stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Henrik Uoti
Elämä > Lapsuus- ja opiskeluvuodet

Nakkilan Tattaran kylässä syntyneen Uotin vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Juhonpoika Tattara Uoti(la) ja Mariana Esaiantytär. Hänen isänsä menetti maatilansa 1860-luvun lopun katovuosien aikana ja kuoli pian tämän jälkeen. Uoti kasvoi aluksi sijaisperheessä ja muutti myöhemmin sisarensa luokse Poriin, jossa hän työskenteli savenvalajana ja puuseppänä, käyden samalla koulua iltaisin. Ylioppilaaksi Uoti pääsi vuonna 1888 Porin yksityislyseosta ja aloitti opiskelut Helsingin yliopistossa, aluksi lääketieteellisessä ja sen jälkeen matemaattis-luonnontieteellisessä tiedekunnassa. Vapaa-aikoinaan hän toimi Kansanvalistusseurassa ja kuului myös fennomaaneihin. Filosofian kandidaatiksi Uoti valmistui 1893.
Opiskeluvuosiensa jälkeen Uoti piti aluksi jonkin aikaa terva- ja tärpättitehdasta Säkylässä, josta hän siirtyi kirjankustannusalalle ja perusti vuonna 1897 liikekumppaninsa kanssa Poriin Uoti & Grönroos -nimisen kustantamon. Myöhemmin Uoti hankki yrityksen kokonaan omiin nimiinsä ja siirsi sen toiminnan Helsinkiin. Vuonna 1899 kustantamo siirtyi Tampereelle ja sen nimeksi vaihtui Kustannus ja Kirjapaino osakeyhtiö Sampo. Uoti luopui yhtiön osakkuudesta 1901 ja hankki maatilan Raisiosta.
Aamulehdessä 11. heinäkuuta 1901 ilmestyneessä uutisessa kerrottiin Juho Uotin keksineen sähköurut ja hakevan patenttia keksinnölleen. Uutisen mukaan urkujen eri äänilajeja saattoivat soittaa eri henkilöt, joten urkuja voitiin käyttää yhteissoittoon.
Elämä > Pappisvihkimys

Kolmen vuoden kuluttua Uoti myi maatilan ja muutti perheineen Piikkiöön. Hän oli hieman aikaisemmin aloittanut teologian opinnot Helsingin yliopistossa, jossa Uoti vuonna 1905 suoritti teologian erotutkinnon. Papiksi hänet vihittiin 1906. Tämän jälkeen Uoti toimi kirkkoherran apulaisena sekä virkaatekevänä kappalaisena ja kirkkoherrana Koivulahdella (1906), Ilmajoella (1906–1908), Ahlaisissa (1908) ja Askaisissa (1909). Vuonna 1910 hänet olisi siirretty papiksi syrjäiseen Velkuan saaristoseurakuntaan, vaikka hän itse anoi siirtoa Porvooseen. Siihen ei kuitenkaan suostuttu ja Uoti päätti erota papin virasta. Eroon vaikutti myös se, että viransijaisuuksista saadut tulot olivat riittämättömät hänen kasvavalle perheelleen.
Elämä > Luontaishoidot

Vuonna 1911 Uoti muutti perheineen jälleen Helsinkiin ja ryhtyi luontaishoidon neuvojaksi. Hän oli kiinnostunut luontaishoidosta sairastuttuaan Raisiossa asuessaan malariaan, jolloin Uoti oli alkanut kehittämään hoitomenetelmiä tautiaan varten. Pappina toimiessaan Uoti antoi samalla seurakuntalaisille terveydenhoidollista neuvontaa sekä ohjeita sairauksien parantamiseen. Hän kokosi ohjeet lopulta yhteen ja julkaisi ne vuonna 1912 Kotiopas terveydenhoidossa -nimisenä kirjana, jossa esitettiin Uotin kehittämän vesihoitojärjestelmän perusteet. Hän oli ennen kirjan julkaisemista tehnyt Saksaan, Belgiaan, Hollantiin, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin suuntautuneen opintomatkan, minkä aikana Uoti oli tutustunut paikallisiin luontaishoitomenetelmiin. 1910-luvulla hän piti Helsingissä puolisonsa kanssa kolmen kuukauden mittaisia luontaisen terveydenhoidon kursseja, joilla luontaishoitajille opetettiin Uotin kehittämiä hoitomenetelmiä. Vuonna 1914 hän perusti Luontainen Terveyskunta -nimisen luontaishoitoalan yhdistyksen, joka järjesti luontaishoitajien tapaamisia sekä julkaisi Luonnonapu ja Pohjan Soihtu -nimisiä lehtiä. Niiden lisäksi Uoti kirjoitti lukuisia luontaishoitoalaan liittyviä pamfletteja.
Elämä > Poliittinen toiminta

Yhteiskunnalliseen toimintaan Uoti ryhtyi vuonna 1916, kun hän julkaisi poliittisen ohjelman Herran Kansan Tasavallan Perusteet. Siinä Uoti esitti kuinka suomalainen yhteiskunta voitaisiin uudistaa kristillisten periaatteiden mukaan toimivaksi teokratiaksi. Häntä on pidetty myös kristillisenä anarkistina. Kesäkuussa 1917 Uoti osallistui Jean Boldtin johtamien anarkistien tekemään Nikolainkirkon valtaukseen, jonka oli tarkoitus aloittaa vallankumous. Hän oli yksi vallatussa Nikolainkirkossa eli nykyisessä Helsingin tuomiokirkossa pidetyn niin sanotun ”Boldtin kongeressin” puhujista. Helsingin Sanomat kutsui tapausta kirkon häpäisyksi ja myös sosiaalidemokraattinen Työmies tuomitsi anarkistien tempauksen. Ainoa välikohtauksesta säilynyt valokuva esittää Juho Uotia poistumassa Nikolainkirkosta valtauksen jälkeen.
Kuolema ja perhe

Juho Uoti kuoli tapaturmaisesti lokakuussa 1920 jäätyään junan alle Helsingin Pukinmäessä. 1920-luvulla hänen leskensä Augusta Uoti perusti useita Uotin kehittämia vesihoitomenetelmiä käyttäneitä hoitoloita muun muassa Helsinkiin, Viipuriin, Turkuun, Kotkaan ja Haminaan. Vuonna 1926 Augusta Uoti perusti Lempäälään Uotin parantolan, joka toimii edelleen Lempäälän Luontaiskylpylän nimellä.
Uoti oli vuodesta 1897 lähtien naimisissa Säkylässä tapaamansa kansakoulunopettaja Matilda Augusta Laurilan (1863–1936) kanssa. He saivat seitsemän poikaa, joista kolme kuoli jo nuorina. Vanhin poika Ensio Uoti (1897–1964) oli koulutukseltaan insinööri, joka perusti 1930-luvulla kansallissosialismia ajaneen Suomalaissosialistisen Työväen Puolueen. Kauko Uoti (1898–1980) puolestaan valmistui Yhdysvalloissa naturopatian tohtoriksi ja johti Uotin parantolaa Lempäälässä. Jalo Aarre Uoti (s. 1901) oli keuhkolääkäri ja Arvo Insar Uoti (s. 1907) lastenlääkäri.
Teoksia

Uuden liiton Herran, voidellun Jeesuksen Pyhä historia: Herran tahdon mukaan, omakustanne, Tampere, 1908.
Kotiopas terveydenhoidossa, omakustanne, Helsinki, 1912.
Mitä Luontainen terveyskunta tahtoo?, Luontainen terveyskunta, Helsinki, 1914.
Luontaishoitajakunnan toimintaperiaatteet ja ohjelma, 1916.
Herran Kansan Tasavallan Perusteet, 1916.
Lyhennelmä kotioppaasta, Uotin parantola, Lempäälä, 1987.
Junyō

| Junyō |
| --- | --- |
 Junyō

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsubishi, Nagasaki
Kölinlasku:  20. maaliskuuta 1939
Laskettu vesille:  26. kesäkuuta 1941, nimellä SS Kashiwaramaru
Palveluskäyttöön:  3. toukokuuta 1942
Poistui palveluskäytöstä:  poistettu alusluettelosta 30. marraskuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1946–1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  24 150 t (standardi)
Pituus:  219,32 m (kokonaispituus)
Leveys:  26,7 m
Syväys:  8,15 m
Koneteho:  56 250 shp)
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  1 187–1 224
Aseistus
Aseistus:  12 × 12,7 cm/40 type 89 -ilmatorjuntatykkiä 24 × 25 mm type 96 -ilmatorjuntatykkiä kolmiputkisina asennuksina 48–53 × lentokonetta
Junyō (jap. 隼鷹) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1942 palvelukseenotettu Hiyō-luokan lentotukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Nippon Yusen eli Japanin postihöyrylaivayhtiö tilasi aluksen vuoden 1938 lopulla Mitsubishin Nagasakin telakalta ja  sen köli laskettiin 20. maaliskuuta 1939 telakkanumerolla 901. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1941 nimellä SS Kashiwaramaru. Alus myytiin keisarillisen japanin laivastolle 10. helmikuuta 1941 muutettavaksi lentotukialukseksi. Muutostöiden jälkeen alus liitettiin laivastoon 3. toukokuuta 1942.
Palvelus

Alus osallistui Aleuttien taisteluun osana Midwayn taistelun hämäyskampanjaa. Myöhemmin alus osallistui Guadalcanalin taisteluun ja Santa Cruzin saarten taisteluun, jossa sen torpedopommittajat vaurioittivat USS Enterprisea. Alukseen osui sukellusvene USS Halibutin ampuma torpedo 5. marraskuuta 1943, ja se vietti kolme kuukautta korjattavana. Alus osallistui myöhemmin Filippiinienmeren taisteluun, jossa se vaurioitui pahasti, mutta alus korjattiin pian. Alukseen osui 9. joulukuuta 1944 kolme USS Sea Devilin, USS Plaicen ja USS Redfishin laukaisemaa torpedoa, ja alus vaurioitui pahoin. Alus pääsi kuitenkin omin voimin Saseboon, missä alus oli korjattavana töiden keskeyttämiseen maaliskuussa 1945 asti. Toisen maailmansodan jälkeen alus siirtyi Yhdysvaltain laivaston haltuun, ja lopulta se romutettiin vuosina 1946–1947. Aluksen laivakello löydettiin Saipanin lähistöltä vuonna 1944, ja se siirrettiin Fordhamin yliopistoon New Yorkiin, jossa se on edelleen.
Jäljet (Ratsian albumi)

| Jäljet Ratsia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1982
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD (2009)
 Tuottaja(t): Ralf Örn
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 36.20
 Levymerkki: Johanna
Ratsian muut julkaisut
| Elämän syke 1980 | Jäljet 1982 | {{{seuraava}}} {{{vuosis}}} |
Jäljet on Ratsian kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin 1982 levymerkillä Johanna. Se äänitettiin Aitoo ja Finnvoxin studiossa. Levyn uudelleenmasteroitu CD-painos julkaistiin vuonna 2009, ja vuonna 2012 Svart Records uudelleenjulkaisi levyn vinyyliformaatissa, Sekä vuonna 2022 Rolling records julkaisi 300-kappaleen rajoitetun vinyylipainoksen.
Albumin kannen suunnittelivat Kari kalén ja Kari Parviainen.
Kappaleet > A-puoli

Jäljet – 5.06
Kun sä tanssit (osa 2) – 5.21
Blow up – 4.07
Eilisen jälkeen – 4.24
Kappaleet > B-puoli

Tulen saalis / Punainen kyynel – 6.35
Äiti maailma – 5.46
Hiljaisuus – 4.46
Kokoonpano

Jyri Honkavaara – laulu, kitara
Juha Aunola – kitara
Kari Starck – basso
Pasi Kuusjärvi – rummut
Brandy Ruokonen (oik. Visa Ruokonen) – kosketinsoittimet
Turpa täynnä

| Turpa täynnä Kylähullut |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Jive Recording Studios
 Julkaistu: 26. tammikuuta 2005
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 30.01
 Levy-yhtiö: Kråklund Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 36.
Kylähullujen muut julkaisut
| Keisarinleikkaus 2004 | Turpa täynnä 2005 | Lisää persettä rättipäille 2007 |
Turpa täynnä on punk rock -yhtye Kylähullujen ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2005.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 36.
Kappaleet

Aika – 0.56 (Klamydia -cover)
...Ja Jeesus ei pysy ristillään – 3.07
Vitun urpo! – 2.21
Kääpiöt – 2.48
Scenehuora – 2.19
Ei pelkoa – 2.54
Spurgu – 2.39
Marttyyri (se vitun ählyjuttu) – 2.31
Paskiaiset – 2.53
Turpa täynnä – 2.16
Mitä pahalle maksetaan? – 2.23
Kylähullut – 2.43
Kokoonpano

Alexi Laiho – kitara, laulu
Vesku Jokinen – laulu
Tonmi Lillman – rummut
+
Jukka Varmo – äänittäjä, miksaaja
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Turpa täynnä Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Turpa täynnä Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tokyo Warhearts

| Tokyo Warhearts Children of Bodom |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 10.–11. heinäkuuta 1999
 Julkaistu: 11. lokakuuta 1999
 Tyylilaji: melodinen death metal power metal
 Kesto: 44.42
 Levy-yhtiö: Spinefarm
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 13.
Children of Bodomin muut julkaisut
| Hatebreeder 1999 | Tokyo Warhearts 1999 | Follow the Reaper 2000 |
Tokyo Warhearts on suomalaisen metalliyhtye Children of Bodomin ensimmäinen livealbumi, joka nauhoitettiin Club Cittassa Tokiossa 10.–11. heinäkuuta 1999.
Kappaleet

Intro – 1.25
Silent Night, Bodom Night – 3.23
Lake Bodom – 4.08
Warheart – 4.07
Bed of Razors – 4.35
War of Razors – 2.10
Deadnight Warrior – 3.32
Hatebreeder – 4.30
Touch Like Angel of Death – 5.53
Downfall – 4.47
Towards Dead End – 6.10
Kokoonpano

Alexi Laiho – laulu, kitara
Alexander Kuoppala – kitara
Jaska Raatikainen – rummut
Henkka Seppälä – basso
Janne Wirman – kosketinsoittimet
Arviot

Soundi:
Aiheesta muualla

Tokyo Warhearts Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Tokyo Warhearts Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Urve Tiidus

| Urve Tiidus |
| --- | --- |
 Tiidus vuonna 2011
Viron kulttuuriministeri
 Ansipin III hallitus 4.12.2013–26.3.2014 Rõivasin I hallitus 26.3.2014–9.4.2015  
Edeltäjä:  Rein Lang
Seuraaja:  Indrek Saar
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1954 (ikä 70) Kuressaari
Tiedot
Puolue:  Reformipuolue
Urve Tiidus (o.s. Uussaar, s. 6. kesäkuuta 1954 Kuressaari) on virolainen toimittaja ja poliitikko. Hän on toiminut Kuressaaren pormestarina 18. marraskuuta 2005 lähtien. Hän on toiminut Viron pisteidenantajana Eurovision laulukilpailussa vuosina 1994 ja 1998.
Tiidusista tuli Viron kulttuuriministeri, kun hänen edeltäjänsä Rein Lang erosi kulttuurilehti Sirpin ympärillä velloneen kohun vuoksi.
Torre Caja Madrid

| Torre Caja Madrid |
| --- | --- |
 Torre Caja Madrid
Tiedot
Sijainti:  Madrid, Espanja
Rakennettu:  2004–2008
Avajaiset:  2008
Käyttötarkoitus:  Toimisto
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Norman Foster
Omistaja:  Caja Madrid
Tekniset tiedot
Kerroksia:  45
Korkeus
Antenni:  248 m
Kattokorkeus:  248 m
Ylin kerros:  248 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Torre Caja Madrid on 49-kerroksinen pilvenpiirtäjä Madridin kaupungissa Espanjassa. Torre Caja Madrid on 248 metriä korkea, joka tekee siitä Espanjan toiseksi korkeimman rakennuksen  Torre de Cristalin jälkeen. Torre Caja Madrid tunnettiin alun perin nimellä Torre Repsol, koska siitä piti tulla Repsol YPF -yhtiön päämaja, mutta Caja Madrid -yhtiö osti sen 815 miljoonalla eurolla vuonna 2007.
Rakennus rakennettiin vuosien 2004–2008 aikana. Sen suunnitteli brittiläinen arkkitehti Norman Foster, ja se on toimistokäytössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Torre Caja Madrid Wikimedia Commonsissa
Thomas Mitchell

| Thomas Mitchell |
| --- | --- |
 Thomas Mitchell elokuvan Rakkaus ei kuole (High Barbaree, 1947) trailerissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1892 Elizabeth, New Jersey
Kuollut: 17. joulukuuta 1962 (70 vuotta) Beverly Hills, Kalifornia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1923 - 1961
Merkittävät roolit:  Doc Boone (Hyökkäys erämaassa)   Gerald O'Hara (Tuulen viemää)   Uncle Billy (Ihmeellinen on elämä)   Jonas Henderson (Sheriffi)
Palkinnot
 Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto (Hyökkäys erämaassa) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Thomas Mitchell (11. heinäkuuta 1892 Elizabeth, New Jersey – 17. joulukuuta 1962) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän oli ensimmäinen, joka voitti urallaan niin Oscarin, Emmyn kuin Tonynkin.
Ura

Mitchell aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja näytelmien kirjoittajana vuonna 1913. Hänen ensimmäinen elokuvansa ilmestyi vuonna 1923. Mitchellin läpimurtorooli oli Frank Capran ohjaamassa elokuvassa Sininen kuu (Lost Horizon, 1937), ja samana vuonna hän näytteli elokuvassa Hirmumyrsky (The Hurricane, 1937), josta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa.
Pari vuotta myöhemmin Mitchell sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon Doc Boonen roolista elokuvassa Hyökkäys erämaassa (Stagecoach, 1939). Hänen muita tunnettuja roolejaan ovat muun muassa Diz Mooren rooli elokuvassa Mr. Smith lähtee Washingtoniin (Mr. Smith Goes to Washington, 1939), Scarlett O'Haran isän rooli elokuvassa Tuulen viemää (Gone with the Wind, 1939), Billy-sedän rooli elokuvassa Ihmeellinen on elämä (It's a Wonderful Life, 1946) ja pormestari Jonas Hendersonin rooli Gary Cooperin ja Grace Kellyn tähdittämässä elokuvassa Sheriffi (High Noon, 1952).
Mitchell loi mittavan uran televisiossa 1950- ja 1960-luvuilla ja voittikin parhaan näyttelijän Emmy-palkinnon vuonna 1952. Tämän lisäksi hän loi mittavan uran myös teatterinäyttelijänä ja voittikin vuonna 1953 Tony-palkinnon musikaalista Hazel Flagg. Näyttelemisen lisäksi hän myös toimi myös näytelmien kuin elokuvien käsikirjoittajana. Hän on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvista ja toisen televisiosta.
Yksityiselämä

Thomas Mitchell oli irlantilaissiirtolaisten lapsi. Hän oli pari kertaa elämänsä aikana naimisissa, mutta hänellä ei tiettävästi ollut lapsia. Hän kuoli luusyöpään 70-vuotiaana 1962.
Aiheesta muualla

Thomas Mitchell NNDB:ssä
Thomas Mitchellin Broadwaylla näyttelemät roolit
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tokyo Verdy

Tokyo Verdy 1969 (jap. 東京ヴェルディ, Tōkyō Verudi) on jalkapalloseura Tokion kaupungista, Japanista. Seura pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, J. Leaguen 2. divisioonassa. Maansa pääsarjan seura on voittanut seitsemästi (1983, 1984, 1986-87, 1990-91, 1991-92, 1993 ja 1994), liigacupin kuudesti ja Emperor's Cupin viidesti.
Historia

Matsutaro Shoriki perusti Yomiuri FC:n, Tokyo Verdyn edeltäjän, vuonna 1969 Kawasakin kaupungissa. Tuolloin Japanissa ei ollut ammattilaisjalkapalloliigaa. 1972 Yomiuri FC liittyi Japanese Soccer Leaguen toiseen divisioonaan ja 1977 seura nousi pääsarjaan. 80-luvulla alkoi seuran menestys, sillä se voitti mestaruuden 1983, 1984, 1987, 1991, 1992 sekä uuden J. Leaguen mestaruudet 1993 ja 1994. Tokyo Verdy muutti Kawasakista Tokioon 2001. Seura on kuitenkin pelannut viidestä viimeisimmästä kaudestaan neljä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, viimeksi pääsarjassa Tokyo Verdy oli 2008.
Kokoonpano

Tilanne 1. joulukuuta 2010
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Kazuyoshi Miura   Yuji Nakazawa   Naohiro Takahara   Takayuki Morimoto   Masashi Oguro   Seiichiro Maki   Yoichi Doi   Takashi Fukunishi   Yukitaka Omi   Hiroyuki Sakashita   Ryoichi Kawakatsu   Kazuo Ozaki   Tetsuya Totsuka   George Yonashiro   Yasutaro Matsuki   Hisashi Kato   Yasuharu Kurata   Tomoyasu Asaoka   Shiro Kikuhara   Yasutoshi Miura   Nobuhiro Takeda   Teruo Iwamoto   Masahiro Endo  |   Takafumi Ogura   Kenji Honnami   Takahiro Yamada   Satoshi Tsunami   Takumi Horiike   Tetsuji Hashiratani   Ruy Ramos   Shinkichi Kikuchi   Kentaro Hayashi   Takuya Takagi   Masakiyo Maezono   Tadashi Nakamura   Tsuyoshi Kitazawa   Naoki Soma   Takashi Hirano   Atsushi Yoneyama   Daijiro Takakuwa   Hiroshi Nanami   Kenichi Uemura   Nozomi Hiroyama   Kazuyuki Toda   Toshihiro Hattori   Takuya Yamada  |   Norihiro Nishi   Atsuhiro Miura   Hayuma Tanaka   Daigo Kobayashi   Yuki Kobayashi   Givanildo Vieira de Souza   Edmundo Alves de Souza Neto (en)   Bismarck Barreto Faria   Washington Stecanela Cerqueira   Ramon Menezes   Alexandre Lopes   Argel Fucks   Osmar Donizete Cândido   Gilberto Ribeiro Gonçalves   Antônio Benedito da Silva   Euller   Moacir Rodrigues Santos   Daniel da Silva   Carlos Alberto Dias   Patrick Mboma   Edwin Ifeanyi   Hennie Meijer (en)  |
Jäljet päättyvät Berliiniin

| Jäljet päättyvät Berliiniin> Letzte Spur Berlin |
| --- | --- |

Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  43 minuuttia
Luoja(t):  Orkun Ertener
Pääosissa:  Hans Werner Meyer Jasmin Tabatabai Susanne Bormann
Alkuperämaa:   Saksa
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:  ZDF
Esitetty:  18. syyskuuta 2016 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  7
Ikäraja:  
Tuotanto
Tuottaja(t):  Ronald Gräbe, Geraldine Voss
Ohjaaja(t):  Andreas Herzog, Judith Kennel, Filippos Tsitos
Käsikirjoittaja(t):  useita
Tuotantoyhtiö(t):  Novafilm Fernsehproduktion
Palkinnot
Ehdokkuudet:  2013  • Adolf Grimme Awards, Germany • Romy Gala, Austria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Jäljet päättyvät Berliiniin (saks. Letzte Spur Berlin) on saksalainen rikossarja, joka käsittelee Berliinin poliisissa toimivan kadonneiden ihmisten etsintään erikoistuneen ryhmän toimintaa. Sarjassa katoamisiin etsitään syitä, jotka eivät aina liity rikokseen. Toimintaa johtaa rikosylikomisario Oliver Radek (Hans Werner Meyer). Apunaan Radekilla on ryhmä, joka tutkii koko ajan uusia tulevia tapauksia. Tuotannosta vastaa ZDF (Saksa 2014–2020).
Juoni

Berliinin poliisin erikoisyksikkö etsii kadonneita henkilöitä. Saksalaissarja kertoo yksikön neljän rikostutkijan työskentelystä.
Kuudennella tuotantokaudella Radekin ryhmä tutkii muun muassa ryhmän vanhan tutun jäsenen etsintöjä. Toisessa jaksossa rikollisjoukon välienselvittely jatkuu, ja seuralaispalvelun nainen katoaa. Kolmannessa jaksossa romukaupan pihalta katoaa mies, joka oli mukana pakolaisten rakennusprojektissa. Neljännessa jaksossa äiti ilmoittaa 10-vuotiaan tyttärensä kadonneeksi. Viidennessä jaksossa oikeuden lautamies katoaa, ja Radekin ryhmä tutkii, liittyykö katoamiseen syytetyn miehen rikolliset taustajoukot. Kuudennessa jaksossa murhasta epäilty mies katoaa vankilasta, minkä seurauksena erikoisyksikkö joutuu tutkimaan mitä hänelle tapahtui ja onko kyseessä mahdollisesti kostoisku. Seitsemäs osa kertoo öisestä bilettäjien Berliinistä.
Rooleissa

Yksikössä toimii ylikomisariot Oliver Radek (Hans Werner Meyer) ja Mina Amiri (Jasmin Tabatabai) sekä komisario Sandra Reiß (Susanne Bormann). Lisäksi ryhmää vahvistaa Sandran entinen poikaystävä, rikospoliisi Daniel Prinz (Florian Panzner). Viidennellä kaudella Sandran ja Danielin tilalla aloittavat rikostutkijat Mark Lohmann (Bert Tischendorf) ja Lucy Elbe (Josephin Busch). Seitsemännellä tuotantokaudella ryhmässä aloittaa Alexander von Tal (Aleksandar Radenković) Markin tilalla. Myöhemmin Lucyn korvaa Papst (Paula Kalenberg).
Tuotantokaudet ja jaksot

Suomessa TV1 esitti sarjan kolmannen kauden vuodenvaihteessa 2017–2018 ja kesällä 10.6.2018 alkaen neljännen, viidennen ja kuudennen tuotantokauden uudet jaksot. Tuontantokausi kuusi alkoi TV1:sellä 2.12.2018 ja päättyi 3.2.2019. Kaudet sisältävät 12 jännittävää tarinaa.
Tuotantokausia on yhdeksän. Suomessa esitetty niistä kahdeksan, kahdeksas kesällä 2020.
Suomessa esitetyt tuotantokaudet:
| Kausi | Jaksojen määrä |
| --- | --- |
Kausi 1: (6 jaksoa)
Kausi 2: (12 jaksoa)
Kausi 3: (12 jaksoa)
Kausi 4: (12 jaksoa)
Kausi 5: (12 jaksoa)
Kausi 6: (7 jaksoa, 3 katsottavissa)
Kausi 7: (12 jaksoa)
Kausi 8: (13 jaksoa)

Hans-Werner Meyer vuonna 2008.
Juntunen (Laukaa)

| Juntunen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski, Laukaa
Koordinaatit:  62°32′16″N, 25°57′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vatianjärven alue (14.33)
Laskuoja:  oja Haapajärveen 
Järvinumero:  14.337.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,1 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,733 km  
Pinta-ala:  1,956 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJuntunen 
Juntunen  on Keski-Suomessa Laukaassa ja Äänekoskella Niskalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Vatianjärven alueella (14.33), jonka Haapajoen valuma-alueeseen (14.337) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 148,1 metriä mpy.
Torre Baró-Vallbonan metroasema

Torre Baró-Vallbona on Barcelonan metron linjan 11 asema Nou Barrisin alueella Barcelonan kaupungin pohjoisosassa. Se avattiin vuonna 2003 samaan aikaan linjan neljän muun aseman kanssa.
Torre Baró-Vallbona on yksi Barcelonan metron harvoista maanpäällisistä asemista. Asemalla on kaksi raidetta, mikä mahdollistaa junien kohtaamisen muutoin yksiraiteisella linjalla.
Asemalta on suora yhteys Torre Barón rautatieasemalle, joka on Renfen lähijunien käytössä.
Aiheesta muualla

Torre Baró-Vallbonan asema Trens de Catalunya -sivustolla (katalaaniksi)
Taidetta aseman sisääntuloaulan seinässä
Kadoksissa

Kadoksissa tarkoittaa seuraavia asioita:
Kadoksissa (Desperate Search), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1952
Kadoksissa (Vanished), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1995
Kadoksissa (The Missing), yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2003
Kadoksissa (Jeopardy), brittiläinen televisiosarja
Kadoksissa (Vanished), Danielle Steelin romaani
Kadoksissa, Kia Verden romaani.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kadoksissa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
USS Sandusky (1865)

| USS Sandusky |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tomlinson and Hartupee, Pittsburgh, Pennsylvania
Kölinlasku:  tammikuu 1865
Laskettu vesille:  1865
Loppuvaihe:  myyty 1873
Tekniset tiedot
Uppouma:  479 t
Pituus:  51,82 m
Leveys:  15,24 m
Syväys:  1,98 m
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  2 × 11" tykkiä
USS Sandusky oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu Marietta-luokan monitori.