Inverted Jenny
Taustaa

1910-luvun aikana Yhdysvaltain postilaitos teki useita kokeiluja postin kuljettamiseksi lentokoneilla ja päätti vihkiä palvelun virallisesti käyttöön 15. toukokuuta 1918 Washington D.C.:n, Philadelphian ja New York Cityn välisellä lentoreitillä. Postilaitos asetti postimaksuksi 24 senttiä, joka oli paljon korkeampi kuin silloinen 3 sentin postimaksu ykkösluokan postille. Postilaitos päätti myös julkaista tälle arvolle uuden postimerkin, joka painettiin isänmaallisesti puna-sinisin värein ja jonka kuvassa oli postinkantoon valittu kaksitasokone Curtiss Jenny.
Uuden postimerkin valmistelutyöt tehtiin kovalla kiireellä: painolaattojen kaiverrustyö alkoi 4. toukokuuta ja painaminen 10. toukokuuta (perjantai) poikkeuksellisesti 100 merkin arkeissa. Tavallisesti tuolloin painettiin 400 merkin eriä, jotka leikattiin 100 merkin arkeiksi. Koska merkistä tehtiin kaksivärinen, jokaiseen arkkiin tehtiin kaksi painatusta. Tämä oli virheitä aiheuttanut prosessi, jonka seurauksena oli tullut aiemmin muun muassa vuosina 1869 ja 1901 ylösalaisin painettuja merkkejä. Ainakin kolme arkkia löydettiin ja tuhottiin painatusprosessin aikana. Oletetaan, että vain yksi virheellinen sadan merkin arkki pääsi läpi tarkastusten.
Toimitukset postikonttoreihin alkoivat maanantaina 13. toukokuuta, jolloin useat keräilijät tietoisina mahdollisesta painovirheestä menivät paikallisiin postikonttoreihin ostamaan merkkejä virhemerkkien toivossa. Keräilijä W. T. Robey oli yksi heistä ja hän oli kirjoittanut 10. toukokuuta ystävälleen, että "olisi kannattavaa etsiä ylösalaisia merkkejä". 14. toukokuuta Robey meni postikonttoriin ostamaan uusia merkkejä ja kuten hän myöhemmin kirjoitti, hänen "sydämensä pysähtyi" virkailijan ojentaessa hänelle arkillisen virheellisesti painettuja merkkejä. Robey maksoi merkeistä ja pyysi nähdä muutkin arkit, mutta ne olivat normaaleja.
Päivän muut yksityiskohdat eivät ole kovin selviä, sillä Robey antoi niistä kolme toisistaan poikkeavaa lausuntoa myöhemmin, mutta hän alkoi ottaa yhteyksiä sekä postimerkkikauppiaisiin että toimittajiin kertoen löydöstään. Myös postin tarkastajat vierailivat Robeyn luona yrittäen ostaa merkit takaisin. Viikon kuluttua Robey kauppasi arkin tunnetulle philadelphialaiselle välittäjälle Eugene Kleinille 15 000 dollarista. Klein myi arkin heti Hetty Greenin pojalle "Eversti" Edward Howland Robinson Greenille 20 000 dollarilla.
Klein kertoi Greenille, että merkit olisivat arvokkaampia erillisinä kuin yhtenä arkkina. Green suostui neuvoon ja Klein pilkkoi arkin yhteen kahdeksan merkin sekä useaan neljän merkin ryhmään. Loput merkeistä myytiin yksitellen. Green piti itsellään useita merkkejä mukaan lukien yksi, jota säilytettiin hänen vaimonsa medaljongissa. Tämä medaljonki oli ensi kerran myynnissä Siegelin huutokaupassa 18. toukokuuta 2002. Sitä ei myyty huutokaupalla, mutta filatelialehdistö kertoi että se oli myyty myöhemmin yksityisesti tuntemattomaan hintaan. Ennen pilkkomista Klein merkitsi arkin kääntöpuolelle jokaisen merkin sijainnin arkilla. Tästä syystä yksittäiset merkit ja niiden sijainti on voitu jälkikäteen määritellä.
Filateelisessa kirjallisuudessa väitettiin pitkään, että seitsemän merkeistä on tuhoutunut tai varastettu, mutta yksi näistä seitsemästä merkistä tuli huutokauppamyyntiin kesäkuussa 2007. Useat muut merkeistä ovat vaurioituneet, muun muassa yksi pölynimuriin joutunut. Greenin vaimo ilmeisesti käytti yhtä merkeistä postitukseen ja se on ainoa tunnettu leimattu yksilö.