stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eestinajokoira
Terveys > Virallisia terveystuloksia Suomessa

Vuoden 1990 jälkeen syntyneistä suomalaisista eestinajokoirista 2%:lla koirista oli tutkittu lonkkanivelet. Näistä 40%:lla koirista oli A-lonkat ja 35%:lla koirista B-lonkat. Kyynärniveleiden osalta kaikki 11 tutkittua koiraa olivat saaneet tulokseksi 0. Muita terveystutkimuksia ei ole juurikaan yksittäistapauksia lukuun ottamatta vielä tehty.
Eestinajokoira kazakstanilaisessa postimerkissä.
Lordi Dunsany

| Lordi Dunsany |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. heinäkuuta 1878 Lontoo, Englanti
Kuollut: 25. lokakuuta 1957 (79 vuotta) Dublin, Irlanti
Kansalaisuus:  irlantilainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lordi Dunsany, oikealta nimeltään Edward John Moreton Drax Plunkett, Dunsanyn 18. paroni (24. heinäkuuta 1878 – 25. lokakuuta 1957) oli irlantilainen kirjailija ja runoilija. Hänen vaikutustaan nykyaikaiseen fantasiakirjallisuuteen pidetään merkittävänä. Dunsanyn kuuluisimpia teoksia on romaani Haltiamaan kuninkaantytär (1924).
Dunsanyn kuuluisimmat fantasianovellit julkaistiin kokoelmissa vuosien 1905 ja 1919 välillä. Ensimmäisen kokoelman, The Gods of Pegana, julkaisusta hänen oli maksettava itse. Dunsany kirjoitti myös paljon käsikirjoituksia näytelmiin.
H. P. Lovecraft vaikuttui suuresti Dunsanystä, kun hän näki tämän kiertueella Yhdysvalloissa. Lovecraftin varhaisimmissa teoksissa onkin havaittavissa vaikutteita Dunsanystä.
Julkaistut teokset > Suomennettu tuotanto

Haltiamaan kuninkaantytär.  (The king of Elfland's daughter, 1924.)  Suomentanut Johanna Vainikainen-Uusitalo. Vaskikirjat, 2007.  ISBN 978-952-5722-00-0
"Hämärässä huoneessa", teoksessa: Alfred Hitchcockin Kummitusgalleria, suom. Sirkka Salonen. Helsinki: Kirjateos 1980 ISBN 951-9445-18-8
"Welleranin miekka", teoksessa: Velhojen valtakunta. Juhani Hinkkanen (toim.), useita suomentajia. Helsinki: Jalava, 1989.
Sarja: Jalavan scifi-sarja, no. 14. ISBN 978-951-9201-95-5
Julkaistut teokset > Novellikokoelmat

The Gods of Pegāna (1905)
Time and the Gods (1906)
The Sword of Welleran (1908)
A Dreamer's Tales (1910)
The Book of Wonder (1912)
Fifty-one Tales, aka The Food of Death (1915)
Tales of Wonder (1916)
Tales of Three Hemispheres (1919)
The Man Who Ate the Phoenix (1947)
The Little Tales of Smethers (1952)
The Ghosts of the Heaviside Layer and Other Fantasms (1980)
Julkaistut teokset > Romaanit > Fantasia

Don Rodriguez: Chronicles of Shadow Valley aka The Chronicles of Rodrigues (1922)
The King of Elfland's Daughter (1924, suom. Haltiamaan kuninkaantytär)
The Charwoman's Shadow (1926)
The Blessing of Pan (1927)
The Curse of the Wise Woman (1933)
My Talks with Dean Spanley (1936)
The Strange Journeys of Colonel Polders (1950)
Julkaistut teokset > Romaanit > Muut

Up in the Hills (1935)
Rory and Bran (1936)
The Story of Mona Sheehy (1939)
Guerilla (1944)
The Last Revolution (1951)
His Fellow Men (1952)
The Pleasures of a Futuroscope (2003)
Julkaistut teokset > Näytelmiä

Five Plays (1914)
Plays of Gods and Men (1917)
If (1921)
Plays of Near and Far (1922)
Alexander and Three Small Plays (1925)
Seven Modern Comedies (1928)
The Old Folk of the Centuries (1930)
Mr Faithful (1935)
Plays for Earth and Air (1937)
Night at an Inn (1957, suom. Yö majatalossa)
Julkaistut teokset > Lyriikkaa

Fifty Poems (1929)
Mirage Water (1938)
War Poems (1941)
Wandering Songs (1943)
A Journey (1944)
The Year (1946)
The Odes of Horace (1947) (käännös)
To Awaken Pegasus (1949)
Julkaistut teokset > Esseitä ja luonnoksia

Nowadays (1918)
Tales of War (1918)
Unhappy Far-Off Things (1919)
If I Were Dictator (1934)
My Ireland (1937)
The Donnellan Lectures 1943 (1945)
A Glimpse from a Watchtower (1947)
The Jest of Hahalaba (1929)
Julkaistut teokset > Omaelämäkerralliset teokset

Patches of Sunlight (1938)
While The Sirens Slept (1944)
The Sirens Wake (1945)
Kirjallisuutta

Sisättö, Vesa & Halme, Jukka & Jerrman, Toni (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita 2.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-732-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lordi Dunsany Wikimedia Commonsissa
Lord Dunsany (Arkistoitu – Internet Archive). Kirjailijan sivut suvun virallisella sivulla. (englanniksi)
Vesa Sisättö: Fantasia rönsyili ennen Tolkienia[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 18.12.2007.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Eduskuntavaalit 1972

Suomen 26. eduskuntavaalit järjestettiin 2.–3. tammikuuta 1972. Presidentti Urho Kekkonen oli edellisen vuoden loka­kuussa antanut määräyksen eduskunnan hajottamisesta ja uusien vaalien järjestämisestä. Aiheena ennen­aikaisiin vaaleihin oli, että puolue­risti­riitojen rasittama Karjalaisen II hallitus ei kyennyt pääsemään ratkaisuun muun muassa maataloustulon jälkeen­jääneisyyden korvaamisessa.
Muutokset puolueiden voimasuhteissa jäivät näissä vaaleissa vähäisiksi. Vaalien jälkeen muodostettiin lempinimellä ”nappulaliiga” tunnettu Paasion II hallitus ja sen jälkeen miltei koko lopun vaalikauden istunut Sorsan I hallitus.
Muutoksia puoluekartalla

Suomen maaseudun puolue säilytti Suomen Kristillisen Liiton kanssa solmimiensa vaaliliittojen ansiosta paikkamääränsä entisenä (18 edustajaa), vaikka se kärsi varsin tuntuvan äänimäärän laskun vuoden 1970 vaaleihin verrattuna. SMP:ssa kyteneet sisäiset erimielisyydet kärjistyivät lokakuussa 1972, jolloin puolue repesi kahtia ja 12-henkinen oppositio muodosti uuden Suomen kansan yhtenäisyyden puolueen.
Eduskuntaan syntyi alkaneen vaalikauden aikana toinenkin uusi puolue, Perustuslaillinen kansanpuolue. PKP:n ensimmäisiksi kansanedustajiksi tulivat RKP:sta eronnut Georg C. Ehrnrooth, joka oli vastustanut presidentti Urho Kekkosen uudelleenvalintaa poikkeuslailla, sekä kokoomuksesta linjariitojen vuoksi loikannut Salme Katajavuori. LKP:n kansanedustaja Pirkko Aro loikkasi SDP:hen kesäkuussa 1973.
Kansanedustajat

Näissä vaaleissa valittuja uusia kansanedustajia olivat mm. Mauno Koiviston puoliso Tellervo Koivisto (täyskaima, myös SDP:n kansanedustaja Tellervo Maria Koivisto säilytti paikkansa), Lasse Lehtinen, Erkki Liikanen, Antti Pohjonen, Seppo Tikka ja Pirkko Työläjärvi (SDP), Ilkka-Christian Björklund ja Kalevi Kivistö (SKDL), Olavi Martikainen, Veikko Pihlajamäki ja Juhani Saukkonen (Kesk.), Eero Lattula, Mauri Miettinen ja Kullervo Rainio (Kok.), Aune Mänttäri ja Pekka Vennamo (SMP) sekä Olavi Borg ja Aili Laitinen (LKP). Vuoden 1970 vaalien tapaan joukossa oli nytkin useita nuoria poliitikkoja, mm. Lasse Lehtinen, Erkki Liikanen ja Ilkka-Christian Björklund.
Eduskuntapaikastaan luopui vapaaehtoisesti Keskustan Nestori Kaasalainen, Eemil Partanen, Mauno Pohjonen ja Yrjö Sinkkonen, SKDL:n Hertta Kuusinen (yksi Suomen politiikan värikkäimmistä hahmoista), sekä RKP:n Verner Korsbäck. Putoajia olivat mm. SDP:n Valto Käkelä, Keskustan Veikko Hanhirova ja Katri Kaarlonen, SKDL:n Matti Koivunen, Terho Pursiainen ja Rainer Virtanen, RKP:n Ingvar S. Melin, sekä SMP:n Eino Poutiainen. Eduskuntaan palasivat mm. Keskustan V. J. Sukselainen ja SKDL:n Aarne Saarinen. SDP:n kansanedustajana aiemmin toiminut L. A. Puntila yritti paluuta eduskuntaan, mutta epäonnistui.
Jo edellisissä, vuoden 1970 vaaleissa eduskunnasta pudonnut Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL) ei saanut näissäkään vaaleissa yhtään ehdokastaan eduskuntaan ja siitä tuli helmikuussa ensimmäinen puoluerekisteristä poistettu puolue. TPSL hyväksyttiin pian takaisin rekisteriin sen kerättyä vaadittavat 5000 kannattajakorttia, mutta se poistettiin vuoden 1973 alussa omasta pyynnöstään lopullisesti puoluerekisteristä. TPSL:n lakkauttamista vastustaneet jäsenet perustivat hieman myöhemmin uuden Sosialistisen Työväenpuolueen.
Kansanedustajat > Muutoksia eduskunnan kokoonpanossa

SKDL:n kansanedustaja Eeli Lepistö kuoli heinäkuussa 1973 ja SDP:n kansanedustaja Tyyne Paasivuori heinäkuussa 1974. Heidän tilalleen eduskuntaan tulivat aiemminkin kansanedustajina toimineet Akseli Rodén ja Pauli Burman.
Kokoomuksen kansanedustaja Juha Vikatmaa kuoli joulukuussa 1974 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Arto Lampinen. Keskustan kansanedustaja, sosiaali- ja terveysministeri Pentti Pekkarinen menehtyi auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin tammikuussa 1975 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Toivo Yläjärvi. SKYP:n kansanedustaja Kalevi Huotari kuoli maaliskuussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Matti Hannola. Kokoomuksen kansanedustaja Jouni Mykkänen siirtyi Yleisradion johtajaksi vuoden 1975 alussa ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Lauri Impiö. SDP:n kansanedustaja Esko Niskanen siirtyi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajaksi toukokuun alussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Pertti Paasio. Kokoomuksen kansanedustaja Erkki Huurtamo siirtyi Kymen läänin maaherraksi heinäkuun alussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Saara Mikkola, joka ei kuitenkaan käytännössä enää ehtinyt osallistua eduskuntatyöhön.
Järjestäytymishäiriö

Uuden eduskunnan järjestäytyessä koettiin suuri yllätys, kun porvarienemmistöisen eduskunnan kaikkiin erikoisvaliokuntiin muodostui sosialistienemmistö. Eduskunnan järjestäytyessä kansanedustajat valitsivat keskuudestaan suuren valiokunnan jäsenet ja valitsijamiehet, jotka puolestaan suorittivat erikoisvaliokuntien jäsenten vaalin. Eduskunnan voimasuhteiden mukaisesti molempiin tuli ei-sosialistinen enemmistö 24–21. Erikoisvaliokuntien jäsenten vaalin jälkeen todettiin, että kaikkiin valiokuntiin olikin tullut vasemmistoenemmistö. Osoittautui, että kaksi ei-sosialistista valitsijamiestä oli äänestänyt vasemmiston listaa. Koska vaali toimitettiin suljetuin lipuin, ei pystytty selvittämään, ketkä olivat näin menetelleet. Epäilykset kohdistivat kahteen SMP:n edustajaan, mutta puolueen taholta syytökset kiistettiin jyrkästi.
Eduskunnassa oltiin kuitenkin yksimielisiä tilanteen kestämättömyydestä, koska ei voitu ajatellakaan kunnollista lainsäädäntötyötä, jos lakien valmistelu olisi tehty vasemmistoenemmistöisissä valiokunnissa ja loppusilaus porvarienemmistöisessä eduskunnassa. Tämän vuoksi sovittiin, että valiokuntiin valitut "ylimääräiset" vasemmiston kansanedustajat pyytäisivät vapautusta. Näin tapahtuikin, ja täydennysvaalilla korjattiin syntyneet voimasuhdevirheet.
Tulokset

Tuloksia verrataan vuoden 1970 eduskuntavaaleihin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 81,4 % | −0,8 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 55 | +3 | 25,78 % | +2,4 | 664 724 | +70 539 |
|   | Kansallinen Kokoomus | 34 | −3 | 17,59 % | −0,5 | 453 434 | −4 148 |
|   | Suomen Kansan Demokraattinen Liitto | 37 | +1 | 17,02 % | +0,4 | 438 757 | +18 201 |
|   | Keskustapuolue | 35 | −1 | 16,41 % | −0,7 | 423 039 | −11 111 |
|   | Suomen Maaseudun Puolue | 18 | -- | 9,16 % | −1,3 | 236 206 | −29 733 |
|  | Liberaalinen Kansanpuolue | 7 | −1 | 5,16 % | −0,8 | 132 955 | −17 868 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 9 | −2 | 5,06 % | −0,3 | 130 407 | −5 058 |
|   | Suomen Kristillinen Liitto | 4 | +3 | 2,53 % | +1,4 | 65 228 | +36 681 |
|  | Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto |  |  | 0,99 % | −0,4 | 25 527 | −9 926 |
|   | Åländsk Samling | 1 | -- | 0,30 % | −0,1 | 7 672 | −1 299 |
|  | Muut |  |  | 0,00 % | − | − | − |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 2 577 949 | +42 167 |
| Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 |  |
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitut ehdokkaat

| sija | ehdokas | puolue | äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Raimo Ilaskivi | Kansallinen Kokoomus | 23 565 |
| 2 | Kalevi Sorsa | SDP | 22 360 |
| 3 | Tellervo Koivisto | SDP | 15 479 |
| 4 | Veikko Pajunen | SDP | 14 260 |
| 5 | Juha Vikatmaa | Kansallinen Kokoomus | 14 115 |
| 6 | Paavo Aitio | SKDL | 13 531 |
| 7 | Seppo Tikka | SDP | 12 931 |
| 8 | Pertti Salolainen | Kansallinen Kokoomus | 12 402 |
| 9 | Harri Holkeri | Kansallinen Kokoomus | 12 117 |
| 10 | Pär Stenbäck | Ruotsalainen kansanpuolue | 12 109 |
Lähde: Tilastokeskus
Aiheesta muualla

Doria.fi − Eduskuntavaalit 1972, tilastokeskuksen julkaisu
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Puoluejohtajat Rafael Paasio, Harri Holkeri, Johannes Virolainen, Ele Alenius, Veikko Vennamo, Jan-Magnus Jansson, Pekka Tarjanne, Olavi Majlander ja Uuno Nokelainen vaalituloslähetyksessä Yleisradion televisiostudiossa.
Meles Zenawi

| Meles Zenawi |
| --- | --- |
 Meles Zenawi Maailman talousfoorumin kokouksessa 2012.
Etiopian pääministeri
 23. elokuuta 1995 – 20. elokuuta 2012  
Edeltäjä:  Tamirat Layne
Seuraaja:  Haile Mariam Desalegne
Etiopian presidentti
 28. toukokuuta 1991 – 22. elokuuta 1995  
Edeltäjä:  Tesfaye Gebre Kidan
Seuraaja:  Negasso Gidada
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1955 Adowa, Etiopia
Kuollut: 20. elokuuta 2012 (57 vuotta) Bryssel, Belgia
Puoliso:  Azeb Mesfin
Tiedot
Puolue:  Etiopian kansojen vallankumouksellinen demokraattinen rintama EPRDF
Muut puolueet:  Tigrayn kansan vapautusrintama (TPLF)
Legesse ”Meles” Zenawi Asres (ge’eziksi መለስ ዜናዊ አስረስ, meles zēnāwī esres, 8. toukokuuta 1955 – 20. elokuuta 2012) oli etiopialainen poliitikko, joka toimi Etiopian pääministerinä vuodesta 1995 kuolemaansa asti. Hän osallistui Mengistu Haile Mariamin hallinnon vastaiseen sissiliikkeeseen ja nousi sisällissodan aikana Etiopian kansojen vallankumouksellisen demokraattisen rintaman johtoon. Mengistu syöstiin vallasta 1991 ja Zenawi toimi tämän jälkeen neljän vuoden ajan presidenttinä. Vuoden 1995 vaaleissa hän nousi pääministeriksi, jona toimi 17 vuoden ajan. Zenawi kehitti valtakaudellaan maan taloutta ja koulutusta, mutta hän sai myös runsaasti kritiikkiä opposition sortamisesta.
Nuoruus ja opiskeluaika

Zenawi syntyi 1955 Adowan kaupungissa Etiopian pohjoisosissa. Hänen isänsä Zenawi Asresu oli etiopialainen ja äitinsä Alemash Gebreleul eritrealainen. Hänen isänsä kuului tigrélaiseen aatelistoon ja oli saanut dejazmachin arvonimen Italian miehityskaudella.
Zenawi aloitti 1971 lääketieteen opinnot Addis Abeban yliopistossa. Hän liittyi yliopistossa poliittiseen opiskelijaliikkeeseen, joka pyrki vastustamaan Haile Selassien hiipuvaa hallintoa. Zenawi jätti lopulta yliopiston ja liittyi sissijoukkoihin. Mengistu Haile Mariamin johtama ryhmä kaatoi 1974 Selassien hallinnon. Marxilainen Zenawi kannatti ensin Mengistun uutta hallintoa, mutta kääntyi pian vastustamaan hallinnon väkivaltaista taktiikkaa.
Sissijohtajasta presidentiksi

Muiden Mengistun vastustajien kanssa Zenawi oli perustamassa Tigrayn kansan vapautusrintamaa (TPLF). TPLF ja Eritrean kansan vapautusrintama (EPLF) hallitsivat vuoteen 1980 mennessä Tigrén maaseutua. TPLF oli Zenawin johdolla vuoteen 1989 mennessä vallannut käytännössä koko Tigrén ja eteni jo kohti Addis Abebaa. Tämän jälkeen Zenawi oli perustamassa Etiopian kansojen vallankumouksellisesta demokraattista rintamaa (EPRDF), josta tuli kattojärjestö TPLF:n Tigrén ulkopuolisille tukijoille. Zenawista tuli vuoden 1991 alussa EPRDF:n johtoneuvoston puheenjohtajaselvennä. Tämän jälkeen hän erotti itsensä marxilaisuudesta ja ilmoitti noudattavansa jatkossa maltillisempaa politiikkaa.
EPRDF:n joukot valtasivat Addis Abeban toukokuussa 1991 pian, sen jälkeen kun Mengistu oli paennut maasta. Zenawista tuli tämän jälkeen maan tilapäinen presidentti ja antoi pian Eritrealle itsenäisyyden. Sisäpolitiikassa Zenawi keskittyi maan talouteen, jota oli heikentänyt pitkä sodankäynti ja Mengistun hallinnon politiikka. Zenawi leikkasi myös puolustusbudjettia, uudelleenjakoi maaomaisuutta ja taisteli korruptiota vastaan. Hän joutui kuitenkin kohtamaan myös laajaa vastustusta, kun Oromon vapautusrintama erosi EPRDF:stä.
Pääministerinä

EPRDF voitti vaalit 1995, ja Zenawi valittiin maan pääministeriksi. Hänet valittiin tehtävään myös kolmien seuraavien vaalien jälkeen. Zenawin ensimmäisellä pääministerikaudella Etiopia ajautui rajasotaan Eritrean kanssa. Zenawi oli ennen sotaa menettänyt luottamuksensa Eritrean uuteen presidenttiin, entiseen Mengistun vastaiseen asetoveriinsa Isaias Afewerkiin. Maat sotivat 1998–2000, ja sodassa menehtyi kymmeniä tuhansia ihmisiä. Sodan jälkeen kansainvälinen komissio määräsi Etiopian palauttamaan Badmen alueen Eritrealle. Zenawi ei kuitenkaan suostunut lopulta palauttamaan aluetta, minkä takia maiden välinen rajakiista on jatkunut sodan jälkeenkin.
Zenawin aikakaudella Etiopian talous meni voimakkaasti eteenpäin ja lapsikuolleisuus pieneni selvästi. Talous kasvoi 2000-luvulla yhdeksän prosenttia vuodessa. Koulutusuudistusten ansiosta myös lukutaito on kehittynyt. Kun vuonna 1997 noin puolet etiopialaisista osasi lukea, lukutaitoisia oli vuonna 2002 jo 65 prosenttia kansasta.
Zenawi oli arvostettu poliitikko ulkomailla, ja hän oli muun muassa Britannian ja Yhdysvaltain läheinen liittolainen. Yhdysvaltain tukemana Etiopian asevoimat hyökkäsi Somaliaan tavoitteenaan tuhota maata hallinnut Islamilaisten oikeusistuinten liitto. Sotaa käytiin 2006–2009. Vaikka liitto saatiin kaadettua, etiopilais-yhdysvaltalainen strategia epäonnistui, sillä Somalian valtatyhjiön ansiosta maassa valtaan nousi Islamilaisten oikeusistuinten liittoa radikaalimpi Al-Shabaab.
Etiopiassa Zenawin vastustus kasvoi hänen pitkän valtajaksonsa lopulla. Opposition yllättävän hyvän vuoden 2005 vaalituloksen jälkeen hallitus kovensi otteitaan poliittisia vastustajiaan kohtaan. Vaalien jälkeisissä levottomuuksissa kuoli lähes 200 ihmistä. Vuoden 2010 vaaleissa ei ollut samanlaisia levottomuuksia, mutta oppositio syytti vaalien jälkeen Zenawin puoluetta yksipuoluejärjestelmän luomisesta. Oppositiopuolueet eivät pystyneet kampanjoimaan vapaasti, ja EPRDF liittolaisineen sai 99 prosenttia äänistä.
Zenawin terveydentila nousi otsikoihin kesällä 2012, kun hän ei osallistunut Afrikan unionin kokoukseen Addis Abebassa. Hänen epäiltiin olevan vakavasti sairas, mutta viralliset tahot ilmoittivat lievästi sairaan Zenawin palaavan pian tehtäviinsä. Zenawi kuoli elokuussa brysseliläisessä sairaalassa. Tämän jälkeen hallitus ilmoitti Zenawin olleen ulkomailla sairaalahoidossa jo parin kuukauden ajan. Zenawi haudattiin syyskuun alussa Addis Abeban Pyhän kolminaisuuden katedraaliin. Valtiollisiin hautajaisiin osallistui tuhansia ihmisiä. Vieraiden joukossa oli myös useita ulkomaalaisia poliitikkoja, muun muassa noin 20 afrikkalaista presidenttiä.
Yksityiselämä

Zenawi oli naimisissa toisen Tigrén vapautusrintaman veteraanin Azeb Mesfinin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Mesfin oli myös Etiopian parlamentin jäsen. Zenawi jatkoi poliittisen uransa aikana myös opiskeluja. Hän sai 1995 MBA-tutkinnon Open Universitystä ja valmistui 2004 taloustieteen maisteriksi Rotterdamin Eramus-yliopistosta. Kumpikin yliopistosta lähettää ohjaajia Etiopiaan kouluttamaan maan eliittiä.
Eritrean presidentti Isaias Afewerki oli Zenawin serkku.
Allan Edwall

| Allan Edwall |
| --- | --- |
 Allan Edwall vuonna 1963.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Allan Edwall
Syntynyt: 25. elokuuta 1924 Jämtland, Ruotsi
Kuollut: 7. helmikuuta 1997 (72 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä, ohjaaja, kirjailija, muusikko
Puoliso:  Berit Linnéa Larsson (vih. 1947; ero 1952) Britt Edwall (vih. 1957; ero 1965)
Lapset:  4
Näyttelijä
Aktiivisena:  1953–1997
Merkittävät roolit:  Anton, Eemelin isä Vaahteramäen Eemeli
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Johan Allan Edwall (25. elokuuta 1924 Jämtland – 7. helmikuuta 1997 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, kirjailija ja muusikko.
Edwall oli persoonallinen näyttelijä.
Opinnot

Edwall kävi vuosina 1949–1952 Dramatenin näyttelijäkoulun, missä hänen oppilastovereitaan olivat muun muassa Max von Sydow, Ingrid Thulin ja Margaretha Krook.
Näyttelijäura

Hän esiintyi muun muassa viidessä Ingmar Bergmanin elokuvassa, joista ensimmäinen oli Neidonlähde (1960). Elokuvassa Talven valoa (1962) hänellä oli merkittävä sivurooli suntiona.
Kansalliseen tietoisuuteen Edwallin toi varsinaisesti August Strindbergin romaanin Hemsöläiset televisiosovitus (1966), jossa hän esitti tragikoomista renki Carlssonia. Jarl Kullen ohjaamassa elokuvassa Miksi kirjakauppias lopetti uimisen? (1969) Edwallilla oli päärooli vanhapoikaelämään tottuneena kirjakauppiaana, joka ajautuu eroottiseen myrskyyn Margaretha Krookin tulkitseman sensuellin Amélie Arbelin muutettua pikkupaikkakunnalle.
Vuosina 1971–1984 Edwall näytteli useassa Olle Hellbomin ohjaamassa Astrid Lindgren -filmatisoinnissa. Lindgren-rooleista ehdottomasti tunnetuin on Vaahteramäen Eemelin isä Anton Svensson kolmessa Eemeli-elokuvassa 1971–1973 sekä elokuvien materiaalista leikatussa 13-osaisessa televisiosarjassa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa elokuvassa Veljeni Leijonamieli (1977) ja Tage Danielssonin ohjaustyössä Ronja, ryövärintytär (1984).
Ingmar Bergmanin suurtuotannossa Fanny ja Alexander (1982) Allan Edwall esittää teatteriohjaaja Oscar Ekdahlia, jonka varhainen kuolema jättää lesken ja lapset sosiaalisesti tyhjän päälle ja lopulta tyrannimaisen piispan perheen yhteyteen. Edwallin isähahmo ilmestyy kuolemansa jälkeenkin haamuna muutamissa kohtauksissa.
Ohjauksia

Edwall ohjasi muun muassa Dramateniin useita omiin käsikirjoituksiin perustuvia näytelmiä. Hänen elokuvaohjauksistaan tunnetuin lienee Åken maailma (Åke och hans värld, 1984), jossa hän itse esittää rehtori Godemania. Elokuva on Bertil Malmbergin romaaniin perustuva, 1930-luvun Ruotsiin sijoittuva lapsikuvaus.
Oma teatteri

Vuonna 1986 Edwall perusti Tukholmaan oman teatterin Brunnsgatan 4, jolle hän omistautui kokonaisvaltaisesti ja jota pyöritti kuolemaansa asti. Nykyään teatterin taiteellisena johtajana toimii Kristina Lugn.
Musiikkiura

Muusikkona Edwall esitti omaa tuotantoaan, jonka sekä sävelsi että sanoitti itse. Musiikki muistuttaa kansanmusiikkia, ja siinä on voimakas yhteiskunnallinen sanoma.
Edwall teki useita levytyksiä vuodesta 1979 lähtien. Vuonna 2009 hänen esikoisalbuminsa Grovdoppa pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Yksityiselämä

Allan Edwall kuoli 72-vuotiaana eturauhassyöpään. Hänellä on neljä lasta kahdesta avioliitosta.