Gavriil Konstantinovitš Romanov
Suku ja koulutus

Hän oli suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš Romanovin (Nikolai I:n pojanpoika) ja herttuatar Elisabeth Saksi-Altenburgin toiseksi vanhin poika. Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista kolme veljeä teloitettiin vallankumouksen aikana.
Gavriil ja hänen vuotta aiemmin syntynyt veljensä ruhtinas Ioann saivat kokea ensimmäisinä Aleksanteri III:n, isänsä serkun talousuudistusten vaikutukset. Keisari määräsi, että valtion budjettisäästöjen nimissä vain hallitsijan lapset ja lastenlapset saisivat käyttää suuriruhtinaan arvonimeä.[1] Gavriil oli kolmen päivän ikäinen, kun Aleksanteri III julkaisi manifestin, jossa hän ilmoitti tämän uuden arvonimen: keisarillisen veren ruhtinas, puhutteluna "korkeus" entisen keisarillisen korkeuden sijaan. Suuriruhtinaat saivat vuosittain 280 000 kultaruplaa keisarillisesta kassasta, mikä takasi mukavan elämän. Gavriille annettiin kertaluonteinen miljoona kultaruplaa, eikä hän voinut odottaa enää mitään muuta raha-avustusta.[1]
Gavriil eli varhaislapsuutensa vielä Venäjän keisarikunnan viimeisten vuosien loistossa. Hänen isänsä, arvostettu runoilija suuriruhtinas Konstantin Konstantinovitš, oli Nikolai II:n pikkuserkku, joka oli yksi Romanov-suvun rikkaimmista jäsenistä. Lapsena Gavriil oli heikko, kalpea ja sairaalloinen ja sairastui kolmivuotiaana lavantautiin.[3] Hän ja veli Ioann olivat kumpikin usein sairaana ja viettivät lapsina yhdessä vuosina 1903-1905 yli vuoden ajan ​​Oreandassa Krimillä lääkärin ja palvelijoiden kanssa.[4] Heidän terveytensä parani lauhkeassa ilmastossa, ja pojat viettivät aikaa rannoilla ja retkillä lähiympäristöön. Seuranaan vain toisensa, he loivat vahvan sisarussuhteen, joka kesti heidän elämänsä loppuun asti.[4]
Gavriil kasvatettiin tiukasti; hänet ja hänen sisaruksensa opetettiin puhumaan puhdasta ja virheetöntä venäjää ilman muitten kielten sekoittavaa vaikutusta, ja heidän oli opittava ulkoa rukouksia.[1] Parhaat kirjailijat ja muusikot kutsuttiin Pavlovskin palatsiin ja Marmoripalatsiin opettamaan lapsia, ja suuriruhtinas Konstantin suunnitteli lapsilleen opinto-ohjelman, joka antoi heille hyvän koulutuksen.[5]
Jo lapsuudesta lähtien Gavriil oli intohimoisen omistautunut isälleen ja kaikelle sotilaalliselle.[2] Gavriil Konstantinovitš valitsi isänsä esimerkin mukaisesti sotilasuran, joka oli perinteinen Romanov-suvun miesjäsenille.[1] Muistelmissaan hän kertoo: "Seitsemänvuotiaasta lähtien haaveilin pääseväni Nikolajevskin ratsuväkikouluun."[2] Vuonna 1900 hän sai kirjoittautua 13-vuotiaana opiskelemaan Moskovan 1. kadettijoukon valmistavassa koulutuksessa. Vuonna 1903 hän pääsi vihdoin Nikolajevskin ratsuväkikouluun.[2] "Käytettyäni kadetin univormua viiden vuoden ajan", hän kirjoitti, " unelmani toteutui viimeinkin ja minusta tuli todellinen sotilas."[2] Hänet ylennettiin 19-vuotiaana upseerin arvoon vuonna 1906 ja hänelle myönnettiin useita kunniamerkkejä. Gavriil Konstantinovitš vannoi 19. tammikuuta 1908 uskollisuuden valan adjutanttina Nikolai II:lle seremoniassa, joka pidettiin Katariinan palatsin kirkossa Tsarskoje Selossa.
Hänen perheensä oli lähellä Nikolai II:ta, ja hän vieraili usein keisarin ja tämän perheen luona.[4] Suuriruhtinatar Maria Pavlovna ja hänen veljensä, suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš olivat usein hänen leikkikavereinaan.[1]
Toukokuussa 1910 ruhtinas sairastui keuhkokuumeeseen ja hänet lähetettiin Sveitsiin hoitoon. Toivuttuaan hän ei voinut jatkaa aktiivista asepalvelusta. Sairauslomalla ollessaan Gavriil päätti hankkia korkeakoulututkinnon. Nuoremman veljensä Olegin jälkeen hänestä tuli ensimmäinen keisarillisen perheen jäsen, joka sai koulutuksensa Aleksanterin kimnaasin eliittikoulussa. Kolme vuotta myöhemmin hän sai todistuksen tutkinnon menestyksekkäästä suorittamisesta.