Tverinkarjalaiset
Historia > 1980-luvulta 2020-luvulle

1920-luvun ajoista tverinkarjalaisten määrä on laskenut huomattavasti. Esimerkiksi vuonna 1989 karjalaisia oli Tverissä oman ilmoituksensa mukaan enää 23 000 henkeä.
Karjalan opetusta samoin kuin yrityksiä kansallisen kulttuurin elvyttämiseen oli Tverin alueella ollut jo 1930-luvulla. Kirjavien vaiheiden jälkeen elvyttäminen aloitettiin uudelleen 1990-luvun alussa. Karjalan opetus kouluissa aloitettiin pääosin Tverinkarjalaisten kulttuuriseuran toimesta. Kouluihin saatiin oppikirjat, kouluihin koulutettiin opettajia ja kylissä eli karjalaislapsiakin.
1990-luvulla karjalaisten kansallinen työ alkoi edetä nopeasti. Vuonna 1990 perustettiin Tverinkarjalaisten kulttuuriseura. Siitä muodostui kansallinen kulttuuriautonomia. Autonomia saavutettiin vuonna 1996. Seura ja autonomia toimivat karjalan kielen ja karjalaisen kulttuurin säilyttämiseksi. Vuonna 1994 perustettiin seuran tueksi Suomeen Tverinkarjalaisten ystävät -yhdistys. A. Punzhinan Tverinkarjalan sanakirja julkaistiin vuonna 1994. Lisäksi vuonna 1992 julkaistiin M. Orlovin tekemä aapinen Bukvari, vuonna 1996 Zoja Turitsevan lukukirja Armaš šana ja L. Gromovan tekemä karjalainen oppikirja Aiga paissa i lugie karielakši. Oppikirjat ovat saaneet julkaisutukea Suomesta vuonna 1993 perustetulta Tverinkarjalaisten ystäviltä, Karjalan Sivistysseuralta ja Pertti Virtarannalta. Zoja Turitsevan laatima alkeislukukirja eli Luvendakniiga Tverin karielazilla lapšilla julkaistiin vuonna 1996.
Vuodesta 1996 lähtien on ilmestynyt neljää kertaa vuodessa Karielan Šana -lehti, jota julkaistaa tverinkarjalaksi ja osin venäjäksi. Lehdellä on tärkeä osa tverinkarjalaisten kansallistunteen vaalimisessa. Vuonna 1998 ilmestyi S. Tarasovin runokokoelma Oma randa ja vuonna 2004 ensimmäinen tverinkarjalainen proosateos Kuzjmicca tekijänään N. Balakirev.  Vuonna 2007 ilmestyi  Z. I. Golovkinan ja R. V. Gorcevin toimittama laulukirja Virži.Tverinkarjalaisten ystävät on tehnyt merkittävää työtä karjalaisen kirjallisuuden kehittämisessä.lähde?
Ikivanhat karjalaiset perinteet elivät Tverin Karjalassa yhä 1990-luvun lopulla. Tverinkarjalaiset esimerkiksi saunoivat vielä tuolloin suurissa uuneissa saunatupien ohella.
Tverinkarjalaisten kieli ja kulttuuri on säilynyt suhteellisen hyvin ottaen huomioon yli 400 vuoden asumishistorian keskellä Sisä-Venäjää. 1990-luvun lopulla tverinkarjalankielisiä lapsia oli hyvin vähän. Toisaalta tuolloin tverinkarjalaiset eivät enää häpeilleet karjalaisuuttaan. 1990-luvun jälkeen on alkanut näyttää siltä, että kylien pysyvän asutuksen yhä vähentyessä ei ole enää lapsia, kelle opettaa karjalan kieltä. Karjalan kielen opetuksen määrä on vähentynyt yhteen oppituntiin viikossa. Tverinkarjalaisten kieltä uhkaa karjalaisen identiteetin ohella venäläiseen valtakulttuuriin sulautuminen. Yhä useamman karjalaisen kielitaito ulottuu vain ymmärtämisen tasolle. Karjalan kielen säilymistä uhkaa sukupuutto Tverissä, ja sen tilanne näyttää pääosin samalta kuin Venäjän Karjalassa, jossa karjalan puhujien enemmistö on iäkästä väkeä, jolta kieli ei ole välittynyt nuoremmille polville, eikä valtion tukea kansallisille ja kielellisille pyrkimyksille ole saatavissa. Tverin karjalaisten vanhaa kulttuuria ja tapoja pyritään säilyttämään vähäisinkin voimavaroin. Heillä on pieniä paikallismuseoita ja kirjastoja joko koulujen yhteydessä tai erillisinä yksikköinä. Tverinkarjalan kielimuotoa on tallennettu ja tutkittu edelleen 2020-luvulla.