stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sillisiika

| Sillisiika |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Suku::  Coregonus
Laji::  clupeaformis
Kaksiosainen nimi
 Coregonus clupeaformis  (Mitchill, 1818) 
Katso myös
   Sillisiika Wikispeciesissä   Sillisiika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sillisiika (Coregonus clupeaformis) on Pohjois-Amerikan pohjoisosien eli Kanadan ja Yhdysvaltojen pohjoisosien sisä- ja murtovesissä elävä lohikalojen lahkon siikojen sukuun kuuluva kalalaji.
Sillisiika luetaan Pohjois-Amerikan sisävesien tärkeimpiin kaupallisesti pyydettyihin kalalajeihin. Vuonna 1999 Kanada ilmoitti FAO:lle saaliikseen 8 328 tonnia ja Yhdysvallat 5 353 tonnia sillisiikaa.lähde? Vuoteen 2020 mennessä pyynti oli vähentynyt 3750 tonniin vuosituhannen vaihteen huippulukemista 14 000 tonnista.
Kalalaji saavuttaa sukukypsyyden noin 25,7 senttimetrin mittaisena. Pyyntikokoisen kalan tyypilliseksi mitaksi mainitaan 54,1 cm. Suurimmat pyydetyt sillisiiat ovat painaneet noin seitsemän kilogrammaa. Pituutta on ollut enimmillään 79 cm.lähde? FishBase antaa sillisiian enimmäispituudeksi jopa 100 cm, suurimmaksi julkaistuksi painoksi 19,0 kg ja maksimi-iäksi 50 vuotta.
Aiheesta muualla

Catalogue of Life: 2017 Annual Checklist (Coregonus clupeaformis) (englanniksi) (catalogueoflife.org)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lake whitefish
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q110577  Wikispecies: Coregonus clupeaformis  ADW: Coregonus_clupeaformis  BOLD: 10571  FishBase: 234  GBIF: 2351119  iNaturalist: 98445  IRMNG: 11328077  ITIS: 161941  NAS: 887  NatureServe: 2.105498  NBN: NHMSYS0021109651  NCBI: 59861  OBIS: 158726  Open Tree of Life: 629345  WoRMS: 158726 
Käännös suomeksi
Lex

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Lex voi viitata muun muassa näihin:
lex, lakia tarkoittava latinan sana
Oikeustieteen ylioppilaiden yhdistys Lex ry, turkulainen opiskelijajärjestö
lex, ohjelmointikielille leksikaalisia analysaattoreita luova ohjelma
Lex, suomalainen virantoimituksessa vuonna 1975 kuollut poliisikoira
LEX, Leading-edge extension, lentokoneen siiven johtoreunan jatke
Lex-rakennus, Euroopan unionin neuvoston pääsihteeristön käännöspalvelun toimipaikka Brysselissä.
Lex-veistos (myös suomeksi Laki-veistos), veistos Aleksanteri II -patsaskokonaisuudessa
Lex esiintyy monien lakien kutsumanimissä:
Suomessa:
Lex Hymy, rikoslain säännös yksityiselämää loukkaavasta tiedon levittämisestä (1974)
Lex Kallio, laki maan hankinnasta asutustarkoituksiin (1922)
Lex Karkkila, laki kunnan talouden vakauttamisesta ja kuntaselvityksestä (1994)
Lex Karpela, tekijänoikeuslain muutos (2005)
Lex Leppänen, työllisyyslaki (1987)
Lex Nokia, sähköisen viestinnän tietosuojalain muutos (2009)
Lex Pekurinen, siviilipalvelusta koskenut asevelvollisuuslain muutos (1930)
Lex Pulkkinen, laki puutavarayhtiöiden laittomastihankkimien kiinteistöjen palauttamisesta (1925)
Lex Soininvaara, laki toimeentulotuen pienentämisestä koulutuksesta kieltäytyviltä (2009)
Lex Tokoi, laki tasavallan presidentin armahdusoikeuden väliaikaisesta laajentamisesta (1944)
Lex Tulenheimo, lakiesitys keisarin eräiden valtaoikeuksien siirtämisestä Suomen senaatille (1917)
Lex Vennamo, laki puoluetuen uudelleenjakamisesta eduskuntaryhmän hajotessa (1972)
Lex Virolainen, vuonna 1970 ehdotettu laki yliopistojen hallinnonuudistuksesta
Ruotsissa:
Lex Sarah, sosiaalipalvelulain pykälä, joka velvoittaa työntekijää raportoimaan eräät tietoonsa tulleet väärinkäytökset (1998).
Lex on myös englanninkielinen etunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Lex Barker (1919–1973), yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä
Lex Gillette (s. 1984), yhdysvaltalainen vammaisurheiija, pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja
Lex Immers (s. 1986), alankomaalainen jalkapalloilija
Lex Lang (s. 1965), yhdysvaltalainen musiikintuottaja, lauluntekijä ja ääninäyttelijä
Lex Luger, oik. Lawrence Wendell Pfohl (s. 1958), yhdysvaltalainen showpainija
Lex Luger, oik. Lexus Arne Lewis (s. 1995), yhdysvaltalainen musiikkituottaja
Lex Mullink, oik. Alex Mullink (s. 1994), alankomaalainen soutaja
kuvitteellinen henkilö:
Lex Luthor, roisto DC Comicsin sarjakuvissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lex”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
OpenGL

| OpenGL |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Silicon Graphics / Khronos
Kehityshistoria
Ensijulkaisu:  1.0 / tammikuu 1992
Vakaa versio:  4.6 (31. heinäkuuta 2017)
Tiedot
Alusta:  useita
Lisenssi:  useita
Aiheesta muualla
opengl.org
OpenGL (Open Graphics Library) on laitteistoriippumaton ohjelmointirajapinta interaktiivisen tietokonegrafiikan tuottamiseen. Se koostuu muutamasta sadasta funktiosta, joita voidaan käyttää monimutkaisten kolmiulotteisten mallien tai yksinkertaisten muotojen piirtämiseen. OpenGL on yleinen tietokoneavusteisessa suunnittelussa (CAD) ja muissa visualisoinneissa. OpenGL on myös käytössä videopeliteollisuudessa, jossa se kilpailee Microsoftin Direct3D:n kanssa.
OpenGL on tilakone joka koostuu asiakkaasta (client) ja palvelimesta (server). Asiakas on rakennettu CPU:lla ajettavaan OpenGL-rajapintaan ja palvelin tarkoittaa näytönohjaimen ajurin ohjaamia GPU:n varsinaisia suoritusyksiköitä. Käyttöjärjestelmän OpenGL-pino voi olla näytönohjaimen valmistajan tarjoama (kuten Windowsissa), erillinen komponentti (esimerkiksi Mesa 3D Linuxissa) tai osa käyttöjärjestelmää (OS X).
OpenGL on pelkkä grafiikkakirjasto, eli siltä puuttuu kokonaan esimerkiksi kyky lukea käyttäjän syötettä, hallita ikkunoita, ladata kuvaformaatteja, jne. Näiden asioiden hoitamiseen on tehty useita erillisiä rajapintoja. Näitä ovat mm. GLUT, GLFW, SDL, GLM ja SFML.
Historia

Silicon Graphics kehitti ja julkaisi OpenGL:n version 1.0 tammikuussa vuonna 1992 IRIS GL:n korvaajaksi. Tehokkaimmat laitteistotason OpenGL-toteutukset löytyivätkin pitkään SGI:n omista grafiikkatyöasemista. Myöhemmin 3Dlabs vaikutti merkittävästi OpenGL 2.0:aan (2004), joka toi kirjastoon mahdollisuuden käyttää shader-ohjelmia, joihin moderni grafiikkaohjelmointi laajalti perustuu (alkeellinen shader-tuki oli olemassa jo OpenGL 1.4:ssä laajennusten kautta). Syyskuussa 2006 OpenGL:n päävastuu siirtyi SGI:ltä Khronos Groupin alaisuuteen.
OpenGL:ää on pidetty hyvin suunniteltuna ja se on pysynyt pitkiä aikoja samanlaisena. Suurimmat muutokset ovat olleet 2.0:n tuoma uusi lähestymistapa ja 3.x-versioissa vanhojen toiminnallisuuksien karsiminen (deprekointi). OpenGL 4.5 julkaistiin 11. elokuuta 2014.
OpenGL 4.6 julkaistiin heinäkuussa 2017 ja sisälsi SPIR-V-tuen.
Uusien grafiikkakorttien ominaisuuksiin, joita ei vielä ole sisällytetty OpenGL:ään, pääsee käsiksi OpenGL:n laitteistokohtaisilla laajennuksilla (extensions). Niitä käyttämällä laitteistoriippumattomuus kuitenkin menetetään.
Apple on merkinnyt OpenGL ja OpenCL tuen vanhentuneeksi macOS Mojave- ja iOS 12-versioista lähtien tavoitteena siirtää ohjelmointi Applen omalle Metal-rajapinnalle. Mesa 3D:n Zink-kerroksen avulla OpenGL on mahdollinen Vulkan-rajapinnan päällä. Vulkan-tuki on mahdollinen macOS:llä MoltenVK-kirjaston avulla.
Varjostimet

Varjostimet ovat näytönohjaimessa ajettavia ohjelmia jotka mahdollistavat grafiikan manipuloinnin erittäin korkealla suorituskyvyllä. Varjostimia ajetaan useita rinnakkain ja niille voidaan kuljettaa erilaisia parametreja pääohjelmasta. Kulmapistevarjostin muokkaa kulmapisteitä halutuilla laskutoimituksilla ja pikselivarjostin muokkaa rasteroidun pikselin arvoa. OpenGL sisältää OpenGL Shading Language (GLSL) -kielen, joka syntaksiltaan muistuttaa C-ohjelmointikieltä, joskin yksinkertaisempana. Varjostimet kääntyvät "lennossa" OpenGL-ajurilla silloin, kun ne halutaan ottaa käyttöön.
OpenGL ES

OpenGL ES (Embedded Systems) on sulautetuille järjestelmille räätälöity pelkistetty toteutus OpenGL:stä. Se mahdollistaa yksinkertaisemman näytönohjainpiirin suunnittelun, joka auttaa pienentämään virrankulutusta ja vähentämään laitteen hintaa. OpenGL ES:ää käytetään esimerkiksi älypuhelimissa, tableteissa, kannettavissa pelikoneissa ja monissa muissa kohteissa jossa täysveristä OpenGL-toteutusta ei tarvita. OpenGL ES:lle kirjoitettu koodi on yhteensopivaa tavallisen OpenGL:n kanssa.
OpenGL SC

OpenGL SC (Safety Critical) on turvakriittisiin järjestelmiin suunnattu versio, joka pohjautuu OpenGL ES:ään. SC-versio sertifioi osan OpenGL ES:stä käytettäväksi DO178-B (ilmailu), ISO-26262 (autoteollisuus) ja ISO 61508 (teollisuusautomaatio) -standardoiduissa kohteissa. SC-versiosta on poistettu ES-version toimintoja, jotka eivät ole yhteensopivia deterministisien turvakriittisten järjestelmien tarpeiden kanssa.
Vulkan SC on Vulkaniin perustuva seuraaja.
Esimerkki

OpenGL-esimerkki, joka piirtää polygonin näytölle. Huomaa, että ikkunointijärjestelmän käyttö on GLUT-kirjastoa apuna käyttäen eikä osa OpenGL:ää.
#include <GL/glut.h>
#include <stdlib.h>

/* alustustoimintoja */
void init(void)
{
     glClearColor(0.0, 0.0, 0.0, 0.0); /* tyhjennysväri (taustaväri) */
     glMatrixMode(GL_PROJECTION);
     glLoadIdentity();
     glOrtho(0.0, 1.0, 0.0, 1.0, -1.0, 1.0);
}

/* piirtää valkoisen neliön */
void display(void)
{
     glClear(GL_COLOR_BUFFER_BIT);
     glColor3f(1.0, 1.0, 1.0);
     glBegin(GL_POLYGON);
         glVertex3f(0.25, 0.25, 0.0);
         glVertex3f(0.75, 0.25, 0.0);
         glVertex3f(0.75, 0.75, 0.0);
         glVertex3f(0.25, 0.75, 0.0);
     glEnd();
     glFlush();
}

int main(int argc, char **argv)
{
     glutInit(&argc, argv);
     glutInitDisplayMode(GLUT_SINGLE | GLUT_RGB);
     glutInitWindowSize(250, 250);
     glutInitWindowPosition(100, 100);
     glutCreateWindow("hello");
     init();
     glutDisplayFunc(display);
     glutMainLoop();
     return 0;
}
Kirjallisuutta

Woo, Mason & Neider, Jackie & Davis, Tom & Shreiner, Dave: OpenGL Programming Guide.  (Third Edition)  Addison-Wesley, 1999.  ISBN 0201604582  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
OpenGL Registry, rajapinnan, GLSL-kielen ja laajennuksien määrittelyt (englanniksi)
The OpenGL WebPage
The SGI OpenGL Page
DelphiGL[vanhentunut linkki], Delphin OpenGL-yhteisö.
Delphi3D (Arkistoitu – Internet Archive) Nopeaa OpenGL-kehittämistä.
Basic4GL, helppo ohjelmointikieli OpenGL:n harjoitteluun (Windowsille)
GLScene
OpenGL & FreePascal Ohjeita OpenGL:n käytöstä Free Pascalin kanssa.
GLScene for Lazarus
GLUT (Graphics Library Utility Toolkit) (Arkistoitu – Internet Archive)
GLFW (GL FrameWork)
SDL (Simple Direct Media Layer)
Schildtin palkinto

Schildtin palkinto on Keski-Suomen kulttuurirahaston palkinto, joka myönnetään joka toinen vuosi toiminnasta niillä elämänaloilla, joihin piirilääkäri Wolmar Schildtin (1810–1893) toiminnot keskeisimmin kohdistuivat.
Palkitut

1987 professori Juhani Kantele
1988 professori Eino Heikkinen
1990 professori Mauno Jokipii
1993 professori Pekka Neittaanmäki
1996 professori Heikki Lyytinen
2001 kasvatustieteen professori Pirjo Linnakylä ansioista lukemisen ja oppimisteknologioiden tutkimuksessa.
2004 kansantaloustieteen professori Jaakko Pehkonen tieteellisestä ja koulutustoiminnastaan sekä Benja Fallenstein, Janne Kujala ja Matti Katila
2010 terveyskasvatuksen professori Lasse Kannas ansioistaan tieteellisessä tutkimuksessa, terveyskasvatuksen tutkimusalan ja oppiaineen kehittämistyössä, tieteen popularisoinnissa sekä tiedehallinnossa
2011 kouluneuvos Jorma Lempinen
2012 professori Hanna-Leena Pesonen, ympäristöjohtamisen koulutuksen ja tutkimuksen kehittämisestä
2014 professori Maisa Martin, suomen kieltä ja sen oppimista vieraana kielenä koskevan tutkimuksen ja koulutuksen kehittämisessä
2016 professori Taina Rantanen, ansioistaan kansanterveyden ja gerontologian alan tutkimuksen ja koulutuksen kehittäjänä
2018 professori Marja-Kristiina Lerkkanen, erityisesti luku- ja kirjoitustaitoon liittyvästä tutkimustyöstä
2020 professori Anna-Maija Lämsä, työstä vastuullisen henkilöstöjohtamisen ja työelämän tasa-arvon edistämisen parissa.
2022 professori Jukka-Pekka Mecklin
2024 professori Minna-Riitta Luukka suomen kielen puolustamisesta ja kehittämisestä
Hikka

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Hikka eli nikotus (lat. singultus) on tahdosta riippumaton, äkillinen ja nopea pallean supistuminen. Hikalle tyypillisen äänen aiheuttaa äänihuulten sulkeutuminen kurkunpäässä. Nikottelun perimmäistä syytä ei tiedetä, mutta sen epäillään olevan jäänne jostain evoluution aikana ylimääräiseksi jääneestä elintoiminnosta. Kaikki ihmiset saavat hikan jossain vaiheessa elämäänsä, ja sitä esiintyy myös muilla nisäkkäillä. Usein hikka menee ohi muutamassa minuutissa, mutta se voi kestää kauemminkin. Pitkittyneen hikan taustalla on usein jokin sairaus. Hikkaa voi hoitaa useilla eri kotikonsteilla, mutta niiden tehosta ei ole tieteellisiä todisteita. Pitkittynyttä hikkaa hoidetaan lääkkeillä, jotka vaimentavat ja hillitsevät, mutta eivät kuitenkaan ehkäise kokonaan hikan syntymistä.
Syyt ja esiintyvyys

Hikka aiheutuu pallean äkillisestä supistuksesta. Normaalisti pallea supistuu rauhallisesti ja hallitusti ja täyttää täten keuhkot ilmalla. Hikassa pallea supistuu äkillisesti. Näin ilmaa alkaa virrata nopeasti sisään, mutta kurkunpään sulkeutuminen estää keuhkojen täyttymisen ilmalla. Nikottelukohtauksen voi aiheuttaa esimerkiksi ruokatorven tai mahalaukun ärsytys, kuten liikasyönti, hyvin nopea syöminen, ruuan syöminen kuiviltaan, hyvin kuuman tai kylmän ruoan nauttiminen, ilmavaivat, hiilihappopitoisten juomien nauttiminen tai runsas alkoholin käyttö. Refluksitautiin liittyvä mahahapon nouseminen ruokatorveen voi myös laukaista hikan. Pitkittynyt hikka johtuu usein joistakin sairaudesta, joka vaikuttaa pallean ja kurkunpään hermojen toimintaan. Tällaisia sairauksia on useita.
Hikan perimmäistä syytä ei tiedetä. On arveltu, että hikka olisi jäänne jostain elintoiminnosta, joka olisi menettänyt tarkoituksensa jossain evoluution vaiheessa, kuten siirtymisessä vedestä kuivalle maalle. Se liittyy kuitenkin yleisesti nisäkkäiden hengitykseen, sillä nikottelua on havaittu myös muun muassa kissoilla, rotilla ja kaneilla.
Kaikki ihmiset kokevat nikottelua jossain vaiheessa elämäänsä, ja sitä esiintyy kaikenikäisillä. Nikottelua tapahtuu jo kohdussa olevalla sikiöllä, ja keskosilla on normaalia enemmän hikkaa.
Hoito

Hikka menee useimmiten ohi muutamassa minuutissa. Sitkeää hikkaa voidaan koittaa lopettaa useilla kotikonsteilla, mutta minkään tehoa ei ole tieteellisesti todistettu. Monet ihmiset ovat kuitenkin vakuuttuneita jonkin keinon toimivuudesta omalla kohdallaan. Useimmille keinoille on yhteistä se, että potilas keskittyy hetken aikaa johonkin muuhun kuin hikkaansa. Keinot voidaan luokitella kolmeen: psykosomaattisiin sekä nielemis- ja hengityskeinoihin. Eräs epävarma keino lopettaa hikka on keskeyttää hengittäminen. Noin 10 sekunnin kuluttua hengittämisen alettua uudelleen on mahdollista, että hikan oireet ovat keskeytyneet. Hengityksen pidättämisen sijaan voidaan hengittää muovipussiin. Tällöinkin veren hiilidioksidipitoisuus lisääntyy, mikä voi lopettaa hikan.  Hyvin nopea etenkin happopitoisten juomien nieleminen keskeytyksettä sekä oksentaminen auttavat monella hikkaan. Yleinen uskomus on, että äkillinen säikähdys poistaa hikan. Myös nukkuminen auttaa asiaan, mutta nukahtaminen nikottelun aikana voi olla varsin hankalaa. Imeväisikäisillä imemisrefleksin laukeaminen yleensä pysäyttää hikan heti.
Jos hikka pitkittyy ja kestää pidempään kuin muutaman päivän, on syytä hakeutua hoitoon. Tutkimuksiin on syytä mennä myös, jos tuntikausia kestävä hikka alkaa häiritä muuta elämää. Pitkittyneen hikan tapauksessa on tarpeen selvittää, onko sen taustalla jokin sairaus, jonka hoidolla myös hikka väistyy. Hikkaa voidaan tarvittaessa myös hillitä lääkkeillä. Sitä voidaan hoitaa muun muassa epilepsialääkkeillä, tietyillä pahoinvointilääkkeillä ja psyykenlääkkeillä. Lääkehoidolla ei sataprosenttisen varmasti saada poistettua hikkaa kokonaan, mutta sen avulla voidaan heikentää sen voimakkuutta ja vähentää ilmaantumista. Eniten pitkittyneen hikan hoidosta on näyttöä baklofeenista, klooripromatsiinista ja metoklopramidista. Hikan pysäyttäminen sedatiiveilla vaatii usein niin suuren annoksen, että potilas menettää tajuntansa tai lamautuu voimakkaasti, joten parantumattomasta hikasta kärsivä ei voi lääkehoidon avulla viettää normaalia elämää. Hikan hoidossa on myös kokeiltu implantteja, jotka ärsyttävät sähköisesti kiertäjähermoa.
Aiheesta muualla

Hikka (Terveyskirjasto.fi)
Hikka (Diafragma) pallea ja (Pulmones) keuhkot
Lentokoneiden varalaskupaikka

Lusin varalaskupaikka.
Lentokoneiden varalaskupaikka on usein maantielle tehty noin 2,5–4 kilometrin pituinen levennetty ja mahdollisesti vahvistettu osuus.
Suomessa niitä käyttää pääasiassa Suomen ilmavoimat. Vuosittain osaa niistä käytetään lentosotaharjoituksissa, jolloin tie on suljettu. Joillain näistä on myös suojapaikkoja lentokoneille.
Varalaskupaikkojen verkosto luotiin vuodesta 1965 alkaen osana Puolustusvoimien uudelleenvarustamisprojektia melko nopeassa tahdissa.
Suomeen oli jo 1955 hankittu muutamia de Havilland Vampire -suihkuhävittäjiä, mitkä eivät olisi voineet käyttää työlentokenttinään jatkosodan aikaista soralentokenttäverkostoa.
Samaan aikaan 1960-luvulla Suomessa siirryttiin matkustajasuihkukoneiden aikakauteen, jolloin monet vanhat lentokentät, esimerkiksi Tampereen Härmälän lentokenttä, jäivät lyhyiksi.
Varalaskupaikkojen rakentamista perusteltiin julkisuudessa siviililentoliikenteen tarpeilla, mikä teki niistä poliittisesti hyväksyttävämpiä. Syynä varalaskupaikkojen rakentamiselle olivat kuitenkin sotilaalliset tarpeet: ilmavoimien kenttien tuhoutuminen ohjusiskujen vuoksi edellytti, että sotilaslentoasemien ja siviililentokenttien lisäksi rakennettiin varalaskupaikat.
Varalaskupaikkoja ei ole käytetty siviilisuihkulentoliikenteen varalaskupaikkana.
Varalaskupaikkoja

Nykyään varalaskupaikat ovat Suomessa joko maantietukikohtia tai nousuteitä.
Maantietukikohdassa on yksi tai useampia varalaskupaikkoja toistensa lähellä sekä mahdollisesti linnoitettuja lentokoneitten seisontapaikkoja.
Maantietukikohdista vilkkaimmin liikennöidyllä reitillä on Lusin varalaskupaikka valtatie 5:n varrella, kymmenen kilometriä Heinolasta pohjoiseen.
Nousutie puolestaan on rullausetäisyydellä kiinteästä tukikohdasta. Tällainen tienosa on yleensä eri suunnassa kuin tukikohdan pääkiitotie, mikä tekee niiden yhtäaikaisesta tuhoamisesta hankalampaa.
| Varalaskupaikkoja Suomessa> Nimi | Varalaskupaikkoja Suomessa> Kunta | Varalaskupaikkoja Suomessa> Paikka, tie | Varalaskupaikkoja Suomessa> Sijainti |
| --- | --- | --- | --- |
| Alavuden varalaskupaikka | Alavus, Kuortane | kantatie 66 | 62°39′38″N, 023°33′16″E |
| Lusin varalaskupaikka | Heinola | valtatie 5, Lusin suora | 61°18′42″N, 026°07′05″E |
| Jokioisten varalaskupaikka | Jokioinen | valtatie 2 | 60°51′17″N, 023°31′03″E |
| Joutsan varalaskupaikka | Joutsa | valtatie 4 | 61°46′13″N, 026°06′05″E |
| Tikkakosken varalaskupaikka | Jyväskylä/Laukaa | valtatie 4, nousutie | 62°23′56″N, 025°42′06″E |
| Tikkakosken kriisiajan varalaskupaikka | Jyväskylä | valtatie 4 | 62°22′04″N, 025°42′03″E |
| Kajaanin varalaskupaikka | Kajaani | yhdystie 8800 | 64°15′47″N, 027°40′26″E |
| Niinisalon varalaskupaikka | Kankaanpää | valtatie 23, Kankaanpää–Parkano | 61°51′30″N, 022°29′42″E |
| Kauhavan varalaskupaikka | Kauhava | kantatie 63  nousutie | 63°08′46″N, 023°05′52″E |
| Ylläksen varalaskupaikka | Kittilä | kantatie 80 | 67°37′15″N, 024°35′05″E |
| Virttaan varalaskupaikka | Loimaa | kantatie 41, Alastaron moottoriradan läheisyydessä | 60°57′55″N, 22°41′02″E |
| Hiirolan varalaskupaikka | Mikkeli | kantatie 72, Mikkeli–Pieksämäki | 61°45′39″N, 027°19′03″E |
| Nivalan varalaskupaikka | Nivala | valtatie 27, Nivala-Haapajärvi | 63°53′39″N, 025°02′06″E |
| Pudasjärven varalaskupaikka | Pudasjärvi | kantatie 78 | 65°24′11″N, 026°54′20″E |
| Ranuan varalaskupaikka | Ranua | seututie 924 | 65°53′46″N, 25°42′11″E |
| Rovaniemen varalaskupaikka | Rovaniemi | Norvatie (lentoaseman vieressä) |  |
| Kestilän varalaskupaikka | Siikalatva | seututie 822 | 64°29′05″N, 025°55′55″E |
| Vuojärven varalaskupaikka | Sodankylä | valtatie 4 Sodankylästä n. 20 km Rovaniemelle | 67°04′12″N, 026°32′32″E |
| Tervon varalaskupaikka | Tervo | seututie 551, Tervo–Karttula | 62°56′42″N, 026°49′11″E |
| Helsinki-Vantaan varalaskupaikka | Vantaa | Katriinantie | 60°19′31″N, 024°55′09″E |
| Vieremän varalaskupaikka | Vieremä | kantatie 88, Vieremä–Pyhäntä | 63°52′29″N, 026°48′28″E |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lentokoneiden varalaskupaikka Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltojen ilmavoimien F-35 Lightning II lähdössä lentoon Ranuan varalaskupaikalta.
Myöhempi Jin-dynastia

Myöhempi Jin-dynastia (perint.: 後晉, yksink.: 后晋, pinyin: hòu jìn) hallitsi osaa Pohjois-Kiinasta 936–946. Se kuuluu aikakauteen, jota nimitetään Viiden dynastian kaudeksi.
Hallitsijat

| Temppelinimet (Miào Hào 廟號) | Kuolemanjälkeiset nimet (Shi Hao 諡號) | Syntymänimet | Hallintokaudet | Aikakausinimet (Nian Hao 年號) ja niiden vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Käytäntö: Hou (Myöhempi) Jin + temppelinimi tai kuolemanjälkeinen nimi
| Gao Zu (高祖 gāo zǔ) | liian työläs, joten ei käytetä tästä hallitsijasta | Shi Jing Tang (石敬瑭 shì jìng táng) | 936–942 | Tianfu (天福 tiān fú) 936–942  |
| ei ollut | Chu Di (出帝 chū dì) | Shi Chong Gui (石重貴 shì chóng guì) | 942–947 | Tianfu (天福 tiān fú) 942–944  Kaiyun (開運 kāi yùn) 944–947  |
Keisari Gaozu.
Leveri

| Leveri |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Leveri korostettuna.
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Keskustan suuralue
Koordinaatit:  65°00′17″N, 025°27′54″E
Kaupunginosa nro:  5
Väkiluku:  2 711  31.12.2023
Työpaikkoja:  483 kpl   (31.12.2019)
Osa-alueet:  Heinäpää, Leveri
Limingantien ja Uusikadun risteys.
Leveri on viides kaupunginosa Oulun ruutukaavakeskustassa. Nimen leveri taustalla on alun perin merimiesten mukanaan tuoma nimi Liverpool, joka on muokkautunut uudelleen aikojen kuluessa. Leveri tai Leverinperä nimitys syntyi Oulun merenkulun kulta-aikaan 1800-luvun lopulla. Nykyisin kaupunginosana Leveri on varsin tuntematon käsite, sillä alue kuuluu paremmin Heinäpäänä tunnettuun alueeseen.
Leverissä on asukkaita noin 2 700 ja työpaikkoja 483. Pinta-alaltaan Leveri on kaikkein pienin Oulun kaupunginosista. Sitä rajaavat lännessä Kirkkokatu, pohjoisessa  Heinätorinkatu, idässä Kansankatu ja Harjapäänkatu sekä etelässä Pikku-Iikankatu. Leveri on pääasiassa asuinkerrostaloaluetta. Leverin alueella toimii ainakin Heinäpään Sale ja Oulun Liha- ja kalakauppa.
Limingantien ja Uusikadun risteykseen valmistui 2010-luvun lopulla 16-kerroksinen tornitalo Puistovahti. Se korvasi 1970-luvulla rakennetun kolmikerroksisen pesubetonitalon, jossa oli sijainnut muun muassa Valintatalo ja Pub Heinäkenkä sekä joitain yrityksiä. Myös länteen ja etelään päin, Limingantullin suuntaan täydennysrakennetaan voimakkaasti. Purettujen Suomi-soffan (ex-Wetteri) ja entisen Shell-kylmäaseman tilalle tuli useita kerrostaloja vuosien 2018–2020 aikana.