stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rovajärven ampuma-alue
Tykistöharjoitukset > Harjoituksen kehitys

Ensimmäinen tykistön ja kranaatinheittimistön sota- ja ampumaharjoitus (SAH) järjestettiin 1949 ja ensimmäinen talviharjoitus 1958. Vuodesta 1983 harjoituksia pidettiin vuosittain kolme ja vuodesta 1995 kaksi kertaa. Silloin otettiin käyttöön myös uusi kertausharjoituskeskus ja nykyiset taisteluosastokokoonpanot. Vuonna 1998 harjoitusajat siirrettiin uusia palvelusaikoja vastaaviksi.
Tykistöharjoitukset > Kilpailut

Nykyään harjoituksen pituus on noin kaksi viikkoa, mutta aiemmin ne kestivät kuukaudenkin. Nykyisestä harjoituksesta on karsittu esimerkiksi kantahenkilökunnan kunto-ottelupartiokilpailut ja varusmiesten ryhmätaitokilpailut muuna palvelusaikana pidettäviksi. Tykistökenraali VP Nenosen tulenavauskilpailu on säilynyt ohjelmassa. Siinä patteristo sekä kranaatinheitinkomppania saavat käskyn siirtyä asemiin sekä pataljoona hyökätä. Kilpailusuorituksessa patteristo sekä kranaatinheitinkomppania ampuvat pataljoonan johtamana kaksi tulitehtävää maalialueelle. Nopein ja parhaiten ohjeita noudattanut taisteluosasto saa kiertopalkinnoksi Nenosen tykin.
Tykistöharjoitukset > Muuta

Harjoitusten käytössä on myös harjoitusalueen asemarakennuksessa sijaitseva Misin kauppa. Ammunnoissa käytettäviä ammuksia varten alueella on oma Pohjois-Suomen Huoltorykmentin alainen ammusvarasto.
Toinen Lapissa sijaitsevista laajoista ampuma-alueista on Jääkäriprikaatin yhteydessä sijaitseva Kyläjärven ampuma-alue Sodankylässä.
Ammunnat

155 H 17
155 K 98
PstOhj 83M
PstOhj 2000
122 PsH 74
152 TelaK 91
Onnettomuudet, maastopalot ja vaaratilanteet

2001 kranaatinheittimen putken repeäminen.
2005 joulukuussa Porin Prikaatin varusmies menehtyi Rovajärvellä sotaharjoituksissa.
Kesällä 2006 elokuun alussa koeampuma-alueella syttyi mahdollisesti itsestään muutaman hehtaarin laajuinen maastopalo, jonka annettiin sammua itsekseen maalialueella olevien ammusten vuoksi. Alueelta kuultiin muutamia ammusten räjähdysääniä.
Toukokuussa 2013 sattui vaaratilanne, kun kolme tykin kranaattia osui lähelle miehitettyä tulenjohtopaikkaa.
Joulukuussa 2018 varusmies kuoli Arctic Shield 18 -harjoituksessa jäätyään ajamansa maastomönkijän alle.
Huhtikuussa 2022 Jääkäriprikaatin kouluttaja kuoli haavoituttuaan räjähdeonnettomuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rovajärvi Wikimedia Commonsissa
Rovajärven ampuma-alue Puolustusvoimien sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ampuma-alueen varoilmoitukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Pro Rovajärvi -yhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
HS: Puolustusvoimat ampuu tykistötulta mökkien yli Rovajärvellä
Suomen suuret ampuma-alueet
Lohtajan ampuma-alue (ilmatorjuntajoukot) | Niinisalon Pohjankangas (kenttätykistö) | Pahkajärvi (jalkaväki) | Rovajärvi (kenttätykistö) | Säkylä (jalkaväki) | Syndalen (jalkaväki) | Vuosanka (jalkaväki)
Rovajärven maastoa kesällä 1997. Etualalla 122 H 63 -haupitsi.
Tykkimiehiä ampumaleirillä odottamassa Einin ja Pepe Willbergin esiintyjälavalle nousua loppukesästä 1981
Jääkäripatteriston 2. patterin 155 H 17 -tykin tulenavaus Nenosen kilpailussa loppukesästä 1981.
Pyhä Lucia

Mosaiikkityö, joka esittää Pyhää Luciaa.
Pyhä Lucia (lat. Sancta Lucia, ortodoksisessa kirkossa: Pyhä neitsytmarttyyri Lucia Syrakusalainen) (283–304) on katolisen kirkon kanonisoima pyhimys ja ortodoksisen kirkon muistelema pyhä, joka perimätiedon mukaan koki marttyyrikuoleman keisari Diocletianuksen vainossa tämän hallituskauden lopulla noin vuonna 304. Luciasta ei ole varmoja tietoja, mutta hänen historiallisuuttaan ei kristillisissä lähteissä epäillä. Lucia on sokeiden ja näkövammaisten pyhimys.
Lucian päivää vietetään 13. joulukuuta. Muistopäivä kuului alun perin katoliseen pyhimyskalenteriin, mutta nykyisin sitä vietetään ennen kaikkea ruotsinkielisessä kulttuurissa. Perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka on pukeutunut valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun ja pitää kädessään kynttilää.
Kertomukset Pyhän Lucian elämästä

Kertomusten mukaan Lucia syntyi vuonna 283 Syrakusassa, Sisiliassa. Hänen isänsä, joka oli ylhäistä sukua oleva roomalainen, kuoli Lucian ollessa hyvin nuori, ja tämä jäi äiteineen vaille holhoojaa. Tuohon aikaan Roomassa jokaisella naisella piti olla holhooja, joka oli hänestä vastuussa. Isä, aviomies tai tarvittaessa myös veli saattoi toimia siskonsa holhoojana. Koska Lucian perhe oli varakas, hänelle oli varattu hyvät myötäjäiset ja hän oli kihloissakin. Isän kuoleman jälkeen perhettä kohtasi toinen onnettomuus, kun Lucian äiti sairastui punatautiin, josta selviytymismahdollisuudet olivat heikot. Neljän vuoden sairauden jälkeen äidin voimat alkoivat heiketä. Lucia kuuli, että Cataniassa kuolleen Pyhän Agathan pyhäinjäännöksillä rukoilemalla moni oli kokenut ihmeparantumisen ja sai äitinsä suostutelluksi tulemaan kanssaan Pyhän Agathan haudalle.
Ihme tapahtui ja äiti parantui. Lucia päätti kääntyä kristinuskoon ja vannoi pysyvänsä neitsyenä Pyhän Agathan tavoin. Oman myötäjäisosuutensa Lucia käski jakaa köyhille. Perheen palvelija kertoi Lucian sulhaselle, että Lucia oli jakanut myötäjäiset köyhille, ja että hän ei menisikään naimisiin tämän kanssa, vaan on kääntynyt kristinuskoon ja menee naimisiin jonkin varakkaan jalosukuisen herran kanssa. Mustasukkainen ja harhaan johdettu sulhanen ilmiantoi Lucian viranomaisille, koska Roomassa kristinusko oli kielletty. Lucia joutui oikeuden eteen, missä hänen kerrotaan vastanneen:
»Minulla ei ole muuta uhrattavaa kuin uhrata itseni elävänä uhrina kaikkivaltiaalle Jumalalle. Sinä kidutat miellyttääksesi keisaria, mutta sinun ansiostasi me saamme ikuisen ilon.» 
(Synaksarion, joulukuu. Pyhä neitsytmarttyyri Lucia Syrakusalainen (13. joulukuuta))
Lopulta Lucia tuomittiin vietäväksi bordelliin. Tällöin Pyhä Henki täytti Lucian, ja muutti hänet niin painavaksi, ettei häntä pystytty miesvoiminkaan siirtämään. Vaikka apuun tuotiin myös vetohärkiä, Lucia pysyi järkähtämättä paikoillaan. Kun häntä ei saatu siirrettyä, hänet päätettiin polttaa. Lucian ympärille rakennettiin rovio, ja häntä valeltiin palavalla piellä ja kiehuvalla öljyllä. Tuli ei kuitenkaan pystynyt vahingoittamaan Pyhän Hengen täyttämää Luciaa. Lopulta hänet surmattiin miekalla.
Legendat

Toinen, myöhemmin syntynyt legenda kertoo, että nuorukainen, joka ei ollut kristitty, vaati Luciaa menemään kanssaan naimisiin, koska oli rakastunut tämän kauniisiin silmiin. Kun ahdistelu ei päättynyt, Lucia repi silmät päästään ja lähetti ne tarjottimella nuorukaiselle. Kun Neitsyt Maria näki Lucian vahvan uskon, hän antoi Lucialle entistä kauniimmat uudet silmät. Nuorukainen puolestaan järkyttyi tapahtuneesta ja kääntyi kristinuskoon.
Tarina oli suosittu 1400-luvulla ja syntyi ehkä Luciaa esittäneistä maalauksista, joissa hänellä oli silmät tarjottimella. Todellisuudessa niiden tarkoitus oli havainnollistaa vertausta Luciasta valon tuojana (lat. lux ’valo’).
Lucian juhlinta

Lucian päivää vietetään vuosittain 13. joulukuuta, jota pidetään Lucian kuolinpäivänä. Muistopäivä kuului alun perin katoliseen pyhimyskalenteriin, mutta nykyisin sitä vietetään ennen kaikkea ruotsinkielisessä kulttuurissa. Juliaanisessa kalenterissa talvipäivänseisaus osui keskiajalla Lucian päiväksi, minkä vuoksi Lucia valon tuojana sopi hyvin päivän merkkihenkilöksi. Vuoden pisimpään yöhön ja valon juhlaan liittyneet pakanalliset tavat ja uskomukset yhdistyivät Lucian nimeen.
Ruotsin pappiloissa ja kartanoissa Lucia-neidot esiintyivät kahvia ja vehnäsiä tarjoilevina jouluilon lähettiläinä 1700-luvulla. Hahmo tulee saksalaisista adventtinäytelmistä, joiden lahjoja jakava enkeli tai kristuslapsi (Christkindl) vaihtui jossain vaiheessa Lucia-pyhimykseen ja tuli Pohjolaan luultavasti saksalaisten käsityöläisten tuomana. Sekä Ruotsissa että Suomessa oli aikaisemmin myös tähtipoikia (Lussegossar).
Ruotsalaiseen perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka on pukeutunut valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun ja pitää kädessään kynttilää. Kynttiläkruunu symboloi pyhimyskehää.
Lucian historiallisuus

Lucia on sisilialaisen Syrakusan kaupungin suojeluspyhimys, ja siellä säilytetään hänen pyhäinjäännöksiään.
Sisiliasta peräisin olevan Pyhän Lucian kultin on katsottu saaneen vaikutteita kreikkalaisen Artemis-jumalattaren palvonnasta, jossa on yhteisiä piirteitä Lucia-kultin kanssa. Artemis ja Lucia olivat molemmat neitsyitä ja edustivat valoa: Lucia jo nimessään, kun taas Artemis oli muun muassa kuunjumalatar. Molempien synnyinkaupunkina on myös pidetty Syrakusaa. Artemiin tosin katsotaan syntyneen Deloksen saarella, mutta ehkä siksi syrakusalaiset käyttivät nimeä Delos myös Ortigian saaresta, missä Syrakusan vanha keskusta sijaitsee. Nimi "Ortygia" tulee kreikan sanasta ortyx, joka tarkoittaa viiriäistä. Lintu on päässyt mukaan molempien naishahmojen pyhimyskertomuksiin. Artemiin vanhemmat Zeus ja Leto yhtyivät toisiinsa viiriäisen hahmossa, ja viiriäisihme tapahtui Luciallekin: Syrakusassa vallitsi nälänhätä vuonna 1646, jolloin kaupunkilaiset rukoilivat apua Lucialta. Tällöin viiriäisparvi ilmestyi kaupunkiin (tai yksi viiriäinen messun aikana kirkkoon) ja heti sen jälkeen saapui 13. toukokuuta (tai joulukuuta) laiva täynnä viljaa. Tapauksen muistoksi toukokuun ensimmäistä sunnuntaita vietetään Syrakusassa Viiriäisten Pyhän Lucian juhlana.
Lucian sanotaan kuolleen marttyyrikuoleman vuonna 304. Hänestä kertovat varhaisimmat lähteet ilmestyvät historiankirjoitukseen vasta yli sata vuotta myöhemmin. Lucia-kertomukset ovat saaneet vaikutteita myös varhaisempiin kristillisiin naispyhimyksiin liitetyistä tarinoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Lucia Wikimedia Commonsissa
Neitsytmarttyyri Lucian synaksaario (elämäkerta).
Forsius, Arno: Pyhä Lucia (Arkistoitu – Internet Archive).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF 2  3  4  5  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Pyhä Lucia, jonka silmät (valon tuojat) ovat lautasella. Domenico di Pace Beccafumin maalaus vuodelta 1521.
Lucia-kulkue Ruotsissa.
Mika Hilander

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. elokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Lempinimi: Hila
Junioriseurat
1987–1990: Ilves
1991–1999: NoPy
2000: Ilves
2003: Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001–2002 | NoPS | – | (–) |
| 2004–2007 | TamU | 0 | (0) |
| 2006 | → FC Hämeenlinna (laina) | 4 | (0) |
| 2007 | → PP-70 (laina) | 25 | (0) |
| 2008 | NoPS | – | (–) |
| 2009 | TPV | 0 | (0) |
| 2010 | TamU | 16 | (0) |
| 2011–2013 | KuPS | 71 | (0) |
| 2014–2020 | Ilves | 222 | (0) |
| 2021–2022 | Haka | 29 | (0) |
Maajoukkue
| 2016–2017 | Suomi | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. tammikuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. tammikuuta 2017.
Mika Hilander (s. 17. elokuuta 1983 Tampere) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Ura

Oltuaan muutaman kauden Tampere Unitedissa ykkösmaalivahti Mikko Kavénin varjossa Hilander siirtyi lainalle PP-70:een. Kaudella 2008 hän vartioi Nokian Palloseuran maalia Tampereen Kolmosessa. Kaudelle 2009 Hilander siirtyi TPV:n riveihin, mutta polvivamma pilasi kauden. Kaudeksi 2010 hän palasi Tampere Unitedin riveihin ja teki debyyttinsä Veikkausliigassa. Hän pelasi kauden aikana 16 ottelua. Vuosina 2011–2013 Hilander edusti Kuopion Palloseuraa.
Kaudeksi 2014 Hilander siirtyi Ykkösessä pelaavaan Ilvekseen.
Hilanderin ensiesiintyminen Suomen A-maajoukkueessa oli 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan.
Kaudeksi 2021 Hilander siirtyi Veikkausliigassa pelaavaan FC Hakaan.
Portland (Oregon)

| Portland |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Portland
 Koordinaatit: 45°31′12″N, 122°40′55″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Oregon
Piirikunnat:  Multnomah, Washington, Clackamas
Hallinto:  
 – Pormestari:  Charlie Hales
Väkiluku (2020):  652 503
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
Lempinimi::  "Rose City"; "Stumptown"; "PDX"
 
 www.portland.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Portland on kaupunki Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupunki sijaitsee Willamette- ja Columbiajokien yhtymäkohdassa. Noin 652 500 asukkaallaan (2020) se on Oregonin runsasväkisin kaupunki, ja sen metropolialueella asuu yli kaksi miljoonaa ihmistä. Portland perustettiin vuonna 1851, ja se on Multnomah’n piirikunnan hallintokeskus.
Portlandia pidetään yhtenä Yhdysvaltojen ympäristöystävällisimmistä, ”vihreimmistä”, kaupungeista. Kaupunki on panostanut julkiseen liikenteeseen, jota hoidetaan linja-autojen lisäksi MAX-pikaraitiotieverkolla. Keskustan alueella raideliikenne oli matkustajille ilmaista vuoteen 2012 asti.
Maantiede

Portland sijaitsee Oregonin osavaltion runsasväkisimmän alueen, Willamette Valleyn pohjoislaidalla, plio-pleistoseenisen sammuneen vulkaanisen kentän päällä. Kenttä tunnetaan nimellä Boring Lava Field.
Vaikka lähes koko kaupunki sijaitsee Multnomahin piirikunnan alueella, pieni osa siitä sijaitsee Clackamasin ja Washingtonin piirikuntien rajojen sisällä. Clackamasissa asui arviolta 785 portlandilaista vuoden 2005 keskivaiheilla, ja Washingtonissa arviolta 1 455. Willamettejoki virtaa pohjoiseen läpi kaupungin keskustan ja yhtyy myöhemmin Washingtonin ja Oregonin osavaltioita erottavaan Columbiajokeen. Oregonin osavaltio on saanut nimensä Columbiajoen alkuperäisestä nimestä Ouragan.
Yhdysvaltain väestönlaskentaviraston mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 376,5 neliökilometriä. 347,9 neliökilometriä siitä on maata ja 28,6 neliökilometriä (noin 7,6 prosenttia) vettä.
Historia

Portlandin paikalle perustettiin kauppapaikka jo 1843 nimellä Clearing. Nimeksi tuli Portland kolikonheiton perusteella, voittajanimi tulee Mainen osavaltion samannimisen kaupungin mukaan. Toinen kauppapaikan perustajista olisi halunnut nimetä paikan Bostoniksi Massachusettsissa sijaitsevan suurkaupungin mukaan.
Portland oli alueen suurin Tyynenmeren satama 1800-luvun lopulle asti, jolloin Seattlen syväsatamaan vedettiin rautatie. Columbiajoen ongelmana olikin ollut vaarallisuus purjehtiaselvennäkenen mukaan?. Portland oli alusta asti melko monikansallinen, ja siellä on edelleen runsaasti aasialaisperäistä väestöä kuten monissa muissakin Yhdysvaltain länsirannikon kaupungeissa. Siellä harjoitettiin myös shanghaijausta eli merimiesten pakkopestausta valtamerilaivoihin.lähde?
Nykyään Portlandia pidetään kaupunkisuunnittelun mallikaupunkinakenen mukaan?. Jo 1970-luvulla kaupungin kasvulle haluttiin asettaa maantieteellisiä rajoja, mikä oli siihen aikaan epätavallista ihmisten monin paikoin pyrkiessä pois kaupungin keskustoista esikaupunkeihin. Kasvun rajaaminen johtikin asuinkustannusten nousuun kaupungissa.
Nähtävyydet

Portlandille tunnusomaista on puutarhat, joista tunnetuin lienee maailman laajimpiin kuuluva ruusunviljelyn koetarha. Myös japanilainen puutarha on huomionarvoinen. Kaupunki tunnetaan myös pienpanimoistaan, joita on enemmän kuin missään muussa maailman kaupungissa. Vuonna 2009 kaupungissa toimi 32 panimoa ja sen ympäristössä 38.
Portland on toiminut muun muassa useiden Gus Van Santin elokuvien, kuten Matkalla Idahoon ja Paranoid Park, sekä elokuvan Twilight – Houkutus kuvauspaikkana.
Urheilu

Koripalloseura Portland Trail Blazers (NBA) ja jalkapalloseura Portland Timbers (MLS) sekä jääkiekkoseura Portland Winterhawks (WHL) ovat kotoisin Portlandista.
Kuuluisia portlandilaisia

Douglas Engelbart, keksijä ja tietotekniikan kehittäjä
Matt Groening, sarjakuvapiirtäjä, käsikirjoittaja ja televisiotuottaja
Robin Hahnel, taloustieteilijä
William Hurt, näyttelijä
Ursula K. Le Guin, kirjailija
Courtney Love, muusikko ja näyttelijä
Jinkx Monsoon, näyttelijä ja drag queen
Chuck Palahniuk, kirjailija
Boris Sirpo, venäläissyntyinen ja Viipurissakin uraa tehnyt kapellimestari
Elliott Smith, muusikko
Tom Spanbauer, kirjailija
Linus Torvalds, amerikansuomalainen tietotekniikka-asiantuntija
Gus Van Sant, ohjaaja ja käsikirjoittaja
John O. Virtanen, amerikansuomalainen liikemies ja Suomen kunniakonsuli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portland Wikimedia Commonsissa
Portlandin viralliset kotisivut
Portland Wikivoyagessa
Espanjan inkvisitio

Espanjan inkvisition sinetti
Espanjan inkvisitio oli katolinen tutkinta- ja tuomiolaitos, jonka perustivat vuonna 1478 Isabella ja Ferdinand Kastiliassa. Inkvisition tuomiovalta ulottui vain Espanjan kristittyihin, mikä maurien ja juutalaisten karkottamisen jälkeen tarkoitti kuitenkin käytännössä kaikkia espanjalaisia. Espanjan inkvisitio lopetettiin Napoleonin vallan aikana 1808–1812, mutta se perustettiin uudelleen Ferdinand VII:n palattua valtaistuimelle. Se lopetettiin 1834. Inkvisitio otettiin käyttöön myös Meksikossa, ja se jatkoi toimintaansa Meksikon itsenäistymiseen saakka.
Inkvisitio teki muun muassa käännynnäisten (esp. conversos) muslimien ja juutalaisten käsittelyä. Inkvisitio pyrki varmistamaan ”veren puhtautta” (esp. limpieza de sangre) käännynnäisten joukossa ja kitkemään pois kryptojuutalaisuuden. Nämä toimet ja julkiset rankaisemiset (autodafee) saivat varsin synkän maineen. Huonoa mainetta selittää osin Englannin protestanttien 1500-luvulla levittämä propaganda. Portugali toteutti samanlaisia uskonnollisia tutkimuksia merentakaisissa siirtomaissaan, etenkin Goassa, jossa katolilaisuuden ja hindulaisuuden synkretismi kitkettiin pois.
Myöhemmät tutkimukset ja Vatikaanin arkistot paljastavat, että Espanjan inkvisitio ei ollut niin raaka kuin sen maine on antanut ymmärtää. Tuomiot olivat huomattavasti lievempiä kuin maallisissa inkvisitioissa. Syytökset tutkittiin tarkkaan, sillä inkvisitio oli tietoinen mahdollisista perättömistä ilmiannoista. Useasti syytetylle tuomittiin katumusharjoituksia ja vain harvoin päädyttiin roviolle. Vatikaanin teettämän ja vuonna 2004 julkaistun tutkimuksen mukaan Espanjan inkivisition tutkimista ihmisistä 1,8 % teloitettiin. BBC julkaisi jo kymmenen vuotta aiemmin Timewatch-sarjassaan aihetta käsitelleen dokumentin nimellä The Myth of the Spanish Inquisition, joka käsitteli Espanjan inkvisition huonon maineen syntymistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espanjan inkvisitio Wikimedia Commonsissa
Dominikaanisen tasavallan lippu

Kansallislippu, jonka mittasuhteet: 5:8
Kansalaislippu, jonka mittasuhteet: 5:8
Lippu vuodelta 1844
Dominikaanisen tasavallan lippu on Dominikaanisen tasavallan tunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella. Se on otettu käyttöön 21. elokuuta 1943 ja sen mittasuhteet ovat 5:8. Vuonna 1844 Trinitania-niminen ryhmä, joka taisteli vapauttaakseen maan haitilaisten vallasta, muutti Haitin lippua lisäämällä siihen ristin kuvaamaan katolista uskoa. Myös lipun värejä muutettiin siten, että nykyisessä lipussa lipun tangon puoleinen yläkulma ja liehuvan puolen alakulma ovat sinisiä ja vastaavasti punaisia ovat tangon puolen alakulma ja liehuvan puolen yläkulma.
Kansalaislipuissa ei ole maan vaakunaa, joka taas kansallislipuissa on ristikeskuksessa. Yleensä kuitenkin käytetään kansallislippua kansalaislipun asemasta. Lipussa on sama kuvio kuin vaakunassakin. Vaakunassa on kuvattuna myös lippuasetelma, Johanneksen evankeliumin kohdalta auki oleva Raamattu ja krusifiksi. Punainen symboloi tulta ja itsenäisyystaistelijoiden vuodattamaa verta, sininen vapautta ja valkoinen risti kansan uhrauksia.
Anu Tuomi-Nikula

| Anu Tuomi-Nikula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975
Taiteilija
Ala:  Kirjailija, nukkenäyttelijä
Anu Tuomi-Nikula (s. 1975) on suomalainen lastenohjelmien toimittaja, ohjaaja, nukkenäyttelijä ja kirjailija. Hän on muun muassa opiskellut teatteria, lastenelokuvaa ja kuvataiteita. Hän aloitti televisiouransa lastenohjelma Pikku Kakkosen juontajana vuonna 1997, ja hän on usean Pikku Kakkosen hahmon takana (muun muassa Neponen, Jepu Neulanen ja Nalle). Tuomi-Nikula on luonut ja nukkenäytellyt käsinukkejänö Neposta vuodesta 2000 alkaen. Nukentekijä on Anna-Liisa Tarvainen. Tuomi-Nikula myös näytteli keiju Berenikeä lastenohjelmassa Hui hai hiisi.
Teokset

Anu Tuomi-Nikula: Neposen joulu.  (kuv. Nadja Sarell)  Otava, 2006.  ISBN 978-951-1-21367-3
Aiheesta muualla

Anu Tuomi-Nikula Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kamerunin lippu

Kamerunin lippu, jonka mittasuhteet 2:3
Kamerunin vanha lippu (1961-1975)
Kamerunin lippu on Kamerunin kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 20. toukokuuta 1975 ja sen mittasuhteet ovat 2:3. Maa otti toisena länsiafrikkalaisena valtiona lippuunsa panafrikkalaiset värit Ghanan jälkeen. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Iso-Britannia ja Ranska jakoivat tämän entisen Saksan siirtomaan. Vihreä-puna-keltainen lippu nousi ensimmäinen kerran salkoon vuonna 1957. Kun Britannian siirtomaa Etelä-Kamerun ja Ranskan Kamerun yhdistyivät vuonna 1961, lisättiin lipun vasempaan yläkulmaan kaksi keltaista tähteä. Hallituksen vaihtuminen maassa vuonna 1972 johti toisen tähden poistamiseen ja jäljelle jääneen sijoittamiseen punaisen kentän keskelle symboloimaan pohjoisen ja etelän yhtenäisyyttä. Vihreä edustaa kasvillisuutta ja toivoa ja keltainen taas aurinkoa, maaperää ja vaurautta.
Tadžikistanin lippu

Tadžikistanin lippu.
Tadžikistanin lippu vuosina 1991–1992, joka oli samanlainen kuin Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu, mutta ilman sirppi ja vasara -tunnusta.
Tadžikistanin lippu on Tadžikistanin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön 24. marraskuuta 1992 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Lipun värit ovat samat kuin entisen Tadžikistanin sosialistisen neuvostotasavallan lipussa, eli punainen, valkoinen ja vihreä. Punainen on voiton ja auringon symboli, valkoinen kuvaa maan tärkeintä viljelykasvia, puuvillaa ja vihreä taasen maan antimia. Valkoisessa kentässä lipun keskellä on maan täydellistä itsenäisyyttä kuvaava kultainen kruunu. Kruunun yläpuolella on kaaressa seitsemän viisisakaraista tähteä. Numero seitsemän ilmentää tadžikkien kulttuurissa inhimillisiä hyveitä. Taivaassa oli legendan mukaan seitsemän hedelmätarhaa, joita erotti seitsemän vuorta ja jokaisen vuoren huipulla oli tähti. Kuvio kuvaa kokonaisuutena kaikkien luokkien yhtenäisyyttä ja kaikkien kansojen ystävyyttä.
Jarmo Skön

Jarmo Skön on Tampereella asuva suomalainen teatteriohjaaja, taidekasvattaja, yhteisötaiteilija, esiintyjä ja laulaja. Skön toimii tällä hetkellä freelancer-pohjaisesti taiteilijana ja taidekasvattajana sekä Suomessa että erilaisissa kansainvälisissä hankkeissa. Hän on myös toiminut vuodesta 2017 Vimmart -yhdenvertaisen taiteen oppilaitoksen toiminnanjohtajana ja musiikkikoulun rehtorina sekä vuodesta 2014 Tampereen taidekasvatus ry:n puheenjohtajana. Syksyllä 2022 Skönistä tuli myös Tampereen King Sejong -instituutin kunniapuheenjohtaja.
2000-luvun alussa Skön työskenteli myös mm. Kokkolan kaupunginteatterissa. Lisäksi hän toimi Eräjärven Työväen Näyttämön ohjaajana vuosina 2010-2021, jonka aikana hän ohjasi yli 20 kokopitkää näytelmää.
Vuonna 2011 Skön kutsuttiin liettualaiseen LNK -televisiokanavalla pyörivään Žvaigždžių Duetai-laulukilpailuun, jossa hän sijoittui Superfinaalin 3.lle sijalle yhdessä parinsa Ruslanas Kirilkinasin kanssa.
Skön on koulutukseltaan teatteri-ilmaisun ohjaaja YAMK. Hän tehnyt myös sosiaalisen sirkuksen, tanssi-innostamisen® ja draamakasvatuksen opintoja.