stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guru
Hindulaisuudessa > Ominaisuudet ja asema

Pyhien kirjojen mukaan todellisen gurun tärkeimpiä ominaisuuksia ovat oppineisuus, kieltäymyksellisyys, henkinen edistyneisyys ja karismaattisuus.
Intialaiset valitsevat gurunsa usein jonkun läheisensä suosituksesta tai saavat initiaationsa perheensä gurulta.
Jotkut gurut ovat perineet gurun asemansa isältään. Joskus guru saa asemansa edellisen gurun nimityksellä, tai tämän perustaman ryhmän valinnalla gurun itsensä kuoltua. Jotkut karismaattiset yksilöt voivat nimittää itsensä guruksi ja perustella nimitystään esimerkiksi jumalallisella käskyllä tai edellisen gurun välittämällä viestillä.
Bhakti-liikkeissä guru nähdään tavallisesti jumalan ja ihmisen välikappaleena. Jumalan palvonnan aluksi oppilaat palvovat ensin guruaan ja lukevat tälle rukouksen. Jotkut gurut väittävät kanavoivansa ilmoituksia jumalilta tai edesmenneiltä pyhimyksiltä. Tantrismissa guruja pidetään maanpäällisinä jumalan ilmentyminä ja joissain kirjoituksissa jumalan jälkeläisinä. Jumalhahmoista gurua palvotaan kuten jumalaa. Guru antaa audienssin eli darshanan, jotta palvojat voivat nähdä hänet ja rukoilla häntä. Gurulle kumarretaan ja hänen jalkojaan kosketetaan nöyryyden osoituksena. Sen jälkeen palvoja rukoilee ja antaa lahjoituksen. Gurujen uskotaan myös voivan astua patsaaseen tai kuvaan, joita myös palvotaan. Gurun käyttämät kaikenlaiset esineet ovat puhdistavia, ja joidenkin gurujen oppilaat kauppaavat niitä.
Hindulaisuudessa > Tehtävät

Gurujen tärkeimmät tehtävät ovat initiaatio ja opettaminen, ja monet gurut tekevät vain jompaakumpaa.
Gurulla on oppilaalleen monissa tilanteissa vanhemman asema, ja oppilaat kutsuvat guruaan usein äidiksi (matajiksil amma) tai isäksi (baba). Guru voi etenkin suljetuimmissa yhteisöissä omaksua biologisten vanhempien sosiaalisia velvollisuuksia ja järjestää oppilailleen avioliittoja tai työpaikkoja. Gurun luoma henkinen perhe voi olla hyvin kiinteä, ja oppiveljet ja -sisaret tekevät maallisessakin elämässään yhteistyötä.
Guru voi antaa oppilailleen näiden lapsuusvuosina oman mantran ja joitain ohjeita, ja oppilaat antavat gurulleen symbolisen lahjan, dakshinan. Oppilaan ja gurun suhde rajoittuu tällöin initiaatiotilaisuuteen, ja useimmat oppilaat eivät vietä lainkaan aikaa gurunsa ashramissa. Tällaisilla guruilla voi olla tuhansia oppilaita, ja hänen tärkein ominaisuutensa on kuuluminen oikeaan ryhmään tai perheeseen, tai oltava itse jonkun tunnetun gurun oppilas.
Initiaatio on siirtymäriitti, johon kuuluu usein ritualistinen kylpy, uudet vaatteet ja joskus uusi nimi, mutta riitit eroavat usein suuresti eri ryhmissä. Initiaation jälkeen oppilas joutuu seuraamaan uusia sääntöjä kuten kasvisruokailua, selibaattia ja seurustelusääntöjä, etenkin jos hän asuu ashramissa. Hänen on yleensä kohdeltava gurua hyvin kunnioittavasti. Ashramiopiskelunsa jälkeen oppilas saa hylätä säännöt mantran toistamista lukuun ottamatta.
Opettajina toimivilla guruilla on yleensä oma ashram tai matha, jossa he asuvat oppilaittensa kanssa suljetussa yhteisössä. Ashramiin tullaan aikuisina ja vapaaehtoisesti, ja oppilaat pyrkivät kaikin tavoin noudattamaan karismaattisen gurunsa esimerkkiä ja ohjeita.
Monet gurut opettavat jooga-asanoita, mietiskelymenetelmiä, hindulaista filosofiaa ja teologiaa. Opetus tapahtuu yleensä ääneen lukemalla tai kommentoimalla vanhoja tekstejä. Gurut opettavat aina mantran ja tavallisesti samalla kertovat jotain sen tarkoituksesta ja ohjeistavat sen mietiskelyä. Gurujen edellytetään myös opettavan omalla esimerkillään ja teoillaan.
Gurulta odotetaan, että hän vaalii hindulaisuuden perinteitä huolellisesti. Muutokset kohtaavat usein vastarintaa vanhoillisten taholta, joten suuria muutoksia tekeviltä uudistajilta vaaditaan paljon henkilökohtaista karismaa, ja muutoksen tarpeen pitää olla yleisesti havaittu sekä pyhillä kirjoituksilla perusteltu.
Muissa uskonnoissa

Tiibetinbuddhalaisilla guru (tiibetiksi tsawe lama) on valaistuneen Buddhan ilmentymä. Gurun valintaa painotetaan paljon, se tulisi tehdä huolellisesti, ehkä jopa vuosien kriittisen tarkkailun jälkeen. Kun gurun on valinnut, vajrayanan mukaan syntyy hyvin vahva side, jonka rikkominen ei ole suositeltavaa. Gurun ohjeita on siis noudatettava tarkkaan ja uskollisesti. Kerrotaan jopa oppilaasta, joka noudatti gurunsa ohjeita uskollisesti saavuttaen lopulta valaistumisen. Sitten hän palasi gurun luokse kiittämään tätä. Huomatessaan oppilaan valaistuneen, guru pyysi tätä ryhtymään opettajaksi, jotta hänkin saisi kunnon ohjausta.
Sikhiläisyydessä guruja olivat ensimmäiset kymmenen opettajaa. Guru Nānakin kuollessa 1539 hän nimesi seuraajansa. Myöhempinä aikoina gurut omaksuivat myös sotilasjohtajan toimia. Kymmenes ja viimeinen guru, Gobind Singh, julisti ennen kuolemaansa (1708), että perimys oli tullut loppuun.
Tunnettuja guruja > Historiallisia guruja

Adi Shankara
Shri Chaitanya Mahaprabhu
Shri Ramakrishna
Tunnettuja guruja > Uuden ajan guruja

Äiti Amma (Mata Amritanandamayi Devi)
A. C. Bhaktivedanta Swami Prabhupada
Sathya Sai Baba
Sri Chinmoy
Madhukar
Sadhguru
Swami Sivananda Saraswati
Swami Satyananda Saraswati
Srii Srii Anandamurti
Shri Ram Chandra
Shri Aurobindo Ghosh
Shri Ramana Maharshi
Sri Chandrashekarendra Saraswati
Swami Chinmayananda
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Kirjoja

Mary Garden The Serpent Rising: a journey of spiritual seduction - 2003 ISBN 1-877059-50-1
Kirpal Singh - Naam or Word. Blaine, WA: Ruhani Satsang Books. ISBN 0-942735-94-3
Aiheesta muualla > Buddhalaisuus

Enlightenment: Buddhism Vis-à-Vis Hinduism (Arkistoitu – Internet Archive)
Interview with the Dalai Lama (Arkistoitu – Internet Archive)
A short History of Buddhism (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Hindulaisuus

Gurus and Saints in Hinduism (Arkistoitu – Internet Archive)
Om-guru.com Some biographies of Saints, Seekers, and Teachers in the Indian Tradition
Aiheesta muualla > Hindulaisuus > Surat Shabda Yoga

Science Of Spirituality
Unity Of Man
The Radhasoami tradition: A Critical History of Guru Successorship (Arkistoitu – Internet Archive) by David Christopher Lane, Ph.D., Professor of Philosophy, MSAC
Sant Mat Meditation Net (Arkistoitu – Internet Archive)
MasterPath
Aiheesta muualla > Sikhiläisyys

The Sikh Gurus
Guru Nanak
Sri Guru Granth Sahib
Guru Nanak: His Life and Teachings - This article was written by Kirpal Singh at the request of the Indian Government on the five hundredth anniversary of Guru Nanak’s birth. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Muut

Guruism - a Hindu countermission by Johannes Aagaard
"Ego Death Is Not A Game"[vanhentunut linkki], an excerpt from Andrew Cohen's book In Defense of the Guru Principle.
Why The Cynicism About Indian Gurus? (Arkistoitu – Internet Archive)
The Anti-Gurus (Arkistoitu – Internet Archive) and The Myth of the Totally Enlightened Guru (Arkistoitu – Internet Archive) two articles on the website of John Horgan
Prabir Ghosh Gurubusters head of the Science and Rationalist's Association of India
Gurumania
The History Channel: Guru (Arkistoitu – Internet Archive)
Indian philosophers (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirurginen sairaala (Helsinki)

| Kirurginen sairaala> Kirurgiska sjukhuset |
| --- | --- |
 Kirurginen sairaala vuonna 2018
Osoite:  Kasarmikatu 11–13, 00130 Helsinki
Sijainti:  Ullanlinna
Koordinaatit:  60°09.70′N, 024°56.93′E
Rakennustyyppi:  sairaala
Valmistumisvuosi:  1888
Suunnittelija:  Frans Sjöström, Helge Rancken
Käyttäjä:  HUS
Tyylisuunta:  uusklassismi
Runkorakenne:  tiili
Julkisivumateriaali:  rappaus, kivi
Kerrosluku:  4
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirurginen sairaala (ruots. Kirurgiska sjukhuset), josta usein käytetään lyhyempää nimeä Kirurgi (ruots. Kirurgen) tai lempinimeä Kirra, on sairaala Helsingin Ullanlinnassa Tähtitorninmäen puistoalueen reunassa, Kasarmikadun varrella. Vuonna 1888 valmistunut sairaala kuuluu hallinnollisesti Helsingin yliopistolliseen keskussairaalaan eli HUS-yhtymään ja edustaa 1800-luvun lopun uusklassismia. Kirurgisen sairaalan toiminta päättyy vuoden 2025 aikana.
Nimi Kirurgi (ruots. Kirurgen) oli käytössä myös lähellä sijaitsevan raitiovaunulinja 10:n päätepysäkin nimenä vuoteen 2025 asti.
Rakentaminen 1886–1888

Suuresta sairaalan tarpeesta johtuen kaupunki luovutti tontin sairaalaa varten korvauksetta. Sairaalan ensimmäiset suunnitelmat teki Hampus Dalström 1870-luvun puolessa välissä. Ne eivät kuitenkaan tyydyttäneet lääkäripiirejä, joten senaatti julisti vuonna 1877 kirurgian professori Jakob August Estlanderin aloitteesta Suomen ensimmäisen kansainvälisen sairaala-arkkitehtuurikilpailun, jonka voitti sveitsiläinen Sigismund Rangier. Lisäksi lunastettiin Ludwig Bohnstedtin ja Ernst Jacobssonin suunnitelmat. Rakennuksen rakennustoimikunta ei kuitenkaan pitänyt suunnitelmia toteuttamiskelpoisina, vaan se rupesi yhdistelemään elementtejä eri kilpailutöistä Dahlströmin ja Frans Sjöströmin johdolla. Sjöstromin työtä jatkoi tämän kuoltua Helge Rancken, ja lopulliset Sjöstromin nimissä olleet piirustukset vahvistettiin vuonna 1885. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1886 ja ne valmistuivat vuonna 1888.
Sairaalatoiminnan historia

Valmistuttuaan vuonna 1888 Kirurginen sairaala oli Euroopan ajanmukaisin. Uusrenessanssityyliseen sairaalaan kuului päärakennus, siihen liittyvät eteläinen ja pohjoinen potilaspaviljonki, kaksi sivurakennusta, talousrakennus, sauna ja ruumishuone. Eristysosasto oli omassa puurakennuksessaan. Potilassiivet laajoine terasseineen tehtiin pitkien avarien yhdyskäytävien päähän, koska tiedettiin jo että on olemassa ihmisestä toiseen tarttuvia sairauksia, tosin niitä levittävistä mikrobeista tiedettiin vielä hyvin vähän. Kirurgian kehitystä kuvastivat valoisat leikkaussalit asianmukaisine aputiloineen sekä vielä tuolloin sairaaloissa harvinainen laboratoriotila. Sairaalassa oli myös poliklinikka, kaupungin ainoa onnettomuusasema.
Uutuuksia olivat puhelimet, vesijohto, hissi sekä sisäkäymälät, joissa oli alusastia ja puinen istuin. Sisäänkäynnin edessä ollut huvimajalta näyttänyt rakennelma piti sisällään ilmanvaihtojärjestelmän. Lämmitys- ja ilmastointilaitoksen suunnittelusta järjestetyn erillisen kansainvälisen kilpailun voitti Otto Meyer Hampurista.
Sähkölamppuja asennettiin yli 300 kappaletta mutta varajärjestelmänä oli edelleen kaasuvalo. Leikkaussalit sijaitsivat yläkerrosten etelänpuoleisissa erkkereissä, joihin saatiin lisävaloa kattoikkunoista. Vasta vuonna 1894 aloitti työnsä ensimmäinen leikkaussalihoitaja, sitä ennen tehtäviä hoiti sairaalan pitkäaikainen potilas. Siteitten steriiliä vaihtamista varten klinikan ensimmäinen esimies, professori Fredrik Saltzman toi ulkomailta karbolisumuttimen, jolla levitettiin leikkauspöydän ylle antiseptinen pilvi. Leikkaussalin seinät oli eristetty vaimentamaan sieltä kuuluvia ääniä ja valituksia.
Kirurgisessa sairaalassa sai alkunsa Suomen ensimmäisten sairaanhoitajien kouluttaminen 1. helmikuuta 1889. Sen avainhenkilö oli ylihoitajana vuosina 1904–1927 toiminut Sophie Mannerheim. Aluksi sairaanhoitajia koulutettiin Kirurgisessa sairaalassa sekä suomen- että ruotsinkielisillä kursseilla, mutta vuonna 1947 perustettiin Helsingfors svenska sjukvårdsinstitut, joka sai toimintatilat Sairaanhoito-opistosta Tukholmankatu 10:stä elokuusta 1948 tammikuuhun 1978.
Henkilökuntaa asui sairaalan rakennuksissa aina vuoteen 1972 asti. Päärakennuksen ullakolla sijaitsi pieniä niin sanottuja piika-asuntoja.
Sairaalan kuuluisin potilas on ollut kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov, joka tuotiin leikattavaksi, kun häntä oli ammuttu kesäkuussa 1904. Sali, jossa professori Richard Faltin leikkasi Bobrikovin, kantaa nykyisin luentosalina Faltinin nimeä. Bobrikov kuoli sairaalassa.
Laajennusosat ja sairaalan uudemmat vaiheet

Sairaalaan on myöhemmin rakennettu lisärakennuksia, talousrakennus 1920-luvulla ja vuonna 1973 valmistunut päivystysosasto, jonka suunnittelivat Eija ja Olli Saijonmaa. Sen yhteydessä oli myös helikopterikenttä. Sairaalassa toimi maksan- ja munuaisensiirtoihin erikoistunut kirurginen yksikkö. Päivystystoiminta sairaalassa loppui vuonna 1994, ja helikopterikenttä purettiin muutostöiden yhteydessä vuonna 2010. Vuonna 2015 päivystystoiminta alkoi uudelleen, kun Korva-, nenä- ja kurkkutautien päivystyspoliklinikka siirtyi evakkoon Silmä- ja korvatautien klinikalta. Nykyisin sairaalassa toimii muun muassa Korvaklinikka lukuun ottamatta Foniatrian poliklinikkaa, joka on Rubik-kiinteistössä Länsi-Pasilassa.
HUS keskitti huhtikuussa 2020 koronaviruspandemiapotilaiden hoitoa Kirurgiseen sairaalaan ja avasi sinne vuodeosaston näille potilaille. Lisäksi sairaalassa toimi myös koronapotilaiden hoitoa varten avattu teho-osasto. Koronaosasto suljettiin toukokuussa 2021, kun potilaiden määrä lähti laskuun. Kirurgisen sairaalan koronaosastojen avaamisesta uudestaan käynnistyi keskustelu joulukuussa 2021, kun koronapotilaiden määrä lähti jälleen nousuun.
HUS ilmoitti joulukuussa 2024 osana mittavia säästötoimenpiteitään, että Kirurgisen sairaalan toiminta päättyy vuoden 2025 aikana. Jo aiemmin sairaalan lakkauttamisesta oli käyty keskustelua, mutta lakkauttamista ei oltu suunniteltu toteutettavaksi näin nopealla aikataululla. Aiemmissa keskusteluissa oli pidetty mahdollisena, että sairaala olisi voinut olla toiminnassa vielä 2030-luvun puolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirurginen sairaala (Helsinki) Wikimedia Commonsissa
Sairaalan verkkosivut
Lähes 20.000 potilasta hoidettiin viime vuonna kirurgisen sairaalan poliklinikalla. Onnettomuuksien, tappelujen, äkillisten sairauksien uhreja. Lääkärin päivystysvuoro 15 tuntia, Ilta-Sanomat, 23.01.1939, nro 18, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirurginen sairaala vuonna 1894, pyöreä matala rakennus on ilmastointilaitos
Kiruginen sairaala, eteläinen potilassiipi n. 1890
Kirurgisen sairaalan osastokäytävä
Helikopterikenttä ja päivystysosasto vuonna 1972
Ludvig Isak Lindqvistin suunnittelema eristysrakennus, ”Isoleeri”, vuodelta 1884
Maan tapa

Maan tapa on vahvasti velvoittava oikeuslähde, jota sovelletaan silloin kun kirjoitettua lainsäädäntöä ei ole käytettävissä. Jatkuvasti käytössä oleva ja vakiintunut maan tapa saattaa muodostua tapaoikeudeksi, ja se saatetaan omaksua oikeudellisten ratkaisujen perustaksi. Maan tavan tulee olla kauan noudatettu ja yleisesti velvoittavaksi koettu käytäntö, joka koetaan asianosaisia kohtaan kohtuulliseksi. Vaikka jokin toiminta olisi yhteiskunnassa yleinen käytäntö, ei se kuitenkaan muutu sallituksi, jos se on lainsäädännöllä kielletty.
Prosessioikeudessa maan tavan käyttö oikeuslähteenä on kehittynyt erityisesti tuomioistuinkäytännön perusteella. Olaus Petrin tuomarinohjeiden mukaan maan tapaa oli pidettävä lakina, jos se ei ollut kohtuuton. Vuoden 1734 lain oikeudenkäymiskaaren 1 luvun 11 pykälä antaa maan tavan tuomitsemisohjeeksi, jos se ei ole kohtuuton ja jos säädettyä lakia ei ole. Ruotsalainen 1700-luvun oikeuslähdeoppi piti tapaoikeutta vähäarvoisena ja asetti tiukat ehdot maan tavan käytölle. Sitä oli pitänyt noudattaa pitkän ajan, sille vaadittiin lainsäätäjän hiljainen hyväksyntä, eikä se saanut olla lain tai luonnonoikeuden vastainen. Oikeuskirjallisuudessa tapaoikeuden katsottiin kuitenkin voivan muuttaa kirjoitettua lakia.
Yleiskielessä maan tapa tarkoittaa usein laajasti hyväksyttyä menettelytapaa, joka kuitenkin on lain tai moraalin kannalta arveluttava.
Hannele Kainulainen

| Hannele Kainulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. syyskuuta 1950 (ikä 74) Kotka
Ammatti:  Näyttelijä
Vanhemmat:  Martti Kainulainen
Puoliso:  Arimo Haltsonen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–
Merkittävät roolit:  Eeva Harakka (Salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Hannele Kainulainen (oik. Tarja Hannele Kainulainen-Haltsonen, s. 1. syyskuuta 1950 Kotka) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän valmistui Tampereen yliopiston näyttelijäkurssilta 1977 ja on näytellyt muun muassa Rovaniemen teatterissa ranskalaista laulajaa Édith Piafia vuonna 1992. Kainulainen on palkittu Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Muut teatterityöt

Saiturin joulu, Rouva Fezzwig / Fred Scroogen vaimo / Rouva Delaney (2003, Kotkan Kaupunginteatteri)
Amerikan morsian, Martta (2008, Kouvolan Teatteri)
Albatrossi ja Heiskanen, ohjaaja yhdessä Arimo Haltsosen kanssa (2013, Kyminlinnan kesäteatteri)
Niskavuoren nuori emäntä, näyttelijä (2013, Kotkan Kaupunginteatteri)
Viimeinen keikka, ohjaaja yhdessä Arimo Haltsosen kanssa (2014, Kyminlinnan kesäteatteri)
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Joki-Jussin pojat |  |
| 1979 | Leikit loppuivat | Reija Liikola, äiti |
| 1990 | Konkurssi | Väiskin sisko |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1979–1980 | Profeetta eli räätäli kunnallismiehenä | Rosenbergin tytär |
| 1990 | Elämän rouva, rouva Glad | Lilli Nygren |
| 1997 | Sydän toivoa täynnä | Kätilö |
| 1999–2000 | Salatut elämät | Eeva Harakka |
Yksityiselämä

Hannele on näyttelijä-ohjaaja Martti Kainulaisen tytär ja hänen miehensä on näyttelijä Arimo Haltsonen. He asuvat Kotkassa ja heillä on kaksi poikaa.
Mia Hafrén

Mia Johanna Hafrén (s. 4. maaliskuuta 1974 Loviisa) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koulunsa hän kävi Loviisassa ja valmistui Teatterikorkeakoulusta vuonna 1997. Valmistumisensa jälkeen hän sai kiinnityksen Åbo Svenska Teaterniin, mutta jättäytyi freelanceriksi vuoden kuluttua.
Näyttelijänä Mia Hafrén muistetaan erityisesti Yle TV1:n sarjasta Tahdon asia, jossa hänellä oli rooli Susanna Rouhialana. Toinen merkittävä rooli oli Yle TV2:n historiallinen draamasarja Hovimäki, jossa hän esitti Vava Lindhofia. Hafrénilla oli rooli sarjassa Klikkaa mua, jossa hän esitti Hannelea.
Hafrénin nuorten maailmasta kertova Kontakt-näytelmä esitetettiin Wasa Teaterissa vuonna 2002.
Mia Hafrén on myös laulaja a cappella -yhtyeessä Fork, jossa hän käyttää taiteilijanimeä Ms. Chiq LaDesire.
Aiheesta muualla

Mia Hafrén Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hafrén Puoli Seitsemän vieraana
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Ivan Habarov

Ivan Nikititš Habarov (ven. Ива́н Ники́тич Хаба́ров; 12. marraskuuta 1888 Rjazan – 1960) oli neuvostoliittolainen divisioonankomentaja, joka osallistui talvisotaan Neuvostoliiton 8. armeijan komentajana.
Ennen talvisotaa

Habarov aloitti sotilasuransa puna-armeijassa vuonna 1919. Tuolloin hän toimi Itäisellä rintamalla pataljoonan komentajana. Itäisellä rintamalla hän vastasi Novgorodin joukoista.
Talvisota

Talvisodan alettua 30. marraskuuta 1939 Habarov toimi alkuun 8. armeijan komentajana. Stavka syrjäytti hänet tehtävästä kuitenkin jo 13. joulukuuta heikosti sujuneiden sotatoimien takia. Hänen tilalleen tuli Grigori Štern. Habarov toimi talvisodan loppuun saakka hallintovirastossa, joka vastasi Laatokan pohjoispuolella taistelleiden joukkojen (8. armeija, 9. armeija ja 14. armeija) huollosta ja joukkojen kuljetuksista.
Talvisodan jälkeen

Talvisodan jälkeen Habarov määrättiin Uralin sotilaspiirin sotakoulujen johtajaksi vuonna 1941. Joulukuussa 1943 hän siirtyi 2. iskuarmeijan komentajan sijaiseksi, jona hän toimi vuoteen 1945 saakka. Sotien jälkeen Habarov toimi eri sotilaspiireissä komentajan sijaisena. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta terveydellisistä syistä 26. toukokuuta 1950 ja kuoli vuonna 1960.
GSM

GSM (alun perin Groupe Spécial Mobile, nyttemmin Global System for Mobile Communications) on digitaalinen matkapuhelinjärjestelmä, jota käytetään maailmanlaajuisesti.
Historia

Euroopan posti- ja telehallintojen yhteistyöelin CEPT oli perustanut vuonna 1982 Alankomaiden ja Pohjoismaiden aloitteesta Groupe Special Mobile (GSM)-työryhmän, jonka tehtäväksi annettiin kehittää yleiseurooppalainen matkapuhelinjärjestelmä. Hanke oli ollut esillä epävirallisessa kokouksessa Pariisissa jo 8.–9. lokakuuta 1980, jolloin oli kartoitettu eri maiden radiopuhelinverkkojen silloista tilannetta ja kehitystarpeita. Yhteistyön tuloksena ensimmäiselle eurooppalaiselle matkapuhelinverkolle varattiin taajuusalueet 900 MHz alueelta. Myöhemmin ranskalainen nimitys Groupe Special Mobile käännettiin englanniksi Global System for Mobile Communications.
GSM-standardia laadittaessa tuli käytettävästä salausmenetelmästä kiistaa: operaattorit ajoivat 64-bittistä salausta, kun taas valtiolliset turvallisuuspalvelut olisivat halunneet helpommin murrettavan 32-bittisen salauksen. Kompromissina päädyttiin 48-bittiseen salaukseen.
7. syyskuuta 1987 kolmetoista maata allekirjoitti yhteisymmärryspöytäkirjan, "Memorandum of Understanding on the Implementation of a Pan-European 900MHz Digital Cellular Mobile Telecommunications Service by 1991", jonka ensimmäisessä artiklassa jokainen järjestelmään liittynyt operaattori velvoitettiin tekemään sopimus verkkovierailusta jokaisen muun järjestelmään liittyneen operaattorin kanssa.
1989 järjestelmän standardointi siirrettiin European Telecommunications Standards Institutelle, ETSI:lle.
Maailman ensimmäinen GSM-verkko avattiin Suomessa virallisesti 1. heinäkuuta 1991 Suomen Pankin silloisen johtajan Harri Holkerin suorittamalla testipuhelulla. Tuossa vaiheessa GSM ei kuitenkaan ollut vielä kaupallisesti valmis, sillä myynnissä ei ollut puhelimia. Holkerin käyttämä Nokia 6050 -autopuhelin saatiin myyntiin vasta seuraavana kesänä. Ensimmäinen GSM-kännykkä oli puolestaan Nokia 1011, joka julkaistiin 10. marraskuuta 1992.
Tekniikka

GSM on tekniikaltaan täysin digitalisoitu eli se on ns. toisen sukupolven (2G) matkapuhelinverkko. Tavallisten puheluiden lisäksi verkossa voi tehdä datapuheluita, lähettää teksti- ja muita lyhytviestejä ja käyttää pakettidatapalveluja (WAP- tai Internet-yhteyksiä).
Tekniikka > Taajuusalueet

GSM-verkot käyttivät alun perin 900 MHz:n radiotaajuusaluetta, mutta verkkojen kasvaessa ja käyttäjien lisääntyessä otettiin käyttöön myös 1 800 MHz:n taajuudet. Alkuperäinen nimi tälle järjestelmälle oli 'Digital Cellular System 1800' eli DCS 1800, ja se otettiin käyttöön Isossa-Britanniassa 1998. Joissain maissa, lähinnä Pohjois-Amerikassa, GSM-verkkoja käytetään myös 1 900 MHz:n ja 850 MHz:n taajuuksilla. Myös muita taajuusalueita on käytössä eri puolilla maailmaa.
Kaikki GSM-puhelimet eivät kuitenkaan tue jokaista taajuutta eikä niitä voi käyttää verkoissa, jotka käyttävät erilaisia taajuuksia. Kuitenkin esim. vuonna 2007 kaikissa merkittävissä GSM-verkoissa (850, 900, 1 800 tai 1 900 MHz) toimivat nelitaajuuspuhelimet olivat jo melko tavallisia. Myös kaksitoimipuhelimia, joissa on sekä GSM että WCDMA-toiminnallisuus, on runsaasti saatavilla monilta valmistajilta.
Tekniikka > Puheenpakkaus

GSM-verkoissa on käytössä erilaisia puheenpakkausstandardeja. Alkuperäisen täysnopeuskoodekin (FR, GSM 06.10) lisäksi käytössä on ollut puolinopeuskoodekki (HR, GSM 06.20), parannettu täysnopeuskoodekki (EFR, GSM 06.60) sekä adaptiivinen moninopeuskoodekki (AMR, GSM 06.90).
GSM:n puheenpakkaus on ollut myös suosittu Internetin yli lähetettävän puheen pakkausmenetelmänä.
Tekniikka > GSM-päätelaitteet

GSM-verkon päätelaitteet ovat tavallisesti matkapuhelimia. Vuoden 2004 alussa maailmassa oli yli miljardi GSM-standardin mukaista puhelinta.
Aiemmista matkapuhelinjärjestelmistä poiketen GSM-standardit jakoivat matkapäätelaitteen useampaan osaan, joista tärkeimmät ovat varsinainen mobiililaite (ME) ja tilaajan tiedot sisältävä älykortti (SIM).