stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ringa Ropo
Ura

Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Liévinin sisäratojen EM-kilpailuissa 1987 Ropo kilpaili vielä korkeushypyssä, jossa hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 185. Tämän jälkeen hän kilpaili arvokisoissa pituushyppääjänä. Hän oli Rooman MM-kilpailuissa 1987 karsinnassa 13:s tuloksella 655. Budapestin sisäratojen EM-kilpailuissa 1988 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 654. Vuonna 1989 hän saavutti pronssia Haagin sisäratojen EM-kilpailuissa tuloksella 662 ja sijoittui neljänneksi Budapestin sisäratojen MM-kilpailuissa tuloksella 669. Hän oli Splitin EM-kilpailuissa 1990 kahdeksas tuloksella 676. Sevillan sisäratojen MM-kilpailuissa 1991 hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 632. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän oli yhdeksäs tuloksella 663. Barcelonan olympialaisissa hän jäi karsinnassa 13:nneksi tuloksella 652.
Jo nuorena Ropo oli poikkeuksellisen lahjakas erityisesti korkeushypyssä (14-vuotiaiden Suomen ennätys sekä sisä- että ulkoradoilla: 172 ja 178). Alussa hän pitikin pituushyppyä vain sivulajinaan, mutta vaikean loukkaantumisen jälkeen hänen oli jätettävä korkeushyppy, jossa hän ehti tehdä 22-vuotiaiden sisäratojen Suomen ennätyksen 188 ja voittaa Suomen mestaruuden vuonna 1987. Pituushypyssä hänen nimissään on ulkoratojen SE:n lisäksi sisäradoilla SE 678 ja 22-vuotiaiden SE 656. Pituushypyssä hän on tehnyt viisi kertaa Suomen ennätyksen.
Ropo on toiminut Suomen Kehitysvammaisten Liikunta ja Urheilu ry:n (SKLU) puheenjohtajana. Hänet valittiin tehtävään vuonna 2005. Sittemmin hän on ollut Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry:n varapuheenjohtaja.Hän on ollut seuransa Helsingin Kisa-Veikkojen johtokunnassa muun muassa varapuheenjohtajana. Toukokuussa 2014 Ropo valittiin käsipalloseura Riihimäen Cocksin toiminnanjohtajaksi, jossa tehtävässä hän toimi puolitoista vuotta. Hän kirjoittaa myös kolumneja Satakunnan Kansaan ja Tyrvään Sanomiin.
Vuonna 1990 Ropo lauloi Tuija Helanderin kanssa duettona Veikko Samulin säveltämän ja Juha Vainion sanoittaman kappaleen Juokse pois. Vuonna 2008 hän osallistui Fort Boyard Suomi -tosi-tv-ohjelmaan.
Yksityiselämä

Ropo oli yhdessä Juha Junnilan kanssa 27 vuotta. Pari erosi vuonna 2009. Heillä on neljä lasta, joista vanhin kuoli kaksivuotiaana leukemiaan. Yksi lapsista, Ella Junnila, on korkeushyppääjä. Ropo oli naimisissa vuodesta 2022 entisen kolmiloikkaajan Heikki Hervan kanssa Hervan kuolemaan keväällä 2023.
Jany Kapu

| Jany Kapu (Яни Капу) Yanı Kapu / Яны Капу |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Krimin autonomisen tasavallan sijainti Ukrainassa, alla kaupungin sijainti Krimillä
 Jany Kapu
 Koordinaatit: 45.9597°N, 33.7962°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Krimin autonominen tasavalta
Piiri:  Perekopin piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,42 km²
Väkiluku (2013)  ():  29 815
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 krp-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jany Kapu (ukr. Яни Капу, ven. Яны Капу, krimintat. Yañı Qapu), vuoteen 2023 asti Krasnoperekopsk (ukr. Краснопереко́пськ, ven. Краснопереко́пск, krimintat. Krasnoperekopsk) on kaupunki Krimin niemimaan pohjoisosassa Perekopinkannaksella, eteläisessä Ukrainassa. Kaupungin asukasluvuksi tilastoitiin 29 815 (2013).
Jany Kapun rautatieasemaa.
Kaupunki ja sen rautatieasema on läntisemmän Krimille johtavan Ukrainan rautateiden pääradan varrella. Jany Kapun kautta kulkee myös tärkeä valtatieyhteys M17 (osa eurooppatietä E97) Krimille.
Kaupunki uudelleennimettiin vuonna 2016 osana Ukrainan dekommunisaatiotoimenpiteitä; vanha nimi Krasnoperekopsk viittasi Puna-armeijan suorittamaan Perekopin piiritykseen Venäjän sisällissodassa. Uudelleennimeäminen astui voimaan vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jany Kapu Wikimedia Commonsissa
Bernard Laidebeur

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 4×100 metriä |  |
Bernard Laidebeur (11. heinäkuuta 1942 Pariisi, Ranska – 21. huhtikuuta 1991) oli ranskalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Laidebeur saavutti 4 × 100 metrin viestijuoksussa pronssia Tokion 1964 olympialaisissa ajalla 39,3 s. Lisäksi hän karsiutui 100 metrin juoksun puolivälierissä ajalla 10,5 s. Hän kuului Ranskan pikaviestijoukkueeseen, joka juoksi kotimaassaan kesällä 1964 Euroopan ennätykset 39,3 ja 39,2 s. Hän voitti 100 metrillä Ranskan mestaruuden vuonna 1964.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metriä: 10,3 s (1963), sähköajanotolla 10,42 s (1964)
200 metriä: 21,4 s (1963)
Serge Leroy

Serge Leroy (s. 10. joulukuuta 1947 Nieurlet, Nord, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli keihäänheitto.
Leroy sijoittui Rooman EM-kilpailuissa 1974 keihäänheitossa 12:nneksi tuloksella 74,62 m. Karsinnassa hän heitti tuloksen 80,90 m, joka jäi hänen uransa pisimmäksi heitoksi. Ranskan mestaruuden hän voitti vuosina 1974, 1975 ja 1980. Hän on pituudeltaan 186-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 95 kiloa.
Jean-Paul Lakafia

Jean-Paul Lakafia (s. 29. kesäkuuta 1961 Nouméa, Uusi-Kaledonia) on entinen ranskalainen keihäänheittäjä.
Lakafia edusti maataan kaksien arvokilpailujen keihäänheitossa. Los Angelesin 1984 olympialaisten karsinnassa hän heitti tuloksen 80,52 m ja selviytyi loppukilpailuun, jossa hän sijoittui 12:nneksi vaatimattomalla tuloksella 70,86 m. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän karsiutui tuloksella 75,24 m.
Lakafia voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1983 ja 1984. Hän paransi kahdesti Ranskan ennätystä: joulukuussa 1980 hän heitti Uudessa-Seelannissa tuloksen 83,56 m ja paransi syyskuussa 1983 Samoalla ennätyksen tulokseen 84,74 m. Vain 12 päivää myöhemmin Charlus Bertimon vei ennätyksen häneltä.
Henkilökohtaiset ennätykset

Keihäänheitto (vanha malli): 86,60 m (1985)
Keihäänheitto (nykyinen malli): 79,90 m (1989)
Maryse Le Gallo

Maryse Le Gallo (o.s. Ficher, s. 27. huhtikuuta 1960) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Le Gallo sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1994 maratonilla 16:nneksi ajalla 2.38.26. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän sijoittui 17:nneksi ajalla 2.41.08. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hänen sijoituksensa oli 35:s ja loppuaikansa 2.43.47.
Eliane Loneux

Eliane Cerf (o.s. Loneux, ent. Dudal, 6. toukokuuta 1926 Argenteuil, Val-d'Oise, Ranska – 6. tammikuuta 2022) oli ranskalainen pituushyppääjä.
Eliane Loneux edusti Ranskaa Helsingin 1952 olympialaisissa mutta karsiutui pituushypyn loppukilpailusta tuloksella 521 cm. Samana vuonna hän voitti Ranskan mestaruuden ja hyppäsi uransa pisimmän hypyn 569 cm. Kesäkuussa 1946 hän sivusi Madeleine Renaudin nimissä ollutta Ranskan ennätystä 551 cm. Ennätyksen ylitti Paulette Dussarat kaksi vuotta myöhemmin.
Bernard Lamitié

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten yleisurheilu.Sisäratojen EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Göteborg 1974 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | München 1976 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | San Sebastián 1977 | kolmiloikka |  |
Bernard Lamitié (s. 27. kesäkuuta 1946 Pariisi) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kolmiloikka.
Lamitié sijoittui Münchenin 1972 olympialaisten kolmiloikassa kymmenenneksi tuloksella 16,27 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 13:nneksi tuloksella 15,83 cm, Montréalin 1976 olympialaisissa hän oli yhdestoista tuloksella 16,23 cm; karsinnassa hän hyppäsi tuloksen 16,39 m. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 16,87 m; pronssia sai samalla tuloksella Neuvostoliiton Anatoli Piskulin. Lamitié voitti kolmiloikkakilpailun Euroopan cupin finaalissa 1979.
Sisäratojen EM-kilpailuihin 180-senttinen Lamitié osallistui kuudesti ja saavutti kolme mitalia: hän sai pronssia Göteborgissa 1974 tuloksella 16,56 m, Münchenissä 1976 tuloksella 16,68 m sekä San Sebastiánissa 1977 tuloksella 16,45 m. Ranskan mestaruuden hän voitti ulkoradoilla vuosina 1972, 1973, 1974, 1976 ja 1977. Ranskan ennätystä hän paransi 16,50 metriin vuonna 1972, 16,65 metriin vuonna 1973, 16,80 metriin vuonna 1976, 16,92 metriin vuonna 1978 sekä 16,94 metriin vuonna 1979.
Henkilökohtaiset ennätykset

Korkeushyppy: 205 cm (1973)
Pituushyppy: 720 cm (1972)
Kolmiloikka: 16,94 m (1979)
Francine Landre

| Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1994 | 4×400 metriä |  |
Francine Landre (s. 26. heinäkuuta 1970 Guadeloupe) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli 400 metrin juoksu ja hän voitti Euroopan mestaruuden 4 × 400 metrin viestijuoksussa.
Landre sijoittui Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 kuudenneksi 4 × 400 metrin viestijuoksussa ajalla 3.27,08. Henkilökohtaisella 400 metrillä hän karsiutui välierissä ajalla 52,72; alkuerissä hän juoksi ajan 52,53. Helsingin EM-kilpailuissa 1994 hän juoksi 4 × 400 metrin viestissä ensimmäisen osuuden ja voitti kultaa Ranskan ennätyksellä 3.22,34. Hän ylsi myös 400 metrillä uransa parhaaseen arvokisasaavutukseen sijoittumalla kahdeksanneksi ajalla 52,57; alkuerissä hän juoksi ajan 51,92. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän keskeytti 400 metrin juoksun alkuerissä. Atlantan 1996 olympialaisissa hän sijoittui viestissä kahdeksanneksi ajalla 3.28,46. Budapestin EM-kilpailuissa 1998 hän sijoittui viestissä kuudenneksi 3.27,61. Sevillan MM-kilpailuissa 1999 hän karsiutui 400 metrin puolivälierissä ajalla 52,07. Edmontonin MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui viestissä kuudenneksi ajalla 3.27,54 ja karsiutui 400 metrin alkuerissä ajalla 52,57.
Francine Landre voitti 400 metrin juoksussa Ranskan mestaruuden ulkoradoilla vuosina 1993, 1994, 1999, 2001 ja 2002 sekä sisäradoilla vuonna 1992. Hän on pituudeltaan 164-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 50 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 11,64 (1986)
200 metrin juoksu: 23,32 (2001)
400 metrin juoksu: 51,21 (1994 ja 2001)
800 metrin juoksu: 2.05,91 (1993)
Annick Lebreton

Annick Lebreton (o.s. Loir, s. 13. tammikuuta 1958 Plessier, Oise, Ranska) on entinen ranskalainen kestävyysjuoksija.
Lebreton osallistui Ateenan EM-kilpailuissa 1982 maratonille mutta keskeytti. Hän voitti 3 000 metrin juoksussa Ranskan mestaruuden vuonna 1979. Kaksi vuotta myöhemmin hän juoksi tällä matkalla uransa parhaan ajan 9.14,2. Maratonilla hänen ennätyksensä oli vuonna 1982 juostu 2.36.06. Hän on pituudeltaan 158-senttinen ja painoi aktiiviurallaan 48 kiloa.
John Drew Barrymore

John Drew Barrymoren tähti Hollywood Walk of Famella.
John Drew Barrymore, oik. John Blyth Barrymore, Jr. (4. kesäkuuta 1932 Beverly Hills, Kalifornia – 29. marraskuuta 2004 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli kuuluisan Barrymoren näyttelijäperheen jäsen. Hänen isänsä oli John Barrymore, hänen setänsä Lionel Barrymore ja tätinsä Ethel Barrymore. Hänellä oli neljä lasta joista yksi on Drew Barrymore.
Elämä ja ura

John Drew Barrymore syntyi vuonna 1932 näyttelijälegenda John Barrymoren ja näyttelijätär Dolores Costellon perheeseen. He erosivat pian hänen syntymänsä jälkeen ja John Drew Barrymore lähetettiin alun perin sotilasakatemiaan, mutta päättikin seurata kuuluisan sukunsa jalanjälkiä näyttelijänä. Barrymore alkoi esiintyä pienen budjetin elokuvissa 1940- ja 1950-lukujen vaihteessa, muttei koskaan saavuttanut samanlaista yltiöpäistä menestystä kuin isänsä aikoinaan. John Drew Barrymore nähtiin mm. Fritz Langin elokuvassa "Huulipunamurhaaja" (1956). Hänen uransa näyttelijänä lopulta päättyi 1970-luvulla. John Drew Barrymore kärsi isänsä tavoin vaikeasta alkoholiriippuvuudesta, ja hän menehtyi syöpään 72-vuotiaana vuonna 2004.
Aiheesta muualla

John Drew Barrymore Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Drew Barrymore NNDB:ssä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Sopimus pakolaisten oikeudellisesta asemasta

Sopimuksen hyväksyneet maat   Osallisena vain vuoden 1951 sopimuksessa
  Osallisena vain vuoden 1967 sopimuksessa
  Osallisena kummassakin sopimuksessa
  Ei-osallisena kummassakaan sopimuksessa
Sopimus pakolaisten oikeudellisesta asemasta eli Geneven pakolaissopimus on Yhdistyneiden kansakuntien vuonna 1951 laatima ja vuonna 1967 laajennettu sopimus pakolaisten oikeudellisesta asemasta. Sopimuksessa on määritelty, kuka on pakolainen ja millaiset oikeudet ja velvollisuudet hänelle kuuluvat. Ensimmäinen asiakirja keskittyi suojelemaan eurooppalaisia 2. maailmansodan pakolaisia ennen vuotta 1951. Vuonna 1967 sopimuksesta poistettiin aikarajat, ja se laajennettiin kattamaan kaikki pakolaiset.
Vuonna 2021 sopimuksesta oli kulunut 70 vuotta. Juhlapuheessa YK:n pakolaispäävaltuutettu Filippo Grandi sanoi, että ”sopimuksen ansiosta on pelastettu miljoonia ihmishenkiä” ja se on yhä ajankohtainen. Grandi korosti valtioiden yhteistyötä ja pakolaisten suojelun perusperiaatteita, joita jotkut valtiot ovat viime aikoina yrittäneet kiertää.
Pierre Legrain

Pierre Eugène Legrain (18. helmikuuta 1920 La Neuville, Nord, Ranska – 20. kesäkuuta 2005 Thumieres, Nord, Ranska) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli moukarinheitto.
Legrain osallistui moukarinheittäjänä neljiin arvokisoihin. Lontoon 1948 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 47,40 m, kuten myös Brysselin EM-kilpailuissa 1950 tuloksella 46,21 m. Helsingin 1952 olympialaisissa hän heitti karsinnassa tuloksen 49,75 m ja sijoittui loppukilpailussa 23:nneksi tuloksella 46,38 m. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän heitti karsinnassa tuloksen 51,33 m ja sijoittui loppukilpailussa 21:nneksi tuloksella 48,97 m.
Legrain voitti moukarinheitossa Ranskan mestaruuden vuosina 1948, 1949, 1951 ja 1953. Hän paransi Ranskan ennätystä vuonna 1949 tulokseen 51,28 m, vuonna 1951 tulokseen 51,71 m sekä vuonna 1954 tulokseen 53,30 m. Oman ennätyksensä 55,31 m hän heitti vuonna 1958. Hän on pituudeltaan 170-senttinen ja painoi aktiivivuosinaan 75 kiloa.
Nick Cave

| Nick Cave |
| --- | --- |
 Nick Cave New Yorkissa vuonna 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. syyskuuta 1957 (ikä 67) Warracknabeal, Victoria, Australia
Ammatti:  muusikko, näyttelijä, kirjailija
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1973–
Tyylilajit:  post-punk, rock
Soittimet:  kitara, piano, koskettimet, laulu
Yhtyeet:  Nick Cave and the Bad Seeds, Grinderman, The Birthday Party
Levy-yhtiöt:  Mute
Aiheesta muualla
nickcave.com ja www.theredhandfiles.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Nicholas Edward "Nick" Cave (s. 22. syyskuuta 1957 Warracknabeal, Victoria, Australia) on australialainen rockmuusikko, lauluntekijä, runoilija, kirjailija ja näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti yhtyeensä Nick Cave and the Bad Seedsin kanssa tehdystä musiikista.
Elämä

Caven ensimmäinen tunnettu yhtye oli vuoteen 1983 toiminut The Birthday Party, jonka hajottua Cave perusti vielä samana vuonna yhtyeen Nick Cave and the Bad Seeds. Vuonna 2006 Cave perusti kolmen muun Bad Seeds -muusikon kanssa yhtyeen Grinderman, joka lopetti vuonna 2011.
Nick Cave on säveltänyt myös elokuvamusiikkia. Yhdessä yhtyetoveri Warren Ellisin kanssa hän on säveltänyt musiikin elokuviin The Proposition – Ehdotus (2005) ja Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta (2007).
Nick Cave on myös kirjailija. Esikoisromaani Kun aasintamma näki Herran enkelin ilmestyi vuonna 1992 (alkuperäisteos And the Ass Saw the Angel ilmestyi 1988). Toinen romaani Bunny Munron kuolema (The Death of Bunny Munro) julkaistiin syyskuussa 2009 yhtä aikaa 30 maassa.
Cave on tehnyt myös elokuvakäsikirjoitukset John Hillcoatin ohjaamiin elokuviin Ghosts… of the Civil Dead, The Proposition – Ehdotus ja Laittomat. Hän on myös tehnyt pieniä elokuvarooleja 1980-luvun lopulta Ghosts... of the Civil Dead -elokuvasta lähtien.
Cave on ollut naimisissa Susie-vaimonsa (o.s. Bicks) kanssa vuodesta 1999, ja pariskunta sai kaksospojat vuonna 2000. Toinen kaksosista, Arthur, kuoli vuonna 2015 pudottuaan LSD:n vaikutuksen alaisena 18 metrin korkeudesta kallionkielekkeeltä Brightonissa, Englannissa. Cave sai myös aiemmista suhteistaan kaksi poikaa, joista molemmat syntyivät vuonna 1991 mutta eri äideille. Caven vanhin poika Jethro Lazenby, joka tapasi isänsä ensimmäisen kerran vasta kouluikäisenä, kuoli toukokuussa 2022. Keväällä 2024 Cavesta tuli isoisä hänen Luke-poikansa ensimmäisen lapsen syntymän myötä.
Caven omaelämäkerrallinen kirja "Usko, toivo ja kuolema" julkaistiin 20. syyskuuta 2022. Kirjan on kirjoittanut Sean O'Hagan. Vuonna 2022 Cave valittiin Royal Society of Literaturen jäseneksi.
Diskografia > Nick Cave and the Bad Seeds

| --- | --- |
 From Her to Eternity (1984)  The Firstborn Is Dead (1984)  Kicking Against the Pricks (1986)  Your Funeral... My Trial (1986)  Tender Prey (1988)  The Good Son (1990)  Henry’s Dream (1992)  Let Love In (1994)  Murder Ballads (1995)  The Boatman’s Call (1998)  No More Shall We Part (2001)  Nocturama (2003)  Abattoir Blues/The Lyre of Orpheus (2004)  Dig, Lazarus, Dig!!! (2008)  Push the Sky Away (2013)  Skeleton Tree (2016)  Ghosteen (2019)  Wild God (2024) :  Grinderman Grinderman (2007)  Grinderman 2 (2010) Muut albumit Ghosts...of the Civil Dead (1989,  soundtrack)  Live Seeds (1993,  live)  The Best of Nick Cave & The Bad Seeds / Live At The Royal Albert Hall (1998,  live)  And the Ass Saw the Angel (1999)  The Secret Life of the Love Song/The Flesh Made Word (1999)  The Proposition (2005,  soundtrack)  B-sides & Rarities (2005)  The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford (2007,  soundtrack)  The Road (2009,  soundtrack)
Kirjalliset teokset > Laulujen sanoitukset

Cave, Nick: King Ink.  Lontoo: Black Spring Press, 1988.  ISBN 0-948238-04-6
Cave, Nick: King Ink II.  Lontoo: Black Spring Press, 1997.  ISBN 0-948238-25-9
Kirjalliset teokset > Romaanit

Cave, Nick: Kun aasintamma näki Herran enkelin.  Helsinki: Like Kustannus, 1992. Uusi painos 2009.  ISBN 978-952-01-0345-3
Cave, Nick: Bunny Munron kuolema.  Helsinki: Like Kustannus, 2009.  ISBN 978-952-01-0311-8
Balladi pahasta olosta suomentanut Einari Aaltonen. Like, 2015 ISBN 978-952-01-1247-9
Kirjalliset teokset > Muut kirjat

Cave, Nick (haastateltava) & O’Hagan, Seán (kirjoittaja): Usko, toivo ja kuolema.  (Faith, hope and carnage)  Suomentanut Sirje Niitepõld & Ari Väntänen. Helsinki:  Like, 2022.  ISBN 978-951-1-45103-7
Kirjalliset teokset > Elokuvakäsikirjoitukset

The Proposition – Ehdotus (The Proposition), 2005
Lawless, 2012
Elokuvat

Ghosts... of the Civil Dead, 1988
Johnny Suede, 1991
Rhinoceros Hunting in Budapest, 1997
Jesse Jamesin salamurha pelkuri Robert Fordin toimesta (The Assassination of Jesse James by the Coward Robert Ford), 2007
The Proposition – Ehdotus (The Proposition), 2005
Palkinnot ja tunnustukset

Gucci-palkinto Venetsian elokuvajuhlilla 2006 elokuvan The Proposition – Ehdotus käsikirjoituksesta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nick Cave Wikimedia Commonsissa
Nick Cave Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Nick Cave esiintymässä Mainzissa, Saksassa vuonna 2006
Jean-Pierre Lassau

Jean-Pierre Lassau (23. syyskuuta 1934 Pariisi, Ranska – 2. joulukuuta 2014) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli kuulantyöntö.
Lassau paransi kuulantyönnössä Ranskan ennätystä kahdesti. Hän saavutti ensimmäisenä ranskalaistyöntäjänä 16 metrin rajan 16. lokakuuta 1955 tuloksellaan 16,00 m. Kesäkuussa 1956 Raymond Thomas otti Ranskan ennätyksen takaisin nimiinsä mutta lokakuussa 1957 Lassau työnsi uuden ennätyksen 16,55 m. Tämän ennätyksen rikkoi Pierre Colnard vasta toukokuussa 1961.
Henkilökohtaiset ennätykset

Kuulantyöntö: 16,55 m (1957)
Kiekonheitto: 46,86 m (1960)
Jimmy Carter

| Jimmy Carter |
| --- | --- |
 Jimmy Carterin virallinen muotokuva vuodelta 1977.
Yhdysvaltain 39. presidentti
 20. tammikuuta 1977 – 20. tammikuuta 1981  
Varapresidentti:  Walter Mondale
Edeltäjä:  Gerald Ford
Seuraaja:  Ronald Reagan
Georgian 76. kuvernööri
 12. tammikuuta 1971 – 14. tammikuuta 1975  
Varakuvernööri:  Lester Maddox
Edeltäjä:  Lester Maddox
Seuraaja:  George Busbee
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Earl Carter, Jr.
Syntynyt: 1. lokakuuta 1924 Plains, Georgia
Kuollut: 29. joulukuuta 2024 (100 vuotta) Plains, Georgia
Ammatti:  poliitikko, maanviljelijä, upseeri
Puoliso:  Rosalynn Smith Carter
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  baptisti
Kunnianosoitukset:   Nobelin rauhanpalkinto (2002)
 Nimikirjoitus
James Earl ”Jimmy” Carter, Jr. (1. lokakuuta 1924 Plains, Georgia – 29. joulukuuta 2024 Plains, Georgia) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain 39. presidentti (1977–1981).
Carterin presidenttikautta sävyttivät taloudellinen laskusuhdanne ja loppupuolella Iranin panttivankikriisi. Vuoden 1980 vaaleissa hän hävisi selvin numeroin republikaanien Ronald Reaganille. Presidenttikauden jälkeen Carter oli mukana ihmisoikeuksia ja hyväntekeväisyyttä edistävissä hankkeissa, usein nimeään kantavan Carter Centerin kautta. Jimmy Carter sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 2002.
Ura ennen politiikkaa

Carter oli kotoisin pieneltä Plainsin paikkakunnalta (väkiluku 637 vuonna 2000) Georgiasta. Hän oli ensimmäinen sairaalassa syntynyt Yhdysvaltain presidentti. Carter liittyi laivastoon ja palveli sukellusveneissä Atlantilla ja Tyynellämerellä. Isänsä kuoleman jälkeen 1953 Carter erosi laivastosta ja alkoi hoitaa sukunsa maapähkinäfarmia Plainsissa.
Georgian osavaltiosenaattorina ja kuvernöörinä

Carter aloitti poliittisen uransa paikallisen koulun johtokunnassa. Hän oli kaksi kautta Georgian osavaltion senaatissa 1960-luvulla. Carterin vuoden 1970 kampanja oli avoimen rasistinen, hänen kannattajansa jakoivat Ku Klux Klanin kokouksiin kortteja, joissa vastaehdokas, kuvernööri Carl Sanders, kuvattiin mustien koripalloilijoiden kanssa. Sanders oli kieltänyt George Wallacea esiintymästä Georgiassa, mutta Carter lupasi kutsua ensi töikseen Wallacen puhumaan Georgian parlamentille. Vuonna 1968 Sanders osallistui Martin Luther Kingin hautajaisiin, Carter kieltäytyi osallistumasta. Tultuaan valituksi kuvernööriksi Carter kuitenkin sanoi ensimmäisenä etelän viranhaltijana rotusyrjinnän ajan olevan ohi. Vielä 15 vuotta aiemmin moisen mielipiteen esittäminen olisi merkinnyt poliittisen uran loppua Georgiassa. Carter oli kuvernöörinä 1971–1975.