stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierre-Alexis Pessonneaux

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pierre-Alexis Pessonneaux vuonna 2010  |  Pierre-Alexis Pessonneaux vuonna 2010  |  Pierre-Alexis Pessonneaux vuonna 2010  |  |
Maa:  Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | 4×100 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 2010 | 4×100 m |  |
|  Pronssia | Helsinki 2012 | 4×100 m |  |
| Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  | Välimeren kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pescara 2009 | 4×100 m |  |
Pierre-Alexis Pessonneaux (s. 25. marraskuuta 1987 Belley) on ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. 180-senttinen ja 66-kiloinen Pessonneaux on erikoistunut 200 metrille. Hän edustaa AS Aix-les-Bainsia. Suurimmat saavutuksensa Pessonneaux on saavuttanut viestijuoksusta.
Pessonneaux sijoittui neljänneksi 4×100 metrin viestissä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Toiseksi sijoittuneen Yhdysvaltain joukkueen Tyson Gay kuitenkin kärähti dopingista ja Ranska nousi kolmanneksi. Pessonneaux sai mitalinsa vasta heinäkuussa 2015. EM-kilpailuista Pessonneaux on saavuttanut pikaviestikultaa vuodelta 2010 Barcelonasta ja pronssia vuodelta 2012 Helsingistä. Vuonna 2009 hän saavutti hopeaa Välimeren kilpailuista Pescarasta, niin ikään pikaviestistä.
Ennätykset

Ulkoradoilla
200 metriä: 20,61 (Geneve 2015)
Sisäradoilla
200 metriä: 20,87 (Aubière 2015)
Pedro Morales

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pedro Andrés Morales Flores
Syntymäaika: 25. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Hualpén, Chile
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Seura
Seura: Vancouver Whitecaps
Pelinumero: 77
Junioriseurat
: Huachipato
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2004–2007 | Huachipato | 88 | (15) |
| 2007–2008 | Universidad Chile | 40 | (15) |
| 2008–2013 | Dinamo Zagreb | 60 | (24) |
| 2012 | → Universidad Chile (laina) | 17 | (1) |
| 2013 | → Málaga (laina) | 7 | (3) |
| 2013–2014 | Málaga | 15 | (1) |
| 2014– | Vancouver Whitecaps | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2007– | Chile | 14 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. kesäkuuta 2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. helmikuuta 2013.
Pedro Andrés Morales Flores (s. 25. toukokuuta 1985 Hualpén, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän edustaa kanadalaista Vancouver Whitecapsia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Morales siirtyi vuonna 2007 kasvattajaseurastaan Club Deportivo Huachipatosta Universidad de Chileen. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa kesällä 2007 hieman ennen kevätkauden (Clausura) alkua. Hän teki kevätkauden aikana yhteensä 13 maalia ja oli näin sarjan toiseksi paras maalintekijä.
11. kesäkuuta 2008 Morales teki viisivuotisen sopimuksen kroatialaisen Dinamo Zagrebin kanssa. Hän sai toisella kaudellaan lisää vastuuta ja nousi joukkueen avauskokoonpanoon.
Tammikuussa 2013 hän siirtyi loppukauden kestävällä lainasopimuksella espanjalaisseura Málagaan.
Aiheesta muualla

Pedro Moralesin tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Pedro Nunes (moottoriurheilija)

Pedro Henrique Nunes (s. 22. elokuuta 1988 São Paulo) on brasilialainen moottoriurheilija.
Ura

Hän on kilpaillut Brasilian Formula Renault ja Formula 3 Sudamericana sarjoissa vuosina 2006-08. Hän sijoittui toiseksi F3 Sud sarjassa vuonna 2008. Vuonna 2009 Nunes kilpaili Formula 3 Euroseries sarjassa Manor-tallissa. Hän ajoi myös yksittäisiä kilpailuja Britannian F3 ja Masters of F3 sarjoissa. Vuonna 2010 Nunes kilpaili GP3-sarjassa ART-tallissa. Hän saavutti kauden aikana neljä pistettä. Nunes jatkoi sarjassa kaudella 2011. Hän ei saavuttanut pisteitä. Hänen tilallaan ajoi Belgian kilpailusta lähtien Richie Stanaway.
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | ART Grand Prix | ESPFEA 12 | ESPSPR 6 | TURFEA Kesk. | TURSPR 19 | EURFEA 15 | EURSPR 11 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 20 | GERFEA 14 | GERSPR 6 | HUNFEA 19 | HUNSPR Kesk. | BELFEA 7 | BELSPR 19 | ITAFEA 24 | ITASPR Kesk. | 4 | 24. |
| 2011 | Lotus ART | TURFEA 22 | TURSPR 26† | ESPFEA 25 | ESPSPR 26† | EURFEA Kesk. | EURSPR 15 | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 17 | GERFEA 23 | GERSPR Kesk. | HUNFEA 18 | HUNSPR 14 | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | 0 | 32. |
Ruutanajärvi (Kangasala)

| Ruutanajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala
Koordinaatit:  61°31′52″N, 24°00′40″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (35.73)
Laskujoki:  oja Vesijärveen 
Järvinumero:  35.731.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121 m  
Rantaviiva:  0,732 km  
Pinta-ala:  2,071 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRuutanajärvi 
Ruutanajärvi  on Pirkanmaalla Kangasalla Ruutanassa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Ruutaman asuinalueen pohjoispuolella loivassa notkossa, joka on hieman soistunut. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä ja se on metsämaata. Vaikka lampi sijaitsee asuinalueen reunalla, ei aivan rannoilla ole rakennuksia. Asuinalueen läpi kulkee yhdystie 3400 ja Tampere-Haapamäki-rautatie ohittaa 100 metrin etäisyydellä sen itäpuolelta. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Vesijärven valuma-alueella (35.73), jonka Vesijärven lähialueeseen se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 121,0 metriä mpy. Siihen on johdettu lännestä lyhyt suo-oja ja sen laskuoja lähtee vastarannasta kohti itää. Se laskee Vesijärven Saappanpohjaan kahden kilometrin päässä Ranssilassa.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven paikka on liian idässä ja se on siinä autio ja nimetön. Lammen kautta kulkee metsäpolku Onkijärven länsipuolilla oleville niityille.
Vuoden 1954 peruskartassa rautatiellä oli lammen kohdalla Ruutanan seisake ja sen ympärillä sijaitsi Lokomon omakotialue, jonka rakentaminen oli vielä kesken. Järven rantaan rakennettiin 1960-luvulla kaksi tietä ja rannassa tehtiin laiturit. Niitä ei ole enää merkitty nykykarttoihin.
Philip Bosco

Philip Michael Bosco (26. syyskuuta 1930 – 3. joulukuuta 2018) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
New Jerseyssä syntynyt Bosco opiskeli St. Peter's Preparatory Schoolissa ja Washington DC:n Katolisessa yliopistossa. Hänen vanhempansa olivat Margaret Raymond ja Philip Lupo Bosco. Hän meni 2. tammikuuta 1957 naimisiin Nancy Ann Dunklen kanssa. Parille syntyi seitsemän lasta: Jenny, Diane, Philip, Chris, John, Lisa ja Celia.
Bosco aloitti uransa Broadway-teatterissa. Teatterin ulkopuolella hänellä oli useita rooleja, muun muassa televisiosarjassa Kova laki. Hänet palkittiin Emmy- ja Tony-palkinnoilla.
Bosco esiintyi myös esimerkiksi elokuvissa Sanaton rakkaus (1986), Kylmää terästä (1989), Kuka sanoo tahdon (1997) ja Hitch – Lemmentohtori (2005).
Aiheesta muualla

Philip Bosco Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Petter Auvinen

Petter (Olofsson) Auvinen (1. toukokuuta 1822 Impilahti – 11. syyskuuta 1888 Impilahti) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Impilahtelainen Auvinen toimi kunnalliselämässä pitkään. Hän edusti Salmin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882. Auvinen oli säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen ja esitti valtiopäivillä muun muassa kaivannaiselinkeinon vapauttamista valtion verosta, mikä esitys tuli kuitenkin säädyn hylkäämäksi. Yhdessä muiden kanssa hän anoi oppikoulujen perustamista ja lahjoitusmaiden lunastusmaksujen huojentamista.
Pentti Y. Sipilä

Pentti Yrjänä Sipilä (27. helmikuuta 1925 Nilsiä – 24. tammikuuta 2002 Espoo) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Sipilän vanhemmat olivat kirkkoherra Hille Elias Sipilä ja Anni Sirelius-Siirala ja puoliso vuodesta 1947 Sirkka-Liisa Lappi-Seppälä. Sipilä kävi yhden luokan Kokkolan suomalaista yhteislyseota ja kolme luokkaa Sortavalan lyseota 1936–1939, tuli ylioppilaaksi ylioppilas Helsingin Suomalaisesta normaalilyseosta 1943 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1947 ja mainoshoitajaksi Myynti- ja mainoskoulusta 1958. Hän oli Sotainvalidien Veljesliiton aivoinvalidien asiamies ja vt. toimistopäällikkö 1945–1947, Enso-Gutzeitin ostopäällikön apulainen 1947–1949, myyntipäällikkö 1950–1952 ja menekinedistämis- ja mainospäällikkö 1953–1961.
Teknos-Maalit Oy:n kaupallinen johtaja ja johtokunnan jäsen Sipilä oli 1961–1969, Akkuteollisuus Oy:n toimitusjohtaja 1969–1973, Oy Schildt & Hallberg Ab:n, vuodesta 1975 Tikkurilan Väritehtaat Oy, toimitusjohtaja 1973–1985 ja Donald Macpherson Group Plc:n toimitusjohtaja 1984–1985 ja hallituksen puheenjohtaja 1984–1987. Sipilä toimi myös Enso-Gutzeit-lehden päätoimittajana ja Markkinointikoulun tuotesuunnittelun opettajana 1959–1967 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Sipilä oli reservin luutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1983 ja Mainonnan monitaho -palkinnon 1979. Taiteilija Fritz Jakobsson maalasi hänen muotokuvansa 1986.
Julkaisuja

Miten käytän mainostoimistoa: opaskirja mainospäällikölle, 1958
Pedro Mosquera

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pedro Mosquera Parada
Syntymäaika: 21. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: A Coruña, Espanja
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 184 senttimetriä
Paino: 77 kilogrammaa
Junioriseurat
    2000–2006: Santa María del Mar Galicia Gaiteira Real Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2006–2010 2010 2010–2014 2012–2013 | Real Madrid Castilla Real Madrid Getafe → Real Madrid Castilla | 98 (6) 1 (0) 39 (0) 58 (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. toukokuuta 2014.
Pedro Mosquera Parada (s. 21. huhtikuuta 1988 A Coruña, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Mosquera aloitti jalkapalloilun 7–8-vuotiaana ja pelasi koulunsa Santa María del Marin ja Galicia Gaiteiran juniorijoukkueissa ennen siirtymistään Real Madridiin 12-vuotiaana vuonna 2000. Hän pelasi nuoruudessaan myös rullaluistinhockeya.
Kaudella 2006–2007 Mosquera nousi Real Madridin reservijoukkueeseen Castillaan, jonka kapteenina hän myöhemmin myös toimi. Ensimmäisen ja ainoan esiintymisensä seuran edustusjoukkueessa hän teki Primera Divisiónin ottelussa Getafea vastaan 25. maaliskuuta 2010.
Kaudeksi 2010–2011 Mosquera siirtyi juuri Getafeen, jossa myös useat muut Real Madridin entiset juniorit ovat 2000-luvulla pelanneet. Hän teki seuran kanssa neljävuotisen sopimuksen, jonka kahden ensimmäisen vuoden aikana Real Madridilla on takaisinosto-oikeus.
Maajoukkueura

Mosquera on pelannut Espanjan alle 17- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.
Aiheesta muualla

Pedro Mosqueran esittely Getafen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Pernille Kaae Høier

Pernille Kaae Høier (s. 9. toukokuuta 1991 Hørsholm, Tanska) on tanskalainen näyttelijä, joka näytteli vuonna 2004 valmistuneessa televisiosarjassa Jeesus ja Josefine Josefinea.
Filmografia

Når mor kommer hjem (1998)
Jeesus ja Josefine (2003)
Skyggen i Sara (2004)
Oskar ja Josefine (2005)
Aiheesta muualla

Pernille Kaae Høier Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Den dansk film database – Pernille Kaae Høier
Pikkukäärmeenkieli

| Pikkukäärmeenkieli |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Psilotopsida
Lahko::  Ophioglossales
Heimo::  Käärmeenkielikasvit Ophioglossaceae
Suku::  Käärmeenkielet Ophioglossum
Laji::  azoricum
Kaksiosainen nimi
 Ophioglossum azoricum  C. Presl 
Katso myös
   Pikkukäärmeenkieli Wikispeciesissä   Pikkukäärmeenkieli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukäärmeenkieli (Ophioglossum azoricum) on käärmeenkielisaniaisiin kuuluva pieni saniaislaji.
Ulkonäkö

Pikkukäärmeenkieli kasvaa 1–6 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa paljon isokäärmeenkieltä (Ophioglossum vulgatum), johon verrattuna laji on pienikokoisempi ja samasta juurakosta kasvaa useampia lehtiä. Lehden leveä osa on väriltään vihreä, kiilatyvinen ja tylppäkärkinen. Lehtimäinen lehden osa on 1,5–2,3 cm pitkä. Pikkukäärmeenkielen tähkämäisessä itiöpesäkkeistössä on 6–14 pesäkeparia.
Levinneisyys

Pikkukäärmeenkieltä tavataan Atlantin pohjoisosan rannikolla ja saarilla, pohjoisimpana Islannissa kuumien lähteiden lähellä sekä Grönlannissa.
Petri Hakonen

| Petri Hakonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1990 (ikä 34)  Suomi
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  puolustaja
Seura:  Seinäjoen Peliveljet
Pelinumero:  50
Pituus:  186
Paino:  73
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 2009–2010 2010–2011 2011–2012 2012– | Happee Alligator Malans Classic SPV | 21 (5+6=11)   17 (12+8=20) 70 (23+22=45) | 21 (5+6=11)   17 (12+8=20) 70 (23+22=45) |
Maajoukkue
|  |  Suomi | 20 (5+5=10) | 20 (5+5=10) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Petri Hakonen (s. 24. huhtikuuta 1990) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hakonen edustaa Salibandyliigassa pelaavaa Seinäjoen Peliveljiä. Hän on saavuttanut SPV:n riveissä kaksi Suomen mestaruutta (2013, 2015) ja Champions Cupin hopean (2013).
Hakonen on edustanut pääsarjaurallaan myös Jyväskylän Happeeta, Tampereen Classicia ja Sveitsin liigan Alligator Malansia. Hän on pelannut Suomen salibandymaajoukkueessa 20 ottelua, joissa hän on tehnyt tehot 5+5=10.
Aiheesta muualla

Kansainvälisen salibandyliiton pelaajakortti (englanniksi)
Ruotsi kesäolympialaisissa 1896

Ateenan vuoden 1896 olympialaisiin osallistui yksi ruotsalaisurheilija, kun Henrik Sjöberg osallistui olympialaisten yleisurheiluun ja voimisteluun. Parhaiten hän menestyi korkeushypyssä, jossa hän sijoittui neljänneksi.
Pikkukynsimö

| Pikkukynsimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  crassifolia
Kaksiosainen nimi
 Draba crassifolia  Graham 
Katso myös
   Pikkukynsimö Wikispeciesissä   Pikkukynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkukynsimö (Draba crassifolia) on monivuotinen, hyvin pienikokoinen ristikukkaiskasvi.
Ulkonäkö

Pikkukynsimö kasvaa vain yhdestä neljään senttimetriä korkeaksi. Kaikki lehdet ovat tyviruusukkeena. Ne ovat paksuja, ehyitä ja lusikkamaisia. Yhdessä varressa kasvaa kahdesta kuuteen kukkaa. Ne ovat 3–4 millimetriä leveitä, aluksi kirkkaankeltaisia, myöhemmin haalistuvia. Litu on viidestä seitsemään millimetriä pitkä ja kalju.
Levinneisyys

Pikkukynsimöä esiintyy Skandinaviassa harvinaisena Pohjois-Ruotsin ja Norjan tuntureilla, lisäksi Grönlannissa sekä Pohjois-Amerikassa Pohjois-Kanadassa ja Yhdysvalloissa Kalliovuorilla laajalla alueella New Mexicosta Keski-Alaskaan. Ruotsissa ja Norjassa laji kasvaa tunturien lumenviipymillä.
Pierre-Charles Villeneuve

Pierre-Charles Villeneuve
Pierre-Charles Villeneuve (31. joulukuuta 1763 – 22. huhtikuuta 1806) oli ranskalainen amiraali, joka johti 1805 ranskalais-espanjalaista laivastoa  Trafalgarin meritaistelussa brittiläistä amiraali Nelsonin laivastoa vastaan.
Villeneuve syntyi aristokraattiseen perheeseen Ranskassa Valensolensissa, Provencessa, lähellä Alppeja. Hän liittyi viisitoistavuotiaana vuonna 1778 Ranskan laivastoon, ja palveli laivastossa läntisen Intian valtamerellä 1783–1784. Villeneuve ei kehotuksista huolimatta noudattanut komentoja ja hänet erotettiin laivastosta. Villeneuve kannatti Ranskan vallankumousta ja hänet pudotettiin aristokraattien joukosta tämän vuoksi.
Niilin taistelu (Abukirin taistelu)

Vuonna 1793 Villeneuve tapasi ensimmäisen kerran Napoleonin, ja hänet nimitettiin uudestaan laivaston palvelukseen. Hänet korotettiin amiraalistoon nuoremmaksi komentajaksi. Hänen laivastonsa purjehti Irlannin aluevesien tuntumassa odottaen invaasiokäskyä laivastoineen. Käskyä ei kuitenkaan koskaan tullut ja hänet siirrettiin Ranskan aluevesirajojen tuntumasta Egyptiin, jossa hän sai komennettavakseen 80-kanuunaisen ”Le Guillaume Tellin” lähellä Ranskan silloista rajaa.  Brittiläisen laivaston hyökätessä Niilille ranskalaiset kärsivät Niilillä tappion brittiläisiä vastaan, mutta Villeneuven onnistui paeta laivansa kanssa vahingoittumattomana.
Ranskalaiset tappiot olivat suuret, 1 700 kuollutta, 3 000 vangittiin. Englantilaisten tappiot olivat ainoastaan 218 kuollutta.
Napoleon totesi Villeneuven olleen onnekas sillä kertaa, mutta Villeneuve kritisoi itseään koska tunsi pettäneensä Ranskan selviytymisellään pakoon. Villeneuve pyrki täydellisyyteen, ja pakeneminen aiheutti hänessä syvän masennuksen. Niilillä kärsityllä murskatappiolla sekä siitä seuranneella masennuksella oli merkittävä vaikutus tulevaisuudessa.
Ranskan laivastoa johti tuolloin amiraali Latoche-Treville, joka kuoli yllättäen kesken operaation 14. elokuuta 1804 Bolougnessa johtaessaan Toulonin laivaston siirtoa. Vara-amiraali Ganteaume valittiin edesmenneen Latouche-Trevillen seuraajaksi komentamaan Brestin laivastoa kesällä 1804. Villeneuven ystävä amiraali Decres oli vaikuttamassa siihen, että Villeneuve kohosi vara-amiraaliksi samana kesänä saaden Toulonin laivaston komennettavakseen.
Trafalgarin taistelu

Kun Villeneuve lähti tammikuun 18. päivänä satamasta, hän pelkäsi kohtaavansa amiraali Nelsonin, jolle oli kärsinyt musertavan tappion Niilin taistelussa koska ei ollut tuolloin kyennyt ennakoimaan Nelsonin taktiikkaa. Siksi Villeneuve ei koskaan antanut lausuntoja lehdistölle peläten, että joku saattaisi huomata hänen neuroottiseksi käyneen pelkonsa Nelsonia kohtaan.
Villeneuve kohosi Ranskan laivaston vara-amiraaliksi vuonna 1804 saaden käskyn murtautua ulos brittiläisen laivaston piirityksestä. Hän onnistui siinä palaten laivastoineen Cadiziin.
Tämän jälkeen Villeneuve sai Napoleonilta käskyn siirtää Ranskan laivaston Välimerelle Italiaan. Villeneuve pahin pelko toteutui hänen kohdatessaan Espanjan edustalla brittiläisen laivaston sekä amiraali Nelsonin[lähde? ]. Villeneuve ei enää päässyt pakoon, vaan hänen oli taisteltava laivastoineen brittiläistä laivastoa sekä amiraali Nelsonia vastaan, mistä syntyi eräs maailman suurimmista meritaisteluista, Trafalgarin taistelu, joka käytiin Espanjan edustalla 1805.
Ranskan laivasto antautui lopulta viiden tunnin taistelun jälkeen. Villeneuve sekä hänen aluksensa miehistö vangittiin, ja hänet vietiin Englantiin vankeuteen. Villeneuve vapautui pian matkustaen takaisin kotimaahansa Ranskaan, jossa hän tappoi itsensä iskemällä veitsen vatsaansa 1806.
Villeneuven Nelsonia kohtaan tuntema pelko saattoi olla ratkaiseva ranskalaisten tappioon johtanut tekijä Trafalgarin taistelussa.
Niilin taistelu 1798
Niilin taistelu
Brittiläisen laivaston hyökkäys ranskalaista laivastoa vastaan (Abougir Bayn taistelu 1798)
Rikosseuraamuslaitos

| Rikosseuraamuslaitos Brottspåföljdsmyndigheten> Rise |
| --- | --- |

 Risen päätoimipaikka Helsingissä.
Perustettu:  2010
Edeltävät virastot:  Rikosseuraamusvirasto (2001–2009) Kriminaalihuoltolaitos (2001–2009)
Ministeriö:  Oikeusministeriö
Sijainti:  Lintulahdenkatu 5 Helsinki
Valtio:  Suomi
Pääjohtaja:  Anna Arola-Järvi
Työntekijöitä:  2 583 (2023)
Vuosibudjetti:  233,5 milj. € (2023)
Alaisvirastot:  RSKK
Aiheesta muualla
Sivusto
Rikosseuraamuslaitos (lyhenne Rise, ruots. Brottspåföljdsmyndigheten) on Suomen valtionhallinnon organisaatio, joka vastaa vankeusrangaistusten ja yhdyskuntaseuraamusten täytäntöönpanosta. Laitos toimii oikeusministeriön ohjauksessa ja toteuttaa ministeriön linjausten mukaista kriminaalipolitiikkaa. Rikosseuraamuslaitoksen ensisijainen tehtävä on huolehtia, että tuomioistuimien määräämät rangaistukset pannaan täytäntöön lainmukaisesti ja turvallisesti. Laitoksen erityisenä tavoitteena on parantaa yhteiskunnan turvallisuutta vähentämällä tuomittujen riskiä syyllistyä uusiin rikoksiin. Rikosseuraamuslaitoksen toiminta on säädetty laissa.
Historia

Rikosseuraamuslaitosta edelsi Rikosseuraamusvirasto, joka johti sekä Vankeinhoitolaitoksen että Kriminaalihuoltolaitoksen toimintaa. Vuonna 2010 Vankeinhoitolaitos ja Kriminaalihuoltolaitos yhdistyivät yhdeksi virastoksi: Rikosseuraamuslaitokseksi. Rikosseuraamusviraston edeltäjinä toimivat vankeinhoitohallitus vuosina 1881–1923, oikeusministeriön vankeinhoito-osasto 1923–1937 ja 1950–2001 sekä vankeinhoitovirasto 1937–1950.
Suomen vankeinhoidon lasketaan alkaneen vuonna 1867, jolloin Adolf Grotenfelt (1828–1892) nimitettiin Suomen vankiloiden tarkastajaksi. Se oli ensiaskel kohti keskitettyä vankeinhoitohallintoa. Aiemmin, autonomian ajan alkuvuosikymmeninä, vastuu vankeinhoitoasioista jakautui usean eri viranomaisen kesken. Vankiloiden tarkastajien virkaa seurasi vankeinhoitohallituksen perustaminen. 25. tammikuuta 1881 annettiin vankeinhoitohallitusta koskeva johtosääntö, jossa muun muassa määrättiin vankeinhoitohallituksen tehtäväksi pitää "waaria siitä, että wankihuoneita ja ojennuslaitoksia ylläpidetään woimassa olevien lakien ja asetusten mukaan sekä että wankeinkuljetusta asianmukaisesti toimitetaan". Toimintansa vankeinhoitohallitus aloitti 1. marraskuuta 1881. Siihen kuului aluksi vain seitsemän henkilöä: ylitirehtööri, sihteeri, kamreeri, apukamreeri, kanslisti, kamarikirjuri ja vahtimestari. Ylitirehtöörinä toimi Adolf Grotenfelt.
Taloudelliset säästöt ja virkajärjestelmien yksinkertaistaminen johtivat vankeinhoitohallituksen lakkauttamiseen vuonna 1922. Sen seuraajaksi perustettiin oikeusministeriöön vankeinhoitoasiainosasto, joka aloitti toimintansa 1.1.1923. Vuoden 1937 alusta alkaen se muutettiin oikeusministeriön osastona toimivaksi vankeinhoitovirastoksi, jolle myönnettiin laaja itsenäinen toimivalta. Uudistuksen taustalla oli pyrkimys asioiden nopeampaan käsittelyyn ja joustavampaan päätöksentekoon. Sotien jälkeen vankeinhoitoviraston laajat itsenäiset toimivaltuudet joutuivat kritiikin kohteeksi, koska vankien oikeusturvaan liittyneisiin epäkohtiin ei ollut kyetty puuttumaan. Teuvo Auran johtaman komitean jättämän kriittisen mietinnön pohjalta virasto lakkautettiin toistamiseen 17.2.1950 annetulla asetuksella ja oikeusministeriön vankeinhoito-osasto perustettiin uudelleen. Sen yhteydessä toimi vuosina 1975–2001 julkisoikeudellinen Kriminaalihuoltoyhdistys. Osasto lakkautettiin 1.8.2001, jolloin silloinen Rikosseuraamusvirasto perustettiin.
Historia > Vankeinhoitohallinnon pääjohtajat

Vuoteen 1881 vankeinhoidon tarkastaja, 1881–1918 ylitirehtööri, 1918–1969 ylijohtaja, 1970 alkaen pääjohtaja
| --- | --- |
 Adolf Grotenfelt 1867–1891  Alexis Gripenberg 1891–1901  Julius Dieckhoff 1902–1906  Alexis Gripenberg 1906–1911  Arthur Brofeldt 1912–1914  Paul Strauch 1914–1915  Nikolai Stromilov 1915–1917  Väinö Hakkila 1917–1918 :  Bruno Breitholtz 1918–1920  A. P. Arvelo 1920–1945  Valentin Soine 1946–1969  K. J. Lång 1970–1997  Markku Salminen 1998–2004  Esa Vesterbacka 2005–2019  Arto Kujala 2019–2023  Anna Arola-Järvi 2023-