stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erich von Manstein
Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1949 brittiläinen sotatuomioistuin tuomitsi hänet 18 vuoden vankeuteen sotarikoksista, mutta von Manstein vapautettiin neljä vuotta myöhemmin lääketieteellisiin syihin viitaten.
Sittemmin hän palveli Saksan liittotasavallan hallituksen sotilasasiain laskuun auttaen Bundeswehrin muodostamisessa ja von Manstein nimettiin tuoreen armeijan kunniaesikuntapäälliköksi. Hän neuvoi sotilasasiain neuvonantajana liittohallitusta vuoteen 1960 asti ainoana entisenä Wehrmachtin sotamarsalkkana.
Kirjallisuutta

Manstein, Erich V.:Menetetyt voitot – Marsalkan sotamuistelmat 1939-44 Suomentanut Matti Kettunen. Vantaa : M. Kettunen (omakustanne), 2001. ISBN 952-91-3066-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erich von Manstein Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine 2  SNAC  IdRef
Iikka Martas

Igor ”Iikka” Martas (synt. Drbohlav, 19. joulukuuta 1909 Tbilisi – 24. tammikuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Elämä

Martaksen isä oli tšekkiläissyntyinen sellisti Boris Drbohlav (1884–1938) ja äiti Elli Tyyne Raitio (1883–1927), joka oli säveltäjä Väinö Raition sisar. Isän kotitila oli nimeltään Martas, jonka hän otti myöhemmin perheen sukunimeksi.
Martas valmistui arkkitehdiksi 1938 ja perusti opiskelutoverinsa Jussi Lappi-Seppälän kanssa Arkkitehtitoimisto Lappi-Seppälä & Martas Oy:n. He työskentelivät yhdessä vuoteen 1953, jolloin Lappi-Seppälä nimitettiin Rakennushallituksen pääjohtajaksi ja Martas jatkoi yksinään. Hän teki opintomatkoja muun muassa Ruotsiin, Ranskaan ja Italiaan ja haki sieltä vaikutteita töihinsä.
Martas kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 55-vuotiaana 1965. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle.
Töitä

Useita asuintaloja Helsingissä, muun muassa Kruununhaassa, Kampissa, Punavuoressa ja Taka-Töölössä 1938–1964
Porin Riihikedon aravatalot sotien jälkeen
Kittilän kunnantalo, 1948
Otanmäen kaivoskylän asuintalot, 1952–1956
Lohjan Säästöpankin talo, 1958 (Kosti Torppen kanssa)
Vihdin Säästöpankin talo, 1958
Harjavallan vanha kaupungintalo, 1959
Kasarmitorin liikerakennus Helsingissä, 1960
Hautajärven kirkko, Salla, 1963
Kursun kirkko, Salla, 1964
Harjavallan seurakuntatalo, 1965
Aiheesta muualla

Asunto oy Aleksis Kivenkatu 4–6–8:n historiikki 1950-2002.
Funktionalistinen kaupunkirakentaminen Taka-Töölössä, sivut 55 ja 63–67 (osa TkL Tommi Lindhin lisensiaatintyötä, 2002).
Kirjallisuutta

Lappi-Seppälä, Jussi: Elävältä se maistui. 1972. ISBN 951-26-0111-7
Einar Sundström

Einar Sundström
Einar Ossian Sundström (14. huhtikuuta 1899 Varkaus – 3. helmikuuta 1974 Helsinki) oli Yleisradion pääjohtajana 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa.
Einar Sundström tuli ylioppilaaksi vuonna 1918 ja valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta vuonna 1921.
Sundström toimi Yleisradion konttoripäällikkönä vuosina 1926−1944, henkilökunnan päällikkönä 1941–1944, talousjohtajana vuosina 1944−1949 ja pääjohtajana Hella Wuolijoen syrjäyttämisen jälkeen vuosina 1949–1964. Kiinnostukseltaan Sundström oli ennen kaikkea talousmies, eikä hän ollut juuri kiinnostunut ohjelmista eikä ohjelmapolitiikasta. Sundström ei tuntenut poliitikkoja eikä hänellä siten ollut kontakteja poliittisiin piireihin. Niinpä hän jättikin Yleisradion ohjelmatoiminnan ohjelmajohtaja Jussi Koskiluoman hoidettavaksi.
Sundströmin ja Koskiluoman aikana Yleisradio pyrki tietoisesti välttämään keskustelua aiheuttavia kannanottoja eikä myöskään kevyen musiikin esittämistä radiossa suosittu. On arveltu, että Hella Wuolijoen syrjäyttäjät halusivat hänen seuraajakseen harmittoman pääjohtajan, jollainen Sundströmistä poliittisesti sitoutumattomana tulikin. Monen mielestä Yleisradion johtokunnan todellinen vahva mies oli silloinen pääjohtajan varamies, sosialidemokraatti Onni Toivonen, joka toimi myös Suomen viimeisenä kansanhuoltoministerinä vuosina 1948–1950. Historioitsija Raimo Salokangas on luonnehtinut Yleisradiota Sundströmin pääjohtajakaudella "yhteiskunnan sivulliseksi".
Yleisradio lähti myös hyvin hitaasti kehittämään televisiolähetyksiä. Toukokuussa 1955 Sundström totesi, että asiassa tulee ”kiiruhtaa hitaasti” ja ”antaa meitä varakkaampien maiden maksaa ne oppirahat, joita näköradiotoiminta vielä kaikkialla nielee”. Niinpä Yleisradio aloitti omat televisiolähetyskokeilunsa vasta keväällä 1957, ja säännölliset televisiolähetykset alkoivat 1. tammikuuta 1958. Vakaviin talousvaikeuksiin ajautunut Tesvisio yhdistettiin Yleisradioon ja muutettiin TV-ohjelma 2:ksi aivan Sundströmin pääjohtajakauden lopulla.
Sundström oli Euroopan yleisradioliiton hallintoneuvoston jäsen vuosina 1954−1964 ja järjestön varapresidentti vuosina 1959−1964.
Einar Sundströmin erikoisharrasteena oli shakki.
Aiheesta muualla

Ylen elävä arkisto: Einar Sundströmin uudenvuodenpuhe 1.1.1952
Ylen pää- ja toimitusjohtajat
| --- | --- |
Pääjohtajat:: Hjalmar Woldemar Walldén (1944–1945) • Hella Wuolijoki (1945–1949) • Einar Sundström (1950–1964) • Eino S. Repo (1965–1969) • Erkki Raatikainen (1970–1979) • Sakari Kiuru (1980–1989) • Reino Paasilinna (1990–1994)
Toimitusjohtajat:: L. M. Viherjuuri (1926–1927) • Yrjö Koskelainen (1927) • Armas Deinert (1927) • Hjalmar Woldemar Walldén (1927–1944) • Arne Wessberg (1994–2005) • Mikael Jungner (2005–2010) • Lauri Kivinen (2010–2018) • Merja Ylä-Anttila (2018–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Per Olof Sundman

| Per Olof Sundman |
| --- | --- |
 Sundman vuonna 1963.
Valtiopäiväedustaja
 1969–1979  
Ruotsin akatemian jäsen
 Tuoli 6 1975–1992  
Edeltäjä:  Olle Hedberg
Seuraaja:  Birgitta Trotzig
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1922 Vaxholm, Ruotsi
Kuollut: 9. lokakuuta 1992 (70 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Keskustapuolue
Kunnianosoitukset:  Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto (1968)
Per Olof Sundman (4. syyskuuta 1922 Vaxholm – 9. lokakuuta 1992 Tukholma) oli ruotsalainen kirjailija ja poliitikko.
Sundman oli keskustapuolueen edustajana Ruotsin valtiopäivillä 1969–1979. Ensimmäisen kirjansa, novellikokoelman Jägarna, Sundman julkaisi vuonna 1957. Pian sen jälkeen hänestä tuli kansainvälisesti menestynyt kirjailija. Hänen teoksiaan on verrattu Ernest Hemingwayn teoksiinlähde?. Vuonna 1968 hän sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon novellistaan Ingenjör Andrées luftfärd. Vuonna 1975 hänestä tuli Ruotsin akatemian jäsen.
Sundmanin novellin Jägarna II pohjalta on tehty elokuva Jakten (1965).
Suomennetut teokset

Retkikunta (Expeditionen); suom. Kyllikki Hämäläinen, Otava 1963
Kaksi päivää, kaksi yötä (Två dagar, två nätter); suomentanut Kyllikki Härkäpää. Helsinki: Otava 1967
Insinööri Andreen ilmapurjehdus (Ingenjör Andrées luftfärd); suomentanut Seppo Harjulehto. Otava 1969
Laakson saaga (Berättelsen om Såm, 1977); suom. Kaarina Ripatti, Helsinki: Kirjayhtymä 1983 ISBN 951-26-2360-9
Tiskaaja, teoksessa: 27 pohjoismaista kertojaa, toim. Lars Hamberg, Tammi 1964
Marja Suna

Marja Suna (14. maaliskuuta 1934 Helsinki – 4. lokakuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen vaatetussuunnittelija ja muotoilija. Suna suunnitteli urallansa muun muassa Marimekon vaatteita ja Kalevala Korun koruja.
Elämä

Sunan vanhemmat olivat Taideakatemian koulun rehtori, professori Aarre Heinonen ja laulaja-kirjailija Tuomi Elmgren-Heinonen. Hän opiskeli Taideteollisen oppilaitoksen muotitaiteen osastolla vuosina 1951–1954 ja valmistui sieltä muotisuunnittelijaksi.
Sunan taiteilijanuran keskeisin osa-alue oli 1950-luvun lopulta lähtien teollinen vaatesuunnittelu. Hän suunnitteli vaatemallistoja muun muassa Herralalle, Kestilälle, Silolle, Turolle, Turkistukulle, Luhdalle ja Marimekolle. Pääsuunnittelijana hän toimi sekä Herrala Oy:ssä että Silo Oy:ssä. Hän suunnitteli myös kenkiä, lasiesineitä ja koruja. Vuodesta 1998 lähtien Suna suunnitteli Kalevala Korulle kulta-, hopea- ja pronssikoruja, jotka ovat olleet myös kaupallinen menestys. Halu löytää uusia ilmaisukeinoja sai hänet 2000-luvulla aloittamaan lisäksi lasitaiteen tekemisen.
Teollisen muotoilijan uransa ohessa Suna teki runsaasti vapaata taidetta, jota on ollut julkisesti esillä monissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä. Hänen teoksensa käsittävät muun muassa paperi-, vaate- ja metalliveistoksia, uniikkikoruja sekä taidelasiteoksia. Laaja Sunan erityyppisten teosten näyttely on ollut esillä muun muassa Suomen lasimuseossa vuonna 2010. Hän toimi myös opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa.
Suna sai vuonna 1979 valtion taideteollisuuspalkinnon ja vuonna 2010 Kaj Franck -muotoilupalkinnon. Vuonna 1998 hänet valittiin vuoden muotitaiteilijaksi. Hän oli myös Taideteollisen korkeakoulun kunniajäsen.
Kirjallisuutta

Pirkko Hartiala. Neuleentekijä Marja Suna. Muoto 5. vsk., nro 4 (1984), s. 26-27. ISSN 0358-3511
Hannu Pöppönen. Jään keskeltä puskee esiin barokin runsaus: Marja Suna laajensi aluettaan lasitaiteeseen. Helsingin Sanomat 23.12.2004, s. C 9. ISSN 0355-2047
Pirkko Vekkeli. Marja Suna: suomalainen muotoilija. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20609-5 (sid.). ISBN 978-951-1-20609-5 (sid.)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle
Einari Marvia

Einari Marvia vuonna 1965.
Kurt Einari Marvia (vuoteen 1935 Möller; 21. marraskuuta 1915 Tuusniemi – 16. kesäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen  säveltäjä ja musiikintutkija sekä Musiikki-Fazerin kustannuspäällikkö 1946–1980.
Henkilöhistoria

Marvian vanhemmat olivat apteekkari Elis Möller ja Lydi Arvola. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1942–1955 oli Vera Sofia Jansson, ja avioliitosta syntyivät lapset Kari ja Taru. Toinen puoliso 1956–1980 oli diplomilaulaja Anja Marvia – avioliitosta syntyi poika Jukka-Pekka –, ja kolmas puoliso vuodesta 1984 oli kustannuspäällikkö, musiikkitieteilijä, fil. maist. Liisa Aroheimo (1939–2023).
Marvia opiskeli sävellystä 15-vuotiaasta alkaen, ensin yksityisesti Erkki Melartinin johdolla ja sitten Sibelius-Akatemiassa 1932–1945 opettajinaan Leevi Madetoja, Selim Palmgren, Aarre Merikanto ja Sulho Ranta. Sävellysopintojaan hän jatkoi Wienissä ja Italiassa 1951. Marvia toimi Reserviupseerikoulun orkesterinjohtajana 1940–1941. Sävellyskonsertin hän piti Helsingissä 1945 ja 1950. Hänen suppeahko sävellystuotantonsa keskittyy yksinlauluihin, ja hän käytti muiden muassa Ilmari Pimiän, Einari Vuorelan, Saima Harmajan ja Katri Valan tekstejä.
Marvia valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1955 ja filosofian lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1973 pääaineenaan musiikkitiede. Hän toimi paitsi Pienen musiikkilehden toimittajana 1961–1979 myös konserttisäestäjänä ja kapellimestarina ja esitelmöi radiossa. Pro Finlandia -kunniamerkin Marvia sai 1968.
Tuotanto > Sävellyksiä

Marvian sävellyksiin kuuluu erityisesti lauluja ja laulujen sovituksia. Hänen laulujaan ovat lauluja ovat esimerkiksi Einari Vuorelan tekstiin sävelletty Sade ja Kantelettareen pohjautuva Armahan kulku.
Puupuhallinkvartetto, 1936 (kvintetiksi 1945)
Muunnelmia eteläpohjalaisesta kansanlaulusta, 1937
Taru, sinfoninen runo, 1940
Pianosonaatti Des-duuri, 1945
Yli sata yksinlaulua, laulusarjoja
Nelisensataa tuttujen laulujen pianosovitusta
Tuotanto > Tietokirjoja

Marvian teoksiin kuuluu musiikkialan tietokirjoja mutta myös Suomen vapaamuurareiden historiakirjan toimitustyö:
Fazerin Musiikkikauppa 1897–1947, 1947
Suomen säveltäjiä I–II (toim.), 1965–1966, Sulho Rannan Suomen säveltäjiä puolentoista vuosisadan ajalta pohjalta korjattu ja täydennetty teos
Suomen säveltäjien 25 vuotta, 1970
Helsingin kaupunginorkesteri 1882–1982 (yhdessä Matti Vainion kanssa), 1993
Näkymättömän temppelin rakentajat: Suomalaisen vapaamuurariuden historia.  (Toimituskunta: Reijo Ahtokari, vastaava toimittaja; Eero Ekman, Einari Marvia)  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13459-0
Neljä säveltäjää suunnittelemassa yhteistä konserttia vuonna 1948: vasemmalta Jouko Tolonen, Ahti Sonninen, Einari Marvia ja Taneli Kuusisto.
Suolijärvi (Puolanka)

Suolijärvi on kainuulainen kylä, joka sijaitsee Puolangan kunnan pohjoisosassa noin 40 kilometrin päässä Puolangan kirkonkylältä. Vakinaisia asukkaita on noin 120, mutta kesäisin väkiluku lisääntyy matkailijoiden myötä 200:aan. Kylän pääelinkeino on maa- ja metsätalous ja toimivia tiloja on kuusi. Alueella on myös luontomatkailukohteita, tunnetuimpia näistä ovat Siikavaara ja Kometto. Kylässä on moottorikelkkareitti, joka kuuluu valtakunnalliseen kelkkareittiin.
Kirjallisuutta

Räisänen, Rauni ym. (toim.): Suolijärvi : kylä Siikavaaran kuppeessa. Puolanka: Suolijärven kyläyhdistys, 1993. ISBN 952-90-4697-9.
Marsin asuttaminen

Taiteilijan näkemys mahdollisesti tapahtuvan Marsin asuttamisen varhaisesta vaiheesta. Rakennelmat on peitetty osin Marsin pinta-aineksella, joka toimii säteilysuojana, koska Marsin ohut kaasukehä ja heikko magneettikenttä eivät suojaa ihmisiä avaruuden säteilyltä riittävästi.
Mars-lennon simulointia Yhdysvalloissa autiomaassa sijaitsevalla Mars Societyn MDRS-koeasemalla.
Marsin asuttaminen tarkoittaa suunnitelmia, joka tähtää pysyvän Mars-asutuksen perustamiseen. Mars on kylmä, ohutkaasukehäinen, aavikkoinen planeetta, jossa ihminen ei tule toimeen ilman avaruuspukua. Näin ollen Mars-aseman tulisi tarjota asukkailleen suojaa, ruokaa, hengitysilmaa, energiaa ja liikennepalveluita.
Marsin kaasukehä ja magneettikenttä eivät suojaa planeettaa auringonpurkausten hiukkassäteilyltä ja jatkuvalta avaruussäteilyltä. Marsissa on usein laajoja pölymyrskyjä, jotka saattavat vaikeuttaa liikkumista ja haitata radioliikennettä. Marsin etuna on, että siellä on vesijäätä, jolloin siitä ja kaasukehän hiilidioksidista voidaan valmistaa kemiallisin keinoin polttoaineita ja happea. Marsissa saattaa myös olla käyttökelpoisia mineraaleja. Marsiin on pitkä matka, lento sinne vie ainakin 180 päivää.
Yksi suurimpia ongelmia Mars-aseman perustamisessa olisi tällä hetkellä täysin suljetun elossapitojärjestelmän kehittäminen. Elossapitojärjestelmä tarjoaa avaruudessa hapen, veden, ravinnon ja niin edelleen. Koska Mars on kaukana Maasta, ainakaan pitkäaikaista oleskelua varten ei ole järkevää tuoda aseman ruoka-aineita Maasta käsin.
Mars-aseman mahdollinen kehitys

Jos miehitettyjä Mars-lentoja aletaan tulevaisuudessa tehdä, nämä lennot saattavat jo ensimmäisestä lennosta alkaen tähdätä pysyvän tutkimusaseman perustamiseen. Jo ensimmäisellä Mars-lennolla saattaa olla mukana asuinmoduuli. Tilapäisinä asumuksina saatetaan aluksi käyttää avaruuden oloihin kehitettyjä puhallettavia telttoja. Hieman myöhemmin saattavat astua kuvaan pyörillä liikkuvat asemat. Tutkimusasemassa on asumiseen, laboratoriotoimintaan ja huoltoon liittyviä osia. Ikkunat ovat luultavasti pieniä ja paksuja kosmisen säteilyn minimoimiseksi.  Asema saatetaan kaivaa viisi metriä paksun marsperän alle.  Ulkona voitaisiin liikkua vain muutama tunti kerrallaan pari kertaa viikossa.
Asema tarvitsee voimalan, jollaisena toimii luultavasti ydinvoimala. Aurinkoenergia saattaa olla rinnakkaisvoimanlähde. Aurinkoenergian pahin rasite on planeetan pintaa monesti pyyhkivät Auringon valoa pimentävät pölymyrskyt. Kasvihuone tuottaa happea ja ravintoa sekä hajottaa jätteitä. Asemalla saattaa olla akvaario, jossa pidetään kaloja ravinnoksi.
Eräs ehdotettu Mars-aseman sijoituspaikka on napa-alueella. Asemalla saattaa olla työpajoja laitteiden kokoamista ja huoltoa varten. Asemaa saattavat uhata mikrometeoriitti-iskut ja tulipalot. Jos kyky kuljettaa tarvikkeita avaruudessa pitkien matkojen päähän kehittyy edes kohtuulliseksi, aluksi yhdestä asuinmoduulista koottavat tutkimusasemat saattavat laajentua valtaviksi käytäviksi, halleiksi ja kupoleiksi. Eräiden arvioiden mukaan pyöreä pohjakaava on sopivin. Rakenteita saatetaan tässäkin vaiheessa koota Maasta tuoduista avaruusaseman osaa muistuttavista moduuleista ja puhallettavista teltoista, joista saatetaan tehdä varsinkin kasvihuoneita. Aseman osat eristetään toisistaan ilmanpitävin osin. Asema saatetaan lisäksi vuorata säteilyn pitelemiseksi ainakin osittain marsperällä, kaivaa tasangolla Marsin pinnan alle tai rinteeseen. Happea ja rakettipolttoainetta tuotetaan suoraan Marsin kaasukehästä ja marsperän aineista.
Kolmannessa vaiheessa Marsissa saattaa käynnistyä kaivostoiminta, jossa paikallisista materiaaleista tuotetaan suurin osa aseman tarvitsemista rakennustarvikkeista. Tällöin eletään vaihetta, jolloin ihmisiä syntyy, elää elämänsä ja kuolee Marsissa. Marsiin saattaa kehittyä teollisuutta, ja planeetta alkaa käydä kauppaa Maan kanssa. Mars-siirtokunnan yhteisössä saattaa alkaa esiintyä viimeistään tällöin sosiaalisia ongelmia ja sisäisiä, poliittisluontoisia ristiriitoja.
Marsin maankaltaistaminen

Lopulta Marsia saatetaan alkaa maankaltaistaa, terraformoida, ainakin kasveille sopivaksi. Kasvit pystyvät elämään matalassa ilmanpaineessa, missä ihminen ei kykene hengittämään. Kasvit saattavat aikaa myöten tuottaa niin paljon happea, että ihminen selviää jopa ilman happinaamaria. Ei ole kuitenkaan täysin varmaa, pystytäänkö Marsia maankaltaistamaan.
Marsin olosuhteista ja ongelmista

Marsissa on pieni painovoima, joka on noin kolmasosa Maan vastaavasta. Tämä ja ilmakehää suojaavan magneettikentän heikkous luovat Marsiin kaasukehän, jossa Maan lentokoneet eivät voi lentää. Ilmanpaine Marsin pinnalla on alle prosentin maan pinnan ilmanpaineesta, noin kuusi millibaaria. Maan lentokoneet lentävät alle 30 kilometrin korkeudessa. Näin pienestä painovoimasta on apua raketeilla liikkumisessa, mutta haittaa lentokoneen tyyppisille laitteille. Marsin kaasukehä ja magneettikenttä eivät suojaa planeettaa auringonpurkausten hiukkassäteilyltä ja jatkuvalta avaruussäteilyltä. Marsin pinnalla on perkloraattia.
Mars-asemien tutkimusta

Maassa toimii nykyään monia järjestöjä, jotka tutkivat tulevia Marsissa asumisen mahdollisuuksia. Eräs näistä on Nasankin tukema Haughton-Mars Project, jossa jäljitellään pienen Mars-aseman toimintaa maassa.
Kannusteen Marsin asutukseen saattavat antaa maapallolla yleistyneet antibioottiresistentit bakteerit ja ihmisten bakteeritaudit joihin ei ole parannuskeinoa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mars Society
Our Mars (Arkistoitu – Internet Archive)
The Planetary Society: Mars Millennium Project
4Frontiers Corporation
MarsDrive Consortium
The Mars Foundation (Arkistoitu – Internet Archive)
Google: Mars
Haughton-Mars Project (Arkistoitu – Internet Archive)
Ensimmäinen Mars-asema saatetaan kuljettaa planeetalle ensimmäisillä miehitetyillä lennoilla. Se voi toiminnallisesti muistuttaa Maassa 2010-luvulla toimivaa MDRS-koeasemaa.
Jo ensimmäiset Marsiin matkaajat saattavat rakentaa Mars-asemaa.
Taiteilijan näkemys Mars-asemasta.
Marxilainen sosiologia

Diskurssianalyysi · Positivismi
Konfliktiteoria · Kriittinen teoria
Rakenteellinen funktionalismi
Sosiaalinen konstruktionismi
Émile Durkheim
Karl Marx · Max Weber
Julkinen sosiologia

Laki · Kasvatus
Poikkeavuus · Rikollisuus
Sosiaalinen verkosto
Stratifikaatio · Talous · Tiede
Tieto · Uskonto
Väestö · Yhteiskuntaluokka
Ympäristö · Armeija
Kaupunki
Habitus · Identiteetti · Normi
Jälkimoderni · Myöhäismoderni
Notkea moderni
Sosiaalinen pääoma · Valta
Marxilainen sosiologia viittaa sosiologian harjoittamiseen marxilaisesta näkökulmasta. Marxismi itsessään voidaan ymmärtää sekä poliittisena filosofiana että sosiologiana, erityisesti niiltä osin kuin se pyrkii pysymään tieteellisenä, järjestelmällisenä ja objektiivisena ennemmin kuin puhtaasti normatiivisena ja preskriptiivisenä. Marxilainen sosiologia voidaan määritellä "konfliktiteorian muodoksi, joka liittyy ... marxismin pyrkimykseen luoda positiivinen (empiirinen) kapitalistisen yhteiskunnan tiede osana vallankumouksellisen työväenluokan mobilisointia". American Sociological Associationin marxilaisen sosiologian osasto "on kiinnostunut tutkimaan, kuinka marxilaisen metodologian ja marxilaisen analyysin käsityksiä voidaan käyttää selittämään modernin yhteiskunnan monimutkaista dynamiikkaa".
Käsitteitä

Marxilaisen sosiologian ydinkäsitteisiin kuuluvat materialistinen historiankäsitys, tuotantotavat sekä pääoman ja työvoiman välinen suhde. Marxilainen sosiologia on kiinnostunut erityisesti yhteiskunnan ja talouden välisistä suhteista. Avainkysymyksiä ovat:
kuinka pääoma hallitsee työntekijöitä?
kuinka tuotantotapa vaikuttaa yhteiskuntaluokkaan?
mikä on työntekijöiden, pääoman, valtion ja kulttuurimme välinen suhde?
kuinka taloudelliset tekijät vaikuttavat epäoikeudenmukaisuuksiin, mukaan lukien sukupuoleen ja rotuun liittyvät?
Yhteiskuntateorian alalla marxilaista sosiologiaa pidetään yhtenä merkittävistä sosiologisista paradigmoista ja se yhdistetään konfliktiteoriaan ja kriittiseen teoriaan.
Marxismiin verrattuna marxilainen sosiologia asettaa suhteellisen vähän merkitystä luokkavallankumoukselle.
Marxilaiseen filosofiaan verrattuna marxilainen sosiologia pyrkii kehittämään objektiivisen poliittisen kansantaloustieteen kriittisen filosofisen praktiikan sijaan.
Marxilainen sosiologia voidaan käsittää marxismista vaikutteita saaneena taloussosiologian alalajina.
Historiallinen kehitys

Marxilainen sosiologia kehittyi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa Karl Marxin ajatusten innoittamana. Marxia pidetään yhtenä varhaisen sosiologian merkittävimmistä ajattelijoista Max Weberin ja Émile Durkheimin ohella. Ensimmäinen marxilainen sosiologian koulukunta tunnettiin austromarxismina ja ajan huomattavia marxilaisia ajattelijoita olivat muun muassa Carl Grünberg ja Antonio Labriola. Marxilaisen sosiologian kehitys tapahtui pitkälti akateemisen maailman reunoilla, ja jotkut asettivat marxilaisen sosiologian vastakkain "porvarillisen sosiologian" kanssa.
Marxismin inspiroima Venäjän vallankumous, joka johti Neuvostoliiton syntyyn, vahvisti tätä jakoa joksikin aikaa; pian sosiologia kuitenkin joutui muiden "porvarillisten" tieteiden tavoin tukahdutetuksi kommunistivaltioissa. Joitakin vuosikymmeniä myöhemmin sosiologia sai jälleen jalansijan kommunistivaltioissa ja marxilaisen sosiologian sisälle kehittyi kaksi erillistä ajattelutapaa: neuvosto-marxismi, joka kehittyi 1900-luvun kommunistivaltioissa (pääosin Neuvostoliitossa), palveli valtion etuja ja oli pakotettu noudattamaan materialistisen historiankäsityksen dogmaa; sekä itsenäisempi marxilaisuuden tutkimukseen keskittynyt koulukunta länsimaissa. Länsimainen marxilainen koulukunta (1940-luvun tienoilla) tuli hyväksytyksi länsimaisessa akateemisessa maailmassa ja ajan myötä pirstoutui erilaisiin näkökulmiin, kuten Frankfurtin koulukuntaan ja kriittisen teorian koulukuntaan.
Entisissä kommunistivaltioissa kuten Puolassa marxilainen ajattelu on kohdannut takaiskuja johtuen sen aiemmasta valtion tukemasta erityisasemasta, mutta marxilainen ajattelu on edelleen määräävässä asemassa jäljellä olevien kommunistivaltioiden (esimerkiksi Kiinan) sosiologian tutkimuksessa.
Kirjallisuutta

Tom B. Bottomore, Marxist sociology, Macmillian, 1975
Martin Shaw, Marxist sociology revisited: critical assessments, Macmillian, 1985