stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Venezuelanorneero

| Venezuelanorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Pensasorneerot Syndactyla
Laji::  guttulata
Kaksiosainen nimi
 Syndactyla guttulata  (Sclater, 1858) 
Katso myös
   Venezuelanorneero Wikispeciesissä   Venezuelanorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Venezuelanorneero (Syndactyla guttulata) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Venezuelanorneeroa tavataan vain Venezuelassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tärnan piiri (Uplanti)

| Tärnan piiri |
| --- | --- |
 Tärnan kirkko
 fiTärnan piiri 
 59°49′19″N, 16°44′46″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Uplanti
Lääni:  Västmanlandin lääni
Kunta:  Salan kunta
Piirikoodi:  215124
Väestö
Väkiluku (2022):  326 
Tärnan piiri (ruots. Tärna distrikt) sijaitsee Salan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on 326  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Salan kunnan piirit
Vanheneminen (materiaalin)

Vanheneminen tarkoittaa materiaalitekniikassa rakenneaineiden mekaanisten ominaisuuksien heikkenemistä iän myötä. Vanhenemisilmiöitä ovat muun muassa lämpöhaurastuminen ja säteilyhaurastuminen.
Lämpöhaurastuminen

Austeniittiset teräkset voivat tietyissä olosuhteissa haurastua iän myötä. Lämpöhaurastumisen tapauksessa ilmiön fysikaalinen mekanismi liittyy teräksen rakenteen atomitason muutoksiin. Teräksen raerajojen keskialueilla esiintyy tiheästi kidehilan vääristyneitä yksikkökoppeja, joissa monien seosaineiden atomien energia on alhaisempi kuin ehjässä hilassa. Luonnollisesti atomit kertyvät hanakasti alueille, joissa niiden energia on alhaisempi. Siksi seosaineet muodostavat herkästi noin yhden atomin paksuisen vyöhykkeen teräksen raerajalle. Tällä kasautumisella on monia vaikutuksia, se esimerkiksi selittää herkistymistä.
Kasautumista tapahtuu lämpötilan laskiessa teräksessä, voimakkaimmin alueella 400–550 °C. Tämä johtuu atomien energian vähenemisestä, mikä saa ne hakeutumaan matalaenergiaisempiin sijainteihin aineen rakenteessa. Hitaat jäähtymiset edistävät kasautumista, nopeissa jäähtymisissä ilmiötä ei tavallisesti ilmene. Haurastumisen syitä ei täysin tyhjentävästi ymmärretä, mutta ilmiö on muuten hyvin tunnettu ja sitä koskevaa kokeellista tietoa on laajalti saatavissa.
Säteilyhaurastuminen

Säteilyhaurastuminen on materiaalin, yleensä teräksen, kovuuden ja haurauden kasvua sen altistuessa neutronisäteilylle. Säteilyhaurastumista ilmenee ydinvoimalaitoksissa, erityisesti ydinreaktorissa ja siihen liittyvissä laitteissa. Säteilyhaurastumisen seuraaminen ja korjaaminen tarvittaessa esimerkiksi hehkuttamalla ovat ydinturvallisuuden kannalta tärkeitä tehtäviä.
Vesimusiikki

Vesimusiikki (engl. Water Music) on Georg Friedrich Händelin säveltämä kokoelma orkesterikappaleita. Teos esitettiin ensimmäisen kerran 17. heinäkuuta 1717, kun Ison-Britannian kuningas Yrjö I tilasi konsertin Thames-joella. Noin 50-henkinen orkesteri soitti lautalla kuninkaan lauttaa vastapäätä, josta kuningas kuunteli musiikkia seurueensa kanssa.
Rakenne ja soitinnus

Kaikki tyypillisen barokkiorkesterin soittimet olivat mukana lautalla. Soitinnus vaihtelee osien välillä, mutta soitinnus kokonaisuudessaan on yksi pikkolohuilu, yksi traversohuilu, kaksi oboeta, yksi fagotti, kaksi käyrätorvea, kaksi trumpettia, kaksi sooloviulua, kolmet viulut, alttoviulut, sellot, kontrabassot sekä cembalo. Vesimusiikki koostuu kolmesta sarjasta musiikkia:
Sarja F-duuri, HWV 348
Overture (Largo – Allegro)
Adagio e staccato
Allegro – Andante – Allegro da capo
Minuet
Air
Minuet
Bourrée
Hornpipe
Allegro
Allegro
Alla Hornpipe
Sarja D-duuri, HWV 349
Overture (Allegro)
Alla Hornpipe
Minuet
Lento
Bourrée
Sarja G-duuri, HWV 350
Allegro
Rigaudon
Allegro
Minuet
Allegro
Vesimylly

1100-luvulta peräisin oleva vesimylly Braine-le-Châteaussa Belgiassa.
Kohilan mylly Keila-joessa Virossa.
Vesimylly on mylly, joka saa käyttövoimansa virtaavasta vedestä, kuten koskesta. Vesimyllyssä virtaava vesi pyörittää vesiratasta tai turbiinia, jonka liike käyttää myllyssä olevaa koneistoa tai laitetta. Vesimyllyä voidaan käyttää esimerkiksi viljan jauhamiseen, huovuttamiseen, parkitsemiseen, sahaamiseen tai metallin työstämiseen vesivasaralla. Jos vesimyllyä käytetään pelkkään sähköntuotantoon, siitä käytetään nimitystä vesivoimalaitos. Vesimyllyt olivat Suomessa yleisiä 1900-luvun alkupuolelle saakka. Keksintönä vesimylly on vanhempi kuin tuulimylly.
Vesimyllyyn kuuluvat varsinaisen myllyrakennuksen lisäksi hitaasti virtaavissa ja pudotuskorkeudeltaan pienissä joissa pato sekä padon taakse muodostuva myllylampi. Padossa on yleensä myllyyn johtava kouru sekä tulvaluukut, joista liika vesi pääsee virtaamaan kevään tulvien aikana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirkkokosken vesimylly (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomenniemen vesimyllyjä
Venezuelantapakulo

| Venezuelantapakulo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tapakulot Rhinocryptidae
Suku::  Tapakulot Scytalopus
Laji::  caracae
Kaksiosainen nimi
 Scytalopus caracae  Hellmayr, 1922 
Katso myös
   Venezuelantapakulo Wikispeciesissä   Venezuelantapakulo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Venezuelantapakulo (Scytalopus caracae) on eteläamerikkalainen varpuslintu, joka kuvailtiin uudelleen vuonna 2005, jolloin peukaloistapakulo splitattiin neljäksi lajiksi.
Esiintyminen

Venezuelantapakulot elävät Venezuelan rannikon vuoristoissa Araguasta Mirandaan ja Sucren länsiosassa (Cerro Turumiquire) noin 4 400 neliökilometrin laajuisella alueella.
Elinympäristö

Laji elää vuoristometsien alikasvoksessa.
Vengaboys

Vengaboys vuonna 2008.
Vengaboys on alankomaalainen eurodancea esittävä yhtye. Tuottajakaksikko Wessel van Diepenin ja Dennis van den Driesschenin ideoima yhtye nautti kaupallista menestystä 1990- ja 2000-lukujen taitteessa. Sen tunnetuimmat hitit olivat Britannian singlelistan ykkösiksi nousseet ”Boom Boom Boom Boom!!” ja ”We're Going to Ibiza”. Arvioiden mukaan yhtyeen levyjä on myyty maailmanlaajuisesti 15 miljoonaa kappaletta. Myös ”We Like to Party” menestyi kohtuullisesti, ja se nousi Britannian singlelistan kolmoseksi.
Vengaboysin muodosti neljä mukaan valittuaselvennä tanssijaa Kim Sasabone, Denise van Rijswijk, Robin Pors ja Roy den Burger.
Kappale ”We're Going to Ibiza” on uusintaversio Typically Tropicalin hitistä ”Barbados” vuodelta 1975. Pirkka-Pekka Petelius levytti kappaleen vuonna 1985 suomeksi nimellä ”Lellelle”.
Albumit

The Party Album
The Platinum Album
The Remix Album
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vengaboys Wikimedia Commonsissa
Yhtyeen viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Vatialan koulu

Vatialan koulu on Vatialan kylässä, Kangasalla sijaitseva alakoulu. Koulussa opiskelee tällä hetkellämilloin? yhteensä noin 480 oppilasta. Opettajia on 32 ja koulunkäynninohjaajia 26, kaikkiaan aikuisia on yhteensä noin 73.
Historia

Ensimmäinen Vatialan koulun nimellä toiminut koulu aloitti toimintansa Marttilan ja Toosin vuokratiloissa vuonna 1908.
Vuonna 1949 kuntakokouksessa päätettiin Vatialaan rakentaa uusi koulurakennus. Tontti löytyi Aune ja Eero Tervaksen mailta Lemettyyn johtavan tien varrelta. Rakennustyön teki Tähtinen & Sola Oy Tampereelta. Koulurakennuksen harjakaisia vietettiin helmikuussa 1953. Muutto uusiin tiloihin tapahtui 23. lokakuuta ja koulutyö aloitettiin kuuden opettajan voimin. Oppilaita oli tuolloin 130. Vihkiäisiä vietettiin helmikuussa 1954, jolloin koulunkäynti oli jo hyvässä vauhdissa.
1980-luvulla Vatialan koulun opettajien asuntola saneerattiin opetuskäyttöön ja opettajahuoneeksi. Koulun molemmissa päädyissä sijainneissa asuntoloissa oli asunut vuorollaan monia opettajia ja kunnan työntekijöitä ja heidän perheitään. Nykyään ne asuintilat on saneerattu esiopetuksen käyttöön.
Vatialan koulun laajennusosa, joka on pääosassa tarkoitettu EHA-oppilaille, valmistui vuonna 2006.
Vuonna 2013 koulu otti käyttöön parakit, sillä pääkouluun ei mahtunut enää enempää oppilaita. Oppilasmäärät kuitenkin kasvoivat edelleen ja vuonna 2014 koulun oli otettava käyttöönsä koulun pihalla sijainnut oravanpesän päiväkoti.
Vuoden 2017 lopulla koulunkäynti oli siirrettävä kokonaan parakkeihin koulun vakavien sisäilmaongelmien ja käyttökiellon takia. Uusi koulurakennus valmistui toukokuussa vuonna 2020, ja otettiin käyttöön elokuussa vuonna 2020.
11-vuotinen opetus

Vatialan koulussa annetaan yleisopetuksen lisäksi myös 11-vuotista opetusta.  Koulussa toimii yksi toiminta-alueittain annettavan opetuksen T-11 luokka sekä kolme lievemmin kehitysvammaisille lapsille tarkoitettua E-11 luokkaa, joista vanhimmat eli  E-11 (7-9) luokka opiskelevat Pitkäjärven koulun tiloissa.
Sijainti

Koulu sijaitsee aivan Tampereen rajan tuntumassa. Koulun pihasta on suora yhteys Pirkanmaan latu- ja retkeilyverkkoon sekä Tampereen joukkoliikenteeseen.  Etäisyys Kangasalan keskustaan on n. 8 km ja Tampereen rautatieasemalle 13 km.
Aiheesta muualla

Vatialan koulu / Luokat 0-9; Kangasala.fi
Varjokissa

| Varjokissa |
| --- | --- |

Luoja(t):  Chris Claremont   John Byrne
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Uncanny X-Men #129 (1980)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Katherine Anne Pryde
Status:  aktiivinen
Pituus:  168 cm
Paino:  50 kg
Ryhmäsidokset:  Ryhmä-X
Edelliset ryhmäsidokset:  Excalibur YPKVV Uudet Mutantit
Henkilöllisyydet:  Ariel, Sprite
Voimat:  Molekyylirakenteen muuttaminen
Varjokissa (engl. Shadowcat), oikealta nimeltään Katherine Pryde, on Marvelin sarjakuvahahmo, joka seikkailee Ryhmä-X:n joukoissa. Hänen lempinimensä on Kitty tai Katja.
Kittyn mutanttikykynä on kyky muuttaa molekyylirakennettaan ja näin kävellä esimerkiksi seinän lävitse. Hän pystyy myös muuttamaan jonkun muun aineettomaksi ja
pääsee myös maan alle. Kitty on myös tietokonenero sekä lahjakas tanssija. Kittyllä on pienikokoinen lemmikkilohikäärme nimeltä Lockheed.
Kitty liittyi Ryhmä-X:ään, kun professori Xavier oli havainnut Kittyn voimat Cerebro-laitteellaan. Xavier tuli Kolossin, Stormin ja Wolverinen kanssa kysymään Kittyn vanhemmilta saako hän liittyä "Professori Xavierin lahjakkaiden nuorten kouluun", jotta Kitty voisi opetella hallitsemaan voimiaan Professorin jäätyä juttelemaan vanhemmille muu joukko vei Kittyn kahville läheiseen kuppilaan jossa Ryhmä-X joutui Valkoisen Kuningattaren väijytykseen.
Myöhemmin Varjokissa (joka on tunnettu myös nimillä Ariel ja Sprite) ihastui Kolossiin ja he seurustelivat pitkään. Heidän suhteensa katkesi myöhemmin, ja aikanaan Kitty siirtyi Yhdysvalloista Isoon-Britanniaan Excaliburin riveihin yhdessä Painajaisen kanssa.
Myöhemmin Kitty palasi Ryhmä-X:n mukaan. Kun Kolossi näennäisesti kuoli, Kitty vei Peterin tuhkat Venäjälle ja vetäytyi supersankarin roolista keskittyäkseen yliopisto-opiskeluihinsa.
Kitty palasi kuitenkin Ryhmä-X:n riveihin Kykloopin pyynnöstä, ei enää opiskelijana vaan tietotekniikan opettajana. Kittyn paluun jälkeisellä tehtävällä ryhmä löysi Kolossin elävänä. Kolossi palasi Ryhmä-X:n riveihin, ja nykyisin hänen ja Kittyn suhde on syttynyt jälleen (Ryhmä-X:n lehdet 2006).
Elokuvissa Varjokissaa on näytellyt yhteensä kolme näyttelijää. Ensimmäisessä elokuvassa häntä esittää Sumela Kay, elokuvassa X-Men 2 Katie Stuart, sekä elokuvissa X-Men: Viimeinen kohtaaminen ja X-Men: Days of Future Past Ellen Page.
Viisasten kerho

Viisasten kerhon jäseniä 1960-luvun alussa: vasemmalta Antero Manninen, Eino Parikka, Esko Kivikoski ja Tauno Rautiainen.
Viisasten kerho oli vuosina 1945–1995 lähetetty tietokilpailuluonteinen Yleisradion radio-ohjelma, jossa studioon kokoontunut ryhmä nimettöminä esiintyneitä ”viisaita” etsi vastauksia kuuntelijoiden lähettämiin kysymyksiin. Kerhon puheenjohtaja valitsi ohjelmassa esitetyt kysymykset. Ohjelmaan päässeen kysymyksen esittäjä sai pienen rahapalkinnon. Jos kerho ei osannut vastata, palkinto oli kaksinkertainen. Viisasten kerhon 50-vuotisjuhlaistunto 24. syyskuuta 1995 oli samalla ohjelman viimeinen lähetys.
Kerhon puheenjohtajina toimivat Tauno Rautiainen (1945–1962), Esko Kivikoski (1963), Teppo J. Suonperä (1964–1973), Kauko Saarentaus (1973–1983 ja 1989–1990), Jyrki Otila (1983–1989) ja Jorma Lindfors (1990–1995).
Kerhon jäseniä, jotka radiolähetyksessä pysyivät nimettöminä, olivat muun muassa Esko Kivikoski, Keijo Virtamo, Tauno Tainio, Erik Toivanen, Pertti Jotuni, Antero Manninen, Eino Parikka, Kyösti Kiiskinen ja Helge Rontu.
Kirjallisuutta

Rautiainen, Tauno: Viisasten kerhon parhaat palaverit. 1954.
Rautiainen, Tauno: Viisasten kerhon verekset visailut. Tammi, Helsinki, 1958.
Suonperä, Teppo J.: 1 000 visaista kysymystä viisasten kerholle. 1971.
Saarentaus, Kauko: Kansa vastaan viisasten kerho – 700 hyvää kysymystä perhepiirin purtavaksi. WSOY, 1978.
Saarentaus, Kauko & Otila, Jyrki & Lindfors, Jorma (toim.): Viisasten kerhon 1500 parasta kysymystä: Kansa kysyy, viisaat vastaavat.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20809-4.
Varanges

| Varanges |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Varanges
 Koordinaatit: 47°13′52″N, 5°11′38″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Dijon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,4 km²
Korkeus:  199 m
Väkiluku (2018):  706 
 – Väestötiheys:  75 as./km²
Kunnan numero:  21656
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Varanges on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Ouchejoen varrella, noin 20 kilometriä Dijonin kaupungista kaakkoon.
Saint-Pierre-ès-Liensin kirkko
Kolmikymmenvuotisessa sodassa 1600-luvulla Matthias Gallasin joukot hyökkäsivät kylään ryöstellen ja polttaen monia taloja. Kunnan keskustassa on 1700-luvulta peräisin oleva Saint-Pierre-ès-Liensin kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varanges Wikimedia Commonsissa
Tämä on totta

| ”Tämä on totta” Laura Närhi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Suuri sydän
 Julkaistu: 19. heinäkuuta 2010
 Formaatti: CDS, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.34
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Laura Närhen muut singlet
| ”Jää mun luo” 2010 | ”Tämä on totta” 2010 | ”Mä annan sut pois” 2010 |
Tämä on totta on Laura Närhen kappale hänen ensimmäiseltä, Suuri sydän-studioalbumilta. Sen julkaisi Warner Music Finland albumin toisena singlenä 19. heinäkuuta 2010. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin YouTuben videopalvelussa 20. elokuuta 2010. "Tämä on totta" oli kaupallinen menestys yli 6400 kappaleen myynnillään, jonka ansiosta se saavutti kultalevyrajan vuonna 2011. Kappale sijoittui sekä single että latauslistalla korkeimmillaan 2. sijalle. Radiolistalla kappale pääsi listan 1. sijalle ja oli vuonna 2010 radioiden seitsemänneksi soitetuin kappale.
Kappaleet

Digitaalinen lataus
Tämä on totta – 4.34
Listasijoitukset

| Lista | Sijoitus |
| --- | --- |
Singlelista: 2
Latauslista: 2
Radiolista: 1
Listasijoitukset > Myynnit

| Palkinto | Myynti |
| --- | --- |
Kultaa: 6,400+
Vesa Ruusuvuori

Vesa Ruusuvuori (s. 20. toukokuuta 1970) on suomalainen näyttelijä. Ruusuvuori on opiskellut Tukholman teatterikorkeakoulussa vuosina 1992–1996. Ensimmäiset kiinnitykset hänellä oli Teatteri Pieneen Suomeen 1997–1998, Lappeenrannan kaupunginteatteriin 1998–2000 ja Ahaa-teatteriin 2002–2003. Ruusuvuori on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän näytteli Tom Bergqvistiä. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa Rikospoliisi ei laula ja Kotikatu.[lähde? ]
Valtakunnan laulut

Valtakunnan laulut (engl. Kingdom Songs) ovat Jehovan todistajien käyttämiä hengellisiä lauluja. Jehovan todistajien laulut on ensi sijassa tarkoitettu laulettaviksi heidän uskonnollisissa kokoontumisissaan valtakunnansaleilla tai konventeissa. Laulut esitetään yhteislauluina.
Aikaisempina vuosikymmeninä Jehovan todistajat ja heitä edeltäneet raamatuntutkijat käyttivät yleensä muiden kirkkokuntien piirissä syntyneitä virsiä tai uskonnollisia lauluja. Yleisiä olivat myös tunnettuihin melodioihin tehdyt uudet sanoitukset. Nämä sävellykset olivat usein tunnettujen säveltäjien, kuten Ludwig van Beethovenin ja Joseph Haydnin tekemiä. Vuonna 1966 ilmestyneestä laulukirjasta Laulakaa ja soittakaa sydämissänne alkaen on pidetty tärkeänä, että käytettävät laulut ovat Jehovan todistajien säveltämiä ja sanoittamia. Muiden kirkkokuntien parissa syntyneiden laulujen käyttämistä ei pidetä hyväksyttävänä, koska niissä katsotaan olevan jälkiä väärän uskonnon vaikutuksesta.
Laulujen käyttö

Valtakunnan lauluja käytetään ennen muuta valtakunnansaleilla pidettävissä Jehovan todistajien kokouksissa. Sekä viikonloppuisin (yleensä sunnuntaisin) pidettävässä yleisökokouksessa että viikolla pidettävässä kokouksessa lauletaan tavallisesti kolme laulua. Kokouksen alussa ja lopussa lauletaan laulu ja pidetään rukous, tämän lisäksi myös kokouksen keskellä lauletaan välilaulu. Vartiotornin tutkistelua edeltävä laulu ja loppulaulu määrätään tutkittavan Vartiotornin artikkelin yhteydessä, Kristityn elämä ja palvelus-kokouksen laulut taas Kristityn elämä ja palvelus - työkirja -lehtisessä. Yleisöesitelmää edeltävä laulu on yleensä puhujan valitsema, jotta se sopisi puheen teemaan.
Laulukirjassa on lauluja myös häihin ja hautajaisiin, näitä voidaan käyttää kyseisissä tilaisuuksissa valtakunnansalilla. Myös suurempien kokoontumisten, konventtien, ohjelmaan kuuluu Valtakunnan lauluja. Niitä voidaan myös käyttää eräissä Betel-kodin tilaisuuksissa.
Aikaisemmin lauluja säestettiin valtakunnansalien kokoontumisissa elävällä musiikilla, yleensä pianolla, ja konventeissa laulua säesti erityinen konventtiorkesteri, joka oli koottu soittotaitoisista Jehovan todistajista. Nykyisin säestyksenä käytetään tavallisesti tietokoneelta tulevaa orkesterisäestystä.
Valtakunnan lauluja voidaan myös laulaa vapaa-ajalla joko yksityisesti tai yhdessä. Lauluista on tehty myös taidokkaita kuorosovituksia, jotka rohkaisevat yksittäisiä seurakuntalaisia harjoittamaan omaa laulutaitoaan.
Valtakunnan melodiat

Sekä vuoden 1984 että 2009 laulukirjojen melodioista on laadittu myös orkesterisovitukset, jotka saattavat erota tempoltaan ja sävelkulultaan huomattavastikin laulettavista versioista. Nämä tunnetaan nimellä Valtakunnan melodiat (engl. Kingdom Melodies). Näitä orkesteritallenteita ei ole tarkoitettu käytettäviksi laulun säestyksenä, vaan kuunneltaviksi. Näitä Valtakunnan melodioita soitetaan tavallisesti konventeissa ennen ohjelman alkua ja sen jälkeen. Monet Jehovan todistajat kuuntelevat Valtakunnan melodioita myös kotonaan.
Vuoden 1984 laulukirjasta laadittiin kasetti- ja LP-levy -tallenteet 1980-luvulla, 1990-luvulla ne tallennettiin myös CD:lle. Nykyään laulut voi ladata MP3-muodossa Jehovan todistajien virallisilta kotisivuilta. Myös vuoden 2009 laulukirjasta on laadittu CD- ja MP3-versiot.
Aiheesta muualla

Uuden laulukirjan laulut ladattavissa kuoro- ja instrumentaaliversioina Jehovan todistajien viralliselta sivustolta
Villard de Honnecourt

Villard de Honnecourt (noin 1225 – 1250) oli ranskalainen arkkitehti, joka tunnetaan parhaiten luonnoskirjastaan, jonka aineiston hän kokosi työskennellessään muurarimestarina eri puolilla Eurooppaa. Kirja sisältää 1200-luvun arkkitehtuuria ja rakennusmenetelmiä koskevia luonnoksia ja muistiinpanoja.
Honnecourt vietti suurimman osan elämästään kiertämällä muun muassa Reimsissä, Chartresissa, Laonissa, Meauxissa ja Lausannessa. Hän vieraili Unkarissa vuonna 1245, toimien luultavasti siellä arkkitehtina. Honnecourtin luonnokset osoittavat, että hän tunsi hyvin elinaikanaan rakennetut suuret kirkkorakennukset. Hänen omat työnsä eivät ole kovin tunnettuja, joskin hän on saattanut osallistua Saint-Quentinin katedraalin rakennustöihin. Muistiinpanoissaan Honnecourt kuvaa työskentelyään Lausannen katedraalin ruusuikkunan parissa.
Honnecourtin luonnoskirja oli alun perin varattu luonnoksille, joissa kuvattiin hahmoja, joiden yllä oli kaapuja, joissa oli hyvin mutkikkaita laskoksia. Honnecourt päätyi kuitenkin lopulta laatimaan käsikirjan, joka antoi tarkat ohjeet eri esineiden valmistamiseen. Ohjeiden rinnalla oli niitä havainnollistavia piirustuksia. Honnecourt yhdisti kirjoituksissaan antiikin geometrian periaatteita, keskiaikaisten työpajojen tekniikkaa ja oman aikansa parhaita käytäntöjä. Hän kuvasi teknisiä prosesseja, mekaanisia laitteita, antoi ohjeita ihmis- ja eläinhahmojen valmistukseen sekä teki huomioita rakennuksista ja muistomerkeistä, joita hän oli itse nähnyt. Honnecourtin luonnoskirja on kiehtova näkymä 1200-luvun muurarimestarin erilaisiin kiinnostuksen kohteisiin ja käytännön työhön. Kirja on samalla aikalaiskuvaus siitä, kuinka gotiikan arkkitehtuuri levisi Euroopassa.
Luonnoskirjan piirroksia

Ikiliikkujan kaaviokuva (Perpetuum mobile).
Villard de Honnecourtin mahdollinen omakuva.
Reimsin katedraalia kuvaava piirros.
Elävästä mallista piirretty leijona.
Kaksi apsidien toteutustapaa.
Kaksi vihreää miestä sekä kasviornamentteja.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Villargoix

| Villargoix |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 Villargoix
 Koordinaatit: 47°17′38″N, 4°17′36″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,5 km²
Korkeus:  403 m
Väkiluku (2018):  141 
 – Väestötiheys:  8 as./km²
Kunnan numero:  21687
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villargoix on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin 46 kilometriä Montbardin kaupungista etelään.
Pyhän Gregorian kirkko
Pyhän Gregorian kirkko on peräisin 1100-luvulta, ja se uusittiin 1800-luvulla. Kirkossa on paljon jäljellä 1100-luvun rakenteita. Tyyliltään kirkko on romaaninen. Kylän pohjoispuolella on linna Château de Villargoix. Myös linna on alkujaan 100-luvulta. Nykyisen muotonsa linna sai 1400-luvulla.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villargoix Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain Grand Prix 2006

|  Yhdysvaltain Grand Prix 2006  |
| --- | --- |
 10. osakilpailu 18 osakilpailusta kaudella 2006. 

Päivämäärä:  2. heinäkuuta 2006
Sijainti:  Indianapolis Motor Speedway, Indianapolis, Yhdysvallat
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,195 km
Kilpailun pituus:  73 kierrosta, 306,016 km
Sää:   Aurinkoinen, kuuma
Paalupaikka
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Paaluaika:  1.11,588
Palkintokoroke
Voittaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Toinen:   Felipe Massa   (Ferrari)
Kolmas:   Giancarlo Fisichella   (Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.12,719 (kierroksella 56)
Kilpailun voittaja Michael Schumacher.
Yhdysvaltain Grand Prix 2006 (virallisesti 2006 Formula 1 United States Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2006 kymmenes osakilpailu, joka ajettiin 2. heinäkuuta Indianapolis Motor Speedwayn moottoriradalla Yhdysvalloissa. Kilpailun kaksoisvoittoon ajoi Ferrari järjestyksessä Michael Schumacher ja Felipe Massa. Kolmas oli Giancarlo Fisichella. Kimi Räikkönen keskeytti. Kilpailun erikoisuus oli se, että maaliin pääsi vain yhdeksän kuljettajaa, joista viimeisenä Nico Rosberg. Vitantonio Liuzzi kahdeksannella sijallaan toi Toro Rossolle tallin ensimmäiset pisteet.