stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pannonia inferior
Maantiede

Pannonia inferiorin provinssi sijaitsi Pannoniassa Tonava-joen (lat. Danuvius) etelä- ja länsipuolella nykyisten Unkarin, Serbian, Kroatian ja Bosnia-Hertsegovinan valtioiden alueilla. Sen itäpuolella sijaitsi Dacian provinssi, kaakoispuolella Moesia superiorin provinssi, eteläpuolella Dalmatian provinssi ja länsipuolella Pannonia superiorin (”Ylä-Pannonia”) provinssi. Provinssin hallinnollinen keskus oli Aquincum nykyisen Budapestin laitamilla.
Maantiede > Kaupunkeja

Pannonia inferiorin roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Aquincum (nyk. Buda)
Certissa (nyk. Đakovo)
Cibalae (nyk. Vinkovci)
Cuccium (nyk. Ilok)
Lussonium
Marsonia (nyk. Slavonski Brod)
Mursa (nyk. Osijek)
Sirmium (nyk. Sremska Mitrovica)
Sopianae (nyk. Pécs)
Kirjallisuutta

Mócsy, András: Pannonia and Upper Moesia: A History of the Middle Danube Provinces of the Roman Empire.  (Routledge Revivals. (Uusintapainos))  Routledge, 2014.  ISBN 9781317754244
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pannonia Wikimedia Commonsissa
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:   Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:   Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia 
Rooman provinssit Diocletianuksen uudistuksesta n. vuonna 293
Achaea
Aegyptus Herculia
Aegyptus Jovia
Aemilia et Liguria
Africa proconsularis
Alpes Cottiae
Alpes maritimae
Alpes Poeninae et Graiae
Apulia et Calabria
Aquitania prima
Aquitania secunda
Arabia
Armenia minor
Asia
Baetica
Belgica prima
Belgica secunda
Bithynia
Britannia prima
Britannia secunda
Campania
Cappadocia
Caria
Carthaginensis
Cilicia
Corsica
Creta
Cyprus
Dacia mediterranea
Dacia ripensis
Dalmatia
Dardania
Diospontus
Epirus nova
Epirus vetus
Europa
Flaminia et Picenum
Flavia Caesariensis
Galatia
Gallaecia
Germania prima
Germania secunda
Haemimontus
Hellespontus
Insulae
Insulae Baleares
Isauria
Libya inferior
Libya superior
Lucania et Bruttii
Lugdunensis prima
Lugdunensis secunda
Lusitania
Lycia et Pamphylia
Lydia
Macedonia
Mauretania Caesariensis
Mauretania Sitifensis
Mauretania Tingitana
Maxima Caesariensis
Mesopotamia
Moesia prima
Moesia secunda
Narbonensis prima
Narbonensis secunda
Noricum mediterraneum
Noricum ripense
Numidia Cirtensis
Numidia militiana
Novempopulana
Osroene
Pannonia prima
Pannonia secunda
Paphlagonia
Phrygia prima
Phrygia secunda
Pisidia
Pontus Polemoniacus
Praevalitana
Raetia prima
Raetia secunda
Rhodope
Samnium
Sardinia
Savia
Scythia
Sequania
Sicilia
Syria Coele
Syria Palaestina
Syria Phoenice
Tarraconensis
Thebais
Thessalia
Thracia
Tripolitania
Tuscia et Umbria
Valeria Byzacena
Valeria
Venetia et Histria
Viennensis
Pannonian jako noin vuosina 103–293: Pannonia inferior keltaisella, Pannonia superior vihreällä.
Merja Sjöman

Merja Sjöman (s. 26. heinäkuuta 1955) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti Turun Palloseuraa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1978 ja useita muita mitaleita. Sjöman pelasi vuosina 1973–1985 maajoukkueessa 41 ottelua, ja oli mukana Suomen ensimmäisessä naisten maaottelussa Ruotsia vastaan elokuussa 1973.
Sjöman valittiin ensimmäiseksi vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1976 ja uudestaan 1980.
Ralf Sjöberg

Maajoukkuepelaajia 1963: vasemmalla Ralf Sjöberg, taustalla Matti Mäkelä, Raimo Elo ja Esko Heltola.
Ralf Sjöberg (s. 18. tammikuuta 1936) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Sjöberg edusti urallaan Vasa IFK:a 1954–1960 ja 1967, Kalevan Pallo-Poikia 1961 sekä Tampereen Palloilijoita 1961–1966. Kaikkiaan hän pelasi yhdeksän kauden aikana 148 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 23 maalia.
Sjöberg pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1956–1963 kymmenen maaottelua.
Erik Sjöberg (jalkapalloilija)

Erik Ingmar "Peggen" Sjöberg (15. heinäkuuta 1928 Vaasa – 25. joulukuuta 1980 Vaasa) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Sjöberg edusti urallaan Vasa IFK:a 1946–1956. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1946 ja 1953. Kaikkiaan Sjöberg pelasi 11 kauden aikana 165 mestaruussarjan ottelua.
Sjöberg pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1955.
Siward

Siward on englantilainen miehen etunimi. Sen alkuperäinen muoto on ollut germaanista alkuperää oleva Siegward (Sigvard), joka merkitsee voiton vartijaa, kuten myös nimen skandinaavinen vastine Sigurd.
Tunnettuja Siwardeja

Siward (apotti) (k. 1048), Abingtonin apotti ja Pyhän Martin kirkon piispa.
Siward (jaarli) (k. 1055), anglo-skandinaavinen Northumbrian jaarli.
Siward (piispa) (k. 1075), Rochesterin piispa.
Siward Barn (k. 1087), englantilainen thegn ja soturi, yksi Vilhelm Valloittajan vastustajista.
Sister (yhtye)

Sister oli suomalainen yhtye, joka teki yhden albumin RCA-levymerkille.
Kokoonpano

Sister Jane (Jaana Rantanen), laulu
Johnny von Strassmuller (= Jouni Niemelä), kitara, laulu
Jay Umberto Neck (= Jari Loisa), laulu, basso
Willie Vibrator (= Vesa Onnelainen), rummut
Diskografia

7" 2 + 2 (Will Never Equal You) / What's In My Hands (1978)
7" No Attention / It's Time To Get Up (1978)
LP Casino (1979)
Aiheesta muualla

Sister-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Sivistyksen käsikirja

| Sivistyksen käsikirja: Kaikki, mikä tulee tietää> Bildung: Alles, was man wissen muss.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dietrich Schwanitz
Kieli:  saksa
Genre:  historia
Kustantaja:  Wilhelm Goldmann Verlag
Julkaistu:  1999
Ulkoasu:  sidottu
Suomennos
Suomentaja:  Riitta Virkkunen
Kustantaja:  Ajatus
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  613
ISBN:  951-20-6356-5

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sivistyksen käsikirja: Kaikki, mikä tulee tietää (saks. Bildung: Alles, was man wissen muss) on Dietrich Schwanitzin vuonna 1999 ilmestynyt kirja.
Aiheesta muualla

Sivistyksen peruspaketti vaikka EU-kampaajille HS.fi. 1.5.2003.
Laura-Kristiina Moilanen: Länsimaisen sivistyksen ylistys Agricola 2.9.2003.
Papelorikko

| Papelorikko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Suku::  Lehtirikot Saxifraga
Laji::  granulata
Kaksiosainen nimi
 Saxifraga granulata  L. 1753 
Katso myös
   Papelorikko Wikispeciesissä   Papelorikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Papelorikko (Saxifraga granulata) on lähinnä Euroopassa tavattava, kuivien paikkojen valkokukkainen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen papelorikko kasvaa 15–40 cm korkeaksi. Varsi on karvainen, pystysuora, ja siinä on muutamia varsilehtiä. Pääosa kasvin lehdistä on maanpinnan rajassa ruusukkeina. Alimmat lehdet ovat munuaismaisia, isonyhäisiä, paksuhkoja ja ainakin ruodit ovat karvaisia. Ylimmät lehdet ovat isohampaisia. Kukinto on harsu, 3–5-kukkainen huiskilo. Kaksineuvoiset kukat ovat valkeat ja tuoksuvat miedosti mantelilta. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, ja heteitä on 10 kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Papelorikko kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmä on kaksiosainen, monisiemeninen kota. Papelorikon varren tyvessä kasvaa vaaleanpunaisia, pallomaisia itusilmuja, joiden avulla kasvi talvehtii ja leviää suvuttomasti. Näitä itusilmuja on kutsuttu papeloiksi, mikä on antanut kasville sen suomenkielisen nimen. Myös lajin vanha nimi, mukularikko, viittaa itusilmuihin.
Levinneisyys

Papelorikkoa tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Unkariin, Länsi-Ukrainaan, Puolaan ja Baltiaan, pohjoisessa Fennoskandian keskiosiin ja etelässä Pohjois-Balkanille ja Etelä-Italiaan saakka. Lisäksi lajia tavataan Islannissa sekä Euroopan ulkopuolella Marokossa. Suomessa papelorikkoa tavataan nykyisin muinaistulokkaana erityisesti Ahvenanmaalla sekä Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Muualla Suomea se on uustulokas, jota on tavattu enimmäkseen Pohjanlahden satamakaupungeissa. Vuodesta 2010 papelorikko on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi. Lajin taantumisen syynä on avointen kasvupaikkojen umpeenkasvaminen.
Elinympäristö

Papelorikko kasvaa kuivahkoilla ja ohutmultaisilla kalliorinteillä, keto- ja lehtoniityillä ja laidunniityillä.. Lajia tavataan Suomessa myös vanhoista satamapaikoissa, jonne laji on kulkeutunut purjelaivojen painolastimaan mukana.
Käyttö

Papelorikkoa on aikoinaan käytetty lääkekasvina. Signatuuriopin mukaisesti mukulamaisten itusilmujen uskottiin auttavat sappikivivaivoihin.
Kuvia

Papelorikon kukinto.
Papelorikkokasvusto.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Saxifraga granulata - papelorikko
Kasviatlas 2016: Papelorikon (Saxifraga granulata) levinneisyys Suomessa
Suomen Lajitietokeskus: Papelorikko (Saxifraga granulata)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133867  Wikispecies: Saxifraga granulata  APDB: 153516  BioLib: 39466  BOLD: 291986  CoL: 79QSR  EoL: 5594686  EPPO: SXFGL  EUNIS: 181381  GBIF: 7887000  GRIN: 423525  iNaturalist: 124135  IPNI: 793749-1  ISC: 116925  NBN: NBNSYS0000003499  NCBI: 83409  Observation.org: 2734  Open Tree of Life: 509181  PalDat: Saxifraga_granulata  Plant List: kew-2585145  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:793749-1  Tropicos: 29100077  WFO: wfo-0000494893  Laji.fi: MX.38728
Tore Sjöstrand

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tore Sjöstrand |  Tore Sjöstrand |  Tore Sjöstrand |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 3 000 m esteet |  |
Tore Sjöstrand (31. heinäkuuta 1921 – 26. tammikuuta 2011) oli ruotsalainen estejuoksija.
Lontoon olympialaisissa vuonna 1948 Sjöstrand voitti kultamitalin Ruotsin saavuttaessa estejuoksussa kolmoisvoiton. Sjöstrandin voittoaika oli 9.04,6. Samana vuonna Sjöstrand juoksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa toisena maailmassa alle yhdeksän minuutin tuloksen ajallaan 8.59,8. Ensimmäisenä yhdeksän minuuttia oli alittanut vuonna 1944 hänen maanmiehensä Erik Elmsäter, jonka Sjöstrand jätti olympiafinaalissa hopealle.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Sjöstrand sai pronssia vuonna 1946 ja oli vuonna 1950 kahdeksas.
Pyhä Sixtus I

| Pyhä Sixtus I |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 42 Rooma
Kuollut: 127 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  117
Paavius päättyi:  127
Edeltäjä:  Aleksanteri I
Seuraaja:  Pyhä Telesforus
Pyhä Sixtus I (joskus myös Xistus I) (n. 42–127) oli 7. paavi. Hänen paaviutensa ajankohdasta ei ole tarkkaa tietoa, mutta useimmiten hänen paaviuskaudekseen on päätelty vuodet 117–127. Hänen muistopäivänsä on 3. huhtikuuta.
Sitä mitä rakastan

| Sitä mitä rakastan Maarit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1998
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Sami Hurmerinta
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 49.02
 Levy-yhtiö: Dig It
Listasijoitukset
  Suomi: 28. (helmikuu 1998)
Maaritin muut julkaisut
| Sydäntäsi lainaisin 1995 | Sitä mitä rakastan 1998 | Stoalive 1999 |
Sitä mitä rakastan on suomalaisen laulaja Maarit Hurmerinnan 12. studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Sami Hurmerinta, ellei toisin mainittu.
Ei tule hyvin kylmää – 3.27 (säv. Sami Hurmerinta, san. Heikki Salo)
Sitä mitä rakastan – 3.29 (säv. ja san. Maarit Hurmerinta)
Toinen maa – 4.22 (säv. S. Hurmerinta, san. M. Hurmerinta)
Kaipuun ketju – 2.57 (säv. ja san. M. Hurmerinta)
Koira tahtoo taivaaseen – 4.14 (säv. M. Hurmerinta, S. Hurmerinta, san. Salo)
Pullopostibolero – 4.47 (säv. S. Hurmerinta, M. Hurmerinta, san. M. Hurmerinta)
Neito ja ylioppilas – 3.53 (säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
Sana vaan – 3.43 (säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
Tuut mun uneen – 4.17 (säv. M. Hurmerinta, san. Mikko Kuustonen, sov. M. Hurmerinta)
Suojatiellä suudellaan – 3.42 (säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
Ei tule hyvin kylmää – 3.13 (akustinen versio, säv. S. Hurmerinta, san. Salo)
Joki-Juuso – 3.09 (säv. M. Hurmerinta, san. Edu Kettunen)
Tuuli puhuu arvoituksin – 3.49 (säv. M. Hurmerinta, san. Kaija Pispa)
Aiheesta muualla

Sitä mitä rakastan discogs.com -sivustolla
| n k Maarit Hurmerinta |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Maarit  Viis’ pientä  Siivet saan  Nykyajan lapsi  Elämän maku  Nukun radio päällä  Tuuli ja taivas  Tuskan tanssi  Jotain on mulla mielessäni  Jos tahdot tietää  Sydäntäsi lainaisin  Sitä mitä rakastan  Metsäntyttö  Good Days, Bad Days  Nälkää ja rakkautta  Kun yö saapuu  Miten elämästä kertoisin  Sumuinen puutarha 
Livealbumit:  Stoalive 
Kokoelmat:  kaksi alkuperäistä: Siivet saan / Nykyajan lapsi  20 suosikkia – Laakson lilja  Laakson liljasta metsän tyttöön  30 suosikkia – Maarit 
Singlet:  ”Aamun tulo” / ”Nyt olen tullut mä maailmaan”  ”Niin se käy” / ”Ampukaa pianisti”  ”Life is a Jigsaw” / ”Song for a Dove” Irina Milan  ”Laakson lilja / ”Anna tukan valuu vaan”  ”Herää eiliseen” / ”Herää eiliseen” Pepe Willberg  ”Hän lähtee pois” / ”Puhelu seis”  ”Hyvää matkaa” (Janus) / ”Huono juttu”  ”Jäätelökesä” / ”Yhteen kuulutaan”  ”Siivet saan” / ”Ei vaadi paljon, vain kaiken”  ”Pieni niin oon” / ”Helmet kyynelten”  ”Call Me Up” / ”When Love Returns”  ”All Night” / ”Into My Life”  ”Hymypoika” / ”Maailmaan”  ”Apilankukka” / ”Kesäyö”  ”Hämärät kaupungit” / ”Elämän merellä”  ”Kuuma kissa” / ”Jokaisen hetken tuhlaan”  ”Nukun radio päällä”  ”Sydämeni tyhjää lyö” / ”Tuuli ja taivas”  ”Yön oudot linnut” / ”Aloin unohtaa”  ”Kastuneet kengät” / ”Vain öisin”  ”Tuskan tanssi” / ”Ilta lähiössä”  ”Ruusun varjossa” / ”Omia aikojaan”  ”Juokse kadoksiin” / ”Jotain on mulla mielessäni”  ”Minne vei tiet maailman” / ”Hei kuu” / ”Sirokko”  ”Jos tahdot tietää” / ”Tulitikku” / ”Sillan teen”  ”Rakkaus on ON” / ”Avaruuden autius”  ”Sydäntäsi lainaisin” / ”Runoilija”  ”Ei tule hyvin kylmää”  ”Neito ja ylioppilas”  ”Uinuu saan”  ”Taivaanmaalaaja”  ”Jäätelökesä” / ”Hymypoika” / ”Jos tahdot tietää” / ”Neito ja ylioppilas” / ”Mitä mietit illoin?”  ”Jäänmurtaja”  ”Tähtikirkas yö”  ”Kello käy” / ”Soulveljeni”  ”Mikset sä tuu!”  ”Räntäsade”  ”Joidenkin kaa” 
Muuta:  diskografia  luettelo kappaleista
Denis Papin

Denis Papin. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva vuodelta 1689.
Denis Papin (22. elokuuta 1647 – noin 1712) oli ranskalainen fyysikko, matemaatikko ja keksijä, joka tunnetaan parhaiten varhaisena höyrykoneen ja painekattilan kehittäjänä.
Elämä Ranskassa

Papin syntyi Chitenayssa (Loir-et-Cherissa, Keski-Ranskassa) ja kävi siellä jesuiittakoulun. Vuonna 1661 hän meni yliopistoon Angers’ssa ja valmistui 1669 lääketieteen osastolta. Vuonna 1673 hän kiinnostui tyhjiön käyttämisestä voiman tuottamiseen tehtyään työtä Christiaan Huygensin ja Gottfried Leibnizin kanssa Pariisissa.
Ensimmäinen vierailu Lontoossa

Papin vieraili ensi kerran Lontoossa vuonna 1675, teki työtä Robert Boylen kanssa vuodesta 1676 vuoteen 1679 ja julkaisi luettelon töistään Continuation of New Experiments -julkaisussa (1680). Englannissa Papin keksi varoventtiilillä varustetun painekattilan. Hän lähestyi 1679 aluksi Royal Societyä keksinnöllä. Papin pysyi pääosin Lontoossa vuoteen 1687, jolloin hän otti vastaan akateemisen viran Saksassa.
Saksa

Hugenottina Papin huomasi joutuvansa Ludvig XIV:n protestantteja kohtaan suunnattujen rajoitusten kohteeksi Nantesin ediktin kumoamisen vuoksi vuonna 1685. Saksassa Papin saattoi elää muiden maanpaossa olevien hugenottien kanssa.
Vuonna 1689 Papin ehdotti, että painepumppu tai palje pystyisi pitämään painetta ja raikasta ilmaa yllä sukelluskellossa. Insinööri John Smeaton hyödynsi ideaa vuonna 1789. Papin rakensi ensimmäisenä mallin mäntää hyödyntävästä höyrykoneesta Marburgissa vuonna 1690 huomattuaan painekattilassaan olevan mekaanisen voiman. Hän jatkoi työtään höyrykoneiden kanssa seuraavat 15 vuotta. Vuonna 1695 hän siirtyi Marburgista Kasseliin. Vuonna 1705 hän kehitti yhdessä Gottfried Leibnizin kanssa uuden höyrykoneen, jossa hyödynnettiin Thomas Saveryn keksintöä, mutta jossa hyödynnettiin enemmän höyrynpainetta kuin ilmanpainetta. Yksityiskohdat keksinnöstä julkaistiin 1707. Kasselissa Papin rakensi 1704 aluksen, jossa meloja käytettiin hänen höyrykoneellaan. Tämä tekee hänestä ensimmäisen höyrylaivan kehittäjän.
Paluu Lontooseen

Papin palasi Lontooseen vuonna 1707 ja jätti vaimonsa Saksaan. Royal Society julkaisi useita hänen papereitaan vuosien 1707 ja 1712 välillä kertomatta siitä hänelle tai maksamatta korvauksia, mitä Papin katkerasti moitti. Papinin ideat sisälsivät kuvauksen hänen vuoden 1690 ilmanpaineella toimivasta höyrykoneesta, jonka toteutti ja otti käyttöön Thomas Newcomen vuonna 1712, joka todennäköisesti oli myös Papinin kuolinvuosi. Viimeinen todiste Papinista on kirje vuodelta 1712, jolloin hän oli varaton ja arvellaan, että hän kuoli silloin ja haudattiin tuntemattomaan paikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Denis Papin Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Denis Papinin höyrykeitin (1679).
Papinin keittoastia 1700-luvun lopulta.
Ensimmäinen mäntähöyrykone 1690
Robert Boyle ja Denis Papin tutkivat Papinin painekattilaa
Papinin toinen höyrykone 1707
Papinin höyrykäyttöinen vedennostolaite vuodelta 1707, rekonstruktio, Nouvelle manière d'élever l'eau par la force du feu. Musée des Arts et Métiers
Paperikoivu

| Paperikoivu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  papyrifera
Kaksiosainen nimi
 Betula papyrifera  Marsh.  
Synonyymit
 Betula cordifolia Regel  Betula neoalaskana Sarg.  Betula neoalaskana var. kenaica (W.H.Evans) Boivin  Betula alaskana Sarg.  Betula papyrifera var. humilis (Reg.) Fern. & Raup 

Katso myös
   Paperikoivu Wikispeciesissä   Paperikoivu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Paperikoivu (Betula papyrifera) on Pohjois-Amerikan pohjoisosista kotoisin oleva monimuotoinen, kesävihanta puu, joka kuuluu koivujen sukuun ja koivukasvien heimoon. Se on saanut nimensä ohuesta, paperimaisesta tuohestaan, jota intiaanit käyttivät kanoottien, wigwamien ja erilaisten käyttöesineiden valmistuksessa. Ulkomaisessa kirjallisuudessa puuhun viitataankin usein nimellä ”kanoottikoivu” ja joskus nimellä ”amerikankoivu”. Paperikoivu on valittu Saskatchewanin provinssipuuksi ja New Hampshiren osavaltiopuuksi.
Ulkonäkö ja koko

Paperikoivu on nopeakasvuinen, mutta lyhytikäinen puu, joka alkaa tuottaa siementä 15 vuoden iässä ja elää harvoin yli 140 vuoden ikäiseksi. Yleensä se kasvaa 21–24 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 25–30 senttimetriä paksuksi, mutta jää Alaskan korkeudella tätä pienemmäksi. Suurimpien luonnosta löydettyjen yksilöiden rungon läpimitta on ollut 75 senttimetriä.
Paperikoivulla on lähelle maanpintaa levittäytyvä juuristo, yleensä yksihaarainen runko sekä pitkät ja vahvat, yläviistot haarat, jotka voivat olla myös riippuvat. Metsässä sille kasvaa ohut päärunko ja kapea, pyöreä latvus, mutta avoimella paikalla latvuksesta tulee leveä ja haarat alkavat läheltä puun tyveä. Runkoa peittävä kaarna on nuorilla puilla punaruskeaa ja sileää ja vanhemmilla puilla paperinohutta ja kerman- tai punertavanvalkoista. Kaarnan uloin osa eli tuohi irtoaa puusta isoina paperimaisina liuskoina ja sisältää paljon öljyä, minkä ansiosta se on vedenpitävää.
Kuluvan kesän kasvainranka on karvainen ja nystyinen, ja talvisilmut ovat heikosti tahmeita tai kuivia. Kierteisesti olevissa lehdissä on karvainen lehtiruoti ja pienet korvakkeet, jotka karisevat lehtien puhjetessa. Lehtilapa on 3–10 senttimetriä pitkä, puikea tai soikea, lyhytsuippuinen ja suippo- tai herttatyvinen. Lehtilaita on sahahampainen tai toissahainen ja alapinta suonia myöten tai suonihangoista karvainen.
Paperikoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii huhtikuussa levinneisyysalueensa eteläosissa ja touko–kesäkuussa Alaskassa. Sen kukinto on kolmiliuskaisten suomujen peittämä norkko, jossa on vain joko hede- tai emikukkia. Hedekukissa on vähäinen kehä ja ne muodostavat pitkiä ja riippuvia norkkoja. Emikukat ovat puolestaan kehättömiä ja muodostavat lyhyitä ja pystyjä norkkoja. Hedelmä on 1,5 millimetrin pituinen, karvainen ja litteä pähkylä, jossa on pähkylän levyiset tai leveämmät siipipalteet. Pähkylät kypsyvät elo–syyskuussa ja tuuli levittää ne syys–marraskuussa koivun ympäristöön.
Levinneisyys

Paperikoivu on kotoisin laajalta alueelta Pohjois-Amerikan pohjoisosista. Sen luontaisen levinneisyysalueen pohjoisraja kulkee puurajaa myötäillen Newfoundlandista ja Labradorista Luoteis-Alaskaan. Etelämpänä levinneisyysalue ulottuu Uudesta Englannissa Isojenjärvien ympäristöön ja edelleen Montanaan ja Washingtoniin. Yksittäisiä esiintymiä on lisäksi Montanan ja Pohjois-Dakotan Suurilla tasangoilla, Black Hillsissä, Appalakeilla Pohjois-Carolinaan asti sekä Coloradon Front Rangella. Paperikoivua viljellään myös Havaijilla.
Elinympäristö

Paperikoivu on tyypillinen pioneeripuu, joka valtaa nopeasti metsäpalojen tuhoamia alueita, hakkuualueita ja hylättyjä peltoja. Se menestyy tuoreissa ja kosteissa, keskiravinteisissa metsissä sekä kalliokoilla 300–900 metrin korkeudessa. Yleensä se kasvaa sekapuuna havumetsissä, mutta muodostaa joskus myös puhtaita metsiköitä. Siitä tunnetaan seuraavat kuusi maantieteellistä muunnosta:
var. papyrifera
var. cummutata (Regel) Fern.
var. cordifolia (Regel) Fern.
var. kenaica (W.H.Evans) Henry
var. neoalaskana (Sarg.) Raup
var. subcordata (Rydb.) Sarg.
Käyttö

Paperikoivua käytetään Pohjois-Amerikassa saha- ja paperiteollisuuden raaka-aineena. Sen luja, joustava ja tiheäsyinen puuaines soveltuu hyvin työstettäväksi sekä lakka- ja petsikäsiteltäväksi. Siitä tehdään puuviilua, vaneria, huonekaluja, kaapistoja ja erikoistuotteita, kuten pyykkipoikia, lankarullia sekä jäätelö- ja hammastikkuja. Sitä käytetään myös selluloosan, paperin ja polttoaineiden valmistuksessa sekä polttopuuna.
Teollisen käytön lisäksi paperikoivu on suosittu koristekasvi, ja sen mahlasta on perinteisesti valmistettu siirappia, viiniä, olutta ja erilaisia lääkejuomia. Sitä käyttävät ravintonaan myös villieläimet, esimerkiksi hirvi, valkohäntäpeura, lumikenkäjänis, puupiikkisiat, majavat sekä monet linnut ja pienet nisäkkäät.
Paperikoivu oli tärkeä raaka-aine Pohjois-Amerikan intiaaneille. Sen tuohesta valmistettiin erilaisia käyttöesineitä, kuten koreja, säilytysastioita, alustoja, vauvan kantoreppuja, torvia, soihtuja, taloustarvikkeita ja kanootteja. Sen puusta tehtiin puolestaan keihäitä, jousia, nuolia, lumikenkiä ja kelkkoja. Lisäksi intiaanit käyttivät paperikoivua rohtokasvina hoitamaan ummetusta ja ripulia, kuivattamaan kohdun limakalvoja, helpottamaan vatsakipuja ja vahvistamaan terveyttä.