stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Härönjärvi (Virrat)
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Kitusjärven alueeseen (35.482) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,5 metriä mpy.
Ikuinen rakkaus (vuoden 1994 elokuva)

| Ikuinen rakkaus> Immortal Beloved |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bernard Rose
Käsikirjoittaja:  Bernard Rose
Tuottaja:   Bruce Davey  Stephen McEveety 
Säveltäjä:  George Fenton
Kuvaaja:  Peter Suschitzky
Leikkaaja:  Dan Rae
Pukusuunnittelija:  Maurizio Millenotti
Erikoistehosteet:  Garth Inns
Pääosat:   Gary Oldman  Jeroen Krabbé  Isabella Rossellini 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Icon Entertainment International  Columbia Pictures Corporation 
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   16. joulukuuta 1994 (Yhdysvallat)  24. maaliskuuta 1995 (Suomi) 
Kesto:  121 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ikuinen rakkaus (Immortal Beloved) on vuonna 1994 julkaistu elokuva, joka kertoo säveltäjä Ludwig van Beethovenista. Elokuvan lähtökohtana on Beethovenin jäämistöstä löytyvä kirje, jossa hän testamenttaa omaisuutensa ”ikuiselle rakkaudelleen”. Beethovenin ystävä Anton Schindler ryhtyy selvittämään ”ikuisen rakkauden” henkilöllisyyttä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gary Oldman  | … |  Ludwig van Beethoven   |
|  Jeroen Krabbé  | … |  Anton Felix Schindler   |
|  Isabella Rossellini  | … |  Anna Marie Erdödy   |
|  Johanna ter Steege  | … |  Johanna Reiss   |
|  Marco Hofschneider  | … |  Karl van Beethoven   |
|  Miriam Margolyes  | … |  Nanette Streicher   |
|  Barry Humphries  | … |  Clemens Metternich   |
|  Valeria Golino  | … |  Giulietta Guicciardi   |
|  Liugi DiBerti  | … |  Franz Josef Guicciardi   |
|  Matthew North  | … |  nuori Karl Van Beethoven   |
|  Leo Faulkner  | … |  nuori Ludwig Van Beethoven   |
|  Luigi Diberti  | … |  Franz Josef Guicciardi   |
|  Gerard Horan  | … |  Nikolaus Johann Van Beethoven   |
|  Christopher Fulford  | … |  Casper Anton Karl Van Beethoven   |
|  Alexandra Pigg  | … |  Therese Obermayer   |
|  Claudia Solti  | … |  Theresa von Brunsvik   |
|  Michael Culkin  | … |  Jakob Hotscevar   |
|  Donal Gibson  | … |  Karl Holz   |
|  Tomás Hanák  | … |  Jacob Raicz   |
|  Geno Lechner  | … |  Josephine von Brunswick   |
|  Petr Pospichal  | … |  Thin Man   |
|  Rory Edwards  | … |  Wenzel Robert von Gallenberg   |
|  Hannes Flaschberger  | … |  Joseph Deym   |
|  Fintan McKeown  | … |  Johann Van Beethoven   |
|  Everton Nelson  | … |  George Bridgtower   |
|  Sandra Voe  | … |  Marie Frolich   |
|  Bernard Rose  | … |  Max Friedrich   |
|  Jindra Petrakova  | … |  Lilo Braun   |
|  Marek Vasut  | … |  huoltopoliisi   |
|  Hugo Kaminsky  | … |  rauhantuomari   |
|  Staislav Behal  | … |  Ignaz Schuppanzigh   |
|  Arnostka Mohelska  | … |  Suzanna Guicciardi   |
|  Stepan Hlatky  | … |  Zoltan   |
|  Anna Lovitt  | … |  Fritzi Erdody   |
|  Ruby Rose  | … |  Mimi Erdody   |
|  Johan Kolinsky  | … |  August Erdody   |
|  Jan Kuzelka  | … |  maalaispoliisi   |
|  Barbora Srncova  | … |  Erdodyen palvelija   |
|  Bruce Davey  | … |  tykistökapteeni   |
Lähde:
Ian Mitchell

| Ian Mitchell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1999 (ikä 25) St. Albert, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Boston Bruins
Sarja:  NHL
Pelinumero:  14
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Chicago Blackhawks (NHL)
NHL-varaus:  57. varaus, 2017 Chicago Blackhawks
Ian Mitchell (s. 18. tammikuuta 1999 St. Albert, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija. Mitchell edustaa NHL-seura Boston Bruinsia. Chicago Blackhawks varasi Mitchellin NHL:n varaustilaisuuden 2017 toisella kierroksella 57. varausvuorolla. Hän on pelipaikaltaan puolustaja ja laukoo oikealta. Mitchell on pelannut urallaan 39 NHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt kolme maalia ja neljä syöttöä eli seitsemän tehopistettä. Tilastot päivitetty ennen kauden 2021-2022 alkua.
Kesäkuussa 2023 Blackhwaks kauppasi Mitchellin ja Alec Regulan Boston Bruinsiin vaihdossa Taylor Halliin ja Nick Folignoon.
Ian Millar

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ian Millar hevosensa kanssa  |  Ian Millar hevosensa kanssa  |  Ian Millar hevosensa kanssa  |  |
Maa:  Kanada
Esteratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | joukkuekilpailu |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | henkilökohtainen |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Winnipeg 1999 | henkilökohtainen |  |
|  Kultaa | Toronto 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | San Juan 1979 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Caracas 1983 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Havanna 1991 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2007 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | San Juan 1979 | henkilökohtainen |  |
|  Pronssia | Winnipeg 1999 | joukkuekilpailu |  |
Ian Millar (s. 6. tammikuuta 1947 Halifax, Nova Scotia) on kanadalainen esteratsastuksen olympiamitalisti. Millar on 185 senttimetriä pitkä ja painaa 76 kilogrammaa.
Millar osallistui ensimmäisiin olympialaisiinsa vuonna 1972 Münchenissä ollen joukkuekilpailun kuudes. Siitä lähtien hän on osallistunut jokaisiin kesäolympialaisiin, ainoastaan vuoden 1980 kisat Moskovassa jäivät väliin Kanadan boikotoitua niitä. Vuoden 2012 kesäolympialaiset Lontoossa olivat Millarille jo kymmenennet. Ensimmäisen mitalinsa hän saavutti yhdeksänsistä olympialaisistaan, vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä oltuaan joukkuekilpailussa hopealla. Kymmenellä olympialaisellaan Millar on historian useimpiin olympialaisiin osallistunut urheilija. Pan-Amerikan kisoista Millar on saavuttanut neljä kultaa, yhtä monta hopeaa ja kaksi pronssia.
Vuonna 1996 Millar nimettiin Kanadan urheilun hall of fameen.
Héctor Aguer

Héctor Aguer

Héctor Rubén Aguer (s. 24. toukokuuta 1943 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan 25. marraskuuta 1972 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Lamdian titulaaripiispaksi 26. helmikuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antonio Quarracino, jota avustivat Horacio Alberto Bózzoli ja José Manuel Lorenzo.
Aguer sai 26. kesäkuuta 1998 nimityksen La Platan arkkihiippakunnan koadjuuttoriarkkipiispaksi, ja 12. kesäkuuta 2000 hänestä tuli sen arkkipiispa.
Hrafnkell Freyringoðin saaga

Hrafnkellin saagan ensimmäinen sivu käsikirjoituksessa AM 156, fol. (1600-l.), joka on yksi saagan tärkeimmistä säilyneistä käsikirjoituksista.
Hrafnkell Freyringoðin saaga (isl. Hrafnkels saga Freysgoða) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saagan tapahtumat sijoittuvat 900-luvulle Islannin itäosaan ja yleiskäräjille (isl. Alþingi) Þingvellirille. Sen päähahmo, Hrafnkell Freyringoði, on jossain määrin ylimielinen päällikkö, joka on luvannut surmata sen, joka ratsastaisi ilman hänen lupaansa hänen Freyrille pyhitetyllä ratsullaan, Freyfaxilla. Pahaonninen Einarr, joka työskentelee Hrafnkellin tilalla, sattuu ratsastamaan Freyfaxilla, ja Hrafnkell on pakotettu täyttämään lupauksensa. Einarrin isä ryhtyy sukulaismiehensä Sámrin avulla hankkimaan itselleen oikeutta ja onnistuukin siinä. Käräjöinnin seurauksena Hrafnkell menettää tilansa ja päällikkyytensä. Hän hankkii ne kuitenkin kovalla työllä ja onnella myöhemmin takaisin luovuttuaan sitä ennen myös Freyrin palvomisesta. Hrafnkell Freyringoðin saaga on ilmestynyt suomeksi Antti Tuurin kääntämänä teoksessa Gunnlaugr Käärmeenkielen saaga ja muita lyhytsaagoja (Helsinki: Otava 2006).
Ajoituksesta ja käsikirjoituksista

Hrafnkell Freyringoðin saaga ei itsessään ole kovinkaan pitkä, mutta sitä pidetään yhtenä merkittävimmistä islantilaissaagoista. Saaga on kirjoitettu 1200-luvun jälkipuoliskolla eli kolmisensataa vuotta sen jälkeen kuin saagassa kuvattujen tapahtumien väitetään sattuneen. Saaga on kuitenkin säilynyt vain myöhemmissä paperikopioissa ja yhdessä 1400-luvun alusta peräisin olevassa pergamenttilehdessä.
Saagan erityispiirteitä

Hrafnkellin saagaa on alkujaan pidetty suullisesti välittyneenä saagana, joka pohjautuu todellisille tapahtumille. Myöhemmin on havaittu, että esimerkiksi saagan maantieteellinen kuvaus on osittain virheellistä. Niinpä muun muassa Sigurður Nordal on esittänyt, että saaga olisi 1200-luvulla kirjoitettua historiallista fiktiota, kun taas Hermann Pálsson on pitänyt teosta avainromaani-tyyppisenä (roman à clef) teoksena, jonka päähahmoilla ja tapahtumilla olisi ollut vastineensa todellisuudessa. On katsottu, Hrafnkellin saagan kautta on tuotu esille kristillisiä hyveitä. On myös esitetty (esim. Henry Kratz), että Hranfkellin saagan taustalla on saattanut vaikuttaa suullisessa perinteessä tunnettu edda-tyyppinen kertova runous. Esikuvana mahdollisesti toiminut runo ei kuitenkaan ole säilynyt.
Käännökset ja editiot

The Story of Hrafnkell, Frey's Priest, kääntäjä John Coles, London 1882..
The Saga of Hrafnkel Frey's Godi, kääntäjä: Terry Gunnell. Teoksessa The Complete Sagas of Icelanders, Including 49 Tales 5. Toim. Viðar Hreinsson, Robert Cook et al. Reykjavík: Leifur Eiríksson, 1997 s. 261–281.
Hrafnkel's saga and other Icelandic stories, kääntäjä: Hermann Pálsson. Harmondsworth, Britannia, Penguin 1971.
Jakobsen, Jakob (toim.). 1903. Austfirðinga sögur. Copenhagen: S. L. Møller.
Jón Helgason (toim.). 1950. Hrafnkels saga Freysgoða.Reykjavík: E. Munksgaard.
Jón Jóhannesson (toim.). 1950. Austfirðinga sögur. Íslenzk fornrít 11. Reykjavík: Hið íslenzka fornritafélag.
Thorsen, Peder G. & Konráð Gíslason (toim.) 1839. Sagan af Hrafnkeli Freysgoða.Copenhagen.
Hrafnkell Freyringoðin saaga, suom. Antti Tuuri. Teoksessa Gunnlaugr Käärmeenkielen saaga ja muita lyhytsaagoja. Helsinki: Otava 2006.
Aiheesta muualla

Hrafnkels saga Freysgoða muinaisislanniksi Sagadb.org -sivustolla
Hrafnkels saga Freysgoða islanniksi Snerpa.is -sivustolla
Hrafnkellin saagan tapahtumapaikat Islannissa Icelandic Saga Map -sivustolla
Sananlaskuista ja sanonnoista Hrafnkellin saagassa (englanniksi)
Hrafnkellin saagan tapahtumapaikoista The Saga-Steads of Iceland: A 21st-Century Pilgrimage -sivustolla artikkeli "From Eastern Parts I: Hrafnkels saga Freysgoða" (englanniksi)
Igor Swamp

| Igor Swamp> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2005–
Tyylilaji:  psytrance, suomisaundi
Kotipaikka:   Suomi
Jäsenet:  Toni Sorsa  
Levy-yhtiö:  Hippie Killer Productions   NULLZONE  
Aiheesta muualla
igorswamp.net
Igor Swamp on Salakavala-yhtyeestä tunnetun Toni Sorsan sooloprojekti. Igor Swamp on keikkaillut muun muassa Suomessa, Saksassa, Australiassa, Japanissa ja Israelissa.
Diskografia > Albumit

Metsä Vastaa, Kuuleeko Suomi (Antiscarp Records, 2011)
Tales From The Last Decade Vol. 1 & 2 (Swamp Discoveries, 2012)
Mycelium (Hippie Killer Productions, 2014)
Hypha/Hypha (Hippie Killer Productions, 2017)
Akrabadabra (Hippie Killer Productions and NULLZONE, 2018)
Hafen Hertz (NULLZONE, 2020)
Diskografia > Internet-julkaisut

@Pernaja (Antiscarp Records, 2005)
Iced (Antiscarp Records, 2007)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Igor Swamp Discogs.comissa
Hoikkavilla

| Hoikkavilla |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Suovillat Eriophorum
Laji::  gracile
Kaksiosainen nimi
 Eriophorum gracile  Koch 
Katso myös
   Hoikkavilla Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hoikkavilla (Eriophorum gracile) on monivuotinen sarakasvien (Cyperaceae) heimoon kuuluva ruohovartinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko

Hoikkavilla on löyhästi mätästävä ja rönsyävä. Varsi 40–70 cm korkea, ohut ja vähälehtinen. Lehdet ovat ruodittomat, tupelliset, vartta lyhyemmät, ylin varsilehti on yleensä puolenvälin alapuolella, kukinnon tyvellä 1–2 tukilehteä. Ne ovat 1–1,5 mm leveitä, kourumaisia tai litteitä.
Kukinto on varren latvassa, yleensä 3-tähkäinen, tähkäperät jopa 3 cm pitkät ja karheita. Tähkät ovat pienehköjä ja kapeahkon kartiomaisia. Kaksineuvoiset, tuulipölytteiset kukat ovat tähkäsuomujen hangoissa, ne ovat 5 mm pitkiä, monisuonisia, ruskehtavia tai tummia eikä niissä ole kalvolaitaa. Heteitä on kolme, emissä kolme luottia. Kukassa on yli kymmenen karvoiksi pitenevää kehäsukasta, sukaset lopulta noin 2 cm pitkät ja valkoisia. Kukkii kesä-heinäkuussa.
Hedelmä pähkylä joka on litteä ja kolmisärmäinen.
Levinneisyys

Hoikkavilla on yleinen Keski- ja Etelä-Lapissa sekä Itä-Suomessa, mutta etelässä se on harvinaistunut. Sitä tavataan myös Ruotsissa ja Keski-Euroopassa, sekä samoilla leveysasteilla Aasiassa ja paikoin Pohjois-Amerikassa.
Elinympäristö

Se kasvaa märissä ympäristöissä kuten rimpinevoilla, tulvaisilla avosoilla ja luhtarannoilla.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hoikkavilla (Eriophorum gracile)
Luopioisten kasvisto: Hoikkavilla (Eriophorum gracile)
Kuvia Suomen luonnonvaraisista kasveista: Eriophorum gracile – hoikkavilla (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Eriophorum gracile (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Eriophorum gracile (englanniksi)
Flora of China: Eriophorum gracile (englanniksi)
Ikuinen kalenteri

Ikuinen kalenteri eli kestokalenteri on joukko taulukkoja tai laskusääntöjä, joiden avulla voidaan mistä tahansa päivämäärästä, menneestä tai tulevasta, määrittää, mikä viikonpäivä silloin oli tai on.
Laskennallisesti viikonpäivä voidaan määrittää Zellerin säännön avulla. Se voidaan myös määrittää seuraavien taulukoiden avulla. Näitä taulukoita voidaan käyttää sekä juliaanisen että gregoriaanisen kalenterin mukaisiin päivämääriin.
Sovellettaessa niitä historiallisten tapahtumien päivämääriin on kuitenkin otettava huomioon, että siirtyminen juliaanisesta kalenterista
gregoriaaniseen on tapahtunut eri maissa eri aikaan. Katolisissa maissa uusi ajanlasku otettiin paavin määräyksestä käyttöön vuonna 1582,
jolloin keskiviikon 4. lokakuuta jälkeen tuli suoraan torstai 15. lokakuuta. Mutta esimerkiksi Isossa-Britanniassa ja sen tuolloisissa siirtomaissa, myös
nykyisten Yhdysvaltojen alueella, siirtyminen tapahtui vasta 1752, jolloin syyskuun 2. päivän jälkeen tuli suoraan 14. syyskuuta.
Sen jälkeen esimerkkiä seurasi pian Ruotsi ja siihen vielä tuolloin kuulunut Suomi, joissa siirtyminen tapahtui 1753; silloin helmikuun 17. päivän jälkeen tuli suoraan 1. maaliskuuta.
Venäjällä tämä tapahtui vasta 1918, jolloin tammikuun 31. päivän jälkeen tuli suoraan 14. helmikuuta. Vaikka kalenteriuudistuksessa hypättiin 10–13 päivämäärän yli, ei kuitenkaan hypätty viikonpäivien yli vaan ne
seurasivat toisiaan silloinkin normaalissa järjestyksessä.
Ohje

Ensin katsotaan vuosisatataulukosta, mikä luku siellä vastaa kyseistä vuosisataa. Tällöin on otettava huomioon edellä olevan mukaan, oliko kyseessä juliaaninen vai gregoriaaninen kalenteri.
Sen jälkeen katsotaan vuositaulukosta, mikä luku taulukon viimeisessä sarakkeessa on samalla rivillä kuin vuosiluvun kaksi viimeistä numeroa.
Katsotaan vielä kuukausitaulukosta, mikä luku vastaa kyseistä kuukautta. Jos kyseessä on tammi- tai helmikuu, on lisäksi otettava huomioon, onko kyseessä karkausvuosi vai ei.
Lasketaan yhteen edellä mainituista taulukoista saadut luvut sekä päivän järjestysnumero kuukaudessa. Lopuksi katsotaan viikonpäivätaulukosta, mikä viikonpäivä on samalla rivillä kuin saatu summa.
Juliaanisessa ajanlaskussa päivämäärät sattuvat samoiksi viikonpäiväksi joka 28. ja näin ollen myös joka 700. vuosi (koska 700 on jaollinen 28:lla), gregoriaanisessa taas joka 400. vuosi. Nämä säännöt huomioon ottaen taulukoita voidaan soveltaa muillekin kuin niihin merkityille vuosisadoille; esimerkiksi 3200-luvulla päivämäärät sattuvat samoiksi viikonpäiviksi kuin 2000-luvulla, koska 3200-2000=1200 on jaollinen 400:lla.
Ohje > Esimerkkejä

Mikä viikonpäivä oli 3. joulukuuta 2007?
Todetaan, että 2000-luvun kohdalla vuosisatataulukossa on 6.
Vuositaulukossa luvun 07 kohdalla viimeisessä sarakkeessa on luku 1.
Kuukausitaulukossa joulukuun kohdalla on numero 5.
Lasketaan edellä olevat luvut sekä päivän numero 3 yhteen: 6+1+5+3 = 15
Viikonpäivätaulukon mukaan luku 15 vastaa maanantaita.
Kyseessä oli siis maanantai.
Mikä viikonpäivä oli 24. huhtikuuta 1982?
Todetaan, että 1900-luvun kohdalla vuosisatataulukossa on 0.
Vuositaulukossa luvun 82 kohdalla viimeisessä sarakkeessa on luku 4.
Kuukausitaulukossa huhtikuun kohdalla on numero 6.
Lasketaan edellä olevat luvut sekä päivän numero 24 yhteen: 0+4+6+24 = 34
Viikonpäivätaulukon mukaan luku 34 vastaa lauantaita.
Kyseessä oli siis lauantai.
Mikä viikonpäivä on 18. kesäkuuta 2054?
Todetaan, että 2000-luvun kohdalla vuosisatataulukossa on 6.
Vuositaulukossa luvun 54 kohdalla viimeisessä sarakkeessa on luku 4.
Kuukausitaulukossa kesäkuun kohdalla on numero 4.
Lasketaan edellä olevat luvut sekä päivän numero 18 yhteen: 6+4+4+18 = 32
Viikonpäivätaulukon mukaan luku 32 vastaa torstaita.
Kyseessä on siis torstai.
Mikä viikonpäivä oli 12. lokakuuta 1492?
Silloin oli voimassa vielä juliaaninen kalenteri, joten käytetään sen mukaista vuosisatataulukkoa.
1400-luvun kohdalla taulukossa on luku 4.
Vuositaulukossa lokakuun kohdalla on numero 3.
Kuukausitaulukossa lokakuun kohdalla on numero 0.
Lasketaan edellä olevat luvut sekä päivän numero 12 yhteen: 4+3+0+12 = 19.
Viikonpäivätaulukon mukaan luku 19 vastaa perjantaita.
Kyseessä oli siis perjantai.
Ian Stuart

Ian Stuart voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ian Stuart, kirjailija Alistair MacLeanin (1922–1987) käyttämä salanimi
Ian Stuart, muusikko Ian Stuart Donaldsonin (1957–1993) käyttämä taiteilijanimi.
Ian Stuart Donaldson

Ian Stuart Donaldson, taiteilijanimeltään Ian Stuart, (11. elokuuta 1957 – 24. syyskuuta 1993) oli englantilaisen skinhead-rockyhtye Skrewdriverin perustaja ja johtohahmo.
Stuart varttui Blackpoolissa, jossa hän perusti yhtyeensä Skrewdriverin vuonna 1977. Yhtye hajosi kaksi vuotta myöhemmin, mutta Stuart muodosti sen uudelleen eri muusikkojen kanssa vuonna 1982. Uusi Skrewdriver kannatti antikommunismia ja äärioikeistolaisuutta ja se oli yksi päätekijä Rock Against Communism -konserteissa. Stuart myös johti nationalistista Blood&Honour-organisaatiota, joka levittää oikeistolaista musiikkia ja järjestää konsertteja.
Stuart julkaisi kaksi sooloalbumia ja oli avainjäsenenä kahdessa muussakin kokoonpanossa, White Diamondissa ja The Klansmenissa. Hän myös julkaisi yhdessä Skrewdriverin kitaristin Stiggerin kanssa albumit Patriotic Ballads vol. 1 ja 2.
Stuart kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 1993.
Howard Donald

Howard Donald
Howard Paul Donald (s. 28. huhtikuuta 1968) on brittiläinen muusikko ja yksi pop-yhtye Take Thatin jäsenistä. Hän syntyi Droylsdenissa, Lancashiressa Englannissa.
Donald oli päälaulaja mm. yhtyeen listaykkössinglellä "Never Forget". Vaikka Donald masentui yhtyeen hajottua 1996, hän kehitti tulevina vuosina laulunkirjoitustaitojaan ja yritti hankkia itselleen levytyssopimusta sooloartistina. Hän on hajoamisen jälkeen toiminut DJ:nä.
Take That teki comebackin ilman Robbie Williamsia vuonna 2006. Albumi Beautiful World julkaistiin marraskuussa 2006, The Circus vuonna 2008, Progress (alkuperäisellä viisihenkisellä kokoonpanolla) vuonna 2010 sekä III (kolmihenkisellä kokoonpanolla ilman Williamsia ja Orangea) vuonna 2014.
Donald on tuomari saksalaisessa tanssikilpailu-tv-ohjelmassa Got to Dance.
Yksityiselämä

Donald avioitui 2. tammikuuta 2015 kuvittaja Katie Halilin kanssa. Elokuussa 2015 tiedotettiin, että he odottavat ensimmäistä yhteistä lastaan. Donaldilla on kaksi tytärtä (s. 1999 ja 2005) aiemmista suhteista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Howard Donald Twitterissä
Imran Khan (poliitikko)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imran Khan (poliitikko) Wikimedia Commonsissa
Hullu ukko ja kotiteollisuus

| Hullu ukko ja kotiteollisuus Hullu ukko ja kotiteollisuus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : talvi 1995–1996 Headline Studio, Tampere
 Julkaistu: elokuu 1996
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 36.53
 Levy-yhtiö: Megamania
Kotiteollisuuden muut julkaisut
|   | Hullu ukko ja kotiteollisuus 1996 | Aamen 1998 |
Hullu ukko ja kotiteollisuus on lappeenrantalaisen Hullu ukko ja kotiteollisuus -yhtyeen ensimmäinen levy vuodelta 1996. Hullu ukko ja kotiteollisuus on myöhemmin Kotiteollisuus -nimellä tunnetun yhtyeen ainoa levy, jolla on mukana kitaristi Aki Virtanen ja jolla se esiintyy nimellä Hullu ukko ja kotiteollisuus.
Levyä painettiin Jouni Hynysen mukaan joko 300 tai 500 kappaletta, ja painos on myyty loppuun. Yhtye ei ole halunnut albumia uudelleenjulkaistavaksi, koska Kotiteollisuuden omien sanojen mukaan levy on sekä äänimaailmaltaan että kappalemateriaaliltaan huono eikä pärjää vertailussa myöhemmille julkaisuille.
Albumin teko

Alkuvuodesta 1995 Hullu ukko ja kotiteollisuus oli saanut levytyssopimuksen Megamanialta, ja yhtye alkoi tehdä ensimmäistä studioalbumiaan talvella 1995. Äänittäjäksi ja tuottajaksi valikoitui tuolloin Yö-yhtyeen kitaristina toiminut Jani Viitanen, joka oli äänittänyt jo Hullu ukko ja kotiteollisuus -yhtyeen edellisen demon, ja yhtyeen jäsenet olivat tyytyväisiä Viitasen tekemään jälkeen. Levy äänitettiin Headline-studiolla Tampereella.
Levyä varten oli sävelletty runsaasti materiaalia, ja innostunut yhtye myös halusi levyttää kaikki säveltämänsä kappaleet. Albumin äänityksiin käytettiin aikaa noin kaksi viikkoa, ja lopulliselle levylle päätyi 14 kappaletta. Yhtye on kertonut myöhemmin olevansa tyytymätön tähän ratkaisuun ja että levylle olisi pitänyt laittaa vain kappaleista parhaat, sen sijaan että kaikki kappaleet levytettiin.
Myös yhtyeen yhteishenki alkoi rakoilla levyn äänitysten aikoihin. Yhtyeen palatessa eräänä iltana baarista yhtyeen rumpali Jari Sinkkonen totesi Hynyselle, ettei kitaristi Aki Virtanen enää luultavasti jatkaisi kovinkaan pitkään yhtyeen jäsenenä. Virtanen erotettiin yhtyeestä lopulta Kuulohavaintoja -EP:n julkaisun jälkeen kesällä 1997.
Levy julkaistiin vuoden 1996 elokuussa. Heti levyn ilmestyttyä yhtyeen jäsenet tajusivat, etteivät olleet alkuunkaan tyytyväisiä levyyn:
» Hynynen muistaa vieläkin, kuinka hävetti hakea artistikappaleita levy-yhtiöstä. Vitutti se, että tuli tehtyä huonolla porukalla ja huonolla hengellä aivan vitun huono levy. Masterointia ja kansia myöten kaikki hommat oli hoidettu päin helvettiä. Liikaa sähläystä. Todettakoon kuitenkin, että Viitasen Jani teki sen minkä pystyi. Hyväkään kokki ei pysty taikomaan paskasta herkkuja.»
Yhtyeen levynjulkaisukeikka järjestettiin Helsingin Semifinalissa, jonne myöskin levyyn pettynyt Megamanian Atte Blom tuli paikalle lähinnä siksi, että olisi halunnut purkaa levytyssopimuksen ja lopettaa yhteistyön yhtyeen kanssa, koska kirjallisia papereita sopimuksen jatkosta ei ollut vielä olemassa. Blom kuitenkin vakuuttui nähtyään yhtyeen esiintyvän ja ilmoitti seuraavana päivänä, että yhteistyö tulee jatkumaan.
Albumilta julkaistiin promosingle, joka sisälsi kolme kappaletta Hullu ukko ja kotiteollisuus -albumilta, ”Noitavasara”, ”Teatterissa” ja ”Puhetta”. Nämä kappaleet on julkaistu myös Kotiteollisuuden vuonna 2007 ilmestyneellä triplakokoelmalla Murheen mailla 1996–2007.
Hullu ukko ja kotiteollisuus -albumi poikkeaa nyky-Kotiteollisuuden linjasta, sillä sekä levyn äänimaailma että sävellykset ovat huomattavasti kevyempiä. Levyn sävellyksistä ja sovituksista vastaa suurimmilta osin Hullu ukko ja kotiteollisuus -yhtye. Sanoituksista päävastuun on kantanut Jouni Hynynen.