stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teppo Virta

| Teppo Virta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. syyskuuta 1962
Kuollut: 18. toukokuuta 2020 (57 vuotta)
Jääkiekkoilija
Pituus:  178 cm
Paino:  72 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1981–1986
Seurat:  TPS (SM-liiga) Turun Toverit I-divisioonaa
NHL-varaus:  147. varaus, 1981 New York Islanders
Valmennusura
Vuodet:  2014-2020
Seurat:  Dubai Oilers Kisa-Eagles
Teppo Virta (2. syyskuuta 1962 – 18. toukokuuta 2020) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä, joka pelasi SM-liigassa 1980-luvulla. Hän edusti Suomea 12 B-maaottelussa ja 7 nuorten maaottelussa. New York Islanders varasi hänet NHL:ään varausnumerolla 147 vuonna 1981. Samana vuonna varattiin viisi muutakin TPS:n junioripelaajaa: Hannu Virta, Jali Wahlsten, Mauri Eivola, Heikki Leime ja Kari Kanervo.
Virta pelasi SM-liigaa TPS:n joukkueessa vuosina 1981–1984 ja saavutti SM-hopeaa ensimmäisellä kaudellaan 1981–1982. Kaudella 1984–1985 hän pelasi Turun Toverien joukkueessa I-divisioonaa mutta palasi vielä yhdeksi kaudeksi TPS:n liigajoukkueeseen. Kaikkiaan hän pelasi SM-liigassa neljän kauden aikana 103 runkosarjaottelua, joissa hän teki 19 maalia ja antoi 28 maalisyöttöä. Lisäksi hän pelasi 23 pudotuspeliä ja teki niissä kaksi maalia, molemmat kaudella 1985–1986.
Pelaajauransa jälkeen Virta toimi Arabiemiraateissa Dubai Oilersin päävalmentajana kauden 2014–2015. Tämän jälkeen hän palasi Suomeen ja toimi kaksi kautta Kangasalla II-divisioonajoukkue Kisa-Eaglesin apuvalmentajana ja sen perään kolme kautta päävalmentajana.
Aulis Virtanen

Aulis Joel Virtanen (27. elokuuta 1926 Turku – 16. heinäkuuta 2006 Turku) oli suomalainen urheilutoimittaja ja -selostaja.
Virtanen aloitti toimittajauransa 1945 Turun Sanomissa jääkiekkotoimittajana. Hän oli toimessa viisi vuotta. Vuonna 1960 Virtanen siirtyi radio- ja televisioselostajaksi. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla Englannin liigan jalkapallo-otteluiden selostajana. Virtanen teki pitkän elämäntyön mainostoimistoalalla.
Virtanen toimi vuosikymmenien ajan kuuluttajana aina kauteen 2005–2006 saakka Turun Palloseuran kotiotteluissa. Hänet valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi #118.
Virtanen kuoli 79-vuotiaana vaikeaan sairauteen heinäkuussa 2006.
Sormisara

| Sormisara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  digitata
Kaksiosainen nimi
 Carex digitata  L. 
Katso myös
   Sormisara Wikispeciesissä   Sormisara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sormisara (Carex digitata) on sarakasvien heimoon kuuluva monivuotinen tuulipölytteinen siemenkasvi.
Ulkonäkö ja koko

Sormisara kasvaa mättäinä. Se kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Sen lehtien tupet ovat viininpunaisia, lehdet tummanvihreitä, ja talvehtivat lumen alla. Kukinnossa on kaksi tai kolme emitähkää ja yksi perätön hedetähkä. Hedelmät eli pullakot ovat päärynänmuotoisia, noin 4 mm pitkiä. Sormisaran siemenissä on rasvaa, ja muurahaiset keräävät niitä ravinnokseen ja samalla kuljettelevat niitä pitkin metsää. Sormisaran lähisukulaislaji on hyvin samannäköinen harjusormisara (Carex pallidula).
Sormisaralla voi esiintyä sormisarannoki (Anthracoidea irregularis) -nokisientä.
Levinneisyys

Sormisaraa kasvaa Baltiassa ja Keski-Euroopassa sekä Pohjoismaissa Lappia lukuun ottamatta.
Elinympäristö

Sormisara kasvaa lehdoissa ja tuoreissa kangasmetsissä.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Sormisaran (Carex digitata) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Sormisara (Carex digitata)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158237  Wikispecies: Carex digitata  BioLib: 42303  BOLD: 456700  CoL: R8XV  EoL: 1124574  EPPO: CRXDG  GBIF: 2727038  GRIN: 468832  iNaturalist: 437967  IPNI: 299459-1  NBN: NBNSYS0000002449  NCBI: 140805  Observation.org: 2398  Open Tree of Life: 354469  PalDat: Carex_digitata  PFI: 7953  Plant List: kew-225999  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:299459-1  Tropicos: 9900016  WFO: wfo-0000346034  Laji.fi: MX.40373
Sosiaalipoliittinen yhdistys

| Sosiaalipoliittinen yhdistys |
| --- | --- |
Perustettu:  1909
Toimiala:  sosiaalipolitiikka
Puheenjohtaja:  Susan Kuivalainen
Aiheesta muualla
sosiaalipoliittinenyhdistys.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sosiaalipoliittinen yhdistys (ruots. Socialpolitiska Föreningen) on vuonna 1909 perustettu tieteellinen seura, jonka tavoitteena tehdä tunnetuksi suomalaista sosiaalipolitiikkaa ja vaikuttaa sen kehitykseen. Sosiaalipoliittinen yhdistys kehittää myös toimintansa kautta sosiaalipolitiikkaa ja sen tutkimusta sekä pyrkii herättämään tieteellistä keskustelua alallaan. Yhdistys julkaisee yhdessä Sosiaalityön tutkimuksen seuran kanssa neljästi vuodessa ilmestyvää Janus-lehteä.
Historia

Sosiaalipoliittisen yhdistyksen historia alkaa vuodesta 1908, jolloin sen perustamista alettiin valmistella. Virallisesti Sosiaalipoliittinen yhdistys perustettiin vuonna 1909 nimellä Suomen Työväensuojelus- ja Sosiaalivakuutusyhdistys – Föreningen för Arbetareskydd och Socialförsäkring i Finland. Alkuvuosinaan yhdistys mm. edusti Suomen suurruhtinaskuntaa kansainvälisissä sosiaalipolitiikan kokouksissa. Itsenäisen Suomen synnyttyä yhdistys kokosi poliittisesti ja sosiaalisesti kuohuvan maan kehittämisestä kiinnostuneita kansalaisia joskus paremmalla, joskus heikommalla menestyksellä. Sodan jälkeen yhdistys pyrki aktiivisesti vaikuttamaan sosiaalipolitiikan kehitykseen Suomessa mm. laatimalla 60-luvun sosiaalipoliittista ohjelmaa. Sosiaalipoliittinen yhdistys on 1970-luvun lopulta alkaen järjestänyt vuosittain Sosiaalipolitiikan päiviä.
Kirjallisuutta

Jaakkola, Risto & Kainulainen, Sakari & Rahkonen, Keijo (toim.): Työväensuojelusta sosiaalipolitiikkaan: Sosiaalipoliittinen yhdistys 1908–2008.  Helsinki:  Edita, 2009.  ISBN 978-951-37-5469-3
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Väestöliiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Jäsenjärjestöt: Biologian ja maantieteen opettajien liitto • Elatusvelvollisten Liitto • Filha • Finlands svenska Marthaförbund • Kotitalousopettajien liitto • Lapsettomien yhdistys Simpukka • Lapsiperheiden Etujärjestö • Liikkukaa – Sports for all • Marttaliitto • Monikulttuurisuusyhdistys Familia Club • Naisjärjestöjen Keskusliitto • Parasta Lapsille • Sateenkaariperheet • Seta • Siirtolaisuusinstituutti • Sosiaalipoliittinen yhdistys • Suomalainen Lääkäriseura Duodecim • Suomalaisuuden liitto • Suomen opiskelijakuntien liitto • Suomen Gynekologiyhdistys • Suomen Kasvatus- ja perheneuvontaliitto • Suomen Keskustanaiset • Suomen Kätilöliitto • Suomen Lastenlääkäriyhdistys • Suomen Lukiolaisten Liitto • Suomen Monikkoperheet • Suomen Seksologinen Seura • Suomen Terveydenhoitajaliitto • Suomen Uusperheiden Liitto • Suomen Vanhempainliitto • Suomen Väestötieteen Yhdistys • Suomen ylioppilaskuntien liitto • Yhden Vanhemman Perheiden Liitto
The Song Remains the Same

| The Song Remains the Same Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 27.–29. elokuuta 1973, Madison Square Garden, New York
 Julkaistu: 28. syyskuuta 1976
 Tuottaja(t): Jimmy Page
 Tyylilaji: hard rock heavy metal
 Kesto: 99.45
 Levy-yhtiö: Swan Song Records
Listasijoitukset
  1. (marraskuu 1976)   2. (1976)   6. (19. marraskuuta 1976)   8. (13. marraskuuta 1976)   21. (viikko 48, 1976)   23. (marraskuu 1976)   28. (1976)   29. (16. marraskuuta 1976)    86. (1. joulukuuta 2007)
Led Zeppelinin muut julkaisut
| Presence 1976 | The Song Remains the Same 1976 | In Through the Out Door 1979 |
The Song Remains the Same on rockyhtye Led Zeppelinin Laulu jää pystyyn -konserttielokuvan soundtrack, joka julkaistiin syyskuussa 1976. Kappalelista eroaa kuitenkin hienokseltaan elokuvan kappalelistasta. Materiaali nauhoitettiin konserteissa New Yorkin Madison Square Gardenissa elokuussa 1973.
Vuonna 2007 julkaistiin uudistettu versio, joka sisältää samoissa konserteissa äänitettyjä kappaleita, jotka eivät sisältyneet alkuperäiselle albumille.
Alkuperäinen albumi > Kappaleet > Levy 1

A-puoli
Rock and Roll – 4.03 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant)
Celebration Day – 3.49 (säv. Jones/Page/Plant)
The Song Remains the Same – 6.00 (säv. Page/Plant)
Rain Song – 8.25 (säv. Page/Plant)
B-puoli
Dazed and Confused – 26.53 (säv. Page)
Alkuperäinen albumi > Kappaleet > Levy 2

A-puoli
No Quarter – 12.30 (säv. Jones/Page/Plant)
Stairway to Heaven – 10.58 (säv. Page/Plant)
B-puoli
Moby Dick – 12.47 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant)
Whole Lotta Love – 14.25 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant)
Vuoden 2007 versio > Kappaleet > CD 1

Rock and Roll – 3.56 (säv. Jones/Page/Plant)
Celebration Day – 3.37 (säv. Jones/Page/Plant)
Black Dog – 3.46 (säv. Jones/Page/Plant)
Over the Hills and Far Away – 6.11 (säv. Page/Plant)
Misty Mountain Hop – 4.43 (säv. Page/Plant/Jones)
Since I've Been Loving You – 8.23 (säv. Page/Plant/Jones)
No Quarter – 10.38 (säv. Jones/Page/Plant)
The Song Remains the Same – 5.39 (säv. Page/Plant)
Rain Song – 8.20 (säv. Page/Plant)
The Ocean – 5.13 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant)
Vuoden 2007 versio > Kappaleet > CD 2

Dazed and Confused – 29.18 (säv. Page)
Stairway to Heaven – 10.52 (säv. Page/Plant)
Moby Dick – 11.02 (säv. Bonham/Jones/Page)
Heartbreaker – 6.19 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant)
Whole Lotta Love/Boogie Mama – 13.51 (säv. Bonham/Jones/Page/Plant/Willie Dixon)
Kokoonpano

John Bonham – rummut, lyömäsoittimet
John Paul Jones – bassokitara, kosketinsoittimet, mellotroni
Jimmy Page – kitarat, taustalaulu, theremin, tuotanto
Robert Plant – laulu
Voldemar Virolainen

Voldemar Matvejevitš Virolainen (ven. Вольдема́р Матве́евич Вирола́йнен, 1901 Pietari – 1983 Leningrad) oli pietarinsuomalainen rautatieläinen ja poliitikko.
Virolainen työskenteli Suomen ja Lokakuun rautateillä vuosina 1919–1934 ja Ašhabadin rautatien apulaispäällikkönä vuosina 1934–1939. Hän valmistui Neuvostoliiton rautatieakatemiasta vuonna 1939. Vuosina 1940–1947 hän toimi Kirovin rautatien apulaispäällikkönä ja päällikkönä.
Virolainen liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1924. Hän oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansallisuuksien neuvoston jäsen vuosina 1937–1950 ja toimi Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajana vuosina 1947–1950. Vuodesta 1947 lähtien Virolainen oli myös Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston edustaja.
Toukokuussa 1947 Virolainen vieraili korkeimman neuvoston valtuuskunnan jäsenenä Suomen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa, johon liittyi vierailu Tampereelle. Siellä hän tunnisti paikallisliikenteen höyryveturin nro 293 entiseksi Pietarin varikon veturiksi, jolla veturinkuljettaja Hugo Jalava oli auttanut V. I. Leniniä salaisissa rajanylityksissä. Löytö johti veturin lahjoitukseen Neuvostoliitolle vuonna 1957.
Virolainen oli vangittuna vuosina 1950–1954 Karjalan puoluejohtajan Gennadi Kuprijanovin erottamiseen ja Leningradin juttuun liittyen. Vuosina 1954–1957 hän työskenteli Lokakuun rautateiden osastopäällikkönä. Hänet on palkittu isänmaallisen sodan ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Virolainen on laatinut vuonna 1977 julkaistun muistelmateoksen Vihreä valo (Zeljonaja ulitsa), jossa hän kertoo muun muassa suomalaisten rautatieläisten osallistumisesta Venäjän vallankumoustapahtumiin.
Suomennettu teos

Vihreä valo. Suom. Impi Vauhkonen. Moskova: Progress, 1981.
Eino Virtanen (jalkapalloilija)

Eino Alvar Virtanen (1. tammikuuta 1914 Helsinki – 17. huhtikuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, jääkiekkoilija ja jääpalloilija.
Tukimiehenä jalkapalloa pelannut Virtanen edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1931 ja 1933–1949. Kauden 1932 hän vietti Helsingin Kullervossa. Virtanen voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1936 ja 1938. Kaikkiaan hän pelasi 15 kauden aikana 182 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Virtanen pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1934–1941 neljä maaottelua.
Jääpallossa Virtanen voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1937.
Jääkiekkoa Virtanen pelasi HJK:ssa kausina 1938–1939 ja 1942–1943. Virtaselle on myönnetty SPL:n hopeinen ansiomerkki.
Virmajärvi (Savitaipale)

| Virmajärvi |
| --- | --- |
 Eteläisen Savitaipaleen kallioperä on rapakiveä. Hiidenvuoren kalliojyrkänteet kohoavat Virmajärven vesistä Kuljunselän etelälaidalla, Hiidenniemen kärjessä.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Savitaipale
Koordinaatit:  61°09′30″N, 27°27′40″E
Järvinumero:  04.146.1.060 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,2  m tai 90  m 
Rantaviiva:  65,7  km 
Pinta-ala:  10,57 km2 
Tilavuus:  70 584 500  m3 
Keskisyvyys:  6,7  m 
Suurin syvyys:  27,0  m tai 6,7  m 
 fiVirmajärvi 
Virmajärvi on järvi ja sen rantamilla sijaitseva kylä Savitaipaleella Etelä-Karjalassa. Järven pinta-ala on 10,57 km², ja se on pinta-alaltaan Suomen 296. suurin järvi. Vedenpinnan korkeustaso on 90,2 metriä merenpinnan yläpuolella. Järven suurin syvyys on 28 metriä. Virmajärven kylästä tunnetaan kirjallinen maininta jo vuodelta 1543 (Wirmaierffi). Nimen etymologiasta ei ole selvyyttä.
Virmajärvi laskee läntisimmästä lahdestaan lähtevän, muutaman kilometrin pituisen Virmajoen kautta Mäntyharjun Korpijärvestä alkavaan vesireittiin, joka edelleen laskee Savitaipaleella Kuolimon kautta Saimaaseen. Järvessä on yli 20 saarta tai luotoa sekä useita niemiä, jotka jakavat sen pieniksi seliksi. Virmajärveä rajaa etelässä sisempi Salpausselkä. Järven eteläpäässä sijaitsee Heituinlahden kylä. 1800-luvun lopulla Virmajärven vedenpintaa laskettiin yli metri ympäröivän viljelysmaan lisäämiseksi, mistä järven ekologia ei kuitenkaan sen syvyyden ja runsasvetisyyden vuoksi juurikaan kärsinyt.
Aiheesta muualla

Etelä-Karjalan maakuntaportaali: Virkistystä Virmajärvestä[vanhentunut linkki]
Richard Sorge

Sorge vuonna 1940
Richard Sorge, koodinimeltään Ramsay (ven. Рихард Зорге, Рамзай, 4. lokakuuta 1895 Baku, Venäjä – 7. marraskuuta 1944 Tokio, Japani), oli Saksassa ja Japanissa työskennellyt Neuvostoliiton tiedustelupalvelun GRU:n vakooja. Hän toimi GRU:n vakoojana Japanissa 1930-luvun alkupuolelta lähes kymmenen vuotta. Sorge kuului Boris Gudsin Japaniin organisoimaan ja vuosina 1934–1936 johtamaan vakoilurenkaaseen. Otto Wille Kuusisen vaimo Aino Kuusinen työskenteli samassa vakoilurenkaassa Japanissa vuosina 1934–1937.
Ura

Sorge ystävystyi kommunistijohtaja ja Kominternin sihteeristön tiedusteluvastaavan Otto Wille Kuusisen kanssa ja toimi tämän avustajana ja henkivartijana Frankfurtin puoluekokouksessa vuonna 1924. Sorge kutsuttiin Moskovaan. Kominternin tiedustelu lähetti hänet vuonna 1927 Pohjoismaihin, mistä hän raportoi salanimellä X-R. Vuonna 1929 Sorge pyysi suojelijaltaan Kuusiselta siirtoa muihin töihin. Puna-armeijan neljäs osasto lähetti hänet Kiinaan. Hän radioi tietoja Kiinasta vuosina 1930–1932.
Vuonna 1931 Shanghaissa Sorge aloitti suhteen Ursula Kuczynskiin ja värväsi hänet vakoojaksi. Hänestä tuli ”Sonja”, 1900-luvun merkittävin naispuolinen vakooja, joka muun muassa välitti Neuvostoliitolle ydinaseen rakennusohjeet.
Vuonna 1933 Sorge jätti Kiinan ja siirtyi Japaniin rakentamaan uutta neuvostovakoilun verkostoa. Sorgen peiteammatti Tokiossa oli toimi Frankfurter Zeitungin Kaukoidän kirjeenvaihtajana. Sen hän oli saanut liityttyään rohkeasti Saksassa natsipuolueen jäseneksi. Sorgella oli kontakteja korkeissa japanilaispiireissä. Natsipuolueen jäsenenä hänellä oli pääsy myös Saksan lähetystöön, missä hän toimi lehdistöavustajana ja kuriirina. Sorge tunnettiin myös Suomen lähetystössä. Hän pystyi välittämään Moskovaan kaiken olennaisen tiedon Japanin politiikasta.
Ura > Merkittäviä tietoja

Sorge tiedotti Kremlille operaatio Barbarossan ajankohdasta, mutta Josif Stalin epäili tietoa virheelliseksi, eikä se johtanut toimenpiteisiin. Merkittävästi itärintaman tapahtumiin vaikutti Sorgen Neuvostoliittoon syksyllä 1941 välittämä tiedonanto Japanin suunnittelemasta hyökkäyksestä Pearl Harboriin. Sen ansiosta puna-armeija veti joukkonsa pois Mantšurian vastaiselta rajalta Moskovan puolustukseen. Tällä tavalla uskallettiin siirtää kaksi miljoonaa sotilasta Itä-Aasiasta Moskovaan, mikä auttoi torjumaan saksalaisten päähyökkäyksen marras–joulukuussa 1941. Moskovan hyökkäyksen onnistumiseksi saksalaiset olivat pohjoisessa tyytyneet vain saartamaan Leningradia. Moskovan epäonnistuneen valtausyrityksen jälkeen saksalaisten eteneminen kevät–kesällä 1942 suuntautui Kaukasukseen etelän energiavarojen haltuun ottamiseksi.
Ura > Paljastuminen

Japanin salainen poliisi pidätti Sorgen japanilaisen avustajan Ozaki Hozumin 14. lokakuuta 1941. Hozumin ilmiannon perusteella Sorge ja hänen avustajansa Max Clauzen vangittiin neljä päivää myöhemmin. Hozumi ja Sorge tuomittiin kuolemaan vuonna 1943, ja molemmat hirtettiin vakoojina 7. marraskuuta 1944. Josif Stalin ei tehnyt mitään vakoojiensa hyväksi heidän jouduttuaan kiinni. Clauzen tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen, ja hänet vapautettiin kohta Japanin antautumisen jälkeen vuonna 1945.
Tunnustuksia

Neuvostoliitto tunnusti Sorgen vuonna 1964 ja myönsi hänelle Neuvostoliiton sankarin arvonimen 5. marraskuuta 1964.
James Bondin luoja Ian Fleming kuvaili Richard Sorgea ”suurenmoisimmaksi vakoojaksi kautta aikain”.  Fleming ilmeisesti käytti Sorgea yhtenä Bondin esikuvista. Kuten innoittamansa fiktiivinen hahmo, myös Sorge oli patologinen naistenmies ja perso viinalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Sorge Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Sorge vuoden 1965 neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Sotapäällikkö

Sotapäällikkö johtaa yhteisönsä, valtionsa tai liittoutumansa sodankäyntiä.
Sotapäällikkö voi olla sotilaallinen johtaja, kuten armeijan ylipäällikkö, tai valtion johtaja sodan aikana. Esimerkiksi toisen maailmansodan aikana useilla demokraattisilla valtioilla sotapäällikköinä toimivat ammattisotilaat, kuten liittoutuneilla Dwight D. Eisenhower ja Suomella Gustaf Mannerheim. Vastaavasti diktatuurien sotapäällikköjä olivat valtioiden päämiehet, kuten Neuvostoliiton Josif Stalin ja Saksan Adolf Hitler.
Clausewitzin määritelmät

Kirjassaan Sodankäynnistä (1832) Carl von Clausewitz määrittelee aineksia, joita sotapäälliköltä vaaditaan.
Luvussa sotilaallinen nerous Clausewitzin mukaan sotapäälliköltä vaaditaan soturihenkeä, jota esiintyy etenkin raaoissa soturikansoissa. Raakalaiskansat ovat kuitenkin yleensä niin primitiivisiä, että suurten sotapäällikköjen kohoaminen niiden keskuudesta on Clausewitzin mielestä perin harvinaista. Hänen mukaansa kansan sotilaallisen nerouden yleistaso määräytyy sen yleisen henkisen kehitysasteen mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotapäällikkö Wikimedia Commonsissa
Sotarovasti

Sotarovasti on aiemmin käytössä ollut sotilaspapiston arvonimi. Latinaksi praepositus castrensis tai praepositus campestris.
Ruotsissa sotarovasti (ruotsiksi fältprost) oli viran nimikkeenä jo vuonna 1627. Ansioituneiden sotilaspappien arvonimi siitä tuli 1800-luvulla.
Preussissa oli kaksi sotarovastia (saksaksi Feldpropst), toinen luterilainen ja toinen katolinen. He toimivat armeijan papiston esimiehinä. Saksan Wehrmacht muutti vuonna 1935 tämän virkanimikkeen kenttäpiispaksi (Feldbischof).
Virka- ja arvonimen historiaa Suomessa

Suomessa Venäjän vallan aikana ensimmäisen sotarovastin arvonimen myönsi keisari vuonna 1820 ansioituneelle sotilaspapille. Suomen itsenäisyyden aikana tämä arvonimi myönnettiin vuonna 1919 kahdelle kirkkoherralle. Sotarovastista tuli sittemmin sotalaitoksen (myöhemmin puolustuslaitoksen) kirkollisen työn johtajan virkanimike. Sotarovasti johti sotilaspappien toimintaa sotaväen päällikön alaisena . lähde?
Sotarovastin virka muutettiin vuonna 1943 kenttäpiispan viraksi .
Virka- ja arvonimen historiaa Suomessa > Sotarovastin arvonimi Suomessa

Sotarovastin nimi ja arvo oli Suomessa valtionhoitajan myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain kaksi kertaa vuonna 1919 ja jota ei ole nykyisessä arvonimien luettelossa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähde |
|  1.  | 16.5.1919  | Reinhold Hedberg  | kirkkoherra, Mustasaaren kappalainen, kansanedustaja  | Mustasaari  |   |
|  2.  | 18.7.1919  | Artur Malin | kirkkoherra  | Pori |   |
Isto Virtanen

| Isto Virtanen |
| --- | --- |
 Mestaruussarjan voittaja 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1935 Tampere
Kuollut: 4. tammikuuta 2002 (66 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Koipi
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  left
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1958–1962
Seurat:  Lukko, Tappara
Isto Aulis Virtanen (17. heinäkuuta 1935 Tampere – 4. tammikuuta 2002) oli suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelasi SM-sarjassa aikana 1958–1962 ja voitti Suomen-mestaruuden Tapparan riveissä vuonna 1961. Samaisena vuonna Virtanen valittiin sarjan parhaaksi maavahdiksi ja hän osallistui Sveitsin MM-kisoihin Suomen maajoukkueessa. Hän pelasi yhteensä 12 ottelua maajoukkueessa. Vuonna 1962 Virtanen voitti SM-pronssia. Ensimmäiset kaksi kautta Virtanen edusti Lukkoa. Hän pelasi vielä yhden ottelun Tapparassa kautena 1969-1970. Nopeista jalkojensa reaktiokyvyistä Virtanen sai lempinimen "Koipi". Virtanen toimi Tapparan toiminnanjohtajana ja maalivahtivalmentajana. Jalkapallossa hän saavutti nuorten SM-pronssia TPV:n joukkueessa. Virtanen harrasti musiikkia.
Jorma Virtanen

Jorma Virtanen (11. heinäkuuta 1951 Helsinki – 20. heinäkuuta 2003) oli suomalaissyntyinen norjalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1970–1980 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden. Suomen maajoukkueessa hän pelasi kaksi maaottelua.. Kaudelle 1980–1981 Virtanen siirtyi pelaamaan Saksaan EV Füssenin joukkueeseen. Kaudelle 1982–1983 hän siirtyi pelaamaan Norjaan Frisk Askerin joukkueeseen, jossa pelasi kaksi kautta. Tämän jälkeen hän jatkoi kolme kautta Storhamarin joukkueessa.
Virtanen edusti pääsarjaurallaan Helsingfors IFK:ta ja Lahden Reipasta. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigan runkosarjassa yhteensä 172 ottelua ja vaihtopenkillä istutut mukaan laskien 342 ottelua. Hän sai yhden syöttöpisteen eikä lainkaan jäähyjä. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi kaksi ottelua ja oli kokoonpanoissa yhteensä 11 ottelussa. Hän voitti Suomen-mestaruuden HIFK:ssa vuonna 1974 sekä saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Virtanen edusti Norjaa B-ryhmän MM-kisoissa 1985 ja C-ryhmän MM-kisoissa 1986
Sosiaalinen älykkyys

Sosiaalisen älykkyyden käsitettä on käytetty yleisen älykkyystutkimuksen rinnalla. Muun muassa älykkyystutkimukseen vahvasti vaikuttanut yhdysvaltalainen psykologi Edward Thorndike kehitteli sosiaalisen älykkyyden käsitettä ja mittaustekniikoita jo älykkyystutkimuksen kulta-aikana 1920-luvulla, mutta osoittautui erittäin hankalaksi mitata sosiaalista älykkyyttä yleisestä älykkyydestä riippumatta. Määrittelyongelmista ei ole päästy myöhemminkään. Hall puhui karkeasti "lähettämisen ja vastaanottamisen taidoista". Täsmällisempinä ilmauksina on esitetty "vuorovaikutusongelmien ratkaisukykyä" ja roolinottokykyä. Thorndikella sosiaalinen älykkyys tarkoitti kykyä ymmärtää ja hallita ihmisiä.