stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liberaali demokratia
Liberaaleja demokratioita

Yleensä katsotaan, että liberaaleja demokratioita ovat mm. Euroopan unionin maat, Norja, Islanti, Iso-Britannia, Sveitsi, Japani, Etelä-Korea, Taiwan, Yhdysvallat, Kanada, Intia, Israel, Meksiko, Argentina, Brasilia, Chile, Uruguay, Costa Rica, Etelä-Afrikka, Australia ja Uusi-Seelanti.
Kritiikki

Vladimir Lenin näki porvarillisen demokratian kaikkein tehokkaimpana diktatuurin muotona, joka alistaa työväenluokkaa, puolustaa porvaristoa ja antaa etuoikeuksia porvaristolle riistäjäluokkana.
Nikolai Buharinin mukaan demokratia on porvariston hienostunut keksintö, joka perustuu ajatukseen "koko kansasta". Buharinin mielestä porvaristo on kyennyt järjestelmällisesti huijaamaan ihmismassoja joukolla kuvitelmia, joita Buharinin mukaan ovat kansan tahtoon liittyvät "kansakunta", "kokonaisuus" ja "koko kansa". Buharinin mielestä demokratian oloissa väestö jakaantuu yhteiskuntaluokkiin, joiden edut ovat vastakkaisia ja sovittamattomia. Porvaristo kuitenkin tahtoo kuvitelman "yhteiskansallisesta". Tämä johtuu Buharinin mukaan siitä, että porvaristo on vähemmistö, jonka on puhuttava "koko kansakunnan" nimissä ja valtio-organisaatio esitetään "isänmaana".
Liberum veto

Liberum veto on latinankielinen sanapari, joka tarkoittaa vapaata kielto-oikeutta. Sen käyttäjällä on oikeus vastalauseellaan estää muitten yksimielisenkin päätöksen voimaantulo. Tunnetuin liberum veto -oikeus oli käytössä Puola-Liettuan valtiopäivillä 1652–1791. Jokainen valtiopäivämies saattoi estää minkä tahansa päätöksen hyväksymisen. Tällainen oikeus teki asioista päättämisen miltei mahdottomaksi ja aiheutti Puola-Liettuan valtion rappion.
Kartiskalampi (Keuruu)

| Kartiskalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°23′27″N, 24°30′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kupanjoen valuma-alue (35.66)
Laskujoki:  Kartiskapuro 
Järvinumero:  35.662.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167 m  
Rantaviiva:  0,62 km  
Pinta-ala:  2,542 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKartiskalampi 
Kartiskalampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Suojärven kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kupanjoen valuma-alueella (35.66), jonka Kupanjoen yläosan aeseen (35.662) se kuuluu.
Loonatics Unleashed

| Loonatics Unleashed |
| --- | --- |

Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  21 min
Pääosissa:  Charlie Schlatter Jessica DiCicco Jason Marsden Candi Milo Rob Paulsen Kevin Michael Richardson
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Esitetty:  17. syyskuuta 2005 – 5. toukokuuta 2007
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sander Schwartz Emory Myrick
Ohjaaja(t):  Dan Fausett Curt Walstead
Käsikirjoittaja(t):  Len Uhley Steve Cuden
Tuotantoyhtiö(t):  Warner Bros. Animation
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Daytime Emmy (2006, 2007) Golden Reel (2008)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Loonatics Unleashed on yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka tuotti Warner Bros. Animation. Sarjasta tehtiin yhteensä 26 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Yhdysvalloissa vuosien 2005–2007 aikana. Loonatics Unleashed on otettu vaikutteita Looney Tunes -hahmoista ja sarja on tyyliltään toimintakomedia, jossa on sekoitusta vanhoista Looney Tunes lyhytanimaatioiden komiikasta ja modernin animaation toiminnasta.
Juoni

Sarjan ensimmäiset viisi jaksoa sijoittuu vuoteen 2772, jolloin meteoriitti iskee kuvitteelliseen Acmetropolisiin. Se ei kuitenkaan tuhoa mitään vaan iskun seurauksena ääniaalto antaa kuudelle henkilölle yliluonnollisia voimia. Salaperäinen ja voimakas nainen Zadavia kutsuu nämä kuusi meteoriitin vaikutuksen alaiseksi joutunutta henkilöä ja muodostaa heistä supersankari ryhmän. Zadaviasta tulee heidän valvoja, joka lähettää kuusikon pelastamaan Acmetropolisin ja sen asukkaat vaaran uhatessa. Ryhmä saa nimekseen Loonatics ja he asustavat 125:n kerroksen tornissa. Kaikki kuusi sankaria Ace Bunny, Lexi Bunny, Danger Duck, Rev Runner, Tech E. Coyote ja Slam Tasmanian ovat kuuluisien Looney Tunes -hahmojen jälkeläisiä.
Jaksoluettelo

| 1>  tuotantokausi | 2>  tuotantokausi |
| --- | --- |
#1 Loonatics on Ice: #14 Secrets of the Guardian Strike Sword
#2 Attack of the Fuzz Balls: #15 A Creep in the Deep
#3 Cloak of Black Velvet: #16 I am Slamacus
#4 Weathering Heights: #17 The Heir Up There
#5 Going Underground: #18 The Family Business
#6 The Comet Cometh: #19 Cape Duck
#7 The World is My Circus: #20 The Hunter
#8 Stop the World I Want to Get Off: #21 It Came from Outer Space
#9 Sypher: #22 Apocalypso
#10 The Menace of Mastermind: #23 In the Pinkster
#11 Time After Time: #24 The Music Villain
#12 Acmegeddon, osa 1: #25 The Fall of Blanc, osa 1
#13 Acmegeddon, osa 2: #26 In Search of Tweetums, osa 2
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charlie Schlatter  | … |  Ace Bunny   |
|  Jessica DiCicco  | … |  Lexi Bunny   |
|  Jason Marsden  | … |  Danger Duck, Rupes Oberon   |
|  Candi Milo  | … |  Zadavia   |
|  Rob Paulsen  | … |  Rev Runner, Gorlop, Mr. Leghorn, sivuäänet   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Slam Tasmanian, Tech E. Coyote, Trick Daley, sivuäänet   |
|  Charlie Adler  | … |  Optimatus   |
|  Joe Alaskey  | … |  Sylth Vester, The Royal Tweetums, Melvin the Martian, Stoney the Stone   |
|  Michael Clarke Duncan  | … |  Massive   |
|  Kaley Cuoco  | … |  Paula Hayes/Weather Vane   |
|  Phil LaMarr  | … |  Drake Sypher   |
|  Khary Payton  | … |  kenraali Deuce   |
|  Florence Henderson  | … |  Mallory Casey   |
|  Dee Bradley Baker  | … |  Otto   |
|  Tim Curry  | … |  Ringmaster   |
|  Jeff Glen Bennett  | … |  professori Zane, eversti Trench, Fidel Chroniker   |
|  Simon Templeman  | … |  tohtori Dare   |
|  Billy West  | … |  Sagittarius Stomper, Electro J. Fudd   |
|  Maurice LaMarche  | … |  Ophiuchus Sam, Pierre Le Pew   |
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Teletoon (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalmbergin kartasto

Keisarillisen Venäjän sotilaskartaston lehtijako vuodelta 1855–1856. Kartasto tunnetaan paremmin Kalmbergin kartaston nimellä.
Kalmbergin kartasto on venäläisten sotilastopografien vuosina 1855–1856 eversti Gustav Adolf Kalmbergin johdolla laatima kartta Etelä- ja Länsi-Suomesta. Venäläisen yliesikunnan tarkoituksena oli kartoittaa Suomesta ne alueet, jotka ovat seudun puolustamisen kannalta oleelliset.
Kattavuus

Kartasto koottiin 86 karttalehdestä, joiden koko oli 56 × 48 senttimetriä. Karttalehtien mittakaava oli 1:100 000. Kartasto kattaa Suomen rannikon kiertäen Pohjanlahtea Oulun korkeudelta Turkuun ja sieltä Suomenlahtea itään Kivennavan ja Raudun pitäjiin saakka. Pohjanlahden korkeudella karttalehtiä on vain 1–3 sisämaahan päin. Etelä-Suomen kartoitustyö ulottui korkeudelle, jossa olivat Pori, Tampere ja Mäntyharju.
Taustatiedot ja esitystapa

Kartaston pohjatietoina käytettiin jo 1840-luvulla laadittuja sotilaskarttoja, pitäjänkarttoja ja kihlakunnankarttoja. Voidaan sanoa, että pitäjänkartat olivat tarkempia ja niissä esitettiin enemmän kohteita ja asioita. Pitäjänkartat perustuivat edelleen maanmittaustoimitusten karttoihin kuten isonjaon karttoihin, ja siksi maastotieto Kalmbergin kartoissa on moneen kertaan kopioituna epätarkkaa ja heikkolaatuista, ja suuri osa karttojen tiedosta samasta syystä myös edustaa varhaisempaa ajankohtaa kuin kartan tekoajankohta, käytännössä useimmiten isonjaon ajankohtaa. Karttojen valmistusajankohtaa edustavia tietoja saattavat olla ainakin tiedot kylien taloluvuista.
Karttoja painettiin kahta eri versiota. Yhdessä painoksessa kartan pohjaväri oli metsien osalta vihreä. Pellot jätettiin valkoisiksi, suot viivoitettiin heikosti ja väritettiin laikuttaen ja järvet viivoitettiin vahvemmin. Asutuksesta merkittiin kartanot, talot ja torpat sekä erityiset rakennelmat kuten myllyt tai majakat. Pitäjän- ja lääninrajat merkittiin erikseen. Eri tietyyppien ja vesistöjen reittien laatu eroteltiin erilaisin viivoin.
Toisessa painoksessa metsien pohjaväri oli ruskea, mutta pellot, niityt, järvet ja rajat väritettiin käsin. Kartoissa ei esitetty korkeussuhteita tai vedenjakajia.
Saatavuus ja tekijäinoikeudet

Kansalliskirjastolla on alkuperäisiä karttakirjoja ja se ilmoittaa Doria-sivuillansa luopuneensa kaikista karttasarjan digitaalikopioiden tekijäinoikeuksista ja julkaisee ne ilman tekijäinoikeuksia (CC 0).
Aiheesta muualla

Strang, Jan: Venäjän Suomi-kuva – Venäjä Suomen kartoittajana 1710–1942, s. 91-96 & 226.  Antiikki-Kirja, 2014.  ISBN 978-951-98135-1-6.
Kansalliskirjasto: Kalmbergin kartasto (vapaasti käytettävissä: lisenssi CC0), Doria
Rantatupa, Heikki: Kalmbergin kartasto, Jyväskylän yliopisto
Kartiskajärvi (Virrat)

| Kartiskajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Virrat
Koordinaatit:  62°11′18″N, 23°35′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Vaskuunjärven valuma-alue (35.44)
Laskuoja:  oja Koronjokeen 
Järvinumero:  35.443.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  132,9 m  
Rantaviiva:  0,966 km  
Pinta-ala:  4,942 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKartiskajärvi 
Kartiskajärvi  on Pirkanmaalla Virroilla Särkiperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vaskuunjärven valuma-alueella (35.44), jonka Saukkolammin valuma-alueeseen (35.443) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,9 metriä mpy.
Katharine Isabelle

Katharine Isabelle ja Syavash Yorish
Katharine Isabelle on kanadalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa Ginger Snaps -elokuvassa ja sen jatko-osissa sekä elokuvassa Tuhkimotarina 2. Esiintynyt myös Supernatural-televisiosarjassa.
Aiheesta muualla

Katharine Isabelle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Katharine Isabelle Elonetissä.
Karyés (Athos)

| Karyés Καρυές |
| --- | --- |
 Karyéen kylää.
 Karyés
 Koordinaatit: 40°15′26″N, 24°14′45″E 
Valtio:  Kreikka
Itsehallintoalue:  Pyhän Vuorenautonominen munkkivaltio
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Korkeus:  370 m
Väkiluku (2011):  163
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karyés (kreik. Καρυές; kath.kreik. Καρυαί, Karyaí) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Athoksen itsehallintoalueella Chalkidikín niemimaalla Makedoniassa. Se on Athoksen hallinnollinen keskus ja suurin asutus. Kylän väkiluku on 163 (vuonna 2011).
Karyés sijaitsee Athoksen niemen keskiosissa noin 370 metrin korkeudessa. Perinteisesti kylä esitetään Konstantinus Suuren 300-luvulla perustamaksi, ja Julianus Apostata olisi myöhemmin tuhonnut sen. Varsinaisesti kylä on kuitenkin perustettu 900-luvulla.
Kylässä toimivat sekä Athoksen itsehallintoalueen hengellinen että maallinen hallinto. Hengellistä hallintoa edustavat munkkiyhteisön priimas (prótos) sekä 20-jäseninen pyhä neuvosto (ierá epistasía), jossa ovat edustettuna kaikki Athoksen 20 luostaria. Maallista hallintoa edustaa muun muassa Kreikan hallinnon asettama kuvernööri. Kuten Athoksella aina, kylän kaikki asukkaat ovat miehiä ja sinne pääsevät vain miehet. Asukkaat työskentelevät paitsi Athoksen hallinnossa myös muun muassa erilaisissa palveluissa sekä Athoksen luostari- ja maataloustuotteiden kaupan alalla.
Karyéen pääkirkko on nimeltään Protáto ja se on omistettu Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumiselle. Kirkko on rakennettu 900-luvulla ja sen kellotorni vuonna 1534. Athoksen lukuisista luostari- ja skiittarakennuksista yksi, Pyhän Andreaan skiitta, sijaitsee aivan kylän vieressä. Kylän lähellä on Athoksen helikopterikenttä.
| --- | --- |
Karyéen kylää, keskellä Protáton kirkko.: Athoksen itsehallintoalueen hallintorakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karyés Wikimedia Commonsissa
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés
Karia HM V

| Karia HM V (HKL 1–15) |
| --- | --- |
 HM V-luokan raitiovaunu nro 11.
Perustiedot
Tyyppi:  raitiovaunu
Liikennöitsijä:  HKL
Valmistaja:  Karia
Lukumäärä:  15
Valmistusvuodet:  1959
Numerointi:  1-15
Istumapaikkoja:  31+57
Lempinimi:  Keppi-Karia
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h
Paino:  20 t
Pituus:  13 500 mm
Leveys:  2 300 mm
Korkeus:  3 600 mm
Pyörästö:  Bo′+Bo′
Pyörän halkaisija:  680 mm
Moottori:  4× Strömberg GHAU
Moottorin teho:  4 × 50 kW
HM V (Helsingin Moottorivaunu, V=Viides sarja) on luokka suomalaisia raitiovaunuja, joita Helsingin kaupungin liikennelaitos (ruots. Helsingfors stads trafikverk) käytti Helsingin raitioliikenteessä. Yhteensä viidestätoista valmistetusta vaunusta kolme on nykyään käyttökelpoisia. Kaikki HM V -luokan raitiovaunut rakensi suomalainen Karia vuonna 1959.
Spårakoff
Luokan raitiovaunujen poistaminen käytöstä alkoi vuonna 1993 vaunuista 5 ja 6. Vuonna 1994 häipyi vaunu 7 ja loput vaunut myöhemmin. Viimeinen vaunu oli 9, jota käytettiin viimeisen kerran linjaliikenteessä 10.12.2010 vuorossa 59 aamupäivällä. Kaikki vaunut on poistettu liikenteestä, yksi (15) muutettiin Spårakoff-nimiseksi liikkuvaksi ravintolaksi ja kaksi muuta vaunua (9 ja 12) on museo- ja tilausajokäytössä.
Suunnittelu ja rakennus

HM V ja Valmetin valmistama lähes identtinen RM 3 olivat viimeisiä Karian ja Valmetin kehittämistä hyvin saman kaltaisista raitiovaunuista Helsingin ja Turun raitiovaunuverkostoja varten.
Helsingissä käytetyt vaunut tilattiin vuonna 1957 Karialta, joka on Suomen Autoteollisuuden tytäryhtiö. Karia vastasi runkojen valmistamisesta ja vaunujen kokoamisesta. Muista komponenteista vastasivat muut Suomen Autoteollisuuden tytäryhtiöt: Sisu vastasi telien rakentamisesta ja Strömberg sähköjärjestelmistä.
Alun perin, kun raitiovaunuissa oli erillinen lipunmyyjä ja ajaja, vaunussa oli 29 istumapaikkaa ja 68 seisomapaikkaa. Ruuhka-aikaan vaunuun kuitenkin mahtui tämän lisäksi vielä 50 matkustajaa. Kun 1970–1980-luvuilla luovuttiin erillisistä lipunmyyjistä, lipunmyyjän paikka korvattiin kahdella tuolilla, jolloin istumapaikkojen määrä nousi 31:een. Tämä laski seisomapaikkojen määrän 57:ään (57 seisomapaikan lisäksi ruuhka-aikana 44 lisää). Spårakoff-vaunussa on 24 istumapaikkaa. Vaunujen rahastajanaitiot poistettiin vuonna 1987.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karia HM V Wikimedia Commonsissa
Karákalloksen luostari

| Karákalloksen luostari Μονή Καρακάλλου |
| --- | --- |
 Karákalloksen luostari.
Sijainti:  Athos,  Kreikka
Koordinaatit:  40°13′26″N, 24°18′34″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustettu:  1000-luku
Asukkaita:  45
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Athosvuori 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Karákalloksen luostari (kreik. Μονή Καρακάλλου, Moní Karakállou, myös Karakalloun luostari) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Karákallos on sijalla yksitoista.
Karákalloksen luostari 1900-luvun alussa.
Karákalloksen luostari on perustettu 1000-luvun alkupuolella. Sen perustaja oli mahdollisesti Karakalas-niminen munkki, josta luostari myös on saanut nimensä. Luostari mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1018, mutta se on saatettu joutua perustamaan myöhemmin uudelleen. Luostari hylättiin kokonaan 1200-luvulla merirosvojen ja latinalaisten hyökkäysten vuoksi. Se herätettiin uudelleen henkiin 1300-luvulla Palaiologos-suvun keisareiden Andronikos II ja Johannes V sekä Konstantinopolin patriarkan tuella. Luostari taantui ja tuhoutui uudelleen ja rakennettiin jälleen 1500-luvulla. Luostarissa oli suuri tulipalo vuonna 1875, jonka jälkeen suuri osa siitä rakennettiin uudelleen. Luostari paloi myös vuonna 1988, mutta on kunnostettu. Vuonna 2011 luostarissa oli 45 asukasta.
Luostari sijaitsee Athoksen niemimaan itäosassa vajaan kilometrin päässä niemimaan itärannikosta. Luostarin pääkirkko (katholikon) on rakennettu vuosina 1548–1564 ja laajennettu myöhemmin. Se on omistettu apostoleille Pietari ja Paavali. Luostarirakennuksiin kuuluva Pietarin torni on Athoksen suurin ja rakennettiin 1500-luvulla. Luostariin kuuluu viisi kappelia sen sisäpuolella ja kaksi sen ulkopuolella, sekä 18 keljaa. Luostarin pyhäinjäännöksiin kuuluvat muun muassa apostoli Bartolomeuksen ja Pyhän Kristoforoksen kallot. Luostarin kirjastossa on 279 käsikirjoitusta, noin 2 500 painettua kirjaa sekä historiallisia dokumentteja, kuten khrysobullia.
Karákallosta lähimmät luostarit ovat Filótheoksen luostari länsipuolella ja Ivíronin luostari luoteispuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karákalloksen luostari Wikimedia Commonsissa
Karakalloksen luostari. Kaikkien Athosvuoren Pyhien Perintösäätiö.
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés
Kemiallinen kaasufaasipinnoitus

Tasavirralla tuotettu plasma (violetti) tehostaa hiilinanoputken kasvatusta laboratorioluokan PECVD-laitteessa.
Kemiallinen kaasufaasipinnoitus (Chemical Vapour Deposition, CVD) on monipuolinen prosessi materiaalien pinnoittamiseen tasapaksuilla kalvoilla ja yleensäkin luomaan mikrorakenteellisesti erinomaisia materiaalikerrostumia esimerkiksi synteettisten timanttien valmistuksessaselvennä. Erilaisia kemiallisia kaasufaasipinnoitusmenetelmiä on hyödynnetty useilla teollisuuden aloilla jo vuosia, koska sen avulla voidaan saada aikaan tuotteita, joita on todella vaikea valmistaa muilla menetelmillä. Tasapaksuja ohuita kiteisiä kalvoja tai päällysteitä voidaan pinnoittaa hyvinkin erilaisten materiaalien pinnoille.
CVD-pinnoitusta käytetään erityisen paljon puolijohdeteollisuudessa eri materiaaleista koostuvien ohutkalvorakenteiden kasvattamiseen. Tyypillisessä CVD-prosessissa pinnoitettava kappale, jota sanotaan substraatiksi, altistetaan yhdelle tai useammalle kaasumaiselle lähtöaineelle, jotka reagoivat tai hajoavat substraatin pinnalla muodostaen halutun kalvon. Tällä tavoin menetelmä eroaa fysikaalisesta kaasufaasipinnoituksesta (Physical Vapour Deposition, PVD), jossa pinnoite ei reagoi substraatin kanssa . Prosessissa syntyneet reaktiotuotteet ja kantokaasut huuhdellaan kaasuvirralla pois. Useat kemikaalit ja myös metallit saadaan tyhjiön ja lämmön avulla höyrystymään eli siirtymään kaasufaasiin. Kaasuuntumista voidaan tehostaa eri tekniikoilla, kuten ultraäänellä tai plasmalla, mitä hyödynnetään CVD-tekniikan eri muodoissa.
CVD-pinnoitustekniikan käyttö on yleistä puolijohteiden ja monenlaisten instrumenttien valmistuksessa käytettyjen erilaisten kalvojen kasvattamisessa, kuten amorfinen piikalvo, ohutkalvo-optiikka, hiilikuitu, filamentti, TFT-näytöt, hiilinanoputki, piidioksidi, pii-germanium-doping, volframi, piinitridi, piioksinitridi, titaaninitridi, ja monien high-k-dielektristen eristekalvojen kasvatuksessa. CVD-menetelmää käytetään myös synteettisten timanttien valmistuksessa ja työstökoneen terien pinnoituksessa.
Johdanto

Kemiallisella kaasufaasipinnoituksella tarkoitetaan pinnoitusmenetelmien joukkoa, jossa pinnoitus muodostetaan kaasu- tai höyryolomuodossa olevista lähtöaineista eli prekursoreista. Pinnoitus muodostuu kaasun tiivistyessä pinnoitettavalle pinnalle ja reagoidessa sen kanssa. Yleensä kaasufaasipinnoituksella muodostetaan ohutkalvoja, mutta jopa 25 mm paksuja pinnoitekerroksia voidaan onnistuneesti muodostaa tällä menetelmällä. Muodostetut pinnoitteet ovat yleensä huokosettomia, tasapaksuja ja niiden adheesio pinnan kanssa on hyvä. Lisäksi pinnoitteiden mikrorakenteet ovat hallitusti muodostuneita. Muodostunut pinnoite voi olla kiteinen, amorfinen, yksittäiskide tai jauhe.
Kemiallisessa kaasufaasipinnoituksessa kaikki reagoivat aineet voivat olla kaasufaasissa tai osa myös itse pinnoitettavasta alueesta peräisin. Menetelmän reaktiot voidaan aktivoida niin lämmön vaikutuksella kuin fotoneilla, elektroneilla, ioneilla tai plasmalla. Lämmön avulla aktivoiduille kaasufaasipinnoitusreaktioille lämpötilat ovat tyypillisesti välillä 800–1100 °C.
Kemiallisessa kaasufaasipinnoituksessa käytettyjä yhdisteitä ovat fluoridit, kloridit, bromidit, jodidit, organometalliset aineet, hiilivedyt, fosforitrifluoridit ja ammoniumkompleksit. Pinnoitettavia aineita puolestaan ovat eri metallit ja metalliseokset, metalliyhdisteet, boori, pii, hiili, boridit, silisidit, karbidit, oksidit ja sulfidit. Useat kaasufaasipinnoituksessa käytettävät prekursori- ja päästökaasut ovat myrkyllisiä tai hyvin korrodoivia, joten menetelmää käytettäessä on huomioitava aineiden ja päästöjen turvallinen käsittely ja hävittäminen.