stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henry Bell
Höyrylaivan kehittäminen

Bellin oli vallannut ajatus rakentaa höyrykonekäyttöinen laiva. Vuonna 1800 hän kirjoitti anomuksen amiraliteettille saadakseen rahoitusta ideoilleen, mutta anomus hylättiin. Samoin kävi 1803, paitsi että lordi Horatio Nelson oli puoltanut hakemusta sanoen, että jolleivät britit rakenna höyrylaivaa, niin sen tekevät muut.
Vuonna 1808 Bell siirtyi Helenburghiin Clydejoen suulle, jossa hän vaimonsa kanssa osti kylpylän ja majatalon. Vaimo vastasi näiden hoidosta, kun Henry Bell keskittyi mielipuuhaansa höyrylaivan kehittämiseen.
Vuonna 1812 valmistui Bellin höyrykonekäyttöinen siipiratasalus PS Comet. Se oli 30 tonnin vetoinen alus, jonka höyrykone kehitti kolme hevosvoimaa. Comet eli komeetta-nimitys johtui vuosina 1811–1812 kuukausia näkyneestä pyrstötähdestä. alus rakennettiin Glasgow satamassa olevalla telakalla. Neitsytmatkallaan kanavia pitkin alus kulki noin viiden solmun nopeutta. Elokuussa 1812 Bell ilmoitti käynnistävänsä säännöllisen reitin Glasgow'n, Greenockin ja Helensburghin välille kolme kertaa viikossa ja paluun vuoropäivinä.
Vuonna 1819 alusta pidennettiin ja korjattiin. Sillä aloitettiin pidempi reitti Obaniin ja Fort Williamiin Crinanin kanavan kautta. Matka kesti neljä päivää. Joulukuussa 1820 alus haaksirikkoutui voimakkaassa virrassa lähellä Obania. Tämän jälkeen Bell rakensi uuden aluksen, Comet II. Se törmäsi vuonna 1825 Ayr-nimiseen höyrylaivaan. Onnettomuudessa kuoli 62 henkeä laivalla olleista 80 hengestä. Menetettyään toisen aluksen Bell luopui höyrylaivaliikennöinnistä.
Loppuelämä

Bell eli vielä sen aikaa, että näki keksintönsä menestymisen ja Clydejoen rantojen kehittymisen menestyväksi höyrylaivojen rakennus- ja telakka-alueeksi. Bellin työ oli innoittanut muita höyrylaivojen rakentajia, ja vuonna 1815 höyrylaivoja oli jo parikymmentä. Bell ei saanut korvausta höyrylaivojen käyttöönotosta, ja hän eli loppuelämänsä köyhyydessä. Paikallinen hyväntekeväisyysjärjestö järjesti hänelle sadan punnan eläkkeen, jota maksettiin leskelle sen jälkeen, kun Bell vuonna 1830 kuoli 62-vuotiaana.
Asiasta muualla

Henry Bell Biography
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Comet-siipirataslaivan replica.
Belomorskin piiri

| Беломорский район Belomorskin piiri |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Venäjän federaatio
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Perustettu:  29. elokuuta 1927
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Belomorsk
Pinta-ala:  12 982 km²
Väkiluku (2002):  24 000
 – väestötiheys:  1,9 as./km²
 
Belomorskin piirin verkkosivu
Piirin kunnat
Belomorskin piiri (ven. Беломорский район, Belomorski raion) on yksi Karjalan tasavallan hallintopiireistä. Se kuuluu Vienan Karjalaan ja sijaitsee tasavallan itäosassa Vienanmeren rannalla kuuluen. Piiri ulottuu idässä Karjalan tasavallan ja Arkangelin alueen väliselle rajalle. Karjalan tasavallassa piiri rajoittuu etelässä Segežan piiriin, lounaassa Muujärven piiriin, lännessä Kalevalan kansalliseen piiriin ja pohjoisessa Kemin piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Belomorsk. Piirin pinta-ala on 12 982 km² Piirissä ilmestyy paikallislehti Belomorskaja Tribuna.
Paikallishallinnolliset osat

Belomorskin piiriin kuuluu 5 paikallishallinnollista yksikköä: yksi kaupunkikunta (ven. gorodskoje poselenije) ja neljä maalaiskuntaa (ven. selskoje poselenije).
Kaupunki:
Belomorsk (hallinnollinen keskus)
Maalaiskunnat:
Kesäjoki
Njuhtša
Sosnavitsa
Suma
Muita asutuskeskuksia ovat Hvoinyi, Kevättämäjärvi, Kuolisma, Lehto, Malenga, Pušnoi, Suiku, Suikujärvi, Tunkua, Uiunsaari, Uskela, Uusi Maasjärvi, Virantajärvi, Virma ja Zolotets.
Historia

Piiri muodostettiin Sorokan piirin nimellä 29. elokuuta 1927, jolloin siihen liitettiin Sorokan, Suman, Kuolisman, Njuhtsan ja Laapinan kunnat sekä osia Vojatšun, Petrovo-Jamin ja Suikujärven kunnista. Piirin nimi vaihtui Belomorskin piiriksi vuonna 1938, jolloin sen hallinnollisen keskuksen nimi Sorokka muuttui Belomorskiksi. Vuosina 1930–1945 Segežan piiri oli lakkautettuna ja osa sen alueesta kuului Sorokan piirin. Tunkuan piiri lakkautettiin 1960-luvulla ja liitettiin Belomorskin piiriin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Справка об исторических, культурных, демографических и национальных особенностях Беломорского района (Tietoja piiristä, mm. kansallisuusjakauma vuonna 2002) Virallinen Karjala. Karjalan tasavallan valtiovaltaelinten virallinen palvelin. Arkistoitu 2.10.2014. Viitattu 11.5.2013. (venäjäksi)
Ääniselle johtavan ja edelleen Itämerelle jatkavan kanavareitistön sulku Vienanmeren äärellä Belomorskin piirissä
Béjaïan maakunta

| Béjaïan maakunta |
| --- | --- |
 Näkymä Béjaïanlahdelle.
 Maakunnan sijainti Algerian kartalla.
Valtio:  Algeria
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Béjaïa
Pinta-ala:  3 223,5 km²
Väkiluku (2017):  972 100
Béjaïan maakunta (arab. ولاية بجاية‎, Wilāya al-Bajāya) eli wilaya on hallintoalue Algerian pohjoisosassa. Sen keskus on Béjaïan kaupunki. Maakunnan pinta-ala on 3 223,5 neliökilometriä. Asukkaita on 972 100 henkeä (vuonna 2017, arvio).
Vuonna 1974 perustettu maakunta rajoituu idässä Jijelin, etelässä Sétifin ja Bordj Bou Arreridjin ja lännessä Bouiran ja Tizi Ouzoun maakuntiin sekä pohjoisessa Välimereen. Luonnonalueita ovat kapea rannikkovyöhyke, Soummamin laakso ja sisämaan vuoristot. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 600 millimetriä.
Maakunta jakautuu hallinnollisesti 19 piirikuntaan eli daïraan, joihin kuuluu 52 kuntaa. Piirikuntien keskukset ovat Adekar, Akbou, Amizour, Aokas, Barbacha, Béjaïa, Beni Maouche, Chemini, Darguina, El Kseur, Ighil Ali, Kherrata, Ouzellaguen, Seddouk, Sidi Aïch, Souk El Ténine, Tazmalt, Tichy ja Timezrit.
Béjaïaan johtavat maantiet RN9, RN12, RN24 ja RN75 sekä rautatie. Kaupunki on tärkeä öljyn vientisatama, jonne tulee putkijohto Hassi Messaoudin öljykentiltä. Béjaïan eteläpuolella sijaitsee Soummam – Abane Ramdanen lentoasema.
Maakunnassa harjoitetaan maanviljelyä ja kalastusta. Lisäksi on tekstiili-, metalli- ja elintarviketeollisuutta. Béjaïassa toimii Abderrahmane Miran yliopisto. Nähtävyyksiä ovat seudun luonto ja kabyylikylät.
Benedictus XI

| Benedictus XI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Nicholas Boccasini
Syntynyt: 1240 Treviso, Italia
Kuollut: 7. heinäkuuta 1304 Perugia, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  22. lokakuuta 1303
Paavius päättyi:  7. heinäkuuta 1304
Edeltäjä:  Bonifatius VIII
Seuraaja:  Klemens V
Benedictus XI:n vaakuna
Benedictus XI:n hauta.
Paavi Benedictus XI syntymänimeltään Nicholas Boccasini, (1240 – 7. heinäkuuta 1304) oli paavina 22. lokakuuta 1303 – 7. heinäkuuta 1304. Benedictus XI oli dominikaani.
Vaikka hän olikin kardinaalina ollessaan puolustanut edeltäjäänsä Bonifatius VIII:aa, hän vapautti Ranskan kuninkaan Filip IV:n pannasta. Hän kuitenkin julisti 7. kesäkuuta 1304 pannaan Filip IV:n kanslerin Guillaume de Nogaret'n sekä kaikki italialaiset, jotka olivat avustaneet Bonifatius VIII:n vangitsemisessa. Benedictus XI:n äkillisen kuoleman on epäilty olleen Nogaret'n järjestämä murha.
Bengkulu

| Bengkulu Sumatera Utara |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 3°48′S, 102°15′E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Bengkulu
Pinta-ala:  19919 km²
Väkiluku (2010):  1 691 600
 – väestötiheys:  92 as./km²
Kielet:  Rejang Bengkulu Indonesia
Kansat:  Rejangit (60%) Jaavalaiset (22%) Serawait (17%) Lembaklaiset (5%) Pasemahit (4%) Minangkabaut (4%) Malaijit (3%) Sundalaiset (3%) Batakit (2%)
Bengkulu on yksi Indonesian provinsseista. Sen alue käsittää pikän ja kapean kaistaleen Sumatran saaren lounaisrannikkoa, Intian valtameren rannalla. Bengkulun naapuriprovinssit ovat Länsi-Sumatra, Jambi, Etelä-Sumatra ja Lampung. Bengkulun pääkaupunki on myös nimeltään Bengkulu. Provinssin asukasluku on noin 1 691 600 (vuonna 2010) ja pinta-ala 19 919 neliökilometriä.
Provinssin asukkaista noin 60% kuuluu Rejang-kansaan. Jaavalaisia on noin 22% ja Serawaita 17%. Provinssin puhutuin kieli on Rejangin kieli.
Historia

Brittiläiset perustivat vuonna 1685 Bengkulun alueelle siirtokunnan Kaakkois-Aasian kauppansa tukikohdaksi. Britit antoivat alueen nimeksi Bencoolen ja alueelle rakennettiin Fort Marlboroughin linnoitus alueen turvaksi. 1800-luvulle tultaessa Bengkulu oli ainoa alue Sumatralla, jota hollantilaiset eivät hallinneet. Vuonna 1824 britit ja hollantilaiset solmivat sopimuksen, jolla Bengkulun alue luovutettiin hollantilaisille. Vastaavasti britit saivat hollantilaisten hallitseman Malakan. Maiden tekemän sopimuksen mukaisesti Hollannin Itä-Intian alueisiin kuului nykyinen Indonesian alue ja britit saivat Malakan niemimaan. Bencoolenia hallinnut kuvernööri Thomas Stamford Raffles perusti alueelta lähdettyään uuden brittien kauppatukikohdan Singaporeen.
Alison Bechdel

| Alison Bechdel |
| --- | --- |
 Alison Bechdel Lontoossa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1960 (ikä 64)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  sarjakuvataiteilija, kirjailija
Aiheesta muualla
Kotisivu
Alison Bechdel (s. 10. syyskuuta 1960 Lock Haven, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen sarjakuvantekijä. Hänet tunnetaan sarjakuvasta Lepakkoelämää, joka kuvaa lesbojen elämää Amerikassa.
Vuonna 2006 Alison Bechdeliltä ilmestyi sarjakuvaromaanina muistelmateos Hautuukoti: Tragikoominen perheeni, joka muun muassa voitti vuonna 2007 Eisner-palkinnon.
Bechdelin mukaan on nimetty hänen vuonna 1985 kehittämänsä niin sanottu Bechdelin testi, jonka tarkoituksena on arvioida, miten paljon naishahmot saavat tilaa elokuvissa.
Elämä

Bechdel syntyi katoliseen perheeseen. Hän muutti New Yorkiin valmistuttuaan Oberlin Collegesta vuonna 1981. Hän tuli jo 1980-luvulla tunnetuksi sarjakuvastaan Lepakkoelämää (engl. Dykes to Watch Out for), jota julkaisi ensimmäisenä Womannews-lehti loppukesästä 1983. Vakinaiset päähenkilöt, Mo ystävineen, otettiin käyttöön vasta 1987.
Bechdel aloitti vuonna 1992 seurustelun naisystävänsä Amyn kanssa ja meni tämän kanssa naimisiin San Franciscossa, Kaliforniassa, helmikuussa 2004. Kalifornian osavaltion korkein oikeus kumosi kuitenkin pian samansukupuolisten parien avioliitto-oikeuden, ja avioliitto mitätöityi lain edessä. Vuonna 2008 samansukupuolisten avioituminen mahdollistettiin taas Kaliforniassa, mutta pariskunta oli eronnut jo vuonna 2006.
Suomennetut albumit

Lepakkoelämää.  (Sarjat on alun perin julkaistu albumeissa Dykes to watch out for – the sequel, 1992 ja The spawn of dykes to watch out for, 1993. Suom. Stina Grönroos)  Kääntöpiiri, 2000.  ISBN 951-8989-53-2
Hautuukoti: Tragikoominen perheeni.  ((Fun home: A family tragicomic, 2006.) Suom. Taina Aarne)  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0161-9
Lepakkoelämää 2.  (Suom. Tarja Sahlstén)  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0425-2
Äideistä parhain: Koominen draama.  ((Are You My Mother? (memoir), 2012.) Suomentanut Anu Turunen)  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0798-7
Aiheesta muualla

Harri Römpötti: Oman elämäntarinan kertominen sarjakuvassa tuntui puhdistavalta. Helsingin Sanomat 2.3.2009.
Heikki Jokinen: Isäksi ja tyttäreksi. Helsingin Sanomat 2.3.2009.
Tero Mielonen: Kaapista ulos. Kvaak.fi 11.3.2009.
Juha Mäkinen: Hautuukoti[vanhentunut linkki]. Keskisuomalainen 17.3.2009.
Manu Pärssinen: Hautuukoti. V2.fi 18.3.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Bender

| Bender |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Bender
 Koordinaatit: 46.8233°N, 29.4820°E 
Valtio:   Transnistria /  Moldova
Autonominen alue:  Transnistria
Ensimmäinen asiakirjamaininta:  1408
Linnoituskaupungiksi:  1538
Hallinto:  
 – Pormestari:  Vjatšeslav Kogut
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  97,29 km²
Väkiluku (2014):  91 882 (kaupunkilaiset)
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 bendery-ga.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bender myös Tighina (moldovaksi Бендер, ven. Бендéры, Bendery, ukr. Бендéри, Bendery) on kaupunki Moldovasta erkautuneessa Transnistriassa Dnestrin oikealla rannalla.
Benderin kaupunkipiirin väkiluku sisälsi 91 882 kaupunkilaista (kaupunki) ja 6 844 läheisen maaseudun asukasta (2014). Vuosikymmen aiemmin suoritetussa väestönlaskennassa asukasluku oli 105 010, joista kaupunkilaisia oli 97 027 ja maaseudulla asui 7 983 ihmistä (2004).
Historia

Kaupunki on mainittu ensimmäisen kerran 1408 kirkkoslaaviksi nimellä Tjagjanakatša (Тягянакача). Vuonna 1538 Turkin sulttaani Suleiman Suuren joukot valloittivat sen, ja se sai nimen Bender ja linnoituskaupungin aseman. Kaupunkiin rakennettiin linnoitus, jonka venäläiset valloittivat 1770, 1789 ja 1806 maiden välisessä sodassa. Viimeisen sodan jälkeen kaupunki liitettiin 1812 Bessarabian kuvernementtiin. Vuonna 1818 kihlakuntakaupunki.
Tighina oli osa Moldovan demokraattista tasavaltaa 1917–1918, minkä jälkeen se kuului Romaniaan 1918–1940. Molotov–Ribbentrop-sopimuksen nojalla kaupunki liitettiin Moldovan SNT:aan ja Neuvostoliittoon 1940. Vuosina 1941–1944 saksalais-romanialainen miehitys, kaupunki tuhoutui suurelta osin. Neuvostojoukkojen vapauttamaksi 23. elokuuta 1944. Moldovan itsenäistyttyä 1991 Transnistria irtautui siitä 1992 sodassa. Sodan kiivaimmat taistelut käytiin Benderissä. Aselepoon päättynyt konflikti on jäänyt toistaiseksi ratkaisemattomaksi.
Linnoitus Dnestrin äärellä.
Rautatieasema Bender-1.
Rautatieasema Bender-2.
Benderin linja-autoasemaa.
Ul. Leninaa kaupungin keskustassa.
Keskustori.
Katedraali.
Kirkko.
Muistomerkki Venäjän keisarikunnan kunniasta Bessarabiassa (Moldovan SNTL, 1980).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bender Wikimedia Commonsissa
Moldovan hallintopiirit
| --- | --- |
Kaupunkipiirit:   Chișinău  Bălți  Bender 
Hallintopiirit:   Anenii Noi  Basarabeasca  Briceni  Cahul  Cantemir  Călărași  Căușeni  Cimișlia  Criuleni  Dondușeni  Drochia  Dubăsari  Edineț  Fălești  Florești  Glodeni  Hîncești  Ialoveni  Leova  Nisporeni  Ocnița  Orhei  Rezina  Rîșcani  Sîngerei  Soroca  Strășeni  Șoldănești  Ștefan Vodă  Taraclia  Telenești  Ungheni 
Itsehallinnolliset alueet:   Gagauzia  Transnistria 
Transnistrian alueellinen jako
| --- | --- |
Piirit: Camenca | Dubăsar | Grigoriopol | Rîbniţa | Slobozia | Hallinnollisesti piirin tasoiset kaupungit: Tiraspol | Bender
Belle ja Sebastian

| Belle ja Sebastian> Belle et Sébastien |
| --- | --- |
 Cécile Aubry halaa poikaansa Mehdiä ja kuvauksissa käytettyä koiraa vuoden 1969 promootiokuvassa.
Luoja(t):  Cécile Aubry
Kehittäjä(t):  Cécile Aubry
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:  ORTF 1-verkko
Julkaistu:  1965
Esitetty:  26. syyskuuta 1965, Suomessa 9. lokakuuta 1965 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  13
Tunnuskappale:  ”L’Oiseau”
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Cécile Aubry
Käsikirjoittaja(t):  Cécile Aubry
Säveltäjä(t):  Eric Demarsan
Aiheesta muualla
IMDb 
Belle ja Sebastian (Belle et Sébastien) on ranskalainen lasten televisiosarja vuodelta 1965. Kolmetoistaosaisessa sarjassa pieni orpopoika Sébastien seikkailee Ranskan Alpeilla pyreneittenkoira Bellen kanssa. Poika ja koira ovat syntyneet samana päivänä.
Sarjan käsikirjoitti ja ohjasi Cécile Aubry oman kirjansa Belle et Sébastien pohjalta, ja Sébastieniä näyttelee hänen oma, tuolloin kuusivuotias poikansa Mehdi El Glaoui. Sarjan suosituksi tulleen tunnusmelodian ”L’Oiseau” (säv. Eric Demarsan) esittää kuitenkin toinen ranskalaispoika; El Glaoui kertoi tämän aikuisiällä. Laulu ”L’Oiseau” on suomeksi levytetty nimillä ”Lintu” (suom. Erland Sundqvist ja Hilkka Norkamo) ja ”Belle” (suom. Pertti Reponen).
Juoni

Sebastian on romaninaisen orvoksi jäänyt poika, jonka on kasvattanut lammasfarmari César. Poika on löytänyt kaverikseen vuorilla harhailevan, väkivaltaiselta isännältään karanneen pyreneittenkoiran.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mehdi El Glaoui  | … |  Sébastien   |
|  Flanker  | … |  Belle   |
|  Edmond Beauchamp  | … |  César   |
|  Maurice Poli  | … |  Norbert Legrand   |
|  Dominique Blondeau  | … |  Jean   |
|  Paloma Matta  | … |  Angelina   |
|  Jean-Michel Audin  | … |  tohtori Guillaume   |
|  Albert Dagnant  | … |  tullimies Johannot   |
|  Pierre Massimi  | … |  tullimies Berg   |
|  Hélène Dieudonné  | … |  Célestine   |
|  René Blancard  | … |  komisario   |
|  Maryse Christophe  | … |  Victorine   |
|  Géo Beuf  | … |  Moulin   |
|  Jean Combal  | … |  pormestari   |
|  Pierre Cavallo  | … |  Georges   |
|  Michel Garnier  | … |  Sylvain   |
|  Claude Rossignol  | … |  lihakauppias   |
|  Fernand Guiot  | … |  salakuljettaja   |
|  Jacques Gripel  | … |  salakuljettaja   |
|  Cécile Aubry  | … |  kertoja  |
Jatkosarjoja ja myöhempiä sovituksia

Vuonna 1968 sarjalle tehtiin samanpituinen jatkosarja Sébastien parmi les hommes, jossa poika on noin kahdeksanvuotias, on löytänyt biologisen isänsä ja asuu tämän ratsutilalla. Vuonna 1969 sai ensi-iltansa samanniminen pitkä näytelmäelokuva, jota esitettiin Suomenkin teattereissa vuonna 1974 nimellä Belle & Sebastien seikkailevat.
Vuonna 1970 tehtiin kolmas sarja Sébastien et la Mary-Morgane, jossa poika on noin 12-vuotias ja hänet lähetetään Belle-koiran kuoltua viettämään kesälomaa kalastajasetänsä luona Normandiassa.
Vuonna 1981 tarinoiden pohjalta tuotettiin Japanissa animaatiosarja, joka julkaistiin Suomessa 3 × 95 minuutin VHS-videokasetteina nimellä Belle ja Sebastian 1–3.
Vuonna 2013 tuli ensi-iltaan Nicolas Vanier’n ohjaama  pitkä näytelmäelokuva pojan ja koiran tarinasta nimeltä Belle ja Sebastian.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksojen alkutekstiosuus ina.fr-sivustolla (ranskaksi)
Beninin lippu

Dahomeyn lippu 1960–1975 ja Beninin lippu 1990–
Beninin lippu 1975–1990
Dahomeyn lippu 1860–1890
Beninin lippu on panafrikkalainen trikolori, jonka mallina on Ghanan lippu.
Dahomeyn kuningaskunta eli Orjarannikko ajautui 1890-luvulla sotiin alueelle palmu- ja kahviplantaaseja sekä kauppapaikan perustaneita ranskalaisia vastaan. Ranskalaiset kukistivat kuningas Béhanzinin joukot 1894 ja korvasivat silloisen elefanttilipun Ranskan trikolorilla. Alueesta tuli osa Ranskan Länsi-Afrikkaa.
Jo ensimmäisen maailmansodan aikaan Ranskan vastainen mieliala yltyi mielenosoituksiksi ja kapinoiksi. Ne nujerrettiin väkivalloin. Toisen maailmansodan heikentämä isäntämaa myöntyi 1946 muuttamaan Dahomeyn aseman Ranskan unioniin kuuluvaksi merentakaiseksi territorioksi. Pakkotyöjärjestelmästä luovuttiin 1952 yleislakon jälkeen ja ensimmäiset poliittiset puolueet syntyivät. Vuonna 1958 Dahomey sai autonomisen tasavallan aseman Ranskan yhteisössä. Ranskan siirtomaajärjestelmän luhistuessa Afrikassa maa itsenäistyi vuonna 1960.
Dahomeyn lipuksi suunniteltiin panafrikkalainen trikolori, joka tosin eroaa muista siten, että vihreä kenttä on pystyssä tangonpuoleisella laidalla, keltainen ja punainen liehuvat vaakasuorassa. Vihreä kuvaa maan vehreyttä ja toivoa. Punainen ja keltainen kuvaavat vaurautta (afrikkalaista yhtenäisyyttä) ja kansallista rohkeutta (kansallistuntoa).
Vuonna 1960 valittiin maalle sen ensimmäinen presidentti. Valituksi tullut Hubert Maga kielsi muut puolueet ja ammattiliitot. Vuonna 1963 heimoristiriidat kärjistyivät. Seurasi yleislakko ja sotilasvallankaappaus 1963. Seuraavina vuosina epävakaus jatkuin, ja kymmenessä vuodessa seurasi kahdeksan sotilaskaappausta ja sotilashallitusten kokoonpanot vaihtuivat.
Vuoden 1972 sotilasvallankaappausta johtanut majuri Mathieu Kérékou, jonka sotilashallitus vakiinnutti maan oloja, julisti maan sosialistiseksi kansantasavallaksi. Hallinnosta vastaavaan vallankumousneuvostoon  tuli edustajia maan eri väestöryhmistä ja kustakin osasta. Kansallistaminen koski pankkeja ja avainasemassa olleita teollisuuslaitoksia. Vuonna 1975 valtion nimi muutettiin. Uusi nimi Benin oli neutraalimpi heimoristiriitoja ajatellen kuin aiempi Dahomey. Uusi lippu oli kokovihreä  "vallankumouslippu", jonka lipun tangonpuoleiseen yläkulmaan lisättiin vallankumouksen punainen tähti.
Virallisesta ideologiasta, marxismi-leninismistä luovuttiin 1990 ja monipuoluejärjestelmä sallittiin uudelleen. Aiempi panafrikkalainen trikolorilippu otettiin jälleen maan viralliseksi lipuksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beninin lippu Wikimedia Commonsissa
Benthochromis

| Benthochromis |
| --- | --- |
 Juovasulkahautoja (Benthochromis tricoti)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Benthochromis  Poll, 1986 
Katso myös
   Benthochromis Wikispeciesissä   Benthochromis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Benthochromis on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu kolme lajia, joita tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä.
Lajit

Benthochromis horii Takahashi, 2008
Benthochromis melanoides (Poll, 1984) – syväsulkahautoja
Benthochromis tricoti (Poll, 1948) – juovasulkahautoja
Bến Tren taistelu

Bến Tren taistelu oli Vietnamin sodan Tet-hyökkäyksen aikana käyty taistelu Bến Tren kaupungin hallinnasta etelävietnamilaisten, yhdysvaltalaisten ja vietkongin joukkojen välillä 31. tammikuuta – 2. huhtikuuta 1968.
Tausta

Tuolloin noin 18 000 asukkaan Bến Tre oli Bến Tren maakunnan keskus Etelä-Vietnamin pääkaupunki Saigonin eteläpuolella Mekongin suistolla. Ympäröivä seutu oli riisi- ja kookospuuviljelmiä. Tuleva taistelu oli osa kommunistien toteuttamaa laajamittaista Tet-hyökkäystä. Tiedustelu oli paljastanut vietkongin joukkojen alkaneen soluttautua Bến Tren alueelle noin kuukautta ennen hyökkäyksen alkua ja puolustajat tiesivät olla varuillaan.
Taistelu

Yöllä 30–31. tammikuuta noin 2 500 vietkongin taistelijaa alkoi soluttautua Bến Tren kaupunkiin. Yhteenotot alkoivat noin kello 4.00 aamulla 31. tammikuuta. Alkanutta tulitusta käsiasein seurasi kranaatinheittimin ja käsiasein tehty isku etelävietnamilaisten hallinnollista linnoitettua asemaa vastaan. Ankarien taistelujen jälkeen etelävietnamilaisten joukkojen oli kuitenkin onnistunut varmistaa kaupungin sairaalan ja radioaseman alue. Ne saivat vahvistuksina myös Yhdysvaltojen 9. jalkaväkidivisioonan kaksi pataljoonaa, jotka tuotiin alueelle ilmateitse. Joukkojen yrittäessä työntää vietkongin taistelijoita edelleen pois kaupunkialueelta niitä tuettiin ilmavoimien ilmaiskuilla. Lopulta taistelut olivat päättyneet 2. helmikuuta.
Seuraukset

Etelävietnamilaiset ja yhdysvaltalaiset olivat yhdessä menettäneet 101 miestä kaatuneina ja 242 haavoittuneina. Vietkongin tappioiksi arvioitiin noin 300. Itse kaupunki kärsi mittavia vaurioita. Arviolta 50 % kaupungista tuhoutui ja 1 000 siviiliä sai surmansa.
Bembölen kahvitupa

| Bembölen kahvitupa> Bemböle kaffestugga |
| --- | --- |
 Bembölen kahvitupa Turuntieltä
Osoite:  Bellinmäki 1
Sijainti:  Järvenperä, Espoo
Valmistumisvuosi:  1737
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bembölen kahvitupa (ruots. Bemböle kaffestuga) on Espoon vanhimpiin lukeutuva maatilan päärakennus. Myös kahvilana siitä on muodostunut jo käsite. Se sijaitsee Järvenperän eteläisimmässä kolkassa aivan Karvasmäen rajalla Keski-Espoossa. Turuntie kulkee välittömästi Bembölen kahvituvan eteläpuolitse ja Kehä III noin 200 metriä pohjoispuolitse.