stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joensuun kaupunginosat
Kanervala

Kanervala on asuinalue heti Otsolan kaupunginosan pohjoispuolella. Alue koostuu pääosin vuosina 1960–1970 rakennetuista omakotitaloista. Asukkaita on noin 1 200. Kaislakadulla ja Vanamokadulla on Joensuun Ellin opiskelijataloja. Alueen oppilaitoksia ovat Kanervalan alakoulu, jossa on englanninkielinen luokka ja Itä-Suomen koulu. Kanervalassa on myös partiotalo, joka on Karjalan Tyttöjen ja Joensuun Eräsissien kokoontumispaikka ja joka toimii retkeilymajana.
Käpykangas ja Raatekangas

Käpykangas ja Raatekangas ovat kaupunginosia Kanervalan kaupunginosan pohjoispuolella. Alueilla on paljon kaupallisia rakennuksia, sekä hieman pienteollisuutta. Asutusta ei ole huomattavasti, mutta omakotitaloja on rakennettu varsinkin alueen eteläpäähän.
Pilkko

Pilkko on kaupunginosa Noljakan ja Kanervalan kaupunginosien välissä. Alue on tullut tutuksi enemmän kauppakeskus K-Citymarketista ja Lidlistä kuin asutuksestaan. Asukkaita on noin 860. Kydön aluetta pidetään osana Pilkkoa. Alueen pellolle on rakennettu golfkenttä. Suuri osa "Vanhan" Pilkon pelloista on nykyisin kaavoitettu teollisuusalueeksi ja tullaan näin ollen mieltämään tulevaisuudessa lähinnä osaksi Raatekangasta. Pilkossa sijaitsevat Teboilin polttoainevarasto sekä Joensuun vapaapalokunnan tilat.
Kytö luetaan kuuluvaksi Pilkon asuinalueeseen. Kytö on pääosin omakotialuetta, jonka rakentaminen alkoi 2000-luvun alussa. Kytö on rauhallinen ja koko ajan kehittyvä asuinalue.
Noljakka

Noljakka on eräs Joensuun nopeimmin kasvaneista asuinalueista. Noljakka oli vielä 1980-luvulla erillinen taajama, erillään Joensuun keskustaajamasta. 1980-luvulta alkaen Siilainen ja Noljakka alkoivat kasvaa yhteen ja Noljakasta tuli kiinteä osa muuta kaupunkia. Noljakassa on pienkerrostalo-, omakotitalo-, ja rivitaloasutusta. Noljakan kauppakeskuksen läheisyydessä on myös joitakin korkeampia kerrostaloja. Asukkaita on noin 5 600. Noljakan kaupunginosan katsotaan alkavan Linnunlahden kaupunginosan pohjoispäässä virtaavan Heinäpuron pohjoisrannalta, ja päättyvän Höytiäisen kanavaan. Ari-Jukka ja Veijo Martikaisen suunnittelema Noljakan kirkko valmistui 1997. Noljakassa on laaja Natura-alue. Sinkkolan kotieläinpiha on kaupunkilaisten suosittu kesäkeidas. Noljakassa on alakoulu, jossa on n. 350 oppilasta.
Noljakka lukeutuu Joensuun pidetyimpiin asuinalueisiin. Noljakka on kaupunkilaisille myös virkistymispaikka muun muassa pururatoineen, lenkkipolkuineen ja hiihtolatuineen, joita on esimerkiksi kaupungin ydinkeskustaan johtavalla Noljakanraitilla ja siihen kytkeytyvillä reiteillä. Noljakassa on myös koirapuisto, valaistu hiihtomäkipuisto ja alueella sijaitsevat myös Aavarannan uimaranta ja luonnonsuojelualueet.
Marjala

Marjala on Höytiäisen kanavan länsirannalla oleva  Joensuun  kaupunginosa,
jonka jakaa pohjoiseen ja eteläiseen osaan Marjalan kanava eli Kuunvirta. Marjalassa on noin 2 300 asukasta. Alueella on paljon omakotitalo- ja rivitaloasutusta, mutta etenkin kanavan suiston läheisyyteen on noussut useita kerrostaloja.. Marjalassa pidettiin asuntomessut 1995, mitä voidaan pitää nyky-Marjalan syntynä. Marjalan koulu sijaitsee vuonna 2000 valmistuneessa Marjalatalossa. Koulussa on yhteensä noin 150 oppilasta, ensimmäisestä neljänteen luokkaan.. Kuopiontien varressa toimii ABC-liikenneasema.
Marjalatalon tiloissa toteutetaan myös monia Marjalan asukasyhdistys ry:n järjestämiä toimintoja, kuten iltapäiväkerhot. Asukasyhdistys myös hallinnoi ja vuokraa viljelypalstoja alueen asukkaille.. Lisäksi Marjalassa on Joensuun bunkkerimuseo.
Marjalaan on katsottu kuuluvan myös Törmän tanssilavan alue. Tanssilava tuhoutui tulipalossa 1. tammikuuta 2020.
Siihtala

Siihtala on kaupunginosa Joensuun keskustan koillispuolella. Tämä asuinalue on yksi Joensuun vanhimmista. Kaupunginosan asuinrakennukset ovat pääasiassa pienkerrostaloja sekä rivi- ja omakotitaloja. Alue on yrittäjien suosiossa. Asukkaita on noin 400. Siihtala on Joensuun vaurain ja arvostetuin asuinalue.[lähde? ]
Mutala

Mutala on kaupunginosa Siihtalan luoteispuolella. Vanha työläiskaupunginosa houkuttelee nykyisin rauhallisesta ympäristöstä ja vehreistä pihapiireistä pitäviä asukkaita. Mutalassa on pääosin omakotitaloasutusta. Alueen länsi- ja pohjoispuolella kulkee päärautatie. Keskellä virtaa Kurapuro. Asukkaita on noin 3 000. Alueen oppilaitoksia ovat Mutalan alakoulu. Mutala on myös tunnettu vanhasta sanonnasta: "Älä tule Mutalaan, Mutalassa tapellaan"
Rantakylä

Rantakylän ajatellaan olevan Joensuun toinen keskusta: sillä on laaja liikekeskusta, Joensuun toinen uimahalli ja toinen kasinoistakin. Rantakylässä on myös Joensuun korkeimpia kerrostaloja – alue on muutenkin kerrostalopainotteinen. Runsaat viheralueet. Rantakylä itsenäistyi Utran kanssa omaksi Rantakylän seurakunnakseen vuonna 1983, jolloin myös Rantakylän kirkko valmistui.
Rantakylän liikekeskustan ja Pielisjoen välissä on Ranta-Mutalan asuinalue. Alueella on paljon omakotitalo- ja rivitaloasutusta. Rantakylän alueella asuu noin 9 100 asukasta. Alueen oppilaitoksia ovat Rantakylän koulu ja Pataluodon koulu.
Utra

Rantakylän itäpuolella sijaitsee Utran kaupunginosa. Se sijaitsee siis aivan kaupunkialueen koillisimmassa osassa. Asukkaita on noin 3 500. Utrassa on omakotitalo-, rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta, joka laajenee jatkuvasti. Utran puukirkko on Suomen ainoita pystyhirsikirkkoja. Utran koulu on maakunnan suurin alakoulu. Utran saaret ja Pielisjoen rantoja kunnostettiin 1990-luvun lopussa virkistysalueeksi. Utra oli 1800-luvulla suuri teollisuusyhdyskunta, jossa oli muun muassa lasitehdas ja saha.
Karsikko

Karsikko on kaupunginosa Pielisjoen etelärannalla. Se rajoittuu idässä Iiksenjokeen, kaakossa Ilomantsintiehen ja lännessä Imatrantiehen.  Alue rakennettiin pääosin vuosina 1970–1980. Karsikossa on omakotitalo-, rivitalo- ja pienkerrostaloasutusta. Alueen keskellä ja etenkin sen lounaispuolella on myös joitakin korkeampia kerrostaloja. Siellä asuu 4 300 asukasta. Alueen läpi virtaa Oksoja.  Karsikon kaupunginosassa on sijainnut kansanperinteellinen vainajien muistometsä, karsikko, josta kaupunginosa on saanut nimensä. Karsikon alakoulu ja Pielisjoen yläkoulu. Osaa Karsikosta kutsutaan myös Kettuvaaraksi, sillä Karsikossa on Kettuvaaraksi kutsuttu vaara.
Niinivaara

Niinivaara on Joensuun suurimpia kaupunginosia. Alueella on paljon korkeampia kerrostaloja; myös Pohjois-Karjalan keskussairaala sijaitsee Niinivaaralla. Vaikka alue on Joensuun vanhimpia, sinne rakennetaan yhä paljon. Kaupunginosa on pääosin vaaralla, 107 metriä merenpinnan yläpuolella, ja sieltä näkyy hyvin Pielisjoelle ja Joensuun keskustaan. Kallion sisällä on iso väestönsuoja. Alue sijoittuu Karsikon kaupunginosan ja Pielisjoen väliin. Niinivaaraan kuuluu myös Joensuun kantakaupungin ainoa lampi, Varaslampi. Asukkaita on noin 4 400. Alueella sijaitsee muun muassa Nepenmäen koulu sekä Karelia-ammattikorkeakoulun Tikkarinteellä toimiva hoitoalan ja Wärtsilä-talossa toimiva tekniikan ja liiketalouden osaamiskeskukset. Pielisensuun kirkko (Veikko Larkas, 1960) Niinivaaran laella on Pielisensuun seurakunnan pääkirkko.
Sirkkala

Sirkkala on teollisuusalue Pielisjoen etelärannassa, Karsikon ja Niinivaaran kaupunginosien välissä. Joensuun rautatie- ja linja-autoasemat sijaitsevat Sirkkalassa. Asutusta ei ole paljon. Siellä sijaitsevat muun muassa Valion meijeri, UPM-Kymmenen Schaumanin lastulevytehdas, Pohjois-Karjalan ammattikorkeakoulun yksikkö Puugia,  Pekkalan kuvataideoppilaitos sekä Sokos Hotel Kimmel. 
Joensuun oikeus- ja poliisitalo siirrettiin 2017 Lehmosta Pekkalan alueelle Sirkkalaan.
Sirkkalan silta, joka johtaa Sirkkalasta keskustaan Yläsatamakadun päähän, avattiin 28.11. 2014.
Penttilä

Penttilä on vanha teollisuusalue Pielisjoen ja Niinivaaran välisellä alueella, Joensuun keskustan eteläpuolella. Raskas teollisuus on lopettanut toimintansa, ja aluetta on alettu asuttaa. Penttilän sahan jo käytöstä poistunut mutta suojeltu päärakennus paloi vuonna 1996. Suvantosillan lähellä oleva alue on ollut muutoksessa 2000-luvulla, kun vanhoja teollisuusrakennuksia on purettu ja muun muassa 14-kerroksinen tornitalo on valmistunut. Asutusta on noin 2 800.
16.6.2014 avattu Ylisoutajan silta on kevyenliikenteen silta, joka yhdistää Penttilänrannan ja Joensuun keskustan ruutukaava-alueen. Tyypiltään avattava siltaosuus on kääntösilta.
Penttilä > Vehkalahti

Vehkalahti on Penttilän eteläisin pienalue Pyhäselän rannalla. Vehkalahti rajoittuu Penttilään ja Karjalan rataan, jonka toisella puolella on Hukanhaudan kaupunginosa.
Hukanhauta

Hukanhauta on kaupunginosa heti Niinivaaran kaupunginosan eteläpuolella. Sen alueita ovat mm. Opotta ja Nepenmäki. Hukanhaudan asutuksesta suuri osa on omakotitaloasutusta, mutta Niinivaaran läheisyydessä on myös pienkerrostaloja. Asukkaita on noin 4 100. Nepenmäen koulussa on noin 350 oppilasta. Nepenmäki on saanut nimensä kauppaneuvos F.N. Neppen­ströminin mukaan, joka omisti aluetta 1800-luvulla.
Iiksenvaara ja Iiksenniitty

Iiksenvaara ja Iiksenniitty ovat itäisimpiä kaupunginosia (ennen kuntaliitosta 1. tammikuuta 2005). Alueella on harvakseltaan omakotitaloasutusta. Alueella sijaitsee Iiksenvaaran koulu. Iiksenniityssä oli vuonna 2013 asutusta noin 300 ja Iiksenvaarassa 250.
Ketunpesät ja Karhunmäki

Ketunpesät ja Karhunmäki ovat kaupunginosia Joensuun kaakkoispäässä (ennen kuntaliitosta 1. tammikuuta 2005). Karhunmäessä on asukkaita noin 800 ja Ketunpesissä noin 200.
Kirjallisuutta

Utra: Unohtumaton Utra – Utran historia- ja perinnekirja. Toim. Erkki Myller & Unto Martikainen. 2000.
Noljakka: Noljakan kirja. 2004.
Niinivaara: Vaaran laelta veden ääreen: Niinivaaran ja Penttilän entistä elämää. 1999
Hukanhauta: Hilkka Haaksluoto ym. (toim.): Kylästä kaupunginosiksi - Hukanhauta, Penttilä Utra - historiaa ja nykypäivää. Hukanhaudan asukasyhdistys, 1996, 154 s.
Rantakylä: Kinnunen, Ulla: Meidän kaikkien Rantakylä: Rantakylän kyläkirja. 1997.
Keskusta: Paalanen, Osmo: Kotikortteli Linnunlahdella: historiikki Joensuun kaupungin korttelista n:o 64(69). 1996.
Linnunlahti: Tapio Kosunen, toim: Linnunlahti
Neljä kaupunkimaantieteellistä kuvaa Joensuusta. 1997.
Oravuo, Ritva: Promenadeja ja puistosoittoja: Joensuun historialliset puistot. 1998.
Joensuun luonto-opas. 1988.
Jumalan maja ihmisten keskellä: Joensuun evankelis-luterilaisten seurakuntien kirkot ja kappelit. 2003.
Virratvuori, Jussi: Yhdessä & yksityisesti. Puoli vuosisataa yhteiselämää Leinikkitie 3:n Selvaag-taloissa.
Aiheesta muualla

Karjalaisen juttusarja Joensuun kaupunginosista[vanhentunut linkki]
Noljakan uutta ranta-asutusta.
Siihtalaa rautatiesillalta nähtynä.
Niinivaaran Vesitorninpuistoa.
Niinivaara Joensuun kaupungintalon edustalta, Pielisjoen toiselta puolelta kuvattuna. Ylimpänä näkyy Pohjois-Karjalan keskussairaalan rakennuksia.
Niinivaaralle tyypillistä on 1930–1950-lukujen omakotitalot, sekä 1960-lukulaisista uudemmat kerrostalot.
Jääpallon ykkösdivisioona 1993–1994

| Jääpallon I-divisioona 1993–1994 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  9
Nousseet joukkueet:  Narukerä ja ToPV
Ylempi sarjataso:  Bandyliiga
  ← 1993 :  1995 → 
Jääpallon Ykkösdivisioona kaudella 1993-1994 pelattiin kaksilohkoisena. Lohkojen kaksi parasta selviytyivät jatkosarjaan, jonka kaksi parasta jatkoivat liigakarsintaan. Narukerä voitti etelälohkon hävittyään vain yhden ottelun Kulosaaren Vestalle. Pohjoislohkossa ToPV oli ylivoimainen voittaen kaikki ottelunsa. Lohkovoittajat pitivät pintansa myös jatkosarjassa ja etenivät Bandyliigan karsintasarjaan.
I-divisioona

Lohkojen kaksi parasta jatkosarjaan.
I-divisioona > Jatkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tornion Palloveikot | 6 | 5 | 1 | 0 | 46-11 | 11 |
| Porin Narukerä | 6 | 3 | 1 | 2 | 46-23 | 7 |
| Kulosaaren Vesta | 6 | 2 | 0 | 4 | 21-40 | 4 |
| Rovaniemen Palloseura | 6 | 1 | 0 | 5 | 14-42 | 2 |
ToPV ja Narukerä karsintasarjaan Bandyliigan neljän heikoimman kanssa.
Karsintasarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Oulun Palloseura | 5 | 4 | 0 | 1 | 43-27 | 8 |
| Veitsiluodon Vastus | 5 | 3 | 1 | 1 | 49-32 | 7 |
| Porin Narukerä | 5 | 3 | 0 | 2 | 35-27 | 6 |
| Porvoon Akilles | 5 | 3 | 0 | 2 | 33-37 | 6 |
| Tornion Palloveikot | 5 | 3 | 0 | 2 | 33-27 | 6 |
| PaSa Bandy | 5 | 0 | 0 | 5 | 17-40 | 0 |
Narukerä nousi Bandyliigaan. Seuraavaksi kaudeksi sarjaa kuitenkin laajennettiin 12 joukkueen sarjaksi, jolloin myös ToPV nostettiin, ja PaSa Bandy sai pitää sarjapaikkansa.
Kaakkolammi (Hämeenlinna, Munakas)

| Kaakkolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°56′39″N, 24°24′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Räikälänjoen valuma-alue (35.89)
Laskuoja:  oja Alajärveen 
Järvinumero:  35.892.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  99,2 m  
Rantaviiva:  0,602 km  
Pinta-ala:  2,505 ha  
 fiKaakkolammi 
Kaakkolammi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Munakkaan kylässä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat matsämaata. Lammen luoteispäässä rantaan ulottuu peltopalsta. Lampi on autio.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajärven alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 99,2 metriä mpy. Lampeen on johdettu johto-oja, joka tuo Kaakonkankaan suon ja Isosuon kuivatusvesiä. Sen laskuoja laskee Alajärveen, jonka vedenpinta on 70 senttimetriä alempana.
Kadonnut maailma

Kadonnut maailma tai The Lost World tarkoittaa seuraavia asioita:
Kadonnut maailma (The Lost World), Arthur Conan Doylen romaani vuodelta 1912
Kadonnut maailma (The Lost World), Michael Crichtonin romaani vuodelta 1995
Kadonnut maailma (The Lost World), Doylen romaaniin perustuva elokuva vuodelta 1925
Kadonnut maailma (The Lost World), Doylen romaaniin perustuva elokuva vuodelta 2001
Kadonnut maailma: Jurassic Park (The Lost World: Jurassic Park), Crichtonin romaaniin perustuva elokuva vuodelta 1997
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kadonnut maailma”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jääpato

Jäidenlähtö Salon Uskelanjoessa vuonna 2010. Sillan kohdalla on jäätukos.
Vuoden 1886 jääpatotulvan jäänteet Moirajoella Ontarion Bellevillessä.
Jääpato , joskus myös jäätukos , syntyy virtaveteen yleensä jäidenlähdön aikana, kun uomaan ahtautuu yhtäaikaa liian paljon jäitä . Jään patoutumisen käynnistyminen riippuu uoman morfologiasta, jäälauttojen koosta ja rakenteesta sekä veden virtausnopeudesta. Aluksi syntyy tukos, joka estää kelluvien jäälauttojen vapaan kulkemisen alavirtaan päin. Tukos voi olla pitkäkin, mutta ainakin alkuvaiheessa vesi pystyy ohittamaan tukoksen alakautta. Jos veden paine pakkaa jäälautat päällekkäin ja kääntää niitä vedessä poikittain, alkaa tukos muuttua padoksi, joka haittaa jo veden ohivirtausta. Jääpadon taakse kertyy silloin paljon vettä, joka voi alkaa tulvimaan uoman rannoille ja sen ympäristöön. Kun jääpato lopuksi laukeaa, voi seurauksena olla purkautumistulva, jossa on tavalliseen verrattuna moninkertainen vesimäärä ja joka lähtee virtaamaan jäiden mukana alajuoksulle päin.
Jääpatotulvien torjunta

Jääpatojen aiheuttamia tulvia esiintyy Suomessa vuosittain Simojoella, Tornionjoella, Ounasjoella ja Ivalojoella. Niissä virtaamat ovat suurimmillaan yleensä yhdestä kahteen viikkoa jäidenlähdön jälkeen . Jumiutunut jääpato voi vedenpinnan noustua työntää jäälohkareita päin rantojen kiinteistöjä. Joen ylittävät sillat ovat myös vaarassa, jos jäälohkareet painautuvat siltarakenteita vasten. Nouseva vesi kastelee rakennuksien perustuksia ja tielle levitessään vaarantaa liikenneturvallisuutta. Jos vesi virtaa voimakkaasti, voi se kaataa liikkuvan ihmisen, nostaa autoja kellumaan veden varaan ja viedä mennessään muutakin omaisuutta. Tulvan torjunnassa kannattaa yrittää saada jäämassa turvallisesti liikkeelle jäänsahauksella tai hiekoittamalla jään pinta, jotta jää lämpenisi ja haurastuisi riittävästi. Jumiutunut pato voidaan yrittää räjäyttää liikkeelle, mutta se ei aina onnistu. Nouseva vesi voidaan pitää poissa rakennuksista esimerkiksi väliaikaisella tulvapenkereillä ja viemäröinnin tukkimisella.
Jääpadon syntymekanismi > Jääpadon syntymisen rajanopeus

Jos virtaveden virtausnopeus on  U ja jääpadon muodostumisessa veden kriittinen nopeus on  U_{c}, niin kaavalla
voidaan arvioida jäätukoksen tai -padon syntymistä ehdosta  U>U_{c} ( \rho  on veden ja  \rho _{i} ilman tiheys,  g on putoamiskiihtyvyys,  h on jään paksuus ja  K\approx 1 on jäälauttojen muodosta riippuva kerroin).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jääpato Wikimedia Commonsissa
Kamaishi

| Kamaishi (釜石市) |
| --- | --- |
 Raudan historian museo
 lippu:  symboli
 Kamaishin sijainti Iwaten prefektuurissa
 Kamaishi
 Koordinaatit: 39°16′33″N, 141°53′09″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Prefektuuri:  Iwaten prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  440,34 km²
Väkiluku (10/2020):  32 297
 – Väestötiheys:  73 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Machilus thunbergii
 – Kukka:  Japaninsarjalilja
 – Lintu:  Valkonaamaliitäjä
 
 https://www.city.kamaishi.iwate.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamaishi (jap. 釜石市, Kamaishi-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Iwaten prefektuurissa. Se sijaitsee Tyynenmeren rannikolla prefektuurin kaakkoisosassa. Kaupungin rannikko kuuluu Sanrikun rannikkoseutuun, sisämaassa kaupungin alue nousee Kitakamivuorille. Kaupungin keskusta satamineen on rakentunut Kamaishinlahden pohjukkaan. Kamaishissa on 32 297 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 440,34 neliökilometriä.
Kamaishi on Japanin modernin raudanvalmistuksen syntysija: sieltä löydettiin magnetiittia 1700-luvun alkupuolella, ja raudantuotanto masuunilla siellä aloitettiin vuonna 1857. Meiji-restauraation jälkeen se kasvoi nopeasti kalastajakylästä teollisuuskaupungiksi. Kaupunkioikeudet Kamaishi sai vuonna 1937. Kaupunkia tuhosivat pahoin sekä vuosien 1896 ja 1933 tsunamit että pommitus toisessa maailmansodassa, mutta suurempia vaikeuksia aiheutti terästeollisuuden alasajo 1980-luvulta lähtien: 1960-luvulta 2010-luvulle kaupungin väkiluku laski yli 40 000 hengellä. Kalastus on edelleen merkittävä elinkeino, ja kaupunkiin onkin sijoittunut myös kalastukseen liittyvää elintarviketeollisuutta. Vuonna 2011 Tōhokun maanjäristys ja tsunami aiheuttivat kaupungissa 994 ihmisen kuoleman, ja 2 957 asuinrakennusta tuhoutui kokonaan.
Kamaishin nähtävyyksiin kuuluu terästeollisuuden jälkeensä jättämä rakennusperintö, josta Hashinon masuunin jäänteet on valittu vuonna 2015 Unescon maailmanperintöluetteloon osana kohdetta ”Meiji-kauden Japanin teollisen vallankumouksen sijaintipaikat: rauta ja teräs, laivanrakennus ja kivihiili”. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Sanriku-fukkyōn kansallispuistoon. Kamaishia palvelevat JR Higashi-Nihonin Kamaishi-linja ja Sanriku-rautateiden Rias-linja.
Kuvia

Kamaishin kaupunkikuvaa
Kamaishin kaupungintalo
Tsunamin aiheuttamia vahinkoja Kamaishissa
Kamaishin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kamaishi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Julie Ann Taylor

| Julie Ann Taylor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Julie Ann Taylor
Syntynyt: 29. tammikuuta 1966 (ikä 58)  Orangen piirikunta, Kalifornia
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Julie Pickering Jean Howard
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:  Mutsumi Otohime (Love Hina) Ai Tanabe (Planetes) Yukari Hayasaka (Paradise Kiss)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Julie Ann Taylor (s. 29. tammikuuta 1966 Orangen piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Ura

Julie Ann syntyi ja kasvoi Orangen piirikunnassa, Kaliforniassa vuonna 1961. Ollessaan seitsemänvuotias hän kiinnostui näyttelemisesti ja high schoolissa Julie Ann liittyi teatterin pariin esiintymään näytelmissä ja musikaaleissa. Vuonna 1983 hänestä tuli The Young Americans Song and Dance -yhtiön jäsen, jonka aikana Julie Ann teki hetkellisesti kiertueita pitkin Yhdysvaltoja ennen siirtymistään opiskelemaan näyttelemistä UCLA:han. Hänet muun muassa palkittiin UCLA:ssa Natalie Wood Acting -palkinnolla The Feast of Youth esityksessä näyteltyään F. Scott Fitzgeraldin vaimoa Zeldaa. Julie Ann esiintyi myös Romeo ja Julia näytelmässä Juliaa, jonka myötä hän pääsi mukaan Will & Company kiertueelle esiintymään Shakespearin näytelmissä.
Valmistuttuaan collegesta hän löysi itselleen päivätyön Los Angelesista ympäristöjärjestön parista. Samaan aikaan Julie Ann jatkoi työskentelyä teattarin parissa.
Ura > Ääninäyttely

Vuonna 1995 Julie Ann kävi ääninäyttelemisen kursseja ja päätyi dubbaamaan animea ystävän ystävän kautta. Vuotta myöhemmin hän teki ensimmäisiä äänirooleja ja on tämän jälkeen saanut useita äänirooleja niin animesarjoissa, kuin videopeleissä. Julie Annin listaan mahtuu sarjoja, kuten Bleach, Otogizoshi, Duel Masters, Planetes, Love Hina, Lucky Star, Rozen Maiden ja Samurai Champloo.
Aiheesta muualla

Anime News Network
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
CrystalAcids
CrystalAcids
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Kadotetut enkelit

| Kadotetut enkelit> Lost Angels |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hugh Hudson
Käsikirjoittaja:  Michael Weller
Tuottaja:  Rosenman Howard
Säveltäjä:  Philippe Sarde
Kuvaaja:  Juan Ruiz-Anchia
Leikkaaja:  David Gladwell
Lavastaja:  Alex Tavoularis
Pääosat:   Donald Sutherland  Amy Locane  Adam Horovitz 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Orion Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadotetut enkelit (Lost Angels) on Michael Wellerin kirjoittama elokuva vuodelta 1989. Elokuvassa näyttelevät Donald Sutherland, Amy Locane sekä Beastie Boys -yhtyeen Adam Horovitz ensimmäisessä elokuvaroolissaan. Noin 116-minuuttisen elokuvan on ohjannut Hugh Hudson.
Juoni

Tavallisen amerikkalaisperheen poika Tim viedään tyttöystävineen yksityiseen psykiatriseen sairaalaan heidän jouduttuaan ongelmiin kotikaupungissaan. Tim on aluksi hämmentynyt, mutta pian hän ystävystyy tohtori Charlesin (Sutherland) kanssa, jolla tuntuu olevan omiakin ongelmia selvitettävänä.
Ján Mucha

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. joulukuuta 1982 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Belá nad Cirochou , Tšekkoslovakia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 189 cm
Lempinimi: Honzo
Junioriseurat
1997–2000: Inter Bratislava
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2002 2002–2005 2005 2005–2010 2010– | Inter Bratislava MŠK Žilina → Humenné (laina) Legia Varsova Everton | 0 (0) 32 (0) ? (?) 95 (0) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2008– |  Slovakia | 18 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. kesäkuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. kesäkuuta 2010.
Ján Mucha (s. 5. joulukuuta 1982 Belá nad Cirochou) on slovakialainen jalkapallomaalivahti, joka siirtyi kesällä 2010 Englannin Valioliigan Evertoniin ja pelasi vuosina 2013–2015 Venäjällä. Kaudella 2017–2018 hän edusti puolalaista Termalica Niecieczaa.