Uskonto ja moraali
Tieteellinen tutkimus

On melko yleisesti hyväksytty näkemys, että moraalinen käyttäytyminen on riippuvaista biologisesti periytyvistä taipumuksista. Siitä, että biologia vaikuttaa moraaliseen toimintaan ei kuitenkaan seuraa, että se palautuisi biologiaan, mistä seuraa, että uskonnolla on voinut olla tärkeä rooli moraalin kulttuurievoluutiossa ja että uskonto voi vaikuttaa merkittävästi ihmisten moraaliseen käyttäytymiseen. Moni tutkija katsookin uskonnon ja moraalin välillä vallitsevan olennaisen yhteyden, ja lukuisat tutkimukset näyttäisivät myös puoltavan näkemystä uskonnon prososiaalisista vaikutuksista.
Siitä, uskonnon ja moraalin välillä vallitsee yhteys, ei kuitenkaan seuraa, että "uskonnottomien" ihmisten tulisi olla "uskonnollisia" vähemmän moraalisia. Helsingin yliopiston uskontotieteen yliopistonlehtori Teemu Tairan mukaan uskonnottomat eivät ole millään mittarilla sen paremmin vähemmän moraalisia kuin enemmänkään moraalisia kuin uskovat. Hänen mukaansa ainoa poikkeus tähän on, että uskonnolliset lahjoittavat enemmän hyväntekeväisyyteen ja tekevät enemmän vapaaehtoistyötä. Tosin Chicagon yliopiston tutkimus osoitti, että kristityissä ja islamilaisissa hurskaissa perheissä kasvaneet lapset olivat itsekkäämpiä ja vähemmän anteliaita koulukavereilleen kuin ei-uskonnollisten perheiden lapset.lähde tarkemmin? Arvellaan, että usko omaan hyvyyteen antoi näille "oikeuden" kohdella muita huonommin. Helsingin yliopiston psykologian tutkija Tapani Riekin toteaa, että auttamisella ja eettisellä käyttäytymisellä on vahva biologinen pohja, joka ei tarvitse uskontoa. Jopa nollavuotiaat suosivat toisia auttavia animaatiohahmoja. Riekin mukaan nykyään rauhallisimmat yhteiskunnat ovat maallistuneimpia, kuten Pohjoismaat. Silti yhä vaikuttavat perinteiset ennakkoluulot, jotka saavat suhtautumaan ateisteihin epäilevämmin, joskaan Suomessa eroa ei juuri ole.
Sosiologi Émile Durkheim näki moraalin ja uskonnon välillä kiinteän yhteyden, ja hänen mukaansa myös sellaiset kulttuuriset moraalisäänöt (kiellot, määräykset) kuten ihmisoikeudet olivat olennaisesti uskonnollisia tai uskonnollisen kaltaisia. "Uskonto," Durkheim kirjoitti, "on yhtenäinen uskomusten ja käytäntöjen järjestelmä suhteessa pyhiin asioihin, toisin sanoen, erotettuihin ja kiellettyihin asiohin—uskomuksiin ja käytäntöihin, jotka yhdistävät kaikki ne, jotka näitä seuraavat Kirkoksi kutsutuksi moraaliseksi yhteisöksi." Durkheimin näkemyksen ymmärtämiseksi on tärkeää käsittää, että tämä on hänen määritelmänsä uskonnolle; uskontoa ei toisin sanoen määritelmä "yliluonnollisten" uskomusten kautta, vaan se ymmärretään olemuksellisesti sosiaaliseksi instituutioksi, joka tuottaa Durkheimin "Kirkoksi" kutsuman moraalisen yhteisön. Durkheimin mukaan moraali kulttuurisena entiteettinä koostuu ennen kaikkea tietyille toimintamalleille asettuista sanktioista – moraalisäännöstö olisi toisin sanoen sosiaalinen sanktioiden järjestelmä, mitä myös uskonnon voi Durkheimin mukaan pitkälti katsoa olleen.
Yleisen sosiologisen oletuksen mukaan uskonto lujittaakin moraalista järjestystä. Sosiologien Rodney Stark ja William S. Bainbridge tekemien tutkimusten perusteella uskonnollisuus vahvistaa normien mukaista käyttäytymistä siellä, missä enemmistö hyväksyy normien mukaisen käyttäytymisen perustaksi ja missä normeja ylläpidetään sosiaalisessa vuorovaikutuksessa.
2000-luvulla on tutkittu uskonnollisten yhteisöiden poikkeuksellista tiiviyttä ja pitkäikäisyyttä. Koska kyky yhteistoimintaan on evoluutiossa edullista, useat evoluutiopsykologit ovat halunneet tutkia uskonnon adaptiivista merkitystä ihmisen evoluutiohistoriassa.
Evoluutiobiologi David Sloan Wilson on esittänyt uskonnollisten yhteisöiden toimivan niin sanotun ryhmävalinnan yksiköinä. Hänen oletuksensa mukaan uskonnolliset yhteisöt menestyvät paremmin kuin muut ryhmät koska niiden oppijärjestelmät tyypillisesti rohkaisevat itsensä kieltämiseen ja tätä kautta yhteistoimintaan. Wilson katsoo, että satunnaisotos maailman uskonnoista osoittaa, että useimmat näistä motivoivat seuraajissaan adaptiivisia käytösmalleja.
Antropologi Richard Sosis on testannut evoluutiopsykologian niin sanottua kalliiden signaalien hypoteesia jonka mukaan yksilön kelpoisuutta heikentävät rituaalivaatimukset ja uhraukset toimivat signaaleina sitoutumisesta ryhmän oppiin, ja auttavat erottelemaan vapaamatkustajat jotka hyödyntävät ryhmän voimavaroja mutta eivät itse osallistu niiden tuottamiseen. Tämän vuoksi Sosis on esittänyt taipumuksen uskonnolliseen käyttäytymiseen olevan evoluutiossa kehittynyt adaptiivinen kompleksi. Sosisin ja hänen kollegoidensa tutkimuksessa kävi ilmi, että 1700- ja 1800-luvulla Yhdysvalloissa toimineiden uskonnollisten utooppisten yhteisöiden elinikä korreloi niiden asettamien käytösvaatimusten kanssa, mutta ei-uskonnollisten yhteisöiden kohdalla tätä yhteyttä ei ollut. Uskonnolliset yhteisöt olivat myös huomattavasti pitkäikäisempiä kuin ei-uskonnolliset. Samoin Israelin kibbutzeista uskonnollisella pohjalla toimivat menestyvät taloudellisesti, erityisesti verrattuna ei-uskonnollisiin vastinpareihinsa, minkä Sosis selittää kokeellisissa tutkimuksissa ilmi käyneellä korkealla keskinäisellä luottamuksella erityisesti synagogassa päivittäin vierailevien miesten välillä. On tehty myös lukuisia muita tutkimuksia, joiden on katsottu tukeneen kalliiden signaalien hypoteesia osoittamalla uskonnon ja keskinäisen luottamuksen tai vahvemman yhteisöllisen järjestäytymisen välisen yhteyden.
Ara Norezayanin mukaan suurilla ”moralisoivilla” maailmanuskonnoilla olisi ollut merkittävä vaikutus ihmisten moraaliseen käyttäytymiseen ja tätä kautta kulttuurievoluutioon. Hänen kirjassaan Big Gods: How Religion Transformed Cooperation (2013) esittämän näkemyksen mukaan vilpitön usko ihmisiä tarkkaileviin ”suuriin jumaliin” sai aikaan toisaalta ennennäkemättömän yhteistyön lisääntymisen ryhmien välillä ja ryhmäkoon kasvamisen, missä se toisaalta loi samalla uuden potentiaalisen konfliktien lähteen kilpailevien ryhmien välille. Norezayanin mukaan esimerkiksi Itä-Aasian voimakkaan yhteistoiminnalliset mutta toisaalta hyvin ateistiset yhteiskunnat ovat kehittyneet uskonnon vaikutuksesta, vaikka uskonnosta on ainakin perinteisessä muodossaan sittemmin luovuttu, mahdollisesti tarpeettomaksi tulleena.
Yleisesti uskonnollisilla uskomuksilla siis näyttää useiden tutkimusten perusteella olevan vaikutusta ihmisen moraaliseen käyttäytymiseen. Vaikka nämä tulokset hyväksyisikin tosiksi, tästä ei kuitenkaan voi vetää liian yleisiä johtopäätöksiä. Esimerkiksi David Rossin mukaan nuoret, jotka uskovat helvettiin eivät ole vähemmän taipuvaisia tekemään rikoksia. Gary F. Jensenin Vanderbiltin yliopistossa tekemän tutkimuksen mukaan helvettiin uskominen korreloi positiivisesti väkivaltataipumusten kanssa ja negatiivisesti itsemurhiin.
Pascal Boyerin mukaan ihmisillä on taipumus tulkita sisäsyntyiset moraaliset käsityksensä yliluonnollisten toimijoiden aiheuttamiksi. Lapsille moraaliset käsitykset syntyvät luonnollista tietä ilman mitään mielleyhtymiä yliluonnollisiin toimijoihin. Uskovienkin ihmisten moraalikäsityksiin vaikuttavat enemmän muiden ihmisten kanssa jaetut käsitykset, kuin heidän omien uskontojensa viralliset opit.