stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Got to Get You into My Life
Laulun synty

Vaikka The Beatlesin kappaleissa oli jo aiemmin ollut eräitä viittauksia huumausaineiden kunnoitusta kohtaan, ”Got to Get You into My Life” oli yhtyeen ensimmäinen – ja todennäköisesti ainoa laulu – jossa niistä kerrottiin avoimesti. Paul McCartney oli tutustunut marihuanaan vuonna 1964, kun Bob Dylan oli tarjonnut sitä hänelle, ja ajan myötä McCartneysta kehkeytyi sen kannattaja. Niinpä hän kirjoitti ”Got to Get You into My Lifen”, jossa hän kertoi huumeen hänen mieleensä ja tajuntaansa tekemistä vaikutuksista – naamioimalla sen tavalliseksi rakkauslauluksi.
John Lennon väitti kappaleen – ja etenkin rivin another kind of mind (suom. toisenlainen mieli) – viittaavan todellisuudessa LSD:hen, mutta McCartney on aina vakuuttanut kyseessä olevan marihuana. Tätä tukee myös se, ettei McCartney laulua kirjoittaessa ollut vielä kokeillut LSD:tä.
»Se oli oodi ruoholle, kuten joku muu olisi voinut kirjoittaa oodin suklaalle tai hyvälle punaviinille.» 
(Paul McCartney, kappaleen kirjoittaja.)
Nauhoitus > Kokoonpano

Paul McCartney – laulu (tuplattu), bassokitara (Rickenbacker 4001S)
John Lennon – rytmikitara (Epiphone E230TD(V) Casino)
George Harrison – soolokitara (Sonic Blue Fender Stratocaster), rytmikitara (Epiphone E230TD(V) Casino)
Ringo Starr – rummut (Ludwig), tamburiini
George Martin – urut (Hammond RT-3), tuottaja
Eddie Thornton, Ian Hamer, Les Condon – trumpetit
Alan Branscombe, Peter Coe – tenorisaksofonit
Geoff Emerick – äänittäjä
Rakenne

Kappaleen sävellaji on G-duuri, tahtilaji 4/4, ja se etenee seuraavasti:
Intro
Ensimmäinen säe
Toinen säe
Ensimmäinen kertosäe
Kolmas säe
Toinen kertosäe
Kolmas kertosäe
Outro (häivytys)
”Got to Get You into My Life” on Motown-vaikutteinen pop-kappale, jota on verrattu The Miracles -yhtyeen tuotantoon. Tenho Immonen puolestaan pitää sitä The Beatles – Suuri historia -kirjassaan ”eräänlaisena pastissina The Supremesin viimeaikaisista soul-kappaleista”. Se on samalla Revolver-albumin monimutkaisimpia lauluja. Kappaletta on myös pidetty erinomaisena esimerkkinä siitä, kuinka Paul McCartney siirtyi musiikillisesti pois siitä, mihin häneltä oltiin aiemmin totuttu. ”Got to Get You into My Lifen” rakennetta tutkinut Alan W. Pollack pitää kappaletta musiikillisena vastakohtana Revolver-albumin edellisraitaan, ”I Want to Tell Youun”, verrattuna.
Kappaleen säkeistöjen sävel on piikikäs sisältäen hyppyjä laajalla asteikolla. Sen sijaan väliosan sävel on hyvin bluesmainen.
Julkaisu

”Got to Get You into My Life” julkaistiin Revolver-albumilla, joka ilmestyi Britanniassa 5. elokuuta 1966, ja Yhdysvalloissa kolme päivää myöhemmin. Se oli levyn kolmastoista eli toiseksi viimeinen raita. Kappaleen monoversio erosi hieman stereoversiosta, siinä Paul McCartney improvisoi vokaaliosuuksissaan häivytyksen aikana eri lailla. Monoversiossa häivytys myös kestää pidempään kuin stereoversiossa, minkä lisäksi puhaltimet ovat siinä kovemmalla. Suurin osa kitaroista miksattiin pois lopullisesta miksauksesta, erityisesti stereoversiosta.
Laulu on Revolverin lisäksi julkaistu kokoelma-albumilla Rock 'n' Roll Music. Kappaleen alkuperäinen, 7. huhtikuuta 1966 äänitetty hylätty versio, julkaistiin vuonna 1996 albumilla Anthology 2.
Paul McCartney esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä soolourallaan vuoden 1979 Concert for the People of Kampuchea -konsertissa. Hän esitti sitä myös vuosien 1989 ja 2009 kiertueillaan.
Single

Capitol Records julkaisi kappaleen singlenä Yhdysvalloissa 31. toukokuuta 1976 B-puolenaan ”Helter Skelter”. Sen tarkoitus oli edistää uuden Rock and Roll Music -kokoelma-albumin myyntiä. Kappale nousi Billboard Hot 100 -listan sijalle seitsemän, ja pysyi listalla kaikkiaan kuusitoista viikkoa. Se oli kyseisellä listalla yhtyeen viimeinen top 10 -hitti ennen vuoden 1995 julkaisua ”Free as a Bird”. Vielä paremman sijoituksen laulu saavutti Cashboxin listalla, jolla se nousi kolmanneksi. Singleä myytiin kaikkiaan yli miljoona kappaletta.
Single julkaistiin Yhdysvaltojen lisäksi myös ainakin Alankomaissa, Italiassa, Länsi-Saksassa ja Japanissa. Kahdessa ensimmäisessä julkaisija oli Capitolin sijaan Parlophone, ja kahdessa jälkimmäisessä Odeon Records. Britanniassa ”Got to Get You into My Lifea” ei ole julkaistu singlenä koskaan.
Single > Kappaleet

A-puoli
Got to Get You into My Life – 2.31 (säv. Lennon/McCartney)
B-puoli
Helter Skelter – 4.30 (säv. Lennon/McCartney)
Single > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | Cashbox | 3. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | Billboard Hot 100 | 7. | 16 | 12.6.1976 |  |
|  Yhdysvallat | Record World | 9. |  |  |  |
Earth, Wind & Firen versio

| ”Got to Get You into My Life” Earth, Wind & Fire |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band (OST)
 B-puoli: ”I’ll Write a Song for You”
 Julkaistu: 14. heinäkuuta 1978
 Formaatti: 7"-vinyyli
 Tekijä(t): John Lennon, Paul McCartney
 Tuottaja(t): Maurice White
 Tyylilaji: R&B
 Kesto: 04.36
 Levy-yhtiö: Columbia, CBS
Listasijoitukset
  Yhdysvallat – 9. (Billboard)    Britannia – 33.
Earth, Wind & Firen muut singlet
| ”Magic Mind” 1978 | ”Got to Get You into My Life” 1978 | ”September” 1978 |
Vuonna 1978 yhdysvaltalainen Earth, Wind & Fire -yhtye saavutti jazz-tyylisellä cover-versiollaan ”Got to Get You into My Lifesta” suuren hitin. Single julkaistiin 14. heinäkuuta, ja se nousi R&B-listan kärkeen sekä Billboard-listalla yhdeksänneksi. Lisäksi Britanniassa, Alankomaissa ja Uudessa-Seelannissa kappale muodostui pienemmäksi hitiksi. Singlen B-puolella oli Philip Baileyn, Steve Beckmeierin ja Al McKayn kirjoittama kappale ”I’ll Write a Song for You”.
Kappale julkaistiin Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -elokuvan yhteydessä, ja siinä Earth, Wind & Fire esittää laulun konsertissa. Kappale julkaistiin myös elokuvan soundtrackilla. Itse elokuvaa on pidetty floppina, mutta Earth, Wind & Firen versiota ”Got to Get You into My Lifesta” on kehuttu.
Earth, Wind & Firen versio > Kappaleet singlellä

A-puoli
Got to Get You into My Life – 4.36 (säv. Lennon/McCartney)
B-puoli
I’ll Write a Song for You – 5.28 (säv. Philip Bailey/Steve Beckmeier/Al McKay)
Earth, Wind & Firen versio > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | R&B Singles | 1. |  | 1978 |  |
|  Yhdysvallat | Billboard Hot 100 | 9. |  | 1978 |  |
|  Uusi-Seelanti |  | 20. | 9 | 1.10.1978 |  |
|  Alankomaat |  | 33. | 5 | 23.9.1978 |  |
|  Britannia |  | 33. | 7 | 7.10.1978 |  |
Muut versiot

Kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita. The Beatlesin ja Earth, Wind & Firen lisäksi sen ovat levyttäneet muun muassa Chicago, Blood, Sweat & Tears, The Supremes, The Four Tops, Sonny and Cher, Leslie Gore, Tom Jones, Lou Rawls, Carmen McRae, Ella Fitzgerald, Johnny Hallyday ja Joe Pesci.
Amy Beach

Amy Beach.
Amy Marcy Beach (5. syyskuuta 1867 Henniker, New Hampshire – 27. joulukuuta 1944) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hänet tunnetaan ensimmäisenä amerikkalaisena naissinfonikkona, ja hänen suurimuotoisia teoksiaan esitettiin paljon myös Yhdysvaltain ulkopuolella vuosien 1893 ja 1914 välillä.
Beach kirjoitti ensimmäisen laulunsa 4-vuotiaana. Pian sen jälkeen perhe muutti Chelseaan nykyisen Bostonin alueelle, jossa äiti alkoi opettaa tytölle pianonsoittoa. Perheen muutettua keskemmälle Bostonia Amy opiskeli 1876–82 Ernst Perabon oppilaana. Beach teki ensiesiintymisensä Bostonissa vuonna 1883. Vuosina 1910-1914 Beach oli Euroopassa soittaen pianolla omia sävellyksiään.
Beachin sävellyksiä ovat mm. Gaelic Symphony (1893), pianokonsertto, ooppera Cabildo (1932) sekä useat pianokappaleet ja laulut.
Kevin Beattie

Beattie vuonna 2007
Thomas Kevin Beattie (18. joulukuuta 1953 Carlisle – 16. syyskuuta 2018) oli englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajana. Hän edusti parhaimpina pelivuosinaan Ipswich Townia.
Beattie voitti Ipswichin joukkueessa vuonna 1978 FA Cupin, jonka loppuottelussakin hän pelasi, ja vuonna 1981 UEFA-cupin. Hän pelasi Englannin maajoukkueessa yhdeksän ottelua vuosina 1975–1977 ja teki niissä yhden maalin.
Bassit

| Bassit |
| --- | --- |
 Meribassi (Dicentrarchus labrax)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Välskärikalat Acanthuriformes
Heimo::  Bassit  Moronidae  Jordan & Evermann, 1896
Suvut ja lajit
 Dicentrarchus meribassi (Dicentrarchus labrax)  täpläbassi (Dicentrarchus punctatus)  Morone amerikanbassi (Morone americana)  juovabassi (Morone saxatilis)  keltabassi (Morone mississippiensis)  valkobassi (Morone chrysops) 
Katso myös
   Bassit Wikispeciesissä   Bassit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bassit (Moronidae) on välskärikalojen lahkoon kuuluva kalaheimo, jonka lajit elävät Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Afrikan pohjoisrannikolla.
Koko ja ruumiinrakenne

Bassien heimossa on kuusi lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun.  Ne ovat keskikokoisia tai suuria kaloja, kokoluokkaa 10–180 cm. Basseilla on kaksi selkäevää, joista etummainen on piikikäs, sekä haarautunut pyrstöevä. Suu on suuri ja hampaat pienehköt. Kylkiviiva ulottuu pyrstöön asti. Varhaisimmat heimoon kuuluvat fossiilit on ajoitettu alatertiäärikaudelle.
Levinneisyys

Morone-suvun lajit ovat pohjoisamerikkalaisia, Dicentrarchus-lajit elävät Euroopassa ja Afrikan pohjoisrannikolla. Osa lajeista on mereisiä, toiset elävät murtovesissä ja myös makeissa vesissä. Joitakin heimon lajeja, kuten meribassia ja juovabassia on istutettu myös alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuolelle.
Bassien ravintoa ovat pienemmät kalat ja selkärangattomat eläimet. Useat lajit ovat suosittuja urheilukalastuksen kohteita, hyviä ruokakaloja ja eräitä myös viljellään ravinnoksi.
Bariumhydroksidi

| Bariumhydroksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  17194-00-2
PubChem CID:  6093286 ja 28387
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ba(OH)2
Moolimassa:  171,34 g/mol (vedettömänä) 189,39 g/mol (monohydraatti) 315,46 g/mol (oktahydraatti)
Ulkomuoto:  Valkoinen kiinteä aine
Sulamispiste:  78 °C (591 K) (monohydraatti)  300 °C (573 K) (monohydraatti) 407 °C (680 K) (vedettömänä)
Kiehumispiste:  780 °C (1053 K)
Tiheys:  3,743 g/cm3 (monohydraatti)   2,18 g/cm3 (oktahydraatti, 16 °C)
Liukoisuus veteen:  1,67 g/100 ml °C) (3,89 g/100 ml (20 °C) 20,94 g/100 ml (60 °C) 101,4 g/100 ml (100 °C)
Bariumhydroksidi (Ba(OH)2) on vahvasti emäksinen, barium- ja hydroksidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Kaupallisena tuotteena se esiintyy tavallisesti valkoisena mono­hydraattina.
Valmistus

Bariumhydroksidia voidaan valmistaa liuottamalla bariumoksidia (BaO) veteen, jolloin se reagoi seuraavasti:
Bariumhydroksidi kiteytyy oktahydraattina, mutta ilmassa lämmitettynä se muuttuu mono­hydraatiksi. Tyhjiössä 100 °C:n lämpö­tilassa monohydraatti muuttuu jälleen barium­oksidiksi.
Käyttö

Bariumhydroksidia käytetään analyyttisessa kemiassa heikkojen happojen, varsinkin orgaanisten happojen titraukseen. Sen kirkas vesiliuos ei voi sisältää karbonaattia, toisin kuin natrium- tai kaliumhydroksidi, koska bariumkarbonaatti ei liukene veteen. Tämän vuoksi sellaisia indikaattoreja kuten fenoliftaleiinia tai tymoliftaleiinia, joiden väri muuttuu emäksisessä liuoksessa, voidaan käyttää ilman, että titrauksessa syntyy virheitä liuoksessa olevien karbonaatti-ionien vuoksi, jotka ovat paljon vähemmän emäksisiä.
Bariumhydroksidia käytetään orgaanisissa synteeseissä vahvana emäksenä, esimerkiksi esterien ja nitriilien hydrolyysissä.
Sen avulla on myös voitu valmistaa synteettisesti esimerkiksi syklopentanonia, diasetonialkoholia ja guloni-γ-laktonia.
Bariumhydroksidin avulla voidaan havainnollistaa, mikä on endoterminen reaktio, sillä sekoitettaessa bariumhydroksidiin jotakin ammoniumsuolaa seos kylmenee, koska se absorboi lämpöä ympäristöstään.
Bariumhydroksidin avulla voidaan myös neutraloida roiskuneet happopisarat.
Reaktiot

Kuumennettaessa 800 °C:n lämpötilaan barium­hydroksidi hajoaa bariumoksidiksi. Reagoidessaan hiilidioksidin kanssa se muodostaa bariumkarbonaattia. Barium­hydroksidin vesi­liuos, joka on vahvasti emäksinen, reagoi happojen kanssa neutraloiden ne. Esimerkiksi rikki­hapon kanssa se muodostaa bariumsulfaattia, fosfori­hapon kanssa bariumfosfaattia.
Rikki­vedyn kanssa se muodostaa bariumsulfidia. Sekoitettuna monien metallien suolaliuosten kanssa se saattaa muodostaa niukka­liukoisia tai liukenemattomia saostumia.
Vaarat

Bariumhydroksidi on vaarallista samasta syystä kuin muutkin vahvat emäkset ja vesi­liukoiset barium­yhdisteet. Se on myrkyllistä ja syövyttävää.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Barium hydroxide
Aiheesta muualla

PubChem: Barium hydroxide (englanniksi)
ChemBlink: Barium hydroxide (englanniksi)
ChemBlink: Barium hydroxide monohydrate (englanniksi)
ChemBlink: Barium hydroxide octahydrate (englanniksi)
Käännös suomeksi
Bataanin kuolemanmarssi

Marssin aikana kuolleita sotavankeja.
Marssin reitti
Bataanin kuolemanmarssi oli toisen maailmansodan aikana keisarillisen Japanin armeijan tekemä sotarikos, jonka kohteina oli filippiiniläisiä ja yhdysvaltalaisia sotavankeja. Kuolemanmarssi alkoi 10. huhtikuuta 1942.
Kenraalimajuri Edward P. King johti 75 000 miehen vahvuista filippiiniläis-yhdysvaltalaista armeijaa, joka puolusti Bataanin niemimaalla Manilanlahtea hyökkäävää japanilaisarmeijaa vastaan. Filippiinien sotaretki oli kestänyt kolme kuukautta. Filippiiniläis-yhdysvaltalainen armeija oli nälkiintynyt, huonosti huollettu ja se kärsi trooppisista sairauksista. Armeija antautui 9. huhtikuuta 1942 ja seuraavana päivänä alkoi vankien kuolemanmarssi. Antautumisen vastaanottanut eversti Motoo Nakayama lupasi vangeille inhimillisen kohtelun.
Marssi

Marssi alkoi Bataanin niemimaan eteläkärjestä Marivelesista ja sen päätepisteenä oli Camp O’Donnell, vankileiriksi muutettu entinen yhdysvaltalaisjoukkojen sotilastukikohta, joka sijaitsi San Fernandon lähellä. Matkan pituus oli 96 kilometriä. Valmiiksi heikkokuntoinen vankiosasto, joka käsitti 67 000 filippiiniläistä, 11 796 yhdysvaltalaista ja 1 000 kiinalais-filippiiniläistä, joutui lukemattomien raakuuksien kohteeksi marssin aikana. Japanilaiset vangitsijat pahoinpitelivät, kiduttivat ja surmasivat vankejaan pienimmistäkin rikkeistä ja hankaluuksista, sekä usein myös mielivaltaisesti ilman näennäistä syytä. Vartijat pakottivat upseerit istumaan aurinkoon ilman suojaa tai vettä. Kaatuneen toverin auttaminen, muista jälkeen jääminen tai veden pyytäminen merkitsivät usein kuolemaa. Vajaan viikon kestäneen marssin aikana kuoli eri arvioiden mukaan 6 000–18 000 vankia. Leirillä kuoli vielä tuhansia lisää.
Japanilaisia avustivat värvätyt korealaissotilaat, joita japanilaiset eivät pitäneet taistelukuntoisina ja antoivat heille vain rintamantakaisia tehtäviä. Korealaiset kokivat tämän häpeällisenä ja purkivat turhautumisensa sotavankeihin.
Vastuussa ollut japanilaiskenraali Masaharu Honma joutui sotarikosoikeuteen sodan jälkeen. Hänet teloitettiin ampumalla 3. huhtikuuta 1946. Kenraali Honman ei tiedetä kuitenkaan antaneen käskyä tai muuten tietoisesti edistäneen vankien kaltoinkohtelua, mistä syystä tuomiota on pidetty esimerkkinä voittajan oikeudesta. Sotarikosoikeudenkäynnin järjestänyt amerikkalaiskenraali Douglas MacArthur oli katkera Honmalle sitä, että tämä oli voittanut hänet muutamissa taisteluissa.
Aiheesta muualla

Bataan Project: Bataan Death March (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yhdysvaltalainen sota-ajan propagandajuliste, jossa vedotaan kostamaan Bataanin kuolemanmarssin uhrien puolesta: ”Tee työsi, kunnes viimeinenkin murhaava japsi on pyyhkäisty pois!”.
Bayard-luokka

| Bayard-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  5 915 t
Pituus:  81,00 m (vesiraja)
Leveys:  17,45 m
Syväys:  7,62-7,67 m
Koneteho:  2-akselinen VC, 8 sylinterin muotoista kattilaa, 4 400 ihp
Nopeus:  14-14,5 solmua
Miehistöä:  451
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 9,4"/19 M1870 -tykkiä 2 × 7,6" tykki 6 × 5,5" tykkiä 4× 47 mm tykkiä 12× 37 mm tykkiä
Bayard-luokka oli Ranskan laivaston kahden puurunkoisen  aluksen barbetteristeilijäluokka. Alusten yläkannet olivat terästä ja alukset oli varustettu törmäyskeulalla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bayard | Arsenal de Brest | lokakuu 1876 | maaliskuu 1880 | 1882 | proomuksi 1899 |
| Turenne | Arsenal de Lorient | 1876 | lokakuu 1879 | 1882 | poistettu 1901 |
Marcin Baszczyński

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Marcin Baszczyński vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. kesäkuuta 1977 (ikä 47)
Syntymäpaikka: Ruda Śląska, Puola
Pituus: 182 cm
Paino: 75 kg
Lempinimi: Mage
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995-2000 2000-2009 2009–2011 2011–2012 2013– |  Ruch Chorzów  Wisła Kraków  Atromitos FC  Polonia Varsova  Ruch Chorzów | 124 (2) 221 (10) 45 (1) 35 (0) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2000-2006 |  Puola | 35 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. joulukuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 8. joulukuuta 2009.
Marcin ”Mage” Baszczyński (s. 7. kesäkuuta 1977) on puolalainen jalkapalloilija. Hän on voittanut Puolan mestaruuden kuusi kertaa Wisła Krakówin paidassa vuosina 2001, 2003–2005 ja 2008–2009. Hän edusti pitkään myös Ruch Chorzówia.
Baszczyński pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Islantia vastaan vuonna 2000. Hän on tehnyt 35 A-maaottelussaan yhden maalin. MM-kilpailuissa 2006 hän pelasi Puolan joukkueen kaikki kolme ottelua alusta loppuun.
Ammattilaisuransa Baszczyński aloitti vuonna 1994 Pogoń Ruda Śląskan joukkueessa. Hänestä käytetään myös yleisesti lempinimeä ”Mage”.
Saavutukset

Puolan-mestaruus Wisła Krakówissa 2001, 2003, 2004, 2005, 2008, 2009
MM-kisoissa 2006
Aiheesta muualla

Marcin Baszczyński (90minut.pl)
Marcin Baszczyński National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Puolan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Boruc |
2 Jop |
3 Gancarczyk |
4 Baszczyński |
5 Kosowski |
6 Bąk |
7 Sobolewski |
8 Krzynówek |
9 Żurawski |
10 Szymkowiak |
11 Rasiak |
12 Kuszczak |
13 Mila |
14 Żewłakow |
15 Smolarek |
16 Radomski |
17 Dudka |
18 Lewandowski |
19 Bosacki |
20 Giza |
21 Jeleń |
22 Fabiański |
23 Brożek |
Valmentaja Janas
HMS Bat

| HMS Bat |
| --- | --- |
 HMS Bat

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Jarrow
Kölinlasku:  28. toukokuuta 1896
Laskettu vesille:  7. lokakuuta 1896
Palveluskäyttöön:  elokuu 1897
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 30. elokuuta 1919
Tekniset tiedot
Uppouma:  366 t
Pituus:  66 m
Koneteho:  5 900 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Bat oli Britannian Kuninkaallisen laivaston Star-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1896 Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Jarrowista, jolloin sen valmistusajaksi määrättiin 10 kuukautta. Köli laskettiin 28. toukokuuta 1896 telakkanumerolla 712 ja alus laskettiin vesille 7. lokakuuta 1896. Alus valmistui elokuussa 1897.
Palvelus

Alus palveli 1902-1905 Välimerellä, mutta muuten se oli palveluksessa Britteinsaarten vesillä. Alus myytiin 30. elokuuta 1919 romutettavaksi Hayesille Porthcawliin.
Barney-karhu ja Benny-aasi

Barney-karhu ja Benny-aasi (engl. Barney Bear and Benny Burro) ovat yhdysvaltalaisia sarjakuva- ja piirroselokuvahahmoja.
Filmit

Barney-karhu-hahmon keksi vuonna 1939 animaattori Rudolf Ising MGM Cartoon Studios -yhtiöstä. Ensimmäinen Barney- filmi "The Bear that Couldn't Sleep" ilmestyi heinäkuussa 1939. Ising lähti yhtiön palveluksesta 1943, jonka jälkeen filmejä ohjasivat George Gordon, Preston Blair, Michael Lah ja Dick Lundy. Barney-piirrosfilmien teko lopetettiin 1954. Filmejä tehtiin yhteensä 26. Benny-aasi oli mukana näistä vain yhdessä, "Little Gravel Voice" vuonna 1942 eikä hänen nimeään mainittu filmissä.
Sarjakuvat

Dell-yhtiö alkoi vuonna 1942 julkaista sarjakuvalehteä Our Gang, jonka sarjat perustuivat MGM:n piirroselokuvahahmoihin.
Alusta alkaen lehdessä oli Barney-karhu-sarjakuvia, joita kahden ensimmäisen vuoden ajan piirsi Walt Kelly. Benny-aasin ensimmäinen sarjakuvaseikkailu ilmestyi marraskuussa 1943, ja sen piirsi Carl Barks. Toukokuussa 1944 alkoi Barks piirtää Benny-aasi-sarjoja. Benny-aasi tuli mukaan samaan sarjakuvaan Barneyn kanssa, ja tästä lähtien sarjakuvan nimi oli "Barney Bear and Benny Burro". Barks piirsi lehteen yhteensä 29 näiden hahmojen sarjakuvatarinaa, kolme Benny-sarjakuvaa ja 26 sarjakuvaa, joissa olivat sekä karhu että aasi. Viimeinen ilmestyi heinäkuussa 1947.
Sarjakuva jatkui lehdessä muiden piirtämänä 1950-luvulle saakka.
Sarjakuvat Suomessa

Tom ja Jerry -lehdessä julkaistiin Barksin (ja muidenkin) piirtämiä Barney-karhu ja Benny-aasi -sarjoja vuosina 1983-1985 sekä uusintoina 1990-luvulla. Suomessa Barney ja Benny ovat tunnettu myös nimellä Nalle Karhunen ja Julle Jukuri. 1990-luvun alussa ilmestyi kaksi Barney-karhu ja Benny-aasi -albumia.
Sarjakuvien uusintapainoksia muissa maissa

Englanniksi Barksin piirtämiä Benny- ja Barney-sarjoja on julkaistu uusintoina harvoin. Vuonna 1979 ilmestyi mustavalkoinen Barks Bear Book, johon oli koottu kaikki Barksin piirtämät ei-Disney-sarjakuvat. Yhdysvaltalaisessa Tom & Jerry -lehdessä julkaistiin 1990-luvulla muutamia k.o. sarjoista värillisinä
Vuonna 2010 ilmestyi Ruotsissa kirja Bruno Björn och hans vänner, jossa kaikki Barksin Barney- ja Benny-sarjat julkaistiin värillisinä. Mukana on myös kaksi Lurppa-tarinaa sekä Barksin ainoa Putte Possu-sarjakuva.
Suomennetut albumit

Barks, Carl: Barney karhu ja Benny aasi hirvijahdissa.  ((Tarinat vuodelta 1944.) Suom. Juhani Valli. Carl Barks -sarja 1)  Semic, 1991.  ISBN 951-876-231-7
Barks, Carl: Barney-karhu ja Benny-aasi: Susirumba.  ((Tarinat vuosilta 1944–45.) Suom. Juhani Valli. Carl Barks -sarja 2)  Semic, 1992.  ISBN 951-876-271-6
Michael Beauchamp

Michael Beauchamp
Michael Beauchamp [biːtʃəm] (s. 8. maaliskuuta 1981 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen jalkapalloilija. 191 senttimetriä pitkän Beauchampin pelipaikka on keskuspuolustaja. Hän edustaa seuratasolla Al-Jaziraa.
Beauchamp on edustanut kotimaassaan Marconi Stallionsia, Parramatta Poweria, Sydney Olympicia ja Central Coast Marinersia. Lisäksi hän on pelannut Saksassa 1. FC Nürnbergissä ja Tanskassa Aalborgissa. Nürnbergissä hän voitti Saksan cupin vuonna 2007. Australian maajoukkueessa Beauchamp pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2006. Hän oli mukana MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt kertaakaan kentälle.
Bataisk

| Bataisk (Батайск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rostovin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Bataisk
 Koordinaatit: 47.13°N, 39.75°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Rostovin alue
Väkiluku (2010):  111 843 
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  346859, 346880–346894
Suuntanumero(t):  +7 86354
 
 www.батайск-официальный.рф 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bataisk (ven. Бата́йск) on kaupunki Rostovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Donin rannalla 15 kilometriä Donin Rostovista kaakkoon. Kaupungissa risteytyvät Krasnodarin, Bakun ja Salskin rautatiet, sen kautta kulkee myös Donin Rostovin ja Bakun välinen valtatie. Asukkaita oli 111 843 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on syntynyt kasakoiden hävittämän Batain tataarileirin paikalle vuosina 1779–1780. Vuonna 1938 siitä tuli kaupunki. Nykyään se on Donin Rostovin teollinen esikaupunki ja tärkeä liikennekeskus.
Rautatieasemaa