Itä-Helsinki
Historia

Kampakeraamisella kaudella Itä-Helsingin alue oli suureksi osaksi veden alla. Itä-Helsingistä löydetyt hautaröykkiöt on ajoitettu pronssikaudelle tai sen jälkeiselle esiroomalaiselle kaudelle. Esimerkiksi Kulosaaressa on puistotien ja metroradan varressa aidattu pronssikautinen hautaröykkiö. Muita hautoja on löydetty Vartiosaaresta, Vuosaaresta, Mellunkylästä ja Herttoniemestä.
Helsingin pitäjä syntyi 1300-luvulla, ja Itä-Helsingin alue kuului tuolloin Helsingin pitäjään. Ensimmäiset kartanot rakennettiin Itä-Helsinkiin jo 1500-luvulla, jolloin alueella oli runsaasti rälssimaata. Säteri oli rälssitalo, joka oli vapautettu veroista ratsupalvelusta vastaan – tällaisia rälssisätereitä olivat Herttoniemen, Kulosaaren, Laajasalon ja Tullisaaren kartanot. 1860-luvun Ison reduktion seurauksena vain Laajasalon ja Herttoniemen kartanot säilyttivät säterivapautuksensa.
Suomenlinnan rakennustyömaan seurauksena Herttoniemen kartanon yhteyteen perustettiin 1750-luvulla tiiliruukki. Laajasalosta Degerön kartanon mailla Stansvikissä oli 1700-luvun lopussa kaivostoimintaa. Koska useat Suomenlinnan upseerit omistivat Itä-Helsingin kartanoita, niihin levisi monipuolinen kulttuuriharrastus. Kartanokulttuuri sai 1800-luvun alkupuolella hienot ulkopuitteensa, ja Carl Ludvig Engelin mukana empiretyylistä tuli myös Itä-Helsingin alueella varsin hallitseva. Engel on tosin suunnitellut vain pari Herttoniemn kartanon mailla sijaitsevaa huvimajaa. Paikallinen höyrylaivaliikenne alkoi Helsingissä kunnolla 1850-luvulla, ja liikenteen lisääntyessä huviloiden määrä kasvoi Yliskylässä, Vuosaaressa, Villingissä ja Kallahdessa. Maanomistajien toiveesta Laajasalon kanavaa alettiin rakentaa vuonna 1873, ja se valmistui seuraavana vuonna. Ensimmäiset kesähuvilat rakennettiin Herttoniemeen jo 1880-luvun alussa.
Kulosaaren huvilayhteiskuntaa alettiin toteuttaa vuodesta 1907 eteenpäin, ja sen luomisessa olivat mukana muun muassa Lars Sonck ja Armas Lindgren. Nykyään Wihuri Oy:n pääkonttori sijaitsee Lars Sonckin suunnittelemassa rantahotellissa. Raitiotie tuli Kulosaareen vuonna 1911, ja raitiovaunut kuljetettiin saareen aluksi lautalla. Vuonna 1919 saaresta rakennettiin ensimmäinen puusilta, jota käytettiin vielä 1950-luvullakin. Vuoden 1946 Helsinkiin liittämisen jälkeen Kulosaaresta purettiin paljon huviloita kerrostalojen tieltä ja saaren läpi rakennettiin Itäväylä.
Itä-Helsinki koostuu nykyään vuoden 1946 alueliitoksessa Helsingin kaupunkiin liitetyistä Kulosaaren kunnasta ja Helsingin maalaiskunnan alueista. Vuosaari liitettiin Itäiseen suurpiiriin vuonna 1966 ja Östersundomista tuli osa Itä-Helsinkiä vuonna 2009. 1950-luvun alussa alueella oli lähinnä vanhoja huvilayhteisöjä kuten Kulosaari, Tammisalo ja Vuosaari. Ensimmäiset kerrostalot rakennettiin 1950-luvulla Herttoniemeen, Roihuvuoreen ja Puotilaan. Samoihin aikoihin alueelle rakennettiin joitakin omakotialueita, kuten Marjaniemi, Tammisalo ja Vartioharju. 1960-luvulla Itä-Helsinkiin rakennettiin Myllypuron, Puotinharjun, Kontulan, Mellunmäen, Laajasalon ja Vuosaaren elementtilähiöt helpottamaan asuntopulaa ja nostamaan asumisen tasoa. Vuonna 1982 Helsingin metron liikenteen alkaminen nopeutti tukkoisen Itäväylän takana asuneiden matka-aikoja oleellisesti ja alueet, jotka olivat ”puolivälissä Sipoon kirkolle” muuttuivat osaksi pääkaupunkiseutua. Vuonna 1984 Itäkeskukseen avattiin kauppakeskus Itis, mikä korosti Itäkeskuksen asemaa Itä-Helsingin tärkeimpänä aluekeskuksena. 1990-luvulla valmistuivat Kivikon, Meri-Rastilan ja Kallahden asuinalueet, 2000-luvulla Herttoniemenrannan ja Aurinkolahden asuinalueet.