stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Telemarkin sankarit

| Telemarkin sankarit> The Heroes of Telemark |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anthony Mann
Käsikirjoittaja:   Ivan Moffat  Ben Barzman 
Tuottaja:  Benjamin S. Fisz
Säveltäjä:  Malcolm Arnold
Kuvaaja:  Robert Krasker
Leikkaaja:  Bert Bates
Lavastaja:  Tony Masters
Pääosat:   Kirk Douglas  Richard Harris  Ulla Jacobsson  Michael Redgrave  David Weston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Benton Film Productions
Levittäjä:  Rank Organisation Netflix
Ensi-ilta:  1965
Kesto:  131 min
Alkuperäiskieli:  englanti saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Telemarkin sankarit (The Heroes of Telemark) on brittiläinen sotaelokuva vuodelta 1965. Se kertoo toisen maailmansodan aikaisesta liittoutuneiden sabotaasioperaatiosta, jolla pysäytettiin raskaan veden tuotanto Etelä-Norjan Telemarkissa. Elokuvan ohjasi Anthony Mann, ja se perustuu Knut Haukelidin muistelmateokseen. Pääosia näyttelivät Kirk Douglas, Richard Harris ja Ulla Jacobsson. Elokuva kuvattiin enimmäkseen Norjassa. Pääkuvaajana toimi Robert Krasker.
Ensimmäinen filmatisointi aiheesta oli Jean Drévillen ja Titus Vibe-Müllerin vuonna 1948 julkaistu, ranskalais-norjalaisena yhteistyönä tehty dokumenttisävyinen Taistelu atomipommista (Kampen om tungtvannet).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kirk Douglas  | … |  tohtori Rolf Pedersen   |
|  Richard Harris  | … |  Knut Straud   |
|  Ulla Jacobsson  | … |  Anna   |
|  Michael Redgrave  | … |  eno   |
|  David Weston  | … |  Arne   |
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti elokuvaan ympättyjä monia romanttisia lemmenkohtauksia tarpeettomina, mutta maisemakuvia komeina. Henkilöhahmot jäävät hänestä kuitenkin varsin ohuiksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kirjoitti, ettei elokuva yllä Anthony Mannin lännenelokuvien tasolle, mutta löytää kuitenkin ”oman imunsa”. Elokuva sai häneltä kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Clifton Jones

| Clifton Jones |
| --- | --- |
 Clifton Jones (oik.)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Clifton Jones
Syntynyt: 21. lokakuuta 1977 (ikä 46)
Kansalaisuus:   Suomi  Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Sentteri
Pituus:  201 cm
Paino:  105 kg
Nyk. joukkue:   Lappeenrannan NMKY
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1998–2000:   Oregon State Beavers
Seurajoukkueet
2000–2004 2004–2005 2005–2007 2007–2008 2008–2009 2009–2011 2011–2012 2012–:   Joensuun Kataja  Porvoon Tarmo  Joensuun Kataja  Helsingin NMKY  Team Componenta  KTP-Basket  Nilan Bisons  Lappeenrannan NMKY
Clifton Jones (s. 21. lokakuuta 1977) on yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija, joka edustaa 1-divisioonassa pelaavaa Lappeenrannan NMKY:aa. 201 cm pitkä Jones on pelipaikaltaan sentteri. Hän on pelannut ammattilaisena koripalloa Suomessa vuodesta 2000 lähtien ja sai Suomen kansalaisuuden vuonna 2009.
Pelaajaura > Yhdysvallat (–2000)

Havaijilta kotoisin oleva Jones pelasi kouluaikanaan koripalloa Kahukun high school-joukkueessa, josta hänet nimettiin vuonna 1996 Oahun koulujenväliseen tähdistöviisikkoon. Havaijilta hän siirtyi opiskelemaan Skyline Junior Collegeen, jossa hän on edelleen kaikkien aikojen pistetilastossa kymmenen parhaan joukossa ja kaikkien aikojen levypallotilastossa viiden parhaan joukossa. Vuonna 1998 hän siirtyi opiskelemaan Oregonin yliopistoon, jossa hän pelasi koulun koripallojoukkueessa Oregon State Beaversissa. Ensimmäisellä Oregonin kaudella 1998–1999 Jones pelasi joukkueessaan 5,0 pisteen ja 6,4 levypallon keskiarvoilla. Jälkimmäisellä kaudella 1999–2000 hän oli joukkueensa paras levypalloissa 5,7 keskiarvolla, koriinheiton torjunnoissa 1,1 keskiarvolla sekä pelitilanneheittojen tarkkuudessa 63,6%:lla. Pisteitä Jones teki jälkimmäisellä yliopistokaudellaan 8,3 keskiarvolla ollen joukkueensa viidenneksi paras pistemies.
Pelaajaura > Suomi (2000–)

Ammattilaisuransa Jones aloitti kaudella 2000–2001 Joensuun Katajan I-divisioonajoukkueesta, joka voitti kauden päätteeksi I-divisioonan ja nousi siten kaudeksi 2001–2002 SM-Korikseen. Jones teki nousujoukkueen kanssa jatkosopimuksen ja voittikin heti ensimmäisellä pääsarjakaudellaan joukkueen mukana SM-pronssia. Jonesin kahden pisteen heittojen onnistumistarkkuus 66,8% oli sarjan paras. Kaudelta 2002–2003 Jones saavutti Katajan mukana SM-hopeaa sekä Suomen Cupin voiton. Kaudella 2003–2004 hän sijoittui SM-koriksen levypallotilastossa kolmanneksi 11,0 keskiarvollaan.
Kaudeksi 2004–2005 Jones siirtyi Katajasta Porvoon Tarmon liigajoukkueeseen, mutta palasi takaisin Katajaan heti seuraavaksi kaudeksi. Kaudella 2005–2006 Jones voitti Joensuun Katajan riveissä SM-hopeaa ja kaudella 2006–2007 SM-pronssia. Kaudella 2005–2006 hän oli toistamiseen sarjan tarkin kahden pisteen koreissa.
Kauden 2007–2008 Jones aloitti pelaamalla I-divisioonaa Helsingin NMKY:n riveissä.[vanhentunut linkki] Tammikuussa 2008 hän kuitenkin siirtyi Korisliiga-paikastaan taisteleeseen Team Componentaan, jonka riveissä hän pelasi myös kauden 2008–2009. Jones siirtyi kaudeksi 2009–2010 KTP-Basketiin kahden vuoden sopimuksella.
Saavutukset

SM-kultaa: 2012
2x SM-pronssia: 2002, 2007
Suomen Cupin voitto: 2002
2x SM-hopeaa: 2003, 2006
Sylosiksen diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 6 |  |
| ↙Livealbumit | 2 |  |
| ↙EP:t | 2 |  |
| ↙Singlet | 4 |  |
| ↙Musiikkivideot | 17 |  |
Tämä on brittiläisen heavy metalia soittavan Sylosiksen diskografia.
Studioalbumit

Conclusion of an Age (2008), Nuclear Blast
Edge of the Earth (2011), Nuclear Blast (paras sijoitus brittien albumilistalla: #139)
Monolith (2012), Nuclear Blast
Dormant Heart (Nuclear Blast, 2015)
Cycle of Suffering (Nuclear Blast, 2020)
A Sign of Things to Come (Nuclear Blast, 2023)
EP:t

Casting Shadows (EP, 2006), In at the Deep End
The Supreme Oppressor (EP, 2008), In At The Deep End
Livealbumit

Sylosis Live at High Voltage (2011)
Sylosis Live At: Lite Up Studios (2020)
Singlet

Slings and Arrows (2012)
Different Masks on the Same Face (2016)
Worship Decay (2020)
Heavy Is The Crown (2022)
Musiikkivideot

Teras (2008)
After Lifeless Years (2009)
Empyreal (2011)
A Serpents Tongue (2011)
Fear the World (2012)
Mercy (2014)
Leech (2015)
Servitude (2015)
I Sever (2019)
Calcified (2020)
Cycle of Suffering (2020)
Worship Decay (2020)
Immovable Stone (2021)
Heavy Is the Crown (2022)
Deadwood (2023)
Poison for the Lost (2023)
Absent (2024)
Telemarkin käräjäoikeus

Skienin käräjätalo
Telemarkin käräjäoikeus (norj. Telemark tingrett) on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta ja se kuuluu Agderin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2021 yhdistämällä aiemmat Itä-Telemarkin, Nedre Telemarkin ja Länsi-Telemerkin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Kviteseidissä, Notoddenissa ja Skienissä.
Tuomiopiiri

Käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat seuraavat kunnat:
Bamble
Drangedal
Fyresdal
Hjartdal
Kragerø
Kviteseid
Midt-Telemark
Nissedal
Nome
Notodden
Porsgrunn
Seljord
Siljan
Skien
Tinn
Tokke
Vinje
Aiheesta muualla

Käräjäoikeuden verkkosivut (norjaksi)
Tabatha Coffey

Tabatha Coffey vuonna 2012.
Tabatha Coffey (s. 17. toukokuuta 1967 Surfers Paradise) on australialainen hiusstylisti, televisiopersoona, kirjailija ja yrittäjä. Hänet äänestettiin fanisuosikiksi Shear Genius -sarjassa vuonna 2007. Tämän jälkeen alkoi Bravolla hänen sarjansa Tabatha's Salon Takeover (Kaiken maailman kampaamot). Coffey tutustuu sarjassaan Los Angelesin ja New Yorkin huonosti menestyviin kampaamoihin ja selvittää, millä alueella niiden toiminnassa on puutteita. Neljännellä tuotantokaudella nimeksi vaihdettiin Tabatha Takes Over, ja samalla formaattia muutettiin siten, että neuvoja annetaan muillekin yrityksille kuin kampaamoille.
Coffey aloitti uransa kampaajana 14-vuotiaana Australiassa. Hän on avoimesti lesbo ja asuu kumppaninsa kanssa New Jerseyssä. Hän julkaisi muistelmateoksen It’s Not Really About the Hair: The Honest Truth About Life, Love, and the Business of Beauty (2011).
DJ Dado

| Flavio Daddato |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1967 Milano
Ammatti:  DJ, musiikkituottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  DJ Dado
Aiheesta muualla
www.djdado.it
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
DJ Dado (oikealta nimeltä Flavio Daddato) (s. 6. tammikuuta 1967, Milano) on italialainen DJ ja musiikkituottaja. tunnetaan ehkä parhaiten Salaiset kansiot -televisiosarjan tunnuskappaleen tranceversion säveltämisestä. Musiikki on dream trancea ja hän olikin uranuurtajia tässä trancen alalajissa yhdessä Robert Milesin kanssa. DJ Dadon viimeiseksi albumiksi on jäänyt Greatest Hits & Future Bits, joka julkaistiin vuonna 1998.
Teodor Carl Josef Hästesko af Målagård

Kapteeni Teodor Hästesko (1850-l)
Teodor Carl (Karl) Josef Hästesko af Målagård (28. syyskuuta 1817 Lemu – 12. heinäkuuta 1878 Naantali) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Hästeskon vanhemmat olivat everstiluutnantti Bernt Fredrik Hästesko af Målagård ja Brita Carolina von Willebrand. Hästesko tuli ylioppilaaksi Turussa 1834, seuraavana vuonna hänet ylennettiin porte-épée-vänrikiksi 9. suomenmaalaiseen linjapataljoonassa ja vuonna 1837 vänrikiksi, jolloin hänet määrättiin palvelukseen Velikije Lukin jääkärirykmenttiin. Hästesko ylennettiin 1838 aliluutnantiksi ja siirrettiin seuraavana vuonna Galitšin jääkärirykmenttiin. Luutnantiksi hän yleni 1840 ja sai siirron 2. tarkk’ampujapataljoonaan 1844. Alikapteeniksi Hästesko ylennettiin 1845, kapteeniksi 1850 ja majuriksi 1855, jolloin hänet siirrettiin 3. reservitarkk’ampujapataljoonaan. Seuraavana vuonna Hästesko määrättiin 2. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi ja vuonna 1857 4. tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Everstiluutnantiksi Hästesko yleni 1861. Vuonna 1863 hänestä tuli ensin 10. suomenmaalaisen linjapataljoonan komentaja ja sitten Viipurin jalkaväkirykmentin komentaja. Hänet ylennettiin everstiksi 1864, eron sotapalveluksesta hän sai kenraalimajurina maaliskuussa 1871. Kultarannan kartanon Naantalissa omistanut Hästesko edusti sukuaan valtiopäivillä 1863–1864 ja 1872.
Suomenhevosten mestaruuskilpailut

Suomenratsut ry:n hallinnoimat suomenhevosten mestaruuskilpailut järjestetään vuosittain koulu-, este- ja kenttäratsastuksessa sekä valjakkoajossa.
Suomenhevosten valjakkomestaruus 2009-

| Vuosi | Paikka | 1>  Hevonen - Ajuri/groomi | 2>  Hevonen - Ajuri/groomi | 3>  Hevonen - Ajuri/groomi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Ypäjä | Kihin Jussi - Leena Hakala | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Korven Siluetti - Anne Friis |
| 2010 | Sipoo | Kihin Jussi - Leena Kalalahti | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Lupsun Pimu - Tove-Maria Holmasto |
| 2011 | Urjala | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti/Essi Joronen | Friisin Paletti - Anne Friis/Kimmo Virtanen | Lupsun Pimu - Tove-Maria Holmasto/Patrik Andersin |
| 2012 | Sipoo | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Vuohimäen Havu - Leena Kalalahti | Hipon Rolle - Raisa Takkinen |
| 2013 |  | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti/Annika Härkönen | Vuohimäen Havu - Leena Kalalahti/Susanna Suomi | Hessin Muusa - Heidi Sinda/Annika Tanskanen |
| 2014 |  | Vuohimäen Havu - Leena Kalalahti | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Friisin Paletti - Anne Friis |
| 2015 |  | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Friisin Paletti - Anne Friis | Kihin Jussi - Leena Kalalahti |
| 2016 |  | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Friisin Paletti - Anne Friis | Teerisalon Karneval - Sanna Järvelä |
| 2017 | Loimaa | Vuohimäen Havu - Leena Kalalahti | Friisin Paletti - Anne Friis | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti |
| 2018 | Loimaa | Friisin Paletti - Anne Friis | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Kirkastus - Kata Vuorinen |
| 2019 | Ypäjä | Hessin Vihtori - Hannu Kalalahti | Rannan Ruhtinas - Heidi Sinda | Piian Pimu - Piia Liitiä |
| 2020 | Sipoo | Pikku-Epeli - Kirsi Visakoivu | Koskenkukan Liekki - Tuula Leskinen | - |
Suomenhevosten maastoratsastusmestaruus 1972-1984

| Vuosi | 1> Hevonen - Ratsastaja | 2>  Hevonen - Ratsastaja | 3>  Hevonen - Ratsastaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | Ami – Kirsti Koponen | Nunna – Eija Ropponen | Toni – Lars Hietamies |
| 1979 | J. Virtanen – Cajus Aminoff | Helevi – K. Peltola | - |
| 1980 | Lerkko – Aki Hannula | Riku – Carina Nyholm | J. Virtanen – Anja Tuurna |
| 1981 | Veli – Kati Alanen | Akseli – Pertti Kaukinen | Riku – Carina Nyholm |
| 1982 | Taikahuilu – Pertti Kaukinen | Veli-Pili – Seppo Laine | Riku – Carina Nyholm |
| 1983 | Riku – Carina Nyholm | Taikahuilu – Heikki Anttinen | Veli-Pili – Seppo Laine |
| 1984 | Veli -Pili – Seppo Laine | Riku – Carina Nyholm | Eri – Juhani Hietakangas |
Daniel Erik Bosin

Daniel Erik Bosin  (17. maaliskuuta 1739 Hauho – 1. syyskuuta 1815 Hauho) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Bosinin vanhemmat olivat Erik Johan Bosin and Anna Kristina Ehrenadler ja puoliso vuodesta 1812 Maria Kristina Krygerström. Bosin oli vapaaehtoinen tykistössä Suomessa 1753, kersantti tykistössä hänestä tuli Tukholmassa 1758 ja luutnantiksi hän yleni siellä 1773. Bosin palasi kapteeniksi suomalaiseen tykistöön 1782 ja erosi palveluksesta majurina 1798. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Arkkitehti Viktor Erik Amadeus Bosin oli Daniel Erik Bosinin poika.
Teoderik I (Austrasia)

Teoderik I (n. 485–533 tai 534) oli frankkien kuningas. Hän hallitsi Reimsiä ja Austrasiaa vuosina 511–534 sekä Thüringeniä vuosina 531–533. Teoderik oli yksi Klodvigin neljästä pojasta, joiden kesken frankkien valtakunta jaettiin Klodvigin kuoleman jälkeen. Muut olivat Klotar I, Kildebert I ja Klodomir.
Klodvigin kuoltua vuonna 511 valtakunta jaettiin neljään osaan hänen poikiensa kesken. Teoderik sai Metzin eli Kölnin vanhan kuningaskunnan, johon kuului Reims, ripuaaristen frankkien alue sekä Moselin laakso, Champagne ja Auvergne. Teoderik hallitsi myös Reinin itärantaa ja alemanneja. Vuonna 524 hän teki veljensä Klodomirin kanssa sotaretken burgundeja vastaan. Klodomir kuoli retken aikana. Vuonna 531 Teoderik liitti myös Thüringenin valtakuntaansa.
Stone (yhtye)

| Stone |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1985–1991 1999–2000 2008 2013–2014 
Tyylilaji:  thrash metal speed metal
Kotipaikka:   Kerava, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Janne Joutsenniemi, laulu, basso   Roope Latvala, kitara   Markku Niiranen, kitara   Pekka Kasari, rummut  
Entiset jäsenet:  Jiri Jalkanen, kitara (1985–1990) 
Levy-yhtiö:  Megamania, (1988–)   Johanna, (1998–)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stone on keravalainen yhtye, joka kuului suomalaisen thrash metalin uranuurtajiin 1980- ja 1990-lukujen taitteessa. Kun yhtyeen alkuaikojen perinteisempi heavy metal vaihtui nopeammaksi thrash metaliksi, yhtye alkoi herättää yleisön mielenkiinnon. Vaikka Suomessa oli muita Stonen kanssa aikalaisia yhtyeitä, jotka soittivat thrash metalia, Stone erottui joukosta poikkeuksellisen ammattimaiselta kuulostavan tuotantonsa ansiosta. Yhtyeen musiikissa voi kuulla vaikutteita yhdysvaltalaisilta thrash metal -yhtyeiltä kuten Metallicalta ja Testamentilta.
Historia > Alkuajat ja Megamanian kiinnostus (1985–1987)

Yhtye sai alkunsa vuonna 1985, kun Jiri Jalkanen (kitara) ja Pekka Kasari (rummut) liittyivät Janne Joutsenniemen (basso ja laulu) ja Roope Latvalan (kitara) Cross of Iron -yhtyeeseen. Koska yhtyeen jäsenet eivät kaikki olleet täysikäisiä, Stone aloitti pikaisesti ahkeran keikkailun nuorisotaloilla ja kaikille ikäryhmille tarkoitetuilla esiintymispaikoilla. Eräs mainittava alkuaikojen esiintyminen oli vuonna 1987 tavaratalo Sokoksen avajaisissa, kuten myös vuoden 1986 keikka Järvenpää-talolla.
Vuonna 1987 Rumba-lehti julkaisi yhtyeestä poikkeuksellisen ison artikkelin ja haastattelun, mikä oli sen ajan populaarimusiikin ilmapiirissä varsin huomioitavaa, yhtyeellä kun ei ollut kyseisenä ajankohtana edes levysopimusta. Stone äänitti myös muutaman Mikko Karmilan tuottaman demon 1987, ja näiden sekä kasvavan julkisuudensa avulla yhtye onnistui herättämään levy-yhtiö Megamanian kiinnostuksen.
Historia > Läpimurto (1987–1989)

Marraskuussa 1987 julkaistiin ensimmäinen single ”Real Delusion”, josta myös tehtiin musiikkivideo, ja vuonna 1988 pitkäsoitto Stone, jota monesti kutsutaan Suomen parhaaksi heavy-esikoisalbumiksi[lähde? ], ja joka on saanutkin klassikkoaseman nykyisissä metallipiireissä. Varsinainen läpimurto kuitenkin tapahtui vuonna 1989, kun toinen albumi No Anaesthesia! julkaistiin. Levyltä singlenä julkaistu ”Back to the Stone Age” nousi Suomen singlelistan kärkisijalle. No Anaesthesian kappaleet olivat teknisesti monimutkaisempia ja sovituksellisesti progressiivisempia verrattuna edelliseen albumin materiaaliin.
Historia > Vastoinkäymisiä ja Colours-albumi (1990)

Julkaisua seuranneella kiertueella Jiri Jalkanen erotettiin vuonna 1990 yhtyeen esiinnyttyä 15. maaliskuuta Tavastialla. Syiksi ilmoitettiin, että Jalkanen ei halunnut säveltää, harjoitella eikä oppia uusia kappaleita. Tilalle tuli Airdashista tuttu Markku ”Nirri” Niiranen. Uuden kitaristin arveltiin tuovan uutta energisyyttä Stonelle, mutta tämän suhteen odotukset jäivät osin täyttymättä. Yhtye ei kyseisenä ajankohtana kyennyt keskittymään Niirasen vastaanottamiseen, sillä yhtyettä painoi juuri harjoittelutilansa tulipalossa surmansa saanut yhteinen ystävä Jallu Mantila.
No Anaesthesiaakin teknisempi ja monimutkaisempi Colours julkaistiin vuonna 1990 omistettuna edesmenneelle Mantilalle. Levy oli muita levyjä huomattavasti tummempi ja vakavampi johtuen osittain kitaristin vaihtumisesta ja jatkuvien esiintymisien aiheuttamasta väsymyksestä. Levyn studioäänitykset tehtiin esiintymisien välillä. Levy ei ilmestyessään saanut yhtä hyviä arvosteluja kuin edeltäjänsä johtuen No Anaesthesia! -levyn asettamista korkeista ennakko-odotuksista. Vuosien saatteessa julkaisu on arvioitu uudelleen, ja sitä pidetään nykyään Stonen kehityksen kannalta merkittävänä levynä[lähde? ]. Levyn ilmestymisen aikoihin death metal oli saapunut Suomeen, ja Stonen soittama thrash metal kuulosti monien korvissa vanhanaikaiselta. Yhtye esiintyi kuitenkin ahkerasti suosion laskemisesta huolimatta.
Historia > Viimeinen albumi ja yhtyeen hajoaminen (1991)

Stonen viimeiseksi jäänyt levy Emotional Playground julkaistiin vuonna 1991, ja tämä toi yhtyeelle hetkellistä julkisuutta juuri ennen hajoamistaan. Yhtye ilmoitti kuitenkin lopettavansa toimintansa pian levyn ilmestyttyä. Hajoamisen syyksi ilmoitettiin jäsenien musiikilliset eroavaisuudet. Stone lopetti toimintansa lokakuussa 1991.
Viimeisen kiertueen aikana yhtye tallensi osan esiintymisistään, ja näistä äänityksistä koottu livelevy Free julkaistiin vuonna 1992. Levyn nimi on kunnianosoitus Jimi Hendrixille, jonka kappale ”Stone Free” on saanut lainata nimensä levylle.
Stonen jälkeen > Julkaisut

Yhtyeeltä on hajoamisenkin jälkeen tullut julkaisuja. Vuonna 2003 yhtyeen koko tuotanto, lukuun ottamatta kokoelmaa Stoneage, julkaistiin remasteroituna ja jo hajonneen yhtyeen julkaisut saavat edelleen hyviä arvosteluja.
Yhtye on saanut huomiota 2000-luvulla osittain siksi, että kitaristi Latvalan soittaessa Children of Bodomissa kyseisen yhtyeen fanit ovat tutustuneet Latvalan aikaisempaan tuotantoon ja täten löytäneet myös Stonen.
Vuonna 2007 julkaistiin DVD Get Stoned, Stay Stoned. Se sisältää muun muassa kaikki yhtyeen musiikkivideot, live-esiintymisiä, joista vanhimmat sijoittuvat aikaan ennen ensimmäisen levyn julkaisua, sekä haastatteluja, joista uusin on vuodelta 2007.
Maaliskuussa 2013 julkaistiin yhtyeen koko tuotannon sisältävä kokoelmapakkaus Complete, joka sisältää yhtyeen kaikki studioalbumit, singlet, Get Stoned, Stay Stoned -DVD:n sekä levyllisen demoja ja ennenjulkaisemattomia versioita. Mukana on myös kaksi julkaisematonta kappaletta sekä 36-sivuinen kirjanen.
Tammikuussa 2018 ilmestyi Ari Väntäsen kirjoittama ja Liken kustantama yhtyeestä kertova kirja Stone.
Stonen jälkeen > Esiintymiset

Stone on tehnyt virallisen hajoamisensa jälkeenkin esiintymisiä, muun muassa vuoden 1999 yksittäiskonsertit Lepakossa ja Tavastialla. Yhtye esiintyi myös Nummirock- ja Tuska-festivaaleilla vuonna 2000. Julkisuuteen oli kerrottu[lähde? ], että nämä esiintymiset olisivat Stonen varsinainen joutsenlaulu, eikä yhtye tulisi esiintymään enää koskaan.
Stone esiintyi kuitenkin vuonna 2008 Sauna Open Airissa sekä Jurassic Rockissa kokoonpanolla Joutsenniemi, Latvala, Niiranen ja Kasari. Stone esiintyi myös Helsingin Nosturissa 30. toukokuuta 2008 Northerin lämmittelybändinä salanimellä Lohkare. Samana vuonna Stone esiintyi kolme kertaa Tavastialla 24–25. lokakuuta 2008. Lauantain illan aikaisempi esiintyminen oli sallittu kaikille, mutta myöhäisempi oli K-18. Vuonna 2014 Stone esiintyi jälleen Tuskassa.
Stonen jälkeen > Siirtyminen muihin yhtyeisiin

Suurin osa yhtyeen jäsenistä toimii aktiivisesti musiikkialalla nykyäänkin. Roope Latvala julkaisi yhden instrumentaalilevyn yhdessä veljensä Jussi Latvalan kanssa. Julkaisu kantoi nimeä Latvala Bros. Tämän jälkeen hän liittyi Dementia-yhtyeeseen, jossa soitti Kyyria- ja HIM-yhtyeistä tuttu Gas Lipstick. Lyhyeksi jääneen jäsenyyden jälkeen Waltarissa (1996–2001) Latvala soitti Sinergyssä sekä vuosina 2003–2015 Children of Bodomissa.
Janne Joutsenniemi perusti Suburban Triben heti Stonen jälkeen, ja vaikutti yhtyeessä tämän lopettamiseen saakka vuonna 2011. Suburban Triben viimeisenä solistina toimi Kyyrian entinen jäsen, Ville Tuomi. Jiri Jalkanen soitti isänsä Kari Tapion orkesterissa, Pekka Kasari puolestaan Pahuuden Prototyypissä vietettyään kuusi vuotta Amorphisissa sekä puolitoista vuotta Demolisherissa. Markku Niiranen puolestaan soitti jonkin aikaa Corporal Punishmentissa.
Jäsenet

Janne Joutsenniemi – laulu ja basso
Roope Latvala – kitara
Jiri Jalkanen – kitara (1985–1990)
Markku ”Nirri” Niiranen – kitara (1990–)
Pekka Kasari – rummut
Diskografia > Studioalbumit

Stone (1988)
No Anaesthesia! (1989)
Colours (1990)
Emotional Playground (1991)
Diskografia > Livealbumit

Free (1992)
Diskografia > DVD:t

Get Stoned, Stay Stoned (2007)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Stoneage (1998)
Stoneage 2.0 (2008)
Complete (2013)
Light Entertainment – Complete Early Works (2018)
Diskografia > Singlet

Real Delusion (1987, B-puolena ”The Day of Death”)
Get Stoned (1988, B-puolena ”No Commands”)
Back to the Stone Age (1988, B-puolena ”Symptom of the Universe”)
Empty Suit / Friends (1990)
Mad Hatter’s Den / Emotional Playground (1991)
Kirjallisuus

Väntänen, Ari: Stone.  Helsinki:  Like, 2018.  ISBN 978-952-01-1542-5.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Facebookin fanisivu
BNR Metalin Stone-sivu
Yle Elävä arkisto: Stone livenä
Stone
| --- | --- |
Studioalbumit:   Stone  No Anaesthesia!  Colours  Emotional Playground 
Kokoelmat:   Stoneage  Stoneage 2.0 
Livealbumit:  Free
Singlet:   Real Delusion  Back to the Stone Age  Empty Suit / Friends 
DVD:t:  Get Stoned, Stay Stoned
Roope Latvala Stonen kanssa Sauna Open Air -tapahtumassa.
Stone Sauna Open Air -festivaaleilla vuonna 2008.
Dispersioväri

Dispersiokeltainen 26
Dispersiovärit eli asetaattivärit ovat ainoita veteen liukenemattomia väriaineita, jotka soveltuvat polyesterin ja asetaattikuitujen värjäämiseen. Dispersioväriaineen värimolekyylit ovat väriainemolekyyleistä pienimpiä.
Dispersioväriainemolekyyli perustuu atsobentseeni- (esimerkiksi dispersiopunainen 1 ja dispersio-oranssi 37) tai antrakinonimolekyyliin, johon on kiinnittynyt nitro-, amiini-, hydroksyyli-, tai muu vastaava ryhmä.
Dispersiovärit kehitettiin 1920-luvulla asetaatin värjäämiseen. 1940-luvulla polyesterin käyttö lisääntyi ja värivalikoima kasvoi.