stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gyda

| Gyda (Гыда) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Jamalin Nenetsia Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Gyda
 Koordinaatit: 70.8926°N, 78.4864°E 
Valtio:  Venäjä
Piirikunta:  Jamalin Nenetsia
Piiri:  Tazin piiri
Perustettu:  1935
Väkiluku (2010):  3 331
Postinumero:  629372 (Gyda)
Suuntanumero(t):  +7 34940
 
 admgyda.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gyda (ven. Гыда) on kylä ja maalaiskunta Venäjän Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan Tazin piirissä, Gydan niemimaan pohjoisrannalla, Karanmeren Gydanlahteen laskevan Gydajoen suulla Luoteis-Siperiassa. Gyda sijaitsee linnuntietä noin 681 kilometriä Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehardista koilliseen.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Tazin kunnallispiirin 16 537 asukkaasta piirin pohjoisosan Gydan maalaiskunnassa asui 3 331 henkeä. Koko kunnallispiiri on ollut erityisesti nenetsien asuinaluetta; nenetsien osuus piirin väestöstä oli 51,7 prosenttia, venäläisten 31,3 prosenttia ja ukrainalaisten 6,9 prosenttia (2002)..
Gydojamon kyläneuvosto perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1923. Vuonna 1935-1936 nykyisen Gydan kylän paikalle rakennettiin asutus.
Utrennin LNG-tuotantoalue

Gydan maalaiskunnan alueelta on löydetty maaöljyä ja -kaasua. Näiden luonnonrikkauksien hyödyntämiseksi 2010-luvun loppupuolella käynnistettiin Jamal-LNG-megahankkeen toinen vaihe (ven. Арктик СПГ 2; engl. Arctic LNG 2). Tämän toteuttamiseksi petrokemian suuryritys Novatek on rakentanut Obinlahden itärannalle, Utrenniksi kutsuttuun paikkaan (ven. Утренний), 2010- ja 2020-lukujen taitteessa mittavaa nesteytetyn maakaasun (LNG) terminaalia ja kaasuteollisuuden tuotantoaluetta. Hankkeen osana on rakennettu uusi Utrennin kaasusatama ja otettu kesällä 2021 käyttöön Utrennin lentoasema (kansallinen lentopaikkatunnus УСДМ) Gydan maalaiskunnassa.
LNG-terminaalin ensimmäisen vaiheen on suunniteltu valmistuvan tuotantokäyttöön vuosien 2023-2024 aikana. Venäjän helmikuussa 2022 aloittaman Ukrainan hyökkäysodan seurauksena LNG-2 -hanke on joutunut pakotteiden piiriin, jolloin useat länsimaiset rahoittajat tai yhteistyökumppanit ovat vetäytyneet hankkeesta.
Aiheesta muualla

Tazin piirin kotisivut (venäjäksi) (tasu.ru)
Haapajärven vaakuna

Haapajärven vaakuna
Haapajärven vaakuna on Haapajärven kaupungin tunnus, jonka aihe symboloi kunnan hyviä liikenneyhteyksiä rauta- ja maanteiden risteyksessä.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä palkeittain hopeinen, siivekäs nuoli, jonka kärki ja sulat kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Haapajärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. joulukuuta 1958. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 10. helmikuuta 1959.
Tuomo Haapa

Tuomo Haapa (5. toukokuuta 1946 – 25. huhtikuuta 2012) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Haapa edusti urallaan Kemin Intoa 1965–1973 ja 1976–1979 sekä Oulun Työväen Palloilijoita 1974–1975. OTP pelasi mestaruussarjassa, kun taas Into oli kautta 1970 lukuun ottamatta 1. divisioonassa tai alemmilla sarjatasoilla. Kaikkiaan Haapa pelasi kolmen pääsarjakauden aikana 51 ottelua, joissa hän teki 16 maalia. Lisäksi hän teki 1. divisioonassa seitsemän kauden aikana 62 maalia.
Maajoukkueessa Haapa pelasi yhden maaottelun vuonna 1973.
Béchamp-reaktio

Yleinen esimerkki Béchamp-reaktiosta
Béchamp-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa arseenihappo reagoi kuumennettaessa aktivoidun aktivoidun aromaattisen yhdisteen kanssa muodostaen arsonihapon. Reaktion raportoi ensimmäisen kerran Antoine Béchamp vuonna 1863 ja se on nimetty hänen mukaansa.
Béchamp-reaktio on mekanismiltaan elektrofiilinen aromaattinen substituutio ja tapahtuu aktivoiduille aromaattisille yhdisteille, joita ovat muun muassa aniliini, fenoli sekä niiden eri tavoin substituoidut johdannaiset. Reaktio vaatii tapahtuakseen 100–160 °C:n lämpötilan ja aniliinit reagoivat fenoleja herkemmin. Béchamp-reaktion saannot eivät ole erityisen korkeat ja erityisesti korkeissa lämpötiloissa sivureaktioissa muodostuu arsiinihappoja. Saantoja voidaan parantaa erottamalla ja kierrättämällä reagoimattomia lähtöaineita.
Marion Becker

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | keihäänheitto |  |
Marion Becker (o.s. Steiner, s. 21. tammikuuta 1950 Hampuri, Länsi-Saksa) on entinen saksalainen keihäänheittäjä ja olympiamitalisti. Hän edusti myös nuorena Itä-Saksaa ja avioiduttuaan Romaniaa.
Marion Becker edusti Münchenin 1972 olympialaisissa Romaniaa. Hän karsiutui keihäänheiton loppukilpailusta tuloksella 50,74 m. Olympialaisten jälkeen hän ja hänen aviomiehensä eivät palanneet enää Romaniaan. Montréalin 1976 olympialaisissa Becker pääsi edustamaan Länsi-Saksaa ja saavutti keihäänheitossa hopeaa tuloksella 64,70 m.
Enrico Guazzoni

Enrico Guazzoni
Enrico Guazzoni (18. syyskuuta 1876 Rooma – 24. syyskuuta 1949 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja taidemaalari.
Ura

Taidetta opiskellut Guazzoni aloitti elokuvauransa Alberini & Santoni -yhtiön lavastajana vuonna 1906. Vuodesta 1909 lähtien hän toimi Cinesin lavastajana ja ohjaajana. Hän nousi maailmanmaineeseen Rooman valtakuntaan sijoittuvilla spektaakkelielokuvilla kuten Quo vadis? (1912) ja Giulio Cesare (”Julius Caesar”, 1913).
Vuonna 1918 Guazzoni perusti oman tuotantoyhtiön, joka meni pian nurin italialaisen elokuvateollisuuden kriisissä. Ohjaajan Cinesille tekemä suurenmoinen miekka ja sandaali -spektaakkeli Messalina (1923) toimi muun muassa Hollywoodin Ben-Hurin (1925) esikuvana, mutta johti osaltaan yhtiön konkurssiin. Myöhemmin Guazzoni ohjasi useita viihde-elokuvia.
Elokuvia

Agrippina, Neron äiti, 1911
Alì Babà, 1911
Una tragedia al cinematografo, 1913
Messalina, 1923
I pirati della Malesia, 1941
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Enrico Guazzoni (englanniksi)
Elonet: Enrico Guazzoni
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Elonet 
Muut:  IdRef
Sofia Haajanen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Falun 2012 | viesti |  |
Sofia Haajanen (s. 15. tammikuuta 1987) on suomalainen suunnistaja ja viestin EM-mitalisti. Hän edustaa oululaista SK Pohjantähteä.
Saavutukset

Haajanen saavutti nuorten MM-kilpailuissa 2006 pronssia viestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän sijoittui tuolloin parhaimmillaan yhdeksänneksi keskimatkalla. Aikuisten arvokilpailuissa hän esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 2010 EM-kilpailuissa, joissa hän sijoittui keskimatkalla 28:nneksi. Vuonna 2012 hän saavutti yhdessä Merja Rantasen ja Minna Kaupin kanssa viestin hopeaa Falunin EM-kilpailuissa. Keskimatkalla hän sijoittui kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 13:nneksi. Lausannen MM-kilpailuissa hän osallistui vain sprinttiin, jolla hän sijoittui 33:nneksi.
Vuonna 2014 Haajanen oli Palmelan EM-kilpailuissa seitsemäs viestissä, kymmenes pitkällä matkalla ja 21:s keskimatkalla. Saman vuoden MM-kilpailuissa Trentinossa hän sijoittui viestissä viidenneksi ja pitkällä matkalla yhdeksänneksi. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Invernessissä hänen suorituksensa pitkällä matkalla päättyi hylkäykseen. Vuonna 2016 Jeseníkin EM-kilpailuissa Haajanen sijoittui viestissä kuudenneksi, pitkällä matkalla kymmenenneksi, keskimatkalla 18:nneksi ja sprintissä 40:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa Strömstadissa hän oli pitkän matkan lopputuloksissa 16:s. EM-kilpailuissa 2018 Haajanen sijoittui viestissä seitsemänneksi, keskimatkalla kymmenenneksi ja pitkällä matkalla 11:nneksi. Riian MM-kilpailuissa 2018 hän suunnisti ensimmäisen osuuden viestissä, jossa Suomi sijoittui viidenneksi, sekä oli pitkällä matkalla parhaana suomalaisena kolmastoista. Neuchâtelin EM-kilpailuissa 2021 Haajanen oli sprintissä 78:s ja pudotussprintin karsinnassa alkuerässään 17:s.
Haajanen on voittanut viestin Suomen-mestaruuden vuosina 2010, 2014 ja 2018 sekä sprintin Suomen-mestaruuden vuonna 2015. Kainuun rastiviikon D21E-sarjan hän on voittanut vuosina 2008 ja 2019.
Becket eli Jumalan kunnia

| Becket eli Jumalan kunnia> Becket ou l’honneur de Dieu |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Jean Anouilh
Alkuperäiskieli:  ranska
Tyylilaji:  draama
Aihe:  Thomas Becket
Tapahtumapaikka ja -aika:  1100-luvun loppupuolen Englanti
Kantaesitys:  8. lokakuuta 1959
Kantaesityspaikka:  Théâtre Montparnasse, Pariisi
Henkilöt
Henkilöt:  Thomas Becket  kuningas Henrik II  kuningas Ludvig VII  kardinaali Zambelli  paavi Aleksanteri III  piispa Folliot  veli John  keisarinna Matilda  kuningatar Eleanoora  prinssi Henrik  prinssi Juhana
Becket eli Jumalan kunnia (Becket ou l’honneur de Dieu) on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama draamanäytelmä vuodelta 1959. Sen on suomentanut muun muassa Leo Kontula vuonna 1994.
Draama sijoittuu 1100-luvun Englantiin ja käsittelee Thomas Becketin ja kuningas Henrik II:n välistä jännitettä. Henrik nimittää ryyppy- ja metsästystoverinsa Becketin Canterburyn arkkipiispaksi, mutta Becketistä tuleekin ankara kirkonmies, joka puolustaa kirkon valtaa ja vastustaa Henrikin säätämiä Clarendonin säädöksiä, joissa on kirjattu ylös kuninkaan erioikeudet kirkon suhteen. Sovittamaton ristiriita ratkaistaan lopulta murhalla. Anouilh’n näytelmässä Becket kuvataan jalona, uhrautuvana ja oikeamielisenä, kuningas Henrik II taas karkeana ja Becketin paremmuuden itseensä verrattuna tunnustavana.
Pariisin lokakuun 1959 kantaesityksen jälkeen näytelmä tuotettiin New Yorkin Broadwaylle  St. James -teatteriin, jossa Becketiä esitti Laurence Olivier ja Henrik-kuningasta Anthony Quinn. Produktio sai viisi Tony-palkintoa. Heinäkuussa 1961 näytelmä sai ensi-iltansa Royal Shakespeare Companyssa Lontoossa, pääosissa Eric Porter ja Christopher Plummer.
Suomessa näytelmää on esitetty ainakin Turun kaupunginteatterissa 1963–1964 ja Suomen Kansallisteatterissa 1962 sekä 1993–1994.
Näytelmän pohjalta on tehty elokuvasovitus Becket (1964, ohj. Peter Glenville). Siinä Becketiä näyttelee Richard Burton ja kuningasta Peter O’Toole.
Käännös suomeksi
Gudbuy T’Jane

| ”Gudbuy T’Jane” Slade |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Slayed?
 B-puoli: ”I Won’t Let It ’Appen Agen”
 Äänitetty : 1972
 Julkaistu: 17. marraskuuta 1972
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: glam rock, hard rock
 Kesto: 03.33
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Listasijoitukset
  Britannia: 2.    Yhdysvallat: 68. (Billboard)
Sladen muut singlet
| ”Mama Weer All Crazee Now” 1972 | ”Gudbuy T’Jane” 1972 | ”Cum On Feel the Noize” 1973 |
Gudbuy T’Jane on brittiläisen Slade-yhtyeen vuonna 1972 julkaisema kappale ja single Slayed?-albumilta. Kappale ylsi yhtyeen kotimaassa listasijalle 2, ja pääsi top 10:een lukuisissa Manner-Euroopan maissa. Yhdysvalloissa single ilmestyi vasta maaliskuussa 1973, jolloin se ylsi sijalle 68.
Laulun tositapahtumiin perustuva sanoitus kertoo Jane-nimisestä nuoresta naisesta.
Työstö

Kappaleen kirjoittivat yhteistyössä Sladen solisti-kitaristi Noddy Holder sekä basisti-kosketinsoittaja Jim Lea. Holder on kertonut, että ”Gudbuy T’Jane” oli yksi helpoiten syntyneistä Slade-kappaleista.
Yhtye oli eräänä iltana studiossa äänittämässä ja aikaa jäi jäljelle puoli tuntia. Tuottaja Chas Chandler kysyi yhtyeeltä mahdollista ylimääräistä materiaalia. Holderilla ja Lealla sattui olemaan eräs raakile, jota ei oltu vielä alettu kunnolla työstämään, ja josta ei oltu vielä edes kerrottu yhtyeen muille jäsenille. Holder ja Lea soittivat siitä pätkän, jolloin Chandler antoi yhtyeelle puoli tuntia aikaa työstää se loppuun. Kappale nauhoitettiin kahdella otolla saman illan aikana, seuraavana päivänä lisättiin vielä hieman kitaroita ja taustalaulua. Alkuvaiheessa yhtye inhosi kappaletta sen nopean työstämisen vuoksi.
Jim Lea sanoi sittemmin Classic Rock -lehdessä, että ”Gudbuy T’Jane” oli sanoitusta myöten hänen kirjoittamansa laulu, ja että Holder olisi suhtautunut sen tekemiseen flegmaattisesti.
Sanoitus

Laulun tarina perustuu tositapahtumaan, jossa yhtye oli tavannut ensimmäisen Amerikan-kiertueensa aikana Jane-nimisen nuoren naisen San Franciscossa. Hän toimi apulaisjuontajana eräässä televisio-ohjelmassa, jossa yhtye vieraili. Jane omisti korkeakorkoiset saappaat, joita hän luuli 1940-luvun antiikkisaappaiksi. Koska Jane oli niistä hyvin ylpeä, hän raivostui hukattuaan ne. Sladen jäsenet naljailivat tästä hyväntahtoisesti, ja kun Jane lopulta löysi saappaansa, potkaisi hän niillä solisti Holderia takapuoleen. Tähän viittaa rivi Get a kick from her 40’s trip boots.
Laulun otsikon keksi Jim Lea, ja hänen ehdotustaan kannattivat myös Hill ja Powell. Noddy Holder puolestaan olisi halunnut nimeksi ”Hullo T’Jane”, josta Lea omien sanojensa mukaan loukkaantui. Tämä kiteytti Holderin mielestä hyvin hänen ja Lean ajatusmaailmojen erot: siinä missä Holder tahtoi iloisesti tervehtiä Janea, halusi Lea vain toivottaa tälle hyvästit.
Julkaisu ja vastaanotto

”Gudbuy T’Jane” ilmestyi singlenä 17. marraskuuta 1972, vain vajaat kolme kuukautta edellissingle ”Mama Weer All Crazee Now’n” jälkeen. Tuottaja Chas Chandler oli omaksunut ajattelutavan, jonka mukaan uusi myyntimenestys on saatava heti, kun edellinen alkaa pudota listalla.
Kappale ylsi Britanniassa listakakkoseksi, ja pysyi listalla kaikkiaan kolmetoista viikkoa. Ykköseksi nousun esti Chuck Berryn hitti ”My Ding-a-Ling”. Yhdysvalloissa single julkaistiin vasta maaliskuussa 1973. Se ylsi Billboard Hot 100 -listan sijalle 68, ja on siten kyseisellä listalla parhaiten menestynyt 1970-luvun Slade-kappale. Lisäksi kappale nousi top 10:een lukuisissa Manner-Euroopan maissa.
Singlen b-puolen kappale on ”I Won’t Let It ’Appen Agen”, joka a-puolen tavoin sisältyy Slayed?-albumille.
New Musical Express -lehden kriitikko Chris Welch kehui singleä tuoreeltaan. Hän kehui ”Gudbuy T’Janen” rytmiä, basso- ja kitarakuvioita sekä Noddy Holderin voimakasta äänenkäyttöä. Hän mainitsi yhtyeen huokuvan niin ylitsevuotavaa itseluottamusta, että hittiputken täytyy jatkua vielä kauan.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Irlanti | 2. | 10 | 23.11.1972 |  |
|  Iso-Britannia | 2. | 13 | 25.11.1972 |  |
|  Länsi-Saksa | 3. |  | 1972 |  |
|  Alankomaat | 4. | 9 | 9.12.1972 |  |
|  Sveitsi | 4. | 11 | 9.1.1973 |  |
|  Tanska | 6. | 4 | viikko 3/1973 |  |
|  Itävalta | 7. | 12 | 15.11.1973 |  |
|  Norja | 7. | 1 | viikko 4/1973 |  |
|  Suomi | 7. |  | tammikuu 1973 |  |
|  Ranska | 8. | 18 | 9.11.1972 |  |
|  Yhdysvallat | 68. | 6 | 1973 |  |
Muut versiot

Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Condo Fucks, Britny Fox, The Oppressed ja The Men They Couldn’t Hang. Kirka julkaisi kappaleen suomeksi vuonna 1973 nimellä ”Häikäisy oot vaan”. Sanoituksen kirjoitti Arto Sotavalta. Kappale ilmestyi Kirkan albumilla Rautaa ja kettinkiä. Se oli myös ”Varrella virran” -singlen b-puoli.
Guria

Guria (georg. გურია) on hallintoalue (mkhare) Georgian länsiosassa Mustanmeren rannalla. Alueella on noin 113 350 asukasta (2014) ja sen pinta-ala on 2033 neliökilometriä. Gurian pääkaupunki on Ozurgeti.
Historia

Paikannimi "Guria" esiintyy ensimmäisen kerran noin vuonna 800 laaditussa Pseudo-Džuanšerin kronikassa. Erään teorian mukaan nimi on peräisin sutta tarkoittavasta juuresta, ja se on mahdollisesti samaa alkuperää kuin itse Georgian nimi. Toisen selityksen mukaan nimi olisi peräisin mingrelin sydäntä tarkoittavasta sanasta guri, sillä alue sijaitsee Georgian sydämessä.
Guriasta tuli noin vuonna 1352 Vardanisdze- ja Dadiani-sukujen läänitys, ja vuoden 1463 jälkeen se erosi Georgian kuningaskunnasta itsenäiseksi ruhtinaskunnaksi, jota hallitsi edellisten sukujen Gurieli-nimellä tunnettu haara. Ruhtinaskunta käsitti nykyisen Gurian alueen ja suuren osan Adžariasta, mukaan lukien Batumin kaupungin. Myöhemmin se kutistui ja kärsi tuhoa jouduttuaan konflikteihin osmanien valtakunnan kanssa. 19. kesäkuuta 1810 Mamia V Gurieli:n kanssa solmitun sopimuksen mukaan alueelle perustettiin Venäjän protektoraatti. Vuonna 1829, Gurian viimeisen prinssin Davit Gurielin hallituskauden aikana, Venäjä liitti ruhtinaskunnan itseensä.
Alueella oli kansannousuja Venäjää vastaan vuosina 1819 ja 1841. Vuonna 1840 Guriasta tehtiin maakunta (ujezd) ja sen nimeksi annettiin Ozurgeti alueen tärkeimpiin kuuluvan kaupungin mukaan. Vuonna 1846 se liitettiin uuteen Kutaisin kuvernementtiin. Vuoteen 1904 mennessä väkiluku oli noussut hieman alle sataan tuhanteen noin 532 000 eekkerin alueella vuoria ja soisia laaksoja, joita peittivät maissipellot, viinitarhat ja teeplantaasit. Guria oli yksi Georgian etnisesti homogeenisimmista alueista, ja lähes koko väestö koostui talonpojista ja vähäaatelista. Lukutaitoaste oli korkea ja taloudellinen tilanne suhteellisen hyvä. Talonpoikien protestiliike, joka sai alkunsa vuonna 1902 ja huipentui avoimeen kansannousuun hallitusta vastaan vuoden 1905 vallankumouksen aikana, oli eräs tehokkaimmista ja järjestäytyneimmistä talonpoikaisliikkeistä koko keisarikunnassa. Talonpoikien hallinto, niin kutsuttu Gurian tasavalta, selviytyi vuoteen 1906 saakka kunnes kasakkojen rangaistusretkikunta tuhosi sen ja hävitti Guriaa.
Alue oli Georgian sosiaalidemokraattisen puolueen merkittävä kannatusalue. Puolue hallitsi Georgian demokraattista tasavaltaa vuosina 1918–1921. Guriassa oli sissivastarintaa puna-armeijan hyökkäyksen jälkeen perustettua neuvostohallintoa vastaan 1920-luvun alussa. Neuvostoaikana Guria oli maatalousaluetta, ja se jaettiin kolmeen piirikuntaan. Vuonna 1995 Georgian hallitus perusti Gurian hallintoalueen (mkhare) ja palautti historiallisen provinssin nimen uudelleen käyttöön.
Maantiede

Guria sijaitsee Mustanmeren rannikolla. Se rajautuu Samegrelo ja Zemo Svanetiin pohjoisessa, Imeretiin koillisessa, Samtskhe-Džavakhetiin kaakossa ja Adžariaan etelässä. Alueen pinta-ala on noin 2 033 neliökilometriä. Guria jaetaan kolmeen piirikuntaan:
| Piirikunta | Väkiluku (2014) | Pinta-ala |
| --- | --- | --- |
| Lantškhuti | 31 486 | 533 km² |
| Ozurgeti | 62 863 | 675 km² |
| Tšokhatauri | 19 001 | 824 km² |
Tunnettuja gurialaisia

Gabriel Kikodze, Imeretin piispa (1800-luku)
Ekvtime Taqaišvili (1862–1952), historioitsija
Noe Žordania, Georgian pääministeri 1918–1921
Pavle Ingoroqva (1893–1990), historioitsija
Eduard Ševardnadze, Georgian entinen presidentti
Nodar Dumbadze, kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guria Wikimedia Commonsissa
Essee Guriasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Georgian hallinnolliset alueet
Gurian ruhtinaskunnan lippu.
SMS H147

| SMS H147 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Howaldtswerke, Kiel
Laskettu vesille:  13. maaliskuuta 1918
Palveluskäyttöön:  13. heinäkuuta 1920
Poistui palveluskäytöstä:  luovutettu 1920 sotakorvauksena Ranskalle
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 147 t (kuormattu)
Pituus:  84,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,35 m
Syväys:  3,4 m (keula)
Koneteho:  23 849 shp
Nopeus:  33,5 solmua
Miehistöä:  4 upseeria ja 101 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 × 10,5 cm L/45 Utof -tykkiä 6 × 50 cm torpedoputkea 24 × miinaa
SMS H147 oli Saksan keisarikunnan laivaston G96-luokan torpedovene, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan loputtua alus luovutettiin sotakorvauksena Ranskalle.
Valmistus

Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerkeltä ja sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 609. Alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1918 ja se valmistui 13. heinäkuuta 1920.
Palvelus

Alus luovutettiin Ranskalle 29. heinäkuuta 1920 Cherbourgissa ja se liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Marcel Delage. Alus  poistettiin palveluksesta 15. helmikuuta 1933 ja se romutettiin.
SMS H146

| SMS H146 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Howaldtswerke, Kiel
Laskettu vesille:  23. tammikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  3. lokakuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  luovutettu 1920 sotakorvauksena Ranskalle
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 147 t (kuormattu)
Pituus:  84,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,35 m
Syväys:  3,4 m (keula)
Koneteho:  23 849 shp
Nopeus:  33,5 solmua
Miehistöä:  4 upseeria ja 101 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  3 × 10,5 cm L/45 Utof -tykkiä 6 × 50 cm torpedoputkea 24 × miinaa
SMS H146 oli Saksan keisarikunnan laivaston G96-luokan torpedovene, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan loputtua alus luovutettiin sotakorvauksena Ranskalle.
Valmistus

Alus tilattiin Kielistä Howaldtswerkeltä ja sen köli laskettiin vesille telakkanumerolla 608. Alus laskettiin vesille 23. tammikuuta 1918 ja se valmistui reilua puolta vuotta myöhemmin 3. lokakuuta.
Palvelus

Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa, kunnes se luovutettiin Ranskalle 23. toukokuuta 1920 Cherbourgissa. Alus liitettiin Ranskan laivastoon nimellä Rageot de la Touche ja se poistettiin palveluksesta 1935. Alus romutettiin.
Marlies Göhr

| Marlies Göhr> Marlies Oelsner |
| --- | --- |
 Marlies Göhr 17.2.1985
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1958 (ikä 66) Gera, Itä-Saksa
Kansalaisuus:   Itä-Saksa/ Saksa
Yleisurheilija
Pituus:  165  cm
Paino:  55 kg
Laji:  100 metrin juoksu, 200 metrin juoksu ja 4 × 100 metrin viestijuoksu
Ennätykset:  100 m: 10,81 (1983) 200 m: 21,74 (1984)
| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 | 4 × 100 metriä |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 4 × 100 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Helsinki 1983 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Rooma 1987 | 4 × 100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Ateena 1982 | 4 × 100 metriä |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 4 × 100 metriä |  |
|  Hopeaa | Praha 1978 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Praha 1978 | 4 × 100 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | San Sebastián 1977 | 60 metriä |  |
|  Kultaa | Milano 1978 | 60 metriä |  |
|  Kultaa | Wien 1979 | 60 metriä |  |
|  Kultaa | Milano 1982 | 60 metriä |  |
|  Kultaa | Budapest 1983 | 60 metriä |  |
|  Hopeaa | Pireus 1985 | 60 metriä |  |
|  Hopeaa | Madrid 1986 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Liévin 1987 | 60 metriä |  |
|  Pronssia | Budapest 1988 | 60 metriä |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 |  100 metriä |  |
Marlies Göhr (o.s. Oelsner, s. 21. maaliskuuta 1958 Gera, Itä-Saksa) on entinen itäsaksalainen yleisurheilija. Hän saavutti pikajuoksuissa kaksi olympiakultaa, kaksi maailmanmestaruutta ja viisi Euroopan-mestaruutta sekä ulkoradoilla että sisäradoilla. Hän teki maailmanennätyksiä 100 metrin juoksussa ja Itä-Saksan joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin viestijuoksussa 1970- ja 1980-luvuilla.