stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Christianity Today
Historia

Christianity Today-lehden julkaisu aloitettiin vuonna 1956 ja lehdestä muodostui tärkeä uusevankelisen liikkeen sanomanlevityksen väline. Lehden ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin Grahamin ja Harold J. Ockengan läheinen avustaja Carl F. H. Henry, jonka tausta oli separatistisessa liikkeessä. Henry halusi tuottaa älyllisesti korkeatasoista ja kaikkiin kulttuuri- ja yhteiskunta-asioihin kantaaottavaa journalismia.
Merkittävät henkilöt > Johtajat

Toimeenpaneva toimittaja: L. Nelson Bell, 1956–1973
Presidentti ja julkaisija: Harold Myra, 1975–2007
Presidentti ja toimitusjohtaja: Harold Smith, 2007–2019
Presidentti ja toimitusjohtaja: Timothy Dalrymple, 2019–
Merkittävät henkilöt > Päätoimittajat

1956–1968: Carl F. H. Henry
1968–1978: Harold Lindsell
1978–1982: Kenneth Kantzer
1982–1985: V. Gilberts Beers
1991–2013: David Neff
2013–2020: Mark Galli
2020–2021: Daniel Harrell
2022– Russell Moore
Ari-Pekka Roiko

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. heinäkuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Ylivieska, Suomi
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 175 cm
Junioriseurat
1986–1993: YPa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1993 | YPa | 7 | (1) |
| 1994 | FC Oulu | 14 | (0) |
| 1994 | → FC 1991 | 1 | (0) |
| 1995 | Gällivare SK | 19 | (10) |
| 1996–1998 | Jazz | 72 | (1) |
| 1999–2000 | Jokerit | 46 | (0) |
| 1999 | → FinnPa | 1 | (0) |
| 2000 | → Jokrut | 2 | (0) |
| 2001 | Atlantis | 10 | (1) |
| 2002–2004 | Allianssi | 50 | (0) |
| 2002 | → AC Vantaa | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 223 | (14) |
Maajoukkue
| 1996–1997 | Suomi U21 | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ari-Pekka Roiko (s. 18. heinäkuuta 1975 Ylivieska) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Ylivieskan Pallon kasvatti aloitti liigauransa vuonna 1994 FC Oulun riveissä. Osan kaudesta Roiko pelasi seuran reservijoukkueessa FC 1991:ssä sarjaporrasta alempana. Seuraavan kauden hän edusti Ruotsissa Gällivare SK:n joukkuetta, josta siirtyi 1996 FC Jazziin yhdessä valmentaja Jari Pyykölän kanssa.
Jazzissa Roiko pelasi yhteensä kolme kautta, voittaen Suomen mestaruuden vuonna 1996. Uransa viimeiset vuodet hän edusti pääkaupunkiseudun joukkueita, voittaen Suomen Cupin vuonna 1999 FC Jokereissa ja 2001 Atlantis FC:ssä.
Brandon Tanev

| Brandon Tanev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1991 (ikä 33) Toronto, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Winnipeg Jets
Sarja:  NHL
Pelinumero:  73
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Winnipeg Jets (NHL) Manitoba Moose (AHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Seattle Kraken (NHL)
Brandon Tanev (s. 31. joulukuuta 1991 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Winnipeg Jetsiä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Myös Tanevin toinen veli, Chris Tanev pelaa jääkiekkoa. Hän on Toronto Maple Leafsin sopimuspelaaja.
Ura

Tanev on varaamaton pelaaja. Hän aloitti yliopistouran kaudella 2012–2013 Providence Collegen joukkueessa. Neljä kautta Providencessa kestäneen NCAA-uransa aikana Tanev pelasi yhteensä 149 ottelua, joissa teki 35 maalia ja antoi 42 maaliin johtanutta syöttöä. Hänelle kertyi lisäksi 81 rangaistusminuuttia.
Yliopistokauden 2015–2016 päätyttyä Tanev teki loppukauden mittaisen tulokassopimuksen NHL-seura Winnipeg Jetsin kanssa. Hän teki NHL-deyyttinsä 5. huhtikuuta 2016 ottelussa Anaheim Ducksia vastaan. Hän sai jääaikaa 11.51 minuuttia. Hän pelasi loppukauden aikana kolme ottelua, joissa jäi pisteittä sekä sai yhden kahden minuutin rangaistuksen.
Heinäkuussa 2016 Tanev ja Jets jatkoivat sopimusta yhdellä vuodella. Kausi 2016–2017 oli Tanevin ensimmäinen kokonainen ammattilaistasolla. Hän pelasi Jetsin paidassa 51 ottelua tehden kaksi maalia sekä kaksi syöttöpistettä. Lisäksi hän edusti Jetsin AHL-farmiseura Manitoba Moosea 23 ottelussa, joissa syntyi tehot 2+7=9.
Kesällä 2017 Tanev ja Jets solmivat seuraavan kauden kattavan yksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2017 Tanev siirtyi kuusivuotisella sopimuksella Pittsburgh Penguinsiin.
Maaliskuussa 2025 Kraken kauppasi Tanevin takaisin Jetsiin vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon vuoden 2027 varaustilaisuudessa.
Pekka Siitoin

| Pekka Siitoin |
| --- | --- |
 Pekka Siitoin vuonna 1971.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1944 Varkaus
Kuollut: 8. joulukuuta 2003 (59 vuotta) Vehmaa
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä, valokuvaaja, elokuvaohjaaja, kirjailija, kustantaja, poliitikko, muusikko
Muut tiedot
Järjestö:  Kansallis-Demokraattinen Puolue Isänmaallinen Kansanrintama
Timo-Pekka Olavi Siitoin (20. toukokuuta 1944 Varkaus – 8. joulukuuta 2003 Vehmaa) oli Turussa ja Naantalissa vaikuttanut suomalainen okkultisti ja uusnatsi. Siitoin nousi julkisuuteen 1970-luvulla Adolf Hitleriä avoimesti ihailevana uusnatsina. Hänen myöhempää elämäänsä rasittivat vankeustuomio, perhetragediat ja alkoholin liikakäyttö.
Varhaiset vuodet

Suojelupoliisin vuonna 1976 tekemän poliisitutkintapöytäkirjan mukaan Pekka syntyi Siitoimen pariskunnan aviolapsena ja perhe oli taloudellisesti hyvinvoiva.
Pekka Siitoimen poika Paul Siitoin kertoi televisiodokumentissa Isän valtakunta, että hänen isänsä oli kertomansa mukaan adoptoitu vuonna 1944. Pekka Siitoimen oikea isä olisi ollut saksalainen upseeri von Weltheim ja äiti suomalais-venäläinen nainen. Pian syntymänsä jälkeen äiti olisi hylännyt poikansa lastenkotiin. Siitoimen vanhemmat olivat Hulde Sifia Rissanen ja Olavi Valdemar Siitoin. Siitoimen isä Valdemar oli Kalstalaisia, ja Siitoin väitti olleensa natsi lapsesta saakka.
Pekka Siitoin suoritti varusmiespalveluksensa Niinisalossa mittauspatteristossa ja hän kotiutui reservin alikersanttina. Hän opiskeli Turussa kauppakoulussa ja perusti oman valokuvastudion. Myöhemmin Siitoin aloitti elokuvauksen sekä avasi alan myymälän. Elokuvaosasto Siitoin-Filmi oy teki pääasiassa mainos- ja matkailufilmejä. Myöhemmin yritys kustansi okkultistista, ufologista ja poliittista kirjallisuutta, josta Siitoin itse on kirjoittanut suurimman osan. Siitoin käytti kirjoittaessaan muun muassa salanimiä Peter Siitoin, Jonathan Shedd, Hesiodos Foinix, Peter von Weltheim, Edgar Bock ja Cassius Maximanus. Kaksiosainen Musta Magia on käännetty myös ruotsiksi.
Nuoruudessaan Pekka Siitoin opiskeli myös Suomen Teatterikoulussa. Lisäksi hän oli selvänäkijä Aino Kassisen oppilas vuosina 1971–1974 yhdessä Vesa-Matti Loirin kanssa. Kassinen perehdytti Siitointa tiettävästi myös satanismiin, jota hän sanoi harjoittaneensa siitä lähtien. Siitoin perusti tuolloin okkultistisen Turun Hengentieteen Seuran, jota seurasi poliittis-okkulttinen Pegasos-seura. Turun Hengentieteen seuran aikoihin Siitoin suoritti kaukoparannusta ja julkaisi runsaasti alaan liittyvää kirjallisuutta.
Politiikka

Siitoin toimi Suomen Maaseudun Puolueen kunnallisjärjestön varapuheenjohtajana 1970-luvun alussa. Ennen SMP:hen siirtymistään hän oli kuulunut kokoomusnuoriin. SMP:n hajaantumisen ja Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen perustamisen jälkeen Siitoin jäi pois toiminnasta, ryhtyi julkisesti kansallissosialistiksi ja perusti useita järjestöjä, kuten Isänmaallisen Kansanrintaman (IKR). Siitoin piti itseään Suomen kansallissosialistisen liikkeen ”valtakunnanjohtajana” ja kokosi enimmillään muutamia kymmeniä kannattajia. Kauko Kareen perustama Nootti-lehti julkaisi joitakin hänen kirjoituksiaan.
Sisäasiainministeriö lakkautti neljä hänen perustamaansa järjestöä, Turun Hengentieteen Seuran, Pegasos-seuran, Isänmaa ja vapaus sekä Isänmaallisen Kansanrintaman, vuonna 1977 uusfasistisina ja Pariisin rauhansopimuksen vastaisina.
Siitoin sai 141 ääntä vuoden 1996 kunnallisvaaleissa, mikä oli kuudenneksi eniten Naantalissa. Hän ei kuitenkaan tullut valituksi Naantalin kaupunginvaltuustoon heikomman vertailuluvun takia. Valtuustopaikka jäi 29 äänen päähän.
Siitoin piti yhteyttä James Hartung Madolen National Renaissance Partyyn, jossa myös sekoittuivat satanismi ja natsismi. Nordiska rikspartietin katujärjestön johtaja Nils Mandell teki yhteistyötä Siitoimen kanssa ja esitteli hänelle World Union of National Socialists -järjestön, johon Siitoimen ryhmä hyväksyttiin. Siitoin piti yhteyttä myös Ku Klux Klanin suurvisiiriin David Dukeen ja J. B. Stoneriin ja Fédération d’action nationale et européenneen Ranskassa. Siitoin oli myös yhteydessä joihinkin terroristiryhmiin, kuten Manfred Roederin Deutsche Aktionsgruppeen, joka oli vastuussa useista Saksassa tehdyistä palopommi-iskuista, joissa kuoli vietnamilaisia pakolaisia ja Jan Øregårdiin joka kuului Norsk Frontiin, joka pommitti moskeijaa ja kommunistista tapahtumaa. Hän myös pihi yhteyttä CEDADEen, jonka jäseniin kuului Leon Degrelle. Myös Irakin baathistinen suurlähettiläs Salih Mahdi Ammash kutsui Siitoinin Irakin suurlähetystön tapahtumiin. Ammash tunnettiin vahvasta antisemitismistään, mikä luultavasti oli kutsujen syy. Siitoin myös rekrytoi lehdessään suomalaisia sotimaan Rhodesian sisällissotaan . Siitoin myös teki yhteistyötä flaamilaisen Vlaamse Militanten Orden kanssa jota johti puoliksi suomalainen Bert Eriksson ja joka teki lukuisia palopommi-iskuja vähemmistöjä vastaan.
Siitoin esiintyi julkisuudessa natsiasussa ja kutsui itseään ”Valtakunnanjohtajaksi”.
Kansallis-Demokraattinen Puolue (KDP) perustettiin korvaamaan kiellettyä IKR:ää kesällä 1978. KDP ei koskaan ollut puoluerekisterissä, eikä se ollut edes rekisteröity yhdistys, jotta yhdistyslainsäädäntö ei koskisi sitä. Käytännössä se toimi kuitenkin virallisen yhdistyksen tavoin. Kansallis-Demokraattinen Puolue oli järjestetty paikallisosastoihin ja paikalliskomendantteja oli eri puolilla Suomea.
Rikostuomiot

Siitoin tuomittiin vuonna 1977 viideksi vuodeksi ja seitsemäksi kuukaudeksi vankeuteen yllytyksestä SKP:n Tiedonantaja-lehteä painaneen kirjapaino Kursiivin tuhopolttoon ja Pariisin rauhansopimuksessa kielletyn järjestön perustamisesta. Palon sytyttänyt laitosasentaja tuomittiin kolmeksi vuodeksi ja kahdeksaksi kuukaudeksi vankeuteen. Siitoin itse väitti saaneensa vankeustuomionsa ”pääasiassa poliittisista syistä”. Siitoin oli jo aikaisemmin tuomittu sakkoihin muun muassa ilkivallasta Turun synagogaa vastaan.
Loppuvaiheet

Viimeiset vuotensa Siitoin asui huvilallaan Vehmaalla. Hän kuoli ruokatorven syöpään joulukuussa 2003 Vehmaan terveyskeskuksessa.
Poliittisia kantoja

Siitoin kannatti suomalaiskansallista kulttuuria ja vastusti siirtolaisten ja pakolaisten ”järjestelmällistä maahantuontia”.
Siitoin halusi alistaa suurkapitalistit entistä tiukemman kontrollin alle ja lopettaa byrokratian.
Siitoin vaati kansalaisille 3 500 markan (noin 700 euron) verotonta perustoimeentuloa. Lisäksi perustuslain tuli taata kaikille työ, asunto, koulutus ja ilmainen terveydenhoito. Valtion ja kuntien palveluja tuli kehittää joka suhteessa.
Satanismi

Åbo Akademin dosentti Kennet Granholmin mukaan Siitoimen kirjoissaan kuvaama H.P. Blavatskyn teosofia-oppiin pohjautunut satanismi ei ollut kristinuskon vastaista, vaan niissä Jumala esitellään ylimmäksi ja Kristus, Lucifer ja Saatana tälle alisteisiksi henkiolennoiksi. Siitoimen mielestä mitä tahansa näistä alemmista jumaluuksista voi palvoa Jumalan nimeen.
Perhe

Omien sanojensa mukaan Siitoin oli elämänsä aikana ollut kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kuusi lasta, joista nuorin syntyi 1994. Vanhin poika Petri Siitoin kuoli auto-onnettomuudessa Naantalissa 1985 lähdettyään autolla viikonlopuksi varusmieslomalle Porin prikaatista. Tapahtuma masensi Siitointa niin pahoin, että hänen poliittinen toimintansa lamaantui pitkäksi aikaa. Toinen sisaruksista Elina Siitoin kuoli alkoholin ja lääkkeiden sekakäyttöön 28-vuotiaana. Siitoimen kolmas vaimo kuoli 2000 ja poika Paul Siitoin kuoli 2012.
Elämäkerta

Vuonna 2006 julkaistiin omakustanteena Iiro Nordlingin ja Olavi Koskelan kirjoittama elämäkerta Suomen Führer: Valtakunnanjohtaja Pekka Siitoin (1944–2003). Vuonna 2010 YLE TV1 esitti Miki Brunoun ohjaaman televisiodokumentin Tosi tarina: Isän valtakunta, joka kertoi Pekka Siitoimesta hänen poikansa Paulin silmin.
Teokset > Kirjoja

Yhteys ufoihin ja henkimaailmaan (Hesiodos Foinix), Turun hengentieteellinen seura, 1973
Musta Magia I (Peter Siitoin), Turun hengentieteellinen seura, 1974
Henget kertovat (Peter von Weltheim), Turun hengentieteellinen seura, 1974
Uuden ajan unikirja (Cassius Maximanus), Turun hengentieteellinen seura, 1974
Ufot, uskonto ja paholainen (Jonathan Shedd), Turun hengentieteellinen seura, 1974
Musta Magia II, Turun hengentieteellinen seura, 1975
Työväenluokan tulevaisuus (Peter Siitoin), Turun hengentieteellinen seura, 1975
Paholaisen Katekismus, Kansallis-mytologinen yhdistys, 1977
Laillinen laittomuus Suomessa, Kansallis-mytologinen yhdistys, 1979
Rotu-oppi, Kansallis-mytologinen yhdistys, 1983
Demokratia vaiko Fasismi? (Peter Siitoin), Kansallis-mytologinen yhdistys, 1984
Kohti uutta uskoa (Peter von Weltheim), Kansallis-mytologinen yhdistys, 1989
Teokset > Nauravat natsit

| Nauravat Natsit Nauravat Natsit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1986
 Julkaistu: 2012
 Tyylilaji: punk
 Kesto: 37.21
Pekka Siitoimen muut julkaisut
|   | Nauravat Natsit 2012 |   |
Nauravat Natsit on Siitoimen vuonna 1986 julkaisema punk-levy. Kyseessä on hänen ainoa julkaisunsa, jolla hän lauloi ja esiintyi musiikkituotoksessa. Levyn muut esiintyjät eivät ole tiedossa. Levy äänitettiin alun perin C-kasetille kasettinauhurilla. Kappaleita levyllä oli 21:
Hiilet – 0.57
Meidän Naantali – .37
Pekka Siitoin Meidät Voittoon Vie – 0.34
Väärillä Raiteilla – 1.26
Lapualla – 0.44
Kaunis Karjala – 0.56
Suomi Irti YYAsta – 1.18
Tunnus – 1.28
Suomi Kunniaan – 0.52
Lippaat Kiinni – 1.47
Kestettävä On – 2.29
Ääriliikkeet – 1.24
Väärillä Raiteilla II – 1.39
Isänmaan Omat Pojat – 1.55
Kaunis Karjala II – 1.20
Herätkää SuoPo! – 3.43
Suomi Irti YYAsta II – 5.59
Helvetinmoista Elämää – 4.07
Outoa Maailmaa – 1.04
Me Taistelemme – 1.49
Käden Nostan Näin – 1.02
Kirjallisuutta

Keronen, Jiri: Pekka Siitoin teoriassa ja käytännössä.  Helsinki:  Kiuas Kustannus, 2020.  ISBN 978-952-7197-21-9
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Pekka Siitoimen verkkosivusto (arkistoitu sivusto.)
Pekka Siitoin Elonetissä.
Pekka Siitoin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nauravat Natsit Discogs-tietokannassa.
Pekka Siitoin -soundboard.
Pekka Siitoin Ylen Elävässä arkistossa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  3  4  5 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Henkilöt:  Elonet 
Pekka Siitoin pidätetään vuonna 1977.
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK

| Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK |
| --- | --- |

Perustettu:  1969
Toimiala:  Ammattiliittojen keskusjärjestö
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  17 ammattiliiton keskusjärjestö
Puheenjohtaja:  Jarkko Eloranta
Aiheesta muualla
www.sak.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ry (lyhenne SAK, ruots. Finlands Fackförbunds Centralorganisation FFC rf, lyhenne FFC) on Suomen suurin ammatillinen keskusjärjestö. SAK kertoo edustavansa vuonna 2023 noin 800 000 suomalaista. Heistä noin 500 000 on jäsenmaksunsa maksaneita palkansaajajäseniä. SAK:hon kuuluu 17 teollisuuden, julkisen sektorin, kuljetusalojen, yksityisten palvelualojen ja kulttuurialojen ammattiliittoa. Sen edeltäjiä ovat Suomen Ammattijärjestö ja Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliitto.
Järjestön puheenjohtaja on ollut vuodesta 2016 lähtien Jarkko Eloranta. SAK:n edustajiston puheenjohtaja on Annika Rönni-Sällinen ja varapuheenjohtajat ovat Jarmo Markkanen ja Mika Byman. Hallituksen varapuheenjohtaja on Katja Syvärinen.
SAK on poliittisesti sitoutumaton organisaatio, joka osallistuu yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen ennen kaikkea kolmikannan ja tulopolitiikan kautta. SAK on myös kampanjoinut vaalien alla ja julkaissut kannanottoja tärkeinä pitämistään asioista, kuten asuntorakentamisen kohtaanto-ongelmista ja työeläketurvan hoitamisesta.
SAK:n suomenkielisen Palkkatyöläinen-lehden paperiversion julkaiseminen lopetettiin vuoden 2016 lopussa. Ruotsinkielisen Löntagaren-lehden julkaiseminen lopetettiin vuoden 2017 lopussa. SAK toimii yhteistyössä Suomen Ammattiin Opiskelevien Liitto – SAKKI ry:n kanssa. SAK on Vapaaehtoisen pelastuspalvelun toimintaa tukeva järjestö.
Historia

SAK:n edeltäjä, Suomen ensimmäinen keskusjärjestö Suomen Ammattijärjestö SAJ perustettiin 15. huhtikuuta 1907, ja se oli läheisessä suhteessa Suomen Sosialidemokraattiseen puolueeseen. Suomen sisällissodan jälkeen SAJ:ssa saivat enemmistön kommunistit ja vasemmistososialistit, ja heinäkuussa 1930 viranomaiset lakkauttivat sen Lapuan liikkeen painostuksen takia. Uuden keskusjärjestön, Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton (SAK) perustajia 19. lokakuuta 1930 olivat lähinnä sosiaalidemokraatit. SAK:n jäsenmäärä ylitti vuoden 1944 lopussa 100 000, vuonna 1947 jäsenmäärä oli 341 600 henkilöä.
1950-luvun lopulla sosiaalidemokraattien keskinäinen riita ulottui myös ammattiyhdistysliikkeeseen. SAK:n jäätyä TPSL:n kannattajien haltuun, osa SDP:n kannattajien hallitsemista liitoista erosi ja muodosti uuden Suomen Ammattijärjestön, osin CIA:lta saadun rahoituksen turvin. TPSL:n kuihduttua SAJ ja SAK yhdistyivät jälleen 1969 Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöksi, eli nykyiseksi SAK:ksi.
Vuonna 1969 SAK:ta hallitsivat sosiaalidemokraatit ja puolueriidan jakaman SKP:n enemmistö eli saarislaiset. Vuonna 1976 keskusjohtoon valittiin 14 sosiaalidemokraattia ja 8 saarislaista kommunistia. Vain Kumi- ja nahkatyöväen Liitto oli vallankumouksellisten kommunistien eli SKP:n vähemmistön käsissä. SAK:n jäsenmäärä oli tuolloin 920 000.
Toiminta > Yhteiskunnallinen toiminta

SAK on julkisesti kannattanut muun muassa viidennen ydinvoimalan rakentamista ja Euroopan unionin jäsenyyttä. EU:n rahaliiton jäsenyyden edellytykseksi muodostettiin niin sanotut EMU-puskurit, joita SAK muiden työmarkkinajärjestöjen lailla piti jäsenyyden edellytyksinä.
Toiminta > Yhteiskunnallinen toiminta > Tulopolitiikka

SAK jäsenliittoineen on tulopolitiikan osapuoli. Se pyrkii vaikuttamaan siihen, että tehtäisiin tulopoliittisia kokonaisratkaisuja, jotka hillitsisivät inflaatiota estämällä suuret palkankorotukset, mutta samalla tukisivat tulonjaon tasaisuutta. Tästä seuraa, että SAK:lla on kantoja myös nettotuloihin vaikuttaviin asioihin, muun muassa verotukseen, veronalennuksiin ja muihin vastaaviin kysymyksiin. SAK:n pääekonomisti on Ilkka Kaukoranta.
Toiminta > Yhteiskunnallinen toiminta > Vaalikampanjat ja -rahoitus

Suomalaisissa medioissa SAK:n kampanjointia on useaan otteeseen pidetty vasemmiston tukemisena. Tämä ei ole mitenkään poikkeuksellista, sillä poliittisella työväenliikkeellä ja ammatillisella työväenliikkeellä on yhteistä työläisten elinolojen puolustaminen ja parantaminen.
Vuoden 1997 kampanjassa esiintyi mieshahmo, joka laukoi kärkkäitä mielipiteitä. Vuoden 1999 vaaleissa SAK kampanjoi televisiomainoksella, jossa öykkärimäisesti käyttäytyvät rikkaat mollasivat äänestämättä jättävää työväestöä.
SAK tuki avoimesti Tarja Halosta vuoden 2006 presidentinvaaleissa.
Keskusjärjestö kampanjoi vaalien edellä (erityisesti oman jäsenkunnan) äänestysaktiivisuuden nostamiseksi. SAK:n lähtökohtana on, että mitä korkeampi äänestysprosentti eduskuntavaaleissa, sitä enemmän eduskuntaan tulee valituksi palkansaajien asioita ymmärtäviä kansanedustajia.
SAK:n jäsenet äänestävät selvästi muuta väestöä laiskemmin: esimerkiksi vuoden 2007 eduskuntavaalien edellä helmikuussa 2007 tehtyssä tutkimuksessa SAK:n jäsenistä 55 % ilmoitti äänestävänsä varmasti ja 26 % melko varmasti. Kaikkien suomalaisten  äänestysikäisten vastaavat luvut olivat 63 % ja 22 %. Puhelimitse tehdyn tutkimuksen virhemarginaali oli 4 % suuntaansa.
Presidentinvaaleissa 2018 SAK:laiset jäsenliitot tukivat n. 132 000 eurolla Tuula Haataisen presidentinvaalikampanjaa.
Eduskuntavaaleissa 2019 SAK perusti Vapaiden valtakunta  -kampanjan, jota SAK jäsenliittoineen rahoitti 1,4 miljoonalla eurolla. Yhdistys rakensi epävirallisen vaaliorganisaation tukemaan vasemmistopuolueiden, erityisesti SDP:n, kampanjointia. Yhdistyksen tavoitteena oli Sipilän hallituksen puolueiden saaminen pois vallasta.
Eduskuntavaaleissa 2023 SAK perusti Pro Reilumpi Yhteiskunta ry -yhdistyksen, joka jakoi 632 355 eurolla vaalirahoitusta 214 eduskuntavaaliehdokkaalle. Ehdokkaista 115 oli SDP:n, 60 vasemmistoliiton ja 13 vihreiden ehdokkaita.
Presidentinvaaleissa 2024 SAK:laiset jäsenliitot tukivat 38 000 eurolla Jutta Urpilaisen presidentinvaalikampanjaa.
Toiminta > Yhteiskunnallinen toiminta > Vaalikampanjat ja -rahoitus > Vuoden 2007 eduskuntavaalien kampanja

Vuoden 2007 sensuroidussa televisiomainoksessa Oiva Lohtanderin esittämä öykkärimäinen johtaja mässäili ruualla ja pilkkasi työläisiä, jotka eivät edes vaivaudu äänestämään. Mainoksen tarkoituksena oli herätellä palkansaajia äänestämään. Vaalien jälkeen erityisesti SDP:n piirissä on arvioitu, että mainoskampanja heikensi vasemmiston suosiota.
Mainos herätti ihmetystä muun muassa Perheyritysten liitossa ja Helsingin Sanomissa.
Vastalauseita tuli myös SDP:n piirissä – muun muassa Jukka Gustafsson katsoi blogissaan SAK:n menneen mainonnassaan jo liian pitkälle. Vaikka aluksi SAK:n johto seisoi mainoksensa takana, luovuttiin mainoksen esittämisestä ennen ensimmäistä TV-esityskertaa.
Toiminta > Kansainvälinen toiminta

SAK on ollut mukana kansainvälisessä toiminnassa perustamisestaan lähtien. Liitto kuuluu vuonna 2006 perustettuun Ammattiyhdistysliikkeen maailmanjärjestöön (ITUC). Ennen ITUC:n perustamista SAK oli sen edeltäjän, Vapaiden ammattiyhdistysten kansainvälisen liiton (VAKL), jäsen. Eurooppa-tasolla SAK on vuodesta 1974 alkaen kuulunut Euroopan ammatilliseen yhteisjärjestöön (EAY). Pohjoismainen kattojärjestö on Pohjolan ammatillinen yhteisjärjestö (PAY), johon SAK on kuulunut vuodesta 1972.
Kansainvälisen ay-liikkeen yksi vaikutuskanava on myös ay-liikkeen neuvoa-antava komitea OECD:ssä (TUAC).
Vuonna 1991 SAK, STTK ja Akava perustivat yhteisen toimiston edunvalvontaan Euroopassa. Toimiston nimi oli aluksi Keskusjärjestöjen Eurooppa-yhteistyö (KEY) ja vuodesta 2006 se on toiminut nimellä Palkansaajajärjestöjen EU-edustusto FinUnions. Toimisto siirtyi Brysseliin 1. helmikuuta 1995. Akava irtautui FinUnionsin toiminnasta vuoden 2017 alussa. Samaan aikaan Akavan yksityisen sektorin neuvottelujärjestö Ylemmät Toimihenkilöt YTN liittyi toimiston ylläpitäjäksi.
Jäsenliitot > Jäsenistö

SAK:n suurimmat jäsenliitot ovat suuruusjärjestyksessä: Palvelualojen ammattiliitto Pam, Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL, Teollisuusliitto, Rakennusliitto, TEAM Teollisuusalojen ammattiliitto, Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT, Paperiliitto ja Sähköalojen ammattiliitto.
SAK:n kertoma jäsenliittojen yhteenlaskettu jäsenmäärä oli vuoden 2023 alussa 812 534, joista miehiä 451 007 (56 %) ja naisia 361 527 (44 %). Järjestöjen yhteenlaskettu jäsenmäärä on ollut laskussa, nimittäin vielä vuonna 2003 jäseniä oli yhteensä 1 049 259 ja vuonna 2017 yhteensä 966 354. Vuonna 2023 SAK kuitenkin tilitti ainoastaan 521 778 palkansaajasta jäsenmaksuja Euroopan ammatilliselle yhteisjärjestölle. Tästä luvusta on poistettu opiskelijajäsenet, eläkeläiset ja jäsenmaksunsa maksamatta jättäneet.
Vuonna 2005 keskimäärin SAK:laiset olivat 45-vuotiaita kunnan palveluksessa olevia naisia ja 42-vuotiaita metallialalla töissä olevia miehiä. SAK:laisilla ammattiliitoilla on yhteensä 170 000 alle 30-vuotiasta jäsentä.
Jäsenliitot > Nykyiset > Kuljetusala

Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto
Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys SLSY, SAK:ssa 2002 lähtien, AKT:n yhteisöjäsen vuodesta 2015
Ilmailualan Unioni IAU
Posti- ja logistiikka-alan unioni PAU
Rautatiealan Unioni RAU
Suomen Merimies-Unioni SM-U