Aakkosjärjestys
Eri kirjaimistojen vertailua

Latinalaista aakkostoa käyttävien kielten aakkosjärjestys perustuu korkeintaan pienin kielikohtaisin muunnoksin jo latinassa käytettyyn järjestykseen, se kreikkalaiseen aakkostoon ja kreikkalainen edelleen foinikialaiseen kirjaimistoon ja sitä kautta seemiläisten kielten vanhoihin abjad-kirjoitusjärjestelmiin. Seemiläisten käyttämän järjestyksen alkuperäistä syytä ei tiedetä, mutta järjestyksiä oli alkuun kaksi erilaista:
pohjoisen eli kanaanilaisen lineaarin käyttämä järjestys, joka on periytynyt kaikkiin nykyisin käytettyihin aakkostoihin ja abjadeihin – paitsi latinalaiseen, kreikkalaiseen, kyrilliseen, georgialaiseen ja armenialaiseen myös esimerkiksi heprean ja arabian kirjoitusjärjestelmiin
eteläisen lineaarin käyttämä järjestys, jota käyttivät Etelä-Arabian muinaiset kirjoitusjärjestelmät ja nykyään edustaa Etiopiassa käytetty ge’ez.
Kumpikin järjestys on muuttunut noin 4 000 vuoden aikana eri kieliin levitessään vain vähän. Uudet kirjaimet on yleensä sijoitettu joko aakkoston loppuun tai paikalle, josta aiemmin on poistettu jokin kirjain.
Kirjainten vastaavuutta järjestelmien välillä ei aina ole helppoa havaita. Ensinnäkin foinikiaa kirjoitettiin oikealta vasemmalle, ja kun kreikkalaiset vaihtoivat suunnan myöhemmin pysyvästi vasemmalta oikealle, moni kirjain käännettiin pystyakselin suuntaiseksi peilikuvakseen. Lisäksi foinikian kirjainten (nimet ja) tarkat äännearvot perustuvat rekonstruktioon. Merkinnät kuten [ṭ] osoittavat ennen kaikkea, että kyse on jonkinlaisesta t:n sukuisesta äänteestä, ts. tarketta ei voi suoraan tulkita jonkin transkriptiojärjestelmän kuten IPAn merkinnäksi.
Pohjoisen järjestyksen suhteet nykyisessä kreikkalaisessa, latinalaisessa ja kyrillisessä kirjaimistossa ovat pääpiirteissään seuraavat:
| foin>  | nimi | kr>  | lat>  | kyr>  | huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ’ālef | ’ālef | Α | A | А | foinikiassa [ʔ], joka kreikassa muutettiin vokaaliksi |
|  |  |  |  | Б | (lisäys kyrilliikkaan, ks. tekstiä) |
| bēt | bēt | Β | B | В | kr. [b] alkuperäinen, [v] myöhäisempi |
| gīmel | gīmel | Γ | C | Г | [ɡ] alkuperäinen, [k] etruskeilta |
| dālet | dālet | Δ | D | Д |  |
| hē | hē | Ε | E | Е | foin. [h] muutettiin kr. vokaaliksi [e] |
| wāw | wāw | (Ϝ) | F |  | kr. digamma [w] tai [ʋ] > etruskeilla [f] |
|  |  |  |  | Ж | (lisäys kyrilliikkaan, ks. tekstiä) |
| zajin | zajin | Ζ | G | З | latinan uusi G-kirjain aiemmin poistetun Z:n paikalla |
| ḥēt | ḥēt | Η | H |  | [h] myös kr. murteittain vaikka yleisemmin [ɛː] |
| ṭēt | ṭēt | Θ |  |  | foin. [ṭ] > kr. [tʰ] |
| yōd | yōd | Ι | I | И | foin. [j], kr. [i] tai [j] |
|  |  |  | J | Й | keskiaikainen lisäys latinalaiseen aakkostoon |
| kaf | kaf | Κ | K | К |  |
| lamed | lamed | Λ | L | Л |  |
| mēm | mēm | Μ | M | М |  |
| nūn | nūn | Ν | N | Н |  |
| sāmek | sāmek | Ξ |  |  |  |
| ‘ayin | ‘ayin | Ο | O | О | foin. [ʕ] > kr. [o] |
| pē | pē | Π | P | П |  |
| ṣādē | ṣādē | (Ϻ) |  |  | foin. [ṣ] > kr. san, toinen [s], poistettiin varhain, etr. [ś] |
| qōf | qōf | (Ϙ) | Q |  | foin. [q], kr. koppa, poistettiin varhain, etr. [k] |
| rēš | rēš | Ρ | R | Р |  |
| śīn | śīn | Σ | S | С | foin. [ś] tai [ʃ] > kr. [s] |
| tāw | tāw | Τ | T | Т |  |
|  |  |  | U |  | (erotettu V:stä myöhemmin) |
|  |  | Υ | V | У | kr. [u]- ja [y]-ääntämykset vaihtelivat |
|  |  |  | W |  | (erotettu V:stä myöhemmin) |
|  |  | Φ |  | Ф |  |
|  |  | Χ | X | Х | kr. joko [ks] tai (yleisemmin) [kʰ] |
|  |  | Ψ |  |  |  |
|  |  | Ω |  |  |  |
|  |  |  | Y |  | uudelleenlainattu ypsilon kr. lainasanoja varten |
|  |  |  | Z |  | roomalaiset poistivat ensin ja lisäsivät myöhemmin loppuun |
|  |  |  |  | Ц |  |
|  |  |  |  | Ч |  |
|  |  |  |  | Ш |  |
|  |  |  |  | Щ |  |
|  |  |  |  | Ъ |  |
|  |  |  |  | Ы |  |
|  |  |  |  | Ь |  |
|  |  |  |  | Э |  |
|  |  |  |  | Ю |  |
|  |  |  |  | Я |  |
Valtaosin kreikkalainen, latinalainen ja kyrillinen järjestys vastaavat varsin suoraan toisiaan.
Kreikan beeta ääntyi alkuaan [b] mutta jo myöhäisantiikissa [v], minkä vuoksi se kyrilliikkaan omaksuttiin [v]:nä. Kyrilliikkaan lisättiin sen edelle uusi kirjain osoittamaan slaavilaisten kielten tarvitsemaa [b]:tä.
Kreikan aakkosten kolmas kirjain oli alkuperäinen [ɡ]:n merkki, mutta koska etruskissa ei ollut soinnillisia klusiileja, etruskit omaksuivat sen ensisijaiseksi [k]:n merkiksi, mikä periytyi latinaan. Aluksi latinassa C merkitsi sekä [k]:ta että [ɡ]:tä, mutta myöhemmin lisättiin C:hen tarke osoittamaan [ɡ]:tä, jolloin syntyi G. Uusi kirjain sijoitettiin paikalle, josta aiemmin oli poistettu latinassa turha Z.
Kyrilliikkaan lisättiin koptin kirjoituksesta lainattu Ж samankaltaisen äänteen З:n edelle.
Foinikiassa sāmek merkitsi [s]:ää, mutta kreikkalaiset merkitsivät sillä [ks]-konsonanttiyhtymää. Kaikissa varhaisissa kreikan kirjoitusmurteissa kirjainta ei ollut. Etruskeilla se saattoi vielä esiintyä [ʃ]:n merkkinä, mitä latinassa ei tarvittu, joten roomalaiset poistivat sen.
Foinikian ṣādē lainautui kreikkaan san-kirjaimeksi, joka poistettiin varhain, mutta ei ennen kuin sen ehtivät lainata etruskit, joilla se merkitsi [ś]:ää, mitä latinassa ei tarvittu, joten roomalaiset poistivat sen.
Foinikian qōf osoitti erillistä soinnitonta uvulaariklusiilia [q], ja ilmeisesti sitä mukaillen kreikassa oli alkuaan ilmeisesti takaista [k]:ta osoittanut koppa (tai qoppa), vaikka kreikassa ero oli allofoninen. Kirjain säilyi riittävän pitkään ehtiäkseen lainautua etruskiin ja sitä kautta latinan Q-kirjaimeksi.
Kreikan ypsilon osoitti alkuaan äänneympäristön mukaan joko [u]- tai [y]-vokaalia (jotka olivat allofoneja). Myöhemmin myös [v] oli mahdollinen ääntämys. Samoin etruskissa ja latinassa oli vain yksi kirjain, V, osoittamassa joko [u]-vokaalia tai [v]-konsonanttia. Keskiaikana ja sen jälkeen latinalaiseen vakiintuivat eri tavoin U ja W, jotka sijoitettiin aakkosiin V:n ympärille. Y:n roomalaiset lainasivat uudelleen kreikasta aakkosten silloiseen loppuun kreikkalaisia lainasanoja varten, ja Z sijoitettiin myöhemmin sen jälkeen samassa tarkoituksessa.
Ypsilonista loppuun kreikkalaiset kirjaimet (fii, khii, psii ja oomega) ovat kreikkalaisten lisäyksiä, joille ei ole ainakaan suoraa foinikialaista edeltäjää, ja siellä järjestys eri jatkajien välillä vaihtelee eniten.
Kreikassa khii vaihteli murteittain siten, että vaikka [kʰ] oli yleinen ääntämys, euboialaisessa ja ennen kaikkea läntisten siirtokuntien ääntämyksessä esiintyi [ks], mistä etruskit sen luultavasti lainasivat [ks]:nä.