stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaiutin
Yleistä

Yksi yleinen kaiutinmalli on kaksitieperiaatteella toimiva passiivinen dynaamisilla elementeillä (vanh. suom. ääninen ) toteutettu kotelokaiutin. Siinä on tavallisesti halkaisijaltaan 4–8 tuuman keskiäänielementti, joka kotelon bassovirityksen eli refleksikotelon avulla toistaa myös matalampia taajuuksia. Korkeita ääniä varten on diskanttielementti. Jakosuodin erottelee eri elementeille menevät taajuusalueet ja muokkaa taajuusvastetta halutunlaiseksi. Kolmitiekaiuttimessa on äänitaajuuskaista vastaavasti jaettu kolmeen rinnakkaiseen kaistaan niille erityisesti optimoitujen kapeakaistaisten kaiutinelementtien tai -elementtiryhmien kesken.
On arvioitu että kaiuttimien laatu on ratkaisevin tekijä äänentoistojärjestelmän laadukkuudessa. Samoin kaiuttimien sijoittaminen vaikuttaa merkittävästi äänenlaatuun.
Kaiutintyyppejä

Aktiivikaiuttimissa on aktiivielektroniikalla (tästä nimitys) toteutettu yhdysrakenteinen monikanavainen vahvistin ja jakosuodin kutakin eri kaistan kaiutinelementtiä tai -elementtiryhmää varten. Jakosuodatus eri taajuusalueita toistaville elementeille on toteutettu ennen tehovahvistinta, ja kukin elementti tai -ryhmä on suoraan kytketty vahvistimen ulostuloihin. Aktiivinen jakosuodatus voi olla toteutettu analogiaelektroniikalla tai nykyään yhä yleisemmin käytetyllä digitaalisella signaaliprosessorilla (DSP). Jälkimmäisellä tekniikalla saavutetaan merkittäviä etuja esimerkiksi kaiutinelementtien taajuus- ja vaihevasteen korjauksessa sekä kaiuttimen huonevasteen korjauksessa sen varsinaisessa loppusijoituspaikassa.
Dipolikaiuttimessa, joka periaatteessa toimii ilmamolekyylien ns. nopeuslähteenä, elementtejä ei ole koteloitu, joten se säteilee ääntä sekä eteen- että taaksepäin. Taaksepäin suuntautunut ääni on vastavaiheessa eteenpäin suuntautuvaan nähden johtuen elementin liikkeestä. Vastavaiheiset ääniaallot kumoavat toisensa, ja siksi dipolikaiutin ei juurikaan säteile ääntä sivuille, kun taas tavallinen monopolilähde, joka erotuksena edellisestä toimii ns. painelähteenä, säteilee kaikkiin suuntiin kotelon mittoja merkittävästi suuremmilla aallonpituuksilla. Dipolikaiuttimen etuna taas on, että kuuntelutila ei väritä ääntä kovin paljoa kaiuttimen suuren suuntaavuuden takia. Haittapuolena on se, että dynamiikkaa kadotetaan sitä enemmän mitä matalampaa taajuutta soitetaan mutta jakosuotimella asiaa voi auttaa. Subwoofereita ei juurikaan ole dipoliperiaatteella tehty.
Sähköstaattiset ja magneto­staattiset paneelikaiuttimet ovat pääsääntöisesti dipoleita, mutta monopolirakenteitakin esiintyy erityisesti korkeataajuuselementeissä. Dipolikaiutin voidaan toteuttaa myös perinteisillä dynaamisilla elementeillä yleensä noin 5 kHz taajuuksiin asti.
Kardioidikaiutin on kaiutin, joka säteilee ääntä etuavaruuteen. Taka- ja sivusäteilyä on vaimennettu tai kumottu hidastamalla ääniaallon kulkeutumista kotelon rajapinnoille ja/tai vastavaiheistettuna signaalina suoraan haluttuihin suuntiin.
Siirtolinjakaiutin (engl. transmission line speaker) on kotelokaiutin, jossa on loppua kohti kapeneva tunneli. Kotelo mitoitetaan aallonpituuden osuuksien mukaan pyrkimyksenä bassotoiston jatkaminen ilman refleksikoteloita vaivaavaa impedanssikäytöstä.
PA-kaiutin on suunniteltu tuottamaan paljon ääntä pienellä teholla. Sitä käytetään varsinkin, kun tila, jossa ääntä toistetaan, on melko iso.
Plasmakaiutin käyttää plasmaa äänen tuottamiseen, mutta kaiutintyyppi on harvinainen. Periaatteessa sillä voidaan päästä korkeisiin taajuuksiin, jotka ylittävät ihmisen kuuloalueen.
Venekaiutin sietää kosteutta niin hyvin, että sitä voi käyttää veneen lisäksi vaikka ulkotiloissa.
Lisäksi on olemassa erikoisempiakin akustisia rakenteita, esimerkiksi dynaamisia nauhakaiuttimia, torvella tai muulla akustisella sovitteella kuormitettuja säteilijöitä.
Teho

Tavalliselle passiivikaiuttimille menevästä tehosta iso osa käytetään matalia ääniä tuottavissa bassoelementeissä. Suurin osa vahvistimen tuottamasta tehosta muuttuu puhekelassa hukkalämmöksi. Kaiuttimen hyötysuhde on elementtivalintojen lisäksi voimakkaasti sidottu kotelotyypin hyötysuhteeseen. Hyötysuhde on alhaisimmillaan suljetussa kotelossa n. 1 % ja suurimmillaan torvikaiuttimissa jopa 70 %. Kaiutinelementin kestomagneetin magneettisuuden voimakkuudella on myös merkitystä.
Kaiuttimen sähköakustinen muuntosuhde ilmoitetaan spesifikaation yhteydessä painejänniteherkkyytenä redusoituna 1 W tehotasoon syötettynä kaiuttimen nimellisimpedanssia vastaavaan resistanssiin. Vakiintunut tapa ilmoittaa herkkyys on metrin päästä kaiuttimen edestä mitattu keskimääräinen äänenpaine 1 W:n (vastaa noin 2,83 V rms-jännitettä 8 Ω kuormaan) teholla vapaassa äänikentässä (kaiuton tila). Käytännön kaiuttimien herkkyys vaihtelee suuresti noin 80 dB:stä jopa 110 dB:n herkkyyksiin yltäviin torvikaiuttimiin. Kaiuttimen tällä tavoin määriteltyä painejänniteherkkyyttä ei tule sekoittaa hyötysuhteeseen, joka on määritelty kaiuttimen antaman akustisen kokonaistehon suhteena kaiuttimeen syötettyyn sähkötehoon.
Kaiuttimen herkkyydellä on suuri merkitys suurimpaan saatavaan äänenpaineeseen. Desibeliasteikko on luonteeltaan logaritminen: Siinä missä 100 dB herkkä kaiutin vaatii siis 1 watin tehon vahvistimelta tuottaakseen äänenpainetta 100 dB, 90 dB herkkä kaiutin vaatii 10 W ja 80 dB herkkä kaiutin 100 W. Toisaalta tehon puoliintuminen tai kaksinkertaistuminen tuottaa aina noin 3 dB:n muutoksen äänenpaineeseen. 3 dB:n lisäys vaatisi kuitenkin kaiuttimen kompressoitumisen puuttumista, joten todellinen lisäys äänenpaineessa on yleensä 2 dB:tä tai jopa alle sen.lähde? Huomioitavaa on myös "tehonkesto", joka tulee aina vastaan ennemmin tai myöhemmin. PA- ja konserttijärjestelmissä onkin nykyään keskitytty suuntaavuuden hallintaan ja "riittävän" herkkyyden saavuttamiseksi. Nykyaikainen linearrayselvennä tuottaa harvoin alle 100 dB:n akustisen tehon 1 W teholla, joten useiden kaiuttimien muodostama viuhka tuottaa helposti merkittävästi paremman hyötysuhteen ja suuntaavuuden tarkan hallinnan.lähde?
Kaiutinsuunnittelu

Kaiutinsuunnittelu on kokeellista tiedettä, jonka pyrkimyksenä on äänen tuottaminen halutulla tavalla. Kaiuttimen suunnittelussa huomioidaan joukko muuttujia, joista osa on fyysisiä ja osa akustisia. Tasaisen taajuusvasteen saavuttamiseksi suunnittelijan on huomioitava äänen värin ja ominaisuuksien lisäksi huoneakustiikan ja mieltymysten vaatimukset. Tyypillisimmillään suunnittelija valitsee kaiuttimen fyysisen koon ympärille muut tekijät. Kotelon mitoituksen jälkeen tutkitaan elementtivaihtoehdot, sovitetaanko kaiutinelementit toisiinsa vai yritetäänkö löytää mahdollisimman helposti sovitettavat komponentit. Suunnittelija päättää myös elementtien lukumäärän, joka tyypillisesti on 1–5.
Toteutuksen apuvälineenä käytetään kuuntelua, mallinnusta ja mittauksia. Mittaukset suoritetaan yleensä kaiuttomassa huoneessa tai akustoidussa tilassa soveltaen mittauksessa aikaikkunaa heijastumien poissulkemiseksi.
Suomessa on pitkät perinteet kaiuttimen valmistamisessa. Tunnettuja suomalaisia kaiutinvalmistajia ovat muun muassa Genelec, Gradient, Aurelia, Amphion Loudspeakers, Penaudio ja Olavi Räsänen.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kaiutin Wikimedia Commonsissa
Perinteisesti kaiutinelementin runko on prässätty pellistä.
Kakodyylihappo

| Kakodyylihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dimetyyliarsiinihappo
CAS-numero:  75-60-5
PubChem CID:  2513
SMILES:  C[As](=O)(C)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H7AsO2
Moolimassa:  137,996 g/mol
Sulamispiste:  199,5 °C
Kiehumispiste:  > 200 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Kakodyylihappo (C2H7AsO2) on arsiinihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on käytetty herbisidinä sekä lääkkeiden ja väriaineiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Kakodyylihappo on huoneenlämpötilassa väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee helposti veteen ja alkoholeihin, mutta ei liukene poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten dietyylieetteriin. Se on heikko happo ja sen suolat ovat nimeltään kakodylaatteja.
Kakodyylihappo on myrkyllistä eläimille ja kasveille. Sen myrkyllisyys kasveille perustuu adeniininukleotidideaminaasientsyymin toiminnan inhibitioon.
Valmistus ja käyttö

Kakodyylihappoa voidaan valmistaa hapettamalla arseenitrioksidin ja kaliumasetaatin välisessä reaktiossa muodostuvaa kakodyylin ja kakodyylioksidin seosta, hapettamalla dimetyyliarsiinia tai metyloimalla metyyliarsonihappoa metyylihalogenidin kuten metyylijodidin avulla.
Kakodyylihappoa epäselektiivinen herbisidi ja sitä on käytetty herbisidinä muun muassa puuvillaviljelmillä, puutarhoissa ruohikon uusinnoissa, golfkentillä, koristekasvi-istutuksissa, metsänistutuksissa ja maaperän sterilointiin. Kakodyylihappo oli yhdessä natriumsuolansa natriumkakodylaatin kanssa tärkein ainesosa Vietnamin sodassakin käytetyssä rikkaruohomyrkyssä Agent Bluessa.
Kalafile Walewska

Kalafile Walewska merianturasta.
Kreivitär Walewska 1812, François Gérardin öljymaalaus
Kalafile Walewska on hienostunut kalaruokalaji, jonka arvellaan olevan nimetty Napoleon I:n hoviin kuuluneen puolalaisen kreivitär Marie Walewskan (1786–1817) mukaan.
Useimmiten nykyään fileenä käytetään kuhaa, mutta siihen lienee alun perin käytetty erilaisia kampelalajeja, lähinnä merianturaa. Olennaisena on fileen hidas kypsentäminen valkoviinissä sekä kastike, johon kuuluu sitruunamehu sekä garnityyri, johon on käytetty tryffeleitä ja herkkusieniä sekä hummeria tai vaihtoehtoisesti katkarapuja. Annokseen on kuulunut perinteisesti perunamuhennos.
Kakodyylioksidi

| Kakodyylioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dimetyyliarsanyylioksi(dimetyyli)arsaani
CAS-numero:  503-80-0
PubChem CID:  10431
SMILES:  C[As](C)O[As](C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H12As2O
Moolimassa:  225,976 g/mol
Sulamispiste:  -25 °C
Kiehumispiste:  149-151 °C
Tiheys:  1,486 g/cm3
Kakodyylioksidi eli tetrametyylidiarsiinioksidi (C4H12As2O) on arseenin organometalliyhdiste. Kakodyylioksidi on yksi ensimmäisiä syntetisoituja organometalliyhdisteitä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kakodyylioksidi on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin etanoliin tai dietyylieetteriin. Kakodyylioksidilla on erittäin voimakas ja epämiellyttävä valkosipulia muistuttava haju. Yhdiste on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti silmiä ja hengitysteitä ollen muun muassa lakrymaattori eli kyynelvuotoa aiheuttava yhdiste. Kakodyylioksidi voidaan hapettaa kakodyylihapoksi ja se muodostaa eräiden siirtymämetallikompleksien kanssa organometalliyhdisteitä. Se reagoi myös halogeenien ja syanidien kanssa muodostaen halogenoituja ja syanoryhmiä sisältäviä yhdisteitä.
Historiaa

Ensimmäisen kerran kakodyylioksidia valmisti ranskalainen kemisti Louis Claude Cadet de Gassicourt vuonna 1760 kuumentamalla arseenitrioksidia ja kaliumasetaattia. Näin muodostui seos, joka sisälsi kakodyylioksidin lisäksi myös kakodyyliä ja muita metyloituja arseeniyhdisteitä. Yhdisteen kaavan selvitti Robert Bunsen 1840-luvulla. Bunsen ja Jöns Jacob Berzelius katsoivat kakodyylioksidin olevan niin kutsutun dimetyyliarsiini- eli kakodyyliradikaalin oksidi.
Kalannin vaakuna

Kalannin vaakuna (1951–1992)
Kalannin vaakuna oli Kalannin kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän sijaintiin Vakka-Suomessa ja sen varhaiseen asutukseen.
Vaakunan selitys on ”Punaisessa kilvessä aaltokoroinen hopeahirsi. Yläkentässä kultainen, mustalla raudoituksella varustettu matkavakka. Alakentässä kultainen koukkuaura, jonka kärki on musta.” Vaakunan on suunnitellut A. W. Rancken, ja Kalannin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 18. joulukuuta 1950. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. huhtikuuta 1951.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1993, kun Kalanti liittettiin Uuteenkaupunkiin.
Luettelo Lordin jäsenistä ja kokoonpanoista

Lordi oli aluksi Tomi Putaansuun taiteilijanimi hänen soolourallaan vuosina 1992-1996. Lordi sai yhtyeenä alkunsa vuonna 1996, jolloin aiemmin Kiss-faniristeilyllä tutustuneet muusikot perustivat yhtyeen. Aluksi yhtye oli trio, mutta seuraavana vuonna kokoonpano vahvistui kosketinsoittajalla. Ensimmäiset vuodet Lordi toimi ilman rumpalia, sillä rumpuosuudet tehtiin tietokoneella. Kokoonpanoon liittyi ensimmäinen rumpali vuonna 2000, josta lähtien Lordissa on soittanut viisi jäsentä.
Jäsenet

Mr. Lordi – laulu (1992-, alkuperäinen)
Kone - kitara (2022-)
Hiisi – basso (2019-)
Hella – koskettimet, laulu (2012-)
Mana – rummut (2012-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Amen – kitara (1996-2022, alkuperäinen)
G-Stealer – basso (1996–1999, alkuperäinen)
Enary – kosketinsoittimet (1997–2005, alkuperäinen)
Magnum – basso (1999–2002)
Kita – rummut, laulu (2000–2010, alkuperäinen)
Kalma – basso (2002–2005)
Awa – kosketinsoittimet (2005–2012)
OX - basso (2005-2019)
Otus – rummut (2010–2012; kuoli 2012)
Kokoonpanot

| --- | --- |
1992-1996:  Mr. Lordi – laulu, instrumentit
1996–1997:  Mr. Lordi – laulu  Amen – kitara  G-Stealer – basso
1997–1999:  Mr. Lordi – laulu  Amen – kitara  G-Stealer – basso  Enary – koskettimet
1999–2000:  Mr. Lordi – laulu  Amen – kitara  Magnum – basso  Enary – koskettimet, taustalaulu
2000–2002:  Mr. Lordi – laulu  Amen – kitara  Magnum – basso  Enary – koskettimet, taustalaulu  Kita - rummut, taustalaulu
2002–2005:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  Kalma – basso, taustalaulu  Enary – koskettimet, taustalaulu  Kita - rummut, taustalaulu
2005:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  Kalma – basso, taustalaulu  Awa – koskettimet  Kita - rummut, taustalaulu
2005–2010:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  OX – basso  Awa – koskettimet  Kita - rummut, taustalaulu
2010–2012:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  OX – basso  Awa – koskettimet  Otus - rummut
2012–2019:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  OX – basso  Hella - koskettimet, taustalaulu  Mana - rummut
2019–2022:  Mr. Lordi – laulu  Amen –  kitara  Hiisi – basso  Hella - koskettimet, taustalaulu  Mana - rummut
2022–:  Mr. Lordi – laulu  Kone –  kitara  Hiisi – basso  Hella - koskettimet, taustalaulu  Mana - rummut
Kokoonpanot > Muutokset

1992 – laulaja Mr. Lordi perusti Lordin
1996 – kitaristi Amen ja basisti G-Stealer liittyivät yhtyeeseen
1997 – kosketinsoittaja Enary liittyi yhtyeeseen
1999 – basisti G-Stealer erosi, tilalle liittyi Magnum
2000 – rumpali Kita liittyi yhtyeeseen
2002 – basisti Magnum erotettiin, Kalma liittyi tilalle
2005 – kosketinsoittaja Enary erotettiin, Awa liittyi tilalle
2005 – basisti Kalma erosi, OX liittyi tilalle
2010 – rumpali Kita erotettiin, Otus liittyi tilalle
2012 – rumpali Otus kuoli, Mana liittyi tilalle
2012 - kosketinsoittaja Awa erosi, Hella liittyi tilalle
2019 - basisti OX erosi, Hiisi liittyi tilalle
2022 – kitaristi Amen erotettiin, Kone liittyi tilalle
Hirviöhahmot

Kaikki yhtyeen jäsenet ovat luoneet itse hahmonsa Mr. Lordin avustuksella, lukuun ottamatta alien-hahmoa, joka otettiin basisti G-Stealerin erottua uusiokäyttöön rumpali Kitalle.
Peikon ja Demonin risteytys – Mr. Lordi
Kone
Hiisi
Elävä nukke "Scarbie" – Hella
Kuollut pastori – Mana
Ulkoavaruuden peto – G-Stealer & Kita
Kyborgi – Magnum
Moottoripyöräzombie Helvetistä – Kalma
Tuonelan teurastaja – Otus
Riivattu noita – Awa
Entinen Egyptin faarao, nykyinen muumio – Amen
Härän ja ihmisen risteytys – OX
Kaksiulotteisuus

Kaksiulotteinen karteesinen koordinaatisto
Kaksiulotteisuus tarkoittaa kahden vektorin virittämää avaruutta. Tätä avaruutta kutsutaan tasoksi. Vektorit on nimetty tavallisesti koordinaatistossa x- ja y-akseleihin. Paikka esitetään koordinaatistossa koordinaattiparina (x, y), jossa x ja y ilmaisevat paikan origosta x- ja y-komponenteittain. Paikka voi saada positiivisia ja negatiivisia komponentteja X- ja y-akseleilla.
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Luettelo NBA-mestareista

Tämä on luettelo NBA-mestareista.
Loppuottelut

| --- | --- |
Tummennettu: Mestari.
†: Sivusi tai ylitti runkosarjan ennätyksen.
Loppuottelut > BAA:n loppuottelut

| Kausi | Läntinen finalisti | Tulos | Itäinen finalisti | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1946–1947 | Chicago Stags | 1–4 | Philadelphia Warriors |  |
| 1947–1948 | Baltimore Bullets | 4–2 | Philadelphia Warriors |  |
| 1948–1949 | Minneapolis Lakers | 4–2 | Washington Capitols |  |
Aiheesta muualla

NBA (englanniksi)
Kalamás

| Kalamás Καλαμάς |
| --- | --- |
 Kalamás-joki.
Alkulähde:  Doúsko-vuori
Laskupaikka:  Joonianmeri  39°35′12″N, 20°8′32″E
Maat:   Kreikka
Pituus:  115 km
Kalamás (kreik. Καλαμάς) eli Thýamis (Θύαμης, m.kreik. Θύαμις) on joki, joka virtaa Epeiroksessa Luoteis-Kreikassa. Sen pituus on 115 kilometriä. Joki saa alkunsa Doúsko- eli Nemërçkë-vuorelta ja se laskee Joonianmereen. Kalamás on Kreikan joista seitsemänneksi pisin.
Pato ja vesivoimalaitos Kalamás-joessa Thesprotiassa.
Kalamás virtaa Thesprotian ja Ioánninan alueyksiköiden halki. Laskiessaan mereen Kestrínin kylän lähellä se muodostaa laajan suistoalueen eli deltan, joka on tärkeä luontoalue.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalamás Wikimedia Commonsissa
Kaksilukujärjestelmä

Kaksilukujärjestelmä on lähinnä primitiivisten yhteisöjen käyttämä alkeellinen tapa muodostaa lukuja. Heillä on yleensä lukusanat yksi ja kaksi, joiden avulla muut luvut muodostetaan. Lukujen 1 - 6 luettelemiseen käytetään lukuja 1 ja 2 yleensä seuraavasti: 1, 2, 2+1, 2+2, 2+2+1, 2+2+2, ... Esimerkiksi Etelä-Amerikassa bakairi-heimossa luku yksi lausutaan "tokale" ja kaksi "ahage". Kun lausutaan luku viisi sanotaan "ahage ahage tokale" eli "2 2 1".
Vaikka heillä ei ole kirjoitettua lukujärjestelmää käytössä olekaan, voidaan lukujen lausuminen peräkkäin tulkita additiiviseksi luvunmuodostukseksi. Tavan oleellinen piirre on ilmaistujen lukusanojen yhteenlaskeminen, mikä määrää luvun suuruuden.
Kaksilukujärjestelmää ei pidä sekoittaa binäärijärjestelmään, joka tarkoittaa lukujen esittämistä 2-kantaisena kantalukujärjestelmänä ja kirjoittamista numeroiden nolla ja yksi avulla käyttäen kaksikantaista paikkamerkintää.
Levinneisyys

Vaikka kaksilukujärjestelmää käytetään edelleen eteläisillä matereilla, on se nykyään erittäin harvinainen. Yleensä kosketukset muiden ihmisten kanssa ovat laajentaneet käytettävää lukujärjestelmää monin tavoin eikä aivan puhtaita kaksilukujärjestelmiä tavata enää. Levinneisyydestä saadaan summittainen kuva, kun 1800- ja 1900-lukujen antropologien keräämiä tietoja yhdistetään.
Afrikassa lukujärjestelmää tavataan enää Etelä-Afrikan saneilla (ent. bushmannit). Heidän suurin käyttämä luku on "2+2+2+2+2" eli "t'oa t'oa t'oa t'oa t'oa". Australiassa elää kuusi yhteisöä, muun muassa gumulgalit ja kauralgalit, jotka käyttävät kaksilukujärjestelmää. Kauralgalien suurin käyttämä luku on 2+2+2+2 ja esimerkiksi gumulgalien luku viisi lausutaan "ukasar ukasar urapon". Papua-Uusi-Guineassa elää joitakin kaksijärjestelmän käyttäjiä, joita ovat esimerkiksi parb-, sisiami- ja anal-heimot (suurin käyttämä luku 2+2+1). Etelä-Amerikassa Amazonin viidakoissa elää lukuisia yhteisöjä. Esimerkiksi zamuco-intiaanien suurin käyttämä luku on yllättäen 2+2+2+2+1.
Kaksilukujärjestelmää käyttävät yhteisöt elävät sivilaatiomme reunoilla useimmiten eristyksessä muista ihmisistä.
Historia

Mesopotamiassa kivikauden sumereilla noin 3000 eaa. oli käytössään sanat mies, nainen ja monta, joita sovellettiin myös lukumääriin. On arveltukin, että heidän tapansa käyttää pienissä luvuissa kaksilukujärjestelmää, on peräisin mies-nais-parien muodostamisella. Sumerit kehittivät ensimmäisinä kirjoitusjärjestelmän, jossa kirjattiin luvut käyttäen eräänlaisia tukkimiehen viivanvetoja. Eri babylonialaiset valloittajat omaksuivat sumeerien kirjoitustaidon ja he merkitsivät noin 1800-1600 eaa. luvut 1-9 käyttäen nuolenpäämerkkejä. Vaikka luvut esitettiin vain "ykkösiä" käyttäen, voidaan niissä havaita viitteitä kolmilukujärjestelmästä. Luvut 1-3 merkittiin vierekkäisillä nuolenpäillä. Sitten luvuilla 4-6 alkaa kolmen merkinalla uusi rivi nuolenpäitä ja luvuilla 7-9 taas uusi rivi kahden ylemmän rivin alla. Luku yhdeksän esitetäänkin 3x3-rivistönä nuolenpäitä.
Myöhemmin 500 eaa. naapurikansalla persialaisilla vaikuttaa olleen kaksilukujärjestelmä, sillä vaikka he kopioivat täysin babylonialaisten lukujärjestelmää, rivittävät he nuolenpäämerkit eri tavalla. Luku kaksi merkittiin kahdella päällekkäisellä nuolenpäällä, luku kolme kahdella päällekkäisellä ja näiden vieressä olevalla yksinäisellä nuolenpäällä, luku neljä kahdella vierekkäisellä nuoliparilla, ja niin edelleen. Luku yhdeksän oli kaksilukujärjestelmän käyttäjälle nopea lukea, sillä lukija silmäili neljää paria ja yhden parittoman nuolenpään ja tiesi sen esittävän yhdeksää.
Kansakunnat, jotka oppivat myöhemmin kirjoittamaan, olivat siihen mennessä kehittäneet 10-, 12-, 20- tai 60-kantaisen lukujärjestelmän, jossa jäänteenä oli yleensä jokin viisilukujärjestelmän numeromerkin muodostustapa. Tästä onkin päätelty, että kaksilukujärjestelmä on erittäin vanha. Lukujärjestelmän leviämisestä on kuitenkin kaksi teoriaa. Toisen mukaan korkeakulttuurit käyttivät aluksi kaksilukujärjestelmää ja levittivät sen muille. Toisen mukaan kaksilukujärjestelmä on ikivanha ja levisi ihmisten mukana jo varhaisessa vaiheessa maapallon eri kolkkiin. Koska vain primitiiviset kansat käyttävät sitä enää, on se kummankin teorian mukaan jäänne kaukaisista ajoista.
Nuolempäämerkit babyloniassa sisältää viitteitä kolmilukujärjestelmästä.
Luettelo operaatio Huskyn joukoista

Luettelo operaatio Huskyn joukoista sisältää operaatio Huskyyn eli Sisilian maihinnousuun 10. heinäkuuta – 17. elokuuta 1943 liittyneet maa-, meri- ja ilmavoimien joukot.
Liittoutuneet

Maavoimien ja samalla koko maihinnousun komentajaksi määrättiin kenraali Dwight D. Eisenhower.
Liittoutuneet > Maavoimat

Maihinnousujoukkoina olivat:
Liittoutuneiden 15. armeijaryhmä (kenraali Harold Alexander)
Yhdysvaltain 7. armeija (kenraaliluutnantti George S. Patton)
Armeijajoukot
1. ranger-pataljoona
3. ranger-pataljoona
4. ranger-pataljoona
70. panssaripataljoona
753. panssaripataljoona
601. panssarintorjuntapataljoona
2 joukkuetta 813. panssarintorjuntapataljoonasta
39. pioneerirykmentti
540. rannikkopioneerirykmentti
5. panssaritykistöryhmä
58. panssaritykistöpatteristo
62. panssaritykistöpatteristo
65. panssaritykistöpatteristo
17. tykistorykmentti
36. tykistörykmentti
77. tykistörykmentti
178. tykistörykmentti
Vapaan Ranskan 4. marokkolainen rykmentti
Yhdysvaltain II armeijakunta (kenraaliluutnantti Omar Bradley)
Yhdysvaltain 1. jalkaväkidivisioona (kenraalimajuri Terry de la Mesa Allen, vanhempi ja 7. elokuuta alkaen kenraalimajuri Clarence R. Huebner)
Yhdysvaltain 9. jalkaväkidivisioona (kenraalimajuri Manton S. Eddy)
Yhdysvaltain 45. jalkaväkidivisioona (kenraalimajuri Troy H. Middleton)
Yhdysvaltain täydennysjoukot, joiden esikunta perustettu 15. heinäkuuta 1943, komentajanaan kenraalimajuri Geoffrey Keyes
Yhdysvaltain 2. panssaridivisioona (kenraalimajuri Hugh J. Gaffey)
Yhdysvaltain 3. jalkaväkidivisioona (kenraalimajuri Lucian J Truscott, nuorempi)
Yhdysvaltain 82. maahanlaskudivisioona (kenraalimajuri Matthew B. Ridgway)
Brittiläinen 8. armeija (kenraali Bernard Montgomery)
Brittiläinen XIII armeijakunta (kenraaliluutnantti Dempsey), jossa olivat 5. ja 50. jalkaväkidivisioonat sekä 231. prikaati
Brittiläinen XXX armeijakunta (kenraaliluutnantti Leese), jossa olivat 51. Ylämaan divisioona ja Kanadan 1. divisioona
Kummankin armeijan kärjen muodosti prikaatin vahvuinen maahanlaskuosasto ja kummallakin oli Pohjois-Afrikassa reservinä divisioona.