stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Burroughs (yritys)
Tietokoneita

Burroughs B5000
Burroughs B2500
Burroughs B1700
Käännös suomeksi
Antero Karumaa

Antero Karumaa (vasemmalla) Martti Ahtisaaren hautajaisissa
Väinö Antero Karumaa (s. 30. kesäkuuta 1952 Hämeenlinna) on suomalainen kontra-amiraali evp, joka toimi presidentti Martti Ahtisaaren adjutanttina ja Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkönä.
Antero Karumaa syntyi jääkiekkoilija, kultaseppä Matti Karumaan ja Hilkka Karumaan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1980 on Leena Maria Kausti.
Karumaa tuli ylioppilaaksi 1973 ja suoritti Merisotakoulun 1977 ja Sotakorkeakoulun 1987. Hän palveli Laivastolippueessa ja Rannikkolaivastossa 1977–1983, toimi Merisotakoulun kadettikurssin johtajana 1983–1985 ja Merivoimien esikunnan toimistopäällikkönä 1987–1992. Tasavallan presidentin adjutanttina Karumaa työskenteli 1992–2000, 1. adjutanttina vuodesta 1996. Vuonna 2007 hänestä tuli Pääesikunnan komentopäällikkö ja tammikuun alusta 2010 Puolustusvoimien henkilöstöpäällikkö.
Karumaa nimitettiin komentajakapteeniksi 1989, kommodoriksi 1999 sekä lippueamiraaliksi 2007 ja kontra-amiraaliksi 2009.
Presidentti Sauli Niinistö nimitti Karumaan Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ja Suomen Leijonan ritarikunnan sihteeriksi 1. maaliskuuta 2014 alkaen.
Bury

| Bury |
| --- | --- |
 Buryn kaupungintalo.
 vaakuna
 Buryn sijainti Englannissa ja Suur-Manchesterissa.
 Koordinaatit: 53°36′N, 2°18′W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Luoteis-Englanti
Kreivikunta:  Suur-Manchester
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Metropolihallintopiiri
Piirivaltuusto:  51 paikkaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,2 km²
 – Metropolialue:  99,5 km²
Väkiluku (2017):  79 647
 – Väestötiheys:  3 588 as./km²
 – Metropolialue:  189 628
 – Väestötiheys metropolialue:  1 906 as./km²
 
 www.bury.gov.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bury on noin 80 000 asukkaan kaupunki ja 190 000 asukkaan metropolihallintopiiri (metropolitan borough) Suur-Manchesterin metropolikreivikunnassa Luoteis-Englannissa. Hallintopiiri ulottuu Penniinien nummilta pohjoisessa vajaan 7 kilometrin päähän Manchesterin keskustasta etelässä. Sen aluetta halkovat Irwelljoki ja useat moottoritiet.
Bury on vanhastaan markkinapaikka Boltoniin ja Rochdaleen johtavien teiden risteyksessä. 1800-luvulla kanavien rakentaminen ja puuvillateollisuuden kasvu lisäsivät Buryn merkitystä kauppapaikkana ja liikenteen solmukohtana.
Kaupunki tunnetaan verimakkarastaan (engl. black pudding), joka yhdistetään Englannissa Buryyn kuten Suomessa mustamakkara Tampereeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bury Wikimedia Commonsissa
Luettelo kuusen tuholaisista

Tämä on luettelo kuusen tuholaisista.
Sienet

Maannousemasieneksi aiemmin kutsuttu juurikääpä (Heterobasidion annosum) leviää kuusikoissa varsinkin hakkuiden yhteydessä. Koska kuusella on pintajuuret, se kaatuu helposti myrskyssä. Myös kuivuus tai tulvat voivat tappaa kuusikoita. Halla vaurioittaa pieniä taimia avoimilla mailla, ja tykkylumi voi katkoa oksia ja lisätä myrskytuhoja.
Viisi lahottajasientä aiheuttaa Etelä-Suomessa pääosiltaan kuusen tyvilahoa:
Kuusenjuurikääpä (Heterobasidion parviporum)
Männynjuurikääpä (Heterobasidion annosum s.s.)
Pohjanmesisieni (Armillaria borealis)
Nuijamesisieni (Armillaria cepistipes)
Verinahakka (Stereum sanguinolentum)
Pohjois-Suomessa kuusikoiden tyvilahoa aiheuttavat enimmäkseen eri sienet kuin Etelä-Suomessa. Tyvilaho vaivaa eniten Suomen rannikkoseutujen ja Hämeen kuusikoita. Erityisen runsasta lahovikaisuus on Ahvenanmaalla, itäisellä Uudellamaalla, sekä vanhojen metsäteollisuuspaikkakuntien ympäristössä.
Käpysieniä on mahdollista tavata pudonneilla kuusenkävyillä.
Hyönteiset

Kuusenniluri (Hylastes cunicularis) ja tukkimiehentäi (Hylobius abietis), voivat tappaa vastaistutettuja kuusentaimia syömällä koloja niiden tyvelle. Eräät hyönteiset, kuten käpykoisa ja käpykärpänen, syövät kuusen siemeniä joskus niin ahkerasti, että lisääntyminen vaarantuu.  Muita tuhohyönteisiä ovat
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aitohevosmuurahainen (Camponotus herculeanus)  Aitomonikirjaaja (Polygraphus poligraphus)  Havukantojäärä (Rhagium inquisitor)  Havununna (Lymantria monacha)  Havupunkki (Oligonychus ununguis)  Havutikaskuoriainen (Trypodendron lineatum)  Himmeämonikirjaaja (Polygraphus subopacus)  Isohavukirva (Sacchiphantes abietis)  Jättipuupistiäinen (Urocerus gigas)  Kannonhutikirjaaja (Dryocoetes autographus)  Kiiltokirjanpainaja (Ips amitinus)  Kirjanpainaja (Ips typographus)  Kirvat (Aphididae)  Kuusenkudospistiäinen (Cephalcia abietis)  Kuusenkäpysääski (Kaltenbachiella strobi)  Kuusenneulaspistiäinen (Pristiphora abietina)  Kuusenniluri (Hylastes cunicularius)  Kuusenoksakirjaaja (Pityophthorus micrographus)  Kuusenpikikärsäkäs (Pissodes harcyniae) |  Kuusensiemensääski (Plemeliella abietina)  Kuusentähtikirjaaja (Pityogenes chalcographus)  Kuusijäärät (Tetropium)  Käpykoisa (Dioryctria abietella)  Käpykääriäinen (Cydia strobilella)  Laakakolva (Pytho depressus)  Neulasmiinaajakääriäinen (Epinotia tedella)  Papintappaja (Callidium violaceum)  Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)  Pikkuhavukirva (Adelges laricis)  Pikkukirjanpainaja (Ips duplicatus)  Silokätkökaarnuri (Cryphalus saltuarius)  Suutari (Monochamus sutor)  Tukkimiehentäi (Hylobius abietis)  Täplätoukkakäpymittari (Eupithecia abietaria)  Ukkoniluri (Dendroctonus micans)  Vaippaniluri (Hylurgops palliatus) |  |
Hiljattain pystyyn kuolleesta kuusesta voi löytyä monia sarvijäärälajeja. Kuusen juurissa voi elää vienanjäärä (Pachyta lamed) ja aivan rungon tyvestä voi löytyä havukantojäärä (Rhagium inquisitor) sekä paksun tyvikaarnan alueelta harmojäärä (Callidium coriaceum). Lähes koko rungon alueelta voi löytyä kiiltokuusijäärää (Tetropium castaneum) ja himmeäkuusijäärää (Tetropium fuscum). Puun latvapuolelta voi löytyä pohjantyppyjäärä (Acmaeops septentrionis). Puun paksuista alaoksista voi löytyä katkosiipijäärä (Molorchus minor) sekä viherjäärä (Callidium aeneum) ja oksajääriäinen (Pogonocherus fasciculatus).
By Your Side (Calvin Harrisin kappale)

| ”By Your Side” Calvin Harris ft>  Tom Grennan |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Evering Road (Special Edition)
 Julkaistu: 4. kesäkuuta 2021
 Tuottaja(t): Calvin Harris
 Tyylilaji: house
 Kesto: 03.10 (radioversio) 05.15 (pidennetty radioversio) 05.30 (singlealbumiversio) 08.05 (pidennetty klubiversio)
 Levy-yhtiö: Sony Music
Calvin Harrisin muut singlet
| ”Over Now” 2020 | ”By Your Side” 2021 | ”We Can Come Together” 2021 |
Tom Grennanin muut singlet
| ”Let’s Go Home Together” 2021 | ”By Your Side” 2021 | ”Don’t Break the Heart” 2021 |
By Your Side on skotlantilaisen DJ-tuottajan Calvin Harrisin ja englantilaislaulajan Tom Grennanin musiikkikappale. Sen julkaisi Sony Music digitaalisesti ladattavana singlenä 4. kesäkuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Harris, Jamie Scott, John Newman, Mike Needle, Theo Hutchcraft ja Grennan, joista Harris myös tuotti sen. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Emil Nava ja se julkaistiin 11. kesäkuuta 2021.
"By Your Side" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Irlannissa, Isossa-Britanniassa ja Uudessa-Seelannissa sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Belgian Valloniassa ja Unkarissa. Lisäksi se on myynyt Isossa-Britanniassa kultaa.
Käännös suomeksi
Kujasammal

| Kujasammal |
| --- | --- |
 Kujasammal
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Palmikkosammalet Hypnaceae
Suku::  Kujasammalet Pylaisia
Laji::  polyantha
Kaksiosainen nimi
 Pylaisia polyantha  (Hedw.) Schimp. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kujasammal (Pylaisia polyantha) on ainoa Suomessa esiintyvä kujasammalten sukuun kuuluva sammal. Siitä on käytetty myös tieteellistä nimeä Pylaisiella polyantha.
Ulkonäkö

Kujasammal on pieni (alle 5 cm) korkea sammal. Se on haaroittuva, suikertava ja silkinkiiltoinen. Sen pienet lehdet ovat keskisuonettomat ja ehytlaitaiset. Sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat lieriömäisiä ja pystyjä. Niiden pesäkeperä on purppuranpunainen.
Levinneisyys

Kujasammal kasvaa koko Suomessa. Etelä- ja Keski-Suomessa se on yleinen, Pohjois-Suomessa harvinainen.
Elinympäristö

Kujasammal kasvaa lehtipuiden rungoilla, emäksisillä kivillä ja betonilla.
Aiheesta muualla

Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö: Kujasammal[vanhentunut linkki]
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pylaisia polyantha:  Wikidata: Q310412  Wikispecies: Pylaisia polyantha  BioLib: 91148  CoL: 78R32  EoL: 922920  EUNIS: 198256  FNA: 200002546  GBIF: 2682503  iNaturalist: 702811  IRMNG: 10338355  ITIS: 549092  NatureServe: 2.125934  NBN: NHMSYS0000310533  NCBI: 90302  Observation.org: 17563  Open Tree of Life: 782012  Plant List: tro-35144345  Tropicos: 35144345  WFO: wfo-0001171914  Laji.fi: MX.43957 
Leskea polyantha:  Wikidata: Q66762721  GBIF: 7455932  ITIS: 1135634  Tropicos: 35129975  WFO: wfo-0001163006
Lehtoritvasammal

| Lehtoritvasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Alakaari::  Bryophytina
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Ylälahko::  Hypnanae
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Ritvasammalet Amblystegiaceae
Suku::  Lehtoritvasammalet Amblystegium
Laji::  serpens
Kaksiosainen nimi
 Amblystegium serpens  (Hedw.) Schimp. 
Katso myös
   Lehtoritvasammal Wikispeciesissä   Lehtoritvasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtoritvasammal (Amblystegium serpens) on sammallaji.
Ulkonäkö

Lehtoritvasammal on hyvin hento sammal. Sen lehdet ovat tyvestä leveät ja niissä on pitkä kapea kärki. Hento keskisuoni ulottuu lehden puoliväliin asti. Lehtoritvasammalella on usein itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys

Lehtoritvasammal esiintyy molemmilla pallonpuoliskoilla lauhkeilla ja viileillä alueilla. Se esiintyy koko Suomessa.
Elinympäristö

Lehtoritvasammal viihtyy kosteilla, varjoisilla ja vähintään keskiravinteisilla paikoilla, esimerkiksi lehdoissa.
Bånbergetin aarnialue

Bånbergetin aarnialue on Natura 2000-verkostoon kuuluva metsäalue Espoon pohjoisosassa, Bodomjärvestä koilliseen. Se on mäkistä maastoa, jossa on korkeiden, kuivien kallioiden välissä reheviä purolaaksoja. Se sijaitsee Bodominjärven ja Röyläntien välissä golfkentän pohjoispuolella. Pääosa alueesta kuuluu Nuuksion kansallispuistoon.
Alueen laajuus on 18 hehtaaria.
Mount Kenya

Mount Kenya
Mount Kenyan huippuja
| --- | --- |
Tyyppi:  Kerrostulivuori
Sijainti:  Mount Kenyan kansallispuisto, Kenia
Vuoristo:  Kilimanjaro 
Korkeus merenpinnasta:  5 199 m
Prominenssi:  3 825  m 
Purkautunut viimeksi:  2,6 - 3,1 miljoonaa vuotta sitten (sammunut)
Ensimmäinen nousu huipulle:  1899 Halford Mackinder
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mount Kenya on Kenian korkein vuori.
Auringonnousu Mount Kenyan yllä
Mount Kenya on Kenian korkein vuori ja Afrikan toiseksi suurin vuori Kilimanjaron jälkeen. Vuoren korkeimmat huiput ovat Batian (5 199 m), Nelian (5 188 m) ja Lenana (4 985 m).
Mount Kenya on sammunut tulivuori. Viimeksi se on purkautunut 2,6–3,1 miljoonaa vuotta sitten. Vuoren rinteellä on monta biomia: Alemmat kerrokset ovat kuivaa metsää, joka vaihtuu katajien ja podokarpuspuiden vuoristometsäksi noin 2 000 metrin korkeudessa. 2 500 metrissä on bambuvyöhyke, joka vaihtuu vielä pieniä puita kasvavaksi ylämetsäksi, jossa kasvaa sammalia ja naavoja.
Vuoren huipulla oleva jäämassa on pienentynyt viime vuosikymmeninä, ja aiemmasta 18 jäätiköstä on jäljellä enää kymmenen.
Vuorta ympäröivä alue on luonnonsuojelualuetta (Mount Kenyan kansallispuisto). Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1997 lähtien.
Kikujut uskovat, että heidän jumalansa Ngai asuu vuorella.
Ensimmäisenä eurooppalaisena Mount Kenyan lienee nähnyt lähetyssaarnaaja Johann Ludwig Krapf vuonna 1849. Tiettävästi ensimmäisenä vuorelle ovat nousseet Halford John Mackinder, C. Ollier ja J. Brocherel 13. syyskuuta 1899.
21. kesäkuuta 2003 eteläafrikkalainen lentokone törmäsi Lenana-huippuun – kaikki menehtyivät.
Mount Kenyan teealueet

Mount Kenyan alarinteillä harjoitetaan monipuolisia maataloutta. Mount Kenyaa ympäröivistä piirikunnista (lähinnä Kirinyaga, Nyeri, Meru ja Embu) osa muodostaa esimerkiksi kaksi Kenian teealueista (Mount Kenya sekä Mount Kenya & Nyambene Hills). Näillä viljellään teepensaita 1 500–2 200 metrin korkeudella merenpinnasta erityisesti mustan teen tuottamiseksi. Myytävä tee valmistetaan kerätyistä teepensaan lehdistä joko ortodoksisella tai CTC-menetelmällä.
Sakari Korpinen

| Sakari Korpinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. helmikuuta 1946 (ikä 78) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Vanhemmat:  rovasti Reino O. S. Korpinen ja Hikka Hohti
Puoliso:  Liisa Marjaana Hyvärinen (1970)
Lapset:  Samuli, Santeri, Maria ja Elisa
Ura
Uskontokunta:  luterilainen (Lähetyshiippakunta)
Kirkollinen arvonimi:  pastori (Lähetyshiippakunta)
    
Sakari Otto Johannes Korpinen on suomalainen pappi ja teologi.
Korpisen valmistuttua teologian maisteriksi Helsingin yliopistosta hänet vihittiin papiksi 1971 Helsingin tuomiokirkossa. Hän opiskeli jatkolukuja dogmatiikassa, yleisessä historiassa ja filosofiassa ja valmistui teologian lisensiaatiksi  Helsingin yliopistosta 1977.
Korpinen toimi SLEY-Kirjojen toimitusjohtajana (1991-1994),
jonka jälkeen SLEYn valtakunnallisessa julistustyössä vuoteen 2000.
Tämän jälkeen hän oli perustamassa Suomen Luther-säätiötä, jonka palvelukseen hän siirtyi 2001 ja  eläkkeelle 2009.
Työ on jatkunut Suomen ev.lut. Lähetyshiippakunnassa 
ja Apostoli Johanneksen luterilaisessa seurakunnassa Salossa.
Hän toimii myös Lindilän kartanon kappelin pastorina.
Korpinen on Paavalin synodin perustajäseniä ja puheenjohtaja 1993-1997.
Hän tuli tunnetuksi monista kirkkotaisteluun liittyvistä artikkeleista,
kuten dokumenttielokuva Tunnustus.
Tämä toiminta johti lukuisiin
pohjoismaisiin kirkkoseminaareihin ja 
kontakteihin eurooppalaisten raamatullis-tunnustuksellisten
kirkonjohtajien kanssa.
Keväällä 2015 Korpinen menetti oikeutensa toimia
pappina Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa torjuessaan naispappeuden
epäraamatullisena ja osallistuessaan Lähetyshiippakunnan tehtäviin.
Teokset

Korpinen, Sakari: Tälle perustalle, rippikoulukirja.  SLEY-kirjat, 1975.
Korpinen, Sakari: Vanhauskoisen päiväkirja 1975-1999.  Helsinki, Apollonkatu 4 A 4 S. Korpinen, 1999.
Korpinen, Sakari: Kristus ja hänen uskova seurakuntansa : hartauskirja.  Vaasa:  Evankelisluterilainen todistajaseura, 2005.  ISBN 951-96702-3-8
Lehtonen, Hannu: Syttyneitä sydämiä : Simo Kivirannan 60- ja Sakari Korpisen 50-vuotisjuhlakirja : teemana vanhurskauttaminen.  Vaasa:  Concordia, 1996.  ISBN 951-97333-3-7
Toimittanut

The Doctrine of Faith unto Salvation.  Sley-kirjat, 1998.  (englanniksi)
Hedbergin testamentti : neljä kultajyvää uskon salaisuuden etsijälle.  Sley-kirjat, 1993.
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks

| Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jaakko Talaskivi
Käsikirjoittaja:  Jaakko Talaskivi M. A. Numminen Antero Helasvuo
Perustuu:  Hannu Mäkelän lastenkirjojen Herra Huu -hahmoon
Tuottaja:  Jaakko Talaskivi
Säveltäjä:  M. A. Numminen Antero Helasvuo Jani Uhlenius
Kuvaaja:  Vesa Hauhia
Leikkaaja:  Elina Katainen Jaakko Talaskivi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen kooperatiivinen elokuvaosuuskunta
Ensi-ilta:  21. joulukuuta 1973
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks on Jaakko Talaskiven ohjaama suomalainen lastenelokuva vuodelta 1973. Talaskivi  on myös tuottanut ja leikannut elokuvan sekä käsikirjoittanut sen yhdessä M. A. Nummisen ja Antero Helasvuon kanssa. Elokuvan nimiosaa esittää M. A. Numminen.
Juoni

Herra Huu luulee olevansa hirveän pelottava kummitus, mutta ei onnistu säikyttämään lapsia.
Tuotanto

Elokuvan lähtökohtana on Hannu Mäkelän lastenkirjan päähahmo Herra Huu, mutta tarina ei perustu Mäkelän tekstiin lainkaan.
Elokuva on värielokuva. Se oli yli kymmenen vuoden tauon jälkeen ensimmäinen suomalainen pitkä lastenelokuva. Elokuva oli ohjaaja Talaskiven ensimmäinen kokoillan ohjaustyö. Sille myönnettiin 85 000 markkaa elokuvatuotannon laatutukea 29. huhtikuuta 1974.
Herra Huu kuvattiin pääosin Kemijärvellä, ja siinä esiintyi paljon paikkakunnan lapsia. Mukana oli myös pääkaupunkiseudulta tulleen elokuvatyöryhmän jäsenten omia lapsia. Elokuvan kolmiminuuttisen animaatiojakson ”Apina ja gorilla” toteuttivat Taideteollisen oppilaitoksen opiskelijat Antti Peränteen johdolla. Animaatiotyöryhmä sai  2 500 markan elokuvataiteilijoiden henkilökohtaisen valtionpalkinnon 28. toukokuuta 1974.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  M. A. Numminen  | … |  Herra Huu   |
|  Elvi Saarnio  | … |  Elvi-täti   |
|  Martti Kuningas  | … |  Masa, metsätyömies   |
|  Veikko Miettinen  | … |  joulupukki   |
Vastaanotto

Elokuva sai teatterikierroksellaan vain 9 514 katsojaa. Ensi-ilta-arvioissa kriitikot pitivät lapsikatsojille suunnattua Herra Huuta tervetulleena harvinaisuutena ja kehuivat sen runsasta musiikkiantia ja hyvää kuvausta. Elokuvaa kuitenkin moitittiin juonettomaksi ja sinne tänne säntäileväksi. Herra Huun yhteiskunnallisten teemojen koettiin olevan vain aikuiskatsojien ymmärrettävissä.
Herra Huu oli ensimmäinen kahdesta Parhaan lastenelokuvan Jussin saaneesta elokuvasta. Toinen on vuoden 1982 elokuva Kuningas jolla ei ollut sydäntä.
Love Records julkaisi elokuvan musiikista soundtrack-albumin nimellä Jestapa jepulis, Herra Huun ihmeelliset seikkailut.
Aiheesta muualla

Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Herra Huu – jestapa jepulis, penikat sipuliks Elonet.
Suomen elokuvaosuuskunnan jäsenet ja elokuvantekijät vuonna 1972. Seisomassa vas. Antero Helasvuo (1941–2023), Pekka Jalkanen (1945–), Jaakko Talaskivi (1945–1998), Jyrki Näsänen (1947–2021). Istumassa vas. Pekka Lehto (1948–), Paul Jyrälä (1941–2007), Kari Sohlberg (1940–), Heikki Katajisto (1941–).
Afrikanpikkukotka

| Afrikanpikkukotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Aquilinae
Suku::  Hieraaetus
Laji::  ayresii
Kaksiosainen nimi
 Hieraaetus ayresii  (Gurney, 1862) 

Katso myös
   Afrikanpikkukotka Wikispeciesissä   Afrikanpikkukotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Afrikanpikkukotka (Hieraaetus ayresii) on Afrikassa elävä kotka.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 45–61 cm ja paino 685–1 045 g. Se on kotkaksi pienikokoinen ja on päältä musta ja alapuolelta vaalea tummin juovin ja täplin. Päälaella on pieni töyhtö ja koivet ovat höyhenpeitteiset. Naaras on koirasta suurempi, ja siltä yleensä puuttuu koiraalla esiintyvä valkoinen otsatäplä.
Esiintyminen

Afrikanpikkukotka elää laikuittaisesti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa Sierra Leonesta Somaliaan ja sieltä Namibian pohjoisosiin ja Etelä-Afrikan koillisosiin. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaatio on kooltaan vähintään 10 000 yksilöä. Se on enimmäkseen paikkalintu, joka sadekauden alkaessa siirtyy sademetsistä avoimille metsästysmaille.
Elinympäristö

Laji asuu sademetsissä ja jokivarsien metsiköissä, metsänreunoissa, puutarhoissa ja toisinaan esikaupunkialueilla.
Lisääntyminen

Risupesä sijaitsee korkealla puun latvuksessa. Naaras munii tavallisesti yhden munan, jota haudotaan 35–43 päivää. Poikanen on lentokykyinen 73–75 päivän ikäisenä.
Ravinto

Afrikanpikkukotka saalistaa pääasiassa kyyhkynkokoisia lintuja sekä pieniä nisäkkäitä, kuten oravia ja hedelmälepakoita.
Burghausenin linna

Burghausenin linnan palas eli pääasuintilat
Ilmakuva Burghausenin linnasta idästä
Ilmakuva Burghausenin linnasta etelästä
Burghausenin kaupunki ja Burghausenin linna Salzach-joen Itävallan puolelta katsottuina
Burghausenin linna Burghausenissa, Ylä-Baijerissa, Saksassa on Guinnessin Ennätystenkirjan vahvistamana maailman pisin linnakompleksi (1 051 metriä) ja maailman kolmanneksi suurin linna. Linna on myös yksi maailman suurimmista palatseista.
Historia

Linnavuori asutettiin jo pronssikaudella. Linna, joka perustettiin ennen vuotta 1025, siirtyi Wittelsbach-suvulle Burghausenin viimeisen kreivin Gebhard II:n kuoleman jälkeen vuonna 1168. Vuonna 1180 heidät nimitettiin Baijerin herttuoiksi ja linnaa laajennettiin Wittelsbachin herttua Otto I:n johdolla.
Baijerin herttuakunnan ensimmäisen jaon myötä vuonna 1255 Burghausenin linnasta tuli Ala-Baijerin herttuoiden toinen asuinpaikka, pääasuntona oli Landshut. Päälinnan rakentaminen aloitettiin vuonna 1255 herttua Henrik XIII:n (1253–1290) johdolla. Vuonna 1331 Burghausen ja sen linna siirtyivät Ala-Baijerin herttua Otto IV:lle.
Baijeri-Landshutin herttuoiden aikana (1392–1503) linnoitteita laajennettiin koko linnavuoren ympärille. Itävallan herttuatar Margarethesta, itsevaltaisen herttua Henrik XVI:n (1393–1450) karkotetusta vaimosta lähtien, linnasta tuli herttuoiden puolisoiden ja leskien asuinpaikka ja myös aarteiden säilytyspaikka. Vuonna 1447 Ludvig VII, Baijerin herttua kuoli linnassa Henrikin vankina. Baijerin herttua Georgin (1479–1503) aikana rakennustyö valmistui ja Burghausenin linnasta tuli alueen vahvin linnoitus.
Baijerin yhdistymisen jälkeen vuonna 1505 Landshutin perimyssodan aikana linnalla oli sotilaallista merkitystä, ja Osmanien valtakunnan uhan vuoksi se uudistettiin myöhemmin. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana suomalaissyntyistä marsalkka Kustaa Hornia pidettiin vangittuna linnassa vuosina 1634–1641. Teschenin rauhan jälkeen vuonna 1779 Burghausenin linnasta tuli rajalinna. Napoleonin sotien aikana linna kärsi jonkin verran tuhoa. "Liebenwein-torni" oli taidemaalari Maximilian Liebenweinin käytössä vuodesta 1899 hänen kuolemaansa asti. Hän sisusti sen jugend-tyyliin.
Arkkitehtuuri

Gotiikan arkkitehtuuria edustava linna koostuu päälinnasta, jossa on sisäpiha ja viidestä ulkopihasta.
Päälinnan uloin kohta on Palas eli pääasuinrakennus, jossa ovat herttuan yksityishuoneet. Päälinnan kaupungin puoleisen ydintornin vieressä ovat Pyhän Elisabetin kappeli vuodelta 1255 ja Dürnitz eli ritarisali, jossa on kaksi holvikaarta. Dürnitziä vastapäätä ovat herttuattaren asuntosiivet.
Ensimmäinen ulkopiha suojasi päälinnaa ja siellä olivat myös tallit, panimo ja leipomo. Toisella pihalla on suuri asevarasto vuodelta 1420 ja asesepän torni. Tätä pihaa suojaa hallitseva Pyhän Yrjön portti vuodelta 1494. Kolmannessa pihassa olevia Viljatornia ja Viljamitta-tornia käytettiin tallina ja rehun varastoinnissa. Neljännen pihan tärkein nähtävyys on myöhäisgotiikan tyylinen Pyhän Hedwigin kappeli vuodelta 1479–1489. Hovivirkailijat ja käsityöläiset työskentelivät ja asuivat viidennellä pihalla, jota aikoinaan suojeli vahva linnoitus. Vuonna 1800 ranskalaiset tuhosivat tämän linnoituksen marsalkka Michel Neyn johdolla.
Pulverturm (Ruutitorni), joka rakennettiin ennen vuotta 1533 suojeli linnaa länsilaaksossa Wöhrsee-järven, joen vanhan suvantoalueen vieressä. Linnoite yhdistää tämän tornin päälinnaan.
Aiheesta muualla

Burghausenin linna, virallinen kotisivu (englanniksi)
Burghausen Castle (Arkistoitu – Internet Archive) Arkistoitu 30.7.2013
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Linnan panoraamanäkymä idästä
Panoraamanäkymä linnaan lännestä
Käännös suomeksi