stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helike

| Helike> Ἑλίκη |
| --- | --- |
 Heliken kaivauksia.
Sijainti
 Helike
Koordinaatit:  38°13′14″N, 22°08′40″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Rizómylos, Diakoptó, Aigiáleia, Akhaia, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  –373 eaa.
Huippukausi:  –373 eaa.
Kulttuuri:  varhaishelladinen kulttuuri mykeneläinen kulttuuri antiikki
Alue:  Akhaia
Aiheesta muualla
  Helike Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helike (m.kreik. Ἑλίκη, Helikē, lat. Helice) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Aigiáleian kunnan Rizómyloksen kylää. Kaupunki tuhoutui vuoden 373 eaa. maanjäristyksessä.
Maantiede

Helike sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan pohjoisosassa noin 12 stadioninmittaa eli noin kaksi kilometriä etelään Korintinlahden etelärannikosta ja noin 40 stadioninmittaa eli noin seitsemän kilometriä itään Aigionista. Kaupungin luoteispuolella virtasi Selinus-joki (Selinous, nyk. Selinoúntas), joka erotti sen alueen Aigionin alueesta, ja kaakkoispuolella Kerynites-joki (nyk. Kerynítis).
Historia

Helikeä pidettiin antiikin aikana yhtenä Akhaian vanhimmista kaupungista. Löytöjenkin perusteella sen paikka on ollut asuttuna viimeistään varhaisella helladisella kaudella EH II–IIIA noin 2600–2300 eaa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupungin perustajaksi esitettiin Ion, joka nimesi sen vaimonsa Heliken, joenjumala Selinuksen tyttären mukaan. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä mykeneläisistä kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Helikessä tiedetään olleen Poseidonille omistettu temppeli. Aluetta aiemmin asuttaneet joonialaiset pitivät sitä kokoontumispaikkanaan, ja myöhemmin tällaiset kokoontumiset jatkuivat Jooniassa Panionionissa. Akhaialaisten vallattua kaupungin mykeneläisen kauden lopulla nämä tekivät siitä samoin Akhaian liiton kokoontumispaikan. Se säilyi liiton keskuksena kaupungin loppuun saakka.
Helike oli oletettavasti suhteellisen suuri kaupunki jo geometrisella kaudella. Noin 730–720 eaa. Helikestä lähteneet siirtokuntalaiset perustivat muun muassa Sybariin kaupungin Suur-Kreikkaan. Helikeläisten sanotaan perustaneen myös Joonian Prienen.
Helike tuhoutui vuoden 373 eaa. maanjäristyksen seurauksena. Järistyksen kerrotaan tapahtuneen talviyönä. Sen seurauksena kaupungin sekä sen ja meren välisen noin kahden kilometrin levyisen alueen kuvataan uponneen mereen, jolloin koko väestö kuoli. Kaupunkivaltion jäljelle jääneen alueen otti haltuunsa Aigion. Samassa maanjäristyksessä tuhoutui myös naapurikaupunki Bura (Boura). Tuhoa pidettiin Poseidonin kostona siitä, etteivät kaupunkilaiset olleet antaneet Jooniaan muuttaneille siirtokuntalaisille jumalaa esittänyttä kuvapatsastaan tai temppelin mallia. Erään version mukaan helikeläiset ja buralaiset olisivat jopa syyllistyneet joonialaisten murhaan.
Heliken vajoamispaikka muistettiin pitkään antiikin aikana, ja paikalla vierailivat muun muassa Eratosthenes, Strabon ja Pausanias. Pausaniaan aikana kaupungista oli vielä raunioita näkyvissä meren pohjassa. Kaupungin tuhoa on esitetty erääksi tekijäksi Atlantis-tarun taustalla, sillä Platon kirjoitti Timaios- ja Kritias-dialoginsa tuhon jälkeen (n. 360 eaa.).
Arkeologia ja löydökset

Helikeä etsittiin kauan, sillä sen arveltiin säilyneen mereen uppoamisen vuoksi koskemattomana ja ryöstämättömänä, minkä seurauksena sen arveltiin voivan olla arkeologisesti poikkeuksellisen arvokas. 1960-luvulla sitä etsi erityisesti arkeologi Spyrídon Marinátos. The Helike Project käynnistyi vuonna 1988. Kaupunkia etsittiin ensin antiikin aikaisten kuvausten mukaisesti meren pohjasta. Lopulta kävi ilmi, että mereen uponneen kaupungin alue oli myöhemmin muuttunut jälleen kuivaksi maaksi jokien tuoman maa-aineksen sekä alueen tektonisten liikkeiden myötä, minkä seurauksena etsintä keskitettiin rannikkotasangolle Rizómyloksen lähelle. Projekti aloitti koekaivaukset alueella vuonna 1991 ja varsinaiset kaivaukset vuonna 2000. Projektin johtaja Ntóra (Dóra) Katsonopoúlou sekä Steven Soter Amerikan luonnonhistoriallisesta museosta paikansivat kaupungin tasangolta vuonna 2001.
Kaupungin alueelta löydetyt jäänteet ovat vaihdellen 1–15 metrin syvyydessä. Löydöksiä on neoliittiselta ja helladiselta kaudelta klassiselle, hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle sekä aina bysanttilaiselle kaudelle saakka.
Varhaisen helladisen kauden EH II–IIIA löytöihin kuuluu suurikokoinen asutus, joka sijaitsee noin kilometrin nykyisestä rannikosta sisämaahan ja on noin 3–5 metrin syvyydessä. Sieltä on löydetty muun muassa keramiikkaa sekä kulta- ja hopeaesineitä, jotka kertovat sen vauraudesta. Klassisen antiikin aikaisesta, vuonna 373 eaa. tuhoutuneesta kaupungin vaiheesta on löydetty useita rakennuksia sekä muuria, sekä muun muassa terrakottafiguriineja ja rahoja. Myöhäiseltä klassiselta ja hellenistiseltä kaudelta on löydetty asuinrakennuksia ja teollisia rakennuksia sekä vesisäiliöitä ja hautoja. Roomalaisen kauden löydöksiin kuuluu muun muassa rakennus, jonka seinää on pystyssä noin kahden metrin korkeudelta. Se oli tuhoutunut maanjäristyksessä 400-luvun lopulla jaa. Roomalaiselta ajalta on löydetty myös hautausmaa sekä Peloponnesoksen pohjoisrannikon roomalaista päätietä ainakin 1,3 kilometrin matkalta, leveydeltään noin 5–6 metriä.
Tutkimusten lopputuloksena on päätelty, ettei klassisen kauden kaupunki uponnut Korintinlahden pohjaan, niin kuin aiemmin luultiin, vaan ennemminkin rannikkotasangolle muodostuneeseen lahdesta erilliseen laguuniin, joka myöhemmin liettyi umpeen ja toimi jälleen asutuspaikkana. Tutkimusten perusteella täsmälleen sama vaikuttaa tapahtuneen 2000 vuotta aiemmin paikalla olleelle varhaisen helladisen kauden asutukselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helike Wikimedia Commonsissa
The Lost Cities of Ancient Helike. The Helike Foundation – Heliken tutkimusprojektin verkkosivut. (englanniksi)
Heliken lyömä raha.
Kotsifáli

| Viiniköynnös (Vitis vinifera ’Kotsifáli’) |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Rosopsida
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Viiniköynnökset Vitis
Laji::  Viiniköynnös vinifera
Lajike::  ’Kotsifáli’
Kolmiosainen nimi
 Vitis vinifera ’Kotsifáli’ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kotsifáli (kreik. Κοτσιφάλι) on kreikkalainen viinin valmistukseen käytettävä punainen viinirypälelajike.
Kotsifália kasvatetaan pääosin Kreetalla ja Ródoksella. Rypäleiden sokeripitoisuus on suuri, ja ne tuottavat viiniä, jossa on korkea alkoholipitoisuus. Ainoastaan muutamat tilat Kreetalla tuottavat Kotsifálista lajikeviinejä. Muutoin lajiketta sekoitetaan usein Mandilarián tai Syrahin kanssa.
Hellhound

Hellhound oli vuonna 1976 perustettu tamperelainen uuden aallon punkyhtye. Se julkaisi kaikkiaan kolme singleä ja yhden albumin ennen hajoamistaan 1980-luvun alussa.
Hellhoundin perustivat koulukaverit J-V "Väiski" Sappinen (laulu) ja Jyrki Mattila (kitara) yhdessä Jorma Peltosen (basso) ja Arto Lepistön (rummut) kanssa. Lepistön korvasi pian Sappisen ja Mattilan entinen koulukaveri Pekka Lehto, jota kuitenkin seurasi rumpalina ennen ensilevytystä Manu Ojanen. Hellhoundin ensimmäinen single oli 1978 julkaistu "Suomi 60"/"Kasvot". Levyllä Ojanen ei vielä soittanut rumpuja, vaikka sen kansikuvassa esiintyykin, vaan niistä vastasivat B-puolella Kollaa kestään Jyrki Siukonen ja A-puolella Alwari T:n Seppo Tammilehto. Toiseksi kitaristiksi tuli Jari Granholm.
Toinen single "Pakoon neonarmeijaa" ilmestyi vuonna 1979 ja sen jälkeen ainoaksi jäänyt albumi Soitetaan rock'n'rollia. Toiselle paikkakunnalle opiskelemaan muuttaneen Jorma Peltosen korvasi bassossa ex-Tinneri Retsa Laine. Granholm ja Ojanen jättivät myös yhtyeen ja bassoon tuli ex-Popeda Ilpo Ainiala ja rumpuihin ex-Ducks Matti Palmutie. Tällä kokoonpanolla syntyi viimeiseksi jäänyt single "Auringonpilkkuja" vuonna 1980. Tämän jälkeen yhtye toimi vuoden verran ennen hajoamistaan. Hellhound on keikkaillut satunnaisesti alkuperäiskokoonpanolla 1980-luvun alkupuolella, vuonna 1993 Tullikamarilla "Isi, mitä oli punk" -tapahtumassa ja pari kertaa vuonna 2008.
Hellhound oli mukana kahdella kappaleella vuonna 1979 ilmestyneellä Pistä paremmaksi -kokoelmalla. Samalla levyllä on myös Räime-yhtyeen kappaleet "Ottaa päähän" ja "Katala maailma". Räime oli käytännössä Hellhoundin sivuprojekti, jossa Hellhoundin soittajat esiintyivät salanimillä.
Diskografia > Singlet

"Suomi 60"/"Kasvot" (Rokit, 1978)
"Pakoon neonarmeijaa"/"Ota mut uudestaan" (Rokit, 1978)
"Auringonpilkkuja"/"Hunningolla" (Rokit, 1980)
Diskografia > Albumi

Soitetaan rock'n'rollia (Rokit, 1979)
Lisäksi kokoelmilla Pistä paremmaksi kappaleet "Ota mut uudestaan", "Olet mulle outo" ja "Elämä" sekä 2009 ilmestyneellä kattavalla suomipunkboxilla Punk ja Yäk kappalellaan "Pakoon neonarmeijaa".
Aiheesta muualla

Hellhound Myspacessa
Kotkan Uutiset

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu kesäkuun 3. päivältä 1897.
Kotkan Uutiset oli Kotkassa vuosina 1897–1906 ilmestynyt sanomalehti.
Ruotsinmielisen Kotka Nyheterin julkaisuyhtiö perusti Kotkan Uutiset suomenmielisten Kotkan Sanomien kilpailijaksi. Sortovuosina linjaltaan perustuslaillisen lehden päätoimittaja Ville Finnberg joutui eroamaan kenraalikuvernööri Bobrikovin vaatimuksesta. Suurlakon jälkeen lehden ohjelmaan tuli nuorsuomalaisten kansanvaltaisia vaatimuksia. Kotkan Uutiset ei pystynyt kilpailemaan kaupungin muiden suomenkielisten lehtien kanssa ja se lopetettiin kannattamattomana.
Lehti ilmestyi aluksi kerran, vuodesta 1898 lähtien kahdesti ja viimeisenä vuotenaan kolmesti viikossa. Vuonna 1900 sillä oli 1 500 tilaajaa. Päätoimittajina työskentelivät A. W. Odenwall (1897), Hjalmar Reinholm (1897–1898), Ville Finnberg (1898–1903), Karl Israel Forsman (1903–1905) ja Verneri Vesterdahl (1905–1906).
Aiheesta muualla

Kotkan Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa
Helmisiipinapsija

| Helmisiipinapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Tiaisnapsijat Ornithion
Laji::  inerme
Kaksiosainen nimi
 Ornithion inerme  Hartlaub, 1853 
Katso myös
   Helmisiipinapsija Wikispeciesissä   Helmisiipinapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmisiipinapsija (Ornithion inerme)  on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Helmisiipinapsija on pienikokoinen lintu ja voi kasvaa 8–9 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Helmisiipinapsijan pää on tumman harmaa ja päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Lajin selkä on oliivinvihreä ja siivet ovat tummat ja niissä on valkoisista pilkuista muodostuvia juovia. Helmisiipinapsijan kurkku on harmahtavan valkoinen ja vaaleankellertävä rinta muuttuu vatsaa kohden keltaiseksi. Linnun nokka on paksuhko.
Levinneisyys ja elinympäristö

Helmisiipinapsijalla on kaksi erillistä levinneisyysaluetta. Sitä tavataan Amazonasin alueelta Venezuelasta Brasiliaan ja Boliviaan sekä lisäksi Brasilian itärannikolta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat ja erityisesti sitä tavataan vesialueiden läheisyydestä. Helmisiipinapsijat liikkuvat puiden latvuksissa yleensä yksin tai pareittain ja voivat liittyä sekaparviin. Linnun ravintoa ovat hyönteiset.
Koti, uskonto ja isänmaa (kirja)

| Koti, uskonto ja isänmaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jarkko Tontti
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Helsinki-kirjat
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  192
ISBN:  978-952-5874-30-3

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Koti, uskonto ja isänmaa on kirjailija Jarkko Tontin vuonna 2011 ilmestynyt esseekokoelma. Teos ilmestyi uudestaan e-kirjana vuonna 2014 Otavan kustantamana.
Teosesittely

Teoksen esseissä käsitellään myyttejä, ja aiheina ovat Alvar Aalto, Mannerheim, lasten kotihoito ja joulunvietto. Lisäksi Tontti kirjoittaa kirjallisuudesta, kuten runoilijoista, suomalaisen kirjallisuuskäsityksen synnystä sekä filosofien kielestä.
Vastaanotto

Joni Pyysalo kirjoitti teoksesta Suomen Kuvalehdessä 11/2011: "Kirjallisuutta käsittelevistä esseistä mielenkiintoisin käsittelee Runebergin runoutta sekä tämän ja Snellmanin kirjallisuuskäsitysten vastakkaisuutta. Myös sananvapauden ja tekijänoikeuden kehityksestä on kirjoitettu tärkeät esseet."
Turun Sanomien (8.12.2011) arvioitsijan Juhani Branderin mukaan: "Tontin kokoelma Koti, uskonto ja isänmaa on toimivaa esseetä preesensissä. Kirjailija on sisäistänyt hyvin Stieg Larssonin periaatteen, ettei demokratiaa voi puolustaa anonyymisti."
Nuoren Voiman kirjakatsauksen 2011 mukaan: "Teoksen kiistaton vahvuus on ennen kaikkea taitava sanankäyttö."
Keskipohjanmaa-lehden (13.2.2011) arvioitsijan Maija-Liisa Mattilan mukaan: "Kieli on nautinnollisen kaunokirjallista. Koti, uskonto ja isänmaa on siis teos, jonka esseet ovat juuri sellaisia kuin hyvien esseiden tulee ollakin."
Lakimiesuutiset 3/2011 kirjoitti teoksesta: "Hyvin kirjoitettua ja johdonmukaisesti perusteltua tekstiä on aina hauska lukea, silloinkin, kun on toista mieltä."
Hannu Waaralan mukaan (Savon Sanomat 19.2.2011): "Tontti edustaa globaalitietoista ja pohjimmiltaan liberaalia ajattelua, jolle sanavapaus ja ihmisoikeuskysymykset ovat kaikkein tärkeimpiä arvoja."
Aiheesta muualla

Teoksesta Ylen Elävässä arkistossa.
Teoksesta kirjailijan sivuilla.
Teoksesta Kalle Haatasen radio-ohjelmassa.
Kos (antiikin kaupunki)

| Kos> Κῶς |
| --- | --- |
 Kosin antiikin aikaisia raunioita.
Sijainti
 Kos
Koordinaatit:  36°53′36″N, 27°17′25″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kosin kaupunki, Kos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  –366 eaa. (Kos Meropis) 366 eaa.– (Kos)
Kulttuuri:  antiikki Bysantti
Alue:  Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kos (m.kreik. Κῶς, Kōs, joskus myös Koos, Κόως, Koōs; lat. Cos) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kosin saaren koillisrannikolla Kreikassa. Sen paikalla sijaitsi aiemmin varhaisempi polis Kos Meropis (Κῶς Μεροπίς, Kōs Meropis). Kaupunki on kehittynyt nykyiseksi Kosin kaupungiksi, ja sijaitsi sen paikalla.
Kosin kaupungin paikalla oli asutusta jo mykeneläisellä kaudella. Saaren myöhemmät doorilaiset asuttajat perustivat keskuksensa kuitenkin Astypalaiaan saaren länsiosaan, ja myöhemmällä Kosin kaupungin paikalla sijaitsi vähämerkityksellisempi Kos Meropiksen kaupunki. Paikasta tuli saaren tärkein keskus, kun Kos Meropiksen paikalle perustettiin Kosin kaupunki vuonna 366 eaa.
Maantiede

Kosin polis-keskus sijaitsi Kosin saaren koillisrannikolla nykyisen Kosin kaupungin paikalla. Se oli rakennettu lähelle saaren pohjoisinta niemenkärkeä, joka tunnettiin antiikin aikana nimellä Skandarion (lat. Scandarium).
Kaupunkivaltion haltuun kuului oletettavasti ainakin saaren itäosa, ja sen alueen kooksi on arvioitu noin 200–500 neliökilometriä. Kosin saari luettiin antiikin aikana osaksi Eteläisiä Sporadeja, joita nykyisin kutsutaan yleisemmin Dodekanesiaksi. Saarella sijaitsi Kosin kaupungin (tai aiemmin Kos Meropiksen) lisäksi samaan aikaan myös kaksi muuta polista, Astypalaia ja Halasarna.
Historia > Kosin poliksen perustamisen jälkeen

Kosin kaupunki perustettiin vuonna 366 eaa. saaren aiempien asutusten yhteenliittymänä (synoikismos). Se korvasi vanhan keskuksen Astypalaian, joka alkoi tämän jälkeen taantua, ja rakennettiin aiemman Kos Meropiksen paikalle tai lähelle korvaten samalla myös sen. Uuden kaupungin perustamisen taustalla oli todennäköisesti Astypalaiassa johtavassa asemassa ollut Asklepiadien suku. Uusi kaupunki oli muun muassa merenkulun kannalta ja kauppapaikkana aiempaa huomattavasti parempi. Kaupunki löi pronssirahaa heti 300-luvulta eaa. lähtien.
Vuonna 357 eaa. Kos soti Ateenaa vastaan ja päätyi Kaarian kuninkaan Mausoloksen alaisuuteen. Kaupunki tuli Makedonian valtaan Aleksanteri Suuren kukistettua Halikarnassoksen vuonna 334 eaa. Vuoden 309 eaa. jälkeen saari oli Ptolemaiosten alaisuudessa, kunnes Antigonos Gonatas voitti nämä vuonna 260 eaa. Myöhemmin saari tuli pitkälti Rhodoksen valtaan ja 100-luvun eaa. alkupuolella Rooman vallan alle. Mithridates valtasi Kosin ja tuhosi sitä vuonna 88 eaa.
Myöhemmin Kos oli hyvissä suhteissa Roomaan ja kukoisti läpi roomalaisen kauden. Kaupunki kuului Asian provinssiin, ja sillä oli vapaakaupungin (civitas libera) oikeudet ja Claudiuksen ajasta vuodesta 53 jaa. myös immunis -oikeudet. Kaupunki kärsi maanjäristyksestä vuonna 142, jonka jälkeen sitä rakennettiin uudelleen Antoninus Piuksen tuella.
Diocletianuksen aikana Kosin saari oli osa Provincia Insularumia eli saarten provinssia. Rooman valtakunnan jakaantuessa siitä tuli osa Itä-Roomaa eli Bysanttia. Saarella oli kaksi suurta maanjäristystä ensin vuonna 469 ja uudelleen vuonna 554, jossa koko kaupunki tuhoutui.
Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin kahdeksan. Niistä kaksi varhaisinta (420 ja 400 eaa.) oli Kos Meropiksen ajalta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kōos (Κῶος).
Kos tunnettiin antiikin aikana erityisesti viinistään, ohuista läpikuultavista naisten asuista, jotka tunnettiin latinaksi nimellä ”Coae vestes”, voiteistaan sekä purppuraväristään.
Historia > Kaivaukset

Kosin kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1900–1904 ja suoritettiin erityisesti Dodekanesian saarten italialaisvallan aikana vuosina 1922–1943.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungin ulkopuolella

Asklepieion
Asklepieion eli parantamisen jumala Asklepiokselle omistettu pyhäkköalue sijaitsee hieman kaupungin ulkopuolella. Paikalla oli alun perin Apollon Kyparissiokselle samassa ominaisuudessa omistettu pyhäkkö. Myöhemmin tämän roolin parantajana peri Asklepios. Pyhäkkö liitetään yleensä Hippokrateen ja tämän koulukunnan toimintaan. Varsinainen pyhäkkö nykyisin tunnetussa muodossaan rakennettiin kuitenkin vasta Hippokrateen kuoleman jälkeen 300-luvun eaa. puolessa välissä.
Pyhäkköalue koostui neljästä terassitasanteesta, joista korkeimmalla sijaitsi doorilaista tyyliä edustanut Asklepioksen temppeli. Sen ympärillä oli rakennuksia, joissa potilaat saattoivat nukkua yönsä, mikä oli osa hoitoprosessia. Tasanteet oli yhdistetty suurilla portailla, ja niitä tukivat vahvat tukimuurit. Roomalaisella kaudella alueelle rakennettiin myös muun muassa roomalainen kylpylä. Pyhäkköalueen kaivaukset alkoivat vuonna 1901. Kosin kaupungin Neratzián linnan rakenteissa on käytetty Asklepieionin osia.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Kosin kaupungista ja Asklepieionista sekä muualta saarelta tehdyt esinelöydöt, kuten veistokset ja keramiikka, ovat pääosin Kosin arkeologisessa museossa Kosin kaupungissa. Siellä on myös kaupungista löydettyjä mosaiikkeja. Joitakin mosaiikkeja on siirretty Ródokselle uudelleenrakennettuun Suurmestarin palatsiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kos Wikimedia Commonsissa
Lattiamosaiikki Kosista, keskellä Asklepios ja vasemmalla Hippokrates.
Kosin lyömä hopeinen tetradrakhma, n. 285–258 eaa. Kuvituksessa Herakleen pää, rapu ja kotelossa oleva jousi sekä tekstit KΩION, Kōion ja XANΘIΠΠOΣ, Ksanthippos.
Muusia esittävä mosaiikki Kosista. Nykyisin Suurmestarin palatsissa Ródoksen kaupungissa.
Kosin agoraa.
Kosin kaupungin niin kutsuttua Läntistä arkeologista aluetta.
Uudelleenrakennettu Roomalainen talo (Casa Romana).
Kosin kunnostettu Roomalainen odeion.
Kosin Asklepieionin raunioita.
Kotka (sanomalehti)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kotka oli Kotkan kaupungissa vuosina 1882–1898 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti kirjakauppias Karl Wilhelm Weman. Samat kustantajat julkaisivat myös suomenmielisiä Kotkan Sanomia. Ruotsinkielinen lehti oli kielikysymyksessä puolueeton ja käsitteli lähinnä paikallisia asioita. Kaupungin ruotsinmieliset perustivat vuonna 1897 sen kilpailijaksi Kotka Nyheterin. Kotka joutui lehtien kilpailussa pian tappiolle ja lakkasi ilmestymästä.
Kerran viikossa ilmestyneellä lehdellä oli vuonna 1885 vain 95 tilaajaa.
Vastaavat toimittajat

Wilhelm Weman (1882–1886)
Ernst Sallmén (1886)
Alfred Bärlund (1886–1891)
Onni Corander (1891–1893)
Johan Nylenius (1894–1898).
Aiheesta muualla

Kotka Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Pentti Kotvio

Pentti Kotvio vuonna 1952
Pentti Waldemar Kotvio (28. toukokuuta 1921 Tampere – 9. joulukuuta 2001 Tornio) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja. Seuratasolla hän edusti Tornion Pyryä, Tampereen Yritystä, Tampereen Kilpa-Veljiä sekä Hyvinkään Voima-Veikkoja, jonka puheenjohtajanakin hän on toiminut.
Kotvio sijoittui Lontoon kesäolympialaisissa 1948 alle 56 kilogramman sarjassa 18:nneksi yhteistuloksella 247,5 kg. Hän saavutti kaksi SM-hopeaa ja voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1947, 1948, 1950 ja 1952. Hän teki tempauksessa alle 56 kilogramman sarjan Pohjoismaiden ennätyksen 85 kg.
Koskenkylänjoki

| Koskenkylänjoki |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Pernaja, Pernajanlahti, Suomenlahti  60°28′56″N, 25°57′59″E
Maat:  Suomi
Pituus:  38 km
Virtaama:  4,5 m³/s  m³/s
Valuma-alue:  895,25  km²
Koskenkylänjoki (ruots. Forsby å), jota on kutsuttu myös Pernajanjoeksi, on Suomenlahteen laskeva joki Suomessa. Joen vesistöalue sijaitsee eteläosiltaan Uudenmaan, aiemmin  Itä-Uudenmaan,  maakunnassa ja pohjoisosiltaan Päijät-Hämeen ja Kymenlaakson  maakunnissa.
Koskenkylänjoen vesistö saa alkunsa ensimmäisen Salpausselän eteläpuolelta Nastolan Kirkonkylän ja Iitin Kausalan väliseltä alueelta. Vesistön latvaosissa Nastolan suunnasta virtaavaan Mustjokeen yhtyy Sääskjärvestä laskeva jokihaara. Täältä joki virtaa Lanskinjoki-nimisenä Artjärvellä Villikkalanjärveen ja Säyhteen kautta vesistön suurimpaan järveen Pyhäjärveen. Varsinainen Koskenkylänjoki alkaa Pyhäjärvestä. Joen alajuoksulla siihen yhtyy lännestä merkittävin sivujoki Myrskylänjoki, jonka jälkeen joki virtaa Liljendalin kirkonkylän kautta. Koskenkylänjoki laskee Suomenlahteen Pernajanlahden pohjukassa Loviisan Koskenkylän kohdalla. Vesistöalueen valuma-alueen pinta-ala on 895 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,4 %.
Vuonna 2012 joen viittä koskea kunnostettiin parantamaan lohen ja meritaimenen poikastuotantoa.
Koskenkylänjoen vesistöalue > Virtaamia

Joen virtaamatietoja on mitattu vuosien 1954–1970 aikana Villikkalanjoen kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 450 neliökilometriä. Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 4,5 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 33 m³/s ja keskialivirtaamaksi 0,57 m³/s. Viereisessä kuvaajassa esitetään mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.