stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesannon torpparimuseo

| Vesannon torpparimuseo |
| --- | --- |
 Vesannon torpparimuseon pihaa ja rakennuksia.
Tyyppi:  kotiseutumuseo, paikallismuseo
Osoite:  Simolantie 6, 72300 Vesanto 
Sijainti:  Vesanto
Kotisivut:  http://sisa-savonperinne.fi/vesannon-torpparimuseo/
Koordinaatit:  62.92214°N, 26.44440°E
 fiVesannon torpparimuseo 
   
Vesannon torpparimuseo on pohjoissavolaisen Vesannon kunnan Apurannassa, Vesannon terveysaseman lähistöllä sijaitseva paikallismuseo. Se esittelee torpan elämää 1850-luvulla.
Aiheesta muualla

Vesannon torpparimuseo (Arkistoitu – Internet Archive) (sisa-savonperinne.fi)
Werner Heyde

Werner Heyde (eli Fritz Sawade) (25. huhtikuuta 1902 Forst – 13. helmikuuta 1964 Frankfurt) oli saksalainen lääkäri, kansallissosialisti ja yksi T-4-eutanasiaohjelman pääsuunnittelijoista. Sodan jälkeen hänet etsintäkuulutettiin, mutta hänen onnistui piiloutua Fritz Sawaden nimellä. Hänet pidätettiin vuonna 1964, ja hän teki itsemurhan ennen oikeudenkäyntiä.
Vesannon yhtenäiskoulu

| Vesannon yhtenäiskoulu ja lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Koulutie 16, 72300 Vesanto
Koordinaatit:  62.93485°N, 26.40737°E
Tyyppi:  suomenkielinen yhtenäiskoulu, sisältää lukion
Rehtori:  Jaana Ruuskanen (hallinnollinen rehtori), Anna-Maija Saikku (pedagoginen rehtori)
Luokat:  1–9 ja lukio
Oppilaita:  174 (2016, luokka-asteet 1–9), lisäksi lukiolaiset
Verkkosivut
Vesannon yhtenäiskoulu on Vesannon kunnan kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9 ja lukio).
Yhtenäiskoulun alakoulu, yläkoulu ja lukio toimivat vuosina 2017–2021 väistötiloissa, kukin fyysisesti eri kiinteistöissä. Vuonna 2020 käynnistyi uudisrakennushanke. Vesannon yhtenäiskoulun ja lukion uusi hirsirunkoinen rakennus otettiin käyttöön lokakuussa 2021.
Vuonna 2016 yhtenäiskoulun peruskoululuokilla oli yhteensä 174 oppilasta.
Vesannon yhtenäiskoulun ja siihen kuuluvan Vesannon yhtenäiskoulun lukion (aiemmin: Keskustie 13) oppilaisiin lukeutuu muun muassa kirjailija Asko Sahlberg.
Aiheesta muualla

Hirsikoulu (Arkistoitu – Internet Archive) (vesanto.fi)
Vesannon yhtenäiskoulua ideoitiin koko kunnan voimin – toiveissa koko kylän olohuone (24.8.2017) (savonsanomat.fi)
Wario Land II

| Wario Land II |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo Research & Development 1
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Pelisarja:  Wario Land
Julkaistu:  1998
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  Game Boy ja Game Boy Color
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Wario Land II on vuonna 1998 julkaistu 2-D-tasohyppelypeli Game Boylle. Tämä peli on Wario Land-pelisarjan toinen osa. Tämän pelin kehittäjä ja julkaisija on Nintendo. Tästä pelistä on myös tehty versio Game Boy Colorille vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Pelaa Wario Land II:sta
Werner Israel

Werner Israel (4. lokakuuta 1931 Berliini, Saksa – 18. toukokuuta 2022 Victoria, Kanada) oli kanadalainen fyysikko.
Israel syntyi Saksassa, mutta hän kasvoi pääosin Etelä-Afrikan Kapkaupungissa ja opiskeli Kapkaupungin yliopistossa. Filosofian tohtoriksi hän valmistui Dublinin Trinity Collegesta. Ennen jäämistään eläkkeelle vuonna 1996 hän työskenteli myös fysiikan professorina Albertan yliopistossa Kanadassa.
Israel kirjoitti kollegansa Stephen Hawkingin kanssa kaksi oppikirjaa: General Relativity: An Einsteinian Centenary Survey ja 300 Years of Gravity.
Israel oli Royal Society of Canadan sekä brittiläisen Royal Societyn jäsen, minkä lisäksi hänellä on arvonimi Order of Canadassa.
Veikko Palosuo

Veikko Palosuo (1961)
Veikko Juhana Palosuo (vuoteen 1933 Brander; 29. marraskuuta 1911 Helsinki – 9. joulukuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen metsäalan toimija, Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja ja metsäneuvos.
Henkilöhistoria

Palosuon vanhemmat olivat ylijohtaja, ministeri Uuno Brander sekä Helena Sofia Karttunen ja puoliso vuodesta 1937 Meeri Mirjam Harto (Häggström). Hän tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1930 ja suoritti metsänhoitotutkinnon 1933. Palosuo työskenteli 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa useissa metsätalouden ja sahausliiketoiminnan tehtävissä, mutta myös asutustoiminnan parissa. Sota-aikana hän toimi sekä joukkueenjohtajana, komppanianpäällikkönä, viestikouluttajana että sotilashallinnon metsätoimistossa. Palosuo oli Keskusmetsäseura Tapion toimitusjohtaja 1963–1976.
Veikko Palosuon poika on Kansanterveyslaitoksen tutkimusprofessori Timo Palosuo (s. 1939).
Teoksia

Sukuunsa suopetäjä. Rovasti U. W. Telén (1807–1890) ja hänen perhekuntansa, 1982
Suopetäjän käpyjä: Metsämiehen muisteluksia, 1988
La Dottoressa: Liisi Karttunen Roomassa 1907–1944, 1991
Isäni Uuno Brander: maatalousmies ja rajaseututyön johtaja, 1994.
Vihtari

Vihtari Heinäveden kartalla.
Vihtari on kylä Heinävedellä, noin 20 kilometriä itään kuntakeskuksesta. Vihtarin rautatieasema sijaitsee noin kaksi kilometriä kylästä koilliseen.  Asema on rataosalla Pieksämäki–Joensuu, ja taajamajunat pysähtyvät siellä.
Kylässä on ympärivuotista asutusta, mutta myös kesämökkejä. Kylän läheisyydessä sijaitsevat järvet Iso-Vihtari ja Pieni-Vihtari. Kylässä on entinen kyläkoulu, joka toimii kylän asukkaiden kokoontumispaikkana. Koululla on myös Vihtarin VPK:n paloasema.
Vihtarista pääsee seututietä 476 länteen Heinäveden kirkonkylälle ja edelleen valtatielle 23, itään Liperiin, sekä seututietä 474 etelään Savonrannan ja Kerimäen kautta Savonlinnaan. Vihtarin kylästä ja sen tapahtumista on useita vanhoja tarinoita joita kerrotaan Vihtarin kylän omassa historiikissä.
WatchOS

watchOS on Applen kehittämä käyttöjärjestelmä Apple Watch -älykelloille. Se perustuu iPhoneissa käytettävään iOS-käyttöjärjestelmään, ja siinä on monia samankaltaisia ominaisuuksia. Se julkaistiin 24. huhtikuuta 2015 yhdessä ensimmäisen Apple Watchin kanssa.
Wataru Takagi

Wataru Takagi (jap. 高木 渉 Takagi Wataru, s. 25. kesäkuuta 1966 Chiban prefektuuri, Japani) on japanilainen ääninäyttelijä, joka työskentelee Arts Visionille. Hän on tehnyt äänirooleja kymmeniin anime-sarjoihin ja tietokonepeleihin. Hänen merkittävimpiä ääniroolejaan ovat muun muassa Eikichi Onizuka Great Teacher Onizukassa, Genta Kojima ja Wataru Takagi Salapoliisi Conanissa, Masaru Aoki Hajime no Ippossa, Ganju Shiba Bleachissa, Tobi Naruto Shippuudenissa sekä Rikiya Komiyama Ichigo 100%:ssa.
Vili Välimäki

Vili Valtteri Välimäki (käyttää YouTubessa nimeä Sillis) (s. 26. kesäkuuta 1994) on suomalainen animaattori, ääninäyttelijä, käsikirjoittaja ja tubettaja. SilliS tunnetaan muun muassa YouTube -videoistaan ja luomastaan nettianimaatiosarjasta, Bruno ja Pjarta.
Hän on toiminut 3D-animaattorina elokuvassa Risto Räppääjä ja yöhaukka sekä näytellyt lyhyessä sivuroolissa vuoden 2009 elokuvassa Täällä Pohjantähden alla.
Välimäki palkittiin Vuoden tekijä-palkinnolla Shortland-palkintogaalassa syksyllä 2019.
Filmografia > Tuotanto

Risto Räppääjä ja yöhaukka (2016) - 3D-animaattori
Bruno ja Pjarta (2019) - Ohjaus, käsikirjoitus, storyboard, hahmosuunnittelu, animointi, leikkaus, tunnusmusiikki
Pelurit (2020) - Ohjaus, äänitys, hahmosuunnittelu, leikkaus, animointi, konseptin kehitys
Filmografia > Näyttelijänä

Täällä Pohjantähden alla (2009) - Nuori Oskari ”Osku” Kivivuori
Bruno ja Pjarta (2019) - Bruno, useita rooleja
Pelurit (2020 - 2022) - Juhis, Mikko
Salatut elämät (2021) - Mies ravintolassa
Western Highlands (Papua-Uusi-Guinea)

| Western Highlands |
| --- | --- |
 Western Highlandsin sijainti punaisella
 Lippu
Valtio:   Papua-Uusi-Guinea
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mount Hagen
Pinta-ala:  4299 km²
Väkiluku (2011):  362 850
Western Highlands on yksi Papua-Uuden-Guinean maakunnista. Sen pääkaupunki on Mount Hagen. Maakunnan pinta-ala on 4 299 km2. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan väkiluku on 362 850.
Western Highlandsin pääkaupunki Mount Hagen on vilkas kauppapaikka, jossa myydään alueella tuotettua kahvia ja teetä. Niiden tuoma vauraus on nopeasti muuttamassa näitä Papua-Uuden-Guinean viimeisiä alueita, joilla perinteinen elämäntapa on ollut vielä voimissaan.
Vihreä teatteri (Kiova)

| Vihreä teatteri (Kiova)> Зелений театр (Київ) |
| --- | --- |
 Kiovan Vihreä teatteri kesäkuussa 2014
Osoite:  Parkova doroha 2 tai 4
Sijainti:  Kiova,  Ukraina
Koordinaatit:  
Rakennustyyppi:  kesäteatteri
Valmistumisvuosi:  1949
 Materiaaleja ukrainaksi aiheesta "Vihreä teatteri" 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vihreä teatteri (ukr. Зелений театр, Zelenyi teatr) on vuonna 1949 Nova tai Uuden Petšerskin arkkitehtonisen linnoituskompleksin raunioihin rakennettu Neuvostoliiton ulkoilmaelokuva- ja kesäteatteri Dneprin oikealla rantarinteellä Kiovan keskustassa, Ukrainassa.
Arkkitehtien Oleksandr Vlasovin ja Oleksi Zavarovin suunnitteleman hankkeen mukaan rakennettiin entisen Kiovan linnoituksen ylemmän seinän juurelle yltävä ja amfiteatteria muistuttava rakennelma ja 4000-paikkainen oleilutila. Viime vuosisadan 50-luvulta lähtien tämä oli suosituin puoluekokoontumis-, konsertti- tai muun viihteen ja loman paikka Kiovassa. Nykyään se on kesädiskojen paikka.
Vihreä teatteri sijaitsee osoitteessa Parkova doroha (ukr. Паркова дорога) 2 tai 4 ja siihen on Arsenalnan metroasemalta noin 5 minuutin kävelymatka.
Paikan nimi

Paikalla on ollut eri aikoina eri nimiä, jotka yleensä liittyivät useisiin muinaisiin ja jopa mystisiin tapahtumiin. Aluksi alue Uhorskan kukkulalla tunnettiin paikkana, jossa Kiovan suurruhtinas Oleg Viisas surmasi Askoldin ja Dirin vuonna 882, ja jonne legendan mukaan murhatut hallitsijat haudattiin ja johon syntyi puistoalue nimeltään Askoldin hauta. Erään version mukaan myöhemmin tähän rakennettiin kappeli, jonka valo ohjasi matkustajia oikealle tielle. Muinaiset ugrilaiset ja nykyisten unkarilaisten esi-isät pysähtyivät siellä hetkeksi matkalla Volgan ja Mustanmeren alueelta Tonavalle. Tämän tapahtuman muistoksi vuonna 1997 arkkitehti Janoš Vih yhdessä kuvanveistäjä Juri Bahalikan kanssa pystyttivät sinne muistomerkin.
Legendoja on siitä, että paikalla oli aikoinaan luostari, joka joko paloi tai vajosi maan alle. Joidenkin historioitsijoiden mukaan paikka tunnettiin 800-luvulta alkaen, jolloin kukkulan juurella olevaa rotkoa sen jyrkkien rinteiden takia kutsuttiin Provaliksi. Keisarinna Elisabetin Ukrainan vierailun jälkeen vuonna 1744 kaupunkiin alettiin rakentaa Marijinskyi-palatsia ja vuonna 1752 valmistunut rakennus odotti keisarillisen henkilön vierailua yli kolmenkymmentä vuotta, kunnes lopuksi Katariina II pysähtyi siellä vuonna 1787. Tähän hallitsijan edustusasuntoon kuulunut puutarha levittäytyi lähelle paikkaa, jossa nykyisin sijaitsee Vihreä teatteri. Jossain vaiheessa tarinoiden kertominen aloitettiin myös siitä, että Kiovasta kotoisin oleva kirjailija Mihail Bulgakov käveli mielellään tällä Zelenka-nimisellä puistomaisella alueella.
Paikan historia

Vuonna 1852 aloitettiin kahden uuden, sekä Kiovan että Podolskin linnoituksen rakentaminen, joiden oli tarkoitus suojata rakenteilla olevaa ja vuonna 1853 avattua, Nikolai I:n mukaan nimettyä monijännevälistä ketjuriippusiltaa. Aikoinaan Nikolain ketjusillasta tuli strateginen kohde, joka oli pakko eristää. Kukkulalla louhittiin savea tiiliä varten rakennustyömaan tarpeisiin ja Dneprin rannalla alkunsa sai Podolskin rantalinnoitus tai torni. Jotta voitaisiin ”vahvistaa sen takaosa”, päätettiin rakentaa kaksi suojamuuria. Paikasta tehtiin valloittamaton linnoitus, kun vuosina 1853–1856 sinne nousi kaksi Kiovan eli Novo Petšerskin linnoituksen kasemaattiseinää, joita nykyään kutsutaan Vihreäksi teatteriksi. Lisäksi Podolskin eli Kiovan portteina paremmin tunnetun rantalinnoitusrakennuksen yhteydessä toimi pumppuasema Arsenalna-aukion työpajoja varten. Valurautaiset vesiputket asennettiin kulkemaan erityistä maanalaista käytävää pitkin, joka läpäisi molemmat puolustusseinät.
Linnoituksessa sijaitsi pieni varuskunta ja itse tilat muutettiin varastoksi ja Podolskin linnoitus kokonaan vesipumppuasemaksi 1900-luvun alussa. Lopulta 1950-luvun alussa rantalinnoitus purettiin niin, että jäljelle jäi vain sen maanalainen kerros. Toisen maailmansodan aikana suuri osa Kiovan infrastruktuurista tuhoutui. Keskustan uudelleenrakentaminen olisi kestänyt kauan, joten kuuluisa arkkitehti Oleksandr Vlasov ehdotti viihdekeskuksen rakentamista Dneprin rinteille, jossa perustana olisivat linnoituksen majesteettiset muurit. Vuonna 1949 alueelle nousi elokuvateatteri, jonka rakentamiseen osallistuivat saksalaiset sotavangit. Autio vuori muuttui nopeasti puistoksi, jossa oli kaikenlaisia karuselleja, keinuja, pieni kahvila ja puistoja. Tärkein siellä oli 4000-paikkainen amfiteatteri. Siellä pidettiin konsertteja ja poliittisia esityksiä. 1950-luvulla se oli Kiovan menestyksekkäin kävely- ja juhlapaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vihreä teatteri (Kiova) Wikimedia Commonsissa
Askoldin hauta, v.1846
Kasemaattiseinät ja Podolskin torni, 1892
Vihreä teatteri talvella, 2009
Vesansalo

Vesansalo
| --- | --- |
Sijainti:  Asikkala Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  115 m 
Pinta-ala:  1,6 km²  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vesansalo  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Asikkalassa Salonsaaren itäpuolella.
Maantietoa

Saari on 2,6 kilometriä pitkä, 1,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä . Se sijaitsee Asikkalanselän kaakkoisosassa ja Kinisselän länsipuolella. Saari on aivan kiinni Salonsaaren Venäjänniemessä ja saaria erottaa kapea Luopstensalmi, jonka leveys on 10–220 metriä. Salmella on kaksi kapeikkoa: Yläsuu, jonka ylittaa maantie, ja Hevosuitin. Vesansalolla on kilometrin pituinen niemi Kupinkärki, joka työntyy Uitonsalmen suuntaisena kohti luodetta. Niemen ja mantereen väliin jää 250–730 metriä tilaa. Saaren toinen huomattava niemi on Lammasaidanniemi, joka saaren lounaispäässä työtyy kohti länttä ja Särkilahtea. Saaren ympärillä on joitakin lähisaaria, joista kaakkoispuolella sijaitseva Kinissaari on huomattavin. Saarien välimatka on 200 metriä. Uitonsalmessa sijaitsevat Kaakkosaaret ja Röhnä, Kupinkärjen tuntumassa Suutarinsaari, Konkosensaari, Simonluoto, Ritosaaret, Terrikallio, Sepänsaari sekä Savonsaaret, joiden väliin jää Perslaukunsalmi, ja Vesansalon länsipuolelle jäävät Herrasaari, Humatlahdensaaret ja Verkkosaari. Saaressa on viisi matalaa mäkeä, joiden välisiä metsäalueita on hieman ojitettu. Korkein mäki sijaitsee saaren länsipuolella ja se kohoaa 37 metrin korkeuteen Päijänteestä. Saareen on tieyhteys Salonsaaresta. Tien silta ylittää Luopostensalmen sen Yläsuun kohdalla. Se haarautuu Salon kylässä yhdystieltä 14133, joka alkaa mantereella Anianpellon kautta kulkevalta seututieltä 313. Vesansalossa on lähes 70 vapaa-ajan asuntoa, mutta kiinteää asutusta ei ole.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa Vesansalo on autio, mutta sen pohjoisrannassa on raivattu kaksi niittyä. Kartassa on saarella kaksi polkua, jotka vaikuttavat Salonsaaren ja mantereen välisiltä talviteiltä . Heinolan seudun taloudellisissa kartoissa vuosilta 1920 ja 1942 näkyy kuvailtu tie sekä pieni niitty saaren pohjoisosassa, joka on suurentunut myöhemmässä kartassa ja saanut samalla seuraksi toisen niityn saaren eteläpäähän . Niityt ovat kadonneet vuoden 1965 peruskartassa, mutta saaren länsirannoille on rakennettu kaksi mökkiä ja pohjoisniemeen kolmas. Saarelle rakennetaan tie, joka näkyy vuoden 1980 kartassa ja tien vuoksi on saaren itärannoille tullut toista kymmentä mökkiä lisää. Myös tiettömään Lammasaidanniemeen on rakennettu yli kymmenen mökkiä ja länsirantaan viisi muuta mökkiä. Tiestä rakennetaan jatkeet Lammasaidanniemeen, länsirantaan ja pohjoiselle niemelle ja nämä näkyvät valmiina vuoden 1990 kartassa.
Vera Miettinen

| Vera Miettinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1984 (ikä 39–40)
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, toimitusjohtaja
Siviilisääty:  naimisissa
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Eerika
Aiheesta muualla
Kotisivu
Vera Miettinen (s. 1984) on suomalainen rikos- ja oikeustoimittaja, kirjailija sekä Deadline Kustannuksen perustaja ja toimitusjohtaja. Lisäksi Miettinen käsikirjoittaa ja toimittaa rikosaiheisia podcasteja sekä tv-dokumentteja.
Lapsuus ja nuoruus

Vera Miettinen syntyi vuonna 1984 ja vietti nuoruutensa Töölössä ja Vuosaaressa. Miettisen vanhemmat erosivat hänen ollessaan 7-vuotias, koska hänen isänsä oli väkivaltainen äitiä kohtaan. Miettisen lapsuus oli kuitenkin turvallinen, koska yksinhuoltajaäiti piti hyvää huolta Verasta ja tämän veljestä.  Isä menehtyi aivoinfarktiin vuonna 2020, ja veli tapaturmaisesti Tapaninpäivänä 2015.
Miettinen pärjäsi peruskoulussa ala-asteella hyvin ja sai erinomaisia arvosanoja. Tehtaanpuiston yläasteella Miettisen motivaatio koulunkäyntiin kuitenkin heikkeni. Hän vietti aikaansa mieluummin kavereiden kanssa kuin koulun penkillä ja kiinnostui päihteistä. Ystäväporukassa käytettiin huumeita, mutta Miettisen omat huumekokeilut eivät johtaneet riippuvuuteen. Hän selvisi vaikeista ajoista uskomalla, että elämässä odotti jotain suurempaa ja merkityksellistä.
Ura

Vera Miettinen opiskeli media-assistentiksi Helsingin tekniikan alan oppilaitoksessa Heltechissä, pääaineenaan valokuvaus. Siellä hän suoritti myös kurssin toimittajan työstä ja kiinnostui samalla journalismista. Vuonna 2009 Miettinen kävi Laajasalon opiston vuoden mittaisen toimittajalinjan ja työskenteli pitkään muun muassa Tekniikan Maailmassa, Journalisti-lehdessä ja Alibissa. Miettinen on toiminut yrittäjänä vuodesta 2013 asti.
Alibille työskennellessään Miettinen tapasi satoja rikoksentekijöitä, uhreja sekä viranomaisia. Nuoruutensa Töölössä ja Vuosaaressa asunut Miettinen oli tottunut kohtaamaan eri taustaisia ihmisiä, ja työnteko Alibille vahvisti tätä taitoa entisestään. Uransa aikana Miettinen on haastatellut muun muassa Keijo Vilhusta, Jari Aarniota, Lauri "Late" Johanssonia, ja Janne "Nacci" Tranbergiä.
Miettinen sai ensikosketuksen kirja-alaan jo lapsena, kun hänen äitinsä työskenteli WSOY:llä graafisena suunnittelijana. Miettinen vietti usein aikaa äidin työpaikalla. 2000-luvun alussa äiti ryhtyi yrittäjäksi, ja Miettinen auttoi häntä taittohommissa. Idean kustantamon perustamisesta Miettinen sai vuonna 2016, kun hän näki, miten paljon ihan tavallisten ihmisten tarinoita ei mahduttu kertomaan aikakauslehtien sivuilla. Rikosaiheisiin erikoistunut Deadline Kustannus perustettiin vuonna 2020. Samana vuonna kustantamo julkaisi Miettisen esikoisteoksen Eerikan. Kirja kertoo vuonna 2012 murhatun Vilja-Eerika Tarkin tarinan, ja se on bestseller yli 60 000 myydyllä kirjalla.
Yksityiselämä

Vapaa-aikansa Miettinen viettää perheensä kanssa sekä sijoittaen ja urheillen. Lisäksi hän tekee vapaaehtoistyötä Suomen Mielenterveys ry:n sekä Punaisen Ristin koordinoimassa Sekasin-chatissä.
Teokset

Eerika.  Helsinki:  Deadline Kustannus, 2020.  ISBN 978-952-7396-05-6.
Podcastit

Ex-jengipomo Keijo Vilhusen elämä. Yle, 2020.
8 rikosta alamaailmasta. Storytel, 2021 ja 2022.
Selvittämättömät. Yhdessä Linda Rantasen kanssa. Iltalehti, 2021.
Selvitetyt. Supla+, 2021.
Sorretut. Storytel, 2021.
Rikollisen profiili. Yle, 2022.
Vera Miettinen ja rikollisopomot. Supla, 2022.
Vera Miettinen ja rikollisjengit. Supla, 2023.
Werner Janssen

Werner Janssen
Werner Janssen (1. kesäkuuta 1899 New York – 19. syyskuuta 1990 Stony Brook) oli yhdysvaltalainen kapellimestari ja säveltäjä.
Janssen opiskeli Dartmouth Collegessa ja New England Conservatory of Musicissa. Hän sai myös Euroopassa opetusta orkesterinjohdossa Felix Weingartnerilta ja Hermann Schercheniltä sekä sävellyksessä Ottorino Respighiltä. Janssen työskenteli 1920-luvulla New Yorkissa pianistina kabareessä ja osallistui muun muassa Ziegfeld Folliesiin. Hän esiintyi usein vierailevana kapellimestarina Yhdysvalloissa ja Euroopassa. Janssen esiintyi useita kertoja myös Helsingissä ja oli Jean Sibeliuksen mukaan tämän teosten taitavin tulkitsija. Hän saikin Sibelius-tulkinnoistaan Valkoisen Ruusun ritarikunnan tunnustuksen. Vuonna 1934 Janssen kutsuttiin johtamaan New Yorkin filharmonikkoja ensimmäisenä yhdysvaltalaissyntyisenä henkilönä. Janssen toimi vuosina 1937–1939 Baltimoren sinfoniaorkesterin musiikillisena johtajana ja johti vuosina 1940–1952 Hollywoodissa omaa Janssen Symphony -orkesteriaan. Hän toimi orkesterien pääkapellimestarina myös Utahissa, Oregonissa ja San Diegossa.
Säveltäjänä Janssen teki musiikin muun muassa elokuviin Blockade ja The General Dies at Dawn. Tunnetuin hänen säveltämänsä elokuvamusiikki on Yö Casablancassa -elokuvasta (1946). Janssen oli kuudella eri elokuvalla ehdolla parhaan musiikin Oscar-palkinnon saajaksi.
Janssen oli kolmesti naimisissa. Yhden avioliitoistaan hän solmi näyttelijä Ann Hardingin kanssa. Janssenilla oli poika ja kaksi tytärtä.
Aiheesta muualla

Werner Janssen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Victor Oganov

| Victor Oganov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. elokuuta 1976 Syktyvkar
Kansalaisuus:  Venäjä, Australia
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  "The Crushin Russian", "The Destroyer"
Painoluokka:  ylempi keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  38
Voitot:  32
– tyrmäysvoitot:  30
Tappiot:  6
Ratkaisemattomat:  0
Victor Oganov (s. 11. elokuuta 1976 Syktyvkarissa, Venäjällä) on venäläinen nyrkkeilijä.
Ura

Oganovin amatööritilasto oli 64-16 ja ryhtyi venäjällä ammattilaiseksi ylempään keskisarjaan. Hän myöhemmin muutti Australiaan etsien uusia otteluita ja pian löysi valmentaja Jeff Fenechin. Oganov voitti ensimmäiset 26 otteluaan tyrmäyksellä. Ensimmäisen Yhdysvalloissa ottelemansa ottelun jälkeen, jossa hän tyrmäsi kokeneen  Richard "The Alien" Grantin, Oganov allekirjoitti sopimuksen Gary Shaw Productions LLC:n kanssa yrittäen näin saada lisää otteluita Yhdysvalloissa. 1. syyskuuta 2007 hän otteli IBO:n ylemmän keskisarjan tittelistä, jolloin hän hävisi ensimmäistä kertaa urallaan kun Fulgencio Zúñiga tyrmäsi hänet 9:ssä erässä. Hän on myös hävinnyt tyrmäyksellä Andre Dirrellille.
Oganov on sparrannut Danny Greenin, Paul Briggsin ja hyvän ystävänsä, Vic "Raging Bull" Darchinyanin kanssa.
Mahdollisuus Australian Haastajassa

Victor Oganov tuli valituksi siniseen joukkueeseen Australian Haastajassa ja heti alusta lähtien Oganovia pidettiin kisan vaarallisimpana vastustajana. Kun Victor viimein päätti otella, hän haastoi keltaisten voittamattoman Junior Talipeaun, joka oli tämän hetken hallitseva Australian keskisarjan mestari. Ottelu päättyi monien mielestä Juniorin selvään voittoon mutta tuomarit pisteyttivät voiton Victorille pistein 48-48,48-47 ja 48-47. Tämä oli suuresti kiistelty päätös.
Toisella kierroksella Oganov kohtasi "Viidakkopoika" Sonni Michael Angelon. Oganov meni tähän otteluun odottaen helppoa vastusta,mutta sai huomata olevansa väärässä. Ensimmäisen kahden erän jälkeen Sonni tuli takaisin tasoittaen tilannetta,mutta kävi kanveesissa viimeisessä erässä. Oganov voitti ottelun pistein 49-45, 49-46 ja 48-46.
Kolmannella kierroksella Oganov kohtasi entisen Rugbyn pelaajan,jonka tilasto oli 5(3)-1, Garth Woodin. Ottelusta tuli hyvin likainen, Garth sitoi ja heitteli painimaisin ottein Victoria köysiin. Tästä syystä tuomari rokotti häneltä yhden pisteen, mutta silti Garth pisteytettiin voittajaksi pistein 48-48, 48-47 ja 48-45.
Ura Haastajan jälkeen

Oganov kohtasi Michael Bollingin 8. huhtikuuta 2010 ottelussa jonka panoksena oli Australian ylemmän keskisarjan kansallismestaruus. Oganov hävisi ottelun kahdeksannessa erässä tyrmäyksellä.
Vuoden tauon jälkeen Oganov palasi kehiin kaksi painoluokkaa ylemmäs alempaan raskassarjaan. Aloitusvastustaja uudessa painoluokassa oli Walter Pupu'a. Oganov tyrmäsi tämän ensimmäisessä erässä.
18. marraskuuta 2011 Oganov kohtasi voittamattoman australialaisen Brad Pittin (11(9)-0-0). Pienempi Oganov haki osumia lähietäisyydeltä ja onnisui myös pudottamaan Pittin kanveesiin. Lopulta isompi Pitt oli liikaa Oganoville, jonka tämä löi keskeytyskuntoon viidennessä erässä.