stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pokémon

Pokémon-tuotesarjan logo.
Pokémon (jap. ポケモン, Pokemon) on japanilainen tuotesarja. Se sai alkunsa Satoshi Tajirin kehittämästä, vuonna 1996 Nintendon Game Boylle julkaistusta roolipelistä. Sana ”Pokémon” on lyhenne sanoista ”pocket monsters”, ”taskuhirviöt”. Peleissä on satoja erilaisia Pokémon-hahmoja ja tavoitteena on kerätä jokainen niistä ja kouluttaa hahmoista hyvä tiimi. Tuotesarjaan kuuluu videopelien lisäksi keräilykorttipeli, anime, manga ja lukuisia muita tuotteita. Tunnetuin Pokémon-hahmo ja sarjan maskotti on  Pikachu, keltainen hiirtä muistuttava sähköpokemon. Brändiä hallitsee ja lisensoi The Pokemon Company, josta Nintendo omistaa 32 %. Nimi "Pokémon" ja hahmojen nimet yms. ovat Nintendon tavaramerkkejä.
Pokémon on toiseksi menestynein videopeliin perustuva tuotesarja. Suositumpi on ainoastaan Mario-pelisarja, joka sekin on Nintendon tuotteita. Pokémon-anime oli japanilaisen animaation ensimmäinen maailmanlaajuista valtavirran suosiota saavuttanut sarja, joka avasi ovet animen ja mangan Japanin ulkopuoliselle suosiolle. Vuonna 1999 Pokémon-pelejä myytiin seitsemässäkymmenessä maassa, televisiosarjaa näytettiin kuudessakymmenessäyhdessä maassa, elokuvia oli näytetty neljässäkymmenessäneljässä maassa ja korttipeli oli käännetty kahdeksalle kielelle. Vuonna 2003 tuotesarjan arvoksi arvioitiin 15 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Vuoteen 2019 mennessä tuotesarja on tuottanut 90 miljardia dollaria. Pokémon toimi alkusysäyksenä Cool Japan -liikkeelle.
Videopelit

Tuotesarjaan kuuluva pelisarja on Game Freakin ja Creaturesin kehittämä ja Nintendon julkaisema roolipelisarja.
Heinäkuussa 2016 älypuhelimille julkaistiin lisättyä todellisuutta ja paikkatietoa hyödyntävä Pokémon Go, josta tuli nopeasti suosittu ympäri maailman. Pelissä pyydystetään virtuaalisia Pokémoneja oikeassa maailmassa matkapuhelimen kameran avulla.
Televisiosarja ja elokuvat

Pokémon-animetelevisiosarjan 25 ensimmäistä tuotantokautta kertovat nuoresta Pokémon-kouluttajasta Ash Ketchumista, hänen ensimmäisestä Pokémonistaan Pikachusta sekä heidän ja heidän ystäviensä seikkailuista ympäri Pokémon-maailmaa. Ash yrittää tulla Pokémon-mestariksi ja pysäyttää pahan Rakettiryhmän. Vuodesta 1999 lähtien sarjan pohjalta on ilmestynyt vuosittain elokuva. Ensimmäinen elokuva (Pokémon – Mewtwon vastaisku) tuotti Yhdysvalloissa 10,1 miljoonaa dollaria ensimmäisenä päivänä ja yhteensä 85 miljoonaa dollaria. Sarjasta on ilmestynyt yhteensä 25 tuotantokautta, 22 elokuvaa sekä yli 30 erikoisjaksoa.
Keräilykorttipeli

Pokémon Trading Card Game eli Pokémon TCG on Pokémon-aiheinen keräilykorttipeli. TCG:n ideana on ”taistella” korttien Pokémon-hahmoilla. Korttisarjan julkaisi Wizards of the Coast vuonna 1996. Nykyisin sitä julkaisee Pokémon USA. Miltei jokaisesta Pokémonista on oma korttinsa.
Manga

Eri Pokémon-aiheisia mangasarjoja on lukuisia. Suuri osa perustuu pelisarjan peleihin, mutta myös animesarjaan, siihen liittyviin elokuviin ja keräilykorttipeleihin perustuvia sarjoja on jonkin verran. Animeen perustuvista esimerkkinä The Electric Tale of Pikachu (jap. 電撃!ピカチュウ), joka seuraa Ash Ketchumin matkaa Kanton ja Orangesaarten alueilla. Myös täysin omaperäisiä sarjoja on julkaistu, kuten Miho Asadan Kaitou! Pokémon 7 (jap. 快盗!ポケモン7, Salaperäinen varas! Pokémon 7), joka seuraa nuoren, kaksoiselämää elävän pojan, Hiorin, elämää.
Ensimmäinen Pokémon-aiheinen mangasarja on Kosaku Anakubon käsikirjoittama ja piirtämä pelisarjaan perustuva, ja sen nimeä kantava vuosina 1996-2003 julkaistu slapstick-huumorisarja Pocket Monsters (jap. ポケットモンスター), joka seuraa Red-nimisen kouluttajan matkaa ympäri Pokémon-maailmaa, seuranaan Pikachu ja töykeä Clefairy. Alkuperäinen sarja seuraa kolmikon seikkailuja Kanto- ja Johto-alueilla, ja sitä on seurannut toistaiseksi viisi jatko-osaa: Hoenn-alueelle sijoittuva Pocket Monsters RS (jap. ポケットモンスターR・S), Sinnoh-alueelle sijoittuva Pocket Monsters DP (jap. ポケットモンスターD・P), Johto-alueelle sijoittuva Pocket Monsters HGSS (jap. ポケットモンスターHGSS), Unova-alueelle sijoittuva Pocket Monsters BW (jap. ポケットモンスターBW) ja Kalos-alueelle sijoittuva Pocket Monsters XY (jap. ポケットモンスターXY).
Länsimaissa tunnetuin, ja Japanissa pisimpään yhtäjaksoisesti jatkunut mangasarja on peleihin vahvasti perustuva ja vuonna 1997 alkanut Pokémon Adventures. Kyseinen sarja on ensimmäinen Pokémon-aiheinen mangasarja, jota on julkaistu suomeksi.
Sangatsu Manga on lisensioinut kolme Pokémon-elokuviin perustuvaa mangasovitusta: Makoto Mizobuchin Pokémon Ranger ja meren temppeli (julkaistiin tammikuussa 2016), Makoto Hijiokan Giratina ja sky warrior (maaliskuu 2016) sekä Momota Inouen Zoroark – illuusioiden mestari (toukokuu 2016).
Evoluutio

Useimmat pokémonit pystyvät kehittymään (engl. Evolve) isommiksi ja vahvemmiksi pokémoneiksi. Seuraavia kehitysmuotoja voi olla yksi tai kaksi, kuten vaikka Poochyenalla on vain yksi ja Mudkipillä kaksi. Eevee-nimisellä pokémonilla on jopa kahdeksan vaihtoehtoista kehittynyttä muotoa. Yleensä kehittyneen muodon nimi on samankaltainen. Esimerkiksi Bulbasaurin kehittyneet muodot ovat Ivysaur ja Venusaur ja Igglybuffin on Jigglypuff ja Wigglytuff, mutta on myös paljon sellaisia kehitysmuotoja, jossa nimi on erilainen, mutta sen sijaan ulkonäössä voi olla samankaltaisuuksia, kuten Grimerilla ja Mukilla. Kuudennesta sukupolvesta lähtien on ollut myös megakehittymismuotoja, joihin tietyt pokémonit voivat muuttua vain ottelun ajaksi. Esimerkki megakehittymiskykyisestä Pokémonista on Charizard.
Pokémonit

Pokémon-lajeja on yli 1000 yhdeksässä sukupolvessa. Lajit luokitellaan myös useisiin tyyppeihin.
Kulttuurillinen vaikutus

Pelin hahmoista on tullut populaarikulttuurin ikoneja, esimerkkinä maalaus Pokémon Jet-lentokoneessa.
Pokémon Go -pelin julkaisun jälkeen 231 miljoonaa ihmistä otti osaa 1,1 miljardiin interaktioon Facebookissa ja Instagramissa huhtikuun aikana, joissa peli mainittiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pokémon-tuotesarjan viralliset Suomen kotisivut
Pokémon-tuotesarjan viralliset kotisivut (englanniksi)
Nintendo-tuotesarjan viralliset Suomen kotisivut
Bulbapedia, Pokémon-wiki (englanniksi)
| n k Pokémon-videopelit |
| --- | --- |
 The Pokémon Company  Game Freak  Creatures, Inc.  Nintendo 
Pääsarja:  Red/Green/Blue Yellow  Gold/Silver Crystal  Ruby/Sapphire Emerald  Diamond/Pearl Platinum  Black/White Black 2/White 2  X/Y  Sun/Moon Ultra Sun/Ultra Moon  Sword/Shield  Legends: Arceus  Scarlet/Violet  Legends: Z-A 
Uudistetut versiot:  FireRed/LeafGreen  HeartGold/SoulSilver  Omega Ruby/Alpha Sapphire  Let’s Go Pikachu/Let’s Go Eevee  Brilliant Diamond/Shining Pearl 
Pääpeleihin liittyvät pelit:  Stadium  Stadium 2  Colosseum  XD: Gale of Darkness  Battle Revolution 
Spin-off -pelit:  Mystery Dungeon  Ranger  Ranger: Shadows of Almia  Ranger: Guardian Signs  Puzzle League  Puzzle Challenge  Trozei!  Pinball  Pinball: Ruby & Sapphire  Snap New Pokémon Snap  Dash!  Mini  Box: Ruby & Sapphire  Rumble  Super Pokémon Rumble  Rumble U  Rumble World  Shuffle  Picross  Pokkén Tournament  Detective Pikachu  Quest  Café Mix 
Pikachu-virtuaalilemmikit:  Pikachu  Pikachu GS  Hey You, Pikachu!  Channel 
TCG-pelit:  Trading Card Game  Trading Card GB2  Play It! 
Kartta siitä, mihin Japanin alueisiin Pokémon-maailman jotkin alueet perustuvat
Pokémon-kortteja
All Nippon Airways Boeing 747-400 Pokémon värityksessä, nimitetty Pokémon Jet.
Zappaan olympialaiset

Zappaan olympialaiset oli 1800-luvulla Ateenassa Kreikassa järjestettyjen urheilukilpailujen sarja. Kilpailut oli perustettu antiikin aikaisten Olympian kisojen perinteen jatkajiksi, ja ne edelsivät vuonna 1896 alkaneita nykyaikaisia olympialaisia. Zappaan olympialaiset järjestettiin vuosina 1859, 1870, 1875 ja 1889. Kilpailut rahoitti rikas kreikkalainen liikemies Evangelis Zappas, jonka mukaan kisat nimettiin. Kisat olivat antiikin olympialaisten tapaan panhelleeniset eli avoimet vain kansallisuudeltaan kreikkalaisille miehille.
Taustaa > Kreikka herää olympia-aatteeseen

Olympian kisat, antiikin Kreikan perinteikkäistä urheilukilpailuista merkittävimmät, oli lakkautettu yli 1 200 vuoden historiansa jälkeen vuonna 393. Vuosisatojen ajaksi urheilu oli vaipunut taka-alalle Euroopan yhteiskunnallisesti sekavalla keskiajalla: ruumiinkulttuuri ei ollut arvossaan, ja kilpaurheilua harrastettiin lähinnä enää ritarien turnajaisissa. Edes renessanssi ei ollut palauttanut antiikin urheilun koko merkitystä eurooppalaisten tietoisuuteen.
Kreikassakin oli maan urheiluhistoria unohdettu, kunnes maan itsenäistyttyä osmanien vallasta vuonna 1832 suunnattiin katse taas antiikin historiaan kansallistunteen nostattamiseksi. Tätä menneen kaipuuta ruokkivat myös 1830-luvulla aloitetut Olympian alueen arkeologiset kaivaukset, jotka paljastivat maan uumenista vanhat olympialaiset kilpailupaikat ja temppelit.
Taustaa > Panagiotis Soutsos ehdottaa kisoja

Monen muun kansallismielisen kreikkalaisen ohella runoilija ja lehtimies Panagiotis Soutsos (1806–1868) yhdessä runoilijaveljensä Alexandroksen kanssa ehdotteli olympialaisten henkiin herättämistä. Soutsos kirjoitti vuonna 1833 runon Kuolleiden dialogi, jossa Platonin haamu päivittelee kreikkalaisten kansallista alennustilaa ja olympialaisten unohdusta:
»Kertokaa,
missä ovat muinaiset vuosisadat.
Missä ovat Olympian kisat?»
Vuonna 1835 Soutsos ehdotti olympialaisten järjestämistä uudelleen neljän vuoden välein vuoron perään neljässä kreikkalaisessa kaupungissa (ei kuitenkaan Olympiassa), mutta aika ei vielä tuolloin ollut kypsä. Kreikka oli tuohon aikaan Euroopan köyhimpiä maita, eikä kuningashuone vielä pariin vuosikymmeneen lämmennyt ehdotuksille kilpailujen uudelleen aloittamisesta, vaikka sympatiaa Soutsoksen ajatuksille löytyikin. Olympialaisten pakanallinen historiakin nostatti poliittista vastarintaa, ja ruumiillista urheilua pidettiin vanhanaikaisena teollistuvassa maailmassa.
Taustaa > Evangelis Zappas rahoittaa kisat

Romaniassa asunut kreikkalainen patriootti, upporikas liikemies Evangelis Zappas (1800–1865) tarjoutui Soutsoksen ajatuksien innoittamana rahoittamaan olympialaiset ja niissä jaettavat palkinnot. Zappas kirjoitti vuonna 1856 suostuttelukirjeen Kreikan kuningas Otto I:lle, ja samana vuonna Zappaksen esiintulosta innostunut Soutsos kirjoitti omaan sanomalehteensä esittelyartikkelin nimeltä Evangelis Zappas. Asian noustua julkisuuteen kuningas suostui kisojen järjestämiseen rahoituksenkin nyt ollessa kunnossa. Kilpailut nimettiin Zappaksen mukaan.
Kilpailuihin oli osanotto-oikeus vain kreikkalaisilla miehillä, eli ne olivat panhelleeniset kisat kuten edeltäjänsäkin. Etnisiä kreikkalaisia asui noihin aikoihin paitsi nykyisen Kreikan alueella, myös Turkin länsirannikolla, Välimeren saaristossa ja ympäri Balkania, kuten antiikinkin aikoina. Koska Kreikan länsirannikon tuntumassa sijainnut syrjäinen ja vastikään maan alta kaivettu Olympian lehto ei enää soveltunut urheiluun, valittiin kisojen pitopaikaksi Ateena. Zappaan rahoilla alettiin rakentaa uudelleen Panateenalaista stadionia, jolla Panathenaia-juhlien kisat oli antiikin aikoina järjestetty. Stadion ei kuitenkaan ehtinyt valmistua vielä ensimmäisiin Zappaan olympialaisiin.
Kilpailut > Vuoden 1859 kisat

Marraskuussa 1859 järjestettiin Ateenassa kolme urheilufestivaalia, joita kreikkalaiset jo kutsuivat olympialaisiksi: maatalousteollinen kilpailusarja, hevosvaunukilpailut ja yleisurheilukilpailut. Ateenalaisella torilla ja kaduilla järjestettyihin yleisurheilukilpailuihin kuului stadionin juoksu (192 metriä), 8 stadionin juoksu, kiekonheitto, keihäänheitto, pituushyppy, mastoonkiipeäminen ja tasapainottelu. Heittolajeissa kilpailtiin sekä pituudessa että tarkkuudessa. Myös kuningas Otto oli katsomossa. Kilpailujen järjestelyt olivat kaoottiset. Kreikassa ei ollut kokemusta vastaavien tapahtumien järjestämisestä, eikä torille kokoontunut yleisö nähnyt kilpailuja kunnolla tai ymmärtänyt niiden sääntöjä. Kuka tahansa sai hypätä kadulta osallistumaan juoksuihin, ja näin kerrotaan ainakin yhden järjestysmiehen ja yhden ”sokean” kerjäläisen tehneenkin. Kilpailupaikat soveltuivat huonosti urheilemiseen, ja marraskuinen sääkin oli epämukavan kylmä ja tuulinen. Antiikin Kreikan kilpailukausi olikin siitä syystä aikoinaan päättynyt jo lokakuussa.
Zappas kuoli vuonna 1865 ja testamenttasi koko mittavan omaisuutensa Zappaan olympialaisille. Rahoilla kustannettiin kaikki seuraavat kisat ja maksettiin niiden suorituspaikkojen rakentaminen. Ateenaan rakennettiin Zappeion-keskus, jota on myöhemmin käytetty myös vuosien 1896, 1906 ja 2004 olympiakisoissa. Zappaan olympialaiset oli tarkoitus järjestää neljän vuoden välein, mutta seuraavat kisat järjestettiin vasta vuonna 1870.
Kilpailut > Vuoden 1870 kisat

Toiset Zappaan olympialaiset järjestettiin kunnostetulla Panateenalaisella stadionilla marraskuussa 1870; katsomoon mahtui kerrallaan 30 000 katsojaa. Kisojen järjestelyt olivat tällä kertaa onnistuneet, ja kisat olivatkin suuri menestys kaikin tavoin. Lehdistö kirjoitti kilpailuista ahkerasti ja ne saavuttivat suuria katsojalukuja. Olympiahistorioitsija David Youngin mielestä kisat olivat jopa ensimmäiset todelliset nykyajan olympialaiset, ja katsojamäärän suhteen yhtä suositut olympiakisat nähtiin vasta vuonna 1908.
Vuoden 1870 kisat olivat entistä uskollisemmat antiikin kisaperinteelle, ja kilpailijatkin pukeutuivat asianmukaisesti. Kisoissa oli muun muassa olympiavala, olympiahymni, oliivinoksat mitalisteille, voittajien nimien kuulutukset ja myös uusia lajeja. Kisat ylittivät uutiskynnyksen Kreikan ulkopuolellakin, myös Suomessa. Hufvudstadsbladet kirjoitti kisojen alla vuoden 1870 lokakuussa (käännetty alku ruotsinkielisestä artikkelista ”Olympiska Spel”, Hufvudstadsbladet 20.10.1870):
Kilpailut > Vuoden 1875 kisat

Vuoden 1875 kisat eivät enää onnistuneet kovin hyvin. Kisoista oli tullut elitistiset: mukaan hyväksyttiin kilpailijoiksi vain ylioppilaita, mitä lehdistössä voimakkaasti kritisoitiin. Yleisökään ei vaivautunut aikaisempaan tapaan paikalle ja katsomoissa syntyi joukkotappeluita, jotka johtivat kilpailutapahtumien toistuvaan keskeyttämiseen.
Kilpailut > Vuoden 1889 kisat

Vuonna 1889 käytiin Ateenassa viimeiset Zappaan olympialaisten nimellä käyneet kisat, mutta ne eivät enää olleet aikaisempien kisojen järjestäjäkomitean järjestämät. Kisat olivatkin aikaisempia pienimuotoisemmat, ja niistä ei ole paljonkaan tietoja säilynyt.
Vaikutus nykyaikaisiin olympialaisiin

Zappaan olympialaiset vaikuttivat paljon kansainvälisen olympiakomitean perustajan Pierre de Coubertinin perustamien nykyaikaisten olympialaisten syntyyn: voidaan ehkä jopa sanoa että ne olivat välttämätön välivaihe antiikin ja nykyajan kisojen välillä. Zappaan kisojen kautta antiikin kisat siirrettiin nykyaikaan, ja monet niissä käyttöön otetuista uudistuksista otettiin käyttöön myös Kansainvälisen olympiakomitean järjestämissä olympiakisoissa. Vuoden 1896 olympialaiset järjestettiin Zappaan olympialaisia varten uudelleenrakennetulla stadionilla ja miekkailukilpailut järjestettiin Zappeionissa. Myös vuoden 2004 Ateenan olympialaisten kilpailutapahtumia järjestettiin samaisella stadionilla.
Filippeionin rauniot Olympiassa, jonka vanhat kilpailupaikat paljastuivat 1800-luvun arkeologisissa kaivauksissa.
Evangelis Zappas
Zappaksen kuoleman jälkeen rakennettu Zappeion-keskus, jossa järjestetään yhä merkittäviä konferensseja ja näyttelyitä.
Toisten kisojen järjestyspaikka Panateenalainen stadion nykyisin.
Genisteiini

| Genisteiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5,7-dihydroksi-3-(4-hydroksifenyyli)kromen-4-oni
CAS-numero:  446-72-0
PubChem CID:  5280961
SMILES:  C1=CC(=CC=C1C2=COC3=CC(=CC(=C3C2=O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H10O5
Moolimassa:  270,24 g/mol
Sulamispiste:  297–298 °C
Genisteiini eli genisteini (C15H10O5) on isoflavoneihin kuuluva flavonoidi. Genisteiiniä esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi sinimailasessa (Medicago sativa). Eläimissä se saa aikaan estrogeenisiä vaikutuksia. Genisteiini löydettiin ensimmäisen kerran pensasväriherneestä (Genista tinctoria) 1899, jonka suvun tieteellisestä nimestä aine on saanut nimensä.
Genisteiinin moolimassa on 270,24 g/mol, sulamispiste 297–298 °C ja CAS-numero 446-72-0. Genisteiini ei liukene veteen.
Aiheesta muualla

Terveysportti: Genisteini
DrugBank: Genistein (englanniksi)
Human Metabolome Database: Genistein (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Genistein (englanniksi)
ChemBlink: Genistein (englanniksi)
PubChem: Genistein (englanniksi)
Liber Herbarum II: Genisteiinia sisältäviä kasveja
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Genistein (englanniksi)
Fenyylietyyliamiini

| Fenyylietyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-fenyylietanamiini
CAS-numero:  64-04-0
PubChem CID:  1001
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)CCN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H11N
Moolimassa:  121,18 g/mol
Sulamispiste:  –60 °C
Kiehumispiste:  194–202 °C
Liukoisuus veteen:  6,33 g/l (25 °C)
 Myrkyllinen aineSyövyttävä aine 
Fenyylietyyliamiinilla tai fenetyyliamiinilla tarkoitetaan yleensä 2-fenyylietyyliamiinia, joka on biogeeninen aivojen syntetisoima välittäjäaine. 2-Fenyylietyyliamiini muodostuu fenyylialaniini-nimisestä aminohaposta entsymaattisen dekarboksylaation tuloksena. Fenyylietyyliamiinia löytyy useista ruoka-aineista, kuten muun muassa suklaasta. Fenyylietyyliamiinilla on myös toinen rakenneisomeeri: 1-fenyylietyyliamiini, jolla on kaksi streoisomeeria (R)- ja (S)-1-fenyylietyyliamiini.
Fenyylietyyliamiini on väritön neste, joka muodostaa karbonaattisuoloja hiilidioksidin (CO2) kanssa, kun fenetyyliamiini pääsee kosketuksiin esimerkiksi ilman kanssa. Ruoissa olevan fenyylietyyliamiinin psykoaktiivisista vaikutuksista aivoihin (esimerkiksi suklaan) on keskusteltu, mutta se kuitenkin metabolisoituu nopeasti MAO-B-entsyymin vaikutuksesta.
Fenyylietyyliamiineihin kuuluu suuri joukko psykoaktiivisia kemikaaleja, joista useita käytetään päihteinä. Tunnetuimpia näistä ovat luultavasti amfetamiinit, jotka ovat fenyylietyyliamiinin synteettisiä johdannaisia. 2C-huumeet ovat fenetyyliamiineita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Phenethylamine (englanniksi)
KEGG: Phenethylamine (englanniksi)
ChemBlink: Phenethylamine (englanniksi)
Fenetyyliamiinit eli fenyylietyyliamiinit
| --- | --- |
Amfetamiinit: 3C-E | 4-FMP | 4-MTA | Alfametyylidopamiini  | Amfetamiini  | Bentsfetamiini  | Bromo-DragonFLY | Deksamfetamiini | Dimetoksiamfetamiini | DOB | DOC | DOI | DOM | Efedriini | Fenfluramiini | Katiini | Levoamfetamiini | Levometamfetamiini | Lisdeksamfetamiini | MBDB | MDA | MDE | MDMA | Metamfetamiini | PMA | Pseudoefedriini | Tranyylisypromiini
Katekoliamiinit: Adrenaliini |  Dopamiini | Metyylidopa | Noradrenaliini
Katinonit: 4-bromimetkatinoni | Bupropioni | Katinoni | Mefedroni | Metkatinoni | Dimetyylikatinoni
Muut: 2C-B |  2C-B-FLY | 2CBFly-NBOMe | 2C-C | 2C-D | 2C-E | 2C-F | 2C-I | 2C-N | 2C-SE | 2C-T | 2C-T-2 | 2C-T-4 | 2C-T-7 | 2C-T-8 | 2C-T-21 | 2C-TFM | 25C-NBOMe | 25I-NB34MD | 25I-NBF | 25I-NBMD | 25I-NBOMe | 25P-NBOMe | 25TFM-NBOMe | Allyylieskaliini | Eskaliini | Fenformiini | Fentermiini |  HOT-7 | Meskaliini |  Metyylifenidaatti | Synefriini | Trifluorimeskaliini | Tyramiini
Fenyylietyyliamiinia
Fenyylietikkahappo

| 2-Fenyylietikkahappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-Fenyylietaanihappo
CAS-numero:  103-82-2
PubChem CID:  999
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H8O2
Moolimassa:  136,1 g/mol
Ulkomuoto:  valkoisia -   keltaisia kiteitä
Sulamispiste:  76,5 °C (350 K)
Kiehumispiste:  265,5 °C (539 K)
Tiheys:  1,09 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,16 g/100 ml (20 °C)
Fenyylietikkahappo on orgaaninen yhdiste (aromaattinen yhdiste), joka on normaaliolosuhteissa palavaa olomuodoltaan valkoisia - keltaisia kiteitä tai hiutaleita, joilla on pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C8H8O2 ja rakennekaava C6H5CH2CO2H. Fenyylietikkahaposta käytetään myös nimityksiä 2-fenyyliatikkahappo, 2-fenyylietaanihappo ja 2-fenyyliasetaattihappo.
Fenyylietikkahapon moolimassa on 136,1 g/mol, sulamispiste 76,5 °C, kiehumispiste 265,5 °C, tiheys 1,09 g/cm3, leimahduspiste 132 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 543 °C ja CAS-numero 103-82-2. Fenyylietikkahappo liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 0,16 g/100 ml.
Fenyylietikkahappo reagoi joutuessaan tekemisiin vahvojen emästen, voimakkaiden hapettimien ja pelkistimien kanssa. Aineen vesiliuos on heikko happo. Aine hajoaa palaessaan muodostaen ärsyttäviä höyryjä.
Fenyylietikkahappo esterit ja suolat ovat nimeltään 2-fenyyliasetaatteja. (Huom. fenyyliasetaatti on etikkahapon fenyyliesteri).
Fenyylietikkahappoa esiintyy luonnossa useissa eteerisissä öljyissä, muun muassa piparminttu- ja pienemmissä määrin ruusuöljyssä. Sitä esiintyy myös monissa ruoka-aineissa, kuten hunajassa. Synteettisesti sitä voidaan valmistaa hapettamalla fenetyylialkoholia typpihappolla tai kromihapolla. Toinen tapa on lähteä bentsyylikloridista ja kaliumsyanidista, joiden reaktiossa tuotteena muodostuu bentsyylisyanidia. Bentsyylisyanidi hydrolysoituu fenyylietikkahapoksi.
Fenyylietikkahapolla on miellyttävä kukkasmainen tuoksu. Tämän vuoksi sitä käytetään hajusteissa.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa. Aine on haitallista vesieliöille.
Aiheesta muualla

PubChem: Phenylacetic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Phenylacetic acid (englanniksi)
DrugBank: Phenylacetic acid (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Phenylacetic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenylacetic acid (englanniksi)
ChemBlink: Phenylacetic acid (englanniksi)
Teaniini

| L-Teaniini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S)-2-amino-5-(etyyliamino)-5-oksopentaanihappo
CAS-numero:  3081-61-6
PubChem CID:  439378
SMILES:  CCNC(=O)CCC(C(=O)O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H14N2O3
Moolimassa:  174,20 g/mol
Sulamispiste:  117 °C
Teaniini (myös L-teaniini, 5-N-etyyli-L-glutamiini) on aminohappo, jota on teepensaan (Camellia sinensis) lehdistä uutetussa teessä. Teaniini läpäisee veriaivoesteen ja sillä on psykoaktiivisia ominaisuuksia.
Kahdessa desilitrassa teetä on 24 milligrammaa teaniinia.
Teaniinia ei tule sekoittaa teiiniin, joka on teen sisältämästä kofeiinista käytetty nimitys.
Fysiologiset vaikutukset

Teaniini tasapainottaa aivoissa hermovälittäjäaine glutamaatin vaikutusta.
Terveysvaikutukset

Vuonna 2003 julkaistussa pienessä pilottitutkimuksessa toista tutkimusryhmää ohjeistettiin juomaan päivittäin 6 desilitraa vahvaa teetä toisen ryhmän juodessa 5-6 kupillista pikakahvia. Teetä juoneiden verinäytteissä oli viisi kertaa suurempi määrä antibakteerisia proteiineja kuin kahvia juoneilla. Tämä saattoi olla kuitenkin vain osoitus siitä, että kahvi heikentää immuunijärjestelmän toimintaa.
Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto ei löytänyt kesäkuussa 2011 laatimassa selvityksessään riittäviä perusteita väitteille, joiden mukaan teaniini parantaisi kognitiivisia kykyjä, vähentäisi stressiä, ylläpitäisi normaalia unta tai vähentäisi kuukautisiin liittyvää epämukavuutta.