stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pitkien puukkojen yö
Jälkimainingit

3. heinäkuuta annettiin lakiesitys Gesetz über Maßnahmen zur Staatsnotwehr, joka oikeutti tehdyt toimet jälkikäteen ”laillisen valtion itsepuolustuksen” nimissä.
Hitler ilmoitti puhdistuksesta 13. heinäkuuta väittäen, että 61 oli teloitettu, 13 ammuttu heidän vastustaessaan pidätystä ja kolme oli tehnyt itsemurhan. Ilmoituksessa hän sanoi: ”Jos joku moittii minua ja kysyy, miksi en vienyt asiaa normaaliin tuomioistuimeen, en voi sanoa muuta kuin, että sillä hetkellä olin vastuussa Saksan kansan kohtalosta ja siksi minusta tuli Saksan kansan korkein tuomiovallan haltija (saks. oberster Gerichtsherr).”
Puhdistuksen seurauksena Hitler vahvisti kannatuksensa Reichswehrissa. SS-joukot irrotettiin SA:sta 26. heinäkuuta, ja Reichsführer-SS Himmleristä tuli Saksan poliisin ylin johtaja (Chef der Deutschen Polizei), joka oli vastuussa ainoastaan Hitlerille. Viktor Lutzesta tuli SA:n uusi johtaja, ja SA menetti pian merkityksensä natsien hallintokoneistossa. SA:lta vaadittiin nyt täydellistä lojaaliutta hierarkian ylimmästä miehestä viimeiseen mieheen.
Puhdistus sinetöikin Hitlerin vallan. Hänen vihollisensa oli eliminoitu. Kukaan ei enää uskaltanut vastustaa Hitleriä nousemasta armeijan ylipäälliköksi, kun presidentti Paul von Hindenburg kuoli kuukautta myöhemmin. Lippuvalaa myös muutettiin siten, että nyt jokainen sotilas ja virkamies vannoivat lojaaliutta myös Hitlerille henkilökohtaisesti. Monet upseerit suhtautuivatkin valaansa niin vakavasti, että välttivät Hitlerin arvostelemista 2. maailmansodan häviön edessäkin.
Joulukuussa 1934 Saksassa aloitettiin Hitlerin määräyksestä homoseksuaalien pidätykset ja heihin kohdistuneet ratsiat. Pidätettyjen joukossa oli myös suuri määrä SS- ja SA-miehiä, Hitler-Jugendin jäseniä ja kansallissosialistisen puolueen virkailijoita. Hitler oli 30. kesäkuuta 1934 luvannut saksalaisille äideille, ettei heidän poikiansa turmella, jos he astuvat SA-joukkoihin tai Hitler-Jugendin riveihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pitkien puukkojen yö Wikimedia Commonsissa
Onko Saksa kansalaissodan kynnyksellä? Joukko natsijohtajia Röhmin johdolla suunnitellut toista vallankumousta. Hyökkäysosastojen päämaja Hitlerin käskystä miehitetty. Esikuntapäällikkö Röhm erotettu. von Papen pidätettynä kuulusteluja varten. Ent. valtakunnankansleri von Schleicher puolisoineen ammuttu. Joukko SA-johtajia teloitettu, Helsingin Sanomat, 01.07.1934, nro 172, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksan tapausten maininkeja. Uusia vangitsemisia ja teloituksia toimitettu. Hitlerin ankara menettely herättää arvostelua ulkomailla. Hyökkäysosastot muodostetaan uudelleen. Tiedot tapahtumista ristiriitaisia, Helsingin Sanomat, 02.07.1934, nro 173, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Verinen "puhdistus" Saksassa jatkuu. Satakunta SA-johtajaa ammuttu. Joukkopidätyksiä ja kotitarkastuksia toimeenpannaan edelleen, Helsingin Sanomat, 03.07.1934, nro 174, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Muutoksia Saksan hallituksessa. von Papen pyytänyt eroa, Helsingin Sanomat, 04.07.1934, nro 175, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hasan Ali Toptaş

| Hasan Ali Toptaş> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. lokakuuta 1958 (ikä 66) Çal, Denizli
Kansalaisuus:   Turkki
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: turkki
Tuotannon kieli: turkki
Aikakausi:  1987–
Tyylilajit:  modernismi, postmodernismi
Aiheesta muualla
hasanalitoptas.net (turkiksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hasan Ali Toptaş (s. 15. lokakuuta 1958 Çal, Denizli) on turkkilainen novelli- ja romaanikirjailija. Hänen ensimmäinen novellikokoelmansa ilmestyi 1987. Toptaşia on kutsuttu ”Turkin kirjallisuuden Franz Kafkaksi”. Hän hyödyntää teoksissaan metafiktiota ja intertekstuaalisuutta ja yhdistää absurdia ja surrealismia todellisuuskuvaukseen. Taustalla ovat Miguel de Cervantes ja Šeherazaden sadut.
Teokset

Yalnızlıklar (1990)
Ölü Zaman Gezginleri (1993)
Sonsuzluğa Nokta (1993)
Gölgesizler (1995, suom. Varjottomat)
Kayıp Hayaller Kitabı (1996)
Ben Bir Gürgen Dalıyım (1997)
Bin Hüzünlü Haz (1999)
Uykuların Doğusu (2005)
Suomennettu teos

Varjottomat.  ((Gölgesizler, 1995.) Suomentanut Tuula Kojo. Otavan kirjasto 199)  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22072-5
Aiheesta muualla

Kirjailijan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (turkiksi)
Aiheesta muualla > Kirja-arvosteluja

Marie Kajava: Salaperäisesti katoavat[vanhentunut linkki]. Maailmankirjat 3.10.2008.
Pentti Orhanen: Tarina joka hukkui uneen. Ilkka 11.10.2008.
Päivi Jämiä: Varjottomat vaeltaa sielun perässä[vanhentunut linkki]. Maailmankirjat 12.11.2008.
Juhani Ruotsalo: Mysteerit arkirutiinina. Uutispäivä Demari.
Hannu Poutiainen: Varjoon k&ätketty aurinko ei näy kenellekään[vanhentunut linkki]. Karjalainen 6.12.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Korea  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Suomen Filatelistiliitto

Suomen Filatelistiliitto on suomalaisten postimerkkeilijöiden ja postimerkkikerhojen yhdysside ja etujärjestö, jonka tehtävänä on edistää suomalaista postimerkkien keräilyä ja sen edellytyksiä. Järjestössä on nuoremmille postimerkkien harrastajille oma järjestönsä, Suomen nuorisofilatelistiliitto.
Puheenjohtajat

Veikko Hietalahti 1947–1963
Vladi Marmo 1963–1967
Kullervo Matikainen 1967–1975
Björn-Eric Saarinen 1976–1988
Jussi Tuori 1989–1992
Pekka Taitto 1993–1998
Bo Söderholm 1998–2000
Risto-Matti Kauhanen 2001–2004
Jussi Tuori 2004–2007
Heikki Kähäri 2007–2008
Ari Muhonen 2008–2014
Klaus Juvas 2014–2024
Vesa Hirsmäki 2024–
Aiheesta muualla

Suomen nuorisofilatelistiliitto
Heikki Kuvaja

| Heikki Kuvaja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. joulukuuta 1925 Tampere
Kuollut: 18. kesäkuuta 1993 (67 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1957–1983
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Heikki Kuvaja (17. joulukuuta 1925 Tampere – 18. kesäkuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli vain muutamassa elokuvassa noin 15 vuoden aikana. Kuvaja oli melko pienikokoinen ja esiintyi yleensä vain sivuosissa, mutta elokuvassa X-Paroni hän kuului pääosan esittäjiin. Kuvaja näytteli myös elokuvissa Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä, Oho, sanoi Eemeli, Millipilleri, Pähkähullu Suomi, Noin 7 veljestä, Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut ja Hirttämättömät. Kuvaja esiintyi myös Speden saluunassa. Hän osasi puhua muun muassa ranskaa.
Kuvajan elokuvaura, roolit

Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä (1957) – reserviläinen
Oho, sanoi Eemeli (1960) – mies iltamissa
X-Paroni (1964) – renkipoika Jösse
Millipilleri (1966) – Tuhatkasvo
Pähkähullu Suomi (1967) – ministeri / hirviporukan jäsen
Noin 7 veljestä (1968) – Puna-Will
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969) – avustaja Salminen / baarimikko
Hirttämättömät (1971) – Njetponimaistadin asukas
Aiheesta muualla

Heikki Kuvaja Elonetissä.
Heikki Kuvaja Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Fabryka Samochodów Małolitrażowych

Fabryka Samochodów Małolitrażowychin tehdas Bielsko-Białassa.
Fabryka Samochodów Małolitrażowych (FSM) oli puolalainen henkilöautojen valmistaja. FSM:n tehdas sijaitsi Bielsko-Białassa, Puolan eteläisessä osassa. FSM oli merkkinä olemassa vuodesta 1972 vuoteen 1991, jolloin Fiat otti tehtaan hallintaansa, siitä eteenpäin tehdas on ollut Fiat Puola.
Tehdas on valmistanut Fiatin mallia 126p. Lisäksi tehdas valmisti 1980-luvun alkuun asti Syrenaa, joka oli alun perin toisen puolalaisen tehtaan, FSO:n tuote. Tehtaan siirryttyä Fiatille, se alkoi valmistaa Fiat Cinquecentoa, tämän seuraajaa Fiat Seicentoa ja Fiat Pandaa. Vuonna 2000 lopetettiin tehtaan selkeästi merkittävimmän tuotteen, Fiat 126p:n valmistus.
Kaikki Cinquecentot, Seicentot ja uudet Pandat on valmistettu Puolassa kaikille markkinoille. Suomeen ei ole tuotu Cinquecentoa eikä Seicentoa. Muiden mallien (Syrena ja 126p) vienti rajoittui entisiin SEV-maihin.
Zhang Xueliang

Zhang Xueliang 1920-luvun puolivälissä.
Zhang Xueliang (yksink.: 张学良; perint.: 張學良; pinyin: Zhāng Xuéliáng; Wade–Giles: Chang Hsüeh-liang; 3. kesäkuuta 1901 Haicheng, Liaoning, Kiina – 14. lokakuuta 2001 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) oli kiinalainen sotaherra, joka hallitsi Mantšuriaa ja muitakin osia Koillis-Kiinasta sen jälkeen kun Japanin armeijan upseerit olivat murhanneet pommi-iskulla hänen isänsä Zhang Zuolinin kesäkuussa 1928. Zhang Xueliang tunnettiin lempinimellä shaoshuai, ”nuori marsalkka”.
Zhang Xueliang oli Mantšuriaa ja suurta osaa Pohjois-Kiinasta hallinneen Zhang Zuolinin vanhin poika. Hän liittyi isänsä joukkoihin 20-vuotiaana ja yleni nopeasti; jo vuonna 1922 hän komensi yhtä isänsä alaisista armeijoista. Isänsä murhan jälkeen vuonna 1928 hän otti tämän paikan. Japanilaiset uskoivat Zhang Xueliangin olevan oopiumista riippuvainen ja kykenemätön isänsä veroisiin johtamissuorituksiin, mutta hän yllätti nämä ryhtymällä päättäväisiin toimiin. Tammikuussa 1929 hän teloitutti kaksi japanilaisille myönteistä virkamiestä päivällisvieraiden edessä. Hän myös yritti poistaa Neuvostoliiton vaikutuksen Mantšuriassa.
Kristittynä sotaherrana tunnettu Feng Yuxiang sekä Shanxin maakunnan sotaherra Yan Xishan ryhtyivät vuonna 1930 aseelliseen kapinaan Kuomintang-hallituksen ja sen johtajan Tšiang Kai-šekin kukistamiseksi. Zhang Xueliang alkoi tällöin tukea Tšiang Kai-šekiä saadakseen vastineeksi Hebein maakunnan rautatien hallintaansa sekä satamakaupunki Tianjinin tullitulot hallinnolleen. Japanilaisten valloittaessa Mantšurian vuosina 1931–1932 Tšiang Kai-šek määräsi Zhangin vain vetäytymään Kiinan muurin eteläpuolelle.
Vuosina 1935–1936 Zhangin Shaanxiin asettuneet joukot sotivat Tšiang Kai-šekin pyynnöstä kommunisteja vastaan Yananin alueella. Zhang kuitenkin vakuuttui siitä, että hänen joukkojaan ja myös Kuomintangin joukkoja tulisi käyttää mieluummin taisteluun Kiinaan tunkeutuneita japanilaisia vastaan. Joulukuussa 1936 hän järjesti Xi’anin välikohtauksena tunnetun uhkarohkean operaation lopettaakseen sisällissodan: Kun Tšiang Kai-šek saapui Zhangin päämajaan Shaanxin Xi’anissa ryhtyäkseen henkilökohtaisesti johtamaan sotatoimia kommunisteja vastaan, Zhang ja Yang Hucheng vangitsivat hänet ja suostuivat vapauttamaan hänet vasta, kun hän oli luvannut muodostaa kommunistien kanssa yhteisrintaman japanilaisia vastaan. Tämän jälkeen Zhang palasi Tšiang Kai-šekin kanssa Nanjingiin, missä hänet kuitenkin määrättiin rangaistuksena kotiarestiin.
Zhang pysyi arestissa vuosikausien ajan. Kuin Kuomintang-hallitus toisen sisällissodan aikana vuonna 1948 joutui perääntymään Taiwanin saarelle, hänet siirrettiin sen mukana. Virallisesti Zhangin liikkumisrajoitukset kumottiin 1960-luvun alussa. Hän asui Taiwanissa lähellä Taipeita vuoteen 1991, jolloin hän muutti Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1994 hän asui Havaijilla, jossa kuoli 100-vuotiaana vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zhang Xueliang Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Badaling

Väenpaljoutta Kiinan muurin Badalingin osuudella.
Badaling (yksink.: 八达岭; perint.: 八達嶺; pinyin: Bādálǐng) on Kiinan muurin suosituin osa, joka sijaitsee Yanqingin piirikunnassa, maanteitse noin 70 km Pekingin kantakaupungista luoteeseen. Tämä osa muurista rakennettiin Ming-dynastian aikakaudella noin vuonna 1505. Muurin Badalingin osuus on pituudeltaan 7,6 kilometriä. Sen yhteydessä on vartioasema, joka kuvastaa kohdan strategista merkitystä. Badalingin korkein kohta on Beibalou, joka on noin 1 015 metriä merenpinnan yläpuolella.
Badalingin osuus on entisöity huolella ja vuonna 1957 se avattiin turisteille ensimmäisenä osana koko muurista. Vuonna 1988 Kiinan muuri lisättiin osaksi Unescon maailmanperintöluetteloon, joka lisäsi myös Badalingin tunnettavuutta.
Muurin ympäröivää aluetta on kehitetty matkailijoita palvelevaksi rakentamalla sinne hotelleja, ravintoloita ja köysirata. Badalingin osuus muurista on varsin helposti käveltävissä, ja osaan muurista pääsee tutustumaan myös pyörätuolilla.
Badaling on Kiinan muurin ruuhkaisin osa. Vuosittain siellä käy miljoonia matkailijoita. Kiinalaiset matkailijat ruuhkauttavat muurin erityisesti kansallisina lomapäivinä lokakuun alussa (1.–7.10.) ja toukokuun alussa (1.–3.5.). Myös kiinalaisten nuorten loma-aikaan heinä-elokuussa muurilla on vilkasta.  Badalingin muuriin tutustumiseen vaadittava lippu sisältää pääsyn myös Kiinan muurin museoon (40.3566°N, 116.0036°E).
Badalingiin pääsee Pekingistä yleisellä bussilla (linjat 877, 919 ja 880 Deshmengin bussiasemalta) tai turistibusseilla tai opastetuilla matkoilla. On mainintoja valebusseista, jotka vievät matkustajia Badalingin sijaan turistimyymälöihin tai esimerkiksi Shuiguaniin (muurin viereinen osa). Aivan muurin lähelle Badalingiin pääsee myös S2-sarjan junilla, sillä Kiinan rautatiet liikennöi junalla Pekingin rautatieasemalta (Pekingin pohjoinen rautatieasema) Badalingin rautatieasemalle (40.3589°N, 115.9951°E); Badaling on Peking–Baotou-radan väliasema. Seudulle johtaa myös G6, eli (maksullisen) Peging–Tiibet-moottoritien (Jing-Zang) alkuosa, joka aikoinaan tunnettiin nimellä Badalingin moottoritie.
Ainakin turistikierroksilla on melko suosittua yhdistää Badalingin päiväretkeen tutustuminen Chang Lingin ja Ming-dynastian keisari Yonglen hautaholveihin. Se on osa Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat -nimellä tunnettua maailmanperintöluettelon kohdetta.
Elokuun ruuhkaa.
Muuria utuisena päivänä; heikompikuntoisempi muurin osa.
Juna Badalingin rautatieasemalla.
Kiinan muuria ja G6-moottoritietä (entinen Badalingin moottoritie) Badalingin kohdalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Badaling Wikimedia Commonsissa
Badaling – chinaa2z.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tuirasta Ruijan rannoille

| Tuirasta Ruijan rannoille |
| --- | --- |

Nimi:  Tuirasta Ruijan rannoille
Tekijä:  Ari Koch
Valmistumisvuosi:  1995
Taiteenlaji:  veistos
Korkeus:  340 cm
Leveys:  340 cm
Syvyys:  250 cm
Sijainti:  Tervaporvarinsillat, Oulu
Tuirasta Ruijan rannoille on Oulun Tuiran kaupunginosassa Oulujoen suistossa Merikosken rantatöyräällä Koskitien ja Tervaporvarin siltojen risteyksessä sijaitseva julkinen ulkoveistos. Mitoiltaan 340 cm × 340 cm × 250 cm oleva valettu pronssiveistos on Ari Kochin veistämä kirjailija ja professori Samuli Paulaharjun muistomerkki.
Aloitteen veistoshankkeen käynnistämiseksi teki Oulu-seura vuonna 1990. Alun perin muistomerkin paljastusajankohtaa kaavailtiin vuodeksi 1994, jolloin Paulaharjun kuolemasta oli kulunut 50 vuotta, mutta myöhemmin se siirrettiin vuoteen 1995, kun Paulaharjun syntymästä oli kulunut 120 vuotta. Teos paljastettiin Oulun päivien yhteydessä 2. syyskuuta 1995. Mieskuoro Huutajat esiintyi veistoksen julkistamistilaisuudessa. Veistoksen ilmiasu symboloi matkantekoa ja uteliaisuutta. Kohteensa lisäksi veistos kertoo tekijän mukaan myös tekoajasta, tekijästä ja ympäristöstä. Veistoksella ei ole jalustaa.
Sisu E13TP

| Sisu E13TP |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Valmistaja:  Sisu Defence Oy
Konserni:  Oy Sisu-Auto Ab
Valmistusvuodet:  2006–
Edeltäjä:  Sisu E11T
Mitat ja massat
Kantavuus:  10 000–12 700 kg varustuksesta ja suojaustasosta riippuen
Omamassa:  18 300–21 000 kg varustuksesta ja suojaustasosta riippuen
Pituus:  10 220 mm
Leveys:  2 550 mm
Korkeus:  3 284 mm
Akseliväli:  1 550 mm + 4 050 mm + 1 400 mm
Maavara:  380 mm
Moottori, voimansiirto ja alusta
Iskutilavuus:  13 000 cm³
Teho:  330 kW
Vääntö:  2 100 Nm
Polttoaine:  Dieselöljy
Vetotapa:  8×8 kytkettävä
Vaihteisto:  Allison HD 4500SP -automaattivaihteisto
Sisu E13TP (Sammakko) on Sisu Defence Oy:n valmistama panssaroitu maastokuorma-auto. Sen edeltäjä oli Sisu E11T. Sisu E13TP on kokonaan uudelleen suunniteltu ajoneuvo ja verrattuna edeltäjäänsä sen panssarointi on parempi. Ohjaamo ja alusta ovat aina miina-suojattuja ja lisäksi ohjaamo on ilmatiivis ja näin ollen voidaan varustaa NBC-suojauksella. Kokonsa puolesta Sisu E13TP voidaan kuljettaa myös C-130 Hercules kuljetuslentokoneella.
Teknisiä tietoja > Moottori

Sisu E13TP:n moottorina on iskutilavuudeltaan 13-litrainen Caterpillar-dieselmoottori. Sen teho on 330 kW ja vääntömomentti 2 100 Nm.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto

Vaihteistona on Allison HD 4500SP -automaattivaihteisto. Se on yhdistetty VG 2000/300 -jakovaihteistoon. Ajoneuvossa on myös maasto-ominaisuuksia parantamassa tasauspyörästön lukot.
Maasto-ominaisuudet

E13TP on rakennettu maastokuorma-autoksi joten sillä on hyvät maasto-ominaisuudet:
Maavara on 0,38 metriä.
Lähestymiskulma on 33°.
Jättökulma on 39°.
Varusteet

Sisu E13TP 8×8:n varusteisiin kuuluu vaihtoehtoisesti joko vaihtokorilaiteet, merikontin käsittelylaitteet tai kuormausnosturi. Suomen puolustusvoimien autoissa on lisäksi Brevinin valmistama hydraulinen 150 kilonewtonin vinssi
Tilaukset > Liettua

Liettua tilasi vuonna 2005 24 Sisu E13TP -maastokuorma-autoa. Nämä toimitettiin 2007-2009.
Tilaukset > Suomi

Toukokuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 60 autoa. Ne toimitettiin toukokuussa 2010. Näistä autoista 40 jää armeijan käyttöön ja loput 20 Suomen nopean toiminnan joukkojen käyttöön. Niitä tullaan käyttämään kansainvälisissä kriisioperaatioissa.
Huhtikuussa 2009 Suomen puolustusvoimat tilasi 12 Sisu E13TP -ajoneuvoa jotka toimitetaan vuonna 2014, yhdessä 68 muun Sisu-ajoneuvon kanssa. Näitä kahtatoista ajoneuvoa tullan käyttämään keskipitkän matkan ilmatorjuntatutkien alustoina.
Lisäksi Sisu Defence Oy odottaa tilauksia kahdesta samanlaisesta tutka-ajoneuvosta Viron puolustusvoimilta.
Putler

Putler (ven. Путлер; myös Vladolf Putler ven. Владольф Путлер tai Vladolph Putler) on halventava neologismi, joka muodostui yhdistämällä Venäjän presidentin Vladimir Putinin ja Saksan diktaattorin Adolf Hitlerin nimet. Sitä käytetään usein iskulauseessa ”Putler Kaput!” (saks. Putler Kaputt!; ven. Путлер Капут) ja Putinin vastustajilla. Termillä on negatiivinen konnotaatio.
Pilkkanimitystä on Venäjällä käytetty Putinin ja Hitlerin rinnastusten yhteydessä esimerkiksi seinäkirjoituksissa ainakin Georgian sodasta 2008 alkaen ja sen jälkeen Krimin miehityksen 2014 aikaan. Putinia vastustavat mielenosoittajat kaikkialla maailmassa ovat käyttäneet nimitystä myös Ukrainan sodan 2022 yhteydessä.
Sanan alkuperä

Venäläisen kielitieteilijän Boris Sharifullinin mukaan sana ”Putler” syntyi Venäjällä. Ranskalaisen historioitsija Marlène Laruellen mukaan sanan keksi ukrainalainen lehdistö.
Sanan käyttö

Sana ”Putler” yleistyi Venäjän ja Ukrainan konfliktin yhteydessä. Venäläisten saksankielisen iskulauseen Putler Kaputtin käyttö edustaa kielenvaihtoa erityisenä peliasemana, mikä luo vaikutelman, että nämä sanat ovat ulkomaalaisen henkilön käytössä, mutta silti venäläisille ymmärrettäviä sanoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Putler Wikimedia Commonsissa
Eero Hietala

Eero Hietala (18. heinäkuuta 1920 Järvikylä, Sievi – 25. helmikuuta 2004 Ruotsinpyhtää) oli suomalainen maaseutuaiheista kirjoittanut kirjailija, joka syntyi sieviläisen sekatyömiehen perheeseen. Hietala oli poikasena kesät paimenessa, ja myöhemmin hän teki isänsä ja vanhemman veljensä kanssa metsä- ja uittotöitä.
Sodan jälkeen Hietala kävi Suomen nuoriso-opiston vuosina 1945–1946, ja Työväen akatemiassa hän opiskeli 1947–1948 ja 1954–1955. Ensimmäisen romaaninsa Pilvi Hietala julkaisi 1946.
Hietala kuvasi kirjoissaan perinteistä pohjalaista maaseutua ja myös kaupungistumisen ja teollistumisen mukanaan tuomia muutoksia tässä ympäristössä.
Teokset

Pilvi (1946)
Riisuttujen puiden maa (1953)
Tuulta raunioilla (1954)
Jo joutui armas aika, novellikokoelma (1955)
Kylä joen takana (1957)
Kerro minulle onnesta… (1960)
Pakkosauma (1963)
Joutomies (1966)
Palkinnot

Parnasson novellipalkinto 1960
Aiheesta muualla

Kirjasampo.fi: Eero Hietala
Oskarsson

Oskarsson, Oscarsson, Oskarson, Oscarson on seuraavien merkittävien henkilöiden sukunimi:
Bo Oscarsson, oik. Eric Olsoni (1893–1973), suomalainen kirjakauppias, kriitikko, näytelmäkirjailija
Markus Oscarsson (s. 1977), ruotsalainen meloja
Per Oscarsson (1927–2010), ruotsalainen näyttelijä
Peter Oskarson (s. 1951), ruotsalainen teatteriohjaaja
Styrbjörn Oskarsson (s. 1959), suomalainen jalkapalloerotuomari
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Saksan lippu

3:5 Saksan liittotasavallan lippu 23. toukokuuta 1949 –
Saksan liittotasavallan valtiolippu 1950–
3:5 Saksan demokraattisen tasavallan lippu 1. lokakuuta 1959 – 3. lokakuuta 1990.
3:5 Saksan liittotasavallan lippu 23. toukokuuta 1949 – 
 Saksan demokraattisen tasavallan lippu 7. lokakuuta 1949 – 1. lokakuuta 1959.
Pohjois-Saksan liiton lippu 1867–1871, keisarillisen Saksan lippu 1871–1918 ja natsi-Saksan lippu 12. maaliskuuta 1933 – 15. syyskuuta 1935.
Weimarin tasavallan lippu 1919–1933.
Natsi-Saksan  lippu 1935–1945.
Miehitetyn Saksan merilippu 1946–1949 (Signaalilippu C Charlie).
Saksan lippu on nykymuodossaan toiminut Saksan liittotasavallan tunnuksena vuodesta 1949. Lipussa on musta, punainen ja kullanvärinen raita. Värit on määritelty liittotasavallan perustuslain 22 artiklassa. Valtiolipussa on lisäksi Saksan vaakuna keskellä.
Liputuspäivät

22. maaliskuuta 2005 liittotasavallan hallituksen tekemän päätöksen mukaan Saksassa on kymmenen virallista liputuspäivää:
Kansallissosialismin uhrien muistopäivä: 27. tammikuuta (lippu puolitangossa)
Vappu: 1. toukokuuta
Eurooppa-päivä (Euroopan neuvoston perustaminen 1949): 9. toukokuuta
Perustuslain vahvistamisen vuosipäivä: 23. toukokuuta
Itä-Saksan kansannousun (1953) vuosipäivä (kansannousu Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä); 17. kesäkuuta
Kahdennenkymmenennen heinäkuuta 1944 vuosipäivä (attentaatti- ja vallankaappausyritys Adolf Hitleriä ja natsihallintoa vastaan): 20. heinäkuuta
Saksan yhtenäisyyspäivä: 3. lokakuuta
Kaatuneitten muistopäivä Volkstrauertag: 2. sunnuntai ennen 1. adventtia (lippu puolitangossa)
Saksan liittopäivien vaalipäivä*
Euroopan parlamentin vaalipäivä*
(* ei kaikissa osavaltioissa)
Lisäksi on joukko osavaltiokohtaisia liputuspäiviä. Myös liputus esimerkiksi liittopresidentin vaalipäivänä tai suruliputus merkittävän saksalaisen tai ulkomaalaisen poliitikon kuoleman yhteydessä on yleistä.
Viralliset liputuspäivät koskevat vain julkisia rakennuksia, kuten virastoja, poliisilaitosta ja oikeusistuimia.
Lipun historia

Nykyisenkaltainen trikolori on ollut Saksan tunnuksena ensi kerran vuonna 1848. Keisariaikana raitojen värit olivat musta, valkoinen ja punainen. Weimarin tasavallan aikana 1919–1933 lippu oli nykyisenkaltainen mittasuhteita lukuun ottamatta. 1933–1935 natsi-Saksan lippuna oli aluksi keisariajan lippu, ja vuonna 1935 virallistetussa kansallissosialistien puoluelipussa oli punaisella pohjalla valkoisessa ympyrässä kansallissosialistien tunnus, musta, kärjellään seisova hakaristi. Toisen maailmansodan jälkeen Saksan liittotasavallassa on käytetty nykyistä lippua. Saksan demokraattisessa tasavallassa oli sama trikolori, mutta vuodesta 1959 alkaen keskellä harppi ja vasara. Saksojen yhdistyttyä liittotasavallan lippu jäi käyttöön.
Osavaltioiden liput

Ala-Saksi
Baden-Württemberg
Baijeri
Berliini
Brandenburg
Bremen
Hampuri
Hessen
Mecklenburg-Etu-Pommeri
Nordrhein-Westfalen
Rheinland-Pfalz
Saarland
Saksi
Saksi-Anhalt
Schleswig-Holstein
Thüringen