stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Heinivaho

| Matti Heinivaho |
| --- | --- |
 Matti Heinivaho 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Matti Juhani Heinivaho
Syntynyt: 20. tammikuuta 1936 Messukylä
Kuollut: 16. syyskuuta 2024 (88 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Lapset:  3 lasta, mukaanlukien Tiina Heinivaho
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1951–
Merkittävät teokset:  Tunturin juurella, Pikku neiti porvoolainen, Lännen tie
Soittimet:  vibrafoni 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Matti Juhani Heinivaho (20. tammikuuta 1936 Messukylä – 16. syyskuuta 2024 Tampere) oli suomalainen laulaja sekä televisiotuottaja ja ‑ohjaaja.
Laulajana Heinivaho aloitti uransa elokuussa 1951 jolloin hän esiintyi Tip Top -orkesterin solistina Lempäälässä Nurmen lavalla. Seuraavana keväänä hän perusti Domino-orkesterin, mutta liittyi jo samana syksynä Pelimannipojat-yhtyeeseen. Tässä kokoonpanossa hän laulun lisäksi soitti vibrafonia. Varusmiespalveluksen jälkeen syntyi Matti Heinivahon kvintetti. 1950-lopulla hän teki ensimmäiset levytyksensä, ensin Levytukku Oy:lle ja sitten Westerlundin His Master's Voicelle. Vuonna 1960 julkaistu ”Tunturin juurella” oli Heinivahon läpimurtolevytys ja vuoden toiseksi suosituin kappale Mauno Kuusiston ”Kertokaa se hänelle” jälkeen.
Tamvision ohjaaja, toimittaja Matti Heinivaho vuonna 1964.
Vuonna 1964 Heinivaho aloitti työskentelynsä Yle TV2:n musiikkitoimituksessa. Tuottajana ja ohjaajana hänen työuransa jatkui vuoteen 1999, jolloin hän jäi eläkkeelle. Heinivaho ohjasi ja toimitti TV2:lle yli 700 musiikkiohjelmaa.
Vuoden 1965 Miss Suomen Virpi Miettisen kunniaksi sanoitettu ruotsalainen käännöskappale ”Pikku neiti porvoolainen” oli Heinivahon toinen menestyslevy. Vuonna 1966 Heinivaho levytti kolmannen suuren hittinsä, käännöskappaleen "Lännen tie". Se oli alun perin Frankie Lainen tunnussävel  samannimisestä televisiosarjasta. Vuonna 1971 ilmestyi Heinivahon ensimmäinen albumi, Lännen tiellä. 28. elokuuta 2001 hän juhli 50-vuotistaiteilijauraansa juhlakonsertissa Tampere-talossa. Konsertista julkaistiin live-albumi.
Heinivaho toimi pitkään vibrafonistina sekä Tamjazz ry:n puheenjohtajana. Hän oli kunnallispolitiikassa mukana vuodesta 1972 lähtien. Heinivaho oli Kokoomuksen kaupunginvaltuutettu Tampereella, ja marraskuussa 2006 hän oli seurakuntavaalien ääniharava.
Joulukuussa 2008 Heinivaholle myönnettiin Tampereen kaupungin anomuksesta musiikkineuvoksen arvonimi. Vuonna 2018 hän sai suomalaisen Louis Armstrong ‑palkinnon perinnejazzin edistämisestä.
Matti Heinivahon tytär Tiina Heinivaho valittiin vuonna 1977 ensimmäiseksi Miss Farkku-Suomeksi.
Heinivaho kuoli syyskuussa 2024 pitkän sairastelun jälkeen.
Albumit

Lännen tiellä (1971)
Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää (kokoelma, live, 1975)
20 suosikkia – Lännen tie (kokoelma, 1996)
Live Tampere-talo 28.8.2001 (live, 2001)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Heinivaho Wikimedia Commonsissa
Matti Heinivaho Populaarimusiikin museon tietokannassa
Matti Heinivahon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Matti Heinivaho haastattelee Olavi Virtaa vuonna 1970 (Yle Elävä Arkisto)
Matti Heinivaho Discogsissa. (englanniksi)
Matti Heinivaho Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mauri Maunula

Mauri Maunula (2. kesäkuuta 1921 Helsinki – 14. syyskuuta 2024) oli suomalainen lentokapteeni, joka palveli jatkosodassa sotilaslentäjänä ja oli kuollessaan viimeinen elossa ollut Suomen sotien lentäjäveteraani.
Maunula toimi tiedustelu- sekä hävittäjälentäjänä, kouluttajana ja tarkastuslentäjänä. Sotien jälkeen hän työskenteli pitkäaikaisena siviililentäjänä enimmäkseen Finnairin palveluksessa. Maunula kuului miehistöön, joka lennätti Carl Gustaf Emil Mannerheimin ruumiin Suomeen haudattavaksi tämän kuoltua. Hän tuli laajalti tunnetuksi vuoden 2018 Linnan juhlissa esittäessään Jenni Haukiolle balladin Äänisen yö. Maunula lensi vielä vuonna 2023 Suomen ilmavoimien lentonäytöksessä Turussa F35A-hävittäjäsimulaattorilla.
Maunula oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta. Häntä haastateltiin monesti Helsingin Sanomiin, ja hän antoi viimeisen haastattelunsa Iltalehdelle elo-syyskuun vaihteessa 2024. Maunula tapasi Suomen presidenteistä Sauli Niinistön lisäksi Risto Rytin, Mannerheimin, Urho Kekkosen, Martti Ahtisaaren ja Tarja Halosen.
Maunula siunattiin 23. lokakuuta 2024 Hyvän Paimenen kirkossa Helsingissä. Ilmavoimat kunnioitti Maunulan muistoa neljän F/A-18 Hornet -hävittäjän ylilennolla siunaustilaisuuden aikana. Ylilennon päätteeksi yksi hävittäjä kääntyi jyrkkään nousuun ja ampui muutaman soihtuheitteen.
Benedictus

Benedictus (latinaa, ’siunattu’) voi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöitä > Paaveja

Benedictus on ollut viidentoista paavin ja (ainakin) kahden vastapaavin nimenä:
Benedictus I (paavina 575–579)
Benedictus II (684–685)
Benedictus III (855–858)
Benedictus IV (900–903)
Benedictus V (964)
Benedictus VI (973–974)
Benedictus VII (974–983)
Benedictus VIII (1012–1024)
Benedictus IX (1032–1044, 1045 ja 1047–1048)
Benedictus XI (1303–1304)
Benedictus XII (1334–1342)
Benedictus XIII (1724–1730)
Benedictus XIV (1740–1758)
Benedictus XV (1914–1922)
Benedictus XVI (2005–2013)
Henkilöitä > Vastapaavit

Benedictus X (vastapaavi)
Benedictus XIII, suuren skisman aikainen vastapaavi 1394–1417
Henkilöitä > Muita henkilöitä

Benedictus Appenzeller (n. 1480–1558), flaamilainen säveltäjä
Benedictus Granroth (k. 1615), suomalainen pappi ja lintutieteilijä
Benedictus Nursialainen (480–543), italialainen munkki ja pyhimys, läntisen luostarilaitoksen isä
Benedictus Olai, (1524–1582), Ruotsin ensimmäinen lääketieteen tohtori ja lääkärikirjan julkaisija
Benedictus de Spinoza, Baruch Spinoza (1632–1677), alankomaalainen filosofi
Benedictus Gotthelf Teubner (1784–1856), saksalainen kirjankustantaja, Bibliotheca Teubneriana -kirjasarjan julkaisija
Muita merkityksiä

Benedictus, messuun kuuluvan Sanctus-hymnin loppuosa (Benedictus qui venit in nomine Domini, "Siunattu olkoon hän joka tulee Herran nimeen")
Benedictus, Sakariaan kiitosvirsi (Benedictus Dominus Deus Israel, "Kiitetty olkoon Herra, Israelin Jumala")
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Benedictus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Strom Thurmond

| Strom Thurmond |
| --- | --- |

Senaatin President pro tempore
 20. tammikuuta 2001 – 6. kesäkuuta 2001  
Edeltäjä:  Robert Byrd
Seuraaja:  Robert Byrd
 3. tammikuuta 1995 – 3. tammikuuta 2001  
Edeltäjä:  Robert Byrd
Seuraaja:  Robert Byrd
 3. tammikuuta 1981 – 3. tammikuuta 1987  
Edeltäjä:  Warren Magnuson
Seuraaja:  John C. Stennis
Yhdysvaltain senaattori Etelä-Carolinasta
 7. marraskuuta 1956 – 3. tammikuuta 2003  
Edeltäjä:  Thomas A. Wofford
Seuraaja:  Lindsey Graham
 24. joulukuuta 1954 – 4. huhtikuuta 1956  
Edeltäjä:  Charles E. Daniel
Seuraaja:  Thomas A. Wofford
Etelä-Carolinan 103. kuvernööri
 21. tammikuuta 1947 – 16. tammikuuta 1951  
Edeltäjä:  Ransome Judson Williams
Seuraaja:  James F. Byrnes
Etelä-Carolinan senaatin jäsen Edgefieldin piirikunnasta
 10. tammikuuta 1933 – 14. tammikuuta 1938  
Edeltäjä:  Thomas Greneker
Seuraaja:  William Yonce
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1902 Edgefield, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Kuollut: 26. kesäkuuta 2003 (100 vuotta) Edgefield, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:   Jean Crouch (vih. 1947; ero 1960)  Nancy Moore (vih. 1968; kuol. 1972) 
Lapset:  5
Tiedot
Puolue:  demokraatit (ennen 1964) republikaanit (1964–2003)
Uskonto:  baptisti
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  Maavoimat
Palvelusvuodet:  1924–1964
Sotilasarvo:   Kenraalimajuri
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota Normandian maihinnousu
James Strom Thurmond (5. joulukuuta 1902 – 26. kesäkuuta 2003) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän oli valkoista ylivaltaa ja rotuerottelua kannattaneiden Dixiecratien eli Osavaltioiden oikeudet -puolueen presidenttivaaliehdokas vuoden 1948 presidentinvaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Ura

Toisessa maailmansodassa Thurmond osallistui Normandian maihinnousuun. Thurmond toimi Etelä-Carolinan kuvernöörinä vuosina 1947–1951. Hän edusti Yhdysvaltain senaatissa Etelä-Carolinaa demokraattina (1954–1956, 1956–1964) ja sen jälkeen republikaanina vuoteen 2003. Hän ei ollut uudelleen ehdolla vuonna 2002 ja jätti senaatin seuraavan vuoden tammikuussa.
Yksityiselämä

Thurmondin ensimmäinen aviopuoliso oli Jean Crouch. Pari meni naimisiin vuonna 1947, mutta Jean kuoli lapsettomana syöpään kolmetoista vuotta myöhemmin. Hän sai toisen vaimonsa, entisen Miss South Carolinan Nancy Janice Mooren kanssa neljä lasta: Nancy Mooren (1971–1993, kuoli liikenneonnettomuudessa), James Strom, Jr:n (1972–), Juliana Gertruden (1974–) ja Paul Reynoldsin (1976–). Hänestä tuli julkisesti isoisä ensimmäistä kertaa 17. kesäkuuta 2003.
Thurmond kuoli satavuotiaana vuonna 2003. Hän oli kuollessaan vanhin elossa ollut Yhdysvaltain senaattori.
Thurmondin kuoltua satavuotiaana Essie Mae Washington-Williams (1925–2013) myönsi olevansa Thurmondin avioton lapsi. Thurmond oli tullut isäksi 22-vuotiaana 16-vuotiaan afroamerikkalaisen Carrie ”Tunch” Butlerin synnytettyä lapsen hänelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strom Thurmond Wikimedia Commonsissa
Fulda

| Fulda |
| --- | --- |
 Näkymä Fuldaan.
 lippu:  vaakuna
 Fulda
 Koordinaatit: 50°33′N, 9°41′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Hallintopiiri:  Kassel
Piirikunta:  Fulda
Hallinto:  
 – Pormestari:  Heiko Wingenfeld (CDU)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  104,0 km²
Väkiluku (30.6.2021):  67 872
 – Väestötiheys:  653 as./km²
 
 www.fulda.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fulda on kaupunki Saksan keskiosassa, Hessenin osavaltion itäosassa, lähellä Baijerin ja Thüringenin rajaa. Se sijaitsee Fuldajoen varrella, Röhnin ja Vogelsbergin vuoristojen välissä. Kaupunki on Fuldan piirikunnan keskus. Kesäkuussa 2021 kaupungissa oli 67 872 asukasta.
Fuldan tuomiokirkko.
Fulda on kehittynyt vuonna 744 perustetun benediktiiniläisluostarin ympärille. Kaupunkiin perustettiin yliopisto vuonna 1734, mutta se lakkautettiin vuonna 1805. Kaupungissa sijaitsee piispanistuin. Suurin osa fuldalaisista on katolisia.
Aiheesta muualla

Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Kaupungin turismisivut (saksaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fulda Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Fulda Wikivoyagessa (englanniksi)
Guanahatabeyt

Guanahatabeyt olivat Kuuban alkuperäisasukkaita. Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat saaren läntistä kolmasosaa tainojen asuttessa saaren muita alueita. Aikalaislähteissä heitä kuvaillaan muita intiaaneja alkukaintaisemmiksi ja he eivät esimerkiksi rakentaneet asumuksia tai harjoittaneet maanviljelyä. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.
Historia

Nykyinen Kuuba asutettiin viimeistään 6 000 vuotta sitten Jukatanin niemimaan kautta. Isojen Antillien esikeraamisen ajan löydöt tunnetaan casimiroidisina Domikaanisen tasavallan Casimiran löytöpaikan mukaan. Casimiroidisella ei viitata niinkään yhtenäiseen kulttuuriin, vaan alueella käytettyihin tietynlaisiin kivityökaluihin. Sittemmin suuren osaa Karibiaa asuttaneita tainoja pidetään tuloksena uusista saladoidisista asukkaista, jotka levisivät Venezuelasta tai Pienten Antillien kautta 2 000–3 000 vuotta sitten. Uudet ja vanhat asukkaat olivat nykykäsityksen mukaan vuorovaikutuksessa keskenään ja mahdollisesti jopa sulautuivat toisiinsa. Ajan myötä saladoidiset karibialaiset muodostivat oman taino-kulttuurinsa, joka levisi myös suuriin osaan Kuubaa, Eurooppalaisten saapuessa Karibialle guanahatabeyt asuttivat Kuuban läntisintä kolmannesta, kun taas kaksi kolmasosaa saaresta oli jo tainojen asuttamaa. Guanahatabeyt saattavat edustaa alueen vielä jäljellä ollutta casimiroidista väestöä, josta espanjalaiset käyttivät sittemmin virheellisesti nimeä cibonét tai ciboneyt. Nimi lienee viitannut oikeammin tainojen paikalliseen ryhmään. Myös guanahatabey on jonkin alkuperäisen nimen espanjalaistunut muoto.
Guanahatabeyt tunnetaan kolmesta historiallisesta aikalaislähteestä. Kristoffer Kolumbus mainitsee toisella matkallaan alueelle, että hänen lucayanilainen tulkkinsa ei pystynyt kommunikoimaan paikallisen miehen kanssa Cabo San Antonion seudulla, ilmeisesti koska mies puhui jotakin vierasta kieltä. Diego Velázquez mainitsee puolestaan kirjessään Espanjan kuninkaalle vuonna 1514, että Kuuban länsiosassa asuu hyvin alkukantaisia intiaaneja, joilla ei ollut kyliä saatika asumuksia tai viljelmiä. Bartolomé de las Casas mainitsee samaan tapaan alkukantaiset intiaanit, lisäten että he eivät olleet sukua alueen muille intiaaneille ja että he asuivat luolissa. On kuitenkin epäselvää, missä määrin historialliset lähteet ovat luotettavia. Guanahatabeyt hävisivät nopeasti eurooppalaisten saapumisen jälkeen.
Kulttuuri

Guanahatabeyt olivat metsästäjä-keräilijöitä. He eivät viljelleet maata, eivät tiettävästi käyttäneet keramiikkaa eikä heillä ollut hierarkista yhteisörakennetta. Guanahatabeyiden puhumasta kielestä on eri näkemyksiä. Jotkut tutkijat ovat pitäneet sitä waraon sukukielenä, tainojen puhuman kielen kaltaisena arawakilaisena kielenä tai mayakielten sukukielenä.
Lasten ja nuorten keskus

| Lasten ja nuorten keskus |
| --- | --- |

Perustettu:  1888 2017
Toimiala:  nuorisojärjestö
Kotipaikka:  Teollisuuskatu 21 Helsinki, Suomi
Toiminnanjohtaja:  Mikko Mäkelä 
Puheenjohtaja:  Heikki Arikka
Varapuheenjohtaja:  Oona Leiviskä
Hallitus (2024):   Halla Kokkonen  Marianne Heikkilä  Joonas Immonen  Essi Siikaluoma  Katja Oittinen  Juha Silander  Julius Siltanen  Mikko Wirtanen 
Aiheesta muualla
lastenjanuortenkeskus.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lasten ja nuorten keskus ry (lyh. LNK, engl. LNK – The Finnish Association for Children and Youth) on Suomen evankelis-luterilaisten seurakuntien muodostama palvelujärjestö. Sen jäseninä on 296 suomenkielistä ev. lut. kirkon seurakuntaa ja lisäksi järjestöllä on neljä jäsenyhdistystä.  Lasten ja nuorten keskus on SOSTEn, Lastensuojelun keskusliiton ja Allianssin jäsenjärjestö.
Toiminta

Lasten ja nuorten keskuksen tavoitteena on strategiansa mukaisesti tukea lapsen ja nuoren kokonaisvaltaista kasvua ja osallisuutta, kehittää ja palvella evankelis-luterilaisten seurakuntien toimintaa lasten ja nuorten parissa sekä vaikuttaa lasten, nuorten ja heidän perheidensä hyvän elämän edellytyksiin kirkossa ja yhteiskunnassa.
Lasten ja nuorten keskus koordinoi Palveluoperaatio Saapasta. Palveluoperaatio Saappaan tavoitteena on tarjota nuorille matalan kynnyksen apua siellä, missä nuoret itse aikaansa viettävät.  Saapas toimii Suomessa 36 paikkakunnalla ja valtakunnallisesti verkossa tehden etsivää nuorisotyötä. Yksi Saapas-ryhmä on myös Espanjan Aurinkorannikolla. Saapas kohtasi vuonna 2023 yli 30 000 nuorta . Lasten ja nuorten keskus koordinoi noin 40 paikkakunnalla Moottoripajatoimintaa, jossa tuetaan erityisesti nuoria, jotka ovat vaarassa jäädä työ- ja koulutuspalvelujen ulkopuolelle. Lasten ja nuorten keskus koordinoi myös Walk in -terapiaa.
Lasten ja nuorten keskus on tunnettu kansainvälisistä rippikouluista, joille osallistuu vuosittain 200 lähinnä ulkosuomalaista nuorta.  Järjestön kansainvälistä rippikoulua on järjestetty vuodesta 1988 ja vuodesta 2023 saakka kansainvälisiä rippikouluja on järjestetty yhdessä Suomen Lähetysseuran kanssa . Vuonna 2022 rippikouluissa oli yhteensä osallistujia 25 maasta.  Lasten ja nuorten keskus järjestää lapsille, nuorille ja perheille leirejä ja retkiä yhteistyössä erityisesti seurakuntien kanssa.  Vuonna 2023 järjestö järjesti Polku-nimisen valtakunnallisen telttaleirin Keuruun Isossa Kirjassa.
Lasten ja nuorten keskus tukee nuorten vaikuttamistyötä järjestämällä vuosittain Nuorten tulevaisuusseminaaria, jossa nuoret keskustelevat ajankohtaisista teemoista kirkossa sekä siitä, millaisessa kirkossa haluavat toimia myös tulevaisuudessa.  Lasten ja nuorten keskus on nuorten aikuisten vaikuttamisryhmä NAVIn koollekutsuja. Navi on NAVI on kirkko- ja puoluepoliittisesti sitoutumaton toimija, joka toimii edistääkseen nuorten vaikuttamismahdollisuuksia evankelis-luterilaisen kirkon piirissä.
Lasten ja nuorten keskuksen ylin päättävä elin on vuosittain kokoontuva yhdistyksen kokous, jossa jokaisella jäsenyhteisöllä on yksi ääni. Järjestön asioita hoitaa ja toimeenpanee yhdistyksen hallitus. Hallitukseen kuuluu puheenjohtaja ja yhdeksän jäsentä.
Historia

Lasten ja nuorten keskus ry syntyi vuoden 2017 alussa, kun Seurakuntien Lapsityön Keskus, PTK – poikien ja tyttöjen keskus ja Nuorten Keskus yhdistyivät. Vuosina 2017–2020 yhdistynyt järjestö toimi nimellä Nuori kirkko ry.
Seurakuntien Lapsityön Keskus (SLK) oli kirkollinen lapsi- ja perhetyön palvelu-, asiantuntija- ja yhteistyöjärjestö, jonka tehtävä oli kehittää ja tukea seurakuntien lapsi- ja perhetyötä sekä osallistua ja vaikuttaa muuhun työhön lasten ja perheiden hyväksi kirkossa ja yhteiskunnassa. Seurakuntien Lapsityön Keskuksen (SLK) edeltäjä, Suomen Evankelis-luterilainen Pyhäkouluyhdistys (SPY), perustettiin vuonna 1888. Nimi muutettiin vuonna 1991 Suomen Ev.-lut. Seurakuntien Lapsityön Keskukseksi (SLK).
Nuorten Keskus oli 1905 perustettu kristillisten nuorisojärjestöjen keskusliitto. Sen nimi oli 1917–1962 Suomen Nuorten Kristillinen Liitto ja 1963–1969 Kirkon Nuoriso. Sen tehtävänä oli tukea muun muassa seurakuntien nuorisotyötä.
Suomen Poikien ja Tyttöjen Keskus – PTK ry oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon varhaisnuorisotyön palvelujärjestö. Poikien ja Tyttöjen Keskuksen historia juontaa vuoteen 1919, jolloin NMKY perusti Poikien liiton ja Suomen Nuorten Kristillinen Liitto (myöh. Nuorten Keskus) perusti tyttötyön osaston. Näiden pohjalta syntyivät järjestöt Poikien Keskus vuonna 1946 ja Tyttöjen Keskus vuonna 1967. Järjestöt yhdistyivät Poikien ja Tyttöjen Keskukseksi vuonna 1989.
Julkaisut

Lasten ja nuorten keskus omistaa Publiva-kirjakustantamon, joka julkaisee lastenkirjoja, oppimateriaaleja ja tietokirjallisuutta.
Lasten ja nuorten keskus julkaisee myös varhaiskasvattajille suunnattua Pieni on Suurin-lehteä  sekä nuorisotyön ammattilaisille suunnattua verkkomediaa VILLI – ihmisille nuorisotyössä.  
Järjestö julkaisee myös 3–8-vuotiaille suunnattua Lastenkirkko-mediaa. Vuosina 2019–2021 Lasten ja nuorten keskus julkaisi kouluikäisten Youtube-media Ttilaa, joka oli maineikkaan Joka Poika -lehden seuraaja.
Järjestö on myös julkaissut nuorten mielen hyvinvointiin keskittyvän podcast-sarjan vuonna 2022.
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2024 | 2023 | 2022 | 2021 | 2020 | 2019 | 2018 | 2017 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille  | 978 600 € | 998 600 € | 998 600 € | 1 019 000 € | 1 019 000 € | 1 050 000 € | 1 050 000 € | 1 050 000 € |
STEA tukee Lasten ja nuorten keskuksen Moottoripaja- ja Saapas-toimintaa.  Lisäksi järjestö saa yleisavustusta Kirkon keskusrahastolta, jäsenmaksutuloja seurakunnilta ja hanke- ja projektirahoituksia säätiöiltä, seurakunnilta ja julkisilta rahoittajilta.
Aiheesta muualla

Järjestön kotisivut
Orjarannikko

Orjarannikko 1900-luvun alun kartalla.
Orjarannikko on Afrikan Guineanlahden Niger- ja Volta-jokien välisestä ranta-alueesta käytetty nimitys. 1500–1700-luvuilla se oli yksi Afrikan orjakaupan keskuksista. Nykyään alue kuuluu Nigeriaan, Beniniin, Togoon ja Ghanaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orjarannikko Wikimedia Commonsissa
Sanfourche

Sanfourche on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Henry Sanfourche (1775–1841), Ranskan imperiumin eversti
Jean-Baptiste Sanfourche (1831–1860), ranskalainen arkkitehti
Jean-Joseph Sanfourche (1929–2010), ranskalainen taidemaalari, runoilija, kuvittaja ja kuvanveistäjä
Jean-Michel Sanfourche, ranskalainen poliitikko, Souillacin pormestari 2014–2020
Philippe Sanfourche (s. 1975), ranskalainen urheilutoimittaja
Pierre Sanfourche-Laporte (1774–1856), ranskalainen lakimies ja kirjailija
Solange Sanfourche, Marie-Claude (1922–2013), ranskalainen toisen maailmansodan aikainen vastarintataistelija.
Mirandeesi

| Mirandeesi |
| --- | --- |
 Miranda do Douron kunnan sijainti
Oma nimi:  mirandés
Tiedot
Alue:   Miranda do Douro, Portugali
Puhujia:  15 000
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Anstituto de la Lhéngua Mirandesa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  itaaliset kielet romaaniset kielet iberoromaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  mwl
ISO 639-3:  mwl
 Ohje 
Mirandeesi (omakielinen nimi: mirandés) on romaaninen kieli, jota puhutaan lähinnä Miranda do Douron kunnassa Portugalissa. Sillä on ollut vuodesta 1999 lähtien alueellisesti tunnustettu asema. Samana vuonna hyväksyttiin myös suositus mirandeesin oikeinkirjoitussäännöistä. Useimmat mirandeesin puhujista osaavat lisäksi portugalia.
Kieli lasketaan uhanalaiseksi. Sen lähimpiä sukulaiskieliä ovat mm. asturia ja portugali.
Vuonna 2009 mirandeesia puhui arviolta 15 000 ihmistä. Mirandeesiksi ilmestyy jonkin verran lehtijuttuja ja radio-ohjelmaa. Sitä opetetaan joissakin kunnan kouluissa, mutta nuorison asenteet kieltä kohtaan eivät ole positiiviset. Mirandeesia opetetaan mm. Coimbran ja Lissabonin yliopistoissa.
Mirandeesia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Vuoteen 2014 mennessä vain osia Raamatusta oli käännetty mirandeesiksi.
Fonologia > Konsonantit

|  | Bilabiaali | Labiodentaali | Dentaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b |  | t | d |  |  | k | g |
| Frikatiivi |  | f | s | z | ɕ | ʑ | ʃ | ʒ |  |
| Affrikaatta |  |  |  |  | ʧ |  |
| Nasaali | m |  | n |  | ɲ |  |
| Lateraali |  |  |  | l | ʎ | ɫ |
| Tremulantti |  |  |  | ɾ ~ r |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etine | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea | e | ɐ | o |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lhéngua i cultura mirandesa (Arkistoitu – Internet Archive)
Romaaniset kielet
aragonia
aromania
arpitaani
asturia
dalmaatti
emilia
espanja
friuli
galicia
istriotti
istro-romania
italia
katalaani
valencia
korsika
ladini
ladino
liguuri
monegassi
lombardi
mirandeesi
napoli
normanni
oksitaani
provensaali
picardi
piemonte
portugali
ranska
retoromaani
romania
moldavia
sardi
sisilia
taranto
valloni
venetsia
Mirandeesin- ja portugalinkielinen katukyltti Miranda do Dourossa.
Salomoninsaarten työväenpuolue

Salomoninsaarten Työväenpuolue (Solomon Islands Labour Party) on salomonsaarelainen sosialistinen puolue. Puolueen perusti Solomon Islands Council of Trade Unions vuonna 1988.
Puolueen johtaja on Joses Tuhanuku.
Vuoden 2006 parlamenttivaaleissa puolue sai 1733 ääntä (0.9%), mutta puolue ei saanut yhtään edustajaa parlamenttiin.