stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rypticus

| Rypticus |
| --- | --- |
 Myrkkysaippuakala (Rypticus saponaceus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Grammistini
Suku::  Rypticus  Cuvier, 1829
Synonyymit
 Rhypticus Agassiz, 1846  Smecticus Valenciennes, 1855  Promicropterus Gill, 1861  Eleutheractis Cope, 1871 
Katso myös
   Rypticus Wikispeciesissä   Rypticus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rypticus on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva Atlantin valtameren keski- ja länsisosista ja Tyynenmeren itäosista tavattava kalasuku. Sen tyyppilaji on myrkkysaippuakala (Rypticus saponaceus). Sukuun luetaan seuraavat kymmenen lajia:
Rypticus bicolor (Valenciennes, 1846)
Rypticus bistrispinus (Mitchill, 1818) – pisamasaippuakala
Rypticus bornoi Beebe & Tee-Van, 1928
Rypticus carpenteri Baldwin & Weigt, 2012
Rypticus courtenayi McArtney, 1979
Rypticus maculatus Holbrook, 1855
Rypticus nigripinnis Gill, 1861
Rypticus randalli Courtenay, 1967
Rypticus saponaceus (Bloch & Schneider, 1801) – myrkkysaippuakala
Rypticus subbifrenatus Gill, 1861 – täpläsaippuakala
Ryūgi

Ryūgi on perinteisen japanilaisen koulukunnan (jap. 流, ryū) opillinen sisältö eli kaanon, joka voi olla suullisesti ja/tai kirjallisesti välittyvä.
Ryūgiin kuuluvat usein myös perinteiset japanilaiset käyttäytymismallit ja tavat. Japanilaisissa koulukunnissa ryūgia seurataan tunnontarkasti ja sen rikkominen on paheksuntaa aiheuttavaa, usein rangaistavaakin.
Ryhmän rankki

Algebrassa ryhmän G rankki, jota merkitään rank(G), on pienin G:n virittävän joukon mahtavuus. Formaalisti,
Jos p on alkuluku, sanotaan G:n p-rankiksi suurinta elementaarisen Abelin p-aliryhmän rankkia.
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Ryhmä Sihvo

Ryhmä Sihvo oli suomalainen jalkaväkirykmentti Talvisodassa. Se perustettiin helmikuun lopulla 1940 ja ryhmän muodosti vahvennettu 4. prikaati ja sen komentajana toimi prikaatinkomentaja eversti Jussi Sihvo. Ryhmä Sihvo ja 1. divisioona muodostivat I armeijakunnan.
Ryhmä Sihvo vastasi Taka-asemassa linjan Noskuanselkä–Kaltavesi–Vuoksi puolustuksesta perustamisestaan talvisodan loppuun asti. Sen puolustusalue (joka oli likimäärin 10 kilometriä pitkä) oli jaettu kolmeen lohkoon: Noskuan, Kalttoveden ja Laitsalmen lohkoihin. Neuvostoliiton 23. armeijakunta hyökkäsi Ryhmä Sihvon vastuualueella painopisteenään Noskuanselän alue. Sodan lopussa suomalaiset pitivät taka-asemaa lähes täydellisesti hallussaan,mutta prikaati oli luhistumaisillaan äärimmäisen kovassa paineessa kuten muutkin suomalaisjoukot, vain Noskuanselällä oli noin 0,5-kilometrinen sisäänmurto.
Vahvuus ja joukko-osastot

Ryhmä Sihvon joukko-osastot ja taisteluvahvuudet 13. maaliskuuta 1940:
4. prikaati – 1860 miestä
Viestiosasto – 57 miestä
Panssarintorjuntakomppania – 30 miestä
Kevyt Ryhmä – 16 miestä
Pt.Os. Tiainen – 38 miestä
1. pioneerikomppania – 96 miestä
Osasto Hallbäck – 542 miestä.
4. prikaatiin kuuluivat Erillinen pataljoona 4, Jalkaväkirykmentti 5:n III pataljoona (III/JR5), Erillinen pataljoona 5 ja Kevyt osasto 2.
Ruuskeri

Ruuskeri
| --- | --- |
Muut nimet:  Родшер, Rödskär
Sijainti:  59°58.2′N, 26°40.8′E Jaaman piiri Leningradin alue Venäjä
Merialue:  Suomenlahti
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ruuskeri (ven.  ja ruots.   Родшер, Rödskär) on yksi Suomenlahden ulkosaarista Leningradin alueen länsiosassa Venäjällä sekä tuolla saarella sijaitseva majakka. Ruuskeri sijaitsee noin 18 km Suursaaresta lounaaseen Suomen ja Viron rannikoiden puolivälissä. Ruuskeri on Venäjän läntisin kohta Kaliningradin aluetta lukuun ottamatta.
Historia

Ruuskerin soraisella saarella oli valomajakka jo 1818, mutta vuonna 1886 rakennettiin kahdeksankulmainen tiilimajakka.
Saarelle rakennettiin sen kokoon nähden paljon rakennuksia. Suomen itsenäistyttyä niitä oli jo 12.  Ruuskeri miehitettiin majakkamestarilla ja 3-4 majakanvartijalla sekä lisäksi sumusireenin hoitajalla 1918. Koska sorarannat kärsivät talvisista jäistä, jouduttiin vuonna 1934 Ruuskeria vahvistamaan uusilla kivivalleilla merenkäyntiä vastaan. Suojaavat kivet tuotiin Suursaaresta.
Suomeen kuuluessaan Ruuskeri oli osa Suursaaren kuntaa, joka oli talvisodan päättäneessä Moskovan rauhassa 1940 Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Nykyaika

Venäläisten  sähköistämän majakan valoina toimii 15 sekunnin välein näkyvät kaksi valkoista vilkkua. Näkyvyys on käytännössä 15 meripeninkulmaa.
Aiheesta muualla

Остров Родшер-2003 Cqham.ru (venäjäksi)
Russia: Leningradskaya oblast: 60 degrees north, 27 degrees east (visit #3) - Picture #4 Degree Confluence Project (englanniksi)
Lighthouses of Russia: Gulf of Finland Islands (Arkistoitu – Internet Archive) University of North Carolina (englanniksi)
Saari, joka oli merta vastaan linnoitettava, Seura, 11.11.1936, nro 46, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen majakat
| --- | --- |
Majakat:   Bengtskär  Bogskär  Flötjan  Gustaf Dalén  Gustavsvärn  Harmaja  Helsinki  Isokari  Jussarö  Kaijakari  Kalbådagrund  Kallan  Kallo  Kemi I  Kemi II  Keminkraaseli  Kokkola  Kotka  Kristiina  Kylmäpihlaja  Kökarsören  Lågskär  Längden  Marhällan  Marjaniemi  Merikarvia  Märket  Nahkiainen  Norrskär  Nyhamn  Oulu 1  Oulu 2  Oulu 3  Pietarsaari  Pori  Porvoo  Raahe  Rauma  Ritgrund  Rönnskär  Russarö  Sandbäck  Strömmingsbådan  Stubben  Suomen leijona  Suomenlinna  Sälgrund  Säppi  Sälskär  Söderskär  Tainio  Tankar  Tauvo  Tiiskeri  Ulkokalla  Utgrynnan  Utö  Vaasa  Valassaaret  Yttergrund 
Suomen majakat, joista 1940 ja 1944 tuli Venäjän majakkoja:   Hanhipaasi  Heinäluoto  Lounatrivi  Narvi  Numeroniemi  Pohjoiskorkia  Ristiniemi  Ruuskeri  Seiskari  Seivästö  Someri  Sortanlahti  Tytärsaari  Vaitolahti 
Suomen entiset majakat:   Glosholm  Heiskanen  Leppäniemi  Nyhamn  Pohjoisrivi  Porkkala  Rönnskär  Sirnitsä  Söderskär
Tripuran vapautusrintama

| National Liberation Front of Tripura NLFT |
| --- | --- |
 Koillis-Intian osavaltiot kartalla
Perustettu:  1989
Perustaja:  Dhanjoy Reang
Tyyppi:  Itsenäisyysjärjestö
Toimiala:  Terrorismi
Päämaja:  Leirejä Bhutanissa, Bangladeshissa ja Myanmarissa.
Toiminta-alue:  Tripura
Viralliset kielet:  kokborok, englanti
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tripuran vapautusrintama (NLFT) (engl. National Liberation Front of Tripura) on vuonna 1989 perustettu vallankumouksellinen, kansallismielinen ja äärikristillinen terroristijärjestö. Järjestö perustettiin Tripuran osavaltiossa Intiassa ja se ajaa osavaltion irtautumista omaksi itsenäiseksi valtiokseen. NLFT:n manifestin mukaan järjestö haluaa Tripurasta tulevan osa jumalan ja Jeesuksen valtakuntaa. Järjestö ei siedä muita uskontoja, vaan pyrki karkottamaan hindut ja muut Tripuran alueelta. Intian sisäministeriö julisti NLTF:n laittomaksi organisaatioksi 3. huhtikuuta 1997.
NLFT:n toimenkuvaan kuuluvat aseelliset iskut, pommi-iskut, ihmiskaappaukset, kiristys ja pakkokäännytys kristinuskoon. NLFT on liittoutunut Nagalimin kansallissosialistisen neuvoston kanssa. Sillä on myös yhteyksiä pakistanilaiseen tiedustelutoimistoon ISI:n.
NLFT:n terroritekoja

Ennen vuotta 1997 NLFT:n terroristitoiminta oli satunnaista ja se koostui aseellisista hyökkäyksistä ja pommi-iskuista lähinnä turvallisuusjoukkoja vastaan. Vuodesta 1997 terroritoiminnan määrä alkoi kasvaa ja väkivaltaisten iskujen määrä oli huipussaan 2000-luvun alkuvuosina.
Joulupäivänä 2000 NLFT:n sissit ampuivat Jamatiya-heimon päällikön, koska tämä ei suostunut kääntymään kristinuskoon. Elokuussa 2002 hindupappi Bikram Bahadur Jamatia arvioi, että NLFT oli pakkokäännyttänyt kristinuskoon 14 000 tripuralaista. Pakkokäännytykset tapahtuvat yleensä aseella uhaten. Pakkokäännytysten lisäksi järjestö ryöstää ja tuhoaa hindujen pyhättöjä, temppeleitä ja kouluja.
Toukokuussa 2003 NLFT:n jäsenet tappoivat 21 ihmistä iskuissa osavaltion pääkaupungin Agartalan ympäristössä. Poliisin edustajan mukaan hyökkääjät sytyttivät rakennuksia tuleen ja ampuivat ihmisiä sattumanvaraisesti.
Maaliskuussa 2014 NLFT:n jäsenet kaappasivat televiestintätyöntekijä Deep Mandalin ja vaativat hänestä lunnaita Mandalin perheeltä ja työnantajalta. Mandal vapautettiin 119 päivän vankeuden jälkeen.
NLFT:n iskuissa kuoli yksistään vuosien 1992-2001 välillä 764 siviiliä ja 184 turvallisuusjoukkojen palveluksessa ollutta henkilöä. Yhteenotoissa NLFT:n ja turvallisuusjoukkojen välillä kuoli 124 terroristia. Vuosina 2005-2015 järjestö oli vastuussa 317 välikohtauksesta, joissa kuoli 28 turvallisuusjoukkojen jäsentä ja 62 siviiliä.
Yhteydet baptistikirkkoon

Terroristijärjestöllä on ollut läheiset yhteydet Tripuran baptistikirkkoon. Osavaltion virastojen tutkimuksien ja tiedusteluraporttien mukaan Yhdysvalloissa toimiva baptistikirkko eteläinen baptistikonventio on tukenut NLFT:tä sen perustamisessa ja myöhemmin sen toiminnan aikana joko suoraan tai välillisesti Tripuran baptistikirkon kautta. Huhtikuussa 2000 etelätripuralaisen Noaparan baptistikirkon pappi Nagmanlal Halam jäi kiinni kun hänen hallustaan löytyi suuria määriä räjähdysaineita ja niiden tekoon tarvittavia materiaaleja. Samoin elokuussa 2003 pohjoistripuralaisen baptistisen lähetyskirkon pappi jäi kiinni räjähteiden hallussapidosta. Molemmat papit tunnustivat toimittaneensa räjähteitä NLFT:lle.
Rahoituskeinona pornografia

Kirkon tuen ja ihmiskaappausten lisäksi NLFT on pyrkinyt rahoittamaan toimintaansa pornografialla. Elokuussa 2005 ryhmä antautuneita NLFT:n sissejä kertoi, että järjestö ei pelkästään kaappaa tyttöjä, naisia ja jopa miehiä kylistä omaan seksuaaliseen hyväksikäyttöönsä, vaan lisäksi pakottavat näitä osallistumaan pornovideoiden tekemiseen. Tietoja seuraten poliisi suoritti ratsioita järjestön piilopaikkoihin ja löysi kasoittain pornoa sisältäviä CD- ja DVD-levyjä. NLFT kuvaa materiaalin itse, mutta käyttää tripuralaisia videotuotantoyhtiöitä leikkaamiseen ja dubbaamiseen eri kielille, kuten hindiksi, burmaksi, bengaliksi ja thaiksi. Erään videotuotantoyhtiön omistaja kertoi seuraavasti:"Tiedämme, että kapinalliset ovat näiden filmien takana. Kun käsittelemme kuvattua filmiä, näemme rynnäkkökiväärein aseistautuneita miehiä seisoskelemassa ja välillä tyttöjä uhkaillaan revolvereilla, mutta meidän tulee leikata kaikki sellainen pois ja keskittyä pelkkään seksiin." Tämän jälkeen videot palautetaan järjestölle, joka myy kopioita DVD-muodossa naapuriosavaltioihin- ja ulkomaihin. Antautuneiden sissien todistukset vastaavat kahden tutkijan, Meenakshi Sen Bandopadhyayn ja Jayanta Bhattacharyan tutkimusta, jossa dokumentoidaan tapauskohtaisesti NLFT:n harjoittamaa naisten seksuaalista hyväksikäyttöä.
Eronneet ryhmät

NLFT-BM
Vuonna 2001 järjestöstä erosi ryhmä kun yksi sen johtohahmoista Biswamohan Debbarma karkotettiin liikkeestä. Debbarma tukijoineen perusti oman faktionsa NLFT-BM:n, eli National Liberation Front of Tripura-Biswamohan Debbarman.
Yksi NLFT-BM:n johtajista Panther Debbarma antautui Tripuran poliisille maaliskuussa 2014.
NLFT-NJ
Nayanbasi Jamatiya antautui poliisille 1993, mutta pakeni myöhemmin Bangladeshiin, josta käsin hän johti omaa ryhmäänsä National Liberation Front of Tripura-Nayanbasi Jamatiyaa värväten siihen lisää jäseniä Tripuran maaseutujen kylistä. Bangladeshin poliisi pidätti hänet myöhemmin ja pani hänet vankilaan, mutta Jamatiya pakeni ja matkusti takaisin Intiaan. Etsintäkuulutettu Jamatiya antautui Agartalassa elokuussa 2013.
Rauhansopimus

Onnistuneiden rauhanneuvottelujen seurauksena Sabir Kumar Debbarman johtama ryhmä NLFT-SD solmi rauhan elokuussa 2019. Sen 88 jäsentä riisui aseensa, minkä vastineena Intian sekä Tripuran osavaltion hallitukset lupasivat auttaa ryhmän jäseniä rehabilitoitumisessa.
Aiheesta muualla

Tripuran poliisilaitoksen nettisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Thirteen Years of Killings in Tripura by the NLFT (englanniksi)
Ruotsin sotahistoria keskiajalla

Kuva Olaus Magnuksen Carta Marinasta vuodelta 1539.
Ruotsin sotahistoria keskiajalla käsittää ajanjakson Ruotsin yhtenäistymisestä viikinkiajalla aina Ruotsin lopulliseen irtautumiseen Kalmarin unionista. Keskiajalla Ruotsi soti etupäässä Tanskaa ja Novgorodia vastaan. Ruotsia vaivasivat myös sisäiset kiistat kuninkuutta havittelevien sukujen välillä.
Ruotsin keskiaikaiset sodat voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään:
Sisäiset taistelut Ruotsin kruunusta.
Tanskan aikeet vallata Ruotsi.
Ruotsin ja Novgorodin Suomeen kohdistuvat pyrkimykset.
Myös Ruotsin ja Norjan väliset kiistat ja Ruotsin laajentumisyritykset Suomenlahden eteläpuolella aiheuttivat sotia. Keskiajalla jopa yli 25 prosenttia Ruotsin käymistä sodista oli sisällissotia.
Ruotsalaiset armeijat keskiajalla

Ruotsissa oli 1000-luvun puolivälissä kolmentyyppisiä sotilaita. Kuninkailla oli omat ammattisotilaansa, jotka saivat palkkaa suoraan kuninkaalta ja olivat aina valmiita taisteluun. Ledung-järjestelmässä maakunnat asettivat kuninkaan käyttöön laivoja ja miehiä. Joukot oli tarkoitettu hyökkäyssotaan. Yleensä hyökkäykset tehtiin Suomeen tai Baltiaan. Aluksi ledungiin liittyminen oli vapaaehtoista, mutta siitä muodostui velvollisuus. Lisäksi maakuntien asukkaat puolustivat omia kotialueitaan lantvärn-järjestelmässä. Periaatteessa kaikkien kykenevien miesten tuli avustaa kotimaakunnan puolustuksessa. Maakunta oli lantvärnin suurin yksikkö, ja sitä johti yleensä laamanni.
Palkkasoturit ilmaantuivat Ruotsiin 1200-luvulla. Esimerkiksi Filip Knuutinpoika värväsi sotilaita Tanskasta ja Saksasta kapinoidessaan kuningasta vastaan vuonna 1251. Palkkasotilaat näyttelivät suurta osaa koko keskiajan ajan. Esimerkiksi tanskalaiset käyttivät paljon saksalaisia palkkasotilaita. Leidung-organisaatio hävisi 1300-luvulla. Ratsuväki puolestaan sai tuolloin suuremman roolin sodankäynnissä. Viikinkiajalla sotilaat olivat saattaneet ratsastaa taistelukentälle, mutta he taistelivat yleensä jalkaisin. Vuonna 1280 kaikki jotka pystyivät varustamaan ritarin saivat vapautuksen verotuksesta. Näin muodostui rälssi eli aateli. Enimmillään Ruotsissa oli noin 500 ritaria.
Taistelu Ruotsin kruunusta > Stenkilin suku

Lähdeaineistoa 1000-luvulta on niukasti, mutta joistakin tuon ajan sodista on jäänyt maininta. Sotia käytiin etupäässä kuninkuutta havittelevien ryhmien välillä. Ruotsista sekaannuttiin myös Norjan sisäiseen valtataisteluun. Snorre Sturlassonin Heimskringla mainitsee muun muassa että kuningas Stenkil auttoi jaarli Håkon Ivarssonia tämän kapinassa Harald Ankaraa vastaan. Stenkilin kuoleman jälkeen vuonna 1066 alkoi sekasortoinen kausi jonka aikana lähteissä mainitaan monta eri kuningasta. Sisällissotien aikana kuoli monia suurmiehiä. Stenkilin poika Inge vanhempi nousi kuninkaaksi noin vuonna 1080. Ingen aikana kristittyjen ja pakanoiden välinen konflikti kärjistyi ja pakanallinen Uhri-Sven syrjäytti hänet muutaman vuoden ajaksi. Inge murhasi kuitenkin Svenin ja antoi polttaa Uppsalan suuren pakanatemppelin. Ingen aikana sodittiin myös norjalaisia vastaan, jotka hyökkäsivät Länsi-Götanmaalle. Rauha norjalaisten kanssa solmittiin vuonna 1101.
Ingen pojan Inge nuoremman kuoltua noin vuonna 1120 alkoi taas pitkä sisällissota eri kuningasehdokkaiden välillä. Ruotsin naapurimaat käyttivät tilannetta hyväkseen hyökkäämällä Ruotsiin. Norjalaiset tekivät muun muassa sotaretken Smålandiin ja tanskalainen prinssi Maunu Nielsen mainitaan tuohon aikaan Ruotsin kuninkaana. Sekasorto päättyi noin vuonna 1130, kun itägötanmaalainen suurmies Sverker vanhempi sai maan valtansa alle. Sverker vanhemman aikana ruotsalaiset yrittivät vallata Bohuslänin, joka silloin kuului Norjan alaisuuteen, mutta yritys epäonnistui.
Taistelu Ruotsin kruunusta > Sverkerin ja Eerikin suvut

Sverkerin seuraajaksi tuli Eerik Pyhä ja seuraavan vuosisadan aikana Ruotsin kuninkuudesta tulivat taistelemaan Eerikistä polveutuva Eerikin suku ja Sverkeristä polveutuva Sverkerin suku. Eerikkiä seurasi Sverkerin poika Kaarle, joka murhattiin vuonna 1167. Kaarlen seuraajan Knuut Eerikinpojan aikana Sverkerin pojat Kol ja Burislev aloittivat kapinan, mutta Knuut kukisti heidät Bjälbon luona käydyssä taistelussa noin vuonna 1170. Knuutin hallituskausi oli tämän jälkeen ilmeisesti melko rauhallinen. Toisaalta Ruotsi menetti Jämtlandin Norjalle ehkä vuonna 1178 ja "idästä tulleet pakanat" polttivat Sigtunan vuonna 1187. Knuutin kuoleman jälkeen noin vuonna 1195 hänen seuraajakseen tuli Sverker Kaarlenpoika
Sverker kukisti norjalaisten birkebeinaredien tukemat Knuut Eerikinpojan neljä poikaa Älgaråsin taistelussa. Ainoastaan Eerik Knuutinpoika selvisi taistelusta hengissä ja hän pakeni Norjaan, josta hän haki tukea. Eerik palasi vuonna 1208 ja kukisti Sverkerin Lenan taistelussa. Sverker joutui pakenemaan Tanskaan, josta hän palasi, ehkä tanskalaisten joukkojen tukemana, vuonna 1210. Eerik kukisti Sverkerin lopullisesti Gestilrenin taistelussa. Eerikistä tuli myös ensimmäinen Ruotsin kuningas, joka on varmuudella kruunattu. Eerikin kuoleman jälkeen kuninkaaksi nousi Juhana Sverkerinpoika, joka kuoli vuonna 1222. Hänen tilalleen nousi alaikäinen Eerik Knuutinpojan poika Eerik. Hänen aikanaan aateliston valta kasvoi ja kuningasta opastamaan muodostettiin valtioneuvosto jonka johtajana toimi valtakunnan jaarli. Neuvoston johtaja Knuut Pitkä nousi kapinaan Eerikkiä vastaan vuonna 1229. Kapinalliset ja kuninkaan kannattaja kohtasivat Olustran taistelussa jonka Knuut voitti. Eerik pakeni Tanskaan, josta hän palasi kuninkaaksi vuonna 1234, luultavasti Knuutin kuoltua ja ehkä tanskalaisen armeijan kanssa.
Taistelu Ruotsin kruunusta > Folkungien kapinat

Knuutin poika Holmger nousi kuitenkin kapinaan Eerikkiä vastaan vuonna 1247. Holmgeria tuki kuninkaan kasvavaa valtaa vastustavista suurmiehistä koostuva ryhmä, joka tunnettiin nimellä "folkungarna". Eerikin joukot kukistivat kapinalliset Sparrsätran taistelussa.
Eerikin kuoltua lapsettomana hänen siskonsa Ingeborgin ja Birger-jaarlin lapsesta Valdemarista tuli uusi kuningas. Todellinen valta oli kuitenkin Birger-jaarlilla. Folkungit nousivat kapinaan toisen kerran vuonna 1251. Kapinan johtohahmo oli Filip Knuutinpoika, jolla katsottiin olleen yhtä suuri oikeus Ruotsin kruunuun kun Valdemarilla. Värvättyään joukkoja Tanskasta ja Saksasta folkungit hyökkäsivät kuningasta vastaan. Birgerin johtamat joukot tuottivat kuitenkin kapinallisille tappion Värmlannissa Herrevadsbron taistelussa, jossa Filip jäi vangiksi ja hänet teloitettiin.
Birger-jaarlin kuoleman jälkeen Valdemarin veli, herttua Maunu, nousi kapinaan. Valdemaria pidettiin heikkona hallitsijana. Maunu värväsi armeijan Tanskan kuninkaan rahallisella avustuksella ja marssi veljeään vastaan. Valdemar kärsi tappion vuonna 1275 käydyssä Hovan taistelussa. Maunun ja Tanskan kuninkaan Eerik Klippingin veljeily johti kuitenkin pian sotaan kun Maunu ei suostunut maksamaan tanskalaisille velkojaan. Kärsittyään tappion tanskalaiset suostuivat kuitenkin rauhaan.
Folkungit nousivat kapinaa uudelleen vuonna 1278, tällä kertaa heidän tavoitteenaan oli asettaa Valdemar takaisin Ruotsin kuninkaaksi. Kapinalliset saatiin kuitenkin kukistettua vuoteen 1280 mennessä.
Sodat Suomessa

1200-luvulla myös Suomi joutui Ruotsin kruunun alle. Ensimmäinen niin sanotuista ristiretkistä Suomeen tehtiin legendan mukaan 1155 Eerik Pyhän johdolla. Ruotsin ja Novgorodin välit olivat tähän asti olleet hyvät, mutta nyt kummatkin maat olivat kiinnostuneita laajentumisesta Suomeen. Novgorodilaisessa kronikassa mainitaan jo novgorodilaisten ja ruotsalaisten välinen meritaistelu vuonna 1142 ja ruotsalaisten hyökkäys Laatokalle vuonna 1164. Näiden hyökkäyksien takana saattaa olla yksittäisten suurmiesten hankkeita.
Seuraavien vuosikymmenien ajan ruotsalaiset ja novgorodilaiset tekivät useita sotaretkiä toistensa alueilla. Useasta sotaretkestä on vain maininta vanhoissa kronikoissa. Esimerkiksi vuonna 1187 idästä tulleet pakanat polttivat Sigtunan ja vuonna 1188 Novgorodilaisen kronikan mukaan ruotsalaiset ja "saksalaiset Gotlannista" tekivät hyökkäyksen, joka epäonnistui. Vuonna 1191 novgorodilaiset taas hyökkäsivät länteen karjalaisten kanssa, ehkä ruotsalaiselle alueelle tai Hämeeseen. Ruotsalaiset aikoivat Sverker Kaarlenpojan johdolla tehdä ristiretken Kuurinmaahan saksalaisten ja gotlantilaisten kanssa vuonna 1197, mutta laivat ajautuivatkin Viroon jossa sotajoukko ryöväsi maaseutua kolmen päivän ajan. Vuosina 1206 ja 1217 idästä tulleet sotaretket ulottuivat jopa Mälarenille asti. Vuonna 1220 Juhana Sverkerinpoika johti ristiretkeä Viroon. Se kuitenkin loppui tappioon ruotsalaisille. Taistelussa virolaisia vastaa kaatui muun muassa jaarli Kaarle Kuuro ja Linköpingin piispa Kaarle. Ristiretken taustalla saattoivat olla tanskalaisten valloitukset Virossa.
Myös tanskalaiset tekivät luultavasti ristiretkiä Suomeen vuosina 1190 ja 1210. Nämä retket ovat voineet myös suuntautua Ruotsin hallinnon alaisille alueille. Novgorodin ruhtinas Jaroslav teki sotaretken Hämeeseen vuonna 1227 sen jälkeen kun Turun piispa oli kieltänyt kaupankäynnin venäläisten kanssa. Hämäläiset tekivät seuraavana vuonna kostoretken Novgorodin alueelle. On epävarmaa olivatko hämäläiset tuolloin vielä Ruotsin kruunun alaisia.
Sodat Suomessa > Laajentuminen Hämeeseen

Toinen ristiretkeksi lähteissä mainittu sotaretki tehtiin noin vuonna 1238 tai 1249 Hämeeseen. Ruotsin kruunun alaisen alueen raja siirtyi joidenkin teorioiden mukaan Kymijoelle. Toisen käsityksen mukaan mitään tarkasti määriteltyä rajaa ei vielä ollut. Eerikinkronikassa mukaan ristiretki tapahtui vuosina 1249–1250 ja sen johtajaksi mainitaan Birger-jaarli, joka joutui palaamaan Ruotsiin retken aikana saatuaan kuulla että Eerik Eerikinpoika oli kuollut.  Jarl Gallén on esittänyt että toinen ristiretki olisi ollut reaktio vuonna 1237 tapahtuneeseen Hämeen kapinaan. Ristiretken ajankohdaksi tulisi näin ollen 1238-39.
Novgorodilainen kronikka kertoo että vuonna 1256 ruotsalaiset, suomalaiset ja hämäläiset yrittivät rakentaa linnoituksen Narvanjoen suistolle, mutta pakenivat kun saivat kuulla novgorodilaisten tulosta. Novgorodilaiset tekivät epäonnistuneen hyökkäyksen Hämeeseen seuraavana talvena. Vuonna 1283–1284 ruotsalaiset tai saksalaiset tekivät sotaretken Nevajokea pitkin Laatokalle. Myös tämäkin retki päättyi hyökkääjien tappioon.