stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuurnan voimalaitos
Voimalaitoksen rakentaminen

Pielisjoen voimarakentaminen kytkeytyi ennen kaikkea teollisuuden sähköntarpeeseen. Pohjois-Karjalassa tukevan jalansijan omistaneet Enso-Gutzeit Oy ja Oy Kaukas Ab tutkivat aktiivisesti maakunnan vesivoimavaroja, ja molemmat yhtiöt olivat mukana Pamilon voimalaitoksen vuonna 1955 rakentaneessa Pamilo Oy:ssä. Molemmat metsäyhtiöt tutkituttivat yhdessä mahdollisuudet Pielisjoen koko putouskorkeuden hyödyntämiseen, mutta helpommaksi ratkaisuksi todettiin kahden erillisen voimalaitoksen, Kaltimon ja Kuurnan rakentaminen. Koskiosuuksia vaihtamalla yhtiöt selkeyttivät vesivoimaomistuksiaan Pielisjoessa. Sen myötä Oy Kaukas Ab pääsi rakentamaan joen yläjuoksulla Kaltimon voimalaitoksen vuonna 1958.
Kuurnan suunnalla päävastuun kantoi Enso-Gutzeit Oy. Metsäyhtiöt markkinoivat hanketta kuitenkin myös Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle ja Joensuun kaupungille, jotka lähtivät mielellään hankkeeseen mukaan. Osapuolet perustivat Kuurnan Voima Oy:n syksyllä 1958. Yhtiön osakkeista Enso-Gutzeit Oy:llä oli 55,66 %, Oy Kaukas Ab:lla 27,50 %, Joensuun kaupungilla 11,03 % ja Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:llä 5,81 %.
Voimalaitoksen rakentamisen aloittamista viivästyttivät vaikeudet padotusaltaita varten tarvituissa maanhankinnoissa. Vesivoiman lisärakentaminen oli myös joutumassa hienoiseen vastatuuleen ja koko hankkeen pelättiin jäävän ydinenergiaan liittyneiden suunnitelmien jalkoihin. Tällöin voimalaitoksen sijasta olisi rakennettu ainoastaan uittosulku. Toisaalta hankkeen puolesta vaikutti aluepoliittiset näkökohdat, olihan Itä-Suomi synkkää työttömyysaluetta.
Työt päästiin aloittamaan vasta 1. marraskuuta 1967. Valtionlainoituksen ehtona oli työllistämisohjelma, jonka mukaisesti työtä rytmitettiin kausityöttömyyttä tasaavaksi. Valtaosa rakentajista olikin Pielisjoen rantakunnista. Kaikkiaan työlupia kirjoitettiin rakennusaikana 1 325 työntekijälle. Itse voimalaitoksen rakentamisen lisäksi hankkeeseen kytkeytyi mittavia väylä- ja muita rakennustöitä esimerkiksi Haapavirran kohdalla ja aivan Joensuun tuntumassa Utrankoskilla. Voimalaitoksen II-koneisto liitettiin valtakunnanverkkoon koekäytön jälkeen 2. heinäkuuta 1971 ja I-koneisto vastaavasti 19. elokuuta 1971. Jäljellä olleet maanrakennus- ja eräät velvoitetyöt saatiin käytännössä päätökseen vuoden 1972 loppuun mennessä.
Tekniset tiedot

Teho 18 MW
Putouskorkeus 6,9 m
Suunnitteluvirtaama 316 m³/s
Vuosienergia 115 000 MWh
Kaksi pystyakselista Kaplan-turbiinia
Macintosh 128K

| Macintosh 128K |
| --- | --- |

Valmistaja:  Apple Computer
Tuoteperhe:  Apple Macintosh
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  24. tammikuuta 1984
Suoritin:  Motorola 68000
Massamuisti:  kiintolevy
Keskusmuisti:  128 kt
Macintosh (myöhemmin Macintosh 128K) on Apple Computerin 24. tammikuuta 1984 julkaisema, maailman ensimmäinen suurta kaupallista menestystä saanut graafisella käyttöjärjestelmällä varustettu tietokone. Kone oli Applen toinen graafista käyttöliittymää käyttävä tietokone Apple Lisan jälkeen, mutta saavutti suurempaa suosiota halvemman hintansa vuoksi.
Macintosh-projekti sai alkunsa Applen visionäärin Jef Raskinin luonnostellessa uutta, helppokäyttöistä tietokonetta 1970-luvun lopulla. 1980-luvun alussa projekti kasvoi Lisa -projektin varjossa ja sai lopulta Applen perustajajäsenen Steve Jobsin huomion, joka otti vuonna 1981 projektin haltuunsa ja Raskin erosi Applelta. Paineen alla työskentelevä Macintosh-tiimi onnistui saavuttamaan julkaisupäivän ja Macintosh julkaistiin suuren mainoskampanjan saattelemana.
Tietokoneen hinta oli 2 495 dollaria ja sitä myytiin vuoteen 1985 mennessä 500 000 kappaletta, joka oli odotettua vähemmän. Macintosh 128K:n suuri merkitys oli uudenlaisen, henkilökohtaisen ja helppokäyttöisen tietokonetyypin esitteleminen maailmalle.
Apple lopetti Macintosh 128K:n teknisen tuen tarjoamisen 1. syyskuuta 1998.
Tekniset tiedot

| komponentti | malli | laajennettavuus |
| --- | --- | --- |
| suoritin | Motorola 68000 | – |
| kellotaajuus | 8 MHz | – |
| keskusmuisti | 128 kt | 512 kt – 4 Mt (kolmannen osapuolen komponenteilla) |
| levykeasema | 3.5" 400 kt (Sony) | 3.5" 800 kt, ulkoinen 3.5" 400 kt |
| kiintolevy | – | Macintosh Plus -kovalevy |
| käyttöjärjestelmä | System 1.0 | System 1.1, 2.0 |
| näyttö | 9" mustavalkonäyttö | – |
| resoluutio | 512 x 384 | – |
| näytönohjain | 1-bit | – |
| liitännät | 3 x DB-9, 1 x DB-19 | – |
| ohjelmisto | Finder 1.0  MacWrite 1.0  MacPaint 1.0 | Finder 1.1g, MacWrite 2.2, MacPaint 1.3   + myöhemmät päivitykset ja kolmannen osapuolen ohjelmistot,   mm. Microsoft Word ja Multiplan. |
| muuta | kantokahva, kaiutin | kantolaukku lisävarusteena |
Kehitys > Suunnittelun vuodet: 1979–1981

Macintosh-projekti aloitettiin alkuvuodesta 1979 Jef Raskinin hahmotellessa uuden helppokäyttöisen ja edullisen tietokoneen suunnittelemista tavallisille kuluttajille. Lokakuussa 1979 Raskin sai Applen johdolta luvan työvoiman palkkaamiseen projektia varten, joskin projekti oli jatkuvan lakkauttamisuhan alla ja Raskin joutui pyytämään tiimille lisäaikaa Applen toimitusjohtajana toimineelta Mike Scottilta. Bill Atkinson, joka työskenteli Applen Lisa-projektissa, esitteli Raskinille Burrell Smithin, joka toimi laitteistoinsinöörin tehtävässä. Kolmikon lisäksi Macintosh-projektin työllisti suuren joukon laitteisto- ja ohjelmistokehittäjiä, projektin parissa vaikuttaneita ihmisiä olivat muun muassa Chris Espinosa, Joanna Hoffman, George Crow, Jerry Manock, Susan Kare ja Andy Hertzfeld.
Bruce Horn, joka oli työskennellyt aiemmin Xerox PARC -laboratoriossa dynaamisen Smalltalk-ohjelmointikielen parissa, sai työkseen Finder-käyttöliittymäohjelman luomisen. Smalltalkin tarjoama, ohjelman suorittamisen aikainen lähdekoodin editoiminen sai Hornin ideoimaan uudenlaisen resurssienhallintajärjestelmän, josta tuli osa Macintosh Toolboxia.
Smithin ensimmäinen emolevyn prototyyppi mukaili Raskinin linjausta: siinä oli 64 kilotavun keskusmuisti, Motorolan 6809E -suoritin ja se pystyi ohjaamaan 256 x 256 pikselin kokoista, mustavalkoista grafiikkanäyttöä. Ohjelmistokehittäjänä työskentelevä Bud Tribble ehdotti Lisan käyttämän Motorola 68000 -suorittimen käyttämistä myös Macintoshissa. Vuoden 1980 joulukuuhun mennessä Smithin onnistui liittää 68000 Macintoshin emolevyyn ja jopa ajamaan sitä Lisan 5 MHz sijaan 8 MHz:n nopeudella. Emolevy tuki nyt 384 x 256 pikselin kokoista näyttöä. Smithin emolevy oli kustannuksiltaan huomattavasti Lisan mallia edullisempi, sillä se käytti Lisan huiman 1 Mt keskusmuistin sijaan vain 64 kt:n muistia. Lopullinen Macintoshin prototyyppi käytti 128 kt:n keskusmuistia, joka toteutettiin kuudellatoista 64 kilobitin keskusmuistipiirillä.
Kehitys > Prototyypin kehittäminen: 1982–1983

Macintoshin kekseliäs rakenne sai Applen perustajajäsenen Steve Jobsin huomion. Huomatessaan Macintoshin tulevan olemaan markkinoitavissa Applen senhetkistä huippuprojektia Lisaa paremmin, Jobs käänsi huomionsa Macintosh-projektin puoleen. Vuonna 1981 Raskin irrottautui projektista hänen ja Jobsin välisten, henkilökohtaisten riitojen vuoksi. Lopullisen Macintoshin sanottiin olevan lähempänä Jobsin kuin Raskinin visiota. Jobs ja Atkinson vierailivat vuonna 1981 Xeroxin laboratoriossa, jossa Raskin oli kertonut nähneensä tutkimusmielessä rakennetun graafisen käyttöliittymän. Myöhemmin Jobs ja joukko Lisan insinöörejä tekivät toisen tutustumiskäynnin Xeroxille ja idea graafisesta käyttöliittymästä alkoi saada muotoa sekä Lisa- että Macintosh-projekteissa.
Finder-käyttöliittymän kehittäminen aloitettiin vuonna 1982. Lisa Filer, Lisan käyttöliittymäohjelma kirjoitettiin samoihin aikoihin uudelleen ja Lisan julkaisemisen jälkeen Macintosh-projektille tarjottiin uuden Lisan Filer-ohjelman koodia. Rajoittuneella muistilla varustettu Macintosh perustui jo kuitenkin dynaamisiin muistiosoituksiin muistin säästämiseksi ja Horn, Finderin pääkehittäjä, päätti luoda Finderin alusta alkaen Macintoshille sopivaksi. Muistinhallinnan tueksi kehitettiin MFS-tiedostojärjestelmä.
Kehitys > Prototyypin kehittäminen: 1982–1983 > Muotoilu

Helmikuussa 1982 Manock ja Terry Oyama onnistuivat lopulta rakentamaan kotelon, joka kelpasi Jobsille, ja ensimmäinen osa Macintoshia oli valmis tuotantoon. Macintoshin kotelo oli yksityiskohtiaan myöten tarkasti harkittu. Pystyasennossa oleva laite vei vähän tilaa työpöydältä, korkealla oleva näyttöruutu loi mielikuvan kasvoista tehden monille vieraasta laitteesta inhimillisemmän ja kotelon taaksepäin kallistetut pinnat kevensivät laitteen olemusta, saaden sen näyttämään Lisaa pienemmältä, vaikka olikin samoissa mitoissa. Kotelon väri valittiin ajattomaksi, kestämään auringonvaloa haalistumatta ja Macintoshin käyttämisestä tehtiin mahdollisimman turvallista ja helppoa: ilmanottoaukkoihin tehtiin S-kirjaimen muotoiset käytävät, jotta lapset eivät voi työntää esineitä koneen sisälle ja kaikki liitännät merkittiin symboleilla, joiden avulla johtojen kiinnittäminen onnistui keltä tahansa. Virtanappi, ainoa kotelossa oleva painike, ympäröitiin kumisella kehyksellä korostamaan sen merkitystä, samoin koneen kantokahvaan lisättiin kumiosia helpottamaan Macintoshin nostamista. Jobs nimesi itsensä kotelon muotoilijaksi Manockin ja Oyaman rinnalle, ja myöhemmin Oyama totesikin Jobsin vaikuttaneen suuresti lopputulokseen, vaikkei osallistunutkaan aktiiviseen suunnittelutyöhön.
Kun Macintosh alkoi valmistua, Jobs käski kaikkien työntekijöidensä kirjoittaa nimikirjoituksensa paperille. Tämän jälkeen hän kaiverrutti nimet kaikkien Macintoshien kotelon sisäpuolelle, josta ne pystyi näkemään käytännössä ainoastaan huoltomies. Nimikirjoitusten syyksi Jobs on sanonut: "Kaikki suuret taiteilijat signeeraavat teoksensa."lähde? Vuonna 1982 valmistuneen kotelon sisäkanteen on kaiverrettu projektissa silloin työskennelleiden avainhenkilöiden nimet: Peggy Aleixo, Colette Askeland, Bill Atkinson, Steve Balog, Bob Belleville, Mike Boich, Bill Bull, Matt Carter, Berry Cash, Debbie Coleman, George Crow, Donn Denman, Christopher Espinosa, Bill Fernandez, Martin Haeberli, Andy Hertzfeld, Joanna Hoffman, Rod Holt, Bruce Horn, Hap Horn, Brian Howard, Steven Jobs, Larry Kenyon, Patti King, Daniel Kottke, Angeline Lo, Ivan Mach, Gerald Manock, Mary Ellen McCammon, Vicki Milledge, Mike Murray, Ron Nicholson Jr, Terry Oyama, Benjamin Pang, Jef Raskin, Brian Robertson, Dave Roots, Patricia Sharp, Burrell Smith, Bryan Stearns, Lynn Takahashi, Randy Wigginton, Linda Wilkin, Woz, Pamela Wyman ja Laszlo Zidek + kaksi muuta nimeä.
Kehitys > Viimeistely: 1984

MacPaint ja MacWrite olivat valmiina julkaisua varten jo vuoden 1983 loppupuolella, mutta keskeneräinen Finder uhkasi koko projektin onnistumista. Hornin avuksi saatiin Lisa-projektista siirtynyt Steve Capps. Finder 1.0 valmistui viime hetkellä ennen kehitystyölle asetettua takarajaa. Osittain konekielellä kirjoitettu Finder oli kooltaan 46 kt, huomattavasti Lisan 360 kt:n Fileriä pienempi. Macintosh Toolboxin sijaitessa ROM-muistilla kevyt Finder ja System mahtuivat hyvin 400 kT:n levykkeelle, johon jäi tilaa myös muutamalle sovellukselle.
Markkinointi

Macintoshin markkinointikampanja käynnistyi hyvissä ajoin vuoden 1983 puolella. Lehdistöön kohdistuvan kampanjan suunnitteli Regis McKenna. Ensimmäinen haastattelu annettiin Byte-lehdelle, joka julkaisi artikkelin Macintoshista lokakuussa 1983. Joulukuussa 1983 Apple sijoitti 18-sivuisen esittelylehtisen muutamien aikakauslehtien väliin (muun muassa Time ja Newsweek). Mainos on tullut myöhemmin tunnetuksi sivustaan 11, jossa Bill Gates suosittelee Macintoshia.
Markkinointi > "1984"

Macintoshin esittely suurelle maailmalle tapahtui 22. tammikuuta 1984, jolloin Ridley Scottin ohjaama "1984"-mainos ( (Arkistoitu – Internet Archive),  (Arkistoitu – Internet Archive),  (Arkistoitu – Internet Archive)) esitettiin amerikkalaisen jalkapallon loppuottelun puoliajalla. Mainoksen suunnitteli ja tuotti Applen käyttämä Chiat-Day -mainostoimisto, joka oli aiemmin hoitanut Lisan markkinoinnin. Chiat-Day oli tarjonnut "Miksi 1984 ei tule olemaan kuin 1984" -teemaa jo Apple II:n markkinointiin, mutta George Orwellin teokseen Vuonna 1984 viittaava idea oli jätetty tuolloin käyttämättä. Nyt Applen markkinointipäällikkö Mike Murray ja Jobs innostuivat ajatuksesta ja TV-mainosta alettiin suunnitella 750 000 dollarin budjetilla. Chiat-Day hankki Blade Runnerin ohjanneen Scottin ohjaamaan mainoksen ja kuvaus järjestettiin Lontoossa.
Valmis mainos esitettiin Applen markkinointikonferenssissa Honolulussa ja saamansa positiivisen palautteen rohkaisemina Murray ja Jobs päättivät ostaa kaksi Super Bowlin mainospaikkaa 22. tammikuuta järjestettävään otteluun. Mainospaikat maksoivat yhdessä yli miljoona dollaria ja rahoitusta varten oli toimelle saatava Applen hallituksen hyväksyntä. Joulukuussa, nähtyään mainoksen, hallitus piti sitä huonona ja kehotti Applea vaihtamaan mainostoimistoa. Toimitusjohtaja John Sculley pyysi myymään jo hankitut mainospaikat, mutta Chiat-Dayn johtaja myi vain toisen, ja mainos esitettiin.
Chiat-Day oli esittänyt mainoksen jo joulukuussa 1983 pienellä televisiokanavalla kello 1 yöllä saadakseen sen mukaan myöhemmin järjestettäviin televisiomainoskilpailuihin. Mainos voitti Cannesin mainosalan Grande Prizen ja 30 muuta palkintoa. "1984:ä" esitettiin yhä uudelleen uutislähetyksissä Super Bowlin jälkeen, ja se sai siten miljoonien dollarien arvosta ilmaista mainosaikaa.
Markkinointi > Julkaisu

Macintoshin varsinainen julkaisu tapahtui 24. tammikuuta 1984 Applen yhtiökokouksessa Palo Altossa. Kokous eteni järjestyksen mukaan 2 500 hengen auditoriossa, joka oli täynnä ihmisiä. Macintoshin, joka sijaitsi kassiin pakattuna puhujakorokkeella, paljastaminen jätettiin Jobsin tehtäväksi ja kokouksen viimeiseksi asiaksi. Toimitusjohtajan käytyä läpi muut asiat hän kutsui Jobsin lavalle, jonka lyhyen puheen jälkeen "1984" esitettiin uudelleen. Mainoksen jälkeen Jobs nosti Macintoshin kassista, kytki siihen johdot ja syötti levykkeen taskustaan Macintoshin levykeasemaan, jättäen tietokoneen yksin lavalle. Levykkeelle tallennettu demo käynnistyi, demolla esiteltiin lyhyesti laitteen graafisia ominaisuuksia ja sovelluksia Tulivaunut-elokuvan taustamusiikin soidessa taustalla. Esittelyjakson jälkeen musiikki vaimeni ja Macintosh alkoi puhua puhesyntetisaatio-ohjelman avulla englanniksi:
Päivää, olen Macintosh. Onpa mukava päästä pois laukusta!
 
 En ole tottunut esiintymään julkisesti, mutta haluaisin jakaa 
 kanssanne tämän ajatuksen, jonka sain tavatessani IBM-suurkoneen: 
 Älä luota tietokoneeseen, jota et pysty nostamaan!
 
 Kuten huomaatte, osaan puhua, mutta nyt haluaisin luovuttaa puheenvuoron 
 miehelle, jonka esitteleminen on minulle suuri kunnia: mies, joka 
 on minulle kuin isä... Steve Jobs!
Jobsin päätettyä kokouksen Macintoshit lähetettiin jälleenmyyjille. Macintosh-tiimin jäsenet saivat Jobsilta samana päivänä oman kappaleensa laitetta kunniakirjalla varustettuna.
Markkinointi > Julkaisun jälkeen

Applen markkinointitiimi onnistui saamaan Newsweekin kiinnostuneeksi Macintoshista ja lehti julkaisi 30. tammikuuta jutun Macintoshista, Burrel Smithistä ja Andy Hertfeldistä. Juttu oli kansikuva-artikkelin paikalla lehden alussa, mutta Newsweek perui poliittisista syistä Macintosh-aiheisen kansikuvan painamisen. Myöhemmin Apple osti 2,5 miljoonan dollarin hinnalla Newsweekin marraskuussa 1984 ilmestyneen vaaliteemanumeron kaikki 39 mainossivua. Joulukuussa 1984 Michael Jackson, Mick Jagger ja Andy Warhol esittäytyivät maailmalle Macintoshin käyttäjinä. Apple käynnisti vuoden 1984 aikana "Test Drive a Macintosh" (Koeaja Macintosh) -kampanjan, jossa kuluttajat saivat ilmaiseksi hakea jälleenmyyjältä Macintoshin käyttöönsä 24 tunnin ajaksi. Kampanjaan osallistui 200 000 käyttäjää, mutta myynti ei saavuttanut Applen odotuksia. Vuoden 1983 aikana markkinointitiimiin liittyneen Guy Kawasakin johdolla Macintoshin markkinointi kehittyi vuosien aikana käyttämään uudenlaista evankeliointi-menetelmää. Apple esitti uuden, provosoivan mainoksen vuoden 1985 Super Bowlissa, mutta jyrkänteeltä sokeana putoilevia toimistotyöntekijöitä kuvaava mainos ei saavuttanut "1984":n kaltaista, positiivista huomiota. LaserWriterin, PostScriptin ja Pagemakerin sekä suuremmalla keskusmuistilla varustetun Macintosh 512K:n julkaisemiset piristivät Macintoshin myyntiä ja saattoivat ratkaista Applen selviämisen tulevina vuosina.
Markkinointi > Kilpailu

Applen suurin ja tärkein kilpailija oli IBM ja sen tuote IBM PC klooneineen. 7. lokakuuta 1983 Macintoshin markkinointitiimi otaksui Applen pystyvän kilpailemaan nykyisellä, Lisaan pohjautuvalla tekniikallaan IBM PC:n kanssa vuoden 1986 puoliväliin. Vuonna 1984 Applen oma Apple II oli varteenotettava kilpailija Macintoshin kanssa ja Sculley päätti korottaa Macintoshin hintaa 500 dollarilla saadakseen marginaalia Applen kahden tietokoneen välille. Vuonna 1983 julkaistua Lisaa ei enää nähty kilpailijana sen korkean hinnan ja huonon menestyksen takia, sen sijaan 1. tammikuuta 1985 Lisa muuttui Macintoshiksi Macintosh XL:n julkaisun ansiosta.
Vastaanotto

Macintosh sai innostuneen vastaanoton. Huhtikuun loppuun mennessä, 100 päivää julkaisunsa jälkeen Macintosheja oli myyty noin 72 000 kappaletta. Kesäkuun 1984 myynti oli 60 000 Macintoshia, mutta tämän jälkeen myyntiluvut alkoivat pienetä. Miljoonas Macintosh myytiin vasta 17. maaliskuuta 1987.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Macintosh 128K:n tekniset tiedot, Apple Computer
Macintosh 128K:n profiili, Low End Mac.
Macintoshin arvostelu (Arkistoitu – Internet Archive), Lawrence J. Magid (29. tammikuuta 1984)
Steve Jobs esittelee Macintoshin
Apple Macintosh
| --- | --- |
Compact Macintosh (Classic):   Macintosh 128K  Macintosh 512K  Macintosh 512Ke  Macintosh Plus  Macintosh SE SE FDHD  Macintosh SE/30  Macintosh Classic  Macintosh Classic II  Macintosh Color Classic  Macintosh Color Classic II 
II:   Macintosh II  Macintosh IIx  Macintosh IIcx  Macintosh IIci  Macintosh IIfx  Macintosh IIsi  Macintosh IIvi  Macintosh IIvx 
LC:   Macintosh LC  Macintosh LC II  Macintosh LC III  Macintosh LC III+  Macintosh LC 475  Macintosh LC 520  Macintosh LC 550  Macintosh LC 575  Macintosh LC 580  Macintosh LC 630 
Centris/Quadra:   Centris 610  Centris 650  Centris 660AV  Quadra 605  Quadra 610  Quadra 630  Quadra 650  Quadra 660AV  Quadra 700  Quadra 800  Quadra 840AV  Quadra 900  Quadra 950 
Power Macintosh:   Power Macintosh 4400  Power Macintosh 5200 LC  Power Macintosh 5260 LC  Power Macintosh 5400  Power Macintosh 5500  Power Macintosh 6100  Power Macintosh 6200  Power Macintosh 6300  Power Macintosh 6400  Power Macintosh 6500  Power Macintosh 7100  Power Macintosh 7200  Power Macintosh 7300  Power Macintosh 7500  Power Macintosh 7600  Power Macintosh 8100  Power Macintosh 8200  Power Macintosh 8500  Power Macintosh 8600  Power Macintosh 9500  Power Macintosh 9600  Power Macintosh G3  Power Macintosh G4 Cube  Power Macintosh G4  Power Macintosh G5 
Muut mallit:   XL  Portable  Performa  TV  Twentieth Anniversary Macintosh  iMac  eMac  Mac mini  Mac Pro 
Kannettavat:   PowerBook PowerBook 100  iBook  MacBook  MacBook Air  MacBook Pro 
Palvelimet:   Apple Network Server  Apple Workgroup Server Workgroup Server 9150  Xserve 
Muuta:  Luettelo Macintosh-malleista
Käyttöjärjestelmät:   Mac OS  macOS 
Macintoshin kotelon sisäpuoli, jonne on painettu kaikkien Macintosh-ryhmässä mukana olleiden nimet.
Steve Jobs ja Macintosh vuonna 1984
Kuutta

| Kuutta Куты, Kuty |
| --- | --- |
 Kuutta
 Koordinaatit: 59°29′14″N, 28°55′49″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Opolja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2017):  56
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuutta (ven. Ку́ты, Kuty) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee 8 kilometriä Opoljasta koilliseen. Kylässä on 56 asukasta (vuonna 2017).
Opoljan pogostaan kuulunut Kuutta mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 150 venäläistä ja 31  savakkoa. Venäläiset kuuluivat Kerstovan ortodoksiseen ja savakot Novasolkan luterilaiseen seurakuntaan. Kyläläiset olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia.
1800-luvun lopussa Kuutta kuului Opoljan volostin Läylikän kyläkuntaan. Vuonna 1899 kylässä oli 284 asukasta, joista 135 oli venäläisiä, 10 suomalaisia ja 9 ”sekoittuneita”. Luterilaisia oli 10 henkeä.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Kuutta muodosti kyläneuvoston, joka kuului ensin Opoljan ja sitten Jastrebinon volostiin. Vuonna 1924 se liitettiin Kuurlan (ven. Gurlevo) ja toisen maailmansodan jälkeen Opoljan kyläneuvostoon. Kuutassa oli 187 asukasta vuonna 1928 ja 76 vuonna 1958.
Kylän läpi kulkee Pietarista Viron rajalle johtava valtatie M-11 Narva.
Tellervo Toppila

Aili Irja Tellervo Nordman (o.s. Toppila; s. 17. heinäkuuta 1938 Oulu) on suomalainen yleisurheilija ja opettaja, jonka päälajit olivat 80 metrin aitajuoksu, pituushyppy ja viisiottelu. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja on pituudeltaan 175 cm.
Urheilu-ura

Toppila voitti 80 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Hämeenlinnassa 1960 ajalla 12,2. Hän sai samassa lajissa SM-hopeaa 1958 ja 1959. Viisiottelussa hän saavutti SM-pronssia 1958. Pituushypyn SM-kilpailussa hän oli parhaimmillaan viides 1958.
Toppila edusti Suomea maaotteluissa viisi kertaa 80 metrin aitajuoksussa ja kerran 4 × 100 metrin viestissä vuosina 1958–1960. Hän sijoittui maaottelujen aitajuoksuissa toiseksi Lappeenrannassa kesäkuussa 1958 ja Oslossa elokuussa 1960.
Toppila teki 80 metrin aitajuoksuennätyksensä 12,1 Helsingissä 15. syyskuuta 1959. Pituutta hän hyppäsi parhaimmillaan 524 cm vuonna 1960 ja viisiotteluennätyksensä 2787 pistettä hän teki Pieksämäellä 1958.
Muuta

Toppila tuli ylioppilaaksi Oulun yhteislyseosta vuonna 1959. Hän valmistui Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi vuonna 1962 pääaineenaan kasvatusoppi. Toppila toimi Riihimäen tyttölyseon voimistelun virkaatekevänä nuorempana lehtorina vuodet 1965–1966 ja Oulunkylän yhteiskoulun ja Karjalan yhteiskoulun voimistelunopettajana vuodesta 1966. Vuodet 1969–1972 Toppila vietti Yhdysvalloissa. Palattuaan Suomeen Toppila toimi lastentarhan opettajana Helsingissä vuodesta 1973.
Toppilan puoliso on ollut kauppatieteiden kandidaatti Tom Erik Nordman vuodesta 1962. Tellervo Toppilan vanhemmat olivat Veli Teuvo Toppila ja Elvi Johanna (o.s. Haapala).
Mahtavuus

Joukon mahtavuus eli kardinaliteetti on joukon alkioiden lukumäärää kuvaava käsite, jota ilmaistaan kardinaaliluvulla. Äärellisten joukkojen kardinaaliluku on jokin luonnollinen luku ja äärettömien jokin ääretön kardinaaliluku. Käsitteet esitteli Georg Cantor vuonna 1874 julkaisemassaan joukko-oppia käsittelevässä kirjoitelmassa.
Johdanto

Esimerkiksi joukossa {1,2,3} alkioita on 3 ja joukossa {1, 2, 3, ..., n} niitä on n. Äärellisillä joukoilla eli sellaisilla joukoilla, joissa on äärellinen määrä alkiota, mahtavuuden sijasta käytetään usein sanaa koko. Kardinaliteetti-sanaa sen sijaan voidaan käyttää sekä äärellisistä että äärettömistä joukoista.
Kun äärettömässä joukossa on äärettömästi alkioita, ilmoitetaan sen mahtavuus sanalla ääretön. Vaikka ääretön tarkoittaa jotain muuta asiaa kuin lukua, on se hyväksytty mahtavuuden kardinaaliksi, koska se ilmaisee sitä loputtomuutta, mitä alkioiden laskeminen vaatisi.