stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rio Grande
Eläimistö

Rio Grandessa elää noin 166 kalalajia, joista 86 on makean veden kaloja ja 80 murtoveden kaloja. Yleisimpiä ovat särkikalat. Joessa elää myös vesilintuja, matelijoita, majava, minkki ja nutria. Jokisuistossa tavataan mississippinalligaattoria.
Bruce Robertson

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tasmania 1990 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Wien 1991 | kahdeksikko |  |
Bruce Robertson (s. 17. kesäkuuta 1962) on kanadalainen soutaja. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa kahdeksikossa. Neljä vuotta aiemmin hän kilpaili Soulin olympialaisissa perämiehettömässä nelosessa mutta ei menestynyt. Maailmanmestaruuskilpailuissa Robertson saavutti kahdeksikossa hopeaa Tasmaniassa 1990 ja Wienissä 1991.
David Roberts (seiväshyppääjä)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  David Roberts vuonna 1976. |  David Roberts vuonna 1976. |  David Roberts vuonna 1976. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Montreal 1976 | seiväs |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Cali 1971 | seiväs |  |
David Luther ”Dave” Roberts (s. 23. heinäkuuta 1951 Stillwater, Oklahoma) on yhdysvaltalainen seiväshyppääjä. Hän saavutti olympiapronssia vuonna 1976 ja hyppäsi kahdesti maailmanennätyksen.
Roberts saavutti hopeaa Pan-Amerikan kisoissa 1971. Maaliskuussa 1975 hän hyppäsi Gainesvillessä maailmanennätyksen 565 cm. Earl Bell vei Robertsilta maailmanennätyksen toukokuussa 1976, mutta kesäkuussa Roberts otti jälleen ennätyksen itselleen ylittämällä Eugenessa 570 cm. Montrealin olympialaisissa 1976 Roberts saavutti pronssia tuloksella 550 cm. Roberts jätti väliin korkeuden 555 cm, jota kaksi edellä ollutta eivät ylittäneet, ja Roberts yritti tämän jälkeen korkeudesta 560 cm, jota hän ei pystynyt ylittämään.
Riverboat Shuffle

Bix Beiderbecken äänitteen kansi vuodelta 1924
”Riverboat Shuffle” on Hoagy Carmichaelin säveltämä ja Irving Millsin, Mitchell Parishin ja Dick Voynow’n sanoittama musiikkikappale. Sen levytti ensimmäisen kerran Bix Beiderbecke yhtyeensä The Wolverinesin kanssa. Kappale oli Carmichaelin ensimmäinen levytetty sävellys ja siitä on tullut Dixieland-musiikin standardi. Myöhemmällä urallaan Carmichael kirjoitti useita suosittuja jazzstandardeja, mukaan lukien ”Stardust” (1929), ”Georgia on My Mind” (1930) ja ”Lazy River” (1931).
Musiikkinäyte
Hoagy Carmichael & Perry Botkin Orchestran nauhoitus vuodelta 1938.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Kuvaus JazzStandards.comissa
Rjažsk

| Rjažsk Ряжск |
| --- | --- |
 Kuptajoki Rjažskissa.
 vaakuna
 Rjazanin alueen sijainti Venäjällä.
 Rjažsk
 Koordinaatit: 53°42′N, 40°03′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Rjazanin alue
Piiri:  Rjažsk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,6 km²
Väkiluku (2010):  21 676
 – Väestötiheys:  509 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.ryajsk.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rjažsk (ven. Ряжск) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kupta-joen rannalla 117 kilometriä Rjazanista etelään. Kaupunki on Rjažskin piirin keskus. Siellä risteytyvät Rjazaniin, Tulaan, Penzaan ja Mitšurinskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 21 700 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1502 nimellä Rjassk. Siellä sijaitsi Okan ja Donin välistä kannasta valvonut linnoitus. 1500–1600-luvulla se suojeli Venäjän etelärajaa Krimin ja Nogain tataarien hyökkäyksiltä. Vuonna 1778 Rjažskista tuli Rjazanin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1800-luvun lopussa siitä muodostui tärkeä rautateiden risteysasema. Nykyään kaupungissa on lähinnä elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Rjažskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Rjazanin alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Rjazan

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
Sonia Robertson

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Sonia Robertson (o.s. Chick, s. 2. kesäkuuta 1947 Burnham Market, Norfolk, Yhdistynyt kuningaskunta) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Robertson pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi yhdessä ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Robertsonin kaksoissisko Sandra Chick pelasi myös samassa Moskovan-olympiajoukkueessa.
Rio Grande (elokuva)

| Rio Grande |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Ford
Käsikirjoittaja:  James K. McGuinness
Perustuu:  James Warner Bellahin tarinaan
Tuottaja:   Merian C. Cooper  John Ford  Herbert J. Yates 
Säveltäjä:  Victor Young
Kuvaaja:  Bert Glennon
Leikkaaja:  Jack Murray
Pukusuunnittelija:  Adele Palmer
Lavastaja:  Frank Hotaling
Pääosat:   John Wayne  Maureen O'Hara 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Republic Pictures  Argosy Pictures 
Levittäjä:  Republic Pictures Netflix
Ensi-ilta:   15. marraskuuta 1950  Suomi: 31. elokuuta 1951 
Kesto:  105 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rio Grande on John Fordin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1950. Pääosissa ovat John Wayne ja Maureen O’Hara.
Rio Grande on Fordin ratsuväkitrilogiaksi kutsutun elokuvasarjan kolmas osa. Sitä edelsivät Apassilinnake (1948) ja Keltainen nauha (1949). Monet pitävät sitä ratsuväkitrilogian parhaimpana elokuvana, vaikka Ford itse ei edes halunnut tehdä koko elokuvaa.
Tarina

Everstiluutnantti Yorke (John Wayne) on matkalla Rio Grandelle päin taistellakseen sotaisaa heimoa vastaan. Kuitenkin Yorke kohtaa vaikeimman vastuksen, kun hän sotaoikeudessa joutuu puolustautumaan epätavallista hyökkäystä pakenevia apasseja vastaan. Verisen yhteenoton tiimellyksessä hän taistelee palauttaakseen kunniansa ja pelastaakseen perheensä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   John Wayne   | … |   everstiluutnantti Kirby Yorke   |
|   Maureen O’Hara   | … |   Kathleen Yorke   |
|   Ben Johnson   | … |   sotamies Tyree   |
|   Claude Jarman Jr.   | … |   sotamies Jeff Yorke   |
|   Harry Carey Jr.   | … |   sotamies Daniel ”Sandy” Boone   |
|   Victor McLaglen   | … |   vääpeli Quincannon   |
|   Chill Wills   | … |    tohtori Wilkins   |
|   J. Carroll Naish   | … |   kenraali Philip Sheridan   |
|   Grant Withers   | … |   apulaisseriffi Marshal   |
|   Peter Julien Ortiz   | … |   kapteeni St. Jacques   |
|   Gaylord Pendleton   | … |   kapteeni Prescott   |
|   Karolyn Grimes   | … |   Margaret Mary   |
Tuotanto

John Ford ei alun perin halunnut lainkaan ohjata Rio Grandea. Republic Pictures oli suostunut vuonna 1950 rahoittamaan Fordin lempiprojektin Vaitelias mies (1952) vain sillä ehdolla, että Ford tekisi sitä ennen Apassilinnakkeen ja Keltaisen nauhan kaltaisen lännenelokuvan. Republic oli huolissaan Vaiteliaan miehen menestyksestä ja halusi suojautua mahdollisilta tappioilta takuuvarmalla menestyselokuvalla.
Ford löysi sopivan aiheen nopeasti ja elokuva kuvattiin kesällä 1950 Utahin Moabissa. Se kuvattiin mustavalkoisena, sillä B-elokuvilla tunnetuksi tullut Republic halusi säästää kustannuksissa. Pääosia näyttelivät Fordin useasti käyttämät vakionäyttelijät John Wayne ja Maureen O’Hara, jotka hiukan myöhemmin näyttelivät myös Vaiteliaan miehen pääosia.
Aiheesta muualla

Rio Grande Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Risch

| Risch |
| --- | --- |
 Uutta Rischiä.
 vaakuna

 Risch
 Koordinaatit: 47°9′N, 8°26′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Zugin kantoni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,86 km²
Korkeus:  413–679 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  10 862
 – Väestötiheys:  731 as./km²
 
 www.rischrotkreuz.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Risch, usein keskustaajaman mukaan Risch Rotkreuz, on kaupunki Keski-Sveitsissä Zugin kantonissa. Siellä on vajaat 11 000 asukasta.
Sijainti

Risch sijaitsee Zuginjärven länsirannalla, kymmenkunta kilometriä Zugista länteen.
Liikenne

Risch on liikenneväylien risteyspaikka:
Moottoritie A4 Zürichistä Gotthardille kulkee kaupungin poikki.
Moottoritie A14 Rischistä Ebikoniin yhdistää A2- ja A4-tiet.
Rotkreutzista on rautatieyhteys neljään suuntaan: pohjoiseen Bruggiin, etelään Gotthardille, länteen Luzerniin ja itään Zugiin.
Talous

Risch on lääkeyritys Hoffmann-La Rochen tuotekehitysyhtiön Roche Diagnostics International AG:n keskuspaikka.
Aiheesta muualla

Morosoli, Renato: Risch (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  4.1.2012. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Risch Wikimedia Commonsissa
| n k Zugin kantonin kunnat |
| --- | --- |
 Zugin kantonin kunnat (11 kpl, 1798–)
Zugin kantoni: Baar • Cham • Hünenberg • Menzingen • Neuheim • Oberägeri • Risch • Steinhausen • Unterägeri • Walchwil • Zug
Ristniemenvuoren kalliomaalaukset

| Ristniemenvuoren kalliomaalaukset> Sijainti |
| --- | --- |
 Ristniemenvuoren kalliomaalaukset
Koordinaatit:  60°47′32.9809″N, 27°41′15.6048″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ristniemenvuoren kalliomaalaukset sijaitsevat Metsäisenjärven rannassa Miehikkälässä Kymenlaaksossa veteen päättyvässä pystykalliossa ja siitä noin 200 metriä luoteeseen olevassa kohteessa. Pystykallio on osa 600 metriä pitkää jyrkännettä, joka päättyy järven rantaan. Useimmat maalauksien kuviot, jotka ovat tosin kuluneita, esittävät ihmishahmoja.
Maalaukset

Kuvioita on löydetty neljästä kohtaa. Suurin ja erottuvin kuvio on haalistunut ihmishahmo, joka pitää käsiään suorana sivuille ojennettuna ja pitää jalkojaan koukistettuina ja kantapäät yhdessä. Pää on maalattu lievästi kolmiomaisesti. Molempiin käsiin on maalattu jokin esine. Oikeassa kädessä saattaa olla siksak-kuvio, mikä esittää yleensä käärmettä tai salamaa. Vasemmassa kädessä saattaa olla sama kuvio, mutta esimerkiksi Pekka Kivikäs on näkevinään siinä melan. Ihmishahmo on 87 senttimetriä pitkä, mikä on Suomen oloissa iso ihmiskuvio.
Suurin ihmishahmo on haalistunut ja osin epäselvä. Kalliossa on muitakin kuvioita, mutta ne ovat vielä haalistuneempia. Noin 9 metriä vasemmalle ja siitä edelleen 3 metriä lisää sijaitsevat usean merkin kuvapinnat. Vielä 200 metriä luoteeseen eli oikealle sijaitsee kuvio, josta näkyy enää pystyviiva. Näissä on noin 10 katkelmallista ihmishahmoa. Ne sijaitsevat usean metrin matkalla ja ovat osittain jäkälien peittämiä.
Aiheesta muualla

Lauhakangas, Rauno: Miehikkälän kalliomaalauslöytö, 1999
Luukkainen, Ismo: Miehikkälän Ristniemenvuoren kalliomaalaus - Valokuva[vanhentunut linkki], Museovirasto
Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry. Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
Kivikäs, Pekka: Suomen kalliomaalaukset (Arkistoitu – Internet Archive), Kulttuurin Keski-Suomi
Ristiside

Ristiside (ruots. korsband)oli eri maiden postilaitosten käyttämä lähetyslaji tietynlaisia postituseriä, kuten sanoma- ja aikakauslehtiä ja mainoksia varten. Suomen Postissa ristisiteen alalajeja olivat painotuotteet, tavaranäytteet, joukkoristisiteet ja ryhmäristisiteet.
Ristisiteet tulivat eri maiden posteissa käyttöön sanomalehtien postituksessa 1860-luvulta alkaen. Nimensä se sai tavasta niputtaa nämä lähetykset ristikkäisin nauhoin. Ristisiteeseen ei saanut laittaa kirjeitä eikä henkilökohtaisia asiakirja- tai rahalähetyksiä, ja nipun sisällön piti olla helposti tarkastettavissa.
Suomen suuriruhtinaskunnassa oli 1900-luvun vaihteessa parikymmentä vuotta käytössä erityisiä ristisidekääreitä, joihin oli valmiiksi painettu postimaksua vastaava arvoleima, esimerkiksi 1 tai 2 kopeekkaa.
Vuonna 1928 Suomessa jaettiin 16,3 miljoonaa ristisidettä, joista 4,5 miljoonaa tuli ulkomailta. Vuonna 1968 Posti kuljetti Suomessa 46,8 miljoonaa joukkoristisidettä ja 41,9 miljoonaa ryhmäristisidettä. 1970-luvulla joukkoristisiteiden suosio kaksinkertaistui ja ryhmäristisiteidenkin kasvoi: vuonna 1978 vastaavat luvut olivat 91,5 miljoonaa ja 55,1 miljoonaa.
Ristisiteet olivat myös tärkeä osa 1960- ja 1970-luvulla tehostunutta suoramainontaa ja postimyyntiä. Esimerkiksi Anttilan postimyyntikuvasto jaettiin joukkoristisiteenä. Mainokset ja tavaranäytteet saattoivat herättää samanlaista torjuntaa kuin nykyinenkin osoitteeton suoramainonta. Usein jäi postinjakajan harkinnan ja paikallistuntemuksen varaan, mihin asuntoihin esimerkiksi ”perheen naisväelle” jaettavaksi merkitty terveyssiteiden näytepaketti tulisi jakaa ja mihin ei. Oikeinkin jaettu paketti saattoi aiheuttaa kiusallisia tilanteita, jos sen löysivätkin postilaatikosta äidin sijasta perheen lapset.
Vuoden 1964 sanomalehtijutusta käy ilmi ristisiteiden monimutkaisia ehtoja:
Painotuotteet, asiakirjat ja tavaranäytteet oli edullisinta lähettää ristisiteenä.
Asiakirjoiksi laskettiin esimerkiksi oikeudenkäynti- ja rahtiasiakirjat, vakuutuspaperit yms.
Käsikirjoitus luettiin asiakirjaksi, mutta jos sen mukana seurasi sen pohjalta tekeillä olevan painotuotteen oikovedos, se luettiin painotuotteeksi.
Asiakirjan postitus ristisiteenä maksoi 200 grammaan saakka 35 penniä ja jokaiselta sitä seuraavalta alkavalta 50 grammalta 5 penniä lisää.
Asiakirjaristiside sai painaa korkeintaan 2 kiloa, tavaranäyteristiside 500 grammaa.
Painotuoteristisiteen oli sisällettävä vähintään 20 täysin samanlaista kappaletta.
Monisteet luettiin painotuotteiksi, hiilipaperijäljennöksiä ei.
Alle puolen kilon ristisiteet kannettiin kotiin, mutta vain kirjattuina.
1980-luvun puolivälin vaiheilla ristisiteestä Suomessa luovuttiin ja tilalle tuli uusia lähetyslajeja kuten joukkokirje ja ryhmäkirje, myöhemmin 1. ja 2. luokan kirjeet ja erityiset postitustaksat lehtikustantajille. 1960-luvulta alkaen oli kaupunkeihin alkanut tulla ilmaisjakelulehtien kustantajien perustamia jakelupalveluita, jotka ottivat Postilta vuosi vuodelta suuremman osuuden osoitteettoman suoramainonnan jakelijoina.
Joukkoristiside

Joukkoristisiteenä voitiin lähettää isoja eriä osoitteellisia suoramainoksia, tiedotteita tai tavaranäytteitä edullisemmalla postimaksulla. Tämän kaltainen palvelu oli Postilla pitkään, mutta 1950-luvulla se sai nimen joukkoristiside (ruots. masskorsband).
Vuonna 1960 annetun asetuksen mukaan jokaisessa joukkoristisiteessä oli oltava lähettäjä- ja vastaanottajatietojen lisäksi leimattuna tai painettuna sana joukkoristiside tai muu posti- ja lennätinhallituksen (PLH) hyväksymä merkintä.
Ryhmäristiside

Ryhmäristiside (ruots. gruppkorsband) oli tarkoitettu osoitteettomille lähetyksille, esimerkiksi tietyn paikkakunnan kaikkiin talouksiin ilman osoitemerkintöjä jaettaville mainoksille tai tiedotteille.
Ryhmäristisiteet piti osoittaa määrätylle vastaanottajaryhmälle, joita olivat muun muassa:
kaikki taloudet
maanviljelijät
kauppaliikkeet
elintarvikemyymälät
konttorit (nykykielellä toimistot)
omakotitalot
kiinteistöt.
Vuonna 1960 annetun asetuksen mukaan jokaisessa ryhmäristisiteessä tuli olla vastaanottajan nimen ja osoitteen sijasta posti- ja lennätinhallituksen vahvistama vastaanottajaryhmää tarkoittava osoitemerkintä, lähettäjän nimi ja osoite sekä painettuna tai leimattuna sana ryhmäristiside tai muu PLH:n hyväksymä merkintä.
Ryhmäristisiteet jaettiin hitaammin kuin muu posti, ja säännökset olivat yksityiskohtaisen tarkkoja: ”Jos [ryhmäristiside]lähetykset on jätetty tai saapuneet kantajien työvuoron alkuun mennessä ja ovat kantajien käsiteltävissä, on jakeluaika saapumispäivä ja kaksi seuraavaa työpäivää. Jos lähetykset on jätetty tai saapuneet edellä mainittua myöhemmin, on jakeluaika kolme seuraavaa työpäivää. Ryhmäristisiteitä [--] ei jaeta viiden työpäivän aikana ennen joulua, paitsi jos jakelu paikalliset olosuhteet huomioon ottaen voidaan järjestää.”
Rivikäävät

| Rivikäävät |
| --- | --- |
 Erakkokääpä (Antrodia infirma)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Polyporales
Heimo::  Fomitopsidaceae
Suku::  Rivikäävät Antrodia  P. Karst.
Katso myös
   Rivikäävät Wikispeciesissä   Rivikäävät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rivikäävät (Antrodia) on monilajinen ja heterogeeninen kääpäsuku tai ehkä paremmin sanottuna sukukompleksi. Rivikääpien lajisto ja asema kääpien sukupuussa muuttunevat dna-analyysien tarkentaessa lajien välisiä suhteita. Rivikääpien suvusta on jo erotettu omiksi suvuikseen riekonkäävät ja kohvakäävät. Fylogenian perusteella ainakin nykyiset sokkelokäävät, kantokäävät (kantokääpä, rusokantokääpä) ja sukunsa ainoa laji pökkelökääpä kuuluisivat nykyiseen Antrodia-kompleksiin. Siksi uusien sukujen muodostaminen ja lajien siirrot suvusta toiseen ovat odotettavissa.
Rivikääpien jaottelu

Rivikäävät on jaoteltu alla esitettyihin ryhmiin, jotka voivat antaa suuntaa uusille sukujaoille. Kaikki mainitut lajit eivät esiinny Suomessa.
Antrodia crassa- ryhmä (lajeja: kalkkikääpä, kalvaskääpä, sitkaskääpä)
A. heteromorpha -ryhmä, myös nimellä A. sensu stricto (väljäpillikääpä, pajunkääpä, karttakääpä, orvonkääpä, vinopillikääpä, tanakkakääpä)
A. hyalina -ryhmä (hyyrykääpä)
A. malicola -ryhmä (virpikääpä, malkakääpä)
A. pulvinascens -ryhmä (mesipillikääpä, poimukääpä)
A. ramentacea -ryhmä, myös nimellä Cartilosoma (pettukääpä)
A. serialis -ryhmä (erakkokääpä, kirvelikääpä, kairakääpä, rivikääpä)
A. sinuosa -ryhmä (kelokääpä)
A. xantha -ryhmä, myös nimellä Amyloporia (katkokääpä, alppikääpä)
Rivnen piiri

| Rivnen piiri Рівненський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Rivnen alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 50.6197°N, 26.2514°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Rivnen alue
Perustettu:  1940, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rivne (245 289 as., 2021)
Pinta-ala  ():  7 216,6 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  629 531
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
Verkkosivu
Rivnen piiri (ukr. Рівненський район, Rivnenskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan pohjoisosassa Rivnen alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1940 ja sitä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Rivnen piirin naapurina ovat pohjoisessa Varašin ja Sarnyn piirit, idässä Žytomyrin alueen Zvjahelin piiri, etelässä Hmelnytskyin ja Ternopilin alueet, lounaassa Dubnon piiri ja lännessä Volynian alueen Lutskin piiri. Piirin hallinnollinen keskus on Rivne (245 289 as., 2021).
Rivnen piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Rivnen alueen piirien lukumäärän neljään. Aiempaa laajemman Rivnen piirin pinta-alaksi tuli 7 216,6 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Rivnen piirin väkiluvuksi 629 531 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 58.2 prosenttia piirin asukkaista (366 660 as.), eli kuuden kaupungin (Berezne 13 280 as., Zdolbuniv 24 642 as., Korets 6 982 as., Kostopil 31 060 as., Ostroh 15 195 as. ja Rivne 245 289 as.) ja kuuden kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Rivnen piiri oli alueeltaan huomattavasti pienempi ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Rivnen rautatieasema.
Muurein suojattu luostarialue Ostrohin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rivnen piiri Wikimedia Commonsissa
Rivnenska raionna deržavna administrantsija (ukrainaksi) (rv.gov.ua)
Rikkivety

| Rikkivety |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Vetysulfidi Divetysulfidi Sulfaani
CAS-numero:  7783-06-4
PubChem CID:  402 ja 18779926
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  H2S
Moolimassa:  34,082 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön kaasu
Sulamispiste:  -82,30 °C (190,85 K)
Kiehumispiste:  -60,28 °C (212,87 K)
Tiheys:  1,363 kg/m3, kaasu
Liukoisuus veteen:  0,25 g/100 ml (40 °C)
  
Rikkivety (H2S), IUPAC-nimeltään divetysulfidi, on myrkyllinen, mädältä kananmunalta haiseva kaasu. Toisin kuin lähisukulaisensa vesi, se palaa, muodostaen rikkidioksidia ja vettä. Rikkivety on erittäin pahanhajuista jo pieninä pitoisuuksina, mutta turruttaa hajuaistin nopeasti ja voi siten aiheuttaa huomaamatta hengenvaaran huonosti ilmastoiduissa tiloissa.
Synty ja valmistus

Yleensä laboratoriokäyttöön tarkoitettu rikkivety valmistetaan rautasulfidin ja laimean rikkihapon välisellä reaktiolla.
FeS(s)+H2SO4(aq) → H2S(g)+FeSO4(aq)
Rikkivetyä syntyy myös johdettaessa vetyä sulaan rikkiin tai happojen vaikuttaessa sulfideihin.  Sitä voi syntyä vaarallisia määriä, jos alkaliseen vetysulfidiliuokseen sekoittuu happoa:
NaHS(aq)+H+(aq) → H2S(g)+Na+(aq)
Luonnossa rikkivetyä syntyy myös monien rikkipitoisten orgaanisten yhdisteiden hajotessa.
Kemialliset ominaisuudet

Rikkivety on herkästi syttyvä, jopa räjähtävä kaasu, joka liukenee melko runsaasti veteen. Se on heikko kaksiarvoinen happo, jonka happotähteitä ovat vetysulfidi- ja sulfidi-ionit.
Rikkivety saadaan suprajohtavaksi noin –70 °C asteen lämpötilassa, mutta siihen vaaditaan yli 1,5 miljoonaa kertaa ilmakehän paine.
Käyttö

Rikkivetyä käytetään reagenssina analyyttisessä kemiassa.
Esiintyminen

Rikkivetyä esiintyy esimerkiksi kemiallisessa metsäteollisuudessa, vaikkapa sulfaattisellutehtaiden prosessi- ja jätevedenkäsittelytiloissa, joissa liikuttaessa on siksi useasti käytettävä rikkivetymittaria, jonka hälyttäessä pitää tilasta poistua tai, jos on mukana, ottaa hengityssuojain, vaikkapa paineilmahengityslaite, käyttöön. Samanlainen rikkivetyvaara esiintyy myös kunnallisia jätevesiä käsittelevissä pumppaamoissa ja puhdistamoissa.
Terveysvaikutukset

Yleisin altistumistapa rikkivedylle on hengitysilman mukana, hengitysteiden kautta.
Rikkivedylle altistuminen voi pahimmissa tapauksissa johtaa kuolemaan. Lievemmissä tapauksissa rikkivedylle altistuminen aiheuttaa yleisimmin pahoinvointia, huimausta, ja hengitysvaikeuksia. Yleisesti on todettu yskää, kurkkukipua ja päänsärkyä.
Rikkivedylle altistuneilla on joissakin tapauksissa todettu tärinää ja voimakkaita kouristuksia sekä tasapainon häiriintymistä. Myös houreita, hajuaistin halvaantumista, rintakipua, silmävaivoja ja mahdollista ruokahalun vähenemistä on esiintynyt. Jo yksi henkäys korkean rikkivetypitoisuuden omaavaa kaasua voi aiheuttaa tajunnanmenetyksen ja astmaatikoille jopa pieni määrä sisäänhengitettynä voi aiheuttaa keuhkoputken ahtaumaa. Rikkivedylle altistuminen lisää keskenmenon riskiä.
Rikkivedyn myrkyllisyys on verrattavissa vetysyanidiin; se estää soluhengitykseen osallistuvien entsyymien toiminnan.
Rikkivedyllä on erittäin pienissä annoksissa todettu olevan positiivisia terveysvaikutuksia, jotka johtuvat rikkivedyn tärkeästä roolista soluviestinnässä. Kun rikkivetyä vapauttava osa lisätään perinteisen tulehduskipulääkkeen, kuten naprokseenin tai asetyylisalisyylihapon molekyyliin, käyttäjälle ei ilmaannu näille lääkkeille tyypillisiä ruoansulatuskanavan haavaumia . Tällöin lääkkeen kipua lievittävä vaikutus myös paranee huomattavasti, jolloin tarvittu annos pienenee .