Leipzig
Historia

Vuoden 900 tienoilla slaavit perustivat asutuksen Parthejoen molemmille rannoille, kuten Herbert Küasin arkeologiset kaivaukset nykyisen Matteuksenkirkon piha-alueella ovat osoittaneet. Leipzig mainitaan ensimmäisen kerran, kun Thietmar von Merseburg kertoo kronikassaan ”Libzin kaupungista” (urbs Libzi). Kaupungin perustamisvuodeksi lasketaan 1165, jolloin Meißenin maakreivi Otto myönsi Via Regian ja Via Imperiin risteämiskohdassa olevalle alueelle kaupunki- ja torikauppaoikeudet. Kaupungin perustamisen myötä aloitettiin molempien suurten kirkkojen – Tuomaskirkon ja Nikolainkirkon – rakentaminen.
Leipzig kuului Meißenin maakreivikuntaan, joka liitettiin vuonna 1439 kirkon omaisuuden maallistamisen yhteydessä Saksin vaaliruhtinaskuntaan. Vaaliruhtinaskunta kuitenkin jaettiin Saksin ja Erbenin maakreivien, veljesten Albrecht ja Ernst kesken niin sanotussa Leipzigin jaossa vuonna 1485. Siitä lähtien Leipzig kuului Saksin herttuakuntaan, jonka pääkaupungiksi nimettiin siihen asti Leipzigiin ja Meißeniin verrattuna merkityksetön Dresden. Leipzig oli kuitenkin tiheästi pidettyjen maapäivien kokouspaikkana. Vuonna 1499 tehdyn hallinnonuudistuksen jälkeen Leipzig oli Leipzigin piirikunnan ns. tuomiokunta-alue, yksi kahdeksasta vaaliruhtinaskunnassa.
Vuonna 1409 perustettiin Leipzigin yliopisto nimellä Alma Mater Lipsiensis, ja se kuuluu siten Saksan vanhimpiin yliopistoihin. Vuonna 1519 Martti Luther, Andreas Karlstadt ja Philipp Melanchthon kohtasivat katolisen teologin Johannes Eckin yliopiston kutsusta pidetyssä väittelytilaisuudessa, joka on jäänyt historiaan Leipzigin väittelyn nimellä.
Vuonna 1539 Luther ja Justus Jonas ajoivat uskonpuhdistuksen lopullisesti läpi Leipzigissa. Leipzig joutui myös vuosina 1546 ja 1547 niin sanottuun Schmalkaldenin sotaan, jossa Leipzigin ja Saksin osalta oli kyse ennen kaikkea protestanttisuuden saamisesta tasavertaiseksi katolisuuden kanssa. Sodan myötä vaaliruhtinas vaihtoi puolta Albrectin sukulinjan puolelle, jonka herttuakunnassa Leipzig sijaitsi. Näinä vuosina Leipzigille oli tunnusomaista erityisesti tasainen elinolosuhteiden paraneminen. Yhä merkittävämpänä kauppa- ja messukaupunkina Leipzig nautti myös porvariston vaurastumisesta. Jo 1500-luvulla saatiin aikaan juomavesiverkosto. Vuonna 1650 alkoi ilmestyä kuudesti viikossa sanomalehti Einkommende Zeitungen, joka oli maailman ensimmäinen päivälehti.
Kolmikymmenvuotinen sota aiheutti syvän haavan kaupungin kukoistavaan kehitykseen, ja väkiluku putosi 18 000:sta 12 000:een. Vuosien 1631 ja 1642 välillä kaupunki piiritettiin viisi kertaa, ja vuosina 1642–1650 se oli ruotsalaisten miehittämänä. 17. syyskuuta 1631 keisarilliset joukot, johtajanaan marsalkka Johann Tilly, kokivat yhden kolmikymmenvuotisen sodan suurimmista tappioistaan Leipzigin alueella Breitenfeldin taistelussa ruotsalaisia vastaan. Breitenfeld on nykyään Leipzigiin kuuluva entinen ritarisukutila, ja siellä on Ruotsin armeijan johtajan, kuningas Kustaa II Aadolfin muistomerkki. Vuosi taistelun jälkeen, 16.11.1632, Kustaa II Aadolf kaatui Lützenin taistelussa, noin 10 km nykyisestä Leipzigin kaupunginrajasta lounaaseen.
Vuonna 1701 otettiin Leipzigissa käyttöön katuvalaistus. Noin 700 amsterdamilaisen esikuvan mukaan valmistettua, öljyllä toimivaa lyhtyä sytytettiin ensi kertaa jouluaattoiltana 1701. Kaupunki palkkasi erityisiä lyhtyvahteja, joiden tehtävänä oli huolehtia lyhtyjen sytyttämisestä ja sammuttamisesta määritellyn valaistussuunnitelman mukaisesti. Leipzig sai tämän myötä lisänimen Pikku-Pariisi, mistä lähtien kaupunki sai vertailukohdakseen tuon suuren maailman metropolin. Seitsenvuotisen sodan aikana Leipzig oli vuosina 1756–1763 Preussin miehittämänä.
Vuonna 1813 käytiin niin sanottu Leipzigin kansojen taistelu osana vapaussotaa. Itävallan keisarikunnan, Preussin, Venäjän ja Ruotsin liittoutuneet joukot aiheuttivat tässä taistelussa Napoleonin ja tämän liittolaisten joukoille (niiden mukana Saksin kuningaskunta) ratkaisevan tappion, joka lopulta johti Napoleonin karkottamiseen Elban saarelle.
Vuonna 1839 avattiin Saksan ensimmäinen kaukoliikenteen rautatie, Leipzigin–Dresdenin rata. Leipzigista kehittyi vähitellen Keski-Saksan tärkein liikenteen solmukohta, mikä näkyi myös siten, että vuosina 1902–1915 Euroopan suurimpana päärautatieasemana ollut Milanon Stazione Centrale joutui luovuttamaan tittelin Leipzigin asemalle.
Teollistumisen ja useiden ympäristökuntien Leipzigiin liittämisen myötä kaupungin väkiluku nousi 1800-luvun lopulla vauhdilla. Vuonna 1871 asukkaiden määrä nousi yli 100 000:een ja Leipzigista tuli suurkaupunki. Vuonna 1900 perustettiin Leipzigissa Saksan jalkapalloliitto. Vuonna 1903 VfB Leipzig voitti ensimmäisen Saksan mestaruuden jalkapallossa.
Vuonna 1871 perustetun Saksan valtakunnan ylin siviili- ja rikostuomioistuin, Valtakunnanoikeus, perustettiin 1. lokakuuta 1879 Leipzigiin. Se vastasi nykyistä Liittotuomioistuinta. Ns. Leipzigin oikeudenkäynnissä pyrittiin selvittämään ensimmäisen maailmansodan sotarikoksia ja rankaisemaan niihin syyllistyneitä. Vuonna 1933 tapahtuneen vallanvaihdoksen myötä kansallissosialistit siirsivät tuomioistuimen Hitlerin hallinnon alaiseksi. Joulukuussa 1933 Valtakunnanoikeudessa syytettiin Berliinin valtiopäivätalon palosta Marinus van der Lubbea. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin Leipzigissa tammikuussa 1934. Muiden syytettyjen vapauttavat tuomiot johtivat ns. Kansantuomioistuimen (Volksgerichtshof) perustamiseen, johon keskitettiin arkaluontoisten maanpetosasioiden oikeudenkäyttö. Sodan loppuun mennessä rangaistuskäytäntöä Valtakunnanoikeudessa kiristettiin, ja monien rikosten rangaistukset muutettiin kuolemanrangaistuksiksi. Tuomioistuin lakkautettiin 1945.
Toisen maailmansodan aikana vuosina 1943–1945 kaupunkia pommitettiin ilmasta useasti, mikä aiheutti kaupungin keskustassa laajoja tuhoja: jopa 60 % rakennuskannasta vaurioitui tai tuhoutui, ja ihmisuhreja tuli noin 6 000. 18. huhtikuuta 1945 USA:n 3. armeijakunnan joukot saavuttivat kaupungin. Lontoon vuoden 1944 1. miehitysaluepöytäkirjan ja Jaltan konferenssin päätösten mukaan puna-armeija otti kaupungin hallintaansa 2.7.1945 ja se siirtyi Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeeseen. Neuvostoliittolainen sotilashallinto muodosti Kaupunginneuvoston ja Kaupunginvaltuutettujen kokouksen, joiden yhdistämisellä DDR:n perustamisen yhteydessä muodostui Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED).
Toisen maailmansodan jälkeen, Leipzigin kuuluessa nyt Neuvostoliiton miehitysalueeseen ja DDR:ään, kaupungin merkitys koko saksalaisen kielialueen talouselämälle väheni huomattavasti, mikä ilmeni myös jatkuvana kaupungin väkiluvun pienenemisenä. DDR-aikana Leipzig oli Leipzigin piirikunnan pääkaupunkina ja DDR:n toiseksi suurin kaupunki väkiluvultaan. Useimmat kombinaatit ja keskeisimmät teollisuuslaitokset perustettiin suurkaupunkeihin Berliiniin, Leipzigiin ja Dresdeniin, minkä ansiosta Leipzigin merkitys DDR:n taloudelle säilyi merkittävänä vuoteen 1990 asti.
Vuonna 1989 Leipzigin Nikolainkirkolta alkaneet ns. maanantaimielenosoitukset johtivat DDR:n valtion lakkauttamiseen. Koska DDR:n viranomaiset olisivat voineet käyttää valtiovaltaa vastaan kohdistuvaa väkivallankäyttöä ja hävityksen aiheuttamista hyväksi propagandassaan, maanantaimielenosoitukset järjestettiin Leipzigissa iskulauseensa ”Ei väkivaltaa” mukaisesti rauhallisina. Vuonna 1990 Leipzigista ja muutamista Leipzigin piirikunnan osista tuli Saksin vapaavaltio. Leipzig on siitä lähtien ollut Leipzigin hallintopiirin pääkaupunkina.
12. huhtikuuta 1996 avattiin uusi messukeskus, josta tuli Euroopan modernein näyttely- ja kongressikeskus. Nykyisin Leipzigin asema messu-, tiedonvälitys- ja yliopistokaupunkina on jälleen kasvamassa, vaikka merkitys on pienempi kuin ennen toista maailmansotaa. Kaupungin haaveet kesäolympialaisista 2012 kariutuivat kilpailussa.