Bathory (yhtye)
Jälkimaine ja perintö

»Musiikkimaailmassa jossa vaikutusvallalla tai merkityksellä ei ole mitään tekemistä suursuosion kanssa, vain harva äärimetallia pioneerisoinut yhtye herättää niin syvää salaperäisyyden tunnetta tahi voimakasta kunnioitusta kuin ruotsalainen Bathory.» 
(Eduardo Rivadavia, AllMusic.)
Äärimetallin epäkaupallisuudesta johtuen Bathoryn julkaisuja ei juuri huomioitu valtavirtalehdistössä. Metalliyhteisössä yhtyeen raaka ja väkivaltainen soundi sai kuitenkin suosiota, ja se loi yhtyeelle kulttistatuksen, jota sen salaperäinen julkisuuskuva entisestään voimisti. Suosio ei ollut kuitenkaan aina taattua, ja moni fanzine ja metallilehti myös pilkkasi yhtyeen saatanallista imagoa, ja esimerkiksi brittiläinen Kerrang! arvosteli ankarasti yhtyeen alkutuotantoa. Kun Bathory alkoi soittaa viikinkiaiheista musiikkia, sitä myös syytettiin natsisympatioista, jotka yhtye kiisti. Yhtyeen levyt myivät underground-julkaisujen mittapuulla hyvin, ja Forsberg kertoi aina olleensa ihmeissään siitä, kuinka paljon hänen musiikkinsa myi. Yhtyeen salaperäinen julkisuuskuva ja sen asema Forsbergin sooloprojektina innosti tulevia black metal -yhtyeitä.
Bathory katsotaan usein parhaiden black metal -yhtyeiden joukkoon ja sen musiikki genren parhaimmistoon. Yhtye mielletään Venomin kanssa black metalin pääasiallisiksi kehittäjiksi, joskin Venomin tyyli oli lähempänä perinteisempää speed- ja thrash metalia.
Yhtyeen albumeista etenkin Under the Sign of the Black Markilla (1987) oli huomattava vaikutus 1990-luvun norjalaiseen black metal -musiikkiin, ja monet lajityypin yhtyeet ovat kertoneet Bathoryn olleen suuri innoittaja. Näihin yhtyeisin lukeutuvat muun muassa Burzum, Mayhem, Emperor, Dark Funeral, Darkthrone, Marduk, Satyricon, ja Dimmu Borgir. Black metalin ohella yhtye pioneerisoi viikinkimetallia albumeillaan Blood Fire Death (1988) ja Hammerheart (1991).
AllMusicin Eduardo Rivadavia katsoo paitsi yhtyeen black metal -musiikin, myös viikinkialbumien inspiroineen norjalaisen black metal -liikkeen kristinuskonvastaisuutta ja väkivaltaisuutta. Hänen mukaansa Bathory toi pohjoismaiseen black metal -liikkeeseen nostalgista kaipuuta esikristillisiin pakana-aikoihin pelkän kristinuskonvastaisuuden rinnalle. Forsberg itse kielsi yllyttäneensä ketään väkivaltaan ja tuomitsi norjalaisen black metal -liikkeen rikokset.
Musiikin ohella Bathory pionerisoi black metal -yhtyeiden imagoa ja epäsuorasti lavaesiintymistä. Forsberg esiintyi haastatteluissa sekä promootiokuvissa mustaan nahkaan, panosvöihin sekä niitteihin ja pitkiin piikkeihin sonnustautuneena. Rekvisiittaan kuului keskiaikaisia aseita, pentagrammeja, vuohen päitä, käännettyjä ristejä, soihtuja sekä teko- tai sianverta. Toisinaan Forsberg harrasti myös tulenpuhallusta. Forsberg toimi yhtyeen keulakuvana ja ainoana haastateltavana; yhtye esiintyi virallisessa yhteiskuvassa vain kerran, Blood Fire Deathin (1988) vinyylijulkaisun sisäkansissa.
Bathoryn entinen rumpali Jonas Åkerlund kommentoi Forsbergin kuoleman olleen hyvin traaginen. Åkerlundin mukaan tällä olisi ollut paljon enemmän annettavaa, ja hänestä tämä oli erittäin lahjakas ja tuottelias muusikko. Hän kertoi useita eri musiikinlajeja edustaneiden muusikoiden, kuten Marilyn Mansonin, Billy Corganin sekä Metallican jäsenten kertoneen hänelle kuuntelevansa Bathoryä.
Forsbergin kanssa kirjeenvaihtoa käynyt yhdysvaltalainen fantasiakirjailija C. Dean Andersson kirjoitti tämän kuoleman merkkipäivänä 2019 heidän välisestä ystävyydestään, ja tämän äkillisestä kuolemasta. Anderssonin mukaan Forsbergin kirjeet sekä musiikki kertoivat älykkäästä ja kotimaataan rakastavasta miehestä, jolla oli vakaa elämänkatsomus ja uskomukset. Hänen mielestä Forsbergin kuolemaa ei tulisi niinkään surra, vaan hänen elämäänsä ja musiikkia juhlia. Hän myös kertoo kirjoittavansa tämän pohjalta hahmoa uuteen fantasiakirjaansa.