stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vairaatea

Vairaatea
NASAn kuva Vairaateasta
| --- | --- |
Muut nimet:  San Miguel Arcángel, Lord Egmont, Industriel
Sijainti:  Nukutavake Ranskan Polynesia
Saariryhmä:  Tuamotu
Sijaintipaikka:  Tuamotu 
Vesialue:  Tyynimeri 
Pinta-ala:  3 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  50 (2017)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vairaatea on pieni atolli Tuamotussa Ranskan Polynesiassa. Vairaatean maa-ala on 3 km² ja sen sisällä on 13 km² kokoinen laguuni. Riutat estävät pääsyn laguunille meriteitse, eikä atollillakaan ole monta rantautumispaikkaa.
Ensimmäinen eurooppalainen Vairaateassa oli espanjalainen tutkimusmatkailija Pedro Fernández de Quirós vuonna 1606. Hän antoi atollille nimen San Miguel Arcángel (suom. Arkkienkeli Mikael). Englantilainen Samuel Wallis kävi Vairaateassa vuonna 1767 ja nimesi sen Lord Egmontiksi. Jossain kartoissa atolli on merkitty myös nimellä Industriel.
Vuonna 1989 Vairaatealla asui kahdeksan perhettä atollin pohjoisella saarella Puka Rungassa. Atollin asukasluku oli 50 vuoden 2017 väestönlaskennassa. Saaren elinkeinot ovat kalastus ja kopran tuotanto.
Käännös suomeksi
Asko Pulkkinen

Antti Armas (Asko) Pulkkinen (16. elokuuta 1885 Enonkoski – 28. helmikuuta 1933 Viipuri) oli suomalainen lyseon lehtori, oppikirjojen tekijä ja hyönteistutkija.
Elämä

Asko Pulkkisen vanhemmat olivat työnjohtaja Kalle Fredrik Pulkkinen ja Fredriika Kokkonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1904 Savonlinnan reaalilyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1915 ja filosofian maisteriksi 1919. Hän teki opintomatkan Saksaan ja Itävaltaan kesällä 1923 sekä keräilymatkan Viroon vuonna 1926.
Pulkkinen oli aluksi sijaisopettajana Raahen alkeiskoulussa 1907–1908, Viipurin suomalaisessa reaalilyseossa 1911–1912 ja Savonlinnan lyseossa 1913. Hän oli sitten vakinaisena opettajana Pietarin suomalaisessa yhteiskoulussa 1916–1917 ja Viipurin uudessa yhteiskoulussa 1917–1921. Pulkkinen oli luonnonhistorian ja maantieteen vanhempana lehtorina Sortavalan lyseossa 1921–1926, Viipurin tyttölyseossa 1926–1929 ja Viipurin suomalaisessa lyseossa vuodesta 1929 alaken.
Pulkkinen harrasti myös teatteria ja kansantanhuja ja julkaisi kansantanhuista kolme kokoelmaa. Hän julkaisi kasvi- ja eläinopin oppikirjoja sekä hyönteistieteen alalta muun muassa kirjan Perhoskirja 1, Päiväperhoset, kiitäjät, kehrääjät.
Pulkkinen tavattiin murhattuna Torkkelinkatu 18:n asunnostaan aamulla 1. maaliskuuta 1933. Hänen ruuminsa makasi asunnon keittiön lattialla lakanoihin käärittynä ja hänen takaraivonsa oli ruhjottu herätyskellolla. Edellisenä iltana kello 23 aikaan Pulkkisen asunnosta oli kuultu avunhuutoja mutta naapurit eivät kiinnittäneet niihin huomiota koska Pulkkisen asunnosta oli usein kuulunut meteliä. Pulkkisella oli 3 huoneen kaupunkiasuntonsa lisäksi huvila Terijoen Ollinpäässä.
Murha ratkesi 4. maaliskuuta 1933 kun tekijä, Helsingissä asunut maalari Eero Veikko Juhonpoika Sirkiä (s. 1908) ilmottautui poliisille. Sirkiä oli 27. helmikuuta matkustanut pikajunalla Helsingistä Viipuriin ja yöpynyt sitten Viipurissa tuttaviensa luona. Hän oli juopotteluretkellään tavannut illansuussa 28. helmikuuta Torkkelinkadulla lehtori Pulkkisen. Pulkkinen oli vienyt hänet asuntoonsa, jossa he olivat nauttineet väkijuomia. Heille oli tullut riitaa jostain syystä kello 22.30 aikoihin ja Sirkiä oli alkanut lyödä Pulkkista herätyskellolla päähän. Hän kertoi luulleensa Pulkkisen vain menettäneen iskuista tajuntansa. Sirkiä oli sitten juonut väkijuomat loppuun ja lähtenyt asunnosta otettuaan mukaansa vaatteita, kengät, taskukellon, savukekotelon, kristallimaljakon, matkalaukkuja ja 400 markkaa rahaa. Hän oli palannut Helsinkiin kello 23.50 lähteneellä pikajunalla ja jatkanut Helsingissä juopotteluaan myyden mukanaan tuomiaan esineitä rahan saamiseksi väkijuomiin. Selvittyään Sirkiä oli lukenut lehdestä Pulkkisen kuolemasta ja hän meni sitten vaimonsa kehotuksesta ilmottautumaan poliisille. Sirkiä oli palannut 24. lokakuuta 1932 Venäjältä.
Viipurin raastuvanoikeus tuomitsi Sirkiän kuoleman aiheuttaneesta pahoinpitelystä ja törkeästä varkaudesta 3 vuoden 9 kuukauden kuritushuonerangaistukseen. Viipurin hovioikeus korotti maaliskuussa 1934 Sirkiän tuomiota 4 vuoteen kuritushuonetta.
Julkaisuja

Kasviopillisia kertauskysymyksiä: oppikoulujen lukioluokkia ja reaalikokeeseen valmistuvia varten. Kirja, Helsinki 1927
Eläinopillisia kertauskysymyksiä: oppikoulujen lukioluokkia ja reaalikokeeseen valmistuvia varten. Kirja, Helsinki 1928
Maantieteellisiä kertauskysymyksiä: oppikoulujen lukioluokkia ja reaalikokeeseen valmistuvia varten. Kirja, Helsinki 1928
Eläinoppi 1, Ihminen, imettäväiset, linnut. Kirja, Helsinki 1929, 4. painos WSOY 1941 ja uud. painokset muina tekijöinä Aaro Hellaakoski ja Matti Laamanen, 6. tark. painos 1960
Siemenkasvien muoto-opin perusteet. Tekijä, Viipuri 1929
Eläinoppi 2, Alemmat selkärankaiset, selkärangattomat, yleiseläinoppi. Kirja, Helsinki 1930, 2. painos WSOY 1937 toim. Aarno Jalas, vuoden 1942 painos ja uud. painokset muina tekijöinä Aaro Hellaakoski ja Matti Laamanen, 5. painos 1962
Kasvioppi. Kirja, Helsinki 1930, 4. painos WSOY 1935 ja uud. toim.  M. E. Huuskonen, 10. painos 1952
Myrkkypistiäiset - Hymenoptera aculeata. 1, Petopistiäiset - Sphecidae. Suomalaisen eläin- ja kasvitieteellisen seuran Vanamon julkaisuja 1. WSOY 1931
Suomen eläimet - Animalia Fennica. 1, Myrkkypistiäiset (Hymenoptera Aculeata) 1, Petopistiäiset (Sphecidae). WSOY 1931
Perhoskirja 1, Päiväperhoset, kiitäjät, kehrääjät. WSOY 1932, E. Pippingin uudistama toinen painos WSOY 1956
Koulukasvio; tekijät Asko Pulkkinen, E. A. Martin Hagfors. WSOY 1932, 2. täyd. painos 1936, 3. täyd. painos 1941
Kasviopin kertauskirja: kasvien muoto-oppi, sisärakenne ja lisääntyminen: oppikoulun loppututkintoon ja realikokeeseen valmistumista varten; tekijät Asko Pulkkinen ja Aarno Jalas. WSOY 1938
Eläinopillisia yleiskatsauksia: kertausta ja reaalikokeeseen valmistumista varten; tekijät Asko Pulkkinen ja Aarno Jalas. WSOY 1938
Kasviopillisia (ja eläinopillisia) kertauskysymyksiä: oppikoulujen lukioluokkia ja reaalikokeeseen valmistuvia varten. 4. painos WSOY 1947, 5. painos 1954
Kertomus kansantanhujen keräysmatkoilta kesällä v. 1914. Kansanmusiikki 9(1983), Tanhuviesti 27(1984)
Toimituksia

Suomalaisia kansantanhuja: kaksikymmentäviisi tanssia. Suomalaisen kansantanssin ystävien julkaisuja, 1. Yrjö Weilin & Kumpp, Helsinki 1910
Suomalaisia kansantanhuja 2., Karjalaisia tanhuja. Suomalaisen kansantanssin ystävien julkaisuja, 2. Kirja, Helsinki
Valikoima kansantanhuja. Suomalaisen kansantanssin ystävien julkaisuja, 3.  Tietosanakirja, Helsinki 1923
Suomalaisia kansantanhuja. 2. lis. painos Kirja, Helsinki 1929, 4. painos 1947
Suomennoksia

J. H. Fabre : Muistelmia hyönteismaailmasta: kuvauksia hyönteisten tavoista ja vaistosta. 1; ranskasta suomentanut Asko Pulkkinen. WSOY 1916
Carl Ewald : Seikkailuja luonnon ihmemaassa; tanskan kielestä suomentanut Asko Pulkkinen. WSOY 1920
J. H. Fabre : Muistelmia hyönteismaailmasta: kuvauksia hyönteisten tavoista ja vaistosta. Vaistojen ihmeitä; ranskasta suomentanut Asko Pulkkinen. WSOY 1920
Erik Hansen : Arnaluk: kertomus Grönlannista; tanskan kielestä suomentanut Asko Pulkkinen. WSOY 1920
J. H. Fabre : Muistelmia hyönteismaailmasta : kuvauksia hyönteisten tavoista ja vaistoista. WSOY 1965, 2. painos 2000 (alkuteos Souvenirs entomologiques)
Mangareva

Mangareva
Satelliittikuva Mangarevasta
| --- | --- |
Sijainti:  Gambier Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Gambiersaaret
Korkein kohta:  Mont Duff, 441 m
Pinta-ala:  15,4 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  872
Suurin kaupunki:  Rikitea
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mangareva on saari Ranskan Polynesiassa. Se on Gambiersaarten tärkein saari ja muodostaa 56 prosenttia niiden maapinta-alasta. Saaren suurin kylä on Rikitea. Saarella puhutaan muun muassa mangarevan kieltä.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mangareva Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Suomen ja Viron valtioliitto

Suomi ja Viro korostettuna Euroopan kartalla.
Suomen ja Viron valtioliitto oli ajatusten tasolle jäänyt idea Suomen ja Viron valtioliitosta. Ajatus valtioliitosta syntyi jo 1800-luvulla, mutta varsinaisesti se muotoutui vasta 1900-luvun alussa. Suomessa näkemykset unionista olivat pääasiassa kielteiset, ja ajatusta maiden unionista pidettiin yllä lähinnä Virossa. Suomessa ei haluttu suuntautua epävakaana pidettyyn Baltiaan, vaan pikemminkin Skandinaviaan. Samat syyt ajoivat myös Viroa etsimään liittolaisia Pohjoismaista. Näkyvimpiä Viron ja Suomen unionin kannattajia oli Viron presidentti Konstantin Päts. Hän ajatteli, että liitto hyödyttäisi myös muita suomalaisten ja virolaisten sukulaiskansoja. Suomessa ajatusta kannatti P. E. Svinhufvud. 1990-luvun lopulla liittoa ehdotti arvostettu virolaiskirjailija Jaan Kross.
Historia

Ajatus Suomen ja Viron välisestä valtioliitosta heräsi Virossa kansallisen heräämisen myötä. Aihetta käsiteltiin esimerkiksi Lydia Koidulan runossa Suomen silta vuodelta 1881. Paljon Suomessa aikaa viettänyt virolainen oppinut Gustav Suits oli ensimmäisiä, joka ehdotti Suomen ja Viron valtioiden yhdentymistä. Myöhemmin tästä ajatuksesta innostui myös hänen ystävänsä virolaiskirjailija Friedebert Tuglas. Tuglas elätteli ideaa Suomen ja Viron unionista, mutta hänen mukaansa maiden täydellinen yhteenliittyminen olisi mahdotonta. Parempana ideana hän piti Itävalta-Unkarin tai Ruotsi-Norjan kaltaista valtioiden yhteenliittymää. Vuonna 1918 Viron väliaikaisen hallituksen pääministerinä toiminut Konstantin Päts ja ulkoministeri Jaan Poska laativat muistion Mahdollisen suomalais-virolaisen valtioliiton (liittovaltion) perusteet, jossa he esittivät valtioliittoa, jossa molemmat osavaltiot olisivat säilyttäneet autonomian ja omat parlamenttinsa. Sitä vastoin liittovaltiolla olisi ollut yhteinen presidentti, ulkoministeri, sotaministeri ja armeija. Päts ajoi edelleen ajatusta valtioliitosta Viron vapaussodan aikana, jolloin hän toivoi Suomen lehdille antamassaan haastattelussa Suomen ja Viron yhteisen tasavallan perustamista, jonka presidentti asuisi Helsingissä. Tällöin Virossa uskottiin vielä laajasti, että Viro olisi yksin liian heikko ja valtioliitto Suomen kanssa oli välttämättömyys. Päts kannatti Suomen ja Viron valtioliittoa osana Suur-Suomea niin, että Suur-Suomeen kuuluisivat myös suuret järvet, Laatokka, Ääninen ja Peipsijärvi. Hämeen Sanomat innostui asiasta, ja Suomen Sosialidemokraatti kirjoitti, että asiaa on syytä pohtia.
Asia oli esillä 8. joulukuuta 1917 Viron vanhintenneuvostossa, jossa Jaan Raamot kertoi Suomen senaatin puheenjohtajan P. E. Svinhufvudin myönteisestä suhtautumisesta ajatukseen. Vanhintenneuvostossa pitämässään puheessa Konstantin Päts kannatti unionia ja helli ajatusta vuoteen 1940 asti.
Ajatus maiden unionista jäi taka-alalle Viron vapaussodan päätyttyä, mutta Päts esitti vielä 30. heinäkuuta 1940 Suomen Viron lähettiläälle P. J. Hynniselle, että Viro yhdistyisi Suomen kanssa liittovaltioksi, jossa molemmilla mailla olisi sama maanpuolustus, ulko- ja talouspolitiikka sekä rahayksikkö. Neuvostoliiton miehitysjoukot pidättivät Pätsin samana päivänä. Natsi-Saksan miehitettyä Viron kesällä 1941 ajatus unionista nousi jälleen esiin. Amiraali Johan Pitka esitti Suomen presidentti Risto Rytille Helsingissä 29. marraskuuta 1941 ehdotuksen valtioliitosta, mutta Suomen kanta asiaan oli edelleen kielteinen. Ulkoministeri Rolf Witting perusteli kielteistä kantaa sillä, ettei Suomi pystyisi puolustamaan Viron aluetta, sekä sillä, että virolaiset ja suomalaiset olivat luonteeltaan ja mielenlaadultaan niin erilaiset, etteivät voineet kasvaa yhteen.
Aiheesta muualla

Heikki Rausmaa, Katsaus Suomen ja Viron suhteisiin (Arkistoitu – Internet Archive) - Friedebert Tuglas -seura
Ote Lydia Koidulan kirjoittamasta runosta Suomen silta sadan kruunun setelissä: Silla otsad ühendatud, Kandes ühte isamaad, Tõe templiks pühendatud... Nägu — millal tõeks saad?!
Arnold Melcher Berger

Arnold Melcher (Melker) Berger (15. kesäkuuta 1861 Vaasa – 29. joulukuuta 1912 Tuusula) oli suomalainen pappi, juristi ja valtiopäivämies.
Bergerin vanhemmat olivat kamarineuvos Adolf Ferdinand Berger ja Emilia Matilda Leidenius ja puoliso vuodesta 1884 Fanny Lovisa Lindfors. Berger tuli ylioppilaaksi 1881, suoritti teologian erotutkinnon 1883 ja vihittiin papiksi 1884. Oikeustutkinnon hän suoritti 1899 ja sai varatuomarin arvon 1901. Berger tuli saarnaajaksi Töysään 1888,  toimi Uuraisten kirkkoherrana 1898–1907, oli v.t. lääninrovasti Jyväskylän rovastikunnassa 1906–1908 ja Tuusulan kirkkoherra vuodesta 1907. Hän toimi myös Porvoon tuomiokapitulin v.t. sihteerinä 1904 ja 1907–1908. Berger oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904 ja 1905.
Hao

Hao
Satelliittikuva Haosta.
| --- | --- |
Sijainti:  Hao Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu
Korkein kohta:  3  m 
Pinta-ala:  47 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1 027 (2017)
Suurin kaupunki:  Otepa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hao on atolli Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee Tuamotun saariryhmässä. Atollin muodon takia ranskalainen tutkimusmatkailija Louis Antoine de Bougainville nimitti sitä "harppusaareksi". Hao sijaitsee noin 920 kilometriä Tahitilta itään. Atollin tärkein kylä on Otepa. Atollilla oli 1 027 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa, ja sen pinta-ala on 47 neliökilometriä.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hao Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Magdalena Adamowicz

Magdalena Adamowicz vuonna 2024.
Magdalena Adamowicz (s. 10. huhtikuuta 1973) on puolalainen lakimies ja poliitikko. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Kansalaisfoorumin listalta ja toimii parlamentissa Euroopan kansanpuolueen ryhmässä. Adamowicz toimii liikenne- ja matkailuvaliokunnan sekä suhteista Etelä-Afrikkaan vastaavan valiokunnan jäseninä. 
Adamowicz on tammikuussa 2019 surmansa saaneen Gdańskin pormestari Pawel Adamowiczin leski.
Fredrik Hellman

Johan Fredrik Hellman
Johan Fredrik Hellman (7. joulukuuta 1852 Uusikaupunki – 6. helmikuuta 1925 Naantali) oli suomalainen pappi ja viisinkertainen valtiopäivämies.
Johan Fredrik Hellmanin vanhemmat olivat merimies Fredrik Hellman ja Ulrika Albertina Henriksson ja puoliso vuodesta 1878 Johanna Katarina Roos (k. 1931). Hellman tuli ylioppilaaksi 1870 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1874. Hän toimi ensin apulaispappina Kauhajoella, v.t. kirkkoherrana Brändössä ja Ulvilassa, kappalaisena Pöytyällä ja Uudessakaarlepyyssä sekä rautatiesaarnaajana ja sitten kirkkoherrana Kesälahdella 1890–1898, Juuassa 1898–1909 ja Naantalissa vuodesta 1909. Hän oli Ylä-Karjalan rovastikunnan lääninrovasti 1904–1911. Rovastin arvon Hellman sai 1896. Hän oli papiston edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja 1905.
Joulukuu

Joulukuu. 15. vuosisadan ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta joulukuun kohdalla.
Joulukuu on gregoriaanisessa ja juliaanisessa kalenterissa vuoden kahdestoista ja viimeinen kuukausi.
Kuukaudessa on 31 päivää. Joulukuuta edeltää marraskuu ja seuraa seuraavan vuoden tammikuu. Suomessa joulukuu on etelässä syyssateiden laantumisen, pimeiden ja harmaiden päivien sekä lumipeitteen saapumisen aikaa. Suomen merialueilla joulukuu on keskiarvollisesti yhdessä marraskuun kanssa vuoden myrskyisin kuukausi. Pohjoisessa se on jo täyttä kaamoksista keskitalvea pakkaskeleineen ja hankineen. Suomessa joulukuun alkuperäinen nimi on ollut talvikuu, mutta 1600-luvulla nimi vaihdettiin kristilliseksi joulukuuksi.
Joulukuu Suomessa

Joulukuun keskilämpötilat Suomessa vaihtelevat lounaissaariston yhdestä plusasteesta Lapin runsaaseen kymmeneen pakkasasteeseen. Vantaalla joulukuun keskilämpötila on noin −3 °C, Lahdessa ja Tampereella noin −4,5 °C, Seinäjoella ja Lappeenrannassa noin −5 °C, Oulussa noin −7 °C ja Sodankylässä noin −12 °C. Etelä-Suomessa päivälämpötilat vaihtelevat joulukuussa nollan molemmin puolin. Pohjois-Suomessa ne taas laskevat kuun aikana huimasti siten, että kuun alussa päivälämpötilat ovat noin −5 °C:n tietämillä ja kuun lopulla noin −10 °C:n tietämillä. Useimmilla paikkakunnilla joulukuu on vuoden kolmanneksi kylmin kuukausi tammi- ja helmikuun jälkeen, lounaissaaristossa maaliskuu on keskimäärin hieman joulukuuta kylmempi. Vuosittaiset erot ovat Suomen ilmasto-oloissa huomattavat nimenomaan talviaikaan.
Vuoden lyhin päivä talvipäivänseisaus on 21. tai 22. joulukuuta. Tällöin pohjoisen napapiirin pohjoispuolella aurinko ei nouse lainkaan horisontin yläpuolelle, eli siellä on kaamos. Lapissa joulukuu on kylmä ja talvinen, pysyvä lumipeite on saatu jo aiemmin syksyllä. Sitä vastoin Etelä-Suomessa pysyvä lumi saadaan vasta tämän kuukauden aikana, etelärannikolla keskimäärin vasta joulun aikoihin. Pohjois-Suomessa on joulukuussa enimmäkseen kylmää ja jopa kireää pakkasta. Etelä-Suomessa puolestaan joulukuut eivät useinkaan ole samanlaisia: toisinaan on talvista ja kylmää, toisinaan lämpöasteita ja vesisadetta yötä päivää. Joulukuussa sademäärät jatkavat vähenemistään, mutta auringonpaistetunteja saadaankin joulukuussa todella vähän koko Suomessa. Joulukuu onkin marraskuun tapaan harmaa ja pimeä kuukausi, tosin hieman edeltäjäänsä kylmempi.
Suomessa joulu on aktiivinen juhlakuukausi, alkaen pikkujouluista, Suomen itsenäisyyspäivästä 6. joulukuuta jatkuen Lucian päivän juhliin 13. joulukuuta ja Tuomaanpäivän markkinoihin 21. joulukuuta, jonka jälkeen on jouluaatto 24. joulukuuta joka Suomessa on yleisesti jo varsinainen juhlapäivä, joulupäivän 25. joulukuuta ja tapaninpäivän 26.joulukuuta lisäksi. 28. joulukuuta vietetään viattomien lasten päivää, ja sen jälkeen juhlitaan uuttavuotta, vuoden vaihtumista, 31. joulukuuta – 1. tammikuuta.
Joulukuu muualla > Eteläisellä pallonpuoliskolla

Eteläisellä pallonpuoliskolla joulukuu on alkukesää ja vuoden valoisin kuukausi. Kesäpäivänseisaus osuu kuun 21. tai 22. päivälle. Etelänavalla aurinko ei laske lainkaan koko joulukuun aikana. Base Esperanzassa joulukuu on vuoden lämpimin kuukausi. Matalin keskilämpötila on –2,1 °C ja korkein on +3,2 °C. Keskiarvo on noin +0,4 °C, ja korkein joulukuussa Base Esperanzassa mitattu lämpötila on +25,0 °C. Ushuaiassa Tulimaassa keskilämpötila on noin +9,1 °C. Australian Melbournessa kuukauden keskilämpötila on noin +19,2 °C. Darwinissa joulukuussa on helteistä, sillä keskilämpötila on siellä noin +28,9 °C.
Joulukuusta yleensä

Kuukauden latinankielinen nimi december tulee kymmentä merkitsevästä sanasta decem, sillä vanhassa roomalaisessa kalenterissa vuosi alkoi maaliskuun alusta ja joulukuu oli siten kymmenes kuukausi. Englanniksi joulukuu on December ja ruotsiksi december. Saksaksi joulukuu on Dezember, espanjaksi diciembre ja italiaksi dicembre. Suomen kielessä nimitys joulukuu on tullut kirjalliseen käyttöön 1600-luvulla, mutta Agricolan teksteissä 1500-luvulla samaisen kuukauden nimi on talvikuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulukuu Wikimedia Commonsissa
Joulukuu Tampereella
Hikueru

Hikueru
Satelliittikuva atollista
| --- | --- |
Sijainti:  Hikueru Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Tuamotu
Pinta-ala:  8 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  179 (2017)
Asutuskeskukset:  Tupapati
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Hikueru on Tuamotun ryhmään kuuluva atolli Ranskan Polynesiassa. Louis Antoine de Bougainville löysi sen vuonna 1768.
Vuonna 1903 sattunut sykloni aiheutti Hikuerun atollilla huomattavaa tuhoa ja vaati 377 ihmisen hengen. Atollilla oli 179 asukasta vuoden 2017 väestönlaskennassa. Sen pinta-ala on 107 km².lähde?
Hikueru sijaitsee hieman Tuamotun maantieteellisestä keskikohdasta kaakkoon. Sieltä on 53 kilometrin matka Marutea Nordille, 48 kilometrin matka Marokaulle, 50 kilometrin matka Reitorulle sekä 22 kilometrin matka Tekokotalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hikueru Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Ivar Rudolf Forsman

Ivar Rudolf Forsman (7. toukokuuta 1857 Ilmajoki – 20. lokakuuta 1911 Ähtävä) oli suomalainen pappi, opettaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Forsmanin vanhemmat olivat lääninrovasti Carl Rudolf Forsman ja Sofia Charlotte Björnberg ja puoliso vuodesta 1882 Matilda Roschier (k. 1906). Forsman tuli ylioppilaaksi 1876 ja suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1882. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1884. Forsman toimi pappina Ilmajoella, Pietarsaaressa ja Purmossa ja sitten Kokkolassa kappalaisena 1886–1898 ja v.t. kirkkoherrana 1894–1906. Ähtävän kirkkoherraksi Forsman tuli 1897 ja toimi myös lääninrovastina. Forsman oli Kokkolassa ruotsinkielisen tyttökoulun uskonnon ja kirkkohistorian opettaja 1886–1898. Hän oli  pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1897, 1899, 1900, 1904 ja  1905.
Rehtori, insinööri William Forsman oli Ivar Rudolf Forsmanin veli.