stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Montgomery (eversti)
Elämäkerta > Varhaisempi ura

Robert Montgomery kuului skottilaistaustaiseen Montgomeryn aatelissukuun. Hän oli Skotlannista vuonna 1720 Ruotsiin muuttaneen ruukinpatruuna John Montgomeryn ja tämän skotlantilaisen vaimon Anna Campbellin ainoa poika. Hänen isänsä omisti suuria maaomaisuuksia Ruotsissa sekä Fiskarsin ja Antskogin ruukit Suomessa. Montgomery kirjoittautui vuonna 1749 vain 12-vuotiaana oppilaaksi Turun akatemiaan, mutta päätti kahden vuoden kuluttua keskeyttää opintonsa ja lähteä sotilasuralle. Hän palveli vuodesta 1751 alkaen viiden vuoden ajan Ruotsin armeijan Hamiltonin rykmentissä sekä henkirakuunarykmentissä, jossa hän sai kornetin arvon. Vuosina 1756–1764 hän palveli upseerina Ranskan armeijan arvostetussa Royal Suédois -rykmentissä ja osallistui sen mukana seitsenvuotiseen sotaan. Hän meni myös naimisiin saksalaisen Anna Sibylla von Stahlbourgin kanssa välittämättä siitä, että tämä oli jo entuudestaan naimisissa.
Montgomery palasi 1764 Ruotsin henkirakuunarykmenttiin kapteenina. Hän osallistui Ruotsin politiikkaan myssypuolueen kannattajana, mutta onnistui siitä huolimatta pääsemään myös kuningas Kustaa III:n suosioon. Vuonna 1775 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja siirrettiin Uudenmaan ja Hämeen rakuunarykmenttiin. Kaksi vuotta myöhemmin hänet nimitettiin saman rykmentin komentajaksi everstiksi ylennettynä. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Montgomery meni 1781 naimisiin valtaneuvos Axel Arnellin lesken, vapaaherratar Catharina Charlotta Rudbeckin kanssa. Tämä kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna lapsivuoteeseen. Kolmannen avioliiton Montgomery solmi 1783 vapaaherratar Märta Ulrika Cederhielmin kanssa. Montgomery matkusti 1785 Kustaa III:n edustajana Pietariin tapaamaan keisarinna Katariina Suurta. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Miekkaritarikunnan komentajaksi, mikä merkitsi myös hänen sukuhaaransa korottamista komentajasukuna ritaristoon, aatelin toiseen luokkaan.
Elämäkerta > Kustaan sota ja Anjalan liitto

Montgomery vastusti jyrkästi Kustaa III:n päätöstä aloittaa 1788 sota Venäjää vastaan, joten hän ryhtyi salaa yhteistoimintaan vihollisen kanssa. Hän ilmoitti Haminan venäläiselle komentajalle, että suomalaiset rykmentit kieltäytyisivät taistelemasta. Elokuussa 1788 hän eteni kahden ratsuväkieskadroonan ja yhden jalkaväkipataljoonan voimin kohti Viipuria, mutta joutui perääntymään, koska muut Ruotsin joukot eivät olleet edenneet. Montgomery ei allekirjoittanut niin sanottua Liikkalan noottia, mutta Anjalan liittokirjassa hänen nimensä on heti toisena. Hän myös vieraili kaksi kertaa Anjalan liiton edustajana Venäjällä ja neuvotteli muun muassa Georg Magnus Sprengtportenin kanssa. Hän tapasi Loviisassa kuninkaan veljen herttua Kaarlen, josta salaliittolaiset kaavailivat uutta kuningasta, ja yritti turhaan neuvotella Haminassa rauhasta venäläisen suuriruhtinas Paulin kanssa.
Salaliiton epäonnistuttua Montgomery pidätettiin vuoden 1789 alussa ja häntä pidettiin vankina Fredrikshovin linnassa Tukholmassa. Hänet tuomittiin seuraavana vuonna kuolemaan maanpetoksesta. Kuningas kuitenkin armahti hänet ja muutti rangaistuksen karkotukseksi Ruotsin siirtokuntaan Länsi-Intiaan, Saint-Barthélemyn saarelle. Lisäksi hän menetti kaikki kunniamerkkinsä. Kustaa III:n kuoltua ja herttua Kaarlen kohottua sijaishallitsijaksi Montgomeryn karkotus kumottiin vuonna 1793. Hän palasi Ruotsiin, mutta ei toiminut enää loppuelämänsä aikana missään merkittävässä tehtävässä.
Montgomeryn ensimmäisestä avioliitosta syntyi yksitoista lasta, toisesta yksi ja kolmannesta kolme. Kirjailija Magdalena ”Malla” Silfverstolpe oli hänen tyttärensä. Lisäksi Montgomerylla oli ainakin yksi avioton tytär Saint-Barthélemylla omistamansa orjan kanssa.
Anjalan liittokirjan allekirjoituksia. Robert Montgomeryn nimi on toiseksi ylimpänä, heti Carl Gustaf Armfeltin jälkeen.
Feministinen teoria

Feministinen teoria laajentaa feminismin käsitettä teoreettisiin, fiktionaalisiin ja filosofisiin tutkimuksiin. Se pyrkii ymmärtämään sukupuolten epätasa-arvoisuuden luonnetta.
Teoria tutkii naisten ja miesten sosiaalisia rooleja, kokemuksia, mielenkiinnon kohteita, rutiineja sekä feminististä politiikkaa useammalla aihealueella, kuten antropologiassa ja sosiologiassa, viestinnässä, mediatutkimuksessa, psykoanalyysissä, kotitalousopissa, kirjallisuudessa, koulutuksessa sekä filosofiassa.
Feministinen teoria keskittyy sukupuolten eriarvoisuuteen. Keskeiset teemat feminismissä ovat syrjintä, esineellistäminen (erityisesti seksuaalinen esineellistäminen), sortaminen, patriarkaatti, stereotypioiminen, taidehistoria ja nykytaide, sekä estetiikka.
Strateginen ilmapommitus

Tokio 10. maaliskuuta 1945 tapahtuneen massiivisen ilmapommituksen jälkeen. Pommitus oli tuhoisin sotilasilmailun historiassa.
Strateginen ilmapommitus on sotastrategia, jonka tarkoitus on tuhota vihollisen kyky puolustautua esimerkiksi tuhoamalla sen maa- ja merivoimat. Pommituksiin voidaan käyttää strategisia pommikoneita, pitkän tai keskipitkän kantaman ohjuksia tai ydinaseistettuja hävittäjäpommikoneita. Hyökkäykset tehdään vihollisen voittamisen kannalta tärkeisiin kohteisiin.
Strategisia pommituksia suorittivat muun muassa Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat toisessa maailmansodassa vuosina 1943–1945 Saksaa vastaan: britit yöpommituksina ja yhdysvaltalaiset päiväpommituksina. Brittien ajatus siirtyä yksittäisten kohteiden yöpommituksista kaupunkialueiden yöpommituksiin syntyi ajatuksesta, joka perustui tutkimuksiin yöpommitusten epätarkkuudesta. Kaupungeissa joka tapauksissa aiheutuvan tuhon, myös siviilituhojen, uskottiin vaikuttavan saksalaisten yleiseen tahtoon taistella toinen maailmansota loppuun rauhaan taipumalla jo ennen miehitystä. Siviilikohteiden massapommittaminen tarkoituksella voi osoittautua sotarikokseksi.
Strategisten pommitusten vastakohta on taktinen pommitus, jonka tarkoituksena yleensä on tukea kaukotykistönä maavoimien toimintaa. Yksi tällainen malli on liittynyt salamasotaan, siihen, että ylivoimainen Luftwaffe käytti muun muassa Junkers Ju 87 -syöksypommittajia kohteiden tuhoamiseen puolustajan syvyydessä auttaen panssarijoukkoja läpäisemään nopeasti rintama.
Willard Ikola

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Willard Ikola |  Willard Ikola |  Willard Ikola |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Cortina d’Ampezzo 1956 |  |  |
Willard John ”Ike” Ikola (28. heinäkuuta 1932 Eveleth, Minnesota, Yhdysvallat – 20. tammikuuta 2025) oli amerikansuomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edusti Yhdysvaltoja. Kaudella 1950–1951 hän pelasi kolme ottelua IHL:ssä Detroit Auto Clubissa. Hän saavutti hopeaa vuoden 1956 talviolympialaisista. Ikolan torjuntaprosentti turnauksessa oli 93,0. Hän pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa myös vuosina 1957 ja 1958. Ikola osasi suomea, ja vuoden 1958 kisoissa hän opasti Suomen nuorta maalivahtia Juhani Lahtista. Ikola liitettiin vuonna 1990 U.S. Hockey Hall of Famen jäseneksi.
Syksyllä 1958 Ikola luopui urastaan Yhdysvaltain ilmavoimissa ja siirtyi jääkiekkovalmentajaksi. Hän teki pitkän uran jääkiekkovalmentajana ja työskenteli myös New York Islandersin pelaajatarkkailijana. Myös hänen veljensä Roy Ikola oli olympiamaalivahti.
Allan Winge

Allan Wingen hauta Solnan hautausmaalla.
Eric Allan Winge (27. kesäkuuta 1891 Lovö – 7. syyskuuta 1975 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas.
Allan Winge kouluttautui upseeriksi Ruotsin armeijassa, ja tuli kuulumaan Dalregementetin upseeristoon. Suomen vapaussodan aikana hän oli Pohjois-Hämeen 3. pataljoonan päällikkö, ja osallistui taisteluihin Kuhmoisissa, Länkipohjassa, Eräjärvellä, Orivedellä, Vääksyssä, Kangasalla, Lempäälässä ja Tampereella. Hän yleni majuriksi Suomen armeijassa. Hämeenlinnan valtauksen jälkeen hänestä tuli Ruotsalaisen prikaatin päällikkö 22. huhtikuuta 1918. Hän oli prikaatin viimeinen päällikkö. Tässä virassa hän osallistui Valkeakosken valtaukseen. Elokuussa hän siirtyi Ruotsin armeijaan luutnanttina.
Toisen maailmansodan aikana hän otti osaa ruotsalaisten värväämiseen Suomen puolelle Neuvostoliittoa vastaan.
Aiheesta muualla

"Militärbron" rakentaja
Finlands sak, Winge värvääjänä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kristineberg
Fågelbron kartanon omistaja (Arkistoitu – Internet Archive)
Henry Peyron

Henry Peyron
Henry Georg Rudolf Peyron (14. kesäkuuta 1883 Tukholma − 18. helmikuuta 1972) oli ruotsalainen upseeri ja urheilija.
Biografi

Henry Peyron valmistui upseeriksi 1903 jag astui palvelukseen aliluutnanttina Livregementets dragonerissa (K 2). Vuonna 1906 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1917 ratsumestariksi (ryttmästare). Vuonna 1917 hänet siirrettiin yleisesikuntaan ja ylennettiin kapteeniksi. Vuonna 1918 hän liittyi Gustaf Mannerheimin esikuntaan Suomen sisällissodan ajaksi. Tämän jälkeen hänen sotilaallinen uransa jatkui Ruotsissa, mm. hän toimi attashena Roomassa ja Berlinissä.
Peyron oli myös urheilija ja osallistui olympialaisiin kisoihin vuosina 1908 ja 1912. Hän kirjoitti myös monenlaisia kirjoja sotaaiheesta.
Aiheesta muualla

Libris:bibliografiaa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Tor Wibom

Ruotsi nykyaikasen viisiottelun joukkue vuonna 1927 johtajanaan Tor Wibom (vas.). Muut nykyaikaiset viisiottelijat Sven Thofelt, Björn Bjuggren, S. Lindström, Erik Drakenberg, G. af Klintberg, Ingvar Berg.
Tor Henrik Wibom (16. syyskuuta 1885 Vänersborg – 1. maaliskuuta 1975) oli ruotsalainen urheilujohtaja ja ammatiltaan upseeri.
Wibom oli nuoruudessaan aktiivi urheilija päälajeinaan ammunta ja ratsastus, jotka sopivat hyvin sen aikaiseen upseerikoulutukseen. Hän toimi upseerina Svean Tykistörykmentissä. Viime vaiheessa majurin arvoisena rykmentissä.
Urheilussa Tor Wibomin kiinnostui 1910-luvulla nykyaikaisesta viisiottelusta, jonka puitteissa hänestä tuli Ruotsin joukkueen lajijohtaja vuosien 1920, 1924, 1928 ja 1932. Vuoden 1936 Berliinin olympialaisissa hänelle myönnettiin erityistunnustuksena saksalaisten olympialaiskunniamerkki (saks. "Deutsche Olympia-Ehrenzeichen"). Ruotsin viisiottelujoukkue oli näissä maailmansotien välisissä olympiakisoissa selvästi paras. Wibom toimi laajemminkin Ruotsin kansallisessa urheilutoiminnassa. Hän oli Ruotsin olympiakomitean sihteerinä vuosina 1929–1946. Vuosina 1928–1948 hän toimi Kansainvälisen viisiottelujärjestön pääsihteerinä ja vuosina 1948–1949 sen puheenjohtajana. Lisäksi hän on ammattiinsa liittyen ollut näkyvä hahmo Ruotsin sotilasurheilussa. Wibom järjesti vuoden 1929 Barcelonan maailmannäyttelyn Ruotsin osaston urheilua kuvaavan osan.
Tor Wibom oli hyvin kiintynyt synnyin- ja kotiseutuunsa Länsi-Götanmaan Vänersborgiin. Hän lahjoitti paikallisella urheiluyhdistykselle urallaan saamansa mitalit ja kunniamerkit. Lisäksi hänen kunniakseen kuvanveistäjä Arvid Källström teki hänestä rintakuvapatsaan tunnustuksena tehdystä työstä ruotsalaisen urheiluliikkeen hyväksi. Rintakuva on yhdessä kunniamerkkien ja mitalien kanssa samassa paikassa Vänersborgissa. Lisäksi hän perusti rahaston "Tor Wiboms Idrottsfond", josta myonnetään vuosittain apuraha hänen syntymäpäivänään 16. syyskuuta Vänersborgin urheilun piirissä toimineelle urheiluaktiiville.
Aiheesta muualla

Tor Wibom (Arkistoitu – Internet Archive) Vänersborgin urheiluhistorian sivustolla (ruotsiksi)
Tor Wibom Nordisk familjeboks-sivustolla (ruotsiksi)
Fabian Wrede (1760–1824)

Fabian Wrede
Fabian Wrede (1760–1824) oli Ruotsissa syntynyt sotamarsalkka. Ranskan palveluksessa oltuaan hän osallistui everstin arvoisena Kustaa III:n sotaan 1788–1790 ja oli jonkin aikaa Savon prikaatin komentajana. Hän sai 1791 nimityksen Uudenmaan ja kaksi vuotta myöhemmin Porin rykmentin päälliköksi. Sinä aikana hän asui Suomessa ja oli muun muassa Suomen talousseuran esimiehenä. Vuodesta 1798 Wrede oli henkikrenatöörirykmentin päällikkö ja osallistui Pommerin sotaan. Hänet määrättiin 1809 Ruotsin pohjoisen armeijan komentajaksi Länsipohjaan. Hän tuli 1810 valtioneuvokseksi ja Karlbergin sota-akatemian kansleriksi, 1816 sotamarsalkaksi, ja hän sai 1809 kreivin arvon. Ympäristö ja alaiset arvostivat Wredeä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fabian Wrede (1760–1824) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Ruotsi
Henrik af Trolle

Per Krafft: Henrik af Trolle. Kuva: Ruotsin kansallismuseo.
Henrik af Trolle (1730 Tukholma – 1784 Tukholma) oli ruotsalainen sotilas, joka yleni kenraaliamiraaliksi vuonna 1780. Hän oli mukana kehittämässä Ruotsin avomeri- ja saaristolaivastoja.
Henrik af Trolle oli tanskalaissyntyisen meriupseerin poika. Hän aloitti merimiesuransa jo 10-vuotiaana laivapoikana ulkomaisissa sota- ja kauppalaivoissa. Vuonna 1755 hän tuli Ruotsin avomerilaivaston luutnantiksi ja siirtyi Pommerin sodan aikana avomerilaivastosta saaristolaivastoon. Vuonna 1771 af Trolle eteni avomerilaivaston Suomen eskaaderin everstiluutnantiksi. Ansioistaan Kustaa III:n vallankaappauksessa 1772 Trolle ylennettiin vuonna 1773 avomerilaivaston Suomen eskaaderin komentajaksi. Vuonna 1777 hän sai komentoonsa myös kaleerieskaaderin. Vuonna 1780 Henrik af Trolle ylennettiin kenraaliamiraaliksi ja samalla hänestä tuli Ruotsin avomerilaivaston komentaja.
af Trollen uraa leimasi pitkäaikainen yhteistyö Augustin Ehrensvärdin ja Fredrik Henrik af Chapmanin kanssa sekä avomerilaivaston että saaristolaivaston kehittämiseksi. Hän toteutti yhdessä af Chapmanin kanssa Ruotsin avomerilaivaston alussuunnitelman. Suunnitelma valmistui vuonna 1788, neljä vuotta af Trollen kuoleman jälkeen. Hän vaikutti myös Karlskronan linnoitusten lujittamiseen.
Henrik af Trolle kuoli yllättäen vuonna 1784. Hänen loistelias elämäntapansa jätti perheen suuriin velkoihin, jotka kuningas Kustaa III maksoi.
Teoksia

Valaspyytäjä eli erään orpolapsen elämän vaiheet. Suomentanut J. A. S. (Johan Arvid Saivo). Palander, 1885
Kruunu ja okaita : romantillinen kertomus suomalais-venäläisestä sodasta vuosina 1808-1809. Suomentanut Lauri P.  Edlund, 1886
Ruotsalainen uhkapurjehtija : historiallinen kertomus 1854 vuoden sota-ajan muutamista tapahtumista Suomen vesillä ja rannoilla. Suomentanut Juho Jäykkä. Edlund, 1905
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Henrik af Trollen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Antila

Antila on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aku Antila (1889–1959), näyttelijä
Anna-Liisa Antila-Kaljunen (1915–2006), urkuri, kuoronjohtaja ja musiikkipedagogi
Armas Antila (1903–1953), pappi ja kirjailija
Erkki Antila (1954–2023), ampumahiihtäjä
Iivo Antila (1905–1994), maanviljelysneuvos ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja
Jaakko Akseli Antila (1861–1920), amerikansuomalainen faktori ja runoilija
Jaakko Antila (s. 1980), pesäpalloilija
Jaakko Olavi Antila (s. 1982), kirkkohistorioitsija ja pappi
Juho Erkki (J. E.) Antila (1856–1920), Suomalaisen puolueen ja Kokoomuksen kansanedustaja, kunnallisneuvos
Kimmo Antila (1966–2023), museonjohtaja
Kirsi Antila (o.s. Välimaa, s. 1978), hiihtäjä
Matti Antila (1926–2015), elintarviketutkija, professori
Kristian Antila (1980–2024), jääkiekkoilija
Outi Antila (s. 1957), Kansaneläkelaitoksen pääjohtaja 2020–
Pentti Antila (1926–1997), SMP:n ja SKYP:n kansanedustaja, pitäjänneuvos
Ritva Antila-Seppä (1930–2023), pianisti
Samuli Antila (s. 1976), kirjailija
Sinikka Antila (s. 1960), diplomaatti
Timo Antila (s. 1980), ampumahiihtäjä
Toivo Antila (1910–1970), Maalaisliiton kansanedustaja
Tuomo Antila (s. 1968), juristi ja oikeusneuvos
Valle Antila (1882–1938), rakennusmestari ja rakennusurakoitsija
Veijo Antila (1930–1993), maitotalouden tutkimuslaitoksen johtaja
Yrjö Antila (1894–1958), Kokoomuksen kansanedustaja, Juho Erkki Antilan poika.
Doctor Strange in the Multiverse of Madness

| Doctor Strange in the Multiverse of Madness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Raimi
Käsikirjoittaja:  Michael Waldron
Perustuu:  Stan Leen ja Steve Ditkon sarjakuvahahmoon Tohtori Outo
Tuottaja:  Kevin Feige
Säveltäjä:  Danny Elfman
Kuvaaja:  John Mathieson
Leikkaaja:   Bob Murawski  Tia Nolan 
Pääosat:   Benedict Cumberbatch  Elizabeth Olsen  Chiwetel Ejiofor  Benedict Wong  Xochitl Gomez  Michael Stuhlbarg  Rachel McAdams 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Marvel Studios
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures
Ensi-ilta:   2022-5-22. toukokuuta 2022 (Dolby Theatre)  2022-5-44. toukokuuta 2022 (Suomi)  2022-5-66. toukokuuta 2022 (Yhdysvallat)  
Kesto:  126 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  350,6 miljoonaa dollaria
Tuotto:  956 miljoonaa dollaria
Edeltäjä:  Doctor Strange
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Doctor Strange in the Multiverse of Madness on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Marvel Comicsin sarjakuvahahmoon Tohtori Outo perustuva supersankarielokuva. Se on jatko-osa elokuvalle Doctor Strange (2016) ja Disney+-sarjalle WandaVision (2021) sekä Marvel Cinematic Universen (MCU) 28. elokuva ja neljännen vaiheen viides elokuva. Elokuvan ohjasi Sam Raimi ja käsikirjoitti Michael Waldron. Elokuvan pääosissa ovat Benedict Cumberbatch, Elizabeth Olsen, Chiwetel Ejiofor, Benedict Wong, Xochitl Gomez, Michael Stuhlbarg ja Rachel McAdams. Elokuvassa Stephen Strangen on suojeltava portaaleja eri universumeihin avaamaan kykenevää America Chavezia hulluksi tulleelta Wanda Maximoffilta.
Doctor Strangen ohjaajalla ja käsikirjoittajalla Scott Derricksonilla oli suunnitelmissa palata jatko-osan ohjaajaksi jo lokakuusta 2016 alkaen ja hänen paluunsa vahvistettiin joulukuussa 2018. Cumberbatchin ja Wongin vahvistettiin myös palaavan rooleihinsa. Elokuvan virallinen nimi, Olsenin liittyminen elokuvan näyttelijöihin ja Derricksonin suunnitelmat lisätä elokuvaan goottikauhuelokuvaelementtejä paljastettiin vuoden 2019 San Diego Comic-Con Internationalissa. Lokakuussa 2019 Jade Halley Bartlett palkattiin käsikirjoittajaksi. Tammikuussa 2020 Derrickson erosi ohjaajan paikalta luovien erimielisyyksien vuoksi. Helmikuussa Waldron liittyi projektiin ja Raimi osallistui neuvotteluihin ohjaajan paikasta. Huhtikuussa 2020 Raimi vahvisti valintansa ohjaajaksi. Kuvaukset alkoivat marraskuussa 2020 Lontoossa, mutta ne keskeytettiin väliaikaisesti tammikuussa 2021 koronaviruspandemian vuoksi. Kuvauksia jatkettiin maaliskuussa 2021 ja ne päättyivät huhtikuussa.
Doctor Strange in the Multiverse of Madness sai maailmanensi-iltansa Dolby Theatressa, Hollywoodissa, 2. toukokuuta 2022. Elokuvateattereihin se ilmestyi Suomessa 4. toukokuuta ja Yhdysvalloissa 6. toukokuuta 2022. Elokuva sai pääosin positiivisen vastaanoton. Kriitikot ylistivät Raimin ohjaustyyliä, sekä näyttelijöiden roolisuoritusta (erityisesti Cumberbatchin, Olsenin ja Gomezin), mutta kritisoivat elokuvan tarinaa ja juonen etenemistahtia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Benedict Cumberbatch  | … |  Stephen Strange / Tohtori Outo, Stephen Strange / Puolustaja Strange / Kuollut Strange, Stephen Strange / Ylin Strange, Stephen Strange / Synkeä Strange   |
|  Elizabeth Olsen  | … |  Wanda Maximoff / Purppuranoita, Wanda Maximoff (Maa-838)   |
|  Chiwetel Ejiofor  | … |  Karl Mordo   |
|  Benedict Wong  | … |  Wong   |
|  Xochitl Gomez  | … |  America Chavez   |
|  Michael Stuhlbarg  | … |  Nicodemus West   |
|  Rachel McAdams  | … |  Christine Palmer, Christine Palmer (Maa-838)   |
|  Jett Klyne  | … |  Tommy Maximoff   |
|  Julian Hilliard  | … |  Billy Maximoff   |
|  Sheila Atim  | … |  Sara Wolfe   |
|  Adam Hugill  | … |  Rintrah (ääni ja liikkeenkaappaus)   |
|  Hayley Atwell  | … |  Peggy Carter / Kapteeni Carter   |
|  Anson Mount  | … |  Blackagar Boltagon / Musta Salama   |
|  Lashana Lynch  | … |  Maria Rambeau / Kapteeni Ihme   |
|  John Krasinski  | … |  Reed Richards / Herra Fantastinen   |
|  Patrick Stewart  | … |  Charles Xavier / Professori X   |
|  Ross Marquand  | … |  Ultron (ääni)   |
|  Ako Mitchell  | … |  Charlie   |
|  Momo Yeung  | … |  Hongkongin pyhäkön mestari   |
|  Daniel Swain  | … |  Lontoon pyhäkön mestari   |
|  Topo Wresniwiro  | … |  Hamir   |
|  Aliyah Camacho  | … |  nuori America Chavez   |
|  Ruth Livier  | … |  Elena Chavez   |
|  Chess Lopez  | … |  Amalia Chavez   |
|  Charlize Theron  | … |  Clea (cameo)   |
|  Bruce Campbell  | … |  Pizzapappa (cameo)   |
|  Michael Waldron  | … |  Charlien bestman (cameo)   |
|  Scott Spiegel  | … |  Kadotettu sielu (ääni, cameo)   |
|  Richie Palmer  | … |  Kadotettu sielu (ääni, cameo)   |
Tuotanto > Kehitys

Huhtikuussa 2016 C. Robert Cargill, yksi Doctor Strangen käsikirjoittajista, kertoi Marvel Studiosin ajatelleen, että osa elokuvan hänen ja ohjaaja Scott Derricksonin alkuperäisideoista korostivat alkuperätarinassa liikaa hahmoihin liittyviä ”outoja asioita” ja käskivät kaksikon odottamaan niiden kohdalla mahdollisten tulevien elokuvien varalta. Lokakuussa 2016 Derrickson vahvisti, että hänellä oli suunnitelmia jatko-osalle, sanoen, ”Rakastan hahmoa, rakastan visuaalisia mahdollisuuksia, ja tunnen sarjakuvat hyvin – [ensimmäinen elokuva on] jäävuoren huippu. On niin paljon edistystä, jota voidaan saavuttaa.” Hän halusi seurata Yön ritarin (2008) esimerkkiä ja ”tuoda mukaan roisto, jonka kohdalla voi mennä todella syvälle [ja joka on] viskeraalisempi kokemus”. Benedict Cumberbatch kommentoi tätä sanomalla, että hänen sopimukseensa vähintään yksi toinen Doctor Strange -sooloelokuva. Derrickson toivoi Painajaisen esiintyvän mahdollisessa jatko-osassa, ja ilmaisi halunsa tutkia jatko-osassa enemmän Jonathan Pangbornin ja Hamirin hahmoja, koska näillä oli ensimmäisessä elokuvassa pienempi rooli. Hän selitti myös, että hänen läheinen suhteensa Marvel Studiosin johtajan Kevin Feigen ja Joe Russon, Avengers: Infinity Warin (2018) ja Avengers: Endgamen (2019) toisen ohjaajan, kanssa takasi sen, että hänet pidettiin koko ajan tietoisena siitä miten Tohtori Outoa käytettäisiin Avengers-elokuvissa. Doctor Strangen toinen käsikirjoittaja Jon Spaihts ilmaisi halunsa laittaa Clea esiintymään jatko-osassa.
Huhtikuussa 2017 raportoitiin, että Derrickson palaisi jatko-osan ohjaajaksi, aloittaen työn heti kun hänen työnsä televisiosarjan Locke & Key parissa olisi tehty. Joulukuussa 2018 Derrickson oli ”hiljaa” viimeistellyt sopimuksensa jatko-osaan palaamisesta. Marvel oli alkanut etsiä elokuvalle käsikirjoittajaa, kun taas Cumberbatchin, Rachel McAdamsin ja Benedict Wongin vahvistettiin palaavan Stephen Strangen, Christine Palmerin ja Wongin rooleihin. The Hollywood Reporter raportoi, että käsikirjoitusta laadittaisiin koko vuoden 2019 ajan ja että kuvaukset alkaisivat vuoden 2020 alussa, minkä lisäksi elokuvan ensi-illan suunniteltiin olevan toukokuussa 2021. Heinäkuussa 2019 San Diego Comic-Con Internationalissa elokuvan viralliseksi nimeksi paljastettiin Doctor Strange in the Multiverse of Madness ja ensi-iltapäivämääräksi 7. toukokuuta 2021. Derrickson sanoi elokuvan sisältävän enemmän ”goottlaiisia” kauhuelementtejä sarjakuvista kuin ensimmäinen elokuva. Lisäksi Elizabeth Olsenin paljastettiin palaavaan edellisistä MCU-elokuvista tuttuun rooliinsa Wanda Maximoffina / Purppuranoitana. Vuonna 2021 julkaistut Disney+-sarjat WandaVision (2021) sekä Loki (2021–) johdattivat sarjan juoneen, kun WandaVision alkuasetteli Wandan roolin elokuvassa, ja Loki esitteli MCU:hun vaihtoehtoiset aikajanat ja niistä syntyneet uudet universumit.