stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ahvenanmaan lippu
Historia

Vielä 1950-luvulla Ahvenanmaalla oli yleisesti käytössä Ahvenanmaan lippuna epävirallinen lippu, joka muodostui kolmesta vaakasuorasta raidasta. Raidat olivat saman kokoisia, ja niistä ylin ja alin olivat sinisiä ja keskimmäinen keltainen. Tasavallan presidentti J. K. Paasikivi ei suostunut vahvistamaan lippua, koska katsoi sen, että lipun ainoat värit olivat samat kuin Ruotsin lipun värit, viittaavan epälojaalisuuteen Suomea kohtaan. Nykyisen lipun hän vuonna 1954 vahvisti, koska siinä on molemmat Suomen vaakunavärit punainen ja keltainen.
Lipun mitat ja värit

Ahvenanmaan lipun korkeus on 17 ja pituus 26 mittayksikköä. Punakeltaisen ristin leveys on 5 mittayksikköä. Tästä punaisen osan leveys on 2 mittayksikköä ja tätä ympäröivät keltaiset reunat kukin 1,5 mittayksikköä leveät. Sinisten kenttien korkeus on 6 mittayksikköä. Lipputangon puoleisten sinisten kenttien leveys on 8 ja uloimpien kenttien 13 mittayksikköä. Lippu jakautuu siis pystysuunnassa suhteessa 6 : 1,5 : 2 : 1,5 : 6 ja vaakasuunnassa (lipputangon puolelta lähtien) suhteessa 8 : 1,5 : 2 : 1,5 : 13.
Lipun viralliset värit ovat:
NCS (Natural Colour System):
Sininen: 3065-R90B
Keltainen: 0580-Y10R
Punainen: 1085-Y90R
Pantone:
Sininen: 2945C ja 300U
Keltainen: 116C ja 109U
Punainen: 186C ja 185U
CMYK:
Sininen:  C = 100%. M = 54%, Y = 2%, K = 0%
Keltainen: C = 0%. M = 16%, Y = 100%, K = 0%
Punainen: C = 6%. M = 100%, Y = 100%, K = 0%
Ahvenanmaan omat viralliset liputuspäivät

30. maaliskuuta, Ahvenanmaan demilitarisoinnin juhlapäivä
Huhtikuun viimeinen sunnuntai, Ahvenanmaan lipun päivä
9. kesäkuuta, Ahvenanmaan itsehallintopäivä, eli Ahvenanmaan maakuntapäivien ensimmäisen kokoontumisen (1922) vuosipäivä
Aikaisempi vuoteen 1954 asti käytetty epävirallinen lippu.
Pinja (yritys)

| Pinja Group Oy |
| --- | --- |

Tunnuslause:  We future proof your business
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1990
Toimitusjohtaja:  Matti Heikkonen
Kotipaikka:  Jyväskylä
Toiminta-alue:  Maailmanlaajuinen
Toimiala:  Teknologiapalvelut
Tuotteet:  Gema by Pinja, iPES by Pinja, Andon by Pinja, Novi by Pinja, Forest by Pinja, Terminal by Pinja, Timber by Pinja, Once by Pinja, Flow by Pinja, Total ERP by Pinja, Digital Commerce ERP by Pinja, Muster by Pinja, IPa by Pinja
Liikevaihto:  42,7 M€ (2021)
Henkilöstö:  550
Omistaja:  Norvestor
Kotisivu:  https://pinja.com/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pinja (Pinja Group Oy) on suomalainen vuonna 1990 perustettu ohjelmistoyhtiö. Pinjalla työskentelee noin 550 henkeä ja sen liikevaihto oli 42,7 miljoonaa euroa vuonna 2021. Pinjalla on toimipisteet Jyväskylässä (pääkonttori), Espoossa, Kempeleessä, Kuopiossa, Lahdessa, Mikkelissä, Seinäjoella, Tampereella ja Vaasassa.
Pinja on erikoistunut teollisuuden SaaS-ratkaisuihin, ohjelmistokehitykseen, BI-palveluihin, pilvipalveluihin, integraatioihin, IT-palveluihin sekä näihin liittyviin tuki- ja ylläpitopalveluihin. Pinjalla on asiakkaita yli 30 maassa. Asiakaskunta koostuu kansainvälisesti toimivista valmistavan teollisuuden, metsäteollisuuden, bioenergiatoimialan ja kiertotalouden asiakkaista. Suomessa sillä on lisäksi digitaalisen yhteiskunnan asiakkaita, jotka toimivat niin julkishallinnon, kaupan ja palveluiden kuin hyvinvoinnin ja terveysteknologian toimialoilla. Pinjan pitkäaikaisia asiakkaita ovat mm. Olvi, Metsä Group, Fortum, UPM, Stora Enso, Wärtsilä, Valtra, Cargotec, Evondos, HUS ja Kuntien Tiera.
Yritys otti käyttöön Pinja-nimen 2020. Pinja uutisoi 17.5.2021 Pinja Industry Oy:n ja Kiinan maayhtiön myynnistä AFRY:lle, jolle siirtyivät teollisuuden suunnittelupalvelut, automaatioliiketoiminta, konenäköratkaisut ja tuotannon testausjärjestelmäratkaisut.
Dora: Kadonnut kaupunki

| Dora: Kadonnut kaupunki> Dora and the Lost City of Gold |
| --- | --- |
Ohjaaja:  James Bobin
Käsikirjoittaja:  Nicholas Stoller Matthew Robinson
Säveltäjä:  John Debney Germaine Franco
Kuvaaja:  Javier Aguirresarobe
Leikkaaja:  Mark Everson
Pääosat:  Isabela Moner Eugenio Derbez Michael Peña Eva Longoria
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walden Media Nickelodeon Movies MRC (käännä suomeksi)
Levittäjä:  Paramount Players Paramount Pictures
Ensi-ilta:   9. elokuuta 2019  20. syyskuuta 2019
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dora: Kadonnut kaupunki (engl. Dora and the Lost City of Gold) on 2019 yhdysvaltalainen seikkailukomedia, jonka on ohjannut James Bobin ja kirjoittanut Nicholas Stoller ja Matthew Robinson, Stollerin ja Tom Wheelerin suunnittelemasta tarinasta.
Kiven kantaja

OHJAUS Kosto (veistos)
Oscar Ahnfelt

Oscar Ahnfelt (21. toukokuuta 1813 Gullarp, Skåne – 22. lokakuuta 1882 Karlshamn, Blekinge) oli ruotsalainen säveltäjä ja maallikkosaarnaaja.
Elämäkerta

Ahnfeltin isä oli pappi, lääninrovasti. Hän suoritti ylioppilastutkinnon 1829 ja opiskeli tarkoituksenaan valmistua papiksi, mutta keskeytti opiskelunsa ja meni kotiopettajaksi karlshamnilaisen kauppiaan perheeseen.
1840 Ahnfelt pääsi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun, jossa hän opiskeli laulua ja kitaransoittoa. Tukholmassa hän koki uskonnollisen heräämisen kuunneltuaan Carl Olof Roseniuksen saarnoja Evankelisen isänmaansäätiön (Evangeliska Forsterlandsstiftelsen) Betlehemkirkossa. Hän perusti myös oman musiikkikoulun, jossa hän opetti kitaransoittoa. Hän joutui kuitenkin luopumaan yrityksestään, ja alkoi saarnata ja laulaa kokouksissa ja 1840-luvulta alkaen hän teki laajoja saarna- ja laulumatkoja eri puolille Ruotsia. Näihin aikoihin hän kehitteli itselleen 10-kielisen kitaran.
Ahnfelt lauloi usein omia laulujaan ja toisten teksteihin tekemiään lauluja. Hän sävelsi useita Lina Sandell-Bergin ja Carl Olof Roseniuksen lauluja. Laulujaan hän julkaisi vihkoina, joita ilmestyi kaksitoista ja niissä on yhteensä 200 laulua, joukossa muitakin kuin Ahnfeltin omia lauluja. Ahnfelt sai taloudellista tukea laulajatar Jenny Lindiltä, ja ensimmäisen, 1850 ilmestyneen vihkon nimi oli Andeliga sånger med accompangement af Pianoforte eller Guitarre componerade samt Demeoiselle Jenny Lind vördsammast tillegnade af Oscar Ahnfelt. Pohjolan satakielenä tunnettu Jenny Lind lauloi mielellään Ahnfeltin lauluja. Myöhemmin Ahnfelt julkaisi laulunsa yhtenä kirjana Andelida sånger av Oscar Ahnfelt.
Häntä pidettiin aikansa ”hengellisenä trubaduurina”, mutta hänen saarnamatkojaan ja toimintaa vastustettiin. Ruotsin kuninkaalle esitettiin, että hän säätäisi asetuksen jolla kiellettäisiin Ahnfeltin saarna- ja laulumatkat. Kerrotaan, että kuningas Kaarle XV kutsui Ahnfeltin esiintymään hoviin. Ahnfelt oli huolissaan siitä, mitä hän laulaisi kuninkaalle ja hän pyysi Sandellia kirjoittamaan tilaisuutta varten laulun. Sandell otti tehtävän vastaan ja muutaman päivän kuluttua laulu oli valmis. Ahnfelt esitti kuninkaanlinnassa Sandellin kirjoittaman laulun ”Vem klappar så sakta i aftonens frid”. Kuningas kuunteli silmät kyynelissä, ja kun Ahnfelt lopetti, tarttui kuningas tämän käteen ja sanoi: ”Te saatte laulaa niin paljon kuin haluatte molemmissa minun valtakunnissani”. Mikäli tarina on totta, on se tapahtunut joskus vuosina 1869–1870, jolloin Ruotsi ja Norja olivat unionissa. Tosin ei olla varmoja, onko tätä tapahtunut.
Ahnfeltin lauluja on käännetty myös englanniksi. Tunnetuin hänen lauluistaan lienee "Päivä vain ja hetki kerrallansa". Lukuisia Ahnfeltin säveltämiä lauluja on myös suomenkielisissä laulu- ja virsikirjoissa.
Ahnfeltin sävelmiä tai hänen julkaisemia sävelmiä suomenkielisissä kirjoissa

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
338 Päivä vain ja hetki kerrallansa (Lina Sandell 1865. Suom. Rauhansäveliä 1894. Uud. Julius Engström 1900, Anna-Maija Raittila 1977, Niilo Rauhala 1986)
547 Joka aamu on armo uus (Lina Sandell 1865. Suom. Harpunsäveliä 1886, Rauhansäveliä 1894. Uud. Herkko Kivekäs 1986)
Ahnfeltin sävelmiä tai hänen julkaisemia sävelmiä suomenkielisissä kirjoissa > Ruotsin kirkon virsikirja

59 Nyt Herralle kiitos (Carl Olof Rosenius 1851, suom. Emanuel Tamminen 1910, Bengt Jonzon, Per Boreman 1945, uud suom. Pekka Kivekäs 1995
249 Päivä vain ja hetki kerrallansa (Lina Sandell-Berg 1865, suom. Julius Engström 1900, uud. suom. Niilo Rauhala)
250 Jeesus veljenäni! Onko totta? (Lina Sandell-Berg 1863, 1882, suom. Johann A. G. Hymander 1897, uud. suom. Niilo Rauhala 1998)
320 Näetkö: kerran raskas usva haihtuu (Wilhelm A. Wexels 1845, suom. 1870, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
572 Tuskasta, sielu, horteesta nouse (Carl O. Rosenius 1847, suom. Antti Räty 1853, Johann A. G. Hymander 1874  Uud. suom. Pekka Kivekäs 1996
207 Vain hetki Herran kanssa (Anne L. Ashley-Greenstreet, suom. H. J. W. 1888, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1999 Säv. Ahnfeltin lauluja 1872)
251 Metsän, laakson, vuorten halki (Carl O. Rosenius 1847, suom. 1910, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen 2000. Säv. Ahnfeltin lauluja 1868)
299 Taas nousee sydämestä (Hans A. Brorson 1765, suom. Anna-Maija Raittila 1999, Säv. Ahnfeltin lauluja 1859)
Ahnfeltin sävelmiä tai hänen julkaisemia sävelmiä suomenkielisissä kirjoissa > Hengellinen laulukirja

135 Nyt helluntaituuli (tekstin tekijä tuntematon)
423 Päivä vain ja hetki kerrallansa (Lina Sandell)
473 Jeesuksen kanssa hetki (Anne L. Ashley-Greenstreet)
490 Lähemmäksi Jeesus, sinua (Lina Sandell Berg)
530 Ylistäkäämme ylkäämme (Lina Sandell Berg)
541 Joka aamu on armo uus (Lina Sandell Berg)
Ahnfeltin sävelmiä tai hänen julkaisemia sävelmiä suomenkielisissä kirjoissa > Seurakunta laulaa

73 Joka aamu on armo uus (Lina Sandell Berg)
183 Nyt laulakaamme (Lina Sandell Berg)
287 Vain hetki Herran kanssa (Anne L. Ashley-Greenstreet 1871)
320 Päivä vain ja hetki kerrallansa (Lina Sandell Berg)
Ahnfeltin sävelmiä tai hänen julkaisemia sävelmiä suomenkielisissä kirjoissa > Siionin kannel

35 Uusi vuosi, armo uusi (Elias Sarkia 1921)
98 Ei voi sana Herramme horjua (Hanna Rauta 1908)
127 Lähemmäksi, Jeesus, sinua (Lina Sandell-Berg 1867)
147 Nyt on vihdoin meillä päivä (Kauko Veikko Tamminen 1920
151 Kun meillä on yhteys (Carl Olof Rosenius 1851)
156 Isät kaikki, kokoo kansa (Pietari Kurvinen 1910)
166 On autuuden hetki nyt (Clara Ahnfelt 1859)
203 On rauhainen ilta (Lina Sandell Berg 1872)
239 Syntisenä syntisparka (Sånger till lammets lof 1876)
247 Oi lohduta sielua, Jeesukseni (Anders Carl Rutström 1754)
306 Kiittäen taivaaseen, kunniaan (Antti Pitkänen 1921)
311 Oi katsohan oksalla lintua puun (Sigismund Christian Dick 1868)
315 Päivä vain ja hetki kerrallansa (Lina Sandell Berg 1865)
339 Katso kauneutta suuren (Eija Harmanen 1995)
359 Sun lapsesi olen täällä (Lars Stenbäck 1839, Carl Olof Rosenius 1848)
382 On suuri ja verraton autuuteni (Julius Engström 1906)
429 Joka aamu on armo uus (Lina Sandell Berg 1865)
Ukko (täsmennyssivu)

Ukko voi tarkoittaa seuraavia:
Ukko, (vanha) mies
Ukko, muinaissuomalainen ylijumala
Ukko, miehen etunimi
Ukko-rykmentti, Jalkaväkirykmentti 8 jatkosodan aikana
M/S Ukko, höyrylaiva
2020 Ukko, asteroidi
Ukko, vuoristorata Linnanmäellä
Ukko eli Ukonkivi tai Ukonsaari; jyrkkä saari Inarissa
Ukko.fi, suomalainen laskutuspalvelu
Ukko, Atlaksen albumi vuodelta 2021.
Kosto-veistos, jota kutsutaan myös nimellä "Ukko".
Tuija

| Tuija |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  25. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  1. helmikuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  havupuusuku tuijat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuija on suomalainen naisen nimi.  Nimi on luontoaiheinen ja johtuu havupuusuvun nimestä tuijat (Thuja).. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi oli 1900-luvun helmikuuhun 2025 mennessä annettu noin 14 430 henkilölle, joista yli puolet on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Tuijan nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.
Tunnettuja Tuija-nimisiä

Tuija Aalto (s. 1969), tietokirjailija ja Ylen sosiaalisen median päällikkö
Tuija Ahvonen (1949–1983), näyttelijä
Tuija Brax (s. 1965), vihreiden ent. kansanedustaja, ministeri ja Oikeusvaltiokeskuksen johtaja
Tuija Ernamo (s. 1951), näyttelijä
Tuija Hakkila-Helasvuo (s. 1959), pianisti
Tuija Halonen (o.s. Vartiainen) (1926–2009), näyttelijä
Tuija Halttunen, dokumenttielokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Tuija Hautala-Hirvioja (s. 1957), taidehistorian professori
Tuija Helander (s. 1961), pikajuoksija ja viisiottelija
Tuija Hietaniemi (s. 1956), historioitsija
Tuija Hyyrynen (s. 1988), jalkapalloilija
Tuija Kinnunen (s. 1965), maantiepyöräilijä
Tuija Knihtilä (s. 1968), oopperalaulaja
Tuija Kokkonen (s. 1961), näytelmäkirjailija, ohjaaja ja tutkija
Tuija Laine (s. 1964), teologi ja kirjahistorian professori
Tuija Lehtinen (s. 1954), kirjailija
Tuija Lindén (s. 1959), Pelit-lehden ent. päätoimittaja
Tuija Lindström (1950–2017), valokuvaaja ja professori
Tuija Långholm, ent. Tuija Teiska (s. 1985), nykytaiteilija
Tuija Niemi-Laitinen, puheäänilausuntojen kehittäjä
Tuija-Maija Niskanen (1943–2019), elokuvaohjaaja
Tuija Nurmi (s. 1958), Kokoomuksen ent. kansanedustaja
Tuija Ojala (s. 1963), Punkalaitumen kunnanjohtaja
Tuija Parvikko, poliittisen ajattelun tutkija, kolumnisti
Tuija Pehkonen (s. 1985), radiotoimittaja, bloggaaja ja juontaja
Tuija Peltomaa (s. 1965), antiikkiesineiden asiantuntija ja televisioesiintyjä
Tuija Piepponen (s. 1947), näyttelijä
Tuija Pohjola (s. 1954), SDP:n ent. kansanedustaja
Tuija Pulkkinen (s. 1956), valtiotieteilijä ja filosofi
Tuija Pulkkinen (s. 1962), avaruusfysiikan tutkija, professori ja Aalto-yliopiston vararehtori
Tuija Maaret Pykäläinen (s. 1955), Vihreän liiton ent. kansanedustaja
Tuija Pösö (1941–2016), arkkitehti
Tuija Rantalainen (s. 1971), pianisti, laulaja ja lauluntekijä
Tuija Rantamäki (s. 1966), sellisti
Tuija Repo, o.s. Sikiö (s. 1969), ampumahiihtäjä
Tuija Saresma (s. 1968), kulttuurin- ja sukupuolentutkija
Tuija Siltamäki (s. 1992), freelancer-toimittaja
Tuija Talvitie (1959–2020), konfliktinratkaisun asiantuntija ja toiminnanjohtaja
Tuija Toivonen (s. 1958), kestävyysjuoksija
Tuija Turpeinen (s. 1967), korkeimman oikeuden oikeusneuvos
Tuija Turunen (s. 1965), psykologian professori
Tuija Töyräs (s. 1962), näyttelijä, ohjaaja ja näytelmäkirjailija
Tuija Valkama (1934–2023), pikajuoksija
Tuija Vihavainen (s. 1941), tutkimusprofessori
Tuija Virtanen-Ulfhielm (s. 1954), englannin kielen professori
Tuija Vuoksiala (s. 1961), ampumahiihtäjä
Tuija Vuolle (s. 1942), näyttelijä
Tuija Välipakka (s. 1967), kirjailija
Tuija Wahlroos (s. 1968), museonjohtaja
Tuija Westerholm, selostaja, mediakasvattaja ja Metkan toiminnanjohtaja
Tuija Wetterstrand, arkeologi ja historioitsija
Kuvitteellisia Tuijia

Tuija Kangasharju, pappi televisiosarjassa Kotikatu.
Töpseli-Tuija, prostituoitu henkilö Hausmyllyn esittämässä kappaleessa Töpseli-Tuija.
Tuija Haavisto, henkilöhahmo televisiosarjassa Uusi Päivä
Japanilainen musiikki

Japanilainen kansannainen soittamassa shamisenia. Valokuva vuodelta 1904.
Japanilaiselle musiikille luonteenomaista on pyrkimys harmoniaan luonnon kanssa. Usein soittimina ovat kielisoittimet, joista tärkeimpiä ovat koto ja shamisen. Muita soittimia ovat esimerkiksi taiko, biwa ja shakuhachi. J-popin lisäksi esimerkiksi enka on Japanissa suosittu musiikkityyli.
Perinteinen japanilainen musiikki käyttää pentatonista asteikkoa, mutta länsimaisella musiikilla on ollut vaikutusta siihen, erityisesti kevyen musiikin alueella.
Nykyään suosittuja japanilaisia yhtyeitä ovat muun muassa B'z, Orange Range sekä L'Arc~en~Ciel. Suosituista artisteista mainittakoon Ayumi Hamasaki sekä Hikaru Utada. Japanilainen rockmusiikki on nostanut suosiotaan huimasti. Sen kantaisiin voi laskea legendaarisen X Japanin.
Populaarimusiikki > 1900-luvun alku

1900-luvun alkuvuosikymmeninä populaarimusiikista kehittyi Japanissa tyylilaji ryūkōka, joka jakaantui melko pian genreiksi enka ja poppusu. Enka-musiikissa länsimaisiin soittimiin saatetaan liittää shakuhachi-huilu. Siinä keskitytään pentatonisiin asteikkoihin.
Populaarimusiikki > J-pop

J-pop on löyhästi määritelty genre, johon kuuluu japanilainen popmusiikki miltei kokonaan. Määritelmä keksittiin 1990-luvulla. Genren juuret ovat 1900-luvun alkupuolella Japaniin rantautuneessa jazz-musiikissa ja länsimaisessa musiikissa. J-popin suosiota on kasvattanut muun muassa laulaja Hikaru Utada, joka vuonna 2009 ensimmäisenä japanilaisena nousi albumillaan iTunesin myyntilistan top 20:een.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Japanilainen musiikki Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Bourdaghs, Michael: Sayonara Amerika, Sayonara Nippon: A Geopolitical Prehistory of J-Pop.  Columbia University Press, 2012.  ISBN 978-0-231-15874-9  Google-kirjat Viitattu 17.3.2012. (englanniksi)
Lehtonen, Lasse: Japanilainen musiikki: Taiko-rumpujen kuminasta J-poppiin.  Helsinki:  Gaudeamus, 2019.  ISBN 978-952-345-010-3
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Japani
Otto Ahmala

Otto Johannes Ahmala
Otto Johannes Ahmala (8. toukokuuta 1898 Oulu – 23. maaliskuuta 1972) oli suomalainen jääkäriluutnantti, joka teki myöhemmän työuransa armeijan palveluksessa.
Perhetausta

Ahmala oli kotoisin työväenluokkaisesta perheestä. Hänen isänsä oli kirvesmies Kustaa Ahmala ja äitinsä Sofia Kaakinen. Isä oli työväenliikkeen aktiivi ja Oulun työväenliikkeen merkkihenkilöitä, joka toimi myös SDP:n kansanedustajana. Sisällissodan aikana Kustaa Ahamala oli Työväen pääneuvoston jäsen ja hänet tuomittiin myöhemmin valtiopetoksesta vankeuteen. Otto Ahmalan veli Kössi Ahmala oli työväenkirjailija, jonka valkoiset teloittivat sisällissodan loppuvaiheessa Viipurissa.
Otto Ahmalan puoliso oli Lempi Tenhovaara.
Opinnot

Ahmala kävi kansakoulun ja työskenteli liikeapulaisena Oulussa ennen siirtymistään sotilasuralle. Puolustusvoimain palveluskoirien koulutus- ja käyttökursseille hän osallistui vuosina 1941, 1946 ja 1947.
Jääkäriaika

Ahmala liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 14. helmikuuta 1915, 4. komppaniasta hänet siirrettiin 9. heinäkuuta 1917 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Ahmala saapui takaisin Suomeen aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 2. helmikuuta 1918. Suomen sisällissotaan hänet komennettiin 5. jääkäripataljoonan konekiväärikomppanian kiväärinjohtajaksi, josta edelleen 5. huhtikuuta 1918 alkaen 10. jääkäripataljoonaan joukkueenjohtajaksi. Ahmala otti osaa Tampereen ja Viipurin valloituksiin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Ahmala jäi sodan jälkeen puolustusvoimien palvelukseen aluksi 3. jääkärirykmenttiin 3. konekiväärikomppaniaan koulutusaliupseeriksi. Vuonna 1919 hän otti osaa ns. "Rajajoen kahakoihin". Hänet siirrettiin 13. tammikuuta 1921 Pioneeripataljoona 2:een joukkueenjohtajaksi (yksikön nimi muutettiin myöhemmin Rautatiepataljoonaksi). Ahmala toimi pataljoonassa myös aliupseerikurssien koulutusaliupseerina sekä 12. joulukuuta 1923 – 1. maaliskuuta 1925 pataljoonan teknillisen varaston hoitajana. Hänet komennettiin 30. huhtikuuta 1926 2. komppaniaan vääpeliksi, komppaniassa hän toimi myös joukkueenjohtajana. Suomenlinnan paikalliskomppaniaan hänet siirrettiin 2. syyskuuta 1927. Rannikkotykistörykmentti 1:een hänet komennettiin 1. huhtikuuta 1928, toimien siellä 2.lk:n työvelvollisten vääpelinä. 25. heinäkuuta hän siirtyi samaisen rykmentin muonitusmestariksi. Otto Johannes Ahmala erosi puolustusvoimista 13. heinäkuuta 1936, mutta palasi takaisin ja työskenteli muonavarikko 2:n varastomiehenä vuodesta 1938.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Otto Ahmala osallistui 2. Armeijakunnan Elintarvikemakasiinin päällikön apulaisena, josta hänet myöhemmin siirrettiin samoihin tehtäviin 1:een Armeijakuntaa. Välirauhan aikana hän toimi ylimääräisenä varastonhoitajana Elintarvikevarikko 2:ssa. Jatkosotaan hän osallistui varastonhoitajana ja myöhemmin varikkokomppanian päällikkönä Elintarvikevarikko 2:ssa. Sotien jälkeen hänet siirrettiin reserviin ja hän siirtyi Keskusvarikko 1:n palvelukseen, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1961. Otto Ahmala on haudattu Hämeenlinnaan.
Luottamustoimet

Ahmala toimi Jääkäriliiton Hämeenlinnan alaosaston sihteerinä vuodesta 1950 alkaen.
Havainnekuva M.G.K:n miehistä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdelta vuoden 1916 rintamaoloista.
Ahvenanmaalaiset

Ahvenanmaalaiset ovat Suomeen kuuluvan Ahvenanmaan maakunnan asukkaita. Ahvenanmaalaisia elää maastamuutosta johtuen myös Ruotsissa, Suomen mannermaalla ja muissa Pohjoismaissa. Heidän määräkseen on arvioitu noin 65 000, mutta joidenkin ahvenanmaalaisten nationalistien mukaan heitä on jopa 75 000. Itse Ahvenanmaalla heitä on noin 26 000 henkilöä. Ahvenanmaalaisilla on selvästi muista suomenruotsalaisista eroava, oma identiteetti.lähde?
Historia

Nykyisten ahvenanmaalaisten esivanhemmat ovat pääosin ruotsalaisia, jotka tulivat saarille 1100-luvulla Ruotsin valtakunnan laajentaessa aluettaan Suomeen. Tosin saarilla esiintyy myös varhaista suomalaisperäiseksi katsottua paikannimistöä. Saarilla asui luultavasti skandinaaveja jo viikinkiajalla, mutta esihistoriallisen ja keskiaikaisen asutuksen välillä saattaa olla 1000-luvulle ajoittuva asutuskatko.
Saaret liitettiin Venäjän keisarikuntaan muun Suomen mukana vuonna 1809. Venäjä linnoitti saaret, mutta linnoitukset purettiin Oolannin sodan jälkeen tehdyn Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti. 1800-luvulla ahvenanmaalaiset omistivat suuren kauppalaivaston, joka erityisesti kuljetti Australiassa tuotettua viljaa Euroopan markkinoille. Ahvenanmaalaisen laivaston asema heikkeni höyrylaivojen tullessa käyttöön, sillä suurin osa ahvenanmaalaisten laivoista oli purjelaivoja. Venäjän hallinto herätti ahvenanmaalaisissa vastustusta. Tämä kulminoitui vuonna 1905 tapahtuneeseen kapinaan, joka kukistettiin. Britannian ja Ranskan suostumuksella Venäjä linnoitti Ahvenanmaan uudelleen vuonna 1915. Linnoittaminen kasvatti nationalistisia liikkeitä edelleen. Monet ahvenanmaalaiset haaveilivat pääsystä takaisin Ruotsin yhteyteen.
Suomen itsenäistyttyä vuonna 1917 se julisti Ahvenanmaan kuuluvaksi itseensä. Ahvenanmaalaiset järjestivät kansanäänestyksen, jossa enemmistö heistä äänesti maakunnan Ruotsiin liittämisen puolesta. Ruotsi tunnusti Suomen itsenäisyyden eikä tukenut virallisesti ahvenanmaalaisia separatisteja, vaikka Ruotsin yleinen mielipide oli selvästi näiden puolella. Ruotsi kuitenkin miehitti saariston sen ”suojelemiseksi” vuonna 1918, mutta vetäytyi saksalaisten tieltä samana vuonna. Kiista jatkui ja vuonna 1920 tilanne oli kiristynyt jo siten, että sodan uhka oli ilmeinen. Lopullisesti Ahvenanmaan kysymys ratkaistiin Kansainliitossa vuonna 1921. Saari jäi Suomen yhteyteen, mutta se sai huomattavan autonomian.
1960- ja 1970-luvuilla nationalismin vaikutus saarilla heikkeni. Monet ahvenanmaalaiset muuttivat Ruotsiin, mikä johti väkiluvun pienenemiseen. Ahvenanmaan talous sitä vastoin kasvoi turismin avulla. Turisteja houkuttelivat etenkin verovapaat tuotteet, joita myydään Ahvenanmaan kautta Ruotsiin menevillä laivoilla. 1970-luvulla Ahvenanmaa sai erillisen edustuksen Pohjoismaiden neuvostoon. Vuonna 1993 Ahvenanmaan itsehallintoa vahvistettiin entisestään.
Nykypäivä

Suomen liittyminen Euroopan unioniin on herättänyt huolia saaren demilitarisoidun aseman puolesta sekä verovapaiden tavaroiden myymisen jatkuvuudesta. Lähes 70 % ahvenanmaalaisista saa tulonsa eri tavoilla turismiin liittyvistä ammateista. Ahvenanmaa on erityislainsäädännöllä EU:n ulkopuolella ja unionin kansalaisia voidaan estää ostamasta tontteja saarelta, tai perustamasta sinne yrityksiä.
Kieli

Ahvenanmaalaiset puhuvat suomenruotsista poikkeavaa ruotsin kielen murretta. Sillä on samanlaisia piirteitä sekä suomenruotsin, että Uplannin murteiden kanssa ja se luokitellaan yleensä ruotsin kielen itämurteisiin suomen- ja vironruotsin kanssa. Vaikutteita on tullut suomesta, venäjästä ja englannista. Paikallisessa murteessa on myös säilynyt monia vanhoja piirteitä, jotka ovat jo hävinneet Ruotsin mannermaalla puhutusta kielestä.