stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Garajonayn kansallispuisto
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansallispuiston viralliset sivut
Kansallispuiston toinen virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Marcus Forss

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: Middlesbrough
Pelinumero: 21
Junioriseurat
–2012: Ruskon Pallo, Turun Weikot
2012–2017: West Bromwich
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2022 | Brentford | 54 | (8) |
| 2019–2020 | → Wimbledon (laina) | 18 | (11) |
| 2022 | → Hull City (laina) | 11 | (1) |
| 2022– | Middlesbrough | 50 | (15) |
Maajoukkue
| 2015 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2016–2017 | Suomi U18 | 5 | (4) |
| 2017–2018 | Suomi U19 | 7 | (3) |
| 2018–2020 | Suomi U21 | 5 | (2) |
| 2020– | Suomi | 21 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. helmikuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. marraskuuta 2023.
Marcus Forss (s. 18. kesäkuuta 1999 Turku) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Middlesbrough’ta. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Ura > Seurajoukkueet

Forss aloitti juniorina Ruskon Pallossa ja Turun Weikoissa, josta hän siirtyi 13-vuotiaana englantilaisen West Bromwichin junioriakatemiaan. Keväällä 2017 Forss pelasi myös yhden junioriottelun lainalla Sunderlandissa. Kesällä 2017 Forss siirtyi Brentfordin reservijoukkueeseen, josta hänet seuraavalla kaudella nostettiin seuran edustusjoukkueeseen.
Forss teki virallisen debyyttinsä Brentfordissa 14. elokuuta 2018 Englannin liigacupin ottelussa Southend Unitedia vastaan ja onnistui maalinteossa. Hän teki ensimmäisen maalinsa Mestaruussarjassa 5. toukokuuta 2019 Prestonia vastaan tehden joukkueen kolmannen maalin 3–0-voitossa. Kauden 2019–2020 Forss pelasi lainalla sarjatasoa alempana AFC Wimbledonissa. Forss teki Wimbledonin paidassa 11 maalia Ykkösliigassa, mutta joutui palaamaan takareisivamman vuoksi takaisin Brentfordiin tammikuussa 2020.
Joulukuussa 2020 Forss teki Brentfordin kanssa vuoteen 2026 ulottuvan jatkosopimuksen. Kaudella 2020–2021 Forss nousi Brentfordin vakiokokoonpanoon ja onnistui tekemään seitsemän maalia Mestaruussarjassa. Forss iski myös ratkaisumaalin Mestaruussarjan nousukarsintojen välierissä Bournemouthia vastaan. Brentford kaatoi lopulta nousukarsintafinaalissa Swansean ja nousi Valioliigaan kaudeksi 2021–2022.
Forss debytoi Valioliigassa Brentfordin kauden 2021–2022 avausottelussa Arsenalia vastaan, kun hän tuli kentälle 86. minuutilla Brentfordin voittaessa ottelun lopulta maalein 2–0. Forssin vastuu jäi lopulta syyskaudella vähäiseksi Valioliigan puolella, vain seitsemään otteluun, joista vain yhdessä hän oli aloituskokoonpanossa. Englannin liigacupissa Forss iski kuitenkin viisi maalia, joista neljä Oldhamin verkkoon 21. syyskuuta. Tammikuun siirtoikkunassa Forss siirtyi loppukauden mittaiselle lainalle Mestaruussarjan Hull Cityyn. Lopulta ensimmäisen ja ainoaksi jääneen maalinsa Hull Cityssä Forss teki 19. helmikuuta Queens Park Rangersia vastaan.
Kesällä 2022 Forss siirtyi nelivuotisella sopimuksella Mestaruussarjan Middlesbroughiin. Hän teki avausmaalinsa uudessa joukkueessaan heti toisessa ottelussaan Queens Park Rangersia vastaan. Alkukausi oli kuitenkin hankala Middlesbroughille ja Forssille, eikä Forss onnistunut heti vakiinnuttamaan paikkaansa pelaavassa kokoonpanossa. Joukkueen ja Forssin peliesitykset kohentuivat kuitenkin huomattavasti päävalmentajan vaihduttua Chris Wilderista Michael Carrickiin. Carrickin alaisuudessa Middlesbrough onnistui nousemaan putoamistaistelusta aina nousukarsintaan saakka, missä Coventry oli lopulta ensimmäisellä kierroksella parempi yhteismaalein 1–0. Middlesbrough'n vakiokokoonpanoon noussut Forss teki kaudella yhteensä 10 maalia Mestaruussarjassa.
Ura > Maajoukkue

Forss on edustanut useita Suomen nuorisomaajoukkueita. A-maajoukkueeseen hänet valittiin ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 otteluun Ranskaa vastaan Ranskassa ja hän teki ottelussa heti maajoukkueuransa ensimmäisen maalin. Forss tuli kahdesti vaihdosta kentälle vuonna 2021 järjestetyissä vuoden 2020 EM-kisoissa.
Perhe

Marcus Forssin isä Tero Forss ja isoisä Rainer Forss ovat entisiä jalkapalloilijoita. Rainer Forss pelasi Suomen A-maajoukkueessa 1960-luvulla. Hänen veljensä Niclas Forss (s. 1994) on pelannut Suomen aladivisioonissa.
Aiheesta muualla

Marcus Forss Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)
Maakeski

Maakeski on Padasjoen kaakkoiskulmassa oleva kylä.
Maakeskessä toimii aktiivinen kyläyhdistys Maakeski-seura, jonka kautta kylällä olevaa Rientolan monitoimitaloa voi vuokrata omaan käyttöönsä. Kylällä on oma vene- ja uimaranta. Maakeskestä pohjoisen suuntaan sijaitsee Nyystölän kylän uimaranta, joka on monen maakeskeläisen suosiossa.
Historia

Ensimmäinen maininta Padasjoen keskiaikaisiin, suurehkoihin kyliin lukeutuvasta Maakesken kylästä on vuodelta 1443. Kylän itäpuolella oleva Linnanmäki on saattanut kuulua linnavuorijärjestelmään. Maakesken vanhimmat rajatiedot ovat vuodelta 1478, jolloin rajatuomarina toimi Eerik Akselinpoika Tott.
Maakeskessä on ollut kaksi virkataloa sekä joukko talonpoikaistaloja. Virkatalot olivat Maakesken puustelli eli Anttilan sotilasvirkatalo ja Padasjoen seurakunnan kappalaisen virkatalo eli Kekkala. Talonpoikaistalot olivat Varis, Kipaila, Paavo eli Rauskala, Rekola, Teppinen, Lohtari, Rasvala, Salvila, Uotila, Helleri eli Nikula ja Häkkä, joista useimmat on sittemmin halottu.
Maakeskessä oli noin sadan vuoden ajan kansakoulu, sittemmin peruskoulun ala-aste. Nyt pitäjän koulut ovat kirkonkylässä. 1900-luvulla Maakeskessä oli sekä SOK:laisen Padasjoen Osuuskaupan että OTK:laisen Länsi-Päijänteen Osuusliikkeen myymälä, samoin kuin yksityiset Heinosen ja Pakkasen sekatavarakaupat ja Kahvila Tähkä. Heinosen kauppa, sittemmin Monosen kauppa, lopetti toimintansa niistä viimeisenä kesällä 2011.
Maakesken nuorisoseuran toimeliampina vuosina kylä tunnettiin vuotuisista Linnamäen hiihtokilpailuista.
Mitä Maakeski tarkoittaa?

Historiallinen Maakeski juontuu 1400-luvulta. Makæski mainitaan asiakirjoissa 1466 ja Maakeski by sekä Maankeski by eli Maakesken kylä 1484, kun taas vuodelta 1478 ovat vanhimmat tiedot Maakesken rajoista. Niitä helpommin pääsee tutkimaan kruunun tiliasiakirjojen aineistosta koottua Suomen asutuksen yleisluetteloa.
Maakesken kylän nimi on kirjoitettu Suomen asutuksen yleisluetteloon monella tavalla: Makeskus, Maakeske, Makesku, Makesko ja jopa Makeschu. Vuonna 1561 alun vokaali on merkitty pitkäksi ja sanan loppuun ilmestyy i: Maakeskij. Vuonna 1593 on asiakirjoissa Makeskis ja 1597 Makeski. Vuonna 1607 kirjuri on ajatellut kylän nimen olevan Makoskog. Noin 1630-luvulta lähtien Maakesken kylän ruotsinkieliseksi nimeksi näyttää vakiintuvan Makeskis, joka voitiin kirjoittaa myös Makäskis: suomeksi sanottuna Maakeski.  Padasjoen seurakunnan kirjoissa Maakeski on aluksi joko Makeskis tai Makäskis ja 1800-luvulta lähtien Maakeskis.
Suomalaisen paikannimikirjan mukaan Maakesken kylän nimi on harvinainen, vaikkei ihan ainutlaatuinen. Sysmässä Maakeski on ollut torpan nimenä. Hämeenkoskella on Maakeskenkulmaksi kutsuttu kylänseutu. Maakeskinen on järvi Petäjävedellä. Kirjailija Toivo Jallin mukaan nimet voisivat kuitenkin olla padasjokelaista vientitavaraa. Maakesken kanssa samanlaisia keski-päätteisiä paikannimiä ovat taas esimerkiksi Hauhon Metsäkeski, Vammalan Kivikeski ja Oriveden Kuuskeski. Suomalaisessa paikannimikirjassa sarjaan liitetään myös Koskikeskinen Jämsänkoskella.
Metsänhoitaja Ilmari Kosonen on julkaissut Padasjoen Sanomissa 2.6.2016 oman selityksensä Maakesken nimestä. Hänen mukaansa kylän nimessä on sana "maag(e)", joka tarkoittaa järvimalmia. Maage selitetään viron kielen sanastoissa ja se liittyy raudantekopaikkojen paikannimiin. Kosonen selittää Maakesken näin ollen olevan "raudanteon keskuspaikka".
Kulttuuriympäristö

Vanhan maantien ja kylän halki kulkevan Kylänjoen varteen keskittynyttä historiallista taajamaa ympäröi laajahko, metsiin rajautuva avoin peltomaisema. Sen laidalla sijaitseva seuratalo Rientola on Maakesken nuorisoseuran perustamisajalta 1920-luvun alusta. Kyläkeskuksen ulkopuolella, Lahti–Jämsä-maantien varrella sijaitsee Maakesken 1905 perustetun työväenyhdistyksen talo.
Maakeskessä on Padasjoen miesten sotaan lähtemisen muistomerkki Sallanmäellä (Maakeskenraitti 79, Maakeski).
Maakesken sankarivainajat 1939–1945

Maakesken Rientolan seinällä on – aikaisemmin koulun seinällä ollut – sankarien muistolaatta, mistä ilmenevät sodassa kaatuneiden miesten nimet sekä syntymä- ja kuolinajat. Kaikilla taulussa mainituilla sankarivainajilla on jokin yhteys Maakeskeen, mutta siinä eivät ole esimerkiksi kaikkien Maakeskessä syntyneiden tai Maakesken koulua käyneiden sankarivainajien nimet.
Maakeskeläisen päivä

Ks. Juha Nirkko (toim.): Suomalaisen päivä. SKS. 420 sivua. Mikko Korkeela: Nautakuoro vastaa, s. 76.
Lahden radioharrastajien Maakesken kuuntelupiste

Lahden Radioharrastajien kuuntelupiste on Maakeskessä. Häiriöttömät, antoisat kuunteluolosuhteet ja pitkät antennit ovat tarjolla Maakesken DX-peditioneilla. Maakeskessä sijaitsevassa kuuntelupisteessä on kuultu kesäkuusta 1997 lähtien lukuisia harvinaisuuksia; kaksi keskiaaltoperulaista, lukuisia papualaisia lyhyillä aalloilla, ja lähes sata keskiaaltoyhdysvaltalaista.
Tunnettuja maakeskeläisiä

Kirjailija Timo Hännikäinen on syntyisin Maakeskestä, samoin kirjailija Toivo Jalli. Jallin teoksen Muista musta valkea on Helsingin Sanomat nimennyt kunnalliskirjastoon yhdeksi Padasjoen teokseksi. Jallin kirja Kylä maan keskellä (Padasjoki, 2001) käsittelee Maakeskeä.
Aiheesta muualla

Maakesken kylän kotisivu. Päijät-Hämeen kylät.
Virmailan suku – Maakesken suku http://gamma.nic.fi/~wirmaila/kokoukset/kok2009.html#Maakeski (Arkistoitu – Internet Archive)
Padasjoen kylät
Ala-Porasa
Alho
Arrakoski
Auttoinen
Hirtniemi
Ilmoila
Jokioisten Saksala
Kailankulma
Kasiniemi
Kaukela
Kaurate
Kellosalmi
Keskusta
Koiravuori
Laivaranta
Maakeski
Mainiemi
Neroskulma
Nyystölä
Pappila
Palsa
Porasa
Purola
Savikko
Syrjäntaka
Romonkulma
Tarus
Taulu
Torittu
Vesijako
Virmaila
Vähäsalo
Georg Hoffmann

| Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan keisarikunta.Miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Saksan keisarikunta> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | 100 jaardin selkäuinti |  |
Miesten uimahypyt
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | St. Louis 1904 | Ponnahduslauta |  |
| Välikisat  | Välikisat  | Välikisat  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1906 | Kerroshypyt |  |
Georg Hoffmann (1880 – 1947) oli saksalainen uimari, uimahyppääjä ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla berliiniläistä Schwimmclub Poseidonia. Hoffmann voitti hopeaa St. Louisin olympialaisissa 1904 sekä 100 jaardin selkäuinnista ajalla 1.18,0 että uimahyppyjen ponnahdyslautakilpailusta ja sijoittui 440 jaardin rintauinnissa neljänneksi. Lisäksi hän voitti hopeaa kerroshypyistä Ateenan välikisoissa 1906. Hoffmann osallistui samoissa kisoissa myös sadan metrin vapaauintiin, mutta ei selviytynyt lajissa finaaliin saakka.
Georg Höij

Georg Nikolai Höij (22. syyskuuta 1885 Porin maalaiskunta – 13. maaliskuuta 1951 Lauritsala) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Höij'n vanhemmat olivat ahtaaja, lautatarhan esimies Per Höij ja Krist Jansson ja puoliso vuodesta 1914 Saima Adolfina Saastamoinen. Höij perehtyi puutavara-alaan käytännössä, työskennellen useissa eri yrityksissä ja tehtävissä. Vuorineuvos Jacob von Julinin ja tämän pojan Jacob von Julinin johtaman Kaukaan Tehtaan omistamalla Kaukaan sahalla Lauritsalassa hän työskenteli kuitenkin pitkään, saatuaan sen isännöitsijänä johtoonsa vuonna 1922.
Saha oli maan suurimpia ja Höij kehitti sitä tarmokkaasti. Hän johti sahaa lähes kolmekymmentä vuotta, mutta toimi yhtiössä samalla muissakin tehtävissä. Höij oli aikanaan Suomen kokeneimpia ja tunnetuimpia puutavara-alan asiantuntijoita, joka osallistui monin eri tavoin alan kehittämiseen. Hän vaikutti samalla myös paitsi Kaukaan Tehtaan hankinta- ja kuljetusjärjestelyihin, myös laajemmin maa- ja meriliikenteen kehittämiseen Itä-Suomessa, kuten esimerkiksi ahtaukseen Uuraan satamassa. Teollisuusneuvoksen arvonimen Höij sai vuonna 1948.
Höij oli keskeisesti mukana myöskin siinä, että Lappeen kunnan Lauritsalan suunnan alueista muodostettiin erillinen Lauritsalan kauppala vuonna 1932. Hän toimi sittemmin sekä Lauritsalan kauppalanvaltuuston että -hallituksen jäsenenä ja osallistui laajemmin Lappeenrannan seudun kehittämiseen, koskien muun muassa  Saimaan kanavan käyttöä.
Grammis

Vuoden 2013 Grammis-gaalassa palkittuja artisteja palkintopokaaleineen.
Grammis on Ruotsin vanhin musiikkialan palkinto. Ensimmäistä kertaa palkintoja jaettiin vuonna 1969. Palkinto jaetaan useassa eri kategoriassa muusikoille ja musiikkialan toimijoille, jotka ovat ansioituneet kunkin vuoden aikana. Vuosina 1973–1986 palkintoja ei jaettu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grammis-gaala Wikimedia Commonsissa
Grammis-palkintojen saajat vuoteen 2012. (ruotsiksi) (PDF)
Graham Watson

| Graham Watson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1967 (ikä 57)
Kansalaisuus:   Uusi-Seelanti
Graham Watson (s. 24. kesäkuuta 1967) on uusiseelantilainen Toro Rosson Formula 1 -tallin manageri. Watson on työskennellyt aiemmin Benettonin, BARn, Brawn GP ja Lotus F1/Caterham -tiimeissä. Vuodesta 2014 lähtien Watson on toiminut Toro Rosson tiimimagarina.
Georg Joachim Göschen

Georg Joachim Göschen
Georg Joachim Göschen (1752–1828) oli saksalainen kirjakauppias ja kustantaja. Hän perusti 1785 liikkeen Leipzigiin ja kustansi useiden silloisten suurten kirjailijain, esimerkiksi J. W. von Goethen, teoksia. Liike toimi vuoteen 1918 nimellä G. J. Göschen’sche Verlagshandlung ja julkaisi muun muassa nimellä Sammlung Göschen tunnetun kokoelman lyhyitä yleistajuisia esityksiä eri tieteiden alalta. Göschenin pojanpoika, englantilainen valtiomies G. J. Göschen julkaisi isoisästään teoksen The life and times of G. J. Göschen.
Grammatikó

| Grammatikó Γραμματικό |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Grammatikó
 Koordinaatit: 38°12′11″N, 23°57′48″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Attika
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Itä-Attika
Kunta:  Marathónas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kyläkunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  490603
Väkiluku (2011):  1 823
 – Kylä­yhdys­kunta:  1 823
 – Kylä:  1 432
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  190 07
Suuntanumero(t):  22940
Rekisterikilpi:  Z
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grammatikó (kreik. Γραμματικό) on Kreikan kylä sekä samanniminen Marathónaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Γραμματικού, Dimotikí Enótita Grammatikoú) ja entinen itsenäinen kyläkunta. Se sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 823 ja varsinaisen Grammatikón kylän väkiluku 1 432 (vuonna 2011).
Grammatikón Agía Marínan kylää.
Grammatikón kylä sijaitsee Attikan koillisosassa linnuntietä noin 33 kilometriä koilliseen Ateenan keskustasta ja noin kuusi kilometriä Eteläisen Euboianlahden rannikosta. Grammatikón kunnallisyksikkö käsittää alueen lahden rannikolla Marathónaksen kunnan itäosassa.
Grammatikó oli itsenäinen kyläkunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Marathónaksen kuntaan yhdessä Néa Mákrin ja Varnávaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Grammatikón kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- |
Agía Marína: 217
Grammatikó: 1 432
Sési: 174
Yhteensä: 1 823
Fritz Sauckel

Fritz Sauckel
Fritz Sauckel (Ernst Friedrich Christoph Sauckel, 27. lokakuuta 1894 – 16. lokakuuta 1946) oli korkea-arvoinen virkamies ja Gauleiter natsi-Saksassa.  Hän oli ”työvoiman hankinnan täysivaltainen päällikkö” vuodesta 1942 sodan loppuun asti.
Sauckel syntyi Hassfurt-am-Mainissa lähellä Bambergia postimiehen ja ompelijattaren ainoana lapsena. Sauckelin koulunkäynti jäi lyhyeksi hänen äitinsä sairastuttua. Hän liittyi viisitoistavuotiaana Norjan ja Ruotsin kauppalaivastoon purjehtien ympäri maailmaan nousten täysmatruusiksi (Vollmatrose). Ensimmäisen maailmansodan alkaessa Sauckel oli saksalaisessa aluksessa matkalla Australiaan, kun alus otettiin kiinni. Hän oli internoituna Ranskassa elokuusta 1914 aina marraskuuhun 1919.
Palattuaan Saksaan Sauckel sai tehdastyötä Schweinfurtissa ja opiskeli tekniikkaa Ilmenaussa vuosina 1922–1923. Hän liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen vuonna 1923 (jäsen 1 395). Sauckel avioitui samana vuonna ja sai kaiken kaikkiaan kymmenen lasta. Hän pysyi puolueen jäsenenä sen lakkauttamisajan ja liittyi julkisesti uudelleen jäseneksi vuonna 1925. Sauckel nimitettiin puolueen Thüringenin aluejohtajaksi (Gauleiter) vuonna 1927 ja hänestä tuli osavaltion hallituksen jäsen 1929. Kansallissosialistisen puolueen valtaannousun jälkeen vuonna 1933 hänet ylennettiin Thüringenin valtionhoitajaksi ja Reichstagin jäseneksi. Sauckel sai myös SA:n ja SS:n Obergruppenführerin kunnia-arvon vuonna 1934.
Toisen maailmansodan aikana Sauckel toimi Kasselin sotilaspiirin valtakunnan puolustuskomissaarina (Reichsverteidigungskommissar Wehrkreis IX) ennen nimitystään työvoiman hankinnan täysivaltaiseksi päälliköksi (Generalbevollmächtigter für den Arbeitseinsatz) 21. maaliskuuta 1942 Albert Speerin suosituksesta. Hän oli suoraan Adolf Hitlerin alainen nelivuotissuunnittelutoimiston kautta ohjaten ja määräten Saksan työvoimasta. Vastatakseen lisääntyneeseen työvoiman tarpeeseen Sauckel hankki väkeä vallatuilta alueilta. Vapaaehtoisen työväen määrä oli kuitenkin riittämätön ja pakkovärväys otettiin käyttöön muutaman kuukauden kuluessa. Viidestä miljoonasta Saksaan tuodusta työläisestä noin 200 000 oli vapaaehtoisesti tulleita. Pääosa hankituista työläisistä oli peräisin itäisiltä alueilta, jossa työvoiman hankintakeinot olivat useasti hyvin raakoja.
Nürnbergin oikeudenkäynti

Sauckel oli syytettynä Nürnbergin oikeudenkäynnissä salaliitosta tehdä rikoksia rauhaa vastaan sekä hyökkäyssodan suunnittelusta, käynnistämisestä ja käymisestä sekä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Hän puolustautui väittämällä, ettei Arbeitseinsatzilla ”ollut mitään tekemistä hyväksikäytön kanssa. Se on taloudellinen prosessi työvoimatarpeen tyydyttämiseksi”. Hän kielsi, että kyseessä olisi ollut orjatyö tai että oli tarkoitus raadattaa ihmiset kuoliaiksi (työllä tuhoaminen) tai että työläisiä olisi kohdeltu huonosti.
Sauckel todettiin syylliseksi sotarikoksiin sekä rikoksiin ihmisyyttä vastaan ja hirtettiin yhdeksän muun tuomitun kanssa 16. lokakuuta 1946. Hänen viimeiset sanansa olivat: ”Ich sterbe unschuldig, mein Urteil ist ungerecht. Gott beschütze Deutschland!” (Kuolen viattomana, tuomioni on epäoikeudenmukainen. Jumala suojelkoon Saksaa!).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fritz Sauckel Wikimedia Commonsissa
Sauckelin todistajalausunto Nürnbergissä (sivulta 72 eteenpäin) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Venäjän federaation valtionarkisto:  hirtetty Fritz Sauckel
Fritz Reuter

| Fritz Reuter |
| --- | --- |
 Fritz Reuter
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heinrich Ludwig Christian Fritz Reuter
Syntynyt: 7. marraskuuta 1810 Stavenhagen, Mecklenburg
Kuollut: 12. heinäkuuta 1874 (63 vuotta) Eisenach
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Tyylilajit:  huumori
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heinrich Ludwig Christian Fritz Reuter (7. marraskuuta 1810 Stavenhagen, Mecklenburg – 12. heinäkuuta 1874 Eisenach) oli alasaksalainen kirjailija. Hän opiskeli aluksi lakitiedettä, mutta syytettynä valtiopetoksesta hänet tuomittiin ensin kuolemaan, mutta tuomio muutettiin vankeudeksi, josta hän kärsi vuoteen 1840, jolloin vapautui Fredrik Vilhelm IV:n armahduksen ansiosta. Päästyään vapaaksi hän toimi maanviljelijänä kotiseudullaan Mecklenburgissa, oli jonkin aikaa opettajana, mutta viimeisinä 20 elinvuotenaan hän keskittyi yksinomaan kirjallisiin töihin. Reuterin tuotannolle ominaista on huumori ja elämänilo, ja hänen luontevalle kertomakyvylleen tuo höystettä hänen kotiseutunsa murre, jonka kirjallinen käyttö liittyy tiiviisti hänen nimeensä.
Reuterin esikoisteos Läuschen un Rimels ilmestyi 1853. Hänen pääteoksensa on Olle Kamellen (1860–1868), joka sisältää muun muassa kertomukset "Ut de Franzosentid", "Ut mine Festungstid" ja ennen kaikkea "Ut mine Stromtid" (suom. Maamiesajoiltani 1913–1914), joka on aikansa Saksan kirjallisuuden omaperäisimpiä ja taiteellisesti arvokkaimpia tuotteita. Reuterin kootut teokset ilmestyivät 1863–1868 ja hänen jälkeenjääneet teoksensa sekä elämäkerta 1875. Parhaan teoksensa Kein Hüsung (1857) hän kirjoitti asuessaan Brandenburgissa.
Reuterin talossa Eisenachissa avattiin 1896 Reutermuseum.