stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vartiokylä
Liikenneyhteydet > Joukkoliikenne

Vartiokylän joukkoliikenneyhteydet ovat pitkälti metron varassa. Itäkeskuksen, Myllypuron ja Puotilan metroasemat sijaitsevat alueella. Liityntälinjat syöttävät metroasemista kauempana sijaitsevien alueiden asukkaita metroon. Metron ja liityntälinjojen lisäksi Vartiokylää palvelevat poikittaislinjat 54 (Kehä ykköstä Pitäjänmäkeen), runkolinja 500 (Pasilan kautta Munkkivuoreen) ja runkolinja 550, Kehä I:stä Malmin suunnalle kulkevat linjat 554 (Tapaninkylään) ja 561 (Lentoasemalle). Alueella kulkee lisäksi monia pienkalustolinjoja, mm. 801 ja 805.
Ulkoilu

Alueella on luontokohteita kuten Vartiokylänlahden rannat, Marjaniemen siirtolapuutarha ja Puotinharjun ja Myllypuron väliset metsät. Puistoa ja metsää on yhteensä alueella 277 hehtaaria.
Vartiokylässä on kaksi uimarantaa, yksi Puotilassa ja toinen Marjaniemessä. Alueella on kattava kevyen liikenteen väylien verkosto. Leikkipuistoja on neljä: Riskutien puistikko Vartioharjussa, Rusthollarin leikkipuisto Puotilassa, Mustapuron leikkipuisto Puotinharjussa ja Ison-Antin leikkipuisto Itäkeskuksessa.
Palvelut

Terveysasemia Vartiokylässä on kaksi, apteekkeja neljä. Kelan toimistoja löytyy yksi. Alueella on kaksi kirjastoa, Myllypuron mediakirjasto ja Itäkeskuksen kirjasto, ja kirjastoauton pysäkkejä on neljä. Kirkkoja Vartiokylässä on puolestaan kolme: Matteuksenkirkko, Puotilan kappeli ja Vartiokylän kirkko.
Palvelut > Vähittäiskaupat

Vartiokylässä sijaitsee Pohjoismaiden suurin kauppakeskus Itis. Myös Puotinharjun ja Puotilan vanhat ostoskeskukset ovat yhä hengissä. Myllypuron vanha ostoskeskus purettiin, ja uutta rakennetaan tilalle, tavoitteena saada Myllypuron ostari valmiiksi vuoteen 2012 mennessä. Alueella on viisi erillistä lähikauppaa: Vartioharjun, Puotinharjun ja Myllypuron Alepat, Puotilan Alepa ja Myllypuron Siwa. Päivittäistavarakauppoja alueella on 18. Vähittäiskaupan liikkeitä oli vuonna 2005 yhteensä 238 kappaletta.
Palvelut > Ravintolat ja kahvilat

Ravintoloita ja kahviloita Vartiokylästä löytyy 90 kappaletta. Suurin osa näistä on keskittynyt Itäkeskukseen.
Palvelut > Liikunta

Alueella on 44 sisäliikuntatilaa ja yksi urheilukenttä. Sisäliikuntatiloista merkittävimpiä ovat Itäkeskuksen uimahalli, Liikuntamyllyn sisäliikuntakeskus, Arena Center -salibandyhalli, jalkapallohalli Pallomylly, Myllypuron tennishallit, Myllypuron jäähalli sekä Myllypuron liikuntapuisto. Puotilan urheilukentän lisäksi asukkaat voivat käyttää alueen koulujen kenttiä.
Palvelut > Päivähoito ja koulut

Päiväkoteja alueella on 16. Lisäksi alueella tarjotaan myös perhepäivähoitoa. Yhteensä päiväkodeissa ja perhepäivähoidossa on alueella 1214 lasta.
Suomenkielisiä ala-asteita on alueella kolme: Vartiokylän ala-aste, Puotilan ala-aste ja Myllypuron ala-aste. Alueen ainoa ruotsinkielinen koulu on yhtenäinen peruskoulu Botby grundskola. Suomenkielisiä yläasteita on puolestaan kaksi, jotka ovat Vartiokylän yläaste ja Myllypuron yläaste. Alueen ainoa yhtenäinen peruskoulu on Itäkeskuksen peruskoulu. Peruskoulua käy Vartiokylässä 3130 oppilasta. Itäkeskuksen lukio on alueen ainoa lukio. Oppilaita sillä on 554. Alueen nuorista huomattava osa suuntaakin lukioon muualle Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vartiokylä "Kaupunginosat"-sivustolla
Puotila-seuran Vartiokylä-sivusto
Helsinki alueittain (2005): Vartiokylän peruspiiri,[vanhentunut linkki]
Vartiokylänlahden luontopolku
Syksyinen Vartiokylänlahti, jonka ympäristössä on paljon ulkoilualueita
Puotinharjun 60-luvulla rakennettuja asuintaloja ja oikealla 2009 avattu Prisma.
Merenkurkun neuvosto

| Merenkurkun neuvosto |
| --- | --- |
 Kvarkenrådet 

Perustettu:  1972
Tyyppi:  Eurooppalainen alueellisen yhteistyön yhtymä
Päämaja:  Vaasa
Toiminta-alue:  Merenkurkku
Viralliset kielet:  Suomi, Ruotsi
Puheenjohtaja:  Joakim Strand
Varapuheenjohtaja:  Lennart Holmlund
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merenkurkun neuvoston jäsenalueet
Merenkurkun neuvosto (ruots. Kvarkenrådet) on vuonna 1972 perustettu kolmen Suomen maakunnan sekä Ruotsin Västerbottenin ja Örnsköldsvikin kunnan muodostama raja-alueellinen yhteistyöfoorumi. Merenkurkun neuvosto on Pohjoismaiden ministerineuvoston virallinen raja-aluetoimija. Marraskuussa 2020 Merenkurkun neuvostosta muodostettiin eurooppalainen alueellisen yhteistyön yhtymä. Neuvoston tavoitteena on kehtitää Merenkurkun alueen raja-alueyhteistyötä ja edistää alueen kilpailukykyä.
Merenkurkun neuvosto muodostettiin vuonna 1972 Vaasassa pidetyssä ensimmäisessä Merenkurkun konferenssissa. Ensimmäisten toimintavuosien aikana luotiin organisaatio ja vakiinnutettiin yhteistyö kuntien, viranomaisten ja organisaatioiden välillä. Vuonna 1979 Merenkurkun neuvostosta tuli osa virallista pohjoismaista yhteistyötä. Vuonna 2008 Merenkurkun neuvosto rekisteröitiin aattelliseksi yhdistykseksi.
Organisaatio

Merenkurkun neuvoston hallitus valmistelee kokoukset ja toimii operatiivisena johtoelimenä. Hallitus käsittelee mm. hankesuunnitelmat ja hakemukset sekä asettaa eri hankkeiden johto- ja ohjausryhmät. Hallitukseen kuuluu kuusi jäsentä kummastakin maasta. Merenkurkun neuvoston puheenjohtajana toimii kansanedustaja Joakim Strand ja varapuheenjohtajana Lennart Holmlund Uumajasta.
Organisaatio > Jäsenet

Pohjanmaan liitto
Etelä-Pohjanmaan liitto
Keski-Pohjanmaan liitto
Vaasan kaupunki
Seinäjoen kaupunki
Kokkolan kaupunki
Pietarsaaren kaupunki
Västerbottenin läänin seutuliitto
Örnsköldsvikin kunta
Uumajan kunta
Metropolitan-ooppera

Metropolitanin vanha talo Broadwaylla 1905.
Metropolitan-ooppera (engl. Metropolitan Opera) sijaitsee Lincoln Centerissä, New Yorkissa. Se on perustettu huhtikuussa 1880.
Vanha oopperatalo näyttämöltä nähtynä, esiintyjänä pianisti Josef Hofmann, 28 marraskuuta 1937.
Metropolitan-oopperan nykyisen rakennuksen Lincoln Centerissä on suunnitellut arkkitehti Wallace Harrison. "New Met" avattiin 16. syyskuuta 1966 Samuel Barberin oopperan Antonius ja Kleopatra ensi-illalla. Oopperataloon mahtuu lähes 4 000 ihmistä eri kerroksiin. Kultainen proskenion on 54' leveä ja 54' korkea. Kultainen damastiesirippu on käsin kirjailtu ja on suurin esirippu maailmassa. Näyttämö on teknisesti nykyaikainen mahdollistaen seitsemän esitystä joka viikko sisältäen neljästä viiteen eri tuotantoa.
Met lähettää kaikkialla maailmassa kuuluvia suoria radioesityksiä. Ensimmäisesä lähetyksessä 25. joulukuuta 1931 kuultiin säveltäjä Engelbert Humperdinckin ooppera Hannu ja Kerttu. Kuuluisaa lauantai-iltapäivän lähetystä tuki yhteistyökumppani Texaco 7. joulukuuta 1940 lähtien aina huhtikuuhun 2004 asti. Sen jälkeen lähetyksiä ovat rahoittaneet Toll Brothers ja tarkoitusta varten perustettu säätiö.
Ensimmäisenä suomalaisena Metropolitanissa lauloi Alma Fohström näytäntökaudella 1888–1889.
Historiaa

Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Toimintaa ylläpiti Metropolitan Opera Company, ja lahjoitukset olivat olennainen osa sen taloutta. Yksi yhtiön 1900-luvun alkupuolen keskeinen omistaja ja lahjoittaja oli investointipankkiiri Otto Kahn, joka oli yhtiön hallituksen jäsen 1903–1931. Kahn ei asemastaan huolimatta saanut viiteentoista vuoteen katsomosta omaa aitiota. Tämän katsotaan johtuvan Kahnin juutalaisesta, saksalaisesta ja nousukasmaisesta taustasta, jota vakiintuneet rikkaat suvut vieroksuivat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metropolitan-ooppera Wikimedia Commonsissa
Metropolitan-oopperan kotisivut. (englanniksi)
Giuseppe Verdin säveltämä ooppera Kohtalon voima sai ensi-iltansa Metropolitan-oopperassa vuonna 1918. Kuvassa Enrico Caruso ja Rosa Ponselle oopperan 4. näytöksessä.
Metropolitan-oopperatalo, Lincoln Center.
Metropolismania

| Metropolismania |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Media Factory
Julkaisija:  Natsume
Pelisarja:  Metropolismania
Julkaistu:  JP 27. syyskuuta 2001 NA 3. lokakuuta 2002 EU 8. marraskuuta 2002
Lajityyppi:  kaupunginrakennuspeli, strategiapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  USK 0 
Alusta:  PlayStation 2
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Metropolismania on Media Factoryn kehittämä ja Natsumen julkaisema kaupunginrakennuspeli, jonka päämääränä on rakentaa kaupunki ja taloja. Peli julkaistiin PlayStation 2:lle vuonna 2001. Peli julkaistiin alun perin japaniksi ja myöhemmin englanniksi. Pelille on ilmestynyt kaksi jatko-osaa, Metropolismania 2 ja Metropolismania 3 (vain Japanissa).
Pelaaminen

Peliä pelataan  keltasilinterisellä hahmolla, jonka tehtävänä on rakentaa suuri kaupunki. Kun ihmisiä on alkanut muuttaa kaupunkiin heihin voi tutustua ja suostutella heidän ystäviään muuttamaan kaupunkiin. Jos heidän talonsa alkavat hehkua toisen värisinä, se tarkoittaa että kaupunkilaiset ovat vailla jotain palvelua sairaalasta aina leikkipuistoon. Jos pelaaja ei toteuta toiveita ajoissa, niin asukkaat suuttuvat ja muuttavat lopulta pois. Kun pelaaja on saavuttanut vaadittavat tavoitteet, hän voi siirtyä seuraavalle tasolle. Pelin edetessä hahmolle voi ostaa uusia vaatteita ja talon. Kaupunkia voi koristaa muun muassa puistonpenkeillä ja postilaatikoilla. Hahmolla on käytössä matkapuhelin, jolla pidetään yhteyttä pomoon ja asukkaisiin.
Aiheesta muualla

Metropolismania MobyGamesissa (englanniksi)
Miro Honkanen

Miro Honkanen on suomalainen näyttelijä. Hän on opiskellut Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Hän on työskennellyt Vaasan kaupunginteatterissa 1995–1998, Seinäjoen kaupunginteatterissa 1998–2008 [lähde? ] ja Palatsiteatterissa Tampereella vuodesta 2009 sekä tehnyt vierailuja Uuteen Iloiseen Teatteriin ja Komediateatteri Arenaan.
Vihtori Kosonen

Vihtori Kosonen vuonna 1907.
Vihtori Kosonen (6. marraskuuta 1873 – 23. kesäkuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, kirjankustantaja ja vapaa-ajattelija. Hän oli 1900-luvun ensimmäisinä vuosina yksi amerikansuomalaisen työväenliikkeen keskeisimmistä vaikuttajista, joka myöhemmin toimi Suomessa muun muassa sosialidemokraattisessa puolueessa.
Tausta

Vihtori Kosonen syntyi Kesälahdella Eerik Kososen ja Vilhelmiina o.s. Mölsä perheeseen. Eerik oli maanviljelijä ja kauppias Vihtori meni naimisiin 30. syyskuuta 1896 Hanna Sofia o.s. Ferin kanssa ja he saivat kuusi lasta: Väinö, Eino, Eero, Aila, Paavo ja Aino.
Nuoruus

Äiti oli toivonut Vihtorista pappia, mutta hän kävi vain neljä luokkaa Savonlinnan lyseota ja erosi koulusta sekä liittyi samana vuonna asevelvollisena No. 6 Kuopion 5. tarkka-ampujapataljoonaan, I komppaniaan 30. syyskuuta 1893.
Nuoruus > Suomen Kaarti

Kosonen suoritti aliupseeritutkinnon ja hänet nimitettiin I. komppanian varusmestariksi kunnes hänet siirrettiin omasta pyynnöstä reserviin 30. syyskuuta 1898. Hän teki sittemmin uuden palvelusopimuksen Helsingissä ja määrättiin Kaartin pataljoonan I komppaniaan plutoonan aliupseeriksi, mutta siirrettiin  palvelukseen kelpaamattomana nostoväkeen 28. lokakuuta 1899. Omiksi tiedoikseen Kosonen antoi Kuka kukin on 1909 -teokseen muun muassa “Erotettiin sotapalveluksesta kumouksellisten mielipiteittensä vuoksi, istui 40 vuorok. linnassa sotilasvallan vastustamisesta”.
Nuoruus > Poliittinen herääminen

Suomessa Kosonen työskenteli vuonna 1895 perustetun Työmies-sanomalehden taloudenhoitajana. Ensimmäisen sortokauden aikana syntyneeseen laajaan passiiviseen vastarintaan hän osallistui sosialidemokraattisen puolueen puhujana sekä aktiivisena asevelvollisuuslakkojen järjestäjänä ympäri maata, erityisesti Uudellamaalla.
Amerikan aika

Vastarintaliikkeen johdon kehotuksesta Kosonen pakeni Severi Nuormaan kanssa Yhdysvaltoihin tätä ensimmäistä sortokautta. Samaan aikaan Pohjois-Amerikkaan pakeni myös lukuisia muita Suomen työväenliikkeen varhaisia sosialisteja, kuten Alfred F. Tanner, Taavi Tainio sekä Eetu Salin. Pohjois-Amerikassa hänestä tuli Tannerin, Tainion, Martin Hendricksonin, A. B. Mäkelän ja Alex Halosen tavoin amerikansuomalaisen työväenliikkeen ensimmäisiä merkittäviä hahmoja ja toiminnan organisoijia.
Kosonen ehti kahden Pohjois-Amerikassa viettämänsä vuoden aikana toimia muun muassa agitaattorina ja vuonna 1903 Massachusettsin Worcesterissa ilmestymisensä aloittaneen Amerikan Suomalaisen Työmiehen ensimmäisenä päätoimittajana., mutta hän kuitenkin erosi tehtävästä jo syyskuussa. Syynä olivat kansainvälisen sosiaalidemokraattisen työväenliikkeen edustaman suuntauksen kannattajien ja Matti Kurikan johtamien utopiasosialistien välille syntyneet erimielisyydet lehden linjasta. Marraskuussa pidetyssä yhtiökokouksessa päätettiin jatkaa sosiaalidemokraattisella linjalla ja samalla Kosonen valittiin uudelleen päätoimittajaksi. Kiistojen aikana Kurikka hyökkäsi usein omilla kirjoituksillaan ankarasti Kososta vastaan. Hänen puolustajiaan taas olivat muun muassa Hendrickson, Tainio ja F. J. Syrjälä.
Päätoimittajana työskennellessään Kosonen kiersi myös ahkerasti puhujamatkoilla eri puolilla Yhdysvaltoja, erityisesti Keskilännessä, jossa oli suuria amerikansuomalaisten kaivos- ja metsätyömiesten yhteisöjä. Vastaanotto ei aina ollut suopeata, ja esimerkiksi Minnesotan Elyssa hänet ilmiannettiin viranomaisille anarkistina. Kososen kirkonvastaiset puheet saivat usein myös amerikansuomalaisten parissa toimineen papiston raivoihinsa. Kesällä 1904 Amerikan Suomalainen Työmies siirtyi Kososen ehdotuksesta Keskilänteen, jossa sen taloudelliset mahdollisuudet olivat huomattavasti itärannikkoa paremmat ja myös sijainti oli lukijakunnan kannalta keskeisempi. Uudeksi toimipaikaksi tuli Michiganin Hancock, ja samalla lehden nimi vaihtui lyhyesti Työmieheksi. Joulukuussa 1904 lehteen palkattiin kokenut toimittaja Kaapo Murros, josta johtokunta teki pian myös päätoimittajan Kososen ollessa samaan aikaan puhujamatkalla. Johtokunnan omavaltainen menettely ei kuitenkaan johtanut jatkotoimiin, kun Kosonen päätti vuoden 1905 puolella palata takaisin Suomeen.
Varsinaisen toimittajantyönsä ohella Kosonen toimi Yhdysvalloista käsin myös Alfred Bernhard Sarlinin vuosina 1902–1904 Suomessa julkaiseman kaunokirjallisen viikkolehden Työmiehen Illanvieton avustajana.
Tampereen aika

Suomeen palattuaan Kosonen oli mukana sosialidemokraattien toiminnassa ja työskenteli aluksi Tampereella ilmestyneen Kansan Lehden taloudenhoitajana. Kosonen myös kiersi Pohjanmaalla ostelemassa bolševikeille uponneesta SS John Grafton -laivasta pelastettuja aseita. Vuoden 1905 suurlakon yhteydessä hän kuului paikallisen suurlakkokomitean valiokuntaan ja oli yksi Tampereen raatihuoneen parvekkeelta luetun niin sanotun punaisen julistuksen laatijoista. Samaan aikaan käynnissä olleen Venäjän vallankumouksen aikana Kosonen järjesti turvapaikkoja Baltian maista tulleille pakolaisille. Helmikuussa 1906 hän avusti latvialaista Jan Tshokkea, joka kuitenkin paljastui Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöön osallistuneeksi bolševikiksi. Ryöstäjiin kuuluneen Petter Salinin Kosonen puolestaan ilmiantoi poliisille, ja tämä pidätettiin Kansan Lehden toimituksesta.
Hän lienee ollut myös bolševikkien joulukuun 1905 Tampereen puoluekonferenssin suomalainen järjestäjä. Kosonen kertoi pitäneensä puheen kokouksessa ruotsinkielellä, jonka joku käänsi venäjäksi, sekä lähettäneensä pöytäkirjat Pietariin lehtori Smirnoffin välityksellä.
Viaporin kapinan Kosonen tulkitsi ”puhtaaksi provokationiksi” sillä hänellä oli myös tietoa Venäjän vallankumouksellisilta. Hän vastusti jyrkästi liittymistä kapinallisiin, vaikka  Johan Kockin julistus kapinaan liittymiseksi saikin Tampereella lämpimän vastaanoton.  Sosialidemokrattisen puolueen johto ei antanut tukea julistukselle ja sai lykättyä kapinaan osallistumisen muutamiksi päiviksi, jonka aikana kapina kukistettiin. Viivytystä Kosonen pitää uransa merkittävimpänä saavutuksena Suomen hyväksi, sillä se esti venäläisten kovat rankaisutoimet.
Suurlakon innoittamana sosialidemokraattiseen puolueeseen liittyi nuoria akateemisesti koulutettuja radikaaleja, joita kutsuttiin nimellä ”marraskuun sosialistit”. Maltillista linjaa edustanut Kosonen erosi syksyllä 1906 sekä sosiaalidemokraattien puoluevaltuustosta että Kansan Lehden palveluksesta yhdessä Yrjö Mäkelinin ja Kössi Kaatran kanssa, kun lehden päätoimittajaksi nimettiin radikaaleihin lukeutunut Timo Korpimaa. Ryhdyttyään vastustamaan laitonta ja väkivaltaista toimintaa Kosonen menetti äkisti suosionsa, ja häntä vaadittiin lokakuussa 1906 jopa erotettavaksi Tampereen työväenyhdistyksestä.
Helsingin aika

Tämän jälkeen joulukuussa 1906 Kosonen, Mäkelin, Kaatra ja Reino Drockila perustivat lyhytikäiseksi jääneen Oikeus-nimisen lehden, joka vastusti myös puolueen pää-äänenkannattajan Työmiehen linjaa, vaati parlamentaarista toimintaa ja vastusti salaisia järjestöjä.
Vuosina 1915–1918 Kosonen toimi kirjailija Eino Leinon perustaman Sunnuntai-nimisen kulttuurilehden taloudenhoitajana. Muita lehden taustavaikuttajia olivat sen toimitussihteerinä työskennellyt L. Onerva ja teosofina tunnettu liikemies Fredrik Heliö. Sunnuntain toimitus sijoitettiin Helsinkiin muuttaneen Kososen luokse Isolle Roobertinkadulle, jonne myös Leino myöhemmin asettui. 
Vuosina 1918–1919 Kosonen julkaisi Työn Valta -nimistä sanomalehteä, joka vastusti sosialidemokraattisen puolueen radikalisoitumista ja aseellista vallankumousta. Se jatkoi ilmestymistään vuoteen 1919 saakka, mutta oli sisällissodan ajan punaisten lakkauttama. Kesäkuussa 1919 perustettiin Sosialistinen Työpuolue, jonka äänenkannattajaksi tuli Työn Valta ja puheenjohtajaksi Kosonen. Sekä lehti, että puolue heittivät henkensä Suomen Sosialidemokraatin ilmestyttyä syksyllä.
Helsingin aika > ”Poliittinen kuolema”

Kosonen kutsui ennen marraskuun 1917 Sosialidemokraattisen puolueen  ylimääräistä puoluekokousta “Aseet alas” -kokouksen Uudelle ylioppilastalolle. Hänen pitämänsä puhe julkaistiin myös Sunnuntai-lehdessä. Kokous oli turha. Puolue päätyi junttauksen jälkeen kannattamaan epäparlamentaarista toimintaa. Venäjän sosialistien kansankomissaarien neuvoston vähemmistökansallisuuksien komissaari J. V. Stalin puhui vallankumouksen puolesta ja lupasi Suomen kansalle täyden vapauden elämänsä järjestämiseen, samoin kuin kaikille muillekin Venäjän kansoille, vapaaehtoisessa liitossa Venäjän kanssa. Työn Valta -lehden näytenumeron jälkeen aseellinen punakaartin lähetystö kävi tuomassa Vihtori Kososelle erottamispäätöksen sosialidemokraattisesta puolueesta.  Kesän 1918 perhe oli “omia” ja muita paossa Espoon Glimsissä Felix Nylundin taloa hoitaen.
Vapaa-ajattelu, kustannustoiminta ja muut kulttuuriharrastukset

Kosonen tunnettiin myös vapaa-ajattelijana, joka toimi Tampereen Vapaa-ajattelijayhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 1910 hän alkoi julkaista Vapaa Ajatus -nimistä lehteä, josta tuli nopeasti eri puolilla maata vaikuttaneiden vapaa-ajattelijoiden ja ateistien yhdysside. Siihen kirjoittivat muun muassa kirjailija Ilmari Kianto ja toimittaja Ernst Lampén. Kososen linja oli erittäin jyrkkä ja kirkonvastainen, mikä aiheutti lukuisia painokanteita ja jumalanpilkkasyytteitä. Hän pystyi kuitenkin julkaisemaan lehteä kahdeksan vuotta tekemällä jatkuvasti valituksia saamistaan tuomioista ja lakkautuspäätöksistä. Lehden ansiosta perustettiin myös Vapaa-ajattelijain liitto vuonna 1911, mutta senaatti ei kuitenkaan hyväksynyt sen sääntöjä.
Kustannustoimintaa Kosonen harjoitti omalla nimellään vuosina 1906–1910. Juri Nummelin on luonnehtinut häntä kunnianhimoiseksi pienkustantajaksi. Kosonen julkaisi laadukasta kaunokirjallisuutta, runsaasti työväenkirjallisuutta sekä ateistisia ja teosofisia teoksia. Kosonen kustansi muun muassa lukuisia Arvid Järnefeltin ja Ilmari Kiannon teoksia, muita tunnettuja kotimaisia nimiä olivat esimerkiksi Larin Kyösti, L. Onerva ja Jalmari Finne. Vuonna 1907 Kosonen otti kustannettavakseen runsaasti Eino Leinon tuotantoa, ja hänen katsotaan jopa pelastaneen jälkipolville muun muassa Leinon kirjoittamat näytelmät. Ulkomaisista Kosonen julkaisi muun muassa Friedrich Nietzschen, Karl Kautskyn ja Henry Georgen teoksia.
Vuosina 1928–1932 Vihtori Kosonen toimi Suomen Kuoroyhdistyksen (SULASOL) toiminnanjohtajana. Hän oli myös perustamassa  Krematoriosäätiötä.
Vapaa-ajattelu, kustannustoiminta ja muut kulttuuriharrastukset > Vihtori Kososen ja Vihtori Kosonen Osakeyhtiön kustantamia kirjoja:

Jalmari Hahl, Nykyajan näytelmäkirjailijoita 1908
Jalmari Finne, Kun ollaan neroja / 3-näytöksinen näytelmä meille meistä 1908
Iivo Härkönen, Karjalan virsiä 1908
Arvid Järnefelt, Maa kuuluu kaikille 1907
Arvid Järnefelt, Veneh’ojalaiset I & II 1909
Arvid Järnefelt, Kirkkopuheet 1917
Elisabeth Järnefelt, Lukemista lapsille 1908
Kaapro Jääskeläinen, Iloisia juttuja I -IV, 1908
Ukko Havukka, Kun maailman loppua odotettiin: huvinäytelmä kolmena näytöksenä  1910.
Larin Kyösti, Vuorivaeltaja 1908
Ilmari Kianto, Pyhä viha 1909
Ilmari Kíanto, Pikkusyntejä 1909
Eino Leino, Maailman kannel 1908
Eino Leino, Naamioita 2-5 sarja 1907-1909
L. Onerva, Runoja 1908
Henry George, Elä varasta! 1907.
Henry George, Sosialinen pulma suomennos Arvid Järnefelt 1908
Anton Menger, Uusi valtio-oppi 1908
Friedrich Nietzsche, Antikristus 1908
Leo Tolstoi, En voi vaieta 1908
Leo Tolstoi, Mitä on raha? Suom. Sulo Wuolijoki 1908.
Leo Tolstoi, Kristillinen oppi 1909
Leo Tolstoi, Joka päiväksi 1910
Karl Kautsky, Kristinuskon alkuperä 1909
Jack London, Ennen Aatamia 1908
Matti Kurikka, “Jumalaton kirkko" 1908
Severi Nuormaa, Taistelujen mainingeissa 1909
Työmiehen toimittajat J. A. Harpet ja Vihtori Kosonen vuonna 1904.
Suurlakkokomitean valiokunta Tampereella. Siiri Lemberg (vas.), Heikki Lindroos, Yrjö Mäkelin, Vihtori Kosonen ja Eetu Salin.
Yritys aseiden laskemiseksi
Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper”

| ”Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper”” Dream Theater |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Images and Words
 Julkaistu: 1992
 Formaatti: MC
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 09.30
 Levy-yhtiö: Atco
Dream Theaterin muut singlet
| ”Pull Me Under” 1992 | ”Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper”” 1992 | ”Take the Time” 1992 |
Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper” on Dream Theaterin toinen single yhtyeen albumilta Images and Words. Se julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Atco Records.
Kappaleet

Metropolis—Part I: ”The Miracle and the Sleeper” – 09.30
Kokoonpano

James LaBrie – laulu
John Petrucci – kitara
John Myung – basso
Kevin Moore – koskettimet
Mike Portnoy – rummut
Mircea Dobrescu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mircea Dobrescu |  Mircea Dobrescu |  Mircea Dobrescu |  |
Maa:   Romania
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 1956 | 51 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Länsi-Berliini 1955 | 51 kg |  |
|  Hopeaa | Praha 1957 | 51 kg |  |
Mircea Dobrescu (5. syyskuuta 1930 Cotorca – 6. elokuuta 2015) oli romanialainen nyrkkeilijä. Hän saavutti hopeaa kärpässarjassa (51 kg) Melbournen kesäolympialaisissa 1956 hävittyään loppuottelussa Terence Spinksille. Hän kilpaili myös Helsingin kesäolympialaisissa 1952 ja Rooman kesäolympialaisissa 1960 saavuttaen kummallakin kerralla jaetun viidennen sijan. EM-kilpailuista Dobrescu saavutti hopeamitalin vuosina 1955 ja 1957.
Dobrescu kuoli 84-vuotiaana 6. elokuuta 2015.