Armenialaisten kansanmurha
Kansanmurhan tunnustaminen > Turkki ja maat jotka eivät tunnusta kansanmurhaa

Länsimaisten historioitsijoiden kesken vallitsee yksimielisyys siitä, että armenialaisten etninen puhdistus on tapahtunut tosiasia. Erimielisyyttä on siitä, täyttävätkö tapahtumat kansanmurhan tunnusmerkit. Vaikeaksi tapahtumien kulun tutkimisen tekee se, että Armenian arkistot ovat suljettuja, kun taas Turkin arkistot ovat auki historian tutkijoille. Kummallekin maalle asia on poliittisesti hyvin arka. Turkki ei ole tunnustanut kansanmurhaa, ja sen oikeusistuimissa on nostettu syytteitä kansanmurhasta kirjoittaneita tutkijoita ja kirjailijoita vastaan sillä perusteella, että nämä "loukkaavat turkkilaisuutta".
Turkin rikoslain 301 §:n mukaan turkkilaisuuden loukkaaminen on rikos. Pykälää on käytetty estämään puhe armenialaisten kansanmurhasta, eikä aihetta voi Turkissa lain takia tutkia vapaasti. Turkin kuuluisimpiin kirjailijoihin lukeutuva Orhan Pamuk sai vuonna 2005 syytteen 301 §:n nojalla hänen todettuaan, että miljoona armenialaista tapettiin. Syyte kuitenkin hylättiin lopulta.
Turkin pääministeri ilmoitti 2005 haluavansa perustaa turkkilaisista ja armenialaisista historioitsijoista koostuvan yhteisen työryhmän tutkimaan vuoden 1915 tapahtumia, mutta Armenian presidentti vastasi, että maiden tulee ensin solmia keskenään kunnolliset diplomaattisuhteet, ennen kuin ne voivat käsitellä asiaa. Neuvottelut kuitenkin kariutuivat, eikä mailla edelleenkään ole diplomaattisuhteita. Myös kansanmurhien tutkijoita maailmalla edustava International Association of Genocide Scholars -järjestö totesi vastauksessaan Turkin ehdotukseen "puolueettomasta" tutkimuksesta, että puolueettomat tutkijat ovat käsitelleet kansanmurhaa jo pitkään. Järjestö huomautti lisäksi Turkin hallitukselle työskentelevien tutkijoiden olevan kaikkea muuta kuin puolueettomia.
Turkin kielteisyyttä asiasta keskusteluun pidettiin yhtenä esteenä maan liittymiselle Euroopan unioniin silloin kun liittymisestä neuvoteltiin. Erityisesti Ranskassa vaadittiin maailmalta laajempaa kansanmurhan tunnustamista. Huhtikuussa 2006 Ranskan parlamenttiin tuotiin lakiesitys, joka toteutuessaan olisi tehnyt armenialaisten kansanmurhan kieltämisestä holokaustin kieltämiseen verrattavan rikoksen. Lakiesitys tuli Ranskassa käsittelyyn lokakuussa 2006, ja parlamentin alahuone (kansalliskokous) hyväksyi sen 12. lokakuuta. Lain piti vielä saada hyväksyntä parlamentin ylähuoneelta (senaatilta). Senaatti hyväksyi lain 23. tammikuuta 2012, ja sen jälkeen tarvittiin vielä presidentti Nicolas Sarkozyn hyväksyntä. Laki herätti Turkissa voimakasta vastusta, ja maa uhkasi Ranskaa erilaisilla toimilla. Ranskan perustuslakineuvosto otti lakiin kantaa 28. helmikuuta 2012. Sen mukaan laki rikkoo perustuslakia, sillä se loukkaa ilmaisunvapautta. Päätös mitätöi lain, mutta Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy pyysi hallitusta valmistelemaan asiasta uuden lakiesityksen.
Turkin lisäksi on monia maita, jotka eivät ole tunnustaneet kansanmurhaa tapahtuneeksi. Sen sijaan puhutaan usein esimerkiksi verilöylyistä tai "väkivallanteoista". Näihin maihin kuuluivat pitkään esimerkiksi Yhdysvallat, Britannia, Georgia, Ukraina ja Israel.lähde?
Kuitenkin lokakuussa 2007 Yhdysvaltain edustajainhuoneen ulkoasiainvaliokunta hyväksyi päätöslauselman, joka toteaa Turkin surmanneen ensimmäisen maailmansodan aikana 1,5 miljoonaa Turkin armenialaista ja nimeää tapahtuman kansanmurhaksi. Ulkoministeriö ja presidentti Bush vastustivat päätöslauselmaa. Edustajainhuone päätti 29. lokakuuta 2019, että kyseessä oli kansanmurha. Päätös syntyi lähes yksimielisesti. Huhtikuussa 2021 Joe Biden tunnusti kansanmurhan ensimmäisenä Yhdysvaltain presidenttinä.