Segregaatio
Segregaation seurauksia

Segregoituminen on nähty yleisesti epätoivottavana kehityksenä ja hallitsemattoman kehityksen on pelätty synnyttävän yhdysvaltalaisten esimerkkien mukaisia gettoja, joita leimaavat kehnot asuinolot, rikollisuus ja sukupolvelta toiselle periytyvä köyhyys. Useat yhdysvaltalaiset tutkimukset ovatkin osoittaneet segregaation vaikuttavan negatiivisesti yksilön yhteiskunnallisiin mahdollisuuksiin ja integraatioon. Huono-osaisuuden alueellisen keskittymisen on nähty vaikuttavan asukkaisiin negatiivisten sosialisaatioprosessien kautta. Esimerkiksi työelämässä menestyvien aikuisten mallin puute vähentää nuorten halukkuutta kouluttautua ja parantaa työllistymismahdollisuuksiaan. Korkean työttömyyden alueilla ihmisten on myös vaikea luoda työllistymistä auttavia verkostoja ja lisäksi näillä alueilla asuvat ihmiset saattavat leimautua, mikä huonontaa työllistymismahdollisuuksia entisestään. Maahanmuuttajien kohdalla alueellisen eriytymisen on nähty vaikuttavan negatiivisesti myös integroitumiseen ja sen on pelätty aiheuttavan konflikteja eri väestöryhmien välillä.
Isolaatioteorian mukaan maahanmuuttajien asuessa etnisesti keskittyneillä alueilla erillään kantaväestöstä, maahanmuuttajilla on vähemmän yhteyksiä kantaväestöön, mikä vaikeuttaa uuden kotimaan kielen ja sosiaalisten normien oppimista, mikä puolestaan heikentää mahdollisuuksia työllistyä ja menestyä. Tämän vuoksi maahanmuuttajien sosioekonominen asema on usein heikompi kuin kantaväestöllä. William Julius Wilson (1987) tutki Yhdysvalloissa keskiluokan poismuuttoa huonompien mahdollisuuksien asuinalueilta. Hänen mukaansa alueille jääneet asukkaat jäivät sivuun yhteiskunnasta ja syrjäytyivät muusta väestöstä. Alueiden palvelutaso huonontui, työssäkäyvien esimerkki puuttui, eikä tietoa työpaikoista ollut helposti saatavilla, mikä huononsi jäljelle jääneiden asukkaiden mahdollisuuksia elämässä. Wilsonin isolaatioteoria ehdottaakin, että etninen segregaatio vaikuttaa negatiivisesti maahanmuuttajan mahdollisuuksiin muodostaa epämuodollisia suhteita kantaväestön edustajiin,  mikä puolestaan hankaloittaa uuteen yhteiskuntaan integroitumista.
Wilsonin jälkeen myös monet muut tutkijat ovat nähneet huono-osaisilla alueilla kasvamisen ja elämisen vaikuttavan negatiivisesti yksilöön. Kyseisillä alueilla kasvaneiden on havaittu olleen keskimääräistä useammin mukana rikollisuudessa, heillä on havaittu useammin mielenterveysongelmia ja he ovat useammin työttömiä ja vähemmän koulutettuja. Myös Euroopassa on havaittu samankaltaisia tuloksia, joskaan ei yhtä kärjistyneitä kuin Yhdysvalloissa. Wilsonin isolaatioteoria ei kuitenkaan ole jäänyt kritiikittä. Esimerkiksi Waldinger (1996) on osoittanut, että toisin kuin Wilsonin tutkimissa afrikanamerikkalaisten gettoistuneilla alueilla, monietniset naapurustot tuntuvat tarjoavan mahdollisuuksia, kuten saada työpaikka vaikkapa naapurustoon perustetuista kaupoista. Myös Wenda van der Laan Bouma-Doff kyseenalaistaa isolaatioteoriassa negatiivisiksi nähdyt etnisen segregaation seuraukset, sillä hänen mukaansa naapurusto, jossa on paljon muitakin maahanmuuttajia tarjoaa myös käytännöllistä, henkistä ja sosiaalista tukea juuri maahan muuttaneille. Myös Vilkama kirjoittaa, että asuinalueiden eriytymisen kielteisiä vaikutuksia on kyseenalaistettu esimerkiksi Ruotsissa, jossa oman ryhmän keskuudessa asumisen heti maahanmuuton jälkeen on havaittu vaikuttavan myönteisesti yksilön tulokehitykseen. Toisaalta pitkittyessään sen on huomattu vaikuttavan negatiivisesti. Oman etnisen yhteisön on osoitettu  helpottaneen uuteen maahan sopeutumista etenkin heti maahanmuuton alkuvaiheessa, mutta maahanmuuttajien on myös osoitettu asettuvan tavallista useammin heikkokuntoisiin vuokra- tai omistusasuntoihin, huono-osaisimmille asuinalueille ja asuvan valtaväestöä ahtaammin, minkä on pelätty lisäävän eriarvoisuutta väestöryhmien välillä esimerkiksi köyhyyteen ja työttömyyteen liittyen.
Etnisten ryhmien välisiä sosiaalisia suhteita tarkastelleet eurooppalaiset tutkimukset ovat kuitenkin osoittaneet, ettei maahanmuuttajataustaisten kaupunkilaisten alueellinen keskittyminen ole johtanut vähemmistöjen eristäytymiseen tai kulttuurirajat ylittävän kanssakäymisen vähenemiseen. Monikulttuurisissa naapurustoissa asuvilla kontaktit yli kulttuurirajojen saattavat pikemminkin olla yleisempiä kuin valtaväestön yksipuolisesti asuttamilla alueilla. Esimerkiksi Alankomaissa Wenda van der Laan Bouma-Doff on havainnut etnisiksi silloiksi (ethnic bridges) kutsumiaan epämuodollisia suhteita tai siteitä hollantilaisessa yhteiskunnassa kantaväestön ja etnisten vähemmistöjen välillä. Hänen mukaansa etnisillä silloilla on myös yhteys integraation voimakkuuteen, mikä  riippuu etnisten siltojen esiintymisen määrästä siten, että mitä enemmän on etnisiä siltoja, sitä kokonaisvaltaisempaa on integraatio ympäröivään yhteiskuntaan.