stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dimíni
Arkeologiset kohteet > Neoliittinen asutus

Dimíni tunnetaan ennen kaikkea esihistoriallisen asutuksen paikkana. Arkeologinen kohde sijaitsee nykyisen kaupungin pohjoispuolella. Paikalla oli kylä jo myöhäisellä kivikaudella. Sen muinaista nimeä ei tunneta, joten siihen viitataan nykyisen kaupungin nimellä. Asutus sijaitsi lähellä mesoliittisen kivikauden asutusta Sésklossa.
Dimíni on yksi Kreikan merkittävimpiä ja parhaiten tunnettuja myöhäisen neoliittisen kauden asutuksia. Se ajoitetaan niin sanottuun myöhäisneoliittiseen kivikauteen 4000-luvun eaa. lopulle. Asutus sijaitsi muinoin noin kilometrin ja nykyisin noin kolme kilometriä merenrannasta. Kylässä oli noin 30–40 taloa ja siinä asui noin 200–300 asukasta. Asutuksen koko on ollut noin 30 000 neliömetriä.
Kylä oli ajalle harvinaisesti linnoitettu kuudella sisäkkäisellä muurilla. Muureissa ei ollut torneja. Muurikehien keskustassa on piha sekä pylvästalo, eräänlainen neoliittinen megaron. Keramiikan kuvioina oli spiraaleja, meandereja eli mutkittelevia aaltoviivoja sekä shakkiruutuja.
Arkeologiset kohteet > Pronssikautinen asutus

Dimínin alue oli asuttu edelleen mykeneläisellä pronssikaudella. Varhaisella tai keskisellä pronssikaudella asutus siirtyi alemmaksi noin 150 metriä kaakkoon neoliittisen asutuksen paikasta. Se on mahdollisesti sama kuin Iolkos, joka tunnetaan kreikkalaisessa mytologiassa paikkana, josta argonautit lähtivät retkelleen. Asutus on perustettu 1400-luvulla eaa. ja kukoisti 1300- ja 1200-luvuilla eaa. Sieltä on löydetty myös mykeneläisaikainen palatsikeskus, joka syntyi 1200-luvun eaa. alkupuolella. Palatsissa on kaksi megaronia, pienempiä rakennuksia ja keskuspiha. Se tuhoutui tulipalossa 1200-luvun eaa. lopulla tai 1100-luvun eaa. alkupuolella. Asutuksen koko on ollut noin 100 000 neliömetriä.
Pronssikaudella neoliittisen asutuksen paikkaa alettiin käyttää hautausmaana. Sieltä on löydetty kaksi suurta tholos-hautaa eli pyöröhautaa sekä 16 pienempää hautaa. Lisäksi varhaisemman asutuksen paikalle rakennettiin myös mykeneläisellä ajalla megaron.
Arkeologiset kohteet > Kaivaukset

Dimínin arkeologiset kaivaukset on suorittanut Ateenan arkeologinen seura. Ne alkoivat 1900-luvun alkupuolella Valérios Stáisin ja Chrístos Tsoúntasin johdolla. Ensimmäinen tholos-hauta löytyi jo vuonna 1886 ja toinen kukkulan huipulla oleva tholos vuonna 1901. Neoliittisen asutuksen kunnostus suoritettiin 1950-luvulla. Tutkimukset ja kunnostustyöt jatkuivat 1970-luvulla ja niitä on tehty viime aikoihin asti. Kaivaukset mykeneläisen asutuksen alueella alkoivat vuonna 1980 ja jatkuvat edelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dimíni Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dimínin arkeologinen kohde Wikimedia Commonsissa
Dimínin toisen tholos-haudan sisäänkäynti.
Dinoterbi

| Dinoterbi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(2-metyyli-2-propanyyli)-4,6-dinitrofenoli
CAS-numero:  1420-07-1
PubChem CID:  14994
SMILES:  CC(C)(C)C1=CC(=CC(=C1O)[N+](=O)[O-])[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H12N2O5
Moolimassa:  240,216 g/mol
Sulamispiste:  125,5-126,5 °C
Tiheys:  1,35 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Dinoterbi (C10H12N2O5) on dinitrofenolijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää rikkaruohomyrkkynä. Yhdisteen käyttö on kuitenkin kielletty useassa maassa sen myrkyllisyyden vuoksi. Esimerkiksi Euroopan unionin alueella dinoterbin käyttö kiellettiin vuonna 2006.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa dinoterbi on vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moneen orgaaniseen liuottimeen kuten etanoliin. etyyliasetaattiin, sykloheksaaniin ja dimetyyliformamidiin.
Dinoterbi on selektiivinen herbisidi ja sen vaikutusmekanismi perustuu oksidatiivisen fosforylaation häirintään. Yhdiste on monien muiden dinitrofenolien tavoin hyvin myrkyllinen myös nisäkkäille. Aineen aiheuttaman myrkytyksen oireita ovatn muun muassa huonovointisuus, ruumiinlämmön kohoaminen, hikoilu, rauhattomuus, jano ja nopean hengitys.
Valmistus ja käyttö

Dinoterbiä voidaan valmistaa nitraamalla 2-tert-butyylifenolia.
Dinoterbiä käytetään tai on käytetty rikkaruohomyrkkynä viljakasvien, herneiden ja papujen ja sinimailasen viljelillä. Se on dinosebiä selektiivisempi ja vähemmän altis ilmaston vaikutuksille, minkä vuoksi se sopii dinosebiä paremmin viljojen rikkakasvien torjuntaan. Yhdiste levitetään viljelmille emulsiona.
Dionysius (paavi)

| Dionysius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Terranova da Sibari
Kuollut: 26. joulukuuta 268 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  22. heinäkuuta 259
Paavius päättyi:  26. joulukuuta 268
Edeltäjä:  Pyhä Sixtus II
Seuraaja:  Pyhä Felix I
Pyhä Dionysius (k. 26. joulukuuta 268) oli paavina 22. heinäkuuta 259 – 26. joulukuuta 268. Hänen tarkkaa syntymäpaikkaansa ei tiedetä, mutta se saattoi olla Kreikka. Dionysius valittiin paaviksi keisari Valerianuksen vainojen loppukaudella.
Dionysiuksen tehtäväksi lankesi Rooman kirkon nostaminen takaisin jaloilleen sitä koetelleiden sisäisten ristiriitojen jälkeen. Dionysius lähetti suuria summia Kappadokian kirkoille, jotka olivat vaurioituneet pahoin goottien hyökkäyksissä.
Dionysius oli ensimmäinen paavi, joka ei kokenut marttyyrikuolemaa.
Dino-Riders

| Dinoratsastajat> Dino-Riders |
| --- | --- |

Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  23 min
Pääosissa:  Charles Adler Jack Angel Cam Clarke Townsend Coleman Joe Colligan Peter Cullen Ike Eisenmann Dan Gilvezan Chris Latta Noelle North Rob Paulsen Patrick Pinney Frank Welker (alkuperäiset äänet)
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Esitetty:  2. lokakuuta 1988 – joulukuu 1988
Jaksoja:  14
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Stephanie Graziano
Käsikirjoittaja(t):  Paul Kirchner
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Young Artist (1989)
Aiheesta muualla
IMDb 
Dino-Riders eli Dinoratsastajat (Dino-Riders) oli vuonna 1988 tuotettu yhdysvaltalainen piirrossarja. Sarjaa tehtiin yhteensä 14 jakson verran. Sarjan käsikirjoitti Paul Kirchner. Suomessa sarjan jaksot julkaistiin VHS-kasetteina suomeksi puhuttuina. Ääninäyttelijöinä olivat Esa Saario, Matti Ranin, Anitta Niemi, Pekka Juntunen, Kalle Juurela, Arto Koskelo ja Matti Olavi Ranin. Matti Ranin oli myös suomenkielisen version ohjaaja.
Sarjassa ovat vastakkain hyvät valorialaiset eli dinoratsastajat, joita johtaa Questar, ja pahat Rulonit, joita johtaa Krulos. Muita henkilöitä ovat muun muassa Yungstar, Serena ja Gunnar. Dinoratsastajilla on kyky puhua telepaattisesti kaulallaan roikkuvan esineen avulla. Tätä he käyttävät hyödykseen muun muassa puhuessaan dinosaurusten kanssa.
Sarjan alussa sanotaan tavallisesti "Tule mukaan seikkailemaan esihistorialliseen aikaan. Sinne sinut kiidättää Dinoratsastajat!"
Tarina

Sarja kertoo Valoria-planeetalla asuneesta kansasta, joka joutuu Rulon-kansan hyökkäyksen kohteeksi. Questar pakenee pienen joukon kanssa avaruudessa Krulonin joukkoja ja yrittävät saada aika-avaruuskristallinsa S.T.E.P.:in (sanoista Space-Time Energy Projector) toimimaan. Virta ei kuitenkaan aluksi riitä, mutta kun Rulonit ampuvat valorialaisten alukseen straktosäteen, kristalli saa lisää energiaa ja alkaa toimia. Valorialaiset siirtyvät kristallinsa avulla ajassa taaksepäin ja joutuvat esihistorialliselle Maapallolle, jossa elää dinosauruksia. Myös Rulonit joutuvat Maahan, ja niinpä heidän johtajansa Krulos haluaa kristallin itselleen päästäkseen takaisin valtakuntaansa. Sitä varten hän haluaa tuhota valorialaiset.
Rulonit pyydystävät dinosauruksia erilaisin ansoin ja asein ja asentavat sitten niiden päähän laitteen, jonka avulla dinosaurukset tottelevat heitä. Tämän jälkeen he laittavat dinosaurusten selkään laseraseita. Valorialaiset sen sijaan tulevat toimeen dinosaurusten kanssa ilman väkivaltaa telepaattisen puhekyvyn ansiosta, mutta myös heidän dinosauruksiinsa on asennettu aseita. Kruloksen joukot saavat kuitenkin etulyöntiaseman, kun he onnistuvat pyydystämään tyrannosaurus rexin.
Ensimmäisen jakson päätteeksi Questar toteaa: ”Emme ole enää valorialaisia. Olemme dinoratsastajia.”
Hahmot > Dinoratsastajat (valorialaiset)

Questar – Dinoratsastajien johtaja
Yungstar
Serena
Gunner
Turret
Mind-Zei – sokea mies, Serenan isoisä
Llahd
Icon
Tagg
Aero
Vector
Cub
Kommandot (Dinoratsastajat)
Astra: Kommandojen johtaja
Rock: Hyvä liikkumaan kivikoissa
Glyde: Hyvä liikkumaan ilmassa
Bomba: Pommiasiantuntija (pioneeri)
Kameelian: Luontoasiantuntija
Faze: Elektroniikka- ja ohjusasiantuntija
Hahmot > Rulonit

Krulos – Ruloneiden johtaja
Krok
Rasp
Vasarapää (Hammerhead)
Antor
Skate
Lokus
Islamin monimuotoisuus

| Islamin monimuotoisuus |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jaakko Hämeen-Anttila
Genre:  islamin tutkimus
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  256
ISBN:  951-662-749-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Islamin monimuotoisuus on Jaakko Hämeen-Anttilan vuonna 1999 Gaudeamuksen kustantamana ilmestynyt kirja islamista. Kirja esittelee islamin vähemmän tunnettuja muotoja, kuten 12-šiialaisuuden, ismailiitit, bahai-uskon ja Pohjois-Amerikan islamilaiset liikkeet.
Aiheesta muualla

Tommi Sarlin: Shiialaisuudesta monipuolisesti. Yliopisto-lehti 11/1999.
Dipteraali

Dipteraalitemppelin pohjakaava.
Dipteraali eli dipteros (m.kreik. δίπτερος, ’kaksisiipinen’) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelien tyyppi, jossa naosta eli ydinrakennusta ympäröi kauttaaltaan kaksi pylväsriviä.
Dipteraalitemppelien tyyppi oli peräisin Jooniasta, jossa sitä käytettiin muun muassa Samoksen Heraionin kahdessa arkaaisessa vaiheessa (niin kutsutut Rhoikoksen ja Polykrateen temppelit), Efesoksen arkaaisen ja klassisen kauden Artemiin temppelissä, Didyman Apollonin temppelissä sekä Sardeen Artemiin temppelissä, jotka kaikki edustivat joonialaista tyyliä. Ateenassa Olympoksen Zeuksen temppeli suunniteltiin alun perinkin dipteraalitemppeliksi, ja valmistui sellaiseksi paljon myöhemmin edustaen korinttilaista tyyliä.
Dipteraalitemppelin muunnelma on pseudodipteraali. Yksinkertaisen pylväikön omaava temppeli on puolestaan peripteraali.
Galandou Diouf

Galandou (Ngalandou) Diouf (14. syyskuuta 1875 Saint-Louis – 6. elokuuta 1941 Cannes tai Rufisque) oli senegalilainen poliitikko.
Dioufin isä oli kauppias ja äiti wolofpäällikön tytär. Dioufin suku oli liittoutunut ranskalaisen siirtomaavallan kanssa ja hänen isänsä sai surmansa Mamadu Laminen piirittäessä Bakelia vuonna 1885. Diouf kävi katolisen koulun, mutta piti itseään muslimina.
Diouf työskenteli postivirkailijana, opettajana, kirjanpitäjänä ja maanviljelijänä. Hänestä tuli kreolipoliitikko François Carpotin tärkein avustaja ja Senegalin neljän kaupunkikunnan afrikkalaisväestön puolestapuhuja. Diouf valittiin vuonna 1908 Rufisquen edustajana Ranskan Länsi-Afrikan suureen neuvostoon. Blaise Diagne pääsi hänen tuellaan Ranskan kansalliskokouksen edustajaksi vuonna 1914.
Diouf osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan, jossa hänet palkittiin kunnialegioonan jäsenyydellä. Hän käytti asemaansa hyväkseen ryhtyessään kilpailemaan Diagnen kanssa vuoden 1928 kansalliskokousvaaleissa. Diouf esiintyi afrikkalaisväestön edustajana, mutta hävisi vaalit laajasta kannatuksestaan huolimatta. 1930-luvun vaihteen lamavuosina Diouf liittoutui muridiveljeskuntaan kuuluneen Anta Mbackén kanssa. Viranomaiset ryhtyivät vainoamaan Dioufin kannattajia ja hän joutui myymään omaisuutensa selviytyäkseen vararikosta.
Blaise Diagnen kuoltua vuonna 1934 Diouf voitti ylimääräiset kansalliskokousvaalit, joissa hänen kilpailijanaan oli entinen liittolainen Lamine Guèye. Diouf uusi paikkansa vuonna 1936. Ranskan kansalliskokouksessa hän edusti puolueetonta vasemmistoa. Diouf hyökkäsi rohkeasti kolonialismia vastaan ja puolusti afrikkalaisten ja sotaveteraanien oikeuksia. Hän menetti vaikutusvaltansa kolmannen tasavallan kaaduttua, mutta oli sitä ennen raivannut tietä Lamine Guèyen toisen maailmansodan jälkeisille saavutuksille.
Diploprion

| Diploprion |
| --- | --- |
 Naamiosaippuakala (Diploprion bifasciatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Diploprionini
Suku::  Diploprion  Cuvier, 1828
Katso myös
   Diploprion Wikispeciesissä   Diploprion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Diploprion on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva indopasifiselta merialueelta ja Intian valtamereltä tavattava kalasuku, johon luetaan seuraavat kaksi lajia:
Diploprion bifasciatum Cuvier, 1828 – naamiosaippuakala
Diploprion drachi Roux-Estève, 1955 – keltaotsasaippuakala
Dionysíou Areopagítou

| Dionysíou Areopagítou Οδός Διονυσίου Αρεοπαγίτου |
| --- | --- |
 Dionysíou Areopagítou -katua.
Maa:  Kreikka
Kaupunki:  Ateena
Tieluokka:  katu
Pituus:  850 m
Alkupiste:  Vasilíssis Amalías
Päätepiste:  Apostólou Pávlou (850 m)
Dionysíou Areopagítou (kreik. Οδός Διονυσίου Αρεοπαγίτου, Odós Dionysíou Areopagítou, ”Dionysios Areopagitan katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se sijaitsee Akrópolin kaupunginosassa ja kulkee Akropolis-kukkulan eteläpuolitse.
Dionysíou Areopagítou -katu valmistui nykyiselle paikalleen vuonna 1955. Tätä ennen se kulki pohjoisempana lähempänä Akropolista. Katu on omistettu Dionysios Areopagitalle, joka oli Apostolien tekojen mukaan ensimmäinen kristityksi kääntynyt ateenalainen. Dionysíou Areopagítou -katu saa alkunsa Vasilíssis Amalías -valtakadulta Hadrianuksen kaaren läheltä ja muuttuu Akropoliin lounaispuolella Apostólou Pávlou -kaduksi. Katu oli aiemmin autoliikenteen käytössä ja hyvin vilkkaasti liikennöity. Se uusittiin ja muutettiin kokonaisuudessaan kävelykaduksi tekemällä siitä osa Akropoliin ympäristön arkeologista kävelyaluetta Ateenan olympialaisten alla vuosina 2000–2002.
Kadun varrella sijaitsevat Akropoliin etelärinteen arkeologinen alue, jolla sijaitsevat muun muassa Herodes Atticuksen odeion, Eumeneen stoa ja Dionysoksen teatteri, sekä Akropolis-museo. Katua rakennettaessa löydettiin niin kutsuttu Prokloksen talo. Sen rauniot ovat nykyään kadun alla, mutta rakennuksen ääriviivat on merkitty katuun.
Dionysíou Areopagítou -katua.
Dionysíou Areopagítou -kadun taloja.
Pyhän Sofian (Agía Sofía) kirkko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dionysíou Areopagítou Wikimedia Commonsissa
Ateenan merkittävimmät kadut ja tiet
| --- | --- |
Moottoritiet:   A1 (PATHE)  A6 (Attikí Odós) 
Valtakadut:   Alexándras  Andréa Syngroú  Athinón  Kifisías  Konstantinoupóleos  Mesogeíon  Vasiléos Konstantínou  Vasilíssis Amalías  Vasilíssis Ólgas  Vasilíssis Sofías  Vouliagménis 
Kadut:   Aiólou  Akadimías  Athinás  Dionysíou Areopagítou  Ermoú  Filellínon  Ierá Odós  Iródou Attikoú  Mitropóleos  Óthonos  Panepistimíou  Patisíon (28is Oktovríou)  Peiraiós (Panagí Tsaldári)  Sólonos  Stadíou  Tripódon  Vasiléos Georgíou A'  Voukourestíou
Isokalliotasku

| Isokalliotasku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kalliotaskut Emarginata
Laji::  schlegelii
Kaksiosainen nimi
 Emarginata schlegelii  (Wahlberg, 1855) 
Alalajit
 E. s. benguellensis  E. s. namaguensis  E. s. pollux  E. s. schlegelii 
Katso myös
   Isokalliotasku Wikispeciesissä   Isokalliotasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokalliotasku (Emarginata schlegelii) on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Afrikan eteläosista.
Koko ja ulkonäkö

Isokalliotasku voi kasvaa 15–18 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Isokalliotaskun väritys vaihtelee alalajeittain. Pohjoisemmassa elävät alalajit ovat päästään ja selästään vaalean harmahtavanruskeita, kun taas eteläisin alalaji E. s. pollux on tummemman harmaa. Siivet ovat tumman ruskeat tai harmaat. Linnun perä on valkoinen ja pitkähkö pyrstö on musta ja valkoreunainen. Lajin vatsa ja rinta ovat valkoiset tai vaaleanharmaat.
Levinneisyys ja elinympäristö

Isokalliotaskua tavataan Angolasta Etelä-Afrikkaan ulottuvalta alueelta. Lajin elinympäristöä ovat kuivat pensaikkoiset alueet ja puoliaavikot. Etelä-Afrikassa sitä tavataan karoolta. Isokalliotasku liikkuu useimmiten yksin tai pareittain ja sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat. Linnun pesimäkausi on elokuulta maaliskuulle. Se rakentaa kasvimateriaaleista kuppimaisen pesän pensaaseen ja naaras munii kahdesta neljään sinertävänvihreää punapilkullista munaa.
Isokäenrieska

| Isokäenrieska |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Liliales
Heimo::  Liljakasvit Liliaceae
Suku::  Käenrieskat Gagea
Laji::  lutea
Kaksiosainen nimi
 Gagea lutea  (L.) Ker-Gawl. 
Katso myös
   Isokäenrieska Wikispeciesissä   Isokäenrieska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isokäenrieska (Gagea lutea) on 15–25 senttimetriä korkeaksi kasvava, monivuotinen kasvi. Se kukkii huhti-toukokuussa pienin, 1,5–2,5 cm levein kukin. Kukat ovat tähtimäisiä ja niissä on kuusi kehälehteä, joiden selkäpuolella on vihreä juova. Verson tyvellä kasvava aluslehti on tasasoukka ja kouruinen, kasvin tukilehdet ovat karvalaitaisia. Isokäenrieskan hedelmät ovat pieniä kotia, jotka sisältävät runsaasti siemeniä. Siemenet sisältävät muurahaisia houkuttelevan rasvalisäkkeen (elaiosomin). Vaateliasta kasvia tavataan puolivarjossa kosteahkoilla lehtoalueilla ja puistonurmikoilla. Isokäenrieska muistuttaa harvinaista puistokäenrieskaa (Gagea pratensis).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Isokäenrieska (Gagea lutea)
Kasviatlas 2022: Isokäenrieskan (Gagea lutea) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isokäenrieska (Gagea lutea)
Luontoportti: Isokäenrieska (Gagea lutea)
Pohjolan kasvien pauloissa: Gagea lutea – isokäenrieska
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Gagea lutea (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Gagea lutea:  Wikidata: Q120042  Wikispecies: Gagea lutea  BioLib: 42034  BOLD: 430040  CoL: 6K88F  EoL: 1088723  EPPO: GGALU  EUNIS: 189025  FNA: 200027660  GBIF: 5300245  GRIN: 315315  iNaturalist: 126188  IPNI: 535577-1  NBN: NHMSYS0000458926  NCBI: 82209  Open Tree of Life: 616130  PalDat: Gagea_lutea  PfaF: Gagea lutea  PFI: 6776  Plant List: kew-307312  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:535577-1  Tropicos: 18400248  WFO: wfo-0000768544  Laji.fi: MX.40015 
Ornithogalum luteum:  Wikidata: Q21876003  CoL: 6SWHJ  GBIF: 2751948  GRIN: 315316  IPNI: 539318-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:539318-1  Tropicos: 18406441  WFO: wfo-0000713095
Isojalka

Taiteilijan näkemys isojalan ulkonäöstä
Isojalka (engl. Bigfoot) eli Sasquatch on tuntematonta lajia edustavaksi väitetty olento, joita väitetään asuvan Pohjois-Amerikassa. Isojalkaa kuvaillaan usein ihmistä pidemmäksi, noin 2,5-metriseksi apinamaiseksi olennoksi, jolla on pitkä turkki. Sen väitetään elävän erämaissa etenkin Kalliovuorten ja Isojenjärvien alueella.
Nimi isojalka tulee valtavista, ihmismäisistä jalanjäljistä, joita on toisinaan väitetty löytyneen. Lumimiehen ohella isojalka on yksi kryptozoologian tunnetuimmista hahmoista.
Väitettyjä havaintoja

Isojalkahavainnoista ehkä kuuluisin on niin kutsuttu Patterson-Gimlin filmi, jonka bigfoot-harrastaja Roger Patterson ja hänen ystävänsä Robert Gimlin kuvasivat lokakuussa 1967 Six Riversin kansallispuistossa, Luoteis-Kaliforniassa. Noin 50 sekunnin mittaisella videolla näkyy kahdella jalalla kulkeva, gorillaa muistuttava olento, joka kävelee kuvaajasta poispäin. Monien asiantuntijoiden mielestä videolla esiintyy todellisuudessa gorillapukuinen ihminen. Muutamat tutkijat pitävät kuitenkin videolla olevaa hahmoa aitona. He perustavat näkemyksenä siihen, että hahmo liikkuu ruuminrakenteeseensa ja kokoonsa nähden luontevasti, eivätkä usko puvussa olevan ihmisen kykenevän samanlaiseen liikkumiseen. Videolla uskotaan näkyvän myös hahmon lihakset, joiden näkymistä puvun alta ei pidetä teknisesti mahdollisena. Videoa aitona pitävät perustelevat aitoutta sillä, että heidän mukaansa videolla näkyvän hahmon kaltaista pukua ei ole pystytty tekemään edes nykytekniikalla, vaikka moni on tätä yrittänyt.
Isojalan väitettyjä jalanjälkiä on löydetty tuhansittain, joista suurimmat ovat olleet 60 cm pitkiä ja 20 cm leveitä, ja joitakin on voitu seurata kilometrikaupalla. Jalkapohjien kaarre, huokoset ja kulumat ovat saaneet jotkut tutkijat vakuuttumaan siitä, että jälkien polkija on ollut jokin ihmisapinaa muistuttava otus. Ensimmäiset jalanjäljet kuvaili kanadalais-englantilainen tutkimusmatkailija David Thompson vuonna 1811. Tutkijat ovat kiinnittäneet huomiota siihen, että tutkittujen jälkien koko ja muut niistä mitatut suureet ovat vaihdelleet. Tämän katsotaan viittaavan siihen, että kyseessä on ns. luonnollinen tilastollinen jakauma tai vaihteluväli, eikä esim. suunniteltu väärennösten sarja.
Albert Ostman raportoi vuonna 1924 joutuneensa makuupussistaan isojalkojen luolaan. Ostmanin mukaan urospuolinen isojalka oli pitänyt häntä vankinaan nelihenkisen perheensä luona, kunnes hän oli tarjonnut isojalalle nuuskaa ja paennut tämän alkaessa voida pahoin.
Havainnoista huomattava osa (yli 400) on ilmoitettu Pohjois-Amerikan länsiosasta Kalifornian, Oregonin, Washingtonin, ja Kanadan Brittiläisen Kolumbian alueilta.
Järjestöjä

Yhdysvalloissa on monia isojalkahavaintoja tutkivia järjestöjä. Vanhin ja suurin niistä on BFRO (Bigfoot Field Research Organization). Järjestön kotisivuilla on lukuisia raportteja väitetyistä havainnoista ympäri Pohjois-Amerikkaa.
Isojalan etsinnöistä on tehty TV-sarja  "Isojalan jäljillä".
Isojalka elokuvissa

Isojalka on suosittu hahmo populaarikulttuurissa. Isojalka esiintyy myös monissa elokuvissa, joita ovat esimerkiksi Abominable, Sasquatch Mountain, The Wild Man of the Navidad, The Legend of Grassman, ja Bigfoot ja Hendersonit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isojalka Wikimedia Commonsissa
Isojalkahavaintojen jakautuminen Pohjois-Amerikassa. Tummilla alueilla on tehty paljon ja vaaleilla alueilla vähän havaintoja.
Isonkyrön vaakuna

Isonkyrön vaakuna
Väinö Wallinin piirros Isonkyrön pitäjän sinetistä vuodelta 1896.
Isonkyrön kunnanvaakuna on saanut aiheensa Isonkyrön vanhan pitäjän sinetistä, joka esittää puunrunkoa vasten pystyynnoussutta karhua. Aihe toistuu vaakunassa ilman olennaisia muutoksia.
Vaakunan on suunnitellut Matti Visanti, ja se vahvistettiin käyttöön 7. heinäkuuta 1950. Vaakunan selitys on ”kultakilvessä pystyssä musta karhu, jonka varukset (kieli, hampaat, kynnet) ovat punaiset, pidellen kämmenissään vihreää kuusentyveä”.
Dimetoksietaani

| Dimetoksietaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2-dimetoksietaani
CAS-numero:  110-71-4
PubChem CID:  8071
SMILES:  COCCOC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H10O2
Moolimassa:  90,12 g/mol
Sulamispiste:  −58 °C
Kiehumispiste:  85 °C
Tiheys:  0,86 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu
    
Dimetoksietaani eli etyleeniglykolidimetyylieetteri (C4H10O2) on eetteri, jota käytetään erityisesti liuottimena. Aine muodostaa myös kelaatteja kationien kanssa.
Ominaisuudet

Huoneenlämmössä dimetoksietaani on neste, jolla on sille tyypillinen haju. Aine sekoittuu veteen muodostaen atseotrooppisen seoksen. Dimetoksietaani sekoittuu myös moniin muihinkin liuottimiin kuten tetrahydrofuraaniin, dietyylieetteriin ja bentseeniin. Alifaattisiin hiilivetyihin se sen sijaan liuokenee. Yhdiste reagoi voimakkaasti hapettimien kanssa ja voi muodostaa orgaanisia peroksideja.