stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eksentrinen jupiter
Syntyteorioita

Edward Thommesin tutkimusten mukaan suurimassaisesta, pienisitkoisesta esiplanetaarisesta kiekosta syntyy suuria jättiläisplaneettoja soikeille, epävakaille radoille.
On oletettu, että hyvin massiiviset jupiterit alkoivat häiritä toistensa ratoja sen jälkeen kun niiden muodostamaa järjestelmää vakauttanut esiplanetaarinen kaasu oli hävinnyt. Seurauksena kaoottisten ratojen vallitessa oli pudotuspeli, jossa planeetat törmäilivät toisiinsa ja osa saattoi sinkoutua planeettakunnasta pois..
Planeettojen ratojen epävakauteen vaikuttaa niiden välinen etäisyys. Pitkällä tähtäimellä rata on epävakaa, jos Δ = 2,4*pow(q1,1/3) + pow(q2,1/3), jossa q1 ja q2 ovat planeettojen perihelietäisyydet..
Jotkut selittävät massiivisten eksentristen jupitereiden syntyvän jo tähden ja planeetat synnyttäneessä tähtienvälisessä pilvessä kutistumalla silloin, kun niiden keskustähti on vasta syntymässä.
Ehtoollisastiat

Ehtoollisastiat (ehtoollisvälineet) ovat ehtoollisen jaossa käytettyjä ehtoollisleivän ja -viinin säilytys- ja jakoastioita.
Ehtollisvälineet, kalkki, pateeni, viinikannu ja ehtoollisleipärasia norjalaisessa Melandin kirkossa.
Läntisen kirkkojen ehtoollisastiat

Ehtoollisastioita läntisissä kirkoissa ovat:
ehtoollisleipälautanen eli pateeni pyhitetyn leivän jakamista varten
ehtoollismalja eli kalkki sekä ehtoollispikarit pyhitetyn viinin jakamista varten
leipärasia konsekroimattomien leipien säilytystä varten
viinikannu konsekroimattoman viinin säilytystä varten.
Näiden lisäksi voidaan käyttää
vesikannua, jonka vedellä laimennetaan viiniä ja huuhdellaan malja ehtoollisen jakamisen jälkeen,
sakramenttilipasta (ciborium) konsekroitujen leipien säilyttämistä ja myöhempää käyttöä varten,
lusikkaa ehtoollisviinin jakamiseksi erityisryhmille (esimerkiksi vammaiset)..
Alkuaan ehtoollisastiat valmistettiin kuten arkiastiat kuparista, pronssista tai tinasta.  Myöhemmin ehtoollisen arvostuksen lisääntyessä astioita valmistettiin jalometalleista eli hopeasta tai kullasta vuosisatoja kestävää käyttöä varten. Astioiden muodot ja koristeet ovat vaihdelleet eri tyylikausien mukaisesti. Yhden kirkon ehtoollisastiat ovat yleensä muotoilultaan yhtäläisiä. Nykyään ehtoollisvälineet voivat usein olla keraamisia, yksinkertaisia astioita.
Protestanttisissa kirkoissa ehtoollisleivät eli öylätit jaetaan ehtoollisleipälautaselta ja niitä säilytetään ehtoollisleipälippaassa ennen kuin ne siunataan ehtoollista asetetettaessa. Viini kaadetaan ehtoolliskannusta ehtoollismaljaan eli kalkkiin, josta se jaetaan seurakuntalaisille. Katolisissa kirkoissa käytetään lisäksi ciboriumia. Se on mainittu myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Piispainkokouksen hyväksymässä Jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisenviettoon liittyvänä esineenä. Siinä säilytetään ehtoollisen jaossa ylijääneet, siunatut ehtoollisleivät  seuraavaa messua varten. Useissa kirkoissa käytetään ehtoollisjaossa myös pieniä erillispikareita.
Niitä ehtollisen viettoon käytettyjä astioita, joissa pyhitetyt ehtollisaineet ovat voidaan nimittää myös yhteisnimellä vasa sacra (pyhät astiat).
Kun kalkki ja pateeni tuodaan alttarille, ovat ne peitettynä neliömäisellä kalkkiliinalla eli velumilla. Nykyään monissa Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkoissa on myös korporaaliliina, jonka päälle asetetaan konsekroitaviksi tarkoitetut ehtoollisaineet, palla eli nelikulmaista kovitettua liinaa, jolla kalkki peitetään ja joka saa kalkkiliinan laskeutumaan kauniisti sekä bursa eli korporaalin säilytykseen tarkoitettua nelikulmaista kotelomaista taskua. Ehtoollisen jaossa viiniiä jaettaessa käytetään myös puhdistusliinaa (purificatorium) maljan pyyhkimistä varten.
Jennifer Egan

| Jennifer Egan |
| --- | --- |
 Jennifer Egan 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1962 (ikä 62) Chicago, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  David Herskovits
Lapset:  kaksi lasta
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Esikoisteos:  Emerald City (1993)
Palkinnot
 Pulitzer-palkinto  National Books Critic Cirlen palkinto 
Aiheesta muualla
jenniferegan.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jennifer Egan (s. 6. syyskuuta 1962 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen kirjailija. Vuonna 2011 Egan sai Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinnon ja National Book Critics Circle -palkinnon romaanistaan Aika suuri hämäys (2010).
Elämä ja ura

Egan syntyi Chicagossa ja vietti lapsuutensa ja nuoruutensa San Franciscossa. Hän opiskeli Pennsylvanian yliopistossa kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista. Valmistuttuaan hän opiskeli kaksi vuotta Britanniassa Cambridgen yliopiston St John’s Collegessa. Nykyään hän asuu Brooklynissä, New Yorkissa.
Eganin esikoisteos, novellikokoelma Emerald City, ilmestyi Britanniassa hänen opiskellessaan siellä vuonna 1993. Yhdysvalloissa teos ilmestyi vasta 1996. Maailmanmaineeseen Egan nousi romaanilla Aika suuri hämäys. Kirja koostuu useista keskenään risteävistä tarinoista, ja siinä liikutaan useassa aikatasossa. Egan hyödyntää teoksessa erilaisia kerrontatekniikoita, kuten PowerPoint-esitystä. Musiikkimaailma muodostaa kirjalle tärkeän taustan, ja se jakautu kahteen osaan, A- ja B-puoleen, kuin vinyylisingle.
Egan kirjoittaa fiktiivisiä kertomuksia muun muassa The New Yorkeriin ja Harper’s Magazineen sekä journalistisia juttuja The New York Timesin sunnuntailiitteeseen.
Eganin puoliso on teatteriohjaaja David Herskovits, ja heillä on kaksi lasta.
Palkinnot ja tunnustukset

2011 Pulitzerin kaunokirjallisuuspalkinto romaanista Aika suuri hämäys
2011 National Book Critics Circlen palkinto romaanista Aika suuri hämäys
2018 Andrew Carnegie Medal for Excellence in Fiction teoksesta Manhattan Beach
Teokset

Emerald City and Other Stories (1993, novellikokoelma)
The Invisible Circus (1995, romaani)
Look at Me (2001, romaani)
The Keep, 2006 (suom. Sydäntorni)
A Visit from the Goon Squad, 2010 (suom. Aika suuri hämäys)
Manhattan Beach, 2017 (suom. Manhattan Beach)
The Candy House, 2022 (suom. Piparkakkutalo)
Teokset > Suomennetut teokset

Sydäntorni.  (The Keep, 2006)  Suomentanut Heikki Karjalainen. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 443), 2013.  ISBN 978-951-31-6595-6
Aika suuri hämäys.  (A Visit from the Goon Squad, 2010)  Suomentanut Heikki Karjalainen. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 432), 2012.  ISBN 978-951-31-6594-9
Manhattan Beach.  (Manhattan Beach, 2017)  Suomentanut Helene Bützow. Helsinki:  Tammi (Keltainen kirjasto 494), 2018.  ISBN 978-952-04-0082-8
Piparkakkutalo (Alkuteos The Candy House, 2022. Suomentanut Helene Bützow.) Helsinki: Tammi, 2023. ISBN 978-952-04-4941-4
Aiheesta muualla

Jennifer Eganin verkkosivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Bertel Ekengren

| Bertel Ekengren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. elokuuta 1932 Harlu
Kuollut: 29. elokuuta 2022 (90 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  yrittäjä
Muut tiedot
Koulutus: diplomi-insinööri
Karl Bertel Erik Ekengren (25. elokuuta 1932 Harlu – 29. elokuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen rakennusalan yrittäjä ja EKE-yhtiöt-konsernin perustaja. Yrityksestä tuli 1980-luvulla Suomen suurin rakennusviejä Neuvostoliiton markkinoilla.
Bertel ”Eke” Ekengren syntyi Karjalan Läskelässä paperi-insinöörin pojaksi, valmistui ylioppilaaksi 1950 ja pääsi sitten Teknilliseen korkeakouluun opiskelemaan teknistä fysiikkaa. Hän vaihtoi pian pääaineensa rakennustekniikkaan ja valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1956.
Bertel Ekengrenin isoäiti oli kotoisin Pietarista, minkä lisäksi Ekengrenien suvussa on suomalaista, ruotsalaista ja saksalaista perimää. Bertel Ekengren puhui ruotsia, suomea, saksaa, venäjää ja englantia sekä hieman ranskaa ja arabiaa.
Ekengren kuoli 90-vuotiaana elokuussa 2022.
Kirjallisuutta

Lagerbohm, John. Ilmiö nimeltä Eke. EKE-Yhtiöt 2015. ISBN 978-952-93-5527-3.
Helena Eeva

| Helena Eeva |
| --- | --- |
 Helena Eeva
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1923 Metsäpirtti, Suomi
Kuollut: 24. maaliskuuta 1960 (36 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  sanoittaja kirjanpitäjä
Vanhemmat:  Jooseppi Eeva ja Aino Eeva (o. s. Hinkkanen)
Aune Helena Eeva (13. lokakuuta 1923 Metsäpirtti – 24. maaliskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen sanoittaja, joka teki uransa aikana yli 150 tunnettua iskelmätekstiä – merkittävän  osan niistä Toivo Kärjen sävellyksiin. Hän teki kuitenkin kaikki sanoitukset salanimillä, ja sen vuoksi hän on jäänyt suomalaisen iskelmämusiikin tuntemattomaksi kuuluisuudeksi.
Yksityiselämä

Helena Eeva syntyi Laatokan rantamilla Viipurin läänin Metsäpirtin pitäjässä Neuvostoliiton rajan lähettyvillä 13. lokakuuta 1923 kunnanesimiehen (nykyään kunnanjohtaja) Jooseppi Eevan ja kunnankätilön Aino Eevan (o.s. Hinkkanen) tyttärenä. Talvisodan alkaessa Metsäpirtin pitäjä Karjalankannaksella oli ensimmäinen Suomen alue, jota sotatoimet koskettivat. Helenan kotitalo tuhoutui tulipalossa heti sodan alussa, ja tämä traaginen kokemus vaikutti häneen voimakkaasti koko hänen loppuelämänsä ajan. Sodan syttyessä 16-vuotias Helena ei muiden tavoin paennut sisämaahan, vaan jäi omistajien tyhjäksi jättämään kaupparakennukseen yksin yöksi. Siinä hän kirjoitti ensimmäisen sotarunonsa. Helenan sanotaan jääneen talvisodan alkaessa korsuun isänsä kanssa torjumaan ensimmäisiä hyökkäyksiä, minkä jälkeen vastahakoinen Helena haettiin pois etulinjasta. Hän toimi sitten lottana.
Kirjailija Kalle Väänänen, joka tunnettiin sotien aikana nimellä "Korsukolportööri", kirjoitti vuonna 1941 julkaistuissa muistelmissaan:
”Metsäpirtin poikien mukana oli sodan alusta alkaen kulkenut lottia muonittajina. Tapasin ennen Taipaleeseen menoani Saaprussa luutnantti Penttilän, ja hän kertoi ihmejuttuja erään lotan rohkeudesta. Etsin tytön käsiini nähdäkseni, minkälainen oli tämä peloton lotta. Hän oli 15-vuotias, nimeltään Helena Eeva — Eeva on tässä sukunimi — ja oli tosiaankin ihmeellinen siinä suhteessa, ettei näyttänyt tietävän mitä pelko on. Kranaattisateessa hän laitteli ruokaa talon pihamaalla ja kantoi sitä korsuihin, kun upseerit eivät päästäneet sotilaita ulos korsuista. Itku silmissä lähti tämä tyttö pois etulinjoilta...”
Hän toimi muun muassa kaatuneiden kokoamispaikalla kirjurina. Helena Eevan omaisten mielestä vakavamielisellä tytöllä ei ollut lainkaan nuoruutta.
Hänen evakkomatkansa pois Laatokan Karjalasta johti Rantasalmen ja Kauhajoen kautta takaisin Metsäpirttiin jatkosodan aikana ja sieltä Mikkelin kautta Helsinkiin. Jatkosodan aikana Helenan veli ja hänen kihlattunsa kaatuivat. Hän oli suorittanut kauppakoulun ja toimi sodan jälkeen kirjanpitäjänä. Siirryttyään Helsinkiin hän työskenteli kirjanpitäjänä Musiikki-Fazerilla kuolemaansa asti.
Ura

Helena Eeva oli kirjoittanut runoja jo nuoresta pitäen. Hänen uransa käännekohta oli kuitenkin tapaaminen Toivo Kärjen kanssa  vuonna 1940. Toivo Kärjen isä Frans Kärki toimi tuolloin Laihian kappalaisena. Eeva taas oli Kauhajoella kauppa-apulaisena ja häntä suositeltiin Kärjelle lahjakkaana runoilijanalkuna. Ensimmäiset Kärki-Eeva -kappaleet olivat valssit "Nimetön valssi", "Laulu morsiamelleni" ja "Venheessä Laatokalla", jotka Henry Theel lauloi Columbia-levylle joulukuussa 1942.  Nämä jäivät melko tuntemattomiksi, mutta Kärjen vuonna 1943 rintamalla säveltämä valssi ”Harmaat silmät”, jonka Theel levytti sotien jälkeen vuonna 1946 sekä Kärjen uudelleen sovittamana vuonna 1969, nousi jo suosioon  . Suuri vaikutus Helena Eevan sanoittajanuraan oli Kärjen kanssa yhteistyötä siihen saakka tehneellä Kerttu Mustosella.
Sotien jälkeen Kärjen ja Eevan yhteistyö jatkui tiiviinä. Erityisesti tangoja syntyi, vuonna 1947 "Naisten tango", "Sydämeni sävel", "Joko uuvuit sä uneen" ym., vuonna 1948 "Soidessa tangon ja loisteessa kuun", "Eron hetki on kaunis" ym., vuonna 1950 "Kun kynttilät sammuvat". Nämä kaikki lauloi Henry Theel  . Eeva osasi kyllä tekstittää myös kepeämpiä kappaleita kuten "Rengasmatkalla", jonka Veikko Sato levytti vuonna 1950  .
1950-luvulla Eevan yhteistyö Kärjen kanssa jäi vähälle, hänen tekstejään sävelsi usein Tapio Lahtinen, esim. "Laulajan ystävä" (Olavi Virta 1952) ja "Pelimannin penkillä" (Kauko Käyhkö 1954). Kärki tosin sovitti nämäkin . Hyvin tunnetuiksi tulivat Georg Malmsténin säveltämät, sovittamat ja vuonna 1955 levylle laulamat "Lasten liikennelaulu" ja "Riepumatto" sekä Tapio Rautavaaran säveltämä ja vuonna 1956 levylle laulama "Kulkuriveljeni Jan", jonka sovitti George de Godzinsky.
Eeva ei koskaan käyttänyt omaa nimeä sanoittajana. Hänen käyttämiään pseudonyymejä ovat olleet ainakin:
A. Kajo
H. Neva tai Hele Neva
L. Suolakivi (tätä nimimerkkiä käyttivät myös Kerttu Mustonen ja Kauko Käyhkö)
Arvi Tarvainen
Asser Tervasmäki
Tjärbacka
Aarne Torniainen
Eevan sanoittamia iskelmiä ovat esittäneet ainakin Olavi Virta, Georg Malmstén, Tapio Rautavaara, Henry Theel, Erkki Junkkarinen, Metro-tytöt ja Iris Kangasniemi. Helena Eevan sanoitusten teemana oli useimmiten surullinen menetetty rakkaus, joka saavutti syvällisyydessään ja runollisuudessaan vastakaikua sotien jälkeisessä Suomessa. Helena Eevan sanoittamia kappaleita on levytetty kaikkiaan runsaat 150, joista lähes kolmasosa, 50, Toivo Kärjen sävelmiin.
Helena Eeva oli eläessään erittäin tuottelias ja kirjoitti jatkuvasti. Hän alkoi kuitenkin uupua henkisesti ja kuoli vuonna 1960  ollessaan vain 36-vuotias. Hänet haudattiin Kauhajoelle. Hänen sanoituksensa ”Jos helmiä kyyneleet ois” sai suurta menestystä Toivo Kärjen sävellyksenä, jonka Paula Koivuniemi levytti vuonna 1968 .
Näytelmät ja albumit

2010-luvulla Helena Eeva nousi näkösälle monessa yhteydessä. Hänen elämästään tehtiin lyhyessä ajassa kolmekin musiikkinäytelmää:
Vuonna 2010  hyvinkääläinen Terho Arrenius sai idean kirjoittaa näytelmä Riepumatto. Jokelan Kansalaisopisto työsti sen esityskuntoon, ohjaajana Riitta Wulff-Mäkelä. Ensi-ilta oli 6. lokakuuta.2012. Helena Eevaa esitti Marjo Grönroos ja Toivo Kärkeä Tatu Tiihonen. Näytelmää esitettiin Jokelan lisäksi monella paikkakunnalla.
Ilpo Tuomarila kirjoitti  näytelmän Jos helmiä kyyneleet ois, jonka ensi-ilta oli Mikkelin teatterissa 20. syyskuuta 2014. Ohjaajana oli Katriina Honkanen, Helena Eevaa esitti Tuuli Anikari ja Toivo Kärkeä Janne Kyyhkynen.
Terho Arrenius kirjoitti Kauhajoella toimivalle Teatteri Kajolle näytelmän Soidessa tangon ja loisteessa kuun. Sitä esitettiin kesällä 2015 Kesäteatteri Sotkanpesässä ja seuraavinakin kesinä. Ohjaajana toimi Timo Kankainen, Helena Eevaa esitti Heli Lahti, Toivo Kärkeä Pauli Koivula.
Riepumatto-näytelmän innoittamana turkulainen muusikko ja levytuottaja Ari Hakulinen koosti Helena Eevan sanoittamista kappaleista cd-albumin Sanat: Helena Eeva . Hakulisen Artie Music  julkaisi sen vuonna 2012, se sisälsi 27 kappaletta vuosilta 1942-1959. Projekti jatkui vuonna 2014 albumilla  Sanat: Helena Eeva  Vol.2, jolla oli 25 kappaletta, mukana kaksi ennenesittämätöntä, jotka sovitti Antti Hyvärinen ja lauloi Kai Hyttinen. Ja vielä vuonna 2017 ilmestyi albumi  Sanat: Helena Eeva  Vol.3, jolla oli 24 kappaletta, mukana kolme ennenesittämätöntä, jotka sovitti Antti Hyvärinen ja lauloi Erkki Liikanen.
Tuotantoa

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ei toista kertaa  Eron hetki on kaunis  Geisha teehuoneen tyttö  Harmaat silmät  Helsinkiin, Helsinkiin  Hetken hurmanko vuoksi  Hetken lapsi  Hulivilihattu  Hyi sinua Mikko  Joko uuvuit sä uneen  Jos helmiä kyyneleet ois  Jouluyönä  Kaikkien meidän Kalle  Kaipuun kukka  Ken kuullut on laulua enkelien  |  Koditon rakkaus  Kohti kaukaista rantaa  Kulkuriveljeni Jan  Kun rakkaus on kuollut  Kyyneleitä  Lasten liikennelaulu  Laulajan jenkka  Laulajan ystävä  Laulu Annikille  Lentäjän valssi  Luonasi  Meren äärellä kuutamossa  Muistoksi  Näin lapsuusjouluina laulettiin  Olet kuin kukka  |  Onnen hinta  Orvon kyynel  Pelimannin penkillä  Pieni kukkaistyttö  Pyydän anteeksi  Raiteilta poissa  Rengasmatkalla (kupletti)  Riepumatto  Ruusut, jotka sinulta sain  Silloin  Sinä luuletko ystävä  Soidessa tangon ja loisteessa kuun  Sunnuntaina sataa aina  Suopursu  |  Sydämelliset onnittelut  Sydämeni sävel  Tavallinen tarina  Tule luokseni juuri nyt  Tuo toinen  Varjorinteen kukka  Vielä muistatko  Vuoden vaihtuessa  Yksi ainoa ilta  Äiti pien  Älä tyttöni itke  |
Aiheesta muualla

Gronow, Pekka: / Eeva, Helena (1923–1960). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 29.3.2022. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
http://web.archive.org/web/20050802084333/http://www.kolumbus.fi/rauno.korpela/Ilkka_13072003.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia
Elektroniaffiniteetti

Elektroniaffiniteetti  on energia, joka vapautuu tai sitoutuu, kun kaasutilassa olevaan atomiin tai ioniin liittyy yksi elektroni.
Jos saatu tulos on positiivinen arvo, energiaa sitoutuu ja jos saatu tulos on negatiivinen arvo, energiaa vapautuu.
Mitä negatiivisempi elektroniaffiniteettiarvo on, sitä helpommin elektroni liittyy atomiin.
Negatiivisempi elektroniaffiniteetti kasvaa mentäessä alkuaineiden jaksollisessa järjestelmässä ylös ja oikealle.
Elektroniaffiniteetit

| Alkuaineiden elektroniaffiniteetit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ryhmä | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |  |
jakso: 
| 1 | H 73 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | He * |  |
| 2 | Li 60 | Be * |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | B 27 | C 122 | N * | O 141 | F 328 | Ne * |  |
| 3 | Na 53 | Mg * |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | Al 42 | Si 134 | P 72 | S 200 | Cl 349 | Ar * |  |
| 4 | K 48 | Ca 1 | Sc 18 | Ti 8 | V 51 | Cr 65 | Mn * | Fe 15 | Co 64 | Ni 112 | Cu 119 | Zn * | Ga 41 | Ge 119 | As 79 | Se 195 | Br 324 | Kr * |  |
| 5 | Rb 47 | Sr 5 | Y 30 | Zr 41 | Nb 86 | Mo 72 | Tc * | Ru 101 | Rh 110 | Pd 54 | Ag 126 | Cd * | In 39 | Sn 107 | Sb 101 | Te 190 | I 295 | Xe * |  |
| 6 | Cs 46 | Ba 14 | Lu 33 | Hf ** | Ta 31 | W 79 | Re * | Os 104 | Ir 150 | Pt 205 | Au 223 | Hg * | Tl 36 | Pb 35 | Bi 91 | Po ** | At ** | Rn * |  |
| 7 | Fr 0,7 | Ra 0,9 | Lr ** | Rf ** | Db ** | Sg ** | Bh ** | Hs ** | Mt ** | Ds ** | Rg ** | Cn ** | Nh ** | Fl ** | Mc ** | Lv ** | Ts ** | Og ** |  |
Otto J. S. Ehrström

Otto Jarl Sigurd Ehrström (20. marraskuuta 1891 Helsinki – 8. lokakuuta 1978 Lohja) oli suomalainen säveltäjä ja musiikkikirjailija.
Henkilöhistoria

Ehrströmin isoisä oli Fredrik August Ehrström. Hänen vanhempansa olivat kaupungininsinööri Fredrik Otto Ehrström ja Aline Backman ja puoliso vuodesta 1917 Alice (Lisa) Enckell. Diplomiekonomi, toimittaja Inger Ehrström oli heidän tyttärensä. Tultuaan ylioppilaaksi 1911 Ehrström opiskeli musiikkia Pietarissa vuosina 1912–1916 ja Berliinissä vuosina 1920–1921. Hän oli vuosina 1921–1924 Musiikki-Fazerin piano-osaston johtaja ja vuosina 1929–1965 Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Yleisradion sinfoniakonserttien selostajana Ehrström toimi 1929–1932 ja sisäministeriön palveluksessa hän työskenteli 1940–1945. Sävellyskonsertin Ehrström piti 1933. Hän esiintyi orkesterinjohtajana, lähinnä omille sävellyksilleen. Ehrström kirjoitti myös musiikkipakinoita, muun muassa Hufvudstadsbladetiin.
Tuotanto > Sävellyksiä

Ehrströmin sävellystuotantoon kuuluu sinfonia, näytelmämusiikkia (mm. tanssipantomiimi Metsolan tanhuvilla) sekä yksin- ja kuorolauluja. Hänen sävellyksiään ovat muun muassa seuraavat:
Paraphrase Barbaresque (1924, kadonnut)
Metsolan tanhuvilla, tanssipantomiimi Juhani Ahon tekstiin, 1925
Serenade for a young Witch sellolle ja orkesterille, 1927
Etude pathétique alttoviululle ja sellolle Suite d'archet, 1928
Pastorale, 1930
Sinfonia, 1933
Musiikkia Shakespearen näytelmään Miten haluatte kamariyhtyeelle, 1939
Kuoro- ja orkesteriteoksia
Orkesteri- ja yksinlauluja sekä kansansävelmiä sekakuorolle.
Tuotanto > Julkaisuja

Richard Faltin och hans samtid. Schildt, 1934 (Karl Flodinin aloittaman teoksen pohjalta).
Osia Akademiska Sångföreningin 100-vuotishistoriikkiin, 1938.
Jean Sibelius and his part in the cultural life on Finland, 1941.
Fyra visor för sång och gitarr. Fazer, 1968.
Kodin kitarakoulu: 10 vihkoa liitteineen. 8, Union 1969.
Kodin kitarakoulu: 10 vihkoa liitteineen. 10, Union 1969.
Aiheesta muualla

Vem och vad 1967, s. 103.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)
Gregorius Ekholm

Gregorius Ekholm
Gregorius Ekholm (20. helmikuuta 1921 Tukholma – 14. marraskuuta 1985 Helsinki) oli Mannerheim-ristin ritari n:o 139. Aviottomana lapsena syntynyt Ekholm eli lapsuudessaan enonsa, jääkäriupseeri Per Ole Ekholmin sekä ajoittain isoisänsä hoidossa. Sodan jälkeen Ekholm toimi liike-elämässä valmistuttuaan 1950-luvun alussa ekonomiksi.
Ansioitunut sotilas

Ekholm toimi talvisodassa jonkin aikaa enonsa lähettinä Ryhmä Talvelassa. Jatkosodan Ekholm aloitti vänrikkinä toimien aluksi patteriston viestiupseerina ja myöhemmin jääkärijoukkueen johtajana.
Ekholmille ehdotettiin Mannerheim-ristiä ensimmäisen kerran kesällä 1943 ansioitumisesta partiotoiminnassa; ehdotus ei kuitenkaan edennyt. Toisen kerran nimitysesitys tehtiin kesällä 1944 Ekholmin ollessa sotilasarvoltaan luutnantti. Nimitysesityksessä kiinnitetään jälleen huomiota henkilökohtaiseen rohkeuteen partiotoiminnassa; perusteluihin sisältyy muun muassa maininta tykin valtaamisesta ja käytöstä "entisiä käyttäjiään vastaan". Puna-armeijan suurhyökkäyksen alkaessa Ekholm oli Sinisten Prikaatin mukana Kannaksella, jossa hän tuhosi juhannusviikolla kahtena peräkkäisenä päivänä yhteensä 7 vihollisen raskasta panssarivaunua. Ekholmin teot "olivat omiaan synnyttämään itseluottamusta hänen alaisissaan".
Vuonna 1964 Ekholm ylennettiin reservissä kapteeniksi ja vuonna 1974 majuriksi. Hän toimi myös Mannerheim-ristin ritarien säätiön tilintarkastajana sekä valtuuskunnan ja hallituksen varajäsenenä.
Ivan Belovin murha

Helsingin Lauttasaaressa ammuttiin 3. marraskuuta 1944 neuvostoliittolainen upseeri, rannikkotykistön talouskapteeni Ivan Belov. Risto Niku nimeää kirjassaan Kuka ampui kapteeni Ivan Belovin? Gregorius Ekholmin tämän henkirikoksen avaintodistajaksi.lähde tarkemmin? Nikun mukaan Ekholm ei itse ole ampuja, mutta oli tämän kanssa yhtä aikaa pidätettynä ja oli antanut ampujan käyttöön salkkunsa, joka tältä unohtui rikospaikalle.
Kirjallisuutta

Niku, Risto: Kuka ampui kapteeni Ivan Belovin? : Suomen kaikkien aikojen tutkituin murhajuttu.  Helsinki : Edita, 2003.  ISBN 951-37-3946-5