stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barbara Stanwyckin filmografia
Teatteri

| Broadway-näytelmät> Vuosi | Broadway-näytelmät> Suomenkielinen nimi | Broadway-näytelmät> Alkuperäinen nimi | Broadway-näytelmät> Rooli | Broadway-näytelmät> Esitykset |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1924 | Keep Kool | Keep Kool |  | 148 esitystä |
| 1926–1927 | The Noose | The Noose | Dot | 197 esitystä |
| 1927–1928 | Burlesque | Burlesque | Bonny | 372 esitystä |
| 1933 | Tattle Tales | Tattle Tales | cameorooli / Kay Arnold | 28 esitystä |
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Työ | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1938 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Äidin uhraus | Ehdokkuus |
| 1942 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Jään tänne yöksi | Ehdokkuus |
| 1944 | New York Film Critics Circle -palkinto | Paras naispääosa | Nainen ilman omaatuntoa | Ehdokkuus |
| 1945 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Nainen ilman omaatuntoa | Ehdokkuus |
| 1949 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Valitan, väärä numero! | Ehdokkuus |
| 1954 | Venetsian elokuvajuhlat: Special Jury Prize |  | Arpa on heitetty | Voitto |
| 1956 | Photoplay-palkinto: Erikoispalkinto |  |  | Voitto |
| 1960 | Tähti Hollywood Walk of Famelle | Elokuvaura |  | Voitto |
| 1961 | Primetime Emmy -palkinto | Paras naispääosa draamasarjassa | The Barbara Stanwyck Show | Voitto |
| 1961 | Golden Apple -palkinto |  |  | Voitto |
| 1966 | Photoplay-palkinto | Suosituin naistähti |  | Voitto |
| 1966 | Primetime Emmy -palkinto | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Voitto |
| 1966 | Golden Globe | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Ehdokkuus |
| 1967 | Golden Globe | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Ehdokkuus |
| 1967 | Primetime Emmy -palkinto | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Ehdokkuus |
| 1967 | Photoplay-palkinto | Suosituin naistähti |  | Voitto |
| 1967 | Screen Actors Guild Award: Elämäntyöpalkinto |  |  | Voitto |
| 1968 | Golden Globe | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Ehdokkuus |
| 1968 | Primetime Emmy -palkinto | Paras naispääosa draamasarjassa | The Big Valley | Ehdokkuus |
| 1973 | Nimitys Hall of Great Western Performersiin |  |  | Voitto |
| 1981 | Film Society of Lincoln Center: Gala Tribute -palkinto |  |  | Voitto |
| 1981 | Los Angeles Film Critics Association: Elämäntyöpalkinto |  |  | Voitto |
| 1981 | Oscar-kunniapalkinto |  |  | Voitto |
| 1983 | Golden Apple -palkinto | Vuoden naistähti |  | Voitto |
| 1983 | Primetime Emmy -palkinto | Paras naispääosa draamasarjassa | Okalinnut | Voitto |
| 1984 | Golden Globe | Paras naissivuosa lyhytelokuvassa tai -sarjassa | Okalinnut | Voitto |
| 1986 | Golden Globe: Cecil B. DeMille -palkinto |  |  | Voitto |
| 1987 | Yhdysvaltain elokuvainstituutti: Elämäntyöpalkinto |  |  | Voitto |
| 1998 | Golden Boot: Muistopalkinto |  |  | Voitto |
Alaviitteet

↑  16 muun näyttelijän kanssa
↑  Osoitteessa 1751 Vine Street
↑  National Cowboy & Western Heritage -museossa Oklahoma Cityssä, Oklahomassa, Yhdysvalloissa
1 2  Elämäntyöstään
↑  Ann-Margretin kanssa
↑  Ensimmäisestä osasta
Stanwyck elokuvan Gambling Lady trailerissa vuonna 1934
Stanwyck elokuvan Annie Oakley – mestariampuja trailerissa vuonna 1935
Stanwyck elokuvassa Hänen veljensä vaimo (1936)
Stanwyck elokuvan He uskoivat elämään trailerissa vuonna 1941
Barbara Stanwyck elokuvassa Dixie-Daisy ja murhamysteeri (1943)
Barbara Stanwyck elokuvassa Nainen ilman omaatuntoa (1944)
Stanwyck elokuvassa Tapaamme ja eroamme (1946)
Stanwyck elokuvan Musta viitta trailerissa vuonna 1951
Stanwyck elokuvan Purkaus yössä trailerissa vuonna 1952
Stanwyck Victoria Barkleyna televisiosarjassa The Big Valley (1968)
Dina Joffe

Dina Joffe
Dina Joffe (s. 18. joulukuuta 1952 Riika) on latvialainen pianisti.
Joffe opiskeli Moskovan konservatoriossa Vera Gornostajevan johdolla vuosina 1971–1976 ja sai toisen palkinnon kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa vuonna 1975. Vuonna 1974 hän sijoittui toiseksi Zwickaun Robert Schumann -kilpailussa. Valmistuttuaan Moskovan konservatoriosta Joffe toimi Gornostajevan assistenttinä. Hän aloitti jo opiskeluaikanaan konserttiuran, jonka merkeissä hän lähti esiintymään eri puolille Neuvostoliittoa ja muihinkin maihin, kuten Saksaan, Tšekkoslovakiaan ja Puolaan.
Vuodesta 1978 Joffe opetti Riiassa. 1990-luvulla hän muutti perheineen Israeliin, mutta hän asettui sittemmin Saksaan. Hänen puolisonsa on viulisti Mihail Vaiman.
Corral

| Corral |
| --- | --- |
 Näkymä lähikukkuloilta Corraliin.
 Corral
 Koordinaatit: 39°52′S, 73°27′W 
Valtio:  Chile
Alue:  Los Ríos
Provinssi:  Valdivia
Korkeus:  61 m
 
 Corralin verkkosivut (espanjaksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Corral on satamakaupunki ja kunta Tyynenmeren rannikolla Chilessä. Kunnassa on noin 5500 asukasta, joista itse kaupungissa asuu noin 3500.
Corral sijaitsee Valdivia-joen suulla ja toimii Valdivian suurkaupungin satamana. Se vahingoittui pahasti vuoden 1960 maanjäristyksessä ja siitä seuranneessa tsunamissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Corral Wikimedia Commonsissa
Corralin verkkosivut (espanjaksi)
Corrado Dal Fabbro

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | nelikko |  |
Corrado Dal Fabbro (4. elokuuta 1945 Pieve di Cadore – 29. maaliskuuta 2018 Milano) oli italialainen rattikelkkailija ja olympiamitalisti.
Dal Fabbro saavutti nelikoissa olympiahopeaa Sapporossa 1972. Hän sijoittui samoissa kisoissa kaksikoissa kymmenenneksi. MM-kilpailuista Dal Fabbro saavutti yhden hopeamitalin, kaksikkojen hopeaa, vuonna 1971. Dal Fabbro kuoli Milanossa 72-vuotiaana 29. maaliskuuta 2018.
Aiheesta muualla

Corrado Dal Fabbro Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Berninpaimenkoira

| Berninpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Sveitsi
Määrä:  Suomessa rekisteröity 15 187
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira, vetokoira, karjakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira, vetokoira, harrastuskoira
Elinikä:  noin 8–11 vuotta
Muita nimityksiä:  Berner Sennenhund, bouvier bernois, Bernese Mountain Dog, bovaro del bernese, boyero de montana bernes, berni alpi karjakoer, Bernese Cattle Dog, berni, Dürbächler, Cheese Factory Dog, Cheesery Dog, Butcher's Dog, Farmer's Dog
FCI-luokitus:  ryhmä 2 Pinserin ja snautserin tyyppiset, molossikoirat ja sveitsinpaimenkoirat alaryhmä 3 Sveitsinpaimenkoirat #45
Ulkonäkö
Paino:  uros 35–45 narttu 30–45 kg
Säkäkorkeus:  uros 64–70 cm (ihanne 66–68 cm) narttu 58–66 cm (ihanne 60–63 cm)
Väritys:  musta-ruskea-valkoinen
Berninpaimenkoira (saks. Berner Sennenhund, ransk. bouvier bernois, ital. bovaro del bernese) on kolmivärinen, pitkäkarvainen ja suuri koirarotu. Se on saanut nimensä Bernin kantonin mukaan. Berninpaimenkoira on sveitsinpaimenkoirista yleisin. Luonteeltaan se on varma ja hyväntahtoinen, omistajaansa syvästi kiintyvä koira. Alkuaan berninpaimenkoira toimi vahti-, veto- ja karjanajokoirana maatiloilla. Nykyään se on mainio seurakoira ja monipuolinen harrastus- ja työkoira.
Ulkonäkö

Berninpaimenkoiran tulee olla rungoltaan voimakas ja tiivis. Säkäkorkeus on uroksilla 64–70 cm ja nartuilla 58–66 cm. Berninpaimenkoira on kolmivärinen, keskikokoa suurempi, liikkuva käyttökoira. Rakenteeltaan koiran tulisi olla sopusuhtainen sekä tasapainoinen. Pääväriltään berninpaimenkoiran tulee olla musta, jossa on punaruskeita ja valkoisia merkkejä. Valkoisia merkkejä saa olla päässä, käpälissä, rinnassa ja hännänpäässä. Lisäksi koiralla on punaruskeat merkit raajoissa, rinnassa, poskissa ja täplät silmien yläpuolella. Rotumääritelmä määrittelee varsin tarkasti sallitut merkit.
Koiran turkki on pitkä, pehmeä ja joko suora tai hieman aaltoileva. Berninpaimenkoiran raajat ovat vahvat. Sen ruskeat silmät ovat mantelinmuotoiset. Häntä on tuuhea, ja koira kantaa sitä liikkuessaan selkälinjan tasolla. Levossa häntä on riippuva.
Bernien jalat ovat noin 30–50 cm ja tassut ovat suurehkot.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan berni on varma ja hyväntahtoinen, omistajaansa syvästi kiintyvä koira. Suuren kokonsa vuoksi berni tarvitsee perusteellisen kotikasvatuksen. Berni haluaa olla aina siellä, missä sen omat ihmisetkin ovat. Se ei siis sovi tarha- eikä juoksulankakoiraksi. Berninpaimenkoira vaatii omistajaltaan paljon. Ensimmäinen elinvuosi ratkaisee paljolti sen luonteen ja luuston kehityksen.
Alkuperä

Berninpaimenkoira on kotoisin Sveitsistä, ja rodun kantayksilöt löydettiin lähinnä Dürrbachin alueelta. Sen uskotaan polveutuneen paikallisten laumanvartijoiden ja mastiffien välisistä risteytyksistä. Sitä käytettiin Sveitsin Alpeilla työkoirana satojen vuosien ajan ennen sen saavuttamaa maailmanlaajuista kiinnostusta.
Berninpaimenkoiria on alkujaan käytetty vetokoirina, pihavahteina sekä apuna karjanpaimennuksessa. Sitä käyttivät vetämiseen niin teurastajat, meijeristit, kutojat kuin työkalujen valmistajatkin. 1850-luvulla juustotehtaat yleistyivät, minkä vuoksi sitä tarvittiin erityisen paljon juurikin maitokärryjen vetämiseen. Vapaasti suomennettuna saksankielinen nimi Sennenhund tarkoittaa alppiniittyjen paimenkoiraa.
1800-luvun lopulla rodun kanta alkoi vähentyä merkittävästi ja samalla se myös alkoi sekoittua muiden koirien kanssa. Silloin burgdorfilainen majatalon pitäjä Franz Schertenleib aloitti elvytysprosessin. Hän alkoi etsiä puhdasrotuisia yksilöitä maaseudulta, ja löysi vuonna 1892 yhden Dürrbachista. Muiden rodun kannattajien kanssa hän keräsi lisää yksilöitä, ja muutamien vuosien jälkeen myös zürichiläinen geologian opettaja Albert Heim liittyi mukaan elvytysprojektiin.
Berninpaimenkoirien ensimmäinen sveitsiläinen rotuyhdistys perustettiin vuonna 1907. Suomeen perustettiin oma rotuyhdistys Suomen Sveitsinpaimenkoirat – Finlands Sennenhundar ry vuonna 1965.
Alkuperä > Tilanne Suomessa ja muualla

Ensimmäiset rodun edustajat tulivat Suomeen vuonna 1950 Sveitsistä. Berninpaimenkoira on tunnettu ja suosittu rotu lähes kaikkialla maailmassa. Suomessa rekisteröidään vuosittain noin 400 pentua, ja kaikkiaan Suomessa on rekisteröityjä berninpaimenkoiria noin 9 500 kappaletta. Suomalaiset berninpaimenkoirat ovat hyvätyyppisiä, ja Suomesta viedäänkin vuosittain useita pentuja ulkomaille. Sveitsissä pentuja rekisteröidään vuosittain noin 700–800 kappaletta. Pohjoismaissa rotu on yleisin Ruotsissa, missä rekisteröidään pentuja vuosittain noin 500–600.
Käyttötarkoitus

Berninpaimenkoira on nykyään käyttötarkoitukseltaan pääasiassa perhe- ja seurakoira, mutta yhä lisääntyvässä määrin näkee berninpaimenkoiria myös erilaisilla kilpakentillä. Berninpaimenkoirilla on kilpailuoikeus palveluskoiralajeissa (vuodesta 1995 eteenpäin). Berninpaimenkoirat ovat saaneet tuloksia myös esimerkiksi vesipelastuksessa, agilityssä ja tokossa. Muutama berninpaimenkoira on läpäissyt myös palveluskoirien käyttäytymiskokeen hyväksytysti. Berninpaimenkoira soveltuu myös hyvin terapiakoiraksi, mistä esimerkkinä suomalaiset Hali-Bernit.
Terveys

Berninpaimenkoira kuuluu PEVISAan (Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustusohjelma) lonkka- (vuodesta 1991) ja kyynärniveltensä (vuodesta 1994) osalta, joten kaikkien jalostukseen käytettävien berninpaimenkoirien tulee olla lonkka- ja kyynärkuvattuja. Muita berninpaimenkoirilla todettuja merkittäviä sairauksia ovat syöpä- ja kasvainsairaudet. Berninpaimenkoirille on tehty kuolinsyytutkimusta, jonka perusteella pyritään kartoittamaan koirien yleisimpiä kuolinsyitä ja keski-ikää. Keskielinikä Suomessa on tällä hetkellä noin 7,5 vuotta.
Berninpaimenkoirilla esiintyy myös muita tuki- ja liikuntaelinsairauksia, vähäisessä määrin on ilmennyt myös immunologisia sairauksia, kuten kilpirauhasen vajaatoimintaa sekä munuais- ja maksavikoja. Jonkin verran on ilmennyt myös purentavikoja ja hammaspuutoksia. Myös synnynnäisiä häntämutkia ja napatyriä on pystytty diagnosoimaan. Muualla maailmassa berninpaimenkoirilla on tavattu myös muita sairauksia, joita Suomessa ei ole diagnosoitu.
Berninpaimenkoira.
Corralejo

| Corralejo |
| --- | --- |
 Näkymä Corralejoon.

 Corralejo
 Koordinaatit: 28°43′53.54″N, 13°52′7.61″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Kanariansaaret
Maakunta:  Las Palmas
Väkiluku (2014):  16 319
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Corralejo on pikkukaupunki ja kalastajakylä Fuerteventuran saaren pohjoiskärjessä. Hallinnollisesti Corralejo kuuluu La Olivan kuntaan. Asukkaita Corralejossa on noin 16 000. Kaupunki jakautuu vanhaankaupunkiin ja hotellialueeseen.
Corralejo on suosittu rantalomakohde. Kaupungin edustalla on hiekkarantaa. Neljän kilometrin päässä kaupungista alkaa valtava dyynialue (2600 hehtaaria), joka kuuluu Corralejon luonnonpuistoon (Parque natural de Corralejo). Corralejossa on myös erinomaiset mahdollisuudet harrastaa etenkin vesiurheilulajeja. Ravintolatarjonta on monipuolinen, mutta yöelämä ei ole erityisen vilkasta varsinkaan arkisin.
Corralejosta on matkaa saaren pääkaupunkiin Puerto del Rosarioon noin 30 kilometriä ja lentokentälle noin 40 kilometriä. Corralejossa on myös satama, josta on lauttayhteys Lanzarotelle ja Isla de Lobosille.
Aiheesta muualla

Corralejo - Rantapallo
Corralejo Aurinkomatkojen sivuilla
Corralejo Tjäreborgin sivuilla
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dathan Ritzenhein

| Dathan Ritzenhein |
| --- | --- |
 Dathan Ritzenhein vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1982 (ikä 41) Grand Rapids,Michigan
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Uran tiedot
Pituus:  173 cm
Paino:  53 kg
Laji:  pitkänmatkan juoksija
Seura:  Nike
Kilpauran kesto:  2004–2020
Valmennettavat:  On Athletics Club (OAC)
Saavutukset
Ennätykset:  1 500 m 3.42,99   3 000 m 7.39,03   5 000 m 12.56,27   10 000 m 27.22,28   Puolimaraton 60.00   Maraton: 2.07.47
Ritzenhein Lontoon maratonilla vuonna 2009.
Dathan Ritzenhein (s. 30. joulukuuta 1982 Grand Rapids Michigan Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut kestävyysjuoksija ja On Athletics Clubin (OAC) nykyinen päävalmentaja.
Juoksijan ura

Ritzenhein aloitti ammattilaisuransa 31. joulukuuta 2004, jolloin hän sijoittui kolmanneksi 10 km maantiekilpailussa Italiassa. Ritzenhein hallitsi Yhdysvaltain ennätystä 5000 metrissä (12:56,27) vuosina 2009–2010, kunnes Bernard Lagat rikkoi sen. Ritzenhein sijoittui toiseksi (2:11:07) vuoden 2008 olympiamaratonin karsinoissa, minkä johdosta Dathan pääsi automaattisesti USA:n edustusjoukkueeseen Pekingin olympialaisiin. Olympiamaratonissa Ritzenhein oli ensimmäinen amerikkalainen juoksija, joka ylitti maaliviivan ja sijoittui 9. sijalle ajalla 2.11.59. Hänen joukkuetoverinsa Ryan Hall sijoittui heti hänen jälkeensä 10. sijalle. Ritzenhein lopetti ammattijuoksun toukokuussa 2020.
Saavutukset

10 000 metrin juoksu
9. - yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2007, Osaka
6. - yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 2009, Berliini
13. - kesäolympialaiset 2012, Lontoo
Maraton
9. - kesäolympialaiset 2008, Peking
Puolimaraton
MM-pronssi 2009, Birmingham
Ennätykset

3 000 - 7.39,03 (2007)
5 000 - 12.56,27 (2009, Yhdysvaltojen ennätys vuoteen 2010)
10 000 - 27.22,28 (2009)
puolimaraton - 1.00.00 (2009)
maraton - 2.07.47 (2012)
Dirck van Baburen

Dirck van Baburen: De luitspeler (Luutunsoittaja), 1622
Dirck van Baburen (alkuperäiseltä nimeltään Theodor tai Theodoor Baburen (n. 1594/1595 Utrecht – 21. helmikuuta 1624 Utrecht) oli alankomaalainen taidemaalari. Hän johti utrechtilaista koulukuntaa, johon vaikutti italialaisen taidemaalari Caravaggion chiaroscuro-tyyli.
Baburen opiskeli Utrechtissa vaikuttaneen muotokuva- ja historiamaalarin johdolla. Tämän jälkeen hän matkusti Roomaan noin vuonna 1612. Tärkein hänen Italiassa tekemistään tilaustöistä oli Rooman San Pietro in Montorio -kirkon kappelin koristelu (1615–1620). Vuonna 1620 Baburen palasi Utrechtiin, jossa hän jakoi studion Hendrik Terbrugghenin kanssa noin vuosina 1622–1623. Baburen osoitti kuvataiteessa erityistä mielenkiintoa arkipäiväisen elämänmenon kuvauksia kohtaan.
Corrado Mastantuono

Corrado Mastantuono
Corrado Mastantuono (s. 20. joulukuuta 1962 Rooma) on italialainen sarjakuvapiirtäjä.
Mastantuono työskenteli animaatio-alalla vuoteen 1989 asti, kunnes aloitti työskentelyn italialaisen L’Eternauta -lehden parissa. Myöhemmin hän aloitti yhteistyön Walt Disney Productionin Italian konttorissa.
Mastantuono on tehnyt yhteistyötä Sergio Bonelli Editoren kanssa, joka on Italian sarjakuvien pääjulkaisija, jonka julkaisuista hän laati Nick Raideria ja Magico Ventoa (suom. Ukkostuuli). Molemmat sarjat ovat jo päättyneet Italiassa. Vuonna 2004 Mastantuono julkaisi fantasian Elias le maudit Les Humanoïdes Associésille.
Suomessa Mastantuonon Aku Ankka -tarinoita julkaistaan mm. Aku Ankan Taskukirjassa ja Mastantuonon piirtämiä kansia on sama julkaisu myös sisältänyt. Hän on myös voittanut monia palkintoja töistään.
Aiheesta muualla

Corrado Mastantuono INDUCKSissa
Corrado Mastantuonon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Dietyylitoluamidi

| Dietyylitoluamidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-Dietyyli-3-metyylibentsamidi
CAS-numero:  134-62-3
PubChem CID:  4284
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H17NO
Moolimassa:  191,27 g/mol
Sulamispiste:  −45 °C
Kiehumispiste:  288–292 °C
Tiheys:  0,998 g/cm3
  
Dietyylitoluamidi (DEET, N,N-dietyyli-meta-toluamidi) on käytetyin hyönteiskarkotteiden tehoaine. Tavallisissa hyttyskarkotteissa sitä on 10–15 %, mikä tehoaa hyttysiin 2–8 tunnin ajan. Mäkäriin, polttiaisiin, paarmoihin ja punkkeihin hyttyskarkote ei tehoa juuri ollenkaan. Punkkikarkote sisältääkin 50 % dietyylitoluamidia ja se toimii lähes kaikkiin hyönteisiin hirvikärpästä lukuun ottamatta. Dietyylitoluamidia sisältävissä tuotteissa on muovin pehmennintä, joten ne voivat aiheuttaa vaurioita keinokuitua sisältäviin vaatteisiin ja vaatteiden muoviosiin. Dietyylitoluamidi voi ärsyttää herkkäihoisia henkilöitä eikä sitä saa käyttää alle 3-vuotiaiden lasten iholle. Dietyylitoluamidia uudempia hyönteiskarkottimien tehoaineita ovat esimerkiksi ikaridiini (C12H23NO3) ja etyylibutyyliasetyyliaminopropionaatti (C11H21NO3), josta käytetään myös nimeä IR3535.
Aiheesta muualla

PubChem: DEET (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Diethyltoluamide (englanniksi)
DrugBank: Diethyltoluamide (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): N,N-Diethyl-m-toluamide (englanniksi)
ChemBlink: N,N-Diethyl-3-methylbenzamide (englanniksi)
Dietyylitoluamidin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Australian avoin tennisturnaus 2005

Vuoden 2005 Australian avoin tennisturnaus pelattiin 17.-30. tammikuuta 2005.
Tulokset > Miesten kaksinpeli

Finaalissa olivat vastakkain Marat Safin, Venäjä ja Lleyton Hewitt, Australia. Venäläinen otti toisen grand slam voittonsa luvuin 1-6, 6-3, 6-4, 6-4. Safin oli selvittänyt tiensä finaaliin voittamalla semifinaaleissa Sveitsin Roger Federerin ja Slovakian Dominik Hrbatyn. Finaalin hävinnyt Hewitt selvitti välierät voittamalla turnauksen kakkossijoitetun Yhdysvaltain Andy Roddickin ja puolivälierät kukistamalla Argentiinan David Nalbandianin.
Tulokset > Naisten kaksinpeli

Finaalissa olivat vastakkain Yhdysvaltain Serena Williams ja Lindsay Davenport. Serana William voitti ottelun ja samalla toisen Australian avoimen tennisturnauksen voittonsa kaksinpelissä (ensimmäinen voitto oli vuodelta 2003) luvuin 2-6, 6-3, 6-0. Williams selvitti tiensä finaaliin voittamalla välierissä Venäjän Marija Šarapovan ja puolivälierissä Ranskan Amélie Mauresmon. Finaalin hävinnyt turnauksen ykkössijoitettu Davenport voitti välierissä Ranskan Nathalie Dechyn ja puolivälierässä Australian Alicia Molikin.
Tulokset > Miesten nelinpeli

Miesten nelinpelin voittivat Wayne Black ja Kevin Ullyett (ZIM). He kaatoivat finaalissa Yhdysvaltain parin Bob Bryan ja Mike Bryan luvuin 6-4 6-4.
Tulokset > Naisten nelinpeli

Naisten nelinpelin voittivat Svetlana Kuznetsova, Venäjä, ja Alicia Molik, Australia. Finaalissa kaatuivat Yhdysvaltain pari Lindsay Davenport ja Corina Morariu luvuin 6-3, 6-4.
Tulokset > Sekanelinpeli

Sekanelinpelin voittivat australialaispari Samantha Stosur ja Scott Draper. Finaalissa kaatuivat Liezel Huber (RSA) ja Kevin Ullyett (ZIM) luvuin 6-2, 2-6, [10-6].
Tulokset > Sekanelinpeli > Poikien kaksinpeli

Australian avointen poikien kaksinpelin voiton vei Yhdysvaltain Donald Young. Finaalissa kaatui Etelä-Korean Sun-Yong Kim luvuin 6-2, 6-2.
Tulokset > Sekanelinpeli > Tyttöjen kaksinpeli

Tyttöjen kaksinpelin voitti Viktoryja Azarenka (BLR). Finaalissa kukistui Ágnes Szávay (HUN) luvuin 6-2, 6-2.
Tulokset > Sekanelinpeli > Poikien nelinpeli

Poikien nelinpelin voittivat Sun-Yong Kim (KOR) ja Chu-Huan Yi (TPE).
Tulokset > Sekanelinpeli > Tyttöjen nelinpeli

Tyttöjen nelinpelin voittivat Viktoryja Azarenka (BLR) ja Marina Erakovic (NZL).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Diana King

Diana King (s. 8. marraskuuta 1970 Spanish Town, Jamaika) on jamaikalainen laulaja ja lauluntekijä.
Kingin ensimmäinen single ”Shy Guy” julkaistiin maaliskuussa 1995. Kappale sisältyi elokuvan Pahat Pojat soundtrackille sekä Kingin debyyttialbumille Tougher Than Love (1995). King kirjoitti kappaleen itse apunaan Andy Marvel ja Kingsley Gardner, ja sen tuotti Marvel. Kappaleen julkaisi vuonna 1995 maailmanlaajuisesti Sony Music.
Kappaleen paras sijoitus Yhdysvalloissa oli Billboard Hot 100 -listan kahdeksantena. Suomessa se oli Virallisen singlelistan kärjessä ainakin neljä viikkoa. Kingin ensimmäinen albumi Tougher Than Love julkaistiin vuonna 1995. Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla sen paras sijoitus oli 179., ja Top Reagge Albums -listalla kolmantena.  Suomessa albumin paras sijoitus oli Virallisen listan yhdeksäntenä.
Kingin toinen albumi Think Like a Girl julkaistiin 30. syyskuuta 1997. Yhdysvalloissa se oli Top Reggae Albums -listan ykkösenä. Albumin single ”I Say a Little Prayer” oli parhaimmillaan Billboard Hot 100 -listan sijalla 38, ja single ”L-L-Lies” listan sijalla 71.
30. heinäkuuta 2002 julkaistiin Kingin kolmas albumi Respect.
Vuonna 2012 Diana King kertoi Facebook-sivullaan olevansa lesbo. Hän on ensimmäinen jamaikalainen muusikko, joka on julkisesti kertonut olevansa homoseksuaalinen.
Culiseta longiareolata

| Culiseta longiareolata |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Sääsket Nematocera
Osalahko::  Culicomorpha
Yläheimo::  Culicoidea
Heimo::  Hyttyset Culicidae
Suku::  Culiseta
Laji::  longiareolata
Kaksiosainen nimi
 Culiseta longiareolata  Macquart, 1838 
Synonyymit
 Culiseta leucogrammus (Loew)  Culiseta marocanus (D'Anfreville)  Culiseta serratipes (Becker)  Culiseta spathipalpis (Rondani) 
Katso myös
   Culiseta longiareolata Wikispeciesissä   Culiseta longiareolata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Culiseta longiareolata on hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji.