stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sakai
Kaupunkikuva ja nähtävyydet > Temppelit ja pyhäköt

Sakaissa sijaitseviin merkittäviin buddhalaisiin temppeleihin lukeutuu esimerkiksi Myōkoku-ji, joka rakennettiin alun perin vuonna 1562. Se tunnetaan käpypalmuistaan, jotka Oda Nobunaga siirrätti legendan mukaan Azuchin linnaan. Puut kuitenkin itkivät öisin paluutaan temppelille ja ne jouduttiin siirtämään takaisin. Myōkoku-ji tunnetaan myös Sakain välikohtauksen tapahtumapaikkana vuonna 1868, kun 11 samuraita teki siellä rituaali-itsemurhan. Sakain keskusta-alueella sijaitsevat myös muiden muassa Nanshū-ji, joka perustettiin vuonna 1557, paloi Toyotomi Hideyoshin ja Tokugawa Ieyasun välisessä taistelussa ja rakennettiin uudelleen vuonna 1617, sekä sitä vanhempi Daian-ji, jonka päähalli on muunnettu temppeliksi yksityishuvilasta. Sen liukuovia koristavat maalaukset, joiden arvellaan olevan Kanō-koulukunnan käsialaa.
Sakain suuralueella ovat myös Sugawaran pyhäkkö ja Aguchin pyhäkkö. Sugawaran pyhäkkö tunnetaan paikallisesti nimillä Tenjinsan tai Ebessan, ja sen kerrotaan saaneen alkunsa Sakain rannalle huuhtoutuneen Sugawara no Michizanea esittävän puuveistoksen juhlinnasta. Se tunnetaan kesällä tulikärpästen katselupaikkana. Aguchin pyhäkössä säilytetään useita tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteita.
Hieman kauempana keskustasta sijaitsee Mozu Hachiman-gūn pyhäkkö, jota pidetään keisari Kinmein valtakaudella 500-luvulla perustettuna ja joka tunnetaan syksyisestä Tsukimi-festivaalistaan. Ōtori-taisha Nishin suuralueella oli vuorostaan entisen Izumin provinssin merkittävin pyhäkkö. Sen päähalli on rakennettu vanhaan ōtori-tyyliin ja se tunnetaan myös esimerkiksi iirispuutarhastaan. Lähettyvillä on Nara-kauden munkki Gyōkin syntymäpaikka Ebara-ji. Kaupungin eteläosassa Minamin suuralueella sijaitsevat vuonna 670 perustettu Hōdō-ji, jossa on tärkeäksi kulttuurikohteeksi otettu Kamakura-kauden ruokailuhalli, ja Sakurai-jinja, jonka myös Kamakura-kaudella rakennettu haiden-halli on yksi Japanin kansallisaarteista. Miharan suuralueella sijaitseva zenbuddhalainen Hōun-jin temppeli taas perustettiin vuonna 1672: sen päähallissa on 3 333 buddhapatsasta ja se on erityisen tunnettu atsaleoistaan.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet > Museot ja historialliset kohteet

Sakaissa sijaitseviin museoihin lukeutuvat esimerkiksi kaupungin historiaa esittelevä Sakain kaupunginmuseo, M.C. Mihara eli Miharan historiallinen museo, Sakain kaupungin kulttuuritalo, jossa sijaitsevat Alphonse Muchan ja 1900-luvun alkupuolen sakailaisen runoilijan Akiko Yosanon töitä esittelevät museot, ja avaruusalusta muistuttava lastenmuseo Big Bang. Polkupyörämuseo esittelee vuorostaan polkupyöräilyn historiaa, ja Sakain käsityökeskukseen eli Hamono-museoon on kerätty Sakaissa harjoitettujen perinteisten käsityötaitojen, kuten veitsien, suitsukkeiden, mattojen, merilevätuotteiden, polkupyörien ja makeisten valmistuksen historiaa. Kaksi museota esittelee Senbokun alueen historiaa: Senboku Suemuran arkeologinen museo, jossa on Senboku New Town -lähiön rakentamisen aikana löydettyä esineistöä, ja Kotanijō-museo, joka sijaitsee vanhan linnan paikalla. Kaupungissa on myös Sophia Sakai -planetaario ja kaksi ihmisoikeusmuseota.
Pian vuoden 1615 jälkeen rakennettu Yamaguchi-suvun talo (jap. 山口家住宅, Yamaguchi-ke jūtaku) on otettu Japanin tärkeiden kulttuurikohteiden luetteloon. Se on hieno esimerkki Edo-kauden alkupuolen arkkitehtuurista. Toinen Edo-kauden rakennus on asesepän talo (jap. 鉄砲鍛冶屋敷, Teppō kaji yashiki), joka on ainoa jäljelle jäänyt asekauppa Edo-kaudelta. Se edustaa Sakain huomattavaa aseidenvalmistusperinnettä. Sen no Rikyūn asuintalo ei ole säilynyt nykypäivään, mutta sen paikka kaivoineen on nähtävillä, kuten myös muistomerkki Akiko Yosanolle, jonka kotitalo paloi toisessa maailmansodassa. Kaupungin satama-alueella sijaitsee vuorostaan vuonna 1877 rakennettu länsimaalaistyylinen, kuusikulmion muotoinen puinen majakka, yksi Sakain symboleista. Muita Meiji-kauden rakennuksia ovat vuonna 1907 valmistunut puinen Hamadera-kōenin rautatieasema, jonka arkkitehti Tatsuno Kingo suunnitteli myös Tokion rautatieaseman, ja vanha Tennō-vesisäiliö, jossa on käytetty punatiiltä.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet > Puistot

Varsinkin Sakain pohjoisosat on rakennettu tiheään, mutta kaupungissa on myös useita suuria puistoja. Daisenin puisto on yksi Sakain symboleista. Se sijaitsee Nintoku-ryōn hautakummun ja Richū-ryōn hautakummun välissä ja on 35,6 hehtaarin laajuinen. Osakanlahden rannalla kaupungin länsiosassa on Hamaderan puisto, joka perustettiin jo vuonna 1873 ja on siten Osakan prefektuurin puistoista vanhin. Se tunnetaan männyistään ja ruusupuutarhoistaan, mutta siellä on myös urheilukenttiä ja maauimala. Myös pienempi Ōhaman puisto tarjoaa erilaisia urheilumahdollisuuksia. Keskustan itäpuolella sijaitsee vuorostaan laaja, vuonna 1972 perustettu Ōizumi-ryokuchin puisto, jonka metsäisellä 95 hehtaarin alueella on yli 300 000 puuta. Kaupungin itä- ja eteläosissa sijaitsee useita muita pienempiä puistoja ja viheralueita. Myös satama-alueelle on rakennettu uusia puistoja, kuten Minato-Sakai Green Plaza ja Ocean Fureai Plaza, joista näkyy kirkkaalla säällä Awajishiman saarelle saakka.
Kulttuuri > Juhlat ja tapahtumat

Merkittäviin Sakaissa järjestettäviin tapahtumiin kuuluvat esimerkiksi vuodesta 1974 lokakuisin järjestetty Sakai-festivaali paraateineen, myös lokakuussa pidettävät kaupungin olympialaiset ja marraskuisin järjestettävä maatalousfestivaali. Perinteisiä uskonnollisia festivaaleja (matsuri) ovat Mozu Hachiman-gūn pyhäkön 300 vuoden ajan juhlittu Tsukimi- eli kirjaimellisesti kuunkatselufestivaali futondaiko-rumpulavoineen, jotka painavat noin kolme tonnia ja joiden kantamiseen tarvitaan 70 henkeä, Sakurai-jinjan Kamakura-kaudelta saakka periytyvä ko-odori-tanssi, Ōtori-taishalta alkava Danjiri-matsuri ja Iwatsuta-jinjan Yasaihossai-juhla, jossa kävellään tulen läpi.
Kirsikankukkien katseluun sopivia paikkoja kaupungissa on lukuisia, muiden muassa Chōzen-jin temppeli, Nishiharan puisto ja Daisenin puisto; kaupungin nimikkokukat atsaleat kukkivat vuorostaan etenkin Asakayaman vedenpuhdistuslaitoksella, joka avataan joka vuosi kukinta-aikaan noin 50 000–60 000 vierailijalle, ja Hōun-jin temppelillä, jossa on tuhat atsaleaa. Ōtori-taishalla pidetään kesäkuisin sadantuhannen kurjenmiekan Ayame-festivaali.
Kulttuuri > Perinteiset käsityöt ja teollisuus

Sakaissa harjoitetaan edelleen useita perinteisiä pienteollisuuden aloja:
Veitsien valmistus (jap. 刃物, hamono) sai Sakaissa alkunsa tupakan leikkaamiseen tarvittavista veitsistä 1500-luvulla. Sakailaiset veitset nousivat maanlaajuiseen kuuluisuuteen Edo-kaudella ja niiden valmistusta varten luotiin valtion monopoli (Sakaikiwame-sinetti). Veitset ovat nykyisinkin ammattikokkien suosiossa.
Merilevän käsittely (jap. 昆布, konbu) alkoi Sakaissa Edo-kauden keskivaiheilla 1700-luvulla Hokkaidōlta kaupunkiin johtavan meritien myötä. Merileväteollisuuden huippukausi oli Taishō-kaudella ja Shōwa-kauden alussa, jolloin kaupungissa oli yli 150 merilevänkäsittelijää.
Suitsukkeiden tuotanto levisi Sakaihin Kiinasta 1500-luvun lopulla; Japanin ensimmäiset suitsukkeet valmistettiin Sakaissa. Tuohon aikaan vilkkaana kauppasatamana Sakaissa oli saatavilla suitsukkeisiin tarvittavaa tuoksuvaa puuta, ja kaupungissa oli erityisen suuri määrä temppeleitä, jotka tarvitsivat suitsuketta. Joitakin erityisen hienoja suitsukkeita valmistetaan edelleen käsityönä.
Wazarashi-kankaiden valmistus on lähtöisin Ishizugawa-joen varrelta, koska valmistukseen tarvittiin runsaasti vettä. Tuotanto alkoi Edo-kaudella. Kankaidenvalmistajia on edelleen noin 30. Kevyiden yukata-kimonojen värjäys alkoi puolestaan toisen maailmansodan jälkeen, kun värjääjiä muutti Osakasta Sakaihin wazarashi-kankaan valmistusalueelle.
Dantsū-mattojen (jap. 緞通) valmistuksen aloittajana pidetään Edo-kauden keskivaiheilla elänyttä lankakauppiasta. Meiji-kaudella niistä tuli yksi Japanin merkittävimmistä vientituotteista ja niiden valmistus on nykyään jälleen elpynyt.
Polkupyörien valmistuksen aloittivat asesepät Meiji-kaudella alun perin maahan tuotujen polkupyörien korjaamisen ja varaosatuotannon kautta. Sakaissa valmistetaan edelleen merkittävä osa Japanin polkupyöristä.
Sisar- ja ystävyyskaupungit

Sakailla on kolme ulkomaista ystävyys- tai sisarkaupunkia ja kaksi japanilaista ystävyyspaikkakuntaa. Berkeley ja Wellington ovat sisarkaupunkeja, Lianyungang ystävyyskaupunki. Ensimmäinen yhteistyösopimus solmittiin Berkeleyn kanssa vuonna 1967. Ystävyyskaupunkisuhteen lisäksi Sakain satamalla on yhteistyösopimus Lianyungangin sataman kanssa.
Berkeley, Kalifornia, Yhdysvallat, vuodesta 1967
Lianyungang, Jiangsu, Kiina, vuodesta 1983
Wellington, Uusi-Seelanti, vuodesta 1994
Tanegashiman saari, Japani, vuodesta 1986
Higashiyoshinon kylä, Japani, vuodesta 1986
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sakain kaupungin internetsivut (japaniksi)
Sakai: Kansai's Lost City Osaka Insider (englanniksi)
おもてなしの心でお迎えします～堺の観光～ Sakain nähtävyyksiä (japaniksi)
| n k Osakan prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Daitō  Fujiidera  Habikino  Hannan  Higashi-Ōsaka  Hirakata  Ibaraki  Ikeda  Izumi  Izumi-Ōtsu  Izumi-Sano  Kadoma  Kaizuka  Kashiwara  Katano  Kawachi-Nagano  Kishiwada  Matsubara  Minō  Moriguchi  Neyagawa  Osaka (pääkaupunki)  Ōsaka-Sayama  Sakai  Sennan  Settsu  Shijōnawate  Suita  Takaishi  Takatsuki  Tondabayashi  Toyonaka  Yao  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Minami-Kawachin piirikunta (Chihaya-Akasaka · Kanan · Taishi) · Mishiman piirikunta (Shimamoto) · Senbokun piirikunta (Tadaoka) · Sennanin piirikunta (Kumatori · Misaki · Tajiri) · Toyonon piirikunta (Nose · Toyono) |  |
Nanshū-jin temppeli helmikuun puolivälissä
Stereokuva Nintoku-ryōn kofun-hautakummusta Sakaissa
Sen no Rikyūn asuintalon sijaintipaikka Sakaissa
Aseiden valmistusta Sakaissa Edo-kaudella teoksessa Izumi meishozue
Sakain suuralueet
Hankai-raitioteiden Shukuinin pysäkki Sakaissa
Ilmakuva Sakain keskusta-alueelle vuonna 1985.
Richū-ryōn kofun maantasosta nähtynä
Sakurai-jinjan haiden Kamakura-kaudelta on kansallisaarre
Sakain vanha majakka
Näkymä Daisenin puiston japanilaiseen puutarhaan
Sakain kaupungintalo
Uninvited (videopeli)

| Uninvited |
| --- | --- |

Kehittäjä:  ICOM Simulations
Julkaisija:  Mindscape Kemco (NES)
Säveltäjä:  Hiroyuki Masuno, Kento's Group (NES)
Pelimoottori:  MacVenture
Julkaistu:  Macintosh 1986 Amiga, Atari ST, MS-DOS 1987 Apple IIGS, Commodore 64 1988 Famicom 1989 NES kesäkuu 1991 Windows 3.x 1993 PlayStation 4 NA lokakuu 2017
Lajityyppi:  seikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E10+  
Alusta:  Apple IIGS, Macintosh, Atari ST, Commodore 64, Amiga, NES, MS-DOS, Windows 3.x, Pocket PC
Jakelumuoto:  levyke, pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Uninvited on ICOM Simulationsin kehittämä ja Mindscapen ja Kemcon julkaisema point and click -seikkailupeli. Peli julkaistiin vuonna 1986 Macintoshille ja käännettiin myöhemmin muille alustoille parannetuilla grafiikoilla ja väreillä.
Kuvakaappaus pelin NES-versiosta.
Juoni

Pelin sankari joutuu autolla kolariin, joka räjähtää törmäyksessä. Kun sankari on selviytynyt onnettomuudesta, hän huomaa sisarensa kadonneen (tarkempi sisar riippuu pelin versiosta).
Vastaanotto

Pelin Amiga-versio on saanut Commodore User -lehden arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Aiheesta muualla

Uninvited MobyGamesissa (englanniksi)
Uninvited Hall of Light -sivustolla (englanniksi)
Cookinsaarten dollari

Cookinsaarelaiset kolikot $5, $1, 5¢, 10¢, $2.
Cookinsaarten dollari oli Cookinsaarilla käytössä oleva rahayksikkö vuoteen 1995 asti. Se jakaantuu 100 senttiin, vaikka joissain 50 sentin kolikoissa on merkintä 50 tene. Myös Uuden-Seelannin dollaria käytetään.
Oseanian rahayksiköt
Australian dollari
Kiribati
Nauru
Norfolkinsaari
Tuvalu
CFP-frangi
Ranskan Polynesia
Uusi-Kaledonia
Wallis ja Futuna
Cookinsaarten dollari
Fidžin dollari
Uuden-Seelannin dollari
Cookinsaaret
Niue
Tokelau
Pitcairnsaaret
Papua-Uuden-Guinean kina
Samoan tala
Salomonsaarten dollari
Tongan paʻanga
Yhdysvaltain dollari
Amerikan Samoa
Guam
Pohjois-Mariaanit
Marshallinsaaret
Mikronesian liittovaltio
Palau
Vanuatun vatu
Linkkikirjasto

Linkkikirjasto on palvelu, joka on sisältää käsin tehdyn luettelon verkkosivuista. Linkkikirjasto sisältää aiheen mukaan järjestyn luettelon verkkosivuista. Linkkikirjasto on samankaltainen kuin hakukone, mutta ei ole identtinen sen kanssa, vaan hakukone pääasiassa kerää sivuja automaattisesti kun taas linkkikirjaston käsittelyssä on ihmisiä lisäämässä linkkejä.
Linkkikirjastot sisälsivät vain valikoituja verkkosivuja, jotka oli järjestetty selaamista varten. Sivut järjestettiin aiheiden mukaan ja ylläpitoa tehtiin tyypillisesti ihmisvoimin eikä automaattisesti ohjelmistolla. Sivujen hakijalle sivut esiintyivät kategorioissa ja valikoissa. Ihmiset katsoivat, luokittelivat ja luetteloivat sivustoja käsin linkkikirjastoihin.
Tunnetuimpia linkkikirjastoja ovat Open Directory Project ja Yahoo!, suomalaisista muiden muassa Makupalat. Google käyttää omassa palvelussaan Open Directory Project-hakemistoa.
Linkkikirjastot kuuluvat vanhimpiin www-sivuihin. Internetin alkuaikoina oli vielä mahdollista ylläpitää suurta kokoelmaa linkkejä kaikille tai useimmille www-sivuille.
Jorma Hentilä

| Jorma Hentilä |
| --- | --- |
 Jorma Hentilä Setan edustajakokouksessa 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. helmikuuta 1937 (ikä 87)
Poliitikko
Puolue:  Vasemmistoliitto
Entiset puolueet:  Suomen Kansan Demokraattinen Liitto
Kotipaikka:  Helsinki
Jorma Hentilä (s. 5. helmikuuta 1937) on suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka on toiminut muun muassa Suomen kansan demokraattisen liiton pääsihteerinä (1977–1984) sekä Alkoholipolitiikka-lehden ja Nordisk Alkohol- och Narkotikatidskriftin päätoimittajana (1984-2000). Lisäksi hän toiminut Setan puheenjohtajana (1983-1991) sekä kaupunginvaltuutettuna Oulussa (1965–1967) ja Helsingissä (1985–2004).
Yksityiselämä

Hentilän puoliso oli 24 vuoden ajan toimittaja Max Rand. Rand kuoli syöpään 1992. Hentilän toinen pitkäaikainen puoliso oli sateenkaarikristittyjen keskeinen vaikuttaja Timo Hinkula, joka kuoli äkillisesti vuonna 2010.lähde?
Lari Kangas

| Lari Kangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Lari Kangas
Syntynyt: 29. tammikuuta 1973 (ikä 51) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  200 cm
Paino:  110 kg
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1995–1997:   The College of Saint Rose
Seurajoukkueet
1997–1998 1998–2000 2000–2001 2001–2003 2003–2004:   Pantterit  Torpan Pojat  Porvoon Tarmo  ABC Kings  UU-Korihait
Lari Kangas (s. 29. tammikuuta 1973 Helsinki) on suomalainen kansalaisaktivisti, joka on vaikuttanut erityisesti Suomen kehitysyhteistyössä sekä ulkoministeriön virkamiehenä että Helsingin yliopistossa ja kansalaisjärjestöissä. Kangas on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri Stellenboschin yliopistosta ja on edustanut Suomea Kehitysmaasuhteiden neuvottelukunnan (KESU) jäsenenä ja Suomen hallituksen nimittämänä maaohjelmaneuvotteluissa Namibiassa 1998 ja Etiopiassa 2000.
Kangas on myös entinen koripalloilija ja edustanut Korisliigassa Korihaita ja Torpan Poikia. I-divisioonassa hän on edustanut Porvoon Tarmoa, Panttereita, Visa-Basketia ja Kiri-60:ta. Kaudella 2006–2007 Kangas toimi jonkun aikaa Porvoon Tarmon toiminnanjohtajana, mutta erosi ja siirtyi toisiin tehtäviin jo ennen vuoden loppua. Kauden aikana joukkueesta tehtiin myös dokumenttielokuva, Täynnä Tarmoa, jossa Kangas on suuressa roolissa.
Kangas on toiminut myös Suomen Palloliiton yhdenvertaisuushankkeessa projektipäällikkönä. Hanke sai Suomen Punaisen Ristin Inhimillinen Kädenojennus –palkinnon ”rohkeudesta toimia rasismia vastaan” vuonna 2009. Vuonna 2010 SDP:n 42. puoluekokous asetti Lari Kankaan puoluesihteeriehdokkaaksi. Hän kuitenkin hävisi vaalit selvästi Mikael Jungnerille, joka sai yli 75% annetuista äänistä.
Kangas on työskennellyt pitkään Afrikassa ja on vuonna 2019 perustetun Cape Town Tigers koripallojoukkueen omistaja.  Joukkue voitti Etelä-Afrikan mestaruuden vuosina 2021, 2022 ja 2023 ja eteni Basketball Africa League:n finaaleihin vuosina 2022, 2023 ja 2024.
Teokset

Uutta Tietoa Ihmisoikeuksista.  Helsinki:  Ulkoasiainministeriö, 1999.  ISBN 951-724-278-6
Namibian Democracy Consolidated?  VDM Verlag Dr. Mueller, 2008.  ISBN 978-3-8364-7958-5
Aiheesta muualla

Kankaan blogi
Lari Kangas Medium kirjoitukset
Luettelo Porvoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Porvoon julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Porvoossa julkisilla paikoilla olevat pysyvät julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat.  Porvooseen on liitetty Porvoon maalaiskunta.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ Tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Graffitiseinä | Kokonniemen vanha jätevedenpuhdistamo, Kokonniementien ja Uddaksentien risteys, Kokonniemi | Rakennus on purettu | Somervuori, KimKim Somervuori, Mäenpää, TeemuTeemu Mäenpää ja The Great Wave off Kanagawa | 2015 | 2023 | Rakennus on purettu. |  |  |
Luettelo suomalaisen nimipäiväkalenterin miesten nimistä

Tämä on täydellinen luettelo miesten etunimistä, jotka esiintyvät suomalaisessa nimipäiväkalenterissa. Vuodesta 2025 lähtien nimipäiväkalenterissa on 448 miestennimeä.
Viimeisin uudistus tehtiin vuoden 2020 alussa, jolloin nimipäiväkalenteriin lisättiin 15 uutta miesten etunimeä.
A

Aadolf
Aamos
Aapeli
Aapo
Aappo
Aarne
Aarni
Aarno
Aaro
Aaron
Aarre
Aarto
Aatami
Aatos
Aatto
Aatu
Ahti
Ahto
Ahvo
Aimo
Aki
Akseli
Aku
Albert
Ale
Aleksanteri
Aleksi
Aleksis
Alfred
Ali
Allan
Alpi
Alpo
Altti
Alvar
Alvi
Andreas
Ano
Anselmi
Anssi
Antero
Anton
Antti
Antto
Anttoni
Arhippa
Arho
Ari
Armas
Arsi
Arto
Arttu
Artturi
Arvi
Arvo
Asko
Aslak
Asmo
Asser
Atro
Atso
Atte
August
Aukusti
Aulis
Auno
Auvo
B

Benjamin
D

Daavid
Daniel
E

Edvard
Edvin
Eeli
Eelis
Eemeli
Eemi
Eemil
Eerik
Eerikki
Eero
Eetu
Eevert
Einari
Eino
Elia
Elias
Eliel
Eljas
Elmer
Elmeri
Elmo
Ensio
Eppu
Erkka
Erkki
Ernesti
Erno
Esa
Esaias
Esko
F

Felix
Frans
G

Gabriel
H

Hannes
Hannu
Hans
Harri
Heikki
Heimo
Heino
Hemminki
Hemmo
Henri
Henrik
Henrikki
Herkko
Herman
Hermanni
Hugo
I

Iikka
Iiro
Iisakki
Iivari
Iivo
Ilari
Ilja
Ilkka
Ilmari
Ilmo
Ilpo
Ilppo
Immanuel
Immo
Into
Isko
Ismo
Isto
J

Jaakkima
Jaakko
Jaakob
Jaakoppi
Jalmari
Jalo
Jami
Jani
Janne
Jare
Jari
Jarkko
Jarmo
Jarno
Jasper
Jasu
Jere
Jeremias
Jesper
Jesse
Jimi
Jiri
Joakim
Joel
Johannes
Joni
Jonne
Jonni
Jooa
Joona
Joonas
Joonatan
Joose
Joosef
Jooseppi
Jori
Jorma
Jose
Jouko
Jouni
Jousia
Juha
Juhana
Juhani
Juho
Jukka
Julius
Jussi
Justus
Juuso
Jyri
Jyrki
K

Kaapo
Kaappo
Kaapro
Kaarle
Kaarlo
Kai
Kaius
Kalervo
Kaleva
Kalevi
Kalle
Kari
Karri
Kasper
Kasperi
Kauko
Kauno
Keijo
Keimo
Kerkko
Kevin
Kim
Kimi
Kimmo
Klaus
Konsta
Konstantin
Kosti
Kristian
Kuisma
Kullervo
Kustaa
Kustavi
Kusti
Kyösti
L

Lari
Lasse
Lassi
Launo
Lauri
Leevi
Lenni
Leo
Leon
Luka
Luukas
Lyly
M

Mainio
Manne
Manu
Markku
Marko
Markus
Martin
Martti
Matias
Matti
Mauno
Maunu
Max
Mauri
Mies
Miika
Miikka
Mika
Mikael
Miki
Mikko
Miko
Milo
Mio
Miro
Miska
N

Neo
Nestori
Niila
Niilo
Niki
Niklas
Niko
Nikodemus
Nikolai
Nikolas
Nooa
Noel
Nuutti
Nyyrikki
O

Ohto
Oiva
Okko
Olavi
Oliver
Olli
Onni
Orvo
Oskar
Oskari
Osmo
Ossi
Ossian
Otso
Otto
Oula
P

Paavali
Paavo
Panu
Pasi
Patrik
Paul
Pauli
Paulus
Peetu
Pekka
Pekko
Pellervo
Pentti
Pertti
Perttu
Petja
Petri
Petteri
Pietari
Pirkka
Pyry
Päiviö
Päivö
R

Raafael
Raimo
Raine
Rainer
Raino
Rami
Rasmus
Rauli
Rauno
Reijo
Reima
Reino
Reko
Rene
Rikhard
Riku
Risto
Robert
Robin
Rolf
Roni
Roope
S

Sakari
Saku
Salomo
Salomon
Sami
Sampo
Sampsa
Samu
Samuel
Samuli
Santeri
Santtu
Sasu
Saul
Sauli
Sebastian
Seppo
Severi
Silvo
Simo
Sipi
Sippo
Sisu
Soini
Sulevi
Sulho
Sulo
Sylvester
T

Taavetti
Taavi
Tahvo
Taisto
Taito
Taneli
Tapani
Tapio
Tarmo
Tarvo
Tatu
Tauno
Teemu
Teijo
Tenho
Teo
Teppo
Terho
Tero
Teuvo
Tiitus
Timi
Timo
Tino
Toimi
Toivo
Tomi
Tommi
Toni
Topi
Topias
Torsti
Touko
Tuomas
Tuomo
Turkka
Turo
Tuukka
Tuure
U

Ukko
Uljas
Untamo
Unto
Uolevi
Uoti
Urho
Urmas
Urpo
Usko
Uuno
V

Valdemar
Valentin
Valio
Valo
Valto
Valtteri
Veeti
Veijo
Veikka
Veikko
Veini
Veli
Venni
Verneri
Vertti
Vesa
Vihtori
Viktor
Vilhelm
Vilho
Vili
Viljami
Viljo
Ville
Vilppu
Visa
Voitto
Väinämö
Väinö
Y

Ylermi
Yrjänä
Yrjö
Pivdennoukrajinsk

| Pivdennoukrajinsk (Південноукраїнськ) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Pivdennoukrajinsk
 Koordinaatit: 47.8230°N, 31.1775°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Mykolajivin alue
Piiri:  Voznesenskin piiri
Perustettu:  1975
Kaupungiksi:  1987
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,39 km²
Väkiluku (2013):  40 555
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Suuntanumero(t):  +380 5136
Rekisterikilpi:  BE
 
 yu.mk.ua 
Pivdennoukrajinsk (ukr. Південноукраї́нськ) on kaupunki Ukrainan eteläisen Mykolajivin alueen luoteisosassa, Mustaanmereen laskevan Etelä-Bug-joen varrella. Kaupungissa on vuoden 2013 arvion mukaan 40 555 asukasta. Kaupungista on 125 kilometriä eteläkaakossa sijaitsevaan aluekeskus Mykolajiviin ja runsas 300 kilometriä pääkaupunki Kiovaan pohjoisessa. Vuoteen 2024 asti kaupungin nimi oli Južnoukrajinsk (ukr. Южноукраї́нськ).
Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos Pivdennoukrajinskissa.
Kaupungin nimeä kantava rautatieasema sijaitsee kymmenen kilometrin päässä. Kaupunkiasutuksen itäpuolella sijaitsee tekojärvi, ja sen vastarannalla kaupungin päätyöllistäjä, Energoatom-yhtiön Etelä-Ukrainan ydinvoimalaitos (47.8123°N, 31.2192°E), joka on yksi viidestä Ukrainan ydinvoimalasta. Vuonna 2013 voimalassa oli käytössä kolme 1980-luvulla käynnistettyä ydinreaktoria tyyppiä VVER-1000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pivdennoukrajinsk Wikimedia Commonsissa
Kaupunkiin keskittynyt portaali (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi) (yuzhnoukrainsk.osp-ua.info)
Khums

Khums (arab. خمس‎‎, ”viidennes”) tarkoittaa šiialaisessa islamissa uskonnollista almuveroa (zakat). Sitä maksetaan viidennes siitä, mikä ansaitaan tai saadaan saaliiksi. Vero katsotaan määrätyksi Sotasaaliitteen suurassa 8:41: ”Ja tietäkää, että hankkimastanne sotasaaliista kuuluu viides osa Jumalalle, toisin sanoen Hänen lähettiläälleen ja tämän lähiomaisille, orvoille, köyhille ja vaeltajille - - ”
Šiialaisen hadithin mukaan verotuksen kohteena ovat voitto tai ylimääräinen tulo, rikkaus, missä ei voida erottaa oikeutettua tuloa epäoikeutetusta, kaivokset ja mineraalit, merestä sukelletut kalliit kivet, aarteet, maa, jonka vääräuskoinen dhimmi ostaa muslimilta sekä sotasaalis.
Sunnalaisessa verotuksessa almuvero zakat jaetaan kohteen mukaan kahdeksaan yhtä suureen osaan.
Luettelo suomalaisen nimipäiväkalenterin naisten nimistä

Tämä on täydellinen luettelo naisten etunimistä, jotka esiintyvät suomalaisessa nimipäiväkalenterissa. Vuodesta 2020 lähtien nimipäiväkalenterissa on 493 naistennimeä.
Viimeisin uudistus tehtiin vuoden 2025 alussa, jolloin nimipäiväkalenteriin lisättiin 18 uutta naisten etunimeä.