stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Igor Gabilondo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Igor Gabilondo del Campo
Syntymäaika: 10. helmikuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: San Sebastián, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 senttimetriä
Junioriseurat
1993–1997: Real Sociedad
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2000 2000–2006 2006–2012 | Real Sociedad B Real Sociedad Athletic |  ? (?) 129 (13) 147 (20) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. heinäkuuta 2012.
Igor Gabilondo del Campo (s. 10. helmikuuta 1979 San Sebastián, Guipúzcoa, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija.
Gabilondo aloitti uransa Real Sociedadin junioriakatemiassa. Hän on pelannut yhteensä kuusi kautta Real Sociedadin edustusjoukkueessa, ja teki parhaana kautenaan 2003–2004 viisi maalia 33 ottelussa.
Vuonna 2006 Gabilondo siirtyi kasvattaseurastaan Athletic Bilbaoon. Ensimmäisenä kautenaan Athleticissa hän teki 33 ottelussa kolme maalia.
Aiheesta muualla

Gabilondon esittely Athletic Bilbaon sivustolla (englanniksi)
Hotaru Yamaguchi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hotaru Yamaguchi
Syntymäaika: 6. lokakuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Nabari, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Seura
Seura: Vissel Kobe
Pelinumero: 5
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009–2015 2016 2016–2018 2019– | Cerezo Osaka Hannover 96 Cerezo Osaka Vissel Kobe | 142 (11) 6 (0) 84 (3)  () |
Maajoukkue
| 2013– | Japani | 47 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hotaru Yamaguchi (jap. 山口 蛍; s. 6. lokakuuta 1990 Nabari) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Yamaguchi kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2012. Hän debytoi Japanin A-maajoukkueessa heinäkuussa 2013. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös vuoden 2014 MM-kilpailuissa ja vuoden 2018 MM-kilpailuissa. Hän on pelannut 47 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Aiheesta muualla

Soccerway
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Kawashima |
2 Uchida |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Kakitani |
12 Nishikawa |
13 Ōkubo |
14 Aoyama |
15 Konno |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōsako |
19 Inoha |
20 Saitō |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Tom Johnson

Tom Johnson -nimisiä henkilöitä:
Tom Johnson (1928–2007), kanadalainen jääkiekkoilija
Tom Johnson (s. 1939), säveltäjä
Tom Johnson, Oscar-palkittu ääniteknikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tom Johnson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tom Hurndall

Thomas "Tom" Hurndall (27. marraskuuta 1981 – 13. tammikuuta 2004) oli brittiläinen valokuvauksen opiskelija ja rauhanaktivisti, jonka Israelin puolustusvoimien tarkka-ampuja ampui hänen siirtäessään lapsia turvaan tarkka-ampujien tulen alta. Tarkka-ampuja Taysir Hayb ampui Hurndallia päähän sillä seurauksella, että tämä vajosi koomaan ja kuoli sairaalassa yhdeksän kuukautta myöhemmin.
Taysir Hayb kertoi ensin Hurndallin olleen aseistettu, mutta myönsi myöhemmin valehdelleensa, tarkentaen kuitenkin että hänellä oli käsky ampua myös aseettomia.
Igor Denisov

Igor Denisov
Igor Denisov (s. 17. toukokuuta 1984 Leningrad, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigan Moskovan Dynamoa. 
Venäjän maajoukkueessa Denisov on pelannut 40 ottelua ja hän kuului Venäjän joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Igor Denisov Wikimedia Commonsissa
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Akinfejev |
2 V. Berezutski |
3 Janbajev |
4 Ignaševitš |
5 A. Berezutski |
6 Adamov |
7 Torbinski |
8 Kolodin |
9 Sajenko |
10 Aršavin |
11 Semak |
12 Gabulov |
13 Ivanov |
14 Širokov |
15 Biljaletdinov |
16 Malafejev |
17 Zyrjanov |
18 Žirkov |
19 Pavljutšenko |
20 Semšov |
21 Sytšov |
22 Anjukov |
23 Bystrov |
Valmentaja Hiddink
Venäjän joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Akinfejev |
2 Anjukov |
3 Šaronov |
4 Ignaševitš |
5 Žirkov |
6 Širokov |
7 Denisov |
8 Zyrjanov |
9 Izmailov |
10 Aršavin |
11 Keržakov |
12 Berezutski |
13 Šunin |
14 Pavljutšenko |
15 Kombarov |
16 Malafejev |
17 Dzagojev |
18 Kokorin |
19 Granat |
20 Pogrebnjak |
21 Nababkin |
22 Glušakov |
23 Semšov |
Valmentaja Advocaat
Venäjän joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Akinfejev |
2 Kozlov |
3 Štšennikov |
4 Ignaševitš |
5 Semjonov |
6 Kanunnikov |
7 Denisov |
8 Glušakov |
9 Kokorin |
10 Dzagojev |
11 Keržakov |
12 Lodigin |
13 Granat |
14 Berezutski |
15 Mogilevets |
16 Ryžikov |
17 Šatov |
18 Žirkov |
19 Samedov |
20 Faizulin |
21 Ionov |
22 Ještšenko |
23 Kombarov |
Valmentaja Capello
Tom Ince

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Thomas Paul Ince
Syntymäaika: 30. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Stockport, Englanti
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja, vasen laitalinkki
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Watford
Junioriseurat
2008–2010: Liverpool
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2011 | Liverpool | 0 | (0) |
| 2010–2011 | → Notts County | 6 | (2) |
| 2011–2014 | Blackpool | 100 | (31) |
| 2014 | → Crystal Palace | 8 | (1) |
| 2014– | Hull City | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2009 | Englanti U17 | 4 | (0) |
| 2011 | Englanti U19 | 4 | (0) |
| 2012– | Englanti U21 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. heinäkuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. marraskuuta 2012.
Thomas ”Tom” Ince (s. 30. tammikuuta 1992 Stockport, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laitalinkki. Hän pelasi Liverpoolin nuoriso- ja reservijoukkueissa ja on sittemmin edustanut Englannin ammattilaissarjoissa yhtätoista eri seuraa. Hän on pelannut Valioliigassa 48 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia, seuroina Crystal Palace helmi-toukokuussa 2014, Hull City kaudella 2014–2015 ja Huddersfield Town kaudella 2017–2018. Hän on edustanut kesästä 2023 alkaen Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Watfordia.
Hovetin kirkko

| Hovetin kirkko Hovet kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2014.
Sijainti:  Hol, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1910
Suunnittelija:  O. Stein
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  200
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hovetin kirkko (norj. Hovet kyrkje) on Holin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hovetin kirkko Wikimedia Commonsissa
Hjalmar Schacht

Hjalmar Schacht.
Hjalmar Schacht (22. tammikuuta 1877 Tingleff, Pohjois-Schleswig – 3. kesäkuuta 1970 München) toimi Saksan keskuspankin eli Reichsbankin pääjohtajana 1933–1939 ja rahaministerinä 1935–1937. Schachtin kaudella kansallissosialistisen Saksan talous elpyi valtiojohtoisilla teollistamis- ja rakennushankkeilla sekä asevarustelu käynnistyi vuonna 1933 Hitlerin julistauduttua valtakunnankansleriksi. Schachtin työhön kuului kansallissosialistisen Saksan rahoitus.
Schacht perusti Metallurgische Forschungsgesellschaft -yhtiön, jonka kautta kansallissosialistinen Saksa sai rahoitusta laskemalla liikkeelle Mefo-rahoitusinstrumentteja. Saksan markoiksi muunnettavissa olevat Mefo-rahoitusinstrumentit mahdollistivat suuremmat alijäämät kuin muuten olisivat olleet mahdollisia. Mefo-rahoitusinstrumentit olivat Schachtin keksintö, joka synnytti talouskasvua ja niitä käytettiin aseiden hankkimiseen.
Schachtia syytettiin Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä, mutta hänet vapautettiin. Schachtin lievää kohtelua ja vapauttamista ajoi kollegansa, Bank of Englandin eli Ison-Britannian keskuspankin pääjohtaja Montagu Norman.
Nuoruus

Hjalmar Schact syntyi saksalaisen kauppiaan ja tanskalaisen äidin lapsena tuolloin Saksan keisarikuntaan kuuluneessa Pohjois-Schleswigissä. Hän sai ensimmäiset etunimensä yhdysvaltalaisen lehtimiehen, kirjailija ja poliitikon Horace Greeleyn mukaan, kolmas nimi Hjalmar, jota Schacht käytti kutsumanimenä, on pohjoismaalainen. Vuodesta 1895 hän opiskeli kansantaloustiedettä Münchenissä, Leipzigissa, Berliinissä ja Kielissä sekä vaihto-oppilaana Pariisissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 22-vuotiaana  englantilaisen merkantilismin teoreettisesta sisällöstä.
Ura

Vuodesta 1900 hän oli assistenttina Kauppasopimusten valmistelun keskusvirastossa, vuodesta 1901 vuoteen 1903 hän toimi myös Kauppasopimusyhdistyksen toimitusjohtajana. Vuonna 1903 hän siirtyi suuren liikepankin, Dresdner Bankin, keskusarkiston johtajaksi, vuodesta 1908 vuoteen 1915 hän oli pankin apulaispääjohtaja. Ensimmäisen maailmansodan alettua hän toimi Belgian miehitetyn pääkaupungin Brysselin komendantintoimistossa pankkiasiain osaston johtajana. Hänen tehtäviinsä kuului keskuspankin toiminnan turvaaminen miehitetyssä Belgiassa sekä Belgialta vaadittujen sotakorvausten rahoituksen turvaaminen. Schacht, joka kuului vapaamuurariliikkeeseen vuodesta 1906, julkaisi sodan alettua Preussin suurloošin lehdessä artikkelin, jossa hän korosti, ettei kansainvälinen vapaamuurariliike ollut koskaan sallinut keskuudessaan kansalliskiihkoa.
Vuodesta 1915 vuoteen 1922 hän toimi yksityisen liikepankin, Nationalbank für Deutschlandin, johtokunnassa. Kun pankki vuonna fuusioitiin toisen liikepankin, Darmstädter Bankin, kanssa, hän siirtyi uuden liikepankin, Darmstädter und Nationalbank KG:n, johtokuntaan. 15. marraskuuta 1923 hänestä tuli valtakunnanvaluuttakomissaari. Uudessa asemassaan hän vaikutti ratkaisevasti Saksan valuutan arvon vakiintumiseen ja suurinflaation loppuun ottamalla käyttöön uuden, entistä vakaamman valuutan, ”eläkemarkan” (Rentenmark). 22. joulukuuta 1923 hänet nimitettiin Saksan valtakunnapankin pääjohtajaksi.
7. huhtikuuta 1924 Schacht nimitettiin myös Saksan kultadiskonttopankin hallintoneuvoston puheenjohtajaksi. Kyseinen pankki oli perustettu Schachtin omasta aloitteesta tukemaan Saksan valtakunnamarkan kurssi ja pitämään se vakaana. Samana vuonna hän neuvotteli Saksalle Versailles’n rauhansopimuksessa määrättyjen sotakorvausten suorittamisesta. Scacht oli mukana neuvottelemassa n.k. Dawesin suunnitelmaa, jossa Saksalla määrättyjen sotakorvausten määrää laskettiin ja maksuaikataulua helpotettiin.
Scacht oli ollut mukana perustamassa vapaamielistä Saksan demokraattista puoluetta (Deutsche Demokratische Partei, DDP) vuonna 1918. Toukokuussa 1926 hän erosi puolueestaan. Schacht arvosteli kirpeästi Weimarin tasavaltaa hallitsevien sosiaalidemokraattien, katolisen Zentrumin ja DDP:n talouspolitiikkaa, joka perustui pitkälti valtion maksamiin avokätisiin tukiaisiin ja valtion menojen kasvattamiseen. Scachtin mielestä tällainen politiikka tulisi johtamaan valtion velkaantumiseen ja talouspolitiikan vinoutumiseen. Schacht alkoi yhä enemmän kallistua kansalliskonservatiivisten puolueiden suuntaan.
Vuonna 1930 Schacht erosi valtakunnanpankin pääjohtajan tehtävästä. Eron syynä oli se, että valtiopäivät olivat hyväksyneet Schachtin voimakkaasti vastustaman Youngin suunnitelman, jossa Saksa sopi ensimmäisen maailmansodan voittajavaltioiden kanssa sotakorvausten uudelleenjärjestelyistä. Youngin suunnitelmaa vastustivat sekä kommunistinen puolue KPD että oikeistolaiset ryhmät DNVP, NSDAP ja Stahlhelm.
Schacht ja natsit

Joulukuussa 1930 Schacht tapasi ystävänsä Emil Georg von Staußin luona Hermann Göringin. 5. tammikuuta 1931 hän söi illallista yhdessä Hermann Göringin, Joseph Goebbelsin ja Adolf Hitlerin kanssa. Kansallissosialistisen puolueen johto, erityisesti Hitler tekivät häneen suuren vaikutuksen. Lokakuussa 1931 Schacht otti osaa n.k. Harzburgin tapaamiseen, jossa oikeistolaiset järjestöt NSDAP, DNVP ja Stahlhelm sopivat yhteistyöstä (joka tosin kuivui nopeasti kokoon). Tapaamisessa Schacht piti huomiota herättäneen puheen, jossa hän hyökkäsi voimakkaasti valtakunnanpankin rahapolitiikkaa vastaan. 1932 Schacht alkoi tukea avoimesti kansallissosialisteja, vaikkei hän liittynytkään puolueeseen. Hän oli eräs Saksan teollisuusjohtajien vetoomuksen allekirjoittajista, jossa he vaativat valtakunnanpresidentti Paul von Hindenburgia nimittämään Hitlerin valtakunnankansleriksi. Noustuaan Saksan valtakunnankansleriksi Hitler nimitti Schachtin uudelleen valtakunnanpankin pääjohtajaksi 17. maaliskuuta 1933. Schacht vieraili kansallissosialistisen puolueen kutsusta useita kertoja Nürnbergin puoluepäivillä ja hän lahjoitti puolueelle suuria rahasummia. Puolueen jäseneksi hän liittyi vasta 1937, jolloin Hitler myönsi hänelle ja muille valtakunnaministereille puolueen kultaisen ansiomerkin.
Elokuusta 1934 marraskuuhun 1937 Schacht toimi valtakunnan talousministerinä, toukokuusta 1935 marraskuuhun 1937 myös Sotatalouden yleisvaltuutettuna. Täten hänen roolinsa oli ratkaisevan tärkeä Saksan valmistautuessa taloudellisesti suursotaan. Joulukuussa 1938 hän kävi Lontoossa neuvotteluja juutalaisten asuttamisesta Saksan ulkopuolelle (n.k. Schacht–Rublee-suunnitelma). 19. tammikuuta 1939 Hitler vapautti Schachtin valtakunnanpankin pääjohtajan tehtävästä, koska tämä oli arvostellut Saksan finanssi- ja varustelupolitiikkaa. Vuodesta 1937 hän oli kuulunut Saksan valtakunnanhallitukseen salkuttomana ministerinä. Tässä tehtävässä hän jatkoi vuoteen 1943, jolloin Hitler vapautti hänet siitäkin.
Vuonna 1944 Gestapo pidätti Schachtin, koska häntä epäiltiin syyllisyydestä Hitlerin vastaiseen salaliittoon, joka toteutti Hitleriä vastaan suunnatun attentaatin 20. heinäkuuta 1944. Sodan loppumiseen asti Schacht oli vangittuna Ravensbrückin ja Flossenbürgin keskitysleireillä.
Sodan jälkeen

Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä Schacht oli eräs pääsyytetyistä, mutta hänet vapautettiin. Yhdysvaltalainen psykologi Gustav M. Gilbert, joka tutki kaikkien syytettyjen valtakunnanhallituksen jäsenten ja sotilaiden älykkyyden, sai Schachtin älykkyysosamääräksi 143, joka oli syytettyjen älykkyysosamääristä korkein. Koska Schacht oli kuulunut Kolmannen valtakunnan johtohenkilöihin, Württemberg-Badenin osavaltion viranomaiset määräsivät hänet pidätettäksi vain muutama päivä hänen vapauttamisensa jälkeen. Vuonna 1947 saksalainen valamiesoikeus tuomitsi hänet ”pääsyyllisenä” kahdeksaksi vuodeksi työleirille. Hän pääsi kuitenkin ehdonalaiseen vapauteen jo vuonna 1948, ja saman vuoden syyskuussa hänen saamansa tuomio kumottiin ja hänet julistettiin syyttömäksi.
Vapauttamisensa jälkeen Schacht jatkoi Saksan talouselämässä erilaisten neuvostojen jäsenenä ja asiantuntijana. Hän puolusti valtionpankin keskeistä roolia valtion valuutan vakauttajana ja talouselämän kehityksen takaajana. Vuonna 1953 hän perusti Düsseldorfissa liikepankin, Deutsche Außenhandelsbank Schacht und Co., jota hän johti vuoteen 1963.
1960-luvulla Schacht oli mukana poliittisessa toiminnassa entisten natsipuolueen jäsenten perustamassa kansallissosialistisessa Vapaan julkaisutoiminnan yhdistyksessä (Gesellschaft für freie Publizistik) ja esiintyi puhujana myös konservatiivisen ja kansallismielisen Itsenäisten saksalaisten toimintayhteisön (Aktionsgemeinschaft Unabhängiger Deutscher) tilaisuuksissa.
Hjalmar Schacht kuoli 1970 Münchenissä, ja hänet haudattiin kaupungin Itäiselle hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hjalmar Schacht Wikimedia Commonsissa
Hjalmar Schacht liittoutuneiden internointileirillä vuoden 1945 jälkeen
Hjalmar Schacht Nürnbergin oikeudenkäynnissä 21. heinäkuuta 1947
Huoltajuus

Oikeuden vaaka
Oikeusjärjestys
Julkisoikeus
Valtiosääntöoikeus
Hallinto-oikeus
Finanssioikeus
Rikosoikeus
Prosessioikeus
Eurooppaoikeus
Kansainvälinen oikeus
Yksityisoikeus
Henkilöoikeus
Varallisuusoikeus
Perhe- ja jäämistöoikeus
Työoikeus
Kauppaoikeus
Ympäristöoikeus
Urheiluoikeus
Lääkintä- ja bio-oikeus
Kansainvälinen yksityisoikeus
Oikeuden yleistieteet
Oikeusteoria
Oikeushistoria
Oikeussosiologia
Oikeustaloustiede
Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
Oikeusinformatiikka
Lapsen huoltajuus on edunvalvontaa koskeva oikeudellinen termi, jota käytetään kuvaamaan vanhemman tai huoltajan ja tämän henkilön huollettavana olevan lapsen välistä oikeudellista ja käytännön suhdetta. Lapsen huoltajuus koostuu laillisesta huoltajuudesta, joka on oikeutta tehdä päätöksiä lapsesta, ja fyysisestä huoltajuudesta, joka on oikeus ja velvollisuus majoittaa, huoltaa ja hoitaa lasta.
Naimisissa olevilla vanhemmilla on yleensä lastensa juridinen ja fyysinen huoltajuus. Lapsen huoltajuutta koskevat päätökset tehdään yleensä avioeroa, mitätöimistä, asumuseroa, adoptiota tai vanhempien kuolemaa koskevissa oikeudenkäynneissä. Useimmilla lainkäyttöalueilla lapsen huoltajuus määräytyy lapsen edun mukaisesti.
Historia > Suomessa

Kun 1500-luvulla avioerot jälleen sallittiin kristinuskon kiellettyä ne 1100-luvulla, perusteena oli usein syyllisyys Aviorikokseen tai hylkäämiseen. Lapset yleensä myönnettiin syyttömälle osapuolelle.
Vuoden 1929 avioliittolaissa eroperusteita lisättiin ja laista tuli muodollisesti tasa-arvoinen. Samalla mahdollistettiin lasten antaminen syyllisellekin osapuolelle. Käytännössä lapsen eduksi tulkittiin yleensä äidin hoiva.
Vielä 1920-luvun alussa ajateltiin lapsen eduksi, että huollosta erotettu vanhempi ei saisi tavata häntä. Sellaisia päätöksiä alemmat oikeudet tekivätkin vielä 1930-luvulla, mutta korkein oikeus antoikin huollosta erotetulle isälle vuonna 1938 oikeuden tavata lastaan. Sama toistui. Vuoden 1929 laki ei ottanut tähän kantaa.
1960-luvulla avioerot ja avoliitot yleistyivät voimakkaasti. 1.1.1984 syyllisyys poistui lasten huoltoratkaisuista (muttei avioerolaista): lapsen etu yksin ratkaisi. Helpon eron mahdollistava avioliittolaki tuli vasta 1988.
Juridinen huoltajuus

Juridinen huoltajuus tarkoittaa huoltajien oikeutta tehdä tärkeitä alaikäisiä lapsiaan koskevia elämänpäätöksiä. Tällaisia päätöksiä voivat olla lapsen koulun valinta, lääkäri, lääkehoidot, oikomishoito, neuvonta, psykoterapia ja uskonto .
Fyysinen huoltajuus

Fyysinen huoltajuus määrittää, missä lapsi asuu ja kuka päättää lasta koskevista päivittäisistä asioista. Jos vanhemmalla on lapsen fyysinen huoltajuus, tämän vanhemman koti on yleensä lapsen laillinen asuinpaikka (kotipaikka).
Fyysinen huoltajuus > Muodot

Fyysisen huoltajuuden eri muotoja ovat:
Yksinhuoltajuus, järjestely, jossa vain toisella vanhemmalla on lapsen fyysinen huoltajuus. Toisella vanhemmalla, joka ei ole huoltajuudesta, on tavallisesti säännöllinen tapaamisoikeus .
Yhteishuoltajuus, järjestely, jossa molemmilla vanhemmilla on lapsi suunnilleen saman ajan ja jossa molemmat ovat huoltajia .
Linnunpesähuoltajuus, eräänlainen yhteishuoltajuus, jossa vanhemmat asuvat vuorotellen asunnossa, jossa lapsi aina asuu. Näin muutosten ja liikkumisen taakka kohdistuu vanhempiin lapsen sijaan.
Kolmannen osapuolen huoltajuus, järjestely, jossa lapset eivät jää kummankaan biologisen vanhemman luokse, vaan heidät siirretään kolmannen henkilön huoltoon.
Yleisyys

Thoroddur Bjarnason tutki 36 länsimaata 2005-2006 vertaamalla 11-15-vuotiaiden lasten osuutta erilaisissa lasten huoltojärjestelyissä. Äitinsä ja isänsä kanssa ehjissä perheissä elävien lasten prosenttiosuus oli korkein Makedoniassa (93 %), Turkissa (89 %), Kroatiassa (89 %) ja Italiassa (89 %), kun taas se oli alhaisin Yhdysvalloissa. 60 %), Romania (60 %), Viro (66 %) ja Latvia (67 %). Muissa englanninkielisissä maissa se oli 70 prosenttia Yhdistyneessä kuningaskunnassa, 71 prosenttia Kanadassa ja 82 prosenttia Irlannissa. Niistä lapsista, jotka eivät asuneet molempien vanhempiensa kanssa, jaetun vanhemmuuden (vs. yksinhuoltajuus) osuus oli korkein Ruotsissa (17 %), Islannissa (11 %), Belgiassa (11 %), Tanskassa (10 %) ja Italiassa. (9 %) ja Norja (9 %). 2 % tai vähemmän se oli alhaisin Ukrainassa, Puolassa, Kroatiassa, Turkissa, Alankomaissa ja Romaniassa. Se oli 5 % Irlannissa ja Yhdysvalloissa ja 7 % Kanadassa ja Isossa-Britanniassa.  Jaetun vanhemmuuden suosio on kasvussa, ja vuosiin 2016-2017 mennessä osuus oli Ruotsissa noussut 34 prosenttiin 6–12-vuotiaiden ikäryhmässä ja 23 prosenttiin 13–18-vuotiaiden lasten keskuudessa.
Tasa-arvokysymykset

Naisoikeusaktivistit ovat huolissaan "perheväkivallasta, perushoidon tunnustamisesta ja epäoikeudenmukaisuudesta, jotka liittyvät laillisen yhteishuollon myöntämiseen ilman vastaavaa vastuuta lastenhoitoon osallistumisesta". Isänoikeusaktivistit ovat enemmän huolissaan heidän "lasten elämästä, vanhemman ja lapsen välisen kiintymyksen tärkeydestä, vanhempien syrjäytymisen torjumisesta ja pääsyn valvomisesta".  Tuomioistuimet eivät voi määrittää varmuudella yksittäisen lapsen etuja, ja tuomarit ovat "pakotettuja luottamaan omiin tulkintoihinsa lasten eduista ja omaperäisiin ennakkoluuloihin ja subjektiivisiin arvoihin perustuviin tuomioihin, mukaan lukien sukupuoliharha".
Hoven kirkko

| Hoven kirkko Hove kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Vik, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  35
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hoven kirkko (norj. Hove kyrkje) on Vikin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko 1100-luvulta. Arkkitehti Peter Andreas Blixin johdolla ränsistynyt ja purku-uhan alla ollut keskiaikainen kirkko kunnostettiin 1800-luvun lopulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hoven kirkko Wikimedia Commonsissa
Icknield Street

Icknield Streetiä Birminghamin Sutton Parkissa.
Icknield Street eli Ryknild Street on roomalainen tie, joka kulkee Englannin keskiosien poikki etelästä Gloucestershirestä koilliseen Yorkshireen. Matkallaan se kulkee nykyisten kaupunkien Alcesterin, Birminghamin, Lichfieldin ja Derbyn kautta. Tien pituus on noin 180 kilometriä.
Suuri osa Icknield Streetin reitistä on nykyisinkin valtatienä, erityisesti A38 Lichfieldin ja Derbyn välillä. Monet tieosuudet ovat edelleen myös nimeltään ”Icknield Street”. Nimi ”Ryknild Street” on edelleen käytössä Lichfieldissä ja ”Ryknild Road” Derbyssä. Tietä kutsutaan nimellä ”Icknield Street” erotukseksi rautakautisesta ”Icknield Way” -tiestä.
Tien merkitys

Roomalaiset rakensivat teitä Britanniaan vuodesta 43 alkaen. Niitä tarvittiin sekä provinssin valloittamisessa että hallinnon ylläpitämisessä. Tärkein tehtävä oli virallisen postin, Cursus Publicus, kuljettaminen, jota kuljettaneet pikalähetit saattoivat edetä jopa 240 kilometriä päivässä. Päätieverkolla oli hevosasema 12 kilometrin välein, ja majatalo joissa lähetit saattoivat yöpyä noin 40 kilometrin välein. Virkateistä tuli kauppareittejä. Roomalaisajan jälkeen tiet toimivat usein tontinrajoina. Osa jäi käytöstä, mutta toiset jaksot ovat edelleen osa Britannian nykyistä valtatieverkostoa. Tiestöstä löytyy jäänteitä ojista ja viemäröinnistä, siltarumpuja ja tien varrelta rakennustyössä käytettyjä kivilouhoksia. Kaikki rakenteet eivät ole välttämättä alkuperäisiä.