stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joonas Toivanen
Ura

Toivanen on varkauslaisen Warkiksen kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Kalevan Palloon kaudeksi 2007–2008. Toivanen teki SM-liigadebyyttinsä 30. marraskuuta 2010 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hänet merkittiin KalPan kolmosketjuun Tapio Laakson ja Timo Salon viereen. Toivanen sai ottelussa jääaikaa 6.38 minuuttia. Hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Toivanen pelasi kuitenkin pääosan kaudesta KalPan A-nuorissa. Hän toimi joukkueen varakapteenina ja oli tehoilla 6+25=31 KalPan paras pistemies ja syöttäjä. Toivanen voitti myös koko kevään 2011 karsintasarjan piste- ja syöttöpörssin tehoilla 5+12=17.
Kaudeksi 2011–2012 Toivanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Hänen tulokaskautensa toi siellä 38 runkosarjaottelussa tehot 3+5=8 sekä viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Maaliskuussa 2012 Toivanen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2013–2014 SaPKossa pelasi myös toinen Joonas Toivanen; A-nuorista nostettu 1995-syntynyt täyskaima pelasi vanhemman Joonaksen kanssa 8. tammikuuta 2014 vieraissa Kajaanin Hokkia vastaan. Kaudeksi 2015–2016 Toivanen nimettiin SaPKon kapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 10+23=33.
Toivanen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella TUTO Hockeyn riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2017–2018 Toivanen siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Espoo Unitedin riveihin. Kaudeksi 2018–2019 hän palasi vuoden mittaisella sopimuksella Savonlinnan Pallokerhoon. Toivanen nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Kauden 2019–2020 kynnyksellä, syyskuussa 2019 Toivanen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espooseen. Lokakuussa hän kuitenkin jätti joukkueen ja siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga-joukkue EHC Erfurtiin. Joukkue hankitti Toivasen alustavasti neljän viikon mittaisella sopimuksella paikkaamaan Michal Važanin vakavaa loukkaantumista. Marraskuussa hänen sopimustaan jatkettiin kauden 2019–2020 loppuun. Syyskuussa 2020 Toivanen palasi loppukauden 2020–2021 kattavalla sopimuksella kasvattajaseuransa Warkiksen II-divisioonajoukkueeseen. Hän oli tehoilla 8+16=24 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton Joona Kolehmaisen kanssa. Toivanen lopetti pelaajauransa kevääseen 2021.
Toivanen nimettiin kaudeksi 2021–2022 SaPKon U20 Mestisjoukkueen vastuuvalmentajaksi.
Eriet

Erie-intiaanit olivat Pohjois-Amerikan koillisosien intiaanikansa. He asuinalueensa levisivät  Eriejärven etelärannalta New Yorkin osavaltion alueelta nykyiseen Pennsylvaniaan ja läntiseen Ohioon. Eriet kuuluivat irokeesien kieliryhmään ja heidän murteensa oli lähellä huronien murretta. Erieiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, mutta sen on arveltu olleen vähintään 4 000 ja enintään 15 000 henkeä. Irokeeseja vastaan käyty sota (1654- 1656) hajotti erieiden kansakunnan ja pakolaiset muodostivat uusia heimoja tai liittyivät muihin.
Historia > Suhteet eurooppalaisiin

Erie-kansan Ensikosketus Euroopasta saapuneihin siirtolaisiin tapahtui vuonna 1615 lähellä Niagaran putouksia. Siellä ranskalainen Étienne Brûlé kohtasi ryhmän intiaaneja, jotka kuuluivat erieihin. Seuraavan vuosikymmenen puolivälissä katolinen pappi Joseph De la Roche Daillon vieraili Eriejärven rannoilla viettäen talven sikäläisten attiwendaronkien parissa. Saman talven aikana jesuiitat tekivät vierailuja myös erielhonain kyliin lyhentäen heidän nimensä muotoon Erie. Nämä tapaamiset sekä jesuiittojen myöhemmät vierailut eriein kyliin jäivät mahdollisesti ainoiksi kontakteiksi eurooppalaisten ja eriein välillä. Uuden Hollannin ja Uuden Ruotsin siirtolaiset eivät useimpien aikalaistietojen mukaan tavanneet koskaan erieitä. Tosin muutama lähde kertoo Black minqua-nimellä kutsutuista intiaaneista, joilta  ruotsalaiset saivat runsaasti turkiksia erilaisiin lahjoihin vaihdettuina. Joidenkin tutkijoiden mukaan Black minquat olivat Ohiossa asuvia erieitä, mutta tietoa ei ole pystytty vahvistamaan.  Lähes kaikki  erieistä saatu informaatio perustuu toisen käden tietoihin, lähinnä ranskalaisten pappien tekemiin muistiinpanoihin.
Historia > Majavasodat

Erieillä tiedetään olleen sotia algonkin-kielisiä heimoja vastaan ja vuonna 1635 oli "tuntematon algonkinheimo" onnistunut valtaamaan joitakin eriekyliä samannimisen järven länsipuolelta. Varsinaisia eriein päävihollisia  olivat kuitenkin irokeesit. Heidän liittokuntansa mohawkit, senecat, oneidat, onondagat ja cayugat muodostivat rauhaa ajavan irokeesiliiton, jonka väitetään olleen esikuvana nykyiselle YK:lle. Rauhan levittäminen Pohjois-Amerikan mantereelle osoittautui kuitenkin mahdottomaksi aikakautena, jolloin siirtolaiset tulivat. Irokeesiliitosta tuli sotilasliitto, jonka militaarinen voima kohdistui ensin heidän naapuriheimoihinsa, myöhemmin Uuteen Ranskaan. Irokeesit olivat metsästäneet omat maansa tyhjiksi ja päästäkseen mukaan siirtokuntien ja intiaanien väliseen turkiskauppaan irokeesien oli saatava uusia metsästysmaita. Näin alkaneet majavasodat levisi laajoille alueille irokeesien aloittaessa hyökkäyksensä lähisukuisten naapurikansojen kyliin.
Historia > Irokeeseja vastaan

Erieiden  ja irokeesien välinen sota vuosina 1653 - 1656 oli yksi julmimmista sodista intiaanien historiassa. Alusta alkaen molemmat puolet ymmärsivät sodan merkitsevän jommankumman täydellistä tuhoa.. Sodan katsotaan alkaneen varhain 1653, kun irokeesiliiton senecat surmasivat joukon eriein rauhanneuvottelijoita. Eriet vastasivat verityöhön polttamalla erään senecojen kylän ja surmaamalla lähes sata soturia.  Kun tieto tästä levisi muiden irokeesiliiton kansojen pariin, he solmivat väliaikaisen rauhan Uuden Ranskan kanssa saadakseen lisää sotatarvikkeita. Turvattuaan näin ranskalaisten mahdollisen tuen läntisimmät irokeesit valmistautuivat lopulliseen iskuun, jonka sotilaallista voimaa tehostivat Uudelta Hollannilta ostetut musketit. Myös erieillä saattoi olla joitakin tuliaseita, jotka he olivat saaneet Delawaren ruotsalaisten ja Marylandin brittien kanssa kauppaa käyvien susquehannockien välityksellä. Tämä seikka teki irokeesit varovaisiksi ja he keräsivät raakseen 1 200-1 800 seneca- ja onondaga-soturia ennen kuin uskalsivat aloittaa hyökkäykset erien maaseudulle.
Kesällä 1654 irokeesiarmeija piiritti eriein pääkaupungin Riguen, jonka suojissa odotti arviolta  3 000-4 000 erie-soturia valmiina puolustukseen. Alueella liikkuneiden ranskalaisten jesuiittapappien (nimeltä on mainittu Simon le Moine) mukaan kaksi nuorta irokeesien johtavaa sotapäällikköä oli pukeutunut Uuden Ranskan upseerien käyttämiin sotilastakkeihin antaakseen erieille kuvan, että eurooppalaiset ovat yhtyneet heidän sotajoukkoihinsa. . Samaan aikaan aloittivat itäiset irokeesit; mohawkit ja oneidat hyökkäykset susquehannockien kyliin eristäen heidät  erie-liittolaisistaan.
Eriejärveltä tulleet irokeesit käyttivät kanootteja suojinaan hyökätessään Riguen paalutettuun kylään. Ylhäältä varustuksilta ammutut nuolet kilpistyivät kanoottien kylkiin. Palavia soihtuja heittämällä ja pystyyn nostettuja kanoottejaan käyttämällä irokeesit pääsivät kiipeämään paaluvarustuksen päälle samalla kun taaemmaksi jääneet soturit suojasivat heitä muskettitulella.  Eriet muodostivat lujan puolustuksen, mutta jesuiittojen mukaan he eivät voineet käyttää musketeitaan ruudin puuttumisen vuoksi.   Irokeesien etujoukot eivät kuitenkaan helpolla päässeet puolustuksen läpi, sillä eriet vastasivat tulitukseen  myrkkynuolilla. Lopulta taistelu päättyi irokeesien voittoon erieiden paetessa muihin kyliinsä. Vaikka irokeesien voitto oli kiistaton, taistelu kavensi huomattavasti heidän soturiensa määrää ja he joutuivat jäämään tuhottuun paalukylään kahden kuukauden ajaksi hautaamaan vainajiaan ja hoitamaan haavoittuneitaan.
Muuan irokeesien johdossa olleista onondaga-päälliköistä oli jälkeenpäin kuvaillut eriein rohkeutta ja sotataitoa ja maininnut Riguen paalukaupungin olleen taistelun jäljiltä verilammikoiden peitossa. Toivuttuaan Riguessa kokemistaan menetyksistä irokeesit jatkoivat erie-kylien hävittämistä kunnes koko kansa oli surmattu, vangittu tai ajettu pakosalle. Sota kesti lähes kaksi vuotta ja paikatakseen omia menetyksiään irokeesit adoptoivat runsaasti sotavankeja heimoihinsa.
Historia > Pakolaiset

Ranskalaiset kartantekijät yrittivät paikallistaa vuodesta 1656 eteenpäin pakoon päässeiden eriein polkuja. Myös monet intiaanihistorian tutkijat ovat vuosisatojen aikana ottaneet erieiden myöhäisemmät vaiheet tarkan seulonnan alle. Varmana tietona pidetään, että erieihin kuuluvat Pennsylvanian ja Ohion  honniasontit  liittyivät yhteen. Heitä arvellaan  olleen liki 2 000 ja he muodostivat mustat minquat. Nimi tuli mustasta nauhasta, joka kulki rintakehän poikki. Toinen tieto kertoo erie-pakolaisista jotka rakensivat paalukylän irokeesien maille erään suoalueen keskellä olevalle saarekkeelle. Sieltä he katosivat myöhemmin eri suuntiin. Paikka sai myöhemmin nimekseen Fort Island. Osa pakolaisista saapui Virginiaan loppuvuodesta 1656 ja asettuivat asumaan lähelle James Riverin putouksia Richmondissa.  Tämä pakolaisryhmä nimettiin westoiksi ja he loivat hyvät kauppasuhteet Virginian ja Etelä-Carolinan britteihin.
Marvin T. Smith kirjoitti alueen intiaanien kulttuurimuutoksista mittavan teoksen, jossa hän otti esiin myös westot ja näiden vahvan kytköksen eriekansaan.
Kulttuuri

Erie-kansan nimi oli lyhenne huron-intiaanien tai irokeesien sanasta erielhonan, joka tarkoitti pitkää häntää. Nimi viittasi vuoripanttereihin, jotka elivät eriein kansoittamilla alueilla. Ranskalaisten käyttämä nimi oli Nation du Chat, joka merkitsi kissakansaa. Englanninkielinen nimi "People of the Panther" kuvasi samaa asiaa. Osa 1900-luvun historioitsijoista arvelee, että eriein nimi saattoi merkitä myös pesukarhua, mutta ranskalaisten löytöretkeilijöiden vanhoissa kirjoituksissa on  useita mainintoja Erie-järven alueen villikissoista. Eriet tunnettiin lähinnä kantamistaan eläimentaljoista, joissa roikkui pitkä häntä. Erieillä oli useita suuria kyliä ja he jakaantuivat moniin ryhmiin, joista on mainittu nimeltä kentaienton, rigue ja honniasontkeronon ("mustat minquat").
Irokeesikansat tavoin eriet olivat maanviljelijöitä. Heidän asumuksensa olivat irokeeseille tyypillisiä pitkiä taloja ja kylät oli suojattu tukevin paaluvarustuksin. Heidän pääkaupunkinsa Rigue tarkoitti "pantterin paikkaa". Näyttääkin siltä, että kuului merkittävänä osana eriekulttuuriin. Pantteria palvottiin, se symboloi heidän kansaansa ja vartioi heidän kyliään. Yleinen tapa oli rakentaa paalukylä järven tai joen rantamille, mieluiten jyrkänteiden reunoille tai muihin vastaaviin paikkoihin. Kylien pinta-ala oli noin 80 aaria ja niissä saattoi olla 50 taloa. Kylän keskelle oli kaivettu suuri kuoppa, jossa paloi ikuinen tuli. Kaiken kaikkiaan kyliä ja kaupunkeja on ollut kymmenittäin, suurin osa nykyisen Ohion seuduilla. Ranskalaisten tekemien muistiinmerkintöjen mukaan erieitä hallitsi kuningatar, jota kutsuttiin nimellä Yawagia ja jota pidettiin kansakunnan "Äitinä" ja "Rauhanpitäjänä".
Eriein asuinalue ja ympäristön muut kansat
Kokkolan seurakuntayhtymä

Kokkolan seurakuntayhtymän logo.
Kokkolan seurakuntayhtymä on Kokkolan kaupungissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntayhtymä, joka koostuu viidestä suomenkielisestä seurakunnasta sekä koko alueen kattavasta ruotsinkielisestä seurakunnasta. Seurakuntayhtymä hoitaa siihen kuuluvien seurakuntien talouden sekä kiinteistö- ja hautaustoimet. Suomenkieliset seurakunnat ovat hallinnollisesti Oulun hiippakunnan alaisuudessa ja kuuluvat Kokkolan rovastikuntaan. Ruotsinkielinen seurakunta on Porvoon hiippakunnan alaisuudessa ja kuuluu Pedersören rovastikuntaan.
Yhtymään kuuluvat seurakunnat ovat jäsenmäärän mukaisessa suuruusjärjestyksessä:
Kokkolan suomalainen seurakunta
Karleby svenska församling (Kokkolan ruotsalainen seurakunta)
Kaustisen ja Ullavan seurakunta
Kälviän seurakunta
Lohtajan seurakunta
Halsuan seurakunta
Hallinto

Kokkolan seurakuntayhtymän kaikki kuusi seurakuntaa ovat toiminnallisesti itsenäisiä yksiköitä, joita kutakin johtaa kirkkoherra yhdessä joka neljäs vuosi seurakuntavaaleilla valittavan seurakuntaneuvoston kanssa. Yhtymän seurakunnilla on yhteinen kirkkovaltuusto, joka käyttää ylintä päätösvaltaa yhtymässä. Sen jäsenet valitaan myös seurakuntavaaleilla neljän vuoden välein. Yhteisen kirkkovaltuuston apuna toimii sen nimeämä yhteinen kirkkoneuvosto, joka valmistelee asioita kirkkovaltuustolle.
Herätysliikkeet

Kokkolan seurakuntayhtymä kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Kokkolan alueella on voimakasta kannatusta erityisesti lestadiolaisuuden parissa. Kokkolassa vaikuttavat niin vanhoillislestadiolaisuus kuin rauhansanalaisuus. Kokkolassa on voimakasta kannatusta myös evankelisen herätysliikkeen sekä kansanlähetyksen parissa. Lohtajan ja Kälviän alueella on voimakasta kannatusta evankelisen herätysliikkeen parissa. Kälviällä vaikuttaa jossain määrin myös herännäisyys.
Aiheesta muualla

Kokkolan seurakuntayhtymän verkkosivut
| n k Kokkolan seurakuntayhtymä |
| --- | --- |
Seurakunnat:  Halsua  Kokkola (suomalainen)  Kokkola (ruotsalainen)  Kaustinen ja Ullava  Kälviä  Lohtaja
Kokkolan metodistiseurakunta

| Kokkolan metodistiseurakunta> Gamlakarleby metodistförsamling |
| --- | --- |

 Kokkolan metodistiseurakunta heinäkuussa 2023.
Suuntautuminen:  Metodismi
Kirkkokunta:  Finlands svenska metodistkyrka
Perustettu:  1883
Pastori:  Mika Uusimäki
Pääkirkko:  Pitkänsillankatu 47 67100 Kokkola
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kokkolan metodistiseurakunta (ruots. Gamlakarleby metodistförsamling) on vuonna 1883 perustettu kokkolalainen metodistiseurakunta. Seurakunnan toimitilat sijaitsevat Kokkolan keskustassa Pitkänsillankadulla. Seurakunnan pastori on Mika Uusimäki.
Historia

Metodistinen herätys alkoi Kokkolassa vuonna 1882 ruotsalaisen lähetyssaarnaja Karl Johan Lindborgin toimesta. Lindborg saapui Kokkolaan Vaasasta ja piti kokouksia aamusta iltaan kolmen viikon ajan. Kokkolan metodistiseurakunta perustettiin 19. elokuuta 1883 ja seurakunta sai oman kirkon 28. joulukuuta 1890. Kokkolan seurakunta johti herätystä myös ympäröivällä maaseudulla ja siitä tuli emäseurakunta Oulun ja Pietarsaaren metodistiseurakunnille.
Seurakunnalla on ollut pastori Kaija-Riikka Wäxbyn aikana suomenkielistä toimintaa.
KV56

| KV56 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  175,39 m
Mitat
Korkein kohta:  3,13 m
Kapein kohta:  1,39 m
Levein kohta:  7,59 m
Kokonaispituus:  7,34 m
Pinta-ala yhteensä:  39,25 m2
Tilavuus yhteensä:  109,67 m3
Muita tietoja
Omistaja:  ei tietoa
Sisäänkäynnin tyyppi:  kuilu
Akseli:  suora
Koristelu:  ei koristelua
KV56:sta löydetyt Seti II:n kultaiset korvakorut
KV56 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 19. dynastian ajalta. Se saattaa olla väliaikainen varasto, josta löydetyt esineet on tuotu sinne haudasta KV14, tai vaihtoehtoisesti Seti II:n lapsen hauta.
Haudan löysi ja ensimmäiset kaivaukset suoritti Edward Russell Ayrton vuonna 1908. Hauta on hiljattain tyhjennetty kiviromusta. Sieltä on löydetty muun muassa koruja, hautakalusteita, lehtikultaa ja astioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV56 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Vetelin seurakunta

| Vetelin seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Vetelin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kokkolan rovastikunta
Pääkirkko:  Vetelin kirkko
Perustettu:  1860
Jäsenmäärä:  2 614 (2021)
– Osuus asukkaista:  87,0 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Vesa Parpala
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vetelin seurakunta on Oulun hiippakuntaan ja Kokkolan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Vetelin kunnan alueella.
Historia

Vetelin alueesta tuli Yliveteli-niminen Kokkolan seurakunnan kappeliseurakunta vuonna 1639, missä yhteydessä se sai myös oman kirkon. Oman kappalaisen se sai vuonna 1643. Vuonna 1860 siitä tuli Kokkolan emäseurakunnasta itsenäinen, Veteli-niminen seurakunta. Siihen kuului kappeliseurakuntana Halsua, josta tuli itsenäinen Halsuan seurakunta vuonna 1906. Seurakuntaan liitettiin 1865 Perhon kappeliseurakunta, joka oli aiemmin kuulunut Kokkolaan. Siitä tuli itsenäinen Perhon seurakunta jo vuonna 1879.
Kirkko ja toimitilat

Vetelin kirkon lisäksi Vetelin seurakunnalla on seuraavat toimitilat:
Vetelin seurakuntatalo
Nuoriso- ja päiväkerhotila Mäntyristi
Kirkkoherranvirasto
Lasten ja nuorten leirikeskus Aittaniemi.
Herätysliikkeet

Vetelin seurakunta kuuluu muun Keski-Pohjanmaan tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Vetelissä vaikuttaa erityisesti evankelinen herätysliike, jonka pohjoiseen vaikutusalueeseen Veteli kuuluu.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Vetelin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1873–1881: Karl August Snellman
1885–1903: Julius Bergroth
1904-1925: Oskar Vilhelm Oksanen
1927–1950: Aarre Viktor Lehtola
1953–1962: Veikko Kumpulainen
1963–1996: Eero Palola
1996: Risto Seppälä
1999→ Vesa Parpala
2017: vs. Raimo Aspfors
Aiheesta muualla

Vetelin seurakunnan kotisivut
| n k Kokkolan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Halsua  Kannus  Kaustinen ja Ullava  Kokkolan suomalainen  Kälviä  Lohtaja  Perho  Toholampi  Veteli  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kaarlela (suom.)  Kaustinen  Kokkola ksrk  Kokkola msrk  Lestijärvi  Ullava  |  |
Oulun hiippakunta
Giovanni Domenico Maraldi

Giovanni Domenico Maraldin muotokuva.
Giovanni Domenico Maraldin nimikirjoitus.
Giovanni Domenico (ransk. Jean-Dominique) Maraldi (17. huhtikuuta 1709 – 14. marraskuuta 1788) oli italialainen tähtitieteilijä, Giacomo F. Maraldin veljenpoika. Hän löysi pallomaiset tähtijoukot M15 ja M2 vuonna 1746.
Joonas Viinikainen

| Joonas Viinikainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1998 (ikä 26) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  4
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  KeuPa HT (Mestis)
Joonas Viinikainen (s. 28. elokuuta 1998 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Seuran entisen urheilutoimenjohtaja Jukka Holtarin mukaan hän on lahjakas hyökkäysvoimainen puolustajalupaus, jolla on hyvät raamit, sujuva luistelu, erinomainen luovuus ja kiekolliset taidot. Viinikainen on pelannut juniorina ajoittain myös hyökkääjän pelipaikalla.
Ura

Viinikainen on JYPin oma kasvatti. Hän voitti kaudella 2013–2014 koko C-nuorten SM-karsintojen puolustajien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+16=20. Viinikainen oli myös joukkueensa paras syöttäjä. Hän oli JYPin tehokkain puolustaja myös C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa tehoilla 7+14=21. Viinikainen voitti päätteeksi C-nuorten SM-pronssia. Kaudella 2014–2015 hän voitti tehoilla 15+21=36 koko B2-nuorten SM-sarjan puolustajien pistepörssin sekä jakoi puolustajien maalipörssin voiton HPK:n Niklas Jauhiaisen kanssa. Pudotuspeleissä Viinikainen voitti pelipaikastaan huolimatta sarjan syöttöpörssin sekä jakoi pistepörssin voiton HPK:n Niko Saarikon kanssa tehoilla 3+13=16. Hän voitti kauden päätteeksi B2-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudella 2015–2016 Viinikainen oli JYPin B-nuorten tehokkain puolustaja tehoilla 6+15=21. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Viinikainen pelasi osan kaudestaan myös Diskoksen B-nuorissa. Kauden 2016–2017 hän pelasi kokonaan Diskoksen organisaatiossa ja oli B-nuorten Mestiskarsinnoissa joukkueensa tehokkain puolustaja tehoilla 4+9=13. Kaudeksi 2017–2018 Viinikainen palasi JYPiin ja siirtyi seuran A-nuoriin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 9+23=32, joilla Viinikainen jakoi koko A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssin neljännen sijan HPK:n Paavo Tynin kanssa.
Toukokuussa 2018 Viinikainen teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa runkosarjan avauskierroksella 14. syyskuuta 2018 Helsingin IFK:ta vastaan. Viinikainen merkittiin JYPin seitsemänneksi puolustajaksi. Hän jäi ottelussa lopulta ilman peliaikaa. Viinikainen sai ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa seuraavassa ottelussa 15. syyskuuta 2018 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet nostettiin JYPin toiseen puolustajapariin Juuso Vainion viereen, kun Mikko Kalteva joutui sivuun. Viinikainen sai ottelussa jääaikaa 7.07 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki viidennessä ottelussaan 19. lokakuuta 2018 KooKoota vastaan. Kalle Koskinen valitsi Viinikaisen ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi alkukaudella myös viisi ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä, jonne JYP lainasi Viinikaisen loppukaudeksi siirtotakarajalla helmikuussa 2019. Hän voitti siellä Mestis-hopeaa. JYPissä Viinikainen pelasi kauden aikana yhdeksän runkosarjaottelua. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorissa, joiden paras pistemies ja syöttäjä Viinikainen oli tehoilla 12+28=40. Hän oli A-nuorten SM-liigan alkusarjan ja runkosarjan puolustajien pistepörssit yhteenlaskettuna koko sarjan toiseksi tehokkain puolustaja HIFK:n Axel Rindellin jälkeen.
Kausi 2019–2020 Viinikaisella jäi rikkonaiseksi loukkaantumisten vuoksi. Hän pelasi JYPissä yhden SM-liigaottelun sekä seitsemän ottelua lainalla KeuPa HT:n Mestis-joukkueessa. JYPin A-nuorissa Viinikainen sai tililleen kahdeksan ottelua.
Keski-Arkansas’n yliopisto

| Keski-Arkansas’n yliopisto |
| --- | --- |

 engl. University of Central Arkansas 
Motto:  Go here. Go anywhere.
Perustettu:  1907
Tyyppi:  julkinen
Sijainti:  Conway, Arkansas  Yhdysvallat
Sivusto:  https://www.gcu.edu/
Keski-Arkansas’n yliopisto (engl. University of Central Arkansas, lyh. UCA) on Yhdysvaltain Arkansas’ssa sijaitseva julkinen yliopisto.  Yliopisto on perustettu vuonna 1907 ja se sijaitsee Conwayn kaupungissa.
Aiheesta muualla

Yliopiston verkkosivusto (englanniksi)
Kylmäfuusio

Kylmäfuusio tarkoittaa hypoteettista fuusioreaktion aikaansaamista ilman korkean lämpötilan myötävaikutusta. Fuusiossa energiaa vapautuu samalla kun kaksi atomiydintä yhdistyy (eli fuusioituu) yhdeksi ytimeksi. Normaalisti ydinfuusio vaatii miljoonien celsiusasteiden lämpötilan. Käyttökelpoisimpana fuusiona pidetään lähinnä deuterium- tai tritiumytimien fuusioitumista heliumiksi.
Kylmäfuusiosta puhuttaessa viitataan yleensä kahden kemistin, Stanley Ponsin ja Martin Fleischmannin vuonna 1989 esittämään väitteeseen hyvin yksinkertaisilla laitteilla toteutetusta fuusioreaktiosta. Kylmäfuusiosta ei kuitenkaan ole olemassa ainuttakaan todennettua ja toistettavaa koejärjestelyä. Kylmäfuusiotutkimusta harjoitetaan silti edelleen pienessä piirissä ympäri maailman.