stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Otto Invenius

| Otto Invenius |
| --- | --- |
 Otto Invenius (2023)
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 2000 (ikä 24) Leppävirta
Uran tiedot
Seura:  Soisalon Ampumahiihtäjät
Laji:  ampumahiihto
Maailmancup
Kaudet:  2023–
Paras sijoitus:  7.
 Tietolaatikko päivitetty 16.1.2025 
| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten ampumahiihto.NMM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soldier Hollow 2022 | pikakilpailu |  |
|  Pronssia | Osrblie 2019 | pikakilpailu |  |
| NEM-kilpailut  | NEM-kilpailut  | NEM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pokljuka 2022 | pikakilpailu |  |
|  Hopeaa | Pokljuka 2022 | takaa-ajo |  |
Otto Invenius (s. 9. joulukuuta 2000 Leppävirta) on suomalainen ampumahiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Soisalon Ampumahiihtäjiä. Myös hänen isoveljensä, Tuukka Invenius, on ampumahiihtäjä.
Ura

Otto Invenius pääsi ensimmäisen kerran Suomen ampumahiihtomaajoukkueeseen vuoden 2017 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Tuolloin hänen ainoa matkansa oli viesti, jossa Suomi sijoittui kuudenneksi. Seuraavana vuonna hän oli parhaimmillaan takaa-ajon 12:s. Lisäksi hän kuului jälleen kuudenneksi sijoittuneeseen viestijoukkueeseen. Vuoden 2019 nuorten MM-kilpailuissa Invenius ylsi alle 19-vuotiaiden normaalimatkalla kymmenenneksi ja sijoittui pronssille pikakilpailussa. Samalla hän otti uransa ensimmäisen kansainvälisen arvokisamitalin. Takaa-ajossa hän oli seitsemäs.
Invenius saavutti alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hopeaa pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2022. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sai hopeaa pikakilpailussa ja oli viides normaalimatkalla.
Invenius debytoi IBU-Cupissa kaudella 2018–2019. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi Idren kaudenavausviikonlopun jälkimmäisessä pikakilpailussa. Samalla kaudella hän kilpaili ensimmäistä kertaa myös IBU Juniorcupissa. Inveniuksen paras Juniorcupin sijoitus on 18:s Lenzerheiden pikakilpailusta.
Invenius kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Oslossa kaudella 2021–2022. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan 23:s Nové Měston pikakilpailussa kaudella 2022–2023. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Antholzin yhteislähtökilpailussa kaudella 2023–2024. Hän sijoittui samalla kaudella Suvi Minkkisen kanssa kolmanneksi Oslon parisekaviestissä. Henkilökohtaisilla matkoilla hän on ollut parhaimmillaan seitsemäs Ruhpoldingn normaalimatkalla kaudella 2024–2025.
Björköby

| Björköby> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Mustasaari |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  63°20′48.6″N, 21°20′01″E
Lääni:  Vaasan lääni
Maakunta:  Pohjanmaa
Kuntanumero:  033
Hallinnollinen keskus:  Björköby
Perustettu :  1932
– emäpitäjä:  Raippaluoto
Liitetty:  1973
– liitoskunnat:  Mustasaari Koivulahti Raippaluoto Sulva Björköby
– syntynyt kunta:  Mustasaari
Pinta-ala:   km²   (1.1.1972)
– maa:  63,7 km²
Väkiluku:  459   (31.12.1972)
– väestötiheys:  7,28 as./km²
Björköby on entinen Suomen kunta Pohjanmaan rannikolla. Siihen kuului Björkön saari Raippaluodon vieressä sekä lukuisia pienempiä lähisaaria. Raippaluoto oli myös Björköbyn ainoa naapurikunta. Björköbyn kunta liitettiin Mustasaareen vuonna 1973. Björköby on pinta-alaltaan kasvavan Björkön saaren asutustaajama. Seurakunnallisesti Björköby kuuluu Raippaluodon seurakuntaan, Mustasaaren seurakuntayhtymään ja Porvoon hiippakuntaan. Björköby ei koskaan muodostanut omaa seurakuntaa, vaan kunnallisen itsenäisyytensäkin aikana se oli osa Raippaluodon seurakuntaa.
Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan Björköbyn kunta oli täysin ruotsinkielinen.
Björköbyn vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1959.
Björköbyn pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla suolasiiasta ja keitetyistä kananmunista sekoitettu salaatti siksallad.
Björköbyn saariston kulttuurimaisema on nimetty valtakunnallisesti arvokkaaksi maisema-alueeksi.
Kylät ja kulmakunnat

Björköbyn ainoa henkikirjakylä on sekin nimeltään Björköby.
Vuosien 1960 ja 1970 taajamarajauksissa Björköbyn ainoa taajama oli Björkö, jossa oli 503 asukasta vuonna 1960 ja 401 asukasta vuonna 1970.
Historiaa

Björköbyn saaristo on kohonnut merestä suhteellisen myöhään, joten on epätodennäköistä, että täällä olisi ollut varsinaista esihistoriallista asutusta. Björkön saarelle muodostui kuitenkin 1500-luvun puoliväliin mennessä kalastajien ja hylkeenpyytäjien ruotsinkielinen kyläkunta. Keskiajalta lähtien se kuului Mustasaaren suurpitäjään, kunnes se jäi Raippaluodon itsenäistyessä viimeksi mainitun yhteyteen. Björköbyn ensimmäinen kirkko rakennettiin luultavasti jo Ruotsin vallan aikana ja sen tiedetään vaurioituneen 1840-luvulla sattuneessa tulipalossa. Nykyinen kirkko valmistui vuonna 1859. Kunnallisesti Björköby itsenäistyi vuonna 1932.
Koska Merenkurkku on Björköbyn kohdalla kapeimmillaan, saarelaiset joutuivat aikanaan kuljettamaan paljon postia Ruotsin puolelle jäitse ja vesitse. Näiden usein vaarallisten matkojen muistoksi Björköbyn vaakunassa on kuvattuna postitorvi. Venäläinen kenraali Barclay de Tolly marssitti Suomen sodan aikana maaliskuussa 1809 joukkonsa Vaasasta Björköbyn kautta Uumajaan. Vaikeakulkuisten ahtojäiden vuoksi venäläiset kärsivät retken aikana suurta mieshukkaa, ja kenraali de Tollyn kerrotaan sanoneen, että hän viitoitti tien Merenkurkun yli omien miestensä ruumiilla.
Björköbyhyn kuuluville Valassaarille pystytettiin vuonna 1886 rautarakenteinen majakka, ja myöhemmin sinne sijoitettiin myös säähavaintoasema ja meripelastusasema. Nykyisin paikka on tunnettu myös monilajisesta linnustostaan, ja osa siitä on muodostettu luonnonsuojelualueeksi, jolle maihinnousu on kielletty lintujen pesimäaikana.
Kun postin kuljetus Merenkurkun yli päättyi, Björköby jäi liikenteellisesti syrjään. Vähitellen parantuneet tieyhteydet, kuten pengertie Raippaluodon puolelle ja vuonna 1997 valmistunut Raippaluodon silta, ovat vähentäneet eristyneisyyttä. Jäätilanteen salliessa on voitu liikennöidä myös jäätietä pitkin Ruotsin puolelle.
Postiliikennettä Merenkurkun yli muistetaan 1980-luvun alusta vuosittain järjestetyssä postisoudussa, jossa kymmeniä perinteisiä puuveneitä soudetaan ja purjehditaan Björköbyn Svedjeholmin ja Ruotsin rannikon Holmön välillä, vuorovuosin eri suuntiin. Tapahtuma ei ole kilpailu.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Björköbyn väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1950–1970.
| Björköbyn väestönkehitys 1950–1970 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1950 | 1950 |    | 548 | 548 |
| 1960 | 1960 |    | 547 | 547 |
| 1970 | 1970 |    | 464 | 464 |
Lähde: Tilastokeskus.
Björköbyn väestö on tilastoitu Raippaluodon yhteydessä vuonna 1940.
Väestö > Uskonto

Björköby kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Raippaluodon seurakuntaan. Björkössä on aikansa herätysliikkeistä jäljellä kaksi vapaakirkollista kappelia. Käytännön ekumenia on leimannut Björkön uskonnollista elämää. Kirkon nuorisopiiri, evankeliset, vanhauskoiset, stilliläiset sekä vapaakirkolliset baptistit, helluntailaiset ja lähetysseuralaiset toimivat vielä Björkössä. Edelleen Björkössä toimii Kyrkans Ungdom.
Björköbyn kirkko
Varapastori

Varapastori eli nimipastori (ruots. vice pastor) oli kirkollinen arvonimi, joka myönnettiin ansioituneille kappalaisille. Se oli käytössä Suomessa 1700-luvun alkupuolelta aina 1910-luvulle. Varapastorin arvon saaneen kappalaisen katsottiin olevan kirkkoherran arvoon korotettu varakirkkoherra.
Varapastorin arvo esiintyi vielä Suomen vuoden 1914 leimaveroasetuksessa mutta tämän jälkeen arvonimi poistui käytöstä.
Ruotsin kirkossa käytetään vastaavaa nimitystä "vice pastor" kirkkoherran viransijaisesta. Nykyinen Ruotsin kirkon kirkkojärjestys ei tunne termiä "vice pastor", mutta se kuitenkin yleisesti käytössä.
Aiheesta muualla

Arno Forsius: Pappien ruotsinkielisiä ammattinimikkeitä (Arkistoitu – Internet Archive)
Raili Väre

Raili Marjatta Väre (25. toukokuuta 1938 Pyhäjärvi – 28. elokuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Väre kävi kansankorkeakoulun sekä suoritti lapsityökursseja. Hän toimi seurakuntatyöntekijänä. Raili Väreen puoliso oli Niilo Tapio Väre (1931–1968) vuodesta 1961.
Teoksia

Sata runoa: pöytälaatikkorunoja. Tekijä, Helsinki 1973
100 runoa ; kansi ja kuv. Osmo Väre. R. Väre, Helsinki 1979, 2. painos 1980
Elävää elämää: runoja. Runogalleria, Helsinki 1993
Valitut runot 1. Runogalleria, Helsinki 2001
Valitut runot 2. Runogalleria, Helsinki 2002
Antti Maasalo

Antti Maasalo (s. 14. marraskuuta 1940 Lehtimäki) on suomalainen kuvanveistäjä, joka kuuluu Dimensio-ryhmään. Hän on tehnyt abstrakteja, usein kineettisiä töitä, joiden läpikäyvä henki nojautuu urbanismiin ja teollistuneeseen elämänmuotoon.
Palkinnot

Valtion taidepalkinto 1974
Lastenkulttuurin valtionpalkinto 1982
Valtion taidepalkinto Dimensioryhmälle 1882 (perustajajäsen)
Vaasan läänin taidepalkinto 1991
Julkisia teoksia

Maasalon tuotantoon kuuluu yli 80 julkista teosta.
Ylistaron seurakuntakeskuksen reliefi (1975)
Lehtimäen seurakuntakeskuksen reliefi (1977)
Lintuemo Muksis (1979), Joensuussa
Tutkimusmatkailija II, kineettinen veistos Storängens skolan pihalla Espoossa (2010)
Keravalla on useita Maasalon teoksia, teokset Bauhaus-koulun kunniaksi, Luonnonvoimat, Kirjokansi, Ilon hetket, Yllättävä kohtaaminen, Matkalla, Klovni (kaksi teosta) ja Oodi vedelle.
Julkisia teoksia > Kuvia teoksista

Kansanmusiikkimonumentti, 1982, Kaustinen.
Maasta ja auringosta, 1982, Vaasa.
Haikarat, 1983, Seinäjoki.
Rakastan, 1985, Jyväskylä
Tervanpolton muistomerkki, 1986, Soini.
Tuuliportti: Ilon hetket, 1987, Kajaani.
Tuulten tarinat, 1989, Tuusula.
Pohjolan syke, 1990–2018, Helsinki.
Revontulet, 2020, Vantaa.
Bauhaus-koulun kunniaksi, 1990, Kerava.
Vapaussodan muistomerkki, 1990, Seinäjoki (Ylistaro).
Salohallin kineettinen valotaideteos, Salo.
Luonnonvoimat, 1991, Kerava.
Kirjokansi, 1994, Kerava.
Ilon hetket, 1994, Kerava.
Yllättävä kohtaaminen, 1994, Kerava
Matkalla, 1995, Kerava.
Klovni (Kauppakaari), 1995, Kerava.
Klovni (Sampolanpuisto), 1995, Kerava.
Elävä keskus (valoteos), 2002, Alajärvi.
Yhteistyössä (valoteos), 2002, Alajärvi.
Viestejä ystäville 1, 2002, Kotka.
Elämän kudos, 2005, Espoo.
Oodi vedelle, 2005 (osa), Kerava.
Turkimusmatkailija II, 2010, Espoo.
Alkulähteellä, 2010, Kotka.
Matkalla taiteeseen, 2010–2013, Seinäjoki.
Sateenkaaren päässä (valoteos), 2011, Alajärvi.
Liikkeellä, 2014, Alajärvi.
Se pyörii se pyörii, 2016, Vuores, Tampere.
Huomioita

↑  Teos Pohjolan syke siirrettiin Lapinmäentie1:sä Helsingistä Vantaan Aviapolikseen ja teos sai myös alkuperäisen nimensä.
Aiheesta muualla

Antti Maasalon kotisivu
Taide rakentamisessa: Antti Maasalo (Arkistoitu – Internet Archive) (taiderakentamisessa.fi)
Kuvataiteilijamatrikkeli: Antti Maasalo (kuvataiteilijamatrikkeli.fi)
Ansioluettelo (1/2019; odt-tiedosto)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Olli Ahonen (maastohiihtäjä)

| Olli Ahonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. lokakuuta 1999 (ikä 25) Imatra
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Imatran Urheilijat
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  2020–
Paras sijoitus:  20.
 Tietolaatikko päivitetty 26. maaliskuuta 2023 
Olli Santeri Ahonen (s. 16. lokakuuta 1999 Imatra) on suomalainen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Imatran Urheilijoita.
Ura > Kansalliset kilpailut

Ahonen on edustanut koko uransa ajan Imatran Urheilijoita. SM-kilpailuissa Ahonen on sijoittunut henkilökohtaisissa kisoissa parhaimmillaan viidenneksi vapaan hiihtotavan sprintissä Imatralla 2022 ja perinteisen hiihtotavan sprintissä Tampereella 2023. SM-parisprinteissä hän on voittanut kultaa vapaalla hiihtotavalla Imatran SM-kilpailuissa 2022 sekä saavuttanut hopeaa vapaalla hiihtotavalla Tampereen SM-kilpailuissa 2023 ja pronssia Imatralla 2025 Imatran Urheilijoiden joukkueessa yhdessä Miro Karppasen kanssa. SM-viesteissä hän on yltänyt Imatran Urheilijoiden joukkueen kanssa hopealle Inarissa 2023 sekä pronssille Rovaniemellä 2022 ja Äänekoskella 2024.
Ura > Kansainväliset kilpailut

Ahonen teki maailmancup-debyyttinsä Rukalla marraskuussa 2019. Siellä hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 60:nneksi.
Kaudella 2022–2023 Ahonen hiihti B-maajoukkueessa. Hän hiihti joulukuussa 2022 Beitostølenin maailmancuposakilpailussa perinteisen hiihtotavan sprinttikisassa sijoitukselle 43, ja tammikuussa 2023 Les Roussesin maailmancuposakilpailussa perinteisen hiihtotavan sprinttikisassa sijoitukselle 29. Maaliskuussa 2023 hän hiihti Drammenin maailmancuposakilpailuissa perinteisen hiihtotavan sprinttikisassa sijoitukselle 50, ja maailmancup-kauden 2022–2023 päättäneissä Lahden osakilpailuissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprinttikisassa 20:nneksi, joka on hänen tähänastinen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa.
Kaudelle 2023–2024 Ahonen valittiin jälleen B-maajoukkueeseen. Maailmancup-kauden avanneissa Rukan osakilpailuissa hän sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 55:nneksi. Lisäksi hän hiihti Trondheimin osakilpailuissa, sijoittuen vapaan hiihtotavan sprintissä 60:nneksi.
Muuta

Myös Ahosen veli Ville Ahonen on maastohiihtäjä.
Ahonen opiskelee Itä-Suomen yliopistossa ravitsemustieteitä.
Salatut elämät – 20. esityskausi (2017–2018)

| Salatut elämät 20>  kausi (2017–2018) |
| --- | --- |
 
 Salattujen elämien tunnus vuosina 2014–2019. Otettiin käyttöön sarjan 15-vuotisjuhlakauden kunniaksi, 27.1.2014.
 
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  MTV3 MTV Katsomo / C More
Ensimmäinen esitys:  2017-08-2121. elokuuta 2017
Viimeinen esitys:  2018-06-1313. kesäkuuta 2018
Esitysten määrä:  189
Kaudet
 ← Edellinen 19. kausi (2016–2017) Seuraava → 21. kausi (2018–2019)
Salatut elämät -saippuasarjan 20. kausi esitettiin MTV3-kanavalla alkaen elokuussa 2017 ja päättyen kesäkuussa 2018.
Henkilöt > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Esko Kovero  | … |  Ismo Laitela   |
|  Pete Lattu  | … |  Kalle Laitela   |
|  Sami Uotila  | … |  Aki Nikkinen   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  Ulla Taalasmaa   |
|  Tommi Taurula  | … |  Kari Taalasmaa   |
|  Nora Rinne  | … |  Camilla Mustavaara   |
|  Teemu Lehtilä  | … |  Aaro Vaalanne   |
|  Johanna Puhakka  | … |  Alissa Nikkinen   |
|  Emil Hallberg  | … |  Tale Taalasmaa   |
|  Sara Parikka  | … |  Peppi Puolakka   |
|  Sofia Arasola  | … |  Lola Vinberg   |
|  Miikka Wallin  | … |  Pietari Haukkala   |
|  Eva Adamson  | … |  Tiina Järvinen   |
|  Roope Puhakka  | … |  Severi Sievinen   |
|  Aaron Bojang  | … |  Benjamin Taalasmaa   |
|  Mikko Parikka  | … |  Jiri Viitamäki   |
|  Pinja Kanon  | … |  Iida Mustonen   |
|  Jarkko Nyman  | … |  Sebastian Vuorela   |
|  Kerttu Rissanen  | … |  Sanni Pohjonen   |
|  Maarit Poussa  | … |  Jutta Korhonen   |
|  Tiia Elg  | … |  Eva Tamminen   |
|  Sonja Kasurinen  | … |  Nella Tamminen   |
|  Monika Lindeman  | … |  Linda Eerikäinen   |
|  Vivi Wahlström  | … |  Viola Helenius   |
|  Antti Seppä / Raimo Grönberg  | … |  Gunnar Mustavaara   |
|  Inkeri Mertanen  | … |  Dahlia Mustavaara   |
|  Hemmo Karja  | … |  Janne Haukkala   |
|  Irina Vartia  | … |  Monica Mustavaara  |
Tiivistelmä juonesta

Alissa Nikkinen on naimisissa Gunnar Mustavaaran kanssa hänen omaisuutensa takia, mutta vaatiessaan Camillalta miljoonia euroja hän ei saa lopulta erosta mitään. Hän onnistuu kuitenkin lavastamaan itsensä panttivangiksi yhdessä isänsä Akin kanssa ja saavat siitä lunnaat. Tästä vastuuseen joutuu Sergei Kuula, joka oli päässyt heidän suunnitelman jäljille. He olivat lavastaneet Alissan kidnapatuksi Sergein asuntoon. Anton Helenius on kuollut jäätyään autonosturin alle ja Linda epäilee Kari Taalasmaata syylliseksi. Todellisuudessa se oli Aaron järjestämä ansa, johon Karin oli tarkoitus kuolla. Hän ei halunnut että Linda ja Kari ovat yhdessä. Silminnäkijä Mirja Ilves on kuitenkin nähnyt Aaron menevän korjaamolle Antonin kuolinpäivänä, mutta Aaro saa hänet unohtamaan asian ja tapaus jää toistaiseksi epäselvyyteen. Linda jää kiinni lahjuksien ottamisesta ja joutuu vankilaan. Monica Mustavaara on raskaana Jiri Viitamäelle ja lopulta synnyttää yksin Pihlajakadun pukuhuoneessa. Eva Tamminen löytää hänet ja sairaalassa Kalle Laitela toteaa tilan olevan kriittinen sillä Monican kohtu on revennyt. Se saadaan kuitenkin hoidettua leikkauksella kuntoon ja Monican herättyä hän ehdottaa vastasyntyneelle pojalleen nimeä Magnus Mustavaara.
Naked Child

| Naked Child Lee Clayton |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Los Angelesissa ja Nashvillessa
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Neil Wilburn
 Tyylilaji: outlaw country
 Kesto: 36.58
 Levy-yhtiö: Capitol Records
Lee Claytonin muut studioalbumit
| Border Affair 1978 | Naked Child 1979 | The Dream Goes on 1981 |
Naked Child on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Lee Claytonin kolmas sooloalbumi. Se on ilmestynyt vuonna 1979 Capitol Recordsin kustantamana.
Tuottaja on Neil Wilburn yhtiöstä Free Flow Productions.
Albumin tunnuslauseena on Claytonin "I am but a naked child composed of pure white light".
LP-levyn sisäpussissa on valokuva salamasta, joka liittyy kappaleen "10,000 Years" sanoitukseen, ja toisella puolella koirasta nimeltä Elvis Firewolf. Kappaleen "I Ride Alone" lopussa kuullaankin koiran ulvontaa.
Kappaleet

Saturday Night Special – 3:11
I Ride Alone – 5:14
10,000 Years / Sexual Moon – 6:23
Wind and Rain – 2:40
I Love You – 5:06
Jaded Virgin – 4:14
A Little Cocaine – 5:26
If I Can Do It (So Can You) – 4:44
Kaikki laulut ovat Lee Claytonin tekemiä ja sanat on painettu LP-levyn sisäpussiin. Laulujen 1.1 ja 1.4 tekijänoikeuksista vastaa Resaca Music Publishing Co. (BMI) ja muista Silver Soul Music (BMI). "Saturday Night Special" on vuodelta 1978 ja muut vuodelta 1979.
Tuotantotiedot

Tuottaja: Neil Wilburn, Free Flow Productions
Äänitys:
Capitol Studio B, Los Angeles
CBS Studio A, Nashville
Young's Studio, Nashville
Miksaus: Young's Studio
Insinöörit:
Don Cobb
Stan Dacus
Masterointi: Mack Evans, Masterfonics, Nashville
Valokuvaus: Bill Dible
Arvioita

Albumi on arvosteltu Soundi-lehdessä ja edellisen albumin Border Affair tavoin hyväksi havaittu. Musiikki on perinteistä Nashville-kantria rotevampaa ja se onkin lähempänä rockia kuin kantria. Lyriikoissaan Clayton pyrkii albumin nimen viittaamaan rehellisyyteen ja niissä on omaelämäkerrallisuutta. Edellisen albumin muusikoista mukana ovat kosketinsoittaja Andy McMahon ja kitaristi Philip Donnelly. Tuottaja Neil Wilburn on onnistunut luomaan levylle täydellisen soinnin.
Grand Slang

näyte Grand Slang
Grand Slang on sans serif -kalligrafinen kirjasintyyppi. Sen loi saksalainen kirjasinsuunnittelija Nikolas Wrobel, ja kirjaintyyppin julkaisi Nikolas Type -kirjaintyökaluyritys 1. syyskuuta 2019.
Grand Slangin suunnittelun inspiraationa toimivat 1900-luvun amerikkalainen kalligrafia sekä amerikkalaisten kalligrafien Oscar Oggin ja William Addison Dwigginsin työt. Vaikutteita on omaksuttu myös suunnittelijan henkilökohtaisesta kokoelmasta ja 1940- ja 1950-lukujen amerikkalaisissa elokuvissa esiintyvistä merkeistä.
Kirjasintyyppi yhdistää antiikva- ja groteskityylisiä piirteitä liittämällä käsinkirjoitettua kalligrafiaa puhtaisiin geometrisiin muotoihin. Se osoittaa tasapainoisen suhteen vakauden ja joustavuuden välillä ja sisältää yli 310 glyyfiä, joista löytyy pieniä ja isoja kirjaimia, numerot, välimerkit, korostuksia, tarkkeet, aksentit, ligatuureja ja symbolit.
Nimi Grand Slang koostuu englannin kielen sanoista grand ja slang. Amerikkalaisessa ja brittiläisessä slangissa sana grand viittaa tuhansiin dollareihin tai puntiin.
Grand Slang -kirjasintyyppiä on saatavana digitaalisessa muodossa OpenType- ja Web Open Font Format -tiedostomuodoissa, jotka sopivat graafiseen suunnitteluun, verkkosuunnitteluun, sovelluksiin ja sähkökirjoihin.
Grand Slang tukee erilaisia ​​eurooppalaisia ​​kieliä, jotka perustuvat latinalaiseen aakkostoon, ja se on saatavana omaan käyttöön tarkoitetun ohjelmistolisenssin alaisena, rajoittaen käyttöä ja uudelleenjakelua ohjelmistolisensointisopimuksessa asetettujen ehtojen mukaisesti.
Aiheesta muualla

(englanniksi) Virallinen nettisivu
(englanniksi) Fonts In Use (Grand Slang)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grand Slang Wikimedia Commonsissa
Virginia af Forselles

Virginia Christina Sofia af Forselles (o.s. Carlsköld, 26. huhtikuuta 1759 Tukholma – 7. lokakuuta 1847 Strömforsin ruukki)  oli suomalainen vuorineuvoksetar, joka leskeksi jääneenä hallitsi Strömforsin ruukkia vuodesta 1790 kuolemaansa 1847 saakka. Hänet tunnettiin ja tunnetaan ruukissa edelleen lempinimellä Hänen Armonsa (ruots. Hennes Nåd). Nykyisen Strömforsin ruukin yhtenäinen rakennuskanta on pitkälti syntynyt Virginia af Forsellesin aikana.
Perhetausta

Virginia af Forsellesin isä oli vuonna 1752 aatelisarvon saanut Per Schyllberg, aateloituna Carlsköld. Schyllberg oli muun muassa Ruotsin valtionarkiston aktuaari ja apulaissihteeri, ja sai 1762 kanslianeuvoksen arvonimen. Heinäkuussa 1753 hän solmi avioliiton Virginia Sofia Adlerbergin kanssa, joka oli ratsumestari ja kamariherra Olof Adlerbergin tytär. Per ja Virginia Carlsköld saivat kuusi lasta, joista kaksi kuoli alle vuoden ikäisenä. Esikoinen ja ainoa poika Per kuoli vain 23-vuotiaana 1777, ja häneen sammui mieslinjalta aatelinen Carlsköld-suku numero 1890Bselvennä.  Suku jatkui tyttäristä, joista vanhin Anna Sofia (1755 – 1785) solmi 1779 avioliiton loviisalaisen kapteeni Erik Otto Borghin (aateloituna Adelborg) kanssa, Margareta Charlotta (1758 -1802) puolestaan avioitui 1780 Elimäen Peippolan kartanoa 1790 - 1813 isännöivän sotaneuvos Jakob af Forsellesin kanssa,  ja Virginia Christina Strömforsin ruukinpatruuna Henrik Johan af Forsellesin kanssa 1785.
Af Forselles-suvun jäseneksi

Miten Virginia tutustui tulevaan aviomieheensä, ei ole tiedossa, mutta todennäköisesti juuri Suomeen avioituneiden sisariensa kautta Virginia tutustui paikalliseen säätyläistöön, joka lukumääräisesti ei ollut kovin suuri. Sotaneuvos af Forsellesille perinnönjaossa jäänyt Peippolan kartano sijaitsi lähellä tietä, joka vei Elimäen kirkolta etelään päin kohti Ruotsinpyhtäätä,  joten yhteydenpito Strömforsin ja Peippolan välillä oli suhteellisen helppoa.{Eino Jutikkala& Gabriel Nikander, Suomen kartanot ja suurtilat I. SKS, Helsinki 1939, 711}.
Virginian ja Henrik Johanin häät vietettiin tammikuussa 1785, perheen ensimmäinen lapsi Jakob Henrik syntyi joulukuussa 1785, toinen 1787 syntynyt lapsi eli vain muutaman päivän ja kolmas poika Berndt Johan syntyi Turussa 1788.