Kajaanin historia
Historia > 1900-luku

Miesseminaari, nykyinen Oulun yliopiston Kajaanin yliopistokeskus, perustettiin vuonna 1900. Jo Pietari Brahen aikaan toimi Kajaanin linnassa koulu. Kajaanin yhteiskoulu, Porvari- ja keskikoulu, aloitti 1895. Nimi muutettiin 1906 lyseoksi. Nykyisin Kajaanin lyseo (osoite Urho Kekkosen katu 1) toimii peruskouluna, lukiokoulutus Kajaanissa annetaan Kajaanin lukiossa (osoite Vuorikatu 1). Henkinen elämä elpyi muutenkin: 1899 Kajaaniin perustettiin Kainuun ensimmäinen sanomalehti, Kajaanin Lehti. Sen toimittajana ahkeroi seudun todellinen puuhamies, kanttori Kaarlo Kokkonen. Vuosina 1904-1906 lehden toimittajana työskenteli maisteri Ilmari Calamnius, vuodesta 1906 lähtien Kianto. Parin vuoden ajan hän piti kaupungin säätyläisiä pelossa räväköillä kirjoituksillaan. Samoihin aikoihin murrettiin vihdoin Kajaanin kehitystä alati jäytänyt eristyneisyys, kun Savon rata avattiin 1904 säännölliselle junaliikenteelle. Teräskiskoja myöten saatiin elintarvikkeita nopeasti hallojen koettelemille syrjäseuduille. Samaa reittiä myöten voitiin myös tehokkaasti kuljettaa Kainuun omia tuotteita, erityisesti puutavaraa etelään.  Radan avaaminen vauhdittikin ratkaisevasti Kainuun oman metsäteollisuuden kehittämistä. Vuonna 1907 perustettiin Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö (myöhempi Kajaani Oy) aloitti toimintansa Kajaanin Tihisenniemessä. Yrityksestä sittemmin tuli kaupungin ja koko Kainuun merkittävin työnantaja ja kehittäjä. Jo aiemmin Kajaanissa vaikutti Herman Renfors, jolla oli uistin- ja perhotehdas Tullikalliolla. Hänen ansiostaan kaupunkiin saapui kalastajia ja matkailijoita jopa Englannista saakka. Kaupunki aloitti rivakan kehityksen kohti hyvinvointia.
Kaupunki säästyi vuoden 1918 sisällissodan pahimmilta kolhuilta eikä kaupungissa ollut sotarintamaa. Punaisten ja valkoisten välillä ei ollut pahempia yhteenottoja, vaikka vihaa pidettiinkin ajan hengen mukaisesti. Paloheimojen Kajaani-yhtiö suostui esimerkiksi sovinnolla työajan lyhentämiseen ja eräisiin muihin myönnytyksiin. Varsinainen punakaarti oli suhteellisen passiivinen, mutta se otti kuitenkin aselähetyksen vastaan, ja osalliset toivoivat näistä lähinnä apua metsästykseen. Valkokaarti aseistautui, ja sen johtoon saatiin tsaarin armeijassa palvellut kapteeni Karl Hilén, ja Mannerheimin "ammutaan paikalla" -päiväkäskyn velvoittamina yhteensä yhdeksän punaista surmattiin, kaksi heistä, syyttä tuomittujen tavallisten perheenisien sijaan astuneet työväenjohtajat Aleksanteri Kari ja Kalle Niemi, niin sanotuissa sijaissurmissa, joiden suunnitelijana pidetään itsenäisyysaktivistia, kirkkoherra Johannes Väyrystä. Noina aikoina aloitti yhteiskunnallisen toimintansa myös nuori lyseolainen Urho Kekkonen, joka osallistui sisällissotaan muualla Itä-Suomessa. Kenties osin sijaissurmienkin vuoksi 1920-luvun lopulla pikkukaupungin poliittiset vastakohtaisuudet kärjistyivät vasemmistojohtoisen kaupunginvaltuuston ja lapualaismielisen Kajaani-yhtiön välillä. Yhtiön siunauksella viisi kaupunginvaltuutettua vietiin autokyydillä itärajallelähde?. 1920-luvulla kaupungissa oli 4 282 asukasta.
Toisen maailmansodan aikana Kajaani joutui kokemaan kovia, sillä huomattava osa sen asuinrakennuksista tuhoutui useissa pommituksissa. Myös monet ydinkeskustan liiketalot tuhoutuivat. Sodan jälkeen rakennusyhtiöt täydensivät pommitusten työn ja tekivät selvää lopuista keskikaupungin vanhoista puurakennuksista.
Kaupungin asukaslukumäärä kasvoi 1960-luvulla jo 14 600 asukkaaseen. Palokankaalle valmistui 1969 Kainuun keskussairaala.  Kajaanin teollisuuden kehittymistä on nopeuttanut 1973 perustettu Kajaanin Teollisuuskylä Oy, jonka suurin osakas on kaupunki.  Vuonna 1980 asukkaita oli Kajaanissa 34 574 ja 1985 35 917. Asukasluvun kasvu on 1980-luvulla perustunut luonnolliseen väestönkasvuun. Kaupungin asukasmäärä alkoi 1990-luvun puolivälissä laskea asukkaiden muuttaessa Ouluun ja Helsinkiin.