stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Kuusniemi

Pekka Veikko Kuusniemi (s. 1968) on suomalainen yritysjohtaja. Kuusniemi toimi Raision toimitusjohtajana vuosina 2017–2024 ja Oras-konsernin toimitusjohtajana vuosina 2008–2017. Lisäksi hän oli Hansa Armaturen GmbH:n toimitusjohtaja 2014–2017 sekä Oraksen myynti- ja markkinointijohtaja 2006–2007 ja markkinointijohtaja 2002–2006.
Kuusniemi valmistui Åbo Akademista kauppatieteiden maisteriksi. Opiskelujen jälkeen hänen ensimmäinen työpaikkansa oli Suomen Unileverillä teknokemian kuluttajatuotteiden markkinoinnissa. Unileverin jälkeen Kuusniemi työskenteli Turussa R. J. Reynolds Finland -yrityksessä ja Tunturilla..
Vuonna 2002 Kuusniemi siirtyi Oraksen markkinointijohtajaksi vastuualueenaan muun muassa Suomi ja Venäjä. Hänet kutsuttiin mukaan myös samana vuonna perustettuun konsernin johtoryhmään. Vuodesta 2004 hän vastasi Oraksen brändistä ja vuodesta 2006 koko konsernin myynnistä ja markkinoinnista. Vuonna 2007 hänet nimitettiin  Jari Paasikiven seuraajana yrityksen ensimmäiseksi Paasikiven suvun ulkopuolelta tulleeksi toimitusjohtajaksi.
Tunnustukset

Vuonna 2011 LVI-teknisen kaupan liitto ry myönsi Pro LVI -mitalin Pekka Kuusniemelle. Vuodesta 1985 saakka jaettuja  mitaleja on annettu liike-elämässä hyvin meritoituneille ja alan kehitystä tukeneille henkilöille.
Vuonna 2015 Pekka Kuusniemelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki
Vuonna 2016 Pekka Kuusniemelle myönnettiin Meripuolustussäätiön esityksestä Sininen Reservi ry:n ansioristi N:o 75
Parhaan musiikin Jussi

Parhaan musiikin Jussi on yksi Jussi-palkinnon palkintosarjoista.
Useamman palkinnon voittaneet henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Neljä Sanna Salmenkallio  |  Kolme Harry Bergström  |  Kaksi Ahti Sonninen  Heikki Aaltoila  Jukka Linkola  Osmo Lindeman  Timo Hietala  Tuomas Kantelinen  |
Voittajat ja ehdokkaat > 1950–1998

| Vuosi | Voittaja | Elokuva |
| --- | --- | --- |
| 1950 | Ahti Sonninen | Maija löytää sävelen |
| 1951 | Harry Bergström | Rion yö, Kenraalin morsian |
| 1952 | Einar Englund | Valkoinen peura |
| 1953 | Harry Bergström | Jälkeen syntiinlankeemuksen |
| 1954 | Heikki Aaltoila | Niskavuoren Aarne |
| 1955 | Simon Peret | Nukkekauppias ja kaunis Lilith |
| 1956 | Heikki Aaltoila | Pastori Jussilainen |
| 1957 | Ahti Sonninen | Elokuu |
1958: ei jaettu
| 1959 | Osmo Lindeman | Punainen viiva |
| 1962 | Osmo Lindeman | Kaasua, komisario Palmu! |
| 1963 | Usko Meriläinen | Yksityisalue |
| 1964 | Kari Rydman | Kitka |
| 1966 | Pentti Lasanen | Onnelliset leikit, Käyntikorttini..., Vaaksa vaaraa, Jörn Donner kertoo Helsingistä |
| 1967 | Kaj Chydenius | Käpy selän alla |
1968–1977: ei jaettu
| 1978 | Harry Bergström | Viimeinen savotta |
1979–1981: ei jaettu
| 1982 | Antti Hytti | Ramses ja unet |
1983–1984: ei jaettu
| 1985 | Anssi Tikanmäki | Klaani – tarina Sammakoitten suvusta |
1986: ei jaettu
| 1987 | Jukka Linkola | Lumikuningatar |
1988: ei jaettu
| 1989 | Jukka Linkola | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus |
| 1990 | Juha Tikka | Talvisota |
1991: ei jaettu
| 1992 | Juha Tapaninen ja työryhmä | Iskelmäprinssi |
| 1993 | Mauri Sumén | Tuhlaajapoika |
| 1994 | Yari | Akvaariorakkaus |
1995–1997: ei jaettu
| 1998 | Tuomas Kantelinen | Lunastus |
Paul D. Boyer

| Paul D>  Boyer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1918
Kuollut: 2. kesäkuuta 2018 (99 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto
Paul Delos Boyer (31. heinäkuuta 1918 – 2. kesäkuuta 2018) oli yhdysvaltalainen tieteilijä, jolle myönnettiin vuonna 1997 Nobelin kemianpalkinto adenosiinitrifosfaatin synteesin takana olevan entsymaattisen mekanismin tutkimuksesta. Hän jakoi palkintonsa John E. Walkerin ja Jens Christian Skoun kanssa.
Boyer syntyi Provossa, Utahin osavaltiossa, ja opiskeli Provo High Schoolissa. Hän jatkoi opintojaan Brigham Youngin yliopistossa, josta hän suoritti vuonna 1939 Bachelor of Sciencen tutkinnon kemiasta. Hän sai stipendin Wisconsiniin.
Juuri ennen Wisconsiniin lähtöään Boyer meni naimisiin Lyda Whickerin kanssa. Parille syntyivät lapset Gail, Alexandra ja Douglas.
Boyer sai vuonna 1943 Wisconsin-Madisonin yliopistolta filosofian tohtorin arvon biokemiasta. Hänestä tuli vuonna 1963 Kalifornian yliopiston Los Angelesin kampuksen kemian ja biokemian osaston professori. Hän oli Kansallisen tiedeakatemian jäsenenä vuodesta 1970 lähtien.
Pekka Mattila (kirjallisuustieteilijä)

| Pekka Mattila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. tammikuuta 1920 Tampere
Kuollut: 9. tammikuuta 2009 (88 vuotta) Tuusula
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjallisuudentutkija, kotimaisen kirjallisuuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1946), Turun yliopisto (FL 1954, FT 1955)
Instituutti:  Tampereen yliopisto
Tutkimusalue:  suomenkielen- ja kirjallisuudentutkimus
Pekka Ilmari Mattila (24. tammikuuta 1920 Tampere – 9. tammikuuta 2009 Tuusula) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori.
Mattila valmistui 1946 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1955. Hänen väitöskirjansa (1954) aiheena oli V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana.
Mattila toimi suomen kielen lehtorina Saarijärven yhteiskoulussa 1947–1952, Tyrvään yhteiskoulussa 1952–1954 ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1954–1978.
Mattila oli Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1968–1985 ja Tampereen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina 1978–1986.
Teoksia

V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana : Tutkimus hänen symboleistaan, kielestään ja rytmistään, väitöskirja. WSOY 1954
Lyriikan avainsanoja. Kirjayhtymä 1963
Anomalioiden osuus Eeva-Liisa Mannerin lyriikassa. Annales Universitatis Turkusensis. Ser. C 14. 1974
Sananiekka : kielen ja tyylin opas ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. 1974
Romaaneja vai novellikokoelmia? : hiukan lajiteoreettista rajankäyntiä. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1974
Runon rytmi ja merkityssuhteet. Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden laitos, Turku 1975
Uusi sananiekka ; kirj. Pekka Mattila, Anna-Liisa Mäenpää, Veikko Ruoppila. Kirjayhtymä 1977
Sosiaalisia linjoja ja sosiaalisten suhteiden tiivistymiä F. E. Sillanpään tuotannossa. Tampereen yliopisto, Kotimainen kirjallisuus, 1978
Kirjallisuudentutkimuksen avainsanoja. Kirjayhtymä 1984
Aiheesta muualla

Pekka Mattila SKS:n kirjailijamatrikkelissa (toimimaton linkki)
Pekka Mattilan muistokirjoitus, Helsingin Sanomat Muistot
Pekka Kähkönen

Pekka Kähkönen (5. tammikuuta 1956 Savonlinna – 12. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Kähkönen kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnassa. Hän suoritti kanttori-urkurin tutkinnon Kuopion konservatoriossa sekä yksinlaulun opettajan tutkinnon ja oopperastudion Sibelius-Akatemiassa. Hän suoritti laulun diplomitutkinnon vuonna 1987 ja piti ensikonserttinsa vuonna 1991.
Pekka Kähkönen esiintyi muun muassa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, Tallinnan Estonia-teatterissa sekä useissa maakuntaoopperoissa. Hän lauloi yli 50 oopperaroolia, joita olivat esimerkiksi Mozartin Figaron häiden Figaro, Taikahuilun Papageno, Don Giovannin Leporello, Gounod’n Faustin Valentin, Donizettin Lemmenjuoman Belcore, Puccinin Gianni Schicchin nimiosa, Leoncavallon Pajazzon Tonio sekä Offenbachin Hoffmannin kertomusten neljä paholaishahmoa.
Pekka Kähkönen konsertoi säännöllisesti urkutaiteilija Kalevi Kiviniemen kanssa ja esiintyi usein oratorio- ja passiotehtävissä. Kähkönen toimi Sibelius-Akatemian yksinlaulun opettajana vuodesta 1987 ja lehtorina vuodesta 2003 lähtien. Kähkönen oli entisen Vantaan Oopperan, nykyisen kiertävän Ooppera Verson taiteellinen johtaja. Hän toimi äänilevytuottajana, ja hän oli myös Helsingin Olympiastadionilla vuonna 2000 esitetyn Tuomas Kantelisen Paavo Nurmi -oopperan Paavo Suuri. Suuri juoksu. Suuri uni. tuottaja. Kähkönen toimi 25 vuotta opettajana Sibelius-Akatemiassa ja Teatterikorkeakoulussa. Hän sai taiteilijaeläkkeen vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Pekka Kähkösen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Owen Roizman

| Owen Roizman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1936 Brooklyn, New York
Kuollut: 6. tammikuuta 2023 (86 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Owen Roizman (22. syyskuuta 1936 Brooklyn, New York – 6. tammikuuta 2023 Encino, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän voitti lukuisia Oscar-palkintoja töistään. Roizman kuului American Society of Cinematographers organisaatioon (A.S.C.) -organisaatioon.
Osittainen filmografia

Kovaotteiset miehet (1971)
Manaaja (1973)
Kasvot kuvaruudussa (1976)
Tootsie – lyömätön lyyli (1982)
Aiheesta muualla

Owen Roizman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Owen Roizman Biography (1936-) Film Reference. Viitattu 21.11.2022. (englanniksi)
Owen Roizman Polish Film Festival in Los Angeles. Viitattu 21.11.2022. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Pascal Durand

| Pascal Durand |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–15.7.2024  
Ryhmä:  S&D-ryhmä (2022–) Vihreät/EFA (2014–2019) Uudistuva Eurooppa -ryhmä (2019–2022)
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1960 (ikä 64) Montreuil-Sous-Bois, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Tiedot
Puolue:  Renessanssi
Muut puolueet:  Europe Écologie – Les Verts (2014–2019)
Aiheesta muualla
www.pascal-durand.eu
Pascal Durand (s. 3. lokakuuta 1960 Montreuil-Sous-Bois, Ranska) on ranskalainen poliitikko. Durand edustaa Renessanssi-puoluetta. Aikaisemmin Durand on edustanut Europe Écologie-puoluetta Durand toimi Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 2014–2024. Hän edusti Euroopan parlamentissa nykyisin sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pascal Durand Wikimedia Commonsissa
Pascal Durand Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Pablo
Pablo sukunimenä

Cote de Pablo (s. 1979), chileläinen näyttelijä
Luis de Pablo (1930–2021), espanjalainen säveltäjä
Petey Pablo, oik. Moses Barrett (s. 1979), yhdysvaltalainen rap-artisti
Kuvitteellisia Pabloja

Pablo, ketunpentu Millimagesin samannimisessä lyhytanimaatiosarjassa
Nimen muita merkityksiä

Pablo Honey, englantilaisen rock-yhtye Radioheadin albumi vuodelta 1993
Pascal Couchepin

Pascal Couchepin
Pascal Couchepin (s. 5. huhtikuuta 1942 Martigny, Sveitsi) on sveitsiläinen poliitikko, jäsen Sveitsin liittoneuvostossa vuosina 1998-2009 ja liittopresidentti vuosina 2003 ja 2008.
Couchepinillä on lakitieteen tutkinto Lausannen yliopistosta. Valmistuttuaan hän työskenteli lakiasiaintoimistossaan. Hänen valittiin kotikaupunkinsa valtuustoon 1968 ja hän toimi kaupungin pormestarina 1984−1998. Kansalliseen politiikkaan hän osallistui liberaalidemokraattisen puolueen kansanedustajana vuodesta 1979 alkaen. Hän toimi parlamenttiryhmänsä puheenjohtajana 1989−1996.
Couchepin valittiin 11. maaliskuuta 1998 Sveitsin liittoneuvostoon, jossa hän vastasi talousasioista 1. huhtikuuta 1998 − 31. joulukuuta 2002. Hän siirtyi 1. tammikuuta 2003 vastaamaan sisäministeriössä sosiaaliasioista ja hoiti tehtäviään lokakuun loppuun 2009 asti ennen kuin jätti paikkansa liittoneuvostossa Didier Burkhalterille.
Liittopresidenttinä Couchepin toimi vuosina 2003 ja 2008 sekä varaliittopresidenttinä vuosina 2002 ja 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pascal Couchepin Wikimedia Commonsissa
Pascal Couchepin edi.admin.ch. Arkistoitu 17.12.2007. Viitattu 28.10.2008.
Sveitsin liittopresidentit
Furrer | Druey | Munzinger | Furrer | Naeff | Frey-Herosé | Furrer | Stämpfli | Fornerod | Furrer | Stämpfli | Frey-Herosé | Knüsel | Stämpfli | Fornerod | Dubs | Schenk | Knüsel | Fornerod | Dubs | Welti | Dubs | Schenk | Welti | Cérésole | Schenk | Scherer | Welti | Heer | Schenk | Hammer | Welti | Anderwert | Droz | Welti | Bavier | Ruchonnet | Welti | Schenk | Deucher | Droz | Hertenstein | Hammer | Ruchonnet | Welti | Hauser | Schenk | Frey | Zemp | Lachenal | Deucher | Ruffy Müller | Hauser | Brenner | Zemp | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Brenner | Deucher | Comtesse | Ruchet | Forrer | Müller | Hoffmann | Motta | Decoppet | Schultess | Calonder | Ador | Motta | Schultess | Haab | Scheuer | Chuard | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Haab | Musy | Häberlin | Motta | Schultess | Pilet-Golaz | Minger | Meyer | Motta | Baumann | Etter | Pilet-Golaz | Wetter | Etter | E. Celio | Stampfli | von Steiger | Kobelt | Etter | E. Celio | Nobs | Petitpierre | von Steiger | Kobelt | Etter | Rubattel | Petitpierre | Feldmann | Streuli | Holenstein | Chaudet | Petitpierre | Wahlen | Chaudet | Spühler | von Moos | Tschudi | Schaffner | Bonvin | Spühler | von Moos | Tschudi | Gnägi | N. Celio | Bonvin | Brugger | Graber | Gnägi | Furgler | Ritschard | Hürlimann | Chevallaz | Furgler | Honegger | Aubert | Schlumpf | Furgler | Egli | Aubert | Stich | Delamuraz | Koller  | Cotti | Felber | Ogi | Stich | Villiger | Delamuraz | Koller | Cotti | Dreifuss | Ogi | Leuenberger | Villiger | Couchepin | Deiss | Schmid | Leuenberger | Calmy-Rey | Couchepin | Merz | Leuthard | Calmy-Rey | Widmer-Schlumpf | Maurer | Burkhalter | Sommaruga |  Schneider-Ammann | Leuthard | Berset | Maurer | Sommaruga
Papulanlahti

Papulanlahti on Suomenvedenpohjaan kuuluva merenlahti Viipurissa. Kaupungin keskustan pohjoispuolella sijaitseva lahti on vajaat kaksi kilometriä pitkä, mutta vain parinsadan metrin levyinen. Papulanlahden yli kulkevat Viipurista Nuijamaan raja-asemalle johtava maantie A124, jolta on myös yhteys E18-tielle, sekä Viipurin ja Sortavalan välinen rautatie (entinen Viipuri–Joensuu-rata).
Lahden eteläpuolella on Papulan alue, joka aikoinaan oli samanniminen suomalainen kaupunginosa. Papulan pohjoisrannalla puolestaan sijaitsivat entiset suomalaiset kaupunginosat Imatra ja Karjala.
Pat Musick

| Pat Musick |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Patricia Elizabeth Musick
Syntynyt: 1. marraskuuta 1956 (ikä 67)  St. Louis, Missouri
Puoliso:  Jeffrey Whitman
Näyttelijä
Aktiivisena:  1981–
Merkittävät roolit:  Snappysmurffi (Smurffit) Janine Melnitz (Tosi viilee haamujengi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Pat Musick (s. 1. marraskuuta 1956 St. Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Smurffien-animaatiosarjan myötä.
Musick on naimisissa Jeffrey Whitmanin kanssa ja heillä on yksi tytär Mae Whitman, joka on näyttelijä. Lisäksi hän tekee äänirooleja animaatioihin äitinsä tavoin.
Filmografia > Elokuvat

Fievel matkalla Amerikkaan (1986)
Scooby-Doo ja kummituskoulu (1988)
Rokkaava Judy Jetson (1988)
Scooby-Doo ja ihmeellinen ihmissusi (1988)
Batman – Mustan kostajan paluu (1993)
Peukalo-Liisa (1994)
An American Tail: The Treasure of Manhattan Island (1998)
Batman: Gothamin ritari (2008)
Batman: Year One (2011)
Filmografia > Televisiosarjat

Smurffit (1985–1989)
Sapeliratsastaja (1987–1988)
Ankronikka (1987)
James Bond Junior (1991)
Varjoankka (1991)
Batman (1992–1993)
Duckman (1994–1997)
The Tick (1995–1996)
Äly ja Väläys (1997)
I Am Weasel (1997)
Tosi viilee haamujengi (1997)
Teräsmies (1999)
Johnny Bravo (2001–2002)
Mikin klubi (2001–2002)
Batman of the Future (2001)
All Grown Up (2003, 2007)
Avatar (2005)
Paljon melua Maggiesta (2005)
The Grim Adventures of Billy & Mandy (2005)
Batman: The Brave and the Bold (2009)
Paramaastohiihto

Kelkkahiihtoa talviparalympialaisissa 2010
Paramaastohiihto on vammaisurheilulaji, jossa vammaisurheilijat kilpailevat luokituksen mukaan maastohiihtomatkoilla. Se on  talviparalympialaji liikunta- ja näkövammaisille urheilijoille ja Special Olympics -laji kehitysvammaisille.
Pystyhiihdossa hiihdetään perinteisellä ja vapaalla tyylillä. Pystyhiihtäjien varusteet eivät poikkea tavallisista hiihtovarusteista. Toinen pääluokka on kelkkahiihto. Siinä hiihtokelkka räätälöidään aina hiihtäjän mittojen mukaan. Näkövammaisilla urheilijoilla on näkevä opas mukana.
Säännöt

Paramaastohiihdossa kilpaillaan henkilökohtaisilla matkoilla ja viestimatkoilla sekä perinteisellä että vapaalla tyylillä. Hiihtomatkat ovat vammaluokasta riippuen yhdestä kilometristä 20 kilometriin.
Pystyhiihtäjät hiihtävät omassa sarjassaan sekä kelkkahiihtäjät omassa sarjassaan. Kaikki näkövammaiset hiihtäjät kilpailevat samassa sarjassa.
Jokainen kilpailija saa omaan vammaluokkaansa oikeuttavan hyvitysprosentin tulosten laskussa. Esimerkiksi näkövammaisten luokituksessa B1-luokan hiihtäjät, jotka ovat sokeita, saavat 12 % aikahyvityksen reaaliajasta.
Luokitus

Paramaastohiihdossa kilpaillaan yhteensä 15 eri vammaluokassa. Pystyhiihtäjillä on seitsemän luokkaa LW2−LW9 ja kelkkahiihtäjillä viisi luokkaa LW10−LW12. Näkövammaisilla hiihtäjillä on käytössä kolme luokkaa B1−B3.
Aiheesta muualla

Paralympiakomitean sivut hiihdosta
Overkillin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 20 |  |
| ↙Livealbumit | 5 |  |
| ↙Kokoelmat | 6 |  |
| ↙EP:t | 4 |  |
| ↙Videot | 2 |  |
| ↙Musiikkivideot | 25 |  |
Overkill on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1980 New Jerseyssä.
Studioalbumit

Feel the Fire (1985)
Taking Over (1987)
Under the Influence (1988)
The Years of Decay (1989)
Horrorscope (1991)
I Hear Black (1993)
W.F.O. (1994)
The Killing Kind (1996)
From the Underground and Below (1998)
Necroshine (1999)
Coverkill (1999,  cover-albumi)
Bloodletting (2000)
Killbox 13 (2003)
ReliXIV (2005)
Immortalis (2007)
Ironbound (2010)
The Electric Age (2012)
White Devil Armory (2014)
The Grinding Wheel (2017)
Wings of War (2019)
Scorched (2023)
Demot

Power in Black (1983)
Feel the Fire (1984)
Kokoelmat

!!!Fuck You!!! and Then Some (1996)
Then and Now (2002)
Hello from the Gutter (2002)
Unholy (2004)
Devil by the Tail (2005)
Historikill: 1995–2007 (2015)
Livealbumit

Wrecking Your Neck (1995)
Wrecking Everything (2002)
Extended Versions (2002)
Live from OZ (2013)
Live in Overhausen (2018)
EP:t

Overkill (1984)
!!!Fuck You!!! (1987)
Live to the Core (1992)
6 Songs (2012)
DVD:t

Wrecking Everything – An Evening in Asbury Park (2002)
Live at Wacken Open Air 2007 (2008)
Musiikkivideot

| Vuosi | Kappale | Ohjaaja(t) |
| --- | --- | --- |
| 1987 | "In Union We Stand" | — |
| 1988 | "Hello from the Gutter" | — |
| 1989 | "Elimination" | — |
| 1991 | "Horroscope" | — |
| 1991 | "Thanx for Nothin" | — |
| 1993 | "Spiritual Void" | Simeon Soffer |
| 1994 | "Fast Junkie" | — |
| 1995 | "Bastard Natin" (live) | — |
| 1997 | "Long Time Dyin" | — |
| 2007 | "Skull and Bones" (feat. Randy Blythe) | Kevin Custer |
| 2010 | "Bring Me the Night" | Kevin Custer |
| 2012 | "Electric Rattlesnake" | Kevin Custer |
| 2014 | "Armorist" | Kevin Custer |
| 2014 | "Bitter Pill" | Kevin Custer |
| 2016 | "Our Finest Hour" (lyric video) | — |
| 2016 | "Mean, Green, Killing Machine" (lyric video) | — |
| 2017 | "Goddamn Trouble" | Kevin Custer |
| 2017 | "Shine On" | Kevin Custer |
| 2018 | "Hammerhead" (live) | — |
| 2018 | "Thanx for Nothing" (live) | — |
| 2018 | "Second Son" (live) | — |
| 2018 | "Last Man Standing" (live) | — |
| 2019 | "Head of a Pin" (lyric video) | — |
| 2019 | "Welcome To The Garden State" | Tommy Jones |
| 2023 | "Scorched" |  |
Owen Power

| Owen Power |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 2002 (ikä 21) Mississauga, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  198 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Buffalo Sabres
Sarja:  NHL
NHL-varaus:  1. varaus, 2021 Buffalo Sabres
Owen Power (s. 22. marraskuuta 2002 Mississauga, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Buffalo Sabresin organisaatiossa. Hän on voittanut urallaan MM-kultaa. Buffalo Sabres varasi hänet ensimmäisenä vuoden 2021 NHL:n varaustilaisuudessa. Power on pelipaikaltaan puolustaja ja häntä pidetään yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista
Ura > NHL-ura

Huhtikuussa 2022 Power teki kolmevuotisen NHL-tulokassopimuksen hänet varanneen Buffalo Sabresin kanssa. Lokakuussa 2023 Power teki Sabresin kanssa seitsemän vuoden mittaisen ja yhteensä 58,45 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueessa

Power edusti 18-vuotiaana Kanadan miesten maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2021. Kanada voitti turnauksessa kultaa. Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa vuodenvaihteessa 2021–2022 Powerista tuli ensimmäinen kanadalainen puolustaja, joka on tehnyt kolme maalia yhdessä ottelussa nuorten maailmanmestaruuskisoissa, kun Kanada voitti Tšekin maalein 6–3 alkusarjan ottelussa. Turnaus kuitenkin keskeytettiin, kun useampi ottelu oli peruttu koronatartuntojen takia.
Power on edustanut Kanadaa myös olympialaisissa 2022 ja MM-kilpailuissa 2024.
Owen Robertsin kansainvälinen lentoasema

Owen Robertsin kansainvälinen lentoasema (IATA: GCM, ICAO: MWCR) on Caymansaarten Grand Caymanin saaren ainoa lentoasema. Vuonna 1952 avattua lentoasemaa käyttää noin miljoona matkustajaa vuodessa. Se sijaitsee George Townissa saaren länsipäässä. Se on nimetty Britannian kuninkaallisten ilmavoimien lennoston komentaja Owen Robertsin mukaan, joka perusti Caribbean International Airwaysin ja oli vaikuttamassa päätökseen rakentaa lentoasemat Caymansaarten kaikille kolmelle saarelle.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Canada: Toronto
American Airlines: Miami
British Airways: Nassau, Lontoo-Heathrow
Cayman Airways: Cayman Brac, Chicago-O’Hare, Dallas-Fort Worth, Havanna, Kingston, La Ceiba, Miami, Montego Bay, New York-JFK, Tampa, Washington-Dulles
Cayman Airways Express: Cayman Brac, Little Cayman
Delta Air Lines: Atlanta, Detroit, Minneapolis-St. Paul
JetBlue Airways: Boston, New York-JFK
United Airlines: Houston-Intercontinental, New York-Newark, Washington-Dulles
WestJet: Toronto
Lähde: CIAA
Lentoyhtiöt ja kohteet > Rahtilennot

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Ameriflight: Miami
Cayman Airways: Miami
IBC Airways: Miami
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Owen Robertsin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Pattadakal

| Pattadakalin monumentit |
| --- | --- |
 Virupakshan temppeli, Pattadakal
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Karnataka, Intia  15°56′N, 75°49′E
Tyyppi:  kulttuuri
Kriteerit:  III, IV
Tunnusnumero:  239
Valintahistoria
Valintavuosi:  1987
 Pattadakal
Pattadakal (kannadaksi ಪಟ್ಟದಕಲ್) on kaupunki Intiassa, Karnatakan osavaltiossa. Se on kuuluisa ensimmäisistä vesara-tyylisistä hindutemppeleistä, jotka Chalukya-valtakunta rakensi 700-luvulla. Pattadakalista tekee ainutlaatuisen se, että siellä on käytetty samassa paikassa sekä eteläistä että pohjoista temppeliarkkitehtuuria.
Pattadakalissa on yhdeksän hindutemppeliä ja yksi jainapyhäkkö sekä useampia pienempiä pyhättöä. Pattadakal valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuonna 1987.
Virupakshan temppeli on parhaiten tunnettu Pattadakalin temppeleistä. Sen rakennutti kuningatar Lokamahadevi juhliakseen miehensä Vikramaditya II:sen voittoa Pallavasta Kanchipuramissa. Temppeli muistuttaa huomattavasti Kanchipuramim Kailashnathan temppeliä, joka toimikin Virupakshan esikuvana. Rashtrakuta-dynastia käytti puolestaan Ellorassa Virupakshaa mallina. Temppelissä on huomattava määrä veistoksia. Mallikarjunan temppeli on pienempi varsio Virupakshasta ja sen rakennutti Vikramatidyan toinen kuningatar.
Hieman muista temppeleistä erossa ovat jainalainen temppeli ja Papanathan temppeli.
Sangameshvaran temppeli
Jain Narayana temppeli
Mallikarjuna ja Kashivishwanatha
Jambulinga-temppeli pohjoisesta