stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nils-Åke Jåfs
Sotilasura

Kadettikoulun jälkeen hän opiskeli Kadettikoulussa 39. kadettikurssilla ja palveli nuorempana upseerina (vänrikki) Psto/4.Pr:ssa. 1956 hänet ylennettiin luutnantiksi ja 1959 yliupseerikurssin jälkeen yliluutnantiksi. Vuosina 1957–1960 Jåfs toimi Uudenmaan prikaatissa osaston johtajana, kapteenikurssin käytyään tiedustelupatterin päällikön sijaisena 1960–1961 sekä patterin päällikkönä 1961–1962. Vuosina 1963–1964 ja 1965–1967 Jåfs toimi Pohjois-Karjalan patteriston huoltopäällikkönä. Välissä hän toimi huoltokomppanian päällikkönä suomalaisessa YK-pataljoonassa Kyproksella. Vuodesta 1967 Jåfs toimi huoltopäällikkönä Vaasan sotilaspiirin esikunnassa ja suoritettuaan esiupseerikurssin hänet ylennettiin majuriksi 1970. Vuosina 1970–1976 Jåfs toimi Porin prikaatin huoltopäällikkönä ja 1974 YK-tehtävissä Siinailla. 1976–1980 Jåfs toimi huoltopäällikkönä Pohjanmaan sotilasläänin esikunnassa ja vielä ennen eläkkeelle jäämistään kolme vuotta Pääesikunnan kiinteistöpäällikkönä.
Urheilu-ura

1953 Jåfs edusti Suomea miekkailun maailmanmestaruuskisoissa Kööpenhaminassa. 1949 hän voitti Suomen B-mestaruuden kalpamiekkailussa ja 1950 nykyaikaisessa viisiottelussa. 1950 hän sai Västra Nylandin kultamitalin parhaasta urheilusaavutuksesta. 1954 hän voitti akateemisten mestaruudet sekä kalvalla että säilällä.
Harri Järvi

Harri Ilmari Järvi (20. elokuuta 1939 Viipuri – 21. helmikuuta 2019 Hämeenlinna) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääkiekkoerotuomari.
Jalkapallossa laitahyökkääjänä pelannut Järvi edusti koko uransa ajan 1958–1969 Hämeenlinnan Pallokerhoa 1. divisioonassa ja 2. divisioonassa. Hän teki 1. divisioonassa seitsemän kauden aikana 57 maalia. Järvi valittiin Suomen maajoukkueeseen 1964 vaikka hän ei ollut pelannut kertaakaan mestaruussarjatasolla. Kaikkiaan Järvi pelasi vuoden aikana viisi maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Järvi pelasi myös jääkiekkoa Hämeenlinnan Tarmossa.
Urheilu-uransa jälkeen Järvi toimi jääkiekkotuomarina. Hän vihelsi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 288 ottelua. Kansainvälisellä tasolla hän toimi tuomarina MM-kilpailuissa 1976, kaksissa 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja useissa nuorempien ikäsarjojen EM-kilpailuissa.
Jännitemittari

Vaihtojännitemittari
Jännitemittari eli volttimittari on elektroniikan ja sähkötekniikan mittalaite, jolla mitataan jännitteen arvoja voltteina. Jännitemittari kytketään rinnan virtapiiriin, sillä mitataan jännite jonkin yli. Jännitemittarin sisäänmenoimpedanssi on suuri, jotta se häiritsee mitattavaa piiriä mahdollisimman vähän.
Analoginen osoittimella varustettu jännitemittari perustuu yleensä kiertokäämimittariin eli galvanometriin Nykyään jännitemittarit ovat usein digitaalisia perustuen A/D-muuntimiin. Oskilloskooppia voi käyttää jännitemittarina. Jännitemittaus on yksi yleismittarin toiminnoista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jännitemittari Wikimedia Commonsissa
Erityiskasvatus

Erityiskasvatus-termiä voidaan käyttää yläkäsitteenä puhuttaessa erityispedagogiikasta, erityisopetuksesta ja erityishuollosta.
Historiaa

Dianne ja Philip Fergusonin tutkimusten mukaan historian voi jakaa kolmeen osaan, joista ensimmäinen kuvataan perinteiden aikakaudeksi. Silloin käsitteet olivat paljon laajempia ja kaikkien ongelmien alku ja juuri tuntui olevan köyhyys. Köyhyyden katsottiin olevan väistämätön osa yhteiskuntaa ja varsinkin vammaisuuden katsottiin olevan Jumalan tahto. Varakkuuskaan ei suojellut perhettä jakamasta lapsen kohtaloa. Apua ei ollut tarjolla sillä yhteiskunta oli leimaava ja lääkärit eivät keskittyneet tämänkaltaiseen hoitoon, sillä sen uskottiin olevan enemmänkin kirkon työtä.
Historiaa > Kirkon valta

Kirkon valta oli 1700-luvun alussa horjumaton ja kirkko myös pyrki pappien kautta määrittelemään ja kirjaamaan alamaistensa epänormaalin käytöksen, kuten hulluuden ja vammaisuuden rajat. Tuolloin lääketiede ei nähnyt eroa tartuntataudin ja vammaisuuden välillä. Valistusaika toi mukanaan murroksen kirkon valtaan. Sitä alettiin enemmän kyseenalaistaa ja ”Jumalan rangaistusta” epäillä. Vaikka jo 1500-luvulla vammaisuus nähtiin biologisena ilmiönä, uskonnolliset selitykset kulkivat pitkään rinnalla.lähde?
Historiaa > Professionalismi eli ammattilaisuuden aika

Perinteitä seurasi Fergusonien mukaan professionalismin aikakausi, jolloin vaadittiin ”täydellisen lapsen” kasvatusta. Valistusajan jälkeen tiede sai uutta jalansijaa yhteiskunnassa. Ihmiset alkoivat vaatia valtion osallisuutta ja julkista vastuuta poikkeavien ja vammaisten lasten kasvatuksessa. Tiede sai kansan vakuuttuneeksi siitä, ettei köyhyyden ja poikkeavuuden tarvitse kulkea käsi kädessä. 1800-luvun yhteiskunnalliset muutokset merkitsivät käännettä vammaisten ihmisten perheiden elämässä. Tuolloin luotiin vammaisten koulutusta, työllistymistä ja sosiaalista osallistumista koskevat rakenteet, jotka ovat vieläkin perustuksina läsnä länsimaisissa yhteiskunnissa. Toisaalta lasten kasvatus nähtiin niin vaikeana, ettei lapsen omista vanhemmista ammattikasvattajien mielestä ollut siihen. Vanhemmat opetettiin riippuvaisiksi ammatti-ihmisten ohjeista, joka tuntuu heijastuvan tähän päivään asti.
Historiaa > Medikalisoituminen

Medikalisoitumisen aikakausi tuntui vievän pidemmälle vanhempien riippuvuutta. Professionalismin aikana tiedon määrä korostui siinä määrin, että tällöin jopa perinteet nähtiin hyvän kasvatuksen esteenä. Ammatti-ihmisten antamat kasvatusohjeet leimasivat vanhemmat kykenemättömiksi, jolloin ammattilaisten apuun tukeuduttiin entistä enemmän. Kasvatus ei ollut enää maalaisjärjen käyttämistä, vaan mysteeritiede. Tieto ei ollut tuolloin samalla tavalla saatavilla kuin nyt, jolloin ammattikasvattajilla oli enemmänkin oikeus ja velvollisuus astua vanhempien tilalle
Vammainen lapsi ja hänen vaikutuksensa perheeseen

Perhe sen ns. perinteisessä merkityksessä käsittää äidin, isän ja heidän terveet lapsensa. Sanalla ”vaivainen” kutsuttiin kaikkia henkilöitä, jotka putosivat perinteisen perheen ulkopuolelle .
Kasvatuksen ammatti-ihmiset luokittelivat lasten diagnoosia annettaessa vanhempien reaktion kahdella tavalla. Ensimmäinen määrittelee sen, mitä vanhemmat tuntevat lastaan kohtaan diagnoosin jälkeen eli miten diagnoosi vaikutti vanhempien tunne-elämään ja miten se vaikutti käyttäytymiseen lapsen kanssa. Reaktiossa olennaisinta oli se, miten vanhemmat toimivat ja tuntevat eri tavalla. Toinen kohta käsitteli syytä vanhempien reaktioon. Yleispätevä eli normatiivinen reaktio oli ammatti-ihmisille tutumpi, sillä oletettiin, että diagnoosi aina järkyttäisi perheen tasapainoa eli vammaisuuden katsottiin aina aiheuttavan tunne-elämän tai käyttäytymisen ongelmia perheen sisällä. Vieraampi reaktio ammattilaisille oli tilannekohtainen reagoiminen diagnoosiin. Reaktio vaihteli perheittäin tilanteen ja sosiaalisen ympäristön mukaan. Perhe jolla oli vahva sosiaalinen verkosto, saattoi reagoida tilanteeseen paljon rauhallisemmin kuin toinen perhe, eikä diagnoosi välttämättä aiheuttanut suuria tasapaino-ongelmia perheen sisällä.lähde?
Hoitohenkilökunnan antama tuki

Vanhempien suhde lasta hoitaviin ammattilaisiin tuli olla positiivinen, luottavainen ja kunnioittava. Hyvä suhde hoitavaan henkilökuntaan auttaa vanhempia jaksamaan. Monet vanhemmat ovat vahvempia, joustavampia ja sopeutuvampia kuin moni ammattilainen osaisi odottaa. Vanhempien tukeminen on tärkeää perheen hyvinvoinnille. Määttä kuvaa neljää eri tapaa: yksilöllinen tuki, ryhmäneuvonta, vanhempien opettaminen ja vanhempien valtaistuminen. Nämä ovat enemmänkin vaiheita kuin tapoja. Jokainen vanhempi tarvitsee aluksi yksilöllistä tukea hyväksyäkseen omat tunteensa. Ryhmäneuvonta eli vertaistuki voi olla vaikeamman vamman tapauksessa välttämätöntä, jotteivät vanhemmat tunne olevansa yksin mutta tämä vaihe ei ole välttämätön jokaisen perheen kohdalla. Kolmas ja neljäs vaihe tulevat kuvioihin alitajuntaisesti heti diagnoosin jälkeen, mutta pääsee tietoisuuteen vasta kun vanhempien suurimmat tunteet ovat purkautuneet. Vanhemmat oppivat hoitohenkilökunnalta mikä lasta vaivaa ja kuinka häntä tulisi parhaalla mahdollisella tavalla. Kuitenkin vanhemmat haluavat enemmän tietoa lapsen opettamisesta, kasvusta ja kehityksestä ja koulunkäyntimahdollisuuksista.
Ammatti-ihmisten asenne

Ammatti-ihmisten suhtautumista kuvaa ehkä parhaiten kirjassa oleva lause: ”Vanhempien katsotaan tarvitsevan paljon tukea kyetäkseen näkemään lapsensa realistisesti”. Positiiviselta kantilta katsottuna tämä kuvaa ammatti-ihmisten omistautumista ja hyväsydämisyyttä vammautunutta lasta ja hänen perhettään kohtaan, jotta kaikki osapuolet saisivat tarvitsemansa tuen ja avun. Lausetta on kuitenkin helppoa katsoa myös negatiiviselta kannalta. Sinä on havaittavissa ylimielinen asenne ja professionalismista tuttu ajatus, että lapsen omat vanhemmat ovat kasvatuksen suhteen amatöörejä.lähde?
Jokainen perhe saa erilaista palvelua erilaisilta lääkäreiltä ja jokainen tulkitsee saamansa palvelun tavallaan. Monet vanhemmat ylistävät Suomea ja sen edistyksellisiä sosiaalipalveluja, mutta on myös monia jotka rasittuvat huonosta palvelusta ja näkevät esimerkiksi Kelalta tuen hakemisen hyvin raskaana prosessina, koska näkyvästi vammainen lapsi pitää todeta tukikelpoiseksi. Perheen vanhemmat voivat kokea stressiä, mikä ei johdu lapsen vammaisuudesta vaan elämästä ja sen realiteeteista. Diagnoosin jälkeen ei aina osata kuvitella elämää realistisesti, jolloin arki saattaa yllättää. Usein vanhempien stressin syynä on juuri huono tuki- ja palvelujärjestelmä
Määtän mukaan ammatti-ihmisten asenteet ja ammattikäytännöt ovat muuttuneet dramaattisesti. Vaikka menneiden aikojen ajattelutapoja on vielä huomattavissa, painotus on aivan toinen ja vanhemmat nähdään yhteistyökumppaneina. Kaikilla aloilla alkaa näkyä tämä sama ilmiö, jota Määttä sanoo kirjassaan palvelukulttuuriksi. Juuri palvelukulttuurin kehittymistä Määttä kutsuukin neljänneksi eli psykokulttuurin aikakaudeksi.lähde?
1980-luvulla, jolloin psykologia oli todella popularisoitu, itsensäkehittämiskurssit ja ihmissuhdeohjelmat alkoivat pyöriä TV-ruudussa. 1990-luvulle tultaessa alkoivat erilaiset kokeilu- ja kehittämishankkeet värittämään sosiaalipalveluiden kenttää ja vanhemmat toimivat myös niiden suunnittelussa ja toteutuksessa aktiivisesti mukana tuoden moniammatillisuuden tavallisten ihmisten sanavarastoon. Tämän päivän lapsena on hyväksyttävämpää, että perheessä on vammainen lapsi tai että joku perheestä tarvitsee psykologista tukea. Vanhempien saama tuki on 2000-luvun Suomessa laajaa ja laadukasta.lähde?
Aiheesta muualla

http://www.perusopetus.fi/
Jälkikaiunta-aika

Jälkikaiunta-aika (tunnus T60 tai T) on aika, jona äänenvoimakkuus laskee 60 dB äänilähteen sulkemisesta. Käytännössä jälkikaiunta-aika on se aika, kuinka kauan huonetilassa kaiku on kuultavissa esimerkiksi voimakkaan käsien yhteen paukautuksen jälkeen.
Tilojen tavoiteltu jälkikaiunta-aika riippuu niiden käyttötarkoituksesta. Tiloissa, joissa puheviestinnän sujuvuus on tärkeää, suositeltava jälkikaiunta-aika on noin 0,5 sekuntia. Tällaisia tiloja ovat muun muassa koulut, päiväkodit, toimistotilat ja terveydenhuollon rakennukset. Pitkä jälkikaiunta-aika tällaisissa tiloissa heikentää puheen erotettavuutta ja myös vähentää viihtyvyyttä. Toisaalta tila, joka on vaimennettu liian hyvin, kuulostaa tukkoiselta ja siellä joutuu käyttämään ääntään enemmän. Tiloissa, jotka on tarkoitettu musiikin soittamiseen ja kuunteluun (konserttisali, kirkot), jälkikaiunta-ajan tavoitearvo on noin 1,5-2,0 sekuntia.
Tilojen jälkikaiunta-aikaan vaikuttavat niiden koko ja muoto sekä pinta- ja sisustusmateriaalien äänenvaimennuskerroin. Hyvin vaimentavat materiaalit (esimerkiksi mineraalivillapohjaiset levyt ja erilaiset reikälevyt) lyhentävät jälkikaiunta-aikaa. Kovat tasaiset pinnat (betoni, lasi, rakennuslevyt) puolestaan pidentävät jälkikaiunta-aikaa.
Jälkikaiunta-aika voidaan laskea Sabinen kaavalla  T_{60}=0,161{\frac {V}{A}}=0,161{\frac {V}{\alpha S}}=0,161{\frac {V}{\sum {\alpha _{i}S_{i}}}}, missä  V on huoneen tilavuus,  A absorptioala,  S pinta-ala ja  \alpha  pinnan absorptiokerroin. Sabinen kaava ei päde tilanteessa, jossa on yhdensuuntaisia vastakkaisia pintoja, joiden absorptiokerroin poikkeaa muista pinnoista.
Kirjallisuutta

Karjalainen, Matti: Kommunikaatioakustiikka.  (Suomenkielinen oppikirja)  Espoo:  TKK, Akustiikan ja äänenkäsittelytekniikan laboratorio, 1999.  ISBN 951-22-4412-8
Pulkki, Ville & Karjalainen, Matti: Communication Acoustics – An Introduction to Speech, Audio and Psychoacoustics.  (Englanninkielinen oppikirja)  New York:  John Wiley, Sons, 2015.  ISBN 978-1-118-86654-2
Aiheesta muualla

HyperPhysics: Reverberation Time (englanniksi)
Riikka Juvonen

| Riikka Juvonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1955 (ikä 68–69) Kangasala
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kuvataiteilija, graafikko, kuvittaja, kirjailija ja opettaja
Kirjailija
Palkinnot
 Pronssimitali Leipzigin kansainvälisessä kirjanäyttelyssä, 1985  Suomalainen kuvakirja -palkinto, 1986, 1990 ja 1996  Kirkkotaiteen Engel-palkinto, 1999 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Riikka Juvonen (s. 1955 Kangasala) on suomalainen Helsingissä asuva kuvataiteilija, graafikko, kuvittaja, kirjailija ja opettaja.
Henkilöhistoria

Juvonen kävi Taideteollisen ammattikoulun ja opiskeli sitten Taideteollisessa korkeakoulussa Prahassa, samoin kuin Suomen Taideteollisen korkeakoulun iltalinjalla 1972–1975. Hän on asunut useita vuosia Kyproksella ja Israelissa.
Taiteellinen tuotanto

Juvonen on sekä julkaissut  omia teoksia lapsille ja aikuisille että kuvittanut yli viisikymmentä teosta, kuten Juice Leskisen Räkä ja Roiskis -kirjat Räkä ja Roiskis (1992), Räkä ja Roiskis Suuvedellä (1995) ja Räkä ja Roiskis naisissa (1997). Hän on julkaissut muun muassa seuraavat teokset:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joutsenlampi, 1987  Musta pantteri, 1990  Etana ja appelsiini, 1991  Aleksi, metsän leijona, 1994  Paratiisin lintu, 1996  Sirkku, pieni muuttolintu, 1997  Apu, urhea jäänmurtaja, 1998  Pääsiäisen salaisuus, 1999  Pikku enkelin iltasadut, 1999  Rukouksen salaisuus, 2000  Miehiä ja kuninkaita, 2001  Laulava susi, 2001  Pyhäpäivän salaisuus, 2002  Seimen salaisuus, 2002  |  Sinetiksi sydämeesi: Raamatun suuret rakkauskertomukset, Wille Riekkisen kanssa, 2002  Elämän puutarhasta, 2003  Luomakunnan laulu, 2003  Adventin aikaan, 2004  Kirjeitä Marialle, 2004  Pieni perinnekirja, 2004  Juhlan tuntu, 2006  Suomineidon sotatieto: mitä jokaisen on hyvä tietää suomalaisten sodankäynnistä, 2006  Arjen lämpöä, 2007  Pihapuu, 2007  Taivaan linnut: ajatuksia Jumalan huolenpidosta, 2007  |  Viisauden lähde: kuningas Salomon sananlaskuja, 2007  Mummon satukirja, 2008  Enkeli, kultasiipi, 2009  Pidot Huippuvuorilla: kirjeenvaihtoa uskalluksesta, unelmista ja vastoinkäymisistä, Nina Banerjee-Louhijan kanssa, 2009  Sydänomena: Eevan jälkikirjoitus, 2009  Tuhannen ja yhden yön tarinoita, 2010  Kotikuusen tarinoita, 2011  Onneksi en ole enää nuori, 2012  Roope roska-auto, 2012  Louhen hymy, 2013  Valon paletti, 2014  |
Palkinnot ja tunnustukset

Juvonen on saanut taiteellisesta työstään useita palkintoja ja tunnustuksia, kuten seuraavat:
Pronssimitali Leipzigin kansainvälisessä kirjanäyttelyssä, 1985
Suomalainen kuvakirja -palkinto, 1986, 1990 ja 1996
Kirkkotaiteen Engel-palkinto, 1999
Espanjansiruetana

| Espanjansiruetana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Siruetanat Arionidae
Suku::  Arion
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Arion vulgaris  Moquin-Tandon, 1855 
Katso myös
   Espanjansiruetana Wikispeciesissä   Espanjansiruetana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Espanjansiruetana (Arion vulgaris) on suurikokoinen etanalaji, joka on  levittäytynyt vieraslajina nopeasti Euroopan pohjoisosissa. Suomessa laji on luokiteltu kansallisesti haitalliseksi vieraslajiksi. Siihen on viitattu myös nimityksellä tappajaetana.
Koko ja ulkonäkö

Espanjansiruetanan väritys vaihtelee laajalla skaalalla, useimmiten oranssista ruskean sävyihin, mutta värejä voivat olla myös harmaat sävyt ja jopa musta. Punasiruetanaan verrattuna oranssien yksilöiden sävy on likaisemman oranssi. Nuorilla etanoilla saattaa olla kyljissään pitkittäisjuovia, mutta vanhemmiten ne yleensä häviävät. Etanan antura on väriltään vaalea ja erittyvä lima haalean kellanoranssia. Hengitysaukko on kilven etuosassa lähellä eläimen päätä ja oikealla kyljellä. Laji on huomattavan kookas ja täysikasvuinen yksilö on täyteen mittaansa venyneenä ja 7–14 cm pitkä.
Espanjansiruetana muistuttaa erittäin paljon punasiruetanaa (Arion rufus) ja on läheistä sukua myös mustasiruetanalle (Arion ater). Mustasiruetanasta poiketen espanjansiruetana ei heiluta ruumistaan häirittäessä. Täysin varma lajinmääritys onnistuu kuitenkin vain tutkimalla eläimen lisääntymiselimistöä.
Levinneisyys

Vieraslajina levittäytyvää espanjansiruetanaa luultiin alun perin portugalilaiseksi Arion lusitanicus -lajiksi, mutta tämä tunnistus osoittautui vääräksi. Nykyään sen katsotaan olevan Arion vulgaris -laji, joka lienee lähtöisin eteläisestä Ranskasta. Lajin yhtenäinen levinneisyys yltää Etelä-Euroopasta Skandinavian eteläosiin saakka.
Ruotsista espanjansiruetana löytyi vuonna 1975. Suomessa lajista tehtiin ensimmäiset havainnot Ahvenanmaalla vuonna 1990 ja Manner-Suomessa 1994. Nykyisin se on levinnyt Oulun ja Kajaanin korkeudelle asti, mutta kesällä 2014 espanjansiruetanaksi epäiltyjä etanayksilöitä tavoitettiin jo Rovaniemeltä.
Elinympäristö ja elintavat

Espanjansiruetana on Suomessa sidoksissa kulttuuriympäristöihin ja se leviää uusille elinpaikoille lähinnä maa-aineksen tai puutarhakasvien siirron mukana. Yksi etana voi edetä yön aikana jopa 50 m:n matkan. Laji on taloudellisesti merkittävä viljely- ja puutarhakasvien tuholainen. Aikuiset espanjansiruetanat kuolevat Suomessa talvella, mutta munat ovat talvehtimiskykyisiä. Espanjansiruetana käyttää vuorokaudessa noin 10 g ravintoa. Se syö lähes kaikkia kasvilajeja, kuollutta kasvinainesta sekä kuolleita eläimiä, minkä vuoksi se on saanut kansanomaisen nimityksen tappajaetana. Kuolleiden lajitovereiden tai muiden raatojen syöminen ei kuitenkaan ole etanoilla erityisen harvinainen piirre. Etana kantaa kolibakteeria sekä koirille vaarallisia keuhko- ja sydänmatoja. Lisäksi ne saattavat kantaa mukanaan listeriabakteeria, joka voi aiheuttaa aivokalvontulehduksen tai keskenmenon.
Yksi espanjansiruetana tuottaa kesän aikana 200–300 munaa, jotka se laskee muutaman kymmenen munan ryhminä maassa olevaan koloon, karikkeen joukkoon tai vaikkapa oksan alle. Muninnan käynnistää sateinen sää, joten kosteat kesät voivat aiheuttaa loppukesällä suuria yksilömääriä. Elleivät olesuhteet ole suotuisat, munien kuolleisuus on kuitenkin huomattavan suuri.
Espanjansiruetana kuuluu etanalajeihin, jotka kumppanin puuttuessa voivat hedelmöittää itse omat munansa. Tämä edesauttaa lajin tehokasta leviämistä sillä uuden populaation syntyyn riittää yksi sukukypsä etana.
Torjunta

Espanjansiruetanaa voidaan torjua keräämällä etanoita säännöllisesti, upottamalla etanat kiehuvaan veteen ja hautaamalla raadot syvälle maahan. Kasvillisuuden pitäminen lyhyenä ja lehtikasojen polttaminen vaikeuttavat etanoiden elämää. Tarvittaessa kompostit voi kalkita, mutta tämä haittaa kompostin normaalia toimintaa. Torjuntaan voidaan käyttää myös rauta(III)fosfaattia sisältäviä torjunta-aineita. Ammattiviljelijät voivat saada ostoluvan myös metiokarbia sisältäville torjunta-aineille.
Espanjansiruetanaa syöviä petoja ovat sinisorsa (Anas platyrhynchos) sekä jotkin kovakuoriaiset (etanakiitäjäinen (Cychrus caraboides), aitokiitäjäiset (Carabus), sysikiitäjäiset (Pterostichus) ja Silpha atrata).
Espanjansiruetana kelpaa ihmisravinnoksi pestynä, puhdistettuna ja keitettynä. Se tulee esikäsitellä samoin kuin muutkin syötävät etanat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laji.fi: Espanjansiruetana (Arion vulgaris)
UniProt, Taxonomy: Arion vulgaris (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Arion vulgaris (Spanish slug) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q932364  Wikispecies: Arion vulgaris  BioLib: 2898  BOLD: 640683  CoL: GMVT  EPPO: ARIOVU  GBIF: 7540164  iNaturalist: 54583  ISC: 6963  IUCN: 85541868  NCBI: 1028688  Observation.org: 19862  Open Tree of Life: 629322  Laji.fi: MX.52801
Jäinen lohikäärme

| Jäinen lohikäärme |
| --- | --- |

Kirjailija:  Heikki Oja
Kansitaiteilija:  Hannu Lipponen
Kieli:  suomi
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Tampereen science fiction -seura
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  161
ISBN:  952-5211-06-1
Sarja: Portti-kirjat
Edeltävä:  Sisämeren kalastaja
Seuraava:  Käärmeet ja tikapuut
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jäinen lohikäärme on Heikki Ojan vuonna 2001 ilmestynyt tieteisnovellien kokoelma, joka kerää yhteen hänen 1980-luvulla kirjoittamiaan novelleja.
Sisällys

Raimo Nikkonen: Esipuhe
Heikki Oja: Kirjoittajan alkusanat
Maailmanrekisteri
Jäinen vaeltaja
Pääjohtaja
Syrjäinen maailma
Ran palvelija
Mies tulevaisuudesta
Lumiyö
Tulppaanikukkula
Jäinen kohtaus
Yksin
Universaalinen rakkaus
Vankila
Aiheesta muualla

Kanerva Eskola: Entisen salanimen palikkascifiä. Kiiltomato.net 3.7.2001.
Espanjan taide

Diego Velázquez: Hovinaiset, 1656–1657.
El Greco 1608-1614.
Francisco de Zurbarán: Asetelma; sitruunoita, appelsiineja ja ruusu 1633, 60 × 107 cm
Francisco Goya: Toukokuun kolmas 1808.
Espanjan taiteessa on ollut monia huomattavia kausia. Espanjan suuruuden aikaa sekä maalauksessa että arkkitehtuurissa oli barokki, joka jatkui 1700-luvun lopulle saakka. Tunnetuimpia taidemaalareita oli manierismin ja barokin välimaastossa liikkunut El Greco. Varsinaista barokkia edustivat Bartolomé Esteban Murillo ja Diego Velázquez. Viimeinen suuri mestari maalaustaiteessa oli Francisco de Goya.
Alkuvaiheessa väriä antoivat maurilaisten valloittajien islamilainen taide ja arkkitehtuuri, kuten Alhambran linna. Maurilainen perintö näkyy yhä etenkin Córdobassa, Sevillassa ja Granadassa. Euroopan maista vaikutteita tuli Espanjaan muun muassa Italiasta ja Ranskasta, varsinkin barokin ja uusklassismin kausina.
Modernismin kehitykseen vaikuttivat 1900-luvun alussa espanjalaiset Pablo Picasso ja Juan Gris sekä surrealistit Joan Miró ja Salvador Dalí. Merkittäviä nykytaiteilijoita ovat muun muassa Antoni Tàpies ja kuvanveistäjä Eduardo Chillida. Myös arkkitehtuurissa on ollut persoonallisia ilmiöitä, kuten Antoni Gaudí Sagrada Familia -kirkkoineen.
Maalaus ja kuvanveisto

Ennen renessanssia Espanjassa oli tehty bysanttivaikutteisia freskoja 1100-luvulla Katalonian sekä Kastilian kirkkoihin, ja perinne jatkui gotiikan aikana. Tuolloin saatiin vaikutteita myös Sienasta, myöhemmin myös Alankomaista ja Kölnistä.