stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tomás de Iriarte

| Tomás de Iriarte |
| --- | --- |
 Tomás de Iriarte
Henkilötiedot
Syntynyt: 1750 Teneriffa, Espanja
Kuollut: 1791 (40–41 vuotta)
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: espanja
Pääteokset:  La musica Fabulas literarias
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tomás de Iriarte y Oropesa (1750 Teneriffa, Espanja – 1791) oli espanjalainen runoilija. Hän muutti 1764 Teneriffan saarelta Madridiin, jossa hän opiskeli kieliä, kirjallisuutta ja musiikkia. Hänen merkityksensä ja maineensa kirjailijana perustuu 1780–1782 ilmestyneisiin teoksiin La musica (didaktinen runoelma) ja Fabulas literarias, jotka olivat ensimmäiset espanjankieliset klassiset faabelit. Fabulas literarias käsittelevät kirjallisia kysymyksiä moraaliselta kannalta eläinsadun muodossa. Obras ilmestyi 1787, täydellisempi laitos 1805.
Iriarten setä oli Juan de Iriarte.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomás de Iriarte Wikimedia Commonsissa
Nenad Bjelica

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Nenad Bjelica Wolfsberger AC:n valmentajana vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. elokuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Osijek, Kroatia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 181 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1993 |  NK Osijek | 28 | (7) |
| 1993–1996 |  Albacete | 79 | (19) |
| 1996–1998 |  Real Betis | 30 | (2) |
| 1998–1999 |  UD Las Palmas | 24 | (3) |
| 1999–2001 |  NK Osijek | 30 | (16) |
| 2001–2004 |  FC Kaiserslautern | 65 | (5) |
| 2004–2006 |  Admira Wacker | 52 | (12) |
| 2006–2008 |  FC Kärnten | 58 | (17) |
Maajoukkue
| 2001–2004 |  Kroatia | 9 | (0) |
Valmennusura
2007–2009:  FC Kärnten
2009–2010:  FC Lustenau 07
2010–2013:  WAC St.Andrä
2013–2014:  Austria Wien
2014–2015:  Spezia
2016–2018:  Lech Poznań
2018–2020:  Dinamo Zagreb
2020–2022:  NK Osijek
2023:  Trabzonspor
2023–2024:  Union Berlin
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nenad Bjelica (s. 20. elokuuta 1971) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Bjelica aloitti pelaajauransa NK Osijekissa, josta siirtyi Espanjaan Albacete Balompiéen. Bjelicalla oli vaikeuksia murtautua pelaavaan kokoonpanoon kahdella ensimmäisellä kaudellaan. Benito Floron tultua seuran peräsimeen, Bjelican peliaika lisääntyi ja kahdella seuraavalla La Liga -kaudella vastuuta tuli avauskokoonpanossa. Kauden 1995–1996 päätteeksi Albacete putosi liigasta ja Bjelica siirtyi Real Betisiin. Vastuu jäi kuitenkin vähäiseksi sekä Betisissä että myöhemmin UD Las Palmasissa ja Bjelica palasi kaudeksi 1999–2000 Osijekiin. Hän edusti urallaan vielä 1. FC Kaiserslauternia, FC Admira Wacker Mödlingiä ja FC Kärnteniä, kunnes lopetti uransa vuonna 2008.
Maajoukkuetasolla Bjelica edusti Kroatiaa yhdeksässä ottelussa. Hän oli mukana EM-kisoissa 2004 ja pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Ura valmentajana

Syyskuussa 2007 Bjelica aloitti valmennusuransa FC Kärntenin pelaajavalmentajana. Hän lopetti pelaajauransa kesällä 2008 ja jatkoi Kärntenin peräsimessä. Hän valmensi Itävallassa myös Lustenauta ja WAC:ia.
Kesällä 2013 Bjelicasta tuli FK Austria Wienin päävalmentaja. Bjelican johdolla Austria Wien selvitti tiensä Mestarien liigan lohkovaiheeseen. Heikompi menestys Itävallan Bundesliigasa johti Bjelican potkuihin helmikuussa 2014.
Kesällä 2014 Bjelica jatkoi valmennusuraansa Spezia Calcion peräsimessä. Debyyttikaudellaan Bjelica luotsasi Spezian Serie B:ssä viidenneksi, mutta putosi jo nousukarsinnoissa heti ensimmäisellä kierroksella. Bjelica sai potkut marraskuussa 2015, kun Spezia oli vajonnut Serie B:ssä sijalle 15.
Elokuun lopussa 2016 Bjelicasta tuli puolalaisen KKS Lech Poznańin päävalmentaja. Bjelica luotsasi Lechin debyyttikaudellaan Puolan cupin loppuotteluun, jossa se kärsi kolmannen perättäisen tappion. Toukokuussa 2018 Lech vapautti Bjelican tehtävästään joukkueen ollessa liigassa kolmantena. Muutama päivä potkujensa jälkeen Bjelicasta tuli Dinamo Zagrebin päävalmentaja. Dinamo oli voittanut Kroatian mestaruuden muutama päivä ennen Bjelican tuloa päävalmentajaksi. Tuore päävalmentaja luotsasi Dinamon Kroatian cupin mestariksi, kun joukkue voitti loppuottelussa HNK Hajduk Splitin.
Kaudella 2019/20 koronapandemia katkaisi Kroatian pääsarjakauden maaliskuussa 2020. Seura pyrki keväällä leikkaamaan menojaan, mutta edustusjoukkue ja päävalmentaja Bjelica eivät suostuneet seurajohdon palkanleikkauksiin. Seurajohto päätyi erottamaan Bjelican valmennustiimin ratkaisuna tilanteeseen. Seuran kannattajat antoivat tukensa Bjelicalle. Lopulta myös Bjelican sopimus purettiin huhtikuussa 2020 liigan ollessa edlleen keskeytettynä.
Syyskuussa 2020 Bjelicasta tuli kautensa heikosti aloittaneen NK Osijekin päävalmentaja. Bjelican alaisuudessa Osijek pelasi vahvan kauden ja sijoittui lopulta liigassa toiseksi. Kaudella 2021/22 sijoitus heikkeni pykälällä ja Osijek oli kolmas. Bjelican ja seurajohdon välit tulehtuivat kauden aikana. Kun kausi 2022/23 alkoi odotuksia kehnommin, sai Bjelica elokuun lopussa 2022 potkut seurasta.
Huhtikuussa 2023 Bjelican ura jatkui Turkin Superliigassa Trabzonsporin päävalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut jo lokakuun puolivälissä, kun joukkue oli voittanut vain neljä kauden kahdeksasta ensimmäisestä ottelustaan.
Marraskuun lopussa 2023 Bjelicasta tuli Saksan Bundesliigan viimeiseksi juuttuneen Union Berlinin päävalmentaja. Bjelica onnistui nostamaan Unionin pois putoamisviivan alapuolelta, mutta tulokset olivat silti heikkoja. Toukokuun alussa 2024 seura erotti Bjelican.
Meriitit > Pelaajana

Kroatian cup: 1999
Kroatian vuoden paras jalkapalloilija: 2000
Meriitit > Valmentajana

Kroatian mestaruus: 2019
Kroatian supercup: 2019
Kroatian cup: 2018
Itävallan 1. divisioona: 2012
Uinti kesäolympialaisissa 1952 – miesten 1 500 metrin vapaauinti

| Uinti  Kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
| 400 m | miehet |   | naiset |  |
| 1500 m | miehet |  |  |  |
Selkäuinti
| 100 m | miehet |   | naiset |  |
Rintauinti
| 200 m | miehet |   | naiset |  |
Vapaauintiviesti
| 4 x 100 m |  |   | naiset |  |
| 4 x 200 m | miehet |   |  |  |
Miesten 1 500 metrin vapaauintiin Helsingin olympiakisoissa osallistui 37 uimaria 22 eri maasta. Kilpailu suoritettiin lyhemmistä matkoista poiketen kahdessa vaiheessa. Välieriä ei ollut, vaan alkukilpailun kahdeksan nopeinta selvisi suoraan loppukilpailuun. Kilpailu käytiin 31. heinäkuuta  -2. elokuuta Helsingin uimastadionilla.
Lopputulokset

| # | Kilpailija | Alku- erä | Aika | Sijoitus erässä | kokonais sijoitus | Loppukilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ford Konno | V | 18.53,7 | 1 | 2 | 18.30,3 |

| 2 |  Shiro Hashizume | I | 18.34,0 | 1 | 1 | 18.41,4 |
| 3 |  Tetsuo Okamoto | III | 19.05,6 | 1 | 4 | 18.51,3 |
| 4 |  James McLane | II | 19.09,3 | 1 | 7 | 18.51,5 |
| 5 |  Joseph Bernardo | V | 19.06,5 | 2 | 5 | 18.59,1 |
| 6 |  Yasuo Kitamura | VI | 19.10,3 | 3 | 8 | 19.00,4 |
| 7 |  Peter Duncan | VI | 19.03,5 | 1 | 3 | 19.12,1 |
| 8 |  John Marshall | VI | 19.09,2 | 2 | 6 | 19.53,4 |

| 9 |  Jean Boiteux | IV | 19.12,3 | 1 | 9 |  |
| 10 |  Gotfryd Gremlowski | I | 19.17,5 | 2 | 10 |  |
| 11 |  Heinz-Günther Lehmann | II | 19.17,9 | 2 | 11 |  |
| 12 |  Tonatiuh Gutiérrez Olguin | I | 19.18,9 | 3 | 12 |  |
| 13 |  William Woolsey | IV | 19.24,6 | 2 | 13 |  |
| 14 |  György Csordás | III | 19.26,2 | 2 | 14 |  |
| 15 |  Sylvio Kelly Dod Santos | I | 19.26,8 | 4 | 15 |  |
| 16 |  Yukiyoshi Aoki | III | 19.27,0 | 3 | 16 |  |
| 17 |  Graham Johnston | I | 19.27,1 | 5 | 17 |  |
| 18 |  Dennis Ford | V | 19.27,6 | 3 | 18 |  |
| 19 |  César Borja Pineda | IV | 19.43,3 | 3 | 19 |  |
| 20 |  Enrique Granados Aumacellas | VI | 19.45,9 | 4 | 20 |  |
| 21 |  Robert Sreenan | IV | 19.52,2 | 4 | 21 |  |
| 22 |  Efrén Fierro Manly | II | 19.55,8 | 3 | 22 |  |
| 23 |  Gerald McNamee | I | 20.02,5 | 6 | 23 |  |
| 24 |  David Agnew | II | 20.03,8 | 4 | 24 |  |
| 25 |  Vladimir Lavrinenko | IV | 20.07,8 | 5 | 25 |  |
| 26 |  Allen Gilchirst | V | 20.08,3 | 4 | 26 |  |
| 27 |  Endel Press | III | 20.11,7 | 4 | 27 |  |
| 28 |  Cheung Kin | IV | 20.50,2 | 6 | 28 |  |
| 29 |  Sambiano Basanung | I | 20.58,6 | 7 | 29 |  |
| 30 |  Geoffrey Marks | VI | 20.59,4 | 5 | 30 |  |
| 31 |  Robert Cook | VI | 20.59,6 | 6 | 31 |  |
| 32 |  Eduardo Priggione | IV | 21.11,9 | 7 | 32 |  |
| 33 |  Roar Woldum | VI | 21.19,5 | 7 | 33 |  |
| 34 |  Walter Schneider | II | 21.36,2 | 5 | 34 |  |
| 35 |  Walter Bardgett | III | 21.42,4 | 5 | 35 |  |
| 36 |  Francisco Monteiro | III | 22.26,7 | 6 | 36 |  |
| 37 |  Muhammad Ramzan | II | 23.44,3 | 6 | 37 |  |
Tooran määräyksiä

Tooran määräyksiä (4QMMT) on Kuolleenmeren kääröihin kuuluva teksti. Sen nimi on peräisin tekstin loppupuolella esiintyvästä ilmaisusta מִקְצַת מַעֲשֵי הַתּוֹרָהֵ (miqṣat maˁaśe ha-Torah), suomeksi "joitakin Tooran määräyksiä". Teksti käsittelee halakistisia säädöksiä.  Sen synty ajoitetaan noin vuoteen 150 eaa.
Katkelmia tekstistä on säilynyt kuudessa Qumranin luolasta 4 löytyneessä käsikirjoituksessa, joita merkitään tunnuksilla 4Q394-399. Vanhin säilyneistä käsikirjoituksista ajoitetaan noin vuoteen 75 eaa. ja nuorin vuoteen 50 jaa.
Teksti on ollut alun perin todennäköisesti neliosainen. Oletettu ensimmäinen osa on ollut avausformeli, mutta se ei ole lainkaan säilynyt käsikirjoituksissa. Toinen osa sisältää 364-päiväisen aurinkokalenterin. Kolmas osa on luettelo noin 20:stä halakasta. Neljäs osa on epilogi, joka pyrkii vakuuttamaan vastaanottajan esitetyn halakan oikeellisuudesta.
Mireille Mathieu

| Mireille Mathieu |
| --- | --- |
 Mireille Mathieu vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1946 (ikä 78) Avignon, Ranska
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Mimi, Mireille Mathieu
Laulukielet:  ranska, saksa, espanja
Aktiivisena:  1962–
Tyylilajit:  chanson, pop
Levy-yhtiöt:  Ariola, Columbia Records, Polydor Records, Atlantic Records, Capitol Records ja Philips Records 
Aiheesta muualla
mireillemathieu.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Mireille Mathieu (s. 22. heinäkuuta 1946 Avignon) on ranskalainen laulaja.
Mathieu on pienestä asti ihaillut Édith Piafia, ja hän halusi Piafin tavoin tulla kuuluisaksi laulajaksi. Marraskuussa 1965 Mathieu osallistui Ranskan television Télé-Dimanche -ohjelmassa Jeu de la Chance -laulukilpailuun Piafin kappaleella "Jézébel". Hän jatkoi ohjelmassa seitsemän perättäistä viikkoa ja voitti kilpailun ylivoimaisesti katsojaäänestyksessä. Tuolloin myös manageri Johnny Stark näki Mathieun ohjelmassa ja ehdotti heti tälle yhteistyötä. Laulajan uran lisäksi Mathieu on ollut Mariannen rintakuvan mallina vuonna 1978.
Mathieun äänilevyjä on myyty noin 150 miljoonaa kappaletta (näistä yksistään Saksassa yli 40 miljoonaa). Hän on esittänyt 1 200 laulua 11 eri kielellä. Vuonna 1984 hän sai Saksan liittotasavallan ansioristin, ja vuonna 1999 hänelle annettiin Ranskan kunnialegioonan ritarin arvo. Hän on ollut vieraana mm. kuningatar Elisabet II:n luona, Yhdysvaltojen presidentin Ronald Reaganin ja paavi Johannes Paavali II:n luona. Mathieu on esiintynyt useita kertoja myös Suomessa.
Lapsuus ja nuoruus

Mathieu syntyi köyhän 14-lapsisen perheen vanhimpana. Hänen isänsä oli kivenhakkaaja, joka oli nuorena haaveillut laulajan urasta. Mathieu peri isältään paitsi tuon unelman myös lauluäänen. Hän lauloi ensimmäisen kerran julkisesti nelivuotiaana kotikirkossaan jouluyön messussa. Lopetettuaan koulunkäynnin 13-vuotiaana Mathieu meni töihin kirjekuoritehtaaseen ja alkoi ottaa laulutunteja.
Laulajan ura > Televisiokilpailusta tähteyteen

Marraskuussa 1965 Mathieu esiintyi televisiolähetyksessä Télé Dimanche,  jonka Jeu de la Chance -laulukilpailussa hän esitti Édith Piafin kappaleen ”Jézébel” ja voitti. Voittoa seurasi ensimmäinen esiintyminen Pariisin Olympia-teatterissa.
Seuraavaksi Mathieu solmi levytyssopimuksen Barclayn kanssa. Seuraavana keväänä hän julkaisi ensimmäisen singlensä nimeltä ”Mon crédo”, joka myi 1,7 miljoonaa kappaletta. Ensimmäisen ulkomaanesiintymisensä Mathieu teki Yhdysvalloissa maaliskuussa 1966, jolloin hän esiintyi myös Ed Sullivan Show'ssa.
Toukokuussa 1967 Mathieu teki ensimmäisen pitkän kiertueen, joka suuntautui Venäjälle. Saman vuoden marraskuussa hän vieraili kuningatar Elisabet II:n luona..
Vuosikymmenen loppupuolella Mathieu esiintyi noin 20 TV-ohjelmassa USA:ssa ja Englannissa mm. Tom Jonesin kanssa ja teki sopimuksen saksalaisen Ariola-nimisen levy-yhtiön kanssa lähinnä Saksan ja myöhemmin myös koko maailman markkinoita varten. Christian Bruhnin tuottama ja säveltämä kappale ”Hinter den Kulissen von Paris” oli Mathieun ensimmäinen suuri hitti Saksassa: vuonna 1969 kappale oli 17 viikkoa Top 50 -listalla.
Vuonna 1970 Mathieu teki ensimmäisen maailmankiertueensa, joita kertyi vuoteen 1982 mennessä kuusi. Seuraavana vuonna hän sai suurta julkisuutta Francis Lain elokuvaan Love Story säveltämän kappaleen ”Une histoire d’amour” myötä myös Japanissa. 
Mathieu solmi vuonna 1972 Ranskassa sopimuksen uuden levy-yhtiön Philipsin kanssa. Seuraavana vuonna hänen suuri hittinsä ”La Paloma adieu” julkaistiin, ja se pysyi 27 viikkoa Top 50 -listalla.
Parin vuoden kuluttua julkaistiin maailmanlaajuisesti Ennio Morriconen elokuvamusiikkia sisältävä albumi. Vuonna 1976 Mathieu esiintyi Moskovan Bolšoi-teatterissa. Hän oli ensimmäinen kevyen viihdemusiikin esittäjä Bolšoin lavalla.
Mathieu oli Ranskassa tasavaltaa symboloivan Marianne-rintakuvan mallina vuodesta 1978 aina vuoteen 1985, jonka jälkeen Catherine Deneuve sai kyseisen kunnian. Vuonna 1979 julkaistiin maailmanlaajuisesti Paul Ankan säveltämä ja Mathieun tähdittämä albumi, jonka nimi oli ranskaksi ”Toi et moi” ja englanniksi ”You and I”.
Laulajan ura > 2000-luku

Vuonna 2002 ilmestyi Mathieun uusi albumi ”De tes mains” Ranskassa. Hän esiintyi seitsemännen kerran Olympiassa ja teki kiertueen Euroopassa.
Seuraavana vuonna hän konsertoi Moskovassa ja Pietarissa.
Ranskan France 2 -kanavalla 5. kesäkuuta 2004 Normandian maihinnousun 60-vuotisjuhlan kunniaksi lähetetyssä ohjelmassa Mathieu esitti kuuluisan vastarintaliikkeen hymnin ”Le Chant des partisans”. France 2 -kanavalla esitettiin elokuussa 2004 ohjelma Pariisin vapautuksen 60-vuotisjuhlan kunniaksi: ohjelmassa Mathieu esitti vastarintaliikkeestä kertovan kappaleensa ”Paris en colère”.
Toukokuussa 2005 Mathieu esiintyi presidentti Vladimir Putinin kutsusta Moskovassa Punaisella torilla, jolla hän lauloi ainoana länsimaisena artistina toisen maailmansodan päättymisen 60-vuotisjuhlassa. Samana vuonna ilmestyi Mathieun 38. ranskankielinen albumi ”Mireille Mathieu”. Mathieun 40-vuotistaiteilijajuhlan kunniaksi Mathieulla oli hänen uransa kahdeksas esiintyminen Olympiassa sekä kiertue Ranskassa.
Seuraavan vuoden kesällä Mathieu osallistui Avignonissa kuuluisan Saint-Bénézet’n sillan yhteyteen avatun näyttelytilan avajaisiin. Pysyvä näyttely keskittyy tunnettuun ”Sur le pont d’Avignon” (Avignonin sillalla) -lastenlauluun. Marraskuussa 2006 julkaistiin ensimmäinen DVD nimeltä ”Mireille Mathieu à l´Olympia” Ranskassa Abilène Discin tuottamana. Kyseessä on tallenne vuoden 2005 Olympian konserteista.
Tammikuussa 2007 Saksassa Mathieulle myönnettiin ”Krone der Volksmusik” -palkinto vuoden 2006 parhaan ulkomaisen artistin kategoriassa. Ranskassa julkaistu DVD ”Mireille Mathieu à l´Olympia” (2005) myi samaan aikaa  kultaa. Toukokuussa 2007 Mathieu esitti Ranskan kansallishymnin Marseljeesin 40 000 katsojan edessä Ranskan vastavalitun presidentin Nicolas Sarkozyn kunniaksi. Mathieu tutustui Sarkozyyn henkilökohtaisesti jo vuosia aiemmin tämän vielä toimiessa hänen asuinkaupunkinsa Neuilly-sur-Seinen kaupunginjohtajana. . Vuoden 2007 aikana julkaistiin Saksassa kahdeksan vuoden tauon jälkeen uusi saksankielinen albumi ”In meinem Herzen”, ja Pietarin Jääpalatsissa pidettiin konsertti 12 000 katsojan edessä.
Mathieulle myönnettiin Saksassa vuonna 2008 BZ-kulttuuripalkinto. Saman vuoden marraskuussa Mathieulle järjestettiin Moskovassa Kremlin palatsissa konsertti 6 500 katsojalle. Myös Venäjän presidentti Vladimir Putin ja Libyan silloinen diktaattori Muammar Gaddafi osallistuivat konserttiin. Marraskuussa 2008 Mathieu konsertoi myös BKZ-konserttisalissa Pietarissa.
Syyskuussa 2009 Mathieu esiintyi 750 muusikon kanssa suuren kansainvälisen "Spasskin torni" -sotilasmusiikkitapahtuman yhteydessä Moskovan Punaisella torilla Kremlin Katedraaliaukiolla. Taustalla soittivat mm. Pohjan ja Lapin Sotilassoittokunnat. Samana vuonna ilmestyi saksaksi Mathieun uusi albumi ”Nah bei Dir”, jolla oli ensimmäistä kertaa myös kaksi Mathieun itsensä säveltämää laulua. Alkuvuodesta 2010 Mathieu esiintyi Musikantenstadlissa Saksassa ja lauloi muun muassa Andy Borgin kanssa kappaleen "Es geht mir gut, merci Cheri".
Tunnustukset ja palkinnot

1984 – Saksan Liittotasavallan ensimmäisen luokan ansioristi
1984 – Les victoires de la musique -palkinto Ranskassa
1986 – Goldene Stimmgabel -palkinto Saksassa
1999 – Ranskan kunnialegioonan ritarin arvo myönnettiin Ranskassa
2007 – Krone der Volksmusik -palkinto Saksassa
2008 – BZ-kulttuuripalkinto Saksassa
Diskografia

Luettelossa ei ole kokoelma-albumeita.
| --- | --- |
 En direct de l'Olympia (1966)  Made in France (1967)  Le merveilleux petit monde de Mireille Mathieu chante Noël (1968)  Sweet Souvenirs of Mireille Mathieu (1968)  La première étoile (1969)  Mireille Mireille (1969)  Olympia (1969)  Mireille...Mireille (tai nimellä: Merveilleuse Mireille) (1970)  Merci Mireille (1970)  Bonjour Mireille (1971) (ranskaksi)  Bonjour Mireille (1971) (saksaksi)  Mireille Mathieu chante Francis Lai (1971)  Meine Träume (1972)  Mireille Mathieu (tai nimellä: J'étais si jeune) (1972)  Olympia (tai nimellä: Mireille Mathieu à l'Olympia) (1973)  C'est l'amour et la vie que je te dois (tai nimellä: L'amour et la vie) (1973)  MM (1973)  Mireille Mathieu chante Ennio Morricone (1974)  Und der Wind wird ewig singen (1974)  Le vent de la nuit (1974)  Wünsch Dir was – Eine musikalische Weltreise mit Mireille Mathieu (1975)  Mireille Mathieu "Apprends-moi" (1975)  Rendezvous mit Mireille (1975)  Et tu seras poète (1976)  Herzlichst Mireille (1976)  Und wieder wird es Weihnachtszeit (1976)  La vie en rose (1977, Japani)  Sentimentalement Votre (1977)  Die schönsten deutschen Volkslieder (1977)  Das neue Schlageralbum (1977)  Der Rhein und das Lied von der Elbe (1977)  Fidèlement Votre (1978)  Alle Kinder dieser Erde (1978)  J'ai peur d'aimer un souvenir (1978, Japani)  Mireille Mathieu sings Paul Anka – You and I (1979)  Mireille Mathieu chante Paul Anka – Toi et moi (1979) :  So ein schöner Abend (1979)  Romantiquement Votre – Un enfant viendra (1979)  Un peu... beaucoup... passionnément (1980)  Gefühle (1980)  Bravo tu as gagné (1981, Japani)  Je vous aime... (1981)  Die Liebe einer Frau (1981)  Ein neuer Morgen (1982)  Trois milliards de gens sur terre (1982)  Je veux l'aimer (1983)  Nur für dich (1983)  Les contes de Cri Cri (mukana myös Placido Domingo) (1984)  Los cuentos de Cri Cri (mukana myös Placido Domingo) (1984)  The tales of Cri Cri (mukana myös Placido Domingo) (1984)  Chanter (1984)  La demoiselle d'Orléans – Made in France (1985)  Les grandes chansons françaises (1985)  Welterfolge aus Paris (1985)  Après toi (1986)  In Liebe Mireille (1986)  Tour de l'Europe – nelikielinen albumi (ranska, saksa, englanti, italia) (1987)  Rencontres de femmes (1987)  Embrujo (1989)  L'Américain (1989)  Ce soir je t'ai perdu (1990)  Una mujer (1991)  Mireille Mathieu (1991)  Mireille Mathieu chante Piaf (1993)  Unter dem Himmel von Paris (1993)  Vous lui direz... (1995)  In meinem Traum (1996)  Alles nur ein Spiel (1999)  De tes mains (2002)  Mireille Mathieu (2005)  In meinem Herzen (2007)  Nah bei Dir (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mireille Mathieu Wikimedia Commonsissa
Mireille Mathieun virallinen Internet-sivusto
Mathieu Hampurissa 1971
Dmitri Medvedev ja Mireille Mathieu
Mireille Mathieu 2008
UTC+13

Koko vuoden ajan UTC+13:a käyttävät maat kirkkaankeltaisella, kesällä käyttävät maat oranssilla, kesäaikana käyttävät maat tummansinisellä, merialueet sinisellä.
UTC+13 on aikavyöhyke, joka on 13 tuntia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Sitä käytetään vain eteläisellä pallonpuoliskolla.
Aikavyöhykettä käyttävät valtiot ja alueet > Ympäri vuoden

Kiribati
Phoenixsaaret
Samoa
Tokelau
Tonga
Aikavyöhykettä käyttävät valtiot ja alueet > Kesäaika

Fidži
Uusi-Seelanti (ei Chathamsaaret)
Tomás de Zumalacárregui

Tomás de Zumalacárregui
Tomás de Zumalacárregui y de Imaz (baskiksi Tomas Zumalakarregi Imatz; 29. joulukuuta 1788 Ormáiztegui – 24. kesäkuuta 1835 Cegama) oli baskilaissyntyinen espanjalainen kenraali, joka toimi karlistien armeijan johtavana komentajana ensimmäisen karlistisodan alkuvaiheessa 1833–1835.
Zumalacárregui oli sotinut jo nuorena Espanjan vapaussodassa, jonka aikana hän yleni kapteeniksi. Hän oli mielipiteiltään rojalisti ja syvästi uskonnollinen. Hänet ylennettiin vuonna 1823 everstiksi ja hän toimi sen jälkeen kymmenen vuotta El Ferrol del Caudillon kaupungin sotilaskuvernöörinä. Kuningas Ferdinand VII:n kuoltua joulukuussa 1833 Zumalacárregui jätti asemapaikkansa liittyäkseen kruununtavoittelija Don Carlosta tukeviin joukkoihin. Don Carlos nimitti hänet kenraaliksi ja Navarran alueen komentajaksi. Zumalacárregui järjesti karlistien sekalaiset joukot Navarrassa ja Baskimaalla yhtenäiseksi ja kurinalaiseksi armeijaksi. Sen jälkeen hän johti armeijansa useisiin voittoihin osoittautuen lahjakkaaksi sotilastaktikoksi. Saavutettuaan kesäkuussa 1835 voiton pohjoisessa Espanjassa hän olisi halunnut hyökätä kohti pääkaupunki Madridia, mutta Don Carlos määräsikin hänet piirittämään Bilbaon satamakaupunkia. Piirityksen aikana hän haavoittui lievästi ja kuoli haavoihinsa riittämättömän hoidon vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tomás de Zumalacárregui Wikimedia Commonsissa
Uskonnollistaminen

Uskonnollistamisella tarkoitetaan, että yksilöä ja hänen toimintaansa selitetään hänen uskontonsa avulla silloinkin, kun se ei ole perusteltua. Uskonnollistaminen on esimerkki uskonto­luku­taidottomuudesta.  Esimerkiksi jos muslimi tekee jotain, sen ajatellaan johtuvan siitä, että hän on muslimi. Uskonnollistamista tapahtuu yleensä tietyn maan valtauskontoon kuuluvien piirissä, jolloin valtauskontoon kuuluvat tulkitsevat mustavalkoisesti ja virheellisesti maan vähemmistöuskontoa.
Uskonnon didaktiikka

Uskonnon didaktiikka on uskontokasvatusta tutkiva tiede ja osa yleistä didaktista tutkimusta.
Tunturikohokki

| Tunturikohokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  acaulis
Kaksiosainen nimi
 Silene acaulis  (L.) Jacq. 
Katso myös
   Tunturikohokki Wikispeciesissä   Tunturikohokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturikohokki (Silene acaulis) on vuoristoissa ja arktisilla alueilla tavattava pienikokoinen kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen tunturikohokki muodostaa suuria patjamaisia kasvustoja. Varret kasvavat 5 cm pitkiksi. Neulasmaisen tasasoukat lehdet ovat tiheässä, 6–12 mm pitkiä ja tyvestä karvalaitaisia. Kukat ovat varren päissä yksittäin. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat lanttokärkisiä ja väriltään vaaleanpunaisia, joskus myös valkoisia. Tunturikohokki on kaksikotinen laji eli emi- ja hedekukat ovat eri yksilöissä. Emi on kolmevartaloinen, valkoiset heteet ulottuvat verhiön ulkopuolelle. Suomessa tunturikohokki kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kota.