stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Multanen

Multanen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jari Multanen (s. 1966), jääkiekkoilija
Kalle Multanen (s. 1989), jalkapalloilija
Lauri Multanen (1891–1951), juristi
Pentti Multanen (1920–1989), kenraaliluutnantti, pääesikunnan koulutuspäällikkö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Multanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Raimo Aarras

Raimo Rainer Aarras (18. helmikuuta 1931 Turku – 17. toukokuuta 2023) oli suomalainen taidemaalari.
Aarras opiskeli Turun piirustuskoulussa vuosina 1952–1953 muun muassa Otto Mäkilän johdolla. Aarras piti ensimmäisen näyttelynsä 1952 ja hän oli 1950- ja 1960-luvuilla keskeinen henkilö Turun taidepiireissä. Vuonna 1960 Aarras oli mukana perustamassa Arte-taiteilijayhdistystä Turkuun. Hänen maalauksensa muuttuivat alkuaikojen surrealismista esittävämpään suuntaan.
Raimo Aarras: Uudenkaupungin tanskalaisen lennättimen muistolaatta, 1963, Uusikaupunki.
Työn ääressä, Uusikaupunki.
Kätten työlle, 1980-luku, Uusikaupunki.
Kirjallista tuotantoa

Kalannin kirkko ja sen kalkkimaalaukset. Kalannin seurakunta, Turku 1961
Kalannin kotiseutumuseo. Kalannin kotiseutumuseo, Kalanti 1972
Edwin Lydén. Taidehistoriallisia tutkimuksia 5. Taidehistorian seura, Helsinki 1980
Kirjallisuutta

Raimo Aarras; esseen teksti Esa Sirkka. R. Arras, Uusikaupunki 1993
Aiheesta muualla

Aarras liikkuu ajassa ja paikassa, Turun Sanomat 28.6.2005
Raimon kammarista Italian auringon alle, Vakka-Suomen Sanomat 13.1.2020[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Waltteri Merelä

| Waltteri Merelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1998 (ikä 26) Ylöjärvi, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Merre
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  188 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  SC Bern
Sarja:  National League
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Pelicans (SML) Peliitat (Mestis) Tappara (SML) Tampa Bay Lightning (NHL) Syracuse Crunch (AHL)
Waltteri Merelä (s. 6. heinäkuuta 1998 Ylöjärvi) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Sveitsin pääsarjassa National League-seura SC Bernissä. Merelä on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä. Merelä laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Merelä edusti Suomea MM-kilpailuissa vuonna 2023. Hän pelasi turnauksessa kuitenkin ainoastaan alkulohkon ottelussa Unkaria vastaan, jolloin onnistui myös maalinteossa. Yhteensä hän on pelannut yhdeksän A-maaottelua tehopistein 3+2=5. Merelä sai tililleen ensimmäisen A-maaottelunsa Channel One Cupin 16. joulukuuta 2021 Prahan O2 Arenassa pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan. Hänet merkittiin Suomen 13. hyökkääjäksi, mutta Merelä ei saanut ottelussa peliaikaa. Hän sai ensimmäiset jääaikansa A-maajoukkueessa seuraavassa ottelussa 18. joulukuuta 2021 Moskovan TsSKA Arenassa Kanadaa vastaan. Merelä merkittiin Suomen nelosketjun oikeaan laitaan Peter Tiivolan ja Leo Komarovin viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki turnauksen päätösottelussa 19. joulukuuta 2021 isäntäjoukkue Venäjää vastaan.
Pelityyli

Merelää Pelicansin A-nuorissa valmentaneen Vesa Petäjän mukaan hän on monipuolinen pelaaja, joka pelaa paljon myös sekä yli- että alivoimatilanteissa. Petäjän mukaan Merelä on hyvä joukkuepelaaja, jonka vahvuudet ovat hyökkäyspäässä. Hänen juonikkuutensa kiekon kanssa ja pyrkimyksensä haastaa vastustajaa tilanteessa kuin tilanteessa tulevat hänessä myös esille. Petäjän mukaan Merelä tekee tulosta yhdistämällä näihin ominaisuuksiin hyvän laukauksen ja hyvät kiekonkäsittelytaidot.
Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen valmennusjohto perusteli Merelän valintaa A-nuorten SM-liigan kuukauden pelaajaksi luonnehtimalla hänestä:
»Merelän vahvuudet ovat kiekollisessa ja kiekottomassa hyökkäyspelissä. Hän pysyy hyvin kiekossa ja löytää erittäin hyvin kiekottomat pelaajat. Kiekottomana hänellä on kova halu mennä maalille ja tehdä itsensä pelattavaksi. Tekemisestä huokuu tahto mennä eteenpäin uralla.»
Muuta

Merelän isosisko Emmi pelaa ringetteä puolustajana Nokian Urheilijoissa ja hän on voittanut lajissa myös kaksi maailmanmestaruutta. Heidän pikkuveljensä Oskari Merelä on kilpaillut sulkapallossa. Sisarusten äiti Mari Merelä (o.s. Salonen) on pelannut Suomen naisten lentopallomaajoukkueessa yli 150 ottelua. Heidän isänsä Petteri Merelä on niin ikään harrastanut eri lajeja lentopallosta yleisurheiluun.
Game Boy -konsolisarja

Game Boy (jap. ゲームボーイ, Gēmu Bōi) -konsolisarja on Nintendon kehittämä sarja käsikonsoleita. Se on maailmanlaajuisesti yksi myydyimmistä pelikonsolisarjoista (yli 188 miljoonaa yksikköä). Alkuperäinen Game Boy on myynyt lähes 70 miljoonaa yksikköä, Game Boy Color 50 miljoonaa ja Game Boy Advance yli 75 miljoonaa kesäkuun 30. päivään 2006 mennessä.
Game Boy -malleja. Vasemmalta: alkuperäinen, Pocket, Light, Color, Advance, Advance SP, Advance SP Mark II, Micro.
Historia

Nintendon Game Boy -käsikonsoli julkaistiin ensi kerran 1989. Se oli Nintendon pitkäaikaisen työntekijän, Gunpei Yokoin, suunnittelutyön tulos. Yokoi oli ollut aiemmin vastuussa jo Game & Watch -käsikonsolisarjasta Nintendon siirtyessä leluista videopeleihin.
Kun Gunpei Yokoi suunnitteli alkuperäisen Game Boyn, hän tiesi, että menestyäkseen sen pitäisi olla pieni, kevyt, halpa ja kestävä, ja että sillä pitäisi tietenkin olla julkaisussa monipuolinen ja tunnettu pelivalikoima. Tämän periaatteen avulla Game Boyn onnistui hankkia suuri kannattajajoukko, vaikka markkinoilla olikin tarjolla teknisesti parempia konsoleita värinäytöillä.
Game Boy jatkaa suosiotansa tähän päivään asti. Konsoli juhli 15. vuosipäiväänsä vuonna 2004, joka oli lähes samaan aikaan kuin Nintendo Entertainment Systemin 20. vuosipäivä. Juhlan kunniaksi Nintendo julkaisi Classic NES Series -pelisarjan ja NES-väriteemaisen Game Boy Advance SP:n.
On huhuttu, että Game Boy -konsolisarjaa ei enää jatkettaisi, mutta toimitusjohtaja Satoru Iwatan mukaan näin ei ole. Iwatan mukaan olisi ajattelematonta tuoda markkinoille uutta käsikonsolia Nintendo DS:n nauttiessa suurta suosiota.
Versiot > Game Boy

Alkuperäinen Game Boy julkaistiin 21. huhtikuuta 1989 Japanissa. Siinä oli nestekidenäyttö ja se pyöritti pelejä vaihdettavilta erikseen ostettavilta pelimoduuleilta. Se saavutti suuren suosion osittain sen mukana tulleen Tetris-pelin ansiosta, joka oli silloin jo tunnettu. Game Boy oli ensimmäinen pelimoduuleja käyttänyt konsoli, jolla neljä pelaajaa saattoi pelata samaan aikaan.
Versiot > Game Boy > Play It Loud!

Vuonna 1995 Nintendo julkaisi useita erivärisiä Game Boy -malleja. Niitä markkinoitiin kampanjalla "Play it Loud!". Play it Loud! -konsoli on väriään lukuun ottamatta samanlainen kuin alkuperäinen harmaa Game Boy. Play It Loud! -yksiköitä myytiin punaisena, keltaisena, vihreänä, mustana, sinisenä ja valkoisena. Isossa-Britanniassa julkaistiin myös nykyään hyvin harvinainen Manchester United -malli samaan aikaan kuin muutkin Play it Loud! -konsolit.
Versiot > Game Boy > Game Boy Pocket

Vuonna 1996 Nintendo julkaisi Game Boy Pocketin. Se oli huomattavasti pienempi, valoisampi ja vähemmän virtaa kuluttava kuin alkuperäinen Game Boy. Pocketissa on tilaa kahdelle AAA-paristolle. Yhdet paristot kestävät noin 10 tuntia. Pocketissa oli myös pienempi linkkikaapeliportti. Tämä Pocketissa ensimmäistä kertaa mukana ollut portti on nähty jälkeenpäin kaikissa Game Boy -malleissa paitsi Game Boy Microssa.
Versiot > Game Boy > Game Boy Light

Game Boy Light on ainoa Game Boy -sarjan tuote, joka on julkaistu ainoastaan Japanissa. Nintendo päätti, etteivät Yhdysvaltojen pelaajat kaipaa valoa vaan väriä. Light on samankokoinen kuin Pocket mutta sen näytössä on taustavalo. Konsoli kuluttaa myös huomattavasti vähemmän paristoja. Nyt kahdella AA-paristolla pystyi pelaamaan jopa 20 tuntia.
Versiot > Game Boy Color

Game Boy Color julkaistiin vuonna 1998. Siinä on värillinen grafiikka ja nopeampi suoritin kuin edeltävissä malleissa.
Versiot > Game Boy Advance

Game Boy Advance julkaistiin vuonna 2001. Siinä on jälleen edeltäjäänsä parempi grafiikka ja nopeampi suoritin.
Versiot > Game Boy Advance > Game Boy Advance SP

Vuonna 2003 ilmestynyt Game Boy Advance SP on suorituskyvyltään sama kuin Advance mutta näyttö on valaistu ja aukitaitettava.
Versiot > Game Boy Advance > Game Boy Micro

Game Boy Micro julkaistiin vuonna 2005. Se ei enää tue alkuperäisen Game Boyn ja Game Boy Colorin pelejä.
Lisälaitteet

Game Boylle julkaistiin myös lisälaitteita:
Game Boy Camera
Game Boy Printer
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Game Boy -mallien esittelyjä NES-Retromaailmassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Urho Kiukas

| Urho Kiukas |
| --- | --- |
 Urho Kiukas vuonna 1960
Sisäasiainministeri
 Von Fieandtin hallitus  29.11.1957 - 26.4.1958  
Edeltäjä:  Teuvo Aura
Seuraaja:  Harras Kyttä
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1902 Kymi
Kuollut: 19. marraskuuta 1995 (93 vuotta)
Ammatti:  juristi
Tiedot
Puolue:  ammattiministeri
Urho Juhana Kiukas (19. marraskuuta 1902 Kymi – 19. marraskuuta 1995) oli suomalainen poliisijohtaja, maaherra ja ministeri. Koulutukseltaan Kiukas oli oikeustieteiden tohtori.
Urho Kiukas tuli ylioppilaaksi vuonna 1924, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1930 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1934. Hän toimi asianajajana Helsingissä ja Mikkelissä vuosina 1927–1934, esittelijänä Mikkelin lääninhallituksessa vuosina 1934–1935 ja Heinäveden piirin nimismiehenä vuosina 1935–1944. Vuonna 1945 Kiukas siirtyi sisäministeriöön hallitussihteeriksi ja toimi sen jälkeen poliisiylijohtajana 29.8.1947–16.7.1957, Mikkelin läänin maaherrana vuosina 1957–1970 ja sisäasiainministerina Von Fieandtin virkamieshallituksessa viiden kuukauden ajan vuosina 1957–1958. Hän oli Saimaan kanavan valtuutettu ja Raha-automaattiyhdistyksen puheenjohtaja.
Vuosina 1947–1948 Kiukas toimi toisena syyttäjänä niin kutsutussa asekätkentäjutussa. Hän johti elokuusta 1948 alkaen komiteaa, joka selvitti Valtiollisen poliisin uudistamista Punaisen Valpon jälkeisessä tilanteessa.
Kiukas oli jäsenenä X-komiteassa, joka tutki Neuvostoliitossa vakoilusta 1950-luvulla kiinni jääneiden suomalaisten toiminnan taustatekijöitä.
Kätilöopiston juttuna tunnetun korruptioskandaalin käsittelyssä 1960–1961 valtakunnanoikeudessa häntä vastaan esitetyt syytteet hylättiin kokonaisuudessaan.
Vuonna 1967 Urho Kiukas ja hänen puolisonsa Kaisu Kiukas perustivat nimeään kantavan rahaston, josta jaetaan apurahoja ja stipendejä Etelä-Savon alueelta kotoisin oleville opiskelijoille.
Georgette Leblanc

Georgette Leblanc 11. maaliskuuta 1911
Georgette Leblanc (8. helmikuuta 1875 Rouen – 27. lokakuuta 1941 Cannes) oli ranskalainen sopraano, näyttelijä ja kirjailija. Hän oli Nobel-palkitun kirjailijan Maurice Maeterlinckin pitkäaikainen kumppani ja puoliso (1895–1918), jolle Maeterlinck omisti kirjansa Le trésor des humbles (1896) (Köyhäin aarteet, suom. F. E. Sillanpää).
Musiikillinen ura

Georgette Leblanc suoritti ensiesiintymisensä lyyrisenä laulajana Pariisin Opéra-Comique'ssa 23. lokakuuta 1892, Émile Zolan  tekstiin pohjautuvassa oopperassa L'Attaque du Moulin, johon musiikin oli säveltänyt Alfred Bruneau. LeBlanc esiintyi useissa päärooleissa Maeterlinckin teoksissa. Hänet kuitenkin hyllytettiin ehdottomasti tunnetuimman näytelmän Pelléas et Mélisande pohjalta tehdyn oopperan pääroolista 1902, kun rooli annettiin säveltäjä Claude Debussyn tahdosta Mary Gardenille. Kirjailija Maurice Maeterlinck kimpaantui asiasta ja loisti poissaolollaan oopperan esityksistä. Jean Sibelius sävelsi samaiseen näytelmään musiikkia, Opus 46 (1905).
Kirjallinen ura

Georgette Leblanc kirjoitti lastenkirjoja, matkakertomuksia ja mm. kaksiosaisen, omaelämäkerrallisen teoksen "Souvenirs", jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1931. Hän asui Maurice Maeterlinckin kanssa Nizzassa. Myöhemmän kumppaninsa kirjailija, kustannustoimittaja Margaret Andersonin kanssa hän asui Seine-Maritimessa. Sekä Anderson että Leblanc olivat kreikkalais-armenialaisen mystikko G. I. Gurdjieffin oppilaita, ja he kuuluivat Gurdjieffin erityiseen 'Köysi' -naisryhmään, johon kuului myös kirjailija Kathryn Hulme. Georgette oli kirjailija Maurice Leblancin sisar, Maurice tuli erityisesti tunnetuksi luomastaan  Arsene Lupin -romaanihahmosta.
 Jean Cocteau oli Georgetten läheinen ystävä.
Kirjallinen ura > Kirjallinen tuotanto

| --- | --- |
 1904 Le Choix de la Vie  1913 Childrens's Bluebird (Lasten Lintu Sininen)  kirjoittaja Madame Maurice Maeterlinck  1914 The Girl who found the Blue Bird  1919 Maeterlinck's Dogs:  1927 The Choice of Life  1931 Souvenir  1932 Souvenirs: My life with Maeterlinck  1947 La Machine à Courage, julkaistu postuumisti
Elokuva

Yksi Georgette Leblancin uran huippukohtia oli pääosa Marcel L'Herbierin ohjaamassa elokuvassa "L' Inhuman" (1924).
Leblanc sairastui syöpään ja hän kuoli Cannesissa Alpes-Maritimes -departementissa. Hänet on haudattu 'Notre Dame des Agnes' -hautausmaalle Margaret Andersonin viereen.
Lisää aiheesta

IMDb Profile Viitattu 2.8.2008
Extracts from La Machine à Courage, poimintoja Leblanc'n elämäkerran toisesta osasta (Arkistoitu – Internet Archive) Viitattu 2.8.2008
Gurdjieff International Review, Bob Baker; artikkeli Gurdjieff ja "Köysi" -ryhmän naiset. (englanniksi) Viitattu 2.8.2008
Youtube: Katkelma elokuvasta L' Inhuman Viitattu 2.8.2008
Leblancin kirjeitä ym. papereita Elizabeth Jenks Clarkin Margaret Anderson -kokoelmassa[vanhentunut linkki] Yalen yliopiston Beinecke Rare Book and Manuscript Library'ssa Viitattu 5.8.2008
The Choice of Life online -kirja, Gutenberg-projekti
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Georgette Leblanc Maurice Maeterlinckin näytelmässä Monna Vanna, 1902
Ginga: The Last Wars

| Ginga: The Last Wars |
| --- | --- |

銀牙～THE LAST WARS～   (Hopeahammas: The Last Wars)
Genre: toiminta, draama, seikkailu 
Manga
Tekijä: Yoshihiro Takahashi
Julkaisija:  Nihon Bungeisha  Punainen jättiläinen
Sarjajulkaisulehti: Shūkan Manga Goraku
Ensimmäinen painatus: 29. toukokuuta 2015 – 7. joulukuuta 2018
Kirjojen lukumäärä: 22 
Ginga: The Last Wars (jap. 銀牙～THE LAST WARS～) on Yoshihiro Takahashin tekemä jatko-osa Ginga Densetsu Weed: Orion -mangasarjalle ja asettuu ajassa puoli vuotta sen jälkeen. Sarja kertoo varttuneista Weedin pennuista Orionista, Rigelistä ja Siriuksesta. Sarjan päävihollinen on Akakabuton poika, Monsoon, joka hyökkää koirien paratiisiin. Manga alkoi 29. toukokuuta 2015 ja päättyi 7. joulukuuta 2018, ja sen pituudeksi tuli 22 pokkaria. Se ilmestyi viikoittain Shūkan Manga Goraku -sarjakuvalehdessä.
Sarja julkaistiin suomeksi. Ensimmäinen pokkari ilmestyi suomeksi 3. toukokuuta 2019. Ginga-sarja jatkuu Ginga Densetsu Noah -mangassa.
Manga Suomessa

Akakabuton perintö (toukokuu 2019)
Paholaisen raivo (kesäkuu 2019)
Lannistumattomat (heinäkuu 2019)
Koiransyöjät (elokuu 2019)
Tottelematon (syyskuu 2019)
Taistelun kutsu (lokakuu 2019)
Armon hitunen (marraskuu 2019)
Kaikki yhden puolesta! (joulukuu 2019)
Tuomitun hymy (tammikuu 2020)
Raudan pelko (helmikuu 2020)
Lähellä tuhoa (maaliskuu 2020)
Veljesriita (huhtikuu 2020)
Hetken hiljaisuus (toukokuu 2020)
Vihollisen maille (kesäkuu 2020)
Epäröinnin loppu (heinäkuu 2020)
Kannibaali (elokuu 2020)
Vaaralinen ystävyys (syyskuu 2020)
Siriuksen vastarinta (lokakuu 2020)
Karkoitus paratiisista (marraskuu 2020)
Petturi (joulukuu 2020)
Ensimmäisenä taisteluun (tammikuu 2021)
Elämä vai kuolema? (helmikuu 2021)
Aiheesta muualla

Gingapedia
Kaksoissola (Arkistoitu – Internet Archive)
Gingamanga Wiki
Gingasite.net (englanniksi)
Raamatunhistoria oppikouluja varten

| Raamatunhistoria oppikouluja varten |
| --- | --- |
 Vuoden 1963 painos.
Kirjailija:  Lauri Ingman
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1905
Sivumäärä:  VII, 203

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Raamatunhistoria oppikouluja varten on Lauri Ingmanin tekemä suomalainen oppikirja, joka ilmestyi Otavan kustantamana alun perin vuonna 1905. Kirja on senssuurin hyväksymä, Helsingissä 14. helmikuuta 1905. Ilmari Salomiehenuudistama laitos ilmestyi 1942.
Kymmenennessä painoksessa on otettu huomioon vuoden 1933 kirkolliskokouksen hyväksymä Vanhan testamentin suomennos. 
Seuraavassa painoksessa otettiin lisäksi huomioon vuonna 1938 hyväksytty Uusi testamentti.
Kahdennentoista painoksen alkusanat on laatinut Helsingissä tammikuussa 1942 painoksen uudistanut Ilmari Salomies. Painokseen tehdyt muutokset rajoittuvat lähinnä siihen, että lukujen lopussa olevat viittaukset virsiin on sovellutettu silloisen uuden virsikirjan mukaisiksi. Myöhemmissä painoksissa ei ole tapahtunut muutoksia, ja 21. muuttamaton painos on julkaistu Helsingissä vuonna 1963. Julkaisija on Kustannusosakeyhtiö Otava ja kirja on painettu yhtiön laakapainossa. Painoksessa on 212 numeroitua sivua sekä 53 nimeämättömän taiteilijan tekemää kuvaa ja neljä karttaa.
Viimeinen painos, 22. muuttamaton painos, ilmestyi 1966.
Alec Regula

| Alec Regula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. elokuuta 2000 (ikä 24) West Bloomfield, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  94 kg
Seura
Seura:  Edmonton Oilers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  75
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  London Knights (OHL) Chicago Blackhawks (NHL) Rockford IceHogs (AHL) Providence Bruins (AHL)
NHL-varaus:  67. varaus, 2018 Detroit Red Wings
Alec Regula (s. 6. elokuuta 2000 West Bloomfield, Michigan) on yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Edmonton Oilersin organisaatiossa.
Regula varattiin NHL:n varaustilaisuudessa 2018 kolmannella kierroksella 67. pelaajana Detroit Red Wingsiin, mutta hänet kaupattiin lokakuussa 2019 Chicago Blackhawksiin vaihdossa Brendan Perlinin kanssa.
Regula teki ensimmäisen NHL-maalinsa 18. huhtikuuta 2022 ottelussa Calgary Flamesia vastaan.
Kesäkuussa 2023 Blackhwaks kauppasi Regulan ja Ian Mitchellin Boston Bruinsiin vaihdossa Taylor Halliin ja Nick Folignoon.
Joulukuussa 2024 Bruins asetti Regulan siirtolistalle, josta Edmonton Oilers poimi hänet joukkueeseensa.
Aiheesta muualla

Alec Regula Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Alec Regula The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Frédéric Chopin (Pam Brownin kirja)

| Frédéric Chopin |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pam Brown
Kansitaiteilija:  Leena Mänttäri
Kieli:  suomi
Genre:  elämäkerta
Kustantaja:  Werner Söderström Osakeyhtiö
Julkaistu:  1996
Sivumäärä:  64
ISBN:  951-0-21225-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Frédéric Chopin on Pam Brownin tekemä elämäkertateos puolalaisesta säveltäjästä ja pianotaiteilijasta Frédéric Chopinistä. Englanninkielinen alkuteos Frederic Chopin on ilmestynyt vuonna 1994, ja sen on kustantanut Exley Publications Ltd, 16 Chalk Hill, Watford.
Suomennoksen on tehnyt Sirkka Salonen, ja suomennos on ilmestynyt Werner Söderström Osakeyhtiön kustantamana vuonna 1996. Päällyksen typografian on suunnitellut Leena Mänttäri. Kirjassa on 64 sivua, ja se on runsaasti kuvitettu. Kuvatoimittajat ovat Alex Goldberg ja James Clift Image Select -yhtiöstä. Kansikuva on saatu Berliinissä toimivalta AKG-yhtiöltä. Muotokuvan Chopinista on tehnyt Eugène Delacroix vuonna 1838.
Kirja kuuluu julkaisusarjaan, jota on toimittanut Helen Exley. Tämän teoksen toimittaja on Samantha Armstrong ja toimitusavustaja Helen Lanz. Musiikillisena avustajana on toiminut Jill Simms.
Armas Alhava

| Armas Alhava> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. tammikuuta 1905 Nastola
Kuollut: 10. joulukuuta 1981 Helsinki
Ammatti:  poliisi, juristi
Arvonimi: varatuomari
Armas Aleksander Alhava (vuoteen 1935 Byckling, 25. tammikuuta 1905 Nastola − 10. joulukuuta 1981 Helsinki) toimi suojelupoliisin ensimmäisenä päällikkönä vuosina 1949–1972.
Alhava kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1925, suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1933 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1937. Sen jälkeen Alhava toimi nimismiehenä Uukuniemellä vuosina 1933−1934 ja Hiitolassa vuosina 1934−1940 sekä Lapin läänin poliisitarkastajana vuosina 1941−1949.
Suojelupoliisi perustettiin kommunistien käsiin ajautuneen Valpon seuraajaksi, sillä sitä oli syytetty ylilyönneistä ja väärinkäytöksistä. Alhavan toiminnassa oli keskeistä torjua KGB:n vakoilijoiden yritykset soluttautua Supoon, missä onnistuttiinkin suojelupoliisin historian kirjoittaneen Kimmo Rentolan mukaan täysin.
Alhava oli jäsenenä X-komiteassa, joka tutki Neuvostoliitossa vakoilusta 1950-luvulla kiinni jääneiden suomalaisten toiminnan taustatekijöitä.
Alhava toimi Suomen Poliisiupseeriyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1950−1955 ja poliisikunnan keskusliiton varapuheenjohtajana vuosina 1950−1960. Lisäksi hän toimi aktiivisesti entisen Hiitolan kunnan perinteitä vaalineessa Hiisi-säätiössä.
Gobō

| Gobō (御坊市) |
| --- | --- |
 Hongan-ji Hidaka-betsuin
 lippu:  Symboli
 Gobōn sijainti Wakayaman prefektuurissa
 Gobō
 Koordinaatit: 33°53′29″N, 135°09′08″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kansai
Prefektuuri:  Wakayaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,91 km²
Väkiluku (12/2019):  23 117
 – Väestötiheys:  526,5 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Ilex rotunda
 – Kukka:  Kogiku
 – Kukkiva puu:  Hibiscus hamabo
 
 http://www.city.gobo.wakayama.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gobō (jap. 御坊市, Gobō-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Wakayaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin länsiosassa Tyynenmeren rannikolla. Kaupunki on rakentunut Hidakajoen suulle Hidakan tasangolle. Gobōssa on 23 117 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 43,91 neliökilometriä.
Gobō kehittyi vanhastaan Kumano-kaidō-tien varren postiasemana ja satamapaikkakuntana. 1500-luvulta lähtien se kasvoi kiotolaisen Hongan-jin temppelin sivutemppelin (Hongan-ji Hidaka-betsuin) portineduskaupunkina. Temppeli sai lempinimen Hidaka-gobō, mistä kaupungin nimi on peräisin. Edo-kaudella Hidakajoen suun satamassa kaupattiin puutavaraa, minkä myötä kaupunkiin syntyi japaninpaperin valmistusta sekä saken ja tekstiilien tuotantoa. Nykyisinkin pienimittakaavainen tekstiiliteollisuus, kemianteollisuus ja puutuoteteollisuus ovat tärkeitä elinkeinoja. Kaupunkiin kuuluvilla maaseutualueilla harjoitetaan muun muassa koristekukkien puutarhaviljelyä ja kalastusta. Kaupunkioikeudet Gobōlle myönnettiin vuonna 1954, kun silloiseen Gobōn maaseutukaupunkiin liitettiin viisi ympäristön kyläkuntaa.
Hongan-ji Hidaka-betsuinin temppelin lisäksi kaupungin rakennusperintöön kuuluu myös Dōjō-jin temppeli. Gobōta palvelevat JR Nishi-Nihonin Kisei-päälinja eli Kinokuni-linja ja Kishū-rautatie.
Kuvia

Sasano-suvun talo
Gobōn kaupungintalo
Dōjōjin rautatieasema
Yksi Iwauchin kofun-ryhmän hautakummuista
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gobō Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
御坊市市勢要覧 (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
| n k Wakayaman prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Arida  Gobō  Hashimoto  Iwade  Kainan  Kinokawa  Shingū  Tanabe  Wakayama (pääkaupunki)  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Aridan piirikunta (Aridagawa · Hirogawa · Yuasa) · Hidakan piirikunta (Hidaka · Hidakagawa · Inami · Mihama · Minabe · Yura) · Higashi-Muron piirikunta (Kitayama · Kozagawa · Kushimoto · Nachi-Katsuura · Taiji) · Iton piirikunta (Katsuragi · Kōya · Kudoyama) · Kaisōn piirikunta (Kimino) · Nishi-Muron piirikunta (Kamitonda · Shirahama · Susami) |  |