stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akropolis (Ateena)

| Akropolis> Ἀκρόπολις |
| --- | --- |
 Ateenan Akropolis.
Sijainti
 Akropolis
Koordinaatit:  37°58′18″N, 23°43′35″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  akropolis
Huippukausi:  arkaaiselta kaudelta roomalaiskauteen
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Korkeus:  156 m
 Unescon maailmanperintökohde nimellä Ateenan Akropolis 
Aiheesta muualla
  Akropolis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ateenan Akropolis (m.kreik. Ἀκρόπολις, kreik. Ακρόπολη, Akrópoli) on Ateenassa Kreikassa sijaitseva akropolis eli linnavuori. Se on tunnetuin antiikin Kreikan linnavuorista, ja usein pelkällä Akropolis-nimellä viitataan juuri Ateenassa sijaitsevaan linnoitukseen, vaikka akropoliita sijaitsee useissa muissakin Kreikan kaupungeissa.
Akropolis oli jo varhain Ateenan asutuksen keskus. Antiikin aikana siitä tuli kaupungin uskonnollinen keskus ja ennen kaikkea Athenen kulttipaikka. Akropolista pidetään koko antiikin kreikkalaisen hengen, taiteen ja arkkitehtuurin voimannäyttönä ja symbolina ja varsinkin klassisen kauden Ateenan voiman ja vaurauden ilmentymänä. Kukkulaan liittyvät niin Ateenan varhaisimmat kultit ja myytit kuin suurimmat uskonnolliset juhlatkin. Akropolis tunnetaan erityisesti suuresta Parthenonin temppelistä, Erekhtheionista sekä Propylaia-porttirakennuksesta. Nykyisin Akropolis on Ateenan ja koko Kreikan tunnetuin ja vierailluin nähtävyys. Linnavuoren arkeologinen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1987. Akropoliin löydöksiä esittelee kukkulan läheisyydessä sijaitseva Akropolis-museo.
Maantiede

Akropolis sijaitsee Attikan tasangon keskellä antiikin aikaisen ja nykyisen Ateenan kaupungin keskustassa. Kukkula kohoaa noin 90 metriä ympäröivää tasankoa korkeammalle ja noin 156 metrin korkeuteen merenpinnasta, ja se hallitsee edelleen kaupungin maisemia. Kukkulan länsipuolella sijaitsee matalampi Areiopagin kukkula ja luoteispuolella Agoran alue. Antiikin Ateenan alakaupunki sijaitsi kukkulan ympärillä erityisesti sen pohjois- ja itäpuolella. Pohjoispuolella sijaitsee nykyisin Monastirákin kaupunginosa, itä- ja koillispuolella Plákan vanha kaupunki. Akropoliin ympäristö muodostaa nykyisin siitä nimensä saaneen Akrópolin kaupunginosan, jossa on muun muassa Akrópolin metroasema.
Akropolis muodostaa luonnonlinnoituksen, jossa on jyrkät seinämät ja sisäänkäynti ainoastaan länsipäästä. Kukkulan luoteis- ja etelärinteillä sijaitsi antiikin aikana lähteitä (mm. niin kutsuttu Mykeneläinen lähde), joiden ansiosta kukkula oli oivallinen linnoituksen paikka, sillä se kykeni näin kestämään pitkääkin piiritystä.
Antiikin aikana Akropolis oli puutarhamainen paikka istutuksineen, suurine rakennuksineen ja patsaineen. Nykyisin kukkula on lähes puuton ja auringon paahtama. Kukkulan ympärillä erityisesti sen pohjois-, länsi- ja eteläpuolella on puistoalue. Akropolis muodostaa yhdessä sen etelärinteen arkeologisen alueen sekä Agoran alueen kanssa yhtenäisen arkeologisen nähtävyyden ja autoliikenteeltä rauhoitetun jalankulkualueen.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

500-luvulla Akropoliin temppelit muutettiin kirkoiksi. Seurauksena temppelien arkkitehtuuri kärsi vaurioita, mutta toisaalta ne säilyivät käytössä ja välttyivät täydelliseltä hävitykseltä. Akropolis toimi myös keskiaikaisen, bysanttilaisen Ateenan linnoituksena. Bysanttilaisella ajalla Parthenon toimi kaupungin katedraalina ja Propylaia piispan asuntona. Frankkivallan aikana 1204–1456 linnavuorta linnoitettiin uudelleen, ja sinne rakennettiin muun muassa niin kutsuttu Frankkien torni. Propylaia toimi frankkihallitsijan asuntona. Osmanivallan aikana 1456–1822 Parthenon oli käytössä moskeijana ja Propylaia turkkilaisen varuskunnan päämajana.
Venetsialaiset piirittivät Akropolista vuonna 1687 Francesco Morosinin johdolla. 26. syyskuuta venetsialaisten tykistö ampui Parthenonia ja aiheutti sille suurta tuhoa, sillä se toimi turkkilaisten ammusvarastona ja siellä tapahtui räjähdys. Vuosina 1801–1806 Lordi Elgin irrotti rakennusten merkittävimmät koristeosat, mukaan lukien keskeisimmät Parthenonin marmorit, ja vei ne Britanniaan. Akropolis säilyi asuttuna aina turkkilaisvallan loppuun 1800-luvun alkupuolelle saakka. Akropoliin turkkilaiset antautuivat itsenäisen Kreikan joukoille vuonna 1822.
Kreikan itsenäistymisen jälkeen Akropolis muutettiin arkeologiseksi kohteeksi. Sen arkeologiset tutkimukset alkoivat pienimuotoisina vuosina 1835 ja 1837. Samoihin aikoihin vuonna 1833 Karl Friedrich Schinkel laati esityksen Kreikan ensimmäiselle kuninkaalle Otto I:lle rakennetun kuninkaallisen palatsin sijoittamisesta Akropoliille muinaismuistojen yhteyteen. Suunnitelmasta luovuttiin, ja palatsi, myöhempi Kreikan parlamenttitalo, rakennettiin kukkulan itäpuolelle.
Akropoliin järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset suoritti Ateenan arkeologinen seura vuosina 1885–1890. Jo kaivauksia ennen sekä niiden aikana keskiaikaiset ja turkkilaisaikaiset rakennukset purettiin ja kukkula palautettiin rakennusten osalta mahdollisimman lähelle antiikin aikaista asua. Esimerkiksi Frankkien torni purettiin vuonna 1874. Akropoliin rakennusten laajamittainen kunnostusohjelma alkoi vuonna 1975. Työ jatkuu edelleen.
Akropolis liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1987. Sen ympäristöä kohennettiin arkeologisena nähtävyytenä Ateenan vuoden 2004 olympialaisten alla.
Rakennukset ja löydökset > Yleiskuva

Akropoliin sisäänkäynnissä sijaitsee massiivinen porttirakennus nimeltä Propylaia. Ylhäällä kukkulalla sijaitsi useita temppeleitä sekä pienempiä pyhäkköjä. Kukkulan etelälaita oli omistettu kaupungin suojelusjumalattarella Athenelle tämän eri ominaisuuksissa ja epiteeteissä, kuten Polias (Kaupungin suojelija), Promakhos (Esitaistelija), Parthenos (Neitsyt), Nike (Voitto) ja Ergane (käsitöiden suojelija). Kukkulan lukuisista Athenen temppeleistä ovat jäljellä Akropoliin etelälaidan keskellä sijaitseva Parthenonin temppeli sekä heti sisäänkäynnin eteläpuolella oleva pieni Athene Niken temppeli.
Muut alueet kukkulasta oli omistettu muille olympolaisille jumalille, kuten Artemis, Poseidon ja Zeus, sekä Ateenan vanhimmille kulteille, jotka liittyivät Ateenan myyttisiin ensimmäisiin kuninkaisiin ja näiden sukuihin. Parhaiten on säilynyt Erekhtheionina tunnettu Athene Poliaan ja Poseidon-Erekhtheuksen temppeli, joka sijaitsee kukkulan pohjoislaidan keskellä itään sisäänkäynnistä. Pyhäkköjen lisäksi kukkulalla oli erilaisiin kulttitoimintoihin liittyneitä rakennuksia, kuten Arrheforeion ja Khalkotheke.
Kukkulan rinteessä oli joukko pyhinä pidettyjä luolia, muun muassa Ateenan Panin kultin keskus Panin luola sekä Aglaurokselle omistettu Aglaureion. Rinteessä oli myös ainakin kaksi Afroditelle omistettua kulttipaikkaa, toinen pohjois- ja toinen lounaisrinteellä. Kukkulan kaakkoisrinteessä olivat puolestaan Dionysoksen ja Asklepioksen kulttipaikat. Dionysoksen pyhäkön yhteydessä toimi Dionysoksen teatteri. Koillisrinteeseen rakennettiin roomalaisella ajalla Herodes Atticuksen odeion. Rinteellä sijainneille kohteille pääsi kukkulaa kiertäneen Peripatos-tien välityksellä. Sen pituus oli noin 1 100 metriä.
Alueen merkittävimmät kohteet ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
| --- | --- |
 Parthenon  Athene Poliaan temppeli  Athene Poliaan alttari  Erekhtheion  Athene Promakhoksen patsas  Propylaia  Athene Niken temppeli  Afrodite Pandemoksen ja Peithon pyhäkkö  Pelasgimuuri (Mykeneläinen muuri)  Artemis Brauronian pyhäkkö  Khalkotheke  Athene Erganen pyhäkkö (paikka epävarma)  Pandroseion  Arrheforeion  Zeus Polieuksen pyhäkkö  Pandionin pyhäkkö  Rooman ja Augustuksen temppeli  Agrippan muistomerkki:    Beulén portti   Herodes Atticuksen odeion   Eumeneen stoa   Asklepieion   Dionysoksen teatteri   Dionysos Eleuthereuksen pyhäkkö   Thrasylloksen muistomerkki   Nikiaan muistomerkki   Perikleen odeion   Peripatos   Klepsydra   Apollon Hypoakraioksen, Olympoksen Zeuksen ja Panin luolat   Mykeneläinen lähde   Afroditen ja Eroksen pyhäkkö   Peripatos-piirtokirjoitus   Aglaureion   Panathenaia-juhlan tie
Rakennukset ja löydökset > Linnavuoren muut rakennelmat

Propylaia ja Beulén portti
Propylaia oli Akropoliin suuri porttirakennus ja sijaitsi kukkulan länsipäässä sen ainoan luonnollisen sisäänkäynnin kohdalla. Se rakennettiin osana Perikleen rakennusohjelmaa vuosina 437-432 eaa. Pylväikkö yhdisteli doorilaista ja joonialaista tyyliä. 200-luvulla jaa. Propylaian eteen rakennettiin uusi linnoitusmuuri, jossa oli niin kutsuttu Beulén portti.
Athene Promakhoksen patsas
Athene Promakhoksen eli Esitaistelijan patsas sijaitsi Akropoliin länsipäässä heti Propylaian jälkeen. Suurikokoinen patsas oli tehty pronssista ja näkyi kauas merelle. Patsaan veisti Feidias noin 475–450 eaa.
Arrheforeion
Arrheforeion sijaitsi Akropoliin pohjoislaidalla. Se rakennettiin 400-luvun lopulla eaa. Rakennuksessa asuivat arrheforoi eli kaksi kulttitehtäviä suorittanutta tyttöä. Sen vierestä johti salaiset portaat alas Akropoliin pohjoisrinteen pyhäköille.
Khalkotheke
Khalkotheke sijaitsi Akropoliin etelälaidalla Artemis Brauronian pyhäkön vieressä. Se rakennettiin noin vuonna 450 eaa. ja sai nimensä siitä, että siellä säilytettiin Akropoliille lahjoitettuja pronssisia ja muista metalleista tehtyjä votiivilahjoja.
Agrippan muistomerkki
Agrippan muistomerkki sijaitsi Propylaian edustalla. Se sai nykyisen nimensä siitä, että se omistettiin roomalaisella ajalla Marcus Agrippalle. Alun perin se oli kuitenkin Eumenes II:n hellenistisellä kaudella vuonna 178 eaa. pystyttämä, ja sen huipulla oli hevosvaljakkoa esittänyt veistos. Nykyisin ainoastaan muistomerkin pylväs on jäljellä.
Rakennukset ja löydökset > Etelärinteen rakennukset

Nykyisin Akropoliin arkeologiseen alueeseen kuuluvat myös linnavuoren etelärinteen kohteet.
Dionysoksen teatteri
Dionysos Eleuthereukselle omistettu teatteri sijaitsi Akropoliin etelärinteessä. Se rakennettiin alun perin pääosin puisena 500-luvulla eaa. ja uusittiin kivestä rakennetuksi vuonna 342 eaa. Siinä oli puolikaarenmuotoinen rinteeseen rakennettu katsomo, johon mahtui laajimmassa vaiheessa noin 17 000 katsojaa. Teatterirakennus oli antiikin kreikkalaisen teatterin synnynpaikka, ja siellä esitettiin monien merkittävien kreikkalaisten tragedioiden ja komedioiden ensiesitykset. Teatterin lähellä oli Dionysia-juhlien näytelmäkilpailuvoittoja juhlistaneita muistomerkkejä, kuten Thrasylloksen muistomerkki ja Nikiaan muistomerkki.
Dionysos Eleuthereuksen pyhäkkö
Dionysos Eleuthereuksen pyhäkkö sijaitsi teatterin vieressä sen eteläpuolella. Pyhäkköön kuului vanha Dionysoksen temppeli, joka oli rakennettu 500-luvulla eaa. yhdessä ensimmäisen teatterin kanssa, sekä uudempi Dionysoksen temppeli ja stoa eli pylväshalli, jotka rakennettiin 300-luvulla eaa. teatterin uusimisen yhteydessä.
Perikleen odeion
Perikleen 400-luvulla eaa. rakennuttama odeion eli musiikkiteatteri sijaitsi heti Dionysoksen teatterin itäpuolella.
Asklepieion
Asklepieion eli lääkinnän jumalan Asklepioksen pyhäkkö sijaitsi Akropoliin etelärinteessä teatterin länsipuolella.
Eumeneen stoa
Eumeneen stoa sijaitsi Herodes Atticuksen odeionin itäpuolella. Sen rakennutti Eumenes II hellenistisellä ajalla noin 197–159 eaa.
Herodes Atticuksen odeion
Herodes Atticuksen rakennuttama odeion sijaitsi Akropoliin lounaisrinteessä. Se rakennettiin roomalaisella ajalla noin 161–174. Odeion on osittain kunnostettu ja sitä käytetään teatteriesityksiin edelleen.
Afrodite Pandemoksen ja Peithon pyhäkkö
Afrodite Pandemokselle ja Peitholle omistettu pyhäkkö sijaitsi kukkulan lounaisrinteessä Athene Niken temppelin alapuolella.
Rakennukset ja löydökset > Pohjois- ja itärinteen pyhäköt ja muut kohteet

Akropoliin pohjois- ja itärinteellä Peripatoksen varrella sijaitsi lukuisia pyhäkköjä ja muita pieniä rakennuksia.
Afroditen ja Eroksen pyhäkkö
Afroditelle ja Erokselle omistettu pyhäkkö sijaitsi kukkulan pohjoisrinteessä niin kutsutun Mykeneläisen lähteen lähellä.
Aglaureion
Aglaureion oli Aglaurokselle pyhitetty luola, joka on löydetty Akropoliin itäpuolelta. Aiemmin sen luultiin sijainneen kukkulan pohjoisrinteessä jossakin Mykeneläisen lähteen lähellä.
Muut luolapyhäköt
Pohjoisrinteessä sijaitsivat Apollon Hypoakraioksen luola, Olympoksen Zeuksen luola sekä Panin luola. Panin kultti perustettiin Apollonin luolan läheiseen luolaan Marathonin taistelun jälkeen, sillä jumalan katsottiin auttaneen ateenalaisia taistelussa.
Klepsydra
Klepsydran lähdekaivo sijaitsi kukkulan luoteisrinteessä. Se rakennettiin vuonna 465 eaa.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Akropoliin alueen esinelöydökset ja rakennusten säilyneet koristeosat ovat esillä Akropolis-museossa kukkulan eteläpuolella. Monia merkittävimmistä rakennusten koristeosista, kuten pääosa Parthenonin marmoriveistoksista, niin kutsutut Elginin marmorit, sekä yksi Erekhtheionin karyatideista on kuitenkin viety British Museumiin. Jäljelle jääneet koristeveistokset on siirretty Akropolis-museoon ja niiden paikalle rakennuksiin on asennettu kopiot. Merkittäviin kukkulalta löydettyihin yksittäisiin veistoksiin lukeutuvat muun muassa niin kutsutut Kritioksen efebi ja Moskhoforos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akropolis Wikimedia Commonsissa
Acropolis of Athens (englanniksi)
Livekuvaa Ateenan Akropoliilta: kamera 1, kamera 2
Unescon maailmanperintökohteet Kreikassa
Aigain (nyk. Vergína) arkeologinen alue
Apollon Epikurioksen temppeli Bassaissa
Asklepioksen pyhäkkö Epidauroksessa
Ateenan Akropolis
Athosvuori
Dafnín, Ósios Loukáksen ja Chíoksen Néa Monín luostarit
Delfoin arkeologinen alue
Delos
Filippoin arkeologinen alue
Korfun vanhakaupunki
Metéora
Mykenen ja Tirynsin arkeologiset alueet
Mystraksen arkeologinen alue
Olympian arkeologinen alue
Pátmoksen Chóran kylä, Johannes Teologin luostari ja Ilmestyskirjaluola
Ródoksen keskiaikainen kaupunki
Sámoksen Pythagóreio ja Heraion
Thessalonikin varhaiskristilliset ja bysanttilaiset muistomerkit
Zagórin kulttuurimaisema
Akropolis Areiopagilta nähtynä.
Rekonstruktiopiirros Akropoliista antiikin aikana.
Maalaus Akropoliista antiikin aikana. Leo von Klenze, 1846.
Parthenonin rauniot ja moskeija. Johann Jakob Wolfensberger, 1832–1835.
Akropolis noin 1858–1860.
Kaavakuva Akropoliin alueesta. Eri aikakausien rakennukset on merkitty seuraavasti:

  Mykeneläinen kausi  Arkaainen kausi  Klassinen kausi
  Hellenistinen kausi  Roomalainen kausi
Parthenon.
Erekhtheion.
Athene Niken temppeli.
Propylaia.
Dionysoksen teatteri.
Asklepieion.
Herodes Atticuksen odeion.
Aglauroksen luola.
Akropolis.
Tekstuura

Tekstuuraa Gutenbergin raamatussa
Tekstuura on kirjaintyyli tai kirjainlaji, joka kuuluu goottilaisiin kirjaintyyppeihin. Kirkollisten kirjojen kirjaimeksi omaksuttiin 1400-luvulla suuri, jäykkä ja kapea goottilainen kirjain, lettre de forme, jota alettiin Saksassa kutsua tekstuuraksi, koska sillä ladottu sivu antoi vaikutelman kankaasta tai kudoksesta.
Tekstuura syntyi Ranskassa 1200-luvulla, ja se otettiin laajalti käyttöön myös Englannissa ja Saksassa. Tekstuuran pienaakkoset ovat kapeita, ja niissä on pystysuuntaiset päätteet, melko suuri x-korkeus ja pienet pidennykset. Pienaakkosten viivojen päät ovat yleensä timantinmuotoiset. Tekstuuran suuraakkoset ovat leveitä ja kaksoisviivoineen muodoltaan hyvin mutkikkaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tekstuura Wikimedia Commonsissa
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:  Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:  Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times New Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:  Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:  Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:  Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi
Teatteri Jurkka

Teatteri Jurkka sisäänkäynti Vironkadulla
Teatteri Jurkka on ammattihuoneteatteri Vironkadulla Helsingin Kruununhaassa.
Teatteri on perustettu 1953, ja toiminut nykyisissä tiloissa vuodesta 1954. Istumapaikkoja on 51.
Teatteri Jurkka on Suomen Teatterit ry:n jäsen. Esitystoiminnan lisäksi Teatteri Jurkka tekee yleisötyötä erilaisten kurssien ja hankkeiden avulla.
Historia

Huoneteatteri Jurkka on toiminut Helsingin Kruununhaassa Vironkadulla vuodesta 1954. Emmi ja Vappu Jurkka olivat perustaneet teatterin syksyllä 1953, kun joukko kutsuvieraita kokoontui seuraamaan ensimmäistä suomenkielistä huoneteatteriesitystä Neiti Julieta kirjailija Kyllikki Hämäläisen olohuoneeseen. Emmi Jurkka toimi teatterinjohtajana perustamisesta vuoteen 1974 sekä uudelleen vuosina 1976–1981. Sakari Jurkka toimi johtajana vuosina 1974–1976 ja Vappu Jurkka vuosina 1981–1993. Vuosina 1994–1995 johtajana toimi Atro Kahiluoto ja vuosina 1997–1998 Petteri Sallinen.
Operatiivisesta toiminnasta vastaa teatterinjohtaja. Tehtävään valittiin vuonna 2020 Tuomas Parkkinen. Taiteellinen henkilökunta palkataan tuotantokohtaisesti. Teatteri Jurkan toimintaa ylläpitää Huoneteatteri Jurkan Kannatusyhdistys r.y.
Omien tuotantojen lisäksi Teatteri Jurkka tekee yhteistuotantoja. Teatterilla on vuosien varrella nähty myös useita vierailuesityksiä.
Teatteri Jurkka on nykyisessä muodossaan Suomen ainoa ammattihuoneteatteri, jonka ohjelmistossa korostuu teatteritilan intiimiys. Teatteri Jurkassa on tuotettu erityisesti merkittäviä kotimaisia kantaesityksiä, mutta myös klassikkotulkintoja muun muassa Jotunin, Strindbergin ja Shakespearen teksteistä. Kotimaisia menestyksiä ovat olleet muun muassa Heini Junkkaalan, Rosa Liksomin, Pasi Lampelan, Juha Jokelan ja Laura Ruohosen nykynäytelmät.
Teatteri Jurkan historiasta on koottu vuonna 2003 ilmestynyt kirja Jurkka – teatteri huoneessa (Like), jonka on toimittanut Kaarina Kytömaa.
Kirjallisuutta

Kytömaa, Kaarina: Jurkka – Teatteri huoneessa, 2003 ISBN 952-471-198-2
Aiheesta muualla

Teatteri Jurkan kotisivut
Luettelo Norjan ulkoministereistä

Luettelo Norjan ulkoministereistä.
| Nimi | Astui virkaan | Astui virasta | Puolue |
| --- | --- | --- | --- |
| Jørgen Gunnarsson Løvland | 1905 | 1908 | Liberaalipuolue |
| Wilhelm Christopher Christophersen | 1908 | 1910 | Liberaalipuolue |
| Johannes Irgens | 1910 | 1913 | Konservatiivipuolue |
| Nils Claus Ihlen | 1913 | 1920 | Liberaalipuolue |
| Christian Fredrik Michelet | 1920 | 1921 | Konservatiivipuolue |
| Arnold Christopher Ræstad | 1921 | 1922 | Liberaalipuolue |
| Johan Ludwig Mowinckel | 1922 | 1923 | Liberaalipuolue |
| Christian Fredrik Michelet | 1923 | 1924 | Konservatiivipuolue |
| Johan Ludwig Mowinckel | 1924 | 1926 | Liberaalipuolue |
| Ivar Lykke | 1926 | 1928 | Konservatiivipuolue |
| Edvard Bull, Sr. | 1928 | 1928 | Työväenpuolue |
| Johan Ludwig Mowinckel | 1928 | 1931 | Liberaalipuolue |
| Birger Braadland | 1931 |  | Keskustapuolue |
| Nils Trædal (acting) | 1932 | 1932 | Keskustapuolue |
| Birger Braadland |  | 1933 | Keskustapuolue |
| Johan Ludwig Mowinckel | 1933 | 1935 | Liberaalipuolue |
| Halvdan Koht | 1935 | 1940 | Työväenpuolue |
| Ingolf Elster Christensen | 1940 | 1940 |  |
| Trygve Halvdan Lie (exile in London) | 1940 |  | Työväenpuolue |
| Oscar Fredrik Torp (acting in Oslo) | 1945 | 1945 | Työväenpuolue |
| Trygve Halvdan Lie |  | 1946 | Työväenpuolue |
| Halvard Manthey Lange | 1946 | 1963 | Työväenpuolue |
| Erling Wikborg | 1963 | 1963 | Kristillinen kansanpuolue |
| Halvard Manthey Lange | 1963 | 1965 | Työväenpuolue |
| John Lyng | 1965 | 1970 | Konservatiivipuolue |
| Svenn Stray | 1970 | 1971 | Konservatiivipuolue |
| Andreas Zeier Cappelen | 1971 | 1972 | Työväenpuolue |
| Dagfinn Vårvik | 1972 | 1973 | Keskustapuolue |
| Knut Frydenlund | 1973 | 1981 | Työväenpuolue |
| Svenn Stray | 1981 | 1986 | Konservatiivipuolue |
| Knut Frydenlund | 1986 | 1987 | Työväenpuolue |
| Thorvald Stoltenberg | 1987 | 1989 | Työväenpuolue |
| Kjell Magne Bondevik | 1989 | 1990 | Kristillinen kansanpuolue |
| Thorvald Stoltenberg | 1990 | 1993 | Työväenpuolue |
| Johan Jørgen Holst | 1993 | 1994 | Työväenpuolue |
| Bjørn Tore Godal | 1994 | 1997 | Työväenpuolue |
| Knut Vollebæk | 1997 | 2000 | Kristillinen kansanpuolue |
| Thorbjørn Jagland | 2000 | 2001 | Työväenpuolue |
| Jan Petersen | 2001 | 2005 | Konservatiivipuolue |
| Jonas Gahr Støre | 2005 | 21.9.2012 | Työväenpuolue |
| Espen Barth Eide | 21.9.2012 | 16.10.2013 | Työväenpuolue |
| Børge Brende | 16.10.2013 | 20.10.2017 | Konservatiivipuolue |
| Ine Marie Eriksen Søreide | 20.10.2017 | - | Konservatiivipuolue |
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Minister of Foreign Affairs (Norway)
Telo

Telo oli Toulonin kaupungin eponyyminen suojelusjumalatar. Hän oli alun perin pyhän lähteen jumalatar, jonka ympärille asutuskeskus muinoin syntyi. Perigeauxista on löytynyt useita omistuskirjoituksia jumalattarelle, ja eräässä niistä häntä pyydetään apuun yhdessä jumalatar Stannan kanssa.
Georg Michael Telemann

Telemannin vuonna 1812 julkaistun koraalisovituskokoelman nimiösivu (Riga: bei Julius Conrad Daniel Müller, 1812)
Georg Michael Telemann (latv. Georgs Mihaels Tēlemans) (20. huhtikuuta 1748 Plön – 4. maaliskuuta 1831 Riika) oli saksalais-latvialainen kirkkomuusikko ja säveltäjä. Georg Michaelin jäätyä isättömäksi vuonna 1755 isoisä Georg Philipp Telemann otti hänet kasvatettavakseen ja antoi hänelle musiikillisen koulutuksen. Isoisän kuoltua kesäkuussa 1767 Georg Michael Telemann hoiti tämän kanttorinvirkaa Hampurissa, kunnes virkaan valittu Carl Philipp Emanuel Bach saapui kaupunkiin maaliskuussa 1768. Vuonna 1770 Telemann aloitti teologian opinnot Kielin yliopistossa, mutta jätti ne kesken ja toimi sittemmin opettajana Hampurissa, kunnes sai kiinnityksen Riikaan kanttoriksi ja sikäläisen katedraalikoulun opettajaksi.
Vuosina 1776–1827 Telemann esitti Riiassa isoisänsä passioita ja muita kirkollisia laulusävellyksiä, joiden käsikirjoitukset kuuluivat hänen kotikirjastoonsa. Näitä esityksiä varten hän sovitti teoksia lisäten välisoittoja ja lyhentäen evankelistan osuuksia ja miedontaen librettojen värikkäimpiä ilmaisua. Telemannin oma sävellystuotanto on isoisänsä vastaavaan verrattuna huomattavan vähäinen. Tyylillisestikin se on pelkistetympää, osin Telemannilla käytettävissä olleen riikalaisesittäjistön pienuuden takia, osin aikakauden aiempaa yksinkertaisempiin keinovaroihin nojautuvalla kauneudentavoittelullaan.
Telemannin tuotanto koostuu yhtäältä kantaateista (muiden muassa Hamburg! Deutschlands Pflegerin C. P. E. Bachin virkaanastujaisiin), kuorolauluista (kymmenen kappaletta Königsbergissä ja Leipzigissa vuonna 1785 julkaistussa Beytrag zur Kirchenmusik -kokoelmassa), koraalisovituksista (Rigisches Choralbuch, 1800; Sammlung alter und neuer Choral-Melodien für das seit dem Jahr 1810 in die evangelisch-lutherischen und reformirten Kirchen in Riga und in Livland eingeführte Neue Gesangbuch, Riga: bei Julius Conrad Daniel Müller, 1812) ja muista laulusävellyksistä, toisaalta urkusävellyksistä ja koraalipohjaisista orkesteriteoksista.