stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
World Series of Poker
WSOP-ranneke

Minkä tahansa WSOP-turnauksen päätteeksi voittaja saa "golden braceletin", eli kultaisen rannerenkaan (rannekkeen). Poikkeuksen tähän teki The Big One for One Drop -hyväntekeväisyysturnaukset (vuoden 2012 WSOP turnaus #55 ja vuoden 2014 WSOP turnaus #57), joiden voittajat saivat platinasta valmistetun rannekkeen 0,78 karaatin timantilla. 

Eniten rannekkeita on Phil Hellmuthilla, joka vuonna 2012 voitti kolmannentoista WSOP-turnauksensa. Kymmenen voittoa on Johnny Chanilla ja Doyle Brunsonilla. Brunsonin poika Todd Brunson voitti WSOP-rannekkeen vuonna 2005 ja heistä tuli ensimmäiset isä ja poika, jotka ovat molemmat voittaneet WSOP:ssa. WSOP:n muilta aloilta tunnetuksi tulleita voittajia ovat laulaja Patrick Bruel, jalkapalloilija Jan Vang Sørensen ja näyttelijä Jennifer Tilly.
Suomalaiset WSOP-voittajat

Suomalaisia WSOP-voittajia ovat Ville Wahlbeck (voitti 10 000 dollarin World Championship Mixed Events 8 -turnauksen vuonna 2009), Jani Vilmunen (voitti vuoden 2009 WSOPE 5 000 + 250 dollarin Pot Limit Omaha -turnauksen), Jens Kyllönen (voitti 25 000 dollarin High Roller Pot-Limit Omaha (8-Handed) -turnauksen vuonna 2016), Juha Helppi (voitti 10 000 dollarin Limit Hold'em Championship -turnauksen vuonna 2019 ja vuoden 2020 WSOPO:n 5 000 dollarin Pot Limit Omaha Championship -turnauksen). ja Adnan Hacialioglu (voitti vuoden 2020 WSOPO:n 1 000 dollarin Turbo No Limit Hold'em 6-Handed -turnauksen). Näitä ennen suomalaisista lähimpänä WSOP-voittoa oli ollut Juha Helppi, joka sijoittui toiseksi 1 000 dollarin No Limit Hold'em Re-buy -turnauksessa vuonna 2006. Hän hävisi lopun kaksinpelissä kymmenennen rannekkeensa voittaneelle Phil Hellmuthille.
Historiaa

World Series of Pokerin alku oli sanantoniolaisen Tom Mooren kutsuturnaus, joka pidettiin Holiday Hotel and Casinolla Renossa vuonna 1969. Avausturnauksen voitti Crandell Addington, joka myöhemmin oli WSOP:n pääturnauksessa kymmenen parhaan joukossa kahdeksan kertaa – ennätys, joka oli voimassa edelleen vuonna 2007. Tapahtumaa kutsuttiin nimellä "The Texas Gamblers Reunion" ja paikalla oli suuri joukko aikakauden nimekkäimpiä pokerinpelaajia kuten Amarillo Slim, Doyle Brunson, Puggy Pearson, Jack "Treetop" Straus, Johnny Moss sekä Benny ja Jack Binion. Tämä ei ollut "WSOP:n pääturnaus", mutta osallistujat nauttivat tapahtumasta niin paljon, että kun lasvegasilainen kasinonomistaja ja pokerinpelaaja Benny Binion avasi seuraavana vuonna pokerihuoneen kasinolleen, hän sai kutsuttua joukon huippupelaajia World Series of Pokeriksi kutsumaansa tapahtumaan.
Vuoden 1970 WSOP:ssa pelattiin Binion's Horseshoe -kasinolla, joukko käteispelejä eri pelimuodoissa, joiden jälkeen pelaajat äänestivät keskuudestaan voittajaksi Johnny Mossin. Nykyinen muoto, jossa WSOP-tapahtumat ovat rahapalkintoturnauksia, alkoi seuraavana vuonna 1971, jolloin pelattiin myös ensimmäinen pääturnaus. Siihen osallistui kuusi pelaajaa ja turnausmaksu oli 5 000 dollaria – voittaja sai koko 30 000 dollarin palkintopotin. Johnny Moss uusi mestaruutensa, nyt turnausvoittajana eikä äänestyksen jälkeen. Vuodesta 1972 lähtien pääturnauksen osallistumismaksu on ollut 10 000 dollaria.
Tapahtuma on kasvanut vuosi vuodelta. Vuonna 2000 eri turnauksiin osallistui 4 780 pelaajaa, vuonna 2005 jo yli 25 000. Pääturnaukseen osallistui 839 pelaajaa vuonna 2003, mutta 2006 jo 8 773. Yhtenä osasyynä suosion kasvuun oli aiemmin tuntemattoman Chris Moneymakerin voitto vuoden 2003 pääturnauksessa. Hän oli selvinnyt mukaan 39 dollarin nettisatelliitin kautta.lähde?
Vuonna 2004 Harrah's Entertainment osti Binion's Horseshoen sekä Horseshoe- ja World Series of Poker -tuotemerkit. Yritys myi hotellin ja kasinon MTR Gaming Groupille ja ilmoitti, että vuodesta 2005 lähtien WSOP-tapahtumat järjestetään Harrahin omistamalla Rio-kasinolla (koko nimi "Rio All Suite Hotel and Casino"). Vuonna 2005 pääturnauksen kaksi viimeistä päivää pelattiin WSOP:n 25-vuotisjuhlan kunniaksi MTR:n omistalla Binion's-kasinolla.
Menestyneimmät pelaajat

Eniten rahasijoja ilman WSOP-turnausvoittoa, 53, on Tony Cousineaulla. Naisista eniten rahasijoja on Annie Dukella (38). WSOP:n oheisturnauksissa (circuit events) eniten rahasijoja on Doug (Rico) Carlilla (67).
Vuoden pelaaja

Vuodesta 2004 on valittu vuoden pelaaja. Voittaja on se, joka saavuttaa eniten pisteitä vuoden World Series -turnauksissa.
| Vuosi | Voittaja | Rannekkeita | Finaalipöytiä | Rahasijoja | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Daniel Negreanu | 1 | 5 | 6 |  |
| 2005 | Allen Cunningham | 1 | 4 | 5 |  |
| 2006 | Jeff Madsen | 2 | 4 | 4 | H.O.R.S.E-turnaus ja pääturnaus eivät vaikuttaneet valintaan. |
| 2007 | Tom Schneider | 2 | 3 | 3 | H.O.R.S.E-turnaus ja pääturnaus eivät vaikuttaneet valintaan. |
| 2008 | Erick Lindgren | 1 | 3 | 5 | Pääturnaus ei vaikuttanut valintaan. |
| 2009 | Jeff Lisandro | 3 | 4 | 6 |  |
| 2010 | Frank Kassela | 2 | 3 | 6 |  |
| 2011 | Ben Lamb | 1 | 4 | 5 |  |
| 2012 | Greg Merson | 2 | 2 | 5 |  |
| 2013 | Daniel Negreanu | 1 | 4 | 10 |  |
World Series of Poker Europe

Syyskuussa 2007 pelattiin ensimmäinen WSOP Europe -turnaussarja. Englannissa pelattiin kaikkiaan kolme turnausta, joiden voittajat saivat rahapalkinnon lisäksi kultaisen WSOP-rannekkeen. Turnaukset olivat 2 500 punnan sisäänoston H.O.R.S.E., 5 000 punnan pot limit omaha ja 10 000 punnan no limit texas hold'em -pääturnaus.
WSOPE:n pääturnauksen voitti norjalainen Annette Obrestad, josta tuli 18-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin WSOP-voittaja. Hänestä tuli myös eniten WSOP-turnauksissa rahaa ansainnut nainen ja eniten yhdessä pokeriturnauksessa rahaa ansainnut naispelaaja.
Aiheesta muualla

World Series Of Pokerin viralliset kotisivut
World Series of Poker -kaudet
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
Jamie Gold voitettuaan vuoden 2006 WSOP-pääturnauksen.
Emanuel Geibel

| Emanuel Geibel |
| --- | --- |
 Emanuel Geibel
Henkilötiedot
Syntynyt: 1815
Kuollut: 1884 (68–69 vuotta)
Ammatti:  kirjailija, kääntäjä
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Franz Emanuel August Geibel, vuodesta 1852 von Geibel (1815–1884) oli saksalainen runoilija ja prosaisti. Hän oleskeli 1838–1839 Ateenassa kasvattajana venäläisessä lähettilään perheessä ja käänsi saksaksi Ernst Curtiuksen kanssa kreikkalaisia runoja, jotka ilmestyivät nimellä Klassische Studien (1840). Geibel julkaisi ensimmäiset lyyriset runonsa Gedichte 1840. Runot Zeitstimmen (1841) ovat yhteiskunnallisia. Taiteellista edistystä todistavat Geibelin Zwölf Sonette für Schleswig-Holstein (1846) ja eepos König Sigurds Brautfahrt (1846). Toinen runokokoelma Juniuslieder (1848) on taiteelliselta muodoltaan ensimmäistä paljon taidokkaampi.
Kuningas Maksimilian II kutsui 1851 Geibelin Münchenin yliopistoon estetiikan kunniaprofessoriksi. Geibel luopui 1869 kaikista julkisista toimista ja vetäytyi yksityisyyteen synnyinkaupunkiinsa Lyypekkiin.
Münchenin aika on Geibelin tuotannon kukoistuskausi. Tältä ajalta ovat huvinäytelmä Meister Andrea (1855), murhenäytelmä Brunhild (1858) ja runokokoelma Neue Gedichte (1856). Kokoelmassa Geibel osoittautuu aidoksi lyyrikoksi, syvätunteiseksi muodontaitajaksi. Geibelin viimeinen runokokoelma Spätherbstblätter ilmaisee jo vanhuudenheikkouden merkkejä. Münchenissä ollessaan Geibel käänsi saksaksi espanjan- ja portugalinkielistä runoutta kokoelmat Spanisches Liederbuch (1852) yhdessä Paul Heysen kanssa ja Romanzero der Spanier und Portugiesen (1860) Adolf Friedrich von Schackin kanssa ja ranskalaista runoutta kokoelman Fünf Bücher französischer Lyrik (1862) Heinrich Leutholdin kanssa. Geibelin kootut teokset ilmestyivät 1883.
Suomennettu tuotanto

Armaalleni, suom. Leimu (Kustavi Grotenfelt) teoksessa: Leimu: Kevät-unelmia, WSOY 1888
Hyvästijättö, suom. Paavo Cajander, teoksessa: Paavo Cajander: Runoelmia (Cajander), Helsinki: Kirja 1914
Melkein suloisempi kuin sinä, virkistävä kasteenkostea kevät, suom. teoksessa: Lounatuulia, Kirjapaja 1990 ISBN 951-621-977-2
Ulpukka, suom. Leimu (Kustavi Grotenfelt) teoksessa: Leimu: Kevät-unelmia, WSOY 1888
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emanuel Geibel Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Jackie Chan

| Jackie Chan |
| --- | --- |
 Jackie Chan heinäkuussa 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  陳港生 (Chan Kong Sang)
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1954 (ikä 70) Victoria Peak, Brittiläinen Hongkong
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, tuottaja, käsikirjoittaja, toimintakoreografi, laulaja
Puoliso:  Joan Lin Feng-jiao (vih. 1982)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1962–
Merkittävät roolit:  Eddie Chan (Crime Story) Lee (Rush Hour -elokuvasarja) Jimmy Tong (Smokkimies) Mr. Han (The Karate Kid)
Palkinnot
 Golden Horse 1992 Supercop  1993 Crime Story Blockbuster Entertainment 1999 Gorgeous  1999 Rush Hour – Rankka pari MTV Movie Awards 1999 Rush Hour – Rankka pari  2002 Rush Hour 2 Kids’ Choice Awards 2002 Rush Hour 2  2003 Smokkimies  2011 The Karate Kid Golden Rooster 2005 New Police Story Hundred Flowers 2006 New Police Story 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Chan Kong-sang (kiin.: 陳港生; Jyutping: Can4 Gong2-sang1; s. 7. huhtikuuta 1954 Victoria Peak, Brittiläinen Hongkong), yleisemmin Jackie Chan (kiin.: 成龍; Jyutping: Sing4 Lung4), on hongkongilainen elokuvanäyttelijä, ohjaaja, laulaja ja kungfun taitaja. Chan yhdistää elokuvissaan taistelulajeja ja fyysistä komediaa. Hän on 1960-luvulta alkaneen uransa aikana näytellyt yli 150 elokuvassa, joista pääosaa viidessäkymmenessä. Lisäksi Chanista on tehty hänen nimeään kantava animaatiosarja.
Lapsuus ja nuoruus

Chan syntyi 7. huhtikuuta 1954 Hongkongissa nimellä Chan Kong-sang. Hänen vanhempansa Charles ja Lily olivat töissä Ranskan suurlähetystössä. Jackien vanhemmat muuttivat Australiaan Jackien ollessa seitsenvuotias ja jättivät Jackien Hongkongiin ooppera-akatemiaan, missä hän alkoi opetella taistelulajeja, näyttelemistä, akrobatiaa ja laulamista. Koulussa oli kova kuri, ja Chan on kertonut tulleensa päivittäin kuritetuksi. Chan esiintyi kahdeksanvuotiaana ensimmäisessä elokuvassaan Big and Liggle Wong Tin Bar (1962). Hän valmistui koulusta vuonna 1971 ja meni töihin akrobaatiksi ja elokuvien stuntmieheksi.
Ura > Elokuvat > Stuntit

Chan tekee poikkeuksellisesti kaikki stunttinsa henkilökohtaisesti ilman erikoistehosteita tai sijaisnäyttelijöitä. Guinnessin ennätysten kirjan mukaan Chan on ”eniten stuntteja tehnyt näyttelijä”. Stunttitemppujen vaarallisuuden takia hän on uransa aikana kokenut lukuisia loukkaantumisia, kuten lantion, nenän, lonkan, sormien, poskien ja kylkiluiden murtumisen erilaisissa onnettomuuksissa. Vaarallisin onnettomuus tapahtui vuoden 1986 toimintaelokuvan Armour of Godin kuvauksissa, kun kesken vaativan stuntin Chan putosi puusta pää edellä kivikkoon, minkä seurauksena hän mursi pääkallonsa. Hän selvisi kahdeksan tunnin mittaisesta leikkauksesta ja kuukauden mittaisesta toipumisjaksosta, mutta hänellä on pääkallossaan yhä merkkinä onnettomuudesta parantumaton reikä, joka on peitetty muovitulpalla. Työtapansa vuoksi Chan ei saa Yhdysvalloissa vakuutusta.
Ura > Ääninäyttelijän ura

Vuosien 2000 ja 2005 välillä Chan antoi äänensä Jackie Chan seikkailee -animaatiosarjan nimihahmolle.
Ura > Laulajanura

Jackie Chan on myös tunnettu laulaja Aasiassa. Hän on esiintynyt useilla eri kielillä: kantoninkiinaksi, mandariinikiinaksi, japaniksi ja englanniksi. Hän on julkaissut 20 äänilevyä 1980-luvulta alkaen, ja hän laulaa elokuviensa lopputekstikohtauksissa.
Yksityiselämä

Chan meni vuonna 1982 naimisiin taiwanilaisen näyttelijän Joan Lin Feng-jiaon kanssa, ja he saivat pojan nimeltä Jaycee vuonna 1982. Chan piti avioliiton ja poikansa salassa vuoteen 1998 asti. Chanilla on myös avioliiton ulkopuolinen, vuoden 1999 tammikuussa syntynyt Etta-niminen tytär ex-missin Elaine Ng Yi-Lein kanssa. Chan on vuonna 2004 myöntänyt asian ja tukenut tytärtään taloudellisesti vuoteen 2015 saakka, mutta ei ole kuitenkaan virallisesti koskaan tunnustanut tytärtään.
Chanilla on oma hyväntekeväisyysjärjestö Jackie Chan Charitable Foundation, minkä lisäksi hän on Unicefin hyväntahdonlähettiläs.
Vuonna 2016 paljastettujen Panaman paperien mukaan Chanilla on ainakin kuusi panamalaisen asianajotoimisto Mossack Fonsecan hallinnoimaa veroparatiisiyhtiötä. Chan ei ole kommentoinut tietoja.
Vuonna 2018 julkaistiin Chanin omaelämäkerta Never Grow Up (ISBN 9781471177231).
Chan on Kiinan kansan neuvoa-antavan poliittisen konferenssin jäsen. Hongkongin luovutuslakiesityksen vastaisten mielenosoitusten aikana vuonna 2019 Chan profiloitui yhdeksi näkyvimmistä Kiinan kommunistisen puolueen kannattajista demokraattisia uudistuksia vaativia mielenosoittajia vastaan. Chanin mukaan liika vapaus merkitsee vain kaaosta, kun taas järjestys ja turvallisuus ovat puhtaan ilman kaltaisia perustarpeita.
Palkinnot ja tunnustukset

Blockbuster Entertainment
1999 Gorgeous
1999 Rush Hour – Rankka pari
Golden Horse
1992 Supercop
1993 Crime Story
Golden Rooster
2005 New Police Story
Hundred Flowers
2006 New Police Story
Kids’ Choice
2002 Rush Hour 2
2003 Smokkimies
2011 The Karate Kid
MTV Movie Awards
1999 Rush Hour – Rankka pari
2002 Rush Hour 2
Oscar-palkinto
2016 Oscar-kunniapalkinto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jackie Chan Wikimedia Commonsissa
Jackie Chan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jackie Chan Elonetissä.
Jackie Chanin virallinen sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef 
Jackie Chanin tähti tähtien tiellä Hongkongissa.
École normale supérieure

École normale supérieuren tunnuskuva
École normale supérieure (tunnetaan myös nimillä Normale Sup', Normale, ENS, ENS-Paris, ENS-Ulm tai Ulm) on arvostetuin Ranskan suurista kouluista, jotka antavat korkeakouluopetusta. Koulu sijaitsee Pariisin viidennessä kaupunginosassa.
Kolmesta muusta "école normale supérieuresta" École Normale Supérieure (luonnontieteet) sijaitsee Lyonissa, École Normale Supérieure Lettres et Sciences Humaines (humanistiset tieteet) myös Lyonissa sekä École Normale Supérieure de Cachan (soveltava ja puhdas luonnontiede ja sosiologia, talous- ja hallintotiede, englanniksi) Cachanissa, Pariisin eteläisessä esikaupungissa. Näistä kouluista muodostuu informatiivinen ENS-ryhmä.
Juuri tämän tähden Pariisin ENS-koulua kutsutaan usein nimellä ENS-Pariisi ja ENS-Ulm. Pariisin koululla on myös lisätiloja Boulevard Jourdanin varrella sekä Pariisin esikaupungissa Montrougessa ja myös maaseutuympäristössä Foljuifissa sijaitseva biologinen asema.
Koulun historia ja asema

Nykyinen ENS-Ulm on tulosta vuonna 1985 tapahtuneesta rue d’Ulmin École normale supérieuren ja nuorten tyttöjen École normale supérieure Sèvresin fuusiosta. ENS-Ulm on kuitenkin jo aiemminkin hyväksynyt oppilaakseen naisia, joista hyvä esimerkki ovat kuuluisa filosofi Simone Weil, joka tuli kouluun 1928, ja Ranskan akatemian jäsen Jacqueline de Romilly, joka aloitti opintonsa vuonna 1922.
Koulujen yhdistymistä edeltää kuitenkin pitkä historia. Rue d'Ulmin École normale supérieure perustettiin 9 brumaire vuonna III (20. marraskuuta 1794) Ranskan vallankumouksen perustaman konventin asetuksella. Konventti halusi perustaa Pariisiin normaalikoulun, kuten sitä tuolloin kutsuttiin, ja kutsua sinne eri puolilta Ranskan tasavaltaa jo aiemmin hyödyllisissä tieteissä opetusta saaneita, jotta he oppisivat kokeneempien opettajien johdolla opettamisen taitoa.
Nykyinen koulun toimintaa säätelevä laki on annettu 26. elokuuta 1987, ja se määrittelee koulun tehtävän seuraavasti: École normale supérieure valmistaa oppilaita korkeatasoisen sivistyksellisen ja tieteellisen opetuksen avulla toimimaan perus- tai soveltavien tieteiden alojen opetuksessa yliopistoissa, valmistavilla luokilla ja myös lukiotason koulutuksessa sekä yleisesti valtionhallinnon ja alueellisten yhteisöjen ja niiden julkisten yhteisöjen ja yritysten palveluksessa.
Tutkimus ja opetus

Rue d'Ulmin ENS on oma erikoisuutensa muiden suurten koulujen joukossa, koska se ottaa samassa suhteessa ja samalla kertaa niin humanististen tieteiden kuin luonnontieteidenkin oppilaita. Sen vuoksi koulu jakautuu kahteen osaan, "humanistiseen" (termin hyvin laajassa merkityksessä) ja "luonnontieteiden" osaan. Lisäksi  kumpikin osa jakautuu osastoihin, joilla on omat hallinnolliset apulaisjohtajansa sekä pedagogiset apulaisjohtajansa.
Tieteiden osa:
Biologian osasto
Kemian osasto
Tietotekniikan osasto
Matematiikan ja sen sovellutusten osasto
Fysiikan osasto
Maa-ilmakehä-valtameri-osasto (maantiede ym.)
Humanistinen osa:
Historian ja tieteiden filosofian kollektiivi (CHPS)
Kognitiivisten tieteiden osasto
Historian osasto
Kirjallisuuden ja kielten osasto
Filosofian osasto
Antiikintutkimuksen osasto
Yhteiskuntatieteiden osasto
Maantieteen osasto
Ympäristötieteen osasto
Taidehistorian ja -teorian osasto
Muiden kulttuurien ja kielten osasto (ECLA)
Opiskelu > Kouluun pääsy

ENS ottaa oppilaikseen niin hyvin luonnontieteistä kuin humanistisista tieteistä kiinnostuneita nuoria. Koulun oppilaaksi voi pyrkiä useita reittejä. Keskeisin on tietenkin  "ensimmäinen pääsykoe", joka edellyttää ylioppilastutkintoa ja kahden vuoden perusopintoja yliopistossa. Saman opintomäärän voi suorittaa myös joidenkin lukioiden lisäluokilla, joita kutsutaan valmistaviksi luokiksi. Näitä luokkia on vain suurimmissa ja arvostetuimmissa lukioissa ja eritoten Pariisissa. Kouluun on kaksi humanistista pääsykoetta ja neljä luonnontieteellistä pääsykoetta. Ne jakautuvat ylioppilaskirjoitusten ja lukio-opiskelujen ainevalintojen perusteella.
Sekä humanistinen että luonnontieteellinen osa ottavat kumpikin vuosittain sata uutta oppilasta. Lisäksi humanistien kahden pääsykokeen perusteella A/L ryhmässä otetaan 75 oppilasta, joilla on pakollinen klassinen kieli ja humanistisesta ja yhteiskuntatieteellisestä osiosta otetaan 25 oppilasta.
Lisäksi on vielä toinen pääsykoe, jossa valitaan yliopisto-opintoja suorittaneita biologeja ja lääketieteen opiskelijoita. Vielä on kansainvälinen osio, joka on varattu eri puolilta maailmaa tuleville ulkomaisille opiskelijoille.
Opiskelu > Opiskelu

Perusopetus koulussa on perinteisen koulumaista, ja sen kesto on neljä akateemista vuotta. Oppilaat voivat laatia kurssisuunnitelmansa vapaasti, sitten kun ovat kouluun päässeet. Oppilailla on opiskelijan ja virkamiesharjoittelijan asema, ja he sitoutuvat palvelemaan valtion tehtävissä kymmenen vuotta, johon lasketaan jo neljä vuotta kestävä koulutus. Kymmenvuotista sitoutumista noudatetaan kuitenkin hyvin eri tavoin. Lisäksi opiskelijat sitoutuvat suorittamaan agregaation eli opetustutkinnon, tieteellisen maisteritutkinnon tai ammatillisen maisteritutkinnon, joskin se on hyvin harvinaista. Koska opiskelijat ovat virkamiehiä, he saavat ENS:n opintojen alkuvaiheessa 1 200 euron palkan, joka nousee toisen vuoden jälkeen 1 350 euroon. Heillä on myös julkiselle virkamiehelle kuuluvat velvollisuudet.
Joka opiskelukaudeksi koulun oppilas laatii yhteistyössä koulun oppilashuollon kanssa yksilöllisen opintosuunnitelmansa. Palkanmaksu voidaan lopettaa niille oppilaille, jotka eivät onnistu suunnitelmansa toteuttamisessa. Useiden epäonnistumisten myötä oppilas voidaan erottaa koulusta, mutta kysymys on teoreettinen, eikä mahdollisuutta liene koskaan toteutettu.
Periaatteessa koulu on sisäoppilaitos, kuitenkin sääntöjen mukaan internaatti on pakollinen vain naimattomille oppilaille, mutta tätä säännöstä ei toteuteta. Oppilasasuntoja on kolmessa eri toimipisteessä: rue d'Ulmin numeroissa 45 ja 46. Jourdan-keskuksessa, joka sijaitsee XIV kaupunginosassa, sekä Montrougenssa, joka on lähellä sijaitseva Pariisin esikaupunki.
Koulussa on vastikään suoritettu mielenkiintoinen uudistus. Koulu ei ole koskaan antanut minkäänlaista diplomia sen suorittamisesta, ei kandidaatin, maisterin eikä tohtorin arvoa. Tieto opintojen suorituksesta on riittänyt, ja väitös on koettu aina tohtorin arvoiseksi. Nyt kuitenkin koululle on annettu lainsäädännöllä oikeus jopa tohtorin arvojen antamiseen, mutta tätä mahdollisuutta koulu ei ole käyttänyt hyväkseen. Koulussa noudatetaan kuitenkin eurooppalaista opintojärjestelmää, johon liittyvät kandidaatin-, maisterin- ja tohtorintutkinnot.
Opiskelu > Sijoittuminen

Koulun käytyään oppilaat sijoittuvat pääasiassa opetustyöhön tai tieteelliseen tutkimukseen. Pieni osa oppilaista sijoittuu Ranskan valtion teknisten alojen virkoihin. Useat oppilaat käyvät École normale supérieuren lisäksi vielä École nationale d'administration (ENA) eli Kansallisen hallintokoulun. Hyvin pieni vähemmistö työllistyy yksityiselle sektorille.
Tunnettuja koulun oppilaita

Évariste Galois (1829), matemaatikko
Louis Pasteur (1843), biologi
Hippolyte Taine (1848), filosofi
Jean Jaurès (1878), valtiomies
Henri Bergson (1878), filosofi, Nobelin kirjallisuuspalkinto 1927
Émile Durkheim (1879), sosiologi
Romain Rolland (1886), Nobelin kirjallisuuspalkinto 1915
Léon Blum (1890), valtiomies
Édouard Herriot (1891), valtiomies
Jean Perrin (1891), Nobelin fysiikanpalkinto 1926
Charles Péguy (1894), kirjailija
Maurice Halbwachs (1898), sosiologi
Lucien Febvre (1899), historioitsija
Marc Bloch (1904), historioitsija
Alfred Kastler (1921), Nobelin fysiikanpalkinto 1966
Jean-Paul Sartre (1924), kirjailija ja filosofi, Nobelin kirjallisuuspalkinto 1964, josta hän kuitenkin kieltäytyi
Raymond Aron (1924), sosiologi
Jean Dieudonné (1924), matemaatikko
Maurice Merleau-Ponty (1926), filosofi
Simone Weil (1928), filosofi
Julien Gracq (1930), kirjailija
Georges Pompidou (1931), valtiomies
Jacques de Bourbon Busset (1932) kirjailija
Louis Althusser (1939), filosofi
Gérard Debreu (1941), Nobelin taloustieteenpalkinto 1966
Jean-François Revel (1943), esseisti ja filosofi
Jean-Pierre Serre (1945), matemaatikko
Jacques Le Goff (1945), historioitsija
Alain Peyrefitte (1945), poliitikko, kirjailija, Ranskan akatemian jäsen
Michel Foucault (1946), filosofi
Emmanuel Le Roy Ladurie (1949), historioitsija
Dominique Fernandez (1950), kirjailija
Pierre Bourdieu (1951), sosiologi
Pierre-Gilles de Gennes (1951), Nobelin fysiikanpalkinto 1991
Jacques Derrida (1952), filosofi
Alain Boyer (1954), filosofi
André Glucksmann (1957), filosofi
Alain Juppé (1964), poliitikko
Guy Hocquenghem (1965), kirjailija
Laurent Fabius (1966), poliitikko
Bernard-Henri Lévy (1968), kirjailija
André Comte-Sponville (1972), filosofi
Marie Darrieussecq (1990), kirjailija