stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neil Armstrong
Elämä ja ura > Myöhempi elämä

Armstrong ei kuulennon jälkeen enää käynyt avaruudessa ja pyrki vetäytymään julkisuudesta. Hän jatkoi töitä Nasan päämajassa Washingtonissa koordinoiden ja johtaen Nasan ilmailututkimus- ja teknologiatyötä. Syksyllä 1971 hän otti vastaan tekniikan alan professuurin Cincinnatin yliopistossa, missä hän toimi vuoteen 1980 saakka. Vuosien 1979–1981 aikana Armstrong työskenteli autonvalmistaja Chryslerillä ja esiintyi yhtiön mainoskampanjassa. Hän johti lyhyen ajan veljensä kanssa Cardwell International -yritystä, joka tuotti ja vei öljynporaustarvikkeita. Sen jälkeen hän johti CTA-ilmailuyritystä Virginiassa. Hänet nimettiin myös monen suuryrityksen, kuten United Airlinesin, johtokuntaan. 1980-luvun lopulla Armstrong alkoi pitää puheita erilaisissa kokouksissa, kauppayhdistyksissä ja yliopistoilla. Vuonna 1988 presidentti Reagan nimitti Armstrongin varapuheenjohtajaksi komiteaan, joka tutki Challenger-avaruussukkulan tuhoutumista. Armstrongia houkuteltiin myös politiikkaan, mutta hän kieltäytyi ehdokkuuksista.
Armstrong jäi eläkkeelle liike-elämästä vuonna 2002. Hän vetäytyi lähes täysin julkisuudesta Ohiossa sijaitsevalle maitotilalleen.
Vuonna 2009 Armstrong ja Buzz Aldrin puhuivat kuulennon 40-vuotisjuhlassa Smithsonian-instituutin Kansallisessa ilmailu- ja avaruusmuseossa Mars-lentojen puolesta ja Kuun käyttämisestä astinlautana avaruuslennoille. Armstrong käsitteli puheessaan avaruuskilvan positiivista merkitystä.
Elämä ja ura > Yksityiselämä

Armstrong meni vuonna 1956 naimisiin Janet Elizabeth Shearonin kanssa. Heille syntyi kolme lasta. Pari erosi vuonna 1989, ja vuonna 1994 Armstrong meni naimisiin Carol Held Knightin kanssa.
Neil Armstrongin lapsista keskimmäinen, Karen-tytär (lempinimeltään Muffie) kuoli kaksivuotiaana 1962 aivojen glioomaan (DIPG).
Elämä ja ura > Kuolema

Armstrong kuoli 82-vuotiaana 25. elokuuta 2012 sydänleikkauksen komplikaatioihin.
Kunnianosoituksia

Presidential Medal of Freedom (USA)
Kongressin avaruuskunniamitali (USA, 1978)
NASA:n ansiokkaan palveluksen mitali (USA)
NASA:n poikkeuksellisen palveluksen mitali (USA)
Kuussa Apollo 11:n laskeutumispaikan läheisyydessä oleva kraatteri on nimetty Armstrongin mukaan, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Fame -jalkakäytävällä.
Wapakonetassa sijaitsevassa museossa on suuri kokoelma Armstrongin saamia palkintoja ja lahjoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neil Armstrong Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Cosmos Magazinen artikkeli Armstrongin sanoista Kuussa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neil Armstrongin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Armstrong X-15-lentokoneen vieressä tutkimuslennon jälkeen 1960.
Armstrong työskentelemässä kuumoduulin ääressä Kuussa.
Armstrong puhumassa John Glennin avaruuslennon 50-vuotisjuhlatilaisuudessa vuonna 2012.
Armstrong-kraatteri on suuri kraatteri kuvan oikeassa yläkulmassa eteläisellä Mare Tranquillitatis -merellä. Apollo 11:n laskeutumispaikka on kuvan vasemmassa yläosassa.
Asenafteeni

| Asenafteeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2-dihydroasenaftyleeni
CAS-numero:  83-32-9
PubChem CID:  6734
SMILES:  C1CC2=CC=CC3=C2C1=CC=C3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H10
Moolimassa:  154,2 g/mol
Sulamispiste:  95,4–96,2 °C
Kiehumispiste:  277,5–279 °C
Tiheys:  1,2195 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00286 g/l (25 °C)
Asenafteeni (C12H10) on aromaattisiin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden yhdisteiden, esimerkiksi väriaineiden, valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa asenafteeni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on ortorombinen. Asenafteeni on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee esimerkiksi alkoholeihin, kloroformiin ja aromaattisiin hiilivetyihin. Aine reagoi elektrofiilisilla aromaattisilla substituutioilla kuten nitrausreaktiolla. Asenafteeni voidaan hapettaa useiksi eri yhdisteiksi.
Asenafteenia esiintyy kivihiilitervassa ja sitä eritetään tislaamalla ja puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä etanoliliuoksesta. Synteettisesti asenafteenia voidaan valmistaa naftaleenin ja eteenin reaktiolla.
Asenafteenista valmistetaan asenaftyleeniä, asenafteenikinonia ja 1,8-naftaalihappoanhydridiä. Yhdiste on lähtöaine myös useiden väriaineiden, optisten kirkasteiden, maatalouskemikaalien ja polymeerien valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Asenafteenin kansainvälinen kemikaalikortti
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Acenaphthene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Acenaphthene (englanniksi)
Antiikin Ateena

| Ateena> Ἀθῆναι |
| --- | --- |
 Ateenan Akropolis ja sen raunioita.
Sijainti
 Ateena
Koordinaatit:  37°58′18″N, 23°43′36″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 1500-luku eaa.–
Huippukausi:  n. 480–338 eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Attika
Aiheesta muualla
  Ateena Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ateena (m.kreik. Ἀθῆναι, Athēnai, door.kreik. Ἀθᾶναι, Athānai, lat. Athenae) oli antiikin aikana merkittävä kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Attikan maakunnassa Kreikassa. Sen kaupunkikeskus on kehittynyt nykyiseksi Ateenan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla. Kaupunkivaltion alue käsitti koko Attikan niemimaan.
Ateenan demokratian perusti Kleisthenes noin vuonna 508 eaa. Peisistratoksen suvun tyrannian kukistumisen jälkeen. Tämän jälkeen Ateena nousi yhdeksi kreikkalaisen maailman johtavista kaupungeista muun muassa persialaissodissa vuonna 480 eaa. saadun voiton myötä. Sotien jälkeen Ateena johti Deloksen meriliittoa, jonka muunsi ajan kuluessa omaksi imperiumikseen ja valtapolitiikkansa välineeksi. Ateenan suurinta kukoistuskautta oli Perikleen aika noin vuosina 461–429 eaa., jolloin rakennettiin suuri osa sen arkkitehtoonisista mestariteoksista.
Vuosina 431–404 eaa. Ateena kävi liittolaisineen peloponnesolaissotaa Spartaa vastaan. Demokratia säilyi lyhyin keskeytyksin suhteellisen vakaana noin 170 vuotta, kunnes Makedonia valloitti Ateenan Filippos II:n johdolla vuonna 338 eaa. Rooman vaikutus alueella voimistui vuodesta 168 eaa. alkaen, ja varsinaisesti Ateena tuli osaksi Rooman valtakuntaa vuonna 145 eaa. Sulla valtasi kaupungin kapinoinnin vuoksi vuonna 86 eaa. ja hävitti sitä. Rooman keisarikaudella monet keisarit suosivat ja rakennuttivat kaupunkia.
Antiikin ajan Ateenaa on pidetty länsimaisen kulttuurin kehtona ja demokratian syntymäpaikkana, suurelta osin siksi, että sen 500- ja 400-lukujen eaa. saavutuksilla kulttuurin ja politiikan alalla on ollut niin suuri vaikutus koko myöhempään Eurooppaan. Ateena oli taiteiden, oppineisuuden ja filosofian keskus, ja siellä kehitettiin kuvanveistoa, puhetaitoa ja monia kirjallisuuden lajeja. Se oli Sokrateen, Sofokleen ja monien muiden merkittävien henkilöiden syntymäpaikka, ja siellä sijaitsivat muun muassa Platonin Akatemia ja Aristoteleen Lykeion. Ateena säilyi oppineisuuden keskuksena ja yläluokan koulukaupunkina roomalaisella kaudella ja aina antiikin ajan lopulle saakka.
Maantiede > Luonnonmaantiede

Antiikin Ateena sijaitsi, samoin kuin nykyinen kaupunki, keskellä Attikan tasankoa noin 30 stadioninmittaa eli noin viisi kilometriä koilliseen Saroninlahden rannasta. Tasanko on keskeisin Attikan alueen tasangoista, ja vuoret ympäröivät sitä kaikilta puolilta paitsi etelästä, missä se avautuu merelle ja lahden rantaan. Tasangon länsipuolella sijaitsi Aigaleos-vuori ja sen jatke Poikilon, luoteispuolella Parnes-vuori, koillispuolella Pentelikon-vuori ja itäpuolella Hymettos-vuori.
Tasangon etelälaidalla sijaitsee useita kukkuloita. Keskeisin oli kaupungin linnavuori Akropolis. Se oli tasalakinen jyrkkäreunainen luonnonlinnoitus, jonka korkeus oli noin 150 metriä merenpinnasta laskettuna, ja laen pituus itä-länsisuunnassa noin 350 metriä ja leveys pohjois-eteläsuunnassa noin 145 metriä. Heti Akropoliin länsipuolella sijaitsi matalampi Areiopagi (Areios pagos) eli ”Areen kukkula”. Lounaispuolella sijaitsi kolmas kukkula, Pnyks, ja sen pohjoispuolella Nymfien kukkula ja eteläpuolella Museion eli ”Muusien kukkula”.
Tasangon korkein kukkula oli Lykabettos kaupungin muurein ympäröidyn alueen koillispuolella, noin kaksi kilometriä koilliseen Akropoliista. Siitä suunnilleen saman verran pohjoiskoilliseen sijaitsi Ankhesmos-kukkula. Pienempiä kukkuloita kaupungin ympäristössä olivat Kolonos Agoraios Agoran länsipuolella, Kolonos Hippeios kaupungista luoteeseen ja Ardettos Ilissos-joen eteläpuolella.
Kaupungin eteläpuolitse virtasi Ilissos-joki ja pohjoispuolitse siihen kaupungin länsipuolella yhdistynyt Eridanos-joki. Ne virtasivat yhdessä kaupungin länsipuolella pohjois-eteläsuuntaisesti noin kolmen kilometrin päässä virranneeseen Kefissos-jokeen, joka laski Saroninlahteen. Nämä joet ovat Kefissosta (nyk. Kifisós) lukuun ottamatta lähes hävinneet. Saroninlahden rannalla sijaitsivat Ateenan satamat, vanhempi Faleron ja uudempi Pireus. Saroninlahdella avautui näkymä saarille, joista lähimpänä sijaitsivat Salamis ja Aigina.
Ateenan ja koko Attikan maaperä oli karua ja kuivaa. Se sopi parhaiten oliivien kasvattamiseen sekä paimentamiseen ennemmin kuin muuhun maanviljelyyn. Kallioperä oli kalkkikiveä ja osittain marmoria, jota louhittiin Pentelikon- ja Hymettos-vuorilta. Samat kiviainekset toimivat kaupungissa rakennusmateriaaleina, silloin kun rakennelmia ei kaiverrettu suoraan kallioon. Ateenan maisemia kehuttiin antiikin kirjallisuudessa yleisesti kauniiksi, ja kaupungin paikkaa on luonnehdittu ”luonnon amfiteatteriksi”. Kaupungin ilma mainitaan usein kirkkaaksi ja kuulaaksi, ja siksi Euripides kutsui ateenalaisia ”heloilmojen hellimäksi”.
Maantiede > Kaupunkivaltion alue

Ateenan kaupunkivaltioon (polis) kuului jo varhaisista ajoista lähtien koko Attikan maakunta. Näin sen hallussa ollut alue oli kooltaan noin 2 550 neliökilometriä. Tämä teki Ateenasta poikkeuksellisen suuren poliksen, ja kaikista poliksista pinta-alaltaan neljänneksi suurimman. Antiikin ajan Attikan alue vastasi monin osin nykyistä hallinnollista Attikan aluetta, mutta oli sitä selvästi pienempi.
Attikan alue oli jaettu 139 demokseen. Osa niistä sijaitsi Ateenan kaupunkialueella (asty) ja vastasi ainakin osittain kaupunginosia. Maaseudun (khōrā) demoksista osa oli kyliä tai kyläkuntia. Muutama niistä, kuten Eleusis, Rhamnus ja Thorikos, oli Ateenan alaisuudessa olleita kaupunkeja. Eleusis laskettiin Ateenan alaisuudessa olleeksi polikseksi, samoin kuin Salamis, joka ei kuitenkaan ollut demos. Kaikilla demoksilla ei ollut varsinaista kaupunki- tai kyläkeskusta, vaan niiden väki asui hajallaan maaseudulla olleilla maatiloillaan. Maaseudulla sijaitsi demosten lisäksi myös pyhäkköalueita, kuten Amfiaraion ja Brauron. Attikan rajoilla oli lukuisia linnoitettuja demoksia sekä muita linnakkeita.
Maantiede > Kaupunkivaltion alue > Kaupunginosat ja kaupunkialueen demokset

Varsinainen kaupunki (asty) käsitti alun perin lähinnä Akropolis-kukkulan ja levisi myöhemmin sen ympäristöön enimmillään noin kilometrin säteelle. Alakaupungin alue oli suhteellisen tasaista lukuun ottamatta siihen kuuluneita lounaisosan kukkuloita Areiopagi, Nymfien kukkula, Pnyks ja Muusien kukkula. Klassisella kaudella Ateenan ja Pireuksen kaupunginmuurien sisään jääneen alueen pinta-ala oli noin 600 hehtaaria. Tästä Ateenan muurien sisään jäi noin 211 hehtaaria, Pireuksen muurien sisään noin 300 hehtaaria ja ne yhdistäneiden Pitkien muurien väliin noin 100 hehtaaria. Asutun alueen kooksi kaupungin muurien sisäpuolella on arvioitu tästä noin 250 hehtaaria, erityisesti Pitkien muurien välisen alueen oltua kokonaan asumatonta peloponnesolaissodan aikaa lukuun ottamatta.
Ateenan varsinaisen kaupunkialueen demokset olivat:
Kydathenaion – Kaupungin keskiosat, mukaan lukien Akropolis-kukkula.
Kerameikos – ”Savenvalajien kaupunginosa”, kaupungin luoteisosassa. Kaupunginosa jakaantui sisempään Kerameikokseen ja ulompaan Kerameikokseen. Sisempi Kerameikos ulottui pohjoiseen kaupunginmuurille ja sen Dipylon-portille saakka. Ulompi Kerameikos sijaitsi kaupunginmuurin ulkopuolella, ja tunnetaan erityisesti hautausmaastaan.
Skambonidai – Kaupungin pohjoisosa Akropoliin pohjoispuolella itään sisemmästä Kerameikoksesta.
Diomeia – Kaupungin kaakkoisosa. Osaksi muurien sisä- ja osaksi ulkopuolella.
Kollytos – Kaupungin eteläosassa, etelään ja lounaaseen Akropoliilta.
Koile – Kaupungin lounaisosa Pnyks- ja Museion-kukkuloilla ja niiden lounaispuolella. Osaksi muurien sisä- ja osaksi ulkopuolella.
Melite – Kaupungin luoteisosa sisemmän Kerameikoksen eteläpuolella.
Muita kaupunginosia, jotka eivät olleet demoksia, olivat:
Agrai – Kaupungin kaakkoisosassa Ilissos-joen eteläpuolella.
Limnai – Kaupungin eteläosassa Akropoliin ja Ilissos-joen välisellä alueella.
Kaikki demokset Ateenan kaupunkialue ja Attikan maaseutu mukaan lukien on luetteloitu luettelossa Attikan demoksista.
Historia > Esihistoria ja mytologia > Ateenan synty ja varhaiset kuninkaat

Ateenan kaupunki rajoittui monien muiden Kreikan kaupunkien tavoin alun perin vain linnavuoren eli Akropoliin alueelle. Myöhemmin se levisi ympäröineelle tasangolle ja kukkuloille, jossa kaikkein vanhin asutus sijaitsi heti Akropoliin eteläpuolella. Historiallisesti Akropoliilla on ollut asutusta viimeistään neoliittisella kaudella. Kreikkalaisessa perinteessä seudun alkuperäisinä asukkaina pidettiin nimellä ”kranaet” (Κραναοί, Kranaoi) kutsuttuja pelasgeja. Näiden katsottiin linnoittaneen Akropolista ja rakentaneen kukkulan niin kutsutut Pelasgimuurit. Varsinaisen Ateenan kaupungin perustajana pidettiin sen myyttistä ensimmäistä kuningasta Kekropsia. Siksi kaupunki tunnettiin myös nimellä Kekropia (Κεκροπία) vielä myöhempinäkin aikoina. Kaupungin asukkaista käytettiin nyt puolestaan nimeä ”kekropidit” (Κεκροπίδαι, Kekropidai).
Myöhemmän kuninkaan Erekhtheuksen, tai joissakin myyttiversioissa Erikhthonioksen, kerrotaan ensimmäisenä omistaneen Akropoliille temppelin Athene-jumalattarelle ja asettaneen sinne jumalattaren oliivipuusta tehdyn kulttikuvan, joka oli kaupungin pyhin esine. Tämä Athene oli kaupungin suojelijatar ja tunnettiin nimellä Athene Polias. Erekhtheuksen aikana kaupungin asukkaat saivat ensimmäisenä nimen ”ateenalaiset” (Ἀθηναῖοι, Athēnaioi, yksikössä Ἀθηναῖος, Athēnaios, myöhemmin latinaksi Atheniensis), minkä katsottiin perustuvan Athenen kultin keskeisyyteen kaupungissa. Erekhtheus haudattiin myöhemmin tähän Athenen temppeliin, ja siksi kyseinen paikka ja siinä sijainneet myöhemmätkin temppelit tunnettiin nimellä Erekhtheion.
Historiallisesti ajateltuna myytit kuvaavat Kreikan niin kutsuttua mykeneläistä kautta eli myöhempää pronssikautta, jolloin Ateena oli Kreikan muiden valtakeskusten tavoin kaupunkikuningaskunta, ja sitä hallitsivat Ateenan kuninkaat. Kuninkaan palatsi sijaitsi Akropoliilla. Attikassa sijaitsi tuohon aikaan myös monia muita kuningaskuntia, kuten Eleusis. Näiden joukossa Ateenalla ei ollut aluksi mitään erityistä asemaa, vaan se oli niihin nähden samanarvoinen.
Historia > Esihistoria ja mytologia > Attikan yhdistäminen

Ateenan ja koko Attikan varhaishistorian keskeinen käänne tapahtui myyttien mukaan kuningas Theseuksen aikana. Tämän katsottiin yhdistäneen Attikan kuningaskunnat yhdeksi Ateenan polikseksi eli kaupunkivaltioksi. Tämä tapahtuma tunnetaan nimellä synoikismos.
Theseuksen yhdistämät varhaiset 12 kaupunkia (polis) tai kylää (kōmē) olivat Kekropia eli Ateena tai sen Akropolis itse, Tetrapolis, Epakria, Dekeleia, Eleusis, Afidna, Thorikos, Brauron, Kytheros, Sfettos, Kefisia ja Tetrakomoi. Nämä 12 varhaisempaa valtiota olivat perinteessä alun perin kuningas Kekropsin muodostamia, mutta nyt ne tulivat osaksi uutta valtiota, jonka keskus oli Ateena. Näistä ainoastaan Eleusista kutsuttiin edelleen nimityksellä polis, vaikka myös se oli osa Ateenan polista. Ateenan nimi oli kreikaksi monikkomuoto (Athēnai) ilmeisesti siksi, että se oli muodostettu monesta yksiköstä.
Attikan yhdistäminen merkitsi samalla Ateenan kaupungin voimakasta kasvua. Theseuksen sanotaan laajentaneen kaupunkia etelään Kekropian eli Akropoliin alueelta. Theseusta pidettiin myöhemmin Ateenan ja koko Attikan kansallisena heeroksena. Yhdistämisen kunniaksi perustettiin oma juhla Synoikia samaan aikaan kuin koko kaupunki sai toisen suuren juhlan eli Panathenaia-juhlan Athenen kunniaksi.
Historia > Esihistoria ja mytologia > Mykeneläisen kauden loppu ja pimeät vuosisadat

Varhaisin kirjallinen maininta Ateenasta on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, joka mainitsee kaupungin osallistuneen Troijan sotaan viidelläkymmenellä laivalla. Kohta mainitsee myös Erekhtheuksen ja tämän Athenen temppelin.
Myytin mukaan Ateena säästyi mykeneläisen kauden päättäneeltä doorilaisvalloitukselta kuningas Kodroksen uhrattua itsensä. Oraakkeli oli ennustanut, että kaupunki pelastuisi kuninkaan itsensä kuoleman kautta. Tämän jälkeen ateenalaisten kerrotaan lopettaneen kuninkuuden kaupungissa, sillä he katsoivat, ettei kukaan voisi olla Kodroksen arvoinen seuraaja.
Myös historiallisesti vaikuttaa siltä, että Ateena selvisi mykeneläisen kulttuurin romahduksesta muita kaupunkeja vähäisemmin vaurioin. Niin kutsutuille pimeille vuosisadoille ja protogeometriselle kaudelle siirryttäessä sen väkiluku kuitenkin laski. Kaupunki saattoi jopa lakata olemasta, kun asutus hajaantui kyliksi Akropoliin ympäristöön. Geometrisella kaudella Ateena alkoi jälleen voimistua ja kehittyä kohti arkaaisen ja klassisen kauden huippukauttaan.
Historia > Arkaainen kausi > Varhainen valtiomuoto

Ateenan väkiluku nousi huomattavasti 700-luvulla eaa. eli geometrisen ja arkaaisen kauden taitteessa maanviljelyolosuhteiden parantuessa. Tämän seurauksena kansa alkoi vaatia itselleen yhä enemmän oikeuksia, minkä seurauksena Ateena alkoi kehittyä asteittain kohti demokraattista kaupunkivaltiota.
Kuninkuuden lakkauttamisen jälkeen Ateena oli valtiomuodoltaan aristokratia. Siinä valta oli ylimystöllä eli eupatrideilla, sillä nämä omistivat suurimman osan maasta ja pitivät poliittiset virat itsellään. Aluksi kaupunkia johti korkeimpana virkamiehenä arkontti, jonka kausi oli alun perin elinikäinen ja rajattu entisen kuningassuvun jäsenille. Myöhemmin kausi oli kymmenvuotinen. Maanviljelijäluokan noustessa aristokratian asema alkoi heikentyä. Vaurastuneet talonpojat, jotka kykenivät kustantamaan toimimisensa hopliitteina, alkoivat ensimmäisinä vaatia itselleen lisää oikeuksia perinteiseltä aristokratialta. Aristokraattiset suvut olivat keskenään riitaisia, ja joutuivat tukeutumaan hopliittitalonpoikien tukeen.
Aristokratian valtaa alettiin asteittain vähentää, ja Ateena muuntui aristokratiasta oligarkiaksi. Noin vuonna 714 eaa. arkontin kaudesta tehtiin vuoden mittainen ja se avattiin kaikille ylimystösuvuille. Vuonna 683 eaa. arkontin tehtävät jaettiin yhdeksän arkontin arkonttikunnalle. Erot eri yhteiskuntaryhmien välillä aiheuttivat kuitenkin pitkään yhteiskunnallisia levottomuuksia. Toisin kuin laajalti muualla Kreikassa, Ateenassa ei ollut maaorjuutta. Talonpojat saattoivat kuitenkin velkaantua esimerkiksi katovuosina suuresti, ja jos he eivät kyenneet maksamaan velkojaan, heidät saatettiin jopa myydä orjiksi. Eupatrideihin kuulunut Kylon yritti nousta Ateenan tyranniksi vuonna 636 tai 632 eaa. käyttämällä hyväkseen talonpoikien ja muiden köyhempien kansalaisten tyytymättömyyttä, mutta epäonnistui yrityksessään. Tämän jälkeen ateenalaiset jatkoivat poliittisten oikeuksien vaatimista, vaatien muun muassa lakien ylöskirjoittamista.
Kun Ateenassa useita kertoja puhkesi sisäisiä levottomuuksia, Drakon sai noin vuonna 624 eaa. tehtäväkseen laatia kaupungille uudet lait. Lait kirjoitettiin nyt ensimmäistä kertaa ylös. Drakonin lait olivat ankarat, sillä niiden mukaan vähäisistäkin rikoksista saattoi seurata kuolemanrangaistus. Ne eivät kyenneetkään tuomaan rauhaa kaupunkiin, eikä niistä tullut kovin pitkäikäisiä.
Historia > Arkaainen kausi > Solonin lait (594 eaa.)

Levottomuudet jatkuivat 500-luvun puolelle eaa. saakka. Vuonna 594 eaa. riidelleet kansanryhmät antoivat arkontiksi valitulle Solonille tehtäväksi valtiomuodon ja lakien uudistamisen. Solon oli kaikkien osapuolten kunnioittama muun muassa siksi, että toi neuvoillaan Salamiin saaren Ateenan alaisuuteen ja vähensi samalla Megaran valtaa. Myös Eleusis yhdistettiin lopullisesti Ateenaan vasta tässä vaiheessa. Solon antoi maanviljelysmaata koskeneet velat anteeksi ja vapautti velkojen vuoksi orjuuteen joutuneet. Entiset sukujen erioikeudet lakkautettiin ja kansalaiset jaettiin sen sijaan maaomaisuuden tuoton perusteella neljään luokkaan, joiden oikeudet ja velvollisuudet jonkin verran poikkesivat toisistaan muun muassa sotapalveluksen osalta.
Solon perusti myös 400-miehisen bulen eli neuvoston, johon kuului sata miestä jokaisesta neljästä vanhasta fylestä eli ”heimosta”, sekä heliaian ja muut kansantuomioistuimet. Kaikki 20 vuotta täyttäneet miespuoliset kansalaiset saivat osallistua ekklesiaan eli kansankokoukseen, joissa muun muassa virkamiehet ja myös arkontit valittiin. Valtion virkoihin voitiin kuitenkin valita vain kolmen ylimmän luokan jäseniä. Uudistusten vuoksi Solonia kunnioitettiin myöhemmin Ateenan demokratian isänä, vaikka varsinainen demokratia ei vielä toteutunutkaan, ja poliittiset oikeudet määräytyivät varallisuuden perusteella. Ihmisillä oli kuitenkin mahdollisuus kohota ylempään luokkaan vaurastumalla. Samalla kaikilla kansalaisilla oli oikeus osallistua päätöksentekoon kansankokousten kautta, ja vastaavasti oikeudenkäyttö alkoi siirtyä aristokratialta kansalle.
Historia > Arkaainen kausi > Peisistratosten tyrannia (561–510 eaa.)

Solonin lait eivät ratkaisseet Ateenan sisäisiä ongelmia täysin. Peisistratos nosti itsensä tyranniksi vuonna 561 eaa. Hänen tyranniassaan oli kuitenkin katkos kahteen otteeseen, jolloin hän oli karkotettuna kaupungista. Peisistratos jätti Solonin lait muodollisesti voimaan, mutta teki silti useita uudistuksia. Vaikka ateenalaiset olivat usein tyytymättömiä tyranniaan, kausi merkitsi Ateenalle kehitystä monilla aloilla, kuten kaupassa sekä taiteessa, arkkitehtuurissa ja muilla kulttuurin aloilla, ja Ateena kehittyi Kreikan johtavaksi talousmahdiksi. Kuten useimmat kreikkalaiset tyrannit, myös Peisistratos rakennutti useita temppeleitä ja muita julkisia rakennuksia. Hän rakennutti muun muassa Athene Poliaan temppelin Akropoliille sekä aloitti useiksi vuosisadoiksi kesken jääneen Olympoksen Zeuksen temppelin rakennuttamisen.
Peisistratoksen kuoltua vuonna 527 eaa. Ateenaa hallitsivat hänen poikansa Hippias ja Hipparkhos. Harmodios ja Aristogeiton murhasivat Hipparkhoksen vuonna 514 eaa. Tämän jälkeen Hippias jatkoi tyrannina aina vuoteen 510 eaa. saakka, jolloin hänet syrjäytettiin vallasta Spartan armeijan avulla ja karkotettiin.
500-luvun eaa. rakennuksiin Ateenassa kuului myös muun muassa Athenen Hekatompedon-temppeli. Myös Agora järjesteltiin uudelleen tyrannien aikana, ja sai vanhimmat rakennuksensa. Ateena löi omaa rahaa noin vuodesta 550 eaa. lähtien. Noin vuodesta 520 eaa. lähtien lyötiin tyypillisiä pöllönkuvaisia hopearahoja.