stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sähkömagneettinen yhteensopivuus
Häiriöiltä suojautuminen > Sähköasennukset

Sähkölaitteistoja asennettaessa keskeisimpiä näkökohtia EMC:n suhteen ovat muiden muassa:
Kiinteistöjen sähköasennuksissa tulee pyrkiä asentamaan johtimet riittävän kauas toisistaan, jottei kapasitiivistä kytkeytymistä tapahdu.
Sähköasennuksissa on erityisen tärkeää pitää heikkovirtaiset signaalikaapelit, kuten antenni- ja tietoverkkokaapelit erillään keski- ja korkeajännitekaapeleista, koska heikkovirtakaapeleissa pienetkin häiriövirrat aiheuttavat herkästi häiriöitä laitteiden toiminnalle.
Tyypillisimpiä häiriölähteitä, kuten loistelamppuvalaisimia, taajuusmuuttajia ja muuntajia, ei suositella asennettavaksi herkkien sähkölaitteiden läheisyyteen.
Herkät laitteet kannattaa suojata ylijännitesuojin, jotta voidaan vähentää galvaanisesti kytkeytyviä häiriöitä.
Potentiaalintasauksen tulee vastustaa virran kulkua mahdollisimman vähän. Eli erityisesti liitoskohdat tulee tehdä mahdollisimman hyvin johtaviksi ja johtimet pitää mahdollisimman lyhyinä.
Mikäli ei pystytä käyttämään yhteistä maadoituspistettä tietoliikenneverkon eri osissa, yhdistetään ne valokuitulinkillä, jolloin galvaanisesti kytkeytyvä häiriö ei pääse etenemään.
Sähköasentaja ja -suunnittelija ovat ensisijaisessa vastuussa koskien kiinteiden asennusten EMC-vaatimuksien täyttymistä. Kiinteitä asennus voidaan koota useista laitteista, johiin voi kuulua erityislaitteita sekä muita EMC-direktiivin soveltamisalan ulkopuolisia laitteita. Suojausvaatimusten ja asiakirjoja koskevien vaatimusten täyttämiseksi on suositeltavaa määritellä kaikkien näiden laitteiden EMC-ominaisuudet teknisissä asiakirjoissa. Kaksi komponenttien käyttöön ja hyviin teknisiin käytäntöihin liittyvää perusvaatimusta ovat, että komponenttien käyttötarkoitus on sen ominaisuuksien mukainen ja otetaan huomioon määrättyä kiinteää asennusta koskevat tunnustetut standradit ja menettelyohjeet.
Tällä hetkellämilloin? sähköalan työntekijöiden sähköpätevyysvaatimuksissa ei ole mainittu sähköasentajia ja -asennuksia koskevia EMC-säädöksiä.
EMC-säännökset

EU:ssa elektroniikkalaitteiden sähkömagneettista yhteensopivuutta säännellään EMC-direktiivi 2004/108/EY. Ajoneuvojen EMC-vaatimuksia käsittelee direktiivi 2004/104/EC .
Teknisesti EMC-vaatimuksia ja vaatimustenmukaisuuden testausta säätelee mm. monet CISPR:n, IEC:n ja CENELEC:n standardit.
Hallituksen esityksessä HE116/2016 pyritään saamaan EMC-direktiivi sisällytettyä myös kansalliseen sähköturvallisuuslakiin.
EMC-valvonta Suomessa

Viestintävirasto vastaa yleisradio- ja TV-vastaanottimien vaatimustenmukaisuuden valvonnasta. Muiden tuotteiden lähettämiä sähkömagneettisia häiriöitä valvoo Turvallisuus- ja kemikaalivirasto (Tukes) osana sähköturvallisuuden valvontaa. Tukes ylläpitää avointa tietokantaa myyntikieltoon asetetuista tuotteista . Maahantuoja (valmistaja) on velvoitettu poistamaan myynnistä paitsi vaaralliset tuotteet, myös tuotteet jotka eivät täytä EMC-direktiivin vaatimuksia.
Viranomaisten valvontakeinot jakautuvat aktiivisiin ja reaktiivisiin. Aktiivista valvontaa ovat kenttä- ja asiakirjavalvonta sekä valvontahankkeet. Reaktiivista valvontaa taas on reagointi tuotteeseen kohdistuviin valituksiin tai jo sattuneisiin onnettomuuksiin.
Ennen vuotta 1994 sähkölaitteet oli pakko ennakkohyväksyttää valvontaviranomaisella. Tämän jälkeen markkinoilla olevia sähkölaitteita on valvottu markkinoille laskemisen jälkeen markkinavalvontana.
EU:n alueella käytettävä CE-merkintä on tarkoitettu valmistajan tai maahantuojan vahvistukseksi tuotteen turvallisuudesta ja vaatimustenmukaisuudesta. Merkintä on kuitenkin valmistajan itse itsellensä myöntämä, mistä johtuen se ei välttämättä aina ole asianmukaisesti testattu. CE-merkintää on löytynyt myös markkinavalvonnassa vaarallisiksi todetuissa tuotteissa huomattavissa määrin.  Puolueettomia eurooppalaisia sertifiointimerkkejä ovat esimerkiksi Keymark, ENEC, sekä HAR.
Vuonna 2007 TUKESin EMC-testattujen laitteiden määrä 58 kpl, joista vaatimusten mukaisia noin 53%. Huomautus annettiin noin 8%, toimituskieltoon meni noin 13% ja myyntikieltoon noin 26%. Vaatimusten mukaisia laitteita oli siis vain hieman yli puolet. Tämä osaltaan kertoo valvonnan tarpeesta ja siitä, ettei nykyinen valvonnan taso riitä varmistamaan kaikkien laitteiden turvallisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sähkömagneettinen yhteensopivuus Wikimedia Commonsissa
Sähkömagneettisen säteilyn neljä kytkeytymistyyppiä
Kaksi erillistä piiriä on kytketty samaan maajohtimeen. Johtimissa on impedanssia, jossa tapahtuu jännitehäviötä.selvennä
Masao Takemoto

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Takemoto Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Takemoto Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  Takemoto Helsingin kesäolympialaisissa 1952. |  |
Maa:   Japani
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | rekki |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | rekki |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | renkaat |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | permanto |  |
|  Kultaa | Moskova 1958 | permanto |  |
|  Hopeaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Moskova 1958 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Moskova 1958 | hyppy |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Moskova 1958 | rekki |  |
Masao Takemoto (竹本正男 Takemoto Masao, 29. syyskuuta 1919 Hamada, Shimane – 2. helmikuuta 2007) oli japanilainen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hänet nimettiin vuonna 1997 lajin hall of fameen.
Takemoto osallistui voimistelijana kolmiin olympiakisoihin. Ainoan kultamitalinsa hän voitti Rooman 1960 olympiakisojen joukkuekilpailussa. Hän oli tuolloin jo yli 40-vuotias, ja hän on edelleen kaikkien aikojen vanhimpana olympiakultaa voittanut voimistelija. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti kahdesti permannolla.
Saavutukset > Olympiakisoissa

Helsinki 1952
Hopeaa hypyssä
Viides joukkuekilpailussa
Kuudes renkailla
Melbourne 1956
Hopeaa joukkuekilpailussa
Pronssia renkailla
Pronssia nojapuilla
Pronssia rekillä
Neljäs moniottelussa
Kuudes hypyssä
Seitsemäs hevosella
Rooma 1960
Kultaa joukkuekilpailussa
Hopeaa rekillä
Viides moniottelussa
Kuudes nojapuilla
Saavutukset > MM-kisoissa

1954
Kultaa permannolla
1958
Kultaa permannolla
Take Me Bak ’Ome

| ”Take Me Bak ’Ome” Slade |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Wonderin’ You”
 Julkaistu: 26. toukokuuta 1972
 Formaatti: 7" single
 Tekijä(t): Noddy Holder, Jim Lea
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: hard rock, glam rock
 Kesto: 03.13
 Levy-yhtiö: Polydor Records
Listasijoitukset
  Iso-Britannia: 1.    Yhdysvallat: 97.
Sladen muut singlet
| ”Look Wot You Dun” 1972 | ”Take Me Bak ’Ome” 1972 | ”Mama Weer All Crazee Now” 1972 |
Take Me Bak ’Ome (joskus muodossa Tak Me Bak ’Ome) on brittiläisen Slade-yhtyeen esittämä musiikkikappale vuodelta 1972. Noddy Holderin ja Jim Lean kirjoittama raita nousi yhtyeen kotimaassa listaykköseksi. Musiikillisesti kitaravoittoinen ja voimakasrytminen kappale edusti rajumpaa rockia kuin yhtyeen aiemmat hitit. ”Take Me Bak ’Ome” oli myös Sladen ensimmäinen Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalle yltänyt kappale – se pääsi sijalle 97.
B-puoli ”Wonderin’ You” on A-puolta kevyempi kappale, jonka melankolissävytteinen sanoitus käsittelee laulajaminän menneisyyttä.
Julkaisu ja vastaanotto

Single julkaistiin 26. toukokuuta 1972. Britanniassa ”Take Me Bak ’Ome” nousi listaykköseksi viikon ajaksi ja säilyi listalla kaikkiaan 13 viikkoa. Kappale ylsi top 10:een myös Etelä-Afrikassa, Irlannissa, Alankomaissa ja Länsi-Saksassa.
Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Iso-Britannia | 1. | 13 | 3.6.1972 |  |
|  Irlanti | 4. | 5 | 2.6.1972 |  |
|  Alankomaat | 5. | 6 | 3.6.1972 |  |
|  Etelä-Afrikka | 8. | 10 | 25.8.1972 |  |
|  Länsi-Saksa | 10. |  |  |  |
|  Belgia (Flanderi) | 11. | 10 | 10.6.1972 |  |
|  Ranska | 45. | 9 | 13.7.1972 |  |
|  Yhdysvallat | 97. | 2 | 30.9.1972 |  |
Puola olympialaisissa

Puola osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Chamonix'n 1924 talviolympialaisissa. Siitä lähtien maa on osallistunut kaikkiin olympialaisiin lukuun ottamatta Los Angelesin 1984 kesäkisoja, joita se boikotoi. Ensimmäiset mitalinsa maa saavutti Pariisin 1924 kesäolympialaisissa ja ensimmäisen kultamitalinsa Amsterdamin 1928 kesäolympialaisissa. Kaikkiaan maa on saavuttanut 299 mitalia.
Puola on saanut olympiamitaleja yli 20 urheilumuodossa. Eniten kultamitaleja maalla on yleisurheilusta ja nyrkkeilystä. Yksittäisistä urheilijoista eniten kultamitaleja ovat voittaneet kävelijä Robert Korzeniowski (4 kultaa) ja pikajuoksija Irena Szewińska (3 kultaa). Kahteen kultamitaliin ovat kesäolympialaisissa yltäneet yleisurheilijat Józef Szmidt (1960–1964) ja Tomasz Majewski (2008–2012), ampujat Józef Zapędzki (1968–1972) ja Renata Mauer (1996–2000), soutajat Robert Sycz ja Tomasz Kucharski (2000–2004), painonnostaja Waldemar Baszanowski (1964–1968), nyrkkeilijä Jerzy Kulej (1964–1968), miekkailija Witold Woyda (1972), judoka Waldemar Legień (1988–1992), painija Andrzej Wroński (1988–1996) sekä nykyaikainen viisiottelija Arkadiusz Skrzypaszek (1992). Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli kiekonheiton Amsterdamissa 1928 voittanut Halina Konopacka.
Talviolympialaisissa Puola on saavuttanut 20 mitalia, joista kuusi on peräisin Vancouverin 2010 kisoista ja toiset kuusi Sotšista 2014. Justyna Kowalczyk voitti 30 kilometrin hiihdon Vancouverissa 2010 ja 10 kilometrin hiihdon Sotšissa 2014. Mäkihyppääjä Kamil Stoch voitti kaksi henkilökohtaista kultamitalia Sotšissa 2014. Lisäksi talviolympialaisissa kultamitaleille ovat yltäneet mäkihypyn Sapporossa 1972 voittanut Wojciech Fortuna ja 1 500 metrin pikaluistelun Sotšissa voittanut Zbigniew Bródka.
Puolan olympiamitalit urheilumuodoittain

| Urheilumuoto | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Yleisurheilu | 23 | 18 | 13 | 54 |
| Nyrkkeily | 8 | 9 | 26 | 43 |
| Kreikkalais-roomalainen paini | 5 | 8 | 7 | 20 |
| Painonnosto | 5 | 6 | 21 | 32 |
| Miekkailu | 4 | 9 | 9 | 22 |
| Ammunta | 4 | 3 | 5 | 12 |
| Soutu | 3 | 3 | 10 | 16 |
| Judo | 3 | 3 | 2 | 8 |
| Mäkihyppy | 3 | 3 | 1 | 7 |
| Taidelajit | 3 | 2 | 3 | 8 |
| Nykyaikainen viisiottelu | 3 | 0 | 0 | 3 |
| Maastohiihto | 2 | 1 | 2 | 5 |
| Ratsastus | 1 | 3 | 2 | 6 |
| Uinti | 1 | 3 | 2 | 6 |
| Pikaluistelu | 1 | 2 | 3 | 6 |
| Jalkapallo | 1 | 2 | 0 | 3 |
| Telinevoimistelu | 1 | 1 | 2 | 4 |
| Purjehdus | 1 | 0 | 3 | 4 |
| Lentopallo | 1 | 0 | 2 | 3 |
| Melonta | 0 | 6 | 12 | 18 |
| Pyöräily | 0 | 6 | 3 | 9 |
| Vapaapaini | 0 | 1 | 4 | 5 |
| Jousiammunta | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Ampumahiihto | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Käsipallo | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhdistetty | 0 | 0 | 1 | 1 |
Puolan mitalit kesäolympialaisissa 1948–2012

| Vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 | 0 | 0 | 1 | 1 | 34. |
| 1952 | 1 | 2 | 1 | 4 | 20. |
| 1956 | 1 | 4 | 4 | 9 | 17. |
| 1960 | 4 | 6 | 11 | 21 | 9. |
| 1964 | 7 | 6 | 10 | 23 | 7. |
| 1968 | 5 | 2 | 11 | 18 | 11. |
| 1972 | 7 | 5 | 9 | 21 | 7. |
| 1976 | 7 | 6 | 13 | 26 | 6. |
| 1980 | 3 | 14 | 15 | 32 | 10. |
1984: Ei osallistunut
| 1988 | 2 | 5 | 9 | 16 | 20. |
| 1992 | 3 | 6 | 10 | 19 | 19. |
| 1996 | 7 | 5 | 5 | 17 | 11. |
| 2000 | 6 | 5 | 3 | 14 | 14. |
| 2004 | 3 | 2 | 5 | 10 | 23. |
| 2008 | 3 | 6 | 1 | 10 | 20. |
| 2012 | 2 | 2 | 6 | 10 | 30. |
Taisteluvyö

Taisteluvyö on kantolaite, joka on tarkoitettu välittömästi taistelussa tarvittavien tarvikkeiden ja välineiden kantamiseen.
Tyypit

Taistelukantolaitteet voidaan jakaa karkeasti kolmeen päätyyppiin, usein niissä kuitenkin on yhdistelty eri tyyppien ominaisuuksia.
Tyypit > Taisteluvyö

Perinteinen taisteluvyö koostuu leveästä, usein pehmustetusta vyöstä, jota kannattelevat olkaimet. Vyöhön kiinnitetään taskuja erilaisille tarvikkeille. Ainakin osa taskuista on yleensä irrotettavia. Ammuslippaille tarkoitetut lipastaskut kiinnitetään etupuolelle, vähemmän tärkeät tarvikkeet selkäpuolelle. Perinteisten taisteluvöiden etuna on suuri kantokapasiteetti, myös takataskuista voidaan yleensä ottaa tavaroita vyötä riisumatta. Taisteluvyötä on kuitenkin hankala käyttää ajoneuvoissa ja ahtaissa sisätiloissa. Taisteluvöissä pyritään usein kantamaan (ammuksia ja juomavettä lukuun ottamatta) 1–2 vuorokauden toimintaan tarvittava välineistö.
Tyypit > Taisteluliivi

Taisteluliivi on edestä vetoketjulla ja/tai soljilla suljettava liivi, jossa on joko kiinteät tai irrotettavat taskut. Liivi mahdollistaa taistelussa tärkeiden tarvikkeiden (ammuslippaat, heitteet, ensiapuvälineet) pakkaamisen etupuolelle siten, että ne ovat helpommin saatavissa kuin perinteisessä taisteluvyössä. Liivi istuu taisteluvyötä tiukemmin ja on siten mukavampi käyttää. Liivin selkäpuolelle voidaan kiinnittää juomalaite tai radio. Selkäpuolelle vyötärön korkeudelle voidaan myös kiinnittää tarviketaskuja, mutta usein nämä jätetään pois koska ne ovat hankalia ajoneuvoissa istuttaessa. Taisteluliivissä kannettavan varustuksen tulisi riittää 12–24 tunnin toimintaan. Koska liivien kantokapasiteetti on perinteisiä vyövarustuksia pienempi, käytetään liivien kanssa usein pientä (25–40 litraa) reppua, johon pakataan ylimääräinen varustus. Reppu voidaan pitää ajoneuvossa ja kannettaessa mukana se on helppo riisua taukojen ajaksi tai pudottaa taistelutilanteessa taakan keventämiseksi. Tyypillisessä kiinteätaskuisessa taisteluliivissä on 4–6 lipastaskua edessä, näiden yläpuolella rinnan korkeudella tarvike- tai heitetaskut ja toisessa olkapäässä tasku radiopuhelimelle. Toinen olkapää jää tyhjäksi aseen perää varten. Lisäksi liivissä voi olla vetoketjulla suljettavat povitaskut karttoja yms. varten. Selkäpuolella on kiinnityspaikkoja ylimääräisille taskuille ja mahdollisesti tasku juomalaitteelle. Liivin alareunassa on usein lenkit vyölle, johon voidaan kiinnittää esim. pistoolikotelo.
Tyypit > Chest rig

Chest rig -kantolaitteessa kaikki tarvikkeet pakataan sotilaan etupuolelle ja kylkiin. Olkahihnat kulkevat selkäpuolella ristiin ja kiinnittyvät kainaloiden alle, lisäksi "rigi" lukitaan vyötäröhihnalla. Kantokapasiteetti on sangen rajallinen, yleensä mukaan mahtuvat vain ammuslippaat, heitteitä, ensiapuvälineet ja/tai vähän juomavettä. Tyypillisessä kiinteätaskuisessa chest rig -kantolaitteessa on 3–4 kahden lippaan taskua edessä ja kyljissä tarviketaskut esim. kenttäpullolle ja ensiapuvälineille. Koska kantokapasiteetti on sangen rajallinen, sen kanssa käytetään sotilastehtävissä aina reppua, johon muu varustus pakataan. Chest rig -kantolaite on susoittu varsinkin sellaisissa tehtävissä, joissa joudutaan liikkumaan paljon ajoneuvoilla ja toisaalta sellaisilla joukoilla, jotka joutuvat kantamaan reppua pitkiä matkoja.
Tyypit > Suojaliivi kantolaitteena

Em. lisäksi nykyisiin suojaliiveihin voidaan yleensä kiinnittää taskuja. Nykyään Puolustusvoimillakin on jo käytössä ns. plate carrier (suom. levynkantaja) -tyyppisiä taisteluliivejä, joiden selkä- ja etupuolelle laitetaan suojalevyt. Lisäksi liivissä on kauttaaltaan MOLLE-kujastoaselvennä taskujen kiinnitystä varten. Lisäksi plate carrierin kanssa käytetään usein erillistä varustevyötä, sillä liivi on suunniteltu mahdollisimman pieneksi, kevyeksi ja liikkuvaksi. Suomen puolustusvoimien käyttämä malli on nimeltään Plate Carrier M13, mutta sitä ei ainakaan toistaiseksi jaeta kuin joillekin pienille ammattijoukoille.
Taisteluvyö Suomessa

Suomen puolustusvoimilla on ollut käytössä useita erimallisia taisteluvöitä (suomalaisessa sotilasslangissa mm. tetsari) , uusimpana niistä käytössä on m/05.
Taisteluvyö Suomessa > M/60

Vanhin yhtenäinen kantojärjestelmä koostui olkahihnojen ja vyön yhdistelmästä, jonka vyölle saattoi kiinnittää taskuja. Taskuissa oli nahkahihnakiinnitykset. Normaalisti mukana tuli kaksi patruunataskua vyön etuosaan, yksi oikealla ja toinen vasemmalle puolelle, joiden sisään sai silloin käytössä olleiden aseiden erimalliset lippaat, kuten konepistoolin rumpu- ja tankolippaat sekä juuri käyttöön otetun rynnäkkökiväärin lippaat, sekä erillinen suojanaamarilaukku. Taakse keskelle kiinnitettiin leipälaukku, jossa oli pakki, kenttäpullo ja muona. Sekä kaasunaamari- että leipälaukkua voitiin kantaa myös niiden omilla olkahihnoilla. Vasemmalle taakse tuli Fiskarsin valmistama, taitettava kenttälapio. Rynnäkkökiväärin lippaita yhteen taskuun mahtui kaksi tuliannosta eli kuusi kappaletta. Toisessa patruunataskussa saatettiin pitää sadeviittaa käsillä kaasuhälytyksen varalta. Oikeakätisen miehen on hyvä sijoittaa sadeviitta vasempaan taskuun, jolloin se toimii syöksyessä pehmikkeenä. Taisteluvyön viillekkeiden koukkuihin etupuolelle voitiin tarvittaessa ripustaa telamiinoja, telttakamiina tms.
Kantojärjestelmä poistui varusmiesten koulutuskäytöstä 1990-luvun kuluessa. Kantolaitteena järjestelmässä oli pääsääntöisesti reppu m/31, jonka viillekkeissä oli 60-luvulta alkaen  reijitys taisteluvyön viillekkeissä olevia koukkuja varten tai toisinaan satulareppu.
Taisteluvyö Suomessa > M/85

Taisteluvyö mallia 85 koostuu olkalenkeistä, lipas- ja yleislaukuista ja kolmesta takalaukusta. Laukut eivät ole vedenpitäviä ja ne suljetaan nappi- tai remmikiinnityksellä.
Taisteluvyön standardisisältöön kuuluvat:
pakki
kenttäpullo
henkilökohtaisen aseen lippaat
suojanaamari varusteineen
sadepuku
kenttälapio
aseenpuhdistusvälineet
Taisteluvyön sisällön ja pakkaamistavan suhteen esiintyy eroja tehtävästä ja yksiköstä riippuen. Taisteluvarustus on aina sovitettava tehtävän ja vallitsevien olosuhteiden mukaiseksi.
Jos selässä on pelkkä taisteluvyö, puhutaan kevyestä kenttävarustuksesta tai taisteluvarustuksesta. Taisteluvarustukseen kuuluvat taisteluvyön lisäksi kypärä, ase, maastopuku ja sirpaleliivi. Kenttävarustukseen eli täyspakkaukseen kuuluu taisteluvarustuksen lisäksi reppu mallia 85.
Lisäksi taisteluvarustuksessa olevalla taistelijalla on yleensä taisteluvyöhönsä kiinnitettynä varustepussi, jossa on sekalaisia varusteita, esimerkiksi vaihto- tai lisävaatteita, ampumatarvikkeita, ruokaa tai juomaa. Kenttäpulloa voi kantaa taisteluvyössä olevassa koukussa tai säilyttää vyön yleislaukussa. Koukkuihin voidaan kiinnittää muun muassa telamiinoja tai parikaapelikeloja.
Taisteluvyön kanssa kenttäpuvussa ei käytetä enää miehistövyötä, paitsi housujen M/91 tai M/05 kanssa.
Taisteluvyö Suomessa > M/05

Edestä vetoketjulla (uusimmissa malleissa ei ole vetoketjua ollenkaan) ja kolmella kiinnityssoljella suljettavaa sekä sivuista naruilla kiristettävää liiviä valmistetaan aluksi ainakin kolmea eri kokoa. Liivi perustuu muokattavuuteen (Kopio Yhdysvaltain asevoimien kehittämästä MOLLE-tyyppisestä kiinnitysjärjestelmästä, jossa käyttäjä voi itse kiinnittää irrallisia taskuja liivissä oleviin nauhakujiin. Muokattavuus mahdollistaa liivin muokkaamisen joukon tai yksittäisen taistelijan tarpeisiin paremmin sopivaksi, jolloin turhia taskuja ei ole ja esimerkiksi erikoisempia tehtäviä varten voidaan ottaa mukaan esimerkiksi normaalia enemmän lippaita, heitteitä tai muuta erikoismateriaalia.
Erilaisia vakiotaskuja:
kahden lippaan tasku
iso yleistasku
pieni yleistasku
kenttäpullotasku
kenttälapiotasku
kahden heitteen tasku
suojanaamaritasku
tyhjien lippaiden tasku (nk. "dump pouch")
Erikoistaskuja:
Kiv 2000 -lipastasku
taktinen valaisintasku
Kiväärikaukoputki 2004/Punapistetähtäin 2004 - laukku
VAPIST -tasku / VAPIST patruunatasku
Lähiradiotasku
Kantolaitteet muualla > LC-2

Yhdysvaltalainen ALICE-järjestelmään pohjautuva kiinnitysmenetelmä. Taistelija voi itse kiinnittäät taskuja minne haluaa metallisilla kiinnikkeillä. LC-2 järjestelmä toimi Yhdysvaltojen armeijan virallisena kantolaitteena 1970-luvun puolivälistä Persianlahden sotiin. Alkuperäistä ALICE järjestelmää täydennettiin LBV-E- ja LBV-88-järjestelmin. Järjestelmiä on jossain määrin edelleen käytössä yhdysvaltain merijalkaväen harjoittelu ja koulutusvarustuksena. Pääsääntöisesti sen on kuitenkin korvannut MOLLE-järjestelmä.
Aiheesta muualla

Suomen puolustusvoimien kalustoesittely: Taistelijan vaatetusvarustus m05[vanhentunut linkki]
Sotilas Suomen armeijan M/05 taistelu- ja suojausvarustuksessa.
Taivas ei tunne suosikkeja

| Taivas ei tunne suosikkeja> Bobby Deerfield |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sydney Pollack
Käsikirjoittaja:   Erich Maria Remarque  Alvin Sargent 
Tuottaja:  Sydney Pollack
Säveltäjä:  Dave Grusin
Kuvaaja:  Henri Decaë
Leikkaaja:  Fredric Steinkamp
Pääosat:   Al Pacino  Marthe Keller  Anny Duperey  Walter McGinn  Romolo Valli  Stephan Meldegg  Jaime Sánchez 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Warner Bros.  Columbia Pictures 
Ensi-ilta:  29. syyskuuta 1977
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivas ei tunne suosikkeja (Bobby Deerfield) on Sydney Pollackin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1977. Se perustuu Erich Maria Remarquen samannimiseen romaaniin. Autourheiluaiheisen elokuvan pääosia näyttelevät Al Pacino ja Marthe Keller.
Elokuva sai kriitikoilta negatiivisen vastaanoton, joskin Pacinon roolisuoritusta kehuttiin. Hän sai suorituksestaan Golden Globe -ehdokkuuden.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Al Pacino  | … |  Bobby   |
|  Marthe Keller  | … |  Lillian   |
|  Anny Duperey  | … |  Lydia   |
|  Walter McGinn  | … |  The Brother   |
|  Romolo Valli  | … |  Uncle Luigi   |
|  Stephan Meldegg  | … |  Karl Holtzmann   |
|  Jaime Sanchez  | … |  Delvecchio   |
|  Norm Nielsen  | … |  The Magician   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu elokuvaa karseaksi urheiludraamaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Taivas ei tunne suosikkeja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taivas ei tunne suosikkeja Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Taivas ei tunne suosikkeja Elonet.
Punainen julistus

Punainen julistus painettiin punaiselle paperille.
Julistuskirja Suomen kansalle eli niin sanottu punainen julistus on vuoden 1905 suurlakon aikana Tampereella annettu julistus, jossa luetellaan lakon yleiset tavoitteet. Niistä keskeisimmät olivat Suomen suuriruhtinaskuntaan kohdistuvien sortotoimien lopettaminen, väliaikaisen hallituksen nimittäminen ja kansalliskokouksen koollekutsuminen sekä yleisen ja yhtäläisen äänioikeuden toteuttaminen.
Punainen julistus oli aikanaan ensimmäinen Suomessa julkisesti esitetty kansalaisvapauksia, demokratiaa ja työväen oikeuksia vaatinut puheenvuoro. Sen hyväksyi sosialidemokraattisen työväenliikkeen ohella myös perustuslaillinen porvaristo. Vaikka julistuksen vaatimukset jäivät suurlakon päättyessä saavuttamatta, vaikutti se suuresti vuoden 1906 eduskuntauudistukseen ja vuotta myöhemmin pidettyihin eduskuntavaaleihin, joissa myös naisilla oli ensimmäistä kertaa äänioikeus. Vuonna 1906 Suomeen saatiin myös yhdistymisvapaus, minkä jälkeen maahan perustettiin sadoittain erilaisia yhdistyksiä ja järjestöjä.
Toimittaja Yrjö Mäkelinin laatiman tekstin luki yleisölle runoilija Kössi Lindström. Kansan keskuuteen se levitettiin punaiselle paperille painettuna, josta julistus sai myöhemmin tunnetun nimensä. Vuorokautta myöhemmin punainen julistus hyväksyttiin myös Helsingissä järjestetyssä suuressa kansalaiskokouksessa.