stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Janis Joplin
Vaikutus

Joplin on ollut esikuvana monelle naislaulajalle, kuten Stevie Nicksille, Joan Osbornelle ja Kim Gordonille. Joplin on kuolemansa jälkeen joskus nähty edelläkävijänä siinä, miten valkoinenkin nainen voi laulaa muullakin tavoin kuin kauniisti, ja päästä rocktähdeksi. Hänet on myös usein nähty feminismin ennakoijana ja lesbouden ikonina, vaikka hän itse ei kumpaankaan ryhmään varsinaisesti kuulunutkaan.
Tunnustuksia

Rolling Stone -lehden asiantuntijapaneeli nimesi vuonna 2008 Joplinin kaikkien aikojen 28. suurimmaksi laulajaksi.
Joplin sai vuonna 2013 tähden Hollywoodiin Walk of Famelle.
Diskografia > Studioalbumit > Big Brother and the Holding Companyn laulusolistina

Big Brother and the Holding Company (1967)
Cheap Thrills (1968)
Diskografia > Studioalbumit > Sooloartistina

I Got Dem Ol’ Kozmic Blues Again Mama! (1969)
Pearl (1971)
Diskografia > Kokoelmia ja konserttialbumeja

Joplin In Concert (1972)
Janis Joplin's Greatest Hits (1973)
Farewell Song (1982)
Janis (1993)
18 Essential Songs (1995)
Live at Winterland (1998)
Box of Pearls (1999)
Osittainen filmografia

Janis (1974), dokumenttielokuva, joka sisältää nauhoituksia harjoituksista, konserteista ja haastatteluista
Kirjallisuutta

Caserta, Peggy: Going Down with Janis. New Jersey, 1973. 298 sivua.
Dalton, David: Janis. New York, 1973. 212 sivua.
Friedman, Myra: Buried Alive. New York, 1973. 333 sivua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset Janis Joplin -sivut. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Joplin high schoolin vuosikirjassa 1960.
Big Brother and the Holding Company.
Joplinin auto, Porsche 356.
Kuvamontaasi Joplinista lokakuussa 1969 esiintymässä Music Scene -ohjelmassa.
Väinö Junnila

Väinö Alfred Junnila (30. syyskuuta 1893 Helsinki – 8. lokakuuta 1934) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat sähköliikkeen omistaja Frans August Junnila ja Anna Liisa Karittala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Tyyne Margareta Johanna Salovaaran kanssa.
Opinnot

Junnila kävi kolme luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkärikausi

Junnila työskenteli asentajana Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn moottoripyöräkurssin.
Suomen sisällissota

Junnila saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) varavääpeliksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin aluksi komppanian vääpeliksi ja myöhemmin joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Kämärän asemalla sekä Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Junnila palveli sisällissodan jälkeen joukkueenjohtajana Kaartin jääkäripataljoonassa, josta hänet siirrettiin 30. kesäkuuta 1918 alkaen Jääkäripataljoona n:o 4:ään, joka tunnettiin myöhemmin ensin nimellä Jääkäripataljoona n:o 2 ja myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Pataljoonassa hänen toimensa oli olla pataljoonan aseupseeri. Hänet siirrettiin aseupseerin paikalta 7. marraskuuta 1918 alkaen Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:een, joka taasen tunnettiin myöhemmin nimellä Viipurin rykmentti. Rykmentissä hän palveli ensin nuorempana upseerina ja 1. kesäkuuta 1919 alkaen 8. komppanian päällikkönä. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1919 ja siirtyi isänsä perustamaan sähköliikkeeseen töihin Pietarsaareen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 4. huhtikuuta 1916  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 2. huhtikuuta 1918  Vänrikki 27. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Ohion historia

Ohion historia kattaa ihmisen toimintaa tuhansien vuosien aikana nykyisen Yhdysvaltojen Ohion osavaltion alueella.
Ennen eurooppalaisia

Ohion alueella on merkkejä muinaisista ihmisistä jo ajalta 9000 vuotta eaa. Ensimmäiset löydöt liittyvät Clovis-kulttuuriin. Pohjois-Amerikan arkaaisella kauden loppuvaiheilla Ohiossa vaikutti Glacial Kame -kulttuuri, joka alkoi käydä kauppaa kauempana asuneiden kansojen kanssa.
Niin sanotulla itäisen metsämaan kaudella myös Ohiossa ihmiset alkoivat asettua paikalleen. Ensimmäiset maanviljelijät asuivat pienissä yhteisöissä, mutta kauden loppuvaiheilla kylät kasvoivat suurimmiksi ja Adenan kulttuurin ja erityisesti Hopewellin perinteen ihmiset alkoivat rakentaa suuria hautakumpuja. Myöhäisellä esihistoriallisella kaudella, ennen eurooppalaisten saapumista intiaanit asuivat suurissa kylissä, joita ympäröi usein paaluaita. Ohiosta on löytynyt tuolta ajalta kaksi intiaanien tekemiä kuvakumpua, Serpent Mound ja Alligator Mound. Esihistoriallisen ajan loppuvaiheessa Ohion keski- ja eteläosissa vaikutti Fort Ancientin kulttuuri, luoteisosissa Sanduskyn kulttuuri, koillisosissa Whittleseyn kulttuuri ja itäosissa Monongahelan kulttuuri..
Eurooppalaisten asettuminen alueelle

Irokeesien liitto vaati Ohiota metsästysmaikseen, vaikka siellä asui myös muita heimoja. 1700-luvulla ranskalaiset rakensivat alueelle kauppa-asemia turkiskauppaa varten. Vuonna 1754 Ranska ja Ison-Britannian kuningaskunta kävivät sodan, jonka lopputuloksena Ohio ja luoteisosat siirtyivät briteille. Britannia kielsi 1763 uudisasukkaita asettumasta Ohion alueelle. Brittien hallinto päättyi Yhdysvaltain vapaussotaan, jonka lopuksi britit luovuttivat Ohion ja Mississippijoen itäpuoliset alueet Yhdysvalloille.
Territorio ja osavaltio

Yhdysvallat liitti Ohion osaksi suurempaa Luoteisterritoriota vuonna 1787. Luoteisterritorio oli Yhdysvaltain ensimmäinen alue, jossa orjuus kiellettiin. Lain myötä Ohio nousi osavaltioksi, kun sen asukasluku ylitti 60 000. Ohion liittyminen 17. osavaltiona Yhdysvaltoihin allekirjoitettiin 19. helmikuuta 1803. (Koska nykyinen liittymiskäytäntö ei ollut silloin voimassa, liittyminen vahvistettiin 1953.) Pääkaupungin paikasta käytiin ensimmäisinä vuosina poliittista kiistaa. Pääkaupunki oli ensin Chillicothessa ja sitten 1810–1812 Zanesvillessä. Eräät maanomistajat ehdottivat uutta pääkaupunkia Sciotojoen itäiselle rannalle osavaltion keskiosiin. Paikkaan perustettiin Columbuksen kaupunki, josta tuli virallisesti osavaltion pääkaupunki vuonna 1816.
Vuoden 1812 sodan aikana Ohio oli merkittävä taistelukenttä, sillä Eriejärven meritaistelussa Oliver Hazard Perry sai brittilaivastosta ratkaisevan voiton. Sodan päätyttyä 1815 Uudessa-Englannista alkoi muuttoaalto Yhdysvaltain uusille läntisille maille. Ohioon muutti myös paljon asukkaita, ja vuonna 1850 se oli Yhdysvaltain kolmanneksi väkirikkain osavaltio.
Ohiossa alkoi myös talouden kasvu, ja sen seurauksena osavaltiosta tarvittiin parempia tieyhteyksiä itään. National Road -nimisen tien rakentaminen Ohioon aloitettiin 1825 ja samana vuonna aloitettiin myös Sciotojoen suun ja Eriejärven yhdistävän Ohion ja Erien kanavan sekä Cincinnatin ja Daytonin yhdistävän Miamin ja Erien kanavan rakentaminen.
Vuonna 1835 Ohio soti Michiganin kanssa verettömän sodan tuolloin Gargameshiksi kutsutusta Toledon kaupungista. Kongressi luovutti kaupungin Ohiolle.
Ohio jakaantui 1860-luvulla, kuten koko Yhdysvallat. Pohjoiset piirikunnat kannattivat orjuuden lakkauttamista, mutta eteläisillä piirikunnilla oli läheiset suhteet Ohiojoen toisella puolella oleviin Virginiaan ja Kentuckyyn. Ohiolaiset liittyivät kuitenkin innokkaina Unionin armeijaan, sillä Ohio täytti muutamassa päivässä sille annetun 13 000 sotilaan kiintiön. Presidentti Lincolnin politiikkaa nousi osavaltiossa kuitenkin vastustamaan Clement Vallandighamin johtama Copperhead-liike, joka vaati välitöntä rauhaa Konfederaation kanssa.
Ohion alue säästyi suurilta osin sotatoimilta. Prikaatikenraali John Hunt Morganin johtama hyökkäys oli Konfederaation armeijan ainoa merkittävä sotatoimi Ohiossa. Morgan tunkeutui heinäkuussa 1863 Indianasta Ohioon vastoin saamiaan määräyksiä. Morgan pyrki ylittämään miehineen Ohiojoen Länsi-Virginiaan, mutta he kärsivät tappion Buffington Islandin taistelussa ja lopulta jäivät kokonaan kiinni Salinesvillen taistelussa. Vaikka Ohiossa ei juurikaan taisteltu, sieltä tuli monia Unionin merkittävimmistä kenraaleista, kuten Ulysses S. Grant, William Tecumseh Sherman ja Philip Sheridan, jotka johdattivat joukkonsa merkittäviin voittoihin.
Teollistuminen ja kaupungistuminen

Ensimmäiset Ohion uudisasukkaat olivat maanviljelijöitä, ja teollisuuden ensimmäinen aalto kasvoi maatalouden varaan. Tupakkaa ja elintarvikkeita alettiin jalostaa teollisesti jo varhain, ja maataloudelle alettiin tuottaa työkaluja ja koneita. Vuosien 1850 ja 1880 välillä teollisuustuotannon arvo kasvoi kaksi kertaa maatalouden tuotannon kokoiseksi. Tähän vaikutti Yhdysvaltojen sisällissodan luoma kysyntä. Sodan jälkeen teollisuusyritykset kasvoivat varsinkin Suurten järvien läheisyydessä, ja lisää työvoimaa muutti Euroopasta. Ohion pohjoisosissa, Toledossa, Clevelandissa ja Youngstownissa alettiin tuottaa rautaa ja terästä Suurten järvien kautta tuodusta rautamalmista ja Ohiojoen laakson kivihiilestä. Clevelandilainen John D. Rockefeller perusti 1870-luvulla Standard Oilin, josta tuli pian maan johtavia öljy-yhtiöitä, ja Benjamin Goodrichin perustaman B. F. Goodrich Companyn ansiosta Akronista tuli ”maailman kumipääkaupunki”. Teollistumisen myötä myös osavaltion poliittinen valta kasvoi, ja seuraavista Yhdysvaltain presidenteistä Ulysses S. Grant, Rutherford B. Hayes, James A. Garfield, Benjamin Harrison, William McKinley, William Howard Taft ja Warren G. Harding olivat kaikki ohiolaisia.
Maaseudun ja pikkukaupunkien asukkaat pääsivät kasvaviin kaupunkeihin lähijunilla, joita rakennettiin 1800-luvun loppupuolella. Useimmat lähijunaradat olivat vain muutaman kilometrin mittaisia. Suosituin oli ABC-linja, joka yhdisti Akronin ja Bedfordin Clevelandiin. Autoistuminen söi lähijunien suosion ja 1930-luvulle tultaessa suurin osa niistä oli lakkautettu.
Ohion poliittinen ilmapiiri muuttui selvästi 1800-luvun lopussa, kun progressivistit vaikuttivat merkittävästi osavaltion hallinnossa. Ohion poliittisia uudistajia olivat muun muassa Tom L. Johnson ja Samuel M. Jones. Johnson oli istunut 1890–1894 Yhdysvaltain edustajainhuoneessa, kun hän aloitti vuonna 1901 Clevelandin pormestarina. Kahdeksan vuotta kestänen kautensa aikana Johnson pyrki parantamaan työväenluokan elinolosuhteita ja laajentamaan palveluita kaikille asukkaille. Johnsonin maine levisi koko maahan, ja esimerkiksi toimittaja Lincoln Steffens kutsui häntä Yhdysvaltain parhaaksi pormestariksi. Jones puolestaan sai samaan aikaan samanlaisia uudistuksia Toledossa. Monet progressivistit liittyivät Ku Klux Klaniin 1920-luvulla. Ku Klux Klan olikin Ohiossa 1910–1920-luvuilla aktiivinen. Koko Yhdysvaltojen suurin KKK-paikallisosasto oli Akronin ympäristössä Summitin piirikunnassa. Siinä oli oman ilmoituksensa mukaan siinä 50 000 jäsentä, ja monet korkeat virkamiehet olivat jäseniä.
Lama ja toinen maailmansota

1930-luvun lama iski pahasti Ohioon. Vuoteen 1933 mennessä yli 40 prosenttia tehtaiden työntekijöistä ja 67 prosenttia rakennustyöläisistä oli työttöminä. Toledossa 80 prosenttia tehtaiden työntekijöistä menetti työpaikkansa. Monet työttömyyden koettelemat perheet muuttivat maaseudulle voidakseen kasvattaa ruokaa itselleen.
Toisen maailmansodan aikana noin 839 000 ohiolaista palveli Yhdysvaltojen armeijassa. Osavaltiossa oli sotatarvikkeita valmistavia yrityksiä, joihin muutti työvoimaa myös muista osavaltioista. Näin sota piristi jälleen Ohion taloutta laman jälkeen.
Toisen maailmansodan jälkeen

Saint Lawrencen vesitien valmistumisen jälkeen 1959 Ohion kaupungeista oli vesiyhteys ulkomaille. Eriejärven rantakaupungit kasvoivat. Samaan aikaan alkoi kuitenkin kaupunkien rappeutuminen, kun keskiluokkaiset perheet muuttivat esikaupunkeihin ja jättivät jälkeensä keskusta-alueille suuren määrän köyhiä. Kun koulut ja muut palvelut eivät enää saaneet kaupunkien keskustoissa tarpeeksi tuloja ja rotujen sekoittumiseen pyrkiminen aiheutti levottomuuksia.
1960-luvulla Clevelandin lähiöissä oli rotumellakoita, joissa useita ihmisiä sai surmansa. Vuonna 1968 Clevelandista tuli ensimmäinen Yhdysvaltojen suurkaupunki, jonka pormestariksi nousi mustaihoinen, kun Carl Stokes valittiin tehtävään. Ohion koululaitosta oli aiemmin arvosteltu siitä, että valkoihoisia ja mustaihoisia lapsia pidettiin eri kouluissa. Kansalaisoikeusliike pyrki muuttamaan koulupiirirajoja ja tarvittaessa kuljettamaan oppilaita busseilla muualle kuin lähikouluihin, jotta rodut sekoittuisivat. Järjestelmän ollessa aktiivisimmillaan jopa kolmannesta Columbuksen koululaisista kuljetettiin busseilla alueelta toiselle. Vielä 1980-luvulla koulujen rotuerottelusta nousi oikeusjuttuja. Clevelandissa ja vastaavissa kaupungeissa valkoihoiset perheet muuttivat ympäryskuntiin ja kaupungin kouluihin jäi vain mustaihoisia.
Avaruuden valloitusta seurattiin Ohiossa tarkasti. Ensimmäinen Kuussa kävellyt ihminen Neil Armstrong oli syntynyt Ohiossa, samoin kuin John Glenn ja avaruussukkulassa kuollut Judith Resnik.
Vietnamin sodan vastaiset mielenosoitukset kiihtyivät Richard Nixonin ilmoitettua sodan laajentumisesta Kambodžaan. Kentin osavaltionyliopistolla 4. toukokuuta 1970 tapahtuneessa ampumavälikohtauksessa neljä opiskelijaa kuoli ja yhdeksän haavoittui kansalliskaartin sotilaiden avattua tulen heitä kohti. Tapaus herätti maanlaajuisia protesteja, minkä vuoksi sadat yhdysvaltalaiset yliopistot joutuivat sulkemaan ovensa.
1970-luvun talousvaikeudet

Osavaltio joutui pahoihin talousvaikeuksiin 1970-luvun loppupuolella. Clevelandin kaupunki hakeutui jopa velkajärjestelyyn. Sen jälkeen monet ohiolaiset yritykset on myyty muualta tulleille sijoittajille, ja osia niiden toiminnasta on siirretty muualle. Teollisuuden rooli työllistäjänä on pienentynyt selvästi. Sen osuus kansantuotteesta on enää noin viidennes, kun taas palvelusektori on kasvanut ja tuottaa yli puolet kansantuotteesta.
Ohion talous oli edelleen 1980-alussa vaikeuksissa, ja työttömyysaste oli vuosina 1982 ja 1983 noin 14 prosenttia. Palvelusektori ei pystynyt paikkaamaan kokonaan teollisuustuotannon katoamista. Osavaltion hallinto perusti vuonna 1983 projektin, jonka tarkoituksena oli tukea rahallisesti startup-yrityksiä. Talous lähti taas kasvuun, mutta kasvunopeus hidastui jälleen 1990-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.ohiohistory.org
http://www.ohiohistorycentral.org/w/Welcome_To_Ohio_History_Central
http://www.ohiohistorycentral.org/w/Timeline_of_Ohio_History
Hopewellin perinteeseen liitettyjä kumpuja Chillicothessa.
Luoteisterritorio (pohjoisempi ruskea alue.
Standard Oilin osakekirja 1890-luvulta.
Sähköinen lähijuna vuodelta 1908.
Laman vaikutuksia Clevelandissa 1973: "Huoltoasema myydään tai vuokrataan".
Juutalaisarabia

Ote Maimonideen juutalaisarabiaksi kirjoitetusta Mišna-kommentaarista.
Juutalaisarabia on arabimaailmassa asuneiden juutalaisten käyttämää arabian kielen muotoa. Siinä on muiden juutalaiskielten tavoin sanastoa ja kielioppia myös hepreasta ja arameasta, ja sitä kirjoitetaan heprealaisella kirjaimistolla, johon on kuitenkin lisätty diakriittisia merkkejä arabialaisesta kirjaimistosta.
Lähi-idän juutalaiset puhuivat arameaa 900-luvun alun tuntumaan asti, jolloin arabia syrjäytti sen. Varhaisimmat tunnetut heprealaisella kirjaimistolla kirjoitetut juutalaisarabiankieliset tekstit ovat 800-luvulta. Nykyisin arabimaailmassa elävien juutalaisten määrä on hyvin vähäinen ja juutalaisarabia on kuoleva kieli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juutalaisarabia Wikimedia Commonsissa
Ochnaceae

| Ochnaceae |
| --- | --- |
 Ochna kirkii -mikinpensaslaji.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Ochnaceae  DC., nom. cons.
Synonyymit
 Euthemidaceae Tiegh.  Gomphiaceae Schnizlein  Lophiraceae Loudon  Luxemburgiaceae Tiegh.  Medusagynaceae Engl. & Gilg, nom. cons.  Quiinaceae Engl., nom. cons.  Sauvagesiaceae Dumort.  Wallaceaceae Tiegh. 
Katso myös
   Ochnaceae Wikispeciesissä   Ochnaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ochnaceae, suom. mikinpensaskasvit, on koppisiemenisten Malpighiales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluvia suomeksi nimettyjä kasveja ovat muun muassa mikinpensaat (Ochna), meduusapuu (Medusagyne oppositifolia) ja bongossipuut (Lophira).
Tuntomerkit

Ochnaceae-heimo käsittää ainavihantia puita, joiden lehdet ovat tavallisesti sahalaitaisia, korvakkeellisia ja vahva- ja tiheäsuonisia.
Levinneisyys

Heimo on levinnyt tropiikkiin, erityisesti lajeja on Brasiliassa.
Luokittelu

Ochnaceae kuuluu Malpighiales-lahkon sukupuussa haaraan, jossa ovat myös hemot Bonnetiaceae, klusiakasvit (Clusiaceae), Calophyllaceae, kuismakasvit (Hypericaceae) ja Podostemaceae. Kehityshaaralle ovat ominaisia muun muassa eräät flavonit, heikosti kehittynyt karvoitus, laakea ja kontortti teriö, runsas hetiö, mesiäisen puuttuminen ja kotahedelmä.
Luokittelu > Alaheimot

Heimossa on 27 sukua ja 495 lajia, jotka jaetaan seuraaviksi alaheimoiksi ja tribuksiksi:
Luokittelu > Alaheimot > Alaheimo Ochnoideae Burnett

Lehdet vuorottaisesti, usein nahkeita, melko teräväsahaisia; korvakkeet suomumaisia, voimakassuonisia, silposuonisia, ripsulaitaisia; verhiö melko kalvomainen; ponnet avautuvat rei'illä; vartalo toisinaan sikiäimen tyveen kiinnittyvä. Sukuja 27, lajeja 495 tropiikissa, erityisesti Brasiliassa. Neljä tribusta:
Testuleeae Horan.
Vain yksi laji trooppisessa Länsi-Afrikassa (Testulea gabonensis). Lehdet ehytlaitaisia; kukat 4-lukuisia, vastakohtaisia; toimivia heteitä yksi, yhteenkasvaneita joutoheteitä kaksi tai kolme.
Luxembergieae Horan.
Kukat vastakohtaisia; heteenponnet toisinaan yhteenkasvaneita, rei'illä avautuvia, kukan avautumisen jälkeen karisevia; palhot enemmän tai vähemmän yhteenkasvaneita; vartalo haaraton. Kaksi sukua ja 22 lajia, joista 18 suvussa Luxemburgia. Tribus kasvaa Venezuelassa ja Brasiliassa.
Ochneae Bartl.
Lehdet kahdessa rivissä; kukat säteittäisiä; emilehdet enemmän tai vähemmän erillisiä, vartalo kiinnittyy emin tyveen, haaroittuva; siemenaiheet yksikalvoisia eli kalvot yhtyneet; hedelmä avautumaton, pähkinämäinen, joskus luumarja; pohjus laajentunut hedelmävaiheessa. Sukuja 9, lajeja 390 tropiikissa, erityisesti Brasiliassa. Suurimmat suvut ovat Ouratea (200 lajia, sisältää myös suvun Gomphia), mikinpensaat (Ochna, 85 lajia) ja punakaulukset (Campylospermum, 50 lajia).
Sauvagesieae DC.
Tribuksessa puuvartisten ohella myös jokunen ruoholaji; lehdet kierteisesti, kanta vaihtelevassa määrässä johteinen; kukat tavallisesti vastakohtaisia; heteitä vähintään viisi, lisäksi joutoheteitä, jotka muodostavat usein kartion; sikiäin yhdislehtinen; vartalo haaraton, joskus puuttuu; siemenaiheita vähintään neljä; hedelmä joskus luumarja; siemenet tavallisesti siivellisiä. Sukuja 16, lajeja 82 tropiikissa, enimmäkseen Etelä-Amerikassa, vain kaksi lajia Afrikassa. Suurin suku on Sauvagesia, jossa 40 lajia.
Luokittelu > Alaheimot > Alaheimo Ochnoideae Burnett > Suvut

Alaheimon suvut ovat:
| --- | --- |
 Adenarake  Blastemanthus  Brackenridgea  Campylospermum – punakaulukset  Cespedesia  Elvasia  Euthemis  Fleurydora  Godoya  Gomphia  Idertia  Indosinia  Krukoviella  Lophira – bongossipuut  Luxemburgia  Neckia :  Ochna – mikinpensaat  Ouratea  Perissocarpa  Philacra  Poecilandra  Rhabdophyllum  Rhytidanthera  Sauvagesia  Schuurmansia  Schuurmansiella  Sinia  Testulea  Pellegrin  Tyleria  Wallacea
Luokittelu > Alaheimot > Alaheimo Medusagynoideae Reveal

Alaheimossa on vain yksi laji: meduusapuu (Medusagyne oppositifolia), joka kasvaa hyvin harvinaisena Seychelleillä. Sen kaarna on huomattavan kuituinen kuin katajalla. Lehdet sijaitsevat vastakkain, ja ovat hammaslaitaisia sekä selvästi verkkosuonisia. Terälehdet ovat kontortteja, heteitä on paljon ja emien vartalot kiinnittyvät emien laitaan. Avautuneen hedelmän liuskat jäävät yläpäästään kiinni keskipylvääseen.
Luokittelu > Alaheimot > Alaheimo Quiinoideae Luersson

Alaheimon kasveilla lehdet sijaitsevat vastakkain tai kiehkuroissa ja ovat toisinaan lehdykkäisiä tai syväliuskaisia, vahvakorvakkeisia, vahvasuonisia. Korvakkeet ovat karvaisia. Limakanavat ovat hyvin kehittyneitä. Verholehdet ovat karvaisia ja hedelmä on usein marjamainen. Alaheimossa on neljä sukua ja niissä 55 lajia. Lajit kasvavat trooppisessa Amerikassa. Runsaslajisimmat suvut ovat Quiina (25–34 lajia) ja Lacunaria (8–12 lajia). Muut suvut ovat Froesia ja Touroulia.
Kuvia

Blastemanthus gemmiflorus
Campylospermum schoenleinianum
Cespedesia spathulata
Luxemburgia octandra
Meduusapuun (Medusagyne oppositifolia) avautuneita hedelmiä.
Ouratea brevicalyx
Quiina guianensis
Sauvagesia alpestris
Touroulia guianensis
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Ochnaceae
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133319  Wikispecies: Ochnaceae  APNI: 54547  ATRF: Ochnaceae  CoL: DGS  EoL: 4445  EPPO: 1OCHF  FNA: 10620  FoAO2: Ochnaceae  FoC: 10620  GBIF: 6642  GRIN: 782  iNaturalist: 71579  IPNI: 30000075-2  IRMNG: 119491  ITIS: 21355  NCBI: 56627  NZOR: b1cf9b45-ce0d-4f67-a742-6e313b05e6b0  Open Tree of Life: 412944  Paleobiology Database: 55621  Plazi: 422D3184-0A94-5EB5-AC29-D8DC80B1006B  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000075-2  Tropicos: 42000082  Watson & Dallwitz: ochnacea  WFO: wfo-7000000418
FC Jazz

| Mitalit> Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | 1993 |  |
|  Kultaa | 1996 |  |
|  Pronssia | 1992 |  |
Suomen Cup 
|  Hopeaa | 1994 |  |
Liigacup 
|  Hopeaa | 1994 |  |
FC Jazz on porilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1934 nimellä Porin Pallo-Toverit (PPT). FC Jazziksi se vaihtoi nimensä marraskuussa 1991. Seuran edustusjoukkue pelaa kaudella 2024 Suomen kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösessä, jonne se nousi kauden 2023 päätteeksi. FC Jazzin kotikenttä on Porin stadion.
Porin Pallo-Tovereiden edustusjoukkue esiintyi ensimmäistä kertaa jalkapallon SM-sarjassa kaudella 1984. Vuonna 1988 se putosi takaisin I divisioonaan, josta nousi jälleen pääsarjaan 1990. FC Jazziksi nimensä vaihtanut seura voitti Suomen mestaruuden vuosina 1993 ja 1996.
Talousvaikeuksista kärsinyt FC Jazz putosi Veikkausliigasta kauden 2004 lopussa. Vuoden 2005 alussa seura haettiin konkurssiin ja sen edustusjoukkue siirtyi junioritoiminnasta vastanneelle FC Jazz Juniorit ry:lle, joka oli muutamaa vuotta aikaisemmin erotettu emäseurasta. FC Jazzin juniorijoukkueiden pelit jatkuivat keskeytyksettä ja edustusjoukkue puolestaan teki paluun jalkapallosarjoihin vuonna 2006 SPL:n Satakunnan piirin Vitosessa. Kaudet 2006–2009 joukkue esiintyi nimellä FC Jazz-juniorit, vuodesta 2010 alkaen on ollut jälleen käytössä nimi FC Jazz.
FC Jazz tunnetaan perinteisenä Työväen Urheiluliiton seurana. Nykyinen FC Jazz Juniorit ry ei kuitenkaan enää ole TUL:n jäsenseura.
FC Jazz Juniorit ry yhdessä FC Jazz Oy:n kanssa on pelaajamääriltään Porin neljänneksi suurin jalkapalloseura.
Historia > Nousu valtakunnallisiin sarjoihin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
            }}   1982–1989             }}   1990–1991 : 
PPT:n 1980–1990-lukujen kotiasut.