stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wasalandia
Laitteet > Huvipuistolaitteet ja -toiminnot

Exploratorium-tiedenäyttely, ????–????
Gravitron, 1991–1992. Valmistaja: ARM (Englanti)
Enterprise, 1988–1996. Valmistaja: Huss (Saksa).
Supertelecombat, 1988–2006. Valmistaja: Soriani & Moser (Italia)
Mustekala, 1988–2007. Valmistaja: Soriani & Moser (Italia)
Autorata, 1988. Valmistaja: Barbieri (Italia).
Pirat, 1988. Valmistaja: Huss (Saksa). Laite siirtyi Visulahteen sekä käyttää nykyisin selkeämpää nimeä Piraattilaiva.
Tukkijoki, 1988. Valmistaja: Mack (Saksa). Laite Romutettiin.
Kiddy Wheel, 1988. Valmistaja: SBF (Italia). Laite siirtyi Visulahteen.
Leppäkerttu, 1988. Valmistaja: Modern Products (Englanti).
Pirate Ship, 1988. Valmistaja: Modern Products (Englanti).
Play-Go-Round-karuselli, 1988. Valmistaja: Modern Products (Englanti).
Minimopot, 1988.
Rio Grande, 1988. Valmistaja: Zamperla (Italia). Laite siirtyi Puuhamaahan.
Teekupit, 1990. Valmistaja: Soriani & Moser (Italia). Laite siirtyi Visulahteen.
Kummitustalo, 1991. Valmistaja: Rex Studios (Englanti). Laite Romutettiin.
Seikkailulampi, 2000.
Krokotiiliveneet, 2000.
Megazone, 2001–2006.
Golfautot, 2002. Valmistaja: Yamaha (Japani). Laite siirtyi Visulahteen.
Jättiliukumäki, 2002.
Pallotykit, 2002.
Ketjukaruselli, 2003. Valmistaja: Zamperla (Italia). Laite siirtyi Visulahteen.
Majakkatorni, 2003. Valmistaja: Heege (Saksa). Laite siirtyi Puuhamaahan.
Rocking Tuc/Pikku Hinaaja/Rokkari, 2004. Valmistaja: Zamperla (Italia). Laite siirtyi Puuhamaahan sekä käyttää nykyisin nimeä Rokkari.
Vauhtireki, 2005. Valmistaja: Gerstlauer. Laite siirtyi Visulahteen.
3D-teatteri, 2006. Valmistaja: Saksa.
Superspin, 2007–2012.
Pomppulinna, 2008.
Spaceship, 2009. Valmistaja: Claudio Sartori (Italia).
Gladiaattorilaiva, 2009–2012.
Mikki Hiiri -karuselli, 2010. Valmistaja: MPP (Ranska).
Maailmanpyörä, 2010. Valmistaja: Zamperla (Italia).
Apollo, 2012.
Cyclon-vuoristorata, 2013. Laite siirtyi Nokkakiven huvipuistoon.
Jaffa -Maailmanpyörä, ????. Laite siirtyi Puuhamaahan sekä käyttää nykyisin nimeä Fanta -Pyörä
Trampoliinit
Kiipeilypomppulinna
Pallomeri
Aiheesta muualla

Wasalandian esittely Huvipuistokeidas-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen huvipuistot |
| --- | --- |
Huvipuistot:  Tykkimäki  Linnanmäki  Power Park  Särkänniemi  Nokkakiven huvipuisto  Vauhtipuisto 
Puuhapuistot:  Puuhamaa  Jukupark  Visulahti  Kesämaa  Smart Park  Zoolandia 
Tivolit:  Suomen Tivoli  Tivoli Sariola  Christer’s Tivoli 
Lakkautetut:  Wasalandia  Ålandsparken  Santerin seikkailumaa  Peukkula  Huvisatama  Tivoli Seiterä 
Wasalandian kävijämäärän huippu oli 1990, ja viimeisenä aukiolokesänä 2015 kävijöitä oli enää 26 000.
Wasalandian alkuperäinen logo
Wasalandian viimeisin logo
Arrow (ohjusperhe)

| Arrow |
| --- | --- |
 Arrow 2:n koelaukaisu Yhdysvalloissa vuonna 2004
Tyyppi:  ballististen ohjusten torjuntaohjus
Valmistushistoria
Suunnittelija:  Israel Aerospace Industries
Valmistusmaa:   Israel
Arrow tai Hetz (hepr. ‏חֵץ‎) on israelilainen sarja ballististen ohjusten torjuntaohjuksia. Ohjusperheeseen lukeutuu useita malleja, joista viimeisimmät ovat erittäin kehittyneitä, jopa avaruudessa kohteita torjumaan kykeneviä eli ne edustavat ilmatorjunnan ylintä kerrosta.
Israelin Arrow-torjuntajärjestelmään kuuluu tällä hetkellä itse ohjus (Arrow 2/3), Elta EL/M-2080 Green Pine -AESA-tutka, tulenjohtokeskus ja laukaisunjohtokeskus. Järjestelmän osia voidaan liikutella rekoilla eri paikkoihin.
Mallit > Arrow 1

Arrow 1 oli ensimmäisen sukupolven Arrow ja Israelin ensimmäinen ballistisia ohjuksia torjumaan kykenevä asejärjestelmä. Se oli tiettävästi kaksivaiheinen kiinteän polttoaineen ohjus. Ohjuksen moottori oli todennäköisesti työntövoimavektoroiva eli työntovoiman suuntausta voidaan muuttaa suutinta säätämällä, mikä tekee ohjuksesta erittäin ketterän. Ohjuksen pituus oli tiettävästi 7,5 metriä, halkaisija 1,2 metriä ja paino 2 000 kilogrammaa. Kantama oli todennäköisesti noin 50 kilometriä.
Arrow 1:n kehitys aloitettiin Yhdysvaltojen tukemana vuonna 1988. Koelaukaisut tapahtuivat 1990-luvun alun vuosina. Ohjus jäi lähinnä prototyypiksi ja poistettiin käytöstä pienemmän ja kehittyneemmän Arrow 2:n tultua käyttöön.
Mallit > Arrow 2

Arrow 2 on toisen sukupolven Arrow. Ohjus on kaksivaiheinen, työntövoimavektoroiva ja yltää hypersooniseen, enimmillään jopa 9 machin nopeuteen matkalla maaliin. Arrow 2 on Arrow 1:een verrattuna pienempi, ketterämpi ja teknologialtaan kehittyneempi. Ohjus on 6,95 metriä pitkä, 0,8 metriä halkaisijaltaan ja painaa 1 300 kilogrammaa. Ohjus voi torjua kohteensa tiettävästi ainakin 100 kilometrin kantamalla ja 50 kilometrin korkeudessa. Arrow 2:n kehitys ja koelaukaisut alkoivat jo 1990-luvulla, mutta siitä on kehitetty 2000-luvun aikana useita päivitettyjä versioita, joista Arrow 2 Block 5 on uusin. Ensimmäinen Arrow 2 -patteri tuli käyttövalmiuteen vuonna 2000.
Mallit > Arrow 3

Arrow 3 on IAI:n ja yhdysvaltalaisen Boeingin yhdessä kehittämä kolmannen sukupolven Arrow, joka on suunniteltu tuhoamaan ballistisia ohjuksia yli 100 kilometrin korkeudessa, ilmakehän ulkopuolella eli avaruudessa. Arrow 3 on kaksivaiheinen, työntövoimavektoroiva ja yltää hypersoonisiin nopeuksiin matkalla maaliin. Sen kantama on yli 2 400 kilometriä. Ketteryytensä ansiosta ohjus voidaan laukaista matkaan jo ennen kuin maalin tarkkaa torjuntasijaintia tiedetään ja myöhemmin ohjata se kohti laskettua torjuntapaikkaa. Arrow 3:n nopeus, kantama ja lakikorkeus ovat suurempia kuin Arrow 2:n. Israelin avaruusjärjestön mukaan Arrow 3:a voitaisiin käyttää myös satelliitintorjunta-aseena. Arrow 3 julistettiin käyttövalmiuteen vuonna 2017.
Mallit > Arrow 4

Israel kehittää parhaillaan jo Arrowin seuraavaa sukupolvea, joka pystyisi torjumaan Arrow 3:een verrattuna kehittyneempiä uhkia. Arrow 4 kykenisi torjumaan hypersoonisia aseita, kuten hypersoonisia risteilyohjuksia ja liitokärkiä. Etenkin Iranin kehittyvien aseiden uhka painostaa Israelia vauhdittamaan Arrow 4:n kehitystyötä.
Käyttäjät

Kehittäjämaa, kaikki mallit olleet käytössä. Muodostaa ilmatorjunnan yhdessä laserjärjestelmien, Rautakupolin ja Daavidin lingon kanssa.
Saksa tilasi vuonna 2023 Arrow 3 -järjestelmiä yli neljän miljardin euron arvoisella kaupalla. Järjestelmien toimitukset alkavat vuonna 2025.
Taistelukäyttö

Arrowien ensimmäinen käyttö taistelussa tapahtui 17. maaliskuuta 2017, kun Arrow 2 tuhosi Syyrian S-200 -ilmatorjuntaohjuksen, joka oli laukaistu kohti Israelin hävittäjälentokonetta.
Arrowit ovat olleet laajemmassa käytössä Gazan sodan alettua vuonna 2023. Arrowien ensimmäinen sotatilassa tehty torjunta tapahtui 31. lokakuuta 2023, kun Arrow 2 tuhosi Israelia kohti lentäneen huthien laukaiseman ballistisen ohjuksen. Arrow 3 teki ensimmäisen onnistuneen torjuntansa 9. marraskuuta 2023, kun se tuhosi kohti Eilatia matkalla olleen Ghadr-110 -ohjuksen.
Arrowit tekivät useita torjuntoja, kun Iran hyökkäsi Israeliin huhtikuussa 2024 yli 300 ohjuksella ja lennokilla. Arrow-ohjuksia käytettiin laajasti Iranin hyökättyä jälleen lokakuussa 2024 noin 180 ballistisella ohjuksella.
Arrow 1:n malli
Arrow 2:n laukaisu
Arrow 3:n koelaukaisu
Käännös suomeksi
Sanoman toimittajakoulu

Sanoman toimittajakoulu eli Sanomien toimittajakoulu on Sanoman (ent. SanomaWSOY) ja aiemmin sen tytäryhtiö Sanoma Osakeyhtiön (nyk. Sanoma News) järjestämä toimittajan työhön keskittyvä koulutusohjelma. Koulu on kurssimuotoinen, ja yhden kurssin pituus on ollut yleensä noin puolitoista vuotta. Kurssin käyneistä moni on työllistynyt Sanoma-yhtiöiden palvelukseen.
Sanoman toimittajakoulun ensimmäinen kurssi järjestettiin vuonna 1967. Vuosina 1967–2008 on järjestetty yhteensä kolmetoista yleistoimittamiseen keskittynyttä peruskurssia. Lisäksi on järjestetty erillinen taloustoimittajakurssi (1997–1998) sekä uuden median kurssi (2000–2001).
Sanoman toimittajakoulu on historiansa aikana kouluttanut 250 yleistoimittajaa, 19 taloustoimittajaa ja 18 uuden median toimittajaa pitkillä kursseillaan. Sanoma järjestää Toimittajakoulu-nimen alla myös henkilöstönsä täydennyskoulutusta.
Sanoman toimittajakoulun 13. peruskurssi päättyi elokuussa 2008. Edellinen peruskurssi järjestettiin vuosina 1989–1990.
Sanoman toimittajakoulun ovat käyneet muun muassa Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Janne Virkkunen, Yleisradion uutisankkuri Matti Rönkä, STT:n entinen päätoimittaja ja toimitusjohtaja Mika Pettersson, Helsingin Sanomien toimittaja Ilkka Malmberg, Suomen Kuvalehden päätoimittaja Tapani Ruokanen, Sanoma Magazinesin toimitusjohtaja Eija Ailasmaa, toimittaja Aarno Laitinen, Helsingin Sanomien entinen vastaava päätoimittaja Mikael Pentikäinen, Helsingin Sanomien entinen uutistoiminnasta vastannut päätoimittaja Reetta Meriläinen ja lehden toimituspäällikkö Pekka Kukkonen sekä MTV3:n rikostoimittaja ja kirjailija Jarkko Sipilä.
Koulun rehtorina vuosina 1967–1988 toimi Antero Okkonen.
Aiheesta muualla

Sanoman Toimittajakoulu 30.9.2008. Sanoma. Arkistoitu 12.5.2012. Viitattu 7.5.2012.
Antoine Morand

| Antoine Morand> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1999 (ikä 26) Mercier, QC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Mo, Antti
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Lukko
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  88
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  San Diego Gulls (AHL) Syracuse Crunch (AHL) San Jose Barracuda (AHL) SaiPa (SML)
NHL-varaus:  60. varaus, 2017 Anaheim Ducks
Antoine Morand (s. 18. helmikuuta 1999 Mercier, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Rauman Lukossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Morand edusti Canada Redin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän jakoi kolmella osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Joël Teasdalen ja Josh Brookin kanssa.
EHC Olten

| EHC Olten |
| --- | --- |

Perustettu:  1934
Kaupunki:   Olten, Sveitsi
Kotiareena:  Kleinholz Stadion
– kapasiteetti:  6 020
Sarjataso:  Swiss League
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Daniel Leuenberger
Puheenjohtaja:   Marc Thommen
Päävalmentaja:   Christian Wohlwend
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
EHC Olten on sveitsiläinen jääkiekkojoukkue Oltenista. Joukkue pelaa maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Nationalliga B:ssä.
Mestaruudet

Sveitsin mestaruus: 0
Nationalliga B mestaruus: 3 (1985, 1988, 1993)
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 36 |  | Jeffrey Meier | R | 2025 | Langnau am Albis, Sveitsi |  |
| 88 |  | Lucas Rötheli | L | 2026 | Zürich, Sveitsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Jonathan Moser |  | Laina |  |  |
| 14 |  | Niklas Blessing | L | Laina |  |  |
| 26 |  | Guus Van der Kaaij | L | Laina | Blaricum, Alankomaat |  |
| 29 |  | Marvin Rötheli | R | Laina | Bern, Sveitsi |  |
| 34 |  | Joel Kurt | R | Laina | Langenthal, Sveitsi |  |
| 37 |  | Gianluca Burger | R | 2027 | Zürich, Sveitsi |  |
| 47 |  | Eliot Antonietti | R | 2026 | Orbe, Sveitsi |  |
| 65 |  | Victor Oejdemark | R | 2025 | Stäfa, Sveitsi |  |
| 67 |  | Florian Schmuckli (C) | L | 2025 | Baar, Sveitsi |  |
| 68 |  | Tim Minder | R | Laina | Weinfelden, Sveitsi |  |
| 77 |  | David Moser | R | 2025 | Biel/Bienne, Sveitsi |  |
| 96 |  | Bastien Pouilly | L | Laina | Courtételle, Sveitsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 8 |  | Lorin Froidevaux | L | OLH | Laina |  |
| 9 |  | Rihards Melnalksnis | L | KH / VLH | 2025 |  |
| 10 |  | Janis Elsener | L | VLH / P | 2026 | Menzingen, Sveitsi |
| 11 |  | Dominic Weder | L | VLH | 2026 | Diepoldsau, Sveitsi |
| 12 |  | Mattheo Reinhard | L | KH | Laina | Worben, Sveitsi |
| 13 |  | Patrick Obrist | L | KH | 2028 | Dornbirn, Itävalta |
| 16 |  | František Řehák | L | KH / VLH | 2025 | Kolín, Tšekki |
| 17 |  | Luca Nappiot | R | OLH / P | Laina |  |
| 18 |  | Nolan Cattin | R | OLH | Laina |  |
| 19 |  | Guillaume Kaser | L | KH / VLH | Laina | Geneve, Sveitsi |
| 22 |  | Luca Andrea De Nisco | L | VLH | 2026 | Lenzburg, Sveitsi |
| 27 |  | Éric Faille | R | KH / OLH | 2025 | Lachine, Québec, Kanada |
| 31 |  | Simon Sterchi | R | LH | 2027 | Wichtrach, Sveitsi |
| 38 |  | Guillaume Asselin | R | OLH | 2026 | Quebéc, Quebéc, Kanada |
| 66 |  | Tommaso Madaschi | R | H | Laina | Torino, Italia |
| 76 |  | Marco Cavalleri | L | VLH | 2027 | Geneve, Sveitsi |
| 78 |  | Kyen Sopa | R | OLH | Laina | Flawil, Sveitsi |
| 83 |  | Benjamin Bonvin | L | H | 2027 |  |
| 87 |  | Joel Marchon | L | VLH | Laina | Zug, Sveitsi |
| 91 |  | Stanislav Horanský | L | KH / VLH | 2026 | Žilina, Slovakia |
| 93 |  | Silvan Wyss | L | KH | 2026 | Biel, Sveitsi |
| 98 |  | Mark Sever | L | LH | Laina | Jesenice, Slovenia |
Lähde: EliteProspects
Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Christian Wohlwend
Apuvalmentaja: Ramon Schaufelberger
Maalivahtivalmentaja: Michael Tobler
Videovalmentaja: Viviane Barandun
Fysiikkavalmentaja: Marius Nydegger
Huoltopäällikkö: Jan Lehmann
Puheenjohtaja: Marc Thommen
Toimitusjohtaja: Daniel Leuenberger
Urheilutoimenjohtaja: Thomas Roost
Pelaajakehitysjohtaja: Reto Waldmeier
Lähde: EliteProspects
Otto Lumme

Otto Lumme, sukunimi vuoteen 1895 Mukula (2. maaliskuuta 1873 Iitti – 9. huhtikuuta 1957) oli suomalainen liikemies.
Otto Lumpeen vanhemmat olivat maanviljelijä Antti Mukala ja Maria Knaappila. Hän kävi kauppaopiston 1892. Lumme oli Suomen teollisuuskaupan konttoristina ja konttoripäällikkönä 1897–1906 ja hän perusti toiminimen Otto Lumme & Kumppani vuonna 1908 ja johti sitä kuolemaansa saakka. Suomen sisällissodan jälkeen hän oli Sotavankilaitoksen talouspäällikkönä 1918. Lumme oli Suomen liikkeenharjoittajien keskinäisen vakuutusyhdistyksen hallintoneuvoston puheenjohtaja 1927–1928 ja yhdistyksen johtokunnan jäsen vuodesta 1928 alkaen. Hän oli Suomen liikemiesten yhdistyksen johtokunnan jäsenenä 1899–1907 ja 1908–1922. Hän kuului Suomen tukkukauppiaiden liiton perustajiin ja oli liiton johtokunnan jäsenenä 1920–1923. Lumme oli myös mukana perustamassa Suomen agenttiyhdistystä ja oli yhdistyksen puheenjohtajana 1928–1932. Hän oli Finnish-American Foundationin hallituksen jäsen vuodesta 1927 ja Suomen ilmailuklubin johtokunnan jäsen vuodesta 1929. Lumme oli Suomen liikeapulaisten liiton kunniajäsen.
Teoksia

Kaupan kuninkaita : kuvaus Yhdysvaltain kaupan ja teollisuuden suurmiehistä : teräskuningas Schwabista, autokuningas Fordista, öljykuningas Rockefelleristä. WSOY 1931
Aiheesta muualla

Otto Lumme : Australian uusi pääkaupunki Canberra, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 29.01.1928, nro 5, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : Haag ja Scheveningen, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 18.08.1929, nro 33, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rauhaton Afganistan. Herkeämätöntä taistelua vallasta. Viikkoliitteelle kirj. Otto Lumme, Helsingin Sanomat Viikkoliite 24.11.1929, nro 47, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : Kontinentin suosituin kauppakeskus, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 03.01.1932, nro 1, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : Raharuhtinaat Rothschild, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 06.03.1932, nro 10, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : Urheilusatulassa kisakentillä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.08.1932, nro 33, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : "Britannia", "Oceania" ..., Helsingin Sanomat Viikkoliite, 25.09.1932, nro 39, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Otto Lumme : Vientimme Etelä-Amerikkaan. Ainoa merentakainen linjamme uhattu. Kahvinkuljetukset menemäisillään "outsidereille", Helsingin Sanomat, 23.02.1935, nro 52, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Olavi Suvanto

Olavi Suvanto vuonna 1952 Reposaaren Kunnon 20-vuotisjuhlissa.
Olavi Wilhelm Suvanto (22. toukokuuta 1910 Helsinki – 18. huhtikuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, joka toimi Oy Veikkaus Ab:n toimitusjohtajana 1946–1963. Lisäksi hän oli Työväen Urheiluliiton puheenjohtaja 1945–1951 sekä Suomen Olympiakomitean puheenjohtaja 1950–1951.
Ura

Suvanto kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta. Hän voitti TUL:n nuorten mestaruuden voimistelussa vuonna 1926 sekä 200 metrin rintauinnissa vuosina 1926 ja 1927. Hän pelasi 1920-luvulla pesäpalloa helsinkiläisessä Koiton Visassa ja oli myöhemmin perustamassa Työväen Mailapoikia vuonna 1932. Suvanto oli Työväen Maila-Poikien edustusjoukkueen valmentaja 1934–1937 ja seuran puheenjohtaja 1935–1937. Lisäksi hän pelasi jääpalloa piirin mestaruussarjoissa ja oli Helsingin Työväen Uimareiden puheenjohtaja vuodesta 1953. Vuosikymmenen lopussa Suvanto kuului pesäpalloilun yhteistoimintavaliokuntaan, joka pohti TUL:n ja Pesäpalloliiton välistä yhteistyötä. Vuonna 1940 Suvanto oli Itä–Länsi-ottelun tuomari, kun TUL:n pelaajat tulivat mukaan ensimmäistä kertaa. TUL:n liittotoimikuntaan Suvanto valittiin vuonna 1937 ja puheenjohtajaksi toukokuussa 1945.
Suomen Olympiakomitean jäseneksi Suvanto valittiin 1945 ja hän istui kaikkiaan neljä toimikautta vuoteen 1957 saakka. Talvella 1950–1951 hän oli muutaman kuukauden ajan Olympiakomitean vt. puheenjohtajana. Lontoon olympiakisoissa 1948 Suvanto toimi Suomen joukkueen matkanjohtajana. Vuonna 1947 hänet nimettiin Helsingin olympiakisojen järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajaksi yhdessä Akseli Kaskelan ja A. E. Martolan kanssa. Poliittisen tasapainon vuoksi sosialidemokraatteihin lukeutunut Suvanto oli toimikunnassa TUL:n ja Kaskela porvarillisen SVUL:n edustajana. Hän toimi myös kisojen huoltojohtajana. Valtion urheilulautakunnan jäsen Suvanto oli vuodet 1942–1956 ja sen varapuheenjohtaja 1945–1950. Hänelle myönnettiin Suomen urheilu- ja liikuntakulttuurin kultainen ansioristi.
Suvanto oli Oy Veikkaustoimisto Ab:n (nykyinen Veikkaus) toimitusjohtaja vuosina 1946–1963. Hän joutui luopumaan tehtävästä sairauden vuoksi muutamaa viikkoa ennen kuolemaansa.
Saavutukset

Pesäpallotuomarina:
Miesten Itä-Länsi-tuomari: 1940
Itävallan jääkiekkomaajoukkue

| Itävalta |
| --- | --- |

Lempinimi:  Kotkat
Liitto:  Der Österreichischer Eishockey Verband
Valmentaja:   Roger Bader
Eniten otteluita:  Gerhard Unterluggauer (239)lähde?
Eniten pisteitä:  Rudi König (183)lähde?
IIHF-ranking:  13. (27.5.2024)

Ensimmäinen ottelu
  Böömi 4–0 Itävalta-Unkari  (Praha, Itävalta-Unkari; 4. helmikuuta, 1912)lähde? 
Suurin voitto
  Itävalta 30–0 Belgia  (Tukholma, Ruotsi; 12. maaliskuuta, 1963)lähde? 
Suurin tappio
  Kanada 23–0 Itävalta   (Cortina d'Ampezzo, Italia; 27. tammikuuta, 1956)lähde? 
MM-kilpailut
 Pronssia:  2
| Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Mitalit> Miesten jääkiekko.Maailmanmestaruuskilpailut  | Miesten jääkiekko>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Puola 1931 |  |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1947 |  |  |
Itävallan pelaajia talviolympialaisissa vuonna 2002.
Itävallan jääkiekkomaajoukkue edustaa Itävaltaa miesten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi Kansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1912. Joukkue oli 2024 Kansainvälisen Jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 13 sijalla. Vuonna 2023 maassa oli 3 300 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja 49 jäähallia, vuonna 2025 yli 3 600 pelaajaa ja 50 hallia.
Itävalta ei lukeudu niin sanottuihin jääkiekkoilun suurmaihin, mutta se on ollut usein mukana maailmanmestaruuskilpailuissa ja olympialaisissa. Se on voittanut Euroopan-mestaruuden vuosina 1927 ja 1931. Lisäksi Itävallan joukkue on saavuttanut  maailmanmestaruuskisoista kaksi pronssia, vuosina 1931 ja 1947.
Historia

Itävalta ei ole historiansa aikana juuri otellut maailmanmestaruuskisojen ylimmällä sarjatasolla. Joukkue otteli alemmilla tasoilla vuosikymmeniä 1940-luvun jälkeen, pois lukien vuoden 1957 kisat. Se nousi ylimmälle tasolle vasta vuonna 1993. Tämän jälkeen joukkue on pudonnut alemmalle tasolle 1. divisioonaan eli entiseen B-sarjaan useita kertoja, mutta vuosituhannen vaihteessa joukkue otteli pääsarjassa seitsemät kisat perätysten.
Itävallan viime vuosikymmenien paras arvokisasaavutus on kahdeksas sija vuoden 1994 maailmanmestaruuskisoista Milanosta. Itävalta pääsi niukalla erolla puolivälieriin, joissa se kohtasi toisen lohkon voittajan Suomen, jolle Itävalta hävisi 10–0.
Kuuluisimpia itävaltalaisia pelaajia on vuonna 2020 uransa lopettanut Thomas Vanek, joka edusti uransa aikana muun muassa NHL-joukkue Columbus Blue Jacketsia. Aikaisemmin hän pelasi Vancouver Canucksissa.
Historia > 2000-luvun alussa

Itävalta onnistui ensimmäisen kerran saavuttamaan ottelusta pisteen Suomea vastaan maailmanmestaruuskisoissa Pietarissa vuonna 2000, kun Itävallan ja Suomen alkulohko-ottelu päättyi maalein 3–3. Itävalta johti kahden erän jälkeen lukemin 2–1, mutta Suomi nousi päätöserässä siitä ohi. Itävalta tasoitti pelin kuitenkin ajassa 59.13 Christoph Brandnerin ylivoimamaalilla.
Kotikisoissaan vuonna 2005 Itävalta putosi 1. divisioonaan, mutta nousi takaisin maailmanmestaruuskilpailuihin vuodeksi 2007. Vuoden 2009 maailmanmestaruuskilpailuissa Itävalta sijoittui putoamissarjassa toiseksi, mutta putosi siitä huolimatta takaisin 1. divisioonaan, sillä seuraavien kisojen isäntämaa Saksa ei sääntöjen mukaisesti voinut tippua. Itävalta oli säilyttää paikkansa vuoden 2015 kisoissa, kun se päätyi Latvian ja Ranskan kanssa tasapisteisiin. Itävalta kuitenkin putosi takaisin 1. divisioonaan. Vuosituhannen alussa joukkue ei juuri pystynyt haastamaan jääkiekon suurmaita, mutta esimerkiksi vuoden 2013 maailmanmestaruuskisoissa joukkue voitti Slovakian voittomaalikilpailun päätteeksi maalein 1–2.
Historia > 2020-luvulla

Kun Itävallan maajoukkue putosi vuonna 2019 pääsarjasta 1. divisioonaan, se ei palannut alemmalla sarjatasolla yksiäkään maailmanmestaruuskilpailuja. Ensin 1. divisioonan kilpailut peruttiin vuosina 2020–2021 koronapandemian vuoksi. Kun vuonna 2022 Venäjä ja Valko-Venäjä suljettiin maailmanmestaruuskilpailuista Ukrainan sodan vuoksi, Itävalta nousi takaisin maailmanmestaruuskilpailujen pääsarjaan. Itävalta oli Ranskan ohella Kansainvälisen jääkiekkoliiton rankingissa korkeimmalle sijoitetut maat pääsarjamaiden ulkopuolelta. Itävalta pelasikin alkusarjassa hyvin, sillä se riisti Yhdysvalloilta pisteen jatkoajan jälkeen maalein 2–3 Yhdysvalloille päättyneessä ottelussa. Tämän lisäksi Itävalta voitti Tšekin maalein 1–2 voittolaukauskilpailun jälkeen. Se oli Itävallan ensi voitto Tšekistä maailmanmestaruuskilpailuissa.
Seuraavana vuonna Itävalta teki maailmanmestaruuskisoissa jälleen historiaa monin tavoin. Alkusarjassa Itävalta nimittäin nousi Kanadaa vastaan käydyn ottelun kolmannessa erässä viiden maalin takaa tasalukemiin 6–6. Kaikki maalit syntyivät tasakentällisin. Kanadan kapteeni John Tavares ratkaisi lopulta jatkoajalla pelin Kanadan eduksi vain 15 sekunnin jälkeen. Harjoitusotteluita lukuun ottamatta Itävalta ei ole millään tasolla tehnyt aiemmin Kanadaa vastaan yli kahta maalia. Kyseessä oli myös maailmanmestaruuskisojen historian suurin nousu takaa-ajoasemasta tasalukemiin, sillä aiemmin tasoihin oli noustu korkeintaan neljän maalin takaa. Seuraavassa ottelussa Itävalta teki jälleen historiaa, kun se voitti ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskisoissa Suomen, maalein 3−2. Suomi johti ottelua jo lukemin 0−2, mutta Itävalta nousi tasoihin ja teki voittomaalin ottelun varsinaisen peliajan viime sekunnilla.