka on kuorrutettu erittäin tavanomaisella dialogilla.”
Vastaanotto > Arvosteluja

Episodi, Jouni Vikman
Kulttuuritoimitus, Maija Kääntä
FilmFIN, Jussi U. Pellonpää
Seiska, Tuomas Riskala
Muropaketti, Aki Lehti
Helsingin Sanomat, Tero Kartastenpää
Karjalainen, Jussi Virratvuori
Turun Sanomat, Päivi Valotie
Film-o-holic, Juuso Kilpeläinen
Aiheesta muualla

Jälkeemme vedenpaisumus -elokuvan traileri Youtubessa.