stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sampo-konekivääri
Kokeilut aseella

Aseen prototyypit valmistuivat syksyllä 1941 Valtion Kivääritehtaalta. Koeammuntojen jälkeen tilattiin ensimmäinen 50 aseen sarja. Aseita valmistui 26 kappaletta, jotka koeammuttiin heinäkuussa 1942. Huonon materiaalin (pehmeät sulkupinnat) vuoksi aseet palautettiin korjattavaksi. 16. syyskuuta 1942 aseille suoritettiin vastaanottotarkastus ja ne jaettiin rintamakäyttöön. Aseita valmistui lisäksi vielä yhdeksän kappaletta, jotka toimitettiin myös rintamalle. Aseet palvelivat sodan loppuun saakka rintamalla. Aseita valmistettiin yhteensä vain 35 kappaletta.
Aseissa ilmeni vuoden 1943 alkuun mennessä seuraavia vikoja:
Toimintahäiriöitä huonolaatuisilla patruunoilla.
Rikkoutuneita lukkoja ja palautusjousia.
Piipun kuumenemista ja sen aiheuttamia haittavaikutuksia aseen käsittelyssä.
Jalusta oli liian kevyt ja hankala asentaa paikalleen.
Halvemmin kustannuksin levyprässäyksellä valmistettavan saksalaisen MG-42 tultua testeihin L-41 jatkokehittelystä luovuttiin.
Aiheesta muualla

Weapons Finnish Army almost had in World War 2
Sananmuunnos

Sananmuunnos eli kääntösana on sanojen alkujen keskinäiseen vaihtamiseen perustuva sanaleikki.
Sananmuunnoksissa kahden sanaryhmän (tai joskus vain kahden sanan) sanojen ensimmäiset kirjaimet yleensä kummankin sanan ensimmäiseen vokaaliin saakka vaihtavat keskenään paikkaa (esimerkiksi Johannes Virolainen – Vihannes Jorolainen).  Joskus sananmuunnoksia tehdään vain ensimmäisten konsonanttien vaihdolla, varsinkin nuoremman polven keskuudessa.
Jos ensimmäisen sananmuunnossanan ensimmäinen vokaali on pitkä ja toisen lyhyt, muuttuvat sananmuunnoksessa niiden vaihtaessa paikkaa niiden pituudet päinvastaisiksi. Ideana on, että lopputulos kuulostaa mielekkäältä myös käännöksen jälkeen. Sananmuunnos voi kuulostaa tarpeeksi hassulta kerrottavaksi, vaikkeivät sen sanat sinällään tarkoittaisikaan mitään hassua.
Useat tunnetut sananmuunnokset ovat sellaisia, jotka muuntavat jonkun soveliaan, mutta hieman hassulta kuulostavan ilmaisun riettaaksi tai muuten alatyyliseksi ilmaisuksi.
Sananmuunnoksia voidaan käyttää myös vihjailevaan tai piilottelevaan ilmaisuun, ja laulu ”Retuperän Vihtorin talossa” on kokonaan sananmuunnoksista koottu.selvennä Sanaa sananmuunnos voidaan itsessäänkin pitää alatyylisenä sananmuunnoksena (munansaannos).
Suomen kielen sananmuunnoksissa takavokaaliset a-, o- ja u-äänteet muuttuvat usein etuvokaalisiksi ä-, ö- ja y-äänteiksi ja toisin päin, mikä johtuu vokaalisoinnusta. Myös muita näennäisiä ja lähinnä kirjoitetussa kielessä ilmeneviä epätäsmällisyyksiä on havaittavissa. Esimerkiksi tekijä-sanoissa oleva j-kirjain ilmestyy toisinaan tyhjästä. Sananmuunnoksissa tärkeintä ei kuitenkaan ole kirjoitusasu tai normien mukainen ja systemaattinen rakennusperiaate vaan se, että muunnettu sana kuulostaa suomen kieleen sopivalta.
Myös muissa kielissä kuin suomessa on sananmuunnoksia. Tietyt suomen kielen piirteet, kuten vokaalisointu ja melko kapea äännejärjestelmä, tekevät kielestä sananmuunnoksille otollisen. Muissa kielissä sananmuunnosten idea on usein hieman toisenlainen. Englannin kielessä sananmuunnosten (engl. spoonerism) muutamat konsonantit tai vokaalit vaihtavat paikkaa. Lopputulos muistuttaa kuitenkin suomen kielen sananmuunnoksia. Ranskan kielelle on ominaista sanamuunnosten adoptoiminen yleiskielen käsitteiksi (verlan).
Kääntösanoja on käytetty komiikan keinona esimerkiksi Pulttiboisin sketseissä, joissa esiintyy hahmo James Potkukelkka sekä Neurovision Dokulamppu-sketsissä. Myös Putouksen 3. tuotantokaudella esiintyneen Usko Eevertti Luttisen puheet perustuivat pitkälti sananmuunnoksiin.
Kirjallisuutta

Ankku, Rudolf & Joffán, Pertti: Paljas uneksija: Sananmuuttelua.  Helsinki:  Nastamuumio, 1998.  ISBN 952-5083-06-3
Karuna, Pekka & Pakkanen, Katja (molemmat salanimiä): Pehmeä jänis.  Helsinki:  Kani, 2008.  ISBN 978-951-20-8205-6
Hämäläinen, Jussi X: Häipywät tawut: Sananmuunnosten herkulliset opit ja kultaantuneet esimerkit.  Helsinki:  Desibelius, 1998.  ISBN 952-90-9989-4
Hämäläinen Jussi X: Sukkelin kielioppi: Sananmuunnosten häipywistä tawuista koostettuja jywiä sekä limerikeistä patinoituja runoja kiwoilla rimmoilla.  Helsinki:  Desibelius, 2010.  ISBN 978-952-67156-1-2
Teittinen, Jarkko & Lindén, Markus: Pentti Hirvonen ja mullistuttavat äänteet. Helsinki: Minerva kustannus oy, 2007. ISBN 978-952-492-096-4.
Hämäläinen Jussi X: Harvinaisen kuuroille: Pakonomaisten sanojen nokkelin kirja pahimman lyrittelyn runopaletille.  Tampere:  Desibelius, 2018.  ISBN 978-952-67156-7-4
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Paljon suomenkielisiä sananmuunnoksia
Suomenkielisiä sananmuunnoksia
Englanninkielisiä sananmuunnoksia
Wiki-projektien laajin sananmuunnosten luettelo löytyy Eesti-Wikisitaateista (myös sananmuunnoksia lapsille sekä sananmuunnosnimiä).
Philippe Sands

Philippe Sands
Philippe Sands (s. 1960) on juutalainen, englantilais-ranskalainen oikeustieteen professori. Hän on yhtenä perustamassa Ukrainaan Venäjän hyökkäyssotaa käsittelevää erityistuomioistuinta. Hän oli neuvottelemassa Rooman perussääntöä. Sands on julkisuudessa esiintyvä kommentaattori, asianajaja ja brittiläisen University College of Londonin professori. Hän osallistuu juristina sekä Ukrainaan että palestiinalaisten itsemääräämisoikeuteen liittyviin oikeusjuttuihin. Hän oli Englannin Penin puheenjohtaja vuoteen 2022.
Kirjassaan Paluu Lembergiin Sands käsittelee paitsi omaa sukuhistoriaansa – hänen isoisänsä on syntynyt Lembergissä (nyk. Lviv Ukrainassa) – myös erityisesti termien kansanmurha ja rikos ihmisyyttä vastaan syntyä ja niiden luojien Hersch Lauterpachtin ja Raphael Lemkinin henkilöhistoriaa. Hän arvostelee kansanmurha-käsitettä, koska se hänen mukaansa tuo identiteettipolitiikan kansainväliseen oikeuteen
Suomennettu teos

Paluu Lembergiin: kansanmurha- ja rikos ihmisyyttä vastaan -käsitteiden juurilla (East West Street: On the Origins of Genocide and Crimes Against Humanity), suom. Titia Schuurman. Helsinki: Teos 2023 ISBN 978-952-363-390-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philippe Sands Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Samettinärhi

| Samettinärhi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Töyhtönärhet Cyanocitta
Laji::  stelleri
Kaksiosainen nimi
 Cyanocitta stelleri  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Samettinärhi Wikispeciesissä   Samettinärhi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Samettinärhi (Cyanocitta stelleri) on pohjoisamerikkalainen varislintu. Sen nimesi Johann Friedrich Gmelin vuonna 1788 Georg Wilhelm Stellerin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 30–34 cm, siipien kärkiväli 45–48 cm ja paino 100–140 g. Täysikasvuinen yksilö on närhen kokoinen. Höyhenpuku on kaksivärinen; pää, rinta ja selkä ovat mustat tai tummanharmaat, ja vatsapuoli sekä siivet ja pyrstö ovat kirkkaansiniset. Päälaella on kolmiomainen töyhtö. Samettinärhi muistuttaa suuresti sinitöyhtönärheä, jonka kanssa sen on todettu risteytyneen Coloradossa. Samettinärhi on hyvin sosiaalinen ja liikkuu lisääntymisajan ulkopuolella meluisissa parvissa.
Esiintyminen

Samettinärheä tavataan Pohjois-Amerikan länsirannikolla Alaskasta Keski-Amerikkaan. Esiintymisen itärajana ovat Kalliovuoret. Koko maailman populaation koko on noin 4,4 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se on paikkalintu, joka kuitenkin voi muuttaa syksyllä vuorilta alas laaksoihin.
Georg Wilhelm Steller oli ensimmäinen eurooppalainen luonnontieteilijä, joka teki havaintoja tästä lajista matkallaan Alaskassa 1741.
Elinympäristö

Samettinärhi elää valoisissa ja aukkoisissa metsissä. Se välttää tiheitä, sulkeutuneita metsiä.
Lisääntyminen

Samettinärhi on yksiavioinen. Molemmat puolisot rakentavat pesää, joka muodostuu risuista ja korsista ja on vuorattu savella. Pesä sijaitsee puussa vaihtelevalla korkeudella, tavallisesti 3–12 metrissä. Munia on kahdesta kuuteen ja haudonta-aika on noin 16 päivää. Vain naaras hautoo, joskin koiraan on joskus myös havaittu hautovan. Poikaset lentävät kolmen viikon ikäisinä. Laji munii usein toisen pesyeen.
Ravinto

Lintu on kaikkiruokainen. Tyypillisintä ruokaa ovat pähkinät, männynsiemenet ja tammenterhot. Närhen tavoin se ryöstää ravinnokseen muiden lintujen pesistä munia ja poikasia.
Destin Sandlin

Destin Sandlin
Destin Sandlin (s. 1981) on yhdysvaltalainen insinööri, joka tunnetaan hänen vuonna 2007 luomasta, opettamiseen suunnatusta YouTube-kanavasta, Smarter Every Day (SED).
Sandlinin Youtube-kanavalla on yli 5 miljoonaa tilaajaa ja yli 390 miljoonaa katselukertaa. Vuoden 2016 alussa, Sandlin oli yksi kolmesta Youtube-persoonasta, joka valittiin juontamaan silloisen Yhdysvaltojen presidentin, Barack Obaman kanssa käytävää Kansakunnan tila -puheen jälkeistä haastattelua.
28. huhtikuuta 2016, Sandlin perusti toisen YouTube-kanavan, The Sound Travelerin, jossa hän yhdistää 3D-äänen ja GoPro-kameran kuvan välittämään kokemusta maailman mielenkiintoisimpien paikkojen vierailusta.
10. helmikuuta 2017, Sandlin aloitti No Dumb Questions podcastin ystävänsä, Matt Whitmanin kanssa, jossa he keskustelevat valikoimasta aiheita ja käsittelevät niitä eri näkökulmista.
Tausta

Sandlin suoritti konetekniikan kandidaatin opinnot Alabaman yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui diplomi-insinööriksi lentotekniikasta Alabaman yliopiston Huntsvillen yksiköstä.
Hän työskentelee nykyään ohjusten testi-insinöörinä Redstone Arsenalissa.
Destin asuu Huntsvillessä vaimonsa ja neljän lapsensa kanssa. Hän on aktiivinen kristitty ja kiittää isoisäänsä maailmannäkemyksensä muovaamisesta ja hänen rohkaisemisestaan rakastamaan tiedettä.
Vuodesta 2012 Sandlin on tukenut 'Not Forgotten' hyväntekeväisyysjärjestöä, joka auttaa orpolapsia Perussa.
Hän mainitsee kiinnostuksensa tieteellisistä menetelmistä ja työstään raketti-insinöörinä inspiraatioksi tekemilleen videoille.
Smarter Every Day

Sandlin aloitti opetuksellisten videoiden julkaisemisen vuonna 2007. Hänen ensimmäinen videonsa saavutti miljoona katselukertaa 10. heinäkuuta 2009.
Smarter Every Day aloitti muodollisesti 24. huhtikuuta 2011 videolla, otsikolla ”Detonation vs Deflagration – Smarter Every Day 1”, joka johti säännöllisiin videoiden julkaisuihin.
Videoiden aiheet pyörivät tieteellisen tutkimuksen ympärillä. Sandlinia kiehtoo lentäminen ja avaruus, jota hänen kanavansa heijastaa. Toisaalta videoissa käsitellään laajalti myös muita aiheita, kuten hapenpuutteen vaikutuksia ihmisen aivoihin, Prinssi Rupertin lasikyyneliä ja perunatykin fysiikkaa.
Elokuussa 2017 kanavalla oli yli 5 miljoonaa tilaajaa ja yli 390 miljoonaa katselukertaa.
Destin päättää jokaisen videonsa lainaukseen Raamatun luvusta tai jakeesta. Nämä jakeet liittyvät usein videon aiheeseen.
Saimaa
Nimityksiä ja järvenosia > Saimaa

Saimaa-nimeä käytetään eniten järven eteläosasta ja sen käyttö järven nimenä on vähäisempää koillisessa ja pohjoisessa päin. Pohjoisosassa käytetään mieluummin järvenosan nimeä kuten esimerkiksi Orivesi ja Pyhäselkä. Eteläosassa on myös yleisempää, että Saimaalla tarkoitetaan vain eteläosan rajattua järvialuetta. Saimaan nimen käyttämisessä on laajaa epäyhtenäisyyttä, eivätkä edes paikalliset asukkaat ole päässeet keskenään sopimukseen, mitä Saimaaseen tulisi sisältyä. Toisaalta Saimaa-nimeä käytetään myös yleisnimenä, jolloin sillä tarkoitetaan mitä tahansa Saimaan osa-aluetta.
Saimaan kolmijako

Eräs tapa hahmottaa Saimaa on jakaa se kahden kapeikon suhteen kolmeen vesistöalueeseen. Eteläisin kapeikko on Puumalansalmi, jonka kautta virtaa kaikki Saimaan pohjoisosien vedet ja jonka rannalla sijaitsee Puumalan kirkonkylä. Pohjoisempi kapeikko sijaitsee Savonlinnassa. Sen vuolain salmi on Kyrönsalmi, jonka saaressa sijaitsee Olavinlinna. Savonlinnassa on lisäksi Laitaatsalmi ja Haapasalmi. Kolmijaon rajapaikaksi pitää esittää vielä Raikuun kanava, joka tuo Oriveden vettä Puruvedelle. Koska vesi virtaa pohjoisesta kohti etelää, esitellään Saimaan osat samassa järjestyksessä.
Saimaan kolmijako > Pohjoinen Saimaa

Saimaan pohjoisin ranta sijaitsee kolmannen Salpausselän aikaisen Jaamankankaan eteläpuolelta. Itäistä järvenosaa kutsutaan Pyhäseläksi ja sen eteläpuollella sijaitsevaa Jänisseläksi. Kumpikin järvenselkä jää Tutjunniemen ja Oravisalon itäpuolelle. Tutjunniemen länsipuolella sijaitsee Telmonselkä, joka kuuluu Oriveden järvenosaan. Oravisalon pohjoispuolella on saaria, joista suurimmat ovat Niinikkosaari ja Siikasaari. Näiden pohjoispuolella on pitkä Heposelkä. Oravisalon itäpuolella aukeaa saareton Savonselkä, joka seuraa Varpasaloa etelään ja muuttuu siellä Kuhakivenseläksi ja Samppaanseläksi. Orivesi haarautuu täällä kaakkoon työntyväksi saaristoiseksi lahdeksi, jossa sijaitsevat Mustanselkä ja Muljulanselkä. Toinen haara aukeaa lounaaseen. Siellä sijaitsee pyöreän muotoinen Paasselkä.
Paasselkä virtaa seuraavaksi Savonrannassa sijaitsevaan kapeikkoon, josta alkaa ensin kapea Pyyvesi ja Hanhivirran kapeikosta myöskin kapea Enonvesi.  Enonveteen luetaan mukaan Oravin, Varkaussalon ja Ahvensalon koillispuolella sijaitsevat saaristoiset järvenosat. Niitä ovat esimerkiksi Joutenvesi, Heinävedenselkä, Pyttyvesi, Ruunavesi, Kolovesi ja Ruokovesi. Enonveden läpivirtaukset purkautuvat kolmesta kohdasta Haukiveteen: Tappuvirran, Oravin kanavan ja Haponlahden kanavan kautta.
Haukivesi alkaa pohjoisessa Varkaudesta Siitinselältä ja se jakautuu Vuoriselällä eteläiseen Haapaselkään ja kaakkoiseen Kuokanselkään. Haukivesi aukeaa leveäksi saaristoksi, jonka koillispuolella sijaitsee väljempi Äimisvesi ja saarten takana etelässä Peonselkä ja Majakkaselkä. Linnansaaren kansallispuisto sijaitsee Tuunaanselällä ja sen pohjoispuolella. Tuunaanselän jälkeen järvi kapenee kaakossa Pieneksi Haukivedeksi ja saavuttaa Savonlinnan Haapavedellä.
Saimaan kolmijako > Keskinen Saimaa

Keskisen Saimaa alkaa Savonlinnasta, kun Haapaveden vedet virtaavat kolmen salmen kautta Pihlajaveteen. Se on kartasta arvioituna saaristoisinta, monihaaraisinta ja pieniselkäsintä Saimaata. Sen kaakkoisranta seuraa toista Salpausselkää ja se kohtaa idässä lopulta Punkaharjun, jonka takana sijaitsee Puruvesi. Puruveden itäisin järvenselkä on aava Hummonselkä, jonka pohjoispäätä reunustaa lännessä Pihlajaniemi. Niemen länsipuolella sijaitsee Pihjalaniemenselkä, jonka pohjoispäässä oleva Raikuun kanava johtaa Paasselälle. Keskellä Puruvettä sijaitsevat Hevossalon, Vehkasalon ja Hälvän saaret. Niiden lisäksi järveä kaventaa Putkiniemi ja Rauvanniemi. Harvasaarisella lounaispuolen järvenselällä lienee Harvanselällä laajin selkä. Punkaharju katkaisee vesiyhteyden Pihlajaveteen melko tehokkaasti. Siinä on vain kaksi salmea, josta vesi purkautuu: Punkasalmi kirkonkylän lähellä ja Tuunaansalmi.
Puruvesi purkautuu Pihlajaveden Utrasselälle ja Hirvolanselälle. Myös Virtasalmi päästää vettä Moinselkää myöten länteen. Pihlajaveden itäosa on laaja mutta saaristoinen. Selkeitä järvenselkiä ovat edellisten lisäksi Särkilahdenselkä, Tetriselkä, Paatisenselkä ja Kokonselkä. Savonlinnasta katsottuna aukeaa ensimmäiseksi Pitkään Pihlajavesi, joka on itä–länsi-suuntainen selkä. Tuohiselkä ja Siikavesi ovat viimeiset selät ennen Sulkavaa, jossa Ruokoniemi kaventaa Pihlajavettä merkittävästi.
Sulkavan salmien takana on vastassa Partalansaari, jota vedet kiertävät sekä pohjois- että eteläpuolelta. Pohjoinen reitti alkaa Kaartilanselältä, josta Hakovirta johtaa Enonvedelle. Sieltä jatkuu vesireitti etelään Varmavirtaa myöten Haapaselälle. Eteläinen reitti vie ensin etelään Lepistönselän kautta Jänisselälle ja Tolvanselälle. Täältä vesi virtaa joko länteen Partalansaaren etelärantaa seuraten tai etelään Viljakansaarta kiertäen. Läntien vesireitti johtaa Ruunaanselän ja Kietävälänvirtaa myöten Haapaselälle. Viljakansaaren kiertoreitti käy Muikunselän saaristossa, jonka eteläpuolella sijaitsee Katosselkä, ja jatkaa länteen Maksasaarenselkää Ummistonvedelle. Nämä vedet ahtautuvat Leukoinsalmesta lähes suoraan Puumalansalmeen. Partalansaaren kiertäneet vedet kohtaavat Haapaselällä ja laskeutuvat Kukkeistenselän ja Osmonaskeleenselän kautta Puumalansalmeen.
Saimaan kolmijako > Eteläinen Saimaa

Eteläisen Saimaan keskeisin vesiviranomaisten käsittelemä järvenosa on varsinainen Saimaa (04.112.1.001), jonka pinta-ala on jo yksinään neljäsosan koko Saimaasta. Se sisältää suuret järvenselät, joita kutsutaan usein yhdessä nimellä Suur-Saimaa. Paikallisilla on kuitenkin sen pienille järvenselille erityisiä nimi, joista vain osa mainitaan tässä yhteydessä. Suur-Saimaan keskiössä on Kyläniemi, joka on Kutveleen kanavalla mantereesta irrotettu saari. Kyläniemen eteläpuolella sijaitsee noin 20 × 20 kilometriä laaja järvialue, jossa on jonkin verran saaria. Sen etelärannat seuraavat ensimmäistä Salpausselkää ja Kyläniemi on osa toista Salpausselkää. Lappeenranta jää avoselältä suojaan laajaan ja saaristoiseen lahteen, jota kutsutaan Pien-Saimaaksi. Täällä sijaitsevat Maavesi, itäinen- ja läntinen Pien-Saimaa, joita erottaa toisistaan saaret Kirkkosaari, Kuivaketvele ja Vehkataipaleen saarento. Myös Saimaan kanava alkaa täältä. Etelärannan itäpäässä sijaitsee Imatra, josta Saimaan laskujoki Vuoksi alkaa. Imatran pohjoispuolella jää asuttujen saarien Salosaaren, Äitsaaren, Mietinsaaren ja Härskiänsaaren suojaan Haapavesi. Haapaveden rannassa sijaitse Rasila.
Suur-Saimaan pohjoispuolella on avonaista selkää 25 × 10 kilometriä laaja vesialue. Sieltä tulee Saimaan pohjoisosista vedet pääasiassa Rastinvirran kautta eteläiselle Suur-Saimaalle. Kyläniemen itäpuolella sijaitsee Luukkolansaaren suojassa Käkövesi ja Kyysmänlahti. Lähellä Puumalaa sijaitsevan Lehmäinselän itäpuolella sijaitsee Naistenvesi. Nämä kolme lahtea piiloutuvat Suur-Saimaan pohjoisosaa reunustavan saariketjun taakse. Saariketjussa on mukana sellaisia suuria saaria kuin idässä sijaitseva Niinisaari, Lintusalo, Otasalo, Hurissalo, Laamalansaari, Liiansaari ja lännessä Kuivainen. Saariketjun pohjois- ja luoteisosaissa sijaitsee niemien ja saarien välissä lisää eteläistä Saimaata.
Puumalansalmen pohjoispuolella sijaitsee Koskenselkä ja eteläpuolella Lehmäinselkä. Suuren Hurissalon saaren itäpuolella sijaitsee lähes saareton Lietvesi, jonka yhdistää etelään Vetojako ja pohjoiseen Luonteriin Pistohiekanselkä. Luonteri on varsina saaristoinen järvenosa, jonka suuria niemiä ja saaria ovat Hirvensalon ja Uimasalon niemet, Keljunniemen ja Piekälänsaaren niemet sekä Saukonsalon ja Pihlajasalon saaret. Pihlajasalon pohjoispuolelta Siikaveden selältä työntyy pohjoiseen Enovesi ja saaren lounaispuolelta Pitkälahti. Hurissalon länsipuolella sijaitsevat Louhivesi, jonka pohjukaan yhtyy pohjoisesta Mikkelistä alkava Ukonvesi. Louhiveden eteläpuolella sijaitsee Yövesi, joka alkaa lännessä Ristiinasta. Nämä järvenosat virtaavat Suur-Saimaan luoteispäähän Liittokivenselkään. Sen lounaispuolella on vielä Ieselkä, joka kiertää Vehkaselkänä Kuivaisen ympäri.
Saimaan liikenne ja vapaa-ajan asutus > Vapaa-ajan asutus

Vuonna 2006 julkaistussa selvityksessä oli Saimaalla vapaa-ajan asuntojen kokonaislukumäärä vajaa 24 000. Näistä eteläisellä Saimaalla sijaitsi 12 900, keskisellä Saimaalla 5 300 ja pohjoisella Saimaalla 6 800 kiinteistöä .
Luontoarvoja > Ympäristö

Saimaan alue on alavaa tasankoa, jossa Saimaan ja ympärysjärvien vedenpinta sijaitsee noin 76 metriä mpy. Ympäristön maanpinnasta 71 % on alle 100 metrin korkeudessa ja yli 150-metrisiä huippuja esiintyy satunnaisesti eri puolilla aluetta. Saimaan vesialueet ja ympäristö on tasaista peruskalliota, jonka päällä on noin 0,5–3 paksuinen moreenikerrostuma. Moreenin läpi työntyy monin paikoin kalliopaljastumia, jossa kivilajina on kiilleliuskettä, kiillegneissiä tai migmatiittiä. Näiden lisäksi maastossa erottuu pitkittäisharjuja ja reunamuodostumia, joita on valuma-alueen pinta-alasta 8 %. Pinta on kumpuilevaa johtuen kallioperän muodoista, moreeniselänteistä ja moreenikummuista. Tämän vuoksi järvissä on paljon saaria, järvien rantaviiva on mutkitteleva ja bifurkaatiot ovat järvissä yleisiä. Järvien väliset vedenjakajat ovat matalia. Vuoksen vesistöalueen järvisyys on 19,9 %, mikä lisäksi vaihtelee alueittain suuresti. Ympäristö on noin 80 % mänty- ja kuusivaltaista metsämaata, jossa koivikot sijaitsevat vanhoilla kaskiviljelyalueilla. Peltomaata on noin 11 %. Se on jakautunut pääosin vesistön valuma-alueen eteläosiin niin, etelässä peltomaata on 20–30 % ja pohjoisempana 5–20 % maa-alasta.
Luontoarvoja > Ympäristöongelmat

Veden laatu on suurimmassa osassa Saimaata erinomainen tai hyvä. Merkittävimpiä kuormittajia ovat taajama- ja haja-asutus, teollisuuslaitokset, maa- ja metsätalous sekä turvetuotanto . Saimaan Voisalmesta nostettiin tammikuussa 2016 yhteensä 105 toisen maailmansodan aikaista lentopommia.
Luontoarvoja > Eläimistö

Saimaalla kalastajien saaliina voi olla ahven, hauki, järvitaimen, järvilohi, kuha, erilaiset särkikalat tai harjus. Kuhan alamittaa on nostettu eri osa-alueilla 40–45 senttimetriin . Saimaan ja Pielisen alueen kotoperäinen järvilohi ei enää lisäänny luonnonvaraisesti, sillä sen lisääntymisjoet on padottu. Saimaan nieriä on Suomen uhanalaisin kalapopulaatio.
Saimaannorppa on vain Saimaalla elävä norpan erittäin uhanalainen alalaji, joka eristyi muista norppapopulaatioista noin 8 000 vuotta sitten. Saimaannorppakanta oli talvikaudella 2016 noin 360 yksilöä, kun se neljä vuotta aiemmin (2012) oli vain noin 310 yksilöä .
Hydrologia

Vuoksen virtaamia on mitattu perinteisesti Saimaan luusuassa Tainionkosken voimalalla. Tässä on käytetty mittaussarjaa vuodesta 1847 (tammikuu) vuoteen 1992 (joulukuu). Tilaston mukaan joen keskivirtaama on ollut 592 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s). Pienin mitattu virtaama on ollut 215 m³/s (NQ) ja suurin 1 151 m³/s (HQ).
Saimaaseen tulee keskimäärin noin 21 miljardia kuutiometriä eli 21 kuutiokilometriä (km³) vettä vuodessa. Vuoksen kautta poistuu alle 18 km³ vettä Laatokkaan ja Saimaasta haihtuu ilmaan yli 3 km³ vettä vuodessa. Tulovesi nostaisi vedenpintaa 4,8 metriä, mikäli vesi jäisi Saimaaseen, mutta siitä virtaa 4,3 metriä Vuokseen ja 0,5 metriä haihtuu . Saimaalle on ominaista voimakkaat vedenpinnan korkeusvaihtelut. Vedenpinta on ollut ylimmillään 77,65 metriä vuonna 1899 ja alimmillaan 74,32 metriä merenpintatason yläpuolella vuonna 1942.
Historiaa > Asutus- ja kulttuurihistoria

Mesoliittisen ja varhaisneoliittisen kivikauden (noin 10 000–5 700 vuotta sitten) aikana Saimaan vedenpinta oli paljon nykyistä alempana. Siksi sen alueelta etsitään merkkejä kivikautisesta asutuksesta, joka olisi nyttemmin jäänyt veden alle  Olavinlinna rakennettiin 1400-luvulla Kalmarin unionin ja Novgorodin rajaseudulle. Sen rakennuspaikka valittiin siksi, että se oli kokonaan veden ympäröimä ja veden voimakas virtaus esti jäätymisen.lähde?
Saimaa oli tärkeä kulkureitti, jota pitkin kuljetettiin tervaa ja puutavaraa . Tutkimusmatkailija, eversti Johan Bartram kartoitti ja viitoitti ensimmäistä kertaa Saimaan vesistöä kahdeksana kesänä vuodesta 1856 alkaen. Työn tuloksia julkaistiin suomeksi teoksessa Purjelaitain osoitukset Saiman kanavasuun Lauritsalan, sekä Savonlinnan, Kuopion ja Joensuun kaupunkien välillä (1858). Bartramin kuoleman jälkeen 1865 työtä jatkoi Konstantin Lönneström.
Lappeenrannan, Joensuun ja Mikkelin kaupungit sijaitsevat Saimaan rannalla. Pienempiä Saimaan rannalla sijaitsevia kaupunkeja ovat Imatra, Savonlinna ja Varkaus.