stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jumppapallo

Kuntoilija yhdistämässä harjoittelussaan jumppapallon ja käsipainot
Jumppapallo (myös fitnesspallo tai fitball) on ilmalla täytetty, pehmeä kuntoiluväline. Se on halkaisijaltaan yleensä noin 55–75 senttimetriä. Jumppapalloa voi käyttää monenlaisiin harjoituksiin, mutta se soveltuu erityisesti keskivartalon vahvistamiseen, sillä epävakaan pallon päällä istuminen tai makaaminen vaatii keskivartalolihasten käyttöä. Jumppapallon kehitti vuonna 1963 nimellä Swiss Ball italialainen Aquilino Casani.
Jumppapalloa voi käyttää myös tuolina, mutta sen hyöty siinä käytössä on kiistanalainen. Jumppapalloa käytetään joskus myös raskauden ja synnytyksen apuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jumppapallo Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 2004

Kirjallisuusvuosi 2004 käsittelee vuoden 2004 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Edinburghista tuli ensimmäinen UNESCOn kirjallisuuspääkaupunki (City of Literature).
Juhani Korhosen ja Risto Rantalan toimittama teos Suomalaisia kirjailijoita ilmestyi.
Toimittaja Ilkka Kylävaaran teos Taistolaisuuden musta kirja: Muistoja on kokoelma muistelmia ja 1970-luvun kirjallisia lähteitä, joita Kylävaara kommentoi vapaamuotoiseen tyyliin. Se antoi taistolaisuudesta varsin synkän kuvan. Vielä samana vuonna ilmestyi vastineeksi Kylävaaralle yhteiskuntatieteilijä Heikki Mäki-Kulmalan Taistolaisuuden harmaa kirja. Lisäksi aihetta käsitteli kaunokirjallisesti kirjailija Raija Oranen romaanissaan Kohtauspaikka Marinad.
Julkaisuja

Cecelia Ahern – P.S. Rakastan sinua
Iain M. Banks – Algebraisti
Antony Beevor – Taistelu Kreetasta
Roberto Bolaño – 2666
Umberto Eco (toim.) – Kauneuden historia
Kari Hotakainen – Iisakin kirkko
Markku Kuisma – Kahlittu raha, kansallinen kapitalismi: Kansallis-Osake-Pankki 1945–1995
Jeff Lindsay – Dexterin pimeät unet
Reko Lundán – Rinnakkain
David Mitchell – Cloud Atlas (suom. Pilvikartasto, 2008)
Reijo Mäki – Huhtikuun tytöt
Audrey Niffenegger – The Time Traveler's Wife (suom. Aikamatkustajan vaimo, 2005)
Mikko Rimminen – Pussikaljaromaani
Philip Roth – Salajuoni Amerikkaa vastaan
Frank Schätzing – Pedot (romaani)
Juha Siltala – Työelämän huonontumisen lyhyt historia
Ilmar Talve – Kolme kotimaata: Omaelämäkerta
Jari Tervo – Myyrä (kirja)
Juha Valste – Apinasta ihmiseksi
Tuomas Vimma – Helsinki 12 (esikoisromaani)
Myydyimmät kirjat

Vuoden myydyin kotimainen kaunokirja: Laila Hietamies, Kallis kotimaa
Vuoden myydyin käännöskaunokirja: Dan Brown, Da Vinci -koodi
Vuoden myydyin kotimainen lasten- ja nuortenkirja: Kirsi Kunnas & Christel Rönns, Tapahtui Tiitiäisen maassa
Vuoden myydyin käännetty lasten- ja nuortenkirja: J. K. Rowling, Harry Potter ja Feeniksin kilta
Vuoden myydyin tietokirja: Mitä Missä Milloin 2005
Vuoden myydyin kotimainen sarjakuvakirja: Juba Tuomola, Viivi ja Wagner 7
Vuoden myydyin käännetty sarjakuvakirja: Walt Disney, Aku Ankan taskukirja 297: Tähtikaksikko (tupla)
Vuoden myydyin taskukirja: Reijo Mäki, Keltainen leski
Vuoden myydyin äänikirja: Heli Laaksonen, Jänes pussis
Palkintoja

Neal Stephenson
Peter Straub
Helena Sinervo
Elina Sana
Lois McMaster Bujold
Mikko Rimminen
Aki Salmela
Anna-Maija Viitanen
Elfriede Jelinek
Kari Hotakainen
Edward P. Jones
Rakel Liehu
Jo Walton
Jumpru (merenkulku)

Jumpru.
Jumpru eli aaveensilmä, jungfru, ilmapylpyrä tarkoittaa laivanrakennuksessa kovasta puusta tehtyä litteänpyöreää plokia, jossa on kolme tai neljä pyöreää reikää. Sitä käytetään aluksen kiinteän takilan pingotuksessa. Myöhemmin sen korvasi vanttiruuvi.
Aiheesta muualla

Kuivaniemen talonpoikaispurjehduksesta, ots. "Jumprut ja plokit" (Arkistoitu – Internet Archive)
Jumper

| Jumper |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Doug Liman
Käsikirjoittaja:  David S. Goyer
Tuottaja:  Simon Kinberg
Säveltäjä:  John Powell
Kuvaaja:  Barry Peterson
Leikkaaja:  Saar Klein
Pukusuunnittelija:  Magali Guidasci
Pääosat:  Hayden Christensen Rachel Bilson  Samuel L. Jackson Jamie Bell Diane Lane Michael Rooker
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Kanada
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   2008-2-1414. helmikuuta 2008 (Yhdysvallat)  2008-3-77. maaliskuuta 2008 (Suomi)  
Kesto:  88 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  85 miljoonaa dollaria
Tuotto:  222 231 186 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jumper on yhdysvaltalainen vuonna 2008 ensi-iltansa saanut tieteiselokuva, jonka on ohjannut Doug Liman ja käsikirjoittanut David S. Goyer. Elokuva kertoo koulukiusatusta nuoresta, joka oppii ”hyppäämään” teleportaation avulla minne vain. Hyppääjiä metsästää joukko paladiinejä, jotka tahtovat tappaa kaikki hyppääjät. Paladiinien johtajaa näyttelee Samuel L. Jackson. Paladiineilla on sauva, joka tuottaa hyppääjään osuessaan sähköimpulsseja vaikeuttaen hyppäämistä.
Bilson ja Christensen kuvaamassa elokuvaa Roomassa marraskuussa 2006.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hayden Christensen  | … |  David Rice   |
|  Jamie Bell  | … |  Griffin   |
|  Samuel L. Jackson  | … |  Roland   |
|  Rachel Bilson  | … |  Millie Harris   |
|  Diane Lane  | … |  Mary Rice   |
|  Kristen Stewart  | … |  Sophie   |
Jump in the Fire

| ”Jump in the Fire” Metallica |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Kill ’Em All
 Äänitetty : 10–27. toukokuuta 1983, Music America Studios, Rochester, New York
 Julkaistu: 20. tammikuuta 1984
 Formaatti: MC, LP
 Tekijä(t): James Hetfield, Lars Ulrich, Dave Mustaine
 Tuottaja(t): Metallica, Paul Curcio, Johny Zazula
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 04.41
 Levy-yhtiö: Vertigo
Metallican muut singlet
| ”Whiplash” 1983 | ”Jump in the Fire” 1984 | ”Creeping Death” 1984 |
Jump in the fire on Metallican debyyttialbumi Kill ’Em Allin neljäs kappale ja yhtyeen toinen ja viimeinen single. Kappaleen säveltäjät ja sovittajat ovat yhtyeen rumpali Lars Ulrich, kitaristi-laulaja James Hetfield sekä entinen kitaristi Dave Mustaine.
Kappale julkaistiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 1982 Powermetal-demokasetilla ja myöhemmin Metal up your ass -bootlegilla. Kappale on tyyliltään melko hidastempoista thrash metalia.
Kokoonpano

James Hetfield – laulu, rytmikitara
Kirk Hammett – soolokitara
Cliff Burton – basso
Lars Ulrich – rummut
Käännös suomeksi
Keltaängelmä

| Keltaängelmä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Ängelmät Thalictrum
Laji::  flavum
Kaksiosainen nimi
 Thalictrum flavum  L. 
Katso myös
   Keltaängelmä Wikispeciesissä   Keltaängelmä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keltaängelmä (Thalictrum flavum) on monivuotinen ja myrkyllinen kosteiden paikkojen leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Keltaängelmä kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Kasvi on pitkäjuurakollinen ja rönsyllinen. Lehdet ovat 10–25 cm pitkiä, korvakkeellisia ja kaljuja. Lehtilapa on puikea ja 2–3-kertaa parilehdykkäinen. Lehdykän ruoti on joskus korvakkeellinen, lapa vastapuikea tai kapean vastapuikea sekä kolmihalkoinen tai kärjestä isohampainen. Lehdyköitten liuskat ovat tylpähköjä tai suippoja, kärkilehdykkä on pituudeltaan 3–4 cm. Kukinto on lähes lehdetön, runsaskukkainen, yleensä tiheä, lyhyehkö ja usein leveä kerrannaishuiskilo. Pienikokoiset kukat ovat jokseenkin pystyjä ja niiden kukkaperä on alle yhden senttimetrin pituinen. Varhain varisevia kehälehtiä on 4–5 kappaletta. Väriltään ne ovat tavallisesti vihertävänvalkoisia. Heteitä on runsaasti. Pystyt palhot ovat 3–5 mm pitkiä ja vaaleankeltaisia, ponnet 1,2–2,3 mm pitkiä, tylppiä tai tavallisesti otapäisiä. Suomessa keltaängelmä kukkii kesä–elokuussa. Hedelmä on perätön, 3–4,5 mm pitkä pähkylä. Pähkylä on 10-harjuinen ja kapeaodallinen.
Keltaängelmä muistuttaa ulkonäöltään hoikkaängelmän alalajeja etelänhoikkaängelmää ja pohjanhoikkaängelmää. Se voi myös risteytyä hoikkaängelmän kanssa lajien yhteisillä kasvupaikoilla.
Levinneisyys

Keltaängelmää tavataan lähes koko Euroopasta lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaan länsiosia, eteläisintä Italiaa, Kreikkaa, Etelä-Venäjää, Islantia ja mantereen arktisia alueita. Levinneisyysalue jatkuu Aasiassa edelleen Länsi-Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Lisäksi lajia kasvaa myös Turkissa ja Marokossa. Suomessa keltaängelmää voi tavata koko maasta aivan Pohjois-Lappia lukuun ottamatta. Laji yleisyys kuitenkin vaihtelee suuresti. Runsaimmillaan laji on Ahvenanmaalla, Uudellamaalla, Hämeessä sekä Pohjois-Pohjanmaan ja Etelä-Lapin rannikkoseuduilla. Monin paikoin maan keski- ja itäosissa, esimerkiksi Savossa ja Keski-Suomessa, laji on hyvin harvinainen ja kadonnut monilta vanhoilta kasvupaikoiltaan.
Elinympäristö

Keltaängelmä vaatii kasvupaikaltaan runsaasti kosteutta. Se kasvaa rantaniityillä, -pensaikoissa ja -lehdoissa, pellonojissa, tervaleppäkorvissa sekä kosteilla niityillä. Joskus lajia tavataan myös hieman kuivemmilla kasvupaikoilla.
Käyttö

Keltaängelmä on vanha hyötykasvi, jota käytettiin ennen vanhaan yleisesti villan värjäämiseen. Keltaista väriä saatiin erityisesti kasvin juurakoista. Kasvia on käytetty kansanlääkinnässä myös haavojen parantamiseen. Keltaängelmän juuren pääasiallinen alkaloidi on berberiini.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Keltaängelmän levinneisyys Suomessa
Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Keltaängelmä (Thalictrum flavum) (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontoportti: Keltaängelmä
Nettikasvio: Keltaängelmä  (Thalictrum flavum)[vanhentunut linkki]
The National Center for Biotechnology Information: The alkaloids of the roots of Thalictrum flavum L. (englanniksi)
Keltaängelmän runsasheteisiä kukkia.
Keltaängelmä kuvattuna C. A. M. Lindmanin teoksessa Bilder ur Nordens Flora (1917–1926).
Kirjallisuusvuosi 2005

Kirjallisuusvuosi 2005 käsittelee vuoden 2005 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Taivalkosken keskustorilla paljastettiin Kalle Päätalon muistomerkki kesällä 2005. Muistomerkin nimi on Kirja.
Vapaasti verkkoon julkaistava Raamattu 2005 -raamatunkäännöshanke aloitettiin.
Näköispainos salaperäisestä Voynichin käsikirjoituksesta julkaistiin.
Suomen dekkariseura kiinnitti Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Rauhankatu 11 olevan asuinkerrostalon seinään muistolaatan, jossa lukee: ”Tässä talossa asui kotimaisen dekkarin klassikkohahmo komisario Palmu”. Palmun kotiosoitetta ei mainita Waltarin kirjoissa, mutta elokuvassa Kaasua, komisario Palmu! nähdään Palmun kotitalon porraskäytävä, jonka elokuvaharrastajat tunnistivat Rauhankatu 11:ksi.
Julkaisuja

Paul Auster – Sattumuksia Brooklynissa (suom. 2008)
Margaret Atwood – The Penelopiad: The Myth of Penelope and Odysseus (suom. Penelopeia: Penelopen ja Odysseuksen myytti, 2010)
Bo Carpelan – Berg (suom. Kesän varjot)
Elena Ferrante – Amalian rakkaus
Elina Hirvonen – Että hän muistaisi saman
Kazuo Ishiguro – Ole luonani aina (engl. Never Let Me Go)
Risto Isomäki – Sarasvatin hiekkaa
Juha Itkonen – Anna minun rakastaa enemmän
Hanna-Riikka Kuisma – Elinkautinen (novelleja, esikoisteos)
Stieg Larsson – Män som hatar kvinnor, suom. Miehet jotka vihaavat naisia, 2006
Håkan Nesser – Från Doktor Klimkes horisont
Sofi Oksanen – Baby Jane
Timo Parvela – Ella aalloilla
Ilkka Remes – Nimessä ja veressä
J. K. Rowling – Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Arto Salminen – Kalavale
Roman Schatz – Suomesta, rakkaudella
Mihail Šiškin – Венерин Волос (suom. Neidonhius, 2015)
Tommy Wieringa – Joe Speedboat (hollanninkielinen romaani, suom. 2008)
Tuomas Vimma – Toinen
Myydyimmät kirjat

Vuoden myydyin kotimainen kaunokirja: Ilkka Remes, Nimessä ja veressä
Vuoden myydyin käännöskaunokirja: Dan Brown, Enkelit ja demonit
Vuoden myydyin kotimainen lasten- ja nuortenkirja: Mauri Kunnas & Tarja Kunnas, Koiramäen Martta ja Ruuneperi
Vuoden myydyin käännetty lasten- ja nuortenkirja: A. A. Milne & E. H. Shepard, Nalle Puhin kootut kertomukset
Vuoden myydyin tietokirja: Mitä Missä Milloin 2006
Vuoden myydyin kotimainen sarjakuvakirja: Juba Tuomola, Viivi ja Wagner 8
Vuoden myydyin käännetty sarjakuvakirja: Walt Disney, Aku Ankan taskukirja 305: Tuulihattu (tupla)
Vuoden myydyin taskukirja: Paulo Coelho, Alkemisti
Vuoden myydyin äänikirja: Eläköön lapsi
Palkintoja

Sirkka Turkka
China Miéville
Peter Straub
Bo Carpelan
Sami Koski, Mika Rissanen, Juha Tahvanainen; Jari Leskinen, Anssi Juutilainen
Susanna Clarke – Jonathan Strange & herra Norrell
Tuomas Kyrö
Risto Oikarinen
Kaijamari Sivill
Harold Pinter
Sjón
Marilynne Robinson
Zinaida Lindén
Susanna Clarke
Juha Repo

Juha Repo (vasemmalla) Kankkusen kartanlukijana vuoden 2001 Suomen rallissa.
Juha Repo (s. 31. lokakuuta 1957) on suomalainen kartanlukija. Hän on toiminut Juha Kankkusen kartanlukijana vuodesta 1997, jonka kanssa hän voitti kaksi MM-rallia vuonna 1999. Vuoden 2004 Pariisi–Dakar-rallin ja 2003 Neste-rallin aikana hän toimi Ari Vatasen kartturina ja vuonna 2004 hän toimi muun muassa Tunturirallissa kartanlukijana Jari Latvalalle.
Aiheesta muualla

eWRC-sivustolla (englanniksi)
José López Ortiz

José López Ortiz (10. heinäkuuta 1898 San Lorenzo del Escorial – 4. maaliskuuta 1992) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hän kuului augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 17. syyskuuta 1922 ja nimitettiin Tuin hiippakunnan johtoon 10. heinäkuuta 1944. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gaetano Cicognani, jota avustivat Casimiro Morcillo González ja Jesús Mérida Pérez.
López Ortiz sai 18. helmikuuta 1969 nimityksen Espanjan sotilasarkkipiispaksi ja Gradumin titulaariarkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle sotilasordinariaatin johdosta 28. toukokuuta 1977. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
José Luís Vidigal

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: José Luis da Cruz Vidigal
Syntymäaika: 15. maaliskuuta 1973 (ikä 51)
Syntymäpaikka:  Lubango, Portugalin Länsi-Afrikka
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 191 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992–1994 |  O Elvas | 60 | (3) |
| 1994–1995 |  Estoril Praia | 27 | (0) |
| 1995–2000 |  Sporting CP | 110 | (5) |
| 2000–2004 |  Napoli | 86 | (8) |
| 2004–2005 |  Livorno | 30 | (3) |
| 2005–2006 |  Udinese | 23 | (1) |
| 2006–2008 |  Livorno | 35 | (1) |
| 2008–2009 |  Estrela Amadora | 15 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 386 | (24) |
Maajoukkue
| 2000–2002 |  Portugali | 15 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
José Luís da Cruz Vidigal (s. 15. maaliskuuta 1973 Lubango, Portugalin Länsi-Afrikka) on portugalilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Vidigal pelasi urallaan pääsarjatasolla Portugalin Primeira Ligan Sporting Clube de Portugalissa ja CF Estrela da Amadorassa sekä Italian Serie A:n SSC Napolissa, AS Livorno Calciossa ja Udinese Calciossa. Yhteensä hän pelasi Primeira Ligassa 115 ja Serie A:ssa 92 ottelua. Vidigal voitti Portugalin mestaruuden Sportingissa kaudella 1999–2000.
Portugalin maajoukkueessa Vidigal pelasi 11 ottelua vuonna 2000 ja neljä ottelua vuonna 2002. Hän oli mukana EM-kisoissa 2000 ja kuului myös Portugalin neljänneksi sijoittuneeseen olympiajoukkueeseen Atlantassa 1996.
Joulun tähdet (vuoden 1994 albumi)

| Joulun tähdet Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1994
 Tyylilaji: Joulumusiikki
 Kesto: 51.17
 Levy-yhtiö: Fazer Musiikki
Joulun tähdet -albumisarjan muut julkaisut
|   | Joulun tähdet 1994 | Joulun tähdet 2002 |
Joulun tähdet – uusia joululauluja - ja tuttujakin! on eri suomalaislaulajien joululauluja sisältävä albumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Albumin laulut ovat uusia, lukuun ottamatta kappaleita "Valkea joulu", "Helkkää pienet tiu'ut" sekä "Tähti tähdistä kirkkain".
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Esittäjä | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Muistojen kultaamat joulut | Katri Helena | 4.24 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Joulurauhaa | Joel Hallikainen | 5.06 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Helkkää pienet tiu'ut | Essi Wuorela | 2.38 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Taas joulu saapuu | Ressu Redford | 3.49 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Tähti tähdistä kirkkain | Paula Koivuniemi | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Jouluaattona vasta | Armi ja Danny | 2.33 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Kun jouluyö taas saa | Anna Hanski | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Koivukuja viiden joulu | Kake Randelin | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Milloin on joulu | Arja Koriseva | 3.19 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Joulupuun haaveistain rakennan | Timo Turpeinen | 4.20 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Tuo meille jouluksi lunta | Taneli Mäkelä | 3.07 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Valkea joulu | Eino Grön | 3.12 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Joulun tunnelma | Meiju Suvas | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Kyyneleitä joulupuurossa | Heikki Salo | 4.40 |  |  |  |  |  |  |
Joulupalmu

| Joulupalmu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Arecales
Heimo::  Palmukasvit Arecaceae
Suku::  Joulupalmut Adonidia
Laji::  merrillii
Kaksiosainen nimi
 Adonidia merrillii  (Becc.) Becc. (1919) 
Katso myös
   Joulupalmu Wikispeciesissä   Joulupalmu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Joulupalmu (Adonidia merrillii) on joulupalmujen (Adonidia) sukuun kuuluva palmulaji. Joulupalmun alkuperäistä levinneisyysaluetta on Borneon saari ja Filippiinit, missä se kasvaa merenrannikon kosteissa metsissä. Viljeltynä joulupalmu on levinnyt myös muun muassa Karibianmeren saarille.
Aiheesta muualla

Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Joulupalmu (Adonidia merrillii)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Adonidia merrillii (englanniksi)
ITIS: Adonidia merrillii (englanniksi)
Johannes XIX

| Johannes XIX |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Romanus
Syntynyt: Rooma
Kuollut: 1032 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  1024
Paavius päättyi:  1032
Edeltäjä:  Benedictus VIII
Seuraaja:  Benedictus IX
Paavi Johannes XIX (k. lokakuussa 1032), hallitsi vuosina 1024–1032. Hänen oikea nimensä oli Romanus.
Hän seurasin paavina veljeään Benedictus VIII:tta, ja he molemmat kuuluivat Tusculumin sukuun. Kun hänet valittiin paaviksi, hänellä ei ollut uskonnollista virkaa, vaan hän oli konsuli ja senaattori. Hänet vihittiin piispaksi vain, jotta hänestä olisi voitu tehdä paavi.
Hänellä ei ollut kirkollisia ennakkoluuloja - eikä myöskään tietoa kirkkohistoriasta - minkä hän osoitti vastaanottamalla suuret lunnaat, jotta Konstantinopolin patriarkasta olisi tehty ekumeeninen piispa. Esityksen aiheuttaman raivon takia hänen oli kuitenkin lähes välittömästi vetäydyttävä sopimuksesta.
Keisari Henrik II Pyhän kuoltua 1024 hän antoi tukensa Konrad II:lle, joka hoveineen kruunattiin korein menoin Pietarinkirkossa pääsiäisenä 1027.
Johannes XIX:n kuoltua hänen veljenpojastaan Benedictus IX:stä tehtiin paavi, vaikka tämä oli vielä nuori. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi ollut vasta 12-vuotias, mutta luultavasti hän oli noin 18- tai 20-vuotias.
Seuraava Johanneksen nimeä kantanut paavi oli Johannes XXI eikä Johannes XX-nimistä paavia ole olemassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes XIX Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Benedictus VIII | Paavi | Seuraaja: Benedictus IX |
Josip Jelačić

| Josip Jelačić |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1801 Petrovaradin, Sotilasraja
Kuollut: 20. toukokuuta 1859 (57 vuotta) Zagreb
Koulutus ja ura
   
Kreivi Josip Jelačić Bužimski (myös saksaksi Joseph Graf Jellachich von Bužim) (16. lokakuuta 1801 Petrovaradin, Sotilasraja – 20. toukokuuta 1859 Zagreb) oli kroatialainen upseeri ja valtiomies, joka Itävallan keisarikunnan alaisen Kroatian baanina auttoi murskaamaan unkarilaisten kapinan vuonna 1848. Häntä pidetään nykyään kroatialaisena kansallissankarina. Zagrebin keskusaukio on nimetty Jelačićin mukaan.
Elämä ja ura

Jelačić liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1819 ja taisteli bosnialaisia vastaan vuonna 1845. Hänet nimitettiin Kroatian baaniksi maaliskuussa 1848 kroaattien anomuksesta, ja keisari ylensi hänet samalla kenraaliluutnantiksi, kun nationalistit olivat ottamassa Unkaria haltuunsa. Hän miehitti välittömästi Kroatian suurimman sataman Rijekan. Baanina Jelačić tuki uskollisesti Habsburgien monarkiaa eteläslaavilaista nationalismia korostamalla ja unkarilaisten valtaannousua vastustamalla. Samalla Jelačić torjui Ljudevit Gajin kannattaman itsenäistymisliikkeen illyrismin. Vaikka hänen separatistiset toimenpiteensä aiheuttivat aluksi epäluottamusta Itävallan keisarillisessa hovissa, niiden todellinen tavoite eli unkarilaisen nationalismin vastustaminen, tunnustettiin pian, ja Unkarin vallankumouksen väkivaltaisempien voimien noustua valtaan hänet palkittiin keisarikunnan yhtenäisyyden huomattavimpana puolestapuhujana. Hänen vaatimuksestaan Kroatian valtiopäivät julisti Kroatian itsenäiseksi Unkarin nationalistisesta hallituksesta. Itävallan hallitus kuitenkin tuomitsi tämän separatismin, ja 19. kesäkuuta Jelačić erotettiin virastaan. Kun keisarillinen hallitus sai voittoja Unkarin nationalisteja vastaan, keisari Ferdinand palautti hänet virkaansa.
Syyskuussa 1848 Jelačić johti keisarilliset joukot Unkariin ja ylitti Dravan 40 000 kroaatin johdossa. Budan taistelun jälkeen hän solmi unkarilaisten kanssa kolmen päivän aselevon, jotta hän voisi avustaa marsalkka Alfred zu Windischgrätzia Wienin vallankumouksen kukistamisessa. Lokakuussa 1848 Schwechatissa hän kukisti Unkarin kansallismielisten joukkojen johtajan Artúr Görgeyn, mikä vaikutti suuresti vallankumouksen kukistamiseen. Talvella 1848–1849 hän johti Windischgrätzin alaisuudessa Itävallan joukkojen oikeaa siipeä, valloitti Mosonmagyaróvárin ja Győrin ja kukisti unkarilaiset Mórissa. Budan takaisinvaltauksen jälkeen hänet nimitettiin eteläisen armeijan ylipäälliköksi. Aluksi hän saavutti jonkin verran menestystä Józef Bemiä vastaan, mutta 14. heinäkuuta 1849 unkarilaiset löivät hänet Kishegyesin luona ja ajoivat hänet Tonavan yli. Hän ei osallistunut sodan loppuosaan, vaan palasi Zagrebiin hallinnoimaan Kroatiaa. Vuonna 1853 hänet nimitettiin Montenegroa vastaan lähetetyn armeijan ylipäälliköksi, ja vuonna 1855 hänestä tehtiin kreivi. Hänen muistelmansa julkaistiin Wienissä vuonna 1851.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Josip Jelačić Wikimedia Commonsissa
Juri Averbah

Juri Averbah 80-vuotispäivänään
Juri Lvovitš Averbah (ven. Юрий Львович Авербах; 8. helmikuuta 1922 Kaluga – 7. toukokuuta 2022) oli venäläinen shakinpelaaja ja vanhin elossa ollut suurmestari. Hänellä oli isänsä puolelta saksalaisia juuria, ja sukunimen alkuperäinen kirjoitusasu on Auerbach.
Averbah voitti moskovanmestaruuden kolmesti: vuosina 1949, 1950 ja 1962. Hänestä tuli suurmestari vuonna 1952 ja hän voitti vuonna 1954 shakin neuvostoliitonmestaruuden. Vuonna 1956 hän jakoi myös ensimmäistä sijaa Boris Spasskin ja Mark Taimanovin kanssa, mutta hävisi katkaisupelit.
Averbah on niin ikään tunnettu shakista kirjoittaja. Hänen merkittävin julkaisunsa on kolmiosainen loppupelejä käsittelevä teos. Se julkaistiin Moskovassa vuosina 1956–1962. Kommentoitu laitos julkaistiin vuonna 1980.
Vuonna 1972 Averbah ryhtyi Neuvostoliiton Shakkiliiton presidentiksi. Hän väistyi virasta vuonna 1977 ja jatkoi varapresidenttinä. 8. helmikuuta 2022 Averbahista tuli historian ensimmäinen sata vuotta täyttänyt suurmestari. Vaikka hänen näkönsä ja kuulonsa olivat heikentyneet, hän vietti aikaa pelin parissa.
Aiheesta muualla

Juri Averbah ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
FIDE-kortti: Juri Averbah (englanniksi)