stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Telesterion
Historia

Telesterion toimi sekä Eleusiin mysteerien Demeterin ja Koren temppelinä että mysteerien salaisimman loppuosan eli varsinaisiin suuriin mysteereihin vihkimisen (teletē) paikkana. Rakennukseen oli pääsy ainoastaan mysteereiden alkuosaan vihityillä kuolemanrangaistuksen uhalla. Telesterion uusittiin usein sen historian aikana.
Temppelin nimi on peräisin kreikan sanoista telein, joka tarkoittaa ”juhlien viettämistä” ja ”vihkiytymistä”, sekä teleo, ”lopettaa”. Kyseessä oli siis ”Vihkiytymisen sali”. Rakennuksen paikalla sijaitsi mykeneläisellä ajalla ilmeisesti Eleusiin kuninkaan palatsi, sillä varhaisimmat jäänteet paikalla ovat peräisin mykeneläisaikaisesta megaronista. Ensimmäinen historiallisesti tunnettu Telesterion rakennettiin mykeneläisen ajan jäänteiden paikalle noin vuonna 750 eaa. Noin 600 eaa. rakennettiin uusi ja suurempi Solonin Telesterioniksi kutsuttu rakennus. Sitä varten rakennusta varten tehtyä tasannetta laajennettiin. Tuolloin rakennuksen koko oli 24 × 14 metriä.
Solonin Telesterion korvattiin uudella ja suuremmalla Peisistratoksen ja tämän poikien aikana noin vuonna 550–510 eaa. Tässä temppelissä oli lähes suorakulmionmuotoinen naos eli cella, jonka koko oli 25,30 × 27,10 metriä. Siinä oli ulkopuolella doorilaiset ja sisäpuolella joonialaiset pylväät. Telesterion oli sisäpuolelta reunustettu kolmella sivustalla yhdeksänportaisella katsomolla, josta mysteerien osanottajat saattoivat seurata mysteerimenoja.
Peisistratosten Telesterion tuhoutui persialaissodissa vuonna 480/479 eaa. Kimonin aikana aloitetusta uudesta rakennuksesta löydetyt jäänteet osoittavat sen jääneen keskeneräiseksi. Myös ensimmäinen Perikleen aikana rakennettu, Iktinoksen suunnittelema Telesterion jäi kesken. Jälleen uuden rakennuksen suunnittelivat Koroibos, Metagenes ja Ksenokles, ja se rakennettiin noin vuonna 435–421 eaa. Sen naos oli kooltaan noin 51 × 51 metriä. Sisäpuolelta Telesterion oli nyt reunustettu kaikilla neljällä sivustalla kahdeksanportaisella katsomolla.
Perikleen ajan Telesterion tuhoutui costobocien hyökkäyksessä vuonna 170 ja rakennettiin jälleen uudelleen keisari Marcus Aureliuksen tuella. Tuolloin naoksen kooksi tuli noin 53 × 51 metriä. Nykyisin paikalla olevat jäänteet ovat pääosin tästä rakennusvaiheesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Telesterion Wikimedia Commonsissa
Telesterionin rauniot.
Telesterionin länsisivustan katsomon kallioon hakattua porrastusta.
Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta

Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta (lyh. TKY, ruots. Tekniska högskolans studentkår) oli Teknillisen korkeakoulun opiskelijoiden ylioppilaskunta ja palvelu- ja etujärjestö jossa oli n. 10 500 jäsentä lakkauttamishetkellään vuoden 2009 lopussa.
Historia

TKY:n historian lasketaan alkaneen Teknologföreningenin perustamisesta vuonna 1872, ja se on Suomen toiseksi vanhin ylioppilaskunta. Vuonna 1884 Teknologföreningen jakaantui ruotsinkieliseen Teknologföreningeniin ja suomenkieliseen Polyteknikkojen Yhdistykseen, josta myöhemmin muodostui Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta. TKY ylläpiti TKY:n Polyteekkarimuseota, joka on Suomen vanhin opiskelijoiden kulttuurihistoriaa esittelevä museo.
Aalto-yliopiston perustamisen myötävuoden 2010 alusta TKY yhdistyi Helsingin kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan (KY) ja Taideteollisen korkeakoulun ylioppilaskunnan (TOKYO) kanssa Aalto-yliopiston ylioppilaskunnaksi. TKY lakkasi näin olemasta, ja teekkarikulttuurin ylläpitäminen siirtyi AYY:n teekkarijaostolle ja entistä voimakkaammin teekkarikilloille.
Talous

TKY omistamissa asunnoissa Espoon Otaniemessä asui vuonna 2009 noin 2300 opiskelijaa. TKY omisti vuonna 1966 valmistuneen Dipoli-talon.
Organisaatio

Ylioppilaskunnan toiminnot jakaantuivat järjestötoimintaan, asuntolatoimintaan sekä sijoitustoimintaan. Ylintä päätäntävaltaa käytti 45-henkinen edustajisto, joka valitsi hallituksen, pääsihteerin, ylioppilaskunnan Polyteekkari-lehden päätoimittajan ja taloustoimikunnan toimintaa toteuttamaan.
Järjestötoiminta sisälsi teekkarien edunvalvontaa erityisesti koulutus-, opinto- ja sosiaalipoliittisissa asioissa sekä palvelujen tarjoamista ja tapahtumien järjestämistä. TKY tarjosi palveluja jäsenistölle suoraan sekä TKY:n jäsenten muodostamien yhdistysten kautta. Järjestötoiminnan henkilöstön esimiehenä toimi pääsihteeri.
Asuntolatoiminta vastasi TKY:n omistamien opiskelija-asuntojen vuokraamisesta ja ylläpidosta. Asuntolatoiminnan osa-alueeseen sisältyivät myös Polyteekkari-lehti sekä kaapelitelevisioasema OUBS. Asuntolatoiminta toimi kyläsenaatin ja taloustoimikunnan ohjauksessa ja talousjohtaja oli henkilöstön esimies.
Sijoitustoiminnan tehtävänä oli huolehtia ylioppilaskunnan omaisuuden turvatusta hoidosta. Sijoitustoimintaa johti talousjohtaja taloustoimikunnan antamien suuntaviivojen mukaan.
Organisaatio > Edustajisto

Edustajistoon valittiin suhteellisilla vaaleilla 45 jäsentä joka toinen vuosi. Edustajistolla oli kaksi pysyvää toimikuntaa: sääntövaliokunta ja yleisvaliokunta. Ennen vuonna 1953 toimintansa aloittanutta edustajistoa ylioppilaskunnan ylin päättävä elin oli ylioppilaskunnan kokous.
Organisaatio > Hallitus

Hallinto- ja toimeenpanovaltaa käytti yhdeksän jäseninen hallitus. Jokaisella hallituksen jäsenellä oli yleensä oma vastuualueensa, jonka toiminnasta hän vastasi yhteistyössä kyseisen vastuualueen sihteerin kanssa.
Jäsenet ja toiminta

TKY:n jäseniä olivat kaikki Teknillisessä korkeakoulussa tekniikan kandidaatin, diplomi-insinöörin, arkkitehdin tai maisema-arkkitehdin tutkintoa suorittavat opiskelijat eli teekkarit.
Kunnianosoitukset > Ikiteekkari

Ikiteekkarin arvonimi ja ketjun käyttöoikeus oli ylioppilaskunnan arvokkain kunnianosoitus. Ikiteekkarin arvonimi ja ketju sai olla korkeintaan yhdellä henkilöllä kerrallaan. Edustajisto saattoi myöntää Ikiteekkarin arvonimen ja ketjun ylioppilaskunnan entiselle jäsenelle erityisistä ansioista. TKY:n yhdistyttyä Aalto-yliopiston ylioppilaskuntaan Ikiteekkarin arvonimen ja ketjun käyttöoikeuden myöntäminen siirrettiin Pyöreän Tornin Kilta ry:n (PTK) vastuulle.
Ikiteekkarin arvonimi on kautta aikojen myönnetty vain kolme kappaletta. TKY myönsi arvon vuonna 1956 Bernhard Wuolteelle ja vuonna 2002 Björn 'Nalle' Westerlundille. Vuonna 2012 Ikiteekkarin arvonimi myönnettiin Krister Ahlströmille.
Kunnianosoitukset > Kunniajäsenet

Edustajisto saattoi kutsua ylioppilaskunnan luottamustoimessa olleen tai muuten ylioppilaskunnan toimissa erittäin ansioituneen ylioppilaskunnan silloisen tai entisen jäsenen ylioppilaskunnan kunniajäseneksi.
Aiheesta muualla

TKY:n kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Polyteekkarimuseo
Suomen ylioppilaskunnat
| --- | --- |
Nykyiset:  AYY (Aalto-yliopisto) · HYY (Helsingin yliopisto) · ISYY (Itä-Suomen yliopisto) · JYY (Jyväskylän yliopisto) · LYY (Lapin yliopisto) · LTKY (Lappeenrannan teknillinen yliopisto) · OYY (Oulun yliopisto) · SHS (Svenska Handelshögskolan) · TaiYo (Taideyliopisto) · TREY (Tampere) · TYY (Turku) · VYY (Vaasan yliopisto) · ÅAS (Åbo Akademi)
Entiset:  KY (Helsingin kauppakorkeakoulu) · JoYY (Joensuun yliopisto) · KYY (Kuopion yliopisto) · KUVYO (Kuvataideakatemia) · TOKYO (Taideteollinen korkeakoulu)  · TTYY (Tampereen teknillinen yliopisto) · Tamy (Tampereen yliopisto) · TeYo (Teatterikorkeakoulu) · TKY (Teknillisen korkeakoulu) · TuKY (Turun kauppakorkeakoulu) · SAY (Sibelius-Akatemia)
Eino Tepponen

Eino Tapio Tepponen (22. marraskuuta 1932 Rautu – 12. tammikuuta 1997 Espoo) oli suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä.
Eino Tepposen perhe lähti sodan jaloista Karjalankannakselta evakkoon ja päätyi Helsinkiin. Tepponen kävi kansa- ja oppikoulun Kalliossa. Hän sai paikan lennättimen sähkösanomalähettinä ja toimi sitten Suomen Voimistelu- ja Urheiluliiton juoksupoikana. Seuraava työpaikka, Suomi-Filmin tekstaamo, antoi tulevalle uralle suunnan, vaikka Tepponen saikin sieltä potkut. Uusi työ löytyi Pauligin somistamosta.
Armeijasta kotiuduttuaan Tepponen pääsi harjoittelijaksi isoon mainostoimistoon ja työn ohella kävi Ateneumin iltakurssia yleisellä linjalla. Kun Mainosgraafikot ry perusti oman koulunsa, työnantaja lähetti Tepposen opiskelemaan lisää. Hän valmistui kurssinsa parhaana ja lähti seuraavaksi Kanadan Torontoon työskentelemään kahdessakin eri mainostoimistossa. Hän pyrki työhön mainosmaailman keskukseen New Yorkiin, mutta J. Walter Thompson -toimisto ei ollut Tepposesta kiinnostunut. Hän palasi Suomeen samaan mainostoimistoon, jossa sitten viihtyikin kaikkiaan 26 vuotta.
1970-luvun puolenvälin paikkeilla Tepponen jäi mainostyöstä palkattomalle varhaiseläkkeelle ja keskittyi tekemään kirjankansia. Hänen toiminnantäyteinen, realistinen kuvitustyylinsä tuli tunnetuksi etenkin jännitysromaanien kansista muun muassa Alistair MacLeanin teoksiin. Realismin ohella Eino Tepponen hallitsi myös karikatyyrin ja sai vuonna 1979 pilapiirtäjän paikan Apu-lehdestä.
Teptjaarit

Kuvitettu kuva teptjaarista 1800-luvun alussa.
Teptjaarit (tat. типтәр, tiptär) ovat Venäjällä Permin aluepiirissä, Tatarstanin kaakkoisosassa sekä luoteis-Baškortostanissa asuva tataariryhmä. Enemmistö heistä puhuu tataarin kielen keskimurretta ja osa baškiiria. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Ryhmän muodostivat Volgan keskijuoksulta Uralin alueelle 1500-luvun loppupuolelta lähtien muuttaneet siirtolaiset. Nimitys teptjaari perustuu persian sanaan daftar ’vihko, luettelo’, johon paikallisten feodaalitilallisten maille asettuneet uudisasukkaat merkittiin. Teptjaarit muodostivat erityisen talonpoikaisryhmän, johon tataarien lisäksi kuului baškiireja, tšuvasseja, mareja, udmurtteja ja mordvalaisia. Muslimien joukossa oli myös kristittyjä ja perinteisten uskontojen harjoittajia. Hallinnollisesti teptjaarit liitettiin vuonna 1855 baškiireihin.
1700-luvun puolivälistä lähtien turkkilaisisperäisistä teptjaareista muodostui erillinen etninen ryhmä, johon sulautui myös mareja ja udmurtteja. Vuonna 1834 teptjaareja oli 147 100 henkeä ja 1900-luvun alussa heidän määränsä arvioitiin noin 382 tuhanneksi. 1800-luvulta lähtien he liittyivät jälleen Volgan tataareihin, ja vuoden 1926 väestönlaskennassa teptjaareina piti itseään vain 27 400 henkeä.
Teptjaarien perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Aineellinen ja henkinen kulttuuri ei suuresti poikkea Volgan tataareista.
Tench-luokka

| Tench-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus USS Tench (SS-417)
Tekniset tiedot
Uppouma:  1595 t (pinnalla) 2455-2468 t (sukelluksissa)
Pituus:  95,0 m
Leveys:  8,3 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  dieselmoottorit 5400 hv (4 MW) sähkömoottorit 2740 hv (2,04 MW)
Nopeus:  20,25 solmua (38 km/h) (pinnalla) 8,75 solmua (16 km/h) (sukelluksissa)
Miehistöä:  10 upseeria ja 71 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 6"/L25 kansitykki 10 x 533 mm torpedoputkea, joihin 28 torpedoa
Ilmatorjunta:  1 x Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykki 1 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykki
Tench-luokka oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka. Siihen piti kuulua kaikkiaan 146 venettä, mutta jo tilatuista 110 peruutettiin vuosina 1944 ja 1945. Lopuista 36:sta valmistui lopulta 31 ja ne otettiin laivaston palvelukseen lokakuusta (USS Tench) 1944 helmikuuhun 1951 (USS Grenadier). Viiden keskeneräisen aluksen rungot joko romutettiin tai käytettiin muihin tarkoituksiin. Elokuussa 1945 aluksista oli 26 saatu palvelukseen, mutta niistä ainoastaan kymmenen kerkesi mukaan toisen maailmansodan lopun Tyynenmeren taisteluihin.
Suunnittelu

Alusluokka oli lähes täydellinen kopio edeltäneistä Gato- ja Balao-luokista, mutta se oli vankemmin rakennettu ja alusten sisätilojen jakoa oli parannettu. Siten alusluokan uppouma kasvoi noin 35-40 tonnia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tench-luokka Wikimedia Commonsissa
Teofylliini

| --- | --- |

Teofylliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1,3-dimetyyli-7H-puriini-2,6-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 58-55-9
ATC-koodi: R03DA04
PubChem CID:  ?
Kemialliset tiedot
Kaava: C7H8N4O2 
Moolimassa: 329,206 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 270–274 °C
Liukoisuus veteen: 7,36 g/l (25 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Teofylliini (lat. thea "tee", kreik. fyllon "lehti") (1,3-dimetyyliksantiini) on alkaloidi, joka muun muassa rentouttaa keuhkojen lihaskudosta sekä stimuloi sydämen toimintaa. Teofylliini laajentaa keuhkoputkia, minkä vuoksi sitä käytetään muun muassa astman ja keuhkoahtaumataudin hoitoon. Teofylliinia esiintyy mm. kaakaopavuissa ja vähäisiä määriä teepensaan lehdissä.
Teofylliini on palamatonta, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, valkoista kiteistä jauhetta. Teofylliini on teobromiinin isomeeri.
Aikuisilla teofylliini poistuu elimistöstä pääasiassa maksan kautta, jossa aine hajoaa 1,3-dimetyylivirtsahapoksi (C7H8N4O3), 1-metyylivirtsahapoksi (C6H6N4O3) välituotteena syntyvän 1-metyyliksantiinin (C6H6N4O2) kautta sekä 3-metyyliksantiiniksi (C6H6N4O2). Alle 15 % teofylliinistä erittyy muuttumattomana virtsaan. Keskosilla ja vastasyntyneillä 50–90 % teofylliinin eliminaatiosta tapahtuu kuitenkin munuaisten kautta.
Teofylliinivalmisteiden kauppanimiä ovat Accurbrom, Bilordyl, Bronchorectard, Elixicon, Lasma, Retafyllin, Sabidal, Theo-Dur, Theochram, Xanthium. Suomessa teofylliiniä myydään valmistenimellä Retafyllin.
Aiheesta muualla

Terveysportti: Teofylliini
Retafyllin: Valmisteyhteenveto (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Theophylline (englanniksi)
DrugBank: Theophylline (englanniksi)
Human Metabolome Database: Theophylline (englanniksi)
KEGG: Theophylline (englanniksi)
ChemBlink: Theophylline (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo teofylliinia sisältävistä kasveista
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Theophylline (englanniksi)
Teosofian avain

Perustajat
Helena Blavatsky
Henry Steel Olcott
William Quan Judge
Henkilöitä
Annie Besant
Alfred Percy Sinnett
Pekka Ervast
Organisaatio
Teosofinen Seura
Kansainvälinen Teosofinen Seura
Teoksia
Hunnuton Isis
Salainen oppi
Teosofian avain
Mahatmakirjeet
Muuta
Ruusu-Risti
Esoterismi
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Teosofian avain (engl. The Key to Theosophy) on Helena Blavatskyn kirjoittama kirja, joka julkaistiin ensimmäisen kerran englanninkielisenä vuonna 1889. Kirjassa hän esittää teosofian ulkopiirteet ja selittää sen perusaatteita. Kirjan tarkoituksena on ”antaa vastaus tavallisen länsimaisen kysyjän erilaisiin vastaväitteisiin ja koettaa ilmaista outoja käsitteitä niin yksinkertaisessa muodossa ja niin selvällä kielellä kuin mahdollista.” Teosofian Avain ilmestyi ensi kerran suomeksi Pekka Ervastin kääntämänä vuonna 1906.
Kirjallisuutta

H.P. Blavatsky - Teosofian avain (Arkistoitu – Internet Archive)
Blavatsky, Helena Petrovna: Teosofian avain.  (4. suomenkielinen painos (1. painos 1906. Suomennos vuoden 1889 alkuperäisestä englanninkielisestä painoksesta))  Helsinki: Ruusu-ristin kirjallisuusseura: Blavatsky-Looshi, 1991.  ISBN 951-95932-9-2
Tepidarium

Pompejin kylpylän tepidarium.
Tepidarium oli roomalaisen kylpylän haalea (lat. tepidus) huone. Tepidariumista mentiin seuraavaan huoneeseen eli lämpimään caldariumiin, ja sinne tultiin kylmän frigidariumin kautta. Tepidariumia lämmitettiin hypokaustilla, ja siellä oli yleensä uima-allas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tepidarium Wikimedia Commonsissa
Luettelo tunnetuista elinsiirron saaneista

Tämä on luettelo tunnetuista henkilöistä, joille on toteutettu elinsiirto.
Kasvojensiirto

Isabelle Dinoire (s. 1967), ranskalainen nainen, jolle tehtiin ensimmäisenä maailmassa osittainen kasvojensiirto marraskuussa 2005.
Keuhkonsiirto

Saeb Erekat (1955–2020), palestiinalainen poliitikko
Niki Lauda (1949–2019), itävaltalainen kolminkertainen F1-maailmanmestari. Laudalle tehtiin keuhkonsiirto elokuussa 2018.
Munuaisensiirto

Steven Cojocaru (s. 1962), kanadalainen muotiguru, jolla todettiin vuonna 2004 polykystinen munuaissairaus. Polyoomaviruksen takia Cojocaru tarvitsi vielä uuden siirron.
Gary Coleman (1968–2010), yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai ensimmäisen munuaisensiirtonsa vuonna 1973 ja toisen 1984.
Lucy Davis (s. 1973), brittiläinen näyttelijä, joka sai munuaisen äidiltään.
Aron Eisenberg (s. 1969), yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai siirron 17-vuotiaana oltuaan dialyysissä 13-vuotiaasta lähtien.
Sean Elliott (s. 1968), entinen yhdysvaltalainen koripalloilija, jolle tehtiin vuonna 1999 munuaisensiirto fokaalisen segmentaalisen glomeruloskleroosin takia.
Freddy Fender (1937–2006), yhdysvaltalainen muusikko, joka sai maksan- (2004) ja munuaisensiirrot (2002) C-hepatiitista ja munuaisvaivoista kärsittyään.
Jennifer Harman (s. 1964), yhdysvaltalainen pokerinpelaaja, joka on saanut kaksi munuaisensiirtoa: ensimmäisen lapsena ja toisen vuonna 2004. Harman on kärsinyt suvussaan esiintyvästä munuaissairaudesta.
Ken Howard (1944–2016), yhdysvaltalainen näyttelijä, joka sai siirron vuonna 2000.
Nicodemus Kirima (1936–2007), kenialainen katolinen arkkipiispa, jolle veli luovutti munuaisen vuonna 2002.
Ivan Klasnić (s. 1980), kroatialainen jalkapalloilija, jolle tehtiin kaksi munuaisensiirtoa vuonna 2007.
Niki Lauda (1949–2019), itävaltalainen kolminkertainen F1-maailmanmestari. Lauda sai munuaisen veljeltään vuonna 1997 ja tyttöystävältään vuonna 2005
Jimmy Little (1937–2012), australialainen muusikko, joka sai munuaisensiirron helmikuussa 2004.
Jonah Lomu (1975–2015), uusiseelantilainen rugby union -pelaaja, jolle siirrettiin munuainen vuonna 2004. Lomulla oli todettu nefroottinen oireyhtymä vuonna 1996.
George Lopez (s. 1961), yhdysvaltalaismeksikolainen näyttelijä-koomikko, joka sai munuaisen vaimoltaan vuonna 2005.
Aries Merritt (s. 1985), yhdysvaltalainen aitajuoksija, joka sai munuaisen sisareltaan vuonna 2015.
Alonzo Mourning (s. 1970), entinen yhdysvaltalainen koripalloilija, jolle siirrettiin vuonna 2003 munuainen fokaalisen segmentaalisen glomeruloskleroosin vuoksi.
Billy Preston (1946–2006), yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä, joka sai munuaisensiirron neljä vuotta ennen kuolemistaan perikardiittiin.
Pertti Reponen (1941–1998), suomalainen sanoittaja, ohjaaja ja tuottaja
Ron Springs (s. 1956), entinen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, joka sai vuonna 2007 munuaisen Everson Wallsilta diabeteksesta pitkään kärsittyään.
Frank Torre (1931–2014), yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka sai sydämensiirron vuonna 1996. Vuonna 2007 hän sai tyttäreltään munuaisen.
Tina Turner (1939–2023), rocklaulaja, sai vuonna 2016 munuaisen puolisoltaan Erwin Bachilta.
Daniel Westling (s. 1973), Ruotsin kruununprinsessa Victorian puoliso. Sai munuaisen isältään vuonna 2009.
Flex Wheeler (s. 1965), yhdysvaltalainen kehonrakentaja, joka sai munuaisensiirron sairastettuaan fokaalista segmentaalista glomeruloskleroosia.
Sarveiskalvonsiirto

Mandy Patinkin (s. 1952), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja, sai vuosina 1997 ja 1998 kaksi sarveiskalvonsiirtoa kärsittyään kartiopullistumasta.
Sydämensiirto

Robert Altman (1925–2006), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, joka sai siirron sydämensä kunnon heikettyä huomattavasti 1990-luvulla.
Richard DeVos (1926–2018), yhdysvaltalainen miljardööri, joka sai uuden sydämen vuonna 1997.
Frank Torre (1931–2014), entinen yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka sai sydämensiirron vuonna 1996. Vuonna 2007 hän sai tyttäreltään munuaisen.
Louis Washkansky (1913–1967), eteläafrikkalainen, jolle tehtiin vuonna 1967 maailman ensimmäinen onnistunut sydämensiirto.
Salvador Sobral (s. 28. joulukuuta 1989), portugalilainen laulaja.
Katolisen kirkon sääntökunnat

Katolisen kirkon sääntökunnat ovat katolisen kirkon yhteisöjä, jonka jäsenet sitoutuvat elämään sääntökunnan opetuksen mukaisesti.
Sääntökuntien jäsenet

Suurimmat sääntökunnat ovat yleensä jakautuneet kolmeen osaan. Yleensä ensimmäinen (järjestys ei kuvaa arvohierarkiaa vaan perustamisjärjestystä) niistä on veljesjärjestö, johon liittyvät miehet sitoutuvat elämään köyhyydessä, selibaatissa ja palvelemaan loppuelämänsä Jumalaa ja Katolista kirkkoa. Toinen osa puolestaan on usein sisarjärjestö, jonka jäsenet sitoutuvat samalla tavoin kuin veljeskunnankin.
Kolmas osa on sääntökunnan maallikkojärjestö, jonka jäsenet eivät sitoudu köyhyyteen ja naimattomuuteen vaan elävät ns. normaalia elämää, mutta sitoutuvat kaikella tavoin tukemaan sääntökunnan toimintaa. Tällaisia ovat esimerkiksi Maltan ritarit.
Tästä on kuitenkin poikkeuksena puhtaasti pappisjärjestöiksi tarkoitetut sääntökunnat, joissa ei ole nunnia eikä maallikoita. Tästä esimerkkinä Jesuiitat. Alun perin suurin osa sääntökunnista on ollut tällaisia (ellei niitä sitten ole perustettu nimenomaan sisarjärjestöiksi kuiten Birgittalaiset, joilla ei ole veljeskuntaa laisinkaan, mutta heillä on maallikoita.
Sääntökuntaelämä

Sääntökunnan luonteesta riippuu ovatko ne täysin suljettuja, avoimia vai joltain näiden väliltä. Yleensä sääntökunnissa novisiaatti ja postulanttiaika suoritetaan luostarissa, mutta tämän jälkeen siirrytään usein palvelemaan Jumalaa ja kirkkoa luostarin ulkopuolella olevassa maailmassa. Poikkeuksena luostarissa suoritetusta postulantti ja novisiaatti-ajasta voi olla esimerkiksi se, että postulantti/noviisi opiskelee sääntökunnan kannalta tärkeään ammattiin (jolloin hänen täytyy asua luostarin ulkopuolella). Täysin suljetuissa luostareissa puolestaan eristäydytään ulkona olevasta maailmasta loppuelämäksi. On myös olemassa sääntökuntia (esimerkiksi Jeesuksen pikkusisaret), joissa sääntökuntalaiset käyvät normaalisti työssä ja lahjoittavat lähes koko palkkansa muiden ihmisten hyödyksi. Jeesuksen pikkusisaret eivät myöskään elä luostarissa vaan asuvat omassa yhteisössään.
Laajoja katolisia sääntökuntia

Dominikaanit
Fransiskaanit
Benediktiinit
Jesuiitat