stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pierre Clostermann
Lentäjän ura

Elsass -laivueessa hän saavutti ensimmäiset voittonsa, kun hän ampui alas kaksi Focke-Wulf Fw 190 -hävittäjää. Hän toimi Biggin Hillissä aina vuoden 1943 syksyyn, jolloin hänet siirrettiin City of Glasgow -nimeä kantavaan 602. laivueeseen. Clostermann toimi seuraavan vuoden aikana mitä erilaisimmissa tehtävissä. Hänen laivueensa saattoi Lentäviä linnoituksia Saksaan, rynnäköi V-1:n laukaisuasemia vastaan ja otti lopulta osaa Normandian maihinnousuun. Clostermann oli kerännyt jo tuolloin suuren pudotustilin, mutta varsinainen ilmavoittojen aika oli vasta koittamassa hänelle.
Esimakua tulevasta antoi komennus Typhoonilla suoritettuihin koulutuslentoihin kesällä 1944. Pahamaineisen Hawker Typhoonin ohjaimissa karaistunut määrättiin pian tämän jälkeen lentueenjohtajaksi 122. rykmenttiin, joka oli vastikään varustettu liittoutuneiden uudenaikaisimmilla hävittäjillä - Hawker Tempesteillä. 122. rykmentti oli valiojoukko, jonka harteille annettiin  vaarallisimmat tehtävät. Rykmentin pudotussaldot olivat korkeat, Tempestit olivat liittoutuneiden ainoita koneita, jotka kykenivät torjumaan jopa saksalaisten uudet Me 262:t. Tämä rottajahdiksi kutsuttu taktiikka oli menestyksekäs, mutta myös riskialtis ja 122. rykmentti kärsi kovia tappioita menestyksensä vastapainoksi. Ehkä kuuluisin näiden miesten alas ampuma saksalainen Me 262-lentäjä oli everstiluutnantti Walter Nowotny. Clostermann mainitsee muistelmissaan että Nowotnyn olisi ampunut alas Bob Clark -niminen RAF:n lentäjä joka oli hänen johtamansa partion neloskoneen ohjaaja.
Clostermann mainitsee kohdanneensa eräällä lennolla myös saksalaisten koetyyppisen Dornier Do 335 -hävittäjäkoneen, mutta muutamat kaukaa otetut konekiväärikameran kuvat jäivät ainoaksi tulokseksi, koska saksalaiskone oli liian nopea alas ammuttavaksi.
Huhtikuussa 1945 Clostermann ylennettiin 122. rykmentin komentajaksi.
Sodan päättyessä Euroopassa Clostermanin henkilökohtaisen Tempestin  Le grande Charlesin kylkeä koristi 32 voitonmerkkiä. Elokuussa 1945 Clostermann pyysi eroa RAF:n palveluksesta ja hänet kotiutettiin.
Monin kunniamerkein palkittu hävittäjä-ässä siirtyi rauhanomaisemmille rintamille ja otti osaa mm. Ranskan sisäpolitiikkaan. Pierre Clostermann kirjoitti myös kaksi omakohtaisiin kokemuksiinsa perustuvaa kirjaa: Suuri sirkus (Le Grande Cirque 1948, suom. Otava 1953) ja  Taivaalla palaa (Feux du ciel 1951, suom. Otava 1954).
Sen sijaan hänen suuri suunnitelmansa ilmasodan historian kirjoittamisesta - josta hän mainitsee kirjansa Taivaalla palaa esipuheessa - ei ole ilmestynyt suomeksi.
Myöhemmin Clostermannilla oli tilaisuus koelentää saksalainen Me 262 -suihkuhävittäjä. Clostermannin näkemyksen mukaan kone oli liian vaikeasti hallittava, jotta sillä olisi ollut merkitystä.lähde?
Aiheesta muualla

pierre.clostermann.org (Arkistoitu – Internet Archive) (Viralliset verkkosivut)
Pierre Clostermannille omistettu sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Sycomore 
Muut:  IdRef
Oral Hammaslääkärit

| Oral Hammaslääkärit Oyj |
| --- | --- |
Toimitusjohtaja:  Jarkko Jokinen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Liikevaihto:  113 milj. € (2020)
Tytäryhtiöt:  Oral Hammaslaboratorio Oy
Kotisivu:  www.oral.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oral Hammaslääkärit Oy on Suomen suurin yksityinen suun terveydenhuollon palveluja tarjoava ketju, jossa työskentelee yli 1 600 alan ammattilaista. Oral toimii lähes 70 toimipisteessä ympäri maan ja konserniin kuuluu myös Oral Hammaslaboratorio Oy. Oral on osa kansainvälistä Colosseum Dental Groupia, jonka lopullisena edunsaajana on lasten ja nuorten kehittymistä maailmanlaajuisesti tukeva hyväntekeväisyyssäätiö.
Oral tarjoaa kaikki yleishammaslääkäri- ja erikoishammaslääkäripalvelut sekä suuhygienistipalvelut. Palveluihin kuuluvat esimerkiksi perushammashoito, hammaskivenpoisto, nuorten ja aikuisten oikomishoidot, iensairauksien hoito, juurihoidot, hammasimplanttihoidot, purennan häiriöiden korjaus, röntgentutkimukset, suu- ja leukakirurgian toimenpiteet, esteettinen hammashoito, hampaiden valkaisut, hammashoito nukutuksessa sekä työpaikkahammashoito.
Britakakku

Britakakku on jälkiruokakakku, joka koostuu kakkupohjasta, marenkikerroksesta ja kermapohjaisesta täytteestä. Kakkua koristellaan tyypillisesti tuoreilla marjoilla, erityisesti mansikoilla. Britakakku on erityisen suosittu kesäjuhlien ja muiden kesätilaisuuksien jälkiruokana.
Historia

Britakakun alkuperä juontaa juurensa Ruotsiin, jossa kakku tunnetaan useilla nimillä kuten Pinocchiotårta, Brittatårta, Glömmingetårta, Mammas tårta, Ölandstårta ja Margaretatårta. Kakun suomalainen nimi juontuu tarinan mukaan suomenruotsalaisesta kartanosta, jossa työskennellyt Brita-niminen keittäjätär alkoi valmistaa ruotsalaista Pinocchio-kakkua ja antoi sille oman nimensä.
Kakku nousi laajempaan suosioon Suomessa 1980-luvulla Kodin Kuvalehden järjestämän leivontakilpailun myötä.
Valmistus

Britakakun pohja tehdään perinteisestä sokerikakkutaikinasta. Pohjan päälle levitetään kerros marenkimassaa, joka paistetaan samalla kertaa pohjan kanssa. Täytteenä käytetään yleisimmin kermavaahtoa, johon on usein lisätty vaniljasokeria tai sitruunamehua. Kakun pinnalle ja väleihin asetellaan tuoreita marjoja, tavallisimmin mansikoita.
Variaatiot

Britakakusta on olemassa useita eri versioita täytteiden ja koristelun suhteen. Mansikoiden lisäksi kakkua voidaan koristella muilla kauden marjoilla kuten mustikolla, vadelmilla tai näiden yhdistelmillä. Kakku muistuttaa norjalaista kvæfjordin kakkua, joka sisältää vaniljakreemiä ja hakattuja manteleita marjojen sijaan.
Opel Frontera (2024)

| Opel Frontera |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Slovakia
Valmistaja:  Opel
Konserni:  Stellantis
Valmistusvuodet:  2024–
Muut nimet:  Vauxhall Frontera
Korimalli:  5-ovinen crossover
Luokka:  B-segmentti
Edeltäjä:  Opel Crossland
Teknisesti samankaltaisia:  Citroën C3 IV Fiat Grande Panda
Henkilöluku:  5/7
Iskutilavuus:  1199 cm³
Polttoaine:  bensiini   sähkö
Opel Frontera on Opelin vuodesta 2024 lähtien valmistama pieni crossover-tyyppinen automalli. Auto perustuu samalle pohjalevylle kuin neljännen sukupolven Citroën C3 ja Fiat Grande Panda. Isossa-Britanniassa mallia myydään Vauxhall-merkkisenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Frontera (2024) Wikimedia Commonsissa
Maxus

| SAIC Maxus Automotive Co> , Ltd. |
| --- | --- |

Perustettu:  2011
Kotipaikka:  Shanghai, Kiina
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot, pakettiautot
Emoyhtiö:  SAIC Motor
Kotisivu:  saicmotor.com/english/index.shtml
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
SAIC Maxus Automotive Co., Ltd. (kauppanimeltään Maxus ja joskus tunnettu pinyin-käännöksellä kiinalaisnimeltään, Datong (大通)) on kiinalainen ajoneuvovalmistaja. Rotator Oy aloitti Maxus täyssähköisten pakettiautojen myynnin Suomessa 2021.
Vuonna 2021 Maxus-pakettiautoja rekisteröitiin Suomessa 19 kappaletta. Seuraavana vuonna rekisteröitiin 60 autoa. Vuonna 2023 Maxus ylsi 75 auton myyntiin, jolla sijoitus oli pakettiautojen merkkikohtaisessa tilastossa 11. Seuraavana vuonna Maxus-pakettiautojen rekisteröinnit jäivät 29 kappaleeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maxus Wikimedia Commonsissa
Maxusin suomenkieliset kotisivut
Eino Schroderus

Eino Schroderus (15. joulukuuta 1880 Lapinlahti – 15. helmikuuta 1956) oli suomalainen arkkitehti, valaisinsuunnittelija ja Taidetakomo Koru Oy:n perustaja ja johtaja.
Eino Schroderus valmistui arkkitehdiksi Polyteknillisestä opistosta 1907. Samana vuonna hän perusti Taidetakomo Koru Oy:n Pietarinkadulle Helsinkiin. Taidetakomo valmisti taiteellisia valaisimia ja Schroderus itse sekä suunnitteli että valmisti niitä. Valaisimien materiaalina oli messinki ja kupari ja Schroderus suunnitteli myös erivärisiä silkkisiä varjostimia niitä varten. Taidetakomo Koru valmisti valaisimia Rautatieasemalle, presidentin linnaan sekä Pörssitaloon, Tampereen Teatteriin ja Pielaveden kirkkoon. Yritys toimi aluksi Pietarinkadulla ja sitten Mariankadulla ja myöhemmin Mikonkadulla. Takomo valmisti tilaustöinä myös muiden suunnittelijoiden valaisimia ja lisäksi valmistettiin erilaista ornamentiikkaa, heloja ja koristelaattoja. Schroderus toimitti myös Kotitaide-aikakauslehteä.
Schroderus oli vuodesta 1937 rakennushallituksessa arkkitehtinä.
Vuonna 1956 kuollut Eino Schroderus on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Suunnittelutöitä

Topeliuksenkatu 13, Helsinki, suunnittelijat Eino Schroderus ja Elias Paalanen
Vaasan radioasema, Vanha Vaasa 1935
Oulun radioasema, Kontinkangas, Oulu 1936
Kuopion radioasema, Kuopio 1937
Sortavalan radioasema, Sortavala 1938
Lauttasaaren posti ja asuinrakennus, Lauttasaari, Helsinki 1952, arkkitehdit Mika Erno ja Eino Schroderus
Muistojen kappeli, Alavuden kirkko 1955
Schroderuksen suunnittelema Vapaussodan 1918 valkoisten muistomerkki Alavudella paljastettiin vuonna 1921.
1946

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1946 oli normaalivuosi, joka alkoi tiistaista.
Tapahtumia > huhtikuu–kesäkuu

1. huhtikuuta – Singaporesta tuli Britannian kruununsiirtomaa.
10. huhtikuuta – Japanissa pidettiin parlamenttivaalit, joissa edustajiksi valittiin 376 ensikertalaista ja 38 naista. Uudeksi pääministeriksi tuli Shigeru Yoshida.
13. huhtikuuta – Liittoutuneet määräsivät kaikki kansallissosialistiset muistomerkit hävitettäviksi Saksan alueelta sekä kansallissosialistista aineistoa sisältäneet julkaisut poistettaviksi saksalaisista kirjastoista ja kirjakaupoista vuoden loppuun mennessä.
18. huhtikuuta – Yhdysvallat tunnusti Josip Broz Titon hallituksen Jugoslaviassa.
18. huhtikuuta – Kansainliitto siirsi viimeisessä kokouksessaan päätösvaltansa Yhdistyneille kansakunnille ja lakkautti itsensä.
21. huhtikuuta − Saksan itävyöhykkeellä perustettiin Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue (SED), jonka puheenjohtajiksi tulivat Otto Grotewohl ja Wilhelm Pieck. Puolueen lehden Neues Deutschlandin ensimmäinen numero ilmestyi 23. huhtikuuta.
29. huhtikuuta – Sotasyyllisyysoikeudenkäynti alkoi Tokiossa, syytettyinä muun muassa Hideki Tōjō, Shegenori Togo ja Hiroshi Oshima.
9. toukokuuta – Italian Viktor Emanuel III luopui kruunusta, hänen poikansa Umberto II seurasi häntä.
10. toukokuuta – Jawaharlal Nehru valittiin Intian kongressipuolueen johtoon.
20. toukokuuta – Britanniassa parlamentti päätti kansallistaa kaivokset.
25. toukokuuta – Transjordanian parlamentti valitsi Abdullah I:n kuninkaaksi.
31. toukokuuta – Kreikassa kansanäänestys kannatti paluuta monarkiaan.
2. kesäkuuta – Italialaiset päättivät luopua monarkiasta. Italia julistettiin tasavallaksi 10. kesäkuuta ja kuningas Umberto II karkotettiin maasta. Naiset saivat äänioikeuden.
4. kesäkuuta − Nikolai Švernik valittiin Neuvostoliiton presidentiksi Mihail Kalininin kuoltua.
8. kesäkuuta – Indonesian Sukarno yllytti kannattajiaan kapinoimaan Alankomaiden siirtomaavaltaa vastaan.
15. kesäkuuta − SDP piti ylimääräisen puoluekokouksen. Puheenjohtajaksi valittiin huoltotarkastaja Emil Skog ja puoluesihteeriksi kansanedustaja Väinö Leskinen.
29. kesäkuuta – SKDL:n kansanedustaja K. H. Wiik kuoli. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli kirjailija ja Yleisradion pääjohtaja Hella Wuolijoki.
Tapahtumia > heinäkuu–syyskuu

4. heinäkuuta – Kielcen kaupungissa Puolassa tapahtui paikallisten asukkaiden toimeenpanema pogromi, jossa tapettiin 35 juutalaista. Suuri osa puolanjuutalaisista pakeni sen vuoksi vuoden mittaan Puolasta länsiliittoutuneiden miehitysvyöhykkeille.
8. heinäkuuta – Kotkassa Enso-Gutzeitin lautatarhan palossa tuhoutui noin 5 000 standarttia sotakorvauksiin tarkoitettua puutavaraa, pääasiassa lankkuja. Lisäksi paloivat alueella olleet konttorirakennukset ja sirkkelisuojat sekä viisi täydessä lastissa ollutta proomua. Vahingot olivat yhteensä 110 miljoonaa markkaa.
22. heinäkuuta – Siionistien Irgun räjäytti pommilla brittien hallintorakennuksen, King David -hotellin Jerusalemissa, 90 ihmistä sai surmansa.
25. heinäkuuta – Ensimmäisessä vedenalaisessa ydinkokeessa lentotukialus USS Saratoga upotettiin Bikiniatollilla.
25. heinäkuuta – Neuvostoliiton Saksaan perustamien NKVD:n erikoisleirien toinen asetus vahvisti vankein eristämisen ympäröivästä yhteiskunnasta ja määräsi, ettei virallisia syytteitä tule nostaa eikä vankien oikeustapauksia tule dokumentoida kirjallisesti.
29. heinäkuuta – Rauhankonferenssi liittoutuneiden sekä Suomen, Italian, Unkarin, Romanian ja Bulgarian kesken alkoi Pariisissa.
29. heinäkuuta – Yhdysvaltalainen Robert H. Jackson esitti syyttäjien loppulausunnon Nürnbergin oikeudenkäynnissä.
2. elokuuta − Presidentti J. K. Paasikivi nimitti Suomen valtuuskunnan Pariisin rauhanneuvotteluihin. Valtuuskuntaan tulivat pääministeri Mauno Pekkala, ulkoministeri Carl Enckell, sisäministeri Yrjö Leino ja toinen sosiaaliministeri Lennart Heljas sekä kansanedustajat Väinö Voionmaa ja John Österholm.
9. elokuuta − Hallitus antoi eduskunnalle lakiesityksen "aseellisen toiminnan luvattoman valmistelun rankaisemisesta eräissä tapauksissa".
13. elokuuta – Suomen rauhanvaltuuskunta saapui lentoteitse Pariisiin.
15. elokuuta − Ulkoministeri Carl Enckell käytti ranskan kielellä Suomelle varatun puheenvuoron Pariisin rauhankonferenssissa ja esitti siinä toivomuksen Suomelle määrättyjen alueluovutusten ja sotakorvausten lieventämiseksi. Neuvostoliiton päävaltuutettu, varaulkoministeri Andrei Vyšinski reagoi Enckellin puheeseen raivokkaasti.
19. elokuuta – Muslimien ja hindujen välisiä levottomuuksia Kalkutassa, 3 000 kuollutta.
31. elokuuta − Kaikki Nürnbergin oikeudenkäynnissä syytetyt lukuun ottamatta Hans Frankia kiistivät heihin kohdistetut syytteet.
6. syyskuuta − Pääministeri Mauno Pekkala teki radiopuheessaan selkoa Pariisin rauhanneuvottelujen etenemisestä.
8. syyskuuta – Bulgaria julistettiin kansantasavallaksi kansanäänestyksen jälkeen. Kuningas Simeon II jätti maan.
Tapahtumia > lokakuu–joulukuu

10. lokakuuta – Mäkkylän kummitus aloitti kummittelunsa.
11. lokakuuta − Kirjailija Elsa Soinin käsikirjoittama ja Ilmari Unhon ohjaama, kirjailija Aleksis Kiven elämää kuvaava elokuva "Minä elän" sai ensi-iltansa. Pääosassa oli näyttelijä Rauli Tuomi, joka sai suorituksestaan Jussi-patsaan.
14. lokakuuta − Pariisin rauhansopimuksen luonnos Suomen osalta hyväksyttiin ilman Suomen siihen esittämiä muutoksia. Sopimuksen allekirjoittaminen lykkääntyi vuoden 1947 puolelle Neuvostoliiton ja läntisten liittoutuneiden välille syntyneiden erimielisyyksien vuoksi.
16. lokakuuta – Saksan sotarikollisille Nürnbergin oikeudenkäynnissä langetetut kuolemantuomiot pantiin täytäntöön hirttämällä.
4. marraskuuta − 80 oppositiopuolueiden kansanedustajaa Kokoomuksen Päiviö Hetemäen johdolla teki Pekkalan hallitukselle välikysymyksen Valpon toiminnasta. Valpoa syytettiin välikysymyksessä siitä, että se oli pidättänyt Suomen kansalaisia ilman laillisia edellytyksiä. Hallitus sai seuraavana päivänä luottamuslauseen kiihkeän keskustelun jälkeen äänin 93−72.
8. marraskuuta – Vietnamilaiset mellakoivat Hải Phòngissa ja ottivat yhteen ranskalaisjoukkojen kanssa, 6 000 kuollutta.
12. marraskuuta – Aselepo Indonesian nationalistien ja alankomaalaisten joukkojen välillä. Alankomaat tunnusti Indonesian 15. marraskuuta.
19. marraskuuta – Afganistan, Islanti ja Ruotsi liittyivät YK:hon.
21. marraskuuta – Georgi Dimitrov muodosti Bulgarian kansantasavallan ensimmäisen hallituksen.
27. marraskuuta – Intian pääministeri Jawaharlal Nehru vetosi Yhdysvaltoihin ja Neuvostoliittoon ydinkokeiden lopettamiseksi ja aseriisunnan aloittamiseksi ”ihmiskunnan pelastamiseksi äärimmäiseltä katastrofilta”.
5. joulukuuta − New York määrättiin YK:n päämajan pysyväksi sijaintipaikaksi.
8. joulukuuta − Hinaaja Rauma upposi Pellingin edustalla jolloin yhdeksän miehistön jäsentä hukkui.
11. joulukuuta – YK:n lastenapujärjestö UNICEF perustettiin.
12. joulukuuta – YK katkaisi suhteet Francon Espanjaan ja kehotti jäsenmaita tekemään samoin.
19. joulukuuta − Eduskunnan valtiovarainvaliokunta päätti leikata Valpon määrärahoja kuudella miljoonalla markalla.
24. joulukuuta – Ranskan ”neljäs tasavalta” alkoi.
Syntyneitä > lokakuu–joulukuu

4. lokakuuta – Eeva Kuuskoski, suomalainen lääkäri ja poliitikko
4. lokakuuta – Susan Abigail Tomalin (”Susan Sarandon”), yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä (Kuolemaantuomittu)
6. lokakuuta – Pirkko Viitasalo, suomalainen kuvanveistäjä (k. 2009)
7. lokakuuta – Hannu Kahakorpi, suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja
7. lokakuuta – Irja Rane, suomalainen kirjailija
15. lokakuuta – Jorma Räty, suomalainen painonnostaja ja kehonrakentaja (k. 2007)
19. lokakuuta – Philip Pullman, englantilainen kirjailija
20. lokakuuta – Helle Degn, tanskalainen poliitikko
20. lokakuuta – Elfriede Jelinek, vuoden 2004 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut itävaltalainen kirjailija (Pianonsoittaja)
23. lokakuuta – Agnes Buen Garnås, norjalainen runonlaulaja (k. 2024)
24. lokakuuta – Erkki Saarela, suomalainen näyttelijä ja ohjaaja
29. lokakuuta – Peter Green, brittiläinen blues- ja rock-kitaristi (k. 2020)
4. marraskuuta – Robert Mapplethorpe, yhdysvaltalainen valokuvaaja (k. 1989)
5. marraskuuta – Cecil Ingram Connor (”Gram Parsons”), yhdysvaltalainen muusikko (”The Byrds”) (k. 1973)
10. marraskuuta – Duane Allman, yhdysvaltalainen kitaristi (”Allman Brothers Band”) (k. 1971)
13. marraskuuta – Aila Svedberg, suomalainen näyttelijä
14. marraskuuta – Jouko Heinonen, suomalainen museonjohtaja ja museoneuvos (k. 2010)
16. marraskuuta – Terence McKenna, yhdysvaltalainen kirjailija, filosofi ja etnologi (k. 2000)
20. marraskuuta – Marketta Kokkonen, suomalainen kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos
28. marraskuuta – Kathleen Ellis, yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
29. marraskuuta – Seppo Hovi, suomalainen muusikko
30. marraskuuta – Marina Abramović, serbialais-yhdysvaltalainen performanssitaiteilija
2. joulukuuta – Jaakko Ryhänen, suomalainen oopperalaulaja
2. joulukuuta – Gianni Versace, italialainen muotisuunnittelija ja teatteripuvustaja (k. 1997)
5. joulukuuta – Josep Maria Carreras i Coll (”José Carreras”), katalonialainen oopperalaulaja
5. joulukuuta – Eva-Britt Svensson, ruotsalainen poliitikko
10. joulukuuta – Nadja Pyykkö, suomalainen näyttelijä, maskeeraaja, kuvaussihteeri ja elokuvaohjaaja (k. 2007)
11. joulukuuta – Walter de Camp, suomalainen toimittaja ja kolumnisti (k. 2017)
12. joulukuuta – Emerson Fittipaldi, brasilialainen Formula 1 -kuljettaja
16. joulukuuta - Benny Andersson, Ruotsalainen muusikko, ABBAn jäsen.
17. joulukuuta – Pepe Willberg, suomalainen muusikko
18. joulukuuta – Steven Spielberg, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
20. joulukuuta – Hannes Manninen, suomalainen poliitikko
22. joulukuuta – Patrick Russel, ranskalainen alppihiihtäjä
23. joulukuuta – Susan Lucci, yhdysvaltalainen näyttelijä
25. joulukuuta – Ilkka Kylävaara, suomalainen toimittaja, ohjaaja ja kirjailija (k. 2020)
28. joulukuuta – Virpa Puisto, suomalainen poliitikko (k. 2013)
29. joulukuuta – Marianne Faithfull, englantilainen laulaja
30. joulukuuta – Heikki Salmela, suomalainen liikemies
30. joulukuuta   – Heikki Salo, suomalainen asianajaja (k. 2018)
30. joulukuuta – Patti Smith, yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja runoilija
Kuolleita > tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Ugo Ojetti, italialainen kirjailija ja taidekriitikko (s. 1871)
7. tammikuuta – Torsten Aminoff, suomalainen everstiluutnantti (s. 1872)
10. tammikuuta – Matti Turkia, suomalainen poliitikko (s. 1871)
14. tammikuuta – Antti Hackzell, Suomen pääministeri (s. 1881)
17. tammikuuta – Jenny Nyström, ruotsalainen taiteilija ja kuvittaja (s. 1854)
23. tammikuuta – Helene Schjerfbeck, suomalainen taidemaalari (s. 1862)
3. helmikuuta – Jalmari Meurman, suomalainen agronomi, kunnallisneuvos ja kansanedustaja (s. 1870)
9. helmikuuta – Valter Jung, suomalainen arkkitehti (s. 1879)
16. helmikuuta – Eva Levenius, suomalainen taidemaalari (s. 1899)
17. helmikuuta – Dorothy Gibson yhdysvaltalainen mykkäelokuvanäyttelijä, taiteilijan malli ja laulaja (s. 1889)
18. helmikuuta – Sigurd Wettenhovi-Aspa, suomalainen taidemaalari, kuvanveistäjä ja kirjailija (Kalevala ja Egypti, Suomen Kultainen Kirja II) (s. 1870)
19. helmikuuta – Jalmar Castrén, suomalainen poliitikko ja professori´(s. 1873)
19. helmikuuta – Rafael Erich, suomalainen lakimies ja Suomen pääministeri (s. 1879)
4. maaliskuuta – Einar Ilmoni, suomalainen taidemaalari (s. 1880)
8. maaliskuuta – Emanuel Tamminen, suomalainen kirjailija ja suomentaja (s. 1852)
12. maaliskuuta – Ferenc Szálasi, unkarilainen poliitikko (s. 1887)
14. maaliskuuta – Werner von Blomberg, saksalainen sotamarsalkka (s. 1878)
23. maaliskuuta – Francisco Largo Caballero, espanjalainen poliitikko (s. 1869)
23. maaliskuuta   – Arthur Ponsonby, brittiläinen poliitikko, kirjailija ja yhteiskunnallinen aktivisti (s. 1871)
23. maaliskuuta – Alexander Tunzelman von Adlerflug, suomalainen kenraaliluutnantti (s. 1879)
24. maaliskuuta – Aleksandr Aljehin, venäläinen šakinpelaaja (maailmanmestari) (s. 1892)
24. maaliskuuta   – Zorka Janů, tšekkiläinen näyttelijä (s. 1921)
Kuolleita > huhtikuu–kesäkuu

8. huhtikuuta – A. Victor Donahey, yhdysvaltalainen demokraattipoliisikko ja kuvernööri (s. 1873)
9. huhtikuuta – Hanna Frosterus-Segerstråle, suomalainen kirjailija ja taidemaalari (s. 1867)
11. huhtikuuta – Gustaf Nyholm, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1898)
21. huhtikuuta – John Maynard Keynes, englantilainen taloustieteilijä (Keynesiläinen taloustiede) (s. 1883)
25. huhtikuuta – Albert Nycop, suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja (s. 1877)
25. huhtikuuta   – Else Wikström, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1918)
26. huhtikuuta – Antero Svensson, suomalainen kenraali (s. 1892)
28. huhtikuuta – Louis Bachelier, ranskalainen matemaatikko (s. 1870)
2. toukokuuta – Anna Hagelstam, suomalainen laulaja ja laulupedagogi (s. 1883)
7. toukokuuta – Ferdinand Boberg, ruotsalainen arkkitehti (s. 1860)
10. toukokuuta – Jooseppi Juhonpoika Sallila (”Raja-Jooseppi”), suomalainen erakko (s. 1877)
13. toukokuuta – Monica von Haartman, suomenruotsalainen runoilija (s. 1920)
13. toukokuuta – Bertel Jung, suomalainen arkkitehti (s. 1872)
22. toikokuuta – Ronald Fangen, norjalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1895)
22. toukokuuta – Karl Hermann Frank, sudeettisaksalainen SS-kenraali (teloitettiin) (s. 1898)
22. toukokuuta – Isaac Grünewald, ruotsalainen taidemaalari (s. 1889)
23. toukokuuta – Onni Tarjanne, suomalainen arkkitehti (s. 1864)
25. toukokuuta – Patty Hill, yhdysvaltalainen pedagogi (s. 1868)
1. kesäkuuta – Ion Antonescu, Romanian pääministeri ja diktaattori (s. 1882) (teloitettiin)
3. kesäkuuta – Leonard Baumgartner, suomalainen toimitusjohtaja ja vuorineuvos (s. 1874)
3. kesäkuuta – Mihail Kalinin, neuvostoliittolainen metallityöntekijä ja Neuvostoliiton presidentti (s. 1875)
15. kesäkuuta – Arvid Mörne, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1876)
16. kesäkuuta – Ingeborg von Alfthan, suomenruotsalainen runoilija (s. 1868)
29. kesäkuuta – Karl Harald Wiik, suomalainen poliitikko (s. 1883)