stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eugeniikka
Periaatteet ja menetelmät > Menetelmät ja kohteet

Positiivisen eugeniikan keinoiksi on esitetty taloudellisia kannustimia ja verohelpotuksia. Natsi-Saksassa valtio antoi vuosina 1934–1935 lainaa laadukkaiksi arvioiduille pariskunnille, ja laina lyheni jokaisesta synnytetystä lapsesta 25 prosentilla. Singaporessa käynnistettiin vuonna 1987 eugeniikalla perusteltu ohjelma, johon kuului verohelpotuksia korkeasti koulutetuille naisille heidän lapsilukunsa kasvattamiseksi.
Eugeniikka yhdistettiin usein laajoihin julkisiin terveys- ja hygieniakäytäntöihin. Kansanvalistuskampanjoilla pyrittiin ohjaamaan kansaa sellaiseen vastuulliseen käyttäytymiseen, josta olisi laajamittaista hyötyä. Ei-toivottuja syntymiä on eugeniikassa pyritty vähentämään yhtäältä tarjoamalla palveluja ja neuvontaa syntyvyyttä vähentävistä keinoista, kuten ehkäisystä, pidättyvyydestä, aborteista ja sterilisoinnista, ja toisaalta tarjoamalla kannustimia tai käyttämällä pakkokeinoja, kuten sakkoja tai pakkosterilisointia.
Negatiiviset eugeniikkatoimet ovat Galtonin jälkeen olleet hyväosaisten huono-osaisia kohtaan harjoittamaa politiikkaa. Toimet ovat kohdistuneet köyhiin eli köyhäinapua saaviin, sairaisiin ja vammaisiin, kuten alkoholiriippuvaisiin, kuuroihin, epileptikkoihin, Huntingtonin tautia sairastaviin, kehitysvammaisiin, skitsofreenikkoihin ja kaksisuuntaista mielialahäiriötä sairastaviin, rikollisina pidettyihin kuten prostituoituihin ja seksuaalirikollisiin, irtolaisiin eli työttömiin ja asunnottomiin sekä stigmatisoituihin etnisyyksiin kuten romaneihin, alkuperäiskansoihin ja juutalaisiin.
Sterilointilakien hyväksymistä on edesauttanut niiden etäisyys lainlaatijoiden omaan elämään; ne on laadittu ”muita, kelvottomia ihmisiä varten”, ei poliittisia päättäjiä itseään, heidän perheenjäseniään tai heidän näkökulmastaan täysipäisinä ja täysivaltaisina pidettyjä kansalaisia varten. Esimerkiksi Suomessa suuri osa ihmisistä, jotka olivat pakkosterilointilain kohteina, eivät voineet vaikuttaa lain syntyyn, koska heidät oli jo aiemmin syrjäytetty poliittisesta päätöksenteosta. Toimeentuloonsa tukea tarvitsevat tai suljetuissa laitoksissa kuten psykiatrisissa sairaaloissa asuvat ihmiset eivät olleet lakien laatimisen aikaan äänioikeutettuja.
Eugeniikan radikaalein muoto oli vammaisten henkilöiden aktiivinen surmaaminen tai hoitamatta jättäminen. Eugenistista eutanasiaa puolusti ensimmäisenä saksalainen darvinisti Ernst Haeckel vuonna 1868. Vastasyntyneiden armomurhia suorittivat lääkärit yksityisesti kautta maailman mutta 1900-luvun alusta alkaen entistä julkisemminkin eugenistisin perusteluin. Natsi-Saksassa aktiivisen eutanasian eli vammaisten surmaamisen laajamittaiset ohjelmat aloitettiin vuonna 1939.
Historia > Varhaishistoria

Kreikkalaista filosofi Platonia on joskus kuvattu varhaisimmaksi eugeniikan suosittelijaksi. Platonin mielestä yhteiskunnasta tulee parempi, kun yläluokkaiset ihmiset lisääntyvät keskenään ja alaluokkaisten lisääntymistä hillitään. Hän kuvasi teoksessaan Valtio (378 eaa.) yhteiskuntaa, jossa harjoitetaan valikoitua pariutumista. Teoksessa kuvatuista parhaiden vanhempien järjestetyistä pariutumisista syntyneet terveet jälkeläiset kasvatettaisiin sitten yhdessä, ja kaikki muut lapset tuhottaisiin.
Italialainen filosofi ja runoilija Tommaso Campanella kuvaili teoksessa Aurinkokaupunki (1623) utopian, jossa vain yhteiskunnan eliitti sai lisääntyä.
Historia > Nykyaikaisen eugeniikan synty 1800-luvulla

Itävaltalainen Gregor Mendel löysi vuonna 1865 perinnöllisyyttä säätelevät peruslait ja tiedon siitä, miten fyysiset ominaisuudet periytyvät kahdelta vanhemmalta. Mendelin löytö tuli yleiseen tietoon tosin vasta vuosikymmeniä myöhemmin. Tieto periytyvyydestä yhdessä Charles Darwinin evoluutioteorian synnyttämän sosiaalidarvinismin nousun kanssa tarjosi eugeniikalle tieteelliset perusteet ihmiskunnan kohentamiseen valikoidun pariutumisen keinoin. Eugeenikkojen mukaan luonnolla oli kasvatusta paljon suurempi merkitys ihmiskuntaan.
Nykyaikaisen eugeniikan perusti englantilainen tilastotieteilijä, biologi ja psykologi Francis Galton 1800-luvun loppupuolella. Hän keksi myös nimityksen eugeniikka (engl. eugenics). Galton julkaisi eugeniikasta useita artikkeleita ja kirjoja vuosien 1865–1911 välillä. Kirjoituksissaan Galton laati eugeniikan periaatteet ja hahmotteli niitä toteuttavia käytäntöjä.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla

1900-luvun alussa eugeniikasta tuli vakava tieteenala, jota harjoittivat niin biologit kuin yhteiskuntatieteilijätkin. He pyrkivät selvittämään, missä määrin ihmisten yhteiskunnallisesti merkittävät ominaisuudet periytyvät: etenkin älykkyyttä ja tiettyjä poikkeavia käyttäytymispiirteitä tutkittiin. Eugeniikkakeskustelua käytiin myös paljon tieteen ulkopuolella ympäri maailmaa, ja se vaikutti yhteiskuntapolitiikkaan monessa maassa.
Galton oli rahoittanut eugeniikan tutkimusviran, ja hän jätti testamentissaan rahaa Lontoon University Collegen eugeniikan oppituolille, jota alkoi hoitaa myöhemmin Karl Pearson. Pearsonin mukaan köyhien korkea syntyvyys uhkasi sivilisaatiota, ja hän halusi ”ylempien” rotujen syrjäyttävän ”alemmat”.
Galtonin teoriat ja hänen ehdottamansa toimenpiteet saivat 1800-luvulla ja 1900-luvun alkuvuosikymmeninä laajaa kannatusta sen ajan biologien ja yhteiskuntatieteilijöiden sekä valistuneiden maallikoiden joukossa. 1900-luvun puoliväliin mennessä eugeniikka oli yleisesti hyväksyttyä kehittyneessä maailmassa Neuvostoliittoa lukuun ottamatta, sillä Neuvostoliitossa genetiikka oli ideologisista syistä kiellettyä. Eugeniikan edistämisyhdistyksiä perustettiin Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen ohella myös muualle Eurooppaan, Kanadaan, Latinalaiseen Amerikkaan, Australiaan ja Japaniin.
1900-luvun alkupuolella eugeniikka oli etenkin vasemmiston suosiossa. Muun muassa kirjailijat H. G. Wells, Emma Goldman ja George Bernard Shaw, tutkijat Harold Laski ja John Maynard Keynes, Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt sekä marxilaiset biologit J. B. S. Haldane ja Hermann Joseph Muller olivat sen puolestapuhujia. Sen sijaan monet kristilliset konservatiivit pitivät eugeniikkaa tieteellisen eliitin yrityksenä ”leikkiä Jumalaa”.
Monissa maissa, joskaan ei Britanniassa, alettiin järjestelmällisesti sterilisoida älyllisesti heikkolahjaisia ihmisiä. Suomessa ja Ruotsissa pakkosterilointilainsäädäntö otettiin käyttöön 1930-luvulla. Lisäksi syntyvyydensäännöstelyä ja ehkäisyvalistusta alettiin kohdentaa huonoksi katsottuihin ihmisryhmiin.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Britanniassa

Galtonin kotimaassa Britanniassa eugeniikka hyväksyttiin jo 1800-luvun lopulla. Galtonin tukijoiksi ilmoittautuivat muun muassa evolutionistit Charles Darwin ja Herbert Spencer. Britanniassa perustettiin vuonna 1907 Eugenistinen kasvatusyhdistys (Eugenic Education Society, myöhemmin Eugenics Society). Tärkein eugeniikan edistäjä Britanniassa vuosisadan alussa oli Karl Pearson. Suurin osa Britannian johtavista biologeista ja yhteiskuntatieteilijöistä aina 1960-luvulle asti kannatti eugeenikkojen teorioita ja jakoi heidän pelkonsa länsimaiden perinnöllisestä heikkenemisestä. Heidän joukossaan olivat esimerkiksi DNA:n löytäjä ja nobelisti Francis Crick sekä filosofi Bertrand Russell.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Yhdysvalloissa

Yhdysvaltalainen jalostajajärjestö American Breeders’ Association perusti vuonna 1906 komitean edistämään eugeniikkatyötä. Vuonna 1910 perustettiin eugeniikan rekisteritoimisto Eugenics Records Office, joka toimi eugeniikkajulkaisujen ja eugeniikkatutkimuksen keskuksena. Monessa osavaltiossa otettiin 1910-luvulta alkaen käyttöön sterilisaatiolakeja. Yhdysvaltain eugeniikkayhdistys American Eugenics Society perustettiin vuonna 1923.
Moni merkittävä yhdysvaltalainen biologi, perinnöllisyystieteilijä ja yhteiskuntatieteilijä kannatti eugeniikkaa 1960-luvulle saakka, ja moni teki myös alaan liittyvää tutkimusta. Heistä tunnetuimpia olivat esimerkiksi Charles Davenport, Hermann Muller, Linus Pauling ja William McDougall. Myös tieteen ulkopuolella eugeniikan kannatus oli laajaa. Eugeniikkatutkimusta tukivat 1920- ja 1930-luvuilla rahallisesti jotkin suuret säätiöt, kuten Carnegie-instituutti ja Rockefeller-säätiö.
Monet ovat korostaneet sitä, että Yhdysvaltain 1920-luvulla säädetyt siirtolaislait (jotka uudistettiin kokonaan 1965) olivat eugenististen tavoitteiden motivoimat.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Saksassa

Saksan eugeniikkayhdistys perustettiin vuonna 1905, ja sen jäseniin kuului maan johtavia tieteilijöitä. Münchenin yliopistoon perustettiin vuonna 1923 rotuhygienian professuuri. Vuonna 1927 Berliiniin perustettiin Keisari Vilhelmin instituutti, jonka aloja oli myös eugeniikka. Sanalla rotu tarkoitettiin näissä yhteyksissä populaatiota. Termiä ”rotyhygienia” (saks. Rassenhygiene) oli käyttänyt ensimmäisen kerran saksalainen biologi Alfred Ploetz vuonna 1895. Termiä käytettiin Saksassa siitä lähtien eugeniikan synonyyminä, ja se otettiin käyttöön joissain yhteyksissä myös muualla maailmassa. 1930-luvun lopulta alkaen rotuhygienialla on kuitenkin tarkoitettu vain saksalaista eugeniikkaa.
Natsit käynnistivät Saksassa valtaannousunsa jälkeen vuonna 1933 rotuhygieenisen ohjelman, jonka tavoitteena oli ”puhdistaa” saksalainen rotu. Ohjelmaan kuului aluksi 200 000 saksalaisen, etupäässä vammaisen ja mielisairaan pakkosterilisaatio-ohjelma, joka jatkui vuoteen 1945 asti, vuonna 1939 aloitettu 5 000–10 000 vaikeasti vammaisen lapsen surmaaminen, 70 000 ihmisen ”armomurhat” Aktion T4 -ohjelmassa vuosina 1940–1941 sekä sen loputtua vielä ilmeisesti yli 100 000 potilaan surmat keskitysleireillä ja psykiatrisissa klinikoissa.
Joidenkin mukaan myös natsien toteuttamat juutalaisten joukkomurhat olivat eugenistisesti motivoituja. Jotkut Saksan eugeenikoista olivatkin pitäneet juutalaisia vaarana saksalaiselle rotupuhtaudelle.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Tšekkoslovakiassa

Sosialistisen Tšekkoslovakian sterilisaatio-ohjelma oli suunnattu vammaisia lapsia synnyttäneisiin naisiin, mutta ainakin 1970-luvulla steriloitiin enimmäkseen romaneja. Vuonna 2005 Tšekin oikeusasiamies tuli siihen tulokseen, että vuoteen 1991 asti jatkuneet romanien pakkosteriloinnit olivat olleet eugenistisesti motivoituja.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Ruotsissa

Ruotsiin perustettiin vuonna 1922 maailman ensimmäinen rotubiologinen instituutti. Ruotsalaisten kiinnostus omaan rotuunsa ja sen parantamiseen oli saanut vahvistusta Yhdysvalloista, missä ajateltiin pohjoisen ja erityisesti ruotsalaisten edustaman rodun olevan kaikkein arvokkain. Lisäksi Pohjoismaissa vallalla ollut valtiokeskeinen politiikka asetti valtion edun yksilön edun edelle. Sosialidemokraattien valtaannousun jälkeen Ruotsissa tuli 1934 voimaan sterilisaatiolaki. Ruotsi steriloi noin 63 000 epäsopiviksi katsomaansa eugeniikkaohjelmassaan vuosien 1935–1975 aikana. Näistä noin 27 000 steriloitiin vastoin omaa tahtoa tai siihen painostettuna. Steriloiduissa yliedustettuja olivat naiset (93 %), työväenluokka, romanit, tummaihoiset, mielenterveysongelmaiset ja kehitysvammaiset. Vallassa olleiden sosiaalidemokraattien kansanedustaja Karl Johan Olsson julisti vuonna 1941: ”Luulen, että on parempi mennä vähän liian pitkälle kuin ottaa riski epäkelpojen ja heikkomielisten jälkeläisten saattamisesta maailmaan”. Myös Ruotsin hyvinvointivaltion ideologit Gunnar Myrdal ja Alva Myrdal hyväksyivät eugeniikan. Kirjassaan he totesivat, että 10–20 prosenttia kansasta on epäkelpoja. Ongelmana ovat muun muassa ”imbesillit, moraalisesti vialliset ja muuten vaikean perinnöllisen rasitteen omaavat”.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Suomessa

Suomessa säädettiin vuonna 1935 laki, jonka mukaan vajaamielisiä ja mielisairaita voitiin pakkosteriloida tietyin perustein ilman kohteen omaa suostumusta. Steriloinneista luovuttiin vuonna 1969. Vuosina 1935–1970 Suomessa steriloitiin yli 7 500 ihmistä rotuhygieenisten syiden perusteella.
Vuonna 1950 säädetyn lain mukaan naisen oli halutessaan mahdollista keskeyttää raskaus, mikäli hänen itsensä tai lapsen isän vaikea perinnöllinen mielen tai ruumiillinen sairaus periytyisi myös lapselle. Vuoden 1970 jälkeen sterilointi on ollut mahdollista vain asianomaisen pyynnöstä tai hänen laillisen edustajansa hakemuksesta, jos henkilö sairauden vuoksi on pysyvästi kykenemätön ymmärtämään steriloimisen merkityksen.
Vuoden 1929 avioliittolain mukaan itsesyntyinen epilepsia oli esteenä avioliitolle, paitsi jos tasavallan presidentti myönsi luvan. Kaksi synnynnäisesti kuuromykkää ei saanut mennä avioliittoon keskenään. Nämä rajoitukset olivat voimassa vuoteen 1969 saakka. Nykyään mikään perinnöllinen sairaus ei ole avioeste.
Historia > Konkretisoituminen 1900-luvulla > Juutalaisilla

Juutalaiseen lakiin ja rabbiinisiin käytäntöihin sisältyy monia lisääntymistä koskevia rajoituksia ja muita säännöksiä, kuten avioitumisen kieltäminen periytyvien vikojen vuoksi. Myös oppineiden avioituminen ”tietämättömien” naisten kanssa on nähty tuomittavana. Kun eugeniikka syntyi 1800-luvun lopulla, monet juutalaiset oppineet ottivatkin ajatuksen myötämielisesti vastaan nähdessään siinä yhtymäkohtia juutalaiseen perinteeseen. Nykyisin maailman juutalaiset pyrkivät korjaamaan pienen geenipoolinsa aiheuttamaa tiettyjen perinnöllisten sairauksien uhkaa geenitesteillä, joiden avulla vältetään samaa viallista alleelia kantavien ihmisten pariutuminen.
Historia > Vastustuksen herääminen ja eugeniikan hylkääminen

Eugeniikan vastustusta alkoi ilmetä 1910-luvulla, ja se kiihtyi 1930-luvulla. Aluksi vastustus kohdistui usein syntyvyyden säännöstelyyn, ja se johtui yleensä uskonnollisista syistä.
Kun perinnöllisyystiede otti suuria edistysaskelia 1910-luvulla ja perinnöllisyyttä alettiin ymmärtää kunnolla, perinnöllisyystieteilijät alkoivat nähdä eugeniikassa ongelmia. Kun oli havaittu, että useimmat perinnölliset sairaudet periytyivät resessiivisesti, pystyttiin laskemaan, että kahden viallisen alleelin kantajia, eli näkyvästi sairaita, oli vain murto-osa yhden viallisen alleelin kantajista. Sen johdosta kyseisen vian merkittävä vähentäminen populaatiosta negatiivisella eugeniikalla veisi useita sukupolvia. Havaittiin myös, että hankitut ominaisuudet eivät periydykään, joten niihinkään negatiivisella eugeniikalla ei olisi vaikutusta. Havaittiin lisäksi se, että geenien merkitys yksilön ominaisuuksiin on hyvin monimutkainen – jokainen geeni vaikuttaa useaan ominaisuuteen eikä vain yhteen, ja jokaisesta ominaisuudesta vastaa useampi kuin yksi geeni. Väitetystä populaation heikkenemisestä ei myöskään ollut löydetty tilastollista näyttöä.
Eugeniikan vastustusta lisäsi myös rotujen eriarvoisuuden käsitteen hylkääminen 1910- ja 1920-luvuilta alkaen. Samalla torjuttiin myös se joidenkin eugeenikkojen käsitys, että rotujen sekoitus olisi geneettisesti haitallista.
Yhdysvalloissa heräsi epäilyksiä eugeniikkaa kohtaan etenkin kun natsi-Saksa alkoi hävittää juutalaisia ja muita epäarjalaisia kansallisuuksia. Sen seurauksena yhdysvaltalainen ERO-eugeniikkavirasto lakkautettiin vuonna 1939.
Toisen maailmansodan jäljiltä eugeniikka sai huonon maineen, kun eugeniikka samastettiin natsismiin, rasismiin ja kansanmurhaan. Monet eugeniikan entisistä kannattajista tuomitsivat sen epäonnistuneena näennäistieteenä. Sanaa alettiin poistaa järjestöjen ja julkaisujen nimistä: Annals of Eugenicsista tuli vuonna 1954 Annals of Human Genetics ja Eugenics Quarterly -julkaisusta vuonna 1969 Social Biology. Vuonna 1973 Yhdysvallat alkoi lakkauttaa osavaltioidensa sterilisointilakeja.
Historia > Nykyään

Joissain maissa jatkettiin toisen maailmansodankin jälkeen maltillisia, ei-rasistisia eugeniikkaohjelmia esimerkiksi henkisesti jälkeenjääneiden sterilisoimiseksi. Myös nimensä vaihtaneet eugeniikka-aiheiset lehdet jatkoivat ilmestymistä.
Molekyylibiologian, geenitekniikan ja lisääntymistekniikan kehittyessä on alettu puhumaan ”uudesta eugeniikasta” niin myönteisessä kuin kielteisessäkin tarkoituksessa. Joidenkin tutkijoiden mukaan uusien tekniikoiden tarkoitus on eugenistinen, joskaan kaikki tutkijat eivät näe asioilla yhteyttä.
Eugeniikkaa nähdään etenkin sikiötutkimuksissa, sillä niiden avulla lasten laatuongelmia” kuten sairauksia ja kehityshäiriöitä tunnistetaan ja karsitaan aborteilla. Autismi ja ADHD estävät Suomessa sukusolujen luovutuksen, koska hedelmöityshoitolaissa halutaan estää vakavien perinnöllisten sairauksien periytyminen. Autismia pyritään ehkäisemään myös esimerkiksi Euroopan unionin vuonna 2022 rahoittamassa hankkeessa. Nämä pyrkimykset on rinnastettu eugeniikkaan.
Ihmisillä on mahdollisuus keinohedelmöityksen yhteydessä hankkia spermanluovuttajan valinnan kautta jälkeläisilleen tiettyjä ominaisuuksia hiustenvärin, ruumiinrakenteen tai älykkyyden suhteen. Tällainen valikoiva perimään vaikuttaminen on Yhdysvalloissa yleisempää kuin Euroopassa.
Kiinassa kansallisia eugeniikkaohjelmia jatkettiin toisen maailmansodan jälkeen avoimesti. Geeniperimän jalostamiseen suhtaudutaan Kiinassa laajalti myönteisesti, ja ainakin Shenzhenissä tehdään valtion tukemaa tutkimustyötä älykkyysgeenien löytämiseksi, jotta vanhemmat pystyisivät valitsemaan niitä lapsilleen.
Eugeniikka populaarikulttuurissa

Eugeniikka on ollut suosittu aihe kirjallisuudessa ja elokuvassa. Aihetta on käsitelty niin kriittisesti kuin ihannoivastikin.
Robert A. Heinleinin romaani Yli-ihmisen aika (1942) kuvaa maailmaa, jossa ihmiset on jalostettu pitkäikäisiksi ja terveiksi. Frank Herbertin Dyyni-kirjasarjassa kuvataan valikoivaa jalostamista, jonka tavoitteena on luoda yli-ihminen. Star Trek -televisiosarjassa on jaksoja, joissa ihmiskunnan perimää pyritään parantelemaan.
Geenitekniikan käyttö on ollut hyvin yleinen aihe etenkin 1990-luvulta alkaen. Esimerkiksi tieteiselokuva Gattaca (1997) kuvaa maailmaa, jossa lisääntyminen määräytyy eugenistisesti geenitekniikan ja valikoinnin pohjalta.
Klaus Härön vuonna 2007 valmistunut elokuva Uusi ihminen kuvaa erityisesti köyhiin kohdistunutta pakkosterilisointia Ruotsissa.
Kirjallisuutta

Tamminen, Tapio: Kansankodin pimeämpi puoli.  Jyväskylä:  Atena, 2015.  ISBN 978-952-300-127-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eugeniikka Wikimedia Commonsissa
Eugeniikan kehittäjä Francis Galton 1850-luvulla.
Saksalainen Lebensborn-äitiyskoti, jollaisten avulla pyrittiin tukemaan ”rodullisesti sopivia” aviottomia äitejä ja heidän lapsiaan. Ohjelman nimissä siirrettiin miehitetyiltä alueilta tuhansia lapsia adoptoitavaksi Saksaan.
Ihmisten edessä 2007–2019

| Ihmisten edessä 2007–2019 Jenni Vartiainen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1. marraskuuta 2019
 Formaatti: CD + DVD + Blu-ray, digitaalinen
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.    2. (fyysinen albumilista)
Jenni Vartiaisen muut julkaisut
| Monologi 2018 | Ihmisten edessä 2007–2019 2019 | Origo 2025 |
Singlet albumilta Ihmisten edessä 2007–2019
 ”Labyrintti” Julkaistu: 1. marraskuuta 2019
Ihmisten edessä 2007–2019 on suomalaisen laulajan ja lauluntekijän Jenni Vartiaisen ensimmäinen kokoelmalevy, joka julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 1. marraskuuta 2019.
Vartiainen perusteli päätöstään julkaista kokoelmalevyn toteamalla: ”Olen tullut siihen pisteeseen, että halusin koota viimeiset kaksitoista vuotta samoihin kansiin ja tehdä pienen välitilinpäätöksen.” Hän pyysi kuulijoitaan lähettämään kuvia uransa varrelta levyn kansilehtistä varten. Kokoelma sisältää myös uuden singlen ”Labyrintti” sekä konserttitaltioinnin Hartwall Arenalta vuodelta 2018. Ennen levyn julkaisua konsertti esitettiin elokuvateattereissa 30 eri paikkakunnalla 23. lokakuuta 2019.
Ihmisten edessä 2007–2019 nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudennelle sijalle. Fyysisellä albumilistalla kokoelma nousi toiseksi. Yhteensä listaviikkoja levylle kertyi kaksi.
Eleanor Farjeon

Eleanor Farjeon vuonna 1899.
Eleanor Farjeon (13. helmikuuta 1881 Lontoo – 5. kesäkuuta 1965 Hampstead, Lontoo) oli englantilainen prosaisti ja runoilija, erityisesti lasten kirjojen kirjoittaja.
Elämä ja työ

Farejon oli romaanikirjailijan tytär ja amerikkalaisen näyttelijän lapsenlapsi. Jo lapsena hän tutustui ooppera- ja teatterimaailmaan ja 16-vuotiaana hän kirjoitti oopperalibreton, jonka hänen veljensä Harry sävelsi. Hän kirjoitti useita lastenkirjoja, ja niistä hänet palkittiin Hans Christian Andersen -palkinnolla 1956. Hän on kirjoittanut myös aikuisille tarkoitettuja kirjoja. Hänen nimelleen on Englannissa perustettu 1966 lastenkirjapalkinto The Eleanor Farjeon Award.
Kenties tunnetuin hänen kirjoittamistaan teksteistä on laulu "Morning has broken". Vuonna 1925 ilmestyi Englannissa pieni laulukirja Songs of Praise, jossa oli lauluja koko englanninkielisestä maailmasta. Kirjasta tuli suosittu ja siitä otettiin laajennettu painos 1931. Siihen Songs of Praisen toimittaja halusi Farjeonin kirjoittavan tekstin, jossa kiitettäisiin uudesta päivästä. Kirja oli ilmestyessään erilainen kirja, sillä se ei edustanut mitään tiettyä uskonnollista yhteisöä. Siten siitä tuli suosittu kouluissa, ja sitä käytettiin eri uskonnollisissa yhteisöissä. Farjeon sai innostuksen lauluunsa sävelmästä. Skotlantilainen ylämaalainen, kiertelevä trubaduuri oli aikanaan laulanut sitä, ja se oli merkitty muistiin gaelinkieliseen laulukirjaan 1800-luvun lopulla. Sävelmä on alkuaan liittynyt joululauluun "Child in the manger, Infant of Mary". Anglosaksisessa maailmassa useimmilla sävelmillä on nimi, ja tämä sävelmä tunnetaan nimellä ”Bunessan”.
Laulussa oli alkuaan kuusi säkeistöä  Se on yksi tunnetuimmista hengellisistä lauluista, ja Cat Stevensin tulkinta siitä oli 1970-luvun alkupuolella pitkään Yhdysvaltojen pop-listoilla suosituimpien laulujen joukossa.
Laulusta on useita suomennoksia. Se on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi 967 ”Nousta sain aamuun” (suom. Matti Kolehmainen 1971). Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 181 "Aamu on tullut, usva jo haihtuu" (suom. Anna-Mari Kaskinen 1995). Laulusta on myös profaaneja tulkintoja, kuten Chrisse Johanssonin sanoitus ”Huomenta aamu” ja Hectorin ”Särkyneet aamut”.
Suomennetut teokset

Lasinen riikinkukko (The little bookroom), suom. Yrjö Kivimies, Helsinki: Otava 1958.
Yö ei luokses jää, suom. Kirsi Kunnas, teoksessa: Kuka on nähnyt tuulen, Helsinki: WSOY 2010 ISBN 978-951-0-36461-1
The Family of Man

Dorothea Lange, Siirtolaisäiti, (1936).
The Family of Man oli valokuvanäyttely, jonka kuraattorina toimi Edward Steichen. Näyttely oli ensi kerran esillä 1955 New Yorkissa Museum of Modern Art -taidemuseossa (MoMA).
Steichenin mukaan näyttely oli hänen "uransa huipentuma". Näyttelyssä oli 508 kuvaa 273 valokuvaajalta 68 maasta, ja ne oli valittu lähes kahden miljoonan kuvan joukosta, joiden ottajat olivat sekä tunnettuja että tuntemattomia valokuvaajia. Kuvat kertovat ihmiselämästä, syntymästä, rakkaudesta ja ilosta, mutta niissä kuvataan myös sotaa, puutetta, sairautta ja kuolemaa. Steichen halusi tuoda visuaalisesti esiin ihmisen elämän universaaliuden ja valokuvan sen dokumentoijana.
Näyttelystä valmistui saman niminen kirja, jossa on Steichenin langon Carl Sandburgin esipuhe. Kirja ilmestyi 1950-luvulla monessa formaatissa, joista ensimmäinen oli alkujaan lehtikustantajan julkaisema taskukirja, jota myytiin lehtikioskeissa ja lentokentillä. Myöhemmin julkaisijana on ollut MoMA. Siitä otettiin 30-vuotisjuhlanvuoden kunniaksi uusi suurikokoinen painos, johon kuvat tehtiin alkuperäiskuvista.
Näyttely kiersi myöhemmin eri kokoonpainoissa 38 maassa. Ainoa säilynyt kokoonpano on Steichenin synnyinmaassa Luxemburgissa, ja se on pysyvästi esillä Clervaux'ssa. Kuvakokoelma liitettiin vuonna 2003 historiallisen merkityksensä vuoksi Unescon Memory of the World -luetteloon.