stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juures
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juures Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti
John Leekley

John Leekley on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja.
Filmografia > Ohjaukset

Prince of Central Park (2000)
Filmografia > Käsikirjoitukset

In the Company of Darkness (1993)
Knight Rider 2010 (1994)
She Fought Alone (1995)
The Omen (1995)
Buried Secrets (1996)
Kindred: The Embraced (1996)
Night Sins (1997)
Wolf Lake (2001)
Aiheesta muualla

John Leekley Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Leekley
Käännös suomeksi
Jungfruskär

| Jungfruskär |
| --- | --- |
 Jungfruskärin lehdesniittyjä
Merialue:  Kihti, Saaristomeri
Suurin saari:  Storlandet
Muita saaria:  Nölstö, Hamnö
Valtio
Valtio:  Suomi
Kunta:  Parainen
Jungfruskär (1500-luvulle saakka Hundskär) on saariryhmä Paraisten kunnan Houtskarissa. Se sijaitsee Saaristomerellä keskellä Kihtiä noin 28 km Korppoon Galtbystä länteen. Suurimmat saaret ovat Storlandet, Nölstö ja Hamnö, joka on yksityisaluetta. Storlandetin 120 hehtaarin pinta-alasta 100 hehtaaria kuuluu metsähallituksen hallinnoimaan Saaristomeren kansallispuistoon.
Historiaa

Jungfruskärin saaret ovat toimineet vuosisatoja turvasatamana ja pysähdyspaikkana merenkulkijoille. Ruotsin valtakaudella Jungfruskärissä on tiettävästi toiminut merimieskrouvi. Myös saarelta löydetyt muinaismuistot vahvistavat Jungfruskärin keskeisestä asemasta meriliikenteessä.
Saarilla asui 1800-luvun alkupuolelta lähtien lähinnä torppareita, jotka viljelivät perunaa ja kasvattivat karjaa saarten niityillä ja lehdoissa yhdessä Hyppeisin kylän talonpoikien kanssa. Saarilla on yhä jäljellä muutama torppa muistona vanhoilta ajoilta. Jungfruskärin asukasluku oli korkeimmillaan 1900-luvun alussa, 43 asukasta. Vuonna 1933 sinne perustettiin yhdeksän oppilaan kansakoulu, joka toimi Hamnössä Brunströmin ja Hambergin perheiden kotona.
Jungfruskäriin perustettiin vartiolinnake heinäkuussa 1940, aluksi 90 miehen vahvuisena. Suurimmillaan linnakkeen vahvuus oli lähes 200 miestä. Linnakkeessa koulutettiin sodan aikana alokkaita sekä tykki-, suojaus- ja huoltoryhmiä. Sodassa linnakkeen tehtävä oli suojata merirajaa vihollisen mahdolliselta hyökkäykseltä demilitarisoidulta Ahvenanmaalta. Osa linnakkeen rakennuksista ja varusteista, muun muassa tykit, onkin peräisin Ahvenanmaalta puretuista linnoitteista. Jungfruskärillä oli talvisodan aikana kolme 152/45 C -rannikkotykkiä Turun Lohkoon kuuluvina.
Talvisodassa 17.2.1940 suomalainen hävittäjän tulittama neuvostoliittolainen DB-3-pommikone räjähti ja putosi maahan Jungfruskärin Hamnön edustalle. Kaksi koneen miehistön jäsentä kuoli heti, ja kolmas ammuttiin tämän paetessa jäälle. Hänet on haudattu Jungfruskärin eteläosaan.
Jungfruskär siirtyi puolustusvoimilta metsähallitukselle vuonna 1999 rakennuksineen. Niihin kuuluvat vanha kasarmi, vartiotupa, rantasauna sekä varastorakennuksia.
Luonto ja matkailu

Saarilla on paljon lehdesniittyjä, ja saarten luonnon muualla harvinaisiin lajeihin kuuluvat muun muassa seljakämmekkä ja katkeralinnunruoho.
Jungfruskäriin pääsee vain omalla veneellä tai taksiveneellä. Hamnön ja Storlandetin välisessä salmessa sijaitsevan 15-metrisen laiturin ohella veneellä voi rantautua viereiselle kalliolle. Siitä alkaa kolmen kilometrin pituinen helppokulkuinen luontopolku, jonka varrella on vuonna 2003 rakennettu lintutorni.
Vuonna 1967 saarilla kuvattiin televisioelokuva Meren kasvojen edessä, joka perustuu Arvid Mörnen samannimiseen romaaniin vuodelta 1921.
Aiheesta muualla

Jungfruskärin esittely Retkipaikka.fi
Jungfruskärin kartta Metsähallituksen sivustolla (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Jungfruskär Luontoon.fi -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jungfruskärin lumoava luonto, video 2 min, TSTV-arkisto, Turun Sanomat
Jungfruskärin rantaa.
Jälkikirjoitus

Jälkikirjoitus (lat. post scriptum, postskriptumi), lyhennetään PS tai P.S., myös JK tai Jk., on kirjalliseen viestintään liittyvä käsite, joka nimensä mukaisesti tarkoittaa kirjeeseen (ei välttämättä kirjeen loppuun, vaan ylipäänsä kirjeen sisältöön) jälkikäteen lisättyä kirjoitusta.
Tavallisesti postskriptumia tarvitaan kirjeessä, kun kirjoittaja kirjeen jo lopetettuaan ja allekirjoitettuaan muistaakin vielä jonkin asian, jota kirjeessä ei ole mutta pitäisi olla. Tällöin allekirjoituksen jälkeen lisätään teksti P.S. ja sen perään tämä ylimääräinen asia. Tätä postskriptumin perinteistä käyttöä unohtuneista asioista jälkikäteen tehtyihin huomioihin on kutsuttu myös ”jälkiajatuksiksi”. Postskriptumia ei yleensä allekirjoiteta, tai jos allekirjoitetaan niin usein lyhennetyssä muodossa (esimerkiksi ”sama” tms.).
Yleisimmän tavan lisäksi postskriptumia on mahdollista käyttää myös kirjallisena tehokeinona. Kirjeen kirjoittaja saattaa haluta kiinnittää vastaanottajan huomion johonkin yksittäiseen seikkaan, ja tätä korostaakseen tuokin sen esiin vasta postskriptumissa. Eräs tunnettu esimerkki tästä on rakkauskirjeen loppuun lisätty ”P.S. Rakastan sinua.”. Toisaalta postskriptumiin saattaa jäädä myös jokin triviaali pikkuseikka, jonka kirjoittaja katsoo liian vähäpätöiseksi varsinaiseen kirjeeseen.
Jos vielä postskriptumin jälkeen halutaan erikseen lisätä jotain, niin voidaan kirjoittaa P.P.S. tai PPS (post post scriptum eli jälkeen jälkikirjoituksen) ja kirjoittaa toinen jälkikirjoitus. Vastaavasti kolmas jälkikirjoitus alkaa lyhenteellä P.P.P.S. ja niin edespäin. Lukuisia jälkikirjoituksen jälkikirjoituksia voidaan kuitenkin pitää yliampuvana tyylillä kikkailuna, ja yleensä suositeltavampaa onkin pyrkiä tiivistämään ne yhteen PS:ään.
Henkilökohtaisessa sähköisessä viestinnässä postskriptumi ei ole tarpeen, sillä sähköpostiviestiä voi muokata sisältämään siitä kirjoitettaessa unohtuneet asiat. Tällöin jälkikirjoituksen käyttäminen jää puhtaaksi tyyliseikaksi. Tällaisena sitä on käytetty myös kaupallisissa ja joukkokirjeissä, koska vastaanottaja ei lue näitä yhtä tarkkaan kuin henkilökohtaista kirjeenvaihtoaan, voidaan mainosluonteisen tekstin loppuun lisätä lyhyt postskriptumi vaikkapa jostakin erikoistarjouksesta lukijan huomion kiinnittämiseksi.
Kirjallisuudessa postskriptumia löyhästi vastaava käsite on kirjan jälkisanat, jotka saattavat olla esimerkiksi kirjailijan kirjansa loppuun jälkikäteen (mahdollisesti toiseen tai kolmanteen painokseen) lisäämiä huomautuksia. Toki myös kirjan alkusanat voivat olla jälkikäteen kirjoitettuja. Sen sijaan kirjan epilogin ei voida sanoa vastaavan jälkikirjoitusta, onhan se normaalisti kirjoitettu yhtaikaa muun teoksen kanssa.
Kulttuurisesti postskriptumi on hyvin tunnettu käsite, ja on julkaistu useita lauluja nimeltä Post Scriptum tai Postscript. The Beatlesin eräs laulu on nimeltään P.S. I love you. Ranskassa, jossa sosialistipuolueen Parti Socialiste virallinen lyhenne on PS, on parikin puolueen paikallisosastoa antanut tiedotuslehdelleen nimen Post Scriptum. Myös tietokoneiden sivunkuvauskieli PostScript on nimetty jälkikirjoituksen mukaan.
Huomattavaa

Mikäli halutaan useita peräkkäisiä jälkikirjoituksia, on lyhenteeseen P.S. lisättävä nimenomaan P-kirjaimia, siis P.P.S., P.P.P.S. ja niin edelleen. S-kirjaimia lisäävä muoto P.S.S. ja siitä edespäin ovat vääriä, sillä niissä monistetaan sanaa scriptum, ”kirjoitus”, eikä sanaa post, ”jälkeen”, kuten pitäisi.[lähde? ]
KBR Tower

| KBR Tower |
| --- | --- |
 KBR Tower
Tiedot
Sijainti:  601 Jefferson Street, Houston, Texas, Yhdysvallat
Avajaiset:  1973
Tekniset tiedot
Kerroksia:  40
Korkeus
Kattokorkeus:  167,6 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
KBR Tower on Houstonissa Yhdysvalloissa sijaitseva 168 metriä korkea, 40-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksen päämateriaali on teräs, ja se on tarkoitettu toimistokäyttöön. Rakennus on saanut energiaystävällisyydestään kultaisen LEED-sertifikaatin.
KAT:n metroasema

| KAT> Κ.Α.Τ. |
| --- | --- |
 KATin metroasemaa.
 Ateenan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:   Linja 1
Sijainti:  38°3′57″N, 23°48′15″E
Paikkakunta:  Kifisiá, Pohjois-Ateena, Attika, Kreikka
Avattu:  27.3.1989
KAT (kreik. Κ.Α.Τ., K.A.T. eli Σταθμός Κ.Α.Τ., Stathmós K.A.T.) on Ateenan metron asema Linjalla 1 (vihreä). Se sijaitsee Kifisián kaupungissa Suur-Ateenan pohjoisosassa.
Metroasema avattiin 27. maaliskuuta 1989. Se on saanut nimensä läheisestä KAT (Kéntro Apokatastáseos Trafmatión) -sairaalasta. Asema on suurimman osan vanhan Linjan 1 asemista tavoin maanpäällinen ja muistuttaakin enemmän paikallisjuna- kuin metroasemaa. Seuraava asema etelään on Maroúsi ja pohjoiseen Kifisiá.
Jousikvartetto nro 13 (Beethoven)

Jousikvartetto nro 13 B-duuri opus 130 on Ludwig van Beethovenin jousikvartetto, joka valmistui marraskuussa 1825. Kvarteton numero perustuu julkaisujärjestykseen, todellisuudessa teos on säveltämisjärjestyksessä Beethovenin neljästoista jousikvartetto. Kvartetto on viimeinen kolmesta venäläisen mesenaatin Nikolai Golitsynin Beethovenilta tilaamista kvartetoista. Kvarteton kantaesitti Schuppanzigh-kvartetti 21. maaliskuuta 1826 ja se julkaistiin 1827. Kvartetossa on poikkeuksellisesti kuusi osaa.
Teos sai välittömästi hyvän vastaanoton. Kantaesityksessä yleisö piti erityisesti osista Cavatina ja Alla danza tedesca ja toinen ja neljäs osa pyydettiin toistamaan. Teoksen viimeisenä osana oli laaja Große Fuge (Suuri fuuga), jota pidettiin kuitenkin liian rajuna ja sopimattomana teoksen päätteeksi.
Beethoven sävelsi syys–marraskuussa 1826 uuden, paljon lyhyemmän ja kevyemmän finaalin, jota pidetään Beethovenin viimeisenä valmistuneena sävellyksenä. Kvarteton ensimmäinen esitys uuden finaalin kanssa tapahtui 1827 vasta Beethovenin kuoleman jälkeen.
Alkuperäinen finaali julkaistiin erillisenä teoksena Große Fuge opus 133. Kvartettoa esitetään toisinaan alkuperäisessä muodossa finaalina Große Fuge.
Osat

Adagio ma non troppo - Allegro
Presto
Andante con moto, ma non troppo
Alla danza tedesca. Allegro assai
Cavatina. Adagio molto espressivo - attacca
Finale. Allegro
Alkuperäinen finaali:
Aiheesta muualla

Jousikvartetto nro 13 (Beethoven) IMSLP / Petrucci Music Library
Kiharakarvainennoutaja

| Kiharakarvainen noutaja |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 526
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  vesilintujen noutaminen
Nykyinen käyttö:  seurakoira, vesilintujen noutaminen
Elinikä:  9–12 vuotta
Muita nimityksiä:  kihara, Curly Coated Retriever, CCR, Curly, retriever à poil boucle, cobrador de pelo rizado, kiharakarvaline retriiver
FCI-luokitus:  ryhmä 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat alaryhmä 1 Noutajat #110
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  ihannekorkeus: narttu 64 cm, uros 69 cm
Väritys:  musta, ruskea
Kiharakarvainen noutaja (engl. Curly Coated Retriever) on älykäs ja ystävällinen englantilainen koirarotu. Se on noutajista kookkain.
Ulkonäkö

Kiharakarvainen noutaja on melko kookas noutaja, joka on helppo tunnistaa tiukasta, kehoa peittävästä karvamassasta. Se on aktiivinen, rehti ja lihaksikas rotu. Vaikka rotu onkin sukua muille suositummille noutajaroduille, on kiharakarvainen rakenteeltaan sekä luonteeltaan erilainen.
Turkki on tämän rodun tavaramerkki. Turkin pitäisi olla täynnä pieniä kiharoita, jotka ovat lähellä nahkaa. Kasvattajat pyrkivät tiukkoihin, huoliteltuihin, yksittäisiin kiharoihin. Turkki on melko tiukka, jotta se pystyisi suojaamaan koiraa kylmältä säältä ja karhunvatukkapensailta. Ainoat kohdat, jotka eivät ole tiukkojen kiharoiden peitossa, ovat otsa, kasvot ja jalat. Niissä karvan täytyy olla lyhyt, tasainen ja suora. Löysät kiharat ovat hyväksyttäviä korvissa. Rodulla ei pitäisi olla turkin sisäkerrosta. Kaljuja paikkoja saattaa olla kasvavilla pennuilla, joiden turkki muuttuu aikuisen koiran turkiksi, sekä nartuilla, jotka ovat juuri synnyttäneet.
Ulkonäkö > Väritys

Ainoat hyväksyttävät värit tällä rodulla ovat musta ja maksanruskea. Satunnaiset valkoiset karvat ovat sallittuja, mutta suuremmat valkokarvaiset alueet turkissa ovat hylkäävä virhe koiranäyttelyssä. Silmien värin tulisi olla ruskea tai musta mustilla koirilla ja ruskea maksanruskeilla koirilla. Keltaiset silmät eivät ole suositeltavat. Kuonon tulisi olla musta mustilla koirilla ja ruskea maksanruskeilla koirilla.
Luonne ja käyttäytyminen

Kiharakarvainennoutaja on eläväinen koira. Se on hidas varttumaan, mikä tekee rodusta ihanteellisen aktiiviselle perheelle. Niin kauan kuin koiralla on tarpeeksi harjoitusta, se voi olla rauhallinen ja viihtyä kotiympäristössään. Kiharakarvainennoutaja on sekä hyvä harrastuskoira että rauhallinen perheenjäsen. Nämä koirat pitävät flyballista sekä agilitystä, kuten myös kaikenlaisesta ulkoilmatoiminnasta.
Rotu on jalostettu työskentelemään itsenäisemmin kuin muut noutajat. Siitä syystä rodulla on varauksellisen koiran maine tuntemattomien ihmisten seurassa. Kuitenkin kiharakarvaiset ovat luonteeltaan lojaaleja tuttuja henkilöitä kohtaan, ja ne pitävät lapsista.
Kiharakarvaisetnoutajat ovat hyvin älykkäitä, nopeita oppimaan ja rakastavat omistajansa miellyttämistä. Kouluttaminen saattaa olla joskus vaikeaa, koska ne kyllästyvät helposti toistoon. Lyhyet, hauskat harjoitukset ovat parhaita tämänrotuisen koiran koulutukseen. Kun koira on kerran oppinut kuinka jokin asia tehdään (kuten oven tai portin avaaminen), se käyttää oppimaansa
taitoa aina kun siihen on koiran mielestä tilaisuus.
Kiharakarvainennoutaja voi joskus olla oikukas ja jääräpäinen. Nämä koirat tarvitsevat huolellista yksilöllistä koulutusta, koska huonon käytöksen estäminen on helpompaa kuin sen poistaminen jälkeenpäin. Kielteinen tuki saa jotkut koirat kieltäytymään käskyjen totelemisesta.
Alkuperä

Kiharakarvainennoutaja polveutuu englanninvesispanielista ja on nykyisistä englantilaisista noutajaroduista vanhin. 1800-luvun alussa englanninvesispanieli risteytettiin Kanadasta tuodun labradorinnoutajan (joka tuolloin vielä tunnettiin saintjohninkoirana) kanssa, jonka lopputuloksena syntyi nykyinen kiharakarvainennoutaja. Erään teorian mukaan myös irlanninvesispanielia olisi käytetty sen kehittämiseen, ja Desmond Morriksen mukaan hieman myöhemmin jalostukseen käytettiin epäilemättä villakoiraa, jotta karvapeitteen kiharoista saatiin tiukempia.
Rotu kehitettiin alun perin lintujen ja vesiriistan metsästykseen. Se tunnustettiin viralliseksi koiraroduksi 1860. Kiharakarvainen- ja aaltokarvainennoutaja (tunnetaan nykyisin nimellä sileäkarvainennoutaja) ovat kaksi ensimmäistä virallistettua noutajarotua.
Koiran hoito > Turkki

Koiran harjaamista vältetään, jotta tiukat, huolitellut kiharat säilyisivät. Sen sijaan turkki kammataan kuolleitten karvojen poistamiseksi ennen kylvettämistä. Kylvyn jälkeen turkki on normaalia löysempi mutta tiukkenee, varsinkin jos siihen ruiskutetaan vettä. Kiharakarvainennoutaja, jota pidetään seura- tai metsästyskoirana, ei tarvitse perusteellista sukimista, mutta turkki täytyy pitää puhtaana koiran terveyden takia. Koira kylvetetään tarvittaessa. Kuollut karva pitäisi kammata pois turkista ja varpaankynnet olisi pidettävä lyhyinä.
Koiranäyttelyissä kävijät trimmaavat turkin yleensä hännästä, korvista, mahasta ja jaloista. Turkin keritseminen ei ole hyväksyttävää. Narttukoirista lähtee karvaa eniten juoksuajan aikana (yleensä kaksi kertaa vuodessa). Runsainta karvanlähtö on keväällä, erityisesti niillä alueilla, joilla lämpötila muuttuu paljon vuodenaikojen mukaisesti.
Koiran hoito > Ruokinta

Kiharakarvainennoutaja tarvitsee korkealaatuista ruokaa. Jotkut koirat syövät kasvisten ja liharuoan sekoitusta, osa taas kuivaruokaa. Hyvä kasvattaja tai eläinlääkäri osaa neuvoa hyvän ruokavalion koiralle ottaen huomioon sen ikä, koko ja aktiivisuus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
Kiharakerho ry
Physical Dog Owners guide (englanniksi)
Keys to the Highway

| Keys to the Highway The Flaming Sideburns |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Petrax Studiot, Hollola
 Julkaistu: 2007
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Pentti Dassum
 Tyylilaji: rock, garage rock, punk
 Kesto: 35.31
 Levy-yhtiö: Ranch Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 15.
The Flaming Sideburnsin muut julkaisut
| Burn Rock’n’Roll 2006 | Keys to the Highway 2007 | Back 2 the Grave 2008 |
Singlet albumilta Keys to the Highway
 ”Lost Generation” Julkaistu: marraskuu 2006  ”Count Me Out” Julkaistu: marraskuu 2006
Keys to the Highway on The Flaming Sideburns -yhtyeen kolmas studioalbumi. Levy äänitettiin kesällä 2006 ja julkaistiin tammikuussa 2007. Levyn julkaisi Suomessa Spinefarm ja muualla Euroopassa Bitzcore. Levyn on tuottanut Pentti Dassum.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 15.
Kappaleet

Worldwide Evil Reverse – 3.00
Lost Generation – 3.26
Left Alone in the Danger Zone – 2.14
Keys to the Highway – 2.55
Slow Down – 2.52
Cut the Crap – 2.03
Count Me Out – 3.14
Rock’N’Roll Bang! – 2.46
She Makes My Blood Burn – 2.52
Challengin’ – 2.53
Roky Mountain Sidegates – 3.24
Conspiracy – 3.59
Kokoonpano

Eduardo Martinez – laulu
Ski Williamson – kitarat, taustalaulut, lyömäsoittimet, piano
The Punisher – basso, taustalaulut
Jay Burnside – rummut, taustalaulut, lyömäsoittimet
Peevo de Luxe – kitarat, pedal steel, taustalaulut
Kokoonpano > Tuotanto

Svante Forsbäck – masteroija
Jürgen Hendlmeier – miksaaja
Pentti Dassum – tuottaja, äänittäjä
Arvostelut

Rumba: neutraali
Soundi:
Aiheesta muualla

Keys to the Highway discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Jousikvartetto nro 4 (Mendelssohn)

Felix Mendelssohn sävelsi neljännen jousikvartettonsa e-mollissa (op. 44, nro. 2) vuonna 1837. Se on yksi kolmesta jousikvartetosta, jotka säveltäjä omisti Ruotsin kruununprinssille Gustaville. Muut ovat kolmas (op. 44, nro. 1) ja viides jousikvartetto (op. 44, nro. 3).
Ferdinand Davidin kvartetti kantaesitti 28. lokakuuta 1837 teoksen, joka julkaistiin kahden vuoden kuluttua. Teosten järjestyksestä huolimatta se oli sävelletty jo kuukausia ennen kolmatta jousikvartettoa.
Osat

Teos on neliosainen, kuten säveltäjän muutkin jousikvartetot:
Allegro assai appassionato
Scherzo: Allegro di molto
Andante
Presto agitato
Aiheesta muualla

IMSLP: String Quartet No.4, Op.44/2 (Mendelssohn, Felix) (nuotteja)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:String Quartet No. 4 (Mendelssohn)
Käännös suomeksi
Jukka Halme

Jukka Halme on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Jukka Halme (s. 1967), suomalainen kirjallisuuden asiantuntija
Jukka Halme (s. 1985), suomalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jukka Halme”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juuret (kappale)

| ”Juuret” Antti Tuisku |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hengitän
 Julkaistu: 5. toukokuuta 2009 (Radio)   3. kesäkuuta 2009 (CD-single)
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.02
 Levy-yhtiö: SonyBMG
Antti Tuiskun muut singlet
| ”Valovuodet (varjosi jäi)” 2007 | ”Juuret” 2009 | ”Viilto” 2009 |
”Juuret” on kappale Antti Tuiskun kuudennelta albumilta Hengitän. ”Juuret” julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä, ja se sai ensisoittonsa YleX-radiossa 5. toukokuuta 2009. Se julkaistiin digitaalisesti toukokuussa ja kaupallisesti 3. kesäkuuta 2009. Albumi Hengitän julkaistiin 23. syyskuuta 2009.
Kappaleen musiikkivideo kuvattiin Norjassa ja sen kuvasi valokuvaaja Mikko Harma ja se näytettiin ensimmäisen kerran The Voicen Heräämössä 2. kesäkuuta 2009.
”Juuret” on Tuiskun kuudestoista single promosinglet mukaan luettuna. Se oli hänen ensimmäinen singlensä lähes kahteen vuoteen.
Single

Juuret
Juuret (Lofoten Mix)
Juuret (JH Club Mix)
Juuret
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen latauslista: 4
Suomen virallinen singlelista: 1
Juho Rudolf Forsman

Johan (Juho) Rudolf Forsman (14. tammikuuta 1841 Vaasa – 4. lokakuuta 1903 Hämeenkyrö) oli suomalainen filosofian maisteri, virkatalon vuokraaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Forsmanin vanhemmat olivat Hämeenkyrön kirkkoherra, rovasti Georg Jakob Forsman (1798–1875) ja Anna Lovisa Ebeling. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun kymnaasista 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1868 ja maisteriksi 1869.
Forsman oli Hämeenkyrössä Laitilan sotilasvirkatalon vuokraajana. Hän oli Hämeenkyrön kuntakokouksen esimiehenä 1870–1880 ja osallistui talonpoikaissäädyssä itäisen Satakunnan edustajana säätyvaltiopäiville 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Juho Rudolf Forsman oli naimisissa vuodesta 1868 Hilma Johanna Finnbergin kanssa. Heidän tyttärensä Helmi Koskimies toimi Tampereen talouskoulun johtajana. Poika, teologian ylioppilas Juho Eero Lemmitty Forsman, myöhemmin Koskimies (1880–1918) oli isänsä jälkeen vuodesta 1903 alkaen Laitilan virkatalon vuokraajana ja toimi Hämeenkyrön kunnallislautakunnan esimiehenä vuodesta 1911. Hän toimi vuonna 1905 perustetun Hämeenkyrön osuusmeijerin hallituksen puheenjohtajana ja oli Kansallis-Osake-Pankin Hämeenkyrön konttorin johtajana vuodesta 1917. Punaiset surmasivat hänet Suomen sisällissodan aikana Hämeenkyrössä maaliskuun lopulla 1918. Eero Koskimies oli kirjailija Frans Emil Sillanpään hyvä ystävä ja hän oli esikuvana Sillanpään Hurskas kurjuus-romaanin Paitulan herralle.
Juho Rudolf Forsmanin veljiä olivat senaattori, professori, vapaaherra Georg Zachris Forsman, aateloituna vuodesta 1884 Yrjö-Koskinen, rikosoikeuden ja oikeushistorian professori Jaakko Forsman ja Viipurin hovioikeuden presidentti Ernst Emil Forsman.
Kennel Union of Southern Africa

Kennel Union of Southern Africa eli KUSA (entiseltä nimeltään The Kennel Union of South Africa), Etelä-Afrikan Kennelunioni, syntyi vuonna 1891 kun vuonna 1883 perustettu Port Elizabethin Southern African Kennel Club ja vuonna 1889 perustettu Kapkaupungin South African Kennel Club yhdistettiin. Se onkin yksi maailman vanhimmista kenneljärjestöistä.
KUSA toimii ensisijaisesti rekisterinä ja kattojärjestönä lähes 200 siihen kuuluvalle rotujärjestölle, joissa on kaiken kaikkiaan yli 6000 jäsentä. Vuosittain myönnetään yli 400 muotovalion arvoa. Keskeiset tapahtumat joita liitto järjestää ovat näyttelyt, kenttäkokeet ja tottelevaisuuskokeet, työkokeet, koirahyppy, kärrynveto ja agility.
KUSA on FCI:n jäsen ja sillä on keskinäisiä sopimuksia FCI:hin kuulumattomien järjestöjen kuten Kennel Clubin ja American Kennel Clubin kanssa. Sillä on lisäksi sopimuksia FCI:n muiden kansallisten jäsenten kuten Australian National Kennel Councilin kanssa. KUSA edustaa etelä-afrikkalaista koiramaailmaa National Sports Commission:ssa ja South African Stud Book Society on tunnustanut sen. KUSA rekisteröi ja tukee kahta eteläafrikkalaista rotua, jotka tunnetaan nimillä africanis ja boerboel.