stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olavi Kares

| Olavi Kares |
| --- | --- |
 Kares 1960-luvun alussa
Kuopion piispa
 1962–1974 
Edeltäjä:  Eino Sormunen
Seuraaja:  Paavo Kortekangas
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kaarlo Olavi Kares
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1903 Mikkelin maalaiskunta
Kuollut: 6. lokakuuta 1988 (85 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, herännäisjohtaja
Arvonimi: Teologian tohtori h. c. 1942, Kunniamerkit: SVR K 1, VR 4 pun. r. k. ja SVR J 1.
Vanhemmat:  Kaarlo Rietrikki Kares Sigrid Koskinen
Puoliso:  Aili Mattila (vih. 1928)
Lapset:  Leena
Muut tiedot
Koulutus:  pappisvihkimys (1928)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  Luterilainen (herännäisyys)
Kaarlo Olavi Kares (24. maaliskuuta 1903 Mikkelin maalaiskunta – 6. lokakuuta 1988 Turku) oli suomalainen piispa. Hän toimi Kuopion hiippakunnan piispana vuosina 1962–1974.
Varhainen elämä ja koulutus

Kares valmistui  ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1921. Hän hakeutui opiskelemaan Helsingin yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Sacri ministerii -kandidaatintutkinnon hän suoritti 1927. Papiksi hänet vihittiin 1928 Turussa, ja pätevyyden kirkkohistorian professorin virkaan hän sai 1945.
Opiskeluaikanaan hän oli jäsenenä muun muassa Akateemisessa Karjala-Seurassa ja Hämäläis-Osakunnassa.
Teologian kunniatohtorin arvo Karekselle myönnettiin 1942.
Ura pappina

Kareksen ensimmäinen työpaikka avautui Lapuan seurakunnassa sen virallisena apulaisena sekä kirkkoherran, isänsä K. R. Kareksen apulaisena 1928–1930.
Ura pappina > Herännäisjohtaja

Pohjanmaalta Kares siirtyi Turkuun, jossa hän toimi Turun kristillisen kansanopiston johtajana 1930–1960, välillä kauden 1946–1948 Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtajana sekä Turun tuomiokirkkoseurakunnan tuomiorovastina 1960–1962.
Ura pappina > Lapuan piispanvaali 1956

Lapuan piispanvaaliin 1956 liittyi huomattavasti sekä kirkollisen että yhteiskunnallisen politiikan jännitteitä. Presidentti Urho Kekkonen syrjäytti Kareksen Lapuan piispanvaalin ensimmäiseltä ehdokassijalta. Piispannimitystä edelsi monimutkainen taustavaikuttamisen jakso, jossa presidenttiä yritettiin taivutella Kareksen puolelle ja häntä vastaan. Erityisesti Herättäjä-Yhdistyksen toiminnanjohtaja Jussi Kuoppala pyrki vaikuttamaan Kekkoseen Kareksen valinnan varmistamiseksi. Kekkonen katsoi, että ei voinut nimittää herännäisyyden tukialueen piispaksi körttiläistä Karesta, joka oli ollut näkyvästi mukana sekä AKS:n että Lapuan liikkeen toiminnassa.
Ura pappina > Kuopion piispa (1962–1974)

Olavi Karesta ei Lapuan piispanvaalin jälkeen kuitenkaan syrjäytetty pysyvästi, vaan presidentti Kekkonen nimitti hänet Kuopion hiippakunnan piispaksi 1962, josta virasta Kares siirtyi eläkkeelle 1974.
Luottamustehtävät

Vuonna 1930 Kares toimi osana Lapuan liikkeen johtoa ja sen rahastonhoitajana hänen tehtävään oli tilittää muilutusten suorittajille korvaukset bensiinikuluista. Kytkös liikkeeseen muodostui myös alkuun rasitteeksi hänen uralleen kirkossa.
Kares toimi Turun ylioppilaiden kristillisen yhdistyksen puheenjohtajana 1932–1937. Herättäjä-Yhdistyksen päätoimikunnan jäsenenä hän oli vuodesta 1945 ja puheenjohtajana 1959–1972. Kirkolliskokouksiin hän osallistui vuosivälillä 1943–1974. Kirkkokäsikirjakomitean jäsenenä hän oli 1948–1963 sekä Turun seurakuntien kirkkovaltuuston jäsenenä vuodesta 1951 ja puheenjohtajana 1960–1962. Kuopion Pipliaseuran johtokunnan puheenjohtaja hän oli 1962–1974. Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton valtuuskunnan jäsen hän oli 1966–1977.
Edelleen Kares oli Suomen Kansanopistoyhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1948–1960 sekä Opettajaneuvoston jäsenenä 1952–1960. Turun Kirjailijat ry:n johtokunnan puheenjohtajana hän toimi 1959–1961 sekä Kansanvalistusseuran valtuuskunnan jäsenenä 1960–1962. Pelastakaa Lapset ry:n hallintoneuvoston jäsen hän oli 1962–1979. Kuopion Yliopistosäätiössä Kares oli valtuuskunnan jäsenenä 1966–1969 sekä hallituksen jäsenenä 1969–1974.
Yksityiselämä

Kares syntyi Mikkelin maalaiskunnassa Otavan kansanopiston johtajan, lääninrovastin ja sittemmin IKL:n kansanedustajan K. R. Kareksen ja Siiri Koskisen perheeseen.
Kares solmi avioliiton filosofian maisteri Aili Mattilan kanssa. Perheeseen syntyi tytär Leena.
Julkaisutoiminta

Kareksen sydäntä lähellä oli körttiläisyys, ja hän julkaisi lukuisia körttiläisyyden historiasta ja johtohahmoista kertovia kirjoja, joista laajin on viisiosainen, noin 2500-sivuinen Heränneen kansan vaellus (1941–1952). Hän julkaisi myös päiväkirjoja ja muistelmia sekä aforismeja.
Kares kuoli 6. lokakuuta 1988 Turussa, ja hänen viimeinen leposijansa sijaitsee Lapualla Simpsiön hautausmaalla niin sanotussa ”pappien pellossa” usean muun Suomen luterilaisen kirkon vaikuttajan joukossa.
Kirjallisuutta

Ylikangas, Kimmo: Pietististä humanistiksi? Olavi Kares herännäisyyden, kirkon ja yhteiskunnan muutoksen keskellä 1945–1974.  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2018.  ISBN 978-951-51-4368-6.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kares, Olavi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Eino Sormunen | Kuopion piispa 1962–1974 | Seuraaja: Paavo Kortekangas |
Pieni Ruuhilampi

| Pieni Ruuhilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°32′03″N, 26°25′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  puro Uumolampeen 
Järvinumero:  14.719.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,9 m  
Pituus:  320 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,712 km  
Pinta-ala:  1,511 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Ruuhilampi 
Pieni Ruuhilampi  on Keski-Suomessa Konnevedellä  Sirkkamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 320 metriä pitkä, 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Lummukan valuma-alueeseen (14.719) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 136,9 metriä mpy.
Prosper Garnot

Prosper Garnot (13. tammikuuta 1794 Brest, Ranska – 1838) oli ranskalainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
Garnot toimi apulaiskirurgina Louis Isidore Duperreyn alaisuudessa La Coquillen maailmanympäripurjehduksella vuosina 1822–1825. René-Primevère Lessonin kanssa hän keräsi suuren määrän luonnonhistoriallisia näytteitä Etelä-Amerikasta ja Tyyneltämereltä. Garnot sairastui punatautiin ja hänet lähetettiin takaisin Castle Forbesilla, mukanaan osa näytteistä. Näytteet tuhoutuivat laivan haaksirikkouduttua Hyväntoivonniemen edustalla heinäkuussa 1824.
Garnot j aLessonin laativat retkestä eläintieteellisen selostuksen Voyage autour du monde exécuté par order du roi sur la corvette La Coquille (1828-1832). He nimesivät muun muassa atulapyrstökolibrin (Thaumastura cora).
Prospekt Vernadskogon metroasema (Sokolnitšeskaja)

| Prospekt Vernadskogo (Проспе́кт Верна́дского) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Sokolnitšeskaja
Sijainti:  55.6771°N, 37.5060°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  30. joulukuuta 1963
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Prospekt Vernadskogo (ven. Проспе́кт Верна́дского) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1963.
Prosper Dodds

Prosper Paul Dodds (17. helmikuuta 1915 – 12. tammikuuta 1973) oli senegalilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 23. heinäkuuta 1939 ja nimitettiin Ziguinchorin prefektiksi 13. kesäkuuta 1947. 10. heinäkuuta 1952 Dodds sai nimityksen Ziguinchorin apostoliseksi vikaariksi ja Bennefan titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marcel Lefebvre, jota avustivat Georges-Henri Guibert ja Michel-Jules-Joseph-Marie Bernard.
14. syyskuuta 1955 Dodds sai nimityksen uuden Ziguinchorin hiippakunnan piispaksi. Hän siirtyi Saint-Louis du Sénégalin piispaksi saatuaan nimityksen 15. helmikuuta 1966. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja kuoli virassa ollessaan.
Pirttijärven työväentalo Pomppila

| Pirttijärven työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Pirttijärvi (Ruovesi), Ruovesi
Valmistumisvuosi:  1927
Rakennuttaja:  Pirttijärven Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pirttijärven työväentalo Pomppila oli Ruoveden kunnan Pirttijärven kylässä sijainnut työväentalo.
Historiaa

Ruoveden Pourunperälle perustettiin Pourunperän työväenyhdistys vuonna 1909. Sitä ei kuitenkaan rekisteröity, ja jostain syystä sen toiminta lakkasi. Vuonna 1917 perustettiin Pirttijärven työväenyhdistys. Mukana oli myös Virtain puolella asuneita ihmisiä.
Työväentalo, nimeltään Pomppila, valmistui Vapaus-nimiselle kiinteistölle vuonna 1927. Rakennushanketta varten otettiin lainaa Jäähdyskylän työväenyhdistykseltä. Vuonna 1937 taloa kuvailtiin ”kohtalaiseksi”. Iltamia järjestettiin usein ja kokouksiakin säännöllisesti. Vuonna 1945 yhdistys siirtyi SKDL:n organisaatioon. Pirttijärven työväentalo myytiin huutokaupalla yksityiselle vuonna 1965.
Pieni Salmijärvi (Saarijärvi)

| Pieni Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°42′30″N, 24°35′39″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karankajärven va (14.66)
Laskupuro:  Salmipuro Kiesimenjärveen 
Järvinumero:  14.664.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  207,5 m  
Pituus:  660 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  1,622 km  
Pinta-ala:  8,113 ha  
Tilavuus:  0.000027 km³ 
Keskisyvyys:  0,33 m  
Suurin syvyys:  1,1 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Salmijärvi 
Pieni Salmijärvi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Puolimatkan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 660 metriä pitkä, 210 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 26 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja suurin syvyys on 1,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Karankajärven valuma-alueella (14.66), jonka Vihanninjoen valuma-alueeseen (14.664) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 207,5 metriä mpy.
Pesäpallon miesten Suomen Cup 1969

Pesäpallon Suomen Cup järjestettiin miehille ensimmäisen kerran kesällä 1969. Kilpailun voitti Kouvolan Pallonlyöjät. joka oli myös Suomen mestari kyseisellä kaudella.
3. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Ilomantsin Urheilijat | 4–0 | Outokummun Partio |  |
| Jyväskylän Kiri | 10–5   | Puurtilan Kisa-Pojat |  |
| Haminan Palloilijat | 29–10 | Keravan Pallokerho |  |
| Lahden Mailaveikot | 6–9 | Kouvolan Pallonlyöjät |  |
| Vimpelin Veto | 10–6   | Halsuan Toivo |  |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 2–4 | Kankaanpään Maila |  |
| Tampereen Pyrintö |   2–24 | Ulvilan Pesä-Veikot |  |
| Oulun Lippo | 20–4   | Sievin Sisu  |  |
4. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 11–0   | Kankaanpään Maila |  |
| Ilomantsin Urheilijat | 11–13 | Kouvolan Pallonlyöjät |  |
| Oulun Lippo | 8–2 | Haminan Palloilijat |  |
| Jyväskylän Kiri | 8–7 | Vimpelin Veto |  |
Välierä

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 26–12 | Oulun Lippo |  |
| Jyväskylän Kiri | 3–1 | Ulvilan Pesä-Veikot |  |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Jyväskylän Kiri | 4–11 | Kouvolan Pallonlyöjät |  |
Cup-mestarit 1969: Pertti Salonen, 
Reino Susi, 
Ilkka Kauppinen, 
Anssi Vesala, 
Antero Vatto, 
Pekka Taulasalo, 
Pertti Lonka, 
Matti Lautala, 
Hannu Kiuru, 
Markku Löfman, 
Mikko Pöyhönen.
Pelinjohtajana Timo Raussi.
Prosper Dérivis

Prosper Dérivis
Prosper Dérivis (28. lokakuuta 1808 Pariisi – 11. helmikuuta 1880 Pariisi) oli ranskalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan basso.
Dérivis oli oopperalaulaja Henri-Étienne Dérivisin poika. Hän opiskeli Pariisissa Felice Pellegrinin ja Auguste Nourrit'n johdolla. Hän debytoi Pariisin oopperassa vuonna 1831. Dérivis oli Pariisin oopperassa mukana kantaesittämässä Hector Berlioz'n oopperaa Benvenuto Cellini, Giacomo Meyerbeerin oopperaa Hugenotit ja Gaetano Donizettin oopperaa Les martyrs. Vuosina 1842–1843 Dérivis esiintyi La Scalassa Milanossa. Hän osallistui Giuseppe Verdin Nabuccon ja I Lombardin kantaesityksiin. Lisäksi hän oli mukana kantaesittämässä Gaetano Donizettin Linda di Chamounixia Wienissä vuonna 1842.
Dérivis vetäytyi näyttämöltä vuonna 1857 ja opetti sitten laulua Pariisissa.
Pienlepakot

| Pienlepakot |
| --- | --- |
 Amerikankorvayökkö (Corynorhinus townsendii)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
(luokittelematon)::  Pienlepakot Microchiroptera  Dobson, 1875
Heimot
 Hautalepakot (Emballonuridae)  Hiirenhäntälepakot (Rhinopomatidae)  Siankuonolepakot (Craseonycteridae)  Hevosenkenkäyököt (Rhinolophidae)  Kaviokuonoyököt (Hipposideridae)  Valkopäälepakot (Nycteridae)  Valevampyyrit (Megadermatidae)  Siipat (Vespertilionidae)  Doggilepakot (Molossidae)  Pitkäjalkalepakot (Natalidae)  Madagaskarinimujalkalepakot (Myzopodidae)  Imujalkalepakot (Thyropteridae)  Raivotarlepakot (Furipteridae)  Kalastajalepakot (Noctilionidae)  Lyhythäntälepakot (Mystacinidae)  Lehtiposkilepakot (Mormoopidae)  Leikot (Phyllostomidae) 
Katso myös
   Pienlepakot Wikispeciesissä   Pienlepakot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pienlepakot (Microchiroptera) on perinteisessä luokittelussa käytössä ollut lepakoiden (Chiroptera) alalahko, johon on luettu 17 eri heimoa ja noin 900 eri lepakkolajia. Kaikki Euroopassa esiintyvät lepakot on luokiteltu pienlepakkojen alalahkoon ja Suomessa elävät siippojen heimoon. Uudemmissa luokituksissa lepakoiden lahkoa ei aina enää jaeta alalahkoihin – suurlepakoihin ja pienlepakoihin – vaan suoraan 18 eri heimoon.
Pienlepakot ovat ruokatottumuksiltaan hyvin erilaisia. Osa on puhtaasti hyönteissyöjiä, mutta joukosta löytyy myös kalan, lihan ja hedelmien syöjiä. Pienlepakoilla on pienet silmät ja niiden pääasiallinen ympäristönhahmotustapa on kaikuluotaus. Pienlepakoiden pituus vaihtelee 4–16 sentin välillä.
Erot pienlepakoiden ja suurlepakoiden (Megachiroptera) välillä ovat
pienlepakot käyttävät kaikuluotausta, suurlepakot eivät
pienlepakoilla ei ole kynttä toisessa sormessa
korvat eivät muodosta ehjää kaarta, korvan reunassa on koloja
pienlepakoilla ei ole alusturkkia
Heimoja

Alla esitellään vain osa pienlepakoihin luetuista lepakkoheimoista, kaikki heimot ovat listattuina sivun oikean laidan laatikossa.
Hautalepakot eli tuppihäntälepakot (Emballonuridae) ovat pieniä ja yleensä ruskeitä tai harmaita lepakkoja. Ainoastaan suvun Diclidurus lepakot ovat valkoisia. Hautalepakoita esiintyy kaikkialla maailmassa trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Niihin kuuluu 51 lepakkolajia.
Hiirenhäntälepakot (Rhinopomatidae) ovat hyönteissyöjiä, jotka ovat saaneet nimensä pitkästä hiirimäisestä hännästä. Hiirenhäntälepakoita löytyy Euroopasta, Pohjois-Afrikasta Thaimaahan ja Sumatraan. Ne pesivät luolissa, taloissa ja jopa Egyptin pyramideissa. Hiirenhätälepakoihin kuuluu vain yksi suku (Rhinopoma) ja neljä lajia.
Siankuonolepakot (Craseonycteridae) sisältävät vain yhden suvun, Craseonycteris ja yhden lajin, siankuono- eli kimalaislepakko (Craseonycteris thonglongyai). Siankuonolepakko on 3–4 senttiä pitkä, siipienväli on 15 senttiä ja se painaa 1,5 grammaa.
Hevosenkenkäyököt (Rhinolophidae) on suuri lepakkoheimo, joka sisältää yhden suvun ja lähes 80 lajia. Kaviokuonoyököt (Hipposideridae) luokitellaan usein samaan heimoon hevosenkenkäyökköjen kanssa.
Valkopäälepakot (Nycteridae) sisältää vain yhden suvun, Nycteris. Valkopäälepakkoja elää Itä-Malesiassa, Indonesiassa ja monissa Afrikan osissa.
Siipat (Vespertilionidae) on suurin ja tunnetuin lepakkojen heimo, jonka yli 400 eri lajia ovat levinneet ympäri maailmaa. Kaikki Suomessa elävät lepakot kuuluvat siippojen heimoon.
Aiheesta muualla

Tree of Life: Echolocating Bats (englanniksi)
Prosper Akvitanialainen

Prosper Akvitanialainen, myös Prosper Aquitanus tai Prosper Tiro Aquitanus  (noin 390 –  463) oli varhaiskristillinen poleemikko, joka tuli tunnetuksi Augustinuksen puolustuksesta sekä armoa, predestinaatiota ja vapaata tahtoa koskevasta opistaan, josta tuli roomalaiskatolisen kirkon virallinen oppi. Prosperin päävastustajia olivat semipelagiolaiset, jotka uskoivat ihmisen synnynnäisen vapaan tahdon voimaan etsiä Jumalaa, mutta hyväksyivät samalla Augustinuksen näkemyksen perisynnistä universaalina turmelevana voimana, jota ei voida voittaa ilman Jumalan armoa.
Prosper muutti Marseilleen ennen vuotta 428 ja asui siellä munkkina. Vuonna 428 hän huolestui pelagiolaisuudesta ja kirjoitti Augustinukselle pyytäen apua. Augustinus vastasi kirjoituksilla De praedestinatione sanctorum ("Pyhien ennalta määrittelystä") ja De dono perseverantiae ("Sinnikkyyden lahjasta"). Vastauksena jatkuviin semiipelagiolaisten hyökkäyksiin Prosper nousi yksin puolustamaan Augustinusta. Kirjoituksissaan hän vastusti yhtä aikakauden arvostetuinta munkkia, Saint-Victorin apotti John Cassiania sekä Vincent Lérinsistä. Hän kirjoitti myös vastineen Augustinusta kohtaan osoitettuun hyökkäykseen, Ad objectes Gallorum calumniantium ("Gallialaisten kalumniaattoreiden väitteisiin").
Augustinuksen kuoltua vuonna 430 Prosper meni Roomaan vuonna 431 auttaakseen paavi Celestinus I:tä joka oli laatinut kirjeen, jossa ylistettiin Augustinusta. Prosper palasi joksikin aikaa takaisin Ranskaan, mutta vuonna 435 hänestä tuli paavi Leo I:n sihteeri.
Ennen kuolemaansa Prosper laati kokoelman Augustinuksen ehdotuksia nimeltään Liber sententiarum Sancti Augustini ("Pyhän Augustinuksen lauseiden kirja"), jota käytettiin pohjana Orangen toisen kirkolliskokouksen vuonna 529 antamassa päätöksessä, jossa semipelagiolaisuus tuomittiin harhaopiksi.
Peppi Seppälä

| Peppi Seppälä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Korpilahti
Ammatti:  Energia-asiantuntija
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  Vihreiden nuorten puheenjohtaja
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Espoo
Koulutus:  Tekniikan kandidaatti
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Peppi Seppälä (s. 23. maaliskuuta 1993) on entinen Vihreiden nuorten puheenjohtaja (2021-2022), Espoolainen kaupunginvaltuutettu, Länsi-Uudenmaan aluevaltuutettu ja suomalainen vihreitä edustava poliitikko.
Kuntavaaleissa 2021 Seppälä sai 495 ääntä ja tuli valituksi kaupunginvaltuustoon. Seppälä toimii vihreiden edustajana Espoon kaupunginhallituksessa sekä konsernijaoston varapuheenjohtajana. Hän oli ehdolla Espoon kunnanvaltuustoon myös 2017 muttei tullut silloin valituksi.
Aluevaaleissa 2022 Seppälä sai 830 ääntä ja tuli valituksi hyvinvointialuevaltuutetuksi.
Tausta

Peppi Seppälä on kasvanut maatilalla Korpilahdella ja työskennellyt mm. mehiläistarhaajana, paperitehtaalla sekä vaarallisen jätteen vastaanotossa.
Seppälä on valmistunut ylioppilaaksi Jyväskylän normaalikoulun lukiosta 2012. Hän opiskelee energiatekniikkaa Aalto-yliopistossa.
Politiikka > Opiskelijapolitiikka

Seppälä on toiminut Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa vuodesta 2015tarvitaan parempi lähde edustaen Vihreämpää Aaltoa. Tämän lisäksi Seppälä on toiminut Teekkarijaostossa IE-tirehtöörinä sekä Kampusjaoston puheenjohtajana.
Politiikka > Vihreät nuoret

Seppälä on toiminut Vihreissä nuorissa vuodesta 2015 lähtien. Hän on toiminut mm. ympäristötyöryhmän puheenjohtajana sekä tasa-arvoinen ja syrjimätön asepalvelus -työryhmän toisena puheenjohtajana. Lisäksi Seppälä toimi Vihreiden nuorten liittohallituksessa vuosina 2019 ja 2020.
Politiikka > Puoluepolitiikka

Seppälä on vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen ja hän on toiminut Espoon Vihreiden sekä Uudenmaan Vihreiden hallituksissa. Seppälä oli vihreiden reilu muutos -työryhmässä, jossa valmisteltiin puoluevaltuuskunnan hyväksyttäväksi Reilu muutos -ohjelma.
Poliittisia näkemyksiä

Seppälä kannattaa ydinvoiman käyttöä osana suomalaista energiapalettia ja hän on puhunut myös EU tasolla ydinvoiman puolesta
Seppälä on kritisoinut teekkarikulttuurissa esiintyvää häirintää, naisiin kohdistuvaa syrjintää sekä kutsukerhotoimintaa.
Pierre Renoir

Pierre Renoir n. 1902.
Pierre Renoir (1885–1952) oli ranskalainen näyttelijä. Taidemaalari Pierre-Auguste Renoir oli hänen isänsä. Hänellä oli yksi veli, elokuvaohjaaja Jean Renoir (1894–1979). Pierre Renoirin poika oli elokuvaaja ja ohjaaja Claude Renoir (1914–1993).
Aiheesta muualla

Pierre Renoir Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Playfair

Playfair on salakirjoitusmenetelmä, jonka on keksinyt Charles Wheatstone (1802-1875). Playfairia käytti esimerkiksi Ison-Britannian armeija ensimmäisen maailmansodan aikana sekä Liittoutuneet sekä Yhdysvaltain armeija toisen maailmansodan aikana.
Playground (kappale)

| ”Playground” Cascada |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 20. huhtikuuta 2017
 Tuottaja(t): Yann Peifer
 Tyylilaji: edm, dancepop
 Kesto: 03.26
 Levy-yhtiö: Zooland
Cascadan muut singlet
| ”Run” 2017 | ”Playground” 2017 | ”Back for Good” 2018 |
Playground on saksalaisyhtye Cascadan kappale. Sen julkaisi Zooland Records singlenä 20. huhtikuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Frank Bülles, Lauren Dyson, Manuel Reuter, Matt James, Pär Westerlund sekä Yann Peifer, joista viimeisin vastasi myös kappaleen tuotannosta. Kappale tehtiin ensisijassa vuoden 2017 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja varten, jossa sitä käytettiin tapahtuman virallisena tunnuskappaleena.
Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Videolla nähdään Cascadan keulahahmo Natalie Horler laulamassa jäähallin katsomossa ja jääkaukalossa, joista jälkimmäisessä keskellä meneillään olevaa jääkiekkoturnausta. Merkittävästä roolistaan huolimatta kappale ei päässyt missään valtiossa lainkaan singlelistoille.
Pieni Salmijärvi (Viitasaari)

| Pieni Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°03′52″N, 26°02′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen keskiosan alue (14.42)
Laskupuro:  puro Salmijärveen 
Järvinumero:  14.427.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  115,4 m  
Pituus:  400 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,844 km  
Pinta-ala:  2,457 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni Salmijärvi 
Pieni Salmijärvi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Tokolankylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 400 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen keskiosan alueella (14.42), jonka Suotajärven valuma-alueeseen (14.427) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,4 metriä mpy.