Louise de La Vallière
Hengellinen elämä ja elämä luostarissa

Syvästi uskonnollinen Louise de La Vallière oli ollut kauan huolissaan tekemästään aviorikoksesta, ja joutui uskonnolliseen kriisiin vuonna 1670. Toivuttuaan vakavasta sairaudesta, mahdollisesti isorokosta, hän tunnusti syntinsä rippi-isälleen ja palasi säännölliseen katolisen uskonnon harjoittamiseen. Hovisaarnaaja Bossuet'n johdolla La Vallière luopui hovin sosiaalisesta toiminnasta ja alkoi elää katuvaista rukouksen ja nöyrtymisen elämää. Luopuessaan entisistä vapaamielisistä liittolaisistaan ​​La Vallière liittyi parti dévotiin, ryhmään hurskaita maallikkoja, jotka vastustivat hovin moraalista rappiota. Uudessa hengellisessä käsittelyssään La Vallière löysi vastauskonpuhdistuksen teoksia, erityisesti Ávilan Teresan Täydellisyyden tien (1577) askeettisen ja mystisen hyveen ja onnenkäsityksen. Bossuet'n vaikutuksen alaisena vuonna 1671 La Vallière kirjoitti teologisen teoksen "Réflexions sur la miséricorde de Dieu ", joka rinnastaa jumalallisen armon katuvalle syntiselle sopiviin ominaisuuksiin.
Versailles'n kurtisaanin äkillinen kääntymys teki La Vallièresta uskonnollisen julkkiksen, mutta nöyryytti Ludvig XIV:ta, jonka seksuaalinen uskottomuus ja uskonnollinen tekopyhyys tuli julkisesti tunnetuksi. Vasta vuonna 1674 hallitsija salli entisen rakastajattarensa toteuttaa kutsumustaan nunnana. 19. huhtikuuta 1674 La Vallière meni karmeliittaluostariin Pariisissa, jossa hänet tunnettiin vastedes nimellä sisar Louise de la Miséricorde. Saarnataessa pääkaupungin uskonnollisen eliitin täyttämässä tilaisuudessa, Airesin piispa Jean-Louis de Fromentière tuomitsi Versailles'n hovin moraalittomuuden; piispan mukaan La Vallièren pääsy karmeliittojen ankaraan luostarijärjestöön oli moraalinen ihme.
Sisar Louise antoi luostarilupauksensa karmeliittanunnana 4. kesäkuuta 1675. Kuningatar Maria Teresia, Ludvig XIV:n aviopuoliso, joka johti henkilökohtaisesti seuruetta ja näki Versailles'a uhmaneen entisen kurtisaanin apoteoosin. Saarnatessaan synninpäästöseremoniassa hovisaarnaaja Bossuet painotti erityisesti sitä opetusta, että jopa maailman vaikutusvaltaisimpien ihmisten on kaduttava syntejään ja lopetettava vallan väärinkäyttäminen.
Luostarissa eristäytyneenä viettämiensä vuosikymmenten aikana sisar Louise de la Miséricorde eli esimerkillistä elämää karmeliittanunnana, ja hänet tunnettiin kurinalaisista katumuskäytännöistään. Hän kuitenkin jatkoi kääntymyksessään aloittamaansa kirjeenvaihtoa parti dévotin maallikkojohtajan Maréchal de Bellefondsin kanssa. Ne sisältävät kritiikkiä moraalittomuutta, väkivaltaista kunnianhimoa ja käytännön ateismia vastaan, jota hän oli nähnyt hovissa. Luostarin vierailijatilassa sisar Louise vastaanotti silloin tällöin tuttuja aikaisemmasta elämästään: teologi ja entinen opettaja Armand Jean le Bouthillier de Rancé, hovisaarnaaja Bossuet, kuningatar Maria Teresia, ja jopa hänen vanha kilpailijansa, Madame de Montespan, joka oli myös pudonnut virallisen rakastajattaren asemasta ja etsi hengellistä lohtua ja opastusta.
Louise De La Vallière Dianan asussa, Claude Lefèbvre 1666
Ludvig XIV 22-vuotiaana, Charles Le Brun (attr.) 1661-1662
Louise de La Vallière, Jean Nocret 1667
Mademoiselle de La Vallière kahden  nuorimman lapsensa kanssa, taustalla suojelusenkeli, Peter Lely n. 1675
Tytär Marie-Anne de Bourbon, Contin prinsessa, François de Troy, 1690-1691
Poika Louis de Bourbon, Vermandois'n kreivi, François de Troy (attr.)
Karmeliittasisar Louise de la Miséricorde 1690
Käännös suomeksi