stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alpino-luokka

| Alpino-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 000 t (standardi) 2 700 t (kuormattu)
Pituus:  113,30 m (kokonaispituus)
Leveys:  13,10 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  2-akselinen CODAG: 15 000 shp + 16 800 bhp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  263
Aseistus
Meritorjunta:  6 × Oto Melara 76 mm/62 MMI -tykkiä 1 × Menon-sukellusveneentorjuntaheitin 6 × Mk32 533 mm torpedoputkea 2 × AB204 tai AB212ASW-helikopteria
Alpino-luokka oli Italian laivaston kahden aluksen muodostama fregattiluokka, jonka alukset olivat paranneltuja Canopo-luokan aluksia.
Alukset

Alun perin aluksia suunniteltiin tilattavan vuosina 1959-1960 Circe ja Climene sekä vuosina 1960-1961 Perseo ja Polluce. Tilausta kuitenkin siirrettiin suunnitelmien muuttuessa ja lopulta ainoastaan kaksi alusta tilattiin vuonna 1962.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alpino | Cantieri navali Riuniti, Riva Trigoso | 27. helmikuuta 1963 | 10. kesäkuuta 1967 | 14. tammikuuta 1968 | poistettu palveluksesta 31. maaliskuuta 2006 |
| Carabiniere | Cantieri navali Riuniti, Riva Trigoso | 9. tammikuuta 1965 | 30. syyskuuta 1967 | 28. huhtikuuta 1968 | poistettu palveluksesta 19. marraskuuta 2008 |
Eläinten älykkyydestä

| Eläinten älykkyydestä> Πότερα τῶν ζῴων φρονιμωτέρα, τὰ χερσαῖα ἢ τὰ ἔνυδρα.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  noin 70–80
Suomennos
Suomentaja:  Tua Korhonen ja Liisa Kaski
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2015
ISBN:  978-952-495-352-8
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Eläinten älykkyydestä (m.kreik. Πότερα τῶν ζῴων φρονιμωτέρα, τὰ χερσαῖα ἢ τὰ ἔνυδρα, Potera tōn zōōn fronimōtera, ta khersaia ē ta enydra; lat. De sollertia animalium) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja XII, 66) kuuluva tutkielma, joka käsittelee nimensä mukaisesti eläinten älykkyyttä sekä sitä kysymystä, ovatko maa- vai vesieläimet älykkäämpiä.
Teos on suomennettu kokoelmassa Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia, johon sisältyy myös Plutarkhoksen teos Gryllos sekä valikoimia teoksesta Pitopuheita.
Historia

Plutarkhoksen oletetaan kirjoittaneen teoksen nuoruudessaan joskus vuoden 70 jälkeen. Se vaikuttaa edustavan kirjoittajansa stoalaisuutta vastustanutta kautta. Teoksessa on monia yhtäläisyyksiä Plutarkhoksen Gryllos-dialogiin sekä teokseen Lihansyönnistä. Plutarkhoksen eläimiä koskevien tietojen lähteenä ovat toimineet erilaiset aihetta käsittelevät kokoelmat sekä muun muassa Aristoteleen teosten kommentaarit. Lähteiksi on ehdotettu muun muassa Khrysipposta, Theofrastosta, Hagnonia, Aleksanteri Myndoslaista sekä Ksenokratesta. Samoja lähteitä ovat käyttäneet muun muassa Aelianus teoksessaan De natura animalium sekä Plinius vanhempi teoksessaan Naturalis historia.
Teos on saattanut olla Plutarkhoksen filosofikoulun harjoitus, jonka väittelyosan luonnoksen ovat kirjoittaneet alun perin koulun oppilaat. Nykyaikaan säilynyt versio teoksesta saattaa olla epätäydellinen. Tekstissä on aukkoja, ja alkuperäinen teksti on saattanut olla pidempi. Lampriaan tekemässä Plutarkhoksen teosten luettelossa teos on numerolla 147.
Sisältö

Plutarkhoksen teos on muodoltaan dialogi. Se kuvaa Plutarkhoksen kodissa Khaironeiassa kokoontuneessa filosofipiirissä viininjuonnin lomassa käytyä keskustelua. Teos jaetaan 37 lukuun. Itse keskustelu jakaantuu kahteen osaan. Teoksen alussa Plutarkhoksen isä Autobulos ja stoalainen Soklaros väittelevät yleisesti eläinten henkisistä kyvyistä (luvut 1–8). Keskustelu on jatkoa edellisen päivän kokoontumiselle, jossa oli käsitelty metsästämistä. Lähtökohdaksi otetaan stoalaisten esittämä väite, jonka mukaan eläimet ovat sieluttomina olentoina kokonaan vailla älyä ja järkeä. Keskustelussa todetaan, että eläimet ovat kyllä älykkäitä, mutta niiden äly on vähemmän terävää ja ymmärrys vähäisempää kuin ihmisillä. Emmehän sano ihmisiäkään sokeiksi, kuuroiksi tai rammoiksi vain siksi, että joillakin eläimillä on meitä paremmat aistit tai ne ovat meitä nopeampia. Näin stoalainen kanta hylätään.
Tämän jälkeen käydään varsinainen kilpaväittely kahden nuoremman miehen, Aristotimoksen ja Faidimoksen välillä (luvut 9–36). Se käsittelee sitä kysymystä, kummat ovat älykkäämpiä, maa- vai vesieläimet. Teoksen alun perusteella väittely sekä sen paikka ja aika on sovittu etukäteen edellisenä päivänä, ja näin nuorukaiset ovat valmistautuneet siihen ennalta. Aristotimos puolustaa ensin maaeläinten älykkyyttä. Hän ja hänen seurassaan olevat nuorukaiset kuvataan hyviksi metsästäjiksi. Aristotimos lähteekin liikkeelle metsästyksestä, todeten sen olevan kalastusta arvostetumpaa juuri siksi, että maaeläimet osoittavat monenlaista älykkyyttä, kun taas mereneläimet osoittautuvat monella tavoin alhaisiksi. Tämän jälkeen hän esittää useita suoraan lähdeteoksista peräisin olevia esimerkkejä maalla elävien eläinten sekä lintujen älykkyyden puolesta. Tämän jälkeen Faidimos puhuu merenelävien ja muiden vesieläinten älykkyyden puolesta. Hänen seuralaisineen kuvataan rooliinsa sopivasti olevan kotoisin rannikolta ja saaristosta. Myös Faidimos antaa useita esimerkkejä eläinten älykkyydestä. Vesieläimiin lukeutuvat esityksessä paitsi kalat, delfiinit, kilpikonnat, krokotiilit ja hylkeet, myös muun muassa vesilinnut, kuten halkyon. Faidimos toteaa, ettei merenelävistä ole yhtä helppoa saada tietoa kuin maaeläimistä, mikä vaikuttaa käsityksiimme niistä. Ne osoittautuvat kuitenkin monin tavoin vähintään yhtä älykkäiksi kuin maaeläimet. Keskustelun lopputulema on se, että kaikki eläimet, sekä maa- että vesieläimet, ovat älykkäitä. Näin kummankaan näkökannan puolestapuhujat eivät suoraan voita väittelyä.
Teoksen alkuosa edustaa selvästi teknisempää filosofiaa, joka esitetään kokeneempien filosofien suulla, kun taas loppuosan väittely on enemmän empiiriseen kokemukseen ja arkijärkeen perustuvaa esitystä. Käytettyjen ilmaisujen voidaan tarkoituksella katsoa pyrkivän hämärtämään eroa ihmisten ja eläinten välillä. Lopuksi Plutarkhos toteaa nuorukaisten käymästä väittelystä Soklaroksen suulla: ”kun yhdistetään se, mitä olette puhuneet toisianne vastaan, te yhdessä todistatte hienosti niitä vastaan, jotka eivät suo eläimille järkeä eivätkä ymmärrystä”. Tärkeintä oli siis yhdessä kumota stoalainen näkemys.
Kirjallisuutta > Suomennos

Plutarkhos: Eläinten älykkyydestä. Teoksessa Plutarkhos: Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia.  (Suomentaneet Tua Korhonen ja Liisa Kaski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-352-8
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plutarch: Whether Land or Sea Animals Are Cleverer. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume XII. Loeb Classical Library 406.)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1956.  ISBN 9780674994478  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: On the Intelligence of Animals (englanniksi)
Plutarch: Whether Land or Sea Animals Are Cleverer (De sollertia animalium). Perseus. (englanniksi)
Matías Almeyda

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Matías Almeyda vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi: Matías Jesús Almeyda
Syntymäaika: 21. joulukuuta 1973 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Azul, Buenos Aires, Argentiina
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 174 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1991–1996 1996–1997 1997–2000 2000–2002 2002–2004 2004–2005 2005 2007 2009 2009–2011 | River Plate Sevilla Lazio Parma Inter Brescia Quilmes Lyn Fénix River Plate | 67 (3) 28 (0) 63 (2) 34 (0) 47 (1) 5 (0) 10 (0)  2 (0) |
Maajoukkue
| 1996–2003 | Argentiina | 40 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. kesäkuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. tammikuuta 2019.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | Jalkapallo |  |
Matías Jesús Almeyda (s. 21. joulukuuta 1973 Azul, Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija.
Almeyda lopetti jalkapallon pelaamisen vuonna 2005 mutta ilmoittikin keväällä 2007 jatkavansa uraansa ja allekirjoittaneensa sopimuksen Lynin kanssa. Aikaisemmin hän oli pelannut muun muassa Italiassa ja Espanjassa. Viimeksi hän pelasi kotimaansa River Platessa vuosina 2009–2011.
Argentiinan maajoukkueessa Almeyda pelasi 40 ottelua ja niissä yhden maalin vuosina 1996–2003. Vuoden 2002 MM-kilpailuissa hän pelasi yhdessä ottelussa 63 minuuttia.
Saavutukset

Maajoukkue
Olympiahopea: 1996
Seurajoukkueet
Argentiinan mestaruus: 1993A, 1994A, 1996A (River Plate)
Copa Libertadores: 1996 (River Plate)
Cup-voittajien cup: 1998-99
Italian cup: 1997-98 (Lazio), 1999-00 (Lazio)
Italian supercup: 1998 (Lazio)
Serie A: 1999-00 (Lazio)
Euroopan supercup: 1999 (Lazio)
Henkilökohtaiset
Serie A:n paras pelaaja: 98/99
Aiheesta muualla

Matías Almeyda Football Database -sivustolla (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
1 Bossio |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Zanetti |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 C. López |
8 Simeone |
9 Crespo |
10 Ortega |
11 Morales |
12 Cavallero |
13 Pineda |
14 Paz |
15 Bassedas |
16 G. López |
17 Delgado |
18 Gallardo |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Roa |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Pineda |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 López |
8 Simeone |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Burgos |
13 Paz |
14 Vivas |
15 Astrada |
16 Berti |
17 Cavallero |
18 Balbo |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Delgado |
22 Zanetti |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Burgos |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Pochettino |
5 Almeyda |
6 Samuel |
7 C. López |
8 Zanetti |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Simeone |
15 Husaín |
16 Aimar |
17 G. López |
18 Kily |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Caniggia |
22 Chamot |
23 Bonano |
Valmentaja Bielsa
Pekka Koskenkylä

Pekka Mikael Koskenkylä (s. 30. lokakuuta 1937 Somero) on suomalainen yrittäjä, veneveistämö Nautorin perustaja. Hän on valmistunut Uppsalan yliopistosta filosofian maisteriksi.
Koskenkylä perusti Nautorin 1966 rakennettuaan sitä ennen itselleen yhden veneen appensa autotallissa. Yrityksen maineikas vene oli Swan 65. Myöhemmin Koskenkylä perusti autovuokraamoyritys Avisin pääjohtajan Joe Vittorian kanssa Thaimaahan yrityksen Concorde Yachts Ltd., jossa valmistettiin Mirabella-veneitä, Ne ovat 40 metrin pituisia lujitemuovisia sluuppeja (yksimastoinen purjealus) ja ne olivat valmistuessaan maailman suurimmat sarjavalmisteiset purjeveneet.
Pekka Koskenkylän isä oli somerolainen pappi Kaarlo Valdemar Napoleon (Leo) Koskenkylä, joka myöhemmin valmistui juristiksi. Lapsuutensa hän vietti Kuusankoskella. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli pietarsaarelaissyntyinen Barbro Koskenkylä, jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Hänen toinen puolisonsa on toimittaja Pirkko Koskenkylä. Pariskunta asuu Ranskan Provencessa, jonne he ovat rakentaneet talon.
Aiheesta muualla

Haastattelu: Nautor Oy bygger skräddarsytt för kräsna köpare. Affärsmagasinet Forum, 6.10.1971, nro 1971-15, s. 22–23.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
Alppihiihdon maailmancup 1983–1984

Alppihiihdon maailmancup 1983–1984 oli historian 18. alppihiihdon maailmancup -kausi.
Loppupisteet > Miehet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Pirmin Zurbriggen | 256 |
| 2. |  Ingemar Stenmark | 230 |
| 3. |  Marc Girardelli | 222 |
Loppupisteet > Naiset > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Erika Hess | 247 |
| 2. |  Hanni Wenzel | 238 |
| 3. |  Tamara McKinney | 195 |
Alppihiihdon maailmancup 1982–1983

Alppihiihdon maailmancup 1982–1983 oli historian 17. alppihiihdon maailmancup -kausi.
Loppupisteet > Miehet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Phil Mahre | 285 |
| 2. |  Ingemar Stenmark | 218 |
| 3. |  Andreas Wenzel | 177 |
Loppupisteet > Naiset > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Tamara McKinney | 225 |
| 2. |  Hanni Wenzel | 193 |
| 3. |  Erika Hess | 192 |
Eleusiin mysteerit

| Eleusiin mysteerit> τα ἐν Ἐλευσίνι μυστήρια |
| --- | --- |
 Demeter ja Persefone viettävät Eleusiin mysteereitä, keskellä Triptolemos. Votiivireliefi Eleusiista, roomalainen kopio alkuperäisestä noin ajalta 440–430 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Demeterin ja Koren kunniaksi
Päivämäärä:  Anthesterion 20.–26. (helmi-maaliskuu) (pienet mysteerit) Boedromion 15.–23. (syys-lokakuu) (suuret mysteerit)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Eleusis ja Ateena, Attika, Kreikka
Eleusiin mysteerit (m.kreik. τα ἐν Ἐλευσίνι μυστήρια, ta en Eleusini mystēria) olivat antiikin kreikkalaisen Demeterin ja Persefonen (mysteereissä nimellä Korē) kultin initiaatio- eli vihkiytymisriittien nimitys. Riitit suoritettiin Eleusiin kaupungissa, joka kuului pitkään Ateenan alaisuuteen. Eleusiin mysteerit olivat koko antiikin kreikkalaisen maailman kuuluisin uskonnollinen juhla, ja niitä pidettiin merkittävimpinä kaikista antiikin ajan mysteerikulteista. Niitä vietettiin lähes tuhannen vuoden ajan, ja lopulta ne keräsivät paljon osanottajia koko antiikin maailmasta.
Mysteerien osanottajia oli kielletty paljastamasta vihkiytymismenojen tapahtumia sanallakaan, ja siksi seremonioista tiedetään edelleen melko vähän. Kreikkalaisessa kirjallisuudessa on vain vihjauksia mysteerien yksityiskohdista. Kultti liittyi kuitenkin hedelmällisyyteen ja maanviljelykseen, ja kuvasi samalla myyttiä Demeteristä ja tämän tyttärestä Persefonesta kolmessa vaiheessa: Demeterin tytär joutui Haadekseen eli manalaan ja hän suri ja etsi tätä pitkään, ja sai tämän lopulta takaisin juuri Eleusiissa. Näin kultti liittyi elämän voittoon kuolemasta, ja siihen kuului lupaus paremmasta osasta kuoleman jälkeen. Persefonen oleskelu osan vuodesta manalassa ja osan vuodesta Demeterin luona selitti samalla vuodenkiertoa. Mysteerien päätapahtumaa vietettiin kerran vuodessa alkusyksyllä.
Mysteerien viettäminen > Papisto ja osallistujat

Eleusiin kultti oli tiettyjen sukujen vastuulla. Demeterin papitar kuului yleensä Filleidai-sukuun. Hän asui pysyvästi pyhäkköalueella. Hänen lisäkseen mysteerien ja juhlakulkueen järjestäminen oli kahden suvun vastuulla: eumolpidit (Eumolpidai) eli Eumolpoksen jälkeläiset järjestivät hierofantin (hierofantēs) eli ylipapin, ja keryksit (Kerykes) eli Keryksin jälkeläiset järjestivät soihdunkantajan (dadūkhos) sekä pyhän airuen (hierokēryks).
Juhliin osallistui joka vuosi suuri määrä ihmisiä. Herodotos mainitsee luvun 30 000, mutta hänen lukunsa eivät useinkaan ole luotettavia. Mysteereihin ensimmäistä kertaa osallistuvien nimitys oli mystēs, ”vihkiytynyt”, monikossa mystai. Mysteerit olivat avoimet kaikille, niin miehille kuin naisille, vapaille kuin orjille, ja myös ulkomaalaisille, jotka osasivat puhua kreikkaa. Osallistuminen oli kielletty vain murhaajilta ja barbaareilta. On arveltu, että suurin osa ateenalaisista, mutta ei kuitenkaan kaikki, oli vihitty mysteereihin. Osallistujien tuli antaa vaitiololupaus, jonka rikkomisesta rangaistiin kuolemalla, sekä maksaa toimituksesta. 400-luvulla eaa. osallistuminen maksoi 15 drakhmaa.
Osallistujia saattoi Eleusis-matkan ja kaikkien rituaalien aikana kokeneempi opas, mystagōgos, joka oli vihkiytynyt aiemmin. Näiden lisäksi mysteereihin osallistui muita aiemmin vihkiytyneitä, epoptai, jotka seurasivat tapahtumia katsojina. Tavan mukaan Demeterin siunauksen saamiseksi kuitenkin riitti, että ihminen osallistui mysteereihin kerran elämässään.
Mysteerien viettäminen > Pienet mysteerit

Pieniä mysteereitä vietettiin keväällä Anthesterion-kuun 20.–26. päivä eli nykyisen helmi-maaliskuun aikoihin. Joskus, jos osallistujia oli paljon, pienet mysteerit järjestettiin useammin vuoden aikana. Pienet mysteerit tapahtuivat yleensä Ateenassa, jossa eräs keskeinen paikka oli Agoralla sijainnut, Eleusiin pyhäkköä vastannut pyhäkkö nimeltä Eleusinion. Mysteereihin kuului muun muassa rituaalinen puhdistautuminen Ilissos-joessa sekä porsaan uhraaminen. Pienet mysteerit suoritettuaan vihkiytyneet saivat nimityksen mystai, ja he olivat arvollisia osallistumaan syksyn suuriin mysteereihin.
Myytin mukaan pienet mysteerit perustettiin alun perin, jotta Herakles voitiin vihkiä mysteereihin eräänlaisella poikkeusjärjestelyllä. Porsaan kuolema yhdistyi myyttiin Persefonen joutumisesta Haadeeseen tämän puolisoksi, ja siksi pieniä mysteereitä kutsuttiin myös ”Persefonen mysteereiksi”. Toisaalta tapahtumat yhdistettiin myös Dionysokseen ja tämän pyhään avioliittoon (hieros gamos) Ateenan kuningasarkontin puolison (basilinna) kanssa. Kultti siis samaisti Haadeen ja Dionysoksen ainakin jollakin tasolla.
Pienten mysteerien jälkeen eumolpidien ja keryksien sukujen lähettiläät matkustivat eri kaupunkivaltioihin kutsumaan ihmisiä osallistumaan suuriin mysteereihin, sekä julistivat tätä tarkoitusta varten kahden kuukauden aselevon mysteerien ajaksi, mikä takasi mahdollisuuden matkustaa juhliin ja palata niiltä rauhassa.
Mysteerien viettäminen > Suuret mysteerit

Suuria mysteereitä vietettiin kerran vuodessa syksyllä kylvöaikaan Boedromion-kuun 15.–23. päivä eli nykyisen syys-lokakuun aikoihin. Mysteerit alkoivat kuukauden puolessa välissä ja kestivät yhdeksän päivää, ja ne olivat osa Ateenan juhlakalenteria. Joka neljäs vuosi suuria mysteereitä vietettiin erityisen suurina. Noin kuukausi myöhemmin järjestettiin naisten Thesmoforia-juhla, joka liittyi myös Demeterin kulttiin.
Jokainen juhlan yhdeksästä päivästä oli omistettu jollekin tietylle asialle, kuten pyhien esineiden kuljettaminen Eleusiista Ateenaan ja takaisin; puhdistautuminen kylpemällä; eläinuhri; Iakkhos-Dionysoksen ja Asklepioksen kunnioittaminen; paastoaminen; rukous; sekä rituaalinen leikki ja pilailu. Mysteerien tapahtumat sijoittuivat Boedromion-kuun päiville seuraavalla tavalla:
Mysteerien viettäminen > Suuret mysteerit > Valmistelut Ateenassa

Ennen mysteereitä efebit eli Ateenan asepalvelusta suorittaneet nuorukaiset marssivat Eleusiihin ja saattoivat palatessaan Eleusiin papit ja papittaret vaunuissa Ateenaan mukanaan mysteerien pyhät esineet, jotka olivat kirstuissa (kistai). Esineitä säilytettiin Agoran laidalla sijainneessa Eleusinionissa sen aikaa, kun ne olivat Ateenassa. Airut ilmoitti papiston ja esineiden saapumisesta Athenen papittarelle Akropoliille.
Varsinaisen juhlan ensimmäisenä päivänä eli Boedromion-kuun 15. päivänä – toisin sanoen täydenkuun aikaan — kuningasarkontti julisti mysteerit alkaneeksi lukemalla hierofantin ja soihdunkantajan läsnä ollessa julistuksen (prorrhesis), joka kielsi ketään, jonka kädet olivat veren tahrimat tai joka puhui käsittämätöntä kieltä, osallistumasta mysteereihin. Samalla toimitettiin uhri (hiereia deuro).
Juhlien toisena päivänä eli Boedromion-kuun 16. päivänä osallistujat kävivät puhdistautuakseen peseytymässä meressä Faleroninlahdella. He pesivät samalla myös porsaan, joka uhrattiin Ateenaan palattua. Kolmantena eli Boedromion-kuun 17. päivänä järjestettiin mahdollisesti suuri uhrijuhla sekä rukoiltiin, mutta päivän ohjelmasta tiedetään suhteellisen vähän. Neljäntenä eli Boedromion-kuun 18. päivänä puhdistautuivat ne, jotka olivat saapuneet myöhässä. Näin muistettiin Asklepiosta, joka myytin mukaan oli saapunut päivän myöhässä osallistuakseen puhdistautumisseremoniaan, minkä seurauksena seremonia uusittiin, jotta hän voisi osallistua mysteereihin asianmukaisella tavalla. Jo aiemmin puhdistautuneet pysyivät kotona ja valmistautuivat mysteereihin muutoin. Näinä päivinä alkoi muun muassa paasto.
Mysteerien viettäminen > Suuret mysteerit > Juhlakulkue

Juhlan viidenteen päivään (Pompē) eli Boedromion-kuun 19. päivään sijoittui suuri kulkue Ateenan Eleusinionilta Eleusiihin Pyhää tietä pitkin. Matka oli noin 22 kilometriä ja se kuljettiin jalan, tosin myöhemmin varakkaat käyttivät vaunuja papiston tavoin. Kulkueessa marssi aiemmin vihkiytyneitä, vihittäviä sekä muun muassa efebejä. Papisto kantoi jälleen kirstuissa mysteerien pyhiä esineitä. Kulkueessa kannettiin myös Iakkhoksen, eräänlaisen Dionysos-Bakkhoksen kaksoiskappaleen, kuvaa ja sen aikana huudettiin ”Iakkhos!”-huutoja.
Kun kulkue ylitti Rheitoi-joen, järjestettiin niin kutsuttu Krokosis, jossa alueen ensimmäisenä asukkaana pidetyn Krokoksen jälkeläiset sitoivat vihittävien oikeaan käteen ja vasempaan jalkaan krokeen eli sahraminkeltaisen nauhan. Kun kulkue ylitti Eleusiin Kefissos-joen, päänsä peittäneet niin kutsutut gefyrismoi-miehet pilkkasivat osallistujia huutelemalla kaikenlaisia nokkeluuksia ja törkeyksiä. Tämä oli muistuma siitä, että myytin mukaan Iambe (tai Baubo) sai surevan Demeterin nauramaan samanlaisilla törkeyksillä. Kulkue saapui Eleusiihin illalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eleusiin mysteerit Wikimedia Commonsissa
Eleusiin arkeologinen alue, taustalla nykyistä Elefsínan kaupunkia.
Eleusiin mysteerien viettoa kuvaava votiiviilaatta Eleusiista, noin 350 eaa. Kansallinen arkeologinen museo.
Porsasta kantava Demeterin ja Persefonen palvontaan osallistuva nainen. Tanagralainen terrakottapatsas, noin 400–350 eaa. Louvre.
Poika ja soihtu. Roomalainen kopio (100-luku jaa.) kreikkalaisesta Eleusiin mysteereihin liittyvästä patsaasta 400-luvulta eaa. Musei Capitolini.
Telesterionin eli mysteerien keskeisimmän tapahtumapaikan rauniot Eleusiin arkeologisella alueella.
Alpes Graiae

| Alpes Graiae Provincia Alpes Graiae> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Alpes Graiaen provinssin alue vuonna 210.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Grajiset Alpit / Sveitsi (Valais) ja Ranska (Savoie)
Perustettu:  41–54
Lakkautettu:  n. 293
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Forum Claudii Ceutronum
Alpes Graiae (lat. Provincia Alpes Graiae), myöhemmin Alpes Atrectianae (lat. Provincia Alpes Atrectianae), oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti alueen nykyisten Sveitsin ja Ranskan rajalla. Sitä hallittiin usein Alpes Poeninae et Graiaen provinssina yhdessä Alpes Poeninaen kanssa.
Maantiede

Alpes Graiae oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Cottiae, Alpes maritimae ja Alpes Poeninae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan, Italian ja Sveitsin rajalla. Näistä Alpes Graiae käsitti alueen sille nimensä antaneilla Grajisilla Alpeilla juuri Mont Blancin eteläpuolella. Alueella sijaitsi nykyisin nimellä Pieni Sankt Bernhard tunnettu sola. Provinssin hallinnollinen keskus oli Forum Claudii Ceutronum, aiempi Axima (nyk. Aime).