stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mary Pekkala
Elämä > Muutto Suomeen

Manchesterin yliopistossa opiskellut Moorhouse lähti mukaan sosialistiseen opiskelijaliikkeeseen ensimmäisen maailmansodan vuosina. Heinäkuussa 1920 hän osallistui Manchester Communist Guild Groupin edustajana Ison-Britannian kommunistisen puolueen perustavaan kokoukseen yhdessä myöhemmin maan opetusministeriksi nousseen Ellen Wilkinsonin kanssa. Opiskelujensa jälkeen Moorhouse muutti Lontooseen, jossa hän vaikutti kaupungin vasemmistolaisissa älymystöpiireissä. Vuonna 1921 Moorhouse tutustui Elmer Diktoniukseen, joka oli saapunut Lontooseen tapaamaan Eino Pekkalan entistä puolisoa virolaista kommunistia Salme Murrikia. Tämä esitteli Diktoniuksen ystävilleen Mary Moorhouselle ja Eva Hubbackille, jotka kiinnostuivat heti nuoresta suomalaisesta runoilijasta. Moorhousen ja Diktoniuksen tuttavuus syveni pian seurustelusuhteeksi, jonka aikana he viettivät myös pari kuukautta maaseudulla Cornwallissa. Palattuaan Suomeen syksyllä 1921 Diktonius alkoi seurustelemaan laulaja Meri Marttisen kanssa, mutta Diktoniuksen ja Moorhousen kirjeenvaihto jatkui tiiviinä parin vuoden ajan.
Vuonna 1922 Moorhouse lähti Salme Murrikkin ja hänen uuden puolisonsa brittiläisen kommunistin Rajani Palme Duttin kanssa Kominternin tehtäviin Ruotsiin, jossa he asettuivat Tukholman lähistölle Saltsjöbadeniin. Heinäkuussa 1923 Murrik esitteli Moorhouselle entisen aviomiehensä Eino Pekkalan, jonka luona Helsingissä Moorhouse vieraili ensimmäisen kerran elokuussa 1924 kahden viikon turistiviisumilla. Pariskunta kihlautui 1925, ja maaliskuussa 1928 he solmivat siviiliavioliiton, jolloin Moorhouse sai myös Suomen kansalaisuuden. Kihlauksen ja avioliiton välisen ajan Moorhouse vietti Brysselissä, jossa hän toimi Murrikin ja Palme Duttin avustajana. Moorhouse kirjoitti 1920-luvulla myös runoja, joita julkaistiin muun muassa saksalaisessa Die Rote Fahnessa ja ranskalaisessa L'Humanitéssa.
Helsinkiin asettumisensa jälkeen Mary Pekkalasta tuli 1930-luvulla Suomen vasemmistolaisen kulttuuriliikkeen merkittävimpiä taustahahmoja. Hän oli muun muassa yksi Erkki Valan toimittaman Tulenkantajat-lehden päärahoittajista, sekä ihmisoikeuksia ajaneen fasisminvastaisen kansanrintaman näkyvimpiä edustajia professori Väinö Lassilan ja Akateemisen Sosialistiseuran jäsenten ohella. Keväällä 1940 Pekkala esitteli Hella Wuolijoelle Tukholmassa maanpaossa asuneen Bertolt Brechtin. Huhtikuussa Brecht saapui perheineen Wuolijoen kutsumana Suomeen, ja asettui Pekkalan Töölöstä hankkimaan asuntoon.
Elämä > Sotavuosien jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Pekkala oli mukana muun muassa naisasialiikkeen sekä Ihmisoikeuksien liiton toiminnassa, ja oli vielä 1960-luvulla Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton Suomen osaston puheenjohtajana. Hän kuoli 85-vuotiaana toukokuussa 1975.
Muuta

Mary Pekkalan vaiheita on sivuttu Erkki Tuomiojan Hella Wuolijokea ja Salme Pekkala-Duttia käsittelevässä teoksessa Häivähdys punaista (2006), Jörn Donnerin Elmer Diktonius -elämäkerrassa Diktonius: elämä (2007), sekä Sirpa Kähkösen kirjassa Vihan ja rakkauden liekit (2010).
Perhe

Eino ja Mary Pekkalan tytär Salme Anne Pekkala syntyi vuonna 1928. Hänen puolisonsa oli suurlähettiläs Risto Hyvärinen.
Minervanpöllöt

| Minervanpöllöt |
| --- | --- |
 Minervanpöllö (Athene noctua)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Minervanpöllöt Athene  Boie, 1822
Katso myös
   Minervanpöllöt Wikispeciesissä   Minervanpöllöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minervanpöllöt (Athene) ovat pöllöjen heimoon kuuluva lintusuku.
Minervanpöllölajit

Brahmanpöllö (Athene brama)
Madagaskarinhaukkapöllö (Athene superciliaris)
Minervanpöllö (Athene noctua)
Preeriapöllö (Athene cunicularia)
Mlimba

| Mlimba |
| --- | --- |
 Mlimba
 Koordinaatit: 08°48′00″S, 35°49′00″E 
Valtio:   Tansania
Alue:  Morogoron alue
Piirikunta:  Kilomberon piirikunta
Väkiluku (2002)  (arvio):  13 740
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 Morogoro.go.tz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mlimba on pienehkö kaupunki Tansaniassa. Vuoden 2002 väestönlaskennan arvion mukaan siellä oli 13 740 asukasta. Mlimba kuuluu Morogoron alueeseen ja Kilomberon piirikuntaan. Mlimban rautatieaseman kautta kulkee Tansanian-Sambian rautatie.
TAZARA:n juna Mlimban asemalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mlimba Wikimedia Commonsissa
Mike Hoare

| "Mad Mike" Hoare> Michael Hoare |
| --- | --- |
 Mike Hoare vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1919 Kalkutta, Brittiläinen Intia
Kuollut: 2. helmikuuta 2020 Durban, Etelä-Afrikka
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  toinen maailmansota Simba-kapina Seychellien vallankaappausyritys 1984
Sotilasarvo:   eversti  everstiluutnantti
Aiheesta muualla
www.madmikehoare.com
Mike Hoare (17. maaliskuuta 1919 – 2. helmikuuta 2020, oikealta nimeltään Michael Hoare, lempinimeltään Mad Mike) oli brittiläinen palkkasotilas, joka tuli kuuluisaksi lempinimellä "Wild Geese" tunnetun palkkasotilaiden joukon johtamisesta Kongossa ja myöhemmin epäonnistuneesta vallankaappausyrityksestä Seychelleillä vuonna 1984.
Elämäkerta > Toinen maailmansota

Michael Hoare syntyi 17. maaliskuuta 1919 Kalkutassa nykyisessä Intiassa. Hänen vanhempansa Aileen ja Thomas Hoare olivat lähtöisin Irlannista. Thomas Hoare oli töissä laivalla Huglijoella. Michael alkoi opiskella kirjanpitäjäksi, mutta toisen maailmansodan syttyessä hänet kutsuttiin sotapalvelukseen. Hänen yksikkönsä oli ensin London Irish Rifles ja myöhemmin Royal Armoured Corps. Sodan aikana hän otti osaa esimerkiksi taisteluun Kohimassa ja taisteluihin Burmassa. Sodan loppuun mennessä hän oli ylennyt majuriksi saakka. Sodan jälkeen Hoare muutti Etelä-Afrikkaan, jossa hän työskenteli kirjanpitäjänä ja perusti useita eri pieniä yrityksiä.
Elämäkerta > Kongo

Vuonna 1961 Hoare tapasi silloisen Katangan valtion presidentti Moïse Tshomben. Katanga oli lyhytikäiseksi jäänyt separatistien perustama valtio Kongossa. Kolme vuotta tapaamisen jälkeen Tshombe oli noussut Kongon pääministeriksi. Vuonna 1964 Tshombe palkkasi Hoaren kukistamaan edellisen pääministeri Patrice Lumumban seuraajien aloittamaa Simba-kapinaa. Hoare kokosi noin 300:n palkkasotilaan joukoin, jonka jäsenille hän antoi lempinimen Wild Geese aikanaan irlantilaisista palkkasotilaista Euroopassa käytetyn nimen mukaan. Hoaren palkkasotilaiden oli tarkoitus vallata Kongon armeijan hylkäämä ja kapinallisten valtaama Stanleyville eli nykyinen Kisangani. Hoaren joukot toimivat yhteistössä belgialaisten sotilaiden kanssa. Kapinallisia tukivat kommunistiset maat. Hoare tunnettiin kommunismin vastaisuudestaan ja Itä-Saksalaisessa radiossa hän tuli tunnetuksi pilkkanimellä "that mad bloodhound Hoare". "Mad Mike" vakiintui sittemmin Hoaren lempinimeksi.
Stanleyvillen taistelujen aikana Hoare osallistui operaatio Dragon Rougen toteuttamiseen. Operaatiossa pelastettiin kaupunkiin loukkuun jääneet yli 1 800 yhdysvaltalaista ja eurooppalaista, sekä 400 kongolaista. Kaupungin valtauksen onnistuttua Horare kuvaili tapahtumia suureksi voitoksi, mutta järkyttyi kapinallisten kaupungissa toteuttamasta verilöylystä. Hoaresta tuli Kongon armeijan everstiluutnantti ja hän johti palkkasotilaitaan marraskuuhun 1965 saakka. Hoaren palkkasotilaista oli tullut kansainvälisesti tunnettu yksikkö. Vuonna 1978 joukosta julkaistiin elokuva Villihanhet, jossa esiintyvä Richard Burtonin näyttelemä eversti Allen Faulkner perustuu Hoareen.
Elämäkerta > Seychellit

Hoare jäi eläkkeelle 63-vuotiaana ja hän oleskeli Hiltonissa KwaZulu-Natalissa Etelä-Afrikassa. Lopulta hän päätti kuitenkin jatkaa aikaisempaa toimintaansa. 25. marraskuuta 1981 Hoaren johtamat 54 palkkasotilasta saapuivat Seychelleille, jossa heidän oli tarkoitus Etelä-Afrikkaan saapuneiden pakolaisten pyynnöstä syöstä vallasta maan presidentti Albert René. Hoare ei pitänyt presidentti Renéstä henkilökohtaisestikaan, koska tämä oli sosialisti. Vallankaappausyritystä tuki Etelä-Afrikan hallitus. Pääkaupunki Victorian lentokentällä entisten rugbyn pelaajien seurauksi naamioitunut joukko paljastui, kun yksi sen jäsenistä meni kentällä väärään jonoon ja joutui tullin tarkastamaksi. Hänen laukustaan löytyi AK-47-rynnäkkökivääri ja paljastunut mies kertoi myös muista aseista. Lopulta lentokentällä syttyi kiivas tulitaistelu. Horare kaappasi lentokentälle tankkaamaan tulleen Air Indian Boeing 707 -lentokoneen ja pakotti sen viemään joukkonsa Durbaniin Etelä-Afrikassa.
Elämäkerta > Loppuelämä

Etelä-Afrikassa hän sai lentokoneen kaappauksesta 10 vuotta vankeutta, mutta presidentin armahduksella hän pääsi vapaaksi 33 kuukauden vankeuden jälkeen. Hoare oli joutunut vallankaappausyrityksensä takia naurunalaiseksi ympäri maailmaa ja yritystä pilkattiin nimittäen sitä pakettilomakaappaukseksi. Sittemmin hän asettui Etelä-Afrikkaan. Hoare julkaisi vuonna 1986 kaappausyrityksestä kertovan kirjan The Seychelles Affair ja vuonna 2008 hänen aikaisemmasta urastaan kertovan kirjan Congo Mercenary. Vuonna 2013 julkaistu The Last Days of the Cathars on puolestaan fiktiivinen kertomus keskiajan Etelä-Ranskan kataareista. Hoare kuoli 100-vuotiaana hoitokodissa Durbanissa 2. helmikuuta 2020. Hänellä oli kaksi lasta vuonna 1945 naimansa vaimonsa Elizabeth Stottin kanssa.
Mikko Kanala

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mikko Kanala 2023.  |  Mikko Kanala 2023.  |  Mikko Kanala 2023.  |  |
Miesten pesäpallo
| Superpesis  | Superpesis  | Superpesis  |  |
|  Kultaa | 2010 | Vimpelin Veto |  |
|  Kultaa | 2016 | Vimpelin Veto |  |
|  Kultaa | 2017 | Vimpelin Veto |  |
|  Kultaa | 2022 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2011 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2012 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2013 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2014 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2015 | Vimpelin Veto |  |
|  Hopeaa | 2023 | Vimpelin Veto |  |
|  Pronssia | 2018 | Vimpelin Veto |  |
|  Pronssia | 2020 | Vimpelin Veto |  |
|  Pronssia | 2021 | Vimpelin Veto |  |
| Nuorten Superpesis  | Nuorten Superpesis  | Nuorten Superpesis  |  |
|  Kultaa | A-pojat 2012 | Vimpelin Veto |  |
Mikko Kanala (s. 11. kesäkuuta 1992 Halsua) on suomalainen pesäpalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Superpesiksessä Vimpelin Vedossa. Kaudella 2010 hän voitti Suomen mestaruuden ja hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Elokuussa 2020 Kanala teki jatkosopimuksen Vimpelin Vedon kanssa kauden 2022 loppuun saakka. Kanala on muun muassa nostanut rinnallevedossa 150kg.
Kanala on kertonut julkisesti olevansa alkoholisti ja että juominen on haitannut myös hänen harjoitteluaan ja pelejään. Hän hakeutui vuoden 2021 kesällä Minnesota-hoitoon ja lopetti juomisen. Hän opiskelee sähköasentajaksi.
Tilastot > Superpesis-ura

Lähde:Pesiksen maailma
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Lyödyt | Tuodut | Kärkilyönnit |
| 2010 | Veto | 26 | 0 + 1 | 6 | 34 |
| 2011 | Veto | 26 | 2 + 10 | 27 | 90 |
| 2012 | Veto | 17 | 1 + 5 | 16 | 56 |
| 2013 | Veto | 26 | 4 + 8 | 39 | 113 |
| 2014 | Veto | 30 | 5 + 4 | 62 | 195 |
| 2015 | Veto | 30 | 6 + 6 | 68 | 193 |
| 2016 | Veto | 23 | 9 + 19 | 65 | 144 |
| 2017 | Veto | 22 | 6 + 14 | 44 | 131 |
| 2018 | Veto | 26 | 6 + 22 | 69 | 161 |
| 2019 | Veto | 19 | 4 + 6 | 51 | 119 |
| 2020 | Veto | 19 | 2 + 2 | 49 | 119 |
| 2021 | Veto | 14 | 3 + 7 | 33 | 89 |
| 2022 | Veto | 11 | 1 + 2 | 26 | 70 |
| 2023 | Veto | 18 | 5 + 5 | 42 | 102 |
Saavutukset > Pelaajana

4 SM-kultaa: 2010, 2016, 2017, 2022
6 SM-hopeaa: 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2023
3 SM-pronssia: 2018, 2020, 2021
9 Itä-Länsi-ottelua: 2013-2019, 2021, 2022
Superpesiksen etenijäkuningas (3): 2014, 2015, 2018
Superpesiksen kuukauden pelaaja: elokuu 2015
Superpesiksen vuoden tulokas: 2010
Superpesiksen pudotuspelien arvokkain pelaaja: 2017
Mikko-Pekka Heikkinen

Mikko-Pekka Heikkinen Suomalaisessa kirjakaupassa Helsingin Taiteiden yössä 2012
Mikko-Pekka Heikkinen (s. 1974 Kajaani) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Heikkinen työskentelee kirjoittavana toimittajana Helsingin Sanomissa, jossa hän on toiminut 1990-luvun lopulta lähtien eri tehtävissä. Hän on työskennellyt useita vuosia muun muassa Nyt-liitteen elokuva-arvostelijana ja toimitussihteerinä sekä kotimaan- ja kaupunkitoimitusten reportterina. Viimeksi hän on työskennellyt sunnuntaitoimituksessa ja Kuukausiliitteessä. Usein luonto- ja metsäaiheista kirjoittava Heikkinen tunnetaan myös Helsingin Sanomien kolumnistina.
Mikko-Pekka Heikkinen on kirjoittanut ylioppilaaksi Suomussalmen lukiosta 1993. Hän on opiskellut Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa filosofiaa. Heikkinen harrastaa retkeilyä, juoksemista, purjehdusta ja elokuvia. Mikko-Pekka Heikkinen on journalisti jo toisessa polvessa: hänen edesmennyt isänsä Eino K. Heikkinen teki pitkän uran paikallislehti Ylä-Kainuun päätoimittajana.
Vuonna 2010 julkaistiin Mikko-Pekka Heikkisen kaunokirjallinen esikoisteos, novellikokoelma Nuorgamin Alkon tuho - ja muutama erätarina. Heikkisen esikoisromaani Terveiset Kutturasta julkaistiin 2012.
Teokset

Nuorgamin Alkon tuho - ja muutama erätarina (Johnny Kniga 2010).
Terveiset Kutturasta (Johnny Kniga 2012)
Jääräpää (Johnny Kniga 2014)
Poromafia (2016)
Betoniporsas (Johnny Kniga 2018)
Sähkömies (Johnny Kniga 2020)
Poromafia osa 2 (Johnny Kniga 2023)
Norppaöljy.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2022.  ISBN 978-951-0-47835-6.
Aiheesta muualla

Mikko-Pekka Heikkinen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video, 2.12.2014
"Oi Saame synnyinmaa", Turun Sanomien arvio Jääräpää-romaanista 14. 9. 2014
Keskisuomalainen-lehden arvio Jääräpää-romaanista 13. 8. 2014 (Arkistoitu – Internet Archive)
"Vivahteikas satiiri mustien silmien kylästä", Jääräpää-romaanin arvio Helsingin Sanomissa 13. 8. 2014
"Masturbointia männyn juurella", esikoiskirjan arvostelu Kymen Sanomissa 9. 3. 2010[vanhentunut linkki]
"Mikko-Pekka Heikkinen - Nuorgamin Alkon tuho", esikoiskirjan arvostelu Keskisuomalaisessa 29. 3. 2010 (Arkistoitu – Internet Archive)
"Suomussalmen ajattelija", haastattelu Ylioppilaslehdessä 5. 2. 2010
"Suomen pohjoinen ja etelä sotivat kirjassa", Ylen Lapin radion haastattelu 16. 8. 2012
"Terävänäköinen kuvaus fiktiivisestä sodasta", Pohjalaisen  arvostelu romaanista Terveiset Kutturasta, 19. 8. 2012
Vihreän Langan arvostelu romaanista Terveiset Kutturasta, 27. 8. 2012
"Saamelaiset jyrää meitin", Kouvolan Sanomien arvostelu romaanista Terveiset Kutturasta, 1. 9. 2012[vanhentunut linkki]
Ylen Lapin radion arvostelu esikoisromaanista, 5. 9. 2012
Fifi-lehden arvostelu romaanista Terveiset Kutturasta, 7. 9. 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
"Terveiset Kutturasta", Savon Sanomien arvostelu romaanista, 10. 9. 2012 (Arkistoitu – Internet Archive)
"Suomeen syttyy uusi sisällissota", Helsingin Sanomien arvostelu romaanista Terveiset Kutturasta, 23. 9. 2012
Michael Chiesa

| Michael Chiesa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. joulukuuta 1987 (ikä 36) Aurora, Colorado
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Lempinimi:  Maverick
Aktiivisena:  2008–
Pituus:  185 cm
Paino:  77 kg
Painoluokka:  välisarja (2018–) kevytsarja (2008–2018)
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  brasilialainen jujutsu, paini
Seura:  Sik-Jitsu
Tilastot
Ottelut:  21
Voitot:  17
– luovutuksella:  11
– päätöksellä:  6
Tappiot:  4
– tyrmäyksellä:  1
– luovutuksella:  3
Michael Keith Chiesa (s. 7. joulukuuta 1987 Aurora, Colorado) on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Hän on otellut UFC:ssä vuodesta 2012 lähtien. Chiesa voitti Ultimate Fighter: Live -turnauksen 2012.
Varhaisvuodet

Chiesa kävi Shadle Park High Schoolin, jossa hän kilpaili painissa, jota Chiesa on harjoitellut 11-vuotiaasta lähtien. Hän työskenteli Budweiserilla jakelijana ja kävi collegea kolme päivää, kunnes päätti lopettaa koulun kesken pyrkiäkseen ammattilaisottelijaksi.
Vapaaottelu-ura

Chiesa otteli ensimmäisen ammattilaisottelunsa 16. elokuuta 2008, jolloin hän voitti Charon Spainin triangelikuristuksella. Chiesa voitti myös seuraavat kuusi ottelua peräkkäin ennen kuin pääsi The Ultimate Fighter turnaukseen. Hän voitti seitsemästä kamppailusta neljä ensimmäisen erän aikana luovutuksella. Näistä nopein voitto oli Darrell Fenneria vastaan 45 sekunnissa.
Vapaaottelu-ura > The Ultimate Fighter

Chiesa oli yksi 32 ottelijasta, jotka osallistuivat The Ultimate Fighter: Live turnaukseen. Hän selvitti tiensä lopputurnaukseen ja valittiin Urijah Faberin joukkueeseen viidentenä valintana. Chiesa voitti turnauksen avauskierroksella Jeremy Larsenin tuomariäänin ja kohtasi seuraavalla kierroksella Justin Lawrencen. Hän voitti kamppailun teknisellä tyrmäyksellä. Välierässä Chiesa voitti James Vickin tyrmäyksellä toisessa erässä ja eteni loppuotteluun Al Iaquintaa vastaan. 1. kesäkuuta 2012 käyty loppuottelu päättyi Chiesan voittoon takakuristuksella ensimmäisessä erässä ajassa 2:47. Voitto palkittiin Illan luovutus bonuksella.
Vapaaottelu-ura > UFC

The Ultimate Fighter turnausvoiton myötä Chiesa sai sopimuksen UFC:hen ja otteli toisen kamppailunsa järjestössä Anton Kuivasta vastaan helmikuussa 2013. Hän voitti kamppailun luovutuksella, takakuristuksella. Chiesa otteli samana vuonna vielä kahdesti, joista seuraava kamppailu päättyi tappioon Jorge Masvidalia vastaan luovutuksella. Se oli samalla hänen ensimmäinen tappio vapaaottelussa ja päätti hänen yhdeksän ottelun voittoputken. Marraskuussa Chiesa voitti Colton Smithin UFC: Fight for the Troops 3 -tapahtumassa takakuristuksella. Voitto palkittiin Illan luovutus bonuksella.
2014 Chiesa otteli kaksi ottelua, joista ensimmäinen päättyi voittoon tuomariäänin (30–26, 30–26, 30–27) Francisco Trinaldoa vastaan. Sitä vastoin syyskuussa hän kärsi uransa toisen tappion Joe Lauzonille teknisellä tyrmäyksellä. Ottelu palkittiin Illan kamppailu bonuksella.
2015 Chiesa otteli molemmat ottelunsa Fight Night -tapahtumissa. Huhtikuussa hän voitti Mitch Clarken tuomariäänin (29–26, 29–26, 29–28). Vuoden toisen kamppailun Chiesa kävi joulukuussa Jim Milleriä vastaan, jonka hän voitti takakuristuksella toisessa erässä. Heidän  välinen ottelu palkittiin Illan kamppailu bonuksella.
2016 Chiesa kohtasi Beneil Dariushin huhtikuussa UFC on Fox: Teixeira vs. Evans -tapahtumassa. Hän voitti kamppailun edellisen tapaan takakuristuksella toisessa erässä. Samalla Chiesa palkittiin Illan suoritus bonuksella. Hänen oli määrä otella seuraavaksi Tony Fergusonia vastaan heinäkuussa, mutta joutui jättämään kamppailun väliin ilmoitettuaan 27. kesäkuuta kärsivänsä selkävammasta.
Chiesa palasi selkävammansa parannuttua takaisin ottelemaan kesäkuussa 2017 Kevin Leeta vastaan. Hän hävisi kamppailun teknisellä takakuristuksella ensimmäisen erän lopussa.
Heinäkuussa 2018 Chiesa otteli UFC 226 -tapahtumassa Anthony Pettistä vastaan, jolle hän hävisi triangelikäsilukolla toisessa erässä. Chiesa painoi ennen ottelua yli määrätyn painorajan, jonka vuoksi hän sai rangaistuksen palkkioonsa.
Vapaaottelu-ura > UFC > Siirtyminen välisarjaan

Chiesa ilmoitti heinäkuun ottelun jälkeen siirtyvänsä painoluokkaa ylemmäksi haluttuaan painonpudotuksen olevan terveellisempää. Hän kohtasi ensimmäisessä välisarjan ottelussa Carlos Conditin joulukuussa 2018. Chiesa voitti kamppailun toisessa erässä kimuralla.
Ottelutyyli

Chiesan päätyyli on sekoitus painia ja brasilialaista jujutsua. Hänen painitaustansa on auttanut viemään ottelut matolle, ja saamaan vastustajansa selän, jonka myötä Chiesa on voittanut ottelunsa takakuristuksella. Hänen painitaustansa on auttanut myös mattokamppailussa Chiesaa pääsemään hankalistakin tilanteista pois muita painityylejä vastaan. Hän on näin kyennyt olemaan myös mountissa (vastustajan päällä) hyvin hallitsevasti ja lyömään vastustajaansa päähän. Chiesan vahvuutena on myös ulottuvuus painoluokkaansa kevytsarjaan nähden ollessaan 185 senttimetriä pitkä, kun tavallisesti kevytsarjassa ottelevat ovat keskimäärin 170–175 senttimetriä pitkiä. Useimmiten hänen pituudella ottelevat ovat keskisarjassa. Tästä on ollut Chiesalle suuresti hyötyä kuristuksissa. Erityisesti päästessään vastustajansa selkään hänellä on tapana tehdä jaloilla vartalotriangeli perinteisemmän brasilialaisen jujutsu tekniikan sijaan koukuttamalla jaloillaan vastustajansa jalat jumiin. Kyseisellä tekniikalla Chiesa on kuitenkin onnistunut lukitsemaan vastustajansa, joka on useimmiten johtanut takakuristukseen ennemmin tai myöhemmin. Pitkien raajojensa ansiosta hänellä on myös enemmän varaa tiukentaa kuristuksiaan ja muita lukkoja.
Saavutukset

UFC
Ultimate Fighter: Live -turnauksen voittaja
Illan kamppailu (kahdesti)
Illan luovutus (kahdesti)
Illan suoritus (kerran)
Lords of the Cage
Kevytsarjan mestaruus (kerran)
Milan Nedić

Milan Nedić vuonna 1939.
Milan Nedić (20. elokuuta 1877 Grocka, Serbia – 4. helmikuuta 1946 Belgrad, Jugoslavia) oli jugoslavialainen kenraali, joka toimi toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Serbiaan asetetun nukkehallituksen eli kansallisen pelastuksen hallituksen pääministerinä vuosina 1941–1944.
Elämä

Nedić kävi koulunsa Kragujevacissa ja meni Serbian sotilasakatemiaan vuonna 1895. Hän suoritti myöhemmin esikuntakoulutuksen ja vuosina 1910–1911 jatko-opintoja Ranskassa. Hän oli Balkanin sotien aikana everstiluutnanttina Serbian pääesikunnassa ja osallistui ensimmäiseen maailmansotaan prikaatinkomentajana. Nedić jatkoi uraansa Jugoslavian kuningaskunnan armeijassa, jossa hän sai vuonna 1923 divisioonakenraalin arvon. Hän komensi eri sotilasyksiköitä, kuului kansalliseen puolustusneuvostoon, oli pääesikunnan päällikkönä ja julkaisi kaksi muistelmakirjaa ensimmäisestä maailmansodasta. Hän liittyi oikeistolaiseen ja kansallismieliseen Zbor-puolueeseen. Elokuussa 1939 Nedić nimitettiin veljensä Milutin Nedićin seuraajana puolustusministeriksi Dragiša Cvetkovićin hallitukseen. Nedić erosi hallituksesta erimielisyyksien vuoksi marraskuussa 1940.
Saksan hyökättyä Jugoslaviaan huhtikuussa 1941 Nedić osallistui lyhyen ja tappiollisen puolustustaistelun johtoon. Saksa jakoi valloitetun Jugoslavian: osa serbialueista liitettiin Itsenäiseen Kroatian valtioon, loput jäivät Saksan sotilashallinnon alle. Ensimmäistä Serbiaan perustettua nukkehallitusta, niin sanottua komissaarineuvostoa johti entinen ministeri Milan Aćimović. Saksalaiset halusivat tilalle arvovaltaisemmalta vaikuttavan hallituksen, joten 29. elokuuta 1941 perustettiin Nedićin johtama kansallisen pelastuksen hallitus. Useat ministereistä kuuluivat Zboriin. Nedić toivoi voivansa hillitä saksalaisten ja erityisesti Kroatian Ustaša-hallinnon serbeihin kohdistamaa vainoa ja terroria, mutta Saksa ei antanut hänen hallitukselleen paljoakaan todellista valtaa edes Serbiassa. Hän onnistui kuitenkin torjumaan Saksan vaatimuksen serbijoukkojen lähettämisestä rintamalle liittoutuneita vastaan.
Nedić yritti turhaan neuvotella četnikkien johdon kanssa yhteisen rintaman muodostamisesta kommunistipartisaaneja vastaan. Puna-armeijan ja partisaanien vallatessa Serbian Nedićin hallitus pakeni Belgradista perääntyvien saksalaisten mukana lokakuussa 1944 ja siirtyi Sloveniaan sekä lopuksi Itävaltaan. Sodan jälkeen yhdysvaltalaisjoukot vangitsivat Nedićin ja luovuttivat hänet syyskuussa 1945 takaisin Jugoslaviaan uuden kommunistihallinnon käsiin. Virallisen tiedon mukaan hän teki helmikuussa 1946 itsemurhan hyppäämällä vankilan ikkunasta ennen kuin hänelle ehdittiin järjestää maanpetosoikeudenkäynti. Hänen kuolemaansa on väitetty myös murhaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milan Nedić Wikimedia Commonsissa
Mogrenda

| Mogrenda |
| --- | --- |
 Mogrenda
 Koordinaatit: 61°55′04″N, 6°04′57″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestland
Kunta:  Stad
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,3 km²
Väkiluku (2023):  378
 – Väestötiheys:  1 260 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mogrenda on taajama Stadin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,3 neliökilometriä ja asukasluku 378 vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mogrenda Wikimedia Commonsissa