stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gordianus I
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gordianus I Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Maximinus Thrax | Rooman keisari Kanssahallitsija Gordianus II | Seuraaja: Pupienus ja Balbinus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Kielireskripti

Asetuksen ensimmäinen sivu asetuskokoelmassa.
Kielireskripti eli Keisarillisen Majesteetin Armollinen Asetus Suomen kielen asettamisesta yhdenmoisiin oikeuksiin Ruotsin kielen kanssa kaikissa semmoisissa kohdissa, jotka wälittömästi koskevat maan nimen-omaan suomalaista wäestöä (AsK 26/1863) oli keisari Aleksanteri II:n antama säädös, joka kohensi suomen kielen asemaa Suomen suuriruhtinaskunnan valtionhallinnossa. Säädöksen mukaan suomenkielisiä asiakirjoja voitiin jättää virastoihin ja tuomioistuimiin välittömästi asetuksen voimaantulon jälkeen. Tämän lisäksi asetus velvoitti viranomaisia ryhtymään sellaisiin toimenpiteisiin, jotta valtion elimet ja laitokset pystyisivät 20 vuoden kuluttua asetuksen voimaantulosta tuottamaan itse suomenkielisiä asiakirjoja. Kielireskripti säädettiin J. V. Snellmanin ehdotuksesta ja esittelystä 1. elokuuta 1863. Keisari allekirjoitti sen Hämeen lääninhallituksen talossa Hämeenlinnassa.
Määräaikaa pidennettiin vielä toiset 20 vuotta, ja uudistus vietiin kokonaisuudessaan läpi vasta vuonna 1902. Samalla myös venäjän kieli sai ruotsin kanssa tasaveroisen aseman hallintokielenä Suomessa.
Akseli Listo kirjoittaa, että vaikka vuoden 1863 kieliasetus kaikessa pääasiassa edelleen säilytti ruotsin kielen virallisen valta-aseman Suomessa, alkoivat tämän parannuksen hyvät hedelmät pian tulla näkyviin. Suomen kieltä alettiin nimittäin käyttää erilaisissa asiakirjoissa, kuten kiinteistöjen kauppa- ja vuokrakirjoissa, perunkirjoitus- ja jakokirjoissa, velkasitoumuksissa ynnä muissa, jotka siihen asti olivat tuomioistuimille ja virastoille kelvatakseen olleet ruotsiksi kirjoitettavat. Osaltaan tämä vaikutti kirjoitustaidon leviämiseen suomalaisen kansan keskuudessa.
Suomenkielinen väestö, johon kuuluivat säädyistä papisto ja talonpojat sekä rahvas säätyjen ulkopuolella, tuli uudistuksen myötä ruotsin kielisten säätyjen, eli aatelin ja porvariston, kanssa tasa-arvoiseen asemaan kansalaisina suhteessa virkavaltaan. Kielireskripti tarkoitti suomalaisessa sääty-yhteiskunnassa pitkää askelta kohti demokratiaa, koska kansan enemmistöstä tehtiin täysivaltaisia kansalaisia, joilla oli mahdollisuus osallistua yhteiskunnalliseen keskusteluun ja päätöksentekoon. Säätyvaltiopäivillä aateli ja porvaristo olivat usein papistoa ja talonpoikia vastaan.
Edeltäviä säädöksiä > Vuoden 1850 säädös

Vuonna 1850 annettiin niin sanottu kieli- eli sensuuriasetus, joka kielsi suomen kielen käyttämisen kirjallisessa toimessa, paitsi uskonnollisten ja taloudellisten aiheiden käsittelyssä.
Edeltäviä säädöksiä > Vuoden 1851 säädös

Vuonna 1851 annettu julistus määräsi, että suomalaisseudulle virkamiehiksi pyrkivien tuli vuoden 1856 alusta osoittaa osaavansa suullisesti käyttää suomen kieltä.
Edeltäviä säädöksiä > Vuoden 1858 säädös

Kielireskriptiä edelsi vuonna 1858 annettu julistus, jonka mukaan kirkonkokous- ja pitäjänkokouspöytäkirjat niissä maaseutuseurakunnissa, joissa suomen kieltä jumalanpalveluksissa jo käytettiin, oli kirjoitettava suomeksi.
Kidusnokkarausku

| Kidusnokkarausku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Myliobatiformes
Heimo::  Nokkarauskut  Hexatrygonidae  Heemstra & Smith, 1980
Suku::  Hexatrygon  Heemstra & Smith, 1980
Laji::  bickelli
Kaksiosainen nimi
 Hexatrygon bickelli  Heemstra & Smith, 1980 
Katso myös
   Kidusnokkarausku Wikispeciesissä   Kidusnokkarausku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kidusnokkarausku (Hexatrygon bickelli) on syvissä vesissä trooppisissa valtamerissä elävä rustokala. Kidusnokkarausku on ainoa laji nokkarauskujen heimossa (Hexatrygonidae)
Taksonomia

Nykyään kidusnokkarausku on ainoa nokkarauskujen heimon luettava laji. Aikaisemmin siihen luettiin myös neljä muuta lajia, jotka olivat nokkarausku (Hexatrygon longirostra), Hexatrygon brevirostra, Hexatrygon taiwanensis ja Hexatrygon yengi. Nämä erotettiin omiksi lajeikseen morfologisin perustein kuten kuonon muodon ja pituuden mukaisesti. Eräät luonnontieteilijät ovat sijoittaneet heimoon kuuluviksi myös Plesiobatis- ja Urolophus-suvun lajit.
Anatomia

Kidusnokkarausku on suhteellisen suurikokoinen kala ja aikuiset yksilöt voivat olla pisimmillään 143–168 cm pitkiä. Sukukypsiä ne ovat noin 110  cm:n pituisina. Kalan kuono on pitkä ja kapea ja on jopa kolmasosan kalan pituudesta. Kuonossa voi olla sähköherkkiä elimiä. Pään ala puolella on rauskuille epätyypillisesti kuusi kidusaukkoa. Rintaevät ovat leveyttään pidemmät ja pyrstö on ohut ja siinä on yhdestä kahteen sahareunaista myrkyllistä piikkiä. Silmät sijaitsevat kaukana toisistaan ja suuret ruiskureiät ovat suhteellisen kaukana silmistä. Suu on suuri ja suussa on useita pieniä ja tylppiä hampaita. Kidusnokkarauskut ovat ovovivivpaarisia ja poikaset ovat syntyessään noin 40–cm pitkiä. Väriltään kidusnokkarausku on päältä sinertävän violetti ja alta valkoinen.
Levinneisyys

Kidusnokkarauskua tavataan laikuttaisesti Intian valtameren ja Tyynenemeren alueilta. Se elää Etelä-Afrikan, Australian, Taiwanin ja Kiinan rannikkoseuduilla ja lisäksi sitä on tavattu Havaijilta. Ne ovat syvän veden kaloja ja elävät mutaisilla, hiekkaisilla ja kivikkoisilla pohjilla yleensä 350–1 120 metrin syvyydessä merenpinnalta. Toisinaan kidusnokkarauskuja saadaan saaliiksi pohjatrooleilla.
Kiertäjähermo

Piirros kiertäjähermosta.
Kiertäjähermo eli vagushermo (lat. nervus vagus) on kaulassa lähelle pintaa tuleva kymmenes aivohermo ja tärkein parasympaattinen hermo.
Kiertäjähermolla on useita tehtäviä:
immunologinen: vagushermo säätelee elimistön immuunipuolustuksessa tarvittavan PCTR1:n tuotantoa
parasympaattinen: Hidastaa sydämen toimintaa ja hengitystä sekä lisää mahahapon eritystä
luustolihasten ohjaaminen muun muassa suussa, esimerkiksi puheen tuottamiseksi
tuntoaistimusten välittäminen muun muassa korvalehdestä ja korvakäytävästä
vagushermon haara, palaava kurkunpäähermo, hermottaa suurinta osaa kurkunpään lihaksista.
Joidenkin lääkkeiden, kuten atropiinin, vaikutus välittyy osittain kiertäjähermon kautta.
Kuristuksessa kiertäjähermon puristuminen lisää kuristuksen tehoa. Se onkin yksi kamppailulajien atemi-hermopisteistä, joihin hyökkäämällä pyritään torjumaan tai kukistamaan vastustaja. Monissa tavallisissa henkitorvi- ja verisuonikuristuksissa kiertäjähermo puristuu automaattisesti, sillä se on lähellä pintaa kaulassa, lähellä suuria verisuonia. Kiertäjähermon puristus häiritsee sydämen toimintaa ja hengitystä, mikä yhdessä hengitysteiden tai verisuonten tukkeutumisen kanssa aiheuttaa tajuttomuuden.
Vagusstimulaatio

Kiertäjähermoa saatetaan lääketieteessä käsitellä sykkeen laskemiseksi tai sydämen rytmin korjaamiseksi. Keinoja on useita. Tunnetumpana Valsalvan menetelmä tai pelkkä toispuolinen hierominen. EKG:tä voidaan tällöin käyttää kyseisen terapian samanaikaiseen seurantaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiertäjähermo Wikimedia Commonsissa
Kiharapyrstöt

| Kiharapyrstöt |
| --- | --- |
 Havaijinkiharapyrstö (Moho nobilis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiharapyrstöt  Mohoidae  R. C. Fleischer H. F. James & S. L. Olson, 2008
Katso myös
   Kiharapyrstöt Wikispeciesissä   Kiharapyrstöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiharapyrstöt (Mohoidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit on perinteisesti luokiteltu kuuluvaksi mesikkoihin mutta mitokondrioiden DNA-tutkimukset ovat osoittaneet lajien kuuluvan omaan heimoonsa. Kiharapyrstöihin kuuluu 2 sukua ja 5 lajia.
Kaikki kiharapyrstölajit ovat kuolleet sukupuuttoon. Lajit elivät Havaijilla ja monet kuolivat sukupuuttoon viimeistään 1900-luvun alussa. Viimeisin elossa ollut laji kauainkiharapyrstö kuoli sukupuuttoon 1980-luvun lopussa. Lajit elivät metsissä ja niiden ravintoa olivat hyönteiset.
Suvut ja lajit > Kiharapyrstöt Moho

Havaijinkiharapyrstö Moho nobilis
Kauainkiharapyrstö Moho braccatus
Mauinkiharapyrstö Moho bishopi
Oahunkiharapyrstö Moho apicalis
Suvut ja lajit > Lajit, joilla on oma sukunsa

Viirukiharapyrstö (Chaetoptila angustipluma)
Jeff Goldblum

| Jeff Goldblum |
| --- | --- |
 Jeff Goldblum San Diegon Comic-Conissa 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jeffrey Lynn Goldblum
Syntynyt: 22. lokakuuta 1952 (ikä 72) West Homestead, Pennsylvania, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, muusikko
Puoliso:   Patricia Gaul  (vih. 1980; ero 1986)  Geena Davis  (vih. 1987; ero 1990)  Emilie Livingston (vih. 2014) 
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1974–
Merkittävät roolit:   Kärpänen  Jurassic Park  Independence Day  The Grand Budapest Hotel  Thor: Ragnarök 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jeffrey Lynn ”Jeff” Goldblum (s. 22. lokakuuta 1952 West Homestead, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja jazzmuusikko. Hänet tunnetaan erityisesti sivuosien luonnenäyttelijänä.
Goldblum aloitti uransa 1970-luvun alussa New Yorkin teattereissa. Ensimmäisen elokuvaroolinsa hän sai vuonna 1974 ja ensimmäisen merkittävän pääroolinsa elokuvassa Kärpänen (1986). Goldblum on näytellyt myös esimerkiksi Jurassic Park- ja Independence Day -elokuvissa sekä televisiosarjoissa.
Goldblum on myös jazzpianisti, ja hänen johtamansa yhtye on julkaissut 2010-luvulla kaksi albumia.
Elämä ja ura > Nuoruus

Goldblum syntyi vuonna 1952 Pittsburghin lähellä juutalaisen perheen neljästä lapsesta kolmantena. Hänen isänsä Harold oli lääkäri ja äitinsä Shirley radiotoimittaja.
Elämä ja ura > Teatterissa

Goldblum muutti 17-vuotiaana New Yorkiin ryhtyäkseen näyttelijäksi. Hän opiskeli Neighborhood Playhouse -näyttelijäopistossa kuuluisan Stanford Meisnerin ohjauksessa. Goldblum omaksui Meisnerilta menetelmän, joka perustuu itsetietoisuuden hylkäämiseen, spontaaniuteen ja improvisointiin sekä yhteyden luomiseen vastanäyttelijöiden kanssa. Goldblum on myöhemmin usein tunnustanut Meisnerin merkityksen omalle näyttelemiselleen.
Goldblum sai ensimmäisen teatteriroolinsa vuonna 1971 Shakespearen näytelmään perustuneesta rockmusikaalista Two Gentlemen of Verona, johon etsittiin pitkää näyttelijää. Yli 190-senttinen mutta sulavasti liikehtivä ja ilmaisukykyinen Goldblum teki ohjaaja Mel Shapiroon vaikutuksen epätavallisuudellaan ja hauskuudellaan, ja Goldblum esiintyi näytelmässä kesän 1971 ajan. Hän lopetti samalla opintonsa Neighborhood Playhousessa ja aloitti näyttelijänuran. Goldblum näytteli 1970-luvun alkuvuosina sekä Broadway- että Off Broadway -tuotannoissakin.
Elämä ja ura > Jazzpianistina

Goldblum alkoi soittaa jazzpianoa jo kouluikäisenä, ja teini-ikäisenä hän soitti koulunsa aamukokoontumisissa juhlasalissa. Hän otti myös yhteyttä Pittsburghin hotelleihin ja sai muutamasta hotellista töitä aulabaaripianistina.
Goldblum on perustanut jazzyhtyeen nimeltä Mildred Snitzer Orchestra. Yhtye julkaisi vuonna 2018 ensimmäisen albuminsa The Capitol Studios Sessions. Pianon lisäksi Goldblum myös laulaa yhdellä kappaleella. Yhtyeen toinen albumi I Shouldn’t Be Telling You This julkaistiin vuonna 2019. Albumilla vierailee useita tunnettuja pop- ja rocklaulajia.
Elämä ja ura > Tyyli-ikonina ja kuuluisuutena

Goldblum tunnetaan nykyisin huomiota herättävänä pukeutujana ja tyyli-ikonina. Hän palkkasi vuonna 2014 itselleen henkilökohtaisen stylistin Andrew T. Votteron, joka loi Goldblumille jazzahtavan, värikkään ja muodikkaan pukeutumistyylin. Goldblum suosii etenkin Pradan vaatteita.
Goldblumin nousu muoti-ilmiöksi yhdistettynä hänen epätavalliseen ja hyväntuuliseen persoonaansa on tuonut hänelle paljon uutta näkyvyyttä internetissä ja muussa mediassa. Hän on esimerkiksi suosittu meemien lähde, ja Disney+-suoratoistopalvelu aloitti vuonna 2019 Goldblumin persoonaan ja huomioihin perustuvan sarjan The World According to Jeff Goldblum.
Elämä ja ura > Avioliitot

Goldblum on ollut kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäiset vaimonsa olivat näyttelijät Patricia Gaul ja Geena Davis. Vuonna 2015 Goldblum meni naimisiin Emilie Livingstonin kanssa. Heillä on kaksi poikaa.
Osittainen filmografia

Väkivallan vihollinen (Death Wish, 1974)
Täyskäsi (California Split, 1974)
Annie Hall (1977)
Luojan kiitos, on perjantai! (Thank God It's Friday, 1978)
Ihmispaholaiset (Invasion of the Body Snatchers, 1978)
Valiojoukko (The Right Stuff, 1983)
Sisärengas (Big Chill, 1983)
Yön selkään (Into the Night, 1984)
Silverado (1985)
Transylvania 6-5000 (1985)
Terapian tarpeessa (Beyond Therapy, 1986)
Kärpänen (The Fly, 1986)
Pitkä jenkki (The Tall Guy, 1989)
The Deadly Mr. Frost (Mister Frost, 1990)
Huijaripari (Framed, 1990)
Jurassic Park (1993)
Mad Dog Time – liipasinsormi herkässä (Mad Dog Time, 1996)
Independence day – Maailmojen sota (Independence Day, 1996)
Kadonnut maailma – Jurassic Park (The Lost World: Jurassic Park, 1997)
Pyhä myyntitykki (Holy Man, 1998)
Kullan kiilto silmissä (Chain of Fools, 2000)
Parfyymi (Perfume, 2001)
Kuin kissat ja koirat (Cats & Dogs, 2001)
Mieletön matka (Igby Goes Down, 2002)
Steve Zissoun vedenalainen maailma (The Life Aquatic with Steve Zissou, 2004)
Minin eka kerta (Mini's First Time, 2006)
Adam Resurrected (2008)
Morning Glory (2010)
Vaihtamalla paranee (The Switch, 2010)
The Grand Budapest Hotel (2014)
Mortdecai (2015)
Independence Day: Uusi uhka (Independence Day: Resurgence, 2016)
Guardians of the Galaxy Vol. 2 (2017) (arkistokuvaa, cameo)
Thor: Ragnarök (2017)
Isle of Dogs (2018)
Jurassic World: Kaatunut valtakunta (2018)
Jurassic World: Dominion (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeff Goldblum Wikimedia Commonsissa
Jeff Goldblum Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jeff Goldblum Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Goldblum vuonna 1985.
Goldblum soittamassa pianoa vuonna 2018.
Goldblum on tunnettu vuodesta 2014 alkaen värikkäänä pukeutujana.
Mirja Kierros

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Innsbruck 1964 | 5 km |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 3×5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 3×5 km viesti |  |
Mirja Annikki Kierros (o.s. Lehtonen, 19. lokakuuta 1942 Uurainen – 25. elokuuta 2009 Multia) oli suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Mirja Lehtonen edusti Suomea hiihdon MM-kisoissa ensimmäisen kerran 19-vuotiaana Zakopanessa 1962. Tuolloin hän sijoittui viidenneksi sekä 5:llä että 10 kilometrillä ja hiihti viestissä pronssille Suomen joukkueen ankkurina. Innsbruckin 1964 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 5 kilometrillä 2,7 sekuntia Neuvostoliiton Klavdija Bojarskih'lle hävinneenä. Viestissä hän sai pronssia ja sijoittui 10 kilometrillä kymmenenneksi.
Mirja Lehtonen lopetti huippu-uransa jo nuorena. Arvokisasaavutustensa ja viiden Suomen mestaruuden lisäksi hän ehti voittaa 10 kilometrin kilpailun Ruotsin hiihtokisoissa vuosina 1961, 1963 ja 1965, Salpausselän Kisoissa vuonna 1962 sekä Ounasvaaralla vuosina 1962 ja 1964.
Seuratasolla "Mirkku" Kierros edusti Uuraisten Urheilijoita ja Multian Jyskettä. Urheilutoimittajain liitto valitsi hänet Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1961 ja 1963. Hänen nimikkokisansa "Mirjan Kierros" on järjestetty Uuraisilla vuodesta 1981.
Saavutuksia

Olympiahopeaa 5 km:llä ja pronssia viestissä Innsbruckissa 1964
MM-pronssia viestissä Zakopanessa 1962
SM-kultaa 5 km:llä 1963–1964 ja 10 km:llä 1961–1963
SM-hopeaa 5 km:llä 1961–1962 ja 1965
SM-pronssia 10 km:llä 1964–1965
Ruotsin hiihtokisojen 10 kilometrin voitto 1961, 1963 ja 1965
Salpausselän Kisojen 10 kilometrin voitto 1962
Vuoden Suomalainen Naisurheilija 1961 ja 1963
Aiheesta muualla

Mirja Kierros Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| n k Suomen vuoden naisurheilija |
| --- | --- |
Liiton valitsemat:  1949: Kerttu Pehkonen  1950: Sylvi Saimo  1951: Eevi Huttunen  1952: Sylvi Saimo  1953: Eevi Huttunen  1954: Siiri Rantanen  1955: Mirja Hietamies  1956: Siiri Rantanen  1957: Iiris Sihvonen  1958: Siiri Rantanen  1959: Siiri Rantanen  1960: Eevi Huttunen  1961: Mirja Lehtonen  1962: Maire Rautakoski  1963: Mirja Lehtonen  1964: Kaija Mustonen  1965: Maire Lindholm  1966: Eila Pyrhönen  1967: Eija Krogerus  1968: Kaija Mustonen  1969: Marjatta Kajosmaa  1970: Marjatta Kajosmaa  1971: Marjatta Kajosmaa  1972: Marjatta Kajosmaa  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Helena Takalo  1976: Helena Takalo  1977: Lea Hilokoski  1978: Helena Takalo  1979: Outi Borgenström  1980: Hilkka Riihivuori  1981: Hilkka Riihivuori  1982: Hilkka Riihivuori  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Marja-Liisa Kirvesniemi  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Marjo Matikainen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Marja-Liisa Kirvesniemi  1992: Marjut Lukkarinen  1993: Sari Essayah  1994: Sari Essayah  1995: Sari Laine  1996: Heli Rantanen  1997: Raija Koskinen  1998: Satu Pusila  1999: Tuuli Matinsalo  2000: Pia Sundstedt  2001: Pirjo Manninen  2002: Heli Koivula  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Tanja Poutiainen  2005: Tanja Poutiainen  2006: Tanja Poutiainen  2007: Virpi Kuitunen  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Kiilusilmä feministi, eli, Miksi en enää matkusta junassa

| Kiilusilmä feministi, eli, Miksi en enää matkusta junassa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kaari Utrio
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2008
Sivumäärä:  343
ISBN:  978-951-31-4237-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kiilusilmä feministi, eli, Miksi en enää matkusta junassa on vuonna 2008 ilmestynyt Kaari Utrion kolumnien ja kirjoitusten kokoelma. Kirjoitukset ovat ilmestyneet vuosina 1984–2005 eri aikakaus-, sanoma- ja iltapäivälehdissä.
Aiheesta muualla

Katja Martelius: Kaari Utrio lupaa naisille hyviä aikoja. Helsingin Sanomat 1.3.2008.
Kaisa Neimala: Mielellään kiilusilmä vaan ei umpisilmä (Arkistoitu – Internet Archive). Etelä-Saimaa 8.3.2008.
Gordianus III

| Gordianus III |
| --- | --- |
 Gordianus III:n rintakuva. Louvre.
Rooman keisari
Valtakausi:  29. heinäkuuta 238 – 11. helmikuuta 244
Edeltäjä:  Pupienus ja Balbinus
Seuraaja:  Philippus Arabs

Syntynyt:  20. tammikuuta 225 Rooma, Rooman valtakunta
Kuollut:  11. helmikuuta 244 Mesopotamia
Puoliso:  Tranquillina
Suku:  Gordian
Isä:  Junius Balbus
Äiti:  Antonia Gordiana
Marcus Antonius Gordianus Pius (20. tammikuuta 225 – 11. helmikuuta 244), yleensä Gordianus III, oli Rooman keisari vuosina 238–244.
Elämäkerta

Gordianus III syntyi Roomassa tammikuun lopulla vuonna 225. Hänen isänsä nimeä ei tiedetä mutta tämä kuului senaattorisäätyyn ja kuoli ennen vuotta 238. Gordianuksen äiti oli senaattori Marcus Antonius Gordianuksen, eli Gordianus I:n tytär ja Gordianus II:n sisar mutta hänenkään nimensä ei ole tiedossa. Näin ollen Gordianus III oli Gordianus I:n tyttärenpoika ja Gordianus II:n sisarenpoika. Historia Augusta kertoo Gordianus III:n vanhempien nimiksi Junius Balbus ja Maecia Faustina mutta nykyään ne on todettu vääriksi.
Elämäkerta > Nousu keisariksi

Maaliskuun lopulla vuonna 238 African provinssissa nousi kapina keisari Maximinusta vastaan. Uusiksi keisareiksi julistettiin Gordianus I ja Gordianus II. He saivat kuitenkin surmansa hallittuaan vain noin kolme viikkoa. Tämän jälkeen Rooman senaatti, joka oli tukenut kapinaa, valitsi keskuudestaan senaattorit Marcus Clodius Pupienus Maximuksen ja Decimus Caelius Calvinus Balbinuksen keisareiksi. Kiivastuneet roomalaiset kuitenkin toivat vasta 13-vuotiaan Gordianus III:n tämän kotoa ja vaativat, että hänet nimitettäisiin caesariksi ja perijäksi. Senaatti hyväksyi tämän ja väkijoukko rauhoittui. Pian Maximinus murhattiin ja sisällissota päättyi mutta kolmen kuukauden hallintokauden jälkeen 29. heinäkuuta 238 pretoriaanikaarti murhasi Pupienuksen ja Balbinuksen ja julisti nuoren Gordianus III:n keisariksi.
Elämäkerta > Talousongelmia ja persialaisten valloitukset

Vuosina 238–241 Rooman asioista huolehti alaikäisen Gordianuksen sijaan hänen neuvonantajansa. Uuden hallituksen esikuvana oli Severusten dynastia, etenkin sen viimeisen keisarin Severus Alexanderin aikakausi. Senaatin valtaa ja oikeuksia lisättiin. Uusia lakeja perustettiin turvaamaan yksittäisten ihmisten ja yhteisöjen oikeuksia ja vapautta. Provinssien maaherrojen valtaa rajoitettiin ja kansalaisten verotaakkaa koitettiin hillitä. Gordianus III esitettiin sivistyneenä filhelleeninä, kontrastina "raakaan" ja "barbaarimaiseen" Maximinukseen. Armeijan tuki varmistettiin lakkauttamalla Legio III Augusta, joka oli osallistunut Gordianus I:n ja II:n kapinan kukistamiseen, ja nimittämällä sotilastehtäviin uuden hallinnon tukijoita. Samaan aikaan sotilaiden oikeuksia lisättiin. Valtakunta oli kuitenkin edelleen ongelmissa. Kolikoiden arvometallipitoisuuksien vähentäminen aiheutti suurta inflaatiota. Tonavan alajuoksulla Moesia Inferiorin provinssin puolustuksesta vastannut Tullius Menophilus joutui tekemään epäedullisen rauhansopimuksen goottien kanssa. Itärajalla Persian kuningas Ardašir I hyökkäsi roomalaisten hallitsemaan Pohjois-Mesopotamiaan vuonna 236. Persialaiset valloittivat Dura-Europoksen huhtikuussa 239 ja vuonna 240 kaatui Hatra.
Vuonna 240 eräs Sabinianus kapinoi Gordianusta vastaan Karthagossa. Naapuriprovinssin Mauretania Caesariensiksen maaherra Faltonius Restitutianus kuitenkin kukisti kapinan ja Sabinianus luovutettiin keisarin viranomaisille. Vuoden 240 lopulla tai 241 alussa pretoriaanikaartin prefektiksi nimitettiin kokenut Gaius Furius Sabinius Aquila Timesitheus, joka tästä lähtien oli käytännössä Rooman tosiasiallinen hallitsija. Timesitheuksen kollega oli Gaius Julius Priscus.
Elämäkerta > Hyökkäys Persiaan ja Timesitheuksen kuolema

Timesitheus alkoi pian organisoida sotaretkeä Persiaa vastaan ja vuonna 242 armeija lähti kohti itää. Matkalla kukistettiin karpit ja muut heimot, jotka ryöstelivät taas Moesiassa. Menophiluksen erottaminen tehtävästään vuonna 241 ja persialaisten hyökkäykset idässä olivat rohkaisseet Tonavan pohjoispuolella asuneita heimoja ryöstöretkille Rooman alueille. Roomalaiset värväsivät myös goottisotilaita armeijaansa.
Gordianus III ja Timesitheus saapuivat armeijoineen Antiokiaan vuoden 242 lopulla. Roomalaiset saattoivat vielä käynnistää muutamia pienimuotoisia sotatoimia ennen talvea mutta varsinainen sotaretki alkoi keväällä 243. Timesitheuksen joukot ylittivät Eufratin Zeugmassa ja valtasivat Carrhaen. Sitten armeija kääntyi pohjoiseen, valtasi Edessan, suuntasi taas itään ja kukisti Saporin johtaman persialaisarmeijan Rhesainan taistelussa. Tämän jälkeen persialaiset jättivät Nisibiksen ja Singaran samalla kun roomalaiset etenivät kohti persialaisten pääkaupunkia Ktesifonia. Yllättäen Timesitheus kuoli, luultavasti vuoden 243 toisella puoliskolla. Kuoleman syyksi on epäilty salamurhaa mutta todennäköisesti Timesitheus kuoli sairauteen.