Leonid Kravtšuk
Elämäkerta > Presidenttinä

Aloitettuaan presidenttikautensa Kravtšuk tapasi Venäjän päämiehen Boris Jeltsinin ja Valko-Venäjän päämiehen Stanislav Šuškevitšin. Kolmikko allekirjoitti 8. joulukuuta Belavežan sopimuksen, joka lakkautti Neuvostoliiton lopullisesti ja pakotti Gorbatšovin eroamaan. Neuvostoliiton raunioille perustettiin Itsenäisten valtioiden yhteisö eli IVY. Myöhemmin Kravtšuk alkoi vaatia suurempia presidentin valtaoikeuksia. Presidentillä oli periaatteessa jo tuolloin huomattavan paljon valtaa, mutta hänen oli esimerkiksi nautittava korkeimman neuvoston luottamusta, eikä hän voinut hajottaa sitä uusien vaalien järjestämiseksi. Valtataistelu korkeimman neuvoston kanssa päättyi vuonna 1993 sopimukseen, jolla sovittiin presidentinvaalien ja parlamenttivaalien järjestämisestä seuraavana vuonna.
Talouspolitiikassa Kravtšuk ja Ukrainan hallitukset tekivät joitakin konservatiivisia uudistuksia. Uudistukset olivat kuitenkin hitaampia kuin esimerkiksi Venäjällä. Valtionyhtiöitä ja muita tappiollisia yhtiöitä tuettiin valtion taholta, kun niiden toiminnasta tuli hyvin vaikeaa Neuvostoliiton romahtamisen vietyä myyntimarkkinat ja raaka-aineiden toimittajat. Valtion tukitoimet eivät riittäneet niiden pelastamiseksi ja valtion budjetit olivat epärealistisia. Inflaatio kohosi ja bruttokansantuote laski. Pelkästään vuonna 1994 bruttokansantuote laski 30 prosenttia.
Kulttuuripolitiikassa noudatettiin ukrainalaistamista. Korkea-asteen koulutuksesta tuli kokonaan ukrainankielistä, ja monia muita venäjänkielisiä kouluja muutettiin ukrainalaisiksi. Ulkopolitiikassa Kravtšuk ajoi Ukrainan itsenäisyyttä esimerkiksi yrittämällä pitää Itsenäisten valtioiden yhteisön heikkona, kun taas Venäjällä olisi haluttu päinvastoin vahvistaa sitä. Maiden välejä hiersi myös kysymys Neuvostoliiton aikaisista ydinaseista Ukrainassa. Kravtšuk olisi halunnut siirtää ne Ukrainan haltuun tai saada niiden luopumisesta korvauksen Venäjältä. Etenkin Yhdysvaltojen painostuksesta tehtiin Kravtšukin presidenttikauden jälkeen Budapestin sopimus, jonka mukaan Ukraina toimittaisi ydinaseet Venäjälle samalla, kun Yhdysvallat, Britannia ja Venäjä sitoutuivat kunnioittamaan Ukrainan itsenäisyyttä.
Ydinaseiden ohella Venäjän ja Ukrainan välejä hiersi kiista Krimin kohtalosta. Alue oli pääosin venäjänkielinen, ja se oli esimerkiksi ainut Ukrainan alue, jolla enemmistö ei kansanäänestyksessä ollut kannattanut itsenäisyyttä. Krimin parlamentti pyrki saamaan vuosina 1992 ja 1994 suuremman päätäntävallan. Krimin kiista ratkaistiin lopulta alueen suuremmalla autonomialla Ukrainan yhteydessä. Neljäs kiista oli kysymys Neuvostoliiton Mustanmeren laivaston kohtalosta. Kravtšuk allekirjoitti 5. huhtikuuta 1992 määräyksen pikaisista toimista Ukrainan asevoimien perustamiseksi. Sen mukaan entisen Neuvostoliiton laivaston Ukrainan alueen Mustanmeren tukikohdissa olevat yksiköt siirtyvät Ukrainan alaisuuteen. Niitä havitteli itselleen kuitenkin myös Venäjä. Vähän ennen Kravtšukin kauden loppua, huhtikuussa 1994, sovittiin, että Venäjä saa kalustosta 80–85 prosenttia. Sopimus kaatui kuitenkin venäläisten halutessa, että sopimus on myös maiden välinen poliittinen sopimus. Kysymystä ei ratkaistu vielä Kravtšukin presidenttikaudella, ja ajoittain Venäjän ja Ukrainan äänenpainot asian suhteen olivat jopa sotaisat.