stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evoluutio
Elämän kehityshistoria > Elämän kehittyminen

Esitumalliset elivät maapallolla noin 3–4 miljardia vuotta sitten. Mitään merkittäviä muutoksia näiden eliöiden morfologiassa tai solujen järjestäytymisessä ei tapahtunut seuraavan muutaman miljardin vuoden aikana. Aitotumaiset solut ilmestyivät 1,6–2,7 miljardia vuotta sitten. Seuraava merkittävä muutos solujen rakenteeseen tuli, kun aitotumaiset nielaisivat sisäänsä bakteereja muodostaen niiden kanssa symbioottisen suhteen, jota kutsutaan endosymbioosiksi. Nielaistut bakteerit ja isäntäsolut kehittyivät tämän jälkeen koevolutiivisesti, ja bakteereista kehittyi joko mitokondrioita tai hydrogenosomeja. Toinen nielaiseminen, joka kohdistui syanobakteerien kaltaisiin eliöihin, johti viherhiukkasten kehittymiseen levissä ja kasveissa.
Elämän historia oli yksisoluisten aitotumaisten, esitumallisten ja arkeonien historiaa, kunnes noin 610 miljoonaa vuotta sitten monisoluisia eliöitä alkoi ilmestyä ediakarakauden meriin. Monisoluisuuden evoluutio tapahtui lukuisten itsenäisten tapahtumien kautta eliöissä, kuten sienieläimissä, ruskolevissä, syanobakteereissa, limasienissä ja limabakteereissa.
Pian näiden monisoluisten eliöiden ilmestymisen jälkeen esiintyi huomattava määrä biologista monimuotoisuutta noin 10 miljoonaa vuotta kestäneen kambrikauden lajiräjähdykseksi kutsutun tapahtuman aikana. Suurin osa nykyisten eläinten pääjaksoista ilmestyi fossiilikerrostumiin tässä tapahtumassa. Lukuisia syitä kambrikauden lajiräjähdykselle on ehdotettu, mukaan lukien hapen kerääntyminen ilmakehään yhteyttämisen kautta.
Noin 500 miljoonaa vuotta sitten kasvit ja sienet asuttivat Maata, ja näitä seurasivat pian niveljalkaiset ja muut eläimet. Hyönteiset menestyivät erityisen hyvin ja vielä tänäkin päivänä muodostavat enemmistön eläinlajeista. Sammakkoeläimet ilmestyivät ensimmäisen kerran noin 364 miljoonaa vuotta sitten. Näitä seurasivat varhaiset vesikalvolliset ja linnut noin 155 miljoonaa vuotta sitten (kumpikin matelijoiden kaltaisista suvuista), nisäkkäät noin 129 miljoonaa vuotta sitten, homininae noin 10 miljoonaa vuotta sitten ja nykyihminen noin 250 000 vuotta sitten. On kuitenkin huomattava, että näiden suurten eläinten kehityksestä riippumatta, pienemmät eliöt ovat edelleen erittäin menestyksekkäitä ja vallitsevat Maassa – enemmistön sekä biomassasta että lajeista muodostavat esitumalliset.
Sovellukset

Evoluutiobiologiassa käytetyillä käsitteillä ja malleilla, kuten luonnonvalinnalla, on useita sovelluksia.
Jalostus viittaa elävien eliöiden, mikrobien, eläinten tai kasvien kehittämiseen haluttuun suuntaan keinotekoisesti. Tätä on käytetty tuhansien vuosien ajan kasvien ja eläinten domestikaatioon. Tämänkaltaisesta valinnasta on hiljattain tullut merkittävä osa geenitekniikkaa, jossa käytetään antibioottiresistenttien geenien kaltaisia geenitekniikan tekijöitä manipuloimaan DNA:ta. Haluttuja ominaisuuksia omaavia proteiineja kehitetään toistuvien mutaatioiden ja valintojen kierrosten kautta prosessissa, jota kutsutaan ohjatuksi evoluutioksi.
Useat sairaudet eivät ole pysyviä ilmiöitä, vaan kykenevät muuttumaan evoluution myötä. Virukset, bakteerit, sienet ja syövät kehittyvät resistenteiksi immuunijärjestelmille ja lääkeaineille. Samat ongelmat ilmenevät maanviljelyssä, kun käytetään hyönteismyrkkyjä ja herbisidejä.
Tietojenkäsittelytieteessä aloitettiin evoluution simulointi evoluutioalgoritmeja ja tekoelämää käyttäen 1960-luvulla. Evoluutioalgoritmeista tuli laajalti tunnustettu optimointimenetelmä Ingo Rechenbergin 1960-luvulla tekemän työn johdosta. Hän käytti evoluution strategioita ratkaisemaan monimutkaisia teknisiä ongelmia. Erityisesti geneettiset algoritmit nousivat suosioon John Hollandin kirjoitusten kautta. Käytännön sovelluksiin lukeutuu myös tietokoneohjelmien automaattinen evoluutio. Nykyään evoluutioalgoritmeja käytetään optimoimaan järjestelmiä ja ratkaisemaan moniulotteisia ongelmia tehokkaammin kuin ihmisten kehittämät ohjelmistot.
Yhteiskunnalliset ja kulttuuriset vaikutukset

Uuden ajan aatehistoriassa on tapana puhua kahdesta suuresta vallankumouksesta. Ensimmäinen vallankumous oli maakeskisen todellisuuskäsityksen sortuminen. Tähtitieteilijä Kopernikuksen mukaan tätä ensimmäistä vallankumousta, joka tapahtui noin neljäsataa vuotta sitten, kutsutaan kopernikaaniseksi vallankumoukseksi. Toinen mullistus alkoi, kun Darwin osoitti, että ihmiskuntakin on osa luontoa eikä siitä erillinen ilmiö.
Ajatus elämän kehittymisestä oli aktiivisen akateemisen keskustelun aiheena 1800-luvun aikana, erityisesti Lajien synnyn (1859) julkaisun jälkeen. Keskustelun keskipisteenä oli evoluutioteorian filosofiset, yhteiskunnalliset ja uskonnolliset vaikutukset. Valtaosa nykypäivän tieteilijöistä hyväksyy synteettisen evoluutioteorian. Tästä huolimatta evoluutio on edelleen kiistanalainen käsite eräille teisteille.
Useat uskonnot ja kirkkokunnat ovat tulleet sovintoon evoluutioteorian kanssa teistisen evolutionismin kaltaisten käsitteiden kautta. Tästä huolimatta on kreationisteja, jotka uskovat, että evoluutioteoria on ristiriidassa heidän uskontoonsa kuuluvan luomiskertomuksen kanssa ja vastustavat sitä. Kuten tuli ilmi Vestiges of the Natural History of Creation -nimisen kirjan julkaisua seuranneessa keskustelussa vuonna 1844, evoluutiobiologian kiistellyin ominaisuus on ihmisen evoluution implisiitti, että ihmisillä on yhteinen esivanhempi apinoiden kanssa, ja että ihmiskunnan järjellisillä ja moraalisilla kyvyillä on samat luonnolliset syyt ja perityt ominaisuudet kuin eläimillä. Joissain maissa, eritoten Yhdysvalloissa, nämä tieteen ja uskonnon väliset jännitteet ovat ruokkineet uskonnollista konfliktia, joka on keskittynyt julkista koulutusta ympäröivään politiikkaan. Vaikka kosmologian ja geotieteiden kaltaiset tieteenhaarat ovat myös ristiriidassa usean pyhän kirjoituksen sananmukaisen tulkinnan kanssa, evoluutiobiologia on saanut osakseen huomattavasti enemmän vastustusta henkilöiltä, jotka tulkitsevat pyhiä kirjoituksia kirjaimellisesti.
Vuonna 2006 julkaistun tutkimuksen mukaan 65 prosenttia suomalaisista piti kehitysoppia oikeana ja 30 prosenttia vääränä. Tämä oli tiedelehti Sciencen mukaan epäilevämpää kuin monissa muissa Euroopan maissa ja Japanissa. Suomalaisten vakuuttuneisuus evoluutiosta on kuitenkin kasvanut vähä vähältä niin, että vuonna 2019 teetetyn kyselyn mukaan 71 prosenttia piti ihmisten kehitystä varhaisemmista eläinlajeista totena ja 10 prosenttia ei.
Kirjallisuutta

Bargum, Katja & Kokko, Hanna: Kutistuva turska ja muita evoluution ihmeitä.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34020-2
Carroll, Sean B.: Loputtomat kauniit muodot: Evodevon uusi tiede.  (Endless forms most beautiful: The new science of evo devo, 2005.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 2007.  ISBN 978-952-5697-03-2
Coyne, Jerry A.: Miksi evoluutio on totta.  (Why evolution is true, 2009.)  Suomentanut Risto Suikkanen. Tampere:  Vastapaino, 2011.  ISBN 978-951-768-376-0
Dawkins, Richard: Geenin itsekkyys.  (The selfish gene, 1976, 1989.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1993.  ISBN 951-884-107-1
Dawkins, Richard: Sokea kelloseppä.  (The blind watchmaker, 1986.)  Suomentanut Risto Varteva. Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15863-1
Dawkins, Richard: Maailman hienoin esitys: Evoluution todisteet.  (The greatest show on Earth: The evidence for evolution, 2009.)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra cognita, 2009.  ISBN 978-952-5697-27-8
Gould, Stephen Jay: Ihmeellinen elämä: Burgessin esiintymä ja historian kulku.  (Wonderful life: The Burgess shale and the nature of history, 1989.)  Suomentanut Outi Nummi ja Markus Nummi. Helsinki:  Art House, 1991.  ISBN 951-884-088-1
Hanski, Ilkka & Niniluoto, Ilkka & Hetemäki, Ilari (toim.): Kaikki evoluutiosta.  Helsinki:  Gaudeamus, 2009.  ISBN 978-952-495-098-5
Portin, Petter & Vuorisalo, Timo (toim.): Evoluutio NYT! Charles Darwinin juhlaa.  Turku:  Kirja-Aurora, 2008.  ISBN 978-951-29-3666-3
Weiner, Jonathan: Darwinin linnut.  (The beak of the finch: A story of evolution in our time, 1994.)  Suomentanut Tuula Hollmén. Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-13805-7
Juha Valste: Evoluutio – Miten lajit kehittyvät.  SKS, 2018.  ISBN 978-952-222-924-3
Browne, Janet: Darwinin Lajien synty.  (Darwin’s Origin of species, 2007.)  Suomentanut Riitta Virkkunen. Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-7441-9
Darwin, Charles: Lajien synty.  (Origin of Species, 1859.)  Suomentanut Pertti Ranta. Tampere:  Osuuskunta Vastapaino, 2009.  ISBN 978-951-768-236-7
Björklund, Mats: Evoluutiobiologia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-076-3
Cracraft, Joel; Bybee, Rodger W.: Evolutionary Science and Society: Educating a New Generation.  Colorado Springs, CO:  Biological Sciences Curriculum Study, 2005.  ISBN 1-929614-23-3  OCLC:64228003  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 15.8.2015). (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Futuyma, Douglas J.: Evolutionary Biology.  (Third Edition)  Sunderland, Massachusetts:  Sinauer Associates, 1998.  ISBN 0-87893-189-9  (englanniksi)
Laihonen, Pasi & Salo, Jukka & Vuorisalo, Timo: Evoluutio: Miten elämä kehittyy.  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08486-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mitä evoluutio on? (Opetus.tv videopalvelu)
Evoluutio 2009 -juhlavuosi (Arkistoitu – Internet Archive). Luonnontieteellinen keskusmuseo.
Evoluutio ja evoluutioteoria – Elämän kehitys nykytieteen valossa. Biomi.org.
Evoluutio. Internetix.
Evoluutio (Arkistoitu – Internet Archive). Etälukio.
Sloan, Phillip: The Concept of Evolution to 1872 The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Evolution – 7.12.2014 versio
DNA:n rakenne. Keskellä olevia emäksiä ympäröi fosfaatti-sokeriketjut kaksoiskierteinä.
Kromosomin osan duplikaatio eli kahdentuminen.
Tämä kaavio esittää suvullisen lisääntymisen kaksinkertaista kustannusta. Jos jokainen yksilö osallistuisi kahden jälkeläisen tuottamiseen, (a) suvullinen populaatio pysyisi saman kokoisena joka sukupolvessa, kun taas (b) suvuttomasti lisääntyvän populaation koko kaksinkertaistuisi joka sukupolvessa.
Mutaatio ja luonnonvalinta johtavat tummempaan populaatioon.
Nämä kaaviot esittävät geneettisen valinnan erilaisia muotoja. Jokaisessa kaaviossa x-akselin muuttuja kuvastaa fenotyyppistä ominaisuutta ja y-akselin muuttuja kuvastaa eliöiden lukumäärää. Ryhmä A on alkuperäinen populaatio ja ryhmä B on populaatio valinnan jälkeen.

· Kaavio 1 esittää suuntaavaa valintaa, jossa yhden ääripään fenotyyppiä suositaan.

· Kaavio 2 esittää tasapainottavaa valintaa, jossa keskimmäistä fenotyyppiä suositaan enemmän kuin ääripään fenotyyppejä.

· Kaavio 3 esittää hajottavaa valintaa, jossa kummankin ääripään fenotyyppejä suositaan enemmän kuin keskimmäistä fenotyyppiä.
Geneettisen ajautumisen simulaatio, jossa on seurattu 20 linkittymätöntä geeniä 10 yksilön (ylempi kaavio) ja 100 yksilön (alempi kaavio) populaatioissa. Ajautuminen fiksaatioon on nopeampaa pienemmässä populaatiossa.
Homologisia luita nelijalkaisten raajoissa. Näiden eläinten luilla on samat perusrakenteet, mutta ne ovat adaptoituneet tiettyihin käyttötarkoituksiin.
Hetulavalaan luuranko; a ja b osoittavat räpylöiden luihin, jotka adaptoituivat etujalkojen luista: c osoittaa surkastuneisiin jalkaluihin, mikä viittaa adaptaatioon maalta merelle.
Thamnophis sirtalis -niminen käärme, jossa on kehittynyt vastustuskyky sen saaliissa olevaa tetrodotoksiinia vastaan.
Lajiutumisen neljä mekanismia.
Sirkkujen maantieteellinen eristyneisyys tuotti yli tusinan uutta lajia Galápagossaarilla.
Tyrannosaurus rex. Dinosaurukset kuolivat sukupuuttoon liitukauden joukkosukupuutoksi kutsutussa tapahtumassa liitukauden lopussa.
Ihmisapinat ovat polveutuneet yhteisestä esivanhemmasta.
Evoluutiopuu havainnollistaa, miten nykyiset lajit erosivat yhteisestä esivanhemmasta. Kolme domeenia on väritetty: bakteerit sinisiksi, arkeonit vihreiksi ja aitotumaiset punaisiksi.
Käännös suomeksi
Arvo Koskelainen

| Arvo Koskelainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1903 Vahviala, Viipurin maalaiskunta
Kuollut: 22. helmikuuta 1940 (36 vuotta) Yläsommee, Viipurin maalaiskunta
Uran tiedot
Laji:  hiihto
Arvo Koskelainen (2. syyskuuta 1903 Vahviala, Viipurin maalaiskunta – 22. helmikuuta 1940 Yläsommee, Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen hiihtäjä.
Arvo Koskelainen kilpaili uran ensi vuoden TUL:n alaisessa Vahvialan Kilpa-Veikoissa. Hänen ensi menestyksensä TUL:n puolella oli mestaruskilpailujen 50 km:n pronssi vuona 1928. Seuraavat menestykset tulivat vuona 1931 voittaessaan TUL:n mestaruudet niin 10 kuin 30 km:llä. Saman vuoden Työläisolympialaisissa Itävallan Mürzzuschlagissa hän oli 15 km:n neljäs häviten vain suomalaisille. Samassa kisassa Arvon veli Vilho sijoittui 8:ksi ja serkku Antti 12:ksi. Seuraavina vuosina tuli lisää menestystä sijoittuessan toiseksi vuoden 1932 30 km:llä ja vuoden 1934 TUL-mestari niin 10 kuin 30 km:n matkalla.
Koska mahdollisuus vuoden 1936 talviolympialaisiin oli vain Hiihtoliiton puolella veljekset Arvo ja Vilho Koskelainen vaihtoivat Hiihtoliiton alaisen viipurilaisen Karjalan Urheilijoiden riveihin. Arvo olikin vuoden 1935 SM-hiihtojen 17 km:llä ja 50 km:llä molemmissa neljäs. Samalla kaudella hän sijoittui Ruotsin Bodenin hiihtokisoissa 50 km:llä myös 4:ksi. Näiden suoritusten perusteella hän pääsi olympiavalmennettaviin, mutta paikkaa olympialaisiin ei tullut. Kuukauden olympialaisten jälkeen Arvo Koskelainen sijoittui Puijon hiihtojen 50 km:llä toiseksi.
Talvisodassa Arvo Koskelainen palveli ErP 3:ssa. Hän kaatui helmikuun perääntymisvaiheessa Viipurinlahden etelärannalla Yläsommeessa. Koskelainen kuului silloisen Suomen ykkösluokan hiihtäjiin, joita kaatui useampia Talvisodan kestäessä.
Adriana

| Adriana |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Adriane, Adrianna, Adrianne, Adrienne 
Nimen alkuperä:  Adrianin sisarnimi; ’Adrianin kaupungista kotoisin oleva’ 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Adriana on naisen etunimi, joka on johdettu miehennimestä Adrian.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 630–650 Adriana-nimistä naista.
Nimipäivä

Adrianalla on nimipäivä Ruotsin almanakassa 4. maaliskuuta. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2001.
Tunnettuja Adrianoja

Adriana Araújo (s. 1981), brasilialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti
Adriana Barraza (s. 1956), meksikolainen näyttelijä
Adriana Basile (n. 1580–1640), italialainen laulaja ja säveltäjä
Adriana Behar (s. 1969), brasilialainen rantalentopalloilija ja olympiamitalisti
Adriana Carmona (s. 1973), venezuelalainen taekwondoin ja olympiamitalisti
Adriana Chechik (s. 1991), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Adriana Ferreira (s. 1990), portugalilainen huilisti
Adriana Jelinkova (s. 1995), alankomaalainen alppihiihtäjä
Adriana Karembeu (s. 1971), slovakialainen malli ja näyttelijä
Adriana Krnáčová (s. 1960), tšekkiläinen poliitikko
Adriana Leal da Silva (s. 1996), brasilialainen jalkapalloilija
Adriana Leon (s. 1992), kanadalainen jalkapalloilija
Adriana Lima (s. 1981), brasilialainen malli
Adriana Lisboa (s. 1970), brasilialainen kirjailija
Adriana Pérez (s. 1992), venezuelalainen tennispelaaja
Adriana Moisés Pinto (s. 1978), brasilialainen koripalloilija ja olympiamitalisti
Adriana ”Diana” van der Plaats (s. 1971), alankomaalainen uimari ja olympiamitalisti
Adriana Sachs (s. 1993), argentiinalainen jalkapalloilija
Adriana Sage (s. 1980), meksikolainen pornonäyttelijä
Adriana Vilagoš (s. 2004), serbialainen keihäänheittäjä
Kuvitteellisia Adrianoja

Adriana, päähenkilö Kaija Saariahon oopperassa Adriana Mater
Bridget Jones – elämäni sinkkuna

| Bridget Jones – elämäni sinkkuna> Bridget Jones’s Diary |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sharon Maguire
Käsikirjoittaja:  Andrew Davies  Richard Curtis
Perustuu:  Helen Fieldingin romaaniin Bridget Jones – elämäni sinkkuna
Tuottaja:  Tim Bevan Eric Fellner Jonathan Cavendish
Säveltäjä:  Patrick Doyle
Kuvaaja:  Stuart Dryburgh
Leikkaaja:  Martin Walsh
Tuotantosuunnittelija:  Gemma Jackson
Pukusuunnittelija:  Rachael Fleming
Pääosat:  Renée Zellweger Hugh Grant Colin Firth Jim Broadbent Embeth Davidtz Gemma Jones
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Miramax Films Universal Pictures
Levittäjä:  UIP-Dunafilm
Ensi-ilta:   13. huhtikuuta 2001  24. elokuuta 2001
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  26 miljoonaa $
Tuotto:  281 929 795 $
Seuraaja:  Bridget Jones: Elämä jatkuu
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bridget Jones – elämäni sinkkuna (Bridget Jones’s Diary) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut romanttinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Sharon Maguire. Se perustuu Helen Fieldingin samannimiseen romaaniin vuodelta 1996. Elokuvan pääosissa ovat Renée Zellweger, Hugh Grant, Colin Firth, Jim Broadbent, Embeth Davidtz ja Gemma Jones.
Elokuvalle on tehty kaksi jatko-osaa Bridget Jones: Elämä jatkuu (2004) ja Bridget Jones’s Baby (2016).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Renée Zellweger   | … |  Bridget Jones   |
|  Gemma Jones   | … |  Bridgetin äiti   |
|  Celia Imrie   | … |  Una Alconbury, äidin ystävätär   |
|  James Faulkner   | … |  Geoffrey-'setä', Unan mies   |
|  Jim Broadbent   | … |  Bridgetin isä   |
|  Colin Firth   | … |  Mark Darcy   |
|  Charmian May   | … |  Mrs. Darcy   |
|  Hugh Grant   | … |  Daniel Cleaver   |
|  Paul Brooke   | … |  Mr. Fitzherbert   |
|  Felicity Montagu   | … |  Perpetua   |
|  Shirley Henderson   | … |  Jude   |
|  Sally Phillips   | … |  Shazza   |
|  James Callis   | … |  Tom   |
Vastaanotto > Palkinnot

Elokuva on saanut Oscar-ehdokkuuden parhaasta naispääosasta.
Aiheesta muualla

Helena Ylänen: Bridget Jones – elämäni sinkkuna[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 24.8.2001.
Sanna Kiertonen: Halleluja, siellähän sataa miehiä! Film-o-holic.com 1.1.2002.
Ego vobiscum sum omnibus diebus usque ad consummationem saeculi

Kristuksen taivaaseenastuminen. Albrecht Dürerin piirros, n. 1515.
Et ecce ego vobiscum sum omnibus diebus usque ad consummationem saeculi (lat.) ovat Matteuksen evankeliumin viimeiset sanat (Matt. 28:20) latinankielisessä Raamatun käännöksessä Vulgatassa. Vuoden 1992 Raamatun käännöksessä ne on suomennettu: ”Ja katso, minä olen teidän kanssanne kaikki päivät maailman loppuun asti.”
Tähän lauseeseen perustuu roomalaiskatolisen kirkon oppi eukaristiasta. Tuomas Akvinolainen (1225–1274) ja hänen aikalaisensa tulkitsivat lauseen lupauksena Jeesuksen läsnäolosta ehtoollisessa. Sen mukaisesti Jeesuksen Kristuksen ruumis ja veri on ”todella, reaalisesti ja olemuksellisesti” läsnä. Tämä reaalipreesens selittyy transsubstantiaatiosta eli substanssin muuttumisesta.
Paavi Paavali VI lainasi lausetta avatessaan Vatikaanin II ekumeenisen kirkolliskokouksen istunnon 29.9.1963.
Biramia

Biramia on niveljalkaisten raajojen ominaisuus. Biraminen raaja haarautuu kahteen osaan, ja kumpikin haara koostuu sarjasta toisiinsa kiinnittyneitä segmenttejä.
Niveljalkaisten varhaiset kantamuodot muodostuivat jaokkeista, joissa jokaisessa on yksi raajapari. Raajapari on kaksiosainen eli biraminen, siinä on varsinainen raaja-osa sekä kidusosa. Kehityksen myötä tämä perusrakenne on muuttunut niveljalkaisten luokista riippuen suurestikin. Useimmiten on erotettavissa ainakin toinen rakenteen perusosista, raaja tai kidus.
Bunpei Shiratori

Bunpei Shiratori (s. 1967) on Kahjot ninjat -sarjan tähdistön jäsen. Ammatiltaan hän on hoitoalan työntekijä. Hän debytoi yhdeksännessä kilpailussa ja epäonnistui kaarevalla seinällä. Kymmenenteen hän ei osallistunut ja 11. kilpailussa hän pääsi toiselle tasolle. Ainoa kerta jolloin hän pääsi finaalin, oli heti seuraava kilpailu, mutta häneltä loppui aika köysikiipeilyssä.
Shiratorilla on oma täysimittainen harjoittelurata kotipihallaan, jossa myös vastaavan amerikkalaisen sarjan finalistit ovat käyneet harjoittelemassa. Lisäksi Shiratori teki historiaa Kahjojen Ninjojen 21. kilpailussa pääsemällä kaikkien aikojen toiseksi vanhimpana toiselle tasolle.
Suoritukset

Bunpei Shiratorin suoritukset:
| Kilpailu | Numero | Suoritus | Taso |
| --- | --- | --- | --- |
| 9 | 79 | Epäonnistui Kaarevalla seinällä | Ensimmäinen |
10: Ei ole mukana
| 11 | 66 | Epäonnistui Seinännostossa | Toinen |
| 12 | 77 | Epäonnistui Köysikiipeilyssä | Viimeinen |
| 13 | 99 | Epäonnistui Putkiliulla | Kolmas |
| 14 | 96 | Epäonnistui Tasapainotynnyrillä | Toinen |
| 15 | 94 | Epäonnistui Hyppyputkissa/Kohtalon sillalla | Kolmas |
| 16 | 96 | Epäonnistui Putkiliulla | Kolmas |
| 17 | 81 | Epäonnistui Vartalonojassa | Kolmas |
| 18 | 95 | Epäonnistui Hämähäkkihypyssä | Ensimmäinen |
| 19 | 82 | Epäonnistui Lentorännissä (aika loppui) | Ensimmäinen |
20: Ei ollut mukana (loukkaantui)
| 21 | 83 | Epäonnistui Mäkihypyssä | Toinen |
22: Ei ollut mukana (loukkaantui)
23: Ei ollut mukana
Jacob

| Jacob |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Jake 
Vastineita eri kielissä:  Giacobbe, Giacomo, Jaak, Jaakko, Jaakob, Jaakoppi, Jacobus, Jacques, Jakob, Jakop, Jakov, Jakub, James 
Nimen alkuperä:  Vanhassa testamentissa esiintyvä nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jacob on heprealaisperäinen miehen etunimi. Se on raamatullisen Jaakob-nimen kansainvälinen muoto, joka on käytössä myös sukunimenä.
Yhdysvalloissa Jacob on ollut erittäin suosittu pojannimi 2000- ja 2010-luvuilla.
Nimi Suomessa

Jacob-nimi esiintyi Suomen almanakassa 1700- ja 1800-luvuilla. Nimipäiviä olivat 25. heinäkuuta ja 20. joulukuuta.
Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on joulukuuhun 2024 mennessä kirjattu noin 1 130–1 140 Jacob-nimistä miestä. Sukunimenä Jacob on ollut Suomessa 80–90 henkilöllä.
Tunnettuja Jacobeja > A

Jacob Aall (1773–1844), norjalainen poliitikko ja kansantaloustieteilijä
Jacob ”Jake” Abel (s. 1987), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jacob Pavlovich Adler (1855–1926), ukrainalaissyntyinen yhdysvaltalainen näyttelijä
Jacob Georg Agardh (1813–1901), ruotsalainen kasvitieteilijä
Jacob Niclas Ahlström (1805–1857), ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari
Jacob Johan Anckarström (1762–1792), Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n murhaaja
Jacob Anderson (s. 1990), Raleigh Ritchie, englantilainen näyttelijä ja muusikko
Jacob Andersson (s. 1995), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jacob Appel (1866–1931), tanskalainen kansanopistonjohtaja, ministeri ja tietokirjailija
Jacob Avshalomov (1919–2013), yhdysvaltalainen säveltäjä ja kapellimestari
Tunnettuja Jacobeja > B

Jacob Barnett (s. 1998), yhdysvaltalainen lapsinero
Jacob Bekenstein (1947–2015), israelilais-yhdysvaltalainen fyysikko
Jacob Bernard-Docker (s. 2000), kanadalainen jääkiekkoilija
Jacob Beser (1921–1992), yhdysvaltalainen sotilas
Jacob Binck (n. 1500–1569), saksalainen taidemaalari
Jacob Bjerknes (1897–1975), norjalainen meteorologi
Jacob Bjerselius (s. 1998), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jacob Björnström (1881–1935), suomalainen purjehtija ja olympiamitalisti
Jacob Jonas Björnståhl (1731–1779), ruotsalainen orientalisti ja matkakirjailija
Jacob Aall Bonnevie (1838–1904), norjalainen poliitikko
Jacob Bronowski (1908–1974), brittiläinen matemaatikko ja kulttuurintutkija
Jacob Bruun Larsen (s. 1998), tanskalainen jalkapalloilija
Jacob Bryson (s. 1997), kanadalainen jääkiekkoilija
Jacob Buksti (1947–2016), tanskalainen poliitikko
Jacob Bull (1853–1930), norjalainen kirjailija
Jacob Burckhardt (1818–1897), sveitsiläinen taidehistorioitsija, tietokirjailija ja professori
Jacob ”Jake” Busey (s. 1971), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jacob Bushue (s. 1992), yhdysvaltalainen jalkapalloilija
Tunnettuja Jacobeja > C

Jacob Cederholm (s. 1998), ruotsalainen jääkiekkoilija
Jacob Cepis (s. 1987), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija
Jacob Chronander (n. 1620–1694), ruotsalainen virkamies ja näytelmäkirjailija
Jacob Collins (s. 1964), yhdysvaltalainen taidemaalari
Jacob Dolson Cox (1828–1900), yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja Ohion kuvernööri