stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanna Marin
Julkinen arvostelu > 2021 > Elintarvike-edun selvitys

Toukokuussa 2021 lehdistössä kerrottiin, että Marin perheineen oli käyttänyt verotonta elintarvike-etua asuessaan pääasiassa virka-asunnossaan Kesärannassa. Elintarvike-edussa oli kyse aamiaistarvikkeiden ja kylmänä toimitettavien muiden aterioiden hankkimisesta Kesärantaan. Marinin ja valtioneuvoston kanslian mukaan kyse on ollut Kesärannan vakiintuneesta tavasta, jota ovat käyttäneet myös aiemmat pääministerit.
Valtioneuvoston kanslian ja Marinin oikeuskanslerille joulukuussa 2021 antaman selvityksen mukaan Marinin kulut ovat olleet paljon suuremmat kuin edellisillä pääministereillä. Valtioneuvoston kanslia pani vireille pääministerin virka-asuntoa koskevan ohjeistuksen tarkistamisen. Verottaja antoi lausunnon, jonka mukaan Marinin nauttima ateriaetu on veronalaista tuloa. Sanna Marin kertoi maksavansa saamansa edun takaisin ja korjaavansa veroilmoituksensa Verohallinnon lausunnon mukaisesti. Edun arvo on ollut 14 363,20 euroa sisältäen arvonlisäverot.
Julkinen arvostelu > 2021 > Kantelu työpuhelimen käytöstä

Joulukuussa 2021 Marin oli juhlimassa yökerhossa koronavirukselle altistuneena. Marinia oli illanvieton aikana aluksi ohjeistettu eduskuntapuhelimeensa, ettei hänen tarvitse olla karanteenissa. Tilanteen päivittyessä häntä yritettiin tavoitella tekstiviesteillä illan aikana kahdesti valtioneuvoston puhelimesta, jota Marinilla ei ollut kuitenkaan mukanaan. Marinilla oli mukanaan yökerhossa vain eduskuntapuhelin.
Marinin yökerhoillasta tehtiin kaksi kantelua oikeuskanslerille. Oikeuskanslerin selvityksen mukaan virallinen ohjeistus puhelimesta oli ristiriitaista. Pääministeri Marin oli tavoitettavissa toisesta työpuhelimestaan eikä hänen voitu kokonaisuutena arvioiden katsoa menetelleen ohjeiden tai virkavelvollisuuksiensa vastaisesti.
Julkinen arvostelu > 2022 > Tanssivideo ja väite huumeiden käytöstä

Elokuussa 2022 internetissä julkaistiin videoita, joissa Marin juhlii ja tanssii yksityisasunnossa. Sosiaalisessa mediassa esitettiin arveluja, että videolla joukolla ”Selvä päivä” -kappaletta laulettaessa joku laulajista olisi huutanut sanan ”jauhojengi”. Tulkinta ”jauhojengistä” päätyi pian sellaisenaan perinteisiin viestimiin, kuten iltapäivälehtiin sekä Helsingin Sanomiin ja Yleisradioon. Mediat julkaisivat juttuja, joissa ääniraitaa oli tutkittu spektrianalyysin eli taajuusanalyysin avulla. Taajuuksien siistimisen jälkeenkin monet kuulivat silti yhä "jallun", "jauhon" tai jotain muuta riippuen taajuuksista. Iltalehti haastatteli nimetöntä äänitekniikan asiantuntijaa, joka oli päässyt lopputulokseen, että videolla sanottaisiin ”jauhojengi”. Ylen toimittaja-äänisuunnittelija Sami Lindforsin mielestä äänitteestä ei voi varmasti sanoa mitä sinä kuuluu, matalat taajuudet saavat kuulemaan "jallun" ja korkeammat "jauhon". Juhlinta nousi myös monien ulkomaisten tiedotusvälineiden uutisiin.
Kansanedustajat Mikko Kärnä ja Riikka Purra ehdottivat, että Marin menisi vapaaehtoisesti huumeseulaan. Marin tyrmäsi kaikki väitteet huumeidenkäytöstä. Hän kertoi käyneensä oman oikeusturvansa vuoksi huumetestissä, vaikka pitikin syyttömyysolettaman vastaista epäilyksen lietsontaa kohtuuttomana. Testissä ei todettu huumausaineita.
Marin sai puolustuspuheenvuoroja videokohun aikaan ulkomaita myöten. Muun muassa yhdysvaltalainen Newsweek puolusti Marinia. Marin sai myös tukivideoita TikTokissa #SolidarityWithSanna-tunnisteella, kun monet naiset tanssivat osoittaakseen hänelle tukea ja nostaakseen esille kohuun liittyvää seksismiä ja syrjintää. The Washington Postissa kohua verrattiin Alexandria Ocasio-Corteziin liittyvään vastaavaan tanssivideokohuun. Hillary Clinton osoitti myös tukensa Marinille kohun aikana.
Videon käsittelystä tiedotusvälineissä tehtiin lukuisia kanteluita Julkisen sanan neuvostolle.
Julkinen arvostelu > 2022 > Kohu Marinin yksityisvieraan ottamasta kuvasta

Kesän 2022 juhlimisen puiminen jatkui mediassa, kun Sabina Särkän 10. heinäkuuta TikTok-tilillään julkaisema kuva nousi mediaan. Ryhmä oli ollut Ruisrockin jälkeen saunomassa ja uimassa Marinin vieraina pääministerin virka-asunnolla Kesärannassa. Kohua herättäneessä kuvassa kaksi vähäpukeista naista suutelee: he pitävät rinnoistansa kiinni ja rintojen peittona heillä on nostettuna Finland-kyltti, joka on nähty tiedotustilaisuuksissa pääministerin edessä. Taustalla on tiedotustilaisuuksissa käytetty sininen taustaseinä. Marin ei ole kuvassa. Marin kommentoi kuvaa: ”mielestäni se kuva ei ole asiallinen. Pyydän anteeksi, mielestäni sitä kuvaa ei olisi pitänyt ottaa”.  Kuvan sosiaalisen median tilillään julkaissut Särkkä pyysi myös anteeksi kuvan julkaisemista.
Yksityiselämä

Marin on syntynyt Helsingissä, mutta varttui lapsuutensa ja nuoruutensa Pirkkalassa. Hän kasvoi kahden äidin sateenkaariperheessä. Marin kertoo joutuneensa vaikenemaan sateenkaariperheestä nuoruudessaan 1990-luvulla. Hän kertoo perheensä olleen lämmin ja rakastava ja lapsuutensa ja nuoruutensa olleen hyvä.
Marinin äiti ja isä erosivat hänen ollessaan vielä pieni. Hän muutti äitinsä kanssa pois isän alkoholiongelman vuoksi. Isä ei enää pitänyt häneen yhteyttä tämän jälkeen. Marin ei ole juuri ollut yhteydessä isäänsä aikuisena. Marin ei koe, että isä olisi ollut osa hänen perhettään. Isä on sittemmin kuollut.
Marinilla on vuonna 2018 syntynyt tytär Markus Räikkösen kanssa. Marin avioitui Räikkösen kanssa vuonna 2020. Vuonna 2023 pari erosi 19 vuoden yhdessäolon jälkeen.
Marin asuu Helsingin Etu-Töölössä.
Marin harrastaa luonnossa liikkumista, lenkkeilyä ja tennistä. Hän on kasvissyöjä. Marin on kertonut olevansa Eurovision laulukilpailun suuri fani. SDP:n kansanedustaja Ilmari Nurminen on hänen läheinen ystävänsä.
Kunnianosoituksia

Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi (Suomi, 2022)
Pohjantähti-ritarikunnan suurristin komentaja (Ruotsi, 2024)
Monet ulkomaalaiset mediat ovat myös huomioineet Marinin seuraavasti:
BBC: 100 Women -listaus vuonna 2020.
Forbes: Sijalla 83 Maailman 100 vaikutusvaltaisinta naista -listalla vuonna 2021.
Time: Lehden kansikuvassa numerossa, jossa käsiteltiin 100 vaikutusvaltaista johtajaa maailmalta (engl. Time 100 Next) vuonna 2021.
Marie Claire: Maailman vaikutusvaltaisimmat naiset vuonna 2022.
Bild: ”Maailman coolein pääministeri” vuonna 2022.
New Yorkin yliopisto: kunniatohtori, 2023
Kirjallisuutta

Nurmi, Lauri: Sanna Marin. Into Kustannus, 2024. ISBN 978-952-393-398-9
Vuorikoski, Salla: Sanna Marin: Poikkeuksellinen pääministeri. Helsinki: Werner Söderström Osakeyhtiö, 2024. ISBN 978-951-0-50722-3
Felix Fridolf Relander

Felix Fridolf Relander vuonna 1923
Felix Fridolf Relander (15. huhtikuuta 1864 Valkeala – 9. joulukuuta 1925 Savitaipale) oli Venäjän evankelisluterilaisen kirkkokunnan suomalaisen konsistorin ensimmäinen piispa.
Relanderin vanhemmat olivat Savitaipaleen kappalainen, varapastori Johan Fridolf Relander (1830-1907) ja Hilma Charlotta Andersin (k. 1897). Hän valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan normaalilyseosta 1884. Relanderin suoritettua teologian erotutkinnon (vrt. teologian maisteritutkinto) vuonna 1886 hänet vihittiin papiksi ja määrättiin Savitaipaleen kappalaisen apulaiseksi. Vuonna 1887 hän siirtyi Inkerinmaalle Skuoritsan ja Ropsun kirkkoherran apulaiseksi. Hän tuli Pietarin suomalaisen seurakunnan komministeriksi vuonna 1890. Vuonna 1899 hänet nimitettiin Toksovan kirkkoherraksi ja edelleen rovastiksi vuonna 1918. Vuonna 1921 hänet valittiin Venäjällä asuvien evankelisluterilaisten suomalaisten ensimmäiseksi piispaksi ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1923 saakka.
Inkerin kirkon papiston vähennyttyä muutamaan pappiin Relanderin virkamatkat ja parinkymmenen seurakunnan hoito vaativat paljon työtä. Suuri työtaakka ja venäläisten viranomaisten kirkkoon kohdistamat vainot uuvuttivat lopulta Relanderin voimat niin että hän joutui luopumaan tehtävästään ja hän palasi kesäkuussa 1923 Suomeen. Relander asui ensin Helsingin lähellä ja sitten Lammilla. Relander sai Suomen valtion eläkkeen 1924.
Relander edisti innokkaasti ja menestyksellisesti rajantakaisten suomalaisten henkistä ja aineellista kehitystä. Hän perusti ensimmäisen maamiesseuran ja kristillisen kansanopiston Inkeriin. Hän myös tallensi inkeriläistä kansanrunoutta, sananlaskuja ja selostuksia muinaistavoista sekä kirjoitti Inkerinmaan suomalaisten seurakuntien historian. Relanderin kirjoituksia julkaistiin Inkeri-lehdessä ja hän oli lehden johtokunnan puheenjohtajana useita vuosia.
Relander oli naimisissa vuodesta 1887 Naina Maria Tenlénin kanssa.
Heinävesi

| Heinävesi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°25′35″N, 028°37′50″E
Maakunta:  Pohjois-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Joensuun seutukunta
Kuntanumero:  090
Hallinnollinen keskus:  Heinäveden kirkonkylä
Perustettu:  1869
Kuntaliitokset:  Osa Enonkoskeen ja Savonrantaan (1918)
Kokonaispinta-ala:  1 319,57 km² 88:nneksi suurin 2022 
– maa:  1 029,95 km²
– sisävesi:  289,62 km²
Väkiluku:  2 929 216:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  2,84 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  9,9 %
– 15–64-v.:  51,0 %
– yli 64-v.:  39,1 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,4 %
– ruotsinkielisiä:  0,3 %
– muut:  4,3 %
Kunnallisvero:  8,8 % 187:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Maarika Kasonen
Kunnanvaltuusto:  17 paikkaa
  2021–2025   • SDP   • Kesk.   • Kok.   • PS   • Muut:   5 5 3 3 1
www.heinavesi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinävesi on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 2 929 ihmistä ja sen pinta-ala on 1 319,57 km², josta 289,62 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 2,84 asukasta/km².
Heinäveden kartta.
Heinävedellä sijaitsevat muun muassa Pohjoismaiden ainoat ortodoksiset luostarit Valamon munkkiluostari ja Lintulan nunnaluostari, kalastuskohteet Karvionkoski ja Kermankoski, kaakeliuuneja valmistava Tulikivi sekä kansallismaisemaksi luettu Heinäveden vesireitti, johon sisältyy kuusi sulkukanavaa.
Heinäveden keskus on sen kirkonkylä, jossa sijaitsee Josef Stenbäckin suunnittelema kirkko. Suurimmat järvet ovat Kermajärvi ja Juojärvi, jotka ovat huomattavan puhdas- ja kirkasvetisiä. 1. tammikuuta 2021 Heinävesi siirtyi Etelä-Savon maakunnasta osaksi Pohjois-Karjalan maakuntaa.
Maantiede

Heinävesi sijaitsee Pohjois-Karjalan länsirajalla. Kunnan halkoo kahtia Heinäveden reitti, joka käsittää Kermajärven ja muita pienempiä järviä kuten Varisveden ja Ruokoveden. Kunnan läntiselle puoliskolle jäävät osat kuuluvat Soisalon saareen, joka on Suomen suurin saari. Runsas viidesosa kunnan pinta-alasta on veden peitossa. Kunnan sydämessä sijaitseva Kermajärvi kuuluu Natura-alueeseen. Sen rannat ovat hyvin kallioiset. Järven luoteispuoli on saaristoista ja eteläpuoli omaa laajan selkävesialueen Kermanselän.
Kun merialueita ei oteta huomioon, Heinävesi on pinta-alaltaan Suomen 65. suurin kunta.
Heinäveden maa-alasta on metsää 84 prosenttia. Heinäveden metsissä kuusen osuus on noin puolet, mikä on enemmän kuin Etelä-Savossa yleisesti. Mäntymetsää on kolmasosa ja loput lehtipuumetsää. Maaperältään kivisessä moreenimaassa viihtyvät mustikkatyypin ja käenkaali-mustikkatyypin tuoreet kangasmetsät, joiden osuus on yhdeksän kymmenestä. Puolukkatyypin metsiä on kymmenesosa ja kanervatyypin sadasosa. Soiden osuus on vain 10 prosenttia, sillä seutu on liian mäkistä isojen soiden kehittymisen kannalta. Suurin suo on Varissuo, pinta-alaltaan 4 km².
Heinäveden alueen kallioperustana on noin 1,8 miljardia vuotta sitten sen yli kulkenut valtava Karjalainen poimuvuoristo. Satoja miljoonia vuosia kestäneen kulutuksen johdosta vuoristo kuitenkin kului ja jätti jälkeensä vain juuriosansa. Kallioperä koostuu suurimmilta osin kiilleliuskeesta ja kiillegneissistä. Kermajärven ja Petrumajärven rannoilla sekä eteläisellä Heinävedellä kallioperä on graniittia. Kiilleliuskeet ja -gneissit ovat liuskesuunnaltaan koilliseen Kermajärven länsipuolella ja lähinnä luoteissuuntaisia järven itäpuolella. Näiden kahden lajin lisäksi esiintyy vähemmissä määrin asbesti- ja serpentiinikiveä.
Korkokuvaltaan Heinäveden luonto on varsin vaihteleva korkeuserojen ollessa suuria. Kermajärvi lainehtii 80 metriä merenpinnan yläpuolella. Sen rannat ovat jyrkät ja kalliot nousevat jyrkästi järven pinnasta monesti kymmeniä metrejä. Korkeita kallioita on yhtä lailla muillakin järvillä kuten Kolovedellä. Korkeita mäkiä on paljon, esimerkkinä Juojärven saaressa Luutsalossa kohoava Tornimäki (noin 70 metriä järven pinnasta) sekä Kermajärven rantojen Kirkonmäki, Tynnörimäki ja Pääskyvuori yli 90 metrin korkeuseroillaan. Korkein kohta Heinävedellä on Pekkolanmäki Ruokoveden koillispuolella (200 metriä mpy). Muut 190 metriä ylittävät mäet löytyvät kunnan kaakkoisosista. 180 metriä ylittäviä mäkiä on parisenkymmentä. Alin kohta on Kermajärven pohjassa, 56 metriä sen pinnan alla.
Maantiede > Jääkauden jälkiä

Viimeisemmän jääkauden jäljiltä kallioperän päällä oleva maapeite on Heinävedellä yleensä paikoin ohut ja koostuu se lähinnä moreenista. Kallioperän päällä ollut irtonainen maa-aines lähti liikkeelle mannerjään mukana. Mannerjää kulutti järville luode-kaakkosuuntaisia koloja. Kulutuksesta aiheutuneista naarmuista on voitu päätellä jään kulkusuunta. Mannerjää muovasi pitkulaisiksi myös mäkiä. Harjumuodostumia Heinävedellä ei sen sijaan juurikaan ole. Lounaisrajalla kulkee kunnan ainut katkonainen harjujakso.
Heinäveden alue alkoi paljastua mannerjäätikön alta noin 10 000 vuotta sitten. Heinäveden alueella jään vetäytyminen kesti noin 300 vuotta. Jäätikön reunalla oli Yoldiameri, jolloin veden pinta oli 120–130 metriä nykyistä korkeammalla. Heinäveden alueella vain korkeimmat mäet Heinäveden olivat merenpinnan yläpuolella. Haukivesi, Kermajärvi ja Juojärvi erottuivat omiksi järvialtaikseen noin 9 000–8 000 vuotta sitten, jonka jälkeen Saimaa alkoi laskea Ancylusjärveen samaa lasku-uomaa kuin Päijänne. Maan kohottua järvet alkoivat saada vähitellen luode-kaakko -suuntaisia muotojaan. Noin 2 500 vuotta sitten syntyi Palokkiin, Karvioon ja Kermaan maa-alueet, jotka erottivat järvet toisistaan niin, että ne saivat nykyiset muotonsa.
Maantiede > Naapurikunnat

Heinäveden naapurikuntia ovat Savonlinna (Etelä-Savo), Varkaus (Pohjois-Savo), Leppävirta (Pohjois-Savo), Tuusniemi (Pohjois-Savo), Outokumpu (Pohjois-Karjala) ja Liperi (Pohjois-Karjala).
Lähellä Heinäveden kunnan eteläkärkeä sijaitsee kolmen maakunnan (Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan) yhteinen rajapiste.
Historia

1744 – Heinävedestä tulee Rantasalmen rukoushuonekunta.
1740-luvun puolivälin jälkeen ensimmäinen kappeli rakennetaan.
1840 – toinen kirkko rakennetaan.
1852 – Heinävedestä tulee itsenäinen seurakunta.
1869 – Heinävedestä tulee kunta.
1887 – toinen kirkko palaa.
1890–1891 – nykyinen, kolmas kirkko rakennetaan, vihitään käyttöön 1892.
1895–1916 – Heinäveden reitti kanavoidaan.
1905–1921 – Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta liikennöi Heinäveden reittiä.
1921–1968 – Heinäveden Höyrylaiva liikennöi Heinäveden reittiä.
1940 – Valamon luostari ja sen munkit muuttavat Papinniemeen.
1945 – Kivennavalta vuonna 1939 pakoon lähtenyt Lintulan luostari muuttaa Valamon lähelle Palokkiin.
1959 – yhä selvittämätön Tulilahden kaksoismurha.
1976 – Kermansavi aloittaa toimintansa Heinäveden Raaminmäessä.
2021 – Heinävesi siirtyi Pohjois-Karjalan maakuntaan Etelä-Savon maakunnasta.
Merkkejä varhaisimmasta, kivikautisesta asutuksesta Heinävedellä voi nähdä kalliomaalauksista. Heinävedeltä on myös löydetty karhunpään muotoinen vasarakirves, josta on tullut tunnettu. Heinäveden emäpitäjä on Rantasalmi, jonka erämaihin Heinävesi kuului pitkään, kunnes tuli Rantasalmen rukoushuonekunnaksi 1744. Ensimmäinen kirkko rakennettiin 1748. Itsenäinen kunta Heinävedestä tuli 1869. Kuntaan liitettiin alueita Leppävirrasta ja Säämingistä jo 1852, kun Heinävedestä muodostettiin oma seurakunta. Vuonna 1917 kunnasta liitettiin Leivolan ja Pirttimäen kylät aiemmin perustettuun Savonrannan kuntaan.
Hallinto

Heinäveden kunnanjohtaja on ollut 15. joulukuuta 2016 alkaen Maarika Kasonen. Hän toimi vuosia va. kunnanjohtajana, koska istui ensimmäisessä valintatilaisuudessa väärällä paikalla ollessaan myös sivistysjohtaja. Menettely johti valituskierteeseen.
Hallinto > Kunnanvaltuusto

Heinäveden kunnanvaltuustossa on kaudella 2021–2025 17 valtuutettua. SDP:n edustajia on viisi, Keskustan edustajia viisi, Kokoomuksen edustajia kolme, Perussuomalaisten edustajia kaksi ja Heinäveden Sitoutumattomat yhteislistan edustajia yksi. Valtuuston puheenjohtaja on Mervi Hokka (SDP), ensimmäinen varapuheenjohtaja Teuvo Kolari (Kesk.) ja toinen varapuheenjohtaja Matti Vihma (Kok.).
Hallinto > Kunnanhallitus

Kunnanhallituksessa on seitsemän jäsentä. Kokouksissa myös kunnanvaltuuston puheenjohtajilla on läsnäolo- ja puheoikeus. Kunnanhallituksen tehtäviin kuuluu kunnan toiminnan ja hallinnon johtaminen ja kehittäminen, kuten kunnan edun valvonta, konserniohjaus, työllisyyden edistäminen, ruokahuolto, yleishallinto sekä käyttää toimivaltaa verolainsäädännön mukaan kunnalle kuuluvien tehtävien hoitamisessa. Heinäveden kunnan kunnanhallitus toimii myös vastaavana asuntoviranomaisena.
Talous

Elinkeinorakenne: palvelut 54 prosenttia, jalostus 28 prosenttia, maa- ja metsätalous 16 prosenttia. Suurimmat työnantajat ovat Heinäveden kunta ja Metalliset Oy. Heinävedellä on menestyvän metalliteollisuuden lisäksi menestyvää keramiikka- ja kemianteollisuutta.
Heinävedellä ilmestyy kerran viikossa Heinäveden lehti, jonka päätoimittaja on Päivi Konttinen. Lehti ilmestyy torstaisin ja se tulee noin 7 000 kotitalouteen, noin 90 prosentille Heinäveden talouksista sekä muualle Suomeen, varsinkin naapuruskuntiin.
Väkiluvulla mitattuna Heinävesi on Suomen 216. suurin kunta.
Talous > Matkailu

Kunnan välitön matkailutulo (2003) oli noin 7,1 miljoonaa euroa. Yöpymisiä Heinävedellä (2010) oli yhteensä 40 380. Loma-asuntoja Heinävedellä on (2005) 1 584 kappaletta, joista noin sata on vuokrattavia.
Julkiset palvelut > Peruspalvelut

Heinäveden kirkonkylässä eli Hasumäessä on kunnan peruspalvelut kuten kunnanvirasto, palolaitos, sosiaalitoimisto ja kirjasto, jonka yhteydessä on Kelan ja TE:n asiointipiste, Soisalo-opisto, seurakuntatalo, hammashoitola, terveysasema (Siun sote) ja palvelukeskus, neuvola, apteekki, urheilukenttä ja Alko.
Julkiset palvelut > Koulutus

Heinävedellä on kaksi vuosiluokkien 1–6 koulua (Otto Kotilaisen koulu ja Karvion koulu) sekä yksi vuosiluokkia 7–9 opettava koulu, Kirkonkylän koulu. Lisäksi Heinävedellä sijaitsee Soisalo-opisto sekä Valamon kansalaisopisto.
Heinävedellä toimii lukio. Ensimmäisellä ja toisella luokalla on alle 10 oppilasta. Lukio kuuluu pienten lukioiden verkkoon, joten se tarjoaa myös Internetin kautta toteutettavia kursseja.lähde?
Nähtävyyksiä > Valamon luostari

Valamon munkkiluostari on ortodoksinen luostari. Siitä käytetään myös nimeä Heinäveden Valamon luostari erotuksena Laatokan Valamon luostarista. Luostari on yksi Suomen merkittävämmistä käyntikohteista; siellä käy vuosittain yli 150 000 kävijää ja pyhiinvaeltajaa. Valamo sijaitsee Pohjois-Heinävedellä, Juojärven rannalla. Valamon luostarissa on kolme kirkkoa (pääkirkko, talvikirkko, vanha kirkko) sekä kolme tsasounaa (Pyhän Herman Alaskalaisen tsasouna, Pyhän Nikolaoksen tsasouna ja Pyhän Johannes Kastajan tsasouna). Luostarissa sijaitsee myös Valamon luostarin museo.
Heinäveden Valamon munkkiluostari ja Lintulan nunnaluostari siirtyivät nykyisille paikoilleen toisen maailmansodan jälkeen. Osa Laatokan Valamon luostarin munkeista siirtyi Heinäveden Papinniemeen maaliskuussa 1940 Kannonkoskella vietetyn evakkovuoden jälkeen. Tuon paikan nimeksi tuli Uusi-Valamo. Luostari eli kituuttaen sodan jälkeiset vuodet. Vanhoja munkkeja kuoli pudottaen veljestön määrää radikaalisti, ja jo 1960-luvulla suurin osa Heinävedelle tulleista munkeista oli haudattuina Papinniemen hautausmaalle.lähde? Mutta muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen luostari alkoi vähitellen kohentua: luostariin saapui uusia suomenkielisiä kilvoittelijoita, jotka vihkiytyivät munkeiksi ja veljestön määrä kasvoi hieman. Nykyin luostarissa on veljestöä noin kymmenen.
1970-luvulla luostarille tuli tarvetta uudelle kirkolle. Niinpä marraskuussa 1973 perustettu yhdistys Valamon Ystävät ryhtyi aktiivisesti keräämään varoja luostarin uuden kirkon rakentamiseen. Se vihittiin käyttöön juhlallisin menoin 5. kesäkuuta 1977 arkkipiispa Paavalin, ulkomaisen vierasjoukon ja kotimaisen papiston avustamana. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Ivan Kudrjavzev.
Luostarissa on paljon arvokkaita ikoneja, jotka on siirretty Laatokan Valamosta. Näistä tunnetuimpana sekä arvokkaimpana Konevitsan Jumalanäiti. Se on Suomen ortodoksisen kirkon arvokkain esine.lähde? Laatokan Valamosta siirrettyjä, nyt Heinävedellä sijaitsevia esineitä on 1800-luvulta. Niitä vanhempia esineitä ei Laatokan Valamosta ole säilynyt, koska niitä on tuhoutunut mm. tulipaloissa. Heinäveden Valamon munkkiluostari jatkaa Laatokan Valamon, Konevitsan ja Petsamon luostarien perinteitä.
Nähtävyyksiä > Lintulan luostari

Lintulan nunnaluostari sijaitsee Pohjois-Heinäveden Palokin kylässä.
Valamon ja Lintulan luostarit ovat Pohjoismaiden ainoat ortodoksiset luostarit. Heinäveden molemmat luostarit ovat avoinna kaikille.
Vuonna 1894 salaneuvos F. P. Neronov lahjoitti luostarin perustamiseksi maatilan Karjalankannaksella sijainneen Kivennavan pitäjän Lintulan kylästä, josta luostari sai nimensä.
Sisaret elivät Kivennavalla vaatimattomasti vuosisadan alusta marraskuuhun 1939, jolloin alkoi talvisota. Sisarien täytyi lähteä rakkaasta luostaristaan, eivätkä he sinne ikinä palanneet. Luostari oli evakossa Joroisissa, josta se päätyi Heinävedelle sisarien hankittua maatilan 1946.
Nunnat elivät vaatimattomasti ja säästeliäästi sodan jälkeiset vuodet. Luostarin tilat olivat ahtaita ja huonokuntoisia, eikä varsinaista kirkkorakennusta ollut. Niinpä luostarin ystävät yhdessä kirkkokunnan johdon kanssa alkoivat suunnitella sisarille uutta asuntolaa, joka valmistui 1966. Uusi kirkko valmistui 1973 asuntolan yhteyteen. Kirkko nimettiin Pyhän Kolminaisuuden kirkoksi, aivan kuten Kivennavallakin sijainnut kirkko. Tilat vastaanottoa ja vieraita varten valmistuivat 1989. Kirkon suunnitteli Vilho Suonmaa.
Nykyisin luostarissa valmistetaan tuohuksia, ortodoksisen kirkon kynttilöitä. Siitä luostari saa puolet elannostaan.lähde? Matkailu on myös tärkeä tulonlähde Lintulan luostarille, jossa vierailee noin 20 000–30 000 kävijää kesässä eli suunnilleen saman verran kuin Kerimäen puukirkossa. Vuonna 2006 luostari juhli 60-vuotista oloaan Heinäveden Palokissa, ja keräsi poikkeuksellisen paljon vierailijoita. Maatalouden luostari lopetti 2003–2004, jolloin eläimet myytiin ja pellot vuokrattiin. Luostarin hautausmaan yhteydessä on Jumalanäidille pyhitetty tsasouna. Luostarilla on toinen tsasouna Koskijärven rannalla. Luostarin nykyinen johtaja, igumenia, on äiti Marina. Sisaria on nykyisin noin kymmenen.