stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gautrekrin saaga
Synopsis > Tarina laakson hölmöläisistä (isl. Dalafífla þáttr)

Gautrekrin saagan molemmissa versioissa kerrotaan ensin alussa kuningas Gautista. Tämän sanotaan hallitsevan Kölivuorten (isl. Kjalar, nyk. Skandit) itäpuolella sijaitsevaa, hyvin metsäiseksi kuvattua Länsi-Göötanmaata (isl. Vestra Gautland). Eräänä päivän kuningas Gauti lähtee metsästämään, mutta eksyy seuralaisistaan. Hän saapuu vaatteet repeytyneenä metsän keskellä sijaitsevalle yksinäiselle talolle, jossa asuu eristäytynyt perhe. Perheellä on sellainen tapa, että aina, jos jotain eriskummallista tapahtuu, nämä vähentävät jäsentensä määrää niin, että menevät ”Perhejyrkänteelle” (isl. Ætternisstapi) ja hyppäävät sieltä alas ja menevät näin ”Óðinnin luokse” (isl. til Óðins).
Yksi perheen tyttäristä on nimeltään Snotra (”viisas”) ja tämä suhtautuu Gautiin suopeasti, kun taas muut perheenjäsenet ovat epäystävällisiä. Kun kuningas Gauti lähtee takaisin valtakuntaansa, hän pyytää Snotraa nimeämään heidän kohtaamisensa seurauksena syntyvän poikalapsen Gautrekriksi.
Perhe on kokenut Gautin tulon niin oudoksi, että perheen vanhemmat jakavat omaisuutensa lapsilleen ja lähtevät Perhejyrkänteelle ja Óðinnin luokse Valhallaan. Perhettä hämmentävät tapahtumat jatkuvat, kunnes lopulta enää Snotra ja hänen poikansa Gautrekr ovat talon väestä hengissä. Snotra ottaa Gautrekrin mukaansa ja lähtee Gautin luokse. Gautrekr kasvaa isänsä luona ja kun Gauti kuolee, Gautrekrista tulee Göötanmaan (isl. Gautland) kuningas.
Synopsis > Lahja-Refrin tarina (isl. Gjafa-Refs þáttr)

Gautrekrin saagan lyhyempi ja pitempi versio sisältävät kumpikin Lahja-Refrin tarinan (isl. Gjafa-Refs þáttr), joskin eri versioiden tarinat poikkeavat muutaman yksityiskohdan osalta toisistaan. Lahja-Refrin tarinassa palataan takaisin kuningas Gautrekriin. Saagan pitemmässä versiossa kuningas Gautrekr hankkii itselleen vaimoksi Vendien maan (isl. Vindland) kuninkaantyttären. He saavat tyttären, Helgan, mutta pian kuningatar sairastuu ja kuolee. Kuningas Gautrekriä ei tämän jälkeen enää kiinnosta maan hallitseminen, vaan hän istuu päivät kuningattaren hautakummulla, haukkaa lennättäen.
Rennirin poika Refr saapuu Víkarrin pojan, jaarli Nerin luokse ja tuo tälle lahjaksi isältään viemän sonnin. Jaarli Nerin kuuluu vastata lahjaan vastalahjalla, mutta koska hän ei tahdo luopua mistään, mitä omistaa, hän antaa Refrille vastalahjaksi hyviä neuvoja. Nerin neuvojen avulla Refr saavuttaa itselleen mainetta ja omaisuutta niin, että hänet aletaan tuntea Lahja-Refrinä. Hän menee ensin tapaamaan kuningas Gautrekria, jolle antaa Nerin neuvosta hiomakiven tämän etsiessä jotain, millä heittää väsynyttä haukkaansa. Gautrekr tulee avusta niin iloiseksi, että antaa Refrille kultasormuksen. Tämän jälkeen Refr lähtee viemään kultasormusta Englannin kuninkaaksi kutsutulle Ellalle, saa tältä kaksi koiraa, jotka lahjoittaa Tanskanmaan (isl. Danmerkr) kuningas Hrólfr Riu'ulle (isl. kraki), joka taas antaa Refrille vastalahjaksi arvokkaan kypärän ja panssaripaidan. Nämä Refr vie eräälle ryöstöretkiä tekevälle viikinkikuningas Óláfrille. Lopulta Lahja-Refr saa nyt anteliaana kuninkaana tunnetun Gautrekrin tyttären Helgan puolisokseen ja lisäksi hän saa jaarlin arvonimen.
Gautrekrin saagan lyhyemmässä versiossa kuningas Gautrekrin puoliso kuolee vasta Refrin ja Helgan solmittua liittonsa. Saagassa kerrotaan, että kuninkaan miehet kehottavat tätä ottamaan uuden vaimon, ja Gautrekr kosii nuorta ja viisasta Ingibjörgiä. Tämä suostuu kosintaan, vaikka kuningas Gautrekrillä onkin jo ikää ja Ingibjörgiä on kosinut jos toinenkin, huomattavasti nuorempi mies. Gautrekr ja Ingibjörg saavat kaksi poikaa, Ketillin ja Hrólfrin.
Gautrekrin saaga lähteenä

Gautrekrin saaga pohjautuu todennäköisesti ainakin osittain vanhalle tarinaperinteelle. Siinä kuvatut Gauti, Gautrekr, Refr ja Starkaðr esiintyvät myös monessa muussa saagassa ja keskiaikaisessa lähteessä kuten Saxo Grammaticuksen teoksessa Gesta Danorum. Víkarrin tarina pohjautuu fornyrðislag-mittaiselle runolle Víkarsbálkr, joka on ajoitettu vaihtelevasti joko 1000-luvun lopulle tai 1100-1200-luvuille. Kyseinen runo on myyttisen Starkaðr-sankarin monologi. Runoissa saagan Starkaðr kuvailee taisteluita, joissa on ollut mukana, ja kertoo muista elämänsä tapahtumista ja niiden herättämistä tunnoista. Saaga sisältää myös muutamia muita laakson saitojen hölmöläisten lausumiksi kuvattuja riimittelyjä sekä Refrin lausuman yksittäisen Edda-mittaisen runosäkeistön (isl. lausavísa).
Gautrekrin saaga on muinaissaagana usein luettu niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersagas), jotka yleensä ovat muita muinaissaagoja nuorempia ja muistuttavat usein kotoperäisiä ritarisaagoja, esimerkiksi niin, että niiden loppu on onnellinen traagisen sijaan. Heti saagan alussa kerrotaan sen olevan kátlig frásögn eli hauska tarina Gautrekrin saagassa, mitä se todennäköisesti keskiaikaisesta näkökulmasta olikin. Gautrekrin saaga sisältää monien muiden seikkailusaagojen tavoin myös kansansaduille tyypillisiä tarina-aihelmia (esim. omaisuuden hankkiminen lahjoja antamalla). Gautrekrin saagassa on kuitenkin myös yleensä vanhempina pidettyjen sankarisaagojen (saks. Heldensagas) ja viikinkisaagojen (saks. Wikingersagas) piirteitä, sillä siinä liikutaan viikinkiretkillä ja saagan tarina sisältää myös joitain traagisia piirteitä (esim. Víkarrin tarina). Myös runous on vanhempina pidetyille muinaissaagoille tyypillistä, kun taas seikkailusaagoista ne yleensä puuttuvat.
Gautrekrin saaga lähteenä > Gautrekrin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa

Muinaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset saagat alkoivat 1600-1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Gautrekrin saagan merkittävyyttä ruotsalaisten kannalta korosti se, että kyseisen saagan katsottiin kertovan göötanmaalaisesta kuninkaasta. Saagaa saatettiin tulkita kertomuksena Ruotsin muinaisesta ja loistokkaana pidetystä menneisyydestä. Ajalle oli myös tyypillistä se, että muinaissaagalähteitä käytettiin suurvaltaideologian pönkittämiseen ja propagandatarkoituksessa. Koska ruotsalaiset eivät tuohon aikaan enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, useita muinaissaagoja käännettiin Ruotsissa 1600–1700-lukujen aikana. Gautrekrin saaga oli Hrólfr Gautrekrinpojan saagan ohella ensimmäinen käännettynä ilmestynyt muinaissaaga. Kumpikin ilmestyi vuonna 1664 latinakielisillä kommenteilla varustettuna teoksessa Westrogothiae regum historia lingua antiqua Gothica conscripta.
Käännökset ja editiot

King Gautrek. Käänt. Hermann Pálsson & Paul Edwards. Teoksessa Hermann Pálsson & Paul Edwards. 1985. Seven Viking Romances. Harmondsworth: Penguin.
Ranisch, Wilhelm (toim.). 1900. Die Gautreks saga in zwei Fassungen. Berlin: Mayer & Müller.
Verelius, Olof [& Jón Jónsson] (toim. & käänt.)1664.Gothrici & Rolfi Westrogothiae regum historia lingua antiqua Gothica conscripta. Upsala: Henricus Curio.
Aiheesta muualla

Gautreks saga muinaisislanniksi Snerpa.is -sivustolla
Gautreks saga muinaisislanniksi Heimskringla.no -sivustolla
Gautreks saga englanniksi
Gautreks saga -bibliografia Stories for all time: The Icelandic fornaldarsögur -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Haimiokasvit

| Haimiokasvit |
| --- | --- |
 Loasa floribunda
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Cornales
Heimo::  Haimiokasvit Loasaceae  Juss., nom. cons.
Synonyymit
 Cevalliaceae Griseb.  Gronoviaceae Endl. 
Katso myös
   Haimiokasvit Wikispeciesissä   Haimiokasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haimiokasvit (Loasaceae) on koppisiemenisten Cornales-lahkoon kuuluva kasviheimo, jossa on 265 enimmäkseen amerikkalaista lajia.
Tuntomerkit

Haimiokasvit ovat pääasiassa ruohovartisia ja usein karkeakarvaisia; muutama laji on pensas. Solukarvat (trikomit) ovat väkäsekkäitä, usein piityneitä glokidioita, toisinaan poltinkarvoja. Lehtiasento on kierteinen, harvoin kokonaan vastakkainen, mutta ainakin ensimmäinen lehtipari on vastakkainen. Tavallisesti lehdet ovat yksinkertaisia ja ehytlaitaisia, sulka- tai kourasuonisia, harvoin kerrannaisia tai liuskaisia. Kukat ovat tavallisesti viisilukuisia, harvoin neljä-, kuusi- tai seitsemänlukuisia. Verhiö on yhdislehtinen, teriö erilehtinen ja hetiö runsaslukuinen. Heteenpalhot ovat liereitä ja pitkiä. Sikiäin on tavallisesti kehänalainen ja yhdislehtinen, viiden emilehden muodostama, ja siinä on ontto vartalo ja kapea tai nuijamainen luotti. Joskus hedelmä on spiraalimaisesti kiertynyt. Siemenessä on runsas endospermi tai se puuttuu.
Levinneisyys

Haimiokasvit ovat enimmäkseen amerikkalainen heimo, ja ovat levinneet Pohjois-Amerikan eteläosista Etelä-Amerikkaan ulottuvalle alueelle. Lajeja on myös Lounais-Afrikassa ja Jemenissä. Monet lajit kasvavat kuivilla alueilla.
Luokittelu

Heimon 14 sukua ja 265 lajia jaetaan viideksi kladiksi:
1. Eucnide Zucc.
Ripsujen (Eucnide) suvussa on 15 lajia Pohjois-Amerikan lounaisosissa. Niiden heteet ovat tyveltään kasvaneet yhteen. Hedelmä on liiteluomainen kota.
2. Schismocarpus pachypus S.F.Blake
Laji on meksikolainen, ja sen kukassa on kymmenen hedettä, joiden palhot ovat ponsia lyhyemmät.
3. Loasoideae Gilg
Alaheimon kasveilla verhiö ja teriö karisevat eri aikaan, terälehdet ovat kynnellisiä, heteet sijaitsevat viidessä terävastaisessa ryhmässä ja lisäksi on verhovastaisia joutoheteitä. Alaheimo kasvaa Amerikassa, suku Kissenia Lounais-Afrikassa ja suku Plakothira Marquesassaarilla. Runsaiten lajeja on haimioiden (Nasa) suvussa, 105 lajia.
4. Mentzelioideae Gilg
Verhiö ja teriö karisevat yhteen liittyneinä. Hetiö on tyvestä yhdistynyt. Alaheimo kasvaa Amerikassa ja kultatupsut (Mentzelia) on sen runsaslajisin suku 60 lajillaan.
5. Gronovioideae M.Roem.
Alaheimon kukissa on viisi hedettä verhovastaisesti; niistä joskus vain kaksi toimivaa (fertiiliä). Yhdislehtinen ja kehänalainen sikiäin muodostuu kolmesta emilehdestä, joissa kussakin on yksi kärki-istukallinen siemenaihe. Hedelmä on pähkylä. Alaheimo on levinneisyydeltään amerikkalainen.
Eucnide urens -ripsu
Kissenia capensis
Kultatupsu (Mentzelia lindleyi)
Luokittelu > Suvut

Haimiokasvisuvut:
Blumenbachia Schrad. – pinssikukat
Caiophora C.Presl – piikkikukat (tai pikkikukat)
Cevallia Lag.
Eucnide Zucc. – ripsut
Fuertesia Urb.
Gronovia L.
Kissenia R.Br. ex Endl.
Klaprothia Kunth
Loasa Adans.
Mentzelia L. – kultatupsut
Nasa – haimiot
Petalonyx A.Gray
Plakothira Florence
Schismocarpus S.F.Blake
Sclerothrix C.Presl
Scyphanthus Sweet
Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko

| Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Hamina
Koordinaatit:  60°34′08″N, 027°11′56″E
Seurakunta:  Haminan ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1837
Suunnittelija:  Louis Visconti
Tyylisuunta:  Uusklassismi, bysanttilainen arkkitehtuuri
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko on vuonna 1837 valmistunut Haminan ortodoksisen seurakunnan kirkko.
Kirkko on pyhitetty pyhille apostoleille Pietarille ja Paavalille. Tyylillisesti uusklassismia ja bysanttilaisia muotoja edustavan pyörötemppelin suunnittelijana pidetään Louis Viscontia, mutta on mahdollista että todellisuudessa kyseessä oli David Visconti. Ulkopuolelta kirkko on pyöreä, ja kirkkosali on ristinmuotoinen. Kirkon uusbysanttilainen kellotorni on rakennettu 1862. Kirkko sijaitsee Raatihuoneentorin vieressä paikalla, jossa sijaitsi aiemmin luterilaisen kaupunkiseurakunnan Elisabetin kirkko (rakennettu 1750, tuhoutui Haminan palossa 1821), samoin kuin sen edeltäjä Ulrika Eleonoran kirkko (rakennettu 1732, tuhoutui 1742).
Kuvia

Kellotorni etualalla
Ikonostaasi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Pietari-Paavalin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Hakozaki-Kyūdaimaen metroasema

Aseman laituri
Hakozaki-Kyūdaimaen metroasema (jap. 箱崎九大前駅, Hakozaki-Kyūdaimae eki) on Fukuokan kaupungin Higashin suuralueella sijaitseva metroasema. Hakozaki-Kyūdaimaen asema on kuudes asema Hakozaki-linjalla. Asema on avattu 31. tammikuuta 1986. Aseman nimi on lyhenne sanoista Hakozaki - Kyūshū daigaku mae, joka tarkoittaa "Hakozaki - Kyūshūn yliopiston edessä".
Aseman lähistöllä sijaitsevat muun muassa:
Kyūshyūn yliopiston Hakozakin kampus
Oikeusministeriön sivutoimisto
Hakozakin rautatieasema
Aiheesta muualla

Hakozaki-Kyūdaimae (Arkistoitu – Internet Archive) - aseman sivut (japaniksi)
Fukuokan kaupungin metron Hakozaki-linja
Chikuhi-linja << | Meinohama | Muromi | Fujisaki | Nishijin | Tōjinmachi | Ōhorikōen | Akasaka | Tenjin | Nakasu-Kawabata | Gofukumachi | Chiyo-Kenchōguchi | Maidashi-Kyūdaibyōinmae | Hakozaki-Miyamae | Hakozaki-Kyūdaimae | Kaizuka | >> Kaizuka-linja
HMS Ramillies (1785)

| HMS Ramillies |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Randall, Rotherhithe
Kölinlasku:  joulukuu 1782
Laskettu vesille:  12. heinäkuuta 1785
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1793
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1850
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 677 17/94 bm
Pituus:  51,92 m (tykkikansi) 42,6 m (köli)
Leveys:  14,48 m
Syväys:  6,08 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Ramillies oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1785 vesillelaskettu Culloden-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 19. kesäkuuta 1782 Randallilta Rotherhitheltä, missä köli laskettiin joulukuussa. Alus laskettiin vesille 12. heinäkuuta 1785 ja valmistui 18.-31. heinäkuuta Deptfordissa ja lopulta 22. syyskuuta Woolwichissa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1793 päällikkönään Henry Harvey. Se osallistui 1. kesäkuuta 1794 Ushantin neljänteen taisteluun, jossa sai surmansa kaksi ja seitsemän miehistönjäsentä haavoittui.
Amiraliteetti siirsi 3. elokuuta 1830 aluksen reserviin satamapalvelukseen. Se varustettiin sairaalaksi kesäkuussa 1831 Chathamissa, minkä jälkeen se siirrettiin Sheernessiin. Alus romutettiin helmikuussa 1850 Deptfordissa.
Halvaus

Halvaus eli paralyysi tarkoittaa yhden tai useamman lihasryhmän toiminnan täydellistä pysähtymistä. Halvauksen aiheuttavia sairauksia on laaja joukko. Tavallisimpia halvauksen aiheuttajia (ei yleisyysjärjestyksessä) ovat aivoinfarkti, ohimenevä aivoverenkiertohäiriö, polyneuropatiat, MS-tauti, hermopinne, aivoverenvuoto, aivokasvaimet, hermojuurivaurio (esimerkiksi iskiaksen takia), sydänhalvaus ja selkäydinvamma. Muita mahdollisia halvauksen aiheuttajia ovat muun muassa ALS-tauti, Guillain-Barrén oireyhtymä, polio sekä erilaiset tapaturmat.
Osa halvauksen aiheuttamista tiloista voi korjaantua.
Erilaisia halvauksia

monoplegia, yhden raajan halvaus
diplegia, molemminpuolinen halvaus
hemiplegia, toispuolihalvaus
parapareesi
paraplegia, halvaantuminen vyötäröstä alaspäin
pareesi, lievää halvausta nimitetään yleisesti.
tetraplegia (neliraajahalvaus, vanh. kvadriplegia), halvaantuminen kaulasta alaspäin
tripareesi
triplegia, kolmen raajan halvaus
Bellin halvaus, äkisti puhkeava kasvohermon halvaus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Halvaus, Terveyskirjasto.fi
Harald Hellström

Harald Magnus Hellström (2. marraskuuta 1877 Pori – 4. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen juristi ja diplomaatti.
Hellströmin vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Fredrik Wilhelm Hellstöm ja Hanna Elvira Roth. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Nya svenska samskolanista ja opiskeli Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti oikeustutkinnon 1900 ja yleisen hallintotutkinnon 1907. Hellström sai varatuomarin arvon 1903. Hän valmistui myöhemmin lakitieteen kandidaatiksi 1927 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1948.
Hellström palveli virkamiehenä Suomen senaatissa 1905–1911 ja oli sitten Pohjoismaiden Osakepankin Turun haarakonttorin apulaisjohtaja 1911–1913, Helsingin Osakepankin johtokunnan jäsen 1913-1914 sekä toimi asianajajana 1914–1919. Ulkoministeriön palveluksessa Hellström oli vuosina 1919–1944, viimeisenä tehtävänä pääkonsuli Oslossa 1940–1944. Hellström edusti Suomea useissa kansainvälisissä konferensseissa ja oli jäsenenä useissa komiteoissa. Hän sai 1938 erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon.
Hellström oli Sigrid Juseliuksen säätiön hallituksen jäsen vuodesta 1930 ja säätiön puheenjohtaja vuodesta 1946 sekä Kymin Oy:n hallituksen jäsen vuodesta 1952 alkaen.
Hellström oli naimisissa vuodesta 1922 Hjördis Elisabeth Finnilän kanssa.
HMS Burford (1757)

| HMS Burford |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  30. lokakuuta 1754
Laskettu vesille:  5. toukokuuta 1757
Palveluskäyttöön:  huhtikuu 1757
Poistui palveluskäytöstä:  1785
Loppuvaihe:  myyty 31. maaliskuuta 1785
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 424 bm
Pituus:  49,38 m (tykkikansi)
Leveys:  13,61 m
Syväys:  5,79 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  520
Aseistus
Aseistus:  70 tykkiä
HMS Burford oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1757 vesillelaskettu Burford-luokan 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 15. tammikuuta 1754 Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1757 ja valmistui 15. heinäkuuta. Aluksen valmistuskustannukset olivat 38 118 puntaa 8 shillinkiä sisältäen varustamisen.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1757 päällikkönään James Young.
Alus myytiin 31. maaliskuuta 1785 Woolwichissa 1 320 punnalla.
HMS Caesar (1896)

| HMS Caesar |
| --- | --- |
 HMS Caesar

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Portsmouthin telakka
Kölinlasku:  25. maaliskuuta 1895
Laskettu vesille:  2. syyskuuta 1896
Palveluskäyttöön:  13. tammikuuta 1898
Poistui palveluskäytöstä:  varastolaivaksi 1918 palveluksesta 23. huhtikuuta 1920
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 8. marraskuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 900 t
Pituus:  128 m (kokonaispituus)
Leveys:  23 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  12 000 ihp
Nopeus:  17,5 solmua
Miehistöä:  670
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 12" Mk VIII -tykkiä kaksoistykkitorneissa 12 × QF 6" Mk III -tykkiä yksiputkisina asennuksina 16 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä yksiputkisina asennuksina 12 × QF 2 naulan tykkiä yksiputkisina asennuksina 5 × 18" torpedoputkea
HMS Caesar oli Britannian kuninkaallisen laivaston Majestic-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin niin kutsutussa Spencer-ohjelmassa Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 25. maaliskuuta 1895. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1896 ja valmistui tammikuussa 1898. Aluksen tykit oli asennettu mahdollistamaan ympärilataus ja sen tykkiasemat olivat pyöreitä eikä pisaranmuotoisia kuten aiemmilla luokan aluksilla.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivastoon, josta se siirrettiin 1903 Kanaalinlaivastoon. Se myytiin romutettavaksi 1921.
HMS Ranunculus (K117)

| HMS Ranunculus |
| --- | --- |
 HMS Ranunculus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  W. Simons and Company, Renfrew
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1940
Laskettu vesille:  25. kesäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  28. heinäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Vapaan Ranskan laivaston FNFL Renoncule 1941-1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 hv
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  96
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4"/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x kaksipiippuinen Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääri 1 x kaksipiippuinen .303" Lewis-pikakivääri 2 x Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Ranunculus (viirinumero K117) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 15. joulukuuta 1939 Renfrew'stä W. Simons and Companyltä, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 25. kesäkuuta 1941 ja valmistui 28. heinäkuuta.
Palvelus

Alus luovutettiin 1941 Ranskan pakolaishallitukselle, joka liitti sen Vapaan Ranskan laivastoon nimellä FNFL Renoncule. Alus palautettiin 1946 Britannian kuninkaalliselle laivastolle.
Hannus (Oulu)

| Hannus |
| --- | --- |
 Hannuksen entinen koulu
 Kaupungin kartta, jossa Hannus korostettuna.  Luettelo Oulun suuralueista ja kaupunginosista
Kaupunki:  Oulu
Suuralue:  Kiimingin suuralue
Kaupunginosa nro:  135
Väkiluku:  242  31.12.2023
Työpaikkoja:  21 kpl   (31.12.2011)
Osa-alueet:  Hannusperä, Reposelkä, Pitkäaho, Loukkojärvi
Hannus on Oulussa Kiimingin suuralueella sijaitseva kaupunginosa. Kaupunginosan keskus Hannus sijaitsee valtatien 20 varrella, 30 kilometriä Oulun keskustasta ja yhdeksän kilometriä Kiimingin keskuksesta Kuusamon suuntaan.
Hannuksessa toimi pitkään muun muassa munkeistakin tunnettu Hannuksen leipomo-kahvilabaari, jonka yhteydessä oli kyläkauppa, asiamiesposti sekä grilli. Yritys lopetettiin lokakuussa 2008.
Hannuksessa toiminut koulu lakkautettiin syyskuussa 2008. Nykyään entisessä koulurakennuksessa järjestetään muun muassa erilaista harrastustoimintaa. Koulun pihalla on toiminut kesäaikaan myös jäätelökioski.
Hannuksessa toimii kyläyhdistys Hannuksen kyläyhteisö ry.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannus (Oulu) Wikimedia Commonsissa
Kyläyhteisön kotisivut
Oulun kaupunginosat ja suuralueet
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Suuralueet | Kaupunginosat |  |
| 1. Keskusta | I Pokkinen • II Vaara • III Vanhatulli • IV Hollihaka • V Leveri • Myllytulli • Intiö • Raksila |  |
| 2. Höyhtyä | Höyhtyä • Karjasilta • Lintula • Mäntylä • Nokela |  |
| 3. Oulunsuu | Kontinkangas • Oulunsuu • Peltola • Värttö |  |
| 4. Kaukovainio | Hiironen • Kaukovainio |  |
| 5. Nuottasaari | Limingantulli • Nuottasaari • Äimärautio |  |
| 6. Kaakkuri | Kaakkuri • Kiviniemi • Metsokangas • Perävainio |  |
| 7. Maikkula | Hangaskangas • Heikkilänkangas • Iinatti • Juurusoja • Knuutila • Maikkula • Madekoski • Pikkarala |  |
| 8. Tuira | Hietasaari • Koskikeskus • Pikisaari • Toppilansaari • Tuira • Vihreäsaari |  |
| 9. Puolivälinkangas | Isko • Puolivälinkangas • Pyykösjärvi • Takalaanila • Välivainio |  |
| 10. Koskela | Alppila • Koskela • Taskila • Toppila |  |
| 11. Pateniemi | Rajakylä • Pateniemi • Herukka |  |
| 12. Kaijonharju | Kaijonharju • Kuivasjärvi • Liikanen • Linnanmaa • Ritaharju |  |
| 13. Myllyoja | Haapalehto • Hintta • Kirkkokangas • Kynsilehto • Laanila • Myllyoja • Parkkisenkangas |  |
| 14. Sanginsuu | Lapinkangas • Sanginjoki • Sanginsuu • Ulkosanki |  |
| 15. Korvensuora | Heikinharju • Korvenkylä • Korvensuora • Rusko • Ruskonselkä • Saviharju • Talvikangas |  |
| 16. Ylikiiminki | Jolos • Nuoritta • Vepsä • Vesala • Vuotto • Ylikiiminki |  |
| 17. Hiukkavaara | Haukkasuo • Hiukkavaara • Kivikkokangas · Niiles • Puolukkakangas • Saarela • Vanha Hiukkavaara |  |
| 20. Haukipudas | Haukipudas • Jokikylä • Martinniemi |  |
| 21. Kello | Kalimenkylä • Kello |  |
| 30. Kiiminki | Alakylä • Hannus • Huttukylä • Kiiminki |  |
| 31. Jääli | Jäälinkylä • Välikylä |  |
| 40. Oulunsalo | Kylänpuoli • Oulunsalo • Salonpää |  |
| 50. Yli-Ii | Pahkala • Tannila • Yli-Ii |  |
Kiiminki
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Kirkonkylä  Alakylä  Haipuskylä  Hannus  Huttukylä  Jääli  Tirinkylä  Välikylä  Ylikylä 
Muuta Kiiminkiin liittyvää:   Jäälihalli  Kirkko  Oskari Jauhiaisen museo  Oulun radio- ja televisioasema 
Joet ja kosket:   Jolosjoki  Kiiminkijoki  Koitelinkoski 
Järvet:   Jäälinjärvi  Kalimeenlampi  Lylykkäänjärvi