stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kroton

| Kroton> Κρότων |
| --- | --- |
 Capo Colonnan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Kroton
Koordinaatit:  39°4′52″N, 17°7′40″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Crotone, Crotone, Calabria
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 710 eaa.–
Huippukausi:  500-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Suur-Kreikka
Aiheesta muualla
  Kroton Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kroton (m.kreik. Κρότων, Krotōn, lat. Croton/Crotona) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian eteläosassa Calabrian alueella. Se sijaitsi nykyisen Crotonen kaupungin paikalla.
Kroton oli Suur-Kreikan merkittävimpiä kreikkalaisia siirtokuntia ja kukoisti erityisesti arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Se tunnetaan erityisesti Pythagoraan asuinpaikkana Italiassa ja pythagoralaisuuden keskuksena. Kaupunki taantui hellenistiselle kaudella tultaessa.
Maantiede

Kroton sijaitsi Apenniinien niemimaan ”saappaankärjen” eli myöhemmän Bruttiumin niemimaan itärannikolla noin 246 kilometriä koilliseen Rhegionin kaupungista ja nykyisestä Reggio di Calabriasta. Kaupunki oli rakennettu niemelle pienen Aisaros-joen suulle Tarantonlahden eteläpuoliselle rannikolle.
Krotonin kaupunkivaltion hallussa oli suhteellisen laaja alue, jonka kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Se ulottui mereltä merelle niemimaan poikki. Pohjoisessa alueen rajana oli Hylias-joki, ja etelässä se ulottui Lokroin alueen rajalle. Krotonin ja Lokroin välissä olleet kaupungit Skylletion ja Kaulonia olivat Krotonin alaisuudessa. Krotonin eteläpuolella oli laaja tasanko. Alueen maaperä oli hedelmällistä, vaikkakaan ei yhtä hyvää kuin Sybariin ja myöhemmän Thurioin alue. Theokritos ylisti Aisaros-joen alueen laidunmaita ja Fyskos- ja Latymnos-vuorten varjoisia metsiä paimenidylleissään.
Historia > Klassinen kausi

Tappio oli Krotonille suuri isku, joskaan ei ilmeisesti kohtalokas, sillä siitä puhutaan jälleen 400-luvulla eaa. yhtenä Suur-Kreikan väkirikkaimmista ja voimakkaimmista kaupungeista. Krotonilaiset hyväksyivät uuden siirtokunnan perustamisen Thurioihin entisen Sybariin paikalle. Ateenan peloponnesolaissodan aikaan vuosina 415–413 eaa. tekemän Sisilian sotaretken aikaan Kroton pyrki olemaan puolueeton muiden Suur-Kreikan kaupunkien tavoin. Se salli ateenalaisten huoltaa laivastoaan, mutta ei sallinut näiden maajoukkojen käyttää aluettaan.
Syrakusan tyranni Dionysios hyökkäsi Suur-Kreikkaan vuonna 389 eaa. Kroton asettui niiden alueen kaupunkien johtoon, jotka vastustivat tyrannia. Kaupungin kerrotaan kyenneen varustamaan vielä tuolloin 60 sotalaivaa. Liittolaiset kuitenkin kärsivät tappion Helleporos-joella, ja syrakusalaiset valtasivat Kaulonian, Skylletionin ja Hipponionin. Liviuksen mukaan syrakusalaiset olisivat vallanneet myös Krotonin jopa 12 vuodeksi.
Kroton vaikuttaa saaneen itsenäisyytensä takaisin Dionysioksen kauden jälkeen. Tämän jälkeen sen uhaksi muodostuivat kuitenkin alueen barbaariheimot lukaanit ja bruttiumlaiset. Lisäksi kaupungissa oli jälleen sisäisiä levottomuuksia. Jossakin välissä Kroton oli bruttiumlaisten piirittämänä, ja joutui pyytämään apua Syrakusasta. Syrakusalaiset tulivat apuun, mutta juonittelivat samalla Krotonin eri puolueiden välillä, mikä johti kaupungissa vallankumoukseen ja eräänlaiseen sisällissotaan kaupungista tämän jälkeen karkotettuja vastaan. Sotaa johti Menedemos, joka teki itsestään tyrannin sen jälkeen, kun oli voittanut karkotetut.
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Syrakusan tyranni Agathokles sai Krotonin valtaansa vuonna 299 eaa. ja perusti sinne varuskunnan. Toistuvat vallanvaihdot vaikuttivat Krotonin menestykseen. Kaupungin kukoistus sai suuren iskun myös Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Roomaa vastaan käymän sodan kautta. Rhegionlaiset saivat tuolloin kaupungin valtaansa ja tuhosivat suuren osan siitä. Tämän jälkeen kaupunki päätyi Pyrrhokselle ja tämän jälkeen roomalaisille Pyrrhoksen ollessa Sisiliassa vuonna 277 eaa. Seurauksena kaupungin koon kerrotaan pudonneen puoleen.
Bruttiumlaiset ja karthagolaiset saivat Krotonin haltuunsa toisessa puunilaissodassa (218–202 eaa.). Sodan aikaan kaupungissa kerrotaan olleen enää 20 000 asukasta. Krotonia hallinneet aristokraatit siirtyivät Lokroihin, ja kaupunkiin muutti bruttiumlaisia. Kroton oli edelleen merkittävä linnoitus, ja sodan loppupuolella se oli Hannibalin johtamien karthagolaisten viimeisiä tukikohtia Italian mantereella ennen näiden vetäytymistä. Sota vaikuttaa jälleen antaneen kaupungille suuren iskun. Vuonna 194 eaa. roomalaiset tekivät Krotonista (Croton) roomalaisen kolonian ja asuttivat sitä uudella väestöllä. Kroton taantui kuitenkin suhteellisen merkityksettömäksi roomalaiseksi provinssikaupungiksi, joskin sen satamalla oli edelleen jossain määrin merkitystä.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Kroton mainitaan vielä Belisariuksen ja Narseen gootteja vastaan käymän sodan aikana 500-luvulla jaa. Keskiajalla se oli Bysantin valtakunnan viimeisiä alueita Italiassa, kunnes normannit valtasivat sen muun Calabrian ohella 1000-luvulla.
Rakennukset ja löydökset > Kaupunki

Krotonin akropolis sijaitsi ilmeisesti samalla niemessä sijaitsevalla kallioisella kukkulalla, jossa myös nykyisen Crotonen vuonna 1541 rakennettu linna sijaitsee. Kaupungilla kerrotaan olleen kaksi satamaa. Ainakin toinen satamista oli akropoliin lähellä. Se oli alueella suhteellisen merkittävä, joskin Polybios sanoo sen olleen hyvä lähinnä kesäkäytössä; sataman asema alueella perustui ennen kaikkea siihen, että se oli Suur-Kreikan ainoa kyseisellä seudulla. Crotonen nykyinen satama sijaitsee samalla paikalla.
Kaupunki levittäytyi antiikin aikana pohjoiseen ja länteen akropoliilta ja suurimmillaan Aisaros-joen toiselle puolelle. Toisen puunilaissodan aikaan kaupunki ulottui kuitenkin enää vain joelle asti. Kaupungin muurien ympärysmitan kerrotaan olleen laajimmassa vaiheessa yli 19 kilometriä.
Antiikin aikaisesta kaupungista ei ole säilynyt juurikaan jäänteitä. Kaupungista kerrotaan olleen enemmän raunioita jäljellä vielä 1700-luvulla, jolloin antiikin aikaisten rakennusten osia käytettiin aallonmurtajan rakentamiseen.
Krotonista tehdyt esinelöydöt ovat Crotonen arkeologisessa museossa.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungin ulkopuolella

Hera Lakinian temppeli
Krotonin Hera Lakinialle omistetun temppelin jäänteet on löydetty Lakinian niemeltä, nykyiseltä Capo Colonnan niemeltä, noin kymmenen kilometriä kaupungin paikasta etelään. Paikka oli Suur-Kreikan kreikkalaisten tärkein kultti- ja kokoontumispaikka. Vergiliuksen mukaan paikalla olisi ollut pyhäkkö jo Aineiaan retkien aikaan. Erään perinteen mukaan pyhäkkö olisi ollut Herakleen perustama, toisen mukaan puolestaan Lakinioksen (tai Lakinoksen), joka asui paikalla Herakleen käydessä, ja josta koko niemi sai nimensä. Kolmannen version mukaan sen olisi omistanut Heralle Thetis. Myytit saattavat kertoa siitä, ettei pyhäkkö ollut kreikkalaisten perustama näiden asutettua alueen, vaan paikka oli pyhitetty jo aiemmin; sen alkuperä oli mahdollisesti pelasgilainen.
Historiallisesti tiedetään, että temppeli oli rakennettu paikalle alun perin 600-luvulla eaa. ja uusittu 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Viimeksimainittu temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli 6 × 16 pylvästä ja itäpäässä tuplapylväikkö Sisilian arkaaisten temppeleiden tyyliin. Pylväistä vain yksi on säilynyt; toisen kerrotaan olleen pystyssä vielä 1700-luvun puolessa välissä. Temppelin temenos-alueella oli myös propylon-sisäänkäynti, pylväshalli, papiston rakennus sekä aarrekammioita. Pyhäkön peribolos-muuria on säilynyt parhaimmillaan seitsemän metrin korkeudelta.
Temppelillä järjestettiin uskonnolliset juhlat ja kisat, ja sinne tehtiin merkittäviä votiivilahjoituksia. Juhlasta tuli paikka, jossa alueen kreikkalaiskaupungit esittelivät kukoistuskautenaan suuruuttaan ja vaurauttaan. Temppelin tiedetään olleen koristeltu krotonilaisten kustantamin maalauksin, joista merkittävin oli Zeuksiin tekemä Heleneä esittänyt maalaus. Zeuksiin kerrotaan käyttäneen sen mallina viittä krotonilaista neitoa, koska kukaan ei ollut yksinään tarpeeksi kaunis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kroton Wikimedia Commonsissa
Naista esittävä pienoispatsas. Crotonen arkeologinen museo.
Krotonin lyömä raha, n. 400–325 eaa.
Krotonin lyömä raha, n. 330–300 eaa.
Hera Lakinian temppelin ainoa säilynyt pylväs nykyisessä Capo Colonnassa.
Zeuksis valitsee mallia Heleneä esittävälle maalaukselleen. François-André Vincent, 1789.
Sven Lydman

Sven Lydman (24. lokakuuta 1900 Helsinki – 3. marraskuuta 1926 Pieksämäki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Lydman edusti koko uransa ajan Helsingin Palloseuraa. Hän voitti sen riveissä Suomen mestaruuden 1921, 1922 ja 1926. Lydman oli sekä HPS:n että Suomen jalkapallomaajoukkueen kapteeni. Lydman pelasi 29 maaottelua.
Siviiliammatiltaan Lydman oli sähköteknikko. Hän kuoli työtapaturmassa Pieksämäen asemalla vain muutamaa viikkoa kolmannen mestaruuden ratkaisseen finaalin jälkeen.
Luxembourgin palatsi

Palais du Luxembourgin fasadia
Luxembourgin palatsi (ransk. Palais du Luxembourg) on historiallinen palatsi Pariisin kuudennessa piirissä (arrondissement), Luxembourgin puiston pohjoispuolella. Nykyisin siellä kokoontuu Ranskan senaatti.
Palatsi edustaa Ludvig XIII:n tyyliä.  Sen rakennutti alun perin Maria de Medici, Ludvig XIII:n äiti vuonna 1625. Sen koristelivat taiteilijat Nicolas Poussin ja Philippe de Champaigne. Palatsissa asui myös Napoleon Bonaparte.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luxembourgin palatsi Wikimedia Commonsissa
Lyfing

Lyfing (k. 1020) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1013–1020, jota ennen hän toimi Wellsin piispana vuodesta 999 vuoteen 1013. Hän kruunasi kaksi Englannin kuningasta: Edmund Rautakyljen vuonna 1016 ja Knuut Suuren seuraavana vuonna.
Lyfing on haudattu Canterburyn tuomiokirkkoon lähelle Pyhän Martinin alttaria.
Lygía (Ithaka)

| --- | --- |
Muut nimet:  Lygiá (Λυγιά), Péra Pigádi (Πέρα Πηγάδι), Perapigádi (Περαπηγάδι)
Sijainti:  38°20′06″N, 20°44′57″E, Ithaka Ithaka, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,12 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lygía (kreik. Λυγία, myös Lygiá, Λυγιά) eli Péra Pigádi (Πέρα Πηγάδι, myös Perapigádi, Περαπηγάδι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Ithakan saaren eteläosan itärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,12 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Lygía kuuluu Ithakan kuntaan, Ithakan alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen.
Luojan tähden, paetkaa!

| Luojan tähden, paetkaa!> The Amityville Horror |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stuart Rosenberg
Käsikirjoittaja:  Sandor Stern
Perustuu:  Jay Ansonin romaaniin The Amityville Horror
Tuottaja:  Samuel Z. Arkoff, Elliot Geisinger ja Ronald Saland
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Fred Koenekamp
Leikkaaja:  Robert Brown
Pääosat:  James Brolin Margot Kidder Rod Steiger Don Stroud Murray Hamilton
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  American International Pictures
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Amityville 2 – paholaisen piiri
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luojan tähden, paetkaa! (The Amityville Horror) on vuonna 1979 ensi-iltansa saanut kauhuelokuva, joka perustuu Jay Ansonin romaaniin The Amityville Horror. Anson kirjoitti kirjan George ja Kathy Lutzin kertomien tapahtumien mukaan; he väittivät muutettuaan Long Islandille vuonna 1975 talossaan kummittelevan.lähde? Elokuva kertoo perheestä, joka joutuu uuteen taloon muutettuaan pelottavien paranormaalien ilmiöiden kohteeksi. Elokuva oli ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi ja sille on tehty useita jatko-osia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Brolin  | … |  George Lutz   |
|  Margot Kidder  | … |  Kathy Lutz   |
|  Rod Steiger  | … |  isä Delaney   |
|  Don Stroud  | … |  isä Bolen   |
|  Murray Hamilton  | … |  isä Ryan   |
|  John Larch  | … |  isä Nuncio   |
|  Natasha Ryan  | … |  Amy   |
|  K.C. Martel  | … |  Greg   |
|  Meeno Peluce  | … |  Matt   |
|  Michael Sacks  | … |  Jeff   |
|  Helen Shaver  | … |  Carolyn   |
|  Amy Wright  | … |  Jackie   |
|  Val Avery  | … |  konstaapeli Gionfriddo   |
|  Irene Dailey  | … |  Helena-täti   |
|  Marc Vahanian  | … |  Jimmy   |
Jatko-osat

Amityville 2 – paholaisen piiri (Amityville II: The Possession, 1982)
Saatanan riivaama (Amityville 3-D, 1983)
Talo, jonka Jumala unohti (Amityville: The Evil Escapes, 1989)
Amityvillen kirous (The Amityville Curse, 1990)
Amityville 1992 – aika on tullut (Amityville 1992: It’s About Time, 1992)
Amityville: Uusi sukupolvi (Amityville: A New Generation, 1993)
Amityville: Dollhouse (1996)
Vuonna 2005 sai ensi-iltansa alkuperäisen elokuvan uudelleenfilmatisointi, The Amityville Horror.
Vastaanotto

Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta yksikään ei antanut elokuvalle ainuttakaan tähteä. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, joka teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Sinisalon mielestä elokuva on ”perheen ja avioliiton kestävyyttä tutkaileva piilodraama”.
Aiheesta muualla

Luojan tähden, paetkaa! Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lumikko

| Lumikko |
| --- | --- |
 Talviasuinen lumikko
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Näätäeläimet Mustelidae
Alaheimo::  Mustelinae
Suku::  Kärpät Mustela
Laji::  nivalis
Kaksiosainen nimi
 Mustela nivalis  Linnaeus, 1766 
 Lumikon levinneisyys
Katso myös
   Lumikko Wikispeciesissä   Lumikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lumikko (Mustela nivalis) on pienin näätäeläin. Pienuus mahdollistaa saalistamisen myyrien lumeen kaivamissa koloissa. Lumikon lähisukulainen on sitä vain vähän suurempi kärppä. Lumikosta käytettyjä muita nimityksiä ovat pieni portimo (portimo on kärpän rinnakkaisnimi), talvikko ja nirppa.
Levinneisyys

Lumikko on levittäytynyt koko Eurooppaan Islantia ja Irlantia lukuun ottamatta. Sitä tavataan lisäksi Pohjois-Afrikassa Marokossa sekä Algerian, Tunisian ja Länsi-Saharan pohjoisosissa. Egyptissä esiintyvää lumikon entistä alalajia pidetään nykyisin omana lajinaan (Mustela subpalmata).
Lumikko tavataan myös suuressa osassa Aasiaa sekä Pohjois-Amerikkaa. Myös saarilla, etenkin Välimeren alueella, elää lumikkoja, ja laji lienee saapunut niihin ihmisen avustuksella. Lumikkoa on tavattu myös Japanin pohjoisella pääsaarella, Hokkaidōlla. Lumikko on Suomessa rauhoitettu.
Lumikon koko vaihtelee suuresti sen esiintymisalueen eri osissa, ja ne ovat suurimpia etelässä ja pienimpiä pohjoisessa. Pieneen pohjoisen lumikkoon tottunut erehtyykin helposti luulemaan eteläisempää kärpäksi. Suurista kokoeroista huolimatta kumpaakin muotoa pidetään nykyisin vain saman lajin maantieteellisinä rotuina.
Ruotsissa raja näiden kahden tyypin välillä on jyrkkä, alueet menevät päällekkäin kapealla alueella Ruotsin suurten järvien tienoilla. Suomessa kaikki lumikot ovat tiettävästi lajin pienempää tyyppiä. Elinpiirin koko vaihtelee saaliin määrän mukaan. Koiraan alue on 0,6–3,0 hehtaaria, naaraan huomattavasti pienempi.
Tuntomerkit

| Lumikon koko eri paikoissa>   | Lumikon koko eri paikoissa> naaras (mm) | Lumikon koko eri paikoissa> koiras (mm) | Lumikon koko eri paikoissa> naaras häntä (mm) | Lumikon koko eri paikoissa> koiras häntä (mm) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Pohjois-Ruotsi | 167–194 | 172–227 | 30–60 | 65–125 |
| Englanti | 205–255 | 215–295 | 40–75 | 65–125 |
| Kreikka | 228–285 | 263–382 | 70–88 | 65–125 |
Pohjoisen pientä eläintä sanotaan pikkulumikoksi (Mustela nivalis nivalis). Sen turkki on talvella kokonaan valkoinen, joskin joillakin yksilöillä voi olla ruskeasta kesäturkista jääneitä laikkuja. Pikkulumikon vatsapuoli on myös kesällä valkoinen, selkäpuoli ruskea, ja raja näiden välillä on suora ja terävä. Tassut ovat päältä ruskeat ja alta valkoiset. Ruumiin pituus uroksilla on 15–20 cm, naarailla 13–15 cm. Urokset painavat 40–80 g, naaraat 20–40 g.
Eteläisen isolumikon (Mustela nivalis vulgaris) selkäpuoli on talvellakin ruskea, kupeiden raja on epämääräisempi, tassujen yläpuoli ruskea ja suupielen takana on ruskea täplä. Ruumiin pituus uroksilla on 21–24 cm, naarailla 16–20 cm. Urokset painavat 70–130 g, naaraat 40–75 g.
Elintavat ja käyttäytyminen

Lajin näkeminen on harvinaista, sillä se pysyttelee suurimman osan ajasta kasviston suojassa ja myyrien koloissa. Välillä eläin kuitenkin tulee esiin, nousee takajaloilleen, tähystää ja jatkaa matkaa kunnes katoaa taas myyränkoloon. Lumikko on liikkeiltään vikkelä ja liikkuu yksinomaan aaltomaisesti loikkien ja jatkuvasti pysähdellen. Pienet vesiesteet ja puut eivät sen menoa estä, sillä se on varsin ketterä uimari ja kiipeilijä. Lumikko on Euroopan ainoa petoeläin, joka mahtuu kulkemaan myyrien käytävissä.
Ääntelyn voi kuulla vain läheltä. Levoton tai aggressiivinen lumikko sähisee, vikisee tai kirskuu. Kontaktiääni on kehräävä tai värisevä ääni.
Pääravinto vaihtelee alueittain. Etelä-Ruotsissa lumikot syövät ensisijaisesti pelto- ja metsämyyriä. Toisaalla sen pääravintoa voivat olla metsähiiret ja joskus myös kaniinit, linnut sekä lintujen munat. Ruokaa lumikon on syötävä vuorokaudessa kolmannes omasta painostaan ja tämän vuoksi se on aktiivinen ympäri vuorokauden. Myös viljojen jyvät, marjat ja etanat kelpaavat lumikolle.
Kärpän ja lumikon välillä on merkittävä ero myös lisääntymisessä. Alkionkehityksen viivästymistä ei lumikoilla esiinny lainkaan, vaan poikue syntyy 34–37 päivän kantoajan jälkeen. Tämä mahdollistaa myös kärppää nopeamman mukautumisen, mikäli pikkujyrsijäkanta äkillisesti kasvaa. Poikueet, yleensä 3–9 poikasta, syntyvät huhti-kesäkuussa, mutta joskus vielä loppukesällä tai alkusyksyllä. Tällöin kyseessä on kuitenkin vuoden toinen poikue tai saman vuoden nuoren naaraan poikue.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lumikko (Mustela nivalis)
iNaturalist: Lumikko (Mustela nivalis)
LuontoPortti: Lumikko (Mustela nivalis)
ITIS: Mustela nivalis (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Mustela nivalis, least weasel (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Mustela nivalis (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Mustela nivalis, the Least weasel (englanniksi)
andienkärppä
arohilleri
brasiliankärppä
hilleri
indonesiankärppä
juovaselkäkärppä
keltavatsakärppä
kärppä
lumikko
mustajalkahilleri
Mustela itatsi
Mustela subpalmata
paljasjalkahilleri
pitkähäntäkärppä
siperiankärppä
vesikko
vuorikärppä
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25311  Wikispecies: Mustela nivalis  ADW: Mustela_nivalis  BioLib: 1768  BOLD: 12539  CoL: 44QY4  EoL: 328586  EPPO: MUSTNI  Fauna Europaea: 305324  Fauna Europaea (new): e81541fb-9bc7-4ca1-8c50-73636726cd54  GBIF: 5218987  GISD: 443  iNaturalist: 569428  IRMNG: 10452651  ITIS: 180554  IUCN: 70207409  MDD: 1005874  MSW: 14001438  NatureServe: 2.102930  NBN: NBNSYS0000005128  NCBI: 36239  NZOR: c4e7fd0b-1484-49bd-ac74-1e5b1829e97d  Observation.org: 431  OBIS: 1506693  ODNR: least-weasel  Paleobiology Database: 48861  Paleobiology Database: 48861  SeaLifeBase: 69199  TSA: 11128  ZooBank: C8C5A000-5260-4DC6-A56B-24FE30F3B12B  Laji.fi: MX.47238 
Kesäasuinen lumikko Britanniassa.
Lūžņa

Lūžņa Latvian kartalla
Lūžņa
Lūžņa (liiviksi Lūžkilā) on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella, Itämeren rannalla Ventspilsin kunnan pohjoisosissa (Ventspils novads, 2009 kuntajako). Kylän läpi menee puro (Lūžupe), joka jakaa kylän Mazlūžņās ja Dižlūžņās nimisiin osiin. Vuonna 1937 kylässä oli 36 taloa. Neuvostoliiton miehitettyä Latvian kylän lähelle rakennettiin sotilastukikohta, ja asukkaat joutuivat muuttamaan muualle. Nykyisin kylässä on vain muutama asukas.
Lūžņa sijaitsee . Kylästä on noin 35 kilometriä Ventspilsiin.
Aiheesta muualla

Lūžņa Ziemelkurzeme. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 23.10.2010. (latviaksi)
Ūžkilā (Jaunciems)
Kūolka (Kolka)
Kūoštrõg (Košrags)
Īra (Lielirbe)
Lūžkilā (Lūžņa)
Irē (Mazirbe)
Mustānum (Melnsils)
Pizā (Miķeļtornis)
Pitrõg (Pitrags)
Sǟnag (Saunags)
Sīkrõg (Sīkrags)
Vaid (Vaide)
Luuvin kieli

| Luuvi |
| --- | --- |
 Luuvin kielen puhuma-alue
Tiedot
Alue:  Anatolia
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  hieroglyfit nuolenpääkirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  anatolialaiset kielet
ISO 639-3:  xlu
 Ohje 
Luuvin kieli on muinaiseen heettiläisvaltakuntaan kuuluneessa Luvian maakunnassa puhuttu kuollut kieli. Se kuuluu indoeurooppalaisten kielten heettiläiseen ryhmään.
Kieli tunnetaan heettiläisten pääkaupungin Hattušan arkistoista löydettyjen nuolenpääkirjoitusten sekä heettiläisillä hieroglyfeillä laadittujen tekstien perusteella. Luuvinkieliset nuolenpääkirjoitukset ovat heettiläisiin teksteihin sisältyviä katkelmia ja yksittäisiä sanoja. Ne on kirjoitettu 1500–1200-luvuilla eaa. Hieroglyfikirjoituksesta on säilynyt etupäässä piirtokirjoituksia, joista suurin osa on laadittu heettiläisvaltakunnan tuhoutumisen jälkeen 900–600-luvuilla eaa. Luuvin kielestä erotellaan erikseen myös hieroglyfeillä ja nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu luuvi omiksi kielikseen.
Luuvilaista hieroglyfikirjoitusta sisältävä kivipylväs.
Heettiläisiin teksteihin sisältyvien mainintojen ja piirtokirjoitusten löytöpaikkojen perusteella luuvin kielen ydinalue sijaitsi eteläisessä ja lounaisessa Vähässä-Aasiassa ulottuen nykyisen Syyrian pohjoisosiin. Piirtokirjoituksia on löydetty myös Vähän-Aasian länsi- ja keskiosista.
Luuvin ja heetin kielen suhde on kyseenalainen. Nykyään vallitsevan käsityksen mukaan ne ovat saman kielen rinnakkaisia murteita. On mahdollista, että heettiläisvaltakunnan myöhäiskaudella puhekielenä toimi luuvi ja heettiä käytettiin vain kirjakielenä. Luuvista on myös otettu merkittävistä lainoja heetin kieleen.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari> Norm. | Velaari> Lab. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | g | kʷ | gʷ |
| Affrikaatta |  | ts |  |  |  |
| Nasaali | m | n |  |  |  |
| Frikatiivi |  | s |  | x | ɣ | xʷ | ɣʷ |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takinen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea |  |  | o |
| Avoin |  | a |  |
Kaikki vokaalit voivat esiintyä myös pitkinä.
Lähde: