stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niilo Suojoki

Niilo Suojoki (1. tammikuuta 1908 Hämeenlinna – 14. marraskuuta 1969) oli suomalainen itseoppinut taidemaalari. Hän oli erikoistunut kansatieteellisiin aiheisiin ja hänen maalauksensa edustivat realistista tyylisuuntaa. Hän maalasi pääasiassa öljyvärimaalauksia mutta myös akvarelleja.
Suojoki vietti lapsuutensa ja nuoruusvuotensa Helsingissä jossa hän toimi huonekaluverhoilijana ja oli koristemaalarin opissa. Myöhemmin hän asui Tampereella ja viimeksi Kuhmoisissa Päijälän kylässä jonne hän rakensi itselleen talon Leppäkosken rantaan. Kosken toiselle rannalle hän suunnitteli Riihigalleria nimisen erämaa-ateljeen. Ateljee jonka koko oli 12x32 metriä rakennettiin vuosina 1965–1968 käyttäen kuudesta puretusta riihestä saatua puutavaraa. Suojoki ehti pitää kaksi näyttelyä Riihigalleriassa ennen kuolemaansa ja sen jälkeen hänen vaimonsa Fanny piti näyttelyitä vuoteen 1976 saakka jolloin hän myi Riihigallerian Kuhmoisten kunnalle. Kuhmoisten kunta on jatkanut näyttelytoimintaa galleriassa joka on edelleen lähes alkuperäisessä asussaan. Galleriassa pidettiin kesällä 2008 Niilo Suojoen satavuotisnäyttely.  Kesällä 2018 oli Riihigallerian 50-vuotisjuhlanäyttely.
Maalauksia

Kelo Leviltä, öljymaalaus. 1952
Metsänsisusta, öljymaalaus. 1961
Kirjallisuutta

Sirkka-Liisa Ranta : Pienten on unelmoitava suuria : Niilo Suojoki - taidemaalari ja rakentaja. Kuhmoisten kunta 2013 ISBN 9529320825
Suomalainen kansanpuku

Suomalainen kansanpuku on suomalaisen talonpoikaisväestön 1800-luvulle asti käyttämä perinteinen vaateparsi eli kansanpuku. Kansanpuvut olivat pääasiassa kotitekoisia. Niissä on aina nähtävissä alueellisia ja paikallisia erityispiirteitä.
Perinteiset suomalaiset kansanpuvut syrjäytyivät vähitellen 1800-luvun lopulla tehdasvalmisteisten kankaiden saatavuuden parantuessa ja hinnan laskiessa. Kansanomainen puku seurasi kansanpukua rahvaan pukeutumisessa. Siinä ei näkynyt paikallisia piirteitä. Museoihin kootut kansanpuvut antoivat 1880-luvulla virikkeitä niiden uusintojen eli kansallispukujen valmistamisen alkamiselle.
Suomalainen kansanpuku erosi selvästi kaupunkien porvariston ja herrasväen vaatetuksesta. Säätyläisten vaatetuksesta kuitenkin omaksuttiin piirteitä myös kansan juhlapukuihin. Hyvin toimeentulevalla maalaisväestöllä oli erikseen kirkko-, pyhä- ja arkivaatteet. Kirkkovaatteilla tarkoitettiin juhlavaatteita. Ne olivat arvokkaat ja kulkivat usein perintönä sukupolvelta toiselle. Pyhävaatteita pidettiin pyhäpäivinä kodin piirissä. Nuoriso käytti pyhävaatteita lauantai-iltaisin omissa riennoissaan. Arkivaatteet olivat tyypillisesti koruttomia ja vanhoillisia. Kuluneimpia arkivaatteita käytettiin riihivaatteina eli riihessä työskennellessä.
Nykyajan kansanpuku

Nykyajan suomalainen kansanpuku on kansallispuvun rinnalle 1900-luvulla syntynyt asu, joka jäljittelee rahvaan arkipukeutumista 1700-1800-luvuilla. Kansanpuvut tehdään tieten tahtoen arkisen näköisiksi, jotta ne sopivat esimerkiksi työnäytöksiin ja näytelmien asuiksi. Kansanpukujen kehittelyssä voi näkyä poliittista vaikutusta elitistisinä pidettyjen Suomen Käsityön Ystävien ja Kansallispukuneuvoston valtaa vastaan. Kansanpuku on myös päällä miellyttävämpi, kevyempi ja sopii paremmin nykyajan keskuslämmitettyihin tiloihin kuin monikerroksinen kansallispuku.
Kansanpukuja ovat muun muassa karjalaisten feresi ja Pohjanmaalla yleinen körttipuku.
Aiheesta muualla

Lönnqvist, Bo 1978. Kansanpuku ja kansallispuku. Helsinki: Otava. 167 s. ISBN 951-1-05176-8
Wiktor Andersson

Wiktor Andersson
Wiktor Andersson (19. kesäkuuta 1887 Kungsbacka – 13. syyskuuta 1966 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä.
Elokuvia

Västkustens hjältar (1940)
Kriisi (1946)
Kuuma nuoruus (1952)
Aiheesta muualla

Wiktor Andersson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja 
Muut:  Europeana 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Maija-Liisa Márton

Maija-Liisa Márton (ent. Turkka, o.s. Poutiainen; s. 14. joulukuuta 1944 Oulu) on suomalainen näyttelijä ja teatterivaikuttaja. Hänellä on ollut uransa varrella useita kiinnityksiä Etelä- ja Itä-Suomen teattereissa. Lisäksi hän on toiminut Teatterikorkeakoulun johtajana ja teatterinjohtajana. Valkokankaalla Márton on näytellyt muun muassa Martta Niskavuoren roolin elokuvassa Niskavuori.
Perhetausta

Maija-Liisa Márton syntyi faktori Toivo Henrik Matias Poutiaisen ja kunnalliskodinjohtaja Annikki Seppä-Murron perheeseen. Hän oli aviossa teatteriohjaaja Jouko Turkan kanssa 1966–1980 (ero) ja unkarilaissyntyisen näyttelijän András Mártonin kanssa 1980–1990 (ero). Hänellä on yksi poika, Juha Turkka (syntynyt 1970).
Ura

Márton valmistui ylioppilaaksi vuonna 1964, minkä jälkeen hän suoritti Suomen Teatterikoulun vuosina 1965–1968. Ammattilaisuransa hän aloitti Joensuun kaupunginteatterista 1968. Hänen näyttelijänuransa kohokohtia ovat olleet muun muassa Katerina (Ukonilma), Polly Peachum (Kolmen pennin ooppera), Kyllikki (Kyllikki ja Runar), Loviisa (Niskavuoren nuori emäntä) ja Ebba Fleming (Daniel Hjort). Mártonin ohjauksia ovat muun muassa Punahilkka, Entäs nyt Niskavuori, Anu ja Mikko, Pohjalaisia sekä Myrskyluodon Maija.
Márton työskenteli Teatterikorkeakoulun rehtorina vuosina 1988–1990. Hän toimi Teatterikorkeakoulussa myös lehtorina ja näyttelijäntyön laitoksen johtajana. Vuodesta 1994 vuoteen 2000 hän oli teatterinjohtajana Espoon teatterissa.
Vuonna 1984 valmistuneessa Niskavuori-elokuvassa Márton näytteli Martta Niskavuorta, suurtilan rikasta miniää. Hänet palkittiin osastaan Jussi-patsaalla. Vuonna 1981 hän tulkitsi Magdan osan unkarilaisessa elokuvassa A remény joga. Suomalais-unkarilaisena yhteistuotantona valmistuneessa televisioelokuvassa Vieras (1984) Márton näytteli Maija-Liisaa.
Viittä kieltä taitava Márton on toiminut myös kielenkääntäjänä. Hän on suomentanut muuan muassa Robert Cohenin teoksen Näyttelemisen mahti. Vuonna 1992 hän oli vierailevana taiteilijana James Madisonin yliopistossa Virginiassa. Samana vuonna hänet valittiin Vuoden kellokkaaksi ja Unkarin valtio myönsi hänelle Pro Cultura Hungarica -tunnustuksen. Vuonna 1994 virginialainen Shenandoahin yliopisto myönsi Mártonille Doctor of Arts -kunniatohtorin arvon.
Kiinnitykset

Joensuun kaupunginteatteri 1968–1972
Ahaa Teatteri 1972–1973
Kotkan kaupunginteatteri 1973–1975
Helsingin kaupunginteatteri 1975–1981
Filmografia

A remény joga (1981)
Niskavuori (1984)
Vieras (1984)
Ihmiselon ihanuus ja kurjuus (1988)
Tonavan mutka (1990)
Matka ajassa (1992)
Pieni pyhiinvaellus (1999)
Minä ja Morrison (2001)
Aiheesta muualla

Maija-Liisa Márton Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet
Marskinliljat

| Marskinliljat |
| --- | --- |
 himalajanmarskinlija (Eremurus himalaicus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Heinäpuukasvit Xanthorrhoaceae
Alaheimo::  Asphodeloideae
Suku::  Marskinliljat Eremurus  M.Bieb.
Katso myös
   Marskinliljat Wikispeciesissä   Marskinliljat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marskinliljat (Eremurus) on soihtukasvien heimoon kuuluva suku. Se on välillä luokiteltu kuuluvaksi heinäpuukasveihin. Lajeja tunnetaan 35.
Ulkonäkö ja koko

Kukkien värejä ovat valkoinen, vaaleanpunainen ja keltainen.
Levinneisyys

Marskinliljoja tavataan luonnonvaraisina lähinnä Keski-Aasian vuoristossa.
Elinympäristö

Kasvit viihtyvät auringossa. Kasvupaikan tulee olla ravinteikas. Kasvi menestyy kuivassa tai kosteahkossa maassa.
Käyttö

Himalajanmarskinlija, jättimarskinlilja, tarhamarskinlilja ja keltamarskinlilja soveltuvat käytettäviksi kukkatarhassa sekä leikkokukkana.
Lajeja

Anatolianmarskinlilja (Eremurus spectabilis)
Himalajanmarskinlija (Eremurus himalaicus)
Jättimarskinlilja (Eremurus robustus)
Keltamarskinlilja (Eremurus stenophyllus)
Tarhamarskinlilja (Eremurus × isabellinus)
Rusomarskinlilja (Eremurus aitchisonii)
Okramarskinlilja (Eremurus fuscus)
Valkomarskinlilja (Eremurus lactiflorus)
Huiskumarskinlilja (Eremurus olgae)
Tiukumarskinlilja (Eremurus soogdianus)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Eremurus
Suomen Lajitietokeskus: Marskinliljat – Eremurus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q594627  Wikispecies: Eremurus  BOLD: 439620  CoL: 8VXG6  EoL: 107335  EPPO: 1EMUG  FNA: 111968  FoC: 111968  GBIF: 2768073  GRIN: 4366  iNaturalist: 141357  IPNI: 24236-1  IRMNG: 1378823  NCBI: 49714  NZOR: 869c9831-9935-4d9c-baaa-ce216ffd1163  Open Tree of Life: 55287  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:24236-1  Tropicos: 40004850  WFO: wfo-4000013751
Suomalainen lähetystyö Ambomaalla

Suomalainen lähetystyö Ambomaalla alkoi vuonna 1870, kun Suomen Lähetysseuran evankelis-luterilaiset lähetystyöntekijät saapuivat Pohjois-Namibian Ambomaalle. Suomalaisten työn tuloksena syntyi nykyinen Namibian evankelisluterilainen kirkko.
Hellä Timo Suomela

Hellä Timo Suomela on suomalainen 1980-luvulla vaikuttanut eksentrinen ajattelija, joka tunnetaan ennen kaikkea kulttimaineen saaneesta kirjastaan Seksihirviö.
Suomela opiskeli Helsingin yliopistossa. Hän muutti nimekseen Hellä saadakseen siirrettyä ilman kuluja nimiinsä Hellä-nimiseltä isoäidiltään perimänsä HPY:n puhelinosakkeen. Nimenmuutos heijasti myös Suomelan kehittämää hellyysajattelua.
Suomela perusti 1980-luvulla Sopuilmapiiri ry -nimisen yhdistyksen, jonka tarkoituksena oli edesauttaa sovun syntymistä miesten ja naisten välille. Yhdistyksellä oli tätä varten parisuhdekeskusteluverkko ja hellyysparivälitys. Terapiamuodoiksi sovun edistämiseksi yhdistys tarjosi kädestä pitämistä ja ihopintasivelyä. Suomela aikoi myös perustaa samoja asioita ajavan Sopu-puolueen, mutta puolueen rekisteröintihanke ei onnistunut. Suomela oli Helsingissä ehdokkaana kunnallisvaaleissa vaatien tunnuslauseella ”Puuroa seinistä” ruoanjakelua koteihin suoraan hanasta sekä kaikille ihmisille oikeutta ilmaista vapaasti itseään tiedotusvälineissä, mutta häntä ei valittu valtuustoon.
Vuonna 1984 Suomela julkaisi ajatuksistaan 122-sivuisen kirjan Seksihirviö, joka painettiin elävän musiikin yhdistys Elmun Lepakkoluolassa Helsingissä. Kirjan 87 luvussa hän pyrki osoittamaan, että naiset aiheuttivat kaiken pahuuden maailmassa. Lukujen otsikot viittasivat Suomelan tarjoamiin esimerkkeihin "Nainen ja sodat", ”Nainen ja murhat", "Nainen ja luonnon saastuminen", ”Nainen ja alhainen sivistys”, ”Nainen ja ajan käyttö turhuuteen”, "Nainen ja turha elintasokilpailu", ”Nainen ja elämän tarkoituksen katoaminen”.
Teoksia

Seksihirviö . Unelma, Helsinki 1984, ISBN 951-99612-3-2
uusintapainos Lasipalatsi, Helsinki 2001 ISBN 951-9351-89-2
Elina Suomela-Härmä

| Elina Suomela-Härmä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. marraskuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  italialaisen filologian emeritaprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1970, FL 1973, FT 1982)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Nykyitalian syntaksi ja pragmatiikka, Ranskan keskiajan kieli, kirjallisuus ja Petrarcan ranskannokset, Ranskan ja Italian kirjallisuuden suomennoshistoria
Aiheesta muualla
Elina Suomela-Härmä Tuhat-tutkijaportaalissa
Marja Elina Suomela-Härmä (o.s. Suomela; s. 30. marraskuuta 1946 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori, romanisti ja Helsingin yliopiston italialaisen filologian emeritaprofessori.
Suomela-Härmä valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1970, filosofian lisensiaatiksi 1973 ja väitteli filosofian tohtoriksi romaanisen filologian alalta 1981 tutkimuksella Les structures narratives dans le Roman de Renart. Ennen professuuriaan hän oli Helsingin yliopiston romaanisen filologian dosentti (1984–1998).
Suomela-Härmä on ollut Helsingin yliopistossa romaanisen filologian virkaatekevä lehtori ja virkaatekevä assistentti 1972–1981, assistentti 1981–1986,  lehtori 1987–1992 ja italialaisen filologian professori 1998–2014. Hän on ollut Suomen Akatemian nuorempi tutkija 1985–1987 ja varttunut tutkija 2006–2007, Tampereen yliopiston ranskan kielen apulaisprofessori ja professori 1992–1998. Hän on ollut Pariisin III yliopiston suomen kielen ja kulttuurin vieraileva apulaisprofessori 1988–1991 ja Pariisin VII yliopiston ranskan keskiajan kirjallisuuden ja kielen apulaisprofessori 1994–1996.
Örebro HK

| Örebro HK |
| --- | --- |

Perustettu:  1990
Kaupunki:   Örebro
Kotiareena:  Behrn Arena
– kapasiteetti:  5 500
Sarjataso:  SHL
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Henrik Löwdahl
Päävalmentaja:   Niklas Eriksson
Kapteeni:   Glenn Gustafsson
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Örebro Hockeyklubb (Örebro HK) on ruotsalainen jääkiekkoseura Örebrosta. Örebro HK pelaa Ruotsin jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla SHL:ssä, johon se nousi kaudeksi 2013–2014. Kotiottelunsa Örebro pelaa Behrn Arenalla. Örebro HK:lla on myös e-urheilujoukkue nimeltä Örebro eHockey, joka pelaa ECL- ja SCL/eSHL-liigoissa.
Pelaajat

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  | Jhonas Enroth | L | 2026 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 30 |  | Herman Liv | L | 2026 | Jönköping, Ruotsi |  |
| 31 |  | Jonas Arntzen | R | 2027 | Lillehammer, Norja |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 5 |  | Gustav Backström (A) | L | 2028 | Lindesberg, Ruotsi |  |
| 6 |  | Filip Berglund | R | 2027 | Skellefteå, Ruotsi |  |
| 8 |  | Ruben Rafkin | R | 2025 | Turku, Suomi |  |
| 9 |  | Niklas Nilsson | L | 2026 |  |  |
| 27 |  | Peetro Seppälä | L | 2026 | Kuusankoski, Suomi |  |
| 28 |  | Linus Arnesson | L | 2026 | Tukholma, Ruotsi |  |
| 41 |  | Theodor Hallquisth | R | Juniori | Täby, Ruotsi |  |
| 55 |  | David Quenneville | R | 2026 | Edmonton, Alberta, Kanada |  |
| 56 |  | Robin Norell | L | 2025 | Tukholma, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 11 |  | Kalle Kossila | L | KH / VLH | 2026 | Neuilly-sur-Seine, Ranska |
| 12 |  | Noah Steen | L | LH | 2027 | Oslo, Norja |
| 14 |  | Liam Danielsson | R | OLH | 2027 | Gävle, Ruotsi |
| 17 |  | William Wikman | L | LH | 2026 | Danderyd, Ruotsi |
| 21 |  | Patrik Puistola | L | LH | 2026 | Tampere, Suomi |
| 24 |  | Hannes Björninen (A) | L | KH | 2025 | Lahti, Suomi |
| 29 |  | Milton Oscarson | L | KH / OLH | 2026 | Örebro, Ruotsi |
| 33 |  | Christopher Mastomäki | L | KH | 2028 | Nacka, Ruotsi |
| 37 |  | Glenn Gustafsson (C) | L | VLH | 2027 | Tukholma, Ruotsi |
| 39 |  | Elias Ekström | L | LH | 2025 |  |
| 44 |  | Melvin Fernström | R | OLH | 2026 | Bålsta, Ruotsi |
| 61 |  | Ludvig Larsson | L | KH | 2025 | Malmö, Ruotsi |
| 62 |  | Robert Leino | R | KH | 2025 | Hämeenlinna, Suomi |
| 89 |  | Patrik Karlkvist | R | OLH | 2027 | Trosa, Ruotsi |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Niklas Eriksson
Apuvalmentaja: Stefan Nyman
Apuvalmentaja: Tobias Thermell
Maalivahtivalmentaja: Kristoffer Eriksson
Videovalmentaja: Carl Hellnemo
Fysiikkavalmentaja: Andreas Berglund
Fysiikkavalmentaja: Mattias Mattsson
Huoltopäällikkö: Emil Kåberg
Huoltopäällikkö: Daniel Sandberg
Toimitusjohtaja: Henrik Löwdahl
Lähde: EliteProspects
Jäädytetyt pelinumerot

3  Lars Andersson
13  Björn Johansson
Kapteenit 2010-luvulla

Henrik Löwdahl 2008–2016
Viktor Ekbom 2016–2017
Jere Sallinen 2017–2018
Christopher Mastomäki 2019–2020
Stefan Warg 2020–2021
Rodrigo Abols 2021–2023
Glenn Gustafsson 2023-
Päävalmentajat 2000-luvulla

| --- | --- |
  Lars Andersson 2000–2001   Hans Ljunggren 2001–2004   Lars Andersson 2004–2005   Per Hånberg 2005–2006   Per-Arne Alexandersson 2006–2007   Hans "Hasse" Hansson 2007–2009   Lars Andersson 2000–2001 :   Peter Andersson 2009–2013   Patrik Ross 2013   Kent Johansson 2013–2016   Johan Tornberg 2016–2017   Niklas Sundblad 2017–2018   Niklas Eriksson 2018–
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Officiell webbplats
Inofficiell webbplats (Arkistoitu – Internet Archive)
SvenskaFans.com: ÖHK
| n k SHL |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Frölunda HC  Färjestad BK  HV71  IK Oskarshamn  Leksands IF  Linköping HC  Luleå HF  Malmö Redhawks  Modo Hockey  Rögle BK  Skellefteå AIK  Timrå IK  Växjö Lakers  Örebro HK
Marshall-apu

| European Recovery Program |
| --- | --- |

 Marshall-apua saaneet Euroopan maat. Siniset pylväät osoittavat suhteellisen kokonaisavun määrän.
Perustettu:  1947
Lakkautettu:  1953
Tyyppi:  kansainvälinen kehitysapu
Päämaja:  Pariisi, Ranska
Jäsenet:  18 valtiota
Infobox OKNimi-testi OK: 
Marshall-apu eli Marshall-suunnitelma (engl. Marshall Plan) virallisesti Euroopan jälleenrakennusohjelma (engl. European Recovery Program) oli Yhdysvaltojen ensisijainen ohjelma Euroopan jälleenrakentamiseksi toisen maailmansodan jälkeen vuosina 1948–1952. Presidentti Harry S. Trumanin kauden ohjelma oli Yhdysvaltojen ulkoministerin kenraali George C. Marshallin idea. Suomi kieltäytyi sille tarjotusta Marshall-avusta. Tšekkoslovakia, Puola ja Unkari olisivat halunneet ottaa Marshall-avun vastaan, mutta Neuvostoliiton painostuksesta kieltäytyivät. Espanjalle Marshall-apua ei tarjottu Francisco Francon hallinnon vuoksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Itä-Eurooppa oli osa Neuvostoliiton vaikutuspiiriä, ja Marshall-avun avulla Länsi-Eurooppaa oli tarkoitus suojella kommunismin vaikutusvallan leviämiseltä. Länsi-Euroopan maat sitoutuivat Yhdysvaltoihin Marshall-avulla, jonka jakamiseen perustettiin lyhytaikainen Euroopan taloudellinen yhteistyöjärjestö (OEEC), josta myöhemmin ovat kehittyneet Euroopan hiili- ja teräsyhteisö (EHTY) sekä Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö (OECD).
Avustusohjelman luominen > Ohjelman tausta

Toisen sodanjälkeisen vuoden eli vuoden 1947 alkaessa kansainvälinen ilmapiiri oli heikennyt. Sodan aikaiset liittolaiset Yhdysvallat ja Neuvostoliitto olivat ajautumassa vastakkainasetteluun. Yhdysvallat oli Turkin ja Kreikan suunnalla tapahtuneen Neuvostoliiton ja kommunistien toiminnan vuoksi päätynyt tukemaan niiden vastaista toimintaa. Uuden poliittisen suhtautumisen taustavoimana Yhdysvalloissa oli Neuvostoliitto-asiantuntija George F. Kennan. Kennan loi tässä yhteydessä patoamiskäsitteen suhteessa Neuvostoliiton toimintaan. Sen avulla Länsi-Eurooppaa oli tarkoitus suojella kommunismin vaikutusvallan leviämiseltä. Tätä yhdysvaltalaisten uutta politiikkaa alettiin kutsua nimeltä Trumanin oppi. Toisaalta saman aikaisesti Neuvostoliitto vahvisti asemiaan sodan aikana miehittämissään Itä-Euroopan maissa, joiden hallitukset muuttuivat kommunistijohtoisiksi.
Yhdysvaltain ulkoministeri George Marshall vieraili Moskovassa huhtikuussa 1947, jossa hän tapasi Neuvostoliiton johtomiehet mukaan lukien Stalinin. Marshall vakuuttui tapaamisessa siitä, että Stalinin politiikka ja maailmanvallan leviäminen perustuisi Euroopan taloudellisen romahduksen vaikutusten odotteluun. Tältä pohjalta Marshall antoi Kennanille tehtäväksi suunnitella taloudellista tukiohjelmaa. Sen mukaan luotiin esitys Euroopan jälleenrakennusohjelmaksi (engl. European Recovery Program). Se sisälsi kolme pääkohtaa: 1) Euroopan valtioiden yhteinen tarpeittensa määrittely, 2) Apu koskisi koko Eurooppaa, 3) Saksan jälleenrakennukseen kiinnitettäisiin erityistä huomiota. Tältä pohjalta Marshall piti puheensa 5. kesäkuuta 1947 Harvardin yliopistossa.
Marshall sanoi puheessaan Harvardissa: ”On luonnollista, että Yhdysvallat tekee kaiken voitavan auttaakseen palauttamaan normaalit ja terveet taloudelliset olosuhteet maailmaan, sillä tämä on poliittisen vakavuuden ja turvallisuuden rauhan edellytys.” Marshallin puheessa korostui pelko siitä, että taloudellinen kurjuus Euroopassa johtaisi kommunismin kannatuksen nousuun. Apua kanavoitiinkin erityisesti suuriin Euroopan maihin. Ranskan ja Italian kohdalla Marshall-avulla nähtiin mahdollisuutta tukkia maissa olevien vahvojen kommunistipuolueiden vaikutusvallan kasvua. Samalla Euroopan talouden kohentuessa saataisiin Yhdysvaltojen teollisuudelle merkittävät vientimarkkinat. Marshall-apu oli suhteessa Yhdysvaltojen bruttokansantuotteeseen suurempaa, kuin länsimaista on koskaan annettu kehitysapuna kehitysmaille ja se inspiroi myöhempää kehitysapua.lähde?
Avustusohjelman luominen > Marshall-ohjelmasta neuvottelu eurooppalaisten kanssa

Vuoden 1948 kyltti Länsi-Berliinin jälleenrakennuksesta, johon Marshall-avun kautta suunnattiin rahaa.
Mielenosoitus Marshall-apua vastaan Itä-Saksassa vuonna 1950.
Yhdysvaltojen apulaisulkoministeri Dean Acheson tapasi 17. kesäkuuta 1947 Pariisissa Ranskan ulkoministerin Georges Bidaultin ja Ison-Britannian ulkoministerin Ernest Bevinin kanssa. Siellä sovittiin Neuvostoliiton kutsumisesta yhteiseen kokoukseen Pariisissa. Tähän Neuvostoliitto suostuikin nopeasti, ja Neuvostoliiton valtuuskunta ulkoministeri Molotovin johdolla saapuivat 27. kesäkuuta Pariisiin.
Lyhyen aikaa myös Neuvostoliitto oli kiinnostunut Marshallin avusta. Neuvostoliitto muutti kantaansa kesken Pariisin kokouksen. Neuvostoliitto perusteli kantaansa sillä, että Yhdysvallat sekaantui Euroopan maiden asioihin ja apu merkitsisi Euroopan joutumista Yhdysvaltain hallinnon alaiseksi. Neuvostoliitto vetäytyi yhteistyöstä, mikä oli yksi osoitus Euroopan pitkällisen kahtiajaon, kylmän sodan alkamisesta.
Neuvostohallitus kieltäytyi taloudellisesta avusta. Se ei myöskään hyväksynyt avun antamista vaikutuspiirissä oleville maillekaan. Niinpä avusta kiinnostuneet Neuvostoliiton liittolaismaat Tšekkoslovakia, Puola ja Unkari joutuivat luopumaan houkuttelevasta tarjouksesta. Tšekkoslovakia oli jopa jo suostunut, mutta perui kutsun apua koskeviin neuvotteluihin. Asian karuus selvisi tšekeille heinäkuun alussa 1947 Moskovassa käydyissä kauppaneuvotteluissa. Stalin ilmoitti tšekeille:
»Länsi pyrkii nyt rakentamaan omaa blokkiaan ja eristävän Neuvostoliiton. Tämä on periaatekysymys, josta katsomme myös ystävällisten suhteiden Tšekkoslovakiaan riippuvan ... kaikki slaavilaiset kansat ovat hylänneet kutsun. Siksi meidän mielestämme teidän olisi tehtävä samoin.»
Samaan aikaan Puolan hallitus pohti Marshall-kysymystä, mutta sai kuulla Moskovan radion kautta tiedon hylänneensä Marshall-avun.
Neuvostohallitus käynnisti tämän jälkeen omat vastatoimensa, johon liittyi uuden kommunistisen yhteistyöjärjestön Kominformin perustaminen syksyllä 1947.