stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Israelin koripallon liigacup
Loppuottelut

| Kausi | Pelipaikka | Voittaja | Toinen sija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006-2007 | Jerusalem | Ironi Askelon | Maccabi Rishon LeZion | 79–73 |
| 2007-2008 | Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | Hapoel Jerusalem  | 93–74 |
| 2008-2009 | Jerusalem | Hapoel Jerusalem | Ironi Nahariya | 84–69 |
| 2009-2010 | Jerusalem | Hapoel Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | 86–80 |
| 2010-2011 | Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | Hapoel Jerusalem | 87–77 |
| 2011-2012 | Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | Hapoel Holon | 78–74 |
| 2012-2013 | Haifa | Maccabi Tel Aviv | Maccabi Ashdod | 75–65 |
| 2013-2014 | Tel Aviv | Maccabi Tel Aviv | Hapoel Jerusalem | 88–77 |
| 2014-2015 | Jerusalem | Hapoel Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | 81–78 |
| 2015-2016 | Tel Aviv | Maccabi Tel Aviv | Hapoel Eilat | 87–70 |
| 2016-2017 | Nahariya | Hapoel Jerusalem | Maccabi Tel Aviv | 77–62 |
Ignazio Messina

| Ignazio Messina & C>  SpA |
| --- | --- |
Perustettu:  1921
Kotipaikka:  Genova, Italia
Toimiala:  merikuljetukset
Liikevoitto:  258 000 000 €
Henkilöstö:  yli 700
Kotisivu:  messinaline.it
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ignazio Messina & C. SpA on italialainen rahtivarustamo. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Genovassa, Luoteis-Italiassa. Yhtiö perustettiin vuonna 1921 ja perustajana toimi laivanomistaja Giuseppe Messina. Henkilökuntaa yhtiöllä on yli 700. Varustamo operoi nykyisin 17 rahtilaivaa (konttialuksia ja ro-ro-konttialuksia), jotka liikennöivät muun muassa Välimerellä, Punaisellamerellä, Persianlahdella sekä Afrikassa.
Laivasto

Ignazio Messinan laivasto helmikuussa 2009:
| --- | --- |
 M/S Jolly Smeraldo  M/S Jolly Bianco  M/S Jolly Marrone  M/S Jolly Rosso  M/S Jolly Verde  M/S Jolly Zaffiro  M/S Jolly Corallo  M/S Jolly Platino:  M/S Jolly Grigio  M/S Jolly Amaranto  M/S Jolly Indaco  M/S Jolly Blu  M/S Jolly Oro  M/S Jolly Argento  M/S Jolly Nero  M/S Jolly Arancione
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivut (italiaksi) (englanniksi) (ranskaksi) (espanjaksi)
Huiskulepinkäiset

| Huiskulepinkäiset |
| --- | --- |
 Dryoscopus gambensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikanlepinkäiset Malaconotidae
Suku::  Huiskulepinkäiset Dryoscopus  Boie, 1826
Katso myös
   Huiskulepinkäiset Wikispeciesissä   Huiskulepinkäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huiskulepinkäiset (Dryoscopus) on afrikanlepinkäisten heimoon kuuluva lintusuku.
Huiskulepinkäisiin (Dryoscopus) kuuluvia lajeja

Angolanhuiskulepinkäinen (Dryoscopus angolensis)
Guineanhuiskulepinkäinen (Dryoscopus sabini)
Huiluhuiskulepinkäinen (Dryoscopus senegalensis)
Huiskulepinkäinen (Dryoscopus cubla)
Isohuiskulepinkäinen (Dryoscopus gambensis)
Pikkuhuiskulepinkäinen (Dryoscopus pringlii)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Dryoscopus (englanniksi)
Guldhøj

| Guldhøj |
| --- | --- |
 Alkuperäinen retkituoli Tanskan kansallismuseossa
Sijainti
 Guldhøj
Koordinaatit:  55.435877°N, 9.258146°E
Valtio:  Tanska
Paikkakunta:  Vamdrup
Historia
Tyyppi:  hautakumpu
Ajanjakso:  pronssikausi
Huippukausi:  1381 eaa. 
Kulttuuri:  Skandinavian pronssikausi
Merkitys:  kolme tammiarkkuhautaa
Aiheesta muualla
  Guldhøj Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Guldhøj on entinen hautakumpu Skandinavian pronssikaudelta, joka sijaitsee Vamdrupissa, Vester Vamdrupin luoteispuolella, Etelä-Jyllannissa Tanskassa. Se ajoitetaan sisältämiensä kolmen tammiarkkujen vuosirenkaista Monteliuksen periodille II eli 1389 eaa. Hautaus on kuuluisa myös siitä löytyneen antiikkisen retkituolin vuoksi, sillä siitä on tehty kopio moderniksi huonekaluksi. Hautakumpu ajoitetaan noin 1380 eaa. eli se sijoittuu pronssikaudelle periodille II.
Historiaa

Hautakumpua tutkivat vuonna 1891 V. Boye ja H. Petersen apunaan joukko työmiehiä. Työ tehtiin ripeästi ja paikalle ei palattu enää jatkotutkimuksia varten. Kyseessä oli ensimmäinen tammiarkkuhautaukseen liittyvä arkeologinen kaivaus, joka dokumentoitiin siksi myös valokuvin. Kolmesta tammiarkusta on suoritettu dendrokronologinen analyysi, jonka avulla on arvioitu tammipuiden kaatamisvuodet. Ensimmäinen analyysi tehtiin arkuille B ja C vuonna 1975, ja toisella kertaa se tehtiin arkuille A ja C vuonna 2011.
Hautaus > Hautakumpu

Vuonna 1891, kun hautakumpua tutkittiin, mitattiin sen pohjan läpimitan olevan vähintään 31,4 metriä ja hautakummun korkeudeksi 4,26 metriä. Kumpu ei enää ollut alkuperäisissä mitoissaan, koska siitä oli kaivettu maata ja se oli ainakin osittain aktiivisessa viljelyssä. Kaivauksien jälkeen hautakummulla ei ollut enää tieteellistä arvoa ja kun vuonna 1954 paikalla tehtiin inventointi, kirjoitettiin siitä vain lakoonistesti "kynnetty yli". Kummun jäänteitä ei rauhoitettu, koska ne eivät enää erottuneet maisemasta.
Hautakummun rakenteesta ei ole jäänyt paljon kerrottavaa. Kaivauksen johtajat Boye ja Petersen havaitsivat siinä rakenteellisesti kaksi vaihetta. Aluksi oli rakennettu pieni kumpu, joka piirroksista päätelleen olisi rakennettu hautauksen A ympärille. Hautaukset B ja C sijaistivat tämän kummun reunalla. Myöhemmin hautakumpua laajennettiin lopullisiin mittoihinsa, joita ei voida enää kunnolla arvioida. Kun hautakumpu oli suljettu, muodostui siihen kostea ydin, jossa maahan jäänyt happi kului nopeasti loppuun. Kostean ytimen ympärille kehittyi tiivis pelkistyneestä raudasta muodostunut kova ja tiivis kuori. Tämä rautakuori mahdollisti haudan hyvän säilymisen vuosisatojen ajan.
Hautakummun päällisosassa sijaitsi vähintään kaksi uurnahautausta, jossa vainajan poltetut jäännökset sijoitettiin keraamiseen uurnaan. Uurnat kaivettiin matalaan kuoppaan ja peitettiin. Näiden lisäksi havaittiin ruumishautaus, jonka ikää ei osattu määrittää.
Hautakumpu ei ollut säilynyt koskemattomana. Keskimmäinen tammiarkku, johon oli haudattu aikuinen, oli ryöstetty. Siihen oli ilmeisesti päästy käsiksi kaivamalla hautakumpuun päältäpäin syvä kuoppa ja sitten tammiarkkuun oli hakattu kirveellä reikä. Arkusta olisi otettu tai yritetty ottaa talteen metalliesineet (kuten yleensä tehdään). Keppi, jolla esineet ronkittiin aukosta talteen, makasi arkun vieressä. Löydetyt kolme arkkua ovat tutkijoiden arvioiden mukaan kuuluneet samalle perheelle.
Hautaus > Guldhøjn mieshauta (hauta A)

Hautaus oli tehty kaksoisarkkuun, jossa sisin arkku oli 2,7 metriä pitkä, kuorittu ja halkaistu tammen puunrunko, jonka puoliskot oli koverrettu sisäpuoliltaan ontoiksi. Vainaja, joka on määritetty mieheksi, asetettiin sisäarkun pohjapuoliskoon ja tammiarkku suljettiin toisella puoliksolla. Kun vainaja oli suljettu sisäarkkuun, laitettiin se vielä suurempaan 3,5 metriä pitkään tammiarkkuun, joka oli rakennettu samalla tavalla. Tästä arkusta oli jätetty puun pinnan kuorikerros poistamatta. Arkkuja tukevista kivikerroksista ei ole yhdenkään arkun kohdalla mainintaa. Arkun puunrungon vuosirenkaista tehtiin tukin dendrokronologinen analyysi. Puun kaatamisvuodeksi saatiin vuoden tarkkuudella 1389 eaa.
Vainaja ja arkkuun pannut tavarat poistettiin paikan päällä. Tutkimukset saivat hautavaatetuksesta selville seuraavaa. Arkun pohjalle oli aluksi levitetty eläimen nahka, jonka päälle vainaja laitettiin puettuna makaamaan (useimmiten selälleen). Haudassa oli mukana kaksi villaista myssyä, joista toinen oli edestä auki kuin irtonainen huppu. Toinen niistä oli vainajan päänalusena. Vainajalla oli mukanaan mantteli, mutta se oli vedetty hänen ylleen peitoksi. Mantteli ei ollut säilynyt kovinkaan ehjänä. Jaloissa hänellä oli villasta valmistetut ”kengät”, jotka oli ommeltu jalkoihin . Mukana oli vielä nahkaiset kengät. Vainajalla on ollut jotakin villakankaasta valmistettua yllään, joka on vaatinut pronssisen vaateneulan (hakaneula), ja lanteillaan hänellä oli kiltti tai sitä vastaava vaatekappale. Sormessaan hänellä oli pronssisormus.
Arkkuun oli laitettu mukaan eräitä esineitä. Sellainen oli reunuskirves, joka oli vielä varressaan kiinni (luetteloitu numerolla B5075). Kirveen varsi oli L-kirjaimen muotoinen ja terä oli sidottu varren taipuneen pään halkaistuun osaan narulla. Mukaan oli laitettu myös hyvin säilynyt pronssinen tikari ja sen tuppi (B5076), luinen lusikka (B5078) ja puunkuoresta valmistettu pyöreäpohjainen kannellinen rasia (B5081). Rasian lisäksi oli mukana kaksi puusta koverrettua suurta kulhoa (B5079 ja B5080), joissa oli kummassakin korva. Toinen kulho makasi arkussa nurinpäin ja se oli koristelty tinanappiupotuksin. Tinanapit muodostivat tähtimäisen kuvion. Erikoisin esine oli leirituoli (B5077, tansk. klapstol, valokuva yllä), joka makasi haudassa kokoon taitettuna.
Hautaus > Guldhøjn lapsihauta (hauta B)

Toinen tammiarkkuhautaus oli lapsen hauta. Arkun pituus oli siksi vain 1,3 metriä pitkä. Arkun päissä oli koverrettu neliskanttiset reiät, joihin oli työnnetty hasselpuusta tehdyt kepit. Tammiarkusta analysoidut vuosirenkaat antoi sen kaatamisvuodeksi 1401 eaa.
Hautaus > Guldhøjn aikuishauta (hauta C)

Vainaja oli haudattu 2,7 metriä pitkään tammiarkkuun. Arkun kansi ja pohja oli lukittu toisiinsa kumpaankin päihin läpilyödyillä tapeilla. Arkku oli ryöstetty kylkeen tehdyn aukon kautta. Jäljelle oli jäänyt vain vainajan jäänteitä, nahkainen vuota ja villaisia vaatteen palasia. Esineistä oli jäänyt jäljelle puinen kaksoisnappi. Tämän hautauksen dendrokronologinen analyysi tuotti ensimmäisellä kertaa ajoituksen 1401 eaa., mutta toisella kertaa ajoituksen 1389 eaa. Tämä viimeinen analyysi on saatu yhden vuoden tarkkuudella. Se on vain 8 vuotta möyhäisempi kuin miehen hautaus.
Hautaus > Guldhøjn retkituoli

Retkituoli oli valmistettu kahdesta suorakulmion muotoisesta kehyksestä, jotka nivellettiin keskeltä yhteen ja ristikkäisiin asentoihin toisiinsa nähden. Istuinkangas (tai nahka) oli maatunut pois. Kyseessä on Tanskassa vanhin säilynyt tuoli.
Vastaavia vanhemman Skandinavian pronssikauden tuolia on löydetty yhteensä 20 Tanskasta (5 kappaletta), Ruotsista (1) ja Pohjois-Saksasta (19) ja niitä esiintyi siellä 1400 eaa. alkaen. Niille löytyy vastineet Välimeren piiristä antiikin kaupunkivaltioiden palatseista ja niitä laitettiin sielläkin mukaan rikkaasti koristeltuihin hautoihin 1500–1300 eaa. Vastaavanlainen tuoli löytyi Tutankhamonin hautakammiosta Egyptissä. Hän kuoli vuonna 1327 eaa.
Guldhøjn hautakummussa oleva tuoli oli kotimaista tekoa. Tanskalaiset suunnittelijat Ole Wanscher (vuonna 1934) ja nykyään Poul Hundevad ovat suunnitelleet nykyaikaiset tuolit tanskalaisiin koteihin.
Hautaus > Guldhøjn muut hautaukset

Hautakummun lakialueelle oli tehty yksi ruumishautaus ja kaksi uurnahautausta. Ruumishaudasta ei ole kovinkaan monta mainintaa ja polttohautaukset olivat kumpikin omassa uurnassaan. Ruukun ominaisuuksista ei ole mainintoja. Ruumishaudan ajoitus on epäselvä, mutta uurnahaudat on yleensä tehtu pronssikauden periodin III jälkeen. Nämä hautaukset on kuitenkin ajoitettu varhaiselle rautakaudelle, joka ajoitetaan yleisesti 500 eaa.–400 jaa.
Ajoitus

Kaivauksissa talteen otetusta hiilestä on teetetty radiohiiliajoitus, joka antoi 3130 BP (± 80 vuotta) eli 1180 eaa. Tammiarkun A kaatamisvuosi ajoitettiin vuosirenkaita analysoimalla 1381 eaa. ja tammiarkun C kaatamisvuodeksi tuli 1389 eaa. Lapsen arkkua ei ajoitettu. Voidaan ajatella, ett hautaus A olisi ollut ensimmäinen ja se määrittäisi, milloin hautakumpu alkujaan rakennettiin. Tämä vastaa Monteliuksen periodia II, joka ajoitetaan nykyään noin 1500–1300 eaa.
Aiheesta muualla

Krøyer, Olivia: Klapstol fra Guldhøj (Arkistoitu – Internet Archive) (valokuvia)
James Mauritz Tigerstedt

James Mauritz Tigerstedt (12. marraskuuta 1868 Pieksämäki – 11. toukokuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Tigerstedtin vanhemmat olivat Mauritz Wilhelm Tigerstedt ja Amalia Fredrika Christina Hjelmberg. Tigerstedt työskenteli valtionrautateiden matkatarkastajana. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Interstate 980

| --- | --- |
  
Interstate 980
 Interstate 980:n reitti punaisella.
Pituus:  2,03 mi (n. 3,3 km)
Osavaltio:  Kalifornia
Ylläpitäjä:  Caltrans (California DOT)
Suunta:  Länsi-itä
Alkupiste:   I-880 Oakland
Päätepiste:   I-580/SR 24 Oakland
Katso myös:  Interstate 980 Commonsissa
Interstate 980 (I-980) on Interstate Highway Systemiin kuuluva I-80:n yhdystie Oaklandissa, Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. I-980 alkaa lännestä Interstate 880 -tieltä ja päättyy idässä Interstate 580 -tiehen. Tien pituus on 2,03 mailia (n. 3,3 km).
Tien ensimmäinen 0,80 mailin jakso hyväksyttiin lisättäväksi Kalifornian Highway Systemiin vuonna 1976, johon se lisättiinkin vuonna 1984. Tie avattiin liikenteelle vuonna 6. maaliskuuta 1985. Tien vuotuinen liikennemäärä on keskiarvoltaan noin 100 000 autoa päivässä.
International Style

Walter Gropius suunnitteli Dessaun Bauhaus -koulurakennuksen, joka valmistui 1925–1926.
International Style (suom. kansainvälinen tyyli) on arkkitehtuurin tyylisuunta, joka kehittyi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa 1920– ja 1930-luvuilla.
Termiä käytettiin ensinnä vuonna 1932 Henry-Russell Hitchcockin ja Philip Johnsonin esseessä The International Style: Architecture Since 1922.
Termiä sanotaan käytettävän Bauhaus-tyylin yhdysvaltalaisesta muodosta. Tyylilajin syntyyn vaikuttivat Walter Gropius ja Ludwig Mies van der Rohe, jotka pakenivat Yhdysvaltoihin natsien vaikutusvallan kasvaessa.
Tyylisuunnan edustajia:
Walter Gropius
Ludwig Mies van der Rohe
J.J.P. Oud
Le Corbusier
Richard Neutra
Philip Johnson
Alvar Aalto
Hyperbolos

Hyperbolosta vastustava ostrakon. Antiikin Agoran museo.
Hyperbolos (m.kreik. Ὑπέρβολος, lat. Hyperbolus) oli ateenalainen poliitikko peloponnesolaissodan aikana. Hän oli vaikutusvaltaisimmillaan Kleonin kuoltua. Hänet karkotettiin Ateenasta vuonna 416 tai 415 eaa. viimeisenä ostrakismin kohteena. Hän kuoli vuonna 411 eaa.
Elämä

Historioitsija Theopompokselta jäänyt katkelma esittää, että Hyperbolos oli Khremeksen poika, mutta ostrakismoksessa käytetyistä saviastian paloista eli ostrakoneista näkyy, että hänen isänsä nimi oli Antifanes. Jotkin antiikin lähteet väittävät Hyperboloksen olleen orjaperheestä, mutta se on epätodennäköistä, kun huomioidaan hänen isänsä kreikkalainen nimi[lähde? ].
Hyperbolos oli demagogi, ja viitaukset Aristofaneen näytelmässä Ritarit vihjaavat, että hän, kuten Kleon, ajoi Ateenan kunnianhimoisempaa ulkopolitiikkaa. Hänen poliittisen uransa yksityiskohdat ovat tuntemattomia, mutta hän oli nähtävästi bulen jäsen ja mahdollisesti trireemin päällikkö eli trierarkki. Thukydides mainitsee Hyperboloksen vain kerran, mutta hyvin kielteiseen sävyyn.
Aristofaneen lisäksi häntä pilkkasivat teoksissaan muut vanhan komedian kirjoittajat, kuten Hermippos ja Platon.[lähde? ]
Hyperbolos esitti ostrakismia vuonna 416 tai 415 eaa. mutta päätyi itse karkotettavaksi. Hänet surmattiin vuonna 412 tai 411 Samoksessa. Thukydides kirjoittaa, että surmaajat olivat oligarkiaa kannattaneita vallankumouksellisia. Theopompos väittää, että Hyperboloksen ruumis sullottiin viinileiliin ja heitettiin mereen, mutta väite saattaa perustua komediaan.
Elämä > Ostrakismos

Hyperbolos karkotettiin Ateenasta noin 417–415 ostrakismin jälkeen. Plutarkhoksen kuvauksen mukaan Hyperbolos esitti ostrakismia itse ja toivoi karkotettavaksi joko Nikiasta tai Alkibiadesta (Theofrastos sanoo kohteena olleen Alkibiades tai oraattori Faiaks). Poliitikot panivat erimielisyytensä sivuun ja saivat kannattajansa äänestämään Hyperboloksen karkotuksen puolesta.[lähde? ]
Hyperboloksen ostrakismoksen ajoitus on epävarma. Perinteisesti on ajateltu, että hänet olisi karkotettu vuonna 417 eaa., kuusi vuotta ennen murhaansa. 1949 löydettiin kuitenkin myöhempi piirtokirjoitus, jossa Hyperbolos mainitaan erään lakimuutoksen esittäjänä. Joka tapauksessa 415 on viimeinen mahdollinen vuosi, jos Hyperboloksen tarkoituksena oli saada Alkibiades karkotetuksi. Näin ollen 416 ja 415 ovat mahdollisia vuosia.
Vaikka ostraksismosta ei koskaan virallisesti lakkautettu, Hyperbolos näyttää olleen viimeinen, joka karkotettiin Ateenasta sen perusteella.
Institut d’études politiques de Saint-Germain-en-Laye

Logo.
Institut d’études politiques de Saint-Germain-en-Laye (Sciences Po Saint-Germain-en-Laye) on ranskalainen vuonna 2013 perustettu kauppakorkeakoulu, joka toimii Saint-Germain-en-Layen kaupungissa..
Koulussa on mahdollista opiskella valtiotieteitä, hallintoa, taloutta, geopoliitiikkaa ja yhteiskuntatieteitä.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Institut national de la statistique et des études économiques

Institut national de la statistique et des études économiques, lyhennettynä Insee, on Ranskan kansallinen tilastokeskus. Se kerää ja julkaisee tietoa Ranskan taloudesta ja ihmisistä ja suorittaa määräajoin väestönlaskentaa Ranskan asukkaista. Insee on Eurostatin haara ja sen päämaja sijaitsee Pariisissa. Se perustettiin vuonna 1946 Vichyn hallinnon kansallisen tilastopalvelun (SNS) seuraajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Institut national de la statistique et des études économiques Wikimedia Commonsissa
Irena Szewińska
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Szewińska olympic.org:ssa
Naisten 200 metrin juoksun olympiavoittajat
Naisten 400 metrin juoksun olympiavoittajat
Naisten 100 metrin juoksun euroopanmestarit
Naisten 200 metrin juoksun euroopanmestarit
Huashanin kalliomaalaukset

| Huashanin kalliomaalaukset |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Guangxi, Kiina  22°15′20″N, 107°1′23″E
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  III, VI
Tunnusnumero:  1508
Valintahistoria
Valintavuosi:  2016
 Huashanin kalliomaalaukset
Huashanin kalliomaalaukset on Unescon maailmanperintöluettelon kohde Kiinassa. Siihen kuuluu kolme maalausaluetta Zuojiang- ja Mingjiangjokien varrella Guangxissa. Maalaukset ovat tyyliltään melko samanlaisia, ja niissä on pääasiassa punaisella värillä tehtyjä ihmishahmoja, jotka ovat kuvattu jalat puoliksi kyykyssä ja kädet ilmassa.
Sijainti

Huashanin kalliomaalausalue sijaitsee Yunnanin–Guizhoun ylängöllä Zuojiangin ja sen sivujoen Mingjiangin varrella. Se kuuluu Guangxin autonomiseen alueeseen.
Kalliomaalaukset > Tyyli

Huashanin kalliomaalaukset tehtiin hematiitistä saadulla punaisella väriaineella, jonka sidosaineena oli käytetty kasvien maitiaisnestettä.
Huashanin kuvat ovat kaikki hyvin samanlaisia: ne ovat yksivärisiä ja kaksiulotteisia eikä niissä ole syvyysvaikutelmaa. Kuvat ovat 0,2–3,58 metriä korkeita.
Huashanin kalliomaalaukset ovat siitä poikkeuksellisia, että niissä ei ole esitetty kohtauksia ”arkielämästä”, kuten metsästyksestä tai taisteluista. Pääosa Huashanin kuvista esittää ihmisiä eräänlaisessa kyykkyasennossa. Ihmiset esitetään joko edestä tai sivusta kuvattuna. Koukistetut jalat ja ylösnostetut kädet kuvastavat rituaalitanssia.
Tyypillisesti hahmot ovat sommiteltu siten, että suurin edestäpäin kuvattu ihmishahmo on keskellä. Useimmiten sillä on miekkakuvio lanteilla tai kädessä, koira jaloissa ja pronssirumpu lähettyvillä. Tällaiset suuremmat ihmishahmot on tulkittu ilmaisevan korkea-arvoisempia yksilöitä.
Kalliomaalaukset > Maalausalueet

Huashanin kalliomaalausalue voidaan jakaa kolmeen osa-alueeseen, joista yksi on Mingjiangin ja kaksi Zuojiangin varrella. Niissä on yhteensä 38 yksittäistä kuvakohdetta.
Osa-alue 1 sijaitsee Mingjiangin varrella, ja siihen kuuluu neljä kohdetta. Ningming Huashanin kohde on laajin koko alueen kohteista. Siellä on peräti 1 556 ihmishahmoa ja yhteensä 1 951 yksittäistä maalausta. Hahmoista suurin on 3,58 metriä korkea. Sinne on maalattu myös 209 rituaalia osoittavaa pronssirumpua sekä yksi parittelukuva ja 13 lauttakuvaa, joita on vain kahdessa muussa kohteessa koko alueella.
Osa-alueessa 2 on 16 ja osa-alueessa 3 on 18 piirroskohdetta. Ne sijaitsevat puolestaan Zuojiangin varrella.
James Murie

James Murie (n. 1830 Glasgow, Skotlanti – 21. joulukuuta 1925 Rochford, Essex, Englanti) oli skotlantilainen lääkäri, tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä.
Murie opiskeli luonnontieteitä ja lääketiedettä Glasgowin yliopistossa. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1857, jonka jälkeen hän osallistui lääkärinä Länsi-Afrikkaan suuntauneelle tutkimusretkelle. Vuonna 1861 hän osallistui lääkärinä ja luonnontieteilijänä John Petherickin johtamalle tutkimusmatkalle Niilin yläjuoksulle. Matka kesti kaksi vuotta ja Murie keräsi huomattavan kokoelman näytteitä ennestään lähes tutkimattomalta seudulta.
Murie asettui Lontooseen, missä hän toimi jonkin aikaa Linnean Societyn apulaissihteerinä ja kirjastonhoitajana. Hänellä oli myös useita lääkärin toimia sairaaloissa ja lääketieteellisissä instituuteissa. Myöhemmin Murie muutti Essexiin ja jatkoi vesieläintutkimuksiaan. Hän kirjoitti useita artikkeleita kaloista ja muun muassa manaateista. Sitten hän kiinnostui linnuista ja laati kirjoituksia Ibikseen. Hän muun muassa nimesi hiirilintujen lahkon Coliiformes vuonna 1872.
Irenat (suku)

| Irenat |
| --- | --- |
 Sini-irena (Irena puella)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Irenat Irenidae
Suku::  Irenat  Irena  Horsfield, 1821
Katso myös
   Irenat (suku) Wikispeciesissä   Irenat (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Irenat (Irena) on pienikokoisten varpuslintujen suku, joka kuuluu irenoiden heimoon. Sukuun kuuluu kaksi lajia.
Irenat esiintyvät luonnonvaraisina Filippiineillä ja Etelä-Aasiassa. Irenoita tapaa useimmin metsistä ja plantaaseilta. Ne ovat bulbulimaisia lintuja, mutta ovat kuitenkin bulbuleita värikkäämpiä, ja myös koirailla ja naarailla on eroja. Koirailla on tummansininen höyhenpeite, naaraat ovat arkisempia ja vihertäviä. Irenat syövät hedelmiä, etenkin viikunoita, ja joskus myös hyönteisiä. Lintujen pesä on puussa, ja siellä on 2–3 munaa.
Lajit

Filippiinienirena Irena cyanogastra
Sini-irena Irena puella
Aiheesta muualla

Irena-videoita (Irenidae)
Irena Sendler

Irena Sendler 1942
Irena Stanisława Sendler (15. helmikuuta 1910 Varsova – 12. toukokuuta 2008) oli puolalainen sosiaalityöntekijä. Hän tuli tunnetuksi toisen maailmansodan aikaan toiminnassaan vastarintaverkostossa, jossa pelastettiin juutalaisia lapsia Varsovan ghetosta. Sendler oli yksi toiminnan organisoijista. Muut aktivistit, jotka auttoivat ja toisinaan itse kuljettivat lapsia ghetosta ulos, olivat Sendlerin tavoin vasemmistolaisesti suuntautuneita tai katolilaisia sosiaalityöntekijöitä.
Pelastettujen lasten määrää on vaikea arvioida, sillä heidän henkilöytensä tavallisesti häivytettiin, mutta arviot vaihtelevat muutamasta sadasta yli kahteentuhanteen. Toimittaja Anna Bikontin, joka on kirjoittanut kirjan Sendleristä (Sedlerowa w ukryciu, 2017), mukaan lapsia oli todennäköisimmin muutama sata. Koko Puolassa arvioidaan holokaustista selvinneiden juutalaislasten määrän olleen noin viisituhatta. Lapset sijoitettiin katolisiin puolalaisperheisiin, kasvatuslaitoksiin tai luostarien ylläpitämiin orpokoteihin. Sendlerin rooli organisaatiossa oli etsiä ghetosta ulos salakuljetetuille lapsille sopivia sijoituspaikkoja ja toimittaa Żegota-liikkeen hankkimia varoja maksuksi ylläpidosta.
Gestapo pidätti Sendlerin vuonna 1943. Häntä kidutettiin ja hänet aiottiin teloittaa, mutta vastarintaliikkeen onnistui pelastaa hänet.
Sendler jatkoi sodan jälkeen työtään sosiaalityöntekijänä. Hän liittyi Puolan yhtyneeseen työväenpuolueeseen PZPR:ään. Vuosituhannen vaihteen jälkeen hänet "löydettiin" ja hän alkoi saada tunnustusta ansioistaan. Israelissa hänet julistettiin ”Vanhurskaaksi kansakuntien joukossa”. 10. lokakuuta 2003 hänestä tehtiin Valkoisen Kotkan ritarikunnan jäsen.