stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
WSOY
Historia

Lokakuun toisena päivänä vuonna 1860 kirjakauppias Leopold Söderström perusti Porvooseen kirjapainon. Samana päivänä hänen perheeseensä syntyi poika, Werner Söderström, joka kehitti ja laajensi kirjapainon toimintaa merkittävästi ja osti lopulta yrityksen isältään. Vuonna 1878 nuori Werner Söderström kustansi ja painatti ensimmäisen kirjansa J. O. Åbergin teoksen Pohjanmaan helmi. Kirjan viimeiset kappaleet hän toimitti myyntiin joulukuun 18. päivä, jota pidetään WSOY:n perustamispäivänä.
Werner Söderström nimitettiin isänsä kirjapainon ylifaktoriksi vuonna 1882. Hän aloitti vihkoina ilmestyvän Yleinen ihmiskunnan historia -suurteoksen kustantamisen. Uhkarohkea hanke onnistui, ja Söderström sai intoa jatkaa kustannustoimintaansa tehden samalla nimensä tunnetuksi kaikkialla Suomessa. Kirjojensa välittämiseksi hän kehitti pysyvän asiamiesverkoston ja vaikutti näin merkittävästi suomalaisen kirjakauppaliikkeen historiaan.
Vuonna 1883 Werner Söderström ryhtyi nuoren suomenkielisen kaunokirjailijapolven kustantajaksi. Kustantamo kustansi monien merkittävien suomalaiskirjailijoiden, kuten Minna Canthin ja Juhani Ahon, teoksia kantaen kortensa kekoon suomalaisen kulttuurin ja kirjallisuuden puolustajana ja lähettiläänä. Tieto- ja kaunokirjallisuuden rinnalla aloitettiin myös oppikirjojen julkaiseminen. Kansallisuusaate ja uskonnollisuus olivat tärkeitä kustannuspoliittisia periaatteita.
Mainetta yritteliäänä ja rohkeana kustantajana niittänyt Söderström osti isänsä kirjapainon omiin nimiinsä vuonna 1888. Kirjapainoa laajennettiin seuraavana vuonna, ja sen yhteyteen perustettiin kirjansitomo. Kustannusliike muutettiin osakeyhtiöksi vuonna 1903, ja se sai nimekseen Werner Söderström Osakeyhtiö.
Werner Söderström kuoli 53-vuotiaana 23. kesäkuuta 1914. Uudeksi toimitusjohtajaksi nimitettiin yhtiön kirjallinen johtaja, filosofian maisteri Jalmari Jäntti, joka oli työskennellyt yrityksessä jo vuodesta 1889. Ensimmäisen maailmansodan jälkimaininkien laantuessa alkoi WSOY:ssä liberaalimman kustannuslinjan aikakausi. Vuonna 1930 Werner Söderströmin yhtiön pääkonttori siirtyi Porvoosta Helsinkiin. Yhtiö kasvoi, painatuskoneistoa uusittiin ja kustannustoiminta laajentui aikakauslehtiin.
Kun Anna Baijars oli toimitusjohtajana 2009–2011, WSOY:ssä tehtiin rajuja muutoksia, kuten kustannusalalla muutenkin. Henkilökuntaa vähennettiin vuonna 2010 yt-neuvottelujen jälkeen 30 työntekijää, joista kustannustoimittajia oli kymmenkunta.
Vuosina 1999–2011 WSOY kuului Sanoma-konserniin. Keväästä 2011 alkaen WSOY on ollut ruotsalaisen mediakonserni Bonnierin omistuksessa. Samalla kun Bonnier osti WSOY:n yleisen kirjallisuuden liiketoiminnan, se myi Tammen oppikirjakustantamisen osaksi Sanoma Prota. Werner Söderström Osakeyhtiöön kuuluvat lisäksi Tammi, Readme, Bazar, Docendo, Minerva ja Kosmos. Nämä muodostavat yhdessä Suomen suurimman yleisen kirjallisuuden kustantamoryhmän.
WSOY:n toimitusjohtajat

Werner Söderström 1878–1914
Jalmari Jäntti 1914–1951
Yrjö A. Jäntti 1951–1968 (pääjohtaja)
Hannu Tarmio 1968–1987 (pääjohtaja)
Antero Siljola 1987–2000 (pääjohtaja)
Jorma Kaimio 2000–2006
Veli-Pekka Elonen 2006–2009
Anna Baijars 2009–2011
Anne Valsta 2011–2012
Timo Julkunen 2013–
Aiheesta muualla

WSOY:n kotisivut
Hyvärinen, Terhi: Puhdistus WSOY:ssä, Journalistiliitto: ”Farssi”. MTV3 22.06.2010.
Löf, Risto: Suurin kirjailija kukoistaa, suurin kustantamo rapistuu. Savon Sanomat 17.6.2010.
Romaaneista tuli pieniä perunoita (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 24.6.2010.
Suomalaisen kirjallisuuden merkkipäivä. Werner Söderström Osakeyhtiö viettää tänään olemassaolonsa 50-vuotisjuhlaa, Aamulehti, 18.12.1928, nro 346, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
60-vuotias kustannusliike, Suomen Kuvalehti, 22.12.1938, nro 51-52, s. 47, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jyrki Hämäläinen: Kirjapainoteollisuus kuoli Porvoosta, Uusimaa.fi 6.2.2021
WSOY: osake- ja yhtiöhistoriaa Pörssitiedossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  MusicBrainz label  IdRef
Kasvirasvasekoite

Kasvirasvasekoite on aineseos, jossa pääosana on kasviöljy, yleensä rypsiöljy. Se voi sisältää lisäksi esimerkiksi kauraa. Se sopii vegaaniseen, maidottomaan, laktoosittomaan ja munattomaan ruokavalioon. Jotkut kasvirasvasekoitteet ovat vaahtoutuvia ja niitä voidaan käyttää leivontaan ja leivonnaisten ja jälkiruokien koristeluun.
Afrikan elokuva-akatemian palkinto

Afrikan elokuva-akatemian palkinnot -tapahtuman logo.
Afrikan elokuva-akatemian palkinnot (AMAA, engl. Africa Movie Academy Awards) ovat tyypillisesti Nigeriassa vuosittain jaettavia afrikkalaisen elokuvan palkintoja. Palkinnon voivat saada myös ulkomailla asuvat ja työskentelevät afrikkalaiset. Vuodesta 2005 lähtien jaettu palkinto on osa nigerialaisen Afrikan elokuva-akatemian toimintaa. AMAA-palkinto on arvostetuimpia elokuva-alan palkintoja koko Afrikassa.
AMAA parhaan elokuvan palkinto

Afrikan elokuva-akatemia jakaa palkintoja monissa luokissa; vuonna 2019 palkintoluokkia oli yhteensä 26. Afrikan elokuva-akatemian parhaan elokuvan palkinnon saaneet luetellaan oheisessa taulukossa:
| Tapahtuma | Ajankohta | Paras elokuva> Nimi | Paras elokuva> Ohjaaja | Paras elokuva> Maa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 30.5.2005 | The Mayors | Dickson Iroegbu |  Nigeria |
| 2. | 29.4.2006 | Rising Moon | Andy Nwakalor |  Nigeria |
| 3. | 10.3.2007 | Sitanda | Izu Ojukwu |  Nigeria |
| 4. | 26.4.2008 | Run Baby Run | Emmanuel Apea |  Ghana |
| 5. | 4.4.2009 | From a Whisper | Wanuri Kahiu |  Kenia |
| 6. | 10.4.2010 | The Figurine | Kunle Afolayan |  Nigeria |
| 7. | 27.3.2011 | Viva Riva! | Djo Tunda Wa Munga |  Kongon demokraattinen tasavalta |
| 8. | huhtikuu 2012 | How to Steal 2 Million | Charlie Vundla |  Etelä-Afrikka |
| 9. | huhtikuu 2013 | Confusion Na Wa | Kenneth Gyang |  Nigeria |
| 10. | 24.5.2014 | Of Good Report | Jamil X. T. Quebeka |  Etelä-Afrikka |
| 11. | 26.9.2015 | Timbuktu | Abderrahmane Sissako |  Mauritania |
| 12. | 11.6.2016 | Eye of the Storm (ransk. L'Oeil du Cyclone) | Sékou Traoré |  Burkina Faso |
| 13. | 15.7.2017 | Félicité | Alain Gomis |  Senegal |
| 14. | 18.-21.10.2018 | Five Fingers For Marseilles | Michael Mathews |  Etelä-Afrikka |
| 15. | 27.10.2019 | The Mercy of the Jungle | Joël Karekezi |  Ruanda |
| 16. | 20.12.2020 (verkkolähetys) | The Milkmaid | Desmond Ovbiagele |  Nigeria |
| 17. | 28.11.2021 | Guled & Nasra | Khadar Ayderus Ahmed |  Somalia |
| 18. | 30.10.2022  | Tug of War | Amil Shivji |  Tansania |
| 19. | 29.10.2023  | Xalé | Moussa Sène Absa |  Senegal |
| 20. | 2.-3.11.2024 |  |  |  |
Aiheesta muualla

Dorothee Wenner: Showtime in Nigeria (Die Zeit, 10.6.2009) (saksaksi) (zeit.de)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of Africa Movie Academy Awards ceremonies
Käännös suomeksi
Hannele Lauri

| Hannele Lauri |
| --- | --- |
 Hannele Lauri vuonna 2002.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ritva Hannele Markkula
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1952 (ikä 72) Tampere
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Hanna Lauri
Aktiivisena:  1975–
Merkittävät roolit:  Ofelia Hamlet Lucentio Kuinka äkäpussi kesytetään Margo Kaikki Eevasta Raili Gabriel, tule takaisin Virpi Hynttyyt yhteen Jutta Kuumia aaltoja Seija Kuula 70 on vain numero useita rooleja Spede Showssa ja Vesku Showssa
Palkinnot
 Kultainen Venla elämäntyöstä 2019 Betoni-Jussi 2019 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Ritva Hannele Lauri (o.s. Markkula, ent. Rinne, s. 21. heinäkuuta 1952 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Lauri aloitti uransa voittoisalla Ofelia-tulkinnallaan Jyväskylän kaupunginteatterissa 1975. Valtaosan näyttelijän urastaan hän teki Helsingin kaupunginteatterissa 1983–2015.
Suuren yleisön tietoisuuteen Lauri nousi 1980-luvulla Spede Shown myötä ja kepeä komedialinja jatkui 1990-luvulla hulvattomassa televisiosarjassa Hynttyyt yhteen. Teatterissa Laurin roolit ulottuivat villeimpien viihdevuosien aikanakin ilotyttökomedioista klassiseen draamaan.
Kokoillan elokuvissa Lauri on näytellyt lähinnä sivurooleja. Ensimmäisen pääroolinsa hän näytteli vuonna 2021 draamaelokuvassa 70 on vain numero.
Laurin ohjaajia teatteritaiteessa ovat olleet muun muassa Jotaarkka Pennanen ja Kari Rentola. Menestyksekkäitä viihdepareja Lauri on muodostanut Vesa-Matti Loirin ja Eija Vilppaan kanssa. Spede Showssa hän näytteli Naisen logiikka -sketsejä Spede Pasasen kera.
Eräs Laurin näyttelijäntyön keskeinen elementti on ollut hallittu läsnäolo.
Lapsuus- ja nuoruusvuodet

Hannele Laurin vanhemmat olivat Kuhmalahdella 1918 syntynyt upseeri Arvi Markkula ja Karjalasta kotoisin ollut Eine Poutanen. Nämä tapasivat toisensa Tampereella talvisodan kynnyksellä, kun Poutanen oli muuttanut lapsuudenperheensä mukana Viipurista Tampereelle evakkoon. Poutasella oli jo tuolloin tytär Beritta hänen aiemmasta suhteestaan. Markkula ja Poutanen avioituivat 1951 ja seuraavana vuonna syntyi Hannele. Markkula oli adoptoinut Berittan tyttärekseen ja vuonna 1958 perheeseen syntyi Pertti. Markkulat asuivat Hämeenlinnassa, josta he palasivat Tampereelle 1959. Vuonna 1971 Markkulan pariskunta erosi.
Teini-ikäinen Hannele kävi mielellään Tampereen teattereissa. Hän oli liikunnallisesti lahjakas ja kiinnostunut uskonnosta eritoten Raamatun kertomusten draamallisen tenhovoiman ansiosta. Vuonna 1969 hänet valittiin Ilta-Sanomien kesätytöksi, mutta mallin uralle hänellä ei ollut paloa. Neiti Markkula – tuohon aikaan hyvin tavanomainen puhuttelutapa – debytoi lukiolaisena Pyynikin kesäteatterin avustajana. Tampere oli vahva teatterikaupunki ja lisäksi siellä toimi Yleisradion TV2, jonka suojissa Hannele sai ensikosketuksensa kameran edessä näyttelemiseen.
Teatterikoulu

Hannele Markkula valittiin Suomen Teatterikouluun 1971. Karsintoja johti Kalle Holmberg, jota aikakauden vasemmistolainen, itseään edistyksellisenä pitänyt nuoriso ihaili. Ulkonäköönsä panostanut blondi ja upseerin tytär koettiin poliittisesti epäilyttävänä. Neiti Markkula selvisi karsinnoista erinomaisesti. Vasemmistolaisesti suuntautuneet opiskelijatoverit yrittivät vakavissaan käännyttää Hannelea aatteensa mukaiseksi, mutta tämän panssarointi aivopesua vastaan osoittautui liian vahvaksi. Voimallisesta politisoitumisesta huolimatta teatterikoulun kurssilaisten kesken vallitsi kuitenkin melko hyvä ilmapiiri. Hannele sai elinikäisen ystävän kurssikaveristaan Pirkko Saisiosta. Hän valmistui teatterikoulusta 1975.
Teatteriura > Jyväskylän kaupunginteatteri 1975–1977

Hannele Lauri aloitti aktiiviuransa Jyväskylän kaupunginteatterissa 1975. Vaikka hän tuli tuonnempana tunnetuksi korostetun viihteellisistä naistyypeistään, hän teki uransa alussa vaikutuksen Ofelian roolissaan William Shakespearen tragediassa Hamlet. Hän sai kriitikoilta keskimäärin hyvät arviot. Hannele Lauri oli tavannut tulevan puolisonsa Hannu Laurin jo opiskelujensa loppuvaiheessa Suomen Kansallisteatterissa. Hannu Lauri muutti Hannelensa perässä Jyväskylään, ja työskenteli Jyväskylän kaupunginteatterissa 1976–1977. Hannele Markkula ja Hannu Lauri vihittiin avioliittoon Tampereella helmikuussa 1976. Avioliitosta muodostui intensiivinen ja vaiheikas. Puolisot kasvoivat taiteellisesti pikkuhiljaa erilleen ja vakavat terveydelliset ongelmat varjostivat valoisasti alkanutta liittoa. Se päättyi eroon 1994.
Teatteriura > Vapaana taiteilijana 1977–1981

Hannele Lauri synnytti esikoisensa 1977 ja kuopuksensa 1979. Laurit muuttivat pääkaupunkiseudulle, missä Hannu Lauri palasi Kansallisteatteriin vuosiksi 1977–1981. Samoina vuosina Hannele Lauri työskenteli vapaana taiteilijana.
Hannele Laurin elokuvadebyytti kevytkenkäisen Britan roolissa Risto Jarvan komediassa Loma (1976) ennakoi hänen tulevia roolityyppejään. Freelance-vuosinaan Lauri teki useita sivurooleja sekä draama- että komediaelokuvissa, mukaan luettuna ensi askel Speden talliin elokuvassa Rautakauppias Uuno Turhapuro, presidentin vävy (1978). Laurin roolit valkokankailla olivat pieniä, hän ei ollut vielä 1970-luvun lopussa erityisen tunnettu nimi. Televisiossa hänellä oli iso sivurooli Mika Waltarin komediassa Gabriel, tule takaisin (1979). Nokkavan Railin rooli sopi Laurin näyttelijänlaatuun, nimiosan näytteli hänen hyvä ystävänsä Antti Litja. Roolitehtävä näyttelijäkonkareiden seurassa oli erinomaista oppia korkeatasoisen luonnekomedian tekemisestä.
Vuonna 1981 Hannele Lauri näytteli naispääosan television jännityselokuvassa Ansa puolisoaan Hannu Lauria vastaan.
Teatteriura > Turun kaupunginteatteri 1981–1982

Jotaarkka Pennanen houkutteli Hannele ja Hannu Laurin Turun kaupunginteatteriin, joka kaipasi uutta puhtia 1970-luvun kultaisen kauden hiivuttua. Hannu Lauri sai tilaisuuden loistaa Turussa vahvoilla tulkinnoillaan, Hannele Lauri teki lähinnä sivurooleja ja hoiti kotitaloutta. Kestävin saavutus Turun vuosilta oli Ninan rooli Anton Tšehovin klassikkonäytelmässä Lokki. Ralf Långbackaan Laurin roolityö teki vaikutuksen, ja tämä pyysi näyttelijäpariskuntaa Helsingin kaupunginteatteriin.
Teatteriura > Vierailut

Hannele Lauri näytteli 2000-vuosikymmenellä vierailijana muun muassa Tampereen Teatterissa. Hänellä oli rouva Robinsonin rooli Heikki Vihisen ohjaamassa näytelmässä Miehuuskoe (2002). Vastanäyttelijänä oli Arttu Ratinen. Näytelmä esitettiin 63 kertaa ja se keräsi yli 27 000 katsojaa. Lauri näytteli pääroolin Vihisen ohjaamassa farssissa Francescan ryöstö (2006). Maria Jotunin klassikkokomediassa Tohvelisankarin rouva (2009) Lauri näytteli Juulian roolin. Näytelmä esitettiin 29 kertaa ja se sai yli 10 000 katsojaa. Lauri rakensi Juuliansa kylmäksi ja laskelmoivaksi.
Syyskaudella 2005 Lauri vieraili Espoon kaupunginteatterissa näytelmässä Linnunrata. Se kertoo runoilijapariskunta Ain'Elisabet Pennasen ja Juhani Siljon elämästä. Teoksen ohjasi Jotaarkka Pennanen. Lauri näytteli Ebba Winterin osan. Katriina Honkanen ja Hannu Kivioja näyttelivät pääosat. Tapiolan Revontulihallissa esitetty tuotanto sai noin 4 400 katsojaa.
Elokuvat

Hannele Laurin filmografia teatterielokuvien osalta alkaa vuodesta 1976, jolloin hänellä oli sivuroolit teoksissa Luottamus ja Loma. Niissä hänet kreditoitiin vielä Markkulana. Sittemmin hän näytteli sivuosia yhdeksässä Turhapuro-elokuvassa, mukaan lukien elokuvasarjan viimeinen teos Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004). Vuonna 1994 Lauri näytteli keskeisen naisosan Matti Kassilan rikoselokuvassa Kaikki pelissä. Hänen roolinaan on tuottaja Heidi Ahola, joka on luonteeltaan kovapintainen. Helsingin Sanomien Mikael Fränti arvioi Laurin roolityön elokuvan parhaiten pohjustetuksi ja näytellyksi.
Spede-kautensa jälkeen Lauri näytteli sivuosan Aku Louhimiehen yhteiskunnallisessa draamaelokuvassa Valkoinen kaupunki. Hupailuroolit jatkuivat Taru Mäkelän ohjaamassa aikalaiskomediassa Varasto (2011) ja sen jatko-osassa Varasto 2 (2018). Lauri näytteli päähenkilöiden äitiä ja anoppiehdokasta Ritvaa. Vesa-Matti Loiri näytteli Varastossa pienen roolin Ritvan miesystävänä, panomies Mynttisenä. Rooliasetelma oli herkullinen – ainoa kerta, kun Loiri ja Lauri näyttelevät pariskuntaa.
Vuonna 2014 Lauri näytteli jälleen päähenkilön äitiä. Hänellä oli sivuosa Johanna Vuoksenmaan komediassa 21 tapaa pilata avioliitto. Putous-viihdeohjelman tähtiä vilisevä elokuva oli sekä yleisö- että arvostelumenestys. Se sai yli 400 000 katsojaa. Panu Rajala kirjoitti Laurin osasuoritukseen liittyen: "Hänen vahvin ominaisuutensa, hallittu läsnäolo, näkyy voimistuvan rooli roolilta". Laurin ensimmäinen rooli teatterielokuvan keskushahmona on iskelmätähti Seija Kuula Vuoksenmaan komediassa 70 on vain numero vuonna 2021. Episodin Jesse Raatikainen arvioi: "Lauri onnistuu saamaan katsojan nauramaan pelkällä katseellaan tai äännähdyksellään, mikä onnistuu hyvin harvalta näyttelijältä." Turun Sanomien haastattelussa Lauri arvelee: "Tämä elokuva on minun mielestäni kertomus siitä, että ihminen kehittyy loppua kohden". Hannele Lauri ei ole juuri laulanut rooleissaan, ei myöskään tässä, vaan Seija Kuulan lauluäänenä toimii Lea Laven.
Muita rooleja

Hannele Lauri on ollut myös ääninäyttelijänä animaatioissa. Maria!-ohjelmassa (2008–2009, 2011) Lauri esitti Röökimuija-sketsihahmoa. Lauri vieraili rikollispomo Korppina Salatut elämät -sarjan kahdessa jaksossa 21.–22. huhtikuuta 2011.
Kirjallisuutta

Laurin elämästä on kirjoitettu kaksi kirjaa: Vuonna 2013 julkaistu Diiva – Hannele Laurin tarina ja vuonna 2021 julkaistu Hannele, näyttelijä. Diivan on tehnyt Laurin entinen aviomies Teemu Rinne. Hannele, näyttelijä -kirjan on kirjoittanut Panu Rajala.
Palkinnot

Laurille myönnettiin vuonna 2001 Näyttelijäliiton kultainen ansiomerkki. Hän sai myös vuonna 2019 Betoni-Jussin sekä Kultaisen Venlan elämäntyöstään.
Muuta

Lauri oli naimisissa vuoteen 1994 Hannu Laurin kanssa ja hän on kertonut seurustelleensa muun muassa Vesa-Matti Loirin kanssa.
Valikoitu rooliluettelo

Ofelia (Hamlet, 1975)
Seija (Pumpulitehtaan Ulla)
Nina (Lokki, 1982)
Marcia (Canzio, 1984)
Carmen (Parveke, 1985)
Lucentio (Kuinka äkäpussi kesytetään, 1987)
Inkeri (Eteisiin ja kynnyksille, 1991)
Salme (Iso Vaalee, 1995)
Margo (Kaikki Eevasta, 2000)
monologeja (Vaginamonologeja, 2001)
Mrs Robinson (Miehuuskoe, 2002)
Juulia (Tohvelisankarin rouva, 2009)
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1972 | Se tavallinen tarina |  |
| 1974 | Helsinkiläisrakkautta |  |
| 1976 | Luottamus | Bobrikoffin tytär |
| 1976 | Loma | Brita |
| 1978 | Runoilija ja muusa | Dekadentti nainen |
| 1978 | Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy | Tuuran sihteeri |
| 1979 | Ihmemies | Vaatemyyjä |
| 1979 | Gabriel, tule takaisin | Raili |
| 1980 | Tup-akka-lakko | Neiti Männistö |
| 1981 | Ansa | väitetty rva Gorbain |
| 1984 | Uuno Turhapuro armeijan leivissä | Marina Kaarna |
| 1985 | Hei kliffaa hei | Marja, Wilhelmin vaimo |
| 1986 | Liian iso keikka | Mandi |
| 1986 | Pikkupojat | Valma Rögstrand-Ylä-Liimanen, looginen nainen |
| 1987 | Uuno Turhapuro – kaksoisagentti | Lisbeth Tuura |
| 1990 | Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla | Gunhild Donnersdotter |
| 1991 | Uuno Turhapuro herra Helsingin herra | Pääministerin sihteeri |
| 1992 | Uuno Turhapuro – Suomen tasavallan herra presidentti | Toimittaja |
| 1993 | Marraskuun harmaa valo | Raija Syysmäki |
| 1994 | Kaikki pelissä | Elokuvatuottaja Heidi Ahola |
| 1994 | Uuno Turhapuron veli | Tarmon anopin sihteeri |
| 1995 | Suolaista ja makeaa | Annan äiti |
| 1997 | Kypärä | Asiakas |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | Talousetsivä |
| 1999 | Naisen logiikka | Vieno |
| 1999 | Kepposet vai kaverit |  |
| 2003 | Saabbi & anoppi |  |
| 2004 | Uuno Turhapuro – This Is My Life | Marina Kaarna, Vanhainkodin johtaja |
| 2006 | Valkoinen kaupunki | Leena |
| 2011 | Varasto | Aino |
| 2013 | 21 tapaa pilata avioliitto | Eila |
| 2017 | Yösyöttö | Vihanta |
| 2018 | Varasto 2 | Ritva |
| 2021 | 70 on vain numero | Seija Kuula |
| 2024 | Koston enkeli | Mama |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1973 | Mustat ja punaiset vuodet | Terttu Lahti |
| 1980 | Sisaret | Marjatta |
| 1984–1987 | Spede Show | useita rooleja |
| 1986 | Baby Love | Siivousfirman pomo |
| 1988–1991 | Vesku Show | useita rooleja |
| 1989 | Sinitaivas | Tarja |
| 1991 | Vetsikko |  |
| 1992 | Puhallus |  |
| 1991–1995 | Hynttyyt yhteen | Virpi Nieminen |
| 1995–1996 | Herkku & Partanen | useita rooleja |
| 1996–1998 | Ihmeidentekijät | Tiina Kouranka |
| 2000–2002 | Parhaat vuodet | Tiina Kouranka |
| 2003 | Irtiottoja | Leena |
| 2003 | Kuumia aaltoja | Jutta Kinnula |
| 2006 | Uudisraivaaja | Mirja |
| 2007 | Maan mitta | Raili Aho |
| 2008 | Harvoin tarjolla | Merike Vaittinen |
| 2008–2009, 2011 | Maria! | Röökimuija |
| 2011 | Alamaailma-trilogia: Kyttä | Saara Kuusisto |
| 2011 | Salatut elämät | Korppi |
| 2012–2014 | Tehdas | Työterveyslääkäri von Glauschen |
| 2013 | Kerran viikossa | Linda |
| 2018–2021 | Kummeli esittää: Kontio & Parmas | kyylä |
| 2019 | Melkein totta | Juulia |
| 2019 | Hillo | uhri |
| 2019 | Kellot soi | Kipa |
| 2020 | Keihäsmatkat | Sirkka |
| 2020 | Modernit miehet | Gerli |
| 2020 | Paras vuosi ikinä | nainen vessassa |
| 2020–2021 | Ei Haukku haavaa tee | Anna Jäämeri |
| 2022 | Koskinen | Rea Penttilä |
| 2022, 2023 | Syke | Kirsti Adlercreutz |
Aiheesta muualla

Hannele Lauri Elonetissä.
Hannele Lauri Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Laurin ja Jotaarkka Pennasen haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Areena: Hannele Lauri vaatii ohjaajalta visiota ja vaativuutta
Yle Areena: Melkein totta
| n k Betoni-Jussi elämäntyöstä |
| --- | --- |
 Teuvo Aura, Annikki Arni (1978)  Paula Talaskivi (1979)  Tapio Vilpponen (1980)  Erik Blomberg, Eino Mäkinen (1981)  Spede Pasanen (1985)  Risto Orko (1987)  Tapio Vilpponen (1989)  Tampereen elokuvajuhlat (1990)  Renny Harlin (1991)  Peter von Bagh (1992)  Jukka Mäkelä (1997)  Vesa-Matti Loiri (1998)  Åke Lindman (2008)  Lasse Pöysti (2010)  Matti Kassila (2011)  Elina Salo (2012)  Anneli Sauli (2013)  Jörn Donner (2014)  Antti Litja (2015)  Kari Sohlberg (2016)  Helena Ylänen (2017)  Maunu Kurkvaara (2018)  Hannele Lauri (2019)  Markus Selin (2020)  Pirjo Honkasalo (2021)  Heikki Nousiainen (2022)  Esko Salminen (2023)  Kati Outinen (2024) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Malesialainen kulttuuri

Malesialainen kulttuuri on monipuolinen yhdistelmä eri kieliryhmien ja erilaisten etnisten ryhmien kulttuureita. Malaijikulttuurin lisäksi Malesia on sijaintinsa ansiosta saanut vahvasti vaikutteita intialaisesta ja kiinalaisesta kulttuurista.
Malaijit muodostavat suurimman väestöryhmän, heitä on Malesian väestöstä hieman yli 50%. Malesian kiinalaiset, intialaiset ja muut bumiputrat, eli Malesian alkuperäiskansat muodostavat muut merkittävät etniset ryhmät. Jokainen etninen ryhmä on säilyttänyt oman ainutlaatuisen kulttuuri-identiteettinsä, ja samalla kulttuurit ovat vaikuttaneet toisiinsa, mikä on luonut ainutlaatuisen malesialaisen kulttuurin. Kuuluisa ohjaaja, näyttelijä ja laulaja P. Ramlee (1929-1973) vaikutti myös merkittävästi Malesian kulttuuriin.
Erityispiirteet

Malakan niemimaan alue on ollut varhaisista ajoista Kiinan ja Intian välisen kaupan tärkeä keskus. Sijaintinsa ansiosta Malesian kulttuuri on hyvin monimuotoista ja vaihtelee väestöryhmän ja alueiden mukaan. Kansallinen kulttuuri on vasta muodostumassa, toistaiseksi maassa on erillinen malaijikulttuuri, kiinalaisten kulttuuri, intialainen kulttuuri ja eurooppalainen kulttuuri sekä alueen alkuperäisten asukkaiden kulttuurit. Alkuperäisasukkaiden kulttuureita on erityisesti Itä-Malesian Sabahin ja Sarawakin osavaltioissa. Alkuperäiskansojen kulttuurit ovat yleensä vähemmän näkyviä vauraammalla Malakan niemimaalla.
Vuonna 1971 maan kulttuuriministeriö määritteli kansallisen kulttuuripolitiikan perusperiaatteet, joiden mukaan kansallisen kulttuurin tulee pohjautua alueen alkuperäiskansojen kulttuuriin, kulttuuriin voidaan sisällyttää muualta tuoduista kulttuureista sellaisia elementtejä, jotka arvioidaan sopiviksi ja järkeviksi, ja että islam on tärkeä osa kansallista kulttuuria. Intialais- ja kiinalaistaustaiset malesialaiset ovat kokeneet nämä periaatteet omaa kulttuuriaan syrjiviksi.
Virallisten kansallisten symbolien valitseminen ilman, että joku väestönosa tuntisi itsensä ulkopuoliseksi on ollut vaikeaa. Kenties siksi kansallissymboleita on haettu luonnosta, kuten merikilpikonnat, kiinanruusu ja oranki. Moderneja kansallisen ylpeyden aiheita ovat kotimainen Proton-auto ja Petronas-tornit.
Osa maan kulttuuria on myös maan omintakeinen kuninkaan valintatapa. Maan kuninkaan arvo ei ole perinnöllinen, vaan hallitsija valitaan maan yhdeksän sulttaanikunnan sulttaanien joukosta viideksi vuodeksi kerrallaan. Sulttaanien asema on maassa tabu, ja he toimivat myös muslimien uskonnollisina johtajina.