stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Artisti maksaa
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Paras A-ryhmä | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Arvoitus I | 0.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Purista perseellä normaalisti | 2.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Pikaraportti: Mauno Ahonen | 1.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Fem gånger på dag | 1.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Capito Tutto | 2.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Martti Mielikäinen | 1.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Tango Vibrato | 1.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Deutschland, Deutschland | 1.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kansitakit kahisee | 2.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Samba Rumba Bueno | 1.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Rakkauden laiva | 2.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Jumankauta juu nääs päivää | 2.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Arvoitus II | 0.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Aivan pihalla | 2.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Maastovalssi | 2.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Irish, o' Irish | 1.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Pekka Puukko | 1.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Crazy for the Rodeo | 1.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | I Will Be a Martyyr | 2.22 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Kanada | 1.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Hän-mies | 2.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Pilipalilaulu | 1.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | Rumat ihmiset | 2.16 |  |  |  |  |  |  |  |
Ilja Repin

| Ilja Repin |
| --- | --- |
 Repin vuonna 1909.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1844 Tšugujev, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 29. syyskuuta 1930 (86 vuotta) Kuokkala, Suomi
Kansalaisuus:  ukrainalais-venäläinen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari, akateemikko
Taidesuuntaus:  realismi
Kuuluisimpia töitä:  Volgan lautturit, Zaporižžjan kasakat kirjoittavat kirjettä Turkin sulttaani Mohammed IV:lle, Kotiinpaluu, Ristisaatto Kurskin kuvernementissa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
ilya-repin.ru
Repinin maaseutuasunto Valko-Venäjällä.
Repinin asunto Kuokkalassa.
Ilja Jefimovitš Repin (ven. Илья́ Ефи́мович Ре́пин, ukr. Ілля Юхимович Рєпін, Illja Juh’ymovytš Rjepin; 5. elokuuta (J: 24. heinäkuuta) 1844 Tšugujev, Harkovan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 29. syyskuuta 1930 Kuokkala, Terijoki, Suomi) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka oli merkittävimpiä venäläisen realismin edustajia ja kuului Vaeltajat-taiteilijaryhmään.
Repin syntyi Tšuhujivissa Venäjän keisarikunnan Harkovan kuvernementissa. Hän opiskeli Pietarin Taideakatemiassa, joka oli tuolloin Venäjän tärkein taidekoulu. Opintojensa jälkeen Repin matkusteli paljon, mukaan lukien pitkiä oleskeluja ulkomailla, esimerkiksi Italiassa ja Ranskassa.
Repin asui  Karjalan kannaksella sijainneessa Penaty-nimisessä huvilassaan noin 30 vuotta, joista liki 13 vuotta itsenäisessä Suomessa. Hänellä ei kuitenkaan ollut koskaan Suomen kansalaisuutta, vaan hänellä oli henkilötodistuksena niin sanottu Nansen-passi, joka luotiin varta vasten Venäjän vallankumousta paenneita varten.
Repinin poika Juri Repin oli myös taiteilija.
Nuoruus

Repin syntyi lähellä Harkovaa Itä-Ukrainassa 5. elokuuta 1844. Läpi elämänsä hän katsoi olevansa syntyperältään kasakka, ulaani, mistä hän myös oli ylpeä. Repinin isä oli sotilassiirtolainen. Koska isä sotilaana oli jatkuvasti poissa, perhe koki jatkuvaa puutetta. Lapsuudesta pienen Iljan mieleen jäikin ennen kaikkea nälkä ja se, kuinka perheen äiti joutui levittämään kalkkia valtion kasarmeilla hänen viedessään äidille ruokaa työmaalle.
Repin sai taideopetusta vuonna 1858, kun hän työskenteli tšugujevilaisen ikonimaalarin I. M. Bunakovin palveluksessa ja ansaitsi elantonsa maalaamalla muotokuvia ja ikoneja. Paikalliset ukrainalaiset kirkot ostivat hänen maalauksiaan. Hänen lahjakkuuttaan rohkaistiin myös koulussa.
Vuonna 1863 Repin lähti Pietariin opiskelemaan Keisarilliseen taideakatemiaan. Taideopiskelijana Repinin taloudellinen tilanne oli heikko, ja hän joutui tekemään sekalaisia töitä.
Muotokuva- ja historiamaalari

Repin oli jo 25-vuotiaana tunnustettu muotokuvamaalari. Hän maalasi noin 300 muotokuvaa aikansa huomattavimmista venäläisistä. Repin solmi helmikuussa 1872 avioliiton Vera Ševtsovan kanssa. Tytär Vera syntyi lokakuussa. Vuonna 1874 perheeseen syntyi toinen tytär Nadežda, 1877 syntyi poika Juri ja 1880 syntyi nuorin tytär Tatjana.
Taideakatemian lopputyöstä Jairuksen tyttären henkiinherätys Repin sai kuusivuotisen apurahan, jonka turvin hän matkusti Eurooppaan ja asui Pariisissa vuosina 1876–1882. Sen jälkeen hän asui vuoden kotikylässään Ukrainassa.
Repin muutti perheineen syyskuussa 1877 Moskovaan. Hänet hyväksyttiin vaeltajien eli peredvižnikkien jäseneksi vuonna 1878, ja hän oli ryhmän vaikutusvaltainen jäsen. Repin asui Moskovassa kuusi vuotta mutta muutti sitten Pietariin, jossa hän opetti taideakatemiassa ja teki useita matkoja Eurooppaan vuosina 1883, 1889, 1894 ja 1900. Häntä innostivat varsinkin Rembrandtin maalaukset. Repin maalasi paljon ystäviensä, muun muassa Leo Tolstoin ja Dmitri Mendelejevin, muotokuvia.
Useissa Repinin maalauksissa on historiamaalauksen aiheita ja joskus radikaalia yhteiskunnallista ja poliittista kritiikkiä, kuten maalauksissa Kotiinpaluu ja Volgan lautturit.
Eräs Repinin pääteoksista on Zaporižžjan kasakat kirjoittavat kirjettä Turkin sulttaanille Mohammed IV:lle. Taiteilija maalasi teosta kolmetoista vuotta 1878–1891 tutkittuaan aihetta ja matkusteltuaan Zaporižžjan alueella ja muualla Ukrainassa. Maalauksessa ilakoivat kasakat laativat herjauskirjettä Turkin sulttaanille Mehmed IV:lle. Tunnelma on sekä sankarillinen että koominen. Kuvaa on joskus käytetty psykologian opetuksessa, koska sen sanotaan esittelevän naurua sen kaikissa muodoissa – sarkastisesta hymystä avoimeen hohotukseen.
Vaiheet Suomessa

Repin osti vuonna 1899 toukokuussa naisystävänsä Natalia Nordmannin (Natalia Borisovna Nordman-Severova, 1863–1914) nimiin Terijoen Kuokkalasta huvilan, joka sai nimekseen Penaty. Repin joutui työskentelemään usein vasemmalla kädellään oikean käden kipeytymisen vuoksi. Hän jätti vuonna 1907 lopullisesti opetustyön Pietarin taideakatemiassa, minkä jälkeen hän kävi Krimillä keräämässä aineistoa Mustanmeren kasakoita varten. Hän alkoi kirjoittaa lapsuuden muistelmia ja 1911 kirjoitti muistelmia Leo Tolstoista. Repin matkusti Roomaan Nordmannin kanssa.
Vuonna 1914 Repin valittiin Suomen Taiteilijaseuran kunniajäseneksi. Nordmann kuoli Sveitsissä kesäkuussa tuberkuloosiin, minkä jälkeen Repin palasi Kuokkalaan. Vuonna 1916 Repin aloitti muistelmien kokoamisen kirjaksi Mennyt aika läheinen.
Vuonna 1917 Suomen rajan sulkeuduttua Repin jäi Suomeen. Vaikka hän oli bolševikkijohtajien ihailema ja myöhemmin eräs sosialistisen realismin esikuvia ja vaikka Lenin oli pyytänyt häntä takaisin Neuvosto-Venäjälle, ei taiteilija koskaan astunut Neuvostoliiton maaperälle.
Sairastuttuaan oikean käden surkastumaan Repin ei pystynyt enää luomaan maalauksia, jotka edustaisivat samaa tasoa, joka oli tuonut hänelle kuuluisuuden. Hän opetteli maalaamaan vasemmalla kädellään mutta vietti elämänsä viimeiset vuodet taloudellisissa vaikeuksissa.
Repin kuoli Kuokkalassa vuonna 1930. Sotien jälkeen Neuvostoliittoon liitetty taajama nimettiin vuonna 1948 hänen mukaansa Repinoksi.
Sodassa tuhoutunut Penatyn huvila päätettiin rakentaa uudelleen Repinin syntymän 100-vuotisjuhlavuonna. Se avattiin yleisölle museona 1962. Osa huoneista on sisustettu alkuperäiseen tyyliin, ja esillä on paljon Repinille kuulunutta esineistöä, kuten huonekaluja, patsaita ja maalauksia. Lukuisat luonnokset, valokuvat ja esineet kertovat Repinin tunnetuista töistä. Osa esineistöstä on alkuperäisiä, osa on kopioita.
Repin-kultin synty Neuvostoliitossa

Neuvostoliitossa julkaistiin useita Repin-aiheisia kirjoja 1920-luvulta alkaen. 1930-luvulla käynnistettiin varsinainen Repin-kultti, kun hänen teoksiaan pidettiin malleina ”edistyksellisestä” ja ”realistisesta” taiteesta sosialistisen realismin kauden alettua Neuvostoliitossa. Niin bolševikkivallankumousta edeltävällä Venäjällä kuin Neuvostoliitossakin Ilja Repiniä arvostettiin siinä missä Tolstoita, Modest Musorgskia ja Nikolai Rimski-Korsakovia. Repin itsekin maalasi vallankumousaiheisia töitä, kuten Propagandistin pidätys, Mielenosoittajan ampuminen, Punaiset hautajaiset ja Tsaarin hirsipuun luona, jotka hän lahjoitti vallankumousmuseolle neuvostotaiteilijoiden delegaation vierailun yhteydessä kesällä 1926.
Neuvosto-Venäjä lähetti Repinin luokse erilaisia valtuuskuntia, jotka lupasivat hänelle hyvää eläkettä ja asuntoa. Repin ei kuitenkaan taipunut. Tämän jälkeen neuvostoagentit alkoivat houkutella Ilja Repinin poikaa Juria palaamaan Venäjälle, jonne hän palasikin mutta ei jäänyt pidemmäksi aikaa.
Vuonna 1935 Ilja Repinin pojanpoika Dij Repin loikkasi salaa Neuvostoliittoon. Valpon postivakoiluraportista löytyi Josef Stalinille osoitettu kirje, jonka Juri Repin oli lähettänyt lokakuussa 1935 tiedustellen poikansa Dijin kohtaloa. Dijin kohtalo jäi pitkäksi ajaksi avoimeksi, kunnes  Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen selvisi, että hänet oli teloitettu jo elokuussa 1935 salaliitosta neuvostohallitusta vastaan. Vuonna 1991 Dij rehabilitoitiin.
Ilja Repin itse vastusti bolševikkien valtaa ja heidän yrityksiään saada hänet palaamaan Neuvostoliittoon. Esimerkiksi vuonna 1928 hän sanoi Helsingin Sanomien haastattelussa hänelle lähetetyistä pyynnöistä: ”Olen aina vastannut näihin kirjeisiin, etten tunne sennimistä kaupunkia kuin Leningrad ja etten ikinä nykyisen järjestelmän vallitessa tule palaamaan Venäjälle.”
Hän pyysi toimittajalta: ”Kirjoittakaa kernaasti, kirjoittakaa lehteenne, että Ilja Repin täällä Kuokkalassa haukkuu bolshevikeja ryöväreiksi ja murhamiehiksi ja ettei hän ikinä aio muuttaa Neuvosto-Venäjälle..”
Repin ja Suomi

Repin ihaili Suomea ja piti ”Gelsingforsia” (Helsingin venäläinen tsaarinaikainen nimitys) ”Pariisin kolkkana”. Hän tunsi useita suomalaisia taiteilijoita, muun muassa Albert Edelfeltin jo ennen muuttoaan Kuokkalaan. Lokakuussa 1919 Repin lahjoitti Suomen Taideyhdistykselle kokoelmastaan 23 venäläisten taiteilijoiden työtä ja seitsemän omaa maalaustaan. Näin sai alkunsa Ateneumin Repin-kokoelma. Myöhemmin 1960-luvulla Suomessa olevia Šuvalovin kokoelmaan kuuluvia Repinin maalauksia ja piirustuksia tarjottiin Ateneumin ostettaviksi, mutta museo torjui tarjouksen ilmoittamalla, että sillä oli jo riittävästi Repinin tuotantoa. Sen johdosta suurin osa tarjotuista teoksista päätyi Moskovaan Tretjakovin galleriaan.
Vuonna 1920 Repin kutsuttiin Suomen Taideyhdistyksen kunniajäseneksi, jonka kunniaksi Helsingissä Hotelli Seurahuoneen ravintolassa järjestettiin illallinen. Sen jälkeen hän maalasi Akseli Gallen-Kallelan muotokuvan ja aloitti Suomen suurmiehiä -teoksen maalaamisen.
Repin solmi lämpimiä suhteita useisiin suomalaisiin, ja hänen taiteensa on varsin tunnettua ja suosittua Suomessa. Maassa on järjestetty useita Repinin näyttelyitä, ja hänen teoksiaan on maassa melko runsaasti. Myös venäläis-suomalaista Repin-aiheista tutkimusyhteistyötä on harjoitettu.
Repin ja Suomi > Etsivä keskuspoliisin kiinnostus Repinistä

Kun Neuvosto-Venäjä valjasti Repinin osaksi propagandaansa ja Suomessa pelättiin kommunismin leviämistä itärajan yli, Etsivä keskuspoliisi kiinnostui Repinistä. Valtiollisen poliisin Repin-kansion julkisiksi tulleiden valvonta-asiakirjojen mukaan Repiniä ei suoranaisesti epäilty mistään, vaan tiedustelu suuntautui lähinnä siihen, onnistuisivatko neuvostohallituksen lähettämät houkuttelijat käännyttämään Repinin ja hänen perheenjäsenensä. Etsivän keskuspoliisin agentit muun muassa avasivat Repinille tullutta kirjepostia, ja taiteilijan luona käyneistä vieraista laadittiin perusteellisia raportteja. Raportti vuodelta 1926 kertoo Neuvostoliiton suunnitelmista myöntää Repinille kansantaiteilijan arvonimi, johon olisi kuulunut huomattava eläke (220–300 neuvostoruplaa eli noin 4 400–6 000 silloista Suomen markkaa kuussa) sekä Repinin vanhat talletukset Venäjän pankissa ja asunto. Tiedot oli saatu Repinin entisen oppilaan Isaak Brodskin Repinille lähettämästä kirjeestä.
Ukrainalainen vai venäläinen?

Asiaa tutkiessaan ukrainalaistoimittaja Anna Lodygina sai selville, että Repinin isä ja isoisä olivat kirkonkirjojen mukaan syntyneet nykyisen Ukrainan alueella. Tämän tiedon saatuaan Ateneumin taidemuseo muutti Ajan kysymys -näyttelyssä Repinin kansallisuustiedon ukrainalaiseksi. Muutokseen vaikutti myös se, että muun muassa New Yorkin Metropolitan-taidemuseo ja Lontoon National Gallery ovat muuttaneet tietojaan taiteilijasta.
Teoksia

Iivana Julma ja hänen poikansa Ivan 16. marraskuuta 1581, 1885
Jelizaveta Zvantsevan muotokuva, 1889
Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille, 1891
Tanssiva Natalia Nordmann, 1900-luvun alku
Volgan lautturit, 1870–1873.
Sadko, 1876.
Modest Musorgski, 1881.
Leo Tolstoi, 1887.
Bukee, 1892.
17. lokakuuta 1905, 1906–1911.
Suomen suurmiehiä, 1922.
Näyttelyt Suomessa

Ilja Repinin taidetta on nähty Suomessa useissa venäläisen taiteen yhteisnäyttelyissä sekä seuraavissa yksityisnäyttelyissä:
Strinbergin taidesalonki 1931
Strindbergin taidesalonki 1935
Ateneumin taidemuseo 1966
Ateneumin taidemuseo 1980
Punkaharjun taidekeskus Retretti 1995
Ateneumin taidemuseo 2021
Kirjallisuutta

Repin, Ilja: Mennyt aika läheinen.  WSOY, 1970.  ISBN 978-9510204658
Ilja Repin 1844–1930. Taiteilijan syntymän 150-vuotisnäyttely. Juhlakirja.  Retretti, 1995.  ISBN 951-8977-13-5
Colliander, Tito: Ilja Repin – ukrainalainen taiteilija.  Helsinki:  Tammi, 1977 (1. painos 1944).  ISBN 951-30-4046-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilja Repin Wikimedia Commonsissa
[=Ilja%20Repin&category=artwork&hasImage=true Ilja Repin Valtion taidemuseon kokoelmissa]
Andrew Gregorovich, Elias Repin, Master Painter From Ukraine (englanniksi)
Olga´s Gallery, Ilya Repin (englanniksi)
Artcyclopedia, Ilya Repin (englanniksi)
Repin ”Penaty” Estate in Repino/Kuokkala, Russia, currently a museum (englanniksi)
O. Kostiainen : Mestari tuntemattoman kynnyksellä, Suomen Kuvalehti, 20.12.1927, nro 51-52, s. 42, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ilja Repin. Suuri taiteilija, suuri ihminen, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 23.12.1928, nro 52, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maailmankuulu Mestari on peitetty Suomen multaan kahden katajan väliin, Suomen Kuvalehti, 18.10.1930, nro 42, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Yle 
Muut:  Europeana  Internet Encyclopedia of Ukraine  SNAC  IdRef 
Ilja Repin, Vera Repina, 1878.
Ilja Repin, Natalia Nordmannin ja Ilja Repinin kaksoismuotokuva, 1903.
Repinin hauta Kuokkalassa.
Kainuun risti

Kainuun risti (lyh. Kain. mr.) on Suomen talvisodan aikainen muistomitali. Kainuun risti annettiin niille rintamasotilaille, jotka osallistuivat talvisodassa Suomusalmen, Kuhmon ja Lieksan suunnalla käytyihin taisteluihin.
Kainuun risti on eri asia kuin edelleen nykyäänkin jaettava Kainuun prikaatin risti eli Kainuuristi, joka on vuonna 1978 vahvistettu prikaatin joukko-osastoristi.
Sebastian Soini

| Sebastian Soini> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. kesäkuuta 2006 (ikä 18) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Sebu
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  187 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  6
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Koovee (Mestis)
NHL-varaus:  140. varaus, 2024 Minnesota Wild
Sebastian Soini (s. 10. kesäkuuta 2006 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilvestä. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Soini on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä vain 16-vuotiaana kaudella 2022–2023, jolloin Soini pelasi kolme ottelua lainalla Mestis-joukkue Kooveessa jääden niissä ilman tehopisteitä.
Toukokuussa 2023 Soini teki Ilveksen kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän aloitti kauden 2023–2024 seuran U20-joukkueessa. Soini teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana runkosarjan kolmannella kierroksella 16. syyskuuta 2023 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin Ilveksen seitsemänneksi puolustajaksi. Soini sai ottelussa jääaikaa 7.55 minuuttia. Hän sai myös syöttöpisteen Arttu Pellin tekemään maaliin. Soini keräsi ottelusta teholukeman –1. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa kuusi runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Soini pelasi myös yhden Mestarien liigan ottelun ilman tehopisteitä. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin lainalla Kooveessa, jossa Soini pelasi 32 runkosarjaottelua tehden kahdeksan syöttöpistettä ja kaksi playoff-ottelua ilman tehopisteitä.
Minnesota Wild varasi Soinin viidennellä kierroksella 140. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2024. Samana kesänä myös QMJHL-joukkue Blainville-Boisbriand Armada varasi hänet 82. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Soini jatkoi kaudella 2024–2025 Ilveksessä. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin 11. lokakuuta 2024 kotiottelussa Oulun Kärppiä vastaan. Joulukuussa 2024 Soini solmi Ilveksen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2025 | jääkiekko |  |
Soini valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2022. Soini pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2022, jolloin hän voitti pronssia. Soini valittiin myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2024, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2025, jolloin Soini voitti Suomen joukkueessa hopeaa. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua.
Yhteensä Soini on pelannut 11 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Muuta

Soini opiskelee Tampereen seudun ammattiopisto Tredussa.
Ceb

| Ceb |
| --- | --- |
 Ceb ESL One Frankfurt -tapahtumassa vuonna 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sébastien Debs
Syntynyt: 11. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Ranska  Libanon
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  Ceb
Aktiivisena:  2011–
Nyk. joukkue:  OG Esports
Peli:  Dota 2
Aiheesta muualla
ogs.gg/players/ceb
Sébastien Félix Albert ”Ceb” Debs (tunnettu ennen nimellä ”7ckngMad”; s. 11. toukokuuta 1992) on ranskalais-libanonilainen Dota 2 -ammattilainen. Hän edustaa nykyään OG Esportsia. Hän on voittanut kaksi The International -turnausta peräkkäin.
Ceb aloitti kilpapelaamisen vuoden 2011 alkupuolella. Hän vaihtoi kuitenkin nopeasti pitkäksi aikaa lähetys- ja valmennustehtäviin. Hän liittyi kuitenkin OG Esportsiin vuonna 2018, ja voitti heidän kanssaan kaksi The Internationalia peräkkäin. Hän voitti vuonna 2022 ensimmäisen maailmanmestaruutensa uuden sukupolven OG:n kanssa. Hän perusti Old G -joukkueen Johan ”N0tail” Sundsteinin ja Topias ”Topson” Taavitsaisen kanssa, jotta he voisivat kilpailla Dota Pro Circuit -karsinnoissa. Joukkue kuitenkin epäonnistui ja hajosi. Hän oli hetken poissa pelaamisesta, kunnes siirtyi takaisin edustamaan OG:ta heinäkuussa 2023.
Miikka Oinonen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. toukokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Mikkeli, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
1995–2000: MP
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2001 | FC Mikkeli | 11 | (0) |
| 2002 | Rakuunat | 12 | (1) |
| 2003 | MiKi | 24 | (24) |
| 2004 | MP | 25 | (15) |
| 2005 | TPS | 8 | (1) |
| 2005–2007 | KuPS | 57 | (12) |
| 2005 | → KuPS A | 1 | (0) |
| 2008–2010 | MP | 59 | (20) |
| 2011 | KoRe | 1 | (2) |
| 2013–2015 | MiKi | 32 | (24) |
| 2016 | FC-84 | 3 | (5) |
| 2017 | Ri-Pa | 10 | (7) |
| 2017–2019 | MP | 30 | (18) |
| 2019–2022 | Ri-Pa | 47 | (58) |
| Yhteensä | Yhteensä | 320 | (187) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Miikka Oinonen (s. 26. toukokuuta 1983 Mikkeli) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ykkösen maalikuninkuuden 25 pelin 15 maalilla Mikkelin Palloilijoissa voittanut Oinonen siirtyi Turun Palloseuraan kaudeksi 2005. Siellä peliaika ja maalit, joita syntyi vain yksi olivat kuitenkin kortilla ja Oinonen siirtyikin kesken kauden, 15. heinäkuuta Kuopion Palloseuraan peliajan perässä. Loppukaudella Kalle Parviaisen tutkaparina syntyi kolme maalia yhteensä 12 pelissä.
Kaudelle 2006 odotukset kasvoivat. Keväällä hän oli mukana voittamassa Liigacupia, jonka aikana Oinonen oli suorastaan erinomaisessa vireessä. Finaalissa syntyi kaksi maalia FC KooTeePeen verkkoon ja Oinonen palkittiin finaalin parhaana pelaajana. Veikkausliigakausi oli kuitenkin taistelua, joka päättyi tippumiseen Ykköseen. Oinonen pystyi lopulta kuuteen maaliin 21 pelissä.
Kaudella 2007 Ykkösessä Oinonen jäi KuPSin hyökkääjäkaksikon Ilja Venäläinen - Pele Koljonen vaihtomieheksi, minkä takia peliaikaa tuli niukasti. Kauden päätteeksi hän siirtyikin takaisin Mikkeliin.
Tilastot

Veikkausliiga 2 kautta, 41 ottelua / 10 maalia
Saavutukset

KuPSin maalikuningas 6 maalilla vuonna 2006
Liigacupin voitto 2006 (KuPS)
Ykkösen maalikuningas 2004 (MP)
Emil Pieniniemi

| Emil Pieniniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. maaliskuuta 2005 (ikä 19) Kuopio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Pine
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura (P):  Pittsburgh Penguins
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Kingston Frontenacs (OHL)
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Kärpät (SML)
NHL-varaus:  91. varaus, 2023 Pittsburgh Penguins
Emil Pieniniemi (s. 2. maaliskuuta 2005 Kuopio) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa OHL-joukkue Kingston Frontenacsissa. Hänellä on tulokassopimus NHL-seura Pittsburgh Penguinsin kanssa.