stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leo VI

| Leo VI |
| --- | --- |
 Leo VI ja hänen ensimmäinen vaimonsa Theofano.
Bysantin keisari
Valtakausi:  29. elokuuta 886 – 11. toukokuuta 912
Edeltäjä:  Basileios I
Seuraaja:  Aleksanteri III

Syntynyt:  19. syyskuuta 866 Konstantinopoli
Kuollut:  11. toukokuuta 912 Konstantinopoli
Puoliso:  Theofano  Zoe Zautzainas Eudokia Baïana Zoe Karbonopsina
Lapset:  Eudokia   Anna   Anna   Basileios  Konstantinos VII
Suku:  Makedonialainen
Isä:  Basileios I tai Mikael III
Äiti:  Eudokia Ingerina
Leo VI (866–912) oli Bysantin keisari vuosina 886–912. Leo oli isänsä, Basileios I:n, perustaman Makedonialaisen hallitsijasuvun toinen keisari.
Leo ja isänsä Basileios
Hänestä tuli keisari kun Basileios kuoli metsästysonnettomuuden jälkeen vuonna 886. Leon on myös väitetty todellisuudessa olevan Basileioksen edeltäjän Mikael III:n poika, mutta tästä ei ole varmuutta. Isä ja poika vihasivat toisiaan, Basileios laitatti välillä Leon vankilaan vallankaappausjuonista syytettynä. Basileoksen kuolemaa metsästysonnettomuudessa on usein pidetty murhana.
Leo saattoi loppuun Basileioksen aloittaman lakikokoelman Basilican. Leo oli opiskellut patriarkka Fotioksen johdolla ja kirjoitti lakikokoelman viimeistelyn ohella useita kirjoja. Hänen lisänimensä onkin "Leo Viisas" tai "Leo Filosofi".
Leo aiheutti skandaalin monien avioliittojensa takia. Hänen ensimmäinen vaimonsa, jonka kanssa Basileios hänet oli pakottanut naimisiin, kuoli vuonna 897, ja Leo meni uudelleen naimisiin neuvonantajansa Zautzesin tyttären Zoen kanssa. Uudelle apelleen Leo antoi uuden arvonimen basilopator, joka tarkoitti "keisarin isää". Zoe kuoli kuitenkin jo vuonna 899. Kirkon mielestä kolmas avioliitto olisi ollut laiton, mutta Leo meni kuitenkin uudelleen naimisiin. Kolmas vaimo kuoli pian vuonna 901. Koska neljäs avioliitto olisi ollut vieläkin raskaampi synti kirkon silmissä, otti Leo itselleen vain rakastajattaren Zoe Karbonopsinan. Zoen kanssa Leo saikin pojan ja kruununperillisen Konstantinoksen. Kirkko myöntyi lopulta ja antoi Leon ja Zoen mennä naimisiin vuonna 904. Kirkko kielsi kuitenkin sen, että Zoesta tulisi keisarinna.
Bysanttilaiset pitivät itseään todellisina roomalaisina. Tässä Leo VI:n kolikossa (follis) on Bysantin keisarin virallinen arvonimi BASILEVS ROMEON, Roomalaisten keisari.
Leon hallituskauden aikana sodittiin useaan otteeseen bulgaareja ja muslimeja vastaan. Kun Bysantti joutui yhtä aikaa sotimaan näitä vastaan, joutui Leo VI ostamaan liittolaisikseen unkarilaiset, jotka olivat juuri siirtymässä kohti Tonavaa. Keisarin palkkaamina he hyökkäsivät bulgaarien kimppuun pohjoispuolelta. Vuonna 907 Kiovan Rus hyökkäsi Konstantinopolia vastaan. Leo lahjoi heidätkin, mutta he palasivat jo vuonna 911. Leo yritti vallata takaisin Kreetan arabeilta vuonna 912, mutta epäonnistui. Hän sairastui ja kuoli pian tämän jälkeen. Koska hänen poikansa Konstantinos oli vasta lapsi, tuli Leon veljestä Aleksanterista keisari.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://orthodoxwiki.org/Leo_VI
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Basileios I | Bysantin keisari | Seuraaja: Aleksanteri III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Lentorykmentti 4

Rykmentin lukumääräisesti enemmistönä ollut konetyyppi, Bristol Blenheim ilmailumuseossa Tikkakoskella.
Lentorykmentti 4 oli Suomen ilmavoimien kaukotoimintalaivueista koostunut joukko-osasto.
Perustaminen

Lentorykmentti 4 (LeR 4) perustettiin Ilmavoimien organisaatiouudistuksen yhteydessä Lentoasema 6:n tilalle 1. tammikuuta 1938. Rykmenttiin kuului alun perin kaksi laivuetta, Lentolaivue 44 (LLv 44) ja Lentolaivue 46 (LLv 46). Lisäksi rykmenttiin kuului Lentolaivue 42 (LLv 42), jolla ei ollut henkilökuntaa eikä kalustoa, se oli olemassa talvisodan konetäydennyksiin asti vain paperilla. Rykmentin esikunta sijaitsi Immolassa ja laivueet Immolassa sekä Vuoksenlaaksossa. Molempien laivueiden kalustona oli Englannista hankitut Bristol Blenheim -pommikoneet.
Lentorykmentti 4 toisessa maailmansodassa

Rykmentti siirtyi juuri ennen talvisotaa Luonetjärvelle rakennettuun uuteen tukikohtaan. Rykmentillä oli sodan alkaessa lentokelpoisina 17 konetta. Englannista ostettujen lisäkoneiden myötä rykmentin kolmas laivue, LLv 42, perustettiin virallisesti 16. tammikuuta 1940. Rykmentti suoritti sodan aikana 423 sotalentoa ja menetti 12 konetta, joista seitsemän vihollisvaikutuksen takia. Jatkosodan alkupuolella, 23. marraskuuta 1941,  rykmenttiin perustettiin olemassa olevien lisäksi yksi uusi laivue, alun perin koulutuslaivueena toiminut Lentolaivue 48 (LLv 48). Neljä kaukotoimintalaivuetta käsittänyt rykmentti lensi sodan aikana yli 4 000 sotalentoa menettäen 65 konetta ja 164 lentävän henkilökunnan jäsentä kaatuneena. Lapin sodassa rykmentin laivueet suorittivat saksalaisia joukkoja vastaan 462 sotalentoa menettäen seitsemän konetta ja 16 lentävän henkilökunnan jäsentä kaatuneena.
Lentorykmentti 4 sodan jälkeen

1. elokuuta 1945 valvontakomissio vapautti Ilmavoimat lentokiellosta, jolloin edelleen Luonetjärvellä toimiva rykmentti aloitti koulutustoiminnan. Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti sisäisillä pommiripustimilla varustetuista koneista luovuttiin, jolloin rykmentin kalusto (eli JK- ja BL-koneet (Junkers W 34 ja Bristol) lennettiin varikolle varastointia varten elo-syyskuussa 1948. Samalla rykmentin laivueista lakkautettiin kaksi. Rykmentti sai aluksi koulutuskalustokseen Messerschmitt Bf 109 -hävittäjiä sekä myöhemmin Valmet Vihuri -harjoitushävittäjiä. 1. joulukuuta 1952, Puolustusvoimien kokonaisuudistuksessa, lentorykmentit muutettiin lennostoiksi. Lentorykmentti 4:n uudeksi nimeksi tuli 1. Lennosto.
Lepola (Lappeenranta)

| Lepola |
| --- | --- |
Kaupunki:  Lappeenranta
Kaupunginosa nro:  8
Väkiluku:  154 (31.12.2013)
Lepola on Lappeenrannan kaupunginosa ja tilastoalue. Se sijaitsee kaupungin keskustassa.
Lepola on saanut nimensä siellä sijaitsevan, vuonna 1939 perustetun hautausmaan mukaan. Kaupunginosan alue liitettiin Lappeenrannan kaupunkiin vuoden 1932 alueliitoksessa, mitä ennen se kuului Lappeeseen. Lepolan itäpuolelle jäi samana vuonna perustettu Lauritsalan kauppala.
Kaupunginosassa sijaitsevat myös Amiksen lämmitettävä tekonurmikenttä ja Juvakan kenttä, lasten liikennekaupunki, Saimaan ammattiopisto Sampo, Lappeenrannan urheilutalo ja uimahalli, Lehmuskodin palvelutalo, Lappeenrannan paloasema, Armilan terveysasema ja kuntoutuskeskus sekä Etelä-Saimaan lehtitalo. Valtakadun ympäristössä on puulajipuisto Arboretum, joka ulottuu myös Taikinamäen ja Kimpisen kaupunginosien alueille.
Lepolan asutus on pientaloasutusta ja keskittynyt Juvakankadun varteen. Lepolan tilastoalueella on 154 asukasta. Se on Keskustan suuralueen tilastoalueista väkiluvultaan pienin.
Kaupunginosaa rajaavat Valtakatu ja Kaukaankatu pohjoisessa, Parkkarilankatu, Rullatie ja Kisapuisto idässä, Juvakankatu etelässä ja Messukatu lännessä. Lepolan naapurikaupunginosia ovat Kimpinen, Parkkarila, Alakylä, Peltola ja Taikinamäki.
Aiheesta muualla

Kaupunginosan esittely Lappeenrannan kaupungin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lappeenranta
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahvenlampi • Alakylä • Hakali • Harapainen • Hartikkala • Hiekkapelto • Hiessilta • Honkalahti • Hyrymäki • Ihalainen • Kanavansuu • Karhuvuori • Kariniemi • Kaukas • Keskus • Kesola • Kesämäki • Kimpinen • Kivisalmi • Korvenkeskus • Kourula • Kuusela • Kuusimäki • Kylpylä • Laihia • Lampikangas • Lapvesi • Lauritsala • Lavola • Leiri • Lentokenttä • Lepola • Linnoitus • Lintukangas • Mattila • Mustola • Myllymäki • Mälkiä • Mäntylä • Nuijamaa • Pajarila • Pallo–Tyysterniemi • Parkkarila • Peltola • Pulp • Putkinotko • Pöyhiänniemi • Rauha • Reijola • Ruoholampi • Rutola • Sammonlahti • Selkäharju • Skinnarila • Suolahti • Taikinamäki • Tirilä • Tykki–Kiviharju • Uus-Lavola • Vesivalo • Voisalmi • Ylämaa
Kyliä:  Hanhijärvi • Hiivaniemi • Kansola • Konnunsuo • Kontu • Leino • Louko • Moisio • Ravattila • Raippo • Ruokola • Rännikorpi • Simola • Sirkjärvi • Vainikkala
Muita alueita:  Huhtiniemi • Joutseno • Nuijamaa • Pikisaari • Ylämaa
Silvio Leonard

| Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kuuba.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kuuba> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | 100 m |  |
| IAAF Maailmancup  | IAAF Maailmancup  | IAAF Maailmancup  |  |
|  Kultaa | Montreal 1979 | 200 m |  |
|  Kultaa | Montreal 1979 | 4 × 100 m |  |
|  Hopeaa | Montreal 1979 | 100 m |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 1977 | 100 m |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 1977 | 200 m |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 1977 | 4 × 100 m |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Sofia 1977 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Moskova 1973 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Sofia 1977 | 200 m |  |
Silvio Leonard Sarria tai Silvio Leonard Tartabull (s. 20. syyskuuta 1955 Cienfuegos, Kuuba) on kuubalainen entinen pikajuoksija. Hänen paras saavutuksensa on hopeamitali 100 metriltä Moskovan 1980 Olympiakisoista.
Ura

Ensimmäiset näytöt Leonardin kyvyistä saatiin vuonna 1973, jolloin hän juoksi Kuuban juniorimestariksi uudella ennätysajalla 10,24. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa molemmilta pikamatkoilta Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa. Maailmanlaajuiseen tietoisuuteen Leonard tuli viimeistään kesällä 1975 kun hän sivusi 100 metrin silloista ME-tulosta 9,9 sekuntia (käsiajanotolla) Ostravassa.
Leonard voitti myös Pan-Amerikan kisoissa kaikkiaan kolme kultaa. Kahdesti 100 metrillä (1975 ja 1979) ja kerran200 metrillä (1979). Juhliessaan 100 metrin voittoaan 1975 kisoissa Leonard kompastui ja kaatui stadionin vesihautaan loukaten selkänsä. Vamma vaati leikkaushoitoa ja vaikeutti hänen valmistautumistaan Montrealin olympialaisiin. Itse kilpailussa Leonard voitti mm. Trinidadin Hasely Crawfordin, josta oli tuleva olympiavoittaja seuraavana vuonna.
Leonard kuntoutui Montrealin kisoihin mennessä, mutta epäonnekseen teloi jalkansa lasinsiruihin olympiakylässä. Vamma vaikeutti olennaisesti juoksemista, joten Leonard ei selvinnyt välieristä itse finaaliin.
Vuonna 1977 Leonard oli uransa huipulla. Hän alitti toisena juoksijana 10 sekunnin haamurajan elektronisella ajanotolla juostessaan 9,98 Meksikon Guadalajarassa 11. elokuuta. Ensimmäisenä rajan oli alittanut Yhdysvaltain Jim Hines. Leonard myös osoitti vauhtikestävyytensä juoksemalla 200 metrillä vuoden nopeimman ajan 20,08. Samana vuonna Leonard juoksi ensimmäisessä yleisurheilun maailmancupissa pronssia Amerikan joukkueessa molemmilla pikamatkoilla. Leonard voitti myös opiskelijoiden MM-kilpailujen kultamitalin 100 metrillä myöhemmin samana vuonna.
Vuonna 1978 Leonard puolusti onnistuneesti kultamitaleitaan Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa. Hän myös juoksi kesällä 200 metrillä oman ennätyksensä Varsovassa pysäyttäen kellot aikaan 20,06. Tulos oli myös kauden kärkiaika.
Vuoden 1979 Maailmancupissa Leonard juoksi kultaa 200 metrillä ja pikaviestissä ja sijoittui 100 metrillä toiseksi. Muita vuoden kohokohtia olivat Kuuban mestaruus sekä voitto Neuvostoliiton mestaruuskilpailujen 100 metrillä.
Vuoden 1980 Moskovan olympialaisissa Leonard hävisi 100 metrillä Ison-Britannian Allan Wellsille ja sijoittui 200 metrillä neljänneksi ajalla 20,30 häviten pronssimitalin vain niukasti.
Vuoden 1980 jälkeen Leonard ei saavuttanut mainittavaa kansainvälistä menestystä. Leonard pitää edelleen hallussaan maansa ennätystä 100 metrillä ja on 200 metrillä listalla sijalla 2.
Ennätykset

100 m –  9,98   11. elokuuta 1977 Guadalajara  Meksiko
200 m – 20,06   19. kesäkuuta 1978 Varsova  Puola
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1978

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1978 pelattiin Italiassa 20. syyskuuta – 1. lokakuuta 1978. Mitaliottelut pelattiin Roomassa. Maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 30. syyskuuta | Italia  | 3–1 |  Kuuba | 15–17 | 15–11 | 16–14 | 15–12 | – |
| 30. syyskuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Etelä-Korea | 15–3 | 15–3 | 15–9 | – | – |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. lokakuuta | Kuuba  | 3–1 |  Etelä-Korea | 17–15 | 15–9 | 13–15 | 15–5 | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. lokakuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Italia | 15–10 | 15–13 | 15–1 | – | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Neuvostoliitto
2.:  Italia
3.:  Kuuba
4.:  Etelä-Korea
5.:  Tšekkoslovakia
6.:  Brasilia
7.:  Kiina
8.:  Puola
9.:  Itä-Saksa
10.:  Bulgaria
11.:  Japani
12.:  Meksiko
13.:  Romania
14.:  Unkari
15.:  Ranska
16.:  Alankomaat
17.:  Suomi
18.:  Belgia
19.:  Yhdysvallat
20.:  Kanada
21.:  Venezuela
22.:  Argentiina
23.:  Egypti
24.:  Tunisia
Neuvostoliiton kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
: Vladimir Dorohov
: Aleksandr Jermilov
: Vladimir Kondra
: Valeri Krivov
: Fjodor Lastšenov
: Viljar Loor
: Oleg Moliboga
: Anatoli Polištšuk
: Aleksandr Savin
: Pāvels Seļivanovs
: Vladimir Tšernyshev
: Vjatšeslav Zaitsev
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1990

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1990 pelattiin Brasiliassa 19.–28. lokakuuta 1990. Maailmanmestaruuden voitti Italia.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. lokakuuta | Italia  | 3–2 |  Brasilia | 6–15 | 15–9 | 15–8 | 8–15 | 15–13 |
| 27. lokakuuta | Kuuba  | 3–1 |  Neuvostoliitto | 7–15 | 15–12 | 15–9 | 15–11 | – |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. lokakuuta | Neuvostoliitto  | 3–0 |  Brasilia | 15–8 | 15–8 | 15–4 | – | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. lokakuuta | Italia  | 3–1 |  Kuuba | 12–15 | 15–11 | 15–6 | 16–14 | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Italia
2.:  Kuuba
3.:  Neuvostoliitto
4.:  Brasilia
5.:  Bulgaria
6.:  Argentiina
7.:  Alankomaat
8.:  Ranska
9.:  Tšekkoslovakia
10.:  Ruotsi
11.:  Japani
12.:  Kanada
13.:  Yhdysvallat
14.:  Etelä-Korea
15.:  Kamerun
16.:  Venezuela
Italian kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
1: Andrea Gardini
: Marco Martinelli
4: Ferdinando De Giorgi
5: Paolo Tofoli
6: Roberto Masciarelli
7: Andrea Anastasi
8: Marco Bracci
9: Lorenzo Bernardi
10: Luca Cantagalli
11: Andrea Zorzi
12: Andrea Lucchetta
13: Andrea Giani
Valmentaja: Julio Velasco
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1998

Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 1998 pelattiin Japanissa 13.–29. marraskuuta 1998. Maailmanmestaruuden voitti Italia.
Mitaliottelut

| Välierät  | Välierät  | Välierät  | Välierät  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 28. marraskuuta | Jugoslavia  | 3–1 |  Kuuba | 15–3 | 15–12 | 14–16 | 15–10 | – |
| 28. marraskuuta | Italia  | 3–2 |  Brasilia | 15–10 | 13–15 | 15–11 | 10–15 | 15–10 |
| Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | Pronssiottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29. marraskuuta | Kuuba  | 3–1 |  Brasilia | 12–15 | 15–6 | 15–11 | 15–12 | – |
| Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | Loppuottelu  | 1>  erä | 2>  erä | 3>  erä | 4>  erä | 5>  erä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29. marraskuuta | Italia  | 3–0 |  Jugoslavia | 15–12 | 15–5 | 15–10 | – | – |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.:  Italia
2.:  Jugoslavia
3.:  Kuuba
4.:  Brasilia
5.:  Venäjä
6.:  Alankomaat
7.:  Bulgaria
8.:  Espanja
9.:  Yhdysvallat
10.:  Ukraina
11.:  Argentiina
12.:  Kanada
13.:  Etelä-Korea
13.:  Kreikka
15.:  Japani
15.:  Kiina
17.:  Australia
17.:  Puola
19.:  Algeria
19.:  Egypti
19.:  Iran
19.:  Thaimaa
19.:  Tšekki
19.:  Turkki
Italian kultamitalijoukkue

| Numero | Nimi |
| --- | --- |
1: Andrea Gardini
2: Marco Meoni
3: Pasquale Gravina
4: Ferdinando De Giorgi
5: Alessandro Fei
6: Samuele Papi
7: Andrea Sartoretti
8: Marco Bracci
10: Simone Rosalba
12: Mirko Corsano
13: Andrea Giani
15: Michele Pasinato
Valmentaja: Paulo de Freitas
Petri Leskinen

Petri Johannes Leskinen (s. 9. kesäkuuta 1966 Vaasa) on suomalainen, 1990-luvulla menestynyt kilpapurjehtija.
Leskinen sijoittui olympialaisissa yhdessä Mika Aarnikan kanssa 470-luokassa neljänneksi sekä Barcelonassa 1992 että Atlantassa 1996. Kristian Heinilän kanssa hän sijoittui 16:nneksi Sydneyn 2000 olympialaisissa. Leskinen ja Heinilä voittivat maailmanmestaruuden Kansainvälisen 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa Tel Avivissa 1997 ja Kansainvälisen Purjehtijaliiton MM-kilpailuissa Dubaissa 1998 sekä sijoittuivat 470-luokkaliiton MM-kilpailuissa neljänneksi Mallorcalla 1998. EM-kilpailuissa he saavuttivat pronssia vuonna 1997 sekä sijoittuivat neljänneksi vuonna 1999. Leskinen ja Aarnikka saavuttivat MM-pronssia vuonna 1992 ja EM-hopeaa vuonna 1995.
Seuratasolla Leskinen edusti Nyländska Jaktklubbenia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Aarnikan parina vuosina 1991, 1992, 1994, 1995 ja 1996 sekä Heinilän parina vuosina 1998 ja 1999. Hänet valittiin vuoden suomalaispurjehtijaksi yhdessä Aarnikan kanssa vuosina 1992 ja 1996 sekä Heinilän kanssa vuonna 1997.
Karl Lepsius

Karl Richard Lepsius (1810–1884)
Karl Richard Lepsius (23. joulukuuta 1810 – 10. heinäkuuta 1884) oli saksalainen arkeologi, joka loi tieteellisen perustan egyptologialle. Hän oli yksi ensimmäisistä muinaisen Egyptin monumentteja dokumentoineista arkeologeista.
Karl Lepsius syntyi 23. joulukuuta 1810 Naumburgissa, Saksassa. Hänen isänsä oli Karl Peter Lepsius ja äitinsä Friedericke Glaser.
Lepsius opiskeli Göttingenin ja Berliinin yliopistoissa arkeologiaa, kreikan kieltä ja sanskriittia. Hän sai tohtorinarvonsa vuonna 1833, minkä jälkeen hän siirtyi Pariisiin opiskelemaan egyptologiaa ja myöhemmin urallaan varsin tärkeäksi osoittautunutta litografiaa. Tänä aikana hän myös vieraili muun muassa Italiassa, Hollannissa ja Englannissa tutustumassa museoiden egyptiläisten esineiden kokoelmiin.
Lepsius johti Egyptiin, Nubiaan, Siinaille, Faijumin keitaalle ja Sudaniin vuonna 1842 lähtenyttä retkikuntaa. Rahoittajana toimi Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV. Retkikunnan pääasiallisena tavoitteen oli tutkia Niilin laakson muinaisia monumentteja ja laatia niiden sisältämistä kirjoituksista tarkat kopiot. Retkikunta keräsi yli 15 000 esinettä Berliiniin lähetettäväksi. Lisäksi Lepsius laati karttoja ja pohjapiirustuksia useista haudoista ja monumenteista ja kopioi useita tekstejä. Talvella 1844–1845 retkikunta tutki myös lähes kaikki Kuninkaiden laakson siihen aikaan tunnetuista haudoista ja kopioi niistä useita tekstejä. Retkikunta myös tyhjensi ja tutki vielä osittain raivaamattomia hautoja, muun muassa Ramses II:n (KV7), Merenptahin (KV8) ja Hatsepsutin (KV20) haudat. Seti I:n haudan katosta kopioidut tähtikartat osoittautuivat tähtitieteellisesti tarkoiksi. Retkikunnan tutkimusten tulokset julkaistiin kahtenatoista valtavana kirjana.
Lepsius meni naimisiin vuonna 1846, ja hiukan myöhemmin hänet nimitettiin Berliinin egyptiläisen museon egyptiläisen kokoelman konservaattoriksi. Hän jatkoi tehtävässä aina vuoteen 1855 asti.
Vuonna 1866 Lepsius matkusti takaisin Egyptiin. Hän löysi Taniksesta kivilaatan (Taniksen kivi), johon oli kaiverrettu sama teksti – Kanopuksen dekreettinä tunnettu faaraon käskykirje – kreikan kielellä, demoottisilla kirjaimilla sekä hieroglyfein. Tätä laattaa käytettiin muinaisegyptin hieroglyfien tutkimuksessa ja avaamisessa esimerkiksi tarkistettaessa Rosettan kivestä tulkittua käännöstä. Palattuaan Saksaan Lepsius sai viran Berliinin kuninkaallisessa kirjastossa.
Lepsius kuoli 10. heinäkuuta vuonna 1884.
Leppäkorpi (Pori)

| Leppäkorpi |
| --- | --- |
 Leppäkorventietä Leppäkorven kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Läntinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  31
Väkiluku:  1 237 (2013)
Postinumero(t):  28660
Leppäkorpi (ruots. Nyängen) on Porin 31. kaupunginosa Länsi-Porissa. Etäisyys keskustaan on noin kuusi kilometriä, Leppäkorpi on Porin keskustaajaman reuna-alueita. Leppäkorven naapurikaupunginosat ovat idässä Tuorsniemi ja pohjoisessa Pietniemi. Leppäkorvesta länteen ja etelään päin mentäessä alkaa haja-asutusalue.
Leppäkorven alue on Vanhakartanon tilan entistä peltoa, jonka rakentaminen aloitettiin 80-luvun alussa. 1990-luvun alkuun mennessä alue oli lähes täyteen rakennettu. Alueen kaavoittamista aikoinaan ajoi voimakkaasti muun muassa. demareiden kansanedustaja Mikko Elo, joten alue on kulkenut kansan suussa myös "Elo-vainio" -nimellä. Alue koostuu rivi- ja omakotitaloista. Alueella ei ole juurikaan palveluita, sillä Leppäkorvessa toiminut K-kauppa lakkautettiin huhtikuussa 2005. Kunnallisista palveluista alueella on pieni esikoulu 5–6 vuotiaille ja päiväkoti 1–5 vuotiaille.
Aiheesta muualla

Leppäkorpi Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari