stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Matintalo
Urheilu-ura > Hiihto

Nuorten sarjoissa Matintalon kohokohta ajoittui vuoteen 2017, jolloin hän saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa Lotta Udnes Wengin jälkeen. Lisäksi hän oli sprintissä 11:s ja 10 kilometrillä 22:s. Matintalo murtautui aikuisten MM-kisoihin ensimmäisen kerran Lahden MM-kisoihin vuonna 2017 oltuaan juuri ennen MM-kisoja Otepään maailmancupissa yhdestoista. Matintalo oli Lahden MM-kilpailuissa 2017 yhdistelmäkilpailussa 29:s. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmähiihdossa 24:nneksi, perinteisen hiihtotavan sprintissä 19:nneksi sekä perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 18:nneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 hän oli 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 17:s ja yhdistelmäkilpailussa 32:s. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 30 kilometrin yhteislähtökilpailussa 13:nneksi, perinteisen hiihtotavan sprintissä 26:nneksi ja 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 30:nneksi. Hän hiihti toisen osuuden Suomen pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi, perinteisen hiihtotavan 10 kilometrin väliaikalähtökilpailussa 14:nneksi ja 4 × 5 kilometrin viestissä neljänneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli viestissä neljäs, 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 25:s ja perinteisen sprintissä 26:s. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kymmenenneksi ja 4 × 7,5 kilometrin viestissä neljänneksi.
Matintalo kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2014. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti oltuaan yhdestoista Otepään 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa helmikuussa 2017. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Lahden 10 kilometrin perinteisen kilpailussa maaliskuussa 2018. Uransa ensimmäisen maailmancupin palkintokorokesijan hän otti 1.1.2022 Oberstdorfissa, Tour de Skin osakilpailussa, ollen perinteisen sprintissä kolmas. Hän oli kolmas Beitostølenin perinteisen hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2022. Yksittäisessä maailmancupin osakilpailussa hän on parhaimmillaan ollut toinen Falunin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa maaliskuussa 2024. Viestissä hän on ollut toinen Lahdessa maaliskuussa 2020 sekä kolmas Beitostølenissä joulukuussa 2018 ja Lahdessa tammikuussa 2021.
SM-kisoissa Matintalo saavutti kultaa perinteisen sprintissä Pyhäjärvellä vuonna 2021 lyötyään ennakkosuosikki Jasmi Joensuun ja Kaupissa 2023. Hän voitti 20 kilometrin perinteisen hiihtotavan Suomen-mestaruuden 2024. SM-hopeaa hän on saavuttanut 15 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 2018, 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 2021, 30 kilometrin perinteisen kilpailussa 2022 ja 5 kilometrin perinteisen kilpailussa 2023 sekä pronssia 30 kilometrin perinteisen kilpailussa 2018 ja 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan takaa-ajokilpailussa 2024.
Urheilu-ura > Yleisurheilu

Matintalo on voittanut hiihdon SM-kullan lisäksi myös yleisurheilun SM-kultaa 800 metrin juoksussa Vaasan Kalevan kisoissa 2013. Vuosina 2011 ja 2012 hän voitti samalla matkalla hopeaa ja 2014 pronssia. Hänen Kalevan kisoissa vuonna 2011 saavuttama aikansa 2.05,87 oli tuolloin paras alle 15-vuotiaan juoksema aika kauden aikana maailmassa. Aika on 15- ja 17-vuotiaiden Suomen ennätys.
Matintalolla on nimissään myös 600 metrin 14- (1.34,21), 15- (1.33,84) ja 17-vuotiaiden (1.31,45) Suomen ennätys ja 1 000 metrin 14- (2.58,51) sekä 15- ja 17-vuotiaiden (2.51,97) Suomen ennätys. Hän juoksi 400 metrin ennätyksensä Tampereella 9. syyskuuta 2012 aikaan 55,05 parantaen entistä ennätystään 1,02 sekuntia. Aika on kaikkien aikojen toiseksi nopein aika Suomessa 400 metrillä 16-vuotiaiden ikäluokassa; vain Ella Räsänen on ollut nopeampi. Matintalon aika oli lisäksi naisten 400 metrillä Suomen vuositilastossa 2012 toiseksi nopein.
Matintalo on voittanut myös maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa 2012 ja 2013 4 kilometrin juoksun N-17-sarjassa. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 800 metrin viestissä Turun Urheiluliiton joukkueessa kultaa 2013 ja pronssia 2014. Hänellä on myös pronssia viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuista 2011 naisten 4 x 400 metrin viestistä Liedon Parman joukkueessa.
Urheilu-ura > Yleisurheilu > Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 400 m | 55,05 | Tampere | KLL 9. syyskuuta 2012 |
| 800 m | 2.05,87 | Turku | Kalevan kisat 6. elokuuta 2011 |
| 1 500 m | 4.27,59 | Espoo | Alle 20-vuotiaiden Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 30. elokuuta 2015 |
| 3 000 m | 10.16,92 | Savonlinna | N19 SM-pronssia 16. elokuuta 2015 |
| 5 000 m | 17.33,44 | Lappeenranta | N22 SM-hopeaa 7. elokuuta 2016 |
Yksityiselämä

Matintalo asuu Rovaniemellä yhdessä avopuolisonsa maajoukkuehiihtäjä Lauri Vuorisen kanssa.
Aiheesta muualla

Johanna Matintalo Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Johanna Matintalon tulokset Hiihtoliiton tietokannassa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Yle  Tilastopaja 🔒
Fredrik Ferdinand Järnström

Fredrik Ferdinand Järnström (28. helmikuuta 1870 Somero – 3. heinäkuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri ja rajavartiolaitoksen päällikkö.
Järnströmin vanhemmat olivat värjäri Jakob Fredrik Järnström ja Maria Kristina Lindeman. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1888 ja meni samana vuonna vapaaehtoisena armeijan palvelukseen. Järnström kävi Haminan kadettikoulun ja suoritti upseeritutkinnon 1892. Hänet ylennettiin upseeriksi 7:een Hämeen Suomen tarkkampujapataljoonaan 1892. Vuonna 1899 hän suoritti upseerien voimistelu ja miekkailuneuvojan kurssin Helsingin yliopistossa. Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan lakkautuksen jälkeen hänet asetettiin alikapteenin arvolla lakkautuspalkalle vuonna 1903.
Järnström suoritti ylemmän hallintotutkinnon 1904 ja siirtyi samana vuonna tullilaitoksen palvelukseen.  Hän oli Helsingin tullikamarissa ylipäällysmiehenä ja sitten ylimääräisenä kontrollöörinä 1912–1915. Järnström kävi vuonna 1905 Voimaliiton lähettämänä Sveitsissä tarkistamassa Suomeen tulossa olleen kiväärilastin mutta muuten hän ei tiettävästi osallistunut aktivistien toimintaan. Hän toimi viimeksi Pietarsaaren tullikamarin tullinhoitajana 1915–1918. Suomen sisällissodan aikana Järnström otettiin maaliskuussa 1918 valkoisten armeijaan majurin arvoisena ja hän toimi Tornion pataljoonan ja 4. Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 1. pataljoonan komentajana. Hän otti osaa taisteluihin Lempäälän rintamalla, Karhussa ja Tyrväällä. Sodan jälkeen Järnström oli aluksi sotaministeriön meriosaston toimistopäällikkönä ja sen jälkeen sisäasiainministeriön rajavartioasian esittelijänä ja sittemmin rajavartiostojen tarkastajana 1919–1932 sekä viimeksi rajavartiostojen päällikkönä 1932–1935. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi 1919, everstiksi 1923 sekä kenraalimajuriksi eläkkeelle jäännin yhteydessä 28.2.1935.
Kirjallisuutta

Juha Pohjonen : Rajan ensimmäinen kenraali. Fredrik Ferdinand Järnström 1870-1936, Otava 2014 ISBN 9789511282525
Pilar

| Pilar |
| --- | --- |

 lippu
 Pilar
 Koordinaatit: 26°52′12″S, 58°18′0″W 
Valtio:  Paraguay
Departementti:  Ñeembucú
Perustettu:  1779
Väkiluku (2022):  34 741
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pilar on Ñeembucún departementin pääkaupunki Paraguayssa Paraguayjoen varrella. Sen asukasluku oli vuoden 2022 väestönlaskennassa 34 741.
Maantiede

Pilar sijaitsee Paraguayn lounaisosassa Ñeembucún departementissa Paraguayjoen varrella noin 260 kilometriä maan pääkaupunki Asunciónista etelään.
Historia

Kuvernööri Pedro Melo de Portugal perusti Pilarin vuonna 1779.
Paraguayn diktaattori José Gaspar de Francian kaudella Pilar oli Itapúan ohella Paraguayn ainut ulkomaankauppaa tekevä satama. Sen kehittymistä Alfredo Stroessnerin kaudella hidasti merkittävästi sen eristäytyneisyys muusta maasta. Se liitettiin kokonaan maan maantieverkkon vasta vuonna 2000. Paragauyjoen yli on joskus kaavailtu Argentiinaan kulkevaa siltaa. Kaupungin suurin työnantaja on ollut Manufactura de Pilar. Puuvillaa käsittelevä laitos on maan suurin yksittäinen tehdas.
Väestö

Pilarin asukasluku oli Paraguayn vuoden 2022 väestönlaskennan mukaan 34 741.
Kaupungissa toimii yliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pilar Wikimedia Commonsissa
Ilmakuvassa.
AC Allianssi

| AC Allianssi |
| --- | --- |

Perustettu:  2002
Lakkautettu:  2006
Kaupunki:   Vantaa, Suomi
Kenttä:  Pohjola Stadion
– kapasiteetti:  4 600
Infobox OKNimi-testi OK: 
AC Allianssi oli vuosina 2002–2006 toiminut vantaalainen jalkapalloseura. Kotiottelunsa se pelasi Pohjola Stadionilla. Allianssi peri talousvaikeuksiin ajautuneen Atlantis FC:n paikan Veikkausliigassa kaudeksi 2002. Parhaimmillaan Allianssi saavutti SM-hopeaa kaudella 2004 ja voitti Liigacupin kahdesti peräkkäin 2004 ja 2005. Lisäksi se ylsi Suomen Cupin finaaliin 2003. Seura ilmoitti 12. huhtikuuta 2006, että toiminnan jatkamiseen ei ole edellytyksiä sen jäätyä ilman liigalisenssiä.
Historia > Uusi seura syntyy

Atlantis FC:n jouduttua talousvaikeuksiin kauden 2001 päätyttyä alkoivat spekulaatiot sen kohtalosta. Vuoden 2002 alkupuolella metsäyhtiö Finnforest oli mukana perustamassa uutta seuraa AC Allianssia. Atlantiksen sinipunaiset värit vaihtuivat Allianssin oranssivalkoisiin, mutta pelaajisto ja valmentajat pysyivät suurin piirtein samoina. Allianssi peri myös Atlantiksen saavuttaman UEFA Cup -paikan, vaikka kyseessä olikin uusi seura. Atlantis FC puolestaan otti Kakkosessa pelanneen Atlantis Akatemian paikan.
Kausi 2004 oli Allianssille menestyksekäs. Se voitti ennen kauden alkua pelatun Liigacupin ja sijoittui Veikkausliigassa toiseksi. Toistamiseen se voitti Liigacupin vuonna 2005.
Historia > Kausi 2005 – ulkomaalaisomistus ja vedonlyöntirikosepäilyjä

Kesällä 2005 Allianssi siirtyi ulkomaalaisomistukseen. 6. kesäkuuta 2005 julkistettiin tieto AC Allianssin yhtiöitymisestä uuden belgialaisomistuksen rahoituksen avulla. Uudelle omistajataholle oli päätynyt 90 % seurasta, loput 10 % jäi entisen ry:n haltuun. Ry:n puheenjohtaja Erkki Alaja kertoi asian julkistustilaisuudessa, etteivät kotimaiset resurssit olleet riittäneet täyttämään seuran visioita tulevaisuudesta, ja että nyt AC Allianssin tavoite on olla Suomen suurin jalkapalloseura viiden vuoden kuluessa.
Samalla sarjapaikka siirrettiin AC Allianssi ry:ltä osakeyhtiölle. Seuran uudeksi omistajaksi tuli salaperäinen kiinalainen liikemies Ye Zheyun ja toimitusjohtajaksi belgialainen Olivier Suray. Suray haukkui Veikkausliigan pelien tempoa heikoksi ja ryhtyi toimiin. Hän erotti aiemman päävalmentajan, Ari Tiittasen, ja toi tilalle uudeksi valmentajaksi Thierry Pisterin sekä kuusi uutta ulkomaalaispelaajaa: Hocine Chebaikin, Jean-Pierre La Placan, Kasim Yildizin, Mustapha Douain, Sergei Omelianovitšin ja maalivahti Gregory Goffinin.
Uudistuneen Allianssin avausottelusta FC Hakaa vastaan muodostui kuitenkin farssi. Valmentaja Pister asetti kaikki uudet pelaajat avauskokoonpanoon ja myös pitkään pelaamatta olleen maalivahti Goffinin, koska maajoukkuessakin pelannut Henri Sillanpää oli samaan aikaan juuri Belgiassa testileirillä. Myöhemmin kävi ilmi, ettei kyseisellä La Louviéren joukkueella koskaan ollut kiinnostusta Sillanpäähän. Ottelu Haka-Allianssi päättyi lopulta Hakan murskavoittoon numeroin 8-0.
Välittömästi ottelun jälkeen heräsivät epäilyt siitä, että Allianssi hävisi ottelun tahallaan. Julkisuuteen tuli muun muassa pelaajien kommentteja, joissa he ihmettelivät päässeensä pelaamaan pitkän pelitauon jälkeen. Esimerkiksi Goffin oli parhaillaan toipumassa loukkaantumisesta.  Suomen keskusrikospoliisin tutkimukset eivät kuitenkaan löytäneet alustavissa tutkimuksissaan pitäviä todisteita tahallisesta häviöstä ja vedonlyöntirikoksesta.  Vedonlyöntirikoksiin myös Belgiassa liitetty Suray myönsi maaliskuussa 2006, että kesän 2005 Haka-Allianssi -ottelun lopputulos oli järjestetty. Helsingin Sanomien mukaan Suray väitti myös, että järjestelyjen päätekijä olisi kuitenkin kiinalainen Ye Zheyun, josta oltiin Belgian poliisin mukaan tekemässä kansainvälistä pidätysmääräystä.
Allianssin peliesitykset olivat paikoin erinomaisia, mutta paikoin todella heikkoja. Allianssin maine ryvettyi epäilyistä kuitenkin pahanpäiväisesti, ja sen katsojamäärät romahtivat. Seuran perustajajäsen Erkki Alaja erosi lisäksi kauden päätteeksi seuran hallituksesta.
Historia > Kausi 2006 – toiminnan päättyminen

Elokuusta 2005 lähtien Allianssia hallinnoimaan perustettu, 90-prosenttisesti ulkomaalaisomistuksessa oleva A.C. Allianssi Oy löi laimin maksut ja velvoitteet. Liigapaikan haltija Allianssi ry. kyllästyi 30. marraskuuta 2005 Allianssi Oy:n toimintaan, ja irtisanoi sopimuksen sopimusrikkomukseen vedoten. Samalla Allianssi ry. päätti nostaa mahdollisesti vahingonkorvauskanteen Allianssi Oy:tä kohtaan.
Allianssi Oy:n omistaja Ye Zheyun liitettiin syksyllä 2005 Belgiassa velloviin vedonlyöntivilppiepäilyihin, ja belgialaisen La Dernière Heure -lehden haastattelussa yhtiön toimitusjohtajan Olivier Suray kertoo: "Yen kanssa oli mahdotonta toimia".
Suray kertoo myös: "Suomalaiset olisivat halunneet meidän jatkavan, mutta näissä oloissa se ei olisi enää ollut mahdollista."
Allianssin tilanne kauden 2006 suhteen oli pitkään epävarma. Velkaisessa seurassa ryhdyttiin pelastustoimiin, mutta pelaajiston piirissä syntyi joukkopako. Uudeksi valmentajaksi palkattiin Timo Askolin. Maanantaina 30. tammikuuta Palloliiton ja Veikkausliigan yhteinen liigalisenssikomitea hylkäsi Allianssin lisenssihakemuksen yksimielisesti. Pääasiassa hylkääminen liittyi velkoihin, joista Allianssin ei katsottu voivan tarpeeksi hyvin selvitä. Lisäksi seuralla oli myös henkilöstöön, hallintoon, urheilulliseen toimintaan ja menestykseen liittyviä puutteita. Allianssi valitti asiasta urheilun oikeusturvalautakuntaan, mutta valitus hylättiin. Allianssille annettiin mahdollisuus hakea sarjapaikkaa Ykköseen, mutta keskiviikkona 12. huhtikuuta ilmoitettiin, ettei seura hae sarjapaikkaa ja että sen toiminta päättyy.
Historia > Allianssi Vantaa

Vantaalaiset junioriseurat TiPS, VJS, KoiPS ja KOPSE perustivat vuonna 2006 uuden seuran Allianssi Vantaa, joka peri TiPS:n paikan seuraavan kauden Kolmosesta. Seuran tavoitteena oli nostaa vantaalainen edustusjalkapallo pysyvästi huipulle. Allianssi Vantaa pelasi AC Allianssille tyypillisissä oransseissa väreissä, mutta taustahenkilöt olivat kokonaan toiset. Päävalmentajana toimi aluksi Timo Askolin. Häntä seurasivat Mitri Pakkanen (2008–2009) ja Janne Suokonautio (2010).
Pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Adriano   Hocine Chebaiki   Chris Cleaver   Heikki Haara   Petteri Kaijasilta   Tommi Koivistoinen   Jean-Pierre La Placa   Ville Lehtinen   Mathias Lindström   Timo Marjamaa   Janne Moilanen   Risto Ojanen   Markus Paatelainen   Mikko Paatelainen |   |   Heikki Pulkkinen   Rami Rantanen   Kari Rissanen   Peter Sampo   Jani Sarajärvi   Juska Savolainen   Henri Sillanpää   Pasi Solehmainen   Dritan Stafsula   Jarno Tuunainen   Justus Vajanne   John Weckström   Ilpo Verno   Jon Poulsen   Hermanni Vuorinen |
Valmentajat

Ari Tiittanen 2002–2005
Thierry Pister 2005
Timo Askolin 2006
Aiheesta muualla

Helsingin Sanomat 16.3.2006: Olivier Suray tunnustanut Alliansissa tehdyn vilpin (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin Sanomat 17.3.2006: "Suray: Ye järjesti Allianssin tappion" (Arkistoitu – Internet Archive)
Ouagadougou

| Ouagadougou Wagadugu |
| --- | --- |
 Ouagadougou lentokoneesta kuvattuna vuonna 2011.
 Ouagadougou
 Koordinaatit: 12°21′25.92″N, 1°32′6.72″W 
Valtio:   Burkina Faso
Alue:  Centre
Provinssi:  Kadiogo
Korkeus:  305 m
Väkiluku (2019):  2 415 266
 – Metropolialue:  3,2 miljoonaa
 
 www.mairie-ouaga.bf 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ouagadougou (mooreksi [ˈwɔɣədəɣʊ], ranskaksi [waɡaduɡu]) on Burkina Fason (aiemmin Ylä-Volta) pääkaupunki ja maan suurin kaupunki sekä kulttuurinen, hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Sen asukasluku on noin 2,4 miljoonaa.
Ouagadougoussa on muun muassa kansainvälinen lentokenttä ja Ouagadougoun yliopisto. Ouagadougoun tärkeimmät teollisuudenalat ovat ruoan ja tekstiilien tuotanto. Rautatie kulkee Abidjaniin sekä Kayaan ja moottoritie Niameyhyn.
Maantiede ja kaupunkikuva

Ouagadougou sijaitsee Burkina Fason keskiosassa. Siellä on perinteisten asuintalojen keskellä moderneja toimistorakennuksia ja suuria puita.
Ouagadougoun nähtävyyksiin kuuluvat musiikkimuseo, maan kansallismuseo ja Moro-Naban palatsi. Moro-Naba on 
mosikansan seremoniallinen hallitsija, joka edelleen ottaa alempia johtajia vastaan viikoittaisessa seremoniassa.
Keskustassa on sekä maan suurin moskeija että katolinen katedraali.
Lähiseudulla on Nazingan luonnonsuojelualue, Bazoulen pyhä krokotiililampi, kaksi erilaista perinteisten käsitöiden koulutus- ja kauppakeskusta sekä kirjailija Maitre Titinga Frederic Paceren perustama kotimuseo, johon on kerätty tuhansia esineitä kivikaudelta siirtomaa-aikaan ulottuvalta jaksolta.
Vuosittain Ouagadougoussa järjestetään FESPACO (ransk. La Festival Panafricain du Cinéma et de la Télévision de Ouagadougou) -elokuvafestivaalit.
Historia

Ouagadougou oli 1000-luvulla perustettu valtio, jonka pääpaikkaa kutsuttiin nimellä Kombemtinga. Paikasta tuli vuonna 1441 moose-kansan valtakunnan pääkaupunki. Tästä ja kolmesta muusta valtiosta muodostui Ranskan vallattua alueen 1896 Ylä-Volta (ransk. Haute-Volta). Vuonna 1919 Kombemtingasta tuli uudelleennimettynä Ouagadougouksi Ylä-Voltan pääkaupunki. Kaupunki sai rautatieyhteyden Norsunluurannikkoon vuonna 1954. Vuonna 1956 kaupungissa pidettiin sen historian ensimmäiset kunnallisvaalit.
Ouagadougoun väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1954–1960 välisenä aikana. Viralliseksi väkiluvuksi ilmoitettiin vuonna 1960 59 126 henkilöä.lähde? Koko itsenäisyyden ajan on kaupungin väkiluku kasvanut nopeasti: vuonna 1985 noin 466 000, vuonna 1996 noin 750 000 ja vuonna 2006 jo 1,5 miljoonaa.
Ylä-Volta itsenäistyi 1960 ja muutti nimensä Burkina Fasoksi 1984. Ouagadougou nimettiin uuden valtion pääkaupungiksi. Ylä-Voltan yliopisto avattiin Ouagadougoussa vuonna 1969.
Islamismia kannattaneet terroristit hyökkäsivät 15. tammikuuta 2016 kaupungissa olevaan Hotel Splendidiin. Hyökkäyksessä sai surmansa 28 henkilöä. Hallituksen joukot valtasivat hotellin ja vapauttivat terroristeilta 176 panttivankia.
Ilmasto

Ouagadougoussa on läpi vuoden melko kuuma. Keskimääräinen sademäärä on 750 mm vuodessa. Sadekausi kestää toukokuusta lokakuuhun. Sadekauden aikana keskilämpötila on noin 30 °C. Viileä kausi puolestaan kestää joulukuusta tammikuuhun, ja tällöin alin lämpötila on 17 °C:n paikkeilla. Korkein lämpötila huhtikuusta toukokuuhun kestävän kuuman kauden aikana on lähes 40 °C.
Liikenne

Monet kaupunkilaiset käyttävät liikkumiseensa joko mopoa tai moottoripyörää. Suurin paikallinen yksityinen jälleenmyyjä, JC Megamonde, myy vuosittain 50 000 ajoneuvoa. Ouagadougousta on kapearaiteinen rautatieyhteys naapurivaltioon Norsunluurannikkoon ja Burkina Fason pohjoisosiin Kayaan. Norsunluurannikolle on sekä henkilö- että rahtiliikennettä. Vuonna 2016 avattiin rautatieyhteys Tambaon kaivoksille. Tällä linjalla ei ole henkilöliikennettä.
Ouagadougoun kansainväliseltä lentoasemalta on lentoreittejä paitsi Afrikkaan, myös Länsi-Eurooppaan. Lentokenttä sijaitsee nykyään keskellä kaupunkiasutusta. Sen pääkiitotien pituus on yli kolme kilometriä.
Kuvagalleria

Ouagadougoun kaupungintalo
Maison du Peuple
Ouagadougoun rautatieasema
BCEAO:n rakennus
Ouagadougoun roomalaiskatolinen katedraali
Palais Kossyam
Burkina Fason parlamenttitalo
Vallankumouksen aukio
Lentoyhtiö Air Burkinan lentokoneita Ouagadougoun kansainvälisellä lentoasemalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Ouagadougou Wikivoyagessa (englanniksi)
Ouagadougoun virallinen sivu (ranskaksi)
Mark Moxonin kirjoitelma matkasta Ouagadougouhun (englanniksi)
Ouagadougoun kartta (ranskaksi)
Ouagadougoun yliopisto (ranskaksi)
Ouagadougoun sää
| n k Afrikan pääkaupungit |
| --- | --- |
Pääkaupungit:  Abuja, Nigeria  Accra, Ghana  Addis Abeba, Etiopia  Alger, Algeria  Antananarivo, Madagaskar  Asmara, Eritrea  Bamako, Mali  Bangui, Keski-Afrikan tasavalta  Banjul, Gambia  Bissau, Guinea-Bissau  Brazzaville, Kongon tasavalta  Conakry, Guinea  Dakar, Senegal  Djibouti, Djibouti  Dodoma, Tansania  Freetown, Sierra Leone  Gaborone, Botswana  Gitega, Burundi  Harare, Zimbabwe  Jamestown, Saint Helena  Juba, Etelä-Sudan  Kairo, Egypti  Kampala, Uganda  Khartum, Sudan  Kigali, Ruanda  Kinshasa, Kongon demokraattinen tasavalta  Libreville, Gabon  Lilongwe, Malawi  Lobamba, Swazimaa  Lomé, Togo  Luanda, Angola  Lusaka, Sambia  Malabo, Päiväntasaajan Guinea  Mamoudzou, Mayotte  Maputo, Mosambik  Maseru, Lesotho  Mbabane, Swazimaa  Mogadishu, Somalia  Monrovia, Liberia  Moroni, Komorit  Nairobi, Kenia  N’Djamena, Tšad  Niamey, Niger  Nouakchott, Mauritania  Ouagadougou, Burkina Faso  Port Louis, Mauritius  Porto-Novo, Benin  Praia, Kap Verde  Pretoria, Etelä-Afrikka Bloemfontein  Kapkaupunki  Rabat, Marokko  Saint-Denis, Réunion  São Tomé, São Tomé ja Príncipe  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia  Victoria, Seychellit  Windhoek, Namibia  Yaoundé, Kamerun  Yamoussoukro, Norsunluurannikko 
Ouagadougou vuonna 1930
Hallelujah (Gali Atarin ja Milk & Honeyn kappale)

| Hallelujah> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Gali Atari ja Milk & Honey
Säveltäjä(t):  Kobi Oshrat
Sanoittaja(t):  Shimrit Orr
Euroviisutiedot
Vuosi:  1979
Maa:  Israel
Kieli:  heprea
Sijoitus:  1.
Pisteet:  125
Hallelujah oli vuoden 1979 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esittivät Gali Atari ja Milk & Honey hepreaksi ja se toi Israelille toisen sen neljästä voitosta. Kappale sai 125 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Espanjan yhdeksällä pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 10.
Kappale nousi voiton jälkeen listoille ympäri Euroopan ja siitä on tullut ikivihreä euroviisuklassikko. Kappaleesta tehtiin myös englannin-, ranskan- ja saksankieliset versiot. Suomeksi sen lauloivat Anna, Kirka ja Muska.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:  1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:  1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:  1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:  1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:  1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:  2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:  2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:  2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"