stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ajokaskasvit
Taksonomia

Ajokaskasveihin kuuluu kolme sukua: ajokkaat (Zostera), Heterozostera ja Phyllospadix. Suvussa Heterozostera vaakajuurakko eli maavarsi on kasvutavaltaan sympodiaalinen eli haarajatkoinen, muissa suvuissa se on monopodiaalinen eli varsijatkoinen. Phyllospadix on pohjoisamerikkalainen suku, ja sen emipuikelossakin on retinaculum-tyyppisiä lisäkkeitä vuorotellen emikukkien kanssa. Heimon ainoa Suomenkin rannikoilla tavattava laji on meriajokas (Zostera marina), muutoin ajokkaita lienee kymmenkunta lajia.
Ajokaskasvien lähin sukulaisheimo on vitakasvit (Potamogetonaceae), joiden kanssa ne muodostavat sisarusparin Alismatales-lahkon kladogrammissa eli sukupuussa.
Billy Fiske

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Billy Fiske |  Billy Fiske |  Billy Fiske |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten rattikelkkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sankt Moritz 1928 | viiden miehenkelkka |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1932 | neljän miehenkelkka |  |
William Meade Lindsley ”Billy” Fiske III (5. heinäkuuta 1911 Brooklyn, New York – 17. elokuuta 1940 Chichester Englanti) oli yhdysvaltalainen kaksinkertainen rattikelkkailun olympiavoittaja. Hän oli myös ensimmäinen kaatunut yhdysvaltalainen lentäjä toisessa maailmansodassa.
Fiske voitti 16-vuotiaana ensimmäisen olympialaisen kultamitalinsa St. Moritzissa 1928. Hänestä tuli nuorin yhdysvaltalainen olympiavoittaja. Hän oli ohjaaja viiden hengen rattikelkassa. Tämä oli ainoa kerta, kun olympialaisissa laskettiin viidellä neljän hengen sijaan. Hän toisti menestyksensä neljä vuotta myöhemmin Lake Placidissa.
Vuonna 1939 Fiske päätti värväytyä Britannian kuninkaallisiin ilmavoimiin (RAF) taistellakseen Saksan etenemistä vastaan. Koska Yhdysvallat ei ollut vielä liittynyt sotaan, maan kansalaisten joutui liittyä muiden maihin armeijoihin päästäkseen sotimaan. RAF hyväksyi vain brittiläiset hakijat. Fiske onnistui pääsemään sisään kertomalla olevansa kanadalainen.
Kesällä 1940 Fiske sai ensimmäisen lentotehtävän. 16. elokuuta 1940 hänen laivueensa käskettiin ilmaan torjumaan saksalaisten syöksypommittajahyökkäys. Operaatio onnistui ja saksalaiset pommittajat joutuivat perääntymään. Fiske kuitenkin paloi pahasti, kun hänen Hurricane P3358 syöksyi ja syttyi tuleen laskeuduttuaan. Fiske kuoli päivää myöhemmin kuninkaallisessa West Sussexin sairaalassa.
CF Fuenlabrada

Club de Fútbol Fuenlabrada on jalkapalloseura Fuenlabradan kaupungista Espanjasta. Seura on perustettu vuonna 1975, ja sen edustusjoukkue pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Primera Federaciónissa. Joukkueen kotistadionina toimii 2 500-paikkainen Estadio Fernando Torres.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivusto (espanjaksi)
Aber Bitte mit Sahne

| Aber Bitte mit Sahne Sodom |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1993
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Sodom Wolf G. Stach
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 10.11
 Levy-yhtiö: Steamhammer
Sodomin muut julkaisut
| Tapping the Vein 1992 | Aber Bitte mit Sahne 1993 | Get What You Deserve 1994 |
Aber Bitte Mit Sahne on saksalaisen thrash metal -yhtyeen Sodomin viides EP-levy. Nimikappale on coverversio Udo Jürgensin samannimisestä kappaleesta.
Kappaleet

Aber Bitte Mit Sahne – 3.14
Sodomized – 2.37
Abuse – 1.43
Skinned Alive ’93 – 2.30
Kokoonpano

Tom Angelripper – laulu, bassokitara
Andy Brings – kitara
Atomic Steif  – rummut
Aiheesta muualla

Aber Bitte mit Sahne Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Aber Bitte mit Sahne Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Sodom
| --- | --- |
Studioalbumit:   Obsessed by Cruelty  Persecution Mania  Agent Orange  Better off Dead  Tapping the Vein  Get What You Deserve  Masquerade in Blood  'Til Death Do Us Unite  Code Red  M-16  Sodom  The Final Sign of Evil  In War and Pieces  Epitome of Torture  Decision Day  Genesis XIX 
Livealbumit:   Mortal Way of Live   Marooned Live  One Night in Bangkok 
Kokoelmat ja tribuutit:   Ten Black Years  Homage to the Gods  2 in 1  40 Years At War - The Greatest Hell Of Sodom 
EP-levyt:   In the Sign of Evil  Expurse of Sodomy  Ausgebombt  The Saw Is the Law  Aber Bitte mit Sahne  Sacred Warpath  Partisan  Chosen by the Grace of God  Out of the Frontline Trench  1982 
Singlet:  Get What You Deserve
Demot:   Witching Metal  Victims of Death 
DVD:t:   Lords of Depravity Part I   Lords of Depravity Part II 
Muuta:  Diskografia
Adrian Lyne

Adrian Lyne (s. 4. maaliskuuta 1941) on brittiläinen elokuvaohjaaja. Hän oli vuonna 1988 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan Vaarallinen suhde (1987).
Elokuvia

Tyttölaakso (1979)
Flashdance (1983)
9 1/2 viikkoa (1986)
Vaarallinen suhde (1987)
Jaakobin painajainen (1990)
Vain yksi yö (1992)
Lolita (1997)
Kohtalokas syrjähyppy (2002)
Syvissä vesissä (2022)
Aiheesta muualla

Adrian Lyne Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
CFM International

| CFM International |
| --- | --- |

Perustaja:  GE Aviation & Snecma
Kotisivu:  Yrityksen kotisivut
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
CFM56-suihkumoottori.
CFM International on yhdysvaltalaisen General Electricin GE Aviationin ja ranskalaisen Safranin perustama yhteisyritys, joka valmistaa suihkumoottoreita lentokoneisiin. Yhtiö perustettiin 1970-luvulla kehittämään CFM56-moottoreita. Seuraava CFM LEAP -moottori otettiin käyttöön 2010-luvun lopussa. Vuonna 2021 CFM julkisti CFM RISE -projektin, jonka tarkoitus on kehittää avoroottorisia suihkumoottoreita. Airbus A380 tulee toimimaan testialustana RISE-moottorille.
Syyskuussa 2023 uutisoitiin, että CFM56-moottoriin osia toimittanut Lontoossa sijaitseva AOG Technics oli väärentänyt komponenttien sertifikaatteja. Tietojen mukaan CFM löysi 70 väärennettyä sertifikaatia, jotka kattavat 50 osanumeroa. CFM56-moottoria käytetään sekä Airbusin että Boeingin lentokoneissa ja niitä on rakennettu yli 30 000 kappaletta. Väärennettyjen osien todellinen alkuperä ei ole selvinnyt. Oikeuskanteen dokumenttien mukaan väärennettyjä komponentteja päätyi 68 moottoriin.
Aiheesta muualla

https://www.safran-group.com/companies/cfm-international
GE Aviation (englanniksi)
Snecma (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
CFM56-suihkumoottorit (englanniksi)
ASVEL Lyon-Villeurbanne

| ASVEL Lyon-Villeurbanne |
| --- | --- |


Liiga:  Ligue Nationale de Basketball Euroliiga
Perustettu:  1948
Historia:  1948–
Areena:  Astroballe kapasiteetti 5 800
Kotipaikka:  Villeurbanne, Ranska
Värit:  vihreä ja valkoinen
Presidentti:   Gilles Moretton
Päävalmentaja:   Vincent Collet
Mestaruudet:   (17) Ranskan mestaruus  (8) Ranskan Cup 
Kotisivu:  www.asvel.com
ASVEL Lyon-Villeurbanne tai ASVEL Basket ranskalainen koripalloseura, joka sijaitsee Villeurbannessa. Seura on kautta aikain Ranskan menestynein joukkue.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1948. Heti seuraavan vuonna joukkue voitti ensimmäisen Ranskan mestaruuden. Vuodesta 1949 alkoi ajanjakso vuoteen 1981 saakka, jolloin ASVEL voitti 15 Ranskan mestaruutta. Joukkueen paras sijoitus Euroliigassa oli vuonna 1997 saavutettu semifinaalipaikka. Voittojen teille Asvel palasi vuonna 2002, kun se kaatoi Ranskan liigan finaalissa arkkivihollisensa Pau Orthezin. Debyyttinsä ULEB Cupissa joukkue teki kaudella 2005–2006, jolloin se pääsi puolivälieriin saakka.
Entisiä pelaajia

Nikola Radulović
Nikola Vujčić
Yann Bonato
Alain Digbeu
Saavutukset

17 Ranskan mestaruus: 1949, 1950, 1952, 1955, 1956, 1957, 1964, 1966, 1968, 1969, 1971, 1972, 1975, 1977, 1981, 2002, 2009
8 Ranskan Cup: 1953, 1957, 1965, 1967, 1996, 1997, 2001, 2008
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Euroliiga 2022–2023
Lohkovaihe

Alba Berlin | Anadolu Efes | Barcelona | Bayern München | Cazoo Baskonia | Virtus Bologna | Crvena zvezda | Olimpia Milano | Fenerbahçe Beko | AS Monaco Basket | ASVEL Lyon-Villeurbanne | KK Partizan | Maccabi Tel Aviv | Olympiakos | Panathinaikos | Real Madrid | Valencia BC | Žalgiris
Österödin nainen

Österödin nainen (ruots. Österödskvinnan) on varhaismesoliittiseen kauteen ajoitettu naisen luuranko, joka löytyi vuonna 1903 Lysekilin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Ruotsissa. Lysekil sijaitsee Atlantin rannikon läheisyydessä Bohuslänin maakunnassa. Se on toistaiseksi vanhin ruotsalainen esihistoriallinen luuranko, jonka ajoitus on noin 8300–7900 eaa.
Historiaa > Löytöhistoria

Kivenhakkaja Karl Ahlin oli vuonna 1903 kaivamassa raakkutunkiota Österödin maatilalla sijaitsevalla Ljungbyn torpalla. Laajoja simpukan kuorista muodostuneita tunkioita on syntynyt kivikaudella, kun ihmiset valmistivat rannoilta keräämistään simpukoista ruokaa. Ahlin oli tutkimassa, voisiko tunkiota käyttää kanojen kalkkipitoisena ruokana. Yllättäen hän havaitsi tunkiossa luurangon yläosan. Ahlin havaitsi, että vainaja oli haudattu istuvaan tai seisovaan asentoon. Hän oli heti palauttanut takaisin kuoppaan sieltä ylös nostamansa luut ja oli sitten peittänyt ne tunkion maa-aineksella.
Johan Alin kuuli tapauksesta vuonna 1927 tutkiessaan länsirannikon rannansiirtymistä. Hän selvitti Ahlinin asuinpaikan ja haastatteli häntä samalaa kun hän dokumentoi rakkutunkiota valokuvaamalla. Hän palasi paikalle vuonna 1933 yhdessä kansakouluopettaja Axel Stenen kanssa ja he etsivät taas käsiinsä Karl Ahlinin. Raakkutunkiota oli tällä kertaa hyödynnetty voimakkaalla kädellä, mutta Ahlin osoitti heille kohdan, missä luut olisivat. Luuranko ei ollut enää alkuperäisellä paikallaan vaan sen jäänteet löytyivät raakkujen joukkoon sekoittuneena eräästä ylöskaivetusta kasasta. Luut olivat kaivettaessa murtuneet tai katkenneet ja esimerkiksi pääkallo oli poljettu kappaleiksi. Alin ja Stene keräsivät pettyneinä talteen kaikki ihmisluun kappaleet, mitkä he kasasta löysivät. Alinin ottamat valokuvat ovat sittemmin kadonneet.
Historiaa > Luut katoavat

Åke Fredsjö kiinnostui luista 1940-luvun loppupuolella. Hän tutki länsirannikon vanhempaa kivikautta ja halusi, että luut tutkittaisiin kunnolla. Hän lähetti ne tutkittavaksi Lundiin yliopiston anatomian laitokselle (ruots. Anatomiska institutionen), mutta niitä ei lupauksista huolimatta tutkittu ja ne jäivät makaamaan varastoon. Myöhemmin, 1980-luvulla, yritettiin luita jäljittää Göteborgin museon toimesta, mutta niitä ei löytynyt. Vasta paljon myöhemmin, tehtäessä kattavaa tutkimusta kivikauden luiden strontium-pitoisuuksista, löydettiin luut uudelleen. Torbjörn Ahlström toimimitti Göteborgin kaupunginmuseolle vuonna 2007.
Löytöpaikka ja muinainen ympäristö

Hautapaikka sijaitsee entisessä Bron pitäjässä, joka kuuluu nykyään Lysekilin kuntaan. Pitäjän alueena on pitkä merelle kurkottava niemi, jonka kummallekin puolelle jää sisämaahan jatkuvat vuonomaiset lahdet. Johan Alin vaaitti löytöpaikan 54,2 metriä mpy. ja Alinin ja Fredsjösin kuvausten perusteella se voidaan nykyään paikallistaa melko tarkasti. Hauta oli raakkutunkion reunassa suojaisan pystykallion eteläpuolella.
Hautapaikan kaakkoispuolelta on löytynyt laaja pii-iskoksia sisältävä alue, jota pidetään asuinpaikkana (Bro 413:1). Ei ole tiedossa, olivatko asuinpaikka ja naisen hautaus samanaikaisia. Kun rekonstruktioidaan vainajan ajoituksen aikainen maankohoamisen tilanne, saadaan haudan muinaiseksi korkeudeksi 12–14 metriä mpy. Jos ajoitus on oikein, vahvistuu se tulkinta, jossa vainaja on haudattu valmiiseen rakkutunkioon. Tunkiot syntyivat yleisesti hyväksytyn käsityksen mukaan aivan meren rannalle. Tukio oli sijainnut merenrannalla muutama sata vuotta aikaisemmin, jolloin maankohoaminen ehti kohottaa tunkion sisämaahan päin.
Rannansiirtymän rekonstruktio Länsi-Götanmaan rannikosta piirtää kuvan saaristoisesta rannikosta, jossa hautaus oli tapahtunut pienessä 4 × 1,5 kilometrin kokoisessa saaressa. Saaristovyöhyke oli ollut 15–25 kilometriä leveä ja kyseinen saari oli silloin sijainnut ulkosaariston reunalla. Asuinpaikka oli suojassa pohjois- ja länsituulilta ja se oli itään päin auenneen lahden pohjukassa. Asuinpaikkaan oli päässyt puhaltamaan vain itä- ja etelätuulet. Skagerrakin syvä avomeri oli auennut heti saaren länsipuolelta. Tällaisessa ympäristössä eläminen riippui täysin meren antimista.
Luuranko > Talteen saadut luut

Ihmisen luurangossa on keskimäärin 206 luuta, joista aksiaaliseen luurankoon kuuluu 80 luuta ja raajojen luurankoon 126 luuta. Alin ja Stene löysivät tunkiosta 161 luunkappaletta, joista 76 on tunnistettu. Luut olivat raakkutunkiossa ”liitumaisesti kalkittuneet” ja aiemmasta kaivamisesta murentuneet. Luunkappaleiden lisäksi on talteen saatu vielä 268 luumurusta, joita ei voida enää tunnistaa. Luunkappaleita vertailemalla voidaan kuitenkin väittää, ettei vainajia ole kaksi, sillä yhtään anatomisesti samanlaista luuta ei ole löytynyt kahtena kappaleena.
Luuranko > Sukupuoli

Sukupuolen tunnistaminen mesoliittisen kauden luurangosta on usein epävarmaa. Tässä tapauksessa ei kuitenkaan jää suurta epävarmuutta sukupuolesta, sillä lantioluusta löytyy kuusi feminiinistä piirrettä ja yksi epävarma maskuliininen piirre. Pääkallon kappaleista löydetään neljä feminiinistä piirrettä ja yksi maskuliininen piirre. Kahdesta piirteestä ei voinut olla varma. Varmin feminiininen piirre löytyi takaraivokyhmystä (lat. protuberantia occipitalis externa). Tutkijat ovat hyvin varmoja, että kyseessä on nainen, vaikka hänen luurangossaan on joitakin rotevia piirteitä. Rotevat piirteet ovat olleen naisilla paljon yleisempiä paleo- ja mesoliittisellä kivikaudella kuin nykyään.
Luuranko > Pituus

Naisen pituus on hankala arvioida, sillä selkärangan ja jalkojen luita puuttuu. Yleinen menetelmä on mitata reisiluu ja verrata taulukoista sen pituutta naisen pituuksiin. Menetelmää ei voitu tässä yhteydessä käyttää, sillä ehjiä reisiluita ei ollut käytettävissä. Sen sijaan oikean jalan sääriluu oli suureksi osaksi tallella. Siitä voitiin mitata etäisyys nilkan sisäpuolisen kyhmyn (malleoulus medialis) ja polven alla olevaan pieneen kyhmyyn (tuberositas tibiae), joka oli 350 millimetriä. Koko sääriluun pituus on silloin ollut 367–378 millimetriä, keskiarvolla 373 millimetriä. Tämä vastaisi naisen pituutta 168,1–171,7 senttimetriä eli noin 170 senttimetriä.
Kun tätä pituutta verrataan Skateholmin naisvainajiin (ajoitukset 5800−4300 eaa.), jotka olivat keskimäärin 153 senttimetriä pitkiä, on hän ollut erittäin pitkä nainen. Skateholmin naiset elivät kuitenkin 3 000 vuotta myöhemmin kuin Österödin nainen. Toinen vertailuineisto löytyy Peurasaaren kalmistosta Äänisjärveltä, jossa 1 500 vuotta myöhemmin haudattujen naisten keskipituus oli ollut 163 senttimetriä.
Luuranko > Ikä

Naisen luurangon kappaleista löytyy useita ikääntymiseen viittavia piirteitä. Eräs ikäarvio voidaan tehdä tarkastelemalla lantionluuta ja siihen kiinnittynyttä ristiluuta, ja verrata niiden piirteiä referenssipopulaatioon. Sen perusteella annettiin ikähaarukaksi 42–87 vuotta, keskiarvon ollessa 60,0 vuotta. Sama testi, joskin toisella tavalla tehtynä, antoi ikähaarukaksi 53–92 vuotta, keskiarvon ollessa 72,25 vuotta. Selkänikamien kulumat viittasivat myös korkeaan ikään. Muita iänmääritysmenetelmiä ei voitu soveltaa, koska luita puuttui tai ne olivat murentuneet. Kun sama tarkastelu tehdään saamelaisten vertailupopulaatioon, saadaan vastaaviksi iäksi 84 vuotta ja 88 vuotta. Nämä iät ovat selvästi korkeammat kuin aiemmalla menetelmällä saadut. Joka tapauksessa nainen on ollut nykyisenkin mittapuun mukaan iäkäs, ja varsinkin metsästäjä-keräilijänä erittäin iäkäs.
Luuranko > Sairaudet

Luurankoon jää joskus merkkejä sairauksista ja traumoista, joista voidaan päätellä vainajan elämästä jotain. Selkärangan nikamien kulumat viittaavat välilevyrappeumaan. Kaularangassa se on aiheuttanut jäykkyyttä ja heikentänyt ketterää liikkumista. Jalasta löytyi luunkasvua (entesofyytti) akilleksen kohdalla. Ranneluissa on ollut kulumia, jotka ovat jäykistäneet ranteita ja aiheuttaneet jatkuvaa särkyä. Nilkan telaluussa (talus) on trauma, jossa luukappaleen irtoaminen on jättänyt luuhun kuopan. Trauman seurauksena on voinut olla nilkan jäykkyyttä ja jatkuvaa särkyä. Pohjeluun distaalipuolella oli ollut luukalvon alainen tulehdus. Tähän viittaavat myös luussa näkyvät jäljet verisuonista. Luuranka oli löydettäessä liian huonokuntoinen, jotta vainajan terveydentilasta olisi voinut tehdä mitään päätelmiä. Esimerkiksi vainajan kuolinsyy ei luurangosta selviä.
Ajoitus

Vainajan etuhampaasta on tehty vain yksi radiohiiliajoitus, joten kuolinaika ei ole vielä täysin varmistettu. Radiohiiliajoitus antoi 9 025 ± 65 vuotta BP, joka on kalibroituna 7920 vuotta eaa. Ajoitus osuu kalibroimisen kannalta huonoon aikakauteen, joten on varmempaa antaa ajoituksena varmuusvälejä: 8418–7966 eaa. (”kahden sigman” eli 95 % varmuus). Kun huomoidaan lisäksi merellinen vaikutus (engl. marine reservoir effect), tulee ajoitusta nuorentaa yleensä noin 400 vuotta. Bohuslänissä on katsottu 200–300 vuotta olevan riittävän suuri nuorennus. Vainajan kuolinajaksi ilmoitetaan erilaisten pohdintojen jälkeen 8274–7935 eaa. (95 % varmuudella).
Vainaja on elänyt aikakaudella, joka oli samanaikainen Länsi-Ruotsissa vaikuttaneiden Hensbackan kulttuurin, Sandarnan kulttuurin ja Lihultin kulttuurin kanssa. Asuinpaikan tutkiminen voisi valaista vainajan kulttuuritaustaa, mutta siinäkin on eräs ongelma. Hampaasta otetussa näytteessä oli matala δ¹³C-arvo, joka on -18. Tämä kertoo ravinnosta saadusta mieluummin mantereisesta kuin merellisestä proteiinista. Selitys tälle poikkeamalle voisi olla mantereella vietetty lapsuus ja siirtyminen merenrannikolle kypsemmällä iällä.
Aiheesta muualla

Möt de första svenskarna, SVT (valokuvia)
Malin, Kim: De första svenskarna, Allmogens
Kulturbilder: De första svenskarna och våra svenska rötter
Baltoskandia

Kartta Baltoskandian alueesta
Baltoskandia tarkoittaa aluetta, johon kuuluvat Pohjoismaat ja Baltian maat eli Ruotsi, Tanska, Norja, Islanti, Suomi, Viro, Latvia ja Liettua. Käsitteen esitti vuonna 1928 ensimmäisenä ruotsalainen maantieteilijä Sten de Geer. Sittemmin sitä on käsitellyt muun muassa liettualainen professori Kazys Pakštas.
Baltoskandia on määritelty erilliseksi alueeksi historiansa perusteella. Se ei ole geologinen alue toisin kuin Fennoskandia, joka sijaitsee Baltian kilven päällä. Islantia lukuun ottamatta kaikki Baltoskandian maat ovat Itämeren ympärysvaltioita ja ne ovat olleet ajan saatossa jatkuvassa vuorovaikutuksessa keskenään. Itämeri on ikään kuin Baltoskandian mare nostrum.
Viron presidentin Toomas Hendrik Ilveksen mielestä Baltoskandia on aina ollut yhtenäinen alue. Hänen mukaansa jakolinja Pohjoismaiden ja Baltian maiden välillä on siis vasta toista maailmansotaa seuranneen ajan luomus, koska Neuvostoliitto miehitti kolme Baltian maata ja eristi ne muista Baltoskandian alueen maista.
Liettuassa, Panevėžysin kaupungissa toimii Baltoskandian akatemia (Baltoskandijos akademija), joka perustettiin vuonna 1991 edistämään Baltian maiden ja Pohjoismaiden välisiä yhteyksiä ja liittämään Liettuan kulttuuri tiiviimmin Baltoskandian kulttuurin piiriin.
Ajojahti (vuoden 1967 elokuva)

| Ajojahti> Le Samouraï |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Pierre Melville
Käsikirjoittaja:   Jean-Pierre Melville  Georges Pellegrin 
Perustuu:  Joan McLeod: The Ronin (romaani)
Tuottaja:   Raymond Borderie  Eugène Lépicier 
Säveltäjä:  François de Roubaix
Kuvaaja:  Monique Bonnot
Pääosat:  Alain Delon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Italia
Tuotantoyhtiö:   Filmel  C.I.C.C.  Fida Cinematografica di Edmondo Amati  TC Productions 
Levittäjä:  Pathé Distribution Netflix
Ensi-ilta:  1967
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ajojahti on ranskalais-italialainen elokuva vuodelta 1967. Sen sanotaan perustuvan Joan McLeodin romaaniin The Ronin. Alain Delon esittää elokuvassa Jef Costello -nimistä palkkamurhaajaa. Costellon rakastajaa, Jane Lagrangea esittää Nathalie Delon, joka oli naimisissa Alain Delonin kanssa elokuvan kuvausten aikaan. Ajojahtia pidetään klassisena eurooppalaisena film noir -elokuvana.
The Guardianin elokuvakriitikon Derek Malcolmin mielestä Ajojahti oli viime vuosisadan 76:nneksi paras elokuva.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alain Delon  | … |  Jef Costello   |
|  Cathy Rosier  | … |  pianisti   |
|  François Périer  | … |  komisario   |
|  Nathalie Delon  | … |  Jane Lagrange   |
Lähde:
Lehdistöarviot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Film-O-Holic.com  Juuso Kilpeläinen:
Aiheesta muualla

Le samouraï The Criterion Collection. Viitattu 27.2.2021. (englanniksi)
Canadian Tire Centre

Canadian Tire Centre
Canadian Tire Centre on jäähalli Ottawassa Kanadassa. NHL-seura Ottawa Senatorsin kotikenttänä toimivaan halliin mahtuu noin 20 500 katsojaa, joista 17 000 istumapaikoille. Halli avattiin tammikuussa 1996 nimellä The Palladium, ja se on tunnettu myös nimillä Corel Centre (1996–2006) ja Scotiabank Place (2006–2013). Halli sijaitsee Kanatan lähiössä, 25 kilometriä Ottawan keskustasta länteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Canadian Tire Centre Wikimedia Commonsissa
Hallin sivusto (englanniksi) (ranskaksi)
NHL-joukkueiden kotiareenat
| Läntinen konferenssi |  | Itäinen konferenssi |
| --- | --- | --- |
| American Airlines Center | Ball Arena | Bridgestone Arena | Canada Life Centre | Climate Pledge Arena | Crypto.com Arena | Enterprise Center | Honda Center | Mullett Arena | Rogers Arena | Rogers Place | SAP Center at San Jose | Scotiabank Saddledome | T-Mobile Arena | United Center | Xcel Energy Center |  | Amalie Arena | Canadian Tire Centre | Capital One Arena | Centre Bell | FLA Live Arena | KeyBank Center | Little Caesars Arena | Madison Square Garden | Nationwide Arena | PNC Arena | PPG Paints Arena | Prudential Center | Scotiabank Arena | TD Garden | UBS Arena | Wells Fargo Center |
Billy Donovan

| Billy Donovan |
| --- | --- |
 Donovan vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  William John ”Billy” Donovan jr.
Syntynyt: 30. toukokuuta 1965 (ikä 59) Rockville Centre, New York, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pelintekijä
Pituus:  180 cm
Paino:  78 kg
NBA-varaus:  68. varaus 1987 (Utah Jazz)
Yliopistojoukkueet
1983–1987:  Providence College
William John ”Billy” Donovan jr. (s. 30. toukokuuta 1965 Rockville Centre, New York) on yhdysvaltalainen koripallovalmentaja. Hän toimii NBA-liigassa pelaavan Chicago Bullsin päävalmentajana.
Omalla peliurallaan Donovan pelasi 44 NBA-ottelua New York Knicksin paidassa ainoalla ammattilaiskaudellaan 1987–1988. Pelipaikaltaan Donovan oli pelintekijä.
Donovan toimi vuosina 1996–2015 Floridan yliopiston joukkueen valmentajana. Hänen alaisuudessaan Florida voitti kahdesti NCAA-mestaruuden, vuosina 2006 ja 2007. Donovanista tuli vuosien mittaan yksi arvostetuimmista yliopistovalmentajista.
Donovan korvasi kauden 2014–2015 jälkeen erotetun Scott Brooksin Oklahoma City Thunderin päävalmentajana.
Syyskuussa 2020 Donovan siirtyi Chicago Bullsin päävalmentajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Billy Donovan Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi