stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valta (sukunimi)

Valta tai Walta on suomalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aappo Walta (1843–1915), maanviljelijä ja valtiopäivämies
August Valta (1892–1965), SDP:n kansanedustaja
Essi Valta, oik. Ester Valta (1905–1999), kirjailija
Ilona Walta (s. 2006), jalkapalloilija
Leo Walta (s. 2003), jalkapalloilija
Kalle Valta (1876–1955), pienviljelijä, SDP:n kansanedustaja
Matti Valta (s. 1957), valokuvaaja ja kuvataiteilija
Ossi-Pekka Valta (s. 1991), mäkihyppääjä
Päivi Walta (s. 1955), shakinpelaaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Vahš

| Vahš |
| --- | --- |

Alkulähde:  Alaivuoret
Laskupaikka:  Amudarja
Maat:   Kirgisia  Tadžikistan
Pituus:  786 km

Vahš (tadžikiksi Вахш; myös Сурхоб, Surhob tai kirg. Кызыл-Сүү, Kyzyl-Suu) on joki 786 kilometriä pitkä joki Kirgisiassa ja Tadžikistanissa. Joki saa alkunsa Kirgisian puolelta Alaivuorilta ja laskee Tadžikistaniin Rashtin laakson läpi yhdistyen lopulta Pandžjoen kanssa muodostaen Amudarjan.
Jokeen on rakennettu aikoinaan maailman korkeimman padon asemassa ollut, 300 metriä korkea Norakin pato (Nurekin pato). Vahšiin oli suunnitella vieläkin korkeampi 335-metrinen Rogunin pato vuonna 1976, mutta hanke keskeytyi Neuvostoliiton romahtamiseen. Vuonna 2004 Tadžikistan yritti käynnistää Rogunin patohankkeen uudelleen, mutta suunnitelmat kariutuivat yli vuosikymmeneksi. Patohanketta on vastustanut naapurimaa Uzbekistan, eikä valtiolla ole varaa rakentaa sitä. Maailmanpankki on luvannut arvioida padon ympäristövaikutuksia ja pohtia sen rahoitusta. Rogunin padon uudelleenrakentaminen alkoi vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vahš Wikimedia Commonsissa
Vapaat upseerit

Vapaiden upseereiden käyttämä lippu
Vapaat upseerit (arab. حركة الضباط الأحرار‎, Ḥaraka aḍ-ḍubbāṭ al-’aḥrār, ’vapaiden upseerien liike’) olivat joukko nimensä mukaisesti pääasiassa Egyptin armeijan upseereja, jotka perustivat salaisen maan monarkian ja brittien vastaisen ryhmittymän 1940-luvulla. Sen jäseniä olivat esimerkiksi myöhemmin maan presidentteinä toimineet Gamal Abdel Nasser ja Anwar Sadat. Vapaat upseerit kukistivat Egyptin monarkian ja kuningas Faruqin verettömässä vallankaappauksessa heinäkuussa 1952.
Historia > Alkuperä ja perustajat

Vapaiden upseerien alkuperästä ja sen perustajajäsenistä on kerrottu useita eri toisistaan poikkeavia tarinoita ja varmasti asiasta tiedetään vain vähän. Suhteellisen varmasti ryhmittymän jäsenien tiedetään kokoustaneen keskenään aktiivisesti vuosiin 1945 ja 1946 mennessä. Mukana ryhmittymän alkuaikoina oli Egyptin armeijan eversti Gamal Abdel Nasser, yksi ryhmän johtohahmoista. Todennäköisiä muita perustajajäseniä olivat Hasan Ibrahim, Khalid Muhyi al-Din ja Kamal al-Din Husain. Myöhemmin ryhmittymään liittyivät myös Abd al-Latif Baghdadi, Muhammad Abd al-Hakim Amir, veljekset Jamal ja Salah Salim, Husain al-Sahfii ja Anwar Sadat. Ryhmän jäseniksi ryhtyneet upseerit vastasivat alaisuudessaan vapaiden upseerien eri soluista, joihin kuului aseistettuja osastoja. Osa upseereista toimi välikäsinä Egyptin muihin poliittisiin ryhmittymiin tai valtakeskuksiin. Esimerkiksi Kamal al-Din Husain toimi Muslimiveljeskunnan kanssa ja Anwar Sadat oli yhteyshenkilö hovissa Abadainin palatsilla.
Historia > Vallankaappaus

Nasser ja monet muut ryhmään liittyneistä jäsenistä vastustivat Egyptin brittejä ja monarkiaa. Vapaista upseereista muodostui monarkian vastustajien aseellinen siipi. Nasser oli tavannut monet ryhmän jäsenistä opiskellessaan Kuninkaallisessa sotialsakatemiassa. Laitoksessa valmistautuneita upseereja radikalisoitui etenkin Abadainin palatsin piirityksen yhteydessä vuonna 1942. Brittien toteuttama piiritys kohdistui sinällään kuningas Faruqia vastaan, mutta se koettiin silti nöyryytyksenä myös monarkian vastaisissa piirteissä. Entisestään upseereja katkeroitti Israelin itsenäisyyssota, johon Egypti sotkeutui vuosina 1948–1949. Vapaat upseerit pitivät huonon sotamenestyksen syynä monarkian korruptiota ja brittien sekaantumista maan asioihin.
Vapaiden upseerien jäsenet laativat vuonna 1949 viisikohtaisen suunnitelman monarkian kukistamiseksi vuoteen 1954 mennessä. Suunnitelmaan kuului esimerkiksi propagandan levittäminen ja tiedustelutietojen hankkiminen. Egyptissä alkoi kuitenkin huomattava sisäinen kuohunta oletettua aikaisemmin. Egyptiläisten sissien isku brittiläiseen varuskuntaan Tall al-Kabirissa tammikuussa 1952 johti brittien vastatoimiin. Vastatoimet johtivat taas Mustan lauantain mellakoihin Kairosa. Vanha valta oli nopeasti romahtamassa. Vapaat upseerit päätyivät tapahtumien perusteella aikaistamaan suunnitelmiensa toteuttamista. Asian teki entistä ajankohtaisemmaksi kuningas Faruqin aikeet nimittää kenraali Husain Sirri Amir sotaministerikseen. Hänen tarkoituksenaan olisi ollut pidätyttää kuninkaan vastaisia tahoja. Vapaiden upseerien saadessa tiedon kuninkaan aikeista päätettiin täsmällinen päivämäärä vallankaappaukselle. Vallankaappaus alkoi yöllä 22. – 23. heinäkuuta 1952. Tapahtumat etenivät verettömästi. Kuninkaalle uskolliset komentajat pidätettiin ja vallankaappaajat saivat haltuunsa maan armeijan. Aamulla radiossa luettiin vapaiden upseerien julistus ja kuningas Faruq pakeni Egyptistä muutamaa päivää myöhemmin.
Historia > Vallankaappauksen jälkeen

Onnistuneen vallankaappauksen jälkeen vapaat upseerit perustivat Vallankumouksellisen komentoneuvosto, joka toimi maan väliaikaisena hallituksena. Koska armeija oli Egyptin kokoon nähden suhteellisen pieni, tukea haettiin aluksi myös Muslimiveljeskunnalta ja marxilaiselta vasemmistolta. Egyptin ensimmäiseksi presidentiksi nostettiin vapaiden upseerien johtohahmo Nasserin sijaan Muhammad Nagib, Palestiinan sodan sotasankari jota pidettiin sopivampana keulakuvana. Vuonna 1953 päätettiin kieltää kaikki poliittiset puolueet, mukaan lukien vapaiden upseerien aikaisemmat liittolaiset. Nasser ajautui myöhemmin valtataisteluun Nagibin kanssa. Nasser voitti, aikaisempi presidentti  Nagib pistettiin kotiarestiin ja Nasser valitutti itsensä uudeksi presidentiksi vuonna 1956.
Vapaita upseereita edestä vasemmalla:Abdel Latif Boghdadi, Gamal Abdel Nasser, Muhammad Nagib, Muhammad Abd al-Hakim Amir, Salah Salem. Mohamed Anwar Sadat. takariviltä vasemmalta: Hussein el-Shafei, Khaled Mohieddin, Gamal Salem, Kamal el-Din Hussein, Hassan Ibrahim, Zakaria Mohieddin.
Vapaita upseereja ja juhliva kairolainen väkijoukko tammikuussa 1953.
Vapaauinti

Vapaauinti on yksi uinnin kilpailulajeista. Arkikielessä vapaauinnilla tarkoitetaan kuitenkin usein krooliuinnin tekniikkaa.
Vapaauinti kilpailulajina

Vapaauinnin etenemistapaa ei ole nykyisissä kilpailusäännöissä rajoitettu, eli kilpailija voi käyttää parhaaksi katsomaansa tekniikkaa, jossa ei hyödynnetä apuvälineitä. Tämän vuoksi nuoret uintiharrastajat saavatkin ensimmäiset kilpailukokemuksensa usein vapaauinnista, ja toisaalta vapaauinti on lajeista arvostetuin.
Kilpailuissa vapaauinti aloitetaan lähtökorokkeelta hypäten. Nuoret ja aloittelijat saattavat pienissä kilpailuissa kuitenkin lähteä vedestä, altaan päädystä ponnistaen. Tyypillisesti altaan päädyissä käytetään volttikäännöstä, jossa kuperkeikkamaiselle liikkeellä heitetään jalat veden yläpuolelta päätyyn ja ponnistetaan mahdollisimman virtaviivaisessa asennossa liukuun. Käännöstekniikkaa ei vapaauinnissa ole rajoitettu. On kuitenkin huomattava, että kaikissa uintilajeissa pohjassa käveleminen tai siitä ponnistaminen on kiellettyä. Liu'ussa monet uimarit hyödyntävät delfiinipotkua vuoropotkun sijaan. Liuku ei kuitenkaan saa olla 15:tä metriä pidempi. Tämä sääntö pätee myös selkä- ja perhosuinnissa.
Uintitekniikkana käytetään yleensä vain krooliuintia. Uimarista ja matkasta riippuen uintitekniikasta nähdään jonkin verran erilaisia variaatioita. Lyhyillä matkoilla uimarit hengittävät harvoin, ja jotkut saattavat uida 50 metrin matkan jopa kokonaan hengittämättä. Pisimmillä matkoilla hengitetään yleensä joko joka toisella tai joka kolmannella vedolla. Myös potkurytmi vaihtelee. Pisimmillä matkoilla saatetaan edelleen nähdä vain kaksi kertaa käsivetoparia kohden potkaisevia uimareita.
Viralliset vapaauinnin kilpailulajit ovat 50, 100, 200, 400, 800 ja 1 500 metrin vapaauinnit. Lisäksi mukaan voidaan laskea myös avovesiuinnin kilpailumatkat, jotka arvokisoissa ovat 5, 10 ja 25 kilometriä. Yleensä arvostetuimpana ja kovatasoisimpana uintimatkana pidetään sadan metrin ja 1 500 metrin vapaauinteja. Perinteisesti kilpailuissa 800:n metrin vapaauinti on ollut vain naisten ja 1 500 metriä on miesten ja naisten matka. Käytännöstä on kuitenkin osittain luovuttu.
Vapaauinnin viestilajeina Suomessa uidaan yleisesti 4×50 metrin, 4×100 metrin ja 4×200 metrin matkoja, jotka sisältyvät Suomen mestaruusuintien ohjelmaan. Suomen ennätyksiä on kirjattu myös 10×50 metrin ja 20×50 metrin matkoille, mutta näitä viestiuinteja voidaan pitää kuriositeetteina.
Vapaauimareille tyypillinen vamma on olkapään rasituskipu, jota kutsutaan yleisnimityksellä "uimarin olkapää".
Menestyksekkäitä vapaauimareita

Naisista Yhdysvaltain Janet Evans hallitsi naisten pitkiä vapaauintimatkoja (400 ja 800 metriä) poikkeuksellisen pitkän ajan lähes voittamattomana 1980-luvun puolivälistä 1990-luvun puoliväliin. Hän saavutti kolme olympiakultaa ja hänen maailmanennätyksensä ovat osoittautuneet ajan mittaan erityisen kovatasoisiksi.
Saksan Franziska van Almsick nousi Evansin tapaan huipulle nuorena. Hän taantui kuitenkin huomattavasti alaikäisenä 1990-luvun alussa saavutetun menestyksen jälkeen. Almsick jatkoi kuitenkin uintiuraansa ja saavutti viestimitaleita vielä Ateenan olympialaisissa 2004.
Miehissä Johnny Weissmüller tunnetaan ensimmäisenä minuutin rajan sadan metrin vapaauinnissa alittaneena uimarina. Weissmüller tuli laajalti tunnetuksi Tarzan-elokuvista, joissa usein nähtiin myös hänen uintitekniikkaansa. Weissmüllerin saavuttamien aikojen arvoa kohottaa se, että hän piti uidessaan päätään veden pinnan yläpuolella, mikä tekee uinnista huomattavasti raskaampaa nykytekniikkaan verrattuna.
Venäjän Aleksandr Popov oli 1990-luvun menestyksekkäin vapaauimari, joka menestyi arvokisoissa ja maailmanennätystilastoissa viidenkymmenen ja sadan metrin vapaauinneissa. Popov tunnettiin poikkeuksellisen hitaasta käsivetorytmistään. Vetorytmin hitautta voidaan pitää merkkinä käsivedon tehokkuudesta, ja Popovia pidettiinkin nimenomaan teknisesti ylivoimaisena uimarina.
Popov ja Weissmüller ovat ainoat vapaauimarit, jotka ovat voittaneet sadan metrin vapaauinnin kaksissa peräkkäisissä olympialaisissa.
Yhdysvaltain Matt Biondi on yksi olympiahistorian menestyneimmistä urheilijoista. Hän saavutti kahdeksan olympiavoittoa ja yhteensä 11 olympiamitalia. Hänet tunnettiin ennen kaikkea vapaauimarina, mutta yhden olympiahopean hän saavutti myös perhosuinnissa.
Yhdysvaltain Mark Spitz on yksi olympiahistorian menestyneimmistä urheilijoista. Hän saavutti yhdeksän olympiavoittoa ja yhteensä 11 olympiamitalia. Olympiavoitoista kuusi tuli vapaauinnissa (ml. viestit). Hänen Münchenin olympialaisissa 1972 voittamansa seitsemän kultamitalia olivat yksittäisten olympialaisten ennätys, kunnes Yhdysvaltain Michael Phelps saavutti Pekingin olympialaisissa 2008 kahdeksan kultamitalia.
Menestyksekkäitä vapaauimareita > Suomalaiset vapaauimarit

Menestyneimmän suomalaisen vapaauimarin asemaan voidaan asettaa kaksi ehdokasta. Antti Kasvio saavutti useita arvokisavoittoja kahdensadan ja neljänsadan metrin vapaauinneissa. Lisäksi hän katkaisi olympiatasolla suomalaisuimarien vuosikymmeniä kestäneen mitalittoman kauden pronssillaan Barcelonassa 1992. Toinen ehdokas on Hanna-Maria Seppälä, jonka suurin saavutus oli pitkän radan sadan metrin vapaauinnin maailmanmestaruus vuodelta 2003. Seppälän saavutuksen arvoa korottaa erityisesti sadan metrin vapaauinnin laaja arvostus. Lisäksi Jani Sievinen on voittanut Euroopan mestaruuden 200 metrin vapaauinnissa.
Lindaani

| Lindaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (1r,2R,3S,4r,5R,6S)-1,2,3,4,5,6-heksakloorisykloheksaani
Muut nimet:  γ-1,2,3,4,5,6-Heksakloorisykloheksaani   gamma-BHC   gamma-HCH
CAS-numero:  58-89-9
SMILES:  Cl[C@H]1[C@H](Cl)[C@@H](Cl)[C@@H](Cl)[C@H](Cl)[C@H]1Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H6Cl6
Moolimassa:  290,81 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoinen jauhe
Sulamispiste:  113 °C (386,15 K)
Kiehumispiste:  323 °C (596,15 K)
Tiheys:  1,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0007 g/100 ml (vesi 2 °C)
  
Lindaani eli  γ-1,2,3,4,5,6-heksakloorisykloheksaani on organoklorideihin kuuluva yhdiste. Se on yksi heksakloorisykloheksaanin isomeeri ja POP-yhdiste. Sitä on käytetty hyönteismyrkkynä. Se on myös lisätty Tukholman sopimukseen vuonna 2009, joten sen tuotantoa, kauppaa ja käyttöä on rajoitettu.
Ominaisuudet

Huoneenlämmössä lindaani on hajuton valkoinen kiteinen jauhe. Sen sulamispiste on 113 °C ja kiehumispiste 323 °C. Sen tiheys on 1,9 g/cm3. Huoneenlämmössä lindaani liukenee veteen erittäin huonosti. Kuumennettaessa se vapauttaa klooriyhdisteitä, kuten vetykloridia.
Ominaisuudet > Haitallisuus

Lindaani on myrkyllistä ihmiselle. Sen epäillään aiheuttavan myös syöpää. Lindaani on erittäin vaarallista ympäristölle. Luonnossa se rikastuu helposti ravintoketjussa.
Käyttö

Lidaania on käytetty hyönteismyrkkynä sekä syyhyä vastaan. Sitä käytettiin yleisesti 1950–1990. Suomessa sen käyttöä rajoitettiin jo 1970–luvulla. 1990–luvulla sitä käytettiin Suomessa enää syyhyä vastaan. Euroopan unionin alueella käyttö kiellettiin 31. joulukuuta 2007. Se lisättiin Tukholman sopimukseen vuonna 2009.
Aiheesta muualla

PubChem: Lindane (englanniksi)
DrugBank: Lindane (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Lindane (englanniksi)
ChemBlink: Lindane (englanniksi)
Van Johnson

| Van Johnson |
| --- | --- |
 Van Johnson valokuvassa rintakuvansa kanssa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles ”Van” Johnson
Syntynyt: 25. elokuuta 1916 Newport
Kuollut: 12. joulukuuta 2008 (92 vuotta) Nyack
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Charles ”Van” Johnson (25. elokuuta 1916 Newport – 12. joulukuuta 2008 Nyack) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Niitettyään mainetta Broadwayssa 1930-luvun lopussa Van Johnson siirtyi elokuvien pariin. Matkalla kuvauksiin vuonna 1942 hän joutui auto-onnettomuuteen, josta hänelle jäi pysyvä arpi. Hän oli suosionsa huipulla juuri 1940-luvulla; hän siirtyi 1950-luvulla Metro-Goldwyn-Mayerilta Columbia Picturesille.
Van Johnsonin tunnetuimpia elokuvia ovat A Guy Named Joe (1944), 30 sekuntia Tokion yllä (1944), Ihmisiä hotellissa (1945), Cainen kapina (1954) ja myöhemmältä uralta Kairon purppuraruusu (1985). Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Van Johnson oli vuosina 1947–1968 naimisissa Eve Lynn Abbottin (k. 19. heinäkuuta 2004, ikä 90) kanssa. Hänen vuonna 1948 syntynyt Shuyler-tyttärensä on ilmoittanut lehdistölle olleensa suurimman osan elämästään huonoissa väleissä isänsä kanssa.
Van Johnson toipui 1960-luvulla ihosyövästä. Hän ennätti vierailla kolmeen otteeseen televisiosarjassa Murhasta tuli totta ennen vetäytymistään 1990-luvun alussa. Hän kuoli 92-vuotiaana tuetun asumisen keskuksessa Nyackissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Van Johnson Wikimedia Commonsissa
Van Johnson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ulleung

| Ulleung (울릉군) |
| --- | --- |
 Ulleung
 Koordinaatit: 37°29′0″N, 130°54′0″E 
Valtio:  Korean tasavalta
Maakunta:  Pohjois-Gyeongsang
Alue:  Yeongnam
Väkiluku (2016):  10 124
Aikavyöhyke:  UTC+9
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ulleung eli Ulleunginsaari on Korean tasavaltaan kuuluva saari (Ulleung-do) ja kunta (Ulleung-gun) Japaninmerellä Korean niemimaalta itään. Kunnan alueeseen kuuluvat myös esimerkiksi Liancourtinluodot. Vuonna 2016 kunnan asukasluku oli 10 124.
Maantiede

Ulleungin saari (Ulleung-do) on Etelä-Koreaan kuuluva saari Japaninmerellä noin 178 kilometriä Gangneungin rannikkokaupungista merelle päin. Saari on kooltaan idästä länteen noin 10 kilometriä ja etelästä pohjoiseen 9,5 kilometriä. Saaren keskellä kohoaa merenpinnasta mitattuna 984 metriin nouseva Seonginbong. Noin 76 % saaresta on metsää ja 18 % viljeltyä aluetta. Saari on tuliperäinen ja muodostunut mahdollisesti tulivuorenpurkauksen seurauksena noin 2,5 miljoonaa vuotta sitten. Hallinnollisesti Ulleungin kuntaan kuuluvat myös pienemmät Liancourtinluodot (Dokdo ri). Kaikkiaan kuntaan kuuluvia eri saaria on 43, mutta vain kolme niistä on asuttuja.
Saarella tavataan 62 eri eläinlajia ja 750 eri kasvilajia. Ympäröivällä merialueella on myös runsaita kalakantoja.
Vuoden keskimääräinen lämpötila Ulleungilla on 12°C ja keskimääräinen sadanta 1193 mm. Alueella esiintyy ajoittain taifuuneja ja pienempiä myrskyjä. Ulleung on myös yksi Etelä-Korean lumisimmista seuduista.
Historia

Ulleungilta on tehty joitakin arkeologisia löytöjä, jotka viittaavat ihmisasutukseen saarella pronssikaudella 1 000–300 vuotta ennen ajanlaskun alkua ja rautakaudella pronssikauden jälkeen ajanlaskun alun paikkeille saakka. Saareen on tehty mahdollisesti viittauksia Goguryeo-dynastian aikaisissa asiakirjoissa. Ensimmäinen varma maininta korealaisissa lähteissä on kuitenkin vasta vuodelta 513 Korean Sillan kuningaskunnan kaudelta, jolloin saari liitettiin kuningaskunnan alueeseen. Vuosien 1400 ja 1882 välillä saaret olivat aumattomia, kun Korean Joseon-dynastian hallitsijat tyhjensivät saaren sen asukkaista japanilaisten muodostaman uhan takia. 1880-luvulla Japani alkoi esittää vaatimuksia saaren suhteen ja se päätettiin asuttaa uudelleen Japanin vaikutusvallan hillitsemiseksi. Ensimmäiset 54 siirtolaista saapuivat saarelle vuonna 1883. Vuonna 1900 perustettiin Gangwoniin kuulunut Ulleungin kunta.
Väestö

Syyskuussa 2016 Ulleungin kunnassa oli 10 124 asukasta. Asukasluku on pienentynyt sitten vuoden 1974, jolloin kunnan asukasluku oli vielä 29 810.
Kulttuuri

Ulleungilla syödään runsaasti meren antimia. Esimerkiksi kalmareja pyydystetään kesäkuun ja tammikuun välisenä aikana. Kalmarit kuivataan ja niitä käytetään muiden ruoka-lajien valmistukseen. Paikallisista kurpitsoista valmistetaan esimerkiksi hilloa. Myös monet saarella luonnostaan kasvavat kasvit ovat syömäkelpoisia. Kerättäviä ja käytettäviä luonnonvaraisia kasveja ovat esimerkiksi ginseng, ukonkauriit ja Allium ochotense.
Ulleung Nasan ottamassa kuvassa.
Paikallista metsämaisemaa.
Pyydystettyjä kalmareja kuivattavana.
Vaillant

| Vaillant Group |
| --- | --- |

Perustettu:  1874
Kotipaikka:   Remscheid, Saksa
Toimiala:  Talotekniikka, ilmastointi- ja lämmitysjärjestelmät
Liikevaihto:  3,7 mrd. euroa (2021)
Henkilöstö:  17 000
Kotisivu:  www.vaillant.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaillant on kansainvälinen, perheomisteinen yritys, joka toimii talotekniikan alalla tuottaen lämmitys- ja ilmastointijärjestelmiä. Suomessa yrityksen tuotevalikoimaan kuuluu maalämpöpumput sekä erilaiset aurinkoenergiaa hyödyntävät järjestelmät. Yrityksen päämaja sijaitsee Remscheidissä, Saksassa.
Yrityksen tuotekehitys- ja tuotantolaitokset sijaitsevat seitsemässä viidessä Euroopan valtiossa sekä Turkissa ja Kiinassa. Kolme laitosta sijaitsee Saksassa, kaksi Slovakiassa sekä yksi Ranskassa, Englannissa, Turkissa, Espanjassa sekä Kiinassa.
Historia

Vaillantin historia ulottuu vuoteen 1874, jolloin yrityksen perustaja, kupariseppä Johann Vaillant ryhtyi pumppujen valmistajaksi. Vuonna 1894 Vaillant patentoi suljetun kaasulämpökattilan, jonka avulla vettä pystyttiin lämmittämään turvallisesti, ilman että kaasunpoltosta syntyvät kaasut sekoittuivat veteen. Vuonna 1924 Vaillant kehitti uudenlaisen lämmitysjärjestelmän rakennuksiin. Sen avulla rakennuksessa saattoi olla vain yksi keskuslämmitysyksikkö, josta lämpöä johdettiin asunnoissa sijaitsevien lämpöpattereiden kautta ilmaan. Tätä ennen asunnoissa oli asuntokohtaiset lämmitysjärjestelmät. Vuonna 2006 Vaillant aloitti toiminnan lämpöpumppujen parissa perustamalla tuotteille oman tuotantolinjan. Aurinkolämmitysjärjestelmät tulivat yrityksen toimintaan mukaan vuonna 2008.
Tuotteet

Vaillantin ydinliiketoimintaan kuuluvat seinäripusteiset tai lattia-asennettavat lauhdutustekniikkaan perustuvat lämmityslaitteet, aurinkolämpöjärjestelmät veden lämmitykseen ja tukemaan lämmitystä, lämpöpumpputekniikka, matalaenergiatalojen ilmanvaihtojärjestelmät, säätötekniikka, kaasu- ja sähkölämmitteiset vesivaraajat, ilmastointilaitteet, lämpöpatterit ja näihin liittyvät palvelut. Suurin osa Vaillantin tuotevalmistuksen liikevaihdosta kertyy tehokkaan ja vihreän teknologian tuotteista.
Aiheesta muualla

Vaillant Group (englanniksi)
Vaillant
Louis (laulaja)

Ljubiša Stojanović "Louis" (Љубиша Стојановић "Луис"; 25. kesäkuuta 1952 – 31. heinäkuuta 2011) oli Leskovacissa syntynyt serbialainen laulaja. Louis tunnettiin ainutlaatuisesta musiikkityylistään ja hän oli mukana musiikkimaailmassa 1970-luvulta kuolemaansa saakka. Hänen taiteilijanimensä Louis sai alkunsa kun hän oli yhdeksän vuotta ja oli onnistuneesti esittänyt Louis Armstrongin kappaleita. Hän valmistui musiikkilukiosta Nišissä.
Hän oli ensimmäisten joukossa, jotka yhdistivät jazzia ja Serbian kansanmusiikkia. 1980-luvulla hän nauhoitti ensimmäisen levytyksensä nimeltään Ne kuni me, ne ruži me, majko (Älä toru minua, älä nuhtele minua, äiti), joka ylsi huippumyyntiin.
Louis kuoli auto-onnettomuudessa 31. heinäkuuta 2011.
Diskografia

Ne kuni me, ne ruži me, majko
Dudi, s puno ljubavi
Srcem i dušom
My way I
My way II
Kamerav
Hajde da se pomirimo
Dunjo moja
Louis (uživo)
Louis (leptir)
The Best of Louis
Pogled iznutra
Čarobnjak
The Last King Of Balkans (2011 Snail Records)
Lonkkaluu

Lonkkaluu.
Lonkkaluu (lat. os coxae) on suuri, litteä ja epäsäännöllisen muotoinen luu, joka on osa luista lantiorengasta. Oikean- ja vasemmanpuoleinen lonkkaluu muodostavat yhdessä lantion sivu- ja etuseinät.
Lonkkaluun rakenne

Lonkkaluu muodostuu kolmesta osasta, jotka ovat suoliluu (os ilium), istuinluu (os ischii), ja häpyluu (os pubis). Osat ovat nuorella ihmisellä ja eläimellä erillisiä luita, mutta aikuisikään mennessä ne luutuvat kiinni toisiinsa.
Kaksi lonkkaluuta yhtyvät toisiinsa joustavalla häpyliitoksella (symphysis pubica), joka muodostuu häpyluiden liittyessä toisiinsa. Häpyluiden välissä on rustolevy. Tämäkin liitos luutuu vanhemmiten, mutta se saattaa kuitenkin hormonitoiminnan seurauksena hieman löystyä. Näin tapahtuu muun muassa raskauden yhteydessä.
Lonkkaluun niveltyminen

Lonkkaluun kolmen luun runko-osat yhtyvät lonkkamaljassa (acetabulum), kuppimaisessa nivelkuopassa, johon reisiluun pää niveltyy muodostaen lonkkanivelen. Ristiluun kanssa lonkkaluu muodostaa risti-suoliluunivelen, kun lonkkaluun suoliluun facies auricularis ja ristiluun siiven facies auricularis yhtyvät.
Van Maanenin tähti

| Van Maanenin tähti |
| --- | --- |
Muut designaatiot:  Van Maanen 2, GJ 35,  HIP 3829
Fyysiset ominaisuudet
Näennäinen kirkkaus:  12,4 mv
Absoluuttinen kirkkaus:  14,2 Mv
Spektriluokka:  wdZ7
Väri-indeksi:  B-V 0,56  U-B 0,02
Massa:  0,69±0,33 M☉
Säde:  0,0132 R☉
Astrometriset ominaisuudet
Tähdistö:  Kalat, Psc
Rektaskensio (J2000):  00h 49m 09.9s
Deklinaatio (J2000):  +05° 23' 19"
Etäisyys:  14,1 ± 0,1 valovuotta, 4,31 ± 0,03 parsekia
Parallaksi:  231,88 ± 1,79 mas
Säteisnopeus:  +6±15 km/s
Ominaisliike:  RA 1233,05  dekl. -2710,56 mas/v
 Näkyy leveysasteiden 90° N  ja 85° S välillä. 
Van Maanenin tähti on valkoinen kääpiö Kalojen tähdistössä. Se sijaitsee vähän yli neljän parsekin (14 valovuoden) etäisyydellä. Kohteen löysi suuren ominaisliikkeen perusteella hollantilaissyntyinen tähtitieteilijä Adriaan Van Maanen vuonna 1917 vertaillessaan muutaman vuoden välein otettuja kuvia samasta taivaan alueesta. Van Maanenin tähti on eräs harvoista ihmisen mukaan nimetyistä tähdistä.
Van Maanenin tähti on lähimpiä valkeita kääpiöitä ja meitä lähin valkoinen kääpiö, jolla ei ole seuralaistähteä. Verraten viileänä tähtenä se lienee hyvin vanha, mahdollisesti yli kymmenen miljardia vuotta vanha.