stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo tiedustelupalveluista
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Sveitsi

Nachrichtendienst (SND)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Tanska

Politiets Efterretningstjeneste (PET)
Forsvarets Efterretningstjeneste (FE)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Tšekki

Bezpecnostni informacni sluzba (BIS)
Urad pro zahranicni styky a informace (UZSI)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Turkki

Milli Istihbarat Teskilan (MIT)
Jandarma Istihbarat ve Terorle Mucadete (JITEM)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Turkmenistan

Committee for National Security (KNB)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Ukraina

Ukrainan turvallisuuspalvelu, Sluzhba Bezpeky Ukrayiny (SBU)
Ukrainan sotilastiedustelu, Holovne upravlinnja rozvidky Ministerstva oborony Ukrajiny (HUR MO Ukrajiny)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Unkari

Államvédelmi Hatóság (AVH)
Nemzetbiztonsági Hivatal (NBH)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Uusi-Seelanti

Government Communications Security Bureau
Security Intelligence Service
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Valko-Venäjä

Komitet Gosudarstvennoi Bezopasnosti  (KGB, Valko-Venäjä)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Venäjä

Federalnaja služba bezopasnosti (Rossijskoi Federatsii) (FSB, KGB:n seuraaja)
Glavnoje razvedyvatelnoje upravlenije (GRU)
Služba vnešnei razvedki (SVR)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Viro

Kaitsepolitseiamet
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Yhdistynyt kuningaskunta

Kotimaantiedustelu
Security Service/MI5
National Domestic Extremism and Disorder Intelligence Unit (NDEDIU)
National Crime Agency (NCA)
National Ballistics Intelligence Service (NBIS)
Ulkomaantiedustelu
Secret Intelligence Service (SIS)/MI6
Defence Intelligence (DI)
Signaalitiedustelu
Government Communications Headquarters (GCHQ)
Yhteistiedustelu
Joint Intelligence Organisation (JIO)
Nykyiset tiedustelupalvelut maittain > Yhdysvallat

Air Intelligence Agency (AIA)
Army Security Agency (ASA)
Central Intelligence Agency (CIA)
Defense Intelligence Agency (DIA)
Department of Homeland Security (DHS)
National Imagery and Mapping Agency (NIMA)
Marine Corp Intelligence Activity (MCIA)
National Reconnaissance Office (NRO)
National Security Agency (NSA)
Naval Security Group (NSG)
Office of Naval Intelligence (ONI)
United States Secret Service (salainen palvelu)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Afganistan

Khedamat-e Etelea'at-e Dawlati (ei toiminnassa)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Alankomaat

Binnenlandse Veiligheidsdienst (BVD) (ei toiminnassa)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Albania

Sigurimi (ei toiminnassa)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Brasilia

Serviço Nacional de Informações (SNI) (ei toiminnassa)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Espanja

Centro Superior de Información de la Defensa (CESID, 2002 saakka)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Etelä-Afrikka

Bureau of State Security (BOSS)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Iran

Sazeman-e Ettelaat va Amniyat-e Keshvar (SAVAK, 1957–1979)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Saksa

Abwehr (1933–1944)
Geheime Staatspolizei (Gestapo, 1933–1945)
Sicherheitsdienst (SD, 1933–1945)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Neuvostoliitto

Tšeka (1917-1922)
Gosudarstvennoye Politicheskoye Upravleniye (GPU, 1922-1923)
Obyedinennoye Gosudarstvennoye Politicheskoye Upravleniye (OGPU, 1923-1934)
Narodnyi Kommissariat Vnutrennih Del (NKVD, 1934-1946)
Ministerstvo Vnutrennih Del (MVD, 1946-1954)
Ministerstvo Gosudarstvennoi Bezopastnosti (MGB, 1943-1953)
Komitet Gosudarstvennoi Bezopasnosti (KGB, 1954-1991)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Puola

Służba Bezpieczeństwa (SB, 1956–1990)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Ranska

Deuxieme Bureau (ei toiminnassa)
Service de documentation Extérieure et de Contre-espionnage (SDECE, 1946-1982)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Saksan demokraattinen tasavalta (DDR, Itä-Saksa)

Ministerium für Staatssicherheit (MfS, 1950–1990)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Suomi

Suomen sisäministeriö
Etsivä keskuspoliisi (EK, 1919–1938)
Valtiollinen poliisi (Valpo I, 1939–1944)
Punainen Valpo (Valpo II, 1944–1948)
Suomen puolustusvoimat
Viestikoelaitos (VKoeL, 1960–2014)
Suomen puolustusministeriö
Puolustusvoimien tiedustelukeskus (PVTK, 2007–2014)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Tšekkoslovakia

Federal Directorate of Intelligence Services (FSZS)
Hlavni Sprava Rozvedky (HSR)
Historialliset tiedustelupalvelut maittain > Yhdysvallat

Office of Strategic Services (OSS, CIA:n edeltäjä)
Aiheesta muualla

http://www.fas.org/irp/world/index.html
Leuka-ahven

| Leuka-ahven |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Leuka-ahvenet  Parascorpididae  Johnson, 1984
Suku::  Parascorpis  Bleeker, 1875
Laji::  typus
Kaksiosainen nimi
 Parascorpis typus  Bleeker, 1875 
Katso myös
   Leuka-ahven Wikispeciesissä   Leuka-ahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leuka-ahven (Parascorpis typus) on ahvenkaloihin kuuluva eteläisen Afrikan lähistöllä elävä kalalaji. Se on ainoa laji leuka-ahventen heimossa (Parascorpididae).
Taksonomia ja ulkonäkö

Leuka-ahven luetaan eräissä lähteissä ruoriahventen (Kyphosidae) heimoon kuuluvaksi. Se on ruumiinmuodoltaan ovaalinmallinen ja otsan profiili on jyrkkä. Laji voi kasvaa suurimmillaan noin 60 cm:n pituiseksi. Leuka-ahvenen suu on kookas ja alaleuka työntyy yläleukaa edemmäs. Kalalla on yksi piikikäs ja pitkä selkäevä ja pyrstöevä on selkeästi haarautunut. Aikuiset yksilöt ovat väriltään ruskehtavan harmaita ja nuorilla leuka-ahvenilla on useita kermanvärisiä juovia kyljissä.
Levinneisyys ja elintavat

Leuka-ahventa tavataan ainoastaan eteläisestä Afrikasta, alueelta, joka ulottuu Mosambikin Maputosta Etelä-Afrikkaan False Baylle. Kalat elävät koralliriutoilla suhteellisen matalissa vesissä. Erityisesti nuoret kalat elävät usein kivien ja korallien koloissa ja luolissa. Leuka-ahvenen ravinto koostuu pääasiassa krillistä ja muusta eläinplanktonista. Toisinaan se syö myös pieniä kaloja. Kalastajat saavat leuka-ahventa saaliiksi vain harvoin, mutta se on hyvä ruokakala.
Antero Juntumaa

| Antero Juntumaa> Antero Juntunen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1921 Oulu
Kuollut: 18. syyskuuta 2002 (81 vuotta) Orivesi
Ammatti:  Rovasti, kansanedustaja
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kristillinen Liitto
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri
Kotipaikka:  Orivesi
Koulutus:  Teologian ja filosofian maisteri (1969)
Uskonto:  Kristinusko
Puoliso:  Helvi Teräs
Vanhemmat:  Eino Juntunen Lempi Korpikoski
Armo Eino Antero Juntumaa, sukunimi aik. Juntunen (28. heinäkuuta 1921 Oulu – 18. syyskuuta 2002 Orivesi) oli suomalainen rovasti ja Suomen kristillisen liiton kansanedustaja.
Ura > Opinnot

Juntumaa pääsi ylioppilaaksi 1941, suoritti teologian erotutkinnon 1945, sai pappisvihkimyksen 1945 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1949 (Oulu). Juntumaa valmistui myöhemmin teologian kandidaatiksi 1952 (Helsingin yliopisto), filosofian kandidaatiksi 1969 (Tampereen yliopisto) sekä teologian ja filosofian maisteriksi 1969.
Ura > Pappina ja opettajana

Juntumaa oli jatkosodan aikana sotilasalivirkailijana ja sotilaspastorina. Sodan jälkeen hän oli ylimääräisenä pappina Virroilla 1945, Raahessa 1946–1947 ja Kiimingissä 1947. Hän oli Kotikasvatusyhdistyksen toiminnanjohtajana 1947–1948, Nivalan nuorisopappina 1948–1949, Muonion yhteiskoulun rehtorina 1949–1952 ja Raution kirkkoherrana 1952–1955. Tämän jälkeen Juntumaa oli Raahen opettajaseminaarissa vt. lehtorina 1954–1955 ja lehtorina 1955–1961, Raahen kirkkoherran apulaisena 1955–1961, Pirkanmaan yhteiskoulun vanhempana lehtorina 1961–1965, Tampereen Härmälän seurakunnan kirkkoherran apulaisena 1961–1965 ja Oriveden seurakunnan kappalaisena 1965–1984. Hän sai rovastin arvon 1982.
Ura > Eduskuntatyö

Juntumaa oli Suomen kristillisen liiton kansanedustajana 1972–1983 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli Kristillisen liiton eduskuntaryhmän puheenjohtajana 1974 ja kuului Parlamenttienvälisen liiton IPU:n Suomen ryhmän johtokuntaan. Hän oli ainoa kansanedustaja, joka äänesti tyhjää tammikuussa 1973 pidetyssä Suomen presidentin valintaa koskeneessa poikkeuslakiäänestyksessä.
Ura > Muut luottamustoimet

Juntumaa oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa. Juntumaa oli myös Muonion ja Oriveden kunnanvaltuutettuna ja muun muassa Kristillisen liiton Pohjois-Hämeen piirin puheenjohtajana ja Kristillisen raittiustyön edustajiston varapuheenjohtajana.
Juntumaa oli mm. Pohjolan Partiopoikapiirin piiritoimikunnan jäsen 1958–1960 sekä Sininauhaliiton johtokunnan jäsen vuosina 1967–1971.
Teokset

Kotikasvatusyhdistys 1907-1947: lyhyt selostus Kotikasvatusyhdistyksen toiminnasta.  Kotikasvatusyhdistys, 1947.
Yksityiselämä > Suku

Juntumaan vanhemmat olivat postikonttorinhoitaja Eino Henrik Juntumaa ja proviisori Lempi Katariina Korpikoski.
Yksityiselämä > Perhe-elämä

Juntumaa oli naimisissa vuodesta 1945 peruskoulunopettaja Helvi Tuulikki Teräksen kanssa.
Aiheesta muualla

Rakkauspakkaus: Antero Juntumaan ja Helvi Teräksen kirjeenvaihto heidän kihlausaikanaan lokakuusta 1944 heinäkuuhun 1945.  Tuntematon, Tuntematon.
Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajat
| n k Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (4):  Juntumaa  Ronkainen  Turunen  Westerholm 
| n k Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Fred  Hautala  Juntumaa  Järvilehto  Korhonen  Majlander (1975–1978†)  Matikkala  Muroma  Westerholm 
| n k Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (9):  Almgren  Fred  Hautala  Juntumaa  Järvilehto  Korhonen (1979–1983)  Muroma  Rautiainen  Ronkainen  Stenbäck 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
Hanna Karhinen

| Hanna Karhinen |
| --- | --- |
 Hanna Karhinen Ruotsissa vuonna 1919.
Kansanedustaja
 2.2.1914–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1878 Viipuri
Kuollut: 27. syyskuuta 1938 (60 vuotta) Aunus
Ammatti:  toimittaja
Johanna (Hanna) Sofia Karhinen (ven. Ханна Фёдоровна Кархинен, o.s. Andelin, 16. kesäkuuta 1878 Viipuri – 27. syyskuuta 1938 Aunus) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1914–1917. Sisällissodan aikana Karhinen toimi Suomen kansanvaltuuskunnan sisäasianvaltuutettuna. Hän oli Hilja Pärssisen ohella ainoa kansanvaltuuskuntaan valittu nainen. Sodan jälkeen Karhinen jälkeen Karhinen vaikutti Yhdysvalloissa ja Neuvostoliitossa, jossa hänet teloitettiin Stalinin vainojen yhteydessä.
Elämä > Varhaiset vuodet

Karhisen vanhemmat olivat Joensuussa syntynyt suutari Johan Fredrik Andelin (1851–1878) ja Heinolasta kotoisin ollut Johanna Natalia Malmström (1839–1923). Karhisen isä kuoli vain viikkoa ennen tyttärensä syntymää. Karhisen varhaisvuosista ei tiedetä paljoa, mutta hän kävi alkeis- ja kirkkokoulun Pietarissa oppien samalla venäjän kielen. Vuonna 1899 Karhinen solmi avioliiton ja muutti Terijoelle.
Elämä > Politiikkaan

Kotiäitinä ollut Karhinen liittyi SDP:n jäseneksi 1902 ja vuotta myöhemmin hänet valittiin Terijoen työväenyhdistyksen naisosaston puheenjohtajaksi. Karhinen kuului myös Sosialidemokraattisen Naisliiton liittoneuvostoon ja avusti sen julkaisemaa Työläisnainen-lehteä. Lisäksi Karhinen kirjoitti naisille suunnattuja valistuskirjasia, joissa hän muun muassa esitti moderneja näkemyksiään lastenkasvatuksesta sekä neuvoi työläisnaisia lähtemään mukaan kunnallispolitiikkaan. Karhinen valittiin kansanedustajaksi vuoden 1913 eduskuntavaaleissa. Hän uusi paikkansa 1916, mutta putosi eduskunnasta lokakuun 1917 vaaleissa.
Elämä > Sisällissota

Sisällissodan käynnistyttyä Karhinen työskenteli Helsingissä kansanvaltuuskunnan sisäasiainosaston sihteerinä ja tulkkina. Karhinen valittiin myös Työväen pääneuvostoon ja helmikuun lopussa hänestä tuli pääneuvoston ulkoasianvaliokunnan puheenjohtaja. Kansanvaltuuskunnan jäseneksi Karhinen nimitettiin uudelleenorganisoinnin yhteydessä 11. maaliskuuta, jolloin hänestä tehtiin Matti Airolan ohella toinen sisäasiainvaltuutettu.
Kansanvaltuuskunnan siirryttyä huhtikuun alussa Viipuriin, Karhinen jatkoi kahdeksan valtuutetun kanssa Neuvosto-Venäjälle, josta hän palasi 20. huhtikuuta. Matkan tarkoitus ei ole selvillä, mutta joidenkin tietojen mukaan Karhinen olisi ystävänsä Hilja Pärssisen kanssa vienyt Pietariin suuren määrän punaisten hallussa olleen Suomen Pankin varoja. Paluunsa jälkeen Karhinen erosi kansanvaltuuskunnasta, koska ei hyväksynyt päätöstä työvelvollisten lähettämisestä rintamalle.
Elämä > Ruotsissa ja Yhdysvalloissa

Viipurin taistelun loppuvaiheessa Karhinen pakeni jälleen Venäjälle, jossa hän myöhemmin syksyllä liittyi Moskovassa perustetun Suomen Kommunistisen Puolueen jäseneksi. Joulukuussa 1918 Karhinen siirtyi Ruotsiin, missä hän asui poliittisena pakolaisena parin vuoden ajan.
Vuonna 1920 Karhinen lähetettiin Yrjö Sirolan aloitteesta Kominternin edustajana Yhdysvaltoihin tarkoituksenaan tehdä valistustyötä amerikansuomalaisten keskuudessa. Salanimeä ”Anna Leppänen” käyttänyt Karhinen työskenteli aluksi itärannikolla ilmestyneessä Eteenpäin-lehdessä ja myöhemmin Oregonin Astoriassa julkaistussa Toveritar-aikakauslehdessä. Lisäksi hän ehti toimimaan Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön puhujana ennen sen hajoamista 1921.
Elämä > Neuvostoliitossa

Vuonna 1926 Karhinen palasi Neuvostoliittoon ja asettui Petroskoihin. Hän työskenteli puoluekomitean naisasiainosaston johtajana sekä kielenkääntäjänä Karjalan ASNT:n valistusministeriössä. Lisäksi Karhinen teki käännöstöitä Valtion kustannusliike Kirjalle. Vuonna 1936 Karvinen erotettiin NKP:n jäsenyydestä syytettynä yhteyksistä kansanvihollisiin. Taustalla oli ilmeisesti Karhisen kirjeenvaihto hänen Ruotsiin vuonna 1934 muuttaneen tyttärensä kanssa. Karhinen vangittiin kesäkuussa 1938 ja tuomittiin syyskuussa kuolemaan artikla 58:n nojalla vakoilusta syytettynä. Hänet teloitettiin 27. syyskuuta 1938 Aunuksen kaupungin lähistöllä. Karhisen maine palautettiin vuonna 1989.
Perhe

Karhisen puoliso oli Räisälästä kotoisin ollut junapoliisi Tuomas Tuomaanpoika Karhinen (s. 1867), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1899. Avioliitto päättyi eroon 1913. Pariskunnalla oli yksi tytär.
Suomennoksia

Illés, Béla: Itäinen tuuli : katkelma teoksesta Tisza palaa.  Suomentanut Hanna Karhinen. Leningrad:  Kirja, 1931.
Tšumandrin, Mihail: Yksityistehtaassa : Rabelais'n tehdas.  Suomentanut Hanna Karhinen. Leningrad:  Kirja, 1932.
Hirmumyrsky Suomessa vuonna 1890

Hirmumyrsky Suomessa 28. elokuuta 1890 (”Elokuun myrsky”) oli ainoa hirmumyrskynä Suomessa pidetty myrsky, kunnes Lyly-myrsky iski Suomeen marraskuun alussa 2024. Tarkkoja tuulen nopeuksia ei ole tiedossa silloisten mittauslaitteiden puutteellisuuden vuoksi, mutta meteorologi Pauli Jokinen on esittänyt pro gradussaan arvioita keskituulen nopeudesta Itämerellä 30–35 m/s, maa-alueilla 17–23 m/s, puuskahuipuissa todennäköisesti 27–40 m/s, konvektion aiheuttamien laskuvirtausten yhteydessä jopa yli 40 m/s. Joidenkin väitteiden mukaan keskituulennopeus oli Helsingissä ollut jopa 50 m/s.
Vantaan Honkanummelta on valokuva, jossa näkyy katkeilleita mäntyjä, Helsingissä Johanneksenkirkon ylimmät rakennustelineet romahtivat ja satoi rakeita. Myrsky oli laaja-alainen ja kesti yhdellä paikkakunnalla huomattavan pitkään. Etelä-Suomessa kaatui kymmeniä tuhansia puita, joista paksuimpien rungot olivat läpimitaltaan 40 cm. Myrsky vaati vähintään kolme kuolonuhria.
Aiheesta muualla

Sakari Topelius ja "elokuunmyrsky" 1890, Aamulehti, 19.2.1933, nro 48, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pietarin lääketieteellinen valtionyliopisto

| Akateemikko I> P. Pavlovin mukaan nimetty  Pietarin lääketieteellinen valtionyliopisto.Санкт-Петербургский государственный медицинский университет им. академика И. П. Павлова |
| --- | --- |
  

Motto:  Medicina ars nobilissima!
Perustettu:  14. (26.) syyskuuta 1897
Sijainti:  Pietari,  Venäjä (59.9652°N, 30.3218°E)
Osoite:  Ul. Lva Tolstogo 6-8, 197022 Pietari
Sivusto:  www.spb-gmu.ru
Pietarin lääketieteellinen valtionyliopisto (ven. Санкт-Петербургский государственный медицинский университет им. академика И. П. Павлова (СПбГМУ), Sankt-Peterburgskii gosudarstvennyi meditsinski universitet im. akademika I.P. Pavlova (SPbGMU), Pietarin valtiollinen lääketieteellinen yliopisto akateemikko I.P. Pavlovin mukaan) on tunnetuin Pietarissa toimivista julkisista lääketieteellisistä yliopistoista. Tämä 1897 perustettu lääketieteellinen yliopisto on nimetty erityisesti koirakokeistaan tunnetun akateemikko, fysiologi Ivan Pavlovin mukaan.
Pietarin lääketieteelliseen valtionyliopistoon kuuluva, Raisa M. Gorbatsovan mukaan nimetty lasten hematologiaan ja elinsiirtoihin erikoistuneen instituutin rakennus.
Pietarin lääketieteellisen yliopiston kampusalue sijaitsee Pietarin keskustassa, Koivusaaren itäosissa.
Pietarin muita lääketieteellisiä yliopistoja ovat Luoteinen lääketieteellinen valtionyliopisto, Pietarin pediatrinen lääketieteellinen valtionyliopisto ja S.M Kirovin sotilaslääketieteellinen akatemia. Myös Pietarin valtionyliopistossa on lääketieteellinen tiedekunta ja kaupungissa toimii esimerkiksi erillinen farmasiaan keskittyvä korkeakoulu.
Valebøn kirkko

| Valebøn kirkko Valebø kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Skien, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1903
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Valebøn kirkko (norj. Valebø kirke) on Skienin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1903.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valebøn kirkko Wikimedia Commonsissa
Kuivaniemen kirkko

| Kuivaniemen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kuivaniemi, Ii
Koordinaatit:  65°34′43.4″N, 025°11′14.4″E
Seurakunta:  Iin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1872
Suunnittelija:  Ernst Lohrmann
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Tyylisuunta:  uusgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuivaniemen kirkko on Iin seurakunnan kirkko Kuivaniemen kirkonkylässä Pohjois-Pohjanmaalla. Vuonna 1872 valmistuneessa, tyyliltään uusgoottilaisessa länsitornillisessa pitkäkirkossa on noin 500 istumapaikkaa.
Historia

Nykyinen kirkko on Kuivaniemen toinen kirkko. Jaakko Suonperän rakentama ensimmäinen kirkko valmistui 1762. 1800-luvun puolivälissä vanhan kirkon todettiin käyneen liian pieneksi ja sen paloturvallisuutta pidettiin puutteellisena, minkä vuoksi aloitettiin uuden kirkkorakennuksen suunnittelu. Uuden kirkon suunnitelmat teki Yleisten rakennusten ylihallituksen intendentti Ernst Lohrmann vuonna 1852. Kirkko valmistui kuitenkin vasta Lohrmannin kuoleman jälkeen 1872. Vanha kirkko myytiin huutokaupalla Kemiin 1876. Vanhan kirkon esineistöstä on uudessa kirkossa nähtävillä muun muassa kattokruunu ja messukasukka. Esineistöä on siirretty myös Kuivaniemen kotiseutumuseoon.
Kuivaniemen kirkon alttaritaulun Jeesus tyynnyttää myrskyn on maalannut paikkakuntalainen taiteilija Iivari Halttu 1941. Alkuperäinen alttaritaulu – seinään maalattu risti, jonka keskellä on ruusu – on uuden taulun takana. Kirkossa on myös kaksi Mikael Toppeliuksen maalausta vuodelta 1800.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuivaniemen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kuivaniemen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko
Ursula Haverbeck

Ursula Haverbeck (1928 – 20. marraskuuta 2024) oli saksalainen uusnatsi.
Haverbeck perusti miehensä, natsipuolueessa toimineen Werner Georg Haverbeckin kanssa vuonna 1963 Collegium Humanumin Vlothon kaupunkiin. Collegium Humanum perustettiin entisen aikuisopetuskeskuksen tiloihin, ja siitä kehitettiin uusnatsien opetustila. Miehensä kuoltua Haverbeck alkoi johtaa sitä vuonna 1999. Horst Mahler oli yksi säännöllisistä puhujista Collegium Humanumissa, kunnes sen toiminta Wolfgang Schäublen johdolla kiellettiin vuonna 2008. Haverbeck toimi monien järjestöjen johdossa. Saksan lehdistössä häneen viitattiin "natsimummona". Haverbeckistä tuli suosittu hahmo äärioikeistolaisissa piireissä, sillä hän muun muassa väitti holokaustia ”historian suurimmaksi valheeksi”. Hän esitteli näkemyksiään sekä omissa julkaisuissaan että televisiohaastatteluissa. Haverbeckiä on luonnehdittu jopa oikeistoekstremistien esikuvaksi.