stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akame ga Kill!

| Akame ga Kill! |
| --- | --- |

Akame ga Kill!   (Punasilmäinen Tappaja)
Genre: kauhu, gore, splatter, seikkailu, fantasia, draama, komedia, musta huumori 
Manga
Tekijä: Takahiro ja Tetsuya Tashiro
Julkaisija: Square Enix
Sarjajulkaisulehti: Gangan Joker
Ensimmäinen painatus: 20.3.2010 – (kesken)
Kirjojen lukumäärä: 15 (suomeksi 0) 
TV-anime
Ohjaaja: Tomoki Kobayashi
Studio: Toho
Lähetyskanavat: Crunchyroll
Alkuperäinen lähetyskierros: 6.7.2014 – kesken
Jaksojen määrä: kesken 
Akame ga Kill! (jap. アカメが斬る!, Akame ga kiru!, ’punasilmäinen tappaja’) on kauhuseikkailu-mangasarja, josta on myös tehty anime. Sarja on etenkin tunnettu siitä, että se vaikuttaa aluksi hyvinkin viattomalta ja onnelliselta shonen-fantasia-seikkailulta, kunnes sarja paljastaa oikeat kyntensä verisyydellään ja väkivaltaisuudellaan. Sarja käsittelee ihmisille hyvin arkoja aiheita, kuten läheisten kuolemaa, kiduttamista, korruptiota, köyhyyttä, vapaudenriistoa sekä raiskatuksi joutumista. Sarja on suomalaisille ilmaiseksi nähtävissä Crunchyroll-animepalvelussa.
Juoni

Nuori Tatsumi-niminen poika lähtee kotikylästään seikkailulle. Hänen on tarkoitus pelastaa köyhä kotikylänsä veroilta hankkimalla rahaa palkkasoturina. Hän matkaa kuninkaallisten kaupunkiin pahaa aavistamatta. Aluksi kaikki vaikuttaa kaupungissa mukavalta, mutta kolikolla on kääntöpuolensa. Kaupungissa rikkaat nauttivat elämästä kun köyhät nyljetään hengiltä. Valtion keisari on vasta lapsi, tyranni joka hallitsee valtiota verisin käsin. Koko valtio on korruption, tyrannian ja valheiden peitossa. Ihmisten kiduttaminen ja teloittaminen on suurkaupungissa arkipäivää. Kun Nightraid-niminen kapinallisten salamurhaajien yhteisö pelastaa Tatsumin hengen, Tatsumi saa tietää, että hänen lapsuuden ystävänsä ovat joutuneet rikkaan sadistiperheen uhreiksi. Kun Tatsumin ystävä kuolee hänen syliinsä, päättää hän liittyä Nightraidiin, tehtävänään auttaa salamurhaajia tappamaan valtion johtajat. Kun hän aloittaa murhaamistyönsä, hän oppii, että kaikilla murhilla on seurauksensa.
Nightraidin kilta

Tatsumi on sarjan protagonisti. Sarja seuraa etenkin alussa tarinaa hänen näkökulmastaan. Hän alun perin vastusti Nightraidin murhaajia, mutta päätti lopulta liittyä murhaajien joukkoon sadistisen perheen tapettua hänen parhaat ystävänsä. Tatsumi kuitenkin oppii murhaamisen hinnan, kun hän murhaa kapteenin ja tämän oppityttö janoaa kostoa mestarinsa surmaamisesta. Tatsumin voimakkuus on hänen nopea oppimiskykynsä.
Akame on toinen sarjan protagonisteista. Hänestä koulutettiin valtion sotilas jo lapsena ja hän työskenteli valtion korkeimmille virkamiehille salamurhaajana sekä vakoojana. Hän alkoi tuntemaan vihaa valtiota kohtaan, kun monet hänen ystävistään kuolivat valtionjohdon suunnitelmien vuoksi. Hänen puolenvaihtonsa tapahtui, kun hänet määrättiin tappamaan kapinallinen kenraali Najenda. Akame vaikuttaa ulkoapäin hyvin kylmältä murhaajalta, mutta hänen sisältään paljastuvat ihmisen tunteet, joita Akame joutuu pidättelemään sisällään. Akamen voimakkuus on hänen nopeutensa.
Najenda oli aikoinaan valtion suuri kenraali, mutta hän ei enää kestänyt viattomien ihmisten tappamista eikä jatkuvia sotia, joten hän ryhtyi vastarintaan perustamalla Nightraid-nimisen salamurhaajien yhteisön. Najenda on hyvä kehittämään strategioita vihollisten voittamiseksi.
Bulat on Tatsumin mestari, joka opettaa tälle taistelutaitoja. Bulatia on vaikea tappaa hänen erityisen haarniskansa vuoksi. Bulat pystyy myös muuttumaan näkymättömäksi. Bulatin tapaista on pitää hiukset siisteinä, jopa taistelun keskellä.
Leone on nainen, jolla on eläimelliset vaistot sekä leijonan voimakkuus.
Sheele on nuori, hyvin hajamielinen ja kömpelö nainen mutta mainio murhaaja, joka ei epäröi pistää uhriaan palasiksi. Toisin kuin muilla, Sheelellä on synnynnäiset tappajan vaistot.
Lubbock on nuori, hyvin perverssi mies. Lubbock pitää kaikista naisista, mutta hän on kaikista eniten ihastunut Najendaan. Lubbock on hyvä virittelemään ansoja.
Mine on nuori tyttö, joka toimii tarkka-ampujana. Hän on tsundere ja suuttuu helposti.
Jaegers-kilta

Esdeath on killan johtaja. Esdeath perusti Jaegers-yhteisön sen jälkeen, kun Nightraid murhasi hänen kolme parasta soturiaan. Esdeath on koko valtion voimakkain soturi eikä hän ole hävinnyt koskaan. Esdeath vihaa heikkoja, mutta pitää voimakkaista ihmisistä. Esdeath ihastuu Tatsumiin, koska tämä on nuori, voimakas ja söpö mies. Hän ei kuitenkaan tiedä, että Tatsumi kuuluu Nightraidiin. Esdeath on yksi sarjan pääantagonisteista.
Bols  on Esdeathille työskentelevä veteraanisoturi. Hän on massamurhaaja, joka on liekinheittimellä tappanut tuhansia ihmisiä. Hänellä on kuitenkin myös pehmeä puolensa, koska hänellä on vaimo sekä pienoinen tytär, joista Bols pitää hyvää huolta.
Kurome on Akamen pikkusisko. Hänen voimansa ovat hirvittäviä - hän pystyy nimittäin hallitsemaan kuolleita. Kurome pitää makeisten ahmimisesta. Hän suuttuu, mikäli joku uhkaa viedä hänen keksinsä.
Wave on nuori kalastaja, jolla on hirmuiset voimat. Niin kuin Tatsumi, Wave liittyi Jaegerseihin pelastaakseen perheensä veroilta. Kun hän kuitenkin viimein ymmärtää valtion sisäisen tilanteen, hän jatkaa työskentelemistä Esdeathille siitä huolimatta, ettei hän mielellään koske viattomiin ihmisiin.
Dr. Stylish on hullu professori, joka tekee ihmisillä kokeita luodakseen mutantteja armeijaansa.
Seryu on kapteeni Ogren oppityttö. Kun Tatsumi murhasi Ogren, sai hän Seryun vihan päällensä.
Run on salaperäinen mies, jolla on enkelin voimat. Hän toimii Esdeathin uljaana palvelijana; vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei hän ole Esdeathin puolella. Hänen epäillään olevan yksi sarjan voimakkaimmista hahmoista.
Aleksandr Mosolov

Aleksandr Vasiljevitš Mosolov (ven. Алекса́ндр Васи́льевич Мосо́лов; 11. elokuuta (J: 29. heinäkuuta) 1900 Kiova – 12. heinäkuuta 1973 Moskova) oli venäläinen säveltäjä. Hänet otettiin Moskovan konservatorioon vuonna 1921, ja häntä opettivat Reinhold Glière ja Nikolai Mjaskovski. Uransa kukoistaessa 1920-luvun lopulla Mosolov keskittyi moderneihin musiikillisiin ideoihin. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa pianosonaatteja, sinfonioita ja oopperoita. Vuosina 1937–1938 Mosolov oli vangittuna gulagilla, ja vuonna 1942 hän palasi Moskovaan. Myöhemmällä urallaan hän kiinnostui kuorolle säveltämisestä. Hän hyödynsi musiikissaan kansanmusiikin vaikutteita, ja kun Stalinin aikana säveltäjän aiempaa kiinnostusta futurismia kohtaan ei suvaittu, kansanmusiikki veikin hänen kaiken huomionsa.
Mosolovin tunnetuin yksittäinen sävellys lienee orkesteriteos Teräsvalimo, jonka riitasoinnut kuvaavat koneiden voimaa. Se oli alkujaan osa Teräs-nimistä vuonna 1927 ensi-iltansa saanutta neliosaista balettisarjaa, jonka muut osat ovat kadonneet.
Aldo Eminente

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 4×200 m vapaauintiv. |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Torino 1954 | 4×200 m vapaauintiv. |  |
Aldo Rudolphe Emilio Eminente (19. elokuuta 1931 Hanoi, Ranskan Indokiina – 22. elokuuta 2021 Boulogne-Billancourt) oli ranskalainen uimari ja olympiamitalisti.
Eminente voitti Ranskan 4×200 metrin vapaauintiviestijoukkueessa olympiapronssia Helsingissä 1952 ja EM-hopeaa Torinossa 1954. Hän osallistui Helsingissä myös miesten 100 metrin vapaauintiin jossa sijoittui seitsemänneksi. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 Eminente oli 100 metrin vapaauinnissa kahdeksas ja 4×200 metrin vapaauintiviestissä yhdeksäs. Huhtikuussa 1953 hän ui Ranskan joukkueessa 4×100 metrin sekauintiviestin maailmanennätyksen, joka rikottiin jo saman kuukauden aikana. 100 metrin vapaauinnissa Eminente voitti kuusi Ranskan mestaruutta.
Aiheesta muualla

Aldo Eminente Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Aldo Costa

Aldo Costa (s. 6. kesäkuuta 1961 Parma, Italia) on italialainen Mercedeksen Formula 1 -tallin tekninen johtaja. Aiemmin hän teki töitä Ferrarille.
Costa aloitti F1:ssä vuonna 1988 Minardi-tallissa ja siirtyi tallin tekniseksi johtajaksi jo seuraavana vuonna. Ferrarille hän siirtyi vuonna 1995 silloisen pääsuunnittelijan Rory Byrnen avustajaksi. Kun Byrne vuonna 2004 ilmoitti halustaan lopettaa, Costa nimettiin hänen seuraajakseen. Costan ilmoitettiin saavan teknisen johtajan virka marraskuussa 2007, kun tallipäällikkö Jean Todtin kerrottiin siirtyvän pois tehtävästään ja hänen tilalleen siirtyi silloinen tekninen johtaja Stefano Domenicali. Kaudella 2011 Costan rooli teknisenä johtajana kärsi tallin huonosta alkukaudesta, minkä seurauksena hän lopetti tallissa heinäkuussa 2011. Syyskuussa 2011 Costa siirtyi Mercedekselle tekniselle osastolle. Heinäkuussa 2018 Costa ilmoitti jättävänsä Mercedeksen teknisen johtajan tehtävät kauden jälkeen ja siirtyvänsä neuvonantajaksi. Syyskuussa 2019 Costa ilmoitti jättävänsä Mercedeksen kauden jälkeen ja siirtyvänsä Dallaran tekniseksi johtajaksi.
Aiheesta muualla

Grandprix.com
Aléxandros Tzórvas

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. elokuuta 1982 
Syntymäpaikka: Kardítsa, Kreikka
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: Palermo
Pelinumero: 30
Junioriseurat
: Panathinaikos
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001-2007   2001-2003   2003-2004   2004-2005   2007-2008   2008- | Panathinaikos   → Agios Nikolaos (lainalla)   → Marko (lainalla)   → Thrasivoulos (lainalla)   OFI Kreeta   Panathinaikos | 1 (0)   25 (0)   11 (0)   6 (0)   24 (0)   29 (0) |
Maajoukkue
| 2003-2008   2008- |  Kreikan alle 21-vuotiaat    Kreikka | 1 (0)   11 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. huhtikuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. kesäkuuta 2010.
Aléxandros Tzórvas (kreik. Αλέξανδρος Τζόρβας, s. 12. elokuuta 1982 Kardítsa) on kreikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Tzórvas edustaa italialaista Palermoa. Aiemmin hän on pelannut muun muassa Panathinaikoksessa, jossa hän pelasi vakituisesti vuodesta 2008 lähtien. Tzórvas oli joukkueessa myös vuosina 2001–2007, mutta pelasi vain yhden ottelun ja oli lainalla yhteensä kolmessa eri seurassa. Hän on ollut voittamassa Kreikan Superliigaa kaudella 2009–2010 ja Kreikan cupia samalla kaudella. Tzórvas on pelannut maajoukkueessa 11 ottelua ja oli joukkueen ykkösmaalivahti MM-kisoissa 2010. Hän oli mukana myös EM-kisoissa 2008, mutta tuolloin hän ei pelannut turnauksessa otteluakaan.
Aleksandr Mištšuk

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. huhtikuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Lempinimi: Sasha
Junioriseurat
: Dynamo Moskova
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–2000 | Dynamo-2 Moskova | 214 | (0) |
| 2001 | Kuban Krasnodar | 3 | (0) |
| 2001 | Atlantis | 7 | (0) |
| 2002–2003 | Allianssi | 36 | (0) |
| 2003 | → AC Vantaa (laina) | 4 | (0) |
| 2004 | TP-47 | 25 | (0) |
| 2005 | Anži Mahatškala | 5 | (0) |
| 2006 | Atlantis | 20 | (0) |
| 2012 | MaKu | 4 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 318 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Aleksandr Aleksandrovitš Mištšuk (ven. Александр Александрович Мищук, s. 22. huhtikuuta 1977 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen venäläinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Mištšuk on edustanut Venäjällä Dynamo Moskovaa ja Anži Mahatškalaa sekä Suomessa Atlantista, Allianssia ja TP-47:ää. Veikkausliigassa hän pelasi kausina 2001–2004 yhteensä 68 ottelua. Vuonna 2001 hän voitti Atlantiksessa Suomen cupin.
24. syyskuuta 2006 Rovaniemen Palloseuraa vastaan pelatun Ykkösen ottelun jälkeen Mištšuk joutui lahjusepäilyjen kohteeksi, sillä hän päästi epäilyttävän helposti rovaniemeläisjoukkueen 2–0-maalin. Sittemmin hänet otettiin vaihtoon ja Atlantis nousi tasoihin. Brittiläisessä Betfair-vedonlyöntitoimistossa ottelua oli pelattu yli 300 000 euron edestä ja lähes 98 prosenttia vedoista oli RoPSin puolesta. Ottelun jälkeen Mištšuk talletti pankkitililleen 1 500 euroa, jonka hän kertoi saaneensa harjoittamastaan urheiluvälinemyynnistä. Mištšuk sai syytteen lahjusten ottamisesta ja hänet tuomittiin 18. joulukuuta 2007 Helsingin käräjäoikeudessa neljän kuukauden ehdolliseen vankeuteen sekä korvaamaan valtiolle saamansa taloudellinen hyöty.
Aleksandr Moisejev

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1951 |  |  |
|  Kultaa | Neuvostoliitto 1953 |  |  |
|  Pronssia | Unkari 1955 |  |  |
Aleksandr Ivanovitš Moisejev (ven. Александр Иванович Моисеев, 28. toukokuuta 1927 Moskova, Venäjän SFNT – 2003) oli Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Moisejev saavutti olympiahopeaa Neuvostoliiton koripallomaajoukkueen pelaajana Helsingissä 1952. EM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1947, 1951 ja 1953 sekä pronssia vuonna 1955.
Bebop

| Bebop |
| --- | --- |
Alkuperä:  swing
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1940-luvun puoliväli
Tyypillisiä soittimia:  klarinetti, saksofoni, trumpetti, pasuuna, piano, kontrabasso, rummut, koskettimet, kitara
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  avantgarde-jazz, hard bop
Bebop eli bop on jazzin tyylisuunta, jonka luonteenomaisia piirteitä ovat nopea tempo sekä kappaleen harmoniseen perusrakenteeseen ja melodiaan perustuva improvisaatio. Bebop syntyi Yhdysvalloissa 1940-luvun alkupuolella. Musiikkityylin synty oli seurausta kunnianhimoisten mustien jazzmuusikoiden tarpeesta esittää jotakin vaativampaa kuin perinteinen jazz, johon suhtauduttiin tanssi- ja viihdemusiikkina. Bebopin synty aiheutti 1940-luvun jazzmaailmassa jyrkän kahtiajaon ”modernistien” ja bebopia vieroksuvien ”traditionalistien” välillä.
Musiikillinen tyyli

Bebop-musiikki erosi täydellisesti swingkauden suoraviivaisista sävellyksistä. Sen luonteenomaisia piirteitä olivat nopeat tempot, epäsymmetrinen fraseeraus, monimutkaiset melodiat ja rytmisektiot, joiden rooli oli paljon laajempi kuin pelkkä pulssin ylläpito. Bebop kuulosti erittäin sekasortoiselta Benny Goodmanin tai Glenn Millerin iloiseen ja tanssittavaan tyyliin tottuneista kuulijoista. Bebop oli hurjapäistä, hermostunutta ja katkonaista. Jazzmuusikoiden ja asialle vihkiytyneen jazzyleisön mielestä bebop merkitsi kuitenkin jännittävää ja tervetullutta musiikillista vallankumousta.
Swing-kaudella harrastettiin tiukan järjestelmällisiä big band -sovituksia. Bebop oli paljon vapaampaa rakenteeltaan. Teema – usein swingkauden pop- tai jazzstandardi – esiteltiin kappaleen alussa ja lopussa. Väliin mahdutettiin joukko improvisaatioita. Kappaleen pääosa muodostui improvisoiduista sooloista, ja ainoa koossa pitävä voima oli rytmisektion pitäytyminen kappaleen harmoniseen runkoon. Joskus improvisaatioihin sisällytettiin sitaatteja alkuperäisestä melodiasta tai jostakin muusta tunnetusta melodiasta, mutta useimmiten ne olivat alkuperäisiä, spontaaneja, esityshetkellä luotuja melodioita.
Bebop-kappaleiden sointurakenteet otettiin usein suoraan swingkauden hiteistä ja niihin liitettiin uusi, mutkikkaampi melodia. Siten luotiin kokonaan uusia sävellyksiä. Käytäntö oli tunnettu jo varhaisemman jazzin yhteydessä, mutta bebopissa siitä tuli keskeinen periaate.
Bebop-soittajat käyttivät myös useita aiemmin tuntemattomia harmonisia keinovaroja. Perussoinnut korvattiin mutkikkailla sijaissoinnuilla. Ne sisälsivät usein tiettyjä dissonoivia intervalleja kuten pieni tai ylennetty nooni ja ylennetty undesimi (tai tritonus).
Soitinnus

Klassiseen bebop-yhtyeeseen kuului saksofoni, trumpetti, basso, rummut ja piano. Tätä kokoonpanoa käyttivät sekä Gillespie että Parker 1940-luvun yhtyeissään ja levytyksissään. Joskus joukkoon liitettiin ylimääräinen saksofoni tai kitara (sähköinen tai akustinen) tai muita puhaltimia (usein pasuuna). Oli myös mahdollista jättää yksi kvintetin soittimista pois ja muodostaa kvartetti.
Vaikka bebop on vain yksi osa rikasta jazzmusiikin perinnettä, sitä soitetaan jatkuvasti eri puolilla maailmaa. Improvisaatio on muuttunut sitten bebopin harmoniasidonnaisen tyylin, mutta jazzkoulutuksen perustavoitteena pidetään edelleen bebopin edellyttämää kykyä improvisoida mutkikkaan muunnesointutaustan pohjalta.
Etymologia

Sanan ”bebop” on sanottu syntyneen scat-laulussa käytetyistä merkityksettömistä tavuista vuoden 1928 tienoilla. On myös spekuloitu Charlie Christianin hymisseen jotakin samalta kuulostavaa soittaessaan. Uskottavin selitys lienevät kuitenkin latinalaisamerikkalaisten yhtyeenjohtajien ”Arriba! Arriba!” -huudot heidän kannustaessaan orkesteriaan. Termit bebop ja rebop olivat käytössä rinnakkain, ja ”arriba” muistuttaa amerikkalaisittain lausuttuna jälkimmäistä. Vuoden 1945 tienoilla sanat ”bebop” ja ”rebop” olivat merkityksettöminä sanoina laajalti käytössä rhythm and blues -musiikissa, esimerkiksi Lionel Hamptonin kappaleessa ”Hey Ba-Ba-Re-Bop” ja muutamia vuosia myöhemmin rock and rollissa, esimerkiksi Gene Vincentin hitissä Be-Bop-A-Lula” (1956).
Bebopin merkitys

1950-luvun puoliväliin tultaessa muusikot, erityisesti Miles Davis ja John Coltrane, alkoivat tutkia bebopin tavanomaisen ilmaisukielen ulkopuolisia mahdollisuuksia. Samaan aikaan muualla laajennettiin bebopin keinovaroja. Syntyi uusia virtauksia kuten cool jazz, West Coast jazz, modaalinen jazz, free jazz ja erilaiset avantgarde-suuntaukset George Russellin kaltaisten muusikoiden johdolla.
Bebopin vaikutus näkyy myös rock and rollissa, jossa esiintyy joskus bop-tyylisiä sooloja. 1960- ja 1970-lukujen hipeillä oli bopparien tapainen epämuodollinen pukeutumistyyli, ulkopuolisille käsittämätön slangi sekä taipumus muodostaa yhteisöjä musiikkimaun pohjalta. Bebopin ihailijoita oli paitsi Yhdysvalloissa, myös Ranskassa ja Japanissa, joissa tyyli saavutti suoranaisen kulttiaseman.
Nykypäivän hip hop -artistit kuten A Tribe Called Quest ja Guru ovat maininneet bebopin olleen esikuvana rytmiikalleen ja räppäämiselleen.
Tunnettuja esittäjiä

Kenny Clarke (rumpali)
Miles Davis (trumpetisti)
Dizzy Gillespie (trumpetisti)
Dexter Gordon (saksofonisti)
Wardell Gray (saksofonisti)
Charlie Parker (saksofonisti)
Sonny Stitt (saksofonisti)
Phil Woods (saksofonisti)
Joshua Redman (saksofonisti)
Thelonious Monk (pianisti)
Bud Powell (pianisti)
Chano Pozo (conga-rumpali)
J. J. Johnson (pasunisti)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bebop Wikimedia Commonsissa
Dizzy Gillespie vuonna 1955.
Ali (elokuva)

| Ali |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Michael Mann
Käsikirjoittaja:  Michael Mann Eric Roth Christopher Wilkinson
Tuottaja:  Michael Mann Jon Peters James Lassiter Paul Ardaji
Säveltäjä:  Pieter Bourke Lisa Gerrard
Kuvaaja:  Emmanuel Lubezki
Leikkaaja:  William Goldenberg Lynzee Klingman Stephen E. Rivkin Stuart Waks
Pukusuunnittelija:  Marlene Stewart
Pääosat:  Will Smith Jon Voight Jamie Foxx Mario Van Peebles Ron Silver Jeffrey Wright Jada Pinkett Smith
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   25. joulukuuta 2001
Kesto:  Teatteriversio: 157 min Ohjaajan versio: 165 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  107 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ali on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka ohjasi Michael Mann. Elokuva kertoo nyrkkeilijä Muhammad Alin elämäntarinan ja pääosassa Alia näyttelee Will Smith. Elokuva sai kaksi Oscar-ehdokkuutta (Paras miespääosa: Will Smith, Paras miessivuosa: Jon Voight) ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 87 miljoonaa dollaria ollen floppi verrattuna 107 miljoonan dollarin budjettiin.
Oliver Stone suunnitteli jo 1980-luvun lopulla elokuvaa Alista, mutta hanke ei toteutunut. Sen jälkeen elokuvaa suunnittelivat useat nimekkäät ohjaajat, kuten Barry Sonnenfeld ja Spike Lee, mutta lopulliseksi ohjaajaksi nousi Michael Mann. Elokuvassa Alia esittää Will Smith, joka valmistautui rooliinsa vuoden ajan nyrkkeilemällä, harjoittamalla lihaksiaan ja opiskelemalla islamin kulttuuria. Ali on sanonut, että Smith on ”ainoa henkilö koko maailmassa, joka voisi näyttää minulta ja näytellä minua”. Elokuva sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2001.
Vuoden 2002 Oscar-gaalassa Will Smith ja TV-toimittaja Howard Cosellia esittänyt Jon Voight olivat ehdokkaina parhaan miespääosan ja miessivuosan palkintoihin. Elokuva sai myös 22 muuta ehdokkuutta ja voitti niistä seitsemän: esimerkiksi Will Smith sai MTV Movie Awards -gaalassa parhaan miespääosan esittäjän palkinnon.
Juoni

Elokuva alkaa, kun nimellä Cassius Clay (Will Smith) tunnettu nuori nyrkkeilijä voittaa Sonny Listonia (Michael Bentt) vastaan käytävän nyrkkeilyn raskaansarjan maailmanmestaruusottelun. Ennen ottelua hän oli ärsyttänyt Listonia jatkuvasti ja murtanut tämän itseluottamuksen.
Kun Cassius on voittanut maailmanmestaruuden, kutsuu Nation of Islam -järjestön johtaja Elijah Muhammad (Albert Hall) hänet puheilleen ja antaa hänelle kunnianosoituksena uuden nimen – Muhammad Ali. Samalla Alin ystävältä, Malcolm X:ltä (Mario Van Peebles) viedään toimilupa muslimisaarnaajana. Malcolm uhmaa tätä käskyä, ja Ali joutuu asettumaan ystäväänsä vastaan. Pian tämän jälkeen Malcolm ammutaan.
Ali puolustaa titteliään menestyksekkäästi muutamia kertoja, kunnes hänet kutsutaan asepalvelukseen Vietnamiin. Hän kieltäytyy astumasta palvelukseen, minkä takia hänet tuomitaan viiden vuoden vankeuteen ja hänen nyrkkeilylupansa viedään. Näin Ali menettää maailmanmestarin tittelinsä.
Yhtäkkiä kaikki Alin ystävät ja tukijoukot hylkäävät hänet, jopa Nation of Islam -järjestö, joka kieltää häntä enää harjoittamasta islamin uskoa. Ali kuitenkin päättää määrätietoisesti palata nyrkkeilyn maailmanmestariksi eikä lopeta islamin uskon harjoittamista. Sillä aikaa raskaansarjan maailmanmestariksi nousee Joe Frazier (James Toney), jonka Ali ilmoittaa voittavansa missä vain ja milloin vain. Hän matkustaa Philadelphiaan tapaamaan Frazieria ja ehdottaa tälle sopimusta: Frazier ilmoittaa haastavansa Alin titteliotteluun heti, kun Ali on voittanut Jerry Quarryn (Robert Sale) Georgiassa, jonka lait sallivat nyrkkeilyn ilman lupaa. Näin tapahtuu. Ali voittaa Quarryn, ja yleinen mielipide pakottaa korkeimman oikeuden perumaan Alin ottelukiellon. Nation of Islam ottaa Alin jälleen osaksi järjestöään, mutta sitä ennen Ali sanoo heille suoraan, mitä ajattelee tästä.
Ali häviää Frazierille pistein ottelun, joka on ensimmäinen tappio hänen urallaan, mutta alkaa heti suunnitella uusintaottelua. Ongelmana on kuitenkin, ettei Frazier halua otella häntä vastaan enää. Silloin Ali kuulee, että Frazierin on juuri käydyssä ottelussa tyrmännyt George Foreman (Charles Shufford), jota vastaan ottelu järjestyy heti.
Ottelu Foremanin ja Alin välillä käydään Zairessa. Ali voittaa kahdeksannessa erässä tyrmäyksellä ja nousee takaisin maailmanmestariksi afrikkalaisyleisön juhliessa.