stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 1986
Mitalistit > Vesipallo

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| Miehet |  Jugoslavia Dragan Andrić Perica Bukić Veselin Ðuho Milorad Krivokapić Deni Lušić Igor Milanović Tomislav Paškvalin Zoran Petrović Andrija Popović Dubravko Šimenc Aleksandar Šoštar Ante Vasović Mirko Vičević |  Italia Gianni Averaimo Paolo Caldarella Alessandro Campagna Marco D’Altrui Massimiliano Ferretti Mario Fiorillo Alfio Misaggi Andrea Pisano Francesco Porzio Stefano Postiglione Antonello Steardo Riccardo Tempestini Paolo Trapanese |  Neuvostoliitto Dmitri Apanasenko Viktor Berendjuga Mihail Georgadze Jevgeni Grišin Mihail Ivanov Sergei Kotenko Sergei Markotš Nurlan Mendigalijev Georgi Mšvenijeradze Sergei Naumov Jevgeni Šaronov Nikolai Smirnov |
| Naiset |  Australia Judy Gair Cummins Handley Amanda Leeson Katie McAdams Megan Meloncelli Lynne Morrison Sandy Mills-O’Mellia Jackie Northam Cathy Parkers Janet Rayner Julie Sheperd Debbie Watson |  Alankomaat Anita Bibo Hellen Boering Janet Heijnert Monique Kranenburg Patricia Libregts Alice Lindhout Ineke Pesman Janny Spijker Lieneke van den Heuvel Greet van den Veen Marjo van der Mark Madeline van Heemstra Hedda Verdam |  Yhdysvallat |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Itä-Saksa | 14 | 12 | 4 | 30 |
| 2 |  Yhdysvallat | 9 | 10 | 13 | 32 |
| 3 |  Kanada | 4 | 2 | 2 | 8 |
| 4 |  Länsi-Saksa | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 5 |  Unkari | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 6 |  Kiina | 2 | 4 | 1 | 7 |
| 7 |  Neuvostoliitto | 2 | 3 | 7 | 12 |
| 8 |  Romania | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 9 |  Australia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 9 |  Jugoslavia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 11 |  Italia | 0 | 3 | 0 | 3 |
| 12 |  Alankomaat | 0 | 1 | 4 | 5 |
| 13 |  Bulgaria | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 |  Ranska | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 13 |  Sveitsi | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 16 |  Uusi-Seelanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 17 |  Iso-Britannia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 17 |  Japani | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 19 |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 41 | 41 | 41 | 123 |
Viipurin kauppahalli

| Viipurin kauppahalli |
| --- | --- |

Osoite:  Severnij Val d. 2. (ent. Pohjois-Vallikatu)
Sijainti:  Viipuri
Rakennustyyppi:  kauppahalli
Valmistumisvuosi:  1906
Suunnittelija:  Karl Hård af Segerstad
Julkisivumateriaali:  rapattu tiili ja graniitti
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viipurin kauppahalli sijaitsee Viipurin keskustassa Kauppatorin luoteiskulmassa. Jugendtyyliä edustavan rakennuksen on suunnitellut suomalainen arkkitehti Karl Hård af Segerstad ja se valmistui vuonna 1906.
Historia

Viipurin kauppahalli oli Pohjoismaiden suurin, kunnes Segerstadin yhdessä Einar Flinckenbergin kanssa suunnittelema Hakaniemen kauppahalli valmistui Helsinkiin vuonna 1914. Kaksikerroksinen rakennus on vain parikymmenen metrin levyinen, mutta yli 130 metriä pitkä ja siihen kuuluu myös pääsisäänkäyntirakennuksen yhteydessä oleva kellotorni. Kauppahallissa oli alun perin noin sata myyntipistettä ja lisäksi suuri kahvila-ravintola.
Syyskuussa 1944 päättyneen jatkosodan jälkeen Viipuri luovutettiin Neuvostoliitolle ja halli avattiin uudelleen seuraavan vuoden maaliskuussa. Neuvostoliiton aikana hallissa myytiin lähinnä maataloustuotteita. Rakennusta restauroitiin 1950-luvulla ja vuonna 1976 se sai jälleen alkuperäisen ulkoasunsa.
Nykypäivä

Nykyään Viipurin kauppahalli on suosittu ostospaikka erityisesti matkailijoiden keskuudessa. Elintarvikkeiden lisäksi siellä on myynnissä runsaasti muun muassa erilaista kristallia ja posliinia. Hallissa on yhteensä 158 myyntipaikkaa sekä ravintola. Ensimmäinen kerros on varattu elintarvikemyynnille ja toisessa kerroksessa puolestaan on muun muassa matkamuistoja, kodintarvikkeita ja vaatteita.
Aiheesta muualla

Viipurin kauppahallin kotisivut (venäjäksi)
Viipurin kauppahalli VirtuaaliViipurin sivuilla
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viipurin kauppahalli Wikimedia Commonsissa
Winifred Holtby

Muistokilpi 52 Doughty Street, Lontoo.
Winifred Holtby (23. kesäkuuta 1898 – 29. syyskuuta 1935) oli brittiläinen kirjailija. Häneltä ilmestyi useita romaaneja, joista tunnetuin, South Riding vasta postuumisti vuonna 1936. Se kertoo  Yorkshiren maaseudun asukkaiden ponnisteluista laman kourissa. Romaanilla on yhteyksiä tositapahtumiin,vaikka paikkojen ja henkilöiden nimiä on muutettu. Niinpä Holtbyn äiti, aktiivinen kunnallispoliitikko, yritti estää sen julkaisemisen.
Holtby ja Vera Brittain olivat läheisiä ystäviä opiskeluvuosistaan Somerville Collegessa alkaen. Holtby asui jonkun aikaa Brittainin ja tämän aviomiehen kanssa. Holtby menehtyi munuaissairauden seurauksena vain 37 vuoden ikäisenä.
Holtby voitti South Riding -romaanillaan James Tait Blackin muistopalkinnon 1936.[lähde? ]  Hänen omalle muistolleen omistettua kirjallisuuspalkinto jaettiin vuosina 1967–2002.
BBC teki South Ridingin pohjalta televisiosarjan vuonna 2011.
Winifred Bambrick

Winifred Estella Bambrick (21. helmikuuta 1892 Ottawa – 11. huhtikuuta 1969 Montreal) oli kanadalainen harpisti ja kirjailija. Hän varttui Ottawassa ja Quebecin Chelseassa. Hän debytoi harpistina New Yorkin Aeolian Hallissa 22. lokakuuta 1913 ja toimi vuosina 1920–1930 solistina John Philip Sousan yhtyeessä. 1930-luvun puolessavälissä Bambrick soitti Lontoon Alhambra Theatressa. Hän soitti Euroopassa myös kolmen vuoden ajan kiertävässä sirkuksessa. Toisen maailmansodan syttyessä hän oli Leipzigissa, mutta hän ehti paeta Englantiin, josta palasi taas Kanadaan.
Bambrick sai omista elämänkokemuksistaan innoitteen romaaniinsa Continental Revue (Yhdysvalloissa julkaistu nimellä Keller’s Continental Revue). Teos julkaistiin vuonna 1946, ja se toi kirjoittajalleen Governor General’s Awardin. Bambrickin toinen romaani The Lasting Spring (1947) on julkaisematon, eikä käsikirjoituksen olinpaikkaa tiedetä. 1950-luvulla Bambrick palasi vielä Englantiin, mutta hän kärsi emfyseemasta ja lopetti julkisen esiintymisen noin vuonna 1960. 1960-luvulla hän muutti Montrealiin ja Sept-Îlesiin; viimeiset vuotensa hän vietti vanhainkodissa Montrealissa.
Harpistina Bambrick piti yli tuhat konserttia Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Intiassa ja Kuubassa. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Bachin, Debussyn, Mozartin, Prokofjevin, Rubinsteinin ja Marcel Tournierin teoksia.
Xylotýmvou

| Xylotýmvou Ξυλοτύμβου |
| --- | --- |
 Xylotýmvoun kylä.
 Xylotýmvou
 Koordinaatit: 35°1′7″N, 33°44′32″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Lárnaka
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Väkiluku (2011):  3 655
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xylotýmvou (kreik. Ξυλοτύμβου) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 3 655 (2011).
Kartta Dekéleian alueesta, jonka sisällä Xylotýmvou sijaitsee.
Xylotýmvou sijaitsee Kyproksen kaakkoisosassa. Se on toinen niistä kahdesta kylästä, jotka ovat kokonaan Ison-Britannian suvereenin sotilastukikohdan Dekéleian ympäröimiä. Toinen kylä on Ormídeia. Kyseiset kylät ovat siis Britannian enklaaveja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xylotýmvou Wikimedia Commonsissa
Cyprus - Xylotimbou. Enklaavista Jan S. Krogh's GeoSite -sivustolla. (englanniksi)
Lárnakan alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Aradíppou · Athiénou · Dromolaxiá-Meneoú · Lárnaka · Léfkara · Livádia
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Ánna · Ágioi Vavatsiniás · Ágios Theódoros · Alaminós · Alethrikó · Anafotída · Anglisídes · Aplánta · Ársos · Avdelleró · Choirokoitía · Delíkipos · Kalavasós · Kaló Chorió · Káto Drys · Káto Léfkara · Kelliá · Kíti · Kivisíli · Klavdiá · Kofínou · Kórnos · Kósi · Lágeia · Marí · Maróni · Mazotós · Melíni · Meloúseia · Menógeia · Mosfilotí · Odoú · Orá · Ormídeia · Pérgamos · Perivólia · Petrofáni · Psematisménos · Psevdás · Pýla · Pyrgá · Skarínou · Softádes · Tersefánou · Tóchni · Tremetousiá · Troúlloi · Vavatsiniá · Vávla · Voróklini · Xylofágou · Xylotýmvou · Zýgi
Xylofágou

| Xylofágou Ξυλοφάγου |
| --- | --- |
 Xylofágoun kylää ja kirkko.
 Xylofágou
 Koordinaatit: 34°58′33″N, 33°50′54″E 
Valtio:   Kypros
Alue:  Lárnaka
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä ja kyläyhdyskunta
Väkiluku (2011):  6 231
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 xylophagou.com.cy 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Xylofágou (kreik. Ξυλοφάγου) on kylä ja kyläyhdyskunta (koinótita) Lárnakan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on 6 231 (2011).
Xylofágoun kylä sijaitsee Kyproksen kaakkoisosassa linnuntietä noin 18 kilometriä lounaaseen Famagustasta lähellä Ison-Britannian Dekéleian tukikohta-aluetta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xylofágou Wikimedia Commonsissa
Κοινοτικό Συμβούλιο Ξυλοφάγου. Kylän verkkosivut. (kreikaksi)
Lárnakan alue
| --- | --- |
Kunnat (dímos):  Aradíppou · Athiénou · Dromolaxiá-Meneoú · Lárnaka · Léfkara · Livádia
Yhdyskunnat (koinótita):  Agía Ánna · Ágioi Vavatsiniás · Ágios Theódoros · Alaminós · Alethrikó · Anafotída · Anglisídes · Aplánta · Ársos · Avdelleró · Choirokoitía · Delíkipos · Kalavasós · Kaló Chorió · Káto Drys · Káto Léfkara · Kelliá · Kíti · Kivisíli · Klavdiá · Kofínou · Kórnos · Kósi · Lágeia · Marí · Maróni · Mazotós · Melíni · Meloúseia · Menógeia · Mosfilotí · Odoú · Orá · Ormídeia · Pérgamos · Perivólia · Petrofáni · Psematisménos · Psevdás · Pýla · Pyrgá · Skarínou · Softádes · Tersefánou · Tóchni · Tremetousiá · Troúlloi · Vavatsiniá · Vávla · Voróklini · Xylofágou · Xylotýmvou · Zýgi
Willems (täsmennyssivu)

Willems tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä

Florent Willems (1823–1905), belgialainen taidemaalari
Frederik Willems (s. 1979), belgialainen maantiepyöräilijä
Henri Willems (1899–?), belgialainen rattikelkkailija
Jan Frans Willems (1793–1846), belgialainen runoilija
Jetro Willems (s. 1994), alankomaalainen jalkapalloilija
Mo Willems (s. 1968), yhdysvaltalainen käsikirjoittaja
Syberich Willems (Sigbrit Willoms, k. n. 1532), alankomaalainen nainen, Tanskan kuningas Kristian II:n tärkeä neuvonantaja
Victor Willems (1877–1918), belgialainen miekkailija
Maantiede

Willems, kunta Nordin departementissa Ranskassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Willems”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Volodymyr Vynnytšenko

| Volodymyr Vynnytšenko> Володимир Винниченко |
| --- | --- |
 Vynnytšenko 1910-luvulla
Ukrainan pääministeri
 28. kesäkuuta 1917 – 26. elokuuta 1917  
Seuraaja:  Vsevolod Holubovytš
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. kesäkuuta 1880 Velykyi Kut, Jelisavetgradin ujesti, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 6. maaliskuuta 1951 (70 vuotta) Mougins, Ranska
Ammatti:  kirjailija
Tiedot
Tutkinnot:  Kiovan yliopisto
 Nimikirjoitus
Volodymyr Kyrylovytš Vynnytšenko (ukr. Володимир Кирилович Винниченко; 28. kesäkuuta 1880 Velykyi Kut, Jelisavetgradin ujesti, Hersonin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 5. heinäkuuta 1951 Mougins, Ranska) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko. Hän oli Ukrainan ensimmäinen pääministeri vuosina 1917–1918 ja hänen hallituksensa julisti Ukrainan itsenäiseksi 22. tammikuuta 1918.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volodymyr Vynnytšenko Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Valonvahvistin

Valonvahvistimen tuottama vihersävyinen kuva.
Pimeäkiikari käytössä sotaharjoituksessa.
Valonvahvistin on laite, jolla voidaan vahvistaa valoa kiikarille tai kameralle pimeissä olosuhteissa.
Valonvahvistin vaatii toimiakseen sähkölähteen. Kannettavissa laitteissa virtalähteenä toimivat akut tai paristot. Ajoneuvoissa, kuten panssarivaunuissa, laitteet ottavat virtansa ajoneuvon sähköjärjestelmästä.
Käytännössä valonvahvistin käyttää hyväkseen ihmissilmälle normaalisti näkymätöntä infrapunasäteilyä ja myös näkyvän alueen säteilyä eli normaalia valoa. Säteily muunnetaan ihmissilmälle näkyväksi valoksi. Valonvahvistimen tuottama kuva on sävyltään harmaan vihertävä.
Valonvahvistin vahvistaa olemassa olevaa valoa. Täysin pimeässä tarvitaan siis ulkopuolista valoa, jotta valonvahvistimella voisi tähystää. Monissa valonvahvistimissa onkin tähän tarkoitukseen pieni infrapunavalo.
Valonvahvistin on alun perin kehitetty sotilaallisiin tarpeisiin. Nykyään ominaisuus on jo melko edullisissa videokameroissakin. Alun perin lämpövalonvahvistimien käyttö käsikäyttöisissä laitteissa oli rajoitettu niiden valtavan koon, raskaan kuorman ja tehonkulutuksen vuoksi, mutta vanadiinioksidi ja amorfinen pii ovat parantaneet niiden käyttöä, muun muassa päähän asennettavissa laitteissa.
Valontuoja

| Valontuoja> Divine by Blood |
| --- | --- |
 Kirjan kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  P. C. Cast
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  2007
Suomennos
Suomentaja:  Eeva Koskimies
Kustantaja:  Harlequin
Julkaistu:  2010
Sivumäärä:  429
ISBN:  978-91-640-8170-4
Sarja: Partholon-trilogia
Edeltävä:  Valittujen taisto
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valontuoja (engl. Divine By Blood) on yhdysvaltalaisen P. C. Castin romaani. Teos on julkaistu suomeksi Eeva Koskimiehen kääntämänä ja Harlequinin kustantamana 2010.
Wingspan

Pelin ruokinta-automaatti
Wingspan on Elisabeth Hargraven suunnittelema lautapeli, jossa myös pelikorteilla on merkittävä osuus. Peli on monimutkainen, mutta myös hauska nuorison ja aikuisten käyttöön. Pelissä on bonuskortit, joiden vuoksi jokaisen pelaajan on pyrittävä hieman erilaisiin päämääriin. Lintukortteja on 170, jotka jäljittelevät Pohjois-Amerikassa esiintyviä lintulajeja ja niiden ominaisuuksia esimerkiksi munamäärän ja ruokavalion suhteen. Ruokintalautana on rakennelma, johon ruoat tulevat sattumanvaraisesti. Lintukorteista ja munista saa pisteitä, kun ne pelaa laudalle niille ominaisiin maastotyyppeihin. Joka kierroksella ei voi pelata lintua. Välillä voi hankkia kosteikkolinturivilta uusia lintukortteja, niittyjen lintujen riviltä munia tai metsälintujen riviltä ruokaa automaatista.
Pelissä on neljä vaihetta, joihin kuuluu sattumanvaraiset neljä tavoitetta. Edelleen pelattuja lintuja voi aktivoida eri toimintoihin, joista toisista hyötyy enemmän kuin toisista. Pistelasku suoritetaan lopuksi, ja se on kohtalaisen monimutkainen, mutta toimiva. On myös laadittu versio, jossa käsitellään Euroopan lintuja. Peli on palkittu muun muassa Saksassa vuoden lautapelinä 2019.
Pelin julkaisijana on Stonemaker Games.
Wilhelm Raabe

| Wilhelm Raabe> Jakob Corvinus |
| --- | --- |
 Wilhelm Raabe
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1831 Eschershausen, Braunschweig
Kuollut: 15. marraskuuta 1910 (79 vuotta) Braunschweig
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Jakob Corvinus
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wilhelm Raabe, kirjailijanimi Jakob Corvinus (8. syyskuuta 1831 Eschershausen, Braunschweig – 15. marraskuuta 1910 Braunschweig) oli saksalainen kirjailija. Hän opiskeli lyhyen aikaa Berliinissä ja keskittyi sen jälkeen pelkästään kirjallisuuteen. Hänen esikoiskirjansa, idylli Die chronik der Sperlingsgasse (1857) sai nopeasti suosion, jollaista mikään myöhempi teos ei onnistunut saamaan. Hän kirjoitti runsaasti romaaneja ja kertomuksia.
Raaben lähtökohtana oli se romaanilaji, jonka loivat Jean Paul, E. T. A. Hoffmann ja Karl Immermann. Hänen sankarinsa ovat usein rakastettavia, kovia kokeneita luonteita, jotka ajautuvat vastoinkäymisiin ja epätoivoon: "elämä on vihollinen". Liikuttavan huolellisesti hän piirtää kuvaa elämän lapsipuolista, ja kasvavalla pessimismillä hän sallii kerta hyvien voimien vihollisten toisensa jälkeen voittaa ja polkea jalkoihinsa jalot, epäitsekkäät ihmiset. Siinä hän on siis Jean Paulin vanavedessä, ja tämän tavoin hän kirjoitti alati näkyvällä, väliin suorastaan päällekäyvällä subjektiivisuudella, koskaan unohtamatta asettua erilaisin kommentein lukijan ja kuvattavien hahmojen väliin.
Raabe ihannoi menneisyyttä  ja sen oloja. Uuteen aikaan hän suhtautui kylmästi, ehkä jopa vihamielisesti, ja ironisella katseella hän tarkastelee toiminnan ihmisiä ja menestyneitä miehiä. Lyyrikkona ja humoristina Raabe loi teoksissa rikkaita kuvia todellisen elämän kirjavista, usein synkistä ja ikävistä kokemuksista.
Teokset (valikoima)

| --- | --- |
 Ein frühling, 1858  Die kinder von Finkenrode, 1859  Nach dem grossen kriege, 1861  Der heilige Born, 1861  Unser Herrgotts kanzlei, 1862  Verworrenes leben, 1862  Die leute aus dem walde, 1863  Drei federn, 1865  Der hungerpastor, 1864  Ferne stimmen, 1865  Abu Telfan, 1867  Der regenbogen, 1869  Der Schüdderump, 1870 :  Der dräumling, 1872  Deutscher mondschein, 1873  Christoph Pechlin, 1873  Meister Autor, 1874  Horacker, 1876  Krühenfelder geschichten, 1879  Deutscher adel, 1880  Fabian und Sebastian, 1882  Prinzessin Fisch, 1883  Villa Schönow, 1884  Stopfkuchen, 1891  Gutmanns reisen, 1892  Hastenbeck, 1899
Suomennettu tuotanto

Nälkäpappi, suom. Emmi Voionmaa. Porvoo: WSOY 1912. Sarja: Suurten kertojain teoksia, 32
Musta kaleerilaiva, (historiallinen novelli) Sarja: Mailta ja meriltä n:o 8, toim. Teuvo Pakkala, Otava 1910 Teos verkossa
Pikku Sofia ja hänen kissansa, Lapsi maailmankirjallisuudessa, toim. I. Havu, Turku: Kirjokansi 1946
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wilhelm Raabe Wikimedia Commonsissa
Wild Mood Swings

| Wild Mood Swings The Cure |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1995–1996
 Julkaistu: toukokuu 1996
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Steve Lyon, Robert Smith
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 61.36
 Levy-yhtiö:  Fiction  Elektra
Listasijoitukset
  24.
The Curen muut julkaisut
| Wish 1992 | Wild Mood Swings 1996 | Bloodflowers 2000 |
Wild Mood Swings on The Curen kymmenes albumi vuodelta 1996.
Kappaleet

Want – 5.07
Club America – 5.01
This is a Lie – 4.31
The 13th (Swing Radio Mix) – 4.06
Strange Attraction – 4.19
Mint Car – 3.32
Jupiter Crash – 4.15
Round & Round & Round – 2.38
Gone! – 4.31
Numb – 4.49
Return – 3.28
Trap – 3.37
Treasure – 3.45
Bare – 7.57
It Used to Be Me (Bonuskappale, bain Japanin painoksessa ja saatavilla The 13th-singlen b-puolena muualla maailmassa)
Kokoonpano

Robert Smith – kitara, laulu, basso
Simon Gallup – basso
Perry Bamonte – kitara, basso
Roger O'Donnell – koskettimet
Jason Cooper – rummut
Arviot

Allmusic:
Entertainment Weekly: B
Rolling Stone:
Vertex (yhtye)

Vertex oli yhdysvaltalainen heavy metal -yhtye. Entisenä Rattin laulajana tunnetuksi tullut Stephen Pearcy perusti sen vuonna 1996. Vertexin ainoa levy ilmestyi samana vuonna.
Winha (moottorikelkka)

Winha-moottorikelkan perässä lannoitteenlevitin.
Winha oli suomalainen moottorikelkkamerkki, jota valmistettiin 1970- ja 1980-luvuilla.
Winha-kelkkojen valmistuksen aloitti Wihuri-Yhtymän Teijon tehtaat Perniössä vuonna 1969. Valmistus siirtyi vuonna 1973 Rovaniemelle perustetulle uudelle yhtiölle Polar Metal Plast Oy:lle, joka meni konkurssiin vuonna 1978. Valmet siirsi tytäryhtiönsä Velsa Oy:n harjoittaman Lynx-merkkisten kelkkojensa valmistuksen Kurikasta Rovaniemelle Polar Metal Plastin entisiin tiloihin ja jatkoi siellä myös Winha-merkkisten kelkkojen valmistusta vuoteen 1984.
Valmetin 1980-luvulla luoma Rovaniemen tuotantolaitos on ollut pohjana nykyiselle BRP Finland Oy:n moottorikelkka- ja mönkijätehtaalle Rovaniemellä.
Winhoissa käytettiin muun muassa Kohler, MAG, Rotax ja Sachs -merkkisiä moottoreita. MAG -moottorit olivat Kohlerin Sveitsissä valmistettuja versioita. Ensimmäisissä Winha 500 -prototyypeissä oli Valmetin valmistama moottori. 70-luvun malleissa telamaton leveys pystyttiin usein päättelemään mallinumeron perusteella. Mikäli mallinumero alkoi 3:lla, telamatto oli 380 mm leveä. Mikäli mallinumero alkoi 5:llä, telamatto oli 500 mm leveä. Poikkeuksena on ainakin kaksitelainen Winha 80 ja Winha Grizzly, joka on käytännössä Aktiv Grizzly. Useat Winhan alkuvuosien mallit oli varustettu kahdella ajovalolla.
Loppuaikojen Winha -mallit olivat usein teknisesti yhteneviä Lynx -moottorikelkkojen kanssa (esimerkiksi Winha 520 ja Lynx 520). Winha -nimellä on myyty myös muun muassa ruotsalaisen Aktiv -moottorikelkkatehtaan kokoamia Arctic-Catin malleja ja Aktivin omia malleja. 80 -luvun alussa markkinoille tulleita Lynx GL 3300, GL 3900 ja GLX -malleja valmistettiin lähes samanlaisina myös Winhan nimellä vuoteen 1983 asti.
Aiheesta muualla

Teo Lehtimäki Oy:n moottorikelkkamainoskollaasi (loppupuolella mainos Winha Grizzlystä)]
Tervola, Janne: Sukkanauhavetoinen etenijä. Tekniikan historia, 2014, nro 5, s. 16-23.  Helsinki:  Talentum media.
Venezuelan keskusyliopisto

Venezuelan keskusyliopiston logo
Venezuelan keskusyliopisto (esp. Universidad Central de Venezuela) on Venezuelan vanhin yliopisto. Samalla se on yksi läntisen pallonpuoliskon vanhimmista yliopistoista. Se perustettiin nimellä Colegio Santa Rosa de Lima vuonna 1673, mutta yliopiston aseman se sai virallisesti vasta vuonna 1721. Tällöin sen nimi oli Universidad Real y Pontificia de Caracas (Caracasin kuninkaallinen ja paavillinen yliopisto).
Venezuelan keskusyliopisto koostuu yhdestätoista tiedekunnasta. Vuonna 2016 sen opiskelijoiden määrä oli 62 539. Venezuelan keskusyliopiston pääkampukseksi suunniteltiin 1940-luvulla maan pääkaupungissa Caracasissa sijaitseva Ciudad Universitaria de Caracas. Sen arkkitehti oli Carlos Raúl Villanueva, ja rakennus pääsi UNESCO:n maailmanperintölistalle vuonna 2000. Venezuelan keskusyliopistolla on tiloja myös Maracayn kaupungissa. Venezuelan keskusyliopisto pääsi vuodelle 2024 laaditussa QS World University Rankings -vertailussa 637. sijalle.
Venezuela julistettiin itsenäiseksi Venezuelan keskusyliopistolle silloin kuuluneessa kappelissa vuonna 1811. Nykyään kyseinen rakennus tunnetaan nimellä Palacio Municipal de Caracas. Monet Venezuelan presidenteistä sekä johtavista poliitikoista, tieteilijöistä ja liike-elämän vaikuttajista opiskelivat Venezuelan keskusyliopistossa.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (espanjaksi)