stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NW T

| NW T |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itävalta-Unkari  Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Nesselsdorfer Wagenbau AG / Kopřivnická Vozovka a.s., Nesselsdorf / Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1914–1926
Muotoilija:  Hans Ledwinka
Edeltäjä:  NW S4
Seuraaja:  Tatra 17
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  3 563 cm³
Teho:  33 kW
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4+1
Kulutus:  13–14 l/100 km
Mitat
Massa:  1 600–1 800 kg
NW T oli itävalta-unkarilaisen Nesselsdorfer Wagenbaun (NW) valmistama henkilöauto. Se seurasi teknisesti hyvin vastaavaa S4-mallia. Yritys vaihtoi nimensä Kopřivnická Vozovkaksi Tšekkoslovakian itsenäistyttyä 1919 ja sen valmistamien autojen nimeksi tuli Tatra. Loppuvaiheessa NW T oli mallinimeltään Tatra 20. T-mallista kokoluokkaa ylempänä oli kuusisylinterinen NW U (Tatra 10), joka moottoria lukuun ottamatta vastasi teknisesti T-mallia.
NW T- ja -U-mallit korvasi vuonna 1925 esitelty Tatra 17.
Teknisiä tietoja > Moottori

Autossa oli nelisylinterinen, nestejäähdytteinen rivimoottori. Rakenteeltaan se oli erittäin edistyksellinen. Siinä oli kannen yläpuolinen nokka-akseli, joka oli toteutettu erikoisella tavalla: nokka-akselia käytti pystysuora akseli kahden kartiohammaspyöräparin kautta. Palotilat olivat puolipallon muotoiset. Kaasuttimena oli Zenith tai Pallas. Kampiakseli oli laakeroitu kolmesta kohtaa vierintälaakerein. Sytytysjärjestelmässä käytettiin Boschin magneettoa.
Sama moottori oli käytössä myös NW TL-2- ja TL-4-kuorma-autoissa.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Vaihteisto oli neliportainen, ja se välitti voiman jäykälle taka-akselille, joka oli jousitettu kahden pitkittäin asennetun, puolielliptisen lehtijousen avulla. Myös etuakseli oli jäykkä ja sen jousituksessa käytettiin samaa ratkaisua. Jarrut olivat mekaanisesti toimivat rumpujarrut, ja ne vaikuttivat taka-akselille.
Teknisiä tietoja > Muutokset mallin elinkaaren aikana

Myöhemmin myös etuakselille lisättiin jarrut. Muita parannuksia olivat moottorin yhteyteen tullut sähköinen Boschin valmistama käynnistysmoottori ja käsijarrun sekä vaihteenvalitsimen sijoittaminen korin sisäpuolelle.
Muunnelmat

NW T oli kallis auto, joka oli suunniteltu vaativille asiakkaille.
Autosta oli useita korimalleja, joita valmistettiin asiakastarpeen mukaan. Näistä on tallessa tehtaan museossa avomallinen kilpa-auto sekä paloauto. Kilpa-auto on sama yksilö jolla Josef Veřmiřovský osallistui Ecce homo -ralliin Šternberkissä Olomoucin lähellä.
NW T:n omistajiin lukeutui myös Itävalta-Unkarin keisari Kaarle I, jonka auto toimitettiin vuonna 1917.
Ensimmäinen maailmansota

Vuosina 1914–1917, ensimmäisen maailmansodan aikana, NW myi Itävalta-Unkarin asevoimille 100 kappaletta T- ja U-mallin henkilöautoja. Myöhemmin toimitetuista määristä ei ole säilynyt tietoja, mutta määrät vähenivät sodan loppua kohti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teknisiä tietoja ja kuvia NW T:stä.
Nesselsdorfer Wagenbau-mallit
| --- | --- |
Henkilöautot:   Präsident  Typ A  Typ B  Typ C  Typ D  Typ E  Elektromobil  Typ F  Typ J  Typ K  Typ L  Typ S  Typ T  Typ U 
Kuorma-autot:   Ensimmäinen kuorma-auto  Typ TL-2  Typ TL-4 
Kilpa-autot:  Rennzweier
| n k Tatra-mallit |
| --- | --- |
Henkilöautot:  10  11  12  17  20  26  30  31  52  54  57  70  75  77  80  87  87-603  97  600 Tatraplan  603  613  623  700 
Kuorma-autot ja hyötyajoneuvot:  13  22  23  24  25  26  27  28  43  49  50  51  72  74  81  84  86  92  111  114  115  116  128  130  138  141  147  148  157  163 JAMAL  400  401  500  700  805  813  815  Beta 
Sotilasajoneuvot:  57K  72  76  79  82  85  9393  111  805  809  810  813  815  816  DANA  OT-62  OT-64  OT-810  RM-70  V 750  V 799  V 809 
Kilpa-autot ja prototyypit:  11 Targa Florio  15  18  90  137  107  201  602 Tatraplan Sport  603 A  603-2 B5  603-2 B6  603 MB  603 NP  603 X  604  605  607  625  Baghira  Delfin  JK 2500  Mikrobus  MTX V8  Prezident  V 570  V 855 
NW T:n moottori.
Itävalta-Unkarin keisari Kaarle I:n NW T.
NW T:n alustalle rakennettu paloauto Tatran museossa Kopřivnicessa.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1964

Tokion 1964 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut kymmenessä painoluokassa. Menestyneimmät maat olivat kolme kultaa voittaneet Neuvostoliitto ja Puola. Kaikkiaan mitaleille pääsi 17 maata. Raskaan sarjan voitti Joseph "Joe" Frazier, josta aikanaan tuli ensimmäinen sekä raskaan sarjan olympiakultaa että raskaan sarjan ammattilaisten maailmanmestaruuden voittanut nyrkkeilijä.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kärpässarja (51 kg) |  Fernando Atzori |  Artur Olech |  Robert Carmody  Stanislav Sorokin |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Takao Sakurai |  Shin-Cho Chung |  Juan Fabila Mendoza  Washington Rodríguez |
| Höyhensarja (57 kg) |  Stanislav Stepaškin |  Anthony Villanueva |  Charles Brown  Heinz Schulz |
| Kevytsarja (60 kg) |  Józef Grudzień |  Velikton Barannikov |  Ronald Harris  James McCourt |
| Kevyt välisarja (63,5 kg) |  Jerzy Kulej |  Jevgeni Frolov |  Eddie Blay  Habib Galhia |
| Välisarja (67 kg) |  Marian Kasprzyk |  Ričardas Tamulis |  Silvano Bertini  Pertti Purhonen |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Boris Lagutin |  Joseph Gonzales |  Józef Grzesiak  Nojim Maiyegun |
| Keskisarja (75 kg) |  Valeri Popentšenko |  Emil Schulz |  Franco Valle  Tadeusz Walasek |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Cosimo Pinto |  Aleksei Kiseljov |  Aleksandr Nikolov  Zbigniew Pietrzykowski |
| Raskassarja (yli 81 kg) |  Joe Frazier |  Hans Huber |  Giuseppe Ros  Vadim Jemeljanov |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Neuvostoliitto | 3 | 4 | 2 | 9 |
| 2. |  Puola | 3 | 1 | 3 | 7 |
| 3. |  Italia | 2 | 0 | 3 | 5 |
| 4. |  Yhdysvallat | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 5. |  Japani | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Saksa | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 7. |  Etelä-Korea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Filippiinit | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Ranska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Bulgaria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Ghana | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Irlanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Meksiko | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Nigeria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Tunisia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Uruguay | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

Kääpiösarja (54 kg)
Börje Karvonen: tappio 1. ottelussa
Höyhensarja (57 kg)
Jorma Limmonen: tappio 2. ottelussa
Kevytsarja (60 kg)
Antero Halonen: tappio 1. ottelussa
Välisarja (67 kg)
Pertti Purhonen: pronssia
Kevyt keskisarja (71 kg)
Kurt Mattsson: tappio 2. ottelussa
Rudolf Närjänen

Rudolf Närjänen (31. maaliskuuta 1941 Tuuteri – 26. helmikuuta 2009 Espoo) oli suomalainen kansainvälisen tason kilpameloja. Hän osallistui useisiin lajin arvokilpailuihin. Parhaana saavutuksenaan hän itse piti kanadalaiskaksikon kuudetta sijaa Berliinin MM-kilpailuissa vuonna 1966. Hänen parinaan meloi myöhemmin jääkiekkovalmentajanakin tunnetuksi tullut Kari Mäkinen. Tokion olympiakisoissa 1964 kaksikko sijoittui yhdeksänneksi.
Pohjoismaiden mestaruuskisoissa Närjänen saavutti kultaa, hopeaa ja pronssia, yhden kutakin. SM-kilpailuissa hän sai yli 30 kultamitalia vuosina 1960–1970. Närjänen teki useita kansallisia ennätyksiä ja hän sai Kanoottiliiton suurmestariarvon numero 27.
1970-luvulla Rudolf Närjänen siirtyi seuransa Pirkka-Melojien nuorten juniorien valmentajaksi.
Aiheesta muualla

Rudolf Närjäsen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1953

Vuoden 1953 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin  18.–24. toukokuuta 1953 Varsovassa, Puolassa. Kilpailijoita oli 117 nyrkkeilijää 19 maasta. Uusia merkittäviä amatöörinyrkkeilyjoukkueita olivat Neuvostoliitto ja Itä-Saksa.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Alle 51 kg |  Henryk Kukler |  Frantisek Majdloch |  Anatoli Bulakov  Giacomo Spano |
| Alle 54 kg |  Zenon Stefaniuk |  Boris Stepanov |  Luc Mandreanu  John McNally |
| Alle 57 kg |  Jozef Kruza |  Aleksandr Zasuhin |  Hans-Peter Mehling  Stevan Redli |
| Alle 60 kg |  Vladimir Jengibarjan |  István Juhász |  Pentti Niinivuori  Aleksy Antkiewicz |
| Alle 63,5 kg |  Leszek Drogosz |  Terence Milligan |  Francisc Ambrus  Gyula Szakacs |
| Alle 67 kg |  Zygmunt Chychła |  Sergei Serbakov |  Nicolae Linca  Emile Vlaeminck |
| Alle 71 kg |  Bruce Wells |  Max Resch |  Zbigniew Pietrzykowski  Boris Tišin |
| Alle 75 kg |  Dieter Wemhöner |  Bedrich Koutny |  Stig Sjölin  Ron Barton |
| Alle 81 kg |  Ulrich Nitzschke |  Tadeusz Grzelak |  Helmut Pfirrmann  Juri Jegorov |
| Yli 81 kg |  Algirdas Šocikas |  Bogdan Węgrzyniak |  Tomislav Krizmanic  Franz Schreibauer |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Puola | 5 | 2 | 2 | 9 |
| 2. |  Neuvostoliitto | 2 | 3 | 3 | 8 |
| 3. |  Länsi-Saksa | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 4. |  Englanti | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 5. |  Itä-Saksa | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 7. |  Irlanti | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7. |  Unkari | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9. |  Romania | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 10. |  Jugoslavia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11. |  Belgia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Italia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 51 kg | Jorma Limmonen | Tappio 1. ottelussa |
| 54 kg | Pentti Hämäläinen | Tappio 2. ottelussa |
| 57 kg | Bror Loman | Tappio 1. ottelussa |
| 60 kg | Pentti Niinivuori | Pronssia |
| 63,5 kg | Hilding Boström | Tappio 1. ottelussa |
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1960

Rooman 1960 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut kymmenessä painoluokassa. Menestyneimmät maat olivat kolme kultaa voittaneet Italia ja Yhdysvallat. Kaikkiaan 16 maata pääsi mitaleille. Kultamitalisteista myöhemmin ammattilaisina menestyivät Cassius Clay (vuodesta 1964 Muhammad Ali), kolminkertainen raskaan sarjan maailmanmestari sekä Giovanni "Nino" Benvenuti, keskisarjan maailmanmestari.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kärpässarja (51 kg) |  Gyula Török |  Sergei Sivko |  Abdelmoneim Elguindi  Kiyoshi Tanabe |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Oleg Grigorjev |  Primo Zamparini |  Brunon Bendig  Oliver Taylor |
| Höyhensarja (57 kg) |  Francesco Musso |  Jerzy Adamski |  Jorma Limmonen  William Meyers |
| Kevytsarja (60 kg) |  Kazimierz Paździor |  Sandro Lopopolo |  Abel Laudonio  Richard McTaggart |
| Kevyt välisarja (63,5 kg) |  Bohumil Němeček |  Clement Quartey |  Quincey Daniels  Marian Kasprzyk |
| Välisarja (67 kg) |  Giovanni Benvenuti |  Juri Radonjak |  Leszek Drogosz  James Lloyd |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Wilbert McClure |  Carmelo Bossi |  William Fisher  Boris Lagutin |
| Keskisarja (75 kg) |  Edward Crook |  Tadeusz Walasek |  Jevgeni Feofanov  Ion Monea |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Cassius Clay |  Zbigniew Pietrzykowski |  Anthony Madigan  Giulio Saraudi |
| Raskassarja (yli 81 kg) |  Franco De Piccoli |  Daniel Bekker |  Josef Němec  Günter Siegmund |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Italia | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 2. |  Yhdysvallat | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 3. |  Puola | 1 | 3 | 3 | 7 |
| 4. |  Neuvostoliitto | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 5. |  Tšekkoslovakia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 6. |  Unkari | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 7. |  Etelä-Afrikka | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 8. |  Ghana | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 9. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 0 | 3 | 3 |
| 10. |  Australia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 11. |  Argentiina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Egypti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Japani | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 11. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 10 | 10 | 20 | 40 |
Suomen joukkue

Kärpässarja (51 kg)
Börje Karvonen: tappio 1. ottelussa
Kääpiösarja (54 kg)
Paavo Roininen: tappio 1. ottelussa
Höyhensarja (57 kg)
Jorma Limmonen: pronssia
Kevytsarja (60 kg)
Väinö Järvenpää: tappio 1. ottelussa
Kevyt välisarja (63,5 kg)
Martti Lehtevä: tappio 1. ottelussa
Välisarja (67 kg)
Viljo Aho: tappio 2. ottelussa
Välisarja (81 kg)
Matti Aho: tappio 2. ottelussa
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1968

Méxicon 1968 kesäolympialaisissa käytiin nyrkkeilykilpailut 11 painoluokassa. Uutena sarjana olympialaisten ohjelmassa oli kevyt kärpässarja eli alle 48-kiloisten sarja. Menestynein maa oli kolme kultaa voittanut Neuvostoliitto. Kaikkiaan mitaleille pääsi 21 maata. Puolalainen Jerzy Kulej ja neuvostoliittolainen Boris Lagutin voittivat uransa toisen olympiakultamitalin. Raskaan sarjan kultaa voitti yhdysvaltalainen George Foreman, joka myöhemmin voitti ammattilaisten maailmanmestaruuden raskaassa sarjassa.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kevyt kärpässarja (48 kg) |  Francisco Rodríguez |  Jee Yong-Ju |  Harlan Marbley  Hubert Skrzypczak |
| Kärpässarja (51 kg) |  Ricardo Delgado |  Artur Olech |  Servilio Oliveira  Leo Rwabwogo |
| Kääpiösarja (54 kg) |  Valeri Sokolov |  Eridadi Mukwanga |  Kyou-Chull Chang  Eiji Morioka |
| Höyhensarja (57 kg) |  Antonio Roldan |  Albert Robinson |  Ivan Mihailov  Philip Waruinge |
| Kevytsarja (60 kg) |  Ronald W. Harris |  Józef Grudzień |  Calistrat Cuțov  Zvonimir Vujin |
| Kevyt välisarja (63,5 kg) |  Jerzy Kulej |  Enrique Regueiferos |  Arto Nilsson  James Wallington |
| Välisarja (67 kg) |  Manfred Wolke |  Joseph Bessala |  Mario Guilloti  Volodymyr Musalimov |
| Kevyt keskisarja (71 kg) |  Boris Lagutin |  Rolando Garbey |  John Baldwin  Günther Meier |
| Keskisarja (75 kg) |  Christopher Finnegan |  Aleksei Kiseljov |  Alfred Jones  Agustin Zaragoza |
| Raskas keskisarja (81 kg) |  Dan Poznjak |  Ion Monea |  Stanislaw Dragan  Georgi Stankov |
| Raskassarja (yli 81 kg) |  George Foreman |  Jonas Čepulis |  Giorgio Bambini  Joaquin Rocha |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| 1. |  Neuvostoliitto | 3 | 2 | 1 | 6 |
| 2. |  Yhdysvallat | 2 | 1 | 4 | 7 |
| 3. |  Meksiko | 2 | 0 | 2 | 4 |
| 4. |  Puola | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 5. |  Itä-Saksa | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5. |  Venezuela | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 8. |  Kuuba | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 9. |  Etelä-Korea | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9. |  Romania | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 9. |  Uganda | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 12. |  Kamerun | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13. |  Bulgaria | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14. |  Argentiina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Brasilia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Italia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Japani | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Jugoslavia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Kenia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Saksa | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 14. |  Suomi | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 11 | 11 | 22 | 44 |
Suomen joukkue

Kääpiösarja (54 kg)
Jouko Lindbergh: tappio 1. ottelussa
Höyhensarja (57 kg)
Risto Meronen: tappio 1. ottelussa
Kevytsarja (60 kg)
Erik Nikkinen: tappio 1. ottelussa
Kevyt välisarja (63,5 kg)
Arto Nilsson: pronssia
Välisarja (67 kg)
Mauri Saarivainio: tappio 1. ottelussa
Närpiön rautatieasema

Närpiön rautatieasema (24.5.1928 asti Närpes, lyh. När [Näs], ratakm 518+255) on rautatieasema Närpiön Finbyssä Pohjanmaalla. Rautatieasema sijaitsee Suomen rataverkolla Seinäjoen ja Kaskisten välisellä rataosuudella.
Närpiön asemarakennus valmistui vuonna 1912, ja sen ulkoasu perustuu Thure Hellströmin V luokan tyyppipiirrustuksiin. Saman tyyppipiirrustuksen omaa myös moni muu Suupohjan radan asema, kuten Teuvan ja Kauhajoen rautatieasemat.
Henkilöliikennettä asemalle on ollut vuosina 1913-1956 sekä 1959-1964. Rautatiellä kulkevien henkilöjunien jäätyä pois hoidettiin henkilöliikennettä linja-autoilla vuoteen 1968 asti.
Champagnen Adèle

| Adèle |
| --- | --- |
 
Ranskan kuningatar
Valtakausi:  1160—1180, Filip II:n sijaishallitsija yhdessä Guillaume, Reimsin arkkipiispan kanssa 1190–1191
Kruunajaiset:  13. marraskuuta 1160, Reimsin katedraali

Syntynyt:  Adèle de Champagne 1145 Blois, Ranska
Kuollut:  1206 (ikä 61) Pariisi
Hautapaikka:  Pontigny
Puoliso:  Ludvig VII
Lapset:  Filip II Agnès de France Alix
Suku:  Blois
Isä:  Thibaut II, Champagnen kreivi
Äiti:  Matilde
Adèle de Champagne (Adela, Adelaide, Alix, Adela de Blois); (n. 1140 Blois, Ranskan kuningaskunta – 4. kesäkuuta 1206 Pariisi) oli Champagnen kreivitär, josta tuli Ranskan kuningatar Ludvig VII:n kolmantena puolisona vuosina 1160–1180 ja kuningas Filip II:n äiti sekä tämän sijaishallitsija.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Champagnen, Blois'n ja Chartresin kreivi Thibaut II "Suuri" (1090–1152) ja Kärntenin herttuatar Matilde von Sponheim (k. 1160 tai 1161).
Hän oli vanhin tytär ja hänellä oli yhdeksän sisarusta. Heistä vanhimmasta veljestä tuli seuraava Champagnen kreivi Henri I; vanhempi veli Thibaut V oli seuraava Blois'n kreivi; nuorempi sisar Isabelle avioitui ensin Apulian herttua Roger III:n kanssa ja toisen kerran Gaulthier Gouet IV:n kanssa; Marie avioitui Burgundin herttua Odo II:n kanssa; Guillaume "Valkokätinen" (Guillaume aux Blanches Mains) oli Reimsin arkkipiispa ja Santa Sabinan kardinaali; Stephan I oli Sancerren kreivi; Agnes avioitui Barin kreivi Reginald II:n kanssa; Marguerite oli nunna Fontevraud'n luostarissa ja nuorin sisar Matilda avioitui Perchen kreivi Rotrou IV:n kanssa.
Hänen setänsä oli Englannin kuningas Tapani I. Hänen veljenpojastaan tuli Jerusalemin kuningas Henrik I.
Avioliitto ja perilliset

Adèle kihlattiin 20-vuotiaana vuonna 1160 Ludvig VII:lle, jonka kaksi ensimmäistä puolisoa olivat synnyttäneet vain tyttäriä. He avioituivat 13. marraskuuta 1160, viisi viikkoa sen jälkeen kun Ludvigin toinen puoliso Kastilian prinsessa Constanza oli kuollut synnytykseen. Samana päivänä Adèle myös kruunattiin Ranskan kuningattareksi Reimsin katedraalissa.
Viisi vuotta myöhemmin, vuonna 1165, Adèle synnytti poikalapsen, mikä turvasi Kapetingien hallitsijasuvun mieslinjan jatkumisen. Lapsen nimeksi tuli Filip Augustus, ja hän sai heti syntymänsä jälkeen lisänimen Dieudonné (Jumalan antama).
Heidän toinen lapsensa oli Ranskan prinsessa Agnès (1171–1220/1240 jälkeen), josta tuli Bysantin keisarinna Anna avioliittojensa Aleksios II:n ja Andronikos I Komnenoksen kautta.
Kuningatar, sijaishallitsija

Adèle oli aktiivinen valtakunnan poliittisessa elämässä yhdessä veljiensä Champagnen kreivi Henrik I:n, Blois'n kreivi Thibaud V:n ja arkkipiispa Guillaume "Valkokätisen" kanssa. Henri ja Thibaut olivat avioituneet Ludvig VII:n ja tämän ensimmäisen puolison Eleanoora Akvitanialaisen tyttärien, prinsessa Marien ja Alixin kanssa. Adèle ja hänen veljensä säilyttivät poliittisen valtapohjansa tämän pojan valtaistuimelle nousun jälkeen syyskuussa 1180. Aluksi Adèle yritti ottaa itselleen sijaishallitsijan aseman, koska hänen poikansa kuningas oli vasta 15-vuotias, mutta ei onnistunut tässä koska Filipiä pidettiin riittävän vanhana hallitsemaan itsenäisesti.
Adèle ei puuttunut hallintoon puolisonsa eläessä, mutta Ludvigin kuoltua vuonna 1180 Adèle piti itsellään kuningattaren tittelin ja toimi alaikäisen poikansa sijaishallitsijana. Filipin tultua täysi-ikäiseksi Adèlen valta väheni, mutta kun Filip oli kolmannella ristiretkellä vuosina 1190–1191 Rikhard Leijonamielen kanssa, tämä nimitti Adèlen jälleen sijaishallitsijaksi. Filipin palattua Ranskaan Adèle vetäytyi politiikasta.
Leskikuningatar

Adèle ja hänen veljensä Henri, Thibaud, Sancerren kreivi Stephan I ja arkkipiispa Guillaume tunsivat asemansa uhatuksi, kun Artois'n perillinen Isabelle de Hainault avioitui Filip II:n kanssa huhtikuussa 1180. Adèle perusti liiton Burgundin herttua Hugues III:n ja Flanderin herttua Filip I:n kanssa ja yritti jopa saada keisari Fredrik Barbarossan kiinnostumaan asiasta. Sota syttyi vuonna 1181, ja suhteet muuttuivat niin huonoiksi, että Filip II yritti erota Isabellestä vuonna 1184. Hän kutsui neuvoston koolle Sensiin aikomuksenaan hylätä puolisonsa. Aikalaiskronikoitsija Gislebert de Monsin mukaan kuningatar Isabelle ilmestyi paljasjaloin ja katumuksentekijän mekkoon pukeutuneena kaupungin kirkkoihin saadakseen julkista tukea, mikä sai Filipin muuttamaan mielensä. Hän kehitti vähitellen aitoa kunnioitusta ja rakkautta puolisoaan Isabelleä kohtaan, ja tämän ennenaikainen kuolema maaliskuussa 1190 järkytti aviomiestä.
Filip nimitti Adèlen Ranskan valtionhoitajaksi useita kuukausia myöhemmin ennen kuin lähti kolmannelle ristiretkelle. Kuningatar Adèle toimi poikansa valtionhoitajana yhdessä veljensä Guillaumen, Reimsin arkkipiispan kanssa aina poikansa lähdöstä vuonna 1190 tämän paluuseen vuonna 1191.
Adèle osallistui monien luostarien perustamiseen. Kuningatar Adèle kuoli 4. kesäkuuta 1206 Pariisissa ja hänet haudattiin Pontignyn luostarin kirkkoon lähelle Auxerrea.
Kuningas Ludvig VII kolmannen puolisonsa, kuningatar Adèle de Champagnen kanssa, pitelee poikaansa tulevaa Filip II:sta.
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1952

Nyrkkeily järjestettiin Helsingin olympialaisissa 1952 yhdeksättä kertaa.
Nyrkkeilyyn osallistui 240 kilpailijaa 44 maasta. Ennätysmäärä osallistujia johtui ainakin osittain siitä, että nyrkkeilyssä kilpailtiin useammassa painoluokassa kuin aiemmin. Alun perin nyrkkeilijöille ei jaettu ollenkaan pronssimitaleita. Välierien häviäjät saivat diplomit. Kolmanneksi sijoittuneille urheilijoille päätettiin jakaa pronssimitalit jälkikäteen vuonna 1971. Nyrkkeilyottelut käytiin Messuhallissa (nykyinen Töölön kisahalli) 28. heinäkuuta–2. elokuuta. Ensimmäisen neljän päivän aikana kilpailtiin kahdessa kehässä sekä aamu- että iltapäivällä. Viidentenä päivänä enää yhdessä kehässä ja lauantaina päätöspäivänä ohjelmassa oli enää iltapäivän finaalit.