stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porvoonjoen vesistö
Yleistä > Vesistöalueen jakovaiheita

Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Porvoonjoen alaosan alue  (18.01)
Porvoonjoen keskiosan alue  (18.02)
Piurunjoen valuma-alue  (18.06)
Mallusjärven alue  (18.03)
Savijoen valuma-alue  (18.07)
Porvoonjoen yläosan alue  (18.04)
Palojoen valuma-alue (Orimattila)  (18.08)
Luhdanjoen valuma-alue  (18.05)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Porvoonjoen valuma-alueen eteläosan vallitsevin maalaji on savi ja yläjuoksulla hieta, hiesu ja moreeni. Noin kolmannekselle valuma-alueen pinta-alasta on peltoja.lähde?
Yleistä > Virtaamia

Joen virtaamatietoja on mitattu vuodesta 1963 alkaen. Oheiset mittaustiedot ovat vuosien 1963–1970 aikana Vakkolan kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 135 neliökilometriä. Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 10,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 109 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 0,93 m³/s. Viereisessä kuvaajassa esitetään mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.
Pukkilan kirkonkylän Naarkoskella valuma-alue on 911 km². Naarkoskella ylivirtaama on 128 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 75 m³/s, keskivirtaama  (MQ) 11,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 2,1 m³/s.lähde?
Yleistä > Sivujokia ja järviä

Porvoonjoen suurin sivujoki on Orimattilasta siihen laskeva Palojoki ja suurimmat järvet Mallusjärvi (530 ha), Isojärvi (300 ha) ja Sahajärvi (200 ha).
Yleistä > Luontoarvoja

Porvoonjoen merkittävin vesikuormituslähde ovat yhdyskuntien puhdistetut jätevedet, joiden päästöt näkyvät fosforin ja typen kuormituksessa sekä vesieliöstöllä haitallisen ammoniumtypen pitoisuuksissa, biologisen hapenkulutuksen pitoisuuksissa ja kiintoainepitoisuuksissa. Päivittäin Porvoonjokeen johdetaan 50 000–55 000 kuutiometriä puhdistettuja jätevesiä, joten keskimääräisvirtaamassa noin kuusi prosenttia virtaamasta on jätevesiä ja keskialivirtaamasta 30 prosenttia.lähde?
Yhteiskunnan jätevesiä käsitellään eri puolilla valuma-aluetta sijaitsevissa jätevedenpuhdistamoissa.lähde?
Kariniemen jätevedenpuhdistamo, Lahti
Ali-Juhakkalan jätevedenpuhdistamo, Lahti
Nastolan jätevedenpuhdistamo, Nastola
Vääräkosken jätevedenpuhdistamo, Orimattila, Artjärvi
Vakkolan jätevedenpuhdistamo, Askola
Monninkylän jätevedenpuhdistamo, Askola
Kerkkoon jätevedenpuhdistamo, Porvoo
Pukkilan jätevedenpuhdistamo, Pukkila
Kosket

Pääuomassa sijaitsee ainakin neljä koskea: lähde?
Patomäenkoski, Lahti
Vakkolankoski, Askola
Naarkoski, Pukkila
Strömberginkoski, Porvoo, entisen Porvoon maalaiskunnan alue
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Porvoonjoen vesistö, vesi.fi
Jokienkunnostushanke (kartta) (Arkistoitu – Internet Archive)
Uudenmaan ympäristökeskus:  Porvoonjoki 2005.
Hollola
| --- | --- |
Kyliä ja paikkoja:  Hakosilta • Hankaa • Hedelmätarha • Heinlammi • Herrala • Hälvälä • Kalliola • Kirkonkylä • Kukkila • Kukonkoivu • Laitiala • Länsi-Hollola • Messilä • Miekkiö • Noitala • Okeroinen • Paimela • Pyhäniemi • Sairakkala • Salpakangas • Sarva • Tennilä • Tiirismaa • Uskila • |Vaania • Vanhatalo • Vesala • Vesikansa
Luonto:  Hahmajärvi • Hammonjoki • Iso-Tiilijärvi • Keski-Tiilijärvi • Kiikunlähde • Kintterönsuon aarnimetsä • Kivijärvi • Kotajärvi • Kutajärvi • Kutajärven alue • Laasonpohja • Pirunpesä • Pähkinäkukkula • Riihikallio-Pilkanmäki • Sairakkalanjärvi • Tiirismaan luonnonsuojelualue • Työtjärvi • Vesijärvi • Vähä-Tiilijärvi
Nähtävyyksiä ja tapahtumia:  Herralan kylämuseo • Hiljaisuuden huone • Hollo ja Martta • Hollolan Hirvi • Hollolan keskiaikainen kivikirkko • Hollolan keskiaikatapahtuma • Hollolan kotiseutumuseo • Hollolan kunnantupa • Hälvälän ampumarata • Kapatuosia • Laitialan kartano • Linnamäki • Messilän kartano • Pyhäniemen kartano
Liikenne:  Herralan rautatieasema • Hollolan lentokenttä • valtatie 12 • kantatie 54 • seututie 296 • yhdystie 2955 • yhdystie 2956 • yhdystie 3173 • Launeen tie
Muuta:  Camping Messilä • Hollolan kunnanvaltuusto • Hollolan lukio • Hollolan seurakunta • Hollolan Sanomat • Hollolan Seutu • Hollolan vaakuna
Suurimäki

| Suurimäki Большие Горы, Bolšije Gory Suurimägi |
| --- | --- |
 Suurimäki
 Koordinaatit: 61°18′38″N, 32°28′10″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Aunuksen piiri
Kunta:  Vitele
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  81
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suurimäki (ven. Больши́е Го́ры, Bolšije Gory; karjalaksi Suurimägi) on kylä Karjalan tasavallan Aunuksen piirin Vitelen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vitelenjoen varrella 14 kilometriä Vitelestä pohjoiseen. Kylässä on 81 asukasta (vuonna 2012).
Seudun kylät muodostivat 1900-luvun alussa Vitelen volostiin kuuluneet Ylä- ja Ala-Mäen kyläkunnat. 1920-luvulla muodostettiin aluksi Vitelen ja myöhemmin Aunuksen piiriin kuulunut Suurimäen kyläneuvosto, jonka keskuspaikkana toimi Alanko. Vuonna 1933 siinä oli 1 200 asukasta, joista lähes kaikki olivat karjalaisia. Alagja eli Alanko (Nižni Konets), Annula (ven. Annjula), Hynny (Hjunnju), Kyylistö (Kirillovo), Rauhumäki (Železnaja Gora), Sirdilä (Sirtila), Tšoppila ja Ylägjä eli Ylänkö (Verhni Konets) yhdistettiin virallisesti Suurimäen kyläksi vuonna 1957.
Suurimäen kautta kulkee Vitelen ja Vieljärven välinen päällystämätön tie. Kylässä toimii karjatila. Siellä on toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden muistomerkki ja hautapaikka. Lähistöllä sijaitsee keskiaikainen asuinpaikka.
Praisos

| Praisos> Πραισός |
| --- | --- |
 Praisoksen akropolista.
Sijainti
 Praisos
Koordinaatit:  35°7′23″N, 26°5′27″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Néa Praisós, Siteía, Lasíthi, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 1200–100-luvut eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Praisos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Praisos (m.kreik. Πραισός, lat. Praesus tai Praessus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Siteían kunnassa lähellä nykyistä Néa Praisóksen kylää, noin 10 kilometriä etelään Siteían kaupungista.
Historia

Praisoksen seudulla on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella ja edelleen minolaisella kaudella, jolloin se on ollut suurimmillaan myöhäisminolaisen kauden lopulla, kaudella LM IIIC. Minolaisen kauden jälkeen, subminolaisesta ja protogeometrisesta kaudesta alkaen, Praisoksen asuttajat olivat oletettavasti eteokreettejä eli minolaisten jälkeläisiä.
Kaupungin tuhouduttua jossain välissä eteokreetit ja saaren uudet doorilaiset valloittajat rakensivat uuden kaupungin hieman pohjoisemmaksi. Geometrisella kaudella Praisoksen valtiomuoto oli demokraattinen. Sitä hallitsivat Kreetan muiden doorilaisten kaupunkien tavoin kosmoi-virkamiehet sekä neuvosto ja kansankokous.
Praisoksen tunnettu kaupunkivaihe, jolta löydökset pääosin ovat peräisin, on ollut olemassa vasta hellenistisellä kaudella. Se perustettiin 300-luvulla eaa. Asukkaat olivat edelleen ainakin osittain eteokreettejä. Praisoksen kaupunkivaltion alue käsitti laajimmillaan suuren osan Kreetan itäpäästä, pois lukien Itanoksen alue. Kaupunki soti usein Hierapytnaa ja Itanosta vastaan. Kaupunki löi omaa rahaa, jonka kuvituksessa esiintyivät Apollon, Demeter, Herakles ja Zeus. Hierapytna voitti ja tuhosi Praisoksen lopullisesti noin vuonna 155 eaa.
Praisoksen ensimmäiset löydöt teki Federico Halbherr vuosina 1884 ja 1894. Tämän jälkeen arkeologisia tutkimuksia ja kaivauksia on suoritettu useaan otteeseen 1900-luvun mittaan. Merkittävimmät kaivaukset suoritti British School at Athens eli Brittiläinen arkeologinen koulu vuosina 1901–1902.
Kaupungin mukaan on nimetty nykyinen Praisóksen kyläyhdyskunta ja siihen kuuluva Néa Praisóksen (”Uusi Praisos”) kylä.
Rakennukset ja löydökset

Praisos sijaitsi kolmella kukkulalla ja niiden rinteillä. Hellenistisellä kaudella kaupunki oli rakennettu pääasiassa kahdelle näistä kukkuloista, sekä niiden väliselle matalammalla satulalle. Niiden alue oli ympäröity muureilla, ja muurien ympäröimän alueen kooksi on arvioitu noin 10 hehtaaria. Muuria on säilynyt parhaiten sen itä- ja eteläosassa. Korkeampi kukkuloista toimi akropoliina, jolla oli linnoitus sekä temppeli. Kummallakin kukkulalla on paljon jäänteitä pengerrysten tukimuureista. Kaupungin agora sijaitsi todennäköisesti kukkuloiden välisellä satulalla. Näiltä kahdelta kukkulalta ei ole löydetty selviä jäänteitä hellenististä kautta varhaisemmasta asutuksesta, mutta ne ovat saattaneet olla kaupungin paikka jo geometrisella ja protogeometrisella kaudella.
Kolmas kukkula, kukkuloista eteläisin, oli kaupunginmuurien ulkopuolella. Tällä kukkulalla on ollut pyhäkkö 700-luvulta eaa. ainakin 400-luvulle eaa. Siihen kuului alttari ja todennäköisesti myös temppeli. Loppuvaiheessa kukkulan huippu on ollut ympäröity temenos-muurilla. Pyhäkön alueelta on löydetty lukuisia votiivilahjoja, pääasiassa terrakotasta tehtyjä figuriineja sekä pronssista tehtyjä aseita. Pyhäkön eteläpuolelta on löydetty kaksi myöhäisen pronssikauden aikaista tholos-hautaa. Alkuperäinen, minolainen Praisos on saattanut olla tämän kukkulan tienoilla tai vielä etelämpänä, mistä noin 800 metrin päästä on löydetty megaliittisen talon jäänteet.
Eteokreettien jäljiltä Praisoksesta on löydetty kreikkalaisella aakkostolla mutta todennäköisesti eteokreetin kielellä tehtyjä piirtokirjoituksia, joita ei ole kyetty tulkitsemaan. Kaupungin hautausmaat sijaitsivat sen itä, länsi- ja eteläpuolella. Kaupungilla oli kaksi satamaa, Itia (nyk. Siteía) pohjoisrannikolla ja Stiles etelärannikolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Praisos Wikimedia Commonsissa
Praisoksen raunioita.
Praisoksen raunioita.
Praisoksesta löydetty eteokreetinkielinen piirtokirjoitus arkaaisella kreetalaisella aakkostolla, bustrofedon, 600-luvun eaa. loppu tai 500-luvun eaa. alku.
Pratsikvanteeli

| --- | --- |


Pratsikvanteeli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-(sykloheksaanikarbonyyli)-3,6,7,11b-tetrahydro-1H-pyratsiino[2,1-a]isokinolin-4-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 55268-74-1
ATC-koodi: P02BA01
PubChem CID: 4891
DrugBank: DB01058
Kemialliset tiedot
Kaava: C19H24N2O2 
Moolimassa: 312,402
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 136–138 °C 
Liukoisuus veteen: 0,4 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 80 %
Proteiinisitoutuminen: 80-85 %
Metabolia: Renaalinen
Puoliintumisaika: 48-90 min
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Pratsikvanteeli tai pratsikvanteli (C19H24N2O2) on isokinolinonijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä loismatoinfektioiden hoitamiseen. Pratsikvanteeli kuuluu WHO:n julkaisemalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Ominaisuudet ja käyttö

Huoneenlämpötilassa pratsikvanteeli on väritöntä kiteistä ainetta. Sen liukoisuus veteen on huono ja se liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, dimetyylisulfoksidiin tai kloroformiin. Maultaan pratsikvanteeli on karvas.
Pratsikvanteeli tehoaa useisiin loismatoihin. Sille ovat alttiita muun muassa heisimadot, tiehytmadot, maksamadot ja halkiomadot. Pratsikvanteeli on optisesti aktiivinen yhdiste ja lääkeaineena vaikuttava isomeeri on (-)-enantiomeeri. Yhdistettä käytetään kuitenkin raseemisena seoksena. Pratsikvanteelin tehon mekanismi ei ole tarkasti tiedossa, mutta se todennäköisesti perustuu siihen, että se kasvattaa loismatojen solukalvojen kalsium- ja muiden kahdenarvoisten kationien läpäisevyyttä. Kalsium-ionien kertyessä soluihin loismadot halvaantuvat ja irtoavat isäntäeläimestä.
Haittavaikutukset

Pratsikvanteelin mahdollisia haittavaikutuksia voivat olla pääkipu, huimaus, vatsakivut, oksentelu ja ripuli sekä harvinaisina väsymys ja allergiset iho-oireet.
Valmistus

Pratsikvanteelin synteesin lähtöaineena on isokinoliini, sykloheksaanikarboksyylihappo ja kaliumsyanidi, jotka reagoivat Reissert-reaktiolla. Reaktiossa muodostuva 1-sykloheksyyliasyyli-2-syano-1,2-dihydroisokinoliini pelkistyy ja toisiintuu amidijohdannaiseksi. Seuraavassa vaiheessa tämä välituote reagoi klooriasetyylikloridin kanssa ja viimeisessä vaiheessa rengasrakenne sulkeutuu molekyylinsisäisellä alkylointireaktiolla trietyyliamiinin toimiessa emäksisenä katalyyttinä.
Vesa Suuronen

Vesa Suuronen (s. 19. huhtikuuta 1948) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on alkujaan Kouvolan Susien kasvatti ja tuli tunnetuksi Myllykosken Pallon tärkeänä pelaajana 1970-luvulla. Suuronen siirtyi MyPaan keväällä 1971 ja pelasi tämän jälkeen MyPassa yli kymmenen vuotta. Hän pelasi vuonna 1975 MyPan ensimmäisellä SM-sarjakaudella 20 sarjaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän voitti ikämiesten SM-kultaa 1986 sekä 2011.
Sutton Hoo

Sutton Hoon kuninkaanhaudasta löydetty seremoniakypärä
Sutton Hoo on tunnettu varhaiskeskiaikainen muinaisjäännös Itä-Englannin Suffolkissa. Paikalla on sijainnut parikymmentä 600-luvulle ajoitettua hautakumpua, minkä lisäksi sinne haudattiin myöhemmin keskiajalla kuolemanrangaistuksen uhreja. Hautakummut tutkittiin ennen toista maailmansotaa. Monet haudoista on ryöstetty jo kauan sitten, mutta arkeologit ovat tutkineet paikalla myös useita koskemattomia hautoja. Tunnetuin näistä on vuonna 1939 paljastunut veneeseen tehty hautaus. Se Vuoden 1939 kaivaukset pani toimeen maanomistaja paikallisten museotyöntekijöiden avulla. He kutsuivat avukseen British Museumin asiantuntijat. Venehauta kaivettiin esiin juuri ennen toisen maailmansodan puhkeamista. Hauta sisälsi loistokkaita koruja, sotavarusteita, kultarahoja, juhla-astioita ja lyyran. Osa haudoista löydetyistä esineistä on peräisin Bysantista.
Venehauta

Venehaudasta löydetyt esineet vietiin heti British Museumiin, ja sodan jälkeen ne asetettiin siellä yleisön nähtäville. Shutton Hoon veneestä ei ole säilynyt kuin rautaniitit, mutta laivasta jäi selkeä painanne maaperään. Laiva oli 27 metriä pitkä ja 4,4 metriä leveä limisaumainen vene, jonka laidat nousivat noin 1,5 metriä pohjasta. Se oli rakennettu suunnilleen samojen samojen periaatteiden mukaan kuin norjalaiset viikinkipurret, mutta oli alkukantaisempi, ja muistutti Nydamin venettä.
Tutkijat uskovat, että haudattu henkilö oli 600-luvun alussa kuollut anglosaksinen kuningas, luultavammin pakana kuin kristitty. Mahdollisesti hän oli Itä-Anglian kuningas Raedwald (k. 626). Hautaa on verrattu Vendelin ja Valsgärden samanaikaisiin kalmistoihin Keski-Ruotsissa. Itä-Anglialla oli ilmeisesti yhteyksiä Skandinaviaan, ja on myös esitetty, että kuningassuku olisi ollut svealaista alkuperää.
Aiheesta muualla

British Museum: https://www.britishmuseum.org/collection/death-and-memory/anglo-saxon-ship-burial-sutton-hoo
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuva vuoden 1939 kaivauksista, joissa näkyy maassa oleva veneen painanne.
Yksi Sutton Hoon hautakummuista
Suurniva

| Suurniva Великая Нива, Velikaja Niva |
| --- | --- |
 Suurnivan kylää.
 Suurniva
 Koordinaatit: 62°21′30″N, 35°13′0″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Kunta:  Suurlahti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2012):  167
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suurniva eli Suuripelto (ven. Вели́кая Ни́ва, Velikaja Niva) on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisniemellä 17 kilometriä Suurlahdesta koilliseen. Kylässä on 167 asukasta (vuonna 2012).
Suurniva kuului 1900-luvun alussa Tolvojan volostin Foimoguban kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 21 taloa, koulu ja 131 asukasta. Neuvostoaikana perustettiin Äänisentauksen piiriin kuulunut Suurnivan kyläneuvosto. Vuonna 1933 siihen kuului 23 asutusta, joissa oli yhteensä 880 asukasta. Asukkaat olivat kaikki venäläisiä. Vuonna 1959 Suurnivaan liitettiin Tipinitsan kyläneuvosto. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa Suurnivan kylähallintoalue yhdistettiin Suurlahden maalaiskuntaan.
Kylän kautta kulkee Karhumäen ja Suurlahden välinen asfaltoitu maantie. Sieltä on linja-autoyhteys Suurlahteen, Karhumäkeen ja Petroskoihin. Palveluihin kuuluvat lastentarha, posti ja kauppa.
Şuşan taistelu (2020)

Şuşan taistelu oli Armenian–Azerbaidžanin sodan 2020 aikainen taistelu strategisesti ja symbolisesti tärkeän Şuşan kaupungin hallinnasta lokakuun lopulta marraskuun alkupuolelle. Azerit tiedottivat vallanneensa kaupungin 8. marraskuuta. Taisteluja Şuşassa seurasi Venäjän välittämä tulitaukosopimus 10. marraskuuta.
Tausta

Şuşan eli armeniaksi Šušin kaupunki oli vanha Vuoristo-Karabahin pääkaupunki. Karabahin kaani oli rakennuttanut paikalle linnoituksen 1700-luvulla. Kaupungissa oli suuri armenialainen väestönosa vuoteen 1920 saakka, jolloin monet pakenivat etniset väkivaltaisuuksien takia. Sittemmin kaupunki oli azerien keskus alueella. Vuoristo-Karabahin sodan myötä 1990-luvun alussa kaupunki päätyi Vuoristo-Karabahin tasavallan separatistien haltuun. Kaupunki raunioitui ja sen asukkaat pakenivat muualle.
Şuşa sijaitsee strategisella paikalla kukkulalla, joka hallitsee ympäröivää maastoa. Aivan sen vieressä sijaitsee Vuoristo-Karaahin pääkaupunki Stepanakert. Kaupungin ohi kulkee tie Armeniasta Laçınin kautta Vuoristo-Karabahin pääkaupunkiin. Tie on yksi kahdesta alueelle Armeniasta johtavasta tiestä. Kaupungin symbolinen arvo oli huomattava sen historian takia niin armenialaisille, kuin azereillekkin. Azerbaidžanin ja armenialaisten välisten yhteenottojen alettua jälleen syyskuussa 2020 Şuşan valtauksesta tuli Azerbaidžanin tärkein sotilaallinen tavoite.
Taistelu

Täysimittaiset taistelut Vuoristo-Karabahissa alkoivat 27. syyskuuta 2020. Lokakuun puolella azerien joukot etenivät kohti Şuşaa. Azerijoukkoja Şuşan taisteluissa komensi kenraaliluutnantti Hikmət Mirzəyev ja armenialaisia Sejran Ohanjan.
30. lokakuuta Vuoristo-Karabahin armenialaiset tiedottivat azerien edenneet Şuşan tuntumaan. Taistelut jatkuivat seuraavien päivien aikana azerien edetessä hitaasti yhä lähemmäksi kaupunkia. 4. marraskuuta azerit olivat armenialaisten mukaan vain muutaman kilometrin päässä kaupungista. Azerbaidžanin presidentti İlham Əliyev ilmoitti samaan tapaan azerien edenneen Şuşan kukkulan kallioiden tuntumaan kaupungin etelä- ja itäpuolilla. Samana päivänä armenialaiset sulkivat Şuşan ohi kulkevan tien liikenteeltä.
7. marraskuuta armenialaiset tiedottivat kaupungin vieressä käydyistä kiivaiksi luonnehdituista taisteluista. Seuraavana päivänä Azerbaidžan ilmoitti sen joukkojen vallanneen kaupungin. Armenialaiset kiistivät ensin kaupungin valtauksen mainiten taistelujen siellä jatkuvan edelleen. Azerit alkoivat joka tapauksessa juhlia valtausta maansa pääkaupunki Bakussa. Vuoristo-Karabahin armenialaiset tunnustivat menettäneensä kaupungin hallinnan 9. marraskuuta.
Seuraukset

Armenia ja Azerbaidžan solmivat Venäjän välittämän sopimuksen konfliktin päättämisestä 10. marraskuuta. Sopimus merkitsi Azerbaidžanin voittoa. Esimerkiksi Vuoristo-Karabahin päämies Arajik Haroutjounan kutsui tulitaukoa välttämättömäksi Şuşan menetyksen takia. Haroutjounanin mukaan taistelujen jatkaminen olisi merkinnyt pääkaupunki Stepanakertin ja koko Vuoristo-Karabahin menetystä.
Azerbaidžanissa uutista kaupungin valtauksesta juhlittiin eri puolilla maata.
Näkymä Şuşaan ja ympäröivää maastoa vuodelta 2013.
Taistelun voiton juhlijoita Bakussa.
Jäänmurtaja Suursaari

Jäänmurtaja Suursaari oli Suomen merenkulkuviranomaisten omistama jäätä murtava yhteysalus. Alus rakennettiin Varkaudessa 1923 ja sijoitettiin ajamaan yhteysajoa Suomenlahden ulkosaarille; se oli alusta alkaen hiilipolttoinen höyrylaiva.
Alus menestyi työssään erittäin hyvin; se oli jäänmurtokykyinen eikä juuri tarvinnut isompien murtajien apua; aluksella oli oma postipysäkki. Se toimi saattajana sotavuosien ajan, mutta kesällä 1944 se telakoitiin ja höyrykattila muutettiin halkolämmitykselle: alus määrättiin nyt Turun satamajäänmurtajaksi. Se ei ehtinyt tehdä tätä työtä yhtään, koska se luovutettiin syksyllä 1944 sotakorvauksena. Aluksen myöhemmät vaiheet ovat tuntemattomia.
Suuri moraalioppi

Suuri moraalioppi (m.kreik. Ἠθικὰ μέγαλα, Ēthika megala; lat. Magna Moralia) on etiikkaa käsittelevä teos, joka on yleisesti pantu Aristoteleen nimiin. Jotkut tutkijat epäilevät, ettei Aristoteles ole teoksen kirjoittaja, vaan että sen kirjoittivat hänen oppilaansa. Muun muassa J. L. Ackrill on kuitenkin vakuuttunut siitä, että teos on Aristoteleen.
Joka tapauksessa teosta pidetään selvästi epäkypsempänä kuin Aristoteleen Nikomakhoksen etiikkaa.
Teoksessa selvitetään erityisesti oikeudenmukaisen käsitettä ja siihen liittyviä seikkoja. Kirjoittaja jakaa asiat oikeudenmukaisiin joko luonnon mukaan tai lain mukaan. Luonnollisetkin asiat voivat kuitenkin muuttua, joten samoin luonnollinen oikeudenmukaisuus voi muuttua ajan myötä.
Kirjallisuutta

Aristotle: Magna Moralia. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XVIII. Loeb Classical Library 287)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99317-9  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Suppilovahvero

| Suppilovahvero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Cantharellales
Heimo::  Hydnaceae
Suku::  Mustatorvisienet Craterellus
Laji::  tubaeformis
Kaksiosainen nimi
 Craterellus tubaeformis  (Fr.) Quél. 
Synonyymit
 Cantharellus tubaeformis Fr. 
Katso myös
   Suppilovahvero Wikispeciesissä   Suppilovahvero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suppilovahvero (Craterellus tubaeformis, syn. Cantharellus tubaeformis) on Hydnaceae-heimoon kuuluva erinomainen ruokasieni.
Koko ja ulkonäkö

Suppilovahvero on kooltaan pienikokoinen ja muodoltaan torvimainen. Sienestäjän on usein etsittävä sitä sammaleen seasta. Onneksi se kasvaa ryhmissä ja usein suurena joukkona. Lakin halkaisija on useimmiten alle viisi senttiä. Sen lakki on kellertävän tai harmahtavan ruskea, keskellä on selvä suppilo. Suppilon keskeltä on useimmiten selvä reikä onttoon jalkaan, joka on kellertävä ja melko pitkä ja hoikka. Alapinnan harvat helttamaiset poimut ovat leveitä, johteisia ja haaroittuvia. Sienen maku ja tuoksu ovat mietoja.
Koko ja ulkonäkö > Samankaltaisia lajeja

Suppilovahveron näköisellä kosteikkovahverolla (Craterellus lutescens) lakin alapinta on oranssi tai valkoinen ja lähes sileä, kun taas suppilovahveron lakin alapinta on usein harmaa. Myös kosteikkovahvero on ruokasieni.
Kultaheltta (Chrysomphalina chrysophylla eli Omphalina chrysophylla) on myös erehdyttävästi suppilovahveron näköinen, mutta se ei ole ruokasieni. Harvinainen nuhruvahvero (Cantharellus melanoxeros) sekä rustonupikka (Leotia lubrica) muistuttavat myös suppilovahveroa.
Kasvuaika ja -paikka

Suppilovahvero on ruokasienistä myöhäisimpiä, ja sen parhaat satokuukaudet ovat syys- ja lokakuu, mutta niitä voi löytää vielä marraskuussakin. Jäätyminen ei pilaa itiöemiä, vaan niitä voi kerätä lumen altakin syötäväksi. Suppilovahvero kasvaa yleensä sammaleisissa havumetsissä useina ryppäinä. Se on yleinen Etelä- ja Keski-Suomessa; lajin runsaimmat pohjoisimmat esiintymät ovat napapiirin tuntumassa, mutta sitä on tavattu Inarissakin.
Suppilovahveroa tavataan Euroopassa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. On joitakin viitteitä siitä, että Pohjois-Amerikan länsiosien suppilovahverot kuuluvat eri lajiin tai alalajiin kuin Euroopan ja Pohjois-Amerikan itäosien sienet.