stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo doom metal -yhtyeistä
Luettelo nimen mukaan > D

Daylight Dies
December Wolves
Demilich
Dismal Euphony
Draconian
Dream Death (vaihtoi nimensä Penanceksi)
Luettelo nimen mukaan > E

Earth
Electric Wizard
Eyehategod
Luettelo nimen mukaan > F

Fall of the Idols
Funeral
Luettelo nimen mukaan > G

The Gathering
Luettelo nimen mukaan > H

Hooded Menace
Luettelo nimen mukaan > J

Jesu
Luettelo nimen mukaan > K

Katatonia
Khanate
Kohllapse
Kyuss
Luettelo nimen mukaan > L

Lake of Tears
The Lords of the Stone
Luettelo nimen mukaan > M

Melvins
Memento Mori
Minotauri
Moonspell
Morgion
Morgoth
My Dying Bride
Luettelo nimen mukaan > N

Nightfall
Nortt
Luettelo nimen mukaan > O

The Obsessed
Opeth
Orange Goblin
Ordog
Luettelo nimen mukaan > P

Paradise Lost
Paramaecium
Penance
Pentagram
Pyogenesis
Luettelo nimen mukaan > R

Reverend Bizarre
Luettelo nimen mukaan > S

Saint Vitus
Samael
Shape of Despair
Skepticism
Sleep
Solitude Aeturnus
Solothus
Solstice
Spirit Caravan
Spiritus Mortis
Swallow the Sun
Sunn O)))
Luettelo nimen mukaan > T

Thergothon
Trouble
Type O Negative
Luettelo nimen mukaan > U

Unholy
Luettelo nimen mukaan > W

Witchfinder General
The Wandering Midget
Kaivaus

Kaivaus Gran Dolinassa Atapuercassa, Espanjassa.
Tasokaivausta Harzhornissa, Saksassa.
Kaivaus on arkeologian tärkein lähdeaineiston hankintamenetelmä. Arkeologisessa kaivauksessa maaperä poistetaan vähä vähältä ja löydöt sekä havaitut rakenteet dokumentoidaan ja otetaan talteen mikäli mahdollista.
Kaivauksessa tutkttavia ja niistä saatavia lähdeaineistoja ovat etenkin irtaimet muinaisesineet tai artefaktit kuten esineistö tai niiden valmistuksessa syntynyt jäte, ravinnontähteet sekä kiinteät muinaisjäännökset, kuten haudat, kalmistot, asuinpaikat tai linnat.
Kaivausta edeltävät inventointi ja prospektointi, joissa maasto tarkastetaan arkistoista ja paikalla sekä kaivauskohteet etsitään ja paikallistetaan. Prospektointiin voi kuulua myös koekaivaus.
Arkeologisia kaivauksia ovat koekaivaus, pelastuskaivaus ja tutkimuksellinen kaivaus. Pelastuskaivauksia suoritetaan sellaisissa kohteissa, jotka tuhoutuvat rakennushankkeen alle. Siinä muinaisjäännös dokumentoidaan ennen tuhoutumista ja irtaimet löydöt otetaan talteen. Tutkimuksellisella kaivauksella voi olla monenlaisia tutkimuksellisia tavoitteita. Kaivausten päätarkoitus ei ole esineiden kerääminen näyttelytarkoituksiin, vaan löytöjen kontekstin, käyttötarkoituksen ja merkityksen selvittäminen.
Yleisimpiä kaivausmenetelmiä ovat tasokaivaus, profiilikaivaus ja yksikkökaivaus. Tasokaivauksessa laaja kaivausalue kaivetaan tasaisen paksuisena kerroksena, minkä jälkeen pinta dokumentoidaan. Menetelmä soveltuu sellaisiin paikkoihin, joiden maaperässä ei ole tapahtunut suuria mullistuksia. Profiilikaivauksessa tai sektorikaivauksessa kulttuurikerrosta dokumentoidaan pystysuunnassa. Siinä kaivetaan esimerkiksi syviä neliönmuotoisia kuoppia rinnakkain tai kohteen puolikas kaivetaan pois, jotta sen poikkileikkaus saadaan esiin. Menetelmä soveltuu sellaisiin muinaisjäännöksiin, joissa on paksulti päällekkäisiä kulttuurikerroksia. Yksikkökaivauksessa eli stratigrafisessa kaivauksessa ihmisen toimista muodostuneet muinaisjäännökset yksilöidään ja kaivetaan erikseen nuorimmasta vanhimpaan. Menetelmää käytetään tyypillisesti klassisessa arkeologiassa, Lähi-idän asuinpaikoilla ja Suomessa historiallisen ajan kaivauksilla.
Kaivauksen aluksi pintamaa poistetaan varovasti. Sen jälkeen maata raaputetaan vähä vähältä pois. Löytöjen ympäriltä maa poistetaan hellävaroen sudeilla, pensseleillä, lusikoilla tai palettiveitsillä. Löytöjen löytökohdat ja asennot merkitään muistiin ja löydöt otetaan talteen. Hauraimmat löydöt toimitetaan konservointiin. Kaivausta jatketaan, kunnes saavutetaan koskematon pohjamaa. Sen jälkeen irtomaa palautetaan kaivaukseen ja se peitetään, jotta se palautuisi mahdollisimman entiselleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaivauksia Wikimedia Commonsissa
Berkeley sockets

Berkeley sockets (BSD sockets) on Berkeley Software Distributionissa (BSD) esitelty ohjelmointirajapinta (API) prosessien väliseen kommunikointiin niin sanotuilla pistokkeilla. BSD rajapinnasta on tullut de facto standardi lähes sellaisenaan, jota kutsutaan myös POSIX-standardissa nimellä POSIX sockets.
Rajapinta julkaistiin ensimmäisenä 4.2BSD:ssä.
Microsoft Windows -käyttöjärjestelmän Windows Sockets -rajapinta on toinen vastaavankaltainen. Winsock-rajapinnassa on POSIX-määrittelyn mukaiset toiminnot. Macintosh-alustalla rajapinnan funktioiden nimeäminen on poikennut yleisesti käytetystä. iOS-alustalla rajapinta on merkittävästi erilainen. Muita erilaisia rajapintoja on X/Open Transport Interface (XTI).
Useimmat alustat nykyisin toteuttavat POSIX-määrittelyn mukaisen version verkko-ohjelmointiin.
Toiminnot

Pistoke (engl. socket) on rajapinnassa käytettävä tiedostokahva (engl. handle), jonka kautta tietoa vastaanotetaan ja lähetetään.
Rajapintaa voidaan käyttää useiden protokollien kanssa kuten:
AF_UNIX, AF_LOCAL: Unix-domain sockets, paikallinen
AF_INET: IPv4
AF_INET: IPv6
AF_IPX: Novellin IPX
AF_APPLETALK: Applen AppleTalk
Rajapintaa voidaan käyttää useiden tyyppien (kommunikointityylien) kanssa, joista tavallisimmat ovat SOCK_STREAM ja SOCK_DGRAM. Muita ovat SOCK_RAW, SOCK_RDM ja SOCK_SEQPACKET. Rajapintaa voidaan käyttää sekä yhteydellisille että yhteydettömille tavoille.
Keskeiset järjestelmäkutsut rajapinnassa ovat:
socket
close
connect
bind
listen
accept
Tiedonsiirto toimii kuten tiedostojen kanssa: rajapinnan avulla luetaan ja kirjoitetaan tietoa käyttäen järjestelmäkutsupareja:
read, write
recv, send
recvfrom, sendto
recvmsg, sendmsg
readv, writev
Rajapinta antaa onnistumisen merkin kun tieto on hyväksytty siirrettäväksi. Rajapinnan toiminta voidaan asettaa ei-pysäyttäväksi (engl. non-blocking), jolloin funktiokutsut eivät jää odottamaan.
Rajapinnan ja kommunikoinnin toimintaa voidaan muuttaa muun muassa getsockopt ja setsockopt järjestelmäkutsujen avulla.
Kirjallisuutta

Stevens, W. Richard: UNIX Network Programming.  Prentice Hall.  ISBN 978-0139498763
Aiheesta muualla

Beej's Guide to Network Programming (englanniksi)
Kaitjärven rautatieasema

Kaitjärven rautatieasema (lyh. Kjr, ratakm 226+912) on rautatieliikennepaikka Luumäellä Karjalan radan varrella. Asema avattiin lokakuussa 1906, ja sen suunnitteli Bruno Granholm. Kaitjärven asema luokiteltiin alkujaan V luokan asemaksi, mutta se alennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1963. Tavaraliikenne ja miehitys lopetettiin 1976, henkilöliikenne sekä itse liikennepaikka lakkautettiin seuraavana vuonna. Kaitjärvi avattiin kuitenkin uudelleen tavaraliikenteelle maaliskuussa 1980.
Asemarakennus purettiin sen rapistuttua, ja tilalle on rakennettu tiilinen laitetila. Nykyisin liikennepaikka toimii raiteenvaihtopaikkana. Lahti–Luumäki-rataosuuden peruskorjauksen yhteydessä Kaitjärvelle rakennettiin sivuutusraiteet tavarajunien käyttöön.
Kaikki

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Kaikki tarkoittaa jotain asiaa tai joukkoa kokonaisuudessaan, laajimmassa merkityksessä koko maailmankaikkeutta.
Kieliopissa

Suomen kielioissa sana kaikki on vanhastaan luokiteltu indefiniittipronominiksi. Tästä luokan nimestä on kuitenkin mm. Isossa suomen kieliopissa luovuttu; tilalle on otettu nimitys kvanttoripronomini. Tätä on perusteltu sillä, että sanan merkitys ei ole mitenkään indefiniittinen eli epämääräinen vaan päinvastoin täsmällisen yleistävä. Kaikki luokitellaan tarkemmin sanoen universaaliseksi kvanttoripronominiksi. Termi on lainattu nykyaikaisesta logiikasta, jossa universaalikvanttori eli kaikki-kvanttori vastaa merkitykseltään yleiskielen sanaa kaikki.
Logiikassa ja matematiikassa

Aristoteleen logiikassa keskeisessä asemassa olivat syllogismit. Aristoteleen syllogismioppi käsittelee sitä, mitä johtopäätöksiä voidaan tehdä kahden sellaisen lauseen perusteella, joissa esiintyy sana kaikki, jokin tai ei mikään, yleensä jonkin substantiivin edellä. Tunnetuin syllogismin muoto on ns. barbara, jossa näistä esiintyy vain sana kaikki, esimerkiksi "Kaikki ihmiset ovat kuolevaisia, kaikki kreikkalaiset ovat ihmisiä, siis kaikki kreikkalaiset ovat kuolevaisia".
Nykyaikaisessa logiikassa ja matematiikassa sanaa kaikki vastaa kaikki-kvanttori eli universaalikvanttori, jonka merkki on  \forall . Se ilmoittaa, että jokin lause on tosi kaikille jonkin joukon alkioille. Esimerkiksi lause
tarkoittaa, että kaikilla joukon  \mathbb {R}  alkiolla eli kaikilla reaaliluvuilla x on  x^{2}\geq 0, toisin sanoen jokaisen reaaliluvun neliö on positiivinen tai nolla.
Luonnontieteessä

Maailmankaikkeus määritellään tavallisimmin kaikeksi, mikä on fysikaalisesti olemassa: siihen kuuluu aika kokonaisuudessaan, kaikki aineen, energian ja liikkeen muodot sekä niitä hallitsevat fysiikan lait ja luonnonvakiot. Joissakin yhteyksissä sanaa maailmankaikkeus kuitenkin käytetään hieman poikkeavassa mielessä, jolloin se voi merkitä samaa kuin käsite kosmos, maailma tai luonto.  Joidenkin spekulatiivisten teorioiden mukaan tuntemamme maailmankaikkeus on vain yksi monista toisistaan erillisistä "maailmankaikkeuksista", jolloin niiden yhdessä muodostamaa kokonaisuutta sanotaan multiversumiksi. Eräiden tällaisten teorioiden mukaan on olemassa äärettömän monta maailmankaikkeutta, joissa luonnonvakioilla on eri arvot. Monimaailmahypoteesin mukaan uusi maailma syntyy joka kerta kun jokin kvanttimekaaninen suure mitataan niin että tavanomaisen tulkinnan mukaan "aaltofunktio" romahtaa". Tällaisia spekulatiivisia teorioita ei toistaiseksi voida kokeellisesti varmistaa, mutta mikäli niiden olettamat muut maailmat ovat olemassa, nekin kuuluvat "kaikkeen olevaiseen" käsitteen laajimmassa mielessä.
Teoreettisessa fysiikassa kaiken teoria (engl. theory of everything, TOE) on oletettu teoria, joka täysin selittäisi ja kytkisi yhteen kaikki tunnetut fysikaaliset ilmiötä. Alun perin termi otettiin käyttöön ivallisessa mielessä, jolloin sillä tarkoitettiin erilaisia liiaksi yleistettyjä teorioita. Esimerkiksi Stanisław Lemin tieteisromaaneissa Ijon Tichyn iso-isoisä yritti kehittää "kaiken teorian". Ajan myötä termi tuli käyttöön kvanttifysiikan popularisoinneissa kuvaamaan teoriaa, joka yhdistäisi kaikkia luonnon perusvuorovaikutuksia koskevat teoriat.
Teoreettiset fyysikot ovat 1900-luvulta lähtien laatineet useita ehdotuksia kaiken teorioiksi, mutta yhtäkään niistä ei ole voitu kokeellisesti vahvistaa. Suurin ongelma on kvanttimekaniikan ja yleisen suhteellisusuteorian yhdistämisessä. Sitä vastoin kvanttmekaniikka ja säieteoria ovat helpommin yhdistettävissä.
Filosofiassa

Varsinkin metafysiikan yhteydessä sanalla maailma tarkoitetaan usein kaikkea, mikä muodostaa todellisuuden, koko maailmankaikkeutta. Usein sanalla kuitenkin tarkoitetaan vain Maata, joka antroposentrisesti käsitetään alueeksi, jossa kaikki ihmiset asuvat.
Filosofisesti kaiken teoria olisi lopullinen, kaikenkattava luonnon tai todellisuuden selitys.  Filosofit ovat omaksuneet termin  fyysikoilta, jotka ovat yrittäneet saada aikeen kaiken teorian, keskustelleet käsitteen mielekkyydestä sekä analysoineet sen ominaisuuksia ja mitä siitä seuraisi.  Filosofiselta kannalta kaiken teoria olisi teoria, joka voisi vastata sellaisiinkin kysymyksiin kuin "Miksi todellisuus on ymmärrettävissä", "miksi luonnonlait ovat sellaisia kuin ne ovat" ja "miksi ylipäänsä on olemassa mitään?".
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Everything
Käännös suomeksi
Aimo Kairamo

Erjo Aimo Tapio Kairamo (23. elokuuta 1941 Nivala – 15. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli Suomen Sosialidemokraatti -lehden päätoimittaja ja pitkäaikainen kolumnisti.
Ura

Kairamo syntyi Nivalassa työläisperheeseen. Hän opiskeli Työväen Akatemiassa ja suoritti sosionomin tutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa Tampereella.  Kairamo aloitti uransa 1960-luvulla Työväen sivistysliiton tiedotussihteerinä. 1970-luvulla hän oli sosiaalidemokraattien hallitusryhmän poliittisena sihteerinä 1970−1971 ja SDP:n puoluetoimiston osastopäällikkönä 1971−1974.
Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana Kairamo oli 1974−1984. Kairamo sai heti alkuun julkisuutta erotettuaan lehden pitkäaikaisen pakinoitsijan Simo ”Simppa” Juntusen joulukuun alussa 1974 presidentti Urho Kekkoselta tulleen ”myllykirjeen” perusteella. Juntunen oli aiemmin syksyllä pitänyt puheen sotaveteraaneille ja sanonut että Kekkonen maksaa Neuvostoliitolle öljylaskua väärentämällä Suomen historiaa. Tiedonantaja-lehti julkisti puheen tekstin ja Kekkonen kirjoitti kirjeessään Kairamolle: ”Tämä on niin edesvastuutonta ja törkeää puhetta, että jään odottamaan, miten lehti sen voi hyväksyä.”
Päätoimittajakautensa jälkeen Kairamo toimi Suomen Sosialidemokraatin ja Uutispäivä Demarin poliittisena kolumnistina. Kairamo sai näistä kolumneistaan Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon vuonna 2000. Hänen viimeinen kolumninsa ilmestyi lehdessä itsenäisyyspäivän aattona 5. joulukuuta 2003.
Kairamo oli kolumneissaan tunnettu terävistä ja piikikkäistä sanonnoistaan sekä erityisesti keskustalaisiin ja kommunisteihin kohdistuvista ilkeyksistään. Hän muun muassa nimitti Yle TV2:n Ajankohtainen kakkonen -ohjelmaa ”kepulais-stalinistiseksi sontaluukuksi” ja vertasi keskustan Mauri Pekkarista kärppään kivikasassa: koskaan ei tiedä mistä kolosta tupee vilahtaa.lähde? Kokoomuksen kansanedustaja Seppo Kanerva nosti syytteen herjauksesta Aimo Kairamoa vastaan tämän kirjoitettua Kanervan eduskunnasta saamasta kuntoutus- ja sairauslomasta irvailevan pakinan nimeltä ”Puujalalla koreasti monotansseissa”. Kairamo tuomittiin sakkoihin.
Kairamo kuoli kurkkusyöpään 62-vuotiaana vuonna 2004.
Teokset

Suomen sosialidemokraattisen puolueen periaateohjelman tausta.  Helsinki:  Syntymäpäivä huomenna Sanankäytön kymmenottelija, 1973.
Sosialidemokraattinen nuorisoliike. Osa 1, 1906–1922.  Joensuu:  Kansan voima, 1986.  ISBN 951-9118-43-8
Tärkeintä on liike. Demokraattisen sosialismin edellytykset ja sosialidemokratian uudet tehtävät.  Helsinki:  Tammi, 1989.  ISBN 951-30-9238-0
Kapuloita rattaisiin. Kolumnistin valittuja kirjoituksia.  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-16747-9
Sivuhuomautuksia.  Helsinki:  Demari, 1997.  ISBN 952-90-9398-5
Vastaväitteitä.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26258-7
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Muistot – Aimo Kairamo Helsingin Sanomat.  15.3.2004. Viitattu 17.7.2020.
Boberg, Jarmo: Sosialisti jatkaa neljä vuotta Kirjatyö-lehti. Arkistoitu 27.9.2007. Viitattu 17.7.2020.
Kairamo, Aimo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kaivajat

| Kaivajat |
| --- | --- |
 Valkokurkkuhuiskija (Sclerurus scansor)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae  Swainson, 1827
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaivajat (Scleruridae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit katsottiin aikaisemmin kuuluviksi orneerojen heimoon. Kaivajiin kuuluu 2 sukua ja 17 lajia.
Suvut ja lajit > Kaivajat Geositta

| --- | --- |
 Harmaakaivaja (Geositta maritima)  Isokaivaja (Geositta isabellina)  Järeänokkakaivaja (Geositta crassirostris)  Käyränokkakaivaja (Geositta tenuirostris)  Nurmikaivaja (Geositta cunicularia)  Pikkukaivaja (Geositta poeciloptera):  Punankaivaja (Geositta punensis)  Punapyrstökaivaja (Geositta rufipennis)  Rantakaivaja (Geositta peruviana)  Taskukaivaja (Geositta saxicolina)  Tulimaankaivaja (Geositta antarctica)
Suvut ja lajit > Karikehuiskijat Sclerurus

| --- | --- |
 Harmaakurkkuhuiskija (Sclerurus albigularis)  Isohuiskija (Sclerurus caudacutus)  Karikehuiskija (Sclerurus mexicanus):  Pikkuhuiskija (Sclerurus rufigularis)  Ruutukurkkuhuiskija (Sclerurus guatemalensis)  Valkokurkkuhuiskija (Sclerurus scansor)
Luettelo Muuramen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Muuramen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Muuramen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kivikauden muistomerkki | Urheilukenttä, Kenttätie 8 |  | 62.1176°N, 25.6623°E |  |  |  |  |
| Leikkikehä | Kylänlahden päiväkoti, Virastotie 13 |  | 62.1298°N, 25.6792°E | Kosonen, OnniOnni Kosonen | 1984 |  |  |
| Marjatta | Kinkomaan sairaala, Parantolantie 24 | Kinkomaa | 62.1582°N, 25.7656°E | Räsänen, KaukoKauko Räsänen | 1991 |  |  |
| Sankarihautojen muistomerkki | Kappelintie 4 |  | 62.1206°N, 25.6507°E | Plosila | 1923 |  |   |
Kaitagit

Kaitagit (omakielinen nimitys хайдакъ, haidak) ovat Venäjän Dagestanissa asuva kaitagia puhuva etninen ryhmä. Virallisesti he kuuluvat dargeihin. Osa tutkijoista pitää kaitageja erillisenä kansana. Perinteinen uskonto on sunnalainen islam.
Asuinalue, lukumäärä ja kielet

Kaitagit asuvat Dagestanin keskiosassa sijaitsevassa Kaitagin piirissa. Yhteensä 36 kylästä osa sijaitsee vuoristossa, osa sen reuna-alueella ja osa alangolla. Vuonna 1926 kaitageja laskettiin olevan 14 400 henkeä. Myöhemmissä väestönlaskennoissa heidät on luettu dargeiksi. Nykyään kaitageja arvioidaan olevan noin 20 000 henkeä. Sivistyskielinään he käyttävät dargia ja venäjää. Monet osaavat myös kumykkia.
Etninen historia

Kaitagit mainitaan ensimmäisen kerran 800-luvun arabialaisissa lähteissä. 1300-luvulla heidät käännytettiin muslimeiksi. Kaitagikylät muodostivat liittokuntia, joilla oli yhteinen utsmiksi kutsuttu johtaja. Kaitagin utsmikuntaan kuului myös dargeja, kumykkeja ja azereja. Perinnöllisinä sotapäällikköinä toimineiden utsmien valtaoikeudet vaihtelivat eri aikoina. Suurimmillaan Kaitagin taloudellinen ja poliittinen merkitys oli 1700-luvulla.
Kaitag liitettiin Venäjään vuonna 1813 solmitussa Gulistanin rauhassa. Utsmin virka lakkautettiin vuonna 1820, mutta perustettiin uudelleen vuonna 1848. Lopullisesti se lakkautettiin vuonna 1866, jolloin muodostettiin venäläisten suoraan hallitsema Kaitagin ja Tabasaranin piirikunta.
Elinkeinot ja kulttuuri

Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely ja karjanhoito. Tasangolla ja vuoriston reuna-alueella harjoitettiin myös puutarhanhoitoa ja viininviljelyä. Vuoristosta käytiin talvisaikaan ansiotöissä Derbentissä. Käsityöammatteja olivat kankaiden kudonta sekä puun-, metallin ja kiven käsittely.
Kylät rakennettiin vuoristoseudulla tiheästi ja kerroksittain. Eräät niistä on varustettu muurein ja puolustustornein. Talot pystytettiin kivestä ja puusta. Perinteinen vaatetus on samankaltainen kuin dargeilla. Ruokavalio koostui maito- ja lihatuotteista, jauhoruoista ja villikasveista. Yhteiskuntajärjestyksen perustana olivat 1800-luvulle saakka suku- ja kyläyhteisöt. Suullinen kansanperinne käsittää etupäässä satuja ja kertomuksia. Juhlaperinteissa ja uskomuksissa on islamia edeltäviä aineksia.
Kaipiaisten rautatieasema

Kaipiaisten rautatieasema (lyh. Kpa) on rautatieliikennepaikka Kouvolan Kaipiaisissa Karjalan radan varrella. Asema avattiin syyskuussa 1870 Pietarin radan yhteydessä.
Asemarakennus rakennettiin alun perin II luokan asemaksi, ja se sijaitsee saariasemana pääraiteiden välissä. Kaipiaista suunniteltiin Savon radan risteysasemaksi 1880-luvulla, mutta lopulta rata linjattiin Kouvolan kautta. Kaipiaisten asema menetti merkitystään, ja se alennettiin III luokan asemaksi vuonna 1884. 1920-luvun alussa Kaipiaisten asemarakennusta pienennettiin, ja ylijäämätarpeista rakennettiin uusi asemarakennus Utin liikennepaikalle, jonka aikaisempi rakennus oli palanut.
Kaipiaisissa on ollut myös asemaravintola sekä veturivarikko, joka lakkautettiin vuonna 1910. Veturitalli purettiin osittain 1920-luvulla, mutta osa siitä on vielä jäljellä. Vuonna 1995 puretussa vaunuhallissa säilytettiin vuodesta 1914 lähtien nykyisin Rautatiemuseon kokoelmissa olevaa, Valtionrautateiden valmistamaa kolmivaunuista keisarin junaa. Asema-alueella sijaitsee myös tiilinen vesitorni, pesutupa ja useita vanhoja asuinrakennuksia.
Kaipiaisista rakennettiin Tirvan Pajukoskelle johtava Tirvan kapearaiteinen rautatie, joka oli käytössä vuodesta 1904 alkaen. Rata purettiin todennäköisesti 1950-luvulla.
Kaipiaisten asema toimi lähialueiden puutavaran lastauspaikkana 1960-luvun alkuun saakka. Henkilöliikenne Kaipiaisissa lopetettiin 22. toukokuuta 1977. Nykyisin liikennepaikka on tavaraliikenteen käytössä.
Kaipiaisten rautatieasema kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin sekä vuonna 1993 julkistetussa inventoinnissa että inventoinnin päivitetyssä versiossa vuodelta 2010.
Kaipiainen kelloaikarajana

Ennen rautateiden rakentamista Suomessa ei ollut yhtenäistä valtakunnallista kelloaikaa, vaan kullakin paikkakunnilla noudatettiin paikallista keskiaurinkoaikaa. Rautatieliikenne teki kuitenkin välttämättömäksi yhtenäistää aikajärjestelmää. Suomen ensimmäisellä, Helsingin-Hämeenlinnan radalla noudatettiin alusta lähtien Helsingin paikallisaikaa, mutta kun vuonna 1870 rakennettiin rata Riihimäeltä Pietariin, päätettiin, että rautatieaikatauluissa noudatettiin Kaipiaisten länsipuolella Helsingin ja itäpuolella Pietarin paikallisaikaa. Niillä oli eroa noin 20 minuuttia.
Valtiopäivät hyväksyi vuonna 1888 anomusehdotuksen Helsingin ajan määräämisestä Suomen yhteiseksi ajaksi. Anomus raukesi senaatin torjuvaan kantaan, mutta samalla se määräsi Helsingin ajan rautateiden yhteiseksi ajaksi Suomen alueella. Tämä tuli voimaan 16. toukokuuta 1890, jonka jälkeen Pietarin aikaan siirryttiin vasta Valkeasaaressa. Käytäntö päättyi 1. toukokuuta 1921, jolloin Suomi siirtyi Itä-Euroopan aikaan, joka on noin 20 minuuttia edellä Helsingin aikaa.
Aiheesta muualla

Lasse Karhun opinnäytetyö Kaipiaisten asema-alueen rakennuksista (ladattava pdf-versio). Kymenlaakson ammattikorkeakoulu, rakennusrestaurointi.
Kaipiaisten aseman muistomerkki
Luettelo Monacon hallitsijoista

Tämä on luettelo Monacon  hallitsijoista, jossa ovat Monacon hallitsijat kronologisessa järjestyksessä. Vuodesta 2005 Monacoa on hallinnut ruhtinas Albert II.
Kairouanin suuri moskeija

Panoraamakuva Kairouanin suuresta moskeijasta.
Kairouanin suuri moskeija (arab. جامع القيروان الأكبر‎‎) sijaitsee Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvassa Kairouanin kaupungissa Tunisiassa. Moskeija kuuluu islamilaisen arkkitehtuurin suurimpiin monumentteihin Pohjois-Afrikassa.