stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scania
Historia > Saab-Scania > Uudet muodot ja mallitunnukset, 1995–

Vuonna 1995 markkinoille tuotiin Scania 4-sarja. Ohjaamon muodot olivat pyöristyneet aiemmasta huomattavasti ja aerodynamiikka parantunut, jälleen pystyasentoon nostetusta tuulilasista huolimatta. T- eli nokkamallin autoissa oli vastaavantyyppinen design. Mallin tunnus koostui edelleen moottorin iskutilavuuden ja mallisarjan sukupolven ilmaisevasta numerosta. Tämän tunnuksen jälkeen oli kirjain, joka ilmaisi alustan järeyden, mutta aiemmasta poiketen kirjaintunnukset olivat nyt L, D, C ja G. 4-sarjan korkein ohjaamo eli Topline oli kasvanut mittaan, jossa sen sisällä oli täysi seisomakorkeus. Ammattipiireissä tämä malli sai nopeasti lempinimen vesipää-Scania.
Sarjan moottorivalikoimaa laajennettiin. Vuonna 1998 tarjolle tulivat uudet 9-, 11-, 12- ja 14-litraiset moottorit, jotka kattoivat tehoalueen 230 – 530 hv. Vuonna 2000 moottoreita muokattiin uudemman kerran ja samalla palettiin lisättiin 580-hevosvoimainen, 16 litran V8.
Vuonna 2004 tehdyn malliuudistuksen myötä Scania siirtyi uuteen nomenklatuuriin. Uusi sukupolvi ei enää ollutkaan 5-sarja, vaan mallitunnus muodostuu ohjaamon asennuskorkeuden ilmaisevasta kirjaimesta moottorin hevosvoimaluvusta. Jo aiemmin muodostuneen käytännön mukaan kirjain. "R" tarkoittaa korkealle sijoitettua ohjaamoa, "G" matalalle sijoitettua ohjaamoa ja "P" jakeluajoon tarkoitettua matalaa ohjaamoa. Mallin design sai hieman uusia muotoja mutta on selkeää perintöä aiemmalta sukupolvelta. Perinteisten nokkamallin kuorma-autojen kysyntä on Euroopassa ollut jatkuvassa laskusuunnassa ja viimeisenä eurooppalaisena tehtaana niitä valmisti Scania. Eräs aikakausi kuorma-autojen valmistuksen historiassa tuli päätökseen lokakuussa 2005, kun T-sarjan valmistus lopetettiin.
Scania R 500
Nykyinen R 500
Scania R124G
Uusi Scania R -mallisto esiteltiin 2004
Scania Engines

Syyskuussa 2007 aiemmin nimellä Scania Industri- och Marinmotorer toiminut moottorien valmistuksesta vastannut yksikkö sai uuden nimen Scania Engines. Yksikkö valmistaa kaikki Scanian omiin tuotteisiin tarvittavat voimanlähteet, mutta toimittaa moottoreita myös teollisuus- ja voimalaitoskäyttöön sekä merimoottoreiksi. Scania Engines -yksikkö toimittaa moottoreita globaalisti.
Scanian tuotelinjaan kuuluu vuonna 2015 9-litrainen, viisisylinterinen ja 12-litrainen, kuusisylinterinen rivimoottori sekä 16-litrainen V8.
Scania Suomessa

Suomen ensimmäisiä Scania-Vabis-autoja hankkivat muiden muassa Helsingin palolaitos vuonna 1917 ja puolustusvoimat vuonna 1918. Puolustusvoimien tällöin ostamat kuusi Scania-Vabista olivat ensimmäiset Suomen puolustuslaitokselle uusina hankitut autot. Helsingin kaupungin liikennelaitos sai käyttöönsä ensimmäiset Scania-Vabis-linja-autot 1930-luvun lopulla, mutta muutoin merkki pysyi Suomessa melko tuntemattomana. Talvisodan aikana Ruotsin valtio lahjoitti naapuriapuna Suomen puolustusvoimille kahdeksan Scania-Vabis-kuorma-autoa tykinvetäjiksi.
Toisen maailmansodan päätyttyä Scania-Vabis alkoi etsiä aktiivisesti vientimarkkinoita ja oli kiinnostunut tulemaan myös Suomeen. Scania-Vabis-autojen säännöllinen maahantuonti Suomeen alkoi vuonna 1949, jolloin sitä varten perustettiin Oy Scan-Auto Ab. Scania-Vabis alkoi saada nopeasti mainetta kestävänä ja taloudellisena autona, mitä kuvasti osaltaan se, että Linja-autoliiton jäsenyrityksilleen vuonna 1953 tekemään kyselyyn vastanneista jo 26 prosenttia ilmoitti eniten haluamakseen merkiksi Scania-Vabiksen.  Valuuttapulan ja tuontisäännöstelyn vuoksi autoja ei kuitenkaan saatu maahan kysyntää ja tarvetta vastaavasti. Kuorma- ja linja-autojen tuontisäännöstely purettiin vuonna 1957, johon mennessä Suomeen oli tuotu noin 200 Scania-Vabis-kuorma-autoa ja noin 500 linja-auton alustaa. Vuonna 1963 Scan-Autolle siirtyi myös Saabin maahantuonti. Saabin ja Scanian yhdistyttyä ruotsalainen emoyhtiö ja Valmet Oy ostivat puoliksi Oy Scan-Auto Ab:n osakekannan vuonna 1969. Vuoden 1969 lopussa Suomessa oli rekisterissä 5 694 Scania-kuorma-autoa, jolloin se oli tilaston viidennellä sijalla Bedfordin, Mercedes-Benzin, Volvon ja Sisun jälkeen. Vuoden 1972 lopussa Scania oli jo Suomen yleisin kuorma-automerkki 8 669 autolla. Linja-autojen osalta Scania oli vuoden 1969 lopussa toiseksi yleisin automerkki Volvon jälkeen 1 957 autolla.
Vuoden 1999 lopussa Suomen ajoneuvorekisterissä oli 16 081 Scania-merkkistä kuorma-, linja- ja erikoisautoa (muiden muassa matkailu-, palo- ja hinausautot) vuosimallista 1938 alkaen.
Suomessa Scanian kuorma- ja linja-autot ovat olleet 1960-luvulta lähtien rekisteröintitilastojen kärjessä toisen ruotsalaismerkin Volvon kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Scania Worldwide (englanniksi)
Scania Suomi (suomeksi)
Oy Scan-Auto Ab (nyk. Scania Suomi Oy) yhtiöhistoriaa
Volkswagen Groupin (Volkswagen Aktiengesellschaft) yhtiöt, tytäryhtiöt, tuotemerkit
Gustaf Eriksonin itseliikkuva vaunu
Scania Tonneau vuodelta 1903
1917 Scania-Vabis I Phaeton
1955 Scania-Vabis LS71 "Regent"
1985 Scania P82M 4x2
1986 Scania T92H 4x2
HKL:n Scania-Vabis B15V / Helko Rautatientorilla Helsingissä v. 1949
1962 Scania-Vabis C70 Capitol
Scania LB 141 vuosimallia 1977.
Seivästön majakka

Seivästön nykyinen vuonna 1955 rakennettu majakka
Seivästön (Stirsudden) majakka sijaitsee Karjalan kannaksella Suomenlahden rannalla entisen Kuolemajärven kunnan alueella. Alkuperäinen kahdeksankulmainen 14 metriä korkea valkoinen majakka rakennettiin vuonna 1873. Aikaisemmin Seivästössä sijaitsi puinen tunnusmajakka ainakin jo vuonna 1831. Seivästön valomajakan valon korkeus merenpinnasta oli 35 metriä ja majakan tunnuksena oli kaksi välähdystä 20 sekunnin välein.
Majakka sai suomalaisen miehityksen vuonna 1919 ja sinne vedettiin sähkövirta vuonna 1934. Majakan läheisyydessä sijaitsi 1920-luvulla rakennettu Seivästön rannikkopatteri, jonka aseistuksena oli kaksi kappaletta 152/45 C -rannikkotykkiä. Majakka räjäytettiin talvisodan alkaessa 1939. Neuvostoliitto rakennutti paikalle vuonna 1955 uuden punavalkoraitaisen 28 metriä korkean betonimajakan, jonka tunnuksena on kaksi välähdystä 15 sekunnin välein. Majakan siipi­rakennuksessa on nykyisin majoitustiloja ja museo.
Majakalta on osallistuttu kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun 2002.
Kirjallisuutta

Raili Taberman : Seivästö: meri, mäki, majakka. Seivästö-säätiö, Pirkkala 1999 ISBN 9529113293
Aiheesta muualla

Seivästön majakka, valokuva 1920- tai 1930-luvulta, Museovirasto, Historian kuvakokoelma, Karjalan Liiton kokoelma (Finna)
Seivästön majakka Kuolemajärvellä, Etelä-Karjalan museo, DigiCarelica
Seepramakrilli

| Seepramakrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Scombroidei
Heimo::  Makrillit Scombridae
Suku::  Scomberomorus
Laji::  commerson
Kaksiosainen nimi
 Scomberomorus commerson  (Lacépède, 1800) 
Katso myös
   Seepramakrilli Wikispeciesissä   Seepramakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Seepramakrilli eli juovamakrilli (Scomberomorus commerson) on ahvenkalojen lahkoon kuuluva makrilli.
Koko ja ulkonäkö

Seepramakrillin suurin julkaistu pituus on 240 cm ja paino 70 kg. Sen pää ja vartalo ovat kaikkialta tumman turkoosinsinisiä, ja vartalossa on sen koko pituudelta korkeussuuntaisia mustia raitoja, mistä se on saanut nimensäkin. Ensimmäinen selkäevä on matala, samanvärinen kuin muu ruumis. Muut evät ovat turkoosinmustia.
Levinneisyys

Seepramakrillia tavataan Intian valtamereltä ja Tyyneltämereltä. Alue ulottuu lännessä Etelä-Afrikasta Punaisellemerelle ja mannerjalustaa seuraten Kaakkois-Aasiaan. Tyynenmeren pohjoisimmat esiintymät ovat Kiinassa ja Japanissa ja eteläisimmät Australiassa ja Fidžisaarilla. Suezin kanavan kautta laji on levittäytynyt myös itäiselle Välimerelle.
Seepramakrilli viihtyy mannerjalustan koko leveydellä 10–70 metrin syvyydessä. Toisinaan sitä tavataan myös sameissa ja vähäsuolaisissa vesissä. Sen tiedetään vaeltavan pitkiä matkoja rannikkoja pitkin, joskaan kaikki populaatiot eivät tällaisia taipaleita tee.
Ravinto

Seepramakrillit syövät lähes pelkästään pikkukaloja, joita ne jahtaavat pieninä parvina.
Siguatoksiini

Australian Queenslandin itärannikolta pyydetyistä seepramakrilleista on löydetty rasvaliukoista siguatoksiini-myrkkyä, joten näitä nimenomaisia kaloja ei suositella syötäväksi. Myrkytyksen ensioireet ovat ruuansulatuksen, hermoston ja verenkierron toimintahäiriöt. Ne ilmenevät kuuden tunnin kuluessa kalan syönnistä.
Kalastus

Seepramakrillia pyydetään paljon niin ammattimaisesti, teollisesti ja virkistysmielessä. Kalaa myydään tuoreena, pakastettuna, suolattuna, kuivattuna ja säilykkeenä. Siitä valmistetaan myös kalapyöryköitä.
Aiheesta muualla

Scomberomorus cavalla FishBase. R. Froese ja D. Pauly (toim.) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Scomberomorus commerson:  Wikidata: Q1521298  Wikispecies: Scomberomorus commerson  ADW: Scomberomorus_commerson  AFD: Scomberomorus_commerson  ARKive: scomberomorus-commerson  BOLD: 18721  CoL: 8YYSV  EUNIS: 47024  FishBase: 121  GBIF: 2374255  iNaturalist: 132369  IRMNG: 10836262  ITIS: 172441  IUCN: 170316  NCBI: 218798  OBIS: 127024  Open Tree of Life: 48242  Paleobiology Database: 352551  Plazi: 70F8DD3C-C4F8-6AEC-D5AB-9736172A4EB1  WoRMS: 127024 
Scomber commerson:  Wikidata: Q106422790  CoL: 4VTRX  GBIF: 2374259  IRMNG: 10137070  ITIS: 202037  WoRMS: 304475
Seme

Seme (jap. 攻め, Seme) on japanilainen budokäsite, joka liittyy hyökkäämiseen japanilaisissa kamppailulajeissa. Seme ei ole sisääntuloa, lyömistä tai huutamista jos sillä ei ole vaikutusta semen kohteeseen. Ylipäätään semen muotoa ei ole määrätty. Ainoastaan, että seme on aktiivisesti luotava harjoittelijan omasta tahtotilasta  (ki) ja se on olemassa, jos se synnyttää vastustajassa reaktion tai puolustuksessa aukkopaikan suki. Tähän syntyneeseen suojattomaan hetkeen tai kohtaan hyökkäys sitten kohdistuu.
Semen olemus

Semeen kuuluu oman keskustan pitäminen ja hallitseminen. Samalla vastustajan keskustaan hyökätään jolloin vastustajan henkinen, fyysinen tai tasapaino keskustan suhteen häiriytyy. Ryoichi Shimano:
»"Oikea seme ei ole peräisin dynaamisesta liikkeestä, jota yleisesti pidetään semenä. Seme on mahdollinen ainoastaan silloin, kun se vaikuttaa vastustajaasi. Toisin sanoen, tietyt asiat, joita sehdään semen aikana, kuten keskustan hallinta, vastustajan shinain (bambumiekka) pyyhkäiseminen sivuun ja oikean etäisyyden ottaminen, eivät pelkästään ole seme. Semeä ei voi pitää yksistään omavaraisena, vaan myös vastustajan on tunnettava semesi.". »
Siispä olisikin ymmärrettävä että seme muodostuu kistä ja semen erilaiset eleet ovat tapa esittää ki vastustajalle. Budossa siis kahden ihmisen välille syntyy sisäisen voiman kamppailu (Ki-Atari) jonka voi aistia semen eri muotoina.
Semen tekemiseen liittyy käsite (Tame) joka tarkoittaa että semen avulla reaktion toisessa aikaansaanut, havannoin itse semella aikaansaamansa muutoksen, joka saattaa olla esimerkiksi lyöntipaikan avautuminen tai semen kohteen ki:n lasku ja toimii sen mukaan.
miekan kärki kensen vaikutuksen välittäjänä

Budolajeissa joissa harjoitellaan aseilla seme usein välittyy aseen kautta. Esimerkiksi kendossa miekan kärki (kensen) toimi tällaisena, vastustajaan kohdistuvan fyysisen ja psyykkisen paineen kohdistajana. Sama voidaan havaitaa myös länsimaisessa miekkailussa. Jos miekan, tai minkä tahansa aseen kärki, on niin sanotusti kuollut, tarkoittaa se ettei aseen pitelijällä ole sillä hetkellä päättäväistä ja hallittua mieltä eikä fyysisiä valmiuksia uhata hallussa olevalla aseellaan. Seme voi välittyä myös muualta kuin aseen kärjestä. Esimerkiksi valmiusasennossa jossa miekka on käyttäjänsä pään päällä kärjen osoittaessa ylöspäin (Jodan no kamae) seme välittyy miekan kohdetta osoittavasta kahvasta.
Seittikaktukset

| Seittikaktukset |
| --- | --- |
 Tuliseittikaktus Oreocereus doelzianus.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Trichocereeae
Suku::  Seittikaktukset Oreocereus  (A.Berger) Riccob. (1909)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seittikaktukset (Oreocereus) on eteläamerikkalainen, yhdeksänlajinen kaktuskasvisuku, johon kuuluu matalia, liereävartisia, valkoisten piikkien tiheästi peittämiä pensasmaisia kaktuksia, joiden kukat ovat vastakohtaisia. Tieteellisen nimen alkuosa tulee kreikankielen vuorta tarkoittavasta sanasta.
Ulkonäkö ja koko

Suvun lajit ovat pensasmaisia, vähähaaraisia ja kaksi- tai kolmemetrisiksi kasvavia. Varret ovat liereitä, pystyjä tai kohenevia, harvoin maanmyötäisiä. Niiden harjut ovat mataloituvia areoleiden väleistä tai nystyisiä. Areoleissa on usein pitkiä valkoisia karvoja ja tiheästi piikkejä. Kukat kehittyvät lähelle varren latvaa, toisinaan erilaistuneisiin verson osiin eli kefalioihin. Kasvit kukkivat päivällä. Kukat ovat suppilon muotoisia tai putkimaisia, enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, oranssinvärisiä, punaisia tai purppuraisia. Kukkapohjus on suora tai hieman käyristynyt, joskus sivuilta litistynyt, ja siinä on paljon karvaisia areoleja. Vartalo ja heteet ulottuvat kehätorven ulkopuolelle. Hedelmä on pallomainen tai munamainen, ontto, mehevä tai kuiva ja avautuu tyvirei'illä. Siemenet ovat leveänsoikeita ja mustia.
Levinneisyys

Seittikaktukset ovat tieteellisen nimensä mukaisesti (Oreo-) vuoriston kasveja ja kasvavat Andeilla yli 3000 metrin korkeudessa Etelä-Perun, Pohjois-Chilen, Etelä-Bolivian ja Pohjois-Argentiinan valtioiden alueella.
Lajit

Suvun lajimäärä on (tässä) yhdeksän:
Oreocereus celsianus
Oreocereus doelzianus – tuliseittikaktus
Oreocereus hempelianus
Oreocereus leucotrichus
Oreocereus pseudofossulatus
Oreocereus ritteri
Oreocereus tacnaensis
Oreocereus trollii
Oreocereus varicolor
Sedatiivit

Sedatiiveja
Sedatiivit eli rauhoitteet ovat aineita, jotka vaimentavat keskushermoston toimintaa. Tästä seuraavia vaikutuksia ovat rauhallisuus, rentoutuminen ja hidastunut hengitys, sekä toisinaan myös väsymys, sammaltava puhe, hoiperteleva kävely, huono arviointikyky ja hitaat sekä epävarmat refleksit. Sedatiivit aiheuttavat yleistä elintoimintojen hidastumista, joka johtaa usein fyysisen ja kognitiivisen suorituskyvyn laskuun. Monilla sedatiiveilla on lisäksi lievää kipu- ja muuta tuntoaistia puuduttava vaikutus. Suurina yliannostuksina suurin osa sedatiiveista voi aiheuttaa tajuttomuuden tai kuoleman.
Yleistä

Sedaatio tarkoittaa väsyttävää vaikutusta. Reaktio sedatiivisuudelle vaihtelee usein suuresti yksilöstä toiseen. Esimerkiksi perinteiset rauhoittavat lääkkeet eivät aiheuta kaikille tokkuraisuutta, vaan ne saattavat jopa virkistää osaa potilaista. Mitä iäkkäämpi ja raihnaampi henkilö on, sitä voimakkaampia voivat olla sedatiiviset vaikutukset, kuten tokkuraisuus ja uneliaisuus. Huomattava sedaatio huonontaa toimintakykyä ja altistaa tasapainohäiriöille ja kaatumistapaturmille. Etenkin vanhoille naisille määrätään herkästi sedatiivisesti vaikuttavia lääkkeitä mm. huimaukseen, vatsavaivoihin tai kipuihin.
Bentsodiatsepiineja ei suositella enää määrättäväksi jokapäiväiseen pitkäaikaiseen käyttöön niihin liittyvän riippuvuusriskin ja sivuvaikutusten takia. Kaikki lääkärit eivät kuitenkaan noudata tätä suositusta, vaan määräävät bentsodiatsepiineja sisältäviä lääkevalmisteita esimerkiksi jatkuvan unettomuuden tai epilepsian hoitoon. Psykoosilääkkeiden käyttöön liittyy vielä suurempi sivuvaikutusriski kuin bentsodiatsepiineilla.
Haittavaikutukset

Sedatiivien yliannostelusta johtuva hengityskeskuksen toiminnan heikkeneminen saattaa johtaa asidoosiin eli elimistön nesteiden liialliseen happamuuteen. Jos veren pH-arvo laskee alle 7,2:n, alkaa esiintyä  puuskuttavaa ja tiheää hengitystä eli hyperventilaatiota. Muita asidoosin oireita ovat yleistilan heikkeneminen sekä neste- ja suolatasapainon häiriöt.
Sedatiivien luokittelu

Sedatiiviset lääkeaineet luokitellaan kolmeen ryhmään. Osa ensimmäisen ja toisen ryhmän sedatiiveista luokitellaan liikenteessä haitallisiksi kolmiolääkkeiksi.
I ryhmän sedatiivit
Ensimmäinen ryhmä muodostuu varsinaisista sedatiiveista. Varsinaiset sedatiivit ovat psyykenlääkkeitä, joiden ensisijaisena tarkoituksena on vaikuttaa rauhoittavasti tai väsyttävästi. Tällaisia lääkkeitä ovat bentsodiatsepiinit,  bentsodiatsepiinien tavoin toimivat nukahtamislääkkeet, ensimmäisen polven psykoosilääkkeet ja trisykliset masennuslääkkeet. Myös barbituraatit kuuluvat tähän ryhmään. Barbituraatit ovat kuitenkin jääneet läntisessä maailmassa suurelta osin pois käytöstä, koska ne ovat voimakasta riippuvuutta aiheuttavia ja ovat hengenvaarallisia yliannosteltuina. Suomessa niitä käytetään lähinnä enää nukutuslääkkeinä ja eläinten lääkitykseen.lähde?
II ryhmän sedatiivit
Toinen ryhmä muodostuu lääkkeistä, joiden yleisenä sivuvaikutuksena on väsymys. Toisen ryhmän lääkkeitä ovat kaksivaikutteiset masennuslääkkeet (esimerkiksi venlafaksiini, mirtatsapiini, mianseriini, tratsodoni), toisen polven psykoosilääkkeet, opiaatit, indometasiini, metoklopramidi, vanhat antihistamiinit sekä epilepsialääkkeet ja levottomat jalat -oireyhtymässä ja Parkinsonin taudissa käytetty pramipeksoli.  Toiseen ryhmään kuuluu edellä mainittujen lisäksi myös muun muassa seuraavat yhdistelmälääkkeet: Crampiton, Relapamil, Vertipam, Librax, Gastrodyn comp, Potentol, Anervan.
III ryhmän sedatiivit
Kolmas ryhmä koostuu fyysisten sairauksien hoitoon tarkoitetuista lääkkeistä, joilla väsymys on mahdollinen, mutta ei erityisen korostunut sivuvaikutus. Tällaisia ovat ionipumpun estäjät, jotkut diabeteslääkkeet, useimmat sydän- ja verisuonisairauksien lääkkeet, kipu- ja virtsankarkailulääkkeet sekä monet SSRI-lääkkeet.
Sedatiivit ja alkoholi

Sedatiiveja ja alkoholia käytetään usein yhdessä päihdetarkoituksessa tai lääkityksen päälle otetaan vahingossa alkoholia. Koska alkoholi on vahva keskushermostoa lamaannuttava aine, molempien aineiden yhtäaikainen lamaava vaikutus voi olla vaarallisen voimakas ja aiheuttaa muun muassa hengityslaman ja tätä kautta kuoleman.
Sedatiiveja

Masennuslääkkeet
mirtatsapiini (Remeron)
tratsodoni (Azona)
Barbituraatit (vain Fimean erikoisreseptillä)
amobarbitaalilähde? (Amytal)
pentobarbitaalilähde? (Nembutal)
sekobarbitaalilähde? (Seconal)
Bentsodiatsepiinit
alpratsolaami (Xanor, Xanor Depot, Alprox, Alprazolam Alternova)
bromatsepaami (Lexotan)
klonatsepaami (Klonopin, Rivatril)
klooridiatsepoksidi (Risolid, Klotriptyl ja Klotriptyl Mite, sisältävät myös amitriptyliiniä, joka voimistaa huomattavasti klooridiatsepoksidin vaikutusta.)
diatsepaami (Diapam, Medipam, Stesolid)
estatsolaami (Prosom)
flunitratsepaami (Rohypnol Ei myydä Suomessa)
loratsepaami (Temesta)
midatsolaami (Dormicum)
nitratsepaami (Insomin)
oksatsepaami (Opamox, Oxamin)
triatsolaami (Halcion)
tematsepaami (Normison poistunut myynnistä Suomessa väärinkäytön takialähde?, Tenox)
haloksatsolaami (Somelin myydään vain Japanissa)
Ensimmäisen polven psykoosilääkkeet
klooripromatsiini (Thorazine, Largactil)
levomepromatsiini (Levomepromazine Orion)
flufenatsiini (Prolixin, Siqualone)
tsuklopentiksoli (Cisordinol)
haloperidoli (Haldol)
loksapiinisukkinaatti (Loxitane)
perfenatsiini (Peratsin, Pertriptyl)
proklooriperatsiini (Compazine)
tiotikseeni (Navane)
trifluoperatsiini (Stelazine, Trifluoperaz)
Toisen polven psykoosilääkkeet
klotsapiini (Leponex)
olantsapiini (Zyprexa)
ketiapiini (Seroquel, Seroquel Prolong, Ketipinor, Quetiapin Mylan)
risperidoni (Risperdal, Risperidon)
paliperidoni (ulkomailla tablettina Invega, Suomessa Xeplion-injektio ja Trevicta-injektio, risperidonin aineenvaihduntatuote nimeltään 9-hydroksirisperidoni)
tsiprasidoni (Geodon), voi aiheuttaa toisissa uneliaisuutta, kun taas toisilla unettomuutta.
Pramipeksoli (Sifrol), Parkinsonin tauti ja levottomat jalat -oireyhtymä.
Rauhoittavat antihistamiinit
hydroksitsiini (Atarax)
prometatsiini
klemastiini
doksylamiini
difenhydramiini
niapratsiini
pyribentsamiini
Rauhoittavat yrtit
aitokissanminttu
kava (Piper methysticum)
kannabis
alruuna
rohtokoisio
virmajuurikasvit (erityisesti rohtovirmajuuri, eli Valeriana officinalis)
Nestemäiset rauhoittavat
kloraalihydraatti (Noctec)
dietyylieetteri (eetteri)
etanoli (alkoholijuoma)
gammahydroksivoihappo (GHB)
kloroformi
Muut unilääkkeenä käytetyt rauhoittavat
estsopikloni (Lunesta)
tsaleploni (Sonata)
tsolpideemi (Stilnoct, Somnor, Stella, Ambien)
tsopikloni (Imovane, Zopinox, Zimovane)
Ei-kategorisoidut rauhoittavat
etklorvynoli (Placidyl)
glutetimidi (Doriden)
ketamiini (Ketalar, Ketaset)
metakvaloni (Sopor, Quaaludes, Mandrax)
aflokvaloni (Arofuto)
SL-164
metypryloni (Noludar)
ramelteoni (Rozerem)
melatoniini (Circadin)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sedatiivit Wikimedia Commonsissa
Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä

| Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Hella Wuolijoki (näytelmä) Valentin Vaala
Tuottaja:  Risto Orko
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Eino Heino
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Pääosat:  Emma Väänänen Tauno Palo Kirsti Hurme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 1946
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  4 447 539 vmk
Seuraaja:  Niskavuoren Heta
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malviinan (Hurme) ja Niskavuoren isännän (Palo) lempi roihuaa.
Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä on suomalainen klassikkoelokuva vuodelta 1946. Se perustuu Hella Wuolijoen samannimiseen näytelmään vuodelta 1940. Viidestä mustavalkoisesta Niskavuori-sarjan elokuvasta Loviisa valmistui toisena. Tapahtumien aikajärjestyksessä se on ensimmäinen: se ajoittuu 1880-luvulle.
Suuriruhtinaskunnan vällyjen alla on monenlaista epäsäätyistäkin säpinää. Niskavuoren isäntä havittelee itselleen piika Malviinaa, mutta talon kunnia vaatii avioliittoa rikkaan Loviisan kanssa. Tahtojen taistelussa sukutilan etu syrjäyttää yksilön edun. Valentin Vaalan ohjaamalle ja Eino Heinon kuvaamalle elokuvalle myönnettiin vuonna 1947 Jussi-palkinnot ohjauksesta, kuvauksesta ja Emma Väänäselle naispääosasta. Niskavuoren nuoresta miniästä kertova elokuva keräsi elokuvateattereissa puolisen miljoonaa katsojaa. Televisiossa Loviisa esitettiin ensi kerran 12. syyskuuta 1964.
Henkilöt > Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emma Väänänen  | … |  Loviisa Niskavuori o.s. Saaroinen   |
|  Tauno Palo  | … |  Juhani Niskavuori, suurtilan isäntä   |
|  Kirsti Hurme  | … |  Malviina, meijerska   |
Henkilöt > Sivuosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Holger Salin  | … |  Martti, Niskavuoren renki   |
|  Maija Nuutinen  | … |  Vilhelmiina Niskavuori, vanhaemäntä   |
|  Hilkka Helinä  | … |  Heta Niskavuori   |
|  Reino Häkälä  | … |  Antti Niskavuori   |
|  Toini Vartiainen  | … |  Kustaava Niskavuori   |
|  Reino Valkama  | … |  Saaroisten isäntä, Loviisan isä   |
|  Kerttu Salmi  | … |  Juse-muori, Malviinan äiti   |
|  Elli Ylimaa  | … |  Korinterin Iita   |
|  Laila Rihte  | … |  Liisa, Niskavuoren piika   |
|  Matti Aulos  | … |  Roope-setä, Juhanin puhemies   |
Kuvausajat ja -paikat

Loviisa kuvattiin kesällä ja syksyllä 1946. Niskavuoren tilaa elokuvassa esittää Pakaraisten talo Lammilla Syrjäntaustan kylässä. Saaroisten tilana on Ojakkalan talo Nurmijärvellä Palojoen kylässä.