stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Talvisodan tausta
Tausta > Rajakysymys > Moskovan neuvottelut Suomen alueesta

Molotovin–Ribbentropin-sopimuksen perusteella Neuvostoliitto kutsui Suomen edustajat neuvottelemaan Moskovaan "konkreettisista poliittisista kysymyksistä" 5. lokakuuta 1939. Neuvottelut käytiin kolmessa jaksossa, 12.–14. lokakuuta, 3.–4. marraskuuta ja 9. marraskuuta 1939. Suomen neuvottelijoina ensimmäisellä kerralla olivat lähettiläs, valtioneuvos J. K. Paasikivi, Suomen Moskovan lähettiläs Aarno Yrjö-Koskinen, ulkoministeriön jaostopäällikkö Johan Nykopp ja eversti Aladár Paasonen. Toisella ja kolmannella matkalla suomalaisvaltuuskunnassa oli toisena pääneuvottelijana Paasikiven rinnalla valtiovarainministeri Väinö Tanner. Kolmannella matkalla oli mukana vielä valtioneuvos Rafael Hakkarainen. Neuvostoliiton puolella neuvotteluista vastasi korkein johto, Vjatšeslav Molotov ja myös Josif Stalin. He esittivät, että Suomi luovuttaisi Neuvostoliitolle osia Karjalankannakselta, Suomenlahden ulkosaaret, Hangon ja Lappohjan sataman.
Neuvostojohto esitti motiivikseen Länsi-Euroopasta kohdistuneen uhan ja Leningradin kaupungin turvaamisen. Neuvostoliitto tarjosi aluevaihtoa, jossa Suomi olisi saanut laajempia alueita Itä-Karjalan Repolasta ja Porajärveltä. Repola ja Porajärvi olivat alueita, jotka olivat pyrkineet itsenäistymään 1918–1920 Venäjästä, mutta jotka Tarton rauhansopimuksessa jäivät Neuvosto-Venäjälle.
Suomen valtioneuvosto ei suostunut vaihtokauppaan esitetyssä laajuudessa, koska sekä yleinen mielipide että eduskunta vastustivat sitä, vaan tarjosivat Neuvostoliitolle vain Leningradia lähinnä olevia alueita, Kuokkalan mutkaa ja Terijokea. Suomen puolustusneuvoston puheenjohtajana ollut Carl Gustaf Emil Mannerheim ja Moskovaan neuvottelijaksi lähetetty Suomen Tukholman lähettiläs Juho Kusti Paasikivi olisivat suostuneet hieman suurempiin alueluovutuksiin, mutta neuvotteluvaltuuskunnalla ei ollut lupaa esittää muuta rajalinjaa. Neuvottelut katkesivat 9. marraskuuta.
Venäläinen historioitsija Pavel Aptekar toteaa Venäjän valtion talvisotaa koskevien arkistojen perusteella, että "ensimmäinen yksityiskohtainen sotasuunnitelma Suomen-sotaa varten laadittiin jo vuoden 1939 maaliskuun lopulla ja huhtikuun alussa". Aptekarin mukaan hyökkäämisestä oli siis päätetty jo aiemmin, vaikka rauhanneuvotteluja näennäisesti käytiinkin. Ennen Suomen kanssa käytyjä alueneuvotteluja Neuvostoliitto oli aloittanut vastaavat keskustelut myös Baltian maiden kanssa: Viron 24. syyskuuta, Latvian 2. lokakuuta ja Liettuan 3. lokakuuta 1939. Ne suostuivat antamaan puna-armeijalle tukikohtia alueeltaan ja päästämään neuvostojoukkoja maahan. Suomalaiset valitsivat toisin: Suomi kutsui reservinsä sotilaat 10. lokakuuta 1939 alkaen ylimääräiseen kertausharjoitukseen, joka merkitsi käytännössä liikekannallepanoa.lähde tarkemmin?
Sodan alku

Suomen poliittinen johto toivoi neuvottelukatkoksen Moskovassa olleen väliaikainen ja suhtautui toiveikkaasti tilanteeseen. Sotilasasiantuntijat sen sijaan olettivat sodan syttyvän maiden välille. Neuvostojohto katsoi neuvottelujen epäonnistuneen ja ryhtyi valmistelemaan sotilaallista ja poliittista hyökkäystä Suomea vastaan.
Sodan alku > Mainilan laukaukset

Neuvottelujen päätyttyä marraskuussa tuloksettomina Neuvostoliiton poliittinen painostus Suomea kohtaan lisääntyi. Lopulta Neuvostoliitto lavasti 26. marraskuuta 1939 Mainilan laukaukset, joilla Neuvostoliitto perusteli sotaa puolustuksellisena toimenpiteenä. 28. marraskuuta Neuvostoliitto sanoutui irti hyökkäämättömyyssopimuksesta ja katkaisi diplomaattisuhteet maiden väliltä 29. marraskuuta.
Sodan alku > Sotilaallinen ja poliittinen hyökkäys

Puna-armeijan hyökkäys Suomeen alkoi 30. marraskuuta 1939. Punatykistö avasi tulen Karjalankannaksella kello 6.50. Jäämeren rannalla Sallassa hyökkäyksen voidaan kuitenkin katsoa alkaneen jo muutamia päiviä aiemmin. Kello 9 Viipurissa annettiin ensimmäinen ilmahälytys. Ensimmäisen päivän aikana Neuvostoliiton ilmavoimat pommittivat Suomessa 16:ta paikkakuntaa, muun muassa Helsinkiä kahdesti. Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov piti myöhään illalla radiopuheen ja kertoi, että neuvostohallitus oli käskenyt puna-armeijaa varmistamaan Neuvostovaltion ulkoisen turvallisuuden. Suomessa presidentti Kyösti Kallio luki eduskunnan päätöksen sotatilasta radiossa kello 13.30.
Neuvostojohto muodosti 1. joulukuuta Otto Wille Kuusisen johtaman Terijoen hallituksen vuoden 1918 sisällissodan jälkeen neuvosto-Venäjälle paenneista punaisista. Neuvostoliitto ilmoitti tunnustavansa Terijoen hallituksen Suomen ainoaksi viralliseksi hallitukseksi, käyvänsä sotaa valkosuomalaisia kapinallisia joukkoja vastaan ja kieltäytyi neuvottelemasta Risto Rytin 1. joulukuuta muodostaman uuden hallituksen kanssa.
Terijoen hallituksen asettaminen paljasti, että Neuvostoliiton tavoitteena oli vallata koko Suomi. Terijoen hallituksen piti toimia myös poliittisena hyökkäyskiilana, joka avaisi puna-armeijalle tien Helsinkiin. Kävikin toisin ja ulkopuolinen uhka yhdisti suomalaiset luokkarajoista riippumatta puolustautumaan Neuvostoliittoa vastaan.
Neuvostoliitto luopui Terijoen hallituksesta tammikuun 1940 lopussa. Moskovasta Tukholman kautta saatu sähke paljasti, että neuvostojohto oli taas valmis neuvotteluihin Rytin hallituksen kanssa. Terijoen hallituksen aika oli ohi.
Sodan alku > Yksin suurvaltaa vastaan

Sodan alkaminen oli, sodanjohtoa lukuun ottamatta, lopulta yllätys suomalaisille. Marraskuun loppupuolen optimistisissa rauhantunnelmissa viranomaisten lokakuussa aloittamia suojaustoimia ja rajoituksia oli helpotettu, muun muassa koulut olivat aloittaneet toimintansa uudelleen. Kansan mielialat vaihtelivat 30. marraskuuta "vakavasta huolestuneisuudesta järkytykseen ja jopa shokkitunnelmiin".
Keskeinen syy pelkoihin oli se, että Suomi oli jäänyt taistelemaan yksin suurvaltaa vastaan. Suomalaisia auttamaan halukkaat maat olivat kaukana. Ainoa potentiaalinen tukija oli naapurimaa Ruotsi, missä asia jakoi mielipiteitä. Ruotsissa perustettiin  vastustavista mielipiteistä huolimatta ja everstiluutnantti Carl August Ehrensvärdin aloitteesta 4.12.1939 Finlandskommittén järjestämään rahoitusta Suomen avuksi lähetettävälle ruotsalaiselle vapaaehtoisjoukolle, joka sai nimekseen Svenska Frivilligkåren.
Suomi oli poliittisessa ja diplomaattisessa umpikujassa, koska Neuvostoliitto ei halunnut yhteyksiä Suomen hallitukseen.lähde? Monet puolueettomat valtiot tuomitsivat Neuvostoliiton hyökkäyksen, mutta niiden kiinnostus asiaan oli sodan alussa vähäinen, koska kaikki olettivat puna-armeijan voittavan nopeasti.
Suomen puolustusvoimissa 1920- ja 1930-luvuilla luodut puolustussuunnitelmat (VK 1 ja VK 2) perustuivat siihen talvisotaan sopimattomaan oletukseen, että Suomen joutuessa sotaan sen vihollinen olisi pakotettu jakamaan sotajoukkojaan muillekin Euroopan rintamille eikä suurin paine kohdistuisi Suomeen. Stalinin Neuvostoliiton sisällä toimeenpanemat poliittiset puhdistukset viittasivat siihen, että taistelussa saattoi olla kyse kansakunnan elämästä ja kuolemasta. Sodan ensimmäisen kuukauden aikana Suomen kohtalo riippuikin pääasiassa sen omista sotilaista, viime kädessä tavallisen rivisotilaan motivaatiosta ja taistelutahdosta sekä kotirintaman kestokyvystä ja tuesta taistelijoilleen.
Aiheesta muualla

Kontra-amiraali Gustav von Schoultz : Ahvenanmaa Suomi-Äidin Akilleen kantapää. Kannattaako linnoittaminen?, Suomen Kuvalehti, 19.10.1935, nro 42, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helsingin muuttuneet kasvot, Kuva, 25.10.1939, nro 22, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tukholman kokous oli Pohjolan kansojen voimakas yhteenkuuluvaisuuden ilmaus, Kuva, 25.10.1939, nro 22, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Rajaseudun väki turvassa. Helsingistä Heinolaan amerikkalaisen sanomalehtinaisen oppaana, Kuva, 08.11.1939, nro 23, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen reunavaltiopolitiikan arkkitehti Rudolf Holsti, joka joutui eroamaan 1937 arvosteltuaan alkoholin vaikutuksen alaisena diplomaattikuntaan kuuluvien läsnä ollessa Adolf Hitleriä. Kuitenkin jo 1935 Holsti ulkoasiainministerinä julisti pohjoismaisen puolueettomuuspolitiikan.
NKVD-agentti Boris Jartsev, a.k.a. Boris Rybkin, järjesti salaiset neuvottelut Suomen hallituksen kanssa vuonna 1938.
Molotov ja Ribbentrop allekirjoittavat hyökkäämättömyysopimuksen Moskovassa elokuussa 1939.
Syksyllä 1939 Suomi ja Neuvostoliitto kävivät neuvotteluita Karjalankannaksen rajasta. Neuvostoliitto esitti uutta rajaa vedettäväksi lähelle Viipuria. Suomalaiset olivat valmiita tarjoamaan lähinnä rajan oikaisuja.
Mainilan rajavartiokylän sijaintipaikka.
Kiti Müller

Kiti Meerit Irmeli Müller (o.s. Lounasmaa, s. 1954) on suomalainen neurologi ja tutkimusprofessori.
Terveyden edistämisen keskus on palkinnut vuonna 2004 Müllerin teoksen Aivokutinaa parhaana terveysaineistona..
Müllerin isä on fyysikko Olli Lounasmaa.
Teokset

Aivokutinaa, Työterveyslaitos, 2003 ISBN 951-802-532-0
Involvement of the nervous system in the immunobiology of Myasthenia gravis, 1990 ISBN 952-90-2297-2 väitöskirja
Liikennelääketiede, toim. Kari Karkola, Kiti Müller, Mikael Ojala, Duodecim, 2002 ISBN 951-656-070-9
Tietoja Myasthenia gravis -sairaudesta ja sen hoidosta, toimituskunta Kiti Müller ym., Lääkintöhallitus, 1986. Sarja: 	Lääkintöhallituksen julkaisuja, ISSN 0358-7126; nro 79 ISBN 951-860-174-7
Lounasmaa, O. V. Täällä ei näperrellä! : kylmäfyysikon kuumat paikat, toim. Kiti Müller. Suomen tiedeseura, 2008, Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk, ISSN 0067-8481; 174 ISBN 978-951-653-355-4
Mustakakadu

| Mustakakadu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kakadut Cacatuidae
Suku::  Mustakakadut Zanda
Laji::  funereus
Kaksiosainen nimi
 Zanda funereus  (Shaw, 1794) 
Synonyymit
 Calyptorhynchus funereus 
 Mustakakadun esiintymisalue
Katso myös
   Mustakakadu Wikispeciesissä   Mustakakadu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustakakadu (Zanda funereus) on suurikokoinen, tumma australialainen kakadu.
Koko ja ulkonäkö

Mustakakadu on noin 67 cm pitkä ja painaa 750–900 grammaa. Se on yleisväriltään mustanruskea, ja varsinkin alapuolen höyhenten reunukset ovat kellertävät. Poskessa on kellertävä laikku ja mustassa pyrstössä on keltainen tai valkoinen kuvio. Se nostaa toisinaan päälaenhöyhenensä töyhdöksi. Nokka on tummanharmaa, iiris tummanruskea ja koivet ruskeat. Naaraan poskilaikku on kirkkaampi ja nokka on luunvärinen. Nuoret linnut muistuttavat naarasta. Mustakakadut ovat vilkkaita ja äänekkäitä. Niiden lentoääni on lajityypillinen kova huuto "kii-ou", varoitusääni karhea kirkaisu. Mustakakadut voivat elää vankeudessa 50-vuotiaiksi.
Mustakakadujen ruokailulento on rauhallista lepattelua. Muuttomatkoillaan ne lentävät hyvin korkealla ja pitävät yhteyttä toisiinsa jatkuvalla huutelulla.
Esiintyminen

Mustakakadua tavataan Kaakkois-Australiassa. Sen elinympäristön laajuus on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on yli 20 000 yksilöä. Laji on jaettu eli "splitattu", ja entinen alalaji baudini on erotettu omaksi lajiksi lyhytnokkakakadu (Zanda latirostris). Mustakakadu elää Australian kaakkoisosassa Queenslandin keskiosista aina Kengurusaarelle ja Eyren niemimaalle sekä Tasmaniassa ja Bassinsalmen suurimmilla saarilla.
Elinympäristö

Mustakakadut asuvat enimmäkseen vain tuoreissa ja vetisissä metsissä, käyden harvinaiseksi kuivilla alueilla.
Lisääntyminen

Mustakakadun pesä on syvässä puunkolossa, tavallisesti eukalyptuksessa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa ja hautoo niitä noin kuukauden. Muna on kooltaan 50 mm x 34,7 mm. Koiras ruokkii hautovaa naarasta kolme-neljä kertaa päivässä.  Jos naaras munii kaksi munaa, se munii toisen munan 4–7 päivää ensimmäisen jälkeen. Toinen muna jää usein kuoriutumatta, tai jos se kuoriutuu, jää poikanen yleensä pieneksi ja kuolee pian. Pesäpoikasaika on 12–13 viikkoa. Molemmat emot ruokkivat poikasia aikaisin aamulla ja toistamiseen myöhään iltapäivällä. Poikasia ruokitaan vielä pesästä lähdön jälkeen noin neljän kuukauden ajan.
Ravinto

Mustakakadut syövät siemeniä, pähkinöitä, marjoja, hedelmiä, kukkia sekä hyönteisiä ja niiden toukkia. Paikoin ne ovat puutarhurien riesana syömällä omenista siemenet. Metsänviljelyalueilla ne syövät radiatamännyn (Pinus radiata) siemeniä aiheuttaen suuria taloudellisia menetyksiä.
Mustakakaduparvi ruokailee puun latvustossa hyvin huomaamattomasti. Yksi tai kaksi lintua on vartiossa, ja vaaran havaittuaan ne varoittavat kirkumalla, jolloin koko parvi lennähtää pois.
Tammiselkä

Tammiselän kylä oli Kivennavan pitäjässä rajan tuntumassa Karjalankannaksella. Heti Tammiselän eteläpuolella rajan takana oli Mainilan laukauksista kuuluisaksi tullut Mainilan kylä. Tammiselkä oli iso kylä, ennen talvisodan alkua kylässä oli viitisenkymmentä taloa.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa kivennapa.fi. Viitattu 14.12.2015.
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Mustaluri

| Mustaluri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Säihkylurit Chalcopsitta
Laji::  atra
Kaksiosainen nimi
 Chalcopsitta atra  (Scopoli, 1786) 
Alalajit
 Chalcopsitta atra atra  Chalcopsitta atra bernsteini  Chalcopsitta atra insignis  Chalcopsitta atra spectabilis 
Katso myös
   Mustaluri Wikispeciesissä   Mustaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustaluri (Chalcopsitta atra) on säihkylurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 32 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään purppuranhohtavanmusta. Nokka on musta, iiris oranssinpunainen, koivet harmaat ja pitkän pyrstön sulat ovat alapuolelta oliivinkeltaiset punaisin laikuin. Nuoren linnun alanokan tyvi on valkoinen, iiris tummanruskea ja silmän ympärillä on paljas ihon kaistale. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Mustaluri esiintyy Uusi-Guinean länsiosassa Irian Jaya Baratissa ja sitä ympäröivillä saarilla. Neljä tunnettua alalajia elävät eri saarilla. Alalaji spectabiliksesta oli vain yksi näyte koiraasta 1937 ja se saattoi olla hybridi tai kahden alalajin välimuoto.
Mustalurin esiintymisalueen laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Mustalurit elävät metsänreunoissa, avomailla ja savannilla olevissa puuryhmissä sekä istutusmetsiköissä, erityisesti kookospalmuissa ja eukalyptuspuissa.
Lisääntyminen

Yksiavioinen. Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneen parin pesinnästä. Naaras muni 2 munaa, joita alettiin hautoa lähes viikko sen jälkeen kun munat oli munittu. Haudonta kesti noin 25 päivää. Molemmat emot osallistuivat poikasen hoitoon ja poikanen jätti pesän 2 kuukauden ikäisenä.
Ravinto

Mustalurit liikkuvat parvissa ja ruokailevat enimmäkseen puiden latvuksissa. Ne syövät pääasiassa siitepölyä, mettä ja hedelmiä, ja niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja.
Mustajalkatylli

| Mustajalkatylli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Tyllit Charadrius
Laji::  alexandrinus
Kaksiosainen nimi
 Charadrius alexandrinus  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Mustajalkatylli Wikispeciesissä   Mustajalkatylli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustajalkatylli (Charadrius alexandrinus) on pienikokoinen kahlaaja, jota tavataan Suomessa muutaman kerran vuodessa. Lajin nimesi Carl von Linné vuonna 1758.
Koko ja ulkonäkö

Selkäpuoli, päälaki ja siivet ovat ruskeankirjavat, vatsapuoli ja ”kasvot” valkeat. 
Tylleille tyypillinen tumma kaulus katkeilee ja on usein vain pari tummaa läikkää kaulan sivuilla. Silmä erottuu selvästi tummana, ja sen takana on ruskea läikkä. Nokka on lyhyt, tanakka ja tumma. Lajin pituus on noin 15–20 cm, siipien kärkiväli 35–45 cm ja paino 30–55 g, keskimäärin 46 grammaa.
Levinneisyys

Pesii subtrooppisessa ilmastossa Japanista Välimerelle, sekä Perussa, Chilessä, Yhdysvaltain eteläosissa ja Karibialla. Leviämisalueensa pohjoisimmissa osissa se on muuttolintu. 
Maailman populaation koko on 280 000–460 000 yksilöä. Lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Mustajalkatylli pesii sekä matalilla suojaisilla merenrannoilla että sisämaan alavien alueiden järvillä ja lammilla.
Lisääntyminen

Normaalisti vain yksi pesye vuodessa, poikkeuksellisesti 2. Pesä on avoimesti maassa, usein hiekassa. Mustajalkatylli munii kolmesta viiteen munaa, yleensä 3. Munat ovat usein puolittain hiekkaan hautautuneita. Haudonta alkaa viimeisen munan ilmestyttyä ja se kestää 24–27 päivää. Molemmat puolisot hautovat, erään tutkimuksen mukaan naaras pääasiassa päivällä ja koiras yöllä. Poikaset kuoriutuvat samanaikaisesti ja ovat pesäpakoisia. Poikaset oppivat lentämään noin kuukauden ikäisinä ja itsenäistyvät pian sen jälkeen. Sukukypsä 1- tai 2-vuotiaana.
Ravinto

Sisämaassa pääasiassa hyönteiset, merenrannikolla äyriäiset, nilviäiset ja madot.
Aiheesta muualla

Mustajalkatylli Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q18855  Wikispecies: Anarhynchus alexandrinus  ADW: Charadrius_alexandrinus  Avibase: 0A787822FDD6B58C  BioLib: 8619  BirdLife: 22727487  BOLD: 10183  BOW: kenplo1  CoL: TMWL  CMS: charadrius-alexandrinus  eBird: kenplo1  EUNIS: 958  EURING: 4770  Fauna Europaea: 96875  Fauna Europaea (new): 41f6442b-24b1-46e9-97cb-1a5f9117ddcd  GBIF: 2480311  iNaturalist: 4789  IRMNG: 10190130  ITIS: 176510  IUCN: 22727487  NBN: NBNSYS0000000159  NCBI: 50392  Observation.org: 23  OBIS: 212611  Open Tree of Life: 112947  Paleobiology Database: 335304  Paleobiology Database: 335304  Taxonomicon: 53588  TSA: 3932  WoRMS: 212611  Xeno-canto: Charadrius-alexandrinus  Laji.fi: MX.27570 
Mustajalkatyllin muna.
Muurola

Muurolan rautatieasema, jonka asemarakennus paloi kokonaan itsenäisyyspäivän aamuna 2014.
Muurola on kylä Rovaniemellä. Kylä on vanhan Rovaniemen maalaiskunnan kolmanneksi suurin taajama Saarenkylän ja Ylikylän jälkeen. Vuonna 2019 Muurolan taajamassa asui 891 asukasta. Muurola sijaitsee 25 kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen valtatien 4 sekä Oulun ja Rovaniemen välisen rautatien varrella Kemijoen länsipuolella. VR:n junat pysähtyvät Muurolan rautatieasemalla.
Muurolassa on päiväkoti ja peruskoulu. Vuoteen 2016 asti siellä toimi lukio. Kylän muihin palveluihin kuuluu kaksi ruokakauppaa, ravintola (Nätin tupa, joka on nimetty Suomen tunnetuimman savottajätkän Nätti-Jussin mukaan), kirjasto, neuvola ja hammaslääkäri. Posti sijaitsee K-marketin yhteydessä. Muurolassa sijaitsee myös Lapin sairaanhoitopiiriin kuuluva Muurolan sairaala sekä Lapin päihdeklinikka. Kylässä on myös monitoimihalli (Totto-halli), nurmipintainen urheilukenttä ja hiihtostadion.
Muurolassa varsinaista perusteollisuutta on vähän. Siellä toimii solumuovitehdas ainoana teollisuusalan yrityksenä. Työttömyysaste on kylällä korkea.lähde? Muurolan rakennuskanta on omakotitalopainotteinen, mutta alueella on myös kaupungin vuokrataloja. Vuokrataloja löytyy ainakin Karvontieltä, Totontieltä, Jaakonaukiolta, Jaakopintieltä ja Koulukankaalta. Viime vuosina Muurolan asukasluku on ollut vähenemään päin.
Kuuluisia muurolalaisia on Hannele Pokka, joka on toiminut oikeusministerinä Suomen hallituksessa ja Lapin läänin maaherrana. Pokka on kuitenkin syntynyt Ruovedellä Pirkanmaalla.
Muurolassa käytiin osana Lapin sotaa Muurolan kahakka.
Muurola sijaitsee Kemijoen länsipuolella. Ennen Petäjäskosken voimalaitoksen rakentamista kylään kuului alueita myös joen itäpuolelta, mutta voimalan rakentamisen myötä nämä osat jäivät veden alle.
Aiheesta muualla

Ala-asteen verkkolehden kirjoitus Muurolasta vuodelta 2004
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Runtti, Susanna: Muurolan historia. Rovaniemen maalaiskunnan kotiseutu- ja kulttuurilautakunta, 1991. ISBN 952-90-3655-8.
Rovaniemen kaupunginosat ja kylät
Alakorkalo
Ala-Nampa
Auttinseutu
Hirvas
Jaatila
Juotasniemi
Karvonranta
Katajaranta
Kauko
Kiiruna
Kivitaipale
Kolpene
Korkalovaara
Koskenkylä
Lehtojärvi
Leipee
Lohiniva
Marrasjärvi
Marraskoski
Meltaus
Misi
Muurola
Narkaus
Niesi
Nivankylä
Nivavaara
Norvajärvi
Oikarainen
Ojanperä
Olkkajärvi
Ounasrinne
Paavalniemi
Patokoski
Pekkala
Perunkajärvi
Petäjäinen
Pisa
Pullinranta
Pöykkölä
Rantaviiri
Rautiosaari
Ruikka
Saarenkylä
Sinettä
Santamäki
Sonka
Syväsenvaara
Tapionkylä
Tennilä
Teollisuuskylä
Tiainen
Tuhnaja
Vaarala
Vanttausjärvi
Vanttauskoski
Vennivaara
Viiri
Vikajärvi
Välijoki
Ylikylä
Yli-Nampa
Mustapyrstötasku

| Mustapyrstötasku |
| --- | --- |
 Juhlapukuinen koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kivitaskut Oenanthe
Laji::  melanura
Kaksiosainen nimi
 Oenanthe melanura  (Temminck, 1824) 
Synonyymit
 Cercomela melanura 
Katso myös
   Mustapyrstötasku Wikispeciesissä   Mustapyrstötasku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustapyrstötasku (Oenanthe melanura) on kuivien ja pensaikkoisten maiden varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 14 cm, siipien kärkiväli 23–27 cm ja paino keskimäärin noin 14–15 g. Kooltaan mustapyrstötasku on kuin leppälintu. Sen höyhenpuku on pääosin harmaa, vain pyrstö ja yläperä ovat mustat ja vatsa valkoinen tai vaalean harmaa. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori lintu muistuttaa aikuista, mutta on hieman ruskeasävyinen. Maassa ollessaan mustapyrstötasku levittelee usein mustaa pyrstöään ja siipiään.
Esiintyminen

Mustapyrstötasku elää laajalla alueella Afrikassa Sahelin alueella Nigeristä itään ja Afrikan sarvessa, sekä Saudi-Arabiassa, Jordaniassa, Israelissa ja Siinaissa Egyptissä. Esiintyminen on kuitenkin hyvin laikuittaista. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä. Laji on enimmäkseen paikkalintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji melanura on itäisin, lypura eteläisin ja airensis läntisin.
Elinympäristö

Mustapyrstötasku asuu alavien maiden ja vuorenrinteiden kuivilla, kivikkoisilla pensaikkomailla, usein samoissa paikoissa kalottitaskun kanssa.
Lisääntyminen

Mustapyrstötasku rakentaa pesänsä maahan tai enintään puolen metrin korkeudelle kiven tai kallion rakoseen. Naaras munii tavallisesti kolme tai neljä munaa, joiden keskipaino on 2,26 g. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto

Mustapyrstötaskun ravintoa ovat hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat eläimet sekä joskus marjat ja siemenet.