stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saatanallinen paniikki
Vastaanotto

Imperiumi-metallimusiikkisivuston arviossa Jesse Ryhänen kirjoitti muistavansa teoksen aiheen eli ”hämmentävät mittasuhteet saaneen mylläkkän, jossa nähtiin saatanoita vähän joka kulman takana.” Ylinen selostaa muun muassa salaliittoteorioiden taustalla vaikuttaneita psykologisia teorioita, jotka on myöhemmin kyseenalaistettu. Aiheen laajuuden vuoksi joidenkin ilmiöiden käsittely jää lyhyeksi. Ryhäsen mukaan kirja on monipuolinen, hauska ja opettavainen.
Kulttuuritoimitus-verkkojulkaisun arvostelijan mukaan Saatanallisen paniikin tutkimus on tehty huolella. ”Satanismi ja satanistit ovat Suomessakin olemassa oleva ilmiö, erilaisina versioina, mutta ilman suurempaa vaaraa itselleen tai toisille.” Suomen Kuvalehdessä toimittaja Kari Salminen kirjoitti, että ”Paremmin kirjoitettua kirjaa saa hakea pimeiden voimien kanssa eikä löydy.”
Aiheesta muualla

Järvinen, Samuel: Tätä oli saatananpalvontapaniikki ja sen seuraukset Suomessa – Haastattelussa Katri Ylinen. Kaaoszine 11.11.2024 (video).
Lautaro Martínez

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Lautaro Javier Martínez
Syntymäaika: 22. elokuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Bahía Blanca, Argentiina
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Seura
Seura: Inter Milan
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2018 | Racing Club | 48 | (22) |
| 2018– | Inter Milan | 231 | (113) |
Maajoukkue
| 2018– | Argentiina | 70 | (32) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. maaliskuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 5. maaliskuuta 2025.
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Qatar 2022 |  |  |
| Copa América  | Copa América  | Copa América  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2021 |  |  |
|  Pronssia | Brasilia 2019 |  |  |
Lautaro Javier Martínez (s. 22. elokuuta 1997 Bahía Blanca, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa italialaisseura Internazionalea, jonne hän siirtyi vuonna 2018 kotimaansa Racing Clubista. Hän voitti Argentiinan maajoukkueessa maailmanmestaruuden vuonna 2022.
Seurajoukkueura

Kaudella 2018–2019 Martínez pelasi Serie A:ssa 27 ottelua ja teki kuusi maalia. Samalla kaudella hän pelasi niin Mestarien liigassa kuin Eurooppa-liigassakin kolme ottelua ja teki jälkimmäisessä yhden maalin. Kaudella 2019–2020 Martínez pelasi Serie A:ssa 35 ottelua ja teki niissä 14 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki viisi maalia. Eurooppa-liigassa Inter ylsi loppuotteluun ja Martínez pelasi viisi ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, molemmat välierässä Šah’tar Donetskia vastaan.
Kaudella 2020–2021 Inter voitti liigamestaruuden ja Martínez pelasi kaikki 38 liigaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki 17 liigamaalia, millä hän oli joukkueensa toiseksi paras ja koko liigan kahdeksanneksi paras maalintekijä. Tammikuun alussa hän teki kolme maalia eli hattutempun Crotonea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ottelua ja teki maalin vierasottelussa Real Madridia vastaan. Kaudella 2021–2022 Martínez pelasi 35 Serie A -ottelua, joista 28 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä 21 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko liigan kolmanneksi paras maalintekijä. Maaliskuussa hän teki Salernitanaa vastaan hattutempun. Inter voitti Italian cupin ja Martínez teki kaksi maalia toisessa välieräottelussa paikallisvastustaja AC Milania vastaan. Mestarien liigassa Martínez pelasi kahdeksan ottelua ja teki maalin neljännesvälierien vierasottelussa Liverpoolia vastaan, mikä ei kuitenkaan auttanut Interiä jatkoon.
Kaudella 2022–2023 Martínez pelasi joukkueensa kaikki 38 Serie A -ottelua, joista 27 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki 21 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko liigan toiseksi paras maalintekijä. Inter voitti Italian cupin ja Martínez teki yhden maalin neljännesvälierässä Parmaa vastaan sekä joukkueensa molemmat maalit 2–1-voittoon päättyneessä loppuottelussa Fiorentinaa vastaan. Mestarien liigassa Inter ylsi loppuotteluun ja Martínez pelasi 13 ottelua, joisa hän teki kolme maalia: alkulohkossa FC Barcelonaa, toisessa puolivälierässä Benficaa ja toisessa välieräottelussa AC Milania vastaan.
Maajoukkueura

Martínez pelasi Argentiinan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa maaliskuussa 2018 Espanjaa vastaan ja teki ensimmäisen maaottelumaalinsa lokakuussa 2018 Irakia vastaan. Hän on tehnyt maaottelumaaleja tämän jälkeen yhden maaliskuussa 2019 Venezuelaa vastaan, kaksi kesäkuussa 2019 Nicaraguaa vastaan, Copa Américassa kesäkuussa 2019 yhden alkulohko-ottelussa Qataria vastaan ja yhden puolivälieräottelussa Venezuelaa vastaan, syyskuussa 2019 kolme ystävyysottelussa Meksikoa vastaan, lokakuussa 2020 MM-karsintaottelussa Boliviaa ja marraskuussa 2020 MM-karsintaottelussa Perua vastaan. Copa Américassa 2021 Argentiina voitti mestaruuden ja Martínez pelasi kuusi ottelua ja teki maalin viimeisessä alkulohko-ottelussa Boliviaa, puolivälieräottelussa Ecuadoria ja välieräottelussa Kolumbiaa vastaan. MM-karsintojen jatkuessa hän teki maalin syyskuussa 2021 Venezuelaa, lokakuussa 2021 Uruguayta ja Perua, tammikuussa 2022 Chileä sekä helmikuussa 2022 Kolumbiaa vastaan. Kesäkuussa 2022 hän teki maalin Etelä-Amerikan ja Euroopan mestarien välisessä pokaaliottelussa Italiaa vastaan ja syyskuussa 2022 maalin ystävyysottelussa Hondurasia vastaan. Hän on 70 maaottelussaan tehnyt yhteensä 32 maalia.
Martínez voitti maailmanmestaruuden Qatarin MM-kilpailuissa 2022 ja pelasi avauskokoonpanossa kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa mutta tuli vasta vaihdosta kentälle kolmannessa alkulohko-ottelussa, neljännesvälierässä, puolivälierässä ja loppuottelussa. Hän ei pelannut lainkaan välieräottelussa. Puolivälieräottelu Alankomaita vastaan ratkesi rangaistuspotkukilpailussa, jossa Martínez joukkueensa viidentenä laukojana viimeisteli Argentiinan yhden maalin voiton ja jatkopaikan.
Nîmes

| Nîmes |
| --- | --- |
 Näkymä Nîmesin keskustaan
 vaakuna
 Nîmes
 Koordinaatit: 43°50′16″N, 04°21′39″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Gard
Arrondissementti:  Nîmes
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jean-Paul Fournier
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  161,85 km²
Korkeus:  21–215 m
Väkiluku (2020):  147 496
 – Väestötiheys:  890,3 as./km²
 
 www.nimes.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Täydellisesti säilynyt antiikkinen temppeli, Maison Carrée, on Nîmesin kaupungin kuuluisimpia nähtävyyksiä.
Nîmesin amfiteatteri
Nîmes /nim/ (oksitaaniksi Nimes) on kaupunki Etelä-Ranskan Provence-Alpit-Rivieran alueella, Espanjasta Italiaan vievän roomalaisen Via Domitia -tien varrella. Vuonna 2020 siellä oli 147 496 asukasta.  Nîmesin vanhankaupungin asemakaava on keskiaikainen: mutkikkaat kadut lähtevät säteittäin länsiosassa sijaitsevalta areenalta.
Farkkukangas eli denim (”de Nîmes” = Nîmesistä) on saanut nimensä alueen tekstiiliteollisuudesta.
Historia > Roomalaisaika

Nîmesin nimi tulee sanasta Nemausus (suom. "Niilin veteraanit"), Julius Caesarin Niilin sotaretken veteraanien mukaan. Viidentoista palvelusvuoden jälkeen Caesarin sotilaat saivat palan viljelysmaata tältä tasankoalueelta. Alueella on huomattavia muinaismuistoja roomalaisajoilta, kuten amfiteatteri ja Marcus Vipsanius Agrippan rakennuttama Maison Carrée -temppeli. Roomalaiset pyrkivät hoitamaan kaupunkiensa vesihuollon hyvin. Niinpä Nimesiin rakennettiin 50 km:n pituinen akvedukti, jonka vesi otettiin nykyisen Uzèsin luona olevasta lähteestä. Akveduktista on jäljellä Gard-joen ylittävä silta Pont du Gard.
Historia > Keskiaika

Nimésin alue köyhtyi, kun Rooma luhistui 400-luvulla. Suojaksi levottomuuksilta valmistui vuonna 1194 kaupunginmuuri. Keskiajan loppupuolella alue kuului Toulousen herttuakuntaan. Paavien Avignonin vankeuden ajoista 1300-luvulta alkoi Provencessa ja Languedocissa levoton kausi, johon sisältyi useita luonnononnettomuuksia, ruttoepidemia, satavuotinen sota ja burgundien miehitysaika.
Historia > Uskonsotien aika

Protestanttisuus juurtui 1500-luvulla voimakkaasti Etelä-Ranskaan. Vuonna 1562 kalvinilaisten ja katolisten välillä syntyi verisiä kahakoita, joissa surmattiin erityisesti pappeja ja tuhottiin kirkkoja. Nimes oli vuoron perään eri suuntausten hallussa. Levottomuudet kestivät toistasataa vuotta, vuoteen 1703 saakka. Sen jälkeenkin kaupungin väestö koostui kahdesta toisilleen vihamielisestä väestöryhmästä.
Historia > Vallankumouksesta nykyaikaan

Ranskan suuri vallankumous johti Nimesissa verisiin yhteenottoihin. Sekä vuonna 1790 että 1793 tapahtui vastavallankumouksellisia kapinoita, joissa kuoli satoja ihmisiä. Samanlainen tilanne toistui Napoleonin satapäiväisen keisariuden aikana vuonna 1815. 1800-luvun loppupuoli oli Nimesin voimakkaan kasvun aikaa. Sen tekstiiliteollisuus kukoisti ja siitä tuli Languedocin alaosan metropoli. Toinen maailmansota kosketti voimakkaasti Nimesia, koska se oli tärkeä rautateiden risteys. Voimakkain pommitus tapahtui 27. toukokuuta 1944. Kaupunki vapautui saksalaismiehityksestä 22. elokuuta 1944.
Nähtävyydet

Nîmes Arena on maailman ehkä parhaiten säilynyt roomalaisajan amfiteatteri. Se on ellipsin muotoinen, 133 * 101 metrin kokoinen areena, jonka ulkopuolta kiertää kaksikerroksinen doorilaispylväiden rivistö. Sisään 34-riviseen katsomoon on mahtunut 24 000 henkeä. Rakennus on hiukan nuorempi kuin vuonna 80 valmistunut Rooman Colosseum, joka on mahdollisesti ollut Nîmesin areenan esikuva. Keskiajalla rakennusta käytettiin linnoituksena, ja jotkin sen rakenteet ovatkin peräisin tältä ajalta. Nykyisin areenassa pidetään monenlaisia tapahtumia härkätaisteluista musiikkiesityksiin.
Maison Carrée on erinomaisesti säilynyt roomalaisajan temppeli. Se on valmistunut keisari Augustuksen aikana ja se on omistettu hänen pojanpojilleen Augustus, Caius ja Lucius Caesarille. Se on 15 * 26 metrin kokoinen ja 17 metriä korkea rakennus ja sijaitsee Nîmesin vanhankaupungin pohjoisosassa. Rakennuksen runko muodostuu korinttilaispylväistä. Aikanaan se oli vain yksi forumin rakennuksista. Nykyisen nimensä se on saanut 1500-luvulla.
Carré d'Art on moderni Sir Norman Fosterin suunnittelema taidemuseo Maison Carréen vieressä. Arkkitehti lainasi siihen monia Maison Carréen piirteitä saadakseen uuden talon sopusointuun sen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nîmes Wikimedia Commonsissa
Valožyn

| Valožyn, Voložin (Вало́жын, Воло́жин) |
| --- | --- |
 St. Josephin roomalaiskatolinen kirkko Valozhynissä
 vaakuna
 Valožyn, Voložin
 Koordinaatit: 54°05′24″N, 26°31′37″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Väkiluku (10/2009):  10 558
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.volozhin.gov.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valožyn (valkoven. Вало́жын) eli Voložin ven. Воло́жин) on pieni kaupunki ja Valožynskin hallinnollisen piirin keskus Valko-Venäjän Minskin alueen länsiosissa. Minsk sijaitsee noin 70 kilometriä kaupungista itäkaakkoon ja Maladzetšna noin 35 kilometriä pohjoiskoilliseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Valožynin kaupungissa asui 10 558 ja piirissä yhteensä 37 543 ihmistä. Valožynskin hallintopiiriin kuuluu myös Ivjanetsin kaupunkimainen taajama (4 320 as.).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valožyn Wikimedia Commonsissa
Tiivis kaupunkikuvaus (bycity.org) (englanniksi)
Maakunnan viralliset Valožynin piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (minsk-region.gov.by) (venäjäksi)
Valožyn - lyhyt kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (garady.org) (valkovenäjäksi)
Kaupungin keskustan kartta (bycity.org) (venäjäksi)
Wikimapia karttalinkki kaupunkiin (englanniksi) ja (venäjäksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi)
Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste Valožyniin (pogoda.by) (venäjäksi)
Kaupunkiin keskittynyt portaali (volozhin.com) (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Unto Valtanen

Toimitusjohtaja Unto Valtanen metron koejunan luovutus­tilaisuudessa  4. toukokuuta 1972. Kuvassa myös ylipormestari Teuvo Aura ja apulais­kaupungin­johtaja Veikko O. Järvinen.
Unto Aarne Valtanen (29. toukokuuta 1929 Helsinki – 28. helmikuuta 1989 Las Palmas, Kanariansaaret) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Helsingin metrotoimiston toimitusjohtaja, jonka johdolla Helsingin metro rakennettiin. Hänet tuomittiin 1980-luvulla vankeuteen lahjusten ottamisesta niin sanotussa metrojupakassa.
Valtasen vanhemmat olivat linjatarkastaja, teknikko Aarne Nikolai Valtanen ja Aune Elisabeth Väänänen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui insinööriksi 1951 sekä diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1959.
Valtanen toimi Helsingin kaupungin liikennelaitoksen osastopäällikkönä 1959–1962 ja talousjohtajana 1963–1964. Hän oli kaupungin kanslian apulaistalousarvio-päällikkönä 1965–1967, metrosuunnittelutoimiston johtajana 1968–1969 sekä Helsingin metron rakentamista varten perustetun metrotoimiston toimitusjohtajana vuodesta 1969. Valtanen erotettiin virasta elokuussa 1982 lahjusepäilyiden takia.
Helsingin metrotoimikunta tilasi vuonna 1974 sarjajunan prototyypin ja antoi jatkotilauksesta takuun ohittaen kaupunginvaltuuston. Vuonna 1976 metrotoimikunta ja Strömbergin ja Valmetin perustama Metrovaunut-yhtiö allekirjoittivat sopimuksen 13 kuusivaunuisen metrojunan valmistamisesta. Kauppahinta oli 345 miljoonaa markkaa, ja kauppa tehtiin metrotoimikunnan päätöksellä ohi kaupunginvaltuuston, ilman tarjouskilpailua ja asiakirjat julistettiin salaisiksi. Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura myönsi Metrovaunut-yhtiölle lainan vaunuja varten, ja metrotoimiston johtaja Unto Valtanen lupasi metrotoimiston hoitavan korot, jolloin kaupunki maksoi ulkopuolisille myöntämänsä velan korkoja itselleen. Aura oli ylittänyt valtuutensa, mutta menettelystä ei myöhemmissä selvityksissä kuitenkaan nähty koituneen kaupungille varsinaista haittaa.
Lääninhallitus alkoi selvittää epäiltyjä toimivallan ylityksiä vuonna 1979. Poliisi ja kaupunginhallituksen asettama toimikunta selvittivät kaupunginjohtajan, kaupunginhallituksen, metrotoimikunnan sekä metrotoimiston johtajan osallisuutta päätöksiin ja rahankäyttöön liittyvissä epäselvyyksissä. Oikeudenkäyntisarjan lopputuloksena kaikki syytteet hylättiin. Metrotoimiston lahjusepäilyt johtivat erilliseen oikeuskäsittelyyn, jossa  korkein oikeus totesi vuonna 1985 useiden henkilöiden syyllistyneen lahjusten ottoon. Metrotoimiston johtajan virasta pidätetty Unto Valtanen tuomittiin tuomittiin 23. lokakuuta 1987 lahjusten ottamisesta vuoden ja yhdeksän kuukauden ehdottomaan vankeuteen hänen otettuaan Siemens AG:ltä lahjuksina 80 000 Saksan markkaa ja moottoriveneen. Muiden kohdalla syytökset hylättiin vanhentuneina.
Valtanen kuoli helmikuussa 1989 ilmeisesti ruokamyrkytykseen ollessaan lomamatkalla Kanariansaarilla.
Valtapituus

Valtapituus tarkoittaa metsätaloudessa sadan, rinnan korkeudelta paksuimman puun keskipituutta hehtaarin alalla.
Valtakunnallinen terveydenhuollon eettinen neuvottelukunta

Valtakunnallinen terveydenhuollon eettinen neuvottelukunta (ETENE) on asiantuntijatoimielin, jonka tehtävänä on edistää terveydenhuollon etiikkaa Suomessa. ETENE on eräs ammattialakohtainen eettistä ohjeistusta suorittava organisaatio.
Neuvottelukunnan toiminta perustuu potilaslakiin sekä lakiin sosiaalihuollon asiakkaan asemasta ja oikeuksista.
Aiheesta muualla

etene.fi
Jussi Valtakoski

| Jussi Valtakoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. tammikuuta 1923 Tampere
Kuollut: 4. syyskuuta 2010 (87 vuotta) Turku
Ammatti:  näyttelijä, hallinnollinen johtaja
Puoliso:  Ritva Aaltonen (1950–2010)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1945–?
Merkittävät roolit:  Lysander (Kesäyön unelma) Mortimer (Maria Stuart) Jussi (Pohjalaisia) Lancelot (Venetsian kauppias)
Aiheesta muualla
IMDb
Jussi Valtakoski (17. tammikuuta 1923 Tampere – 4. syyskuuta 2010 Turku) oli suomalainen näyttelijä ja talousjohtaja. Valtakoski teki pitkän uran Turun kaupunginteatterissa, ensin näyttämötaiteilijana ja sittemmin taloushallinnossa.
Ura

Jussi Valtakosken vanhemmat olivat teatterinjohtaja Aku Valtakoski (ent. Wallenius) ja näyttelijä Elvi Majanen. Valtakoski aloitti näyttelijänuransa Turun Teatterissa kaudella 1945–1946 ja jatkoi Turun kaupunginteatteriksi nimensä muuttaneen teatterin palveluksessa vuodesta 1946. Vuosina 1957–1965 hän työskenteli sekä taloushallinnossa että näyttämötaiteellisissa tehtävissä ja vuodesta 1965 hallinnollisena johtajana. Vuonna 1977 Valtakoski toimi Turun kaupunginteatterin vt. taiteellisena johtajana. Turun teatterikerhon säätiö myönsi hänelle tunnustuspalkinnon elämäntyöstä keväällä 2008.
Jussi Valtakoski näytteli muun muassa Shakespeare-klassikoissa Kesäyön unelma, Kuinka äkäpussi kesytetään ja Venetsian kauppias. Robert Kiljanderin komediassa Sanny Kortmanin koulu hänellä oli pastorin rooli ja suomalaisessa kansannäytelmässä Pohjalaisia hän näytteli Jussia.
Valtakoski näytteli Ludwig Weissauerin osan Yleisradio TV2:n näytelmäsarjassa Sodan ja rauhan miehet vuonna 1978.
Häräntappoase (vuoden 2021 televisiosarja)

| Häräntappoase |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  18–26 minuuttia
Perustuu:  Häräntappoase
Pääosissa:   Carola Hakola  Rebekka Baer  Noa Lange 
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Elisa Viihde Viaplay
Julkaistu:  20. kesäkuuta 2021
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):   Oskari Sipola  Ilkka Niemi 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Jesse Fryckman  Pekka Sipola  Laura Kuulasmaa (Elisa Viihde) 
Ohjaaja(t):  Petra Lumioksa
Käsikirjoittaja(t):   Oskari Sipola  Oona Haapaniemi 
Leikkaaja(t):  Julius Greis
Lavastaja(t):  Lena Arent Bennedsen
Kuvaaja(t):  Samuli Ahonen
Tuotantoyhtiö(t):  Welhofilmi & Tuotantoyhtiö Legenda
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Häräntappoase on kesäkuussa 2021 Elisa Viihde Viaplay -suoratoistopalvelussa julkaistu suomalainen kahdeksanosainen nuortensarja, joka perustuu Anna-Leena Härkösen vuonna 1984 julkaistuun samannimiseen esikoisromaaniin. Sarjan on ohjannut Petra Lumioksa ja sen ovat käsikirjoittaneet Oskari Sipola sekä Oona Haapaniemi.
Sarjan keskeisissä rooleissa näyttelevät ovat iältään 16–19-vuotiaita. Pääosissa ovat Carola Hakola, Rebekka Baer ja Noa Lange. Muissa keskeisissä rooleissa ovat Ofelia Hanttu, Sulo Laukkanen ja Tuure Taskinen. Aikuisrooleissa esiintyvät muun muassa Jaana Saarinen, Kari Väänänen, Matleena Kuusniemi ja Santeri Kinnunen, jolla oli miespääosa Häräntappoaseesta 80-luvulla tehdyssä versiossa.
Tuotanto

Sarjan tekijät ovat kertoneet, että he halusivat olla mahdollisimman uskollisia alkuperäiselle teokselle, mutta sitä kuitenkin nykyaikaistettiin. Merkittävin muutos oli se, että päähenkilön sukupuoli vaihtui. Alkuperäisteoksen Alpo ”Allu” Korva vaihtui Alexandra ”Allu” Korvaksi, jonka myötä keskeiseksi tarinaksi nousi kahden teinitytön rakkaustarina. Muutoksia on myös kaupungin ja maaseudun eroissa, jotka olivat suuremmat 1980-luvulla kuin 2020-luvulla. Alkuperäisen tarinan päähenkilö oli kotoisin Vaasasta, uudessa versiossa Helsingistä. Sarjassa puhutaan kuitenkin Pohjanmaan murretta, kuten alkuperäisessä. Sarjaa varten käsikirjoittajat Sipola ja Haapaniemi tutkivat muun muassa sosiaalisen median avulla nuorten elämää kaupungissa ja maaseudulla. Alkuperäisromaanin kirjoittaja Anna-Leena Härkönen suhtautui kirjansa uudelleenfilmatisointiin aluksi epäillen, mutta innostui ajatuksesta kuultuaan tekijöiden päivitysehdotuksista.
Pääosin Tampereen seudulla kuvatun sarjan kuvaukset alkoivat kesäkuun lopussa 2020. Viimeiset kohtaukset kuvattiin elokuun 2020 alussa Helsingissä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Carola Hakola  | … |  Alexandra ”Allu” Korva   |
|  Rebekka Baer  | … |  Kerttu Hurme   |
|  Noa Lange  | … |  Rutanen   |
|  Ofelia Hanttu  | … |  Vuokko   |
|  Sulo Laukkanen  | … |  Ripe   |
|  Tuure Taskinen  | … |  Ilari Mäkelin   |
|  Jaana Saarinen  | … |  Lahja Takkinen   |
|  Kari Väänänen  | … |  Svante Takkinen   |
|  Juha Pulli  | … |  Tauno Takkinen   |
|  Romeo Lahti  | … |  Taala   |
|  Niina Sillanpää  | … |  Anni Hurme   |
|  Matti Ristinen  | … |  Pietari Hurme   |
|  Ronja Alatalo  | … |  Niina Hurme   |
|  Jarkko Lahti  | … |  Tuomo Mäkelin   |
|  Matleena Kuusniemi  | … |  Marketta Korva   |
|  Santeri Kinnunen  | … |  Pekka   |
|  Elsa Brotherus  | … |  Essi Nyyssölä   |
|  Anna-Leena Härkönen  | … |  Hilja Nyyssölä   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  Martti Nyyssölä   |
|  Tuisku Suvela  | … |  Björn Nyyssölä   |
|  Ronja Kuoppamäki  | … |  ylioppilas   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Julkaisu Elisa Viihde Viaplayssa |
| --- | --- | --- |
| 1 | Alexandra Korva | 20. kesäkuuta 2021 |
| 2 | Torvenkylän Belle | 20. kesäkuuta 2021 |
| 3 | Pökkelökehrääjä | 20. kesäkuuta 2021 |
| 4 | Suvijuhlat | 20. kesäkuuta 2021 |
| 5 | Hienompia vieraita | 20. kesäkuuta 2021 |
| 6 | Liian viaton | 20. kesäkuuta 2021 |
| 7 | Parempi kuin muut | 20. kesäkuuta 2021 |
| 8 | Kotiin ei voi palata | 20. kesäkuuta 2021 |
Aiheesta muualla

Sarjan traileri YouTube-palvelussa
Sarja Viaplay-palvelussa
Häräntappoase Ruutu-palvelussa
Elisan julkaisema tiedote sarjan tuotannon alkamisesta
Häräntappoase 2.0 - vieraana Anna-Leena Härkönen ja Oona Haapaniemi | Ylen aamu | Yle Areena
Valosuunnittelu

Näyttämövaloja ja laserefektejä.
Valosuunnittelu tarkoittaa valaistuksen suunnittelua oopperaan, teatteriesitykseen, elokuvaan, tai valokuvaukseen.Valosuunnittelulla tarkoitetaan usein myös arkkitehtuurivalosuunnittelua, jota tässä artikkelissa ei toistaiseksi käsitellä.
Valosuunnittelija tekee suunnitelmastaan niin sanotun valokartan, jossa lukee millaisia valonheittimiä käytetään, suuntaaminen ja mahdolliset värikalvot eli suodattimet. Valosuunnitelmassa tulee myös näkyä sähkön määrä ja sen sijainti, tilan koko ja miten heittimet sijoitetaan. Suunnitelmassa tulee huomioida yhteistyökumppanien, kuten esiintyjän tai ohjaajan toiveet ja valaistuksen täytyy tapahtua tasa-arvoisesti esityksen ehdoilla. Valosuunnittelussa täytyy huomioida erilaisten varjojen syntyminen, kuten myös syntyvä vaikutelma valaistavasta kohteesta. Suunnitelmassa tulee näkyä, miten valoja käytetään esityksen aikana. Suunnitteluun sisällytetään myös mahdolliset valotehosteet ja milloin ja miten niitä käytetään.
Kirjallisuutta

Pilbrow, Richard: Stage Lighting Design: The Art, the Craft and the Life, Nick Hern Books, London, 2008. ISBN 978-1854599964
Aiheesta muualla

Yle: Kulissien takana; Valokeilassa valosuunnittelu[vanhentunut linkki]
Mikko Valtasaari

Mikko Valtasaari ja Paula Porkka Yleisradion parvekkeella Unionin­kadun varrella Helsingissä vuonna 1966.
Mikko August Valtasaari (13. huhtikuuta 1942 Kuopio – 27. helmikuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka työskenteli pitkään Yleisradion ulkomaantoimituksessa. 1970-luvulla hän oli kirjeenvaihtajana Pariisissa ja Bonnissa ja nimitettiin keväällä 1980 johtamaan TV1:n ajankohtaistoimitusta. Vuosina 1984–1988 hän oli Yhdysvalloissa Ylen Washingtonin-kirjeenvaihtajana. Valtasaari asui eläkkeellä ollessaan Ranskan Rivieralla.
Mikko Valtasaari opiskeli valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistossa 1960–1963.
Vuonna 2004 Mikko Valtasaari ja muu työryhmä palkittiin Yleisradion Ulkolinja-ohjelmasarjasta tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla.
1960-luvun lopulla Valtasaari julkaisi yhdessä Pentti Halmeen kanssa kirjoittamansa tietokirjan Vietnamin palavat tuulet (Tammi, 1967). Vuonna 2012 ilmestyi Valtasaaren suomentama ja Gummeruksen kustantama, alun perin ranskankielinen ravitsemusopas Syötkö riskiruokaa? Syöpälääkärin paljastuksia ruoan terveysvaikutuksista.
Mikko Valtasaaren veli on suurlähettiläs Jukka Valtasaari. Heidän vanhempansa olivat monissa valtionhallinnon tiedotustehtävissä toiminut Matti Valtasaari ja kemisti Lea Valtasaari.
Valtasaari on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.