stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anomeeri
Ominaisuudet

Vesiliuoksissa sokerimolekyylien ja niiden johdannaisten α- ja β-anomeerit ovat keskenään tasapainossa. Anomeerien suhteeseen vaikuttaa anomeerinen efekti. Stereoelektroniikasta ja liuoksen olosuhteista johtuva anomeerinen efekti aiheuttaa sen, että elektronegatiivisen atomin sisältävä ryhmä on niin sanotussa aksiaalisessa asemassa ja α-anomeerina. Glukoosi on poikkeus ja esiintyy vesiliuoksissa pääasiassa β-anomeerina.
Anomeerit vaikuttavat sokeripolymeerien ominaisuuksiin, esimerkiksi niiden sulavuuteen ihmisen elimistössä. Tärkkelys, koostuu glukoosin α-anomeerista ja selluloosa β-anomeerista. Ihminen voi hyödyntää ravintonaan tärkkelystä, mutta ei selluloosaa.
Sokeriliuosten kyky kiertää valon polarisaatiota muuttuu ajan kuluessa ja saavuttaa lopulta vakioarvon. Tämä johtuu anomeerien muuntumisesta toisikseen, ja tätä prosessia kutsutaan mutarotaatioksi.
Ominaisuudet > Anomerisoituminen

Mutarotaation lisäksi anomeerit voivat muuttua toisikseen myös anomerisoitumisen kautta. Anomerisoituminen eroaa mutarotaatiosta hieman mekanismiltaan ja voi tapahtua myös aproottisissa liuoksissa. Anomerisoitumisessa happokatalyytti hajottaa renkaan C-1-hiilen ja happiatomin välisen sidoksen, jolloin muodostuu avoketjuinen välimuoto. C-1- ja C-2-hiilen välinen sidos pääsee kiertymään ja renkaan jälleen sulkeuduttua on molekyyli toisena anomeerinaan.
Anomeerikonfiguraation määritys

Syklisen molekyylin konformaation määritys on hankalaa ja edellyttää, että molemmat muodot on onnistuttu eristämään. Anomeerien vetyatomeilla on erilaiset dihedraalikulmat, jotka tulevat esiin H-NMR-spektroskopialla eri suuruisina kytkentävakioina. α-anomeerien dihedraalikulmat ovat tyypillisesti β-anomeerien kulmia pienemmät, ja tällöin niiden kytkentävakio on myös pienempi, mikä näkyy NMR-spektrometrin antamissa tuloksissa piikkien muodossa.
α-anomeeri anomerisoituu β-anomeeriksi, katalyyttinä reaktiossa käytetään 2-pyridonia
Pekka Routalempi

| Pekka Routalempi |
| --- | --- |
 Konstaapeli Pekka Routalempi
Luoja(t):  Atte Järvinen Laura Neuvonen
Näyttelijä(t):  Juho Milonoff
Ensi- esiintyminen:  Pasila-televisiosarjan kausi 1, jakso 2 Vasikka (helmikuu 2007)
Kustantaja:  Filmiteollisuus Fine
Henkilötiedot
Status:  Konstaapeli
Ammatti:  Poliisi
Sukupuoli:  mies
Ikä:  46 (kausi 2)
Asuinpaikka:  Pasila
Suhteet
Tutut:  Kyösti Pöysti Rauno Repomies Tommi Neponen Helga Juhani Kontiovaara Darja
Pekka Routalempi on fiktiivinen poliisi animaatiosarjassa Pasila. Hahmon ääninäyttelijä on Juho Milonoff.
Hahmon kuvaus

Routalempi on poliisiarvoltaan konstaapeli ja tekee yleensä poliisiaseman rutiinitöitä. Hän pitää kaikkia asioita jänninä, koska ennen hän oli alkoholisti ja tunsi itsensä ”hirveän jännäksi” ja maailma oli hänen ympärillään todella tylsä. Sitten hän lopetti juomisen ja hänestä joka ikinen esine ja asia on hyvin jännä. Hän oli 2. tuotantokaudella iältään 46-vuotias. Nykyistä ikää ei ole kerrottu. Jakson Kerjäläiset mukaan hänen syntymäpäivänsä on 20. syyskuuta.
Routalempi on ollut aiemmin myös taiteilija. Poliisina hän on surkea takaa-ajaja, koska hän ei halua vahingoittaa ihmisiä tai ohitella heitä. Tosin jaksossa Toteemieläin hän oli takaa-ajossa Helgan kanssa ja oli hyvä ampuja. Jaksossa Mutsis oli Rauno Repomies väittää Routalemmen olevan buddhalainen. Jaksossa Apulaiskaupunginjohtaja ilmenee, että Routalempi polttaa tupakkaa.
Toisen kauden jaksossa Kaksvitonen esitettiin lopussa paljastus, jonka mukaan Routalempi johtaa salaista terroristiryhmää ja huijaa Repomiehen tappamaan Pöystin, minkä jälkeen aikoo tappaa itse Repomiehen. Tähän ei kuitenkaan ole myöhemmin viitattu missään muussa yhteydessä.
Toisella kaudella Routalemmen mielestä mahdollisesti kaikkein jännin asia on aviorikos, mutta kuudennella kaudella Pöysti kertoo Routalemmelle uuden, kaikkein jännimmän asian, joka on se, että banaanit ovat toistensa identtisiä geneettisiä mutantteja ja kuolevat mahdollisesti sukupuuttoon kymmenen vuoden päästä.
Anthar l’invincibile

| Anthar l’invincibile> Soraya, reina del desierto, Marchands d’esclaves |
| --- | --- |
 Elokuvan saksalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Antonio Margheriti
Käsikirjoittaja:  Guido Malatesta, Antonio Margheriti, Simonella, Arturo Riguel, André Tabet
Tuottaja:  Luigi Nannerini
Säveltäjä:  Georges Garvarentz
Kuvaaja:  Alejandro Ulloa
Leikkaaja:  Otello Colangeli
Lavastaja:  Ottavio Scotti
Pääosat:  Adriano Bellini, Michèle Girardon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Espanja, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Antares Produzione Cinematografica, Compagnia Cinematografica Mondiale, Producciónes Benito Perojo, Rialto Films, Fidès Film
Ensi-ilta:  27. kesäkuuta 1964 (Italia)
Kesto:  90 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  140 294 338 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
DBCult
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anthar l’invincibile (”Voittamaton Anthar”; esp. Soraya, reina del desierto, ”Soraya, autiomaan kuningatar”; ransk. Marchands d’esclaves, ”Orjakauppiaat”) on vuonna 1964 valmistunut italialais-espanjalais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan itämaisaiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Antonio Margheriti alias Anthony M. Dawson. Sen sankaria esittää Adriano Bellini alias Kirk Morris.
Juoni

Bagdadin julma visiiri Ganor kaappaa vallan, tappaa sulttaanin ja vangitsee tämän lapset. Prinsessa Soraya pakenee ja hänet pelastaa Anthar, jonka kylän Ganor on hävittänyt. Orjakauppias Akrim kaappaa Sorayan, mutta apuun ryntäävä Anthar vie hänet turvaan vuoristolaisten luokse. Anthar lähtee Bagdadiin, jossa hän onnistuu vapauttamaan prinssi Daykorin, mutta jää itse vangiksi. Lopulta vallananastaja saa surmansa, Daykorista tulee uusi sulttaani ja Anthar ja Soraya saavat toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adriano Bellini  | … |  Anthar   |
|  Michèle Girardon  | … |  Soraya   |
|  Mario Feliciani  | … |  Ganor   |
|  Renato Baldini  | … |  Akrim   |
|  Manuel Gallardo  | … |     |
|  José Jaspe  | … |     |
|  Tanya Lopert  | … |     |
|  Fedele Gentile  | … |     |
|  Nadia Brivio  | … |     |
|  Giacomo Furia  | … |     |
|  Laura Nucci  | … |     |
|  Renato Rossini  | … |     |
|  Nadine Verdier  | … |     |
|  Ugo Sasso  | … |     |
|  Pietro Tordi  | … |     |
|  Aldo Cecconi  | … |     |
|  Roberto Dell’Acqua  | … |     |
|  Serena Michelotti  | … |     |
|  Malika  | … |     |
|  Giuseppe Monteverdi  | … |     |
|  Claudio Scarchilli  | … |     |
Tuotanto

Anthar l’invincibile on kuvattu Techniscope-laajakangastekniikalla Technicolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa sekä Algerian autiomaassa. Se on pikkurahalla tehtailtu rutiiniseikkailu, jonka tekijöiden huolimattomuudesta kertoo sekin, että johdannossa juontaja kutsuu sankaria Antaresiksi. Elokuvan kohokohtia ovat Margheritille tyypillinen peilisali ja Antharin kamppailu sarvikuonoa vastaan.
Aiheesta muualla

Anthar l’invincibile Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Antakya

| Antakya |
| --- | --- |
 Antakyan kaupunkia.
 Antakyan sijainti Turkin kartalla
 Koordinaatit: 36°12′08″N, 36°09′40″E 
Valtio:  Turkki
maakunta:  Hatayn maakunta
Väkiluku (2011):  213 296
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antakya on noin 213 000 asukkaan kaupunki Turkissa Orontes-joen varrella, n. 40 km Välimerestä. Kaupunki sijaitsee Hatayn maakunnassa, jonka Turkki liitti itseensä Syyrialta vuonna 1938.
Antakya on maakunnan pääkaupunki ja se sijaitsee samalla paikalla kuin historiallinen Antiokia. Se tunnetaan muun muassa varhaiskristillisenä keskuksena sekä roomalaisajan mosaiikeistaan.
6. helmikuuta 2023 kaupunki vaurioitui pahoin kahdessa voimakkaassa maanjäristyksessä, joiden keskus oli Kahramanmaraşissa. Jotkut historiallisista kohteista, mukaan lukien Pyhän Paavalin kirkko, tuhoutuivat järistyksessä.
Maantiede

Antakyan kaupunki sijaitsee Orontesjoen suulla Amuqin laaksossa. Antakyan vanhakaupunki sijaitsee joen vasemman rannan ja Silpiusvuoren välissä uudenkaupungin sijaitessa joen toisella rannalla. Antakya sijaitsee maanjäristysherkällä alueella ja maanjäristykset ovatkin koetelleet kaupunkia useaan otteeseen sen historian aikana.
Historia > Antiikki

Antiokia oli yksi useista Seleukidien dynastian hallitsija Seleukos I Nikatorin noin vuonna 300 eaa. perustamista uusista kaupungeista. Uusien kaupunkien tarkoitus oli vahvistaa Seleukidien otetta alueista Syyriassa ja alkuperäisen nimensä kaupunki sai Nikatorin isän Antiokhoksen mukaan. Nikatorin poika Antiokhos I Soter teki kaupungista Seleukidien pääkaupungin, jona se säilyi kunnes Pompeius valloitti sen Rooman valtakunnalle vuonna 64 eaa. Kaupunki kukoisti roomalaisten alaisuudessa Syyrian ja itäisen Rooman valtakunnan hallinnollisena keskuksena. Ensimmäisen vuosisadan puolivälissä kaupungissa asui arviolta 300 000–500 000 henkilöä. Sittemmin kaupunki oli tärkeä varhaisen kristinuskon keskus. Esimerkiksi Pietari, Paavali ja Barnabas viettivät suuren osan elämästään Antiokiassa.
Historia > Myöhempi historia

Arabipaimentolaiset valloittivat Antiokian vuosina 637–638, johon mennessä useat eri katastrofit kuten maanjäristykset olivat vähentäneet kaupungin merkitystä huomattavasti. Arabit nimesivät kaupungin Antakiyaksi ja alueen strateginen ja taloudellinen merkitys muuttui. Muslimivaltakunnat keskittyivät pikemminkin Syyrian sisäosiin, Iraniin kuin Välimeren rannikkoon. Lisäksi kaupungin sijainti uudella rajavyöhykkeellä teki sen alttiiksi jatkuville hyökkäyksille. Bysantin valtakunta valloitti kaupungin ja piti sitä hallussaan vuosina 969–1084 ja ristiretkeläiset vuosina 1098–1268. Samaan aikaan Aleppo peri Antakyan entisen aseman alueen taloudellisena keskuksena kauppareittien siirtyessä turvallisempaan sisämaahan. Mamelukit hallitsivat kaupunkia vuosina 1268–1517 ja heitä seurasi Osmanien valtakunta vuoteen 1918 saakka. Osmanien valtakunnassa Antakya muodosti vain pienen alueellisen hallinnon keskuksen. Kaupunki oli oma piirikuntansa (qadha) Aleppon maakunnassa (sanjak, myöhemmin vilayet). Maanjäristykset tekivät lopulta Orontesjoen purjehduskelvottomaksi ja alueen pääasialliseksi satamaksi nousi Antakyan sijaan İskenderun.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen ympärysvallat loivat Alexandrettan sanjakin. Vuonna 1935 Antakya oli sanjakin suurin kaupunki ja asukkaita siellä oli noin 34 000. Noin 58 % kaupungin asukkaista oli etnisiä turkkilaisia, mikkä oli enemmän kuin etnisesti monimuotoisen alueen muissa kaupungeissa. Kaupungista tuli turkkilaisen kansallismielisyyden keskus alueella, jonka asema ensimmäisen maailmansodan jälkeen oli epäselvä. Kesällä 1938 turkkilainen väestö julisti alueen itsenäiseksi Hatayn tasavallaksi, joka liitettiin seuraavana vuonna Turkkiin. Osana Turkkia Antakya on jälleen kohonnut alueellisen keskuksen asemaan. Kaupunki on hyötynyt esimerkiksi sen lähialueiden elpyneestä maataloudesta alueen maanjäristysten luomien soiden kuivattamisen jälkeen. Tätä kautta kaupunkiin on syntynyt maataloustuotteiden jalostuksen teollisuutta. Kaupunki on myös kaupan keskus lähialueen asukkaille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antakya Wikimedia Commonsissa
Fighters Replace Tourists Crossing Over From Syria to an Idyllic Turkish Town NY Times
Alexandretten kohtalo ratkaistu, Kuva, 05.07.1939, nro 14, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Antiokian valtaus ensimmäisen ristiretken aikaan esitettynä keskiaikaisessa kuvassa.
Antakya vuonna 1808.
Pyhän Pietarin kirkko Antakyassa on Syyrian ortodoksisen yhteisön pyhin paikka heti Jerusalemin jälkeen.
Anno 79 – La distruzione di Ercolano

| Anno 79 – La distruzione di Ercolano |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Gianfranco Parolini
Käsikirjoittaja:  Gianfranco Parolini, Giovanni Simonelli
Säveltäjä:  Carlo Franci
Kuvaaja:  Francesco Izzarelli
Leikkaaja:  Edmondo Lozzi
Lavastaja:  Nico Matul, Giuseppe Ranieri
Pääosat:  Brad Harris, Susan Paget, Mara Lane
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Ranska
Tuotantoyhtiö:  Cineproduzioni Associate, Comptoir Français du Film Production
Ensi-ilta:  23. joulukuuta 1962 (Italia) 1. marraskuuta 1963 (Ranska)
Kesto:  105 min.
Alkuperäiskieli:  italia, ranska ja muita kieliversioita
Tuotto:  37 970 824 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anno 79 – La distruzione di Ercolano (”Vuosi 79 – Herculaneumin tuho”, ransk. Les derniers jours d'Herculanum, ”Herculaneumin viimeiset päivät”) on vuonna 1962 valmistunut italialais-ranskalainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Gianfranco Parolini. Sen pääosaa esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Brad Harris.
Juoni

Kenraali Marcus Tiberius palaa voittoisalta sotaretkeltään Herculaneumiin ja rakastuu kristittyyn orjaan Liviaan. Keisari Titus Flaviuksen juonitteleva neuvonantaja Tercius syyttää kristittyjä vallankaappausyrityksestä ja lähettää Marcuksen vangitsemaan heidät. Marcus kieltäytyy, joutuu vangiksi ja liittyy gladiaattoreihin. Vesiuviuksen purkautuessa gladiaattorit nousevat kapinaan ja Marcus pelastaa Livian tuhoutuvasta Herculaneumista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brad Harris  | … |  Marcus Tiberius   |
|  Mara Lane  | … |  Diomira    |
|  Susan Paget  | … |  Livia    |
|  Jany Clair  | … |  Myrta    |
|  Jacques Berthier  | … |  Tercius    |
|  Philippe Hersent  | … |  Titus Flavius    |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Furius    |
|  Ivy Holzer  | … |  Claudia    |
|  Isarco Ravaioli  | … |  Licinius    |
|  Đorđe Nenadović  | … |  Simson   |
|  Niksa Stefanini  | … |  Valerius   |
|  Vladimir Leib  | … |  Lepidus    |
|  Giuseppe Mattei  | … |  Drago   |
|  Arnaldo Martelli  | … |  Saurus   |
|  Mila Kačič  | … |  Armodia    |
|  Maks Furijan  | … |  Menezio   |
Tuotanto

Roomassa ja Ljubljanassa kuvattu Anno 79 on yksi Steve Reevesin Pompeijin viimeisten päivien jäljitelmistä, jonka saksalainen versio jopa nimettiin ”Pompeijin viimeisiksi hetkiksi” (Die letzten Stunden von Pompeji). Se on sujuva ja viihdyttävä pukudraama, mutta elokuvan toimintaosuudet jäävät melko vaisuiksi. Anno 79 kuvattiin samaan aikaan ja osin samalla näyttelijäkunnalla kuin Parolinin Raamattu-aiheinen Il Vecchio Testamento (”Vanha testamentti”).
DVD-julkaisut

Elokuva on saatavilla laadultaan tyydyttävinä ranskalaisena ja saksalaisena DVD-julkaisuna, jotka eivät sisällä muita ääniraitoja.
Aiheesta muualla

Anno 79 – La distruzione di Ercolano Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ankon

| Ankon> Ἀγκών Ancona |
| --- | --- |
 Anconan Trajanuksen kaari.
Sijainti
 Ankon
Koordinaatit:  43°37′8″N, 13°30′57″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Ancona, Ancona, Marche
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  387 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Regio V Picenum, Italia
Aiheesta muualla
  Ankon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ankon (m.kreik. Ἀγκών, Ankōn), roomalaisella kaudella Ancona (lat., myös Ancon), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Adrianmeren rannikolla nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Anconan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Ankon oli merkittävä satamakaupunki, joka oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi.
Maantiede

Ankon eli Ancona sijaitsi Picenumissa Italian niemimaan itärannikolla eli Adrianmeren rannalla. Se oli Picenumin tärkein satamakaupunki. Kaupunki oli rakennettu pohjoiseen suuntautuvalle mutta länteen päin kääntyvälle niemelle, joka muodosti suojatun luonnonsataman. Se oli koko lähiseudun rannikon paras satamapaikka. Niemi oli Cunerus-vuoren (nykyinen Monte Conero) jatke. Niemen muodosta kaupunki sai kreikankielisen nimensä, joka tarkoittaa ”kyynärpäätä”. Plinius vanhempi tosin selitti nimen sillä, että Italian itärannikko tekee kaupungin kohdalla taitoksen, mutta tämä ei todennäköisesti ole alkuperäinen selitys.
Roomalaisella kaudella Anconaan tuli tie, joka haarautui Via Flaminiasta Nuceriassa. Kaupungin kautta kulki myös Adrianmeren rannikkoa pitkin kulkenut tie.
Historia > Kreikkalaiskausi

Ankonin kaupungin paikalla oli alun perin Villanova-kulttuuriin kuulunut asutus ja 600-luvulta eaa. lähtien piceneille kuulunut asutus. Strabonin mukaan Ankonin kaupungin perustivat Sisilian Syrakusasta tulleet maanpakolaiset noin vuonna 387 eaa. He olivat paenneet kotikaupungistaan Dionysios vanhemman tyranniaa. Nykyisin on kuitenkin arveltu, että kaupunki saattaisi olla Dionysioksen itsensä perustama, sillä hän pyrki levittämään Syrakusan valtaa Adrianmerelle. Syntytaustan vuoksi Juvenalis kutsuu kaupunkia ”doorilaiseksi Anconaksi” (Dorica Ancon). Ankonin mainitsee myös Pseudo-Skylaks, joka luettelee vain kreikkalaisia kaupunkeja. Plinius sanoo kaupungin olleen sikuleiden perustama, mutta tämä on ilmeisesti väärinkäsitys, joka perustui siihen, että se oli Sisiliasta käsin perustettu siirtokunta.
Ankon oli rannikkoalueensa ainoa kreikkalainen siirtokunta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Ankōnios (Ἀγκώνιος) ja Ankōnitēs (Ἀγκωνίτης), myöhemmin latinaksi Anconitanus. Latinan kielessä kaupungin nimi on yleensä Ancona, joka on myös nykyisen kaupungin italiankielinen nimi, mutta roomalaisilla runoilijoilla esiintyy myös nimimuotoa Ancon.
Ankonin varhaishistoriasta ei tiedetä antiikin lähteistä mitään. Se vaikuttaa nousseen nopeasti merkittäväksi hyvän satamansa ja lähiseudun hedelmällisen maaperän ansiosta. Kaupunki tunnettiin myös purppurastaan, joka ei Silius Italicuksen mukaan hävinnyt foinikialaiselle tai afrikkalaiselle purpuralle. Ankon löi omaa rahaa.
Historia > Roomalaiskausi

Ankon tuli Rooman valtaan noin vuonna 268 eaa. Livius mainitsee roomalaisten käyttäneen kaupunkia laivastotukikohtana vuonna 178 eaa. illyrialaisia ja istrialaisia vastaan. Julius Caesar valtasi kaupungin kansalaissodassaan sen merkittävyyden vuoksi pian ylitettyään Rubikonin. Ancona kukoisti roomalaisella kaudella, ja esiintyy tärkeimpänä satamana purjehdittaessa Italiasta vastapäiselle Dalmatian rannikolle.
Vaikuttaa siltä, että jo niinkin varhain kuin Gaius Gracchuksen aikana osa Anconan maista jaettiin roomalaisille uudisasukkaille. Myöhemmin Marcus Antonius asutti sinne kaksi legioonallista veteraaneja, jotka olivat palvelleet Caesarin alaisuudessa. Kaupunki sai oletettavasti tuossa vaiheessa ensimmäistä kertaa colonian eli sotilassiirtokunnan aseman, joka sillä tiedetään olleen viimeistään Pliniuksen aikana, ja joka mainitaan useissa nykyaikaan säilyneissä piirtokirjoituksissa. Kaupungin asukkaat luettiin Leinonian tribukseen.
Keisari Trajanus suosi ja rakennutti Anconaa. Hän muun muassa paransi sen satamaa rakennuttamalla uuden aallonmurtajan, joka on säilynyt nykyaikaankin varsin hyvin. Aallonmurtajalle rakennettiin puolestaan Trajanuksen kunniaksi triumfikaari, joka tunnetaan Trajanuksen kaarena.
Historia > Myöhempi historia

Anconalla oli suuri strateginen merkitys Belisariuksen ja Narseen goottisodissa Italiassa. Lopulta gootit tuhosivat kaupungin pitkällisen taistelun jälkeen. Myöhemmin Anconasta tuli yksi Ravennan eksarkaatin tärkeimmistä kaupungeista. Kaupunki säilyi läpi keskiajan yhtenä koko keskisen Italian tärkeimmistä kaupungeista.
Rakennukset ja löydökset

Ankonin paikalta tehdyt löydöt ajoittuvat pääosin roomalaiselle kaudelle, mutta löytöihin lukeutuu myös kreikkalaisen keramiikan osia pääosin 500–400-luvuilta eaa. Kaupungilla oli akropolis eli linnavuori, joka oli ympäröity 300-luvulla eaa. rakennetulla muurilla. Myös muu osa kaupungista on ollut ympäröity muurein.
Nykyisen kaupungin katedraalin paikalla on ollut kreikkalainen temppeli, jonka perustuksia on löydetty. Se oli mahdollisesti Afroditelle, roomalaisittain Venukselle, omistettu temppeli, jonka Juvenalis ja Catullus mainitsevat. Temppeli ajoitetaan 300- tai 200-luvulle eaa. Paikalliseksi Afroditen epiteetiksi on arveltu Akraia tai Euploia. Kaupungissa oli myös amfiteatteri, josta on säilynyt hyvin säilyneitä raunioita.
Trajanuksen rakennuttama allonmurtaja on säilynyt hyvin. Sen päälle rakennettiin keisarille omistettu riemukaari vuonna 115. Se on tehty kokonaan Hymettos-vuoren valkoisesta marmorista ja myös säilynyt hyvin. Kaaressa on piirtokirjoitus. Sataman läheltä on löydetty horreumeiden eli varastorakennusten jäänteitä. Kaupungin ympäriltä on löydetty nekropoliita eli hauta-alueita, joissa on hautauksia pikeenien, kreikkalaisten ja roomalaisten ajalta.
Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Marchen arkeologisessa museossa. Niihin lukeutuu erityisesti hautalöytöjä. Kaupungin lyömissä rahoissa olivat kuvattuna Afrodite sekä taitettu käsi tai kyynärpää viittauksena kaupungin nimeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankon eli Ancona Wikimedia Commonsissa
Hellenistisen ajan kaupunginmuuria osana myöhempiä rakenteita.
Forumin raunioita.
Ankonin lyömä raha, n. 300–250 eaa. Kuvituksessa Afroditen pää ja käsivarsi.
Ratsastaja kuvattuna etruskilaisessa kypärässä, n. 500–450 eaa.
Anconan amfiteatterin rauniot.
Termien eli roomalaisen kylpylän jäänteitä.
Dinkankoira

| Dinkankoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Etelä-Sudan
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Dinka Greyhound, Levriero Sudanese, Levriero del Kordofan
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  fawn
Dinkankoira on eteläsudanilainen koirarotu, jolla ei ole FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö

Dinkankoira on erittäin lyhytkarvainen ja väriltään vaalea kellanruskea (fawn). Se on ulkonäöltään karkeatyyppisempi kuin bisharinkoira ja šillukinkoira.
Alkuperä

Rotua ovat perinteisesti kasvattaneet metsästykseen läntisen Etelä-Sudanin dinkat. He kastroivat monet uroskoiristaan, sillä he uskovat sen kasvattavan niiden vauhtia metsästyksen aikana, mutta kyseinen tapa on kuitenkin johtanut geenipoolin merkittävään kaventumiseen. Nykyisin dinkankoiraan onkin sekoittunut paljon paikallisia paariakoiria, ja erään tutkimusmatkailijan nähtyä nykyisen populaation kuvaili hän rotua ennemmin vinttikoiratyyppiseksi paariakoiraksi kuin aidoksi vinttikoiraksi.
Anguilla

Anguilla [æŋˈɡwɪlə] on Britannian merentakainen alue Karibianmerellä. Alueen pääsaaren ja ainoan asutun saaren nimi on myös Anguilla ja siellä on Anguillan pääkaupunki The Valley. Anguillan saaret ovat Pienten Antillien Leewardsaarista pohjoisimmat. Anguillan maa-ala on 91 neliökilometriä, ja siellä asui vuoden 2018 arvion mukaan noin 14 700 ihmistä.
Anguillan ensimmäisen asukkaat olivat Etelä-Amerikasta tulleita intiaaneja, mutta englantilaiset ottivat sen 1600-luvulla siirtomaakseen. Saarta hallittiin pitkään Saint Kittsiltä, mutta se sai vuonna 1980 oman itsehallintonsa. Anguillan talous perustuu pitkälti matkailuun, josta se saa yli puolet bruttokansantuotteestaan.
Maantiede

Anguilla on pohjoisin Leewardsaarista. Se sijaitsee 240 kilometriä Puerto Ricosta etelään ja 8 kilometriä Saint-Martinista pohjoiseen. Anguilla on 26 kilometriä pitkä ja leveimmillään 6 kilometriä leveä saari, jonka pinta-ala on 91 neliökilometriä. Anguillan pääsaren lisäksi alueeseen kuuluu myös useita pieniä asumattomia saaria ja luotoja. Scrub Island on aivan Anguillan koillispuolella. Luoteessa puolestaan on hieman pienempi Dog Island ja monia luotoja.
Anguilla on tasainen ja muodostunut korallista ja kalkkikivestä. Saaren korkein kohta on 64 metrin korkuinen Crocus Hill. Pohjoisrannalla on jyrkkiä rantakallioita, mutta eteläranta puolestaan viettää tasaisemmin mereen.
Anguillan ilmasto on trooppinen. Saaren keskilämpötila on noin 28 astetta ja vuotuinen sadanta 900 millimetriä. Hirmumyrskyt tekevät säännöllisesti tuhoja Anguillalla, ja niitä esiintyy yleensä kesäkuun ja marraskuun välisenä aikana.
Anguillan sisäosissa kasvaa pääosin pieniä puita ja matalia pensaita. Rannikolla kasvaa norsunkorvaa, ja saarella on myös joitakin hedelmäpuuviljelmiä. Eläimistöön kuuluu liskoja, merikilpikonnia, hummereita ja vuohia. Anguilla tunnetaan laajoista merilintuyhdyskunnistaan. Siellä on 16 kansainvälisesti tärkeätä lintualuetta, ja Dog Island on Karibian tärkeimpiä merilintuyhdyskuntia. Maailmanlaajuisesti merkittäviä ovat suomutropiikkilinnun, ruskosuulan ja nokitiiran pesimäalueet. Anguillan kansallislintu on karibianvaikertajakyyhky.