Eldorado
Amazonasin-retkikunnat ja Juan Martínezin kertomus

Francisco de Orellana johti vuonna 1542 retkikuntaa, joka matkusti Amazonin sademetsään. He olivat ensimmäiset eurooppalaiset, jotka kävivät Amazonin altaan keskellä. Palattuaan Espanjaan Orellana kertoi löytäneensä tuntemattoman kulttuurin. Myöhemmät retkikunnat löysivät sademetsästä vain muutamia hajallaan sijaitsevia intiaanikyliä, joten Orellana leimattiin valehtelijaksi. On kuitenkin mahdollista, että Orellana kohtasi terra pretaan perustuvan maatalousyhteiskunnan, joka myöhemmin tuhoutui espanjalaisten mukanaan tuomiin isorokkoon, tuhkarokkoon, influenssaan ja muihin Amazonasissa tuntemattomiin tauteihin, joille alueen asukkailla ei ollut vastustuskykyä.
Vuonna 1560 Eldoradoa lähti etsimään Pedro de Ursúan ja hänet matkalla surmanneen Lope de Aguirren johtama retkikunta.
Espanjalaiset olivat kuulleet muitakin huhuja ja tarinoita kullatusta kaupungista, kun Sepulveda löysi Guatavitajärven pohjasta aarteita. Guatavitan esineet eivät muistuttaneet tarumaista Eldoradoa, jota 1580-luvulla etsittiin jo idempää. Kolumbian vuorilla kulkeminen oli kuitenkin vaivalloista: retkikunnat joutuivat kääntymään takaisin joko vihamielisten intiaanien, liian suuren mieshukan tai ruoan loppumisen vuoksi. Tämän vuoksi Eldoradoa päätettiin etsiä tutkimattomasta Amazonin sademetsästä. Sitä mukaa kun alueita tutkittiin, Eldoradon paikka siirtyi. Sen uskottiin aina olevan jollakin toisella, yhä tutkimattomalla alueella.
1580-luvulla alkoi liikkua tarinat espanjalaisesta Juan Martínezista, jonka sanottiin osallistuneen johonkin retkikuntaan. Tarinan mukaan intiaanit olivat vanginneet Martínezin, joka oli elänyt vuosia heidän keskuudessa. Noin vuonna 1586 Martínez saapui espanjalaisten miehittämään Margaritasaareen Orinocojoen suulla. Martínez kertoi, että intiaanit olivat sitoneet hänen silmänsä ja kuljettaneet hänet neljän päivämatkan päähän Parimajärven rannalle Rupununin alueelle, jossa side oli poistettu. Martínez oli nähnyt kullasta ja jalokivistä rakennetun kaupungin. Hänet oli viety kaupungin kuninkaan palatsiin. Martínezille kerrottiin, että kuninkaan nimi oli El Dorado ja kaupungin nimi Manoa. Kuningasta kylvetettiin joka päivä kultapölyssä ja voideltiin tuoksuvilla mausteilla ja yrteillä. Juan Martínez itsekin saattaa olla taruhahmo.
Tarinat El Doradosta, kullatusta miehestä, ja hänen kullatusta kaupungistaan, Manoasta, yhdistyivät taruksi Eldoradosta, kultaisesta kaupungista. Etsintöjen jatkuessa tarinat muuttuivat myös yksityiskohtaisemmiksi: sanottiin, että eldoradolaisten keittoastiat ja lestitkin olivat kultaa. Kerrottiin myös Meksikon omasta Eldoradosta, johon kuului seitsemän kultaista kaupunkia.
Erään version mukaan Eldoradon oli perustanut ryhmä inkoja, jotka 1530-luvulla pakenivat aarteineen espanjalaisia. Vuonna 2002 kansainvälinen tutkimusryhmä kertoi löytäneensä Vatikaanin arkistosta asiakirjoja, joiden mukaan inkat todella olivat paenneet aarteineen espanjalaisia vuonna 1532 nykyisen Perun Amazonasin Madre de Dios -joen laaksoon. Asiakirjojen mukaan jesuiitat olivat selvittäneet kaupungin sijainnin 1500-luvun lopussa, mutta olivat sopineet paavin kanssa, että tieto pidettäisiin salassa, jotta kullanhimoiset eivät ryntäisi kaupunkiin.