stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuusikon koulu

| Kuusikon koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Hovitie 11, 01380 Vantaa
Koordinaatit:  60.2828°N, 25.0637°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Perustettu:  1964
Rehtori:  Mirja-Riikka Kilponen,  vararehtori Teemu Leinonen
Luokat:  1–6
Oppilaita:  303 (2019)
Verkkosivut
Kuusikon koulu on vuonna 1964 valmistunut suomenkielinen alakoulu Kuninkaalan kaupunginosassa Vantaalla. Noin 350 oppilaan kouluun kuuluvat luokka-asteet 1–6. Koulussa on myös montessoriluokkia, joissa sovelletaan lapsen kehitystason huomioivaa ja lapsen toimintaa tarkkailevaa montessoripedagogiikkaa.
Vuonna 2019 koulussa oli noin 330 oppilasta. Opettajia ja avustajia on yhteensä noin 30.
Kuusikon koulu on Vantaan Kuninkaalan kaupunginosan Kuusikon asuinalueella toimiva alakoulu.
Vuonna 1963 valmistuneen koulun opetuksessa sovelletaan montessoripedagogiikkaa kahdella montessoriluokalla.
Aiheesta muualla

Vantaan kaupunki: Montessoriopetus
Leesio

Leesio (lat. laedere, lyödä, vahingoittaa) on lääketieteessä käytetty termi, joka tarkoittaa elimen toimintaan tai rakenteeseen liittyvää sairaalloista vammaa, vauriota tai häiriötä.
Kyse voi olla esimerkiksi iskun tai syövän aiheuttamasta haavasta ihossa tai jonkin sairauden aiheuttamasta sisäelimen vaurioitumisesta.
Lakimies (lehti)

Lakimies on Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen vuodesta 1903 julkaisema aikakirja.
Lehdessä julkaistaan oikeustieteellisiä artikkeleita, oikeustapauskommentteja ja kirja-arvosteluja. Lehden päätoimittaja on apulaisprofessori Tatu Hyttinen.
Kirjoittajapalkinnot

Suomalainen Lakimiesyhdistys on vuosittain jakanut jollekin Lakimieslehdessä artikkelin julkaisseelle kirjoittajalle parhaan kirjoituksen palkinnon vuodesta 1979 alkaen ja nuoren kirjoittajan palkinnon vuodesta 1999 alkaen.
Aiheesta muualla

Lakimiehen digitoidut vuosikerrat 1903–1999 (Kansalliskirjasto)
Kuningas Ottokarin valtikka

| Kuningas Ottokarin valtikka> Le Sceptre d’Ottokar |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hergé
Kuvittaja:  Hergé
Kansitaiteilija:  Hergé
Kieli:  ranska
Julkaistu:  1938–1939
Suomennos
Suomentaja:  Heikki ja Soile Kaukoranta
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1977
Sivumäärä:  62
ISBN:  951-1-04271-8
Sarja: Tintin seikkailut
Edeltävä:  Mustan saaren salaisuus
Seuraava:  Kultasaksinen rapu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kuningas Ottokarin valtikka (ransk. Le Sceptre d’Ottokar) on belgialaisen sarjakuvataiteilija Hergén piirtämä ja käsikirjoittama kahdeksas Tintti-albumi. Se ilmestyi alun perin mustavalkoisena jatkotarinana belgialaisessa Le Petit Vingtième -sanomalehdessä vuosina 1938–1939. Vuonna 1939 tarina julkaistiin 106-sivuisena albumina, ja myöhemmin vuonna 1947 ilmestyi uudelleenpiirretty ja väritetty 62-sivuinen albumi. Kun Hergé valmisteli vuonna 1947 julkaistua tarinan uudelleenpiirrettyä versiota, häntä avusti Blake ja Mortimer -sarjakuvan tekijä Edgar Pierre Jacobs.
Kuningas Ottokarin valtikka on ensimmäinen suomeksi painettu Tintti-tarina. WSOY julkaisi sen vuonna 1961 nimellä Ottokarin valtikka. Vuonna 1974 Zoom-lehti julkaisi sen 16-osaisena jatkosarjana, myös nimellä Ottokarin valtikka.[lähde? ] Myöhemmin Otava julkaisi kyseisen albumin Heikki ja Soile Kaukorannan suomentamana vuonna 1977 Tintin seikkailut -sarjan 19. osana ja antoi sille uudeksi nimeksi Kuningas Ottokarin valtikka. Vuonna 2015 Otava julkaisi tarinan uudessa Lehtimies Tintti seikkailee -albumisarjassa nimellä Ottokarin valtikka.
Tarinan juoni sai vaikutteita 1930-luvun loppupuolen Euroopan tapahtumista ja sillä on poliittista sanomaa. Esimerkiksi Teräskaartin johtajan Müsstlerin nimi on yhdistelmä Mussolinista ja Hitleristä. Teräskaarti taas viittaa romanialaiseen Rautakaartiin. Kertomus on sisällöltään natsivastainen ja kritisoi kansallissosialistisen Saksan laajentumispyrkimyksiä, kuten Itävallan liittämistä Saksaan vuonna 1938. Tarinassa Tintti yrittää estää fasistisen Bordurian tukeman Teräskaarti-puolueen johtajan Musstlerin suunnitelmat liittää rauhanomainen Syldavia osaksi Borduriaa.
Sarjakuvassa esiintyvä Kropowin linna on saanut ulkoasuunsa tunnistettavia vaikutteita Suomen Olavinlinnasta.
Juoni

Tarina saa alkunsa, kun Tintti löytää puistonpenkiltä unohtuneen salkun ja palauttaa sen omistajalleen, professori Nestor Halambiquelle. Professorin kotona Tintti huomaa, että Halambique on sigillografi eli sinettien tutkija. Halambique esittelee Tintille mittavaa sinettikokoelmaansa, johon kuuluu Syldavian kuningas Ottokar IV:lle kuulunut sinetti. Pian tämän jälkeen Tintti huomaa, että salaperäiset miehet tarkkailevat häntä ja Halambiquea. Kun Tintti yritetään murhata pommilla, hän epäilee tapauksen liittyvän syldavialaisiin ja matkustaa Halambiquen kanssa Syldaviaan.
Lentomatkan aikana Tintti lukee esitteestä, että mikäli Syldavian kuningas menettää valtikkansa, hänen on lain mukaan luovuttava vallasta. Syldaviassa Tintille paljastuu, että Halambique oli osallisena piireissä, jotka suunnittelevat valtikan varastamista. Tintti tapaa lopulta eversti Boriksen, kuninkaan adjutantin, ja kertoo tälle uhkaavasta salaliitosta. Mutta Boris uskotteleekin Syldavian nykyiselle kuningas Muskar XII:lle Tintin olevan vain ”nuori anarkisti”. Lopulta Tintti tapaa kuninkaan uudestaan ja onnistuu vakuuttamaan tämän Boriksen osallisuudesta salaliitossa. Kuningas ja Tintti saapuvat kuninkaalliseen aarrekammioon, missä he huomaavat valtikan kuninkaallisena valokuvaajana toimivan Halambiquen varastaneen valtikan. Tintti jahtaa valtikan varastaneita salaliittolaisia, ja Syldavian ja Bordurian rajalla hän saa valtikan itselleen. Hän myös saa selville, että valtikan varastaminen on osana bordurialaisten suunnitelmaa valloittaa Syldavia.
Tintti varastaa bordurialaisille kuuluvan Messerschmitt Bf 109 -hävittäjän ja lentää sillä takaisin Syldaviaan. Syldavian ilmatilaan saavuttuaan kone joutuu syldavialaisen ilmatorjunnan tuhoamaksi, mutta Tintti onnistuu pelastautumaan laskuvarjolla. Kun Tintti lopulta saapuu Syldavian pääkaupungin Klowin kuninkaanlinnaan ja valtikka palautetaan takaisin kuninkaalle, salaliitto paljastuu syldavialaisen, borduurimielisen Teräskaarti-puolueen johtajan Müsstlerin suunnittelemaksi. Kuningas määrää Müsstlerin ja muut salaliittolaiset vangittaviksi, ja määrää syldavialaisia joukkoja Syldavian ja Bordurian väliselle rajalle. Borduria kuitenkin vetää omat joukkonsa rajalta ja julkaisee lausunnon, jossa se hämmästelee syldavialaisten ”käsittämätöntä asennoitumista”.
Seuraavana päivänä kuningas Muskar XII myöntää Tintille Kultaisen pelikaanin ritariston korkeimman mahdollisen kunniamitalin, Suurpelikaanin ristin. Hänelle selviää myös, että oikea Nestor Halambique oli kaapattu ja että huijari, joka oli yrittänyt varastaa valtikan, oli tämän kaksoisveli, Alfred.
Kun Tintti ja Milou palaavat takaisin kotiin lentoveneellä, kone laskeutuu yhtäkkiä mereen. Koneessa olevat Dupont ja Dupond säikähtävät, kunnes he muistavat, että lentovene kykenee laskeutumaan veteen. Tämä huvittaa suuresti etsiväkaksikkoa, mutta kun he astuvat ulos koneesta, he epäonnekseen putoavat veteen.
Kuningas Ottokarin valtikka sisältää Bianca Castafioren ensiesiintymisen.
Aiheesta muualla

Ottokarin valtikan esittely Reijo Vallan blogissa
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit:  Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot:  Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat:  Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat:  Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat:  Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit:  Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit:  Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta:  Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Lakikorkeus

Lakikorkeus (engl. ceiling) ilmailussa kertoo sen tiheyskorkeuden, jonka lentokone voi saavuttaa tietyissä olosuhteissa.
Käytännöllinen lakikorkeus

Käytännöllisellä lakikorkeudella tarkoitetaan korkeutta, jolla laipat ja solakot kiinni, kaikkien moottorien käydessä ja tuottaessa suurimman jatkuvan tehon, parhaan nousunopeuden lentonopeudella lentävä lentokone ei nouse enää ylöspäin yli 30 m/min eli 0,5 m/s.
Kaksimoottorisen lentokoneen käytännöllinen lakikorkeus voidaan määrittää myös toinen moottori sammutettuna ja potkuri lepuutettuna (engl. one engine inoperative eli OEI). Tällöin käytännöllinen lakikorkeus on saavutettu, kun lentokone ei nouse enää ylöspäin yli 15 m/min.
Absoluuttinen lakikorkeus

Absoluuttisella lakikorkeudella tarkoitetaan korkeutta, jota korkeammalla lentokone ei voi enää nousta, tai korkeutta, jota korkeammalla matkustamon paineistus ei enää toimi suunnitellulla tavalla.
Matkustajalentokoneiden absoluuttinen lakikorkeus on noin 12 kilometriä, mutta jotkut yksityissuihkukoneet voivat lentää jopa 15 kilometrin korkeudella. Hävittäjälentokoneilla yli 25 kilometrin lakikorkeus ei ole poikkeuksellista.
Lapuan kansallispuku

Lapuan kansallispuku on suomalainen kansallispuku.
Kansallispuku on suunniteltu 1930-luvun alussa. Suunnittelijan henkilöllisyys ei ole tiedossa.
Pukuun kuuluu mm. karstalangasta kudottu hame, helysolki ja punainen liivi.
Aiheesta muualla

http://www.lapuanpuku.fi/index.html
Käyttäjäoikeuslista

Käyttäjäoikeuslista eli pääsylista (engl. access control list, ACL) on tietotekniikassa menetelmä käyttäjäoikeuksien määrittelemiseen. Tekniikkaa käytetään hienojakoisempaan oikeuksien jakamiseen. Tiedostojärjestelmien lisäksi tietokoneverkon laitteissa on vastaava menetelmä. Perinteinen mekanismi oikeuksille on hyvin yksinkertainen, josta tulee vaikeasti hallittava ja vaatii pääkäyttäjän oikeuksia. Käyttäjäoikeuslista on kehitetty vaihtoehdoksi, josta on useita erilaisia toteutuksia Unix-tyyppisille käyttöjärjestelmille.
POSIX-standardiin kehitettiin POSIX ACL -ehdotus standardoidusta menetelmästä. Ehdotuksen luonnos on vedetty pois, mutta useissa järjestelmissä oleva toteutus perustuu POSIX ACL ehdotukseen.
Minimissään POSIX ACL koostuu joukosta merkintöjä, joissa annetaan käyttäjälle tai ryhmälle luku-, kirjoitus- tai suoritusoikeus hakemistolle tai tiedostolle. Laajennettu ACL menee pidemmälle ja vaatii maskin sekä useita merkintöjä nimetyille käyttäjille tai ryhmätyypeille.
Käyttäjäoikeuslista on eräs toteutus Discretionary access control (DAC) -mekanismille.
Aiheesta muualla

Access Control and Operating System Security, John Mitchell (PDF) (englanniksi)
https://docs.aws.amazon.com/AmazonS3/latest/userguide/acl-overview.html
https://docs.microsoft.com/en-us/windows/win32/secauthz/access-control-lists
Kuhva

| Kuhva ven>  Кухва, latv. Kūkova |
| --- | --- |

Maat:  Venäjä, Latvia
Alue:  Pihkovan alue (ven.)
Piiri:  Pytalovo, Ostrov (ven.)
Kunnat:  Viļakan kunta, Baltinavan kunta, Kārsava kunta (latv.)
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Kuhvan valuma-alue
Pinta-ala:  828 km²
Pääuoman osuudet:  Kuhva ja Kūkova
Yhtyy:  Velikaja (85 km suistosta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Nūmierņan järvi
 :  56.846111°N, 27.526111°E
Laskupaikka:  Velikaja, Kahnova
 :  57.374444°N, 28.163056°E
Sivu-uomat:  Pelegi, Ludonka, Rika ja Supenka
Taajamat:  Nosovo
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  104,2 m mpy.
Laskukorkeus:  46,5 m mpy.
Korkeusero:  58 m
Pituus:  106 km  
Kaltevuus:  0,54 m/km
Keskivirtaama:  4,95 m³/s (MQ) (0,156 km³/a )
Muuta
Kuhva (ven. Кухва, Кухава, Kuhava , latv. Kūkova, Kokava, Kuhva, Kukva ) on Itä-Latviassa ja Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku

Kuhva on 106 kilometriä pitkä joki, joka alkaa Latviassa ja yhtyy pääuomaansa Velikajaan Venäjällä. Joen nimi on Latviassa Kūkova ja Venäjällä Kuhva. Se toimii kahdesti ja yhteensä noin 25 kilometrin matkalla maiden välisenä rajajokena. Joen toinen tai molemmat rannat kuuluvat Latvialle 47 kilometrin matkalla ja vastaavasti 84 kilometrin matkalla Venäjälle. Latviassa se virtaa Viļakan-, Baltinavan- ja Kārsavan kuntien läpi. Venäjällä se siirtyy Pihkovan alueella ensin Pytalovon piirin ja alempana Ostrovin piirin alueelle.
Joen lähdejärvi on Nūmierņan järvi, jonka laskuojan katsotaan olevan joen alku. Joen yläjuoksulla Latvian puolella sen kulkuun on puututtu voimakkaasti. Niinpä se on monesti kaivettu suoraksi ja monet meanderoivat osuudet ovat lyhentyneet merkittävästi. Aluksi oja kulkee kohti itää ja saavuttaa maiden välisen rajan. Siellä uoma kääntyy kohti pohjois-koillista ja valtioiden raja seuraa sitä kahdesti. Täällä siihen yhtyy ensin sivuoja Supenka ja alempana vielä sen suurin sivujoki Rika, joka saapuu siihen Latvian puolelta. Kuhva jää tämän jälkeen lopullisesti Venäjälle puolelle Nosovon kylän (Носово) alueella. Täällä joki alkaa mutkitella luonnollisesti matkallaan eteenpäin. Sen varrella sijaitsevat kylät Stupani (Ступани) ja Linovo (Линово). Joki saavuttaa 20 kilometrin jälkeen Ostrovin piirin rajan kohdassa, jossa sivujoki Pelegi yhtyy siihen. Raja seuraa jokea Vjadalle asti, jota raja alkaa tämän jälkeen seurata Vjadaa. Samalla Kuhva kääntyy itä-koilliseen ja saavuttaa pian Kahnovan kylän (Кахнова) jälkeen Velikajan. Täällä Kuhva yhtyy pääuomaansa kaksi kilometriä alempana kuin viereinen sivujoki Utroja ja kolme kilometriä ylempänä kuin Vjada.
Valuma-alue ja sivujoet

Kuhvan valuma-alueiden lähteet sijaitsevat Haanjan ylängön ja Latgallian ylängön välisellä vedenjakaja-alueella. Se sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi  Itämerellä Suomenlahteen. Valuma-alueen pinta-ala on 828 neliökilometriä, josta Latviassa sijaitsee 462 neliökilometriä  ja loput 366 neliökilometriä Venäjällä. Kuhvan suurimpia sivujokia ja -ojia on esitelty alla taulukossa.
| yhtyy Kuhvaan  (km suusta) | nimi | nimi (ven>  ) | nimi (latv>  ') | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 | Pelegi | Пелеги |  | 15 |  | 1 |
| 44 | Ludonka | Лудонка | Lodumka | 23/25 |  | 1,2 |
| 63 | Rika | Рика | Rika | 30/31 | 136 | 1,2 |
| 82 | Supenka | Супенка | Supenka | 21 |  | 1 |
| 88 | Pazlauka | Пазлаука | Pazlauga | 10 |  | 1 |

Lähteet: 1 = , 2 =
Joen valuma-alueella on joitakin järviä. Järvistä vain Nūmierņan järvi sijaitsee lähdejärvenä joenuomassa
Hallintoalue

Venäjän valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen Venäjän vesistörekisterin numero on 01030000212102000028792 . Kummankaan valtion vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy Venäjällä kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Кухва, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
1 2 3 4 5  Teksti on osittain käännös latviankielisestä artikkelista lv:Kūkova, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
Käännös suomeksi
Lapuan kaupungintalo

| Lapuan kaupungintalo |
| --- | --- |

Osoite:  Valtuustontie 8 62100 Lapua
Sijainti:  Lapua
Valmistumisvuosi:  1924
Suunnittelija:  Matti Visanti
Omistaja:  Lapuan kaupunki
Käyttäjä:  Lapuan kaupunginvaltuusto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lapuan kaupungintalo on Matti Visannin suunnittelema rakennus. Kaupungintalo rakennettiin vuosina 1923–1924 ja otettiin käyttöön syyskuussa 1924. Sen tiloissa ovat toimineet muun muassa säästöpankki, kirjasto ja kahvila, kansanhuolto, Lapuan hiippakunnan tuomiokapituli ja sen kellaritiloissa on toiminut myös putka.
Aiheesta muualla

Lapua: Kaupungintalon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kvæfjordin kirkko

| Kvæfjordin kirkko Kvæfjord kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Kvæfjord, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1867
Suunnittelija:  Jacob Wilhelm Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  550
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kvæfjordin kirkko (norj. Kvæfjord kirke) on Kvæfjordin kunnassa Tromssan läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867. Sen suunnitteli arkkitehti Jacob Wilhelm Nordan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvæfjordin kirkko Wikimedia Commonsissa
Lammenneidon laulu

| Lammenneidon laulu> The Nixie's Song |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Holly Black & Tony DiTerlizzi
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, nuortenkirjallisuus
Julkaistu:  18. syyskuuta 2007
Suomennos
Suomentaja:  Ulla Lempinen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  17. maaliskuuta 2008
Sivumäärä:  178
ISBN:  978-951-0-33953-4
Sarja: Spiderwickin kronikat II
Seuraava:  Jättiläispulma
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lammenneidon laulu on osa Spiderwickin kronikat -sarjaa, jota kirjoittavat Holly Black ja Tony DiTerlizzi. Kirjan englanninkielinen alkuteos julkaistiin 18. syyskuuta 2007 ja suomenkielinen käännös 17. maaliskuuta 2008. Kirjan suomensi Ulla Lempinen ja sen julkaisi WSOY.
Aiheesta muualla

Risingshadow.net: Kirjan tietoja (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Kirjat:   Haltijakirja  Silmikivi  Lucindan salaisuus  Rautapuu  Mulgaratin raivo 
Muut kirjat:   Lammenneidon laulu  Arthur Spiderwickin luonto-opas: Ihmeellinen maailma ympärillämme 
Hahmot:  Luettelo hahmoista
Muuta:   Elokuva  Videopeli  Soundtrack
Květa Fialová

Květa Fialová Prahassa vuonna 2009
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Květa Fialová (ääntäminen [kvjeta fialovaa]; 1. syyskuuta 1929 Veľké Dravce, Tšekkoslovakia, nyt Slovakia – 26. syyskuuta 2017 Praha, Tšekki) oli tšekkiläinen elokuva-, ääni- ja teatterinäyttelijätär. Hänet on nähty muun muassa elokuvissa Tarkoin vartioidut junat (1966) ja Adele ei ole vielä syönyt (1977).
Aiheesta muualla

Květa Fialová Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lapuan junaturma (tammikuu 1986)

| Lapuan junaturma |
| --- | --- |
Päivämäärä:  29. tammikuuta 1986
Aika:  13.45
Paikka:  Lapuan rautatieasema
Valtio:  Suomi
Rataosa:  Seinäjoki–Oulu
Liikennöitsijä(t):  Valtionrautatiet
Turman kuvaus:  yhteentörmäys
Turman syy:  punaisen opastimen ohittaminen
Tiedot
Junia osallisena:  2
Juna(t):  henkilöjuna ja tavarajuna
Matkustajia yht.:  n. 30
Loukkaantuneita:  15
Lapuan junaturma tapahtui keskiviikkona 29. tammikuuta 1986 kello 13.45 Lapuan rautatieaseman eteläpäässä, kun etelään matkalla ollut henkilöjuna ja pohjoiseen matkalla ollut tavarajuna törmäsivät toisiinsa. Turmassa loukkaantui 15 henkeä.
Ennen turmaa pohjoisesta saapunut henkilöjuna ohjattiin Lapuan liikennepaikalla raiteelle 1, joka oli asemaa lähinnä oleva laituriraide ja jonne saavuttiin ns. hitaiden vaihteiden kautta nopeudella 35 km/h. Lapuaa lähestyi samanaikaisesti etelästä tavarajuna, jonka oli määrä sivuuttaa Lapuan liikennepaikka pysähtymättä pääraidetta eli raidetta 5 pitkin.
Lapuan liikennepaikan liikenteenohjaustoimintoja hoidettiin tuolloin kaukokäytöllä Seinäjoen rautatieasemalla sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Kauko-ohjaaja oli asettanut tavarajunalle kulkutien raiteelle 5, ja opastimet näyttivät punaista eli seis-opastetta henkilöjunalle. Henkilöjuna lähti liikkeelle aikataulunsa mukaisesti ja ohitti seis-opastetta näyttäneen lähtöopastimen. Tämän jälkeen juna ohjautui kohti pääraidetta. Molempien junien veturimiehet näkivät vastaantulevan junan ja ehtivät hypätä pois junastaan ennen törmäystä.
Törmäyshetkellä tavarajunan nopeus oli noin 80 km/h ja henkilöjunan noin 20–30 km/h. Törmäyksen seurauksena molempien junien veturit, Sr1-sarjan sähköveturit nro 3022 ja 3079, suistuivat raiteilta. Raiteilta suistuessaan tavarajunan veturi tuhosi lähes puolet radan varrella sijainneesta omakotitalosta. Lisäksi tavarajunan kolme ensimmäistä sekä pikajunan toinen vaunu suistuivat kiskoilta. Suistunut kalusto vaurioitti lisäksi sähköradan rakenteita. Liikenne oli poikki Lapuan kohdalla kuuden tunnin ajan.
Onnettomuuden syyksi varmistui myöhemmin inhimillinen erehdys. Rautatiehallituksen mukaan junista, turvalaitteista tai radasta ei löytynyt sellaista vikaa, joka olisi voinut aiheuttaa onnettomuuden.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Lapuan ja Turengin junaturmat
Květa Jeriová

| Květa Jeriová |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Květoslava Jeriová-Pecková
Syntynyt: 10. lokakuuta 1956 (ikä 68) Zálesní Lhota, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekkoslovakia
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1981 – 1984
Voitot:  8
Palkintokorokkeella:  10
| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sarajevo 1984 | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1980 | 5 km |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 5 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | 10 km |  |
Květoslava (Květa) Jeriová-Pecková (s. 10. lokakuuta 1956 Studenec) on tšekkiläinen entinen hiihtäjä. Aktiiviaikanaan hän edusti Tšekkoslovakiaa.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Jeriová saavutti pronssia viiden kilometrin kilpailusta. Oslon MM-kisoissa 1982 hän hiihti pronssille kymmenellä kilometrillä. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän saavutti viestihopeaa ja uusi neljän vuoden takaisen pronssimitalinsa viidellä kilometrillä.
Maailmancupissa Jeriová voitti kaikkiaan kahdeksan osakilpailua.
Aiheesta muualla

Květa Jeriová Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Květa Peschke

| Květa Peschke |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. heinäkuuta 1975 (ikä 49)
Kansalaisuus:   Tšekki
Tennispelaaja
Pituus:  165 cm
Paino:  58 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1993–
Palkintorahat:  6 147 937 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  26. (7.11.2005)
Turnausvoittoja:  11
Voitot/tappiot:  322–213
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2000)
Ranskan avoimet:  3. kierros (1999, 2000)
Wimbledon:  4. kierros (2005)
Yhdysvaltain avoimet:  2. kierros (1998, 2000)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  1. (4.7.2011)
Turnausvoittoja:  33
Voitot/tappiot:  662–386
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  välierät (2011)
Ranskan avoimet:  loppuottelu (2010)
Wimbledon:  voitto (2011)
Yhdysvaltain avoimet:  välierät (2006, 2007)
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Květoslava Peschkeová (tunnetaan paremmin nimellä Květa Peschke, o.s. Hrdličková; s. 9. heinäkuuta 1975 Bílovec) on tšekkiläinen tennispelaaja.
Peschken uran paras suoritus on vuoden 2011 Wimbledonin tennisturnauksen nelinpelin voitto, yhdessä slovenialaisen Katarina Srebotnikin kanssa. Pari myös nousi nelinpelirankingin kärkeen voittonsa jälkeen, heinäkuussa 2011.