stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shep

Shep oli bordercollie, joka tuli kuuluisaksi saapumalla joka päivä kuuden vuoden ajan 1936-1942 Fort Bentonin kaupungin rautatieasemalle odottamaan isäntäänsä junasta Yhdysvaltain Montanan osavaltiossa. Vuonna 1994 Fort Bentonissa paljastettiin pronssipatsas Shepin muistolle.
Vuonna 1936 Shepin omistaja sairastui ja hakeutui koira mukanaan Fort Bentoniin hoidettavaksi. Tauti kuitenkin koitui miehen kuolemaksi. Miehen itärannikolla asuvat sukulaiset päättivät kuljettaa arkun kotiseudulleen haudattavaksi. Shep seurasi uskollisesti isäntänsä arkkua aina rautatieasemalle saakka, mutta junaan sitä ei päästetty. Koirasta tuli ajan myötä legenda, kun se seuraavat viisi vuotta tutki asemalla kaikki Fort Bentoniin tulleet miehet isännän löytymisen toivossa. Koiran tullessa julkisuuteen mm. New York Timesin ja Daily Expressin kautta se sai paljon huomiota Yhdysvalloissa. Koululaiset lähettivät sille joululahjoja ja pääradan matkustajat tunkivat Bentonin sivuradalle vain nähdäkseen tämän legendaarisen koiran.
Isännälleen uskollinen Shep menehtyi vuonna 1942 jäädessään veturin alle. Koiran hautajaisiin osallistui kaksi päivää myöhemmin satoja ihmisiä - kaupungin kirkkoherra piti jopa muistopuheen. Shep haudattiin rautatien viereiselle kumpareelle, jonka sittemmin rautatieyhtiö valaisi. Sitten kävi niin kuin aina: matkustajaliikenne lopetettiin kannattamattomana, hauta peittyi rikkaruohoihin ja valot sammuivat. Shep ei kuitenkaan päässyt unohtumaan. Uusi sukupolvi pystytti vuonna 1994 uuden muistomerkin hienoon paikkaan, Missourijoen ja Grand Union Hotelin punatiilirakennuksen välimaastoon.
Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellinen tiedekunta

Käyttäytymistieteellinen tiedekunta oli yksi Helsingin yliopiston 11 tiedekunnasta vuosina 2004–2016. Tiedekuntaan kuuluivat käyttäytymistieteiden laitos ja opettajankoulutuslaitos.
Tiedekunta muodostettiin entisestä kasvatustieteellisestä tiedekunnasta ja humanistisesta tiedekunnasta irtautuneista  psykologian ja puhetieteiden laitoksista.
Vuoden 2017 alussa Helsingin yliopiston käyttäytymistieteellinen tiedekunta organisoitui uudelleen ja vaihtoi nimensä takaisin kasvatustieteelliseksi tiedekunnaksi. Tiedekunnasta irtautuivat psykologia ja logopedia lääketieteelliseen tiedekuntaan ja fonetiikka ja kognitiotiede humanistiseen tiedekuntaan. Tiedekunnassa on kaksi osastoa: kasvatustieteiden osasto ja harjoittelukoulut.
Laitokset, oppiaineet ja koulutukset

Käyttäytymistieteiden laitos (kasvatustieteet, kognitiotiede, psykologia, puhetieteet)
Opettajankoulutuslaitos (aineenopettajakoulutus, erityispedagogiikka, kotitaloustiede, käsityötiede, luokanopettajakoulutus, varhaiskasvatus)
Solmu (täsmennyssivu)

Solmu on solminnan lopputulos.
Solmu voi tarkoittaa myös seuraavia asioita:
solmu, matematiikassa
solmu, verkon osa verkkoteoriassa
solmu, verkon osa tietojenkäsittelytieteessä
solmu, virtapiirin osa sähkötekniikassa
solmu, nopeusyksikkö merenkulussa ja ilmailussa
solmu, piste, jossa planeetan tai kuun rata leikkaa ekliptikan tason
solmu, kasvitieteessä tietyntyyppinen nivel
Solmu, suomenkielinen miehen etunimi
Solmu, lukiolaisille tarkoitettu matematiikan lehti
Solmu, pakinoitsija Eino Auerin nimimerkki.
Solmut, Siru Airistolan esikoisalbumi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Solmu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hirudiini

Hirudiinin rakenne.
Verijuotikas eli iilimato erittää hirudiinia.
Hirudiini on lääketieteellisiin tarkoituksiin käytettyjen verijuotikkaiden (Hirudo medicinalis) syljessä esiintyvä peptidi, joka estää tehokkaasti veren hyytymistä. Hirudiinin toiminta perustuu veren hyytymissekvenssin alkua säätelevän entsyymin trombiinin toiminnan sulkemiseen. Hirudiinin etuihin kuuluu alhainen immuunivaste. Sen kerääminen luonnosta on hankalaa, joten sen valmistukseen on kehitetty biotekninen prosessi.
Hirvas

Hirvas voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
kuohitsematon urosporo
Hirvas, maalaiskunta ja maaseututaajama Kontupohjan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä
Hirvas, taajama ja kaupunginosa Rovaniemellä
Hirvas, entinen rautatieasema Rovaniemellä
Hirvas, kylä Marttilassa
Hirvas, koski Suunujoessa Karjalan tasavallassa
Hirvas, koltansaamelainen siida Murmanskin alueella
Hirvas, sukunimenä:
Harri Hirvas (oik. Harry Karlsson, 1919–1991), suomalainen kirjailija
Heikki Hirvas (1943–2020), suomalainen geologi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hirvas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sillat

| Sillat Piirpauke |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–marraskuu 1999; helmi–maaliskuu 2002
 Julkaistu: 7. kesäkuuta 2002
 Formaatti: CD-levy
 Tuottaja(t): Sakari Kukko
 Tyylilaji: maailmanmusiikki, jazz
 Kesto: 62.03
 Levy-yhtiö: Rockadillo
Piirpauken muut julkaisut
| Kalevala Spirit 2000 | Sillat 2002 | Laulu laineilla 2003 |
Sillat on Piirpauke-yhtyeen 15. studioalbumi, joka julkaistiin 7. kesäkuuta 2002. Levy sisältää kahdella eri kokoonpanolla vuosina 1999 ja 2002 äänitettyä materiaalia. Mukana on suomalaisia kansansävelmiä, kaksi karjalaisen paimensoittajan Teppo Revon sävellystä, Antero Vornasen kanteleensoitosta mukailtu kappale sekä Franz Schubertin tuotantoa oleva lied Der Erlkönig eli Keijukaiskuningas. Albumi sisältää lähinnä instrumentaalimusiikkia, sillä ainoastaan kolmella kappaleella on laulaja. Teppo Revon sävellykseen pohjautuvasta La fuentesta on levyllä sekä instrumentaali- että laulettu versio. Der Erlkinig on mukana myös Piirpaukeen seuraavalla, enimmäkseen Schubertin sävellyksiin pohjautuvalla, Laulu laineilla -albumilla, joka on osin nauhoitettu samoissa sessioissa Sillat-albumin kanssa.
Kappaleet

Kappaleet 1 ja 7–9 on äänitetty vuonna 1999.
La fuente – 4.08  (säv. Teppo Repo ja Sakari Kukko)
Tuulantei – 3.21  (suomalainen kansansävelmä)
Kesäillalla – 8.20  (suomalainen kansansävelmä)
Toituaal – 6.01  (säv. Antero Vornanen ja Sakari Kukko)
Çökertme – 5.03  (turkkilainen kansansävelmä)
On neidolla punapaula – 6.15  (säv. suomalainen kansansävelmä, san. Cinta Hermo)
Neitonen - M'beuggel – 5.49  (säv. Sakari Kukko, san. suomalainen kansanruno ja Ismaila Sane)
Taivahan mannaa – 6.34  (suomalainen kansansävelmä)
La fuente – 12.09  (säv. Teppo Repo ja Sakari Kukko, san. Cinta Hermo ja Ismaila Sane)
Der Erlkönig – 4.23  (säv. Franz Schubert)
Muusikot > Vuonna 1999 äänitetyt kappaleet

Cinta Hermo – laulu, kitara
Ismaila Sane – laulu, lyömäsoittimet
Badu N'djay – kitara
Jukka Tolonen – kitara
Ndioba Gueye – basso
Markku Ounaskari – rummut
Sakari Kukko – saksofoni, huilu, kosketinsoittimet
Muusikot > Vuonna 2002 äänitetyt kappaleet

Cinta Hermo – laulu, kitara, kastanjetit
Ville Herrala – basso
Ismaila Sane – rummut
Joonas Ahonen – piano
Sakari Kukko – saksofoni, huilu
Shuma-Gorath

| Shuma-Gorath |
| --- | --- |
 Shuma-Gorath, Kaaoksen Herra.
Luoja(t):  Robert E. Howard (nimi), Steve Englehart (tarina) ja Frank Brunner (taide)
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Marvelin sarjakuvissa: Marvel Premiere #5 (maininta)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Määrittelemätön
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Muinaiset: Arioch, Dagoth, Ghaszaszh Nyirh, Kathulos, Khats, N'Gabthoth, Sligguth etc.
Edelliset ryhmäsidokset:  Kulan Gath ja Vammatar
Henkilöllisyydet:  Kaaoksen Herra, Hän Joka Nukkuu, mutta Tulee Heräämään, "Tohtori Outo", Cthuma-Gurath (mahdollisesti)
Voimat:  Kuolematon, loppumattomat maagiset energiat, kotiulottuvuudessaan omnipotentti, valtavat fyysiset voimat ja kestävyys
Suhteet
Sukulaiset:  Ei tunnettuja
Shuma-Gorath on Marvel-kustantamon julkaisuissa esiintyvä demoni ja Kaaoksen Herra. Shuma-Gorath mainittiin ensimmäisen kerran yhdysvaltalaisen Marvel Premiere -lehden numerossa 5 (1972) ja hahmon ensiesiintyminen tapahtui samaisen lehden numerossa 10 (1973). Shuma-Gorath tunnetaan myös laajemmin siitä, että hän on pelattava hahmo Marvel vs Capcom -videopelisarjassa. Shuma-Gorath on luultavasti saanut vaikutteita Cthulhu-tarinoista – ainakin Shuma-Gorathilla on samanlaisia fysikaalisia ominaisuuksia.
Historia > Ensimmäinen esiintyminen

Ensimmäisen kerran Shuma-Gorath mainittiin Robert E. Howardin lyhyessä tarinassa ”The Curse of the Golden Skull”, joka sijoittuu muinaiseen Lemuriaan. Tarinassa Rotath-niminen velho herättää Shuma-Gorathin kirouksena ihmiskunnalle. Tässä tarinassa Shuma-Gorathilla oli kuitenkin inhimillinen olomuoto.
Historia > Marvel-sarjakuvissa

Shuma-Gorath muistuttaa valtavaa vihreää silmää, josta pursuaa lonkeroita. Vaikka olennon todellinen alkuperä on mysteeri, hän hallitsi koko maailmaa jo ennen Celestiaalien ensimmäistä ristiretkeä. Aikamatkailijavelho Sise-Neg kuitenkin kukisti ihmisuhreja vaativan demonin. Tästäkin ahdingosta Shuma-Gorath pelastui ja siirsi itsensä muinaiseen Hyboriaan, jossa Crom, Conan barbaarin jumala vangitsi demonin vuoren sisälle kolmen taikakirjan avulla. Shuma-Gorath kykeni silti puuttumaan Conanin ja Kulan Gath -nimisen sankarin elämiin, kunnes Crom kyllästyneenä siirsi olennon kotiulottuvuuteensa.
Shuma-Gorath yritti silti palata takaisin maapallolle Tohtori Oudon opettajan, Muinaisen, mielen kautta. Yritys pakotti Tohtori Oudon surmaamaan opettajansa.
Vuosia myöhemmin Outo tuhosi onnettomien tapahtumien jälkeen talismaanit, jotka pitivät Shuma-Gorathin poissa maasta. Tämän jälkeen Oudon oli pakko matkata Shuma-Gorathin kotiulottuvuuteen ja taistella tätä vastaan. Kyetäkseen taistelemaan jumalallista Shuma-Gorathia vastaan Oudon oli imettävä itseensä kaaosmagiaa, mutta tuhottuaan demonin Outo huomasi muuttuvansa itse uudeksi Shuma-Gorathiksi. Outo joutui surmaamaan itsensä estääkseen tämän, mutta pelastui myöhemmin liittolaisensa avulla. Shuma-Gorath taas kykeni kokoamaan itsensä kaaosmagian palasista.
Velho nimeltään Nicholas Scratch onnistuu kutsumaan Shuma-Gorathin uudelleen maan pinnalle. Jälleen kerran Shuma-Gorathin oli vetäydyttävä Ihmenelosten, Tohtori Oudon ja Diablon yhdistettyä voimansa.
Voimat ja varusteet

Shuma-Gorath on ikiaikainen ja voimakas demoni korkeinta mahdollista säätyä. Olennolla on valtavat yliluonnolliset voimat, kerta se on käytännössä haavoittumaton muuta kuin kaikkein voimakkainta magiaa vastaan. Shuma-Gorathilla on myös yliluonnollisen suuret fyysiset voimat ja kestävyys (nämäkin ovat kuitenkin luonteeltaan maagisia).
Kehonsa omalaatuisen muodon vuoksi Shuma-Gorath on taitava muodonmuuttaja ja kykenee jopa muuttumaan tyystin nestemäiseksi. Shuma-Gorath kykenee luomaan monenlaisia energiaiskuja, jotka syntyvät useimmiten hänen suuresta silmästään. Eräässä voimakkaimmista hyökkäyksistään Shuma-Gorath luo kaikkien lonkeroidensa avustamana suuren, puhtaasta energiasta koostuvan pallon päänsä päälle ja tuhoaa sen avulla jopa kokonaisia todellisuuksia. Shuma-Gorath kykenee myös teleportaatioon ja levitaatioon.
Shuma-Gorath kykenee liikkumaan todellisuuksien ja paikkojen välillä puhtaan tahtonsa avulla. Demoni kykenee myös muokkaamaan ja vääristämään todellisuuksia sekä kutsumaan avukseen toisia yliluonnollisia olentoja.
Shuma-Gorathin älykkyys on laskematon, hänen tietämyksensä lähenee kaikkitietävyyttä.
Muissa medioissa > Elokuva

Elokuvassa Doctor Strange in the Multiverse of Madness (2022) esiintyy Shuma-Gorathiin perustuva olento nimeltä Gargantos, koska Marvel Studiosilla ei ole oikeuksia Shuma-Gorathin nimen käyttöön. Nimeä Gargantos on aiemmin käytetty erään toisen olennon nimenä Namor-sarjakuvissa. Wanda Maximoff oli Darkholdin avulla käyttänyt unikävelyksi kutsuttua loitsua ohjatakseen Gargantosta ja lähettääkseen sen jahtaamaan Maahan-616 päätynyttä America Chavezia. Stephen Strange ja Wong onnistuivat surmaamaan olennon ja pelastamaan Chavezin.
Muissa medioissa > Videopelit

Shuma-Gorath oli pelattava hahmo Marvel Super Heroesissa, jossa hänet esitettiin purppuran välisenä vihreän sijasta.
Shuma-Gorath on esiintynyt myös peleisttä  Marvel Super Heroes vs. Street Fighter sekä Marvel vs. Capcom 2.
Hans Axel von Fersen

Kreivi Hans Axel von Fersen, Carl Fredric von Breda n. 1800
Hans Axel von Fersen (4. syyskuuta 1755 Tukholma – 20. kesäkuuta 1810 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi, hovimarsalkka ja valtaneuvos, joka tuli tunnetuksi läheisestä suhteestaan Ranskan kuningatar Marie Antoinetteen. Von Fersen oli suomalaisten Vuojoen ja Harvialan kartanoiden omistaja ja myös Harvialan herra. Hänestä käytetään usein nimitystä von Fersen nuorempi.
Suku ja koulutus

Axel von Fersenin isällä oli sama nimi, ja häntä kutsutaan yleisesti Axel von Fersen vanhemmaksi (5. huhtikuuta 1719 – 24. huhtikuuta 1794). Isä oli kreivi, valtaneuvos (1772), sotamarsalkka (1770) ja Ruotsin akatemian jäsen (1786). Hänen äitinsä oli Hedvig Catharina De La Gardie (1732–1800), joka omisti Löfstadin linnan Itä-Götanmaalla. Hän oli neljälapsisen sisarusparven toiseksi vanhin.
Vanhempi sisar Hedvig 'Hedda' Catharina von Fersen (1753–1792) oli kuningattaren hovinainen, joka avioitui vapaaherra, everstimarsalkka Thure Leonard Klinckowströmin kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Hedda kuoli Italiassa. Nuorempi sisar Eva Sophie von Fersen (1757–1816) oli tulevan kuningatar Charlottan läheinen ystävä, hän avioitui vuonna 1777 kreivi, kamariherra Adolf Ludvig Piperin (1750–1795) kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Eva Sophiella oli 1790-luvulla avoimesti suhde Evert Vilhelm Tauben kanssa, jonka omaisuuden hän peri. Nuorempi veli kreivi, ylikamariherra Fabian Reinhold von Fersen (1762–1818) oli myös suhteessa vuodesta 1793 lähtien tulevaan kuningatar Charlottaan, kunnes avioitui vuonna 1797 kuningattaren ylihovimestarinna Lovisa Sofia Piperin kanssa ja heillä oli jälkeläisiä. Molemmat nuoremmat sisarukset tulivat tunnetuiksi avioliiton ulkopuolisista suhteistaan ja epäuskonnollisuudestaan.
Axel von Fersenille annettiin ajan tapaan tasokasta aatelispojan kotiopetusta, jossa hän osoitti kielellistä lahjakkuutta oppimalla perusteellisesti latinaa. Hän puhui myös ranskaa, englantia, saksaa ja italiaa. Vuonna 1770 hän jatkoi opiskelua 14-vuotiaana opintojenohjaajansa kanssa niin sanotulla Euroopan-kiertueella (Grand Tour), jossa hän opiskeli sotilasakatemioissa Braunschweigissa ja Torinossa. Vuonna 1771 hän tapasi Voltairen. Pariisin hän saapui ensimmäisen kerran marraskuussa 1773. Hän osallistui vuonna 1774 Sorbonnen yliopiston luonnontieteen luennoille ja opiskeli sotatiedettä sekä osallistui aktiivisesti Pariisin huvielämään.
Vuonna 1779 hän astui Ranskan armeijan palvelukseen. Vuonna 1785 hänen komentoonsa annettiin kuninkaallinen ruotsalaisrykmentti (regiment Royal Suédois), jota hän johti everstin arvoisena.
Versaillesissa

Von Fersen päätti Euroopan-kierroksensa 18-vuotiaana vuonna 1774. Sen jälkeen hän saapui Ranskan hoviin, jossa hänen komea ulkonäkönsä herätti huomiota. Kreivi Gustaf Philip Creutz, Ruotsin Pariisin ja Versailles’n suurlähettiläs, kirjoitti kreivistä kuningas Kustaan III:lle:
»Kaikista ruotsalaista, jotka ovat minun aikana olleet täällä, hänet on parhaiten ottanut vastaan ylhäisö. Kuninkaallinen perhe kohteli häntä hyvin ystävällisesti. On mahdotonta, että olisi olemassa hyveellisempää ja säädyllisempää olemusta kuin hänellä on. Kauniine piirteineen ja älykkäänä ihmisenä hän ei tule epäonnistumaan yhteisössä, johon hän on kuin luotu.»
30. tammikuuta 1775 von Fersen kohtasi Versailles'ssa Ranskan dauphine Marie-Antoinetten. He olivat tavanneet jo aiemmin Pariisin oopperan uudenvuoden tanssiaisissa naamioituneina. Kreivi lähti Englantiin ja sieltä takaisin Ruotsiin ja ryhtyi diplomaattiuralle, mutta palasi Ranskaan jälleen elokuussa 1779. Kuningatar ei ollut unohtanut kreiviä, ja koko hovi huomasi että hän kohteli nuorta miestä erityisellä lämmöllä ja huolenpidolla.
Vuoden 1779 talven aikana von Fersenistä tuli yksi kuningattaren läheisistä ystävistä. Samaan aikaan hän jatkoi valloituksiaan naismaailmassa. Hän oli kuuluisa naistenmies, ja hänellä oli suhde myös Denis Diderot’n tyttäreen Marie-Angelique Diderot’hon sekä lyhyt suhde Hedvig Elisabeth Charlottaan, Ruotsin tulevan kuninkaan Kaarle XIII:n puolisoon. Von Fersen haaveili myös sotimisesta.
Von Fersen pyysi päästä joukko-osastoon, joka oli lähdössä Amerikkaan. Kreivi Creutz ilmoitti kuningatar Marie-Antoinetten näkemyksen asiasta Ruotsin kuninkaalle. Kuningas sekaantui tapahtumiin, ja von Fersen sai nimityksen kreivi de Vaux’n adjutantiksi, ja hänelle annettiin tehtäväksi myös komentaa joukkoja.
Lopulta tämä joukko-osasto ei lähtenytkään Amerikkaan, ja von Fersen palasi kiukustuneena Versailles’hin. Hän ryhtyi ”piirittämään” ulkoministeriä, Vergennesin kreivi Charles Gravieria ja sisäministeriä, Montbarreyn ruhtinasta. Tämän seurauksena hän lopulta pääsi lähtemään Amerikkaan. Hänet näet nimitettiin 20. tammikuuta 1780 saksalaisen tykistön everstiksi, ja hän saattoi osallistua Yhdysvaltain itsenäisyyssotaan Rochambeaun kreivin komennossa.
Amerikan itsenäisyyssota

Kreivi von Fersen nautti esimiehensä kreivi ja kenraali Rochambeaun suurta arvonantoa, ja tämä kutsui hänet ensimmäiseksi adjutantikseen. Hänen tehtävänään oli myös toimia kenraalien Rochambeaun ja Washingtonin tulkkina. Hän ystävystyi Lauzun herttuan Armand Louis de Gontaut-Bironin kanssa, joka lupasi hänelle toisen asteen everstin arvon ja legioonan (noin 6 000 miehen osasto) komentajuuden. Myös Segurin markiisi Philippe Henri lupasi nimittää hänet toisen asteen everstiksi. Von Fersen osallistui häikäisevällä tavalla Yorktownin taisteluun vuonna 1781. Kuningatar Marie Antoinetten väliintulon ansiosta hän sai lokakuussa 1782 toisen luokan everstin arvon Royal-Deux-Pontsin rykmentissä. Hän ilmoitti silloin isälleen haluavansa jäädä Amerikkaan konfliktin loppuun saakka ja palata sen jälkeen Ruotsin kuninkaan Kustaa III:n palvelukseen.
Hän palasi taisteluista kesäkuussa 1783 ja saapui Versailles'hin, jossa hänelle luovutettiin kuningas Kustaa III:n ja kuningatar Marie Antoinetten myötävaikutuksella Royal-Suédois -kaartin täysi komentajuus. Tässä vaiheessa mitä erilaisimmat huhut kiertelivät hovissa. Syyskuussa von Fersen poistui hovista ja liittyi Kustaa III:n seuraan tämän lähtiessä Italian-matkalleen tuntemattomana. Hän jatkoi valloituksiaan naismaailmassa, mutta kirjoitti säännöllisesti kuningatar Marie Antoinettelle.
Kesäkuussa 1784 von Fersen palasi Versailles'hin Kustaa III:n Italian-matkalta, jota kuningas jatkoi edelleen Haagan kreiviksi tekeytyneenä. Kustaa III määräsi maksettavaksi von Fersenille 20 000 livren vuotuista eläkettä, joka mahdollisti mukavan elämän hovissa. Hän riensi Ranskaan ottamaan vastaan rykmenttinsä komentajuuden, joka oli sijoitettu Landreclesiin, lähelle Valenciennesin kaupunkia. Näin hän jakoi aikansa sekä rykmentin komentajana että hovin jäsenenä.
Vuonna 1787 von Fersen matkusti Suomeen osallistuakseen Kustaa III:n sotaan Venäjän keisarinna Katariina Suurta vastaan. Keväällä 1789 von Fersenin isä pidätettiin, kun tämä oli osallistunut Kustaan III:n vastaiseen oppositioon, jossa kuningas ja aatelisto taistelivat aateliston oikeuksista. Kriisi puhkesi varsinkin Suomessa koetun sotilaallisen tappion myötä. Kuningatar Marie Antoinette määräsi kreivi von Fersenin palaamaan Pariisiin. Kesäkuussa, huolestuneena kuningattaresta, von Fersen sai asunnon Versailles'sta Petit Trianonin linnasta. Kuningasperheen läheiset olivat huolestuneita kreivin asettumisesta kuningattaren välittömään läheisyyteen, jopa suoraan hänen yksityishuoneittensa yläpuolelle. Nämä näet pelkäsivät, että muun hoviväen viha ei ainakaan laantuisi tapahtuman tähden. Kuitenkin von Fersenistä tuli kuninkaallisen perheen ehdoton suosikki.
Ranskan vallankumous

Vuonna 1791 von Fersen osallistui kuningasperheen paon valmisteluun. Hän seurasi yöllä 20. kesäkuuta matkaa aina Bondyn kaupunkiin saakka, mutta kuningas kielsi häneltä matkan edemmäksi. Oletettavasti von Fersen liittyi tämän jälkeen Montmédyn linnoituksen henkilökuntaan, mihin kuninkaallisen perheen piti saapua Belgian kautta. Pakomatkan epäonnistuttua Varennesissa ja kuninkaallisen perheen palattua takaisin Pariisiin jatkoi von Fersen kirjeenvaihtoaan kuningattaren kanssa. Hän matkusti Wieniin kertoakseen tapahtumista keisarille ja saadakseen viitteitä tulevista toimenpiteistä. Mutta Leopold II viivytteli, ja von Fersen odotti kärsimättömänä ja kirjoitti Marie Antoinettelle jo petoksesta. Wienistä hän matkusti Brysseliin, jossa hän ihastui Eleonora Sullivaniin, josta tuli hänen rakastajattarensa.
Helmikuussa 1792 hän palasi Ranskaan ja kohtasi kuningattaren ja sen jälkeen myös salaisesti kuninkaan. Hän halusi selvittää suunnitelmaansa perheen pakenemisesta Normandiaan. Ludvig XVI kuitenkin kieltäytyi. Hän halusi jättää kohtalon ja pelastumisensa ulkovaltojen monarkkien muodostaman koalition käsiin mieluummin kuin lähtisi uuteen pakomatkaseikkailuun. Von Fersen palasi Brysseliin ja alkoi organisoida koalitiota. Hänen inspiroimansa oli heinäkuussa ilmestynyt niin sanottu ”Braunschweigin manifesti”, jossa itävaltalais-preussilainen armeija esitti ultimaatumin Ranskan vallankumouksellisille. Hän uskoi vahvasti koalition nopeaan voittoon ja kuvitteli myös rojalistisen hallituksen muodostamisen.
Vuonna 1793 tapahtuneen kuninkaan teloituksen jälkeen von Fersen uskoi voivansa kuitenkin pelastaa kuningattaren. Uskotellen itselleen, että kaikki tapahtumat olivat Orléans-suvun vallanhalun seurausta, hän päätti ostaa puolelleen Orléans-puolueen jäsenet, Laclosin, Santerren ja Dumouriez’n. Kun Dumouriez siirtyi vallankumouksen vastustajien puolella Wieniin, von Fersen uskoi vallankumouksellisten lopun häämöttävän. Hän kuvitteli jo Marie Antoinetten sijaishallituskautta. Elokuussa, kuultuaan uutisen kuningattaren siirrosta Conciergerien vankilaan, hän yritti saada Coburgin prinssin joukkoineen marssimaan Pariisiin, mutta tässä yrityksessään hän epäonnistui. Lopulta kuningatar mestattiin 16. lokakuuta 1793.
Ruotsissa

Palattuaan Ruotsiin von Fersen omistautui omalle uralleen. Vuonna 1792 Kustaa III kuoli, ja kuten kaikki hänen suosikkinsa myös von Fersen joutui epäsuosioon Södermanlandin herttuan Kaarlen – tulevan kuninkaan Kaarle XIII:n veljen – sijaishallinnon aikana vuosina 1792–1796. Kun Kustaa IV Aadolf nousi valtaistuimelle, hän kutsui takaisin isänsä upseerit ja muut merkittävät henkilöt. Vuonna 1797 von Fersen lähetettiin Rastattin rauhanneuvotteluihin, mutta ranskalaisten delegaation esittämien protestien jälkeen hänen oli vetäydyttävä neuvotteluista.
Vuonna 1801 hänet nimitettiin valtakunnanmarsalkaksi (riksmarskalk), ministeriksi ja Uppsalan yliopiston kansleriksi. Hän kuitenkin menetti suosionsa hovissa vastustaessaan tiukasti Ruotsin sotaa Preussia vastaan. Sotaa oli halunnut Kustaa IV Aadolf, joka halusi kurittaa Preussia, joka ei ollut suostunut valloittamaan Ranskaa.
Vuonna 1809 Kustaa IV Aadolf joutui luopumaan vallasta sotilasvallankaappauksen seurauksena. Fersen ei ottanut osaa tapahtumiin, mutta hänen oletetaan tukeneen Kustaa IV Aadolfin:n poikaa, prinssi Gustavia. Vuonna 1810 Augustenburgin herttua Kaarle August valittiin Ruotsin kruununperilliseksi, mutta hän kuoli lähes välittömästi. Huhut syyttivät von Fersenin myrkyttäneen kruununperillisen. Vastavalitun kruununperillisen hautajaisissa 20. kesäkuuta 1810 von Fersenin tehtävänä oli valtakunnanmarsalkkana johtaa surusaattoa Tukholmassa. Syntyi mellakka, ja von Fersen kuoli mellakassa kansanjoukkojen kivittämänä ja maahan polkemana. Läsnä ollut Svean henkivartiokaarti ei sekaantunut tapahtumiin.