stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan taide
Goottilainen tyyli > Kuvataide

Katedraalien lasimaalauksista tuli tärkeä osa gotiikan kuvailmaisua ja ne vaikuttivat voimakkaasti miniatyyrimaalaukseen, jonka keskus syntyi Pariisin yliopistoon Latinalaiskortteli. Kun munkit olivat aikaisemmin varustaneet kirjoja kokosivun kuvilla, sovelsivat nyt maallikot medaljonkeja niin, että kuvitus ja teksti muodostivat yhtenäisen sommitelman. Usein sommitelma ympäröitiin erilaisilla ornamenteilla ja kiekurakuvioilla. Toisin sanoen vaikutelma oli sama kuin rikkaasti koristelluissa katedraaleissa. Tunnettuja teoksia ovat esimerkiksi Jean Pucellen Brévière de Belleville, noin 1320 ja Limbourg-veljesten tuntien kirja Les Très Riches Heures du Duc de Berry 1300-luvun lopulta. Vuosisadan vaihteen seudulla keskiajalle tyypilliset tyylitellyt kuvat muuttuivat vähitellen merkittävästi realistisempaan suuntaan. Paul, Jean ja Hermann de Limbourgin kuvausta ranskalaisesta helmikuusta on kutsuttu taidehistorian ensimmäiseksi talvikuvaksi.
Ranskalainen maalaustaide sai vahvoja italialaisia vaikutteita, kun renessanssitaiteilija Simone Martini työskenteli paavin hovissa Avignonissa 1300-luvun puolivälissä. Hänen seuraajiaan on tapana kutsua Avignonin koulukunnaksi, École d’Avignon. Burgundissa taas vaikutti flaamilainen maalaustaide realistisempaan suuntaan, ”École fanco-flamande”, esimerkkinä Jean Malouel. Erilaisten erityisiä ranskalaisia piirteitä osoittaneiden sekatyylien esikulkijoina voidaan mainita esimerkiksi Moulinsin mestari ja Jean Fouquet. Heidän yhdistelmänsä realistisesta ja psykologisesta kuvauksesta muodosti pohjan selkeästi ranskalaiselle taiteelle seuraavina vuosisatoina.
.
Pariisissa työskenteli myös seinätekstiilien tekijöitä, kuten Nicolas Bataille. He tuottivat mahdollisesti edelleen ylittämättömiä huonetiloihin sovitettuja tekstiilisarjoja, joiden pituus saattoi olla 150 metriä.
Renessanssi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jean Clouet  François Clouet  Pierre Lescot  |  Philibert Delorme  Jean Goujon  |  Antoine Caron  Salomon de Brosse  |
Manierismi

Tähän kauteen viitataan Ranskassa nimityksellä Fontainebleau-koulukunta. Sillä tarkoitetaan kahta myöhäisrenessanssin maalaustaiteen kautta. Niistä ensimmäinen ja merkittävämpi oli 1530–1560 ja jälkimmäinen noin 1590–1610. Manierismin tunnusmerkkejä ovat korostettu tyylittely ja taiteilijan omaa taituruuden ja sivistyksen esilletuominen.
Barokki > Arkkitehtuuri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Louis Levau  Jacques Lemercier  |  François Mansart  Claude Perrault  |  André Le Nôtre  Jules Hardouin-Mansart  |
Barokki > Kuvataide

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Germain Pilon  Simon Vouet  Georges de la Tour  |  Nicolas Poussin  Claude Lorrain  |  Charles Le Brun  Philippe de Champaigne  |
Rokokoo > Arkkitehtuuri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Denis Diderot  Jacques-Ange Gabriel  |  Germain Boffrand  Jean Lepautre  |  Jean Bérain  Juste-Aurèle Meissonnier  |
Rokokoo > Kuvataide

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Étienne-Maurice Falconet  Edme Bouchardon  Philippe Bouchardon  Antoine Watteau  |  François Boucher  Jean-Honoré Fragonard  Maurice Quentin de La Tour  |  Jean-Baptiste Chardin  Jean-Baptiste Greuze  Joseph Vernet  Hubert Robert  |
Klassismi

| --- | --- |
 Jacques-Louis David  Jacques Germain Soufflot  Étienne Louis Boullée :  Claude Nicolas Ledoux  Charles Percier  Pierre François Léonard Fontaine  Henri Labrouste
1800-luku

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  François Rude  Georges-Eugène Haussmann  Eugène Viollet-le-Duc  Jean-Baptiste Carpeaux  Auguste Rodin  Charles Garnier  Jean Dominique Ingres  Eugène Delacroix  |  Alexandre-Gabriel Decamps  Camille Corot  Gustave Courbet  Jean-Honoré Fragonard  Édouard Manet  Claude Monet  Pierre-Auguste Renoir  Alfred Sisley  |  Camille Pissarro  Georges Seurat  Pierre Bonnard  Edgar Degas  Henri de Toulouse-Lautrec  Paul Gauguin  Gustave Eiffel  Paul Cézanne  |
1900-luku

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Auguste Perret  Charles Édouard Jeanneret eli "Le Corbusier"  Henri Matisse  Pablo Picasso  Fernand Léger  Robert Delaunay  Georges Braque  |  Henri Laurens  André Derain  Maurice Estève  Jean Fautrier  Jean Dubuffet  Germaine Richier  Niki de Saint Phalle  |  Yves Tanguy  Yves Klein  Martial Raysse  Joan Miró  Marc Chagall  Henri Rousseau  |
Nykytaide

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Akvedukti Pont du Gard lähellä Nîmes’n kaupunkia.
Unsiaalikirjoitusta noin vuodelta 600. Sanavälejä ei ole merkitty. Ainoana koristeluna koristeelliset alkukirjaimet punaisella, vihreällä ja keltaisella. Regulae, Bibliotheque Municipale, Troyes.
Liturginen teksti on kirjoitettu karolingisella minuskelilla.
Saint Étienne -luostarikirkon kuori, Caen
Notre-Dame-la-Grande, Poitiers. Länsifasadissa runsas veistoskoristelu.
Ambulatorium kiertää kuoria
Romaanista tyyliä edustavan luostarikirkon keskilaivan holvi on koristettu vain muutamalla maavärillä tehdyin maalauksin. Abbaye de Saint-Savin-sur-Gartempe, Vienne.
Luostarikirkon eteläinen sisäänkäynti on koristettu erityisen eloisilla korkokuvilla, Saint Pierre, Moissac.
Tympanon on romaanisen taiteen mestariteos, Basilique Sainte-Marie-Madeleine, Vézelay.
Reimsin katedraali on goottilaisen arkkitehtuurin keskeinen luomus Ranskassa.
Sainte-Chapelle -kappelin kuori on rakenteiltaan hyvin kevyt.
"Helmikuu" Paul, Jean ja Hermann de Limbourgin kuvittamassa kalenterissa Les Très Riches Heures du Duc de Berry.
Nicolas Bataillen kutomon valmistamia seinätekstiilejä on säilynyt Angers’n linnassa. Alun perin 90-osaisen sarjan aiheena on Apokalypsi, josta nimi Tapisserie de l’apocalypse
Nicolas Poussin, Et in Arkadia Ego
Käännös suomeksi
Sierra Leone Independence Movement

Sierra Leone Independence Movement (SLIM) oli sierraleonelainen poliittinen puolue, joka perustettiin vuonna 1957. Puoluetta johti Edward Wilmot Blyden III (Edward Wilmot Blydenin pojanpoika).
SLIM liitettiin syyskuussa 1958 Kono Progressive Movement -puolueeseen, jolloin ne yhdessä muodostivat Sierra Leone Progressive Independence Movement -puolueen.
STIB

STIB (myös MIVB) on yhtiö, joka vastaa Belgian pääkaupungin Brysselin metro-, raitiovaunu- ja linja-autoliikenteestä. Se on alansa suurin toimia Belgiassa ja toimii 19 kunnan alueella Brysselin pääkaupunkiseudulla. Yhtiöllä on neljä metrolinjaa, 18 raitiovaunulinjaa, 50 bussilinjaa ja 11 yöbussilinjaa.
STIB on lyhenne ranskan kielen sanoista Société des Transports Intercommunaux de Bruxelles. Yhtiön hollanninkielinen nimi on De Maatschappij voor het Intercommunaal Vervoer te Brussel, jota vastaa lyhenne MIVB.
Aiheesta muualla

Yhtiön www-sivut ranskaksi hollanniksi englanniksi
Serranochromis angusticeps

| Serranochromis angusticeps |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Alaheimo::  Afrikankirjoahvenet Pseudocrenilabrinae
Suku::  Serranochromis
Laji::  angusticeps
Kaksiosainen nimi
 Serranochromis angusticeps  (Boulenger, 1907) 
Katso myös
   Serranochromis angusticeps Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Serranochromis angusticeps on keskisen ja eteläisen Afrikan joissa ja järvissä elävä kirjoahven.
Ulkonäkö ja koko

Serranochromis angusticeps -lajin vartalo on voimakkaasti sivuilta litistynyt. Sillä on suuri suu, ja se on 40–55 asteen kulmassa. Suussa on suhteellisin pieniä ja kartiomaisia hampaita. Molempien sukupuolten päässä ja vartalossa on punaisia täpliä. Täysikasvuisten koiraiden pää on kirkkaan keltainen. Pyrstö- ja selkäevä ovat sini-harmaita, ja niissä on tummanruskeita täpliä. Peräevä on kellertävä.
Levinneisyysalue ja elinympäristö

Serranochromis angusticeps -lajia tavataan Kongosta, Namibiaan ja Botswanaan. Sitä tiedetään elävän keskisessä Afrikassa Luapula- ja Lufirajoissa sekä eteläisessä Afrikassa Sambesi-, Cunene-, Okavango- ja Kafuejoista.
Sidney Griller

Sidney Aaron Griller CBE (10. tammikuuta 1911 Lontoo – 20. marraskuuta 1993 Lontoo) oli brittiläinen viulisti.
Elämä ja ura > Varhaiset vuodet ja työ omassa kvartetissa

Griller syntyi juutalaismaahanmuuttajaperheeseen, ja isä osti hänelle ensimmäisen viulun. 13-vuotiaana Griller pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin, jossa häntä opettivat Hans Wessley ja Editha Knocker. Eniten musiikilliseen kehitykseen vaikutti kuitenkin alttoviulisti Lionel Tertis, joka valmensi vuonna 1928 perustettua Sidney Griller -kvartettia, jota Griller johti vuoteen 1963. Kvartetti sai kannustusta muiden muassa Myra Hessiltä ja Harriet Cohenilta. Vaikutusvaltaisia tukijoita olivat myös Robert Mayer, Samuel Courtauld ja J. B. Priestley. Vuonna 1931 kvartetti oli jo saavuttanut mainetta Euroopan tasolla, mutta suureksi läpimurroksi osoittautui tammikuun 1939 menestyksekäs New Yorkin kaupungintalossa pidetty esitys, jota seurasi sopimuksen solmiminen NBC:n kanssa.
Kvartetin ohjelmiston juuret olivat klassikkoteoksissa, mutta kvartetti antoi näkyvyyttä myös kasvavalle määrälle uusia teoksia. Se soitti muiden muassa Arnold Baxin, Arthur Blissin, Arnold Cooken, Gordon Jacobin, John Blackwood McEwenin, Darius Milhaud'n, Roger Sessionsin, Alan Rawsthornen, Arnold Schönbergin, Vaughan Williamsin ja Ernest Blochin teoksia. Vuosina 1940–1945 Griller palveli Royal Air Forcessa. Sen sisäisenä erikoisyksikkönä kvartetti kuitenkin piti yli kaksisataa vuosittaista konserttia. Vuonna 1949 Grillerin kvartertti sai Kalifornian yliopiston (Berkeley) residenssin. Kvartetin yhteistyökumppaneihin kuuluivat Pablo Casals, William Primrose, Clifford Curzon, Howard Ferguson, Louis Kentner, Hephzibah Menuhin, Frederick Thurston, Reginald Kell, Léon Goossens ja Dennis Brain.
Elämä ja ura > Kvartetin hajoaminen ja myöhempi ura

Griller sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentajan arvon vuonna 1951. Hänen kvartettinsa hajosi vuonna 1963. Hän palasi Lontooseen ja oli vierailevana professorina Dublinissa. Tämän jälkeen Royal Academy of Music kutsui hänet opettamaan kamarimusiikkia. Hänen opetustyönsä tuki useiden uusien kvartettien syntyä. Vuonna 1981 Yorkin yliopisto myönsi Grillerille kunniatohtorin arvon. Griller piti säännöllisiä kamarimusiikkitunteja myös Yehudi Menuhin Schoolissa. Hän jäi vuonna 1986 eläkkeelle Royal Academy of Musicissa, mutta tämän jälkeenkin muun muassa edusti maataan kansainvälisten kilpailujen tuomaristoissa ja piti mestarikursseja Manchesterin Royal Northern College of Musicissa.
Grillerin puoliso 1930-luvun alusta oli Honor Linton. Pariskunnalle syntyivät poika ja tytär.
Samarran kulttuuri

Kivi-kuparikauden Mesopotamian kulttuurialueita.
Samarran kulttuuri oli Pohjois-Mesopotamiassa kivi-kuparikaudella suuria kasteluviljelykyliä rakentanut kulttuuri n 5500–4800.
Kylissä oli pieniä temppeleitä. Sinetit viittaavat omistukseen. Kulttuuri tunnetaan myös savisista äitijumalatarpatsaistaan. Lännempänä oli samaan aikaan Halaf-kulttuuri. Kulttuurin jälkeen tuli etelässä Ubaidin kulttuuri.
Halaf ja Samarra

Samarra-kulttuuri joka luultavasti kehittyi Hassunasta Pohjois-Irakissa, alkoi levitä Mesopotamian alueille, missä viljelyyn saatava vesi otettiin joista. Samarra-kulttuurin loppupuolella oli rakennettu temppeleitä ja linnoitettuja kyliä.
Keski-Babyloniassa sijaitsi noin 6000—5000 eaa. Tell As Sawwanin kylä, jossa oli muutama sata asukasta. Kylä liitetään ns. Samarra-kauteen, joka aloitti sivilisaatiokehityksen alueella.
Pohjoisessa idässä Samarra (5700–4900 radiohiilivuotta eaa., 6650 BC–5800 kalenterivuotta eaa.) ja lännessä Halaf (6000-5000/5500-4700) -nimiset kulttuurit Pohjois-Mesopotamiassa sekä Syyriassa ja Anatoliassa levisivät kuiville alangoille, joilla kyettiin viljelemään maata. Kyliä oli näköetäisyydellä toisistaan. Hautauksia tehtiin talojen alle. Oli jo havaittavissa alkavaa yhteiskunnallista eriarvoistumista. Keinokastelu tunnettiin Samarra-kaudella. Se mahdollisti asumisen siirtymisen tulvatasangoille.
Tältä ajalta ovat peräisin ns. tholos-haudat, joissa on kupu ja siihen johtava käytävä, sekä tauf- ja pise-tyyppiset rakennukset.
Aikajako

Varhainen Samarra-kausi 5600–5400 radiohiilivuotta eaa.
Keskinen Samarra-kausi 5400–5000 radiohiilivuotta eaa.
Myöhäinen Samarra-kausi 5000–4800 radiohiilivuotta eaa.
Samarran kulttuurin keramiikkaa.
Lähi-idän keraamisia neolittisia ja kuparikautisia löytöpaikkoja kartalla. Klikkaa hiiren vasemmalla painikkeella kartta suuremmaksi.
Ryan Strome

| Ryan Strome |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1993 (ikä 31) Mississauga, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  Anaheim Ducks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  18
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  New York Islanders   Edmonton Oilers   New York Rangers
NHL-varaus:  5. varaus, 2011 New York Islanders
KHL-varaus:  111. varaus, 2011 Amur Habarovsk
Ryan Strome (s. 11. heinäkuuta 1993 Mississauga, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL-liigan Anaheim Ducksia. Strome on New York Islandersin varaus vuodelta 2011.
Ura

Strome pelasi vuosina 2009–2013 OHL-junioriliigan Barrie Coltsissa ja Niagara IceDogsissa. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2012–2013 hän toimi myös IceDogsin kapteenina. Huhtikuussa 2013 Strome siirtyi NHL-seura New York Islandersin organisaatioon.
Marraskuussa 2020 Strome teki Rangersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä yhdeksän miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Russ Grimm

| Russ Grimm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1959 (ikä 65) Scottdale, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pelipaikka:  hyökkäyksen linjamies
Pelinumero:  68
Pelaajaura
Seurat:  Washington Redskins (NFL)
NFL-varaus:  69. varaus, 1981 Washington Redskins
Pääsarjaura:  1981–1991
Hall of Fame:  2010
Russell Scott ”Russ” Grimm (s. 2. toukokuuta 1959 Scottdale, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja ja entinen ammattilaispelaaja. Hän pelasi hyökkäyksen linjamiehenä, pääasiassa vasemman puolen sisempänä linjamiehenä. Hän pelasi koko ammattilaisuransa Washington Redskinsissä ja voitti sen aikana kolme Super Bowlia. Pelaajauransa jälkeen Grimm on valmentanut Redskinsiä, Pittsburgh Steelersiä ja Arizona Cardinalsia.
Ura > Pelaajana

Ennen ammattilaisuraansa Grimm pelasi kaudet 1977–1980 Pittsburghin yliopiston amerikkalaisen jalkapallon joukkueessa. Hän aloitti yliopistouransa tukimiehenä, mutta hänet siirrettiin myöhemmin sentteriksi. Washington Redskins varasi hänet NFL:ään numerolla 69 vuoden 1981 NFL:n varaustilaisuuden kolmannella kierroksella, ja hän vakiinnutti paikkansa seuran aloituskokoonpanossa jo tulokaskaudellaan, kaudella 1981, jolla hänestä tehtiin hyökkäyksen sisempi linjamies. Hän oli yksi Redskinsin tunnetun, lempinimen The Hogs (suom. karjut) saaneen hyökkäyslinjan alkuperäisistä jäsenistä muun muassa ulompien linjamiesten Joe Jacobyn ja George Starken sekä oikean puolen sisemmän linjamiehen Mark Mayn kanssa.
Grimm pelasi Redskinsissä lopulta koko ammattilaisuransa, ja oli tärkeässä roolissa seuransa menestyksessä etenkin uransa alkupuoliskolla. Hän oli voittamassa pelaajana kolmea Super Bowlin mestaruutta, kausina 1982 (Super Bowl XVII), 1987 (Super Bowl XXII) ja 1991 (Super Bowl XXVI), ja pelasi myös kauden 1983 Super Bowlissa (Super Bowl XVIII), jonka Redskins hävisi. Hänet valittiin neljästi peräkkäin, kausina 1983–1986, NFL:n tähdistöotteluun eli Pro Bowliin, ja hänet nimettiin myös monen eri tahon omiin NFL:n tähdistökentällisiin, muun muassa Associated Pressin (AP) ensimmäiseen tähdistökentälliseen kausina 1983–1985 ja toiseen tähdistökentälliseen kaudella 1986 sekä Pro Football Writers Associationin (PFWA) ensimmäiseen tähdistökentälliseen kausina 1983–1986. Grimmin pelaajauran jälkimmäistä puoliskoa haittasivat loukkaantumiset. Kausina 1987, jolla hän aloitti sentterinä, ja 1988 hän oli sivussa suurimman osan otteluista polvivammojen vuoksi. Viimeisellä runkosarjakaudellaan, kaudella 1991, hän pelasi Redskinsin kaikissa 16:ssa ottelussa, mutta oli aloituskokoonpanossa niistä vain yhdessä.
Grimm pelasi 11 kautta kestäneellä NFL-urallaan 140 runkosarjaottelua, joista 114 aloituskokoonpanossa. Hän lopetti pelaajauransa kauden 1991, Buffalo Billsiä vastaan pelatun voittoisan Super Bowl XXVI:n jälkeen. Hänet nimettiin vuonna 1990 NFL:n 1980-luvun tähdistökentälliseen ja vuonna 2010, 18 vuotta pelaajauransa päättymisen jälkeen, Pro Football Hall of Famen jäseneksi. Hänet on nimetty myös Washington Redskinsin Ring of Fameen.
Ura > Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Grimm on toiminut amerikkalaisen jalkapallon valmentajana. Hän toimi kausina 1992–2000 Washington Redskinsin apuvalmentajana, ensimmäiset viisi kautta sisempien laitahyökkääjien valmentajana ja seuraavat neljä hyökkäyslinjan valmentajana, ja kausina 2001–2006 Pittsburgh Steelersin apuvalmentajana, vastuualueenaan joukkueen hyökkäyslinja. Hän toimi myös kolme kautta, kaudet 2004–2006, Steelersin apulaispäävalmentajana ja oli voittamassa kaudella 2005 ensimmäistä Super Bowliaan valmentajana (Super Bowl XL). Kaudesta 2007 alkaen hän on toiminut Arizona Cardinalsin apulaispäävalmentajana ja hyökkäyslinjan valmentajana sekä kaudesta 2009 alkaen myös joukkueen juoksupelin koordinaattorina. Vuonna 2016 Grimm siirtyi Tennessee Titansin hyökkäyksen linjan valmentajaksi. Tammikuussa 2018 Grimm ilmoitti jäävänsä eläkkeelle.
Yksityiselämä

Grimmillä on neljä lasta, pojat Chad, Cody ja Dylan sekä tytär Devin. Heistä kaksi viimeksi mainittua ovat kaksosia. Chad Grimm on toiminut kaudesta 2009 alkaen Arizona Cardinalsin apuvalmentajana ja Cody Grimm on pelannut kaudesta 2010 alkaen takapuolustajana NFL:n Tampa Bay Buccaneersissa.
Sledgehammer (salibandyseura)

Sledgehammer (lyh. Sledge) on hankolainen salibandyseura. Seura perustettiin 1993 ja toiminta loppui kauteen 2006-2007.
Parhaimmillaan naisten edustusjoukkue oli karsimassa liigaan ja miesten joukkue II-divisioonassa.
Miesten edustusjoukkueen sarjasijoitukset

| Kausi | Sarjataso | Sijoitus | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993-94 | IV-divisioona  | - | - | - |
| 1994-95 | IV-divisioona  | - | - | - |
| 1995-96 | IV-divisioona  | - | - | - |
| 1996-97 | IV-divisioona  | 3 | - | - |
| 1997-98 | III-divisioon  | 2 | - | - |
| 1998-99 | III-divisioon  | - | - | - |
| 1999-00 | II-divisioona  | - | - | - |
| 2000-01 | III-divisioona  | 6 | - | - |
| 2001-02 | III-divisioon  | - | - | - |
| 2002-03 | III-divisioon  | - | - | - |
| 2003-04 | III-divisioon  | 10 | 63-88 | 8 |
| 2004-05 | IV-divisioona  | 6 | 59-82 | 17 |
| 2005-06 | IV-divisioona  | 7 | 103-36 | 32 |
| 2006-07 | IV-divisioona  | - | - | - |
Serra do Mar

Serra do Marin huippuja lähellä Teresópolista.
Serra do Mar [ˈsɛʁɐ du ˈmaɾ] on 1 500 km pitkä vuoristojen ja jyrkänteiden ketju Kaakkois-Brasiliassa. Brasilian rannikkoa myötäilevä jyrkänne ulottuu yhteensä 2 600 kilometriä Rio Grande do Sulin osavaltiosta etelässä Bahian osavaltioon pohjoisessa, mutta vain sen eteläisintä osaa kutsutaan nimellä Serra do Mar.
Maantiede

Serra do Mar seuraa Atlantin Valtameren rannikkoa Espírito Santon osavaltiosta Santa Catarinan eteläosaan. Joissakin lähteissä siihen sisällytetään myös Serra Geral, jolloin alue ulottuisi myös Rio Grande do Sulin koillisosaan.
Jyrkänne muodostaa rajan lähellä merenpinnan tasoa olevan rantavyöhykkeen ja sisämaan ylängön (planalto) välille. Ylängon keskimääräinen korkeus on 5 00–1 300 metriä.
Luonnonsuojelu

Kun eurooppalaiset saapuivat Brasiliaan 1500-luvulla, Serra do Marilla oli rikas ja erittäin monipuolinen ekosysteemi, joka koostui pääasiassa rehevästä trooppisesta sademetsästä, nimeltään Mata Atlântica. Kaupungistumisen ja hakkuiden takia suurin osa metsää on tuhoutunut. Jäljellä olevat metsäpirstaleet ovat lähes yksinomaan merelle päin suuntautuvilla jyrkänteillä ja jyrkillä rinteillä.
Joukko erilaisia suojelualueita on nyt perustettu suojelemaan Mata Atlanticaa ja sen biologista perintöä, mutta happosateet, saastuminen, salametsästäjät, salahakkuut, metsäpalot ja kasvavavt kaupunkien alueet ja maatilat aiheuttavat aktiivisesti tuhoja, erityisesti kaupunkeja ympäröivillä alueilla. Useat suuret metropolit, kuten Vale do Itajaí, Curitiba, Sao Paulo ja Rio de Janeiro, ovat lähellä Serra do Maria.
Sademetsien tuhottujen elinympäristöjen elvyttäminen ja biologisen monimuotoisuuden palauttaminen metsittämällä on tunnetusti erittäin vaikeaa.
Serra do Marin alueella Paranán ja São Paulon osavaltioissa olevat 25 luonnonsuojelualuetta, yhteispinta-alaltaan lähes 470 000 hehtaaria, on nimetty Unescon maailmaperintökohteeksi vuonna 1999. Alueen lajisto on erittäin monimuotoista, ja siellä elää monia harvinaisia ja kotoperäisiä lajeja. Paikoin on laskettu 450 puulajia hehtaarilta. Alueella on 120 nisäkäslajia, niiden joukossa jaguaari ja monia apinalajeja sekä 350 lintulajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serra do Mar Wikimedia Commonsissa
Kartta suojelualueista Protected Planet
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Serra do Mar
Käännös suomeksi
Smolenskajan metroasema (Arbatsko-Pokrovskaja)

| Smolenskaja (Смоленская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Arbatsko-Pokrovskaja
Sijainti:  55.7474°N, 37.5823°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  5. huhtikuuta 1953
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Smolenskaja (ven. Смоленская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 5. huhtikuuta 1953.
Asema oli suljettuna 22. helmikuuta 2020 — 9. heinäkuuta 2021 liukuportaiden uusimisen vuoksi.
Sammakkolammi (Nuutajärvi)

| Sammakkolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Urjala
Koordinaatit:  61°01′02″N, 23°22′10″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Punkalaitumenjoen valuma-alue (35.94)
Laskujoki:  Sammakkolamminoja 
Järvinumero:  35.948.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  109,1 m 
Rantaviiva:  1,723 km 
Pinta-ala:  0,20381 km² 
 fiSammakkolammi 
Sammakkolammi on Pirkanmaalla Urjalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Punkalaitumenjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Soikion muotoisen järven pinta-ala on 20,4 hehtaaria ja sen halkaisija on 450 metriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 4,5 kilometriä pitkä Sammakkolamminoja, joka Myllyojaksi muuttuen yhtyy Jalasjokeen Humppilan Venäjän pohjoispuolella.
Järven rantaviiva on 1,7 kilometriä pitkä ja rannan ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta järven ranta rajautuu suohon ja pellonreunaan. Järvi on alkanut kasvaa umpeen.
Luonto

Järvi on nykyään luonnonsuojelualueen sisällä.
Sammakkolammi (Tampere)

| Sammakkolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°37′52″N, 23°59′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Pulesjärveen 
Järvinumero:  35.318.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,7 m  
Rantaviiva:  0,677 km  
Pinta-ala:  0,853 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSammakkolammi 
Sammakkolammi  on Pirkanmaalla Tampereella Pohtolan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 0,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Pulesjärven valuma-alueeseen (35.318) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,7 metriä mpy.