stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ernst Tilgmann

Ernst Gottfrid Fredrik Tilgmann (15. heinäkuuta 1864 Helsinki – 30. joulukuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen kirjapainon johtaja ja Suomen Pankin setelipainon johtaja.
Ernst Tilgmannin vanhemmat olivat litografi Ferdinand Christoph Tilgmann ja tämän ensimmäinen puoliso Amalia Levin. Hän kävi 1885 Haminan kadettikoulun ylimmän luokan mutta keskeytti sitten opintonsa siellä ja lähti Saksaan ja Itävaltaan tutustumaan kemigrafia- ja heliogravyyritekniikoihin. Hän opiskeli Leipzigissa 1886 ja Berliinissä 1887.
Tilgmann oli Suomen Pankin setelipainon teknillisenä johtajana 1887–1890, Oy Tilgmannin toimitusjohtajana 1891–1902, oman liikkeensä johtajana 1903–1914 sekä Oy Tilgmannin johtajana 1907–1917. Hän oli Suomen Pankin setelipainon johtajana 1909–1922.
Ernst Tilgmann oli naimisissa 1889–1930 Ida Augusta Nyholmin (k. 1930) kanssa. Tilgmann kuoli joulukuun lopulla 1938 kotonaan Meilahdessa.
Ernest Hollings

Ernest Hollings.
Ernest Frederick ”Fritz” Hollings (1. tammikuuta 1922 Charleston, Etelä-Carolina – 6. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko. Hän oli vuosina 1966–2005 Yhdysvaltain senaatin jäsen Etelä-Carolinan edustajana.
Hollings syntyi Charlestonissa. Hän opiskeli The Citadelin sotilasakatemiassa, josta hän suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1942. Myöhemmin hän opiskeli lakia Etelä-Carolinan yliopistossa, josta hän valmistui 1947.
Hollingsille myönnettiin pronssitähti hänen palveluksestaan Yhdysvaltain maavoimien tykistöjoukoissa toisen maailmansodan aikana. Hänet valittiin Etelä-Carolinan edustajainhuoneen jäseneksi ensimmäisen kerran vuonna 1948. Vuonna 1954 hänet valittiin Etelä-Carolinan varakuvernööriksi, ja sen jälkeen hän toimi osavaltion kuvernöörinä vuosina 1959–1963. Vuonna 1966 Hollings valittiin täytevaaleissa Yhdysvaltain senaattiin, jossa hän toimi yhtäjaksoisesti aina vuoteen 2005 saakka. Vuonna 1984 Hollings pyrki demokraattien ehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentinvaaleihin, mutta ei tullut valituksi.
Hollings kuuluu Yhdysvaltain evankelisluterilaiseen kirkkoon. Hän ilmoitti vetäytyvänsä senaatista 4. elokuuta 2003 eikä siten osallistunut enää vuoden 2004 vaaleihin.
Guido Mamberg

| Guido Mamberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. syyskuuta 1895 Albun kunta, Järvamaa
Kuollut: 3. lokakuuta 1954 (59 vuotta) Tallinna
Kansalaisuus:   Viro
Taiteilija
Taidesuuntaus:  graafinen suunnittelu, taide- ja mainosgrafiikka, kirjakuvitus ja julistetaide.
Guido Mamberg (4. syyskuuta 1895 Järvamaa – 3. lokakuuta 1954 Tallinna; haudattuna Tallinnaan, Liivan kalmistolle) oli Viron ensimmäinen ammattitaiteilija- graafinen suunnittelija, markkinointigraafikko,  muotoilija-kuvittaja, Viron mainosgrafiikan ja riippumattoman julistetaiteen perustaja, yksi mainontataiteen edelläkävijöistä  ja arvostettu edistäjä.
Guido Mamberg kehittyi Toista maailmansotaa edeltävinä vuosina yhdeksi tuotteliaimmaksi ja luovimmaksi julistemestariksi Virossa. Hänestä tuli sekä julistetaiteen että kirjakuvituksien ja graafisen suunnittelun tunnetuimpia edustajia ja ensisijainen vaikuttaja, joka menestyksekkäästi osallistui myös kansainvälisiin julistenäyttelyihin. Hän osallistui useiden kansainvälisten taideteollisuuden yhdistyksien mm. Verein der Plakatfreunde ja Bund Deutscher Gebrauchsgraphiker toimintaan Berliinissä ja Dansk Tegnerforbundet toimintaan Kööpenhaminassa.
Guido Mamberg oli Viron Mainoskerhon (vir. Eesti Reklaamiklubi) perustajajäsen ja kuului Kansainväliseen Mainosliittoon. Hän oli vuosina 1924–1940  Viron Taiteilijoiden Liiton sekä vuosina 1940–1941  sosialistisen Viron  Taidesäätiön ja 1944–1950 Viron SNT:n  Taiteilijaliiton jäsen.
Elämäkerta

Guido Mamberg syntyi 4. syyskuuta vuonna 1895 Keski-Virossa sijaitsevan Järvan maakunnan Albun kunnassa ja varttui maakunnan pääkaupungissa Paidessa, jossa hänen isänsä Johannes Mamberg oli tunnettu hieno- eli taidepuuseppä, arkkitehti sekä rakennusmestari. Erinomaisen piirtämistaitonsa G. Mamberg peri omalta isältään, joka tuotti itse kaikki rakennussuunnitelmansa ja -piirustuksensa.
Guido Mamberg kävi koulunsa Paidessa ja sai taiteen perusopetusta vuosina 1908–1909 taiteilijan ja Viron ensimmäisen etsausmestarin Rudolf Lepikin piirtämiskursseilla. Myöhemmin hän hankki taidekasvatusta Tallinnassa, ensin vuosina 1912–1914 Viron Taideyhdistyksen grafiikan- ja v 1915 Tallinnan Kauppaoppilaitoksen kaupallisen grafiikan kursseilla, jossa opettajana ja ohjaajana oli Paidesta kotoisin pedagogi, huonekalupuuseppä ja sisustussuunnittelija Teodor Ussisoo. Näiden Virossa suoritettujen opintojen jälkeen G. Mambergista tuli kirjaystävien kesken tunnettu kirjakansien ammattimainen suunnittelija.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Guido Mamberg osallistui upseerina taisteluihin Venäjällä, Suomessa ja Romaniassa. Sodan jälkeen vuosina 1919–1923 hän osallistui kuuntelijana Kuninkaallisen Taideakatemian opintoihin ja suoritti Kauppiaiden Luokan Keskusjärjestön mainos- ja kaupallisen grafiikan kurssit Kööpenhaminassa. G. Mamberg jatkoi opintojaan Saksassa, Ruotsissa, Itävallassa ja Englannissa.
Alkaen vuodesta 1923 Guido Mamberg toimi vapaana taiteilijana Tallinnassa ja keskittyi mainontaan. Hän työskenteli graafisen suunnittelun ja mainonnan alalla lähinnä kuolemaansa saakka vuonna 1954.
Taidetuotanto > Osallistuminen kotimaisiin ja kansainvälisiin julistenäyttelyihin Toista maailmansotaa edeltävinä vuosina

1920 Kööpenhamina
1922 Malmö
1923 julistenäyttely Dresdenissä
1923 Koristetaidenäyttely, Tallinna
1927 julistenäyttely Antwerpenissa ja Budapestissa
1928 Wien
1929 Barcelona, München
1930 Lontoo, Königsberg, Newcastle-on-Tyne
1931 Johannesburg, Kapkaupunki
1932 Lontoo, Boston, Chicago, Philadelphia
1933 Kaupallisen grafiikan näyttely, Tallinna
1934 Lontoo
1936 Chicago, Königsberg
1936 Bryssel
1929 Viron edustajana 25. yleismaailmallisella mainonnan konferenssilla Berliinissä.
Aiheesta muualla

Juliste Estland. Arvioitu aika 1930–1939. (et:Plakat Estland. Arvatav aeg 1930–1939), Viron Taidemuseon Webportti (et:Eesti Kunstimuuseumi Veebivärav)
Eestin exlibris 1900–2000. (Arkistoitu – Internet Archive) Guido Mambergin: Gerhard Huuk. (et:Eesti eksliibris 1900–2000. Guido Mambergi: Gerhard Huuk), Exlibris.
HK Astana

| HK Astana |
| --- | --- |
Perustettu:  2011
Kaupunki:   Astana, Kazakstan
Sarjataso:  Kazakstanin mestaruussarja
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Žumabai Akhmutinov
Päävalmentaja:   Jerlan Sagimbajev
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HK Astana on kazakstanilainen jääkiekkojoukkue Astanan kaupungista. Joukkue pelaa Kazakstanin mestaruussarjassa ja se on perustettu vuonna 2011.
Joukkue kaudella 2020–2021

| Maalivahdit> # | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 30 |  | Gleb Kazačenko |  | 2020 | Petropavl, Kazakstan |
| Puolustajat> # | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 13 |  | Amir Adilžanov |  | 2020 |  |
| 24 |  | Anuarbek Tanimov | L | 2020 | Öskemen, Kazakstan |
| 27 |  | Dias Madijev | L | 2020 | Karaganda, Kazakstan |
| 28 |  | Danil Seleznjov | L | 2020 | Astana, Kazakstan |
| 84 |  | Ernur Khasenov | L | 2020 |  |
| 87 |  | Mikhail Bulimov | L | 2020 | Angarsk, Venäjä |
| 88 |  | Iljas Nuržanov |  | Juniori |  |
| Hyökkääjät> # | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Paikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 7 |  | Azat Tursinkhanov |  | H | 2020 | Astana, Kazakstan |
| 8 |  | Roman Timofejev | L | H | 2020 | Moskova, Venäjä |
| 9 |  | Igor Kisel |  | H | Juniori |  |
| 10 |  | Artem Tsibrov |  | H | 2020 | Rudnyi, Kazakstan |
| 17 |  | Adil Amanžolov |  | H | Juniori |  |
| 18 |  | Artem Shiller |  | H | 2020 |  |
| 25 |  | Dmitri Puškarjov |  | H | 2020 | Öskemen, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto |
| 26 |  | Andrei Khrestjanovski | L | LH | 2020 | Astana, Kazakstan |
| 34 |  | Maksim Fedotov | R | H | 2020 |  |
| 44 |  | Ivan Kazačenko |  | H | 2020 | Petropavlovsk, Kazakstan |
| 65 |  | Vjatšeslav Krašeninin | L | H | 2020 | Tšeljabinsk, Venäjä |
| 77 |  | Ilja Solodovnikov | L | OLH | 2020 | Astana, Kazakstan |
| 84 |  | German Murašov | L | H | 2020 | Tšeljabinsk, Venäjä |
Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jerlan Sagimbajev
Apuvalmentaja: Artem Kisel
Apuvalmentaja: Andrei Mančenko
Toimitusjohtaja: Žumabai Akhmutinov
Hans Leberecht

Hans Leberecht (1. joulukuuta 1910 Pietari – 10. marraskuuta 1960 Tallinna) oli virolainen neuvostokirjailija. Hän kirjoitti viron lisäksi myös venäjäksi.
Hans Leberecht syntyi työläisperheeseen. Vuosina 1935–1937 hän opiskeli Leningradin Gorkille nimetyssä kirjallisuusopistossa. Toiseen maailmansotaan hän osallistui puna-armeijan virolaisjoukoissa. Vuonna 1945 hänet hyväksyttiin NKP:n jäseneksi. Leberecht oli 1945–1951 Sovjetskaja Estonija -lehden Tallinnan-kirjeenvaihtaja.
Leberechtin tunnetuin teos on Viron maatalouden kollektivisointia kuvaava pienoisromaani Valo Koordissa (Valgus Koordis, 1948), jota aikoinaan pidettiin yhtenä ”sosialistisen realismin maineikkaimmista teoksista”. Vuonna 1949 Leberecht sai siitä Stalin-palkinnon. Valo Koordissa ilmestyi alkujaan 1948 Zvezda-lehdessä ja kirjana viroksi 1949.. Leberechtin myöhempiä teoksia ovat romaanit Kaptenid (”Kapteenit”, 1954), Sõdurid lähevad koju (”Sotilaat tulevat kotiin”, 1956), Vassarite paleed (”Vassarien linnat”, 1960) sekä pienoisromaani Ühes majas (”Eräässä talossa”, 1957).
Herbert Rappaport ohjasi vuonna 1951 Valo Koordissa -teoksen pohjalta samannimisen elokuvan, joka myös sai Stalin-palkinnon.
Suomennettuja teoksia

Valo Koordissa. Suom. Irma Kapanen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Hans Leberecht (venäjäksi)
HMS Venetia

| HMS Venetia |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan
Kölinlasku:  2. helmikuuta 1917
Laskettu vesille:  29. lokakuuta 1917
Palveluskäyttöön:  19. joulukuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 19. lokakuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 100 t (standardi) 1 490 t (max)
Pituus:  95,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,0 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  27000 hv
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  134
Aseistus
Aseistus:  4 x QF 4"/L45 (102 mm) Mk V -tykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 1 x 3" 20 cwt Mk I -ilmatorjuntatykki 4 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Venetia (viirinumero D53 ja I53) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman 9. tilauksessa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista Skotlannista, missä köli laskettiin 2. helmikuuta 1917. Alus laskettiin vesille 29. lokakuuta ja valmistui 19. joulukuuta, jolloin sille oli tehty valmius toimia tarvittaessa nopeana miinalaivana.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan lopun alus oli Suuressa laivastossa, minkä jälkeen se liitettiin Kotilaivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus oli vielä Välimeren laivastossa ennen siirtoaan reserviin.
Syyskuussa 1939 alus palautettiin palvelukseen ja se määrättiin lokakuussa Atlantin saattueiden suojaksi. Alus liittyi 6. tammikuuta 1940 yhdessä HMS Winchelsean kanssa Gibraltarille matkaavaan saattueeseen OG31. Alukset erkanivat 8. tammikuuta saattueesta ja liittyivät kotimaahan matkaavaan saattueeseen HG13, mistä se erkani 10. tammikuuta saattueen saavuttua Liverpooliin.
Alus liittyi 1. maaliskuuta yhdessä sluuppi HMS Leithin kanssa Gibraltarille matkaavaan saattueeseen OG20. Alukset erkanivat 2. maaliskuuta saattueesta ja liittyivät kotimaahan matkaavaan saattueeseen HG20, josta Venetia erkani seuraavana päivänä vapauttaakseen sluuppi HMS Aberdeenin saattueen HG23 suojaamisesta. Alus erkani 6. maaliskuuta saattueesta yhdessä Leithin kanssa.
Venetia liittyi 7. huhtikuuta yhdessä HMS Wakefulin ja sluuppien HMS Enchantressin ja HMS Sandwichin kanssa kotimaahan matkaavan saattueen HG24 suojaksi. Alus siirrettiin toukokuussa Noren alaisuuteen, jolloin sen tehtävänä oli liittoutuneiden joukkojen tukeminen ja evakuointi Manner-Euroopassa. Se suojasi 12. toukokuuta yhdessä HMS Vivaciousin kanssa Alankomaiden kuningasperhettä Hoek van Hollandista kuljettanutta HMS Codringtonia (operaatio J).
Venetia määrättiin 23. toukokuuta yhdessä HMS Wild Swanin ja HMS Venomousin kanssa evakuoimaan brittiläisiä joukkoja Boulognesta. Sataman suulla alus joutui saksalaisten miehittämien rannikkopattereiden tuleen, jolloin siihen osui seitsemän kranaattia. Osumat sytyttivät laivan perässä tulipalon. Se jouduttiin ajamaan maihin tulen sammuttamiseksi ja vaurioiden hallintaan saamiseksi. Alus kuitenkin saatiin uudelleen kellumaan. Wild Swan ja Venomous hiljensivät rannikkopatterit, minkä jälkeen ne avustivat vaurioituneen aluksen takaisin Doveriin.
Venetia oli telakalla korjattavana kesäkuusta elokuun alkuun, jolloin se aloitti uudelleen saattueiden suojaamisen. Alus osui miinaan 19. lokakuuta Thamesin suistossa Knobin poijun lähistöllä, jolloin se upposi.
Aiheesta muualla

Itämeren purjehdus 1921(englanniksi)
V-luokan hävittäjät (1917)
Ernst Söderstrand

Ernst Söderstrand (3. maaliskuuta 1834 Turku – 29. kesäkuuta 1869 Turku) oli suomalainen taide- ja koristemaalari.
Söderstrand sai pohjakoulutuksensa isänsä C. G. Söderstrandin aloitteesta perustetussa Turun piirustuskoulussa, jossa hän opiskeli muun muassa R. W. Ekmanin johdolla. Myöhemmin Söderstrand oli koristelmaalari Emil Robergin opissa Tukholmassa ja opiskeli myös Kuninkaallisessa taideakatemiassa 1857-1859. Ennen paluutaan Suomeen 1860 hän työskenteli Kuninkaallisen oopperan somistamossa. Isänsä kuoltua vuonna 1862 Söderstrand toimi opettajana Turun piirustuskoulussa. Viimeiset vuotensa sairastelleen Söderstrandin tuotanto jäi melko suppeaksi käsittäen vain joitakin akvarelleja ja öljymaalauksia. Lisäksi hän maalasi muun muassa Laitilan kirkon koristemaalauksia 1860-luvun alussa ja avusti R. W. Ekmania Turun tuomiokirkon alttarifreskojen maalauksessa.
Elianne Riska

Elianne Kristin Riska (o.s. Österberg; s. 3. lokakuuta 1946 Helsinki) on suomalainen sosiologi ja professori. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1974 State University of New York at Stony Brookissa. Hän opiskeli 1969–1971 Kööpenhaminan yliopistossa ja hän on opettanut sosiologiaa New Yorkin osavaltionyliopistossa ja Michiganin osavaltionyliopistossa 1971–1981, apulaisprofessorina vuodet 1974–1981. Riska oli 1981–1985 Kelan tutkija, 1985–2004 sosiologian professori Åbo Akademissa, 1997–2002 akatemiaprofessori ja oli vuodesta 2004 eläkkeelle jäämiseensä saakka sosiologian professori Helsingin yliopiston Svenska social- och kommunalhögskolanissa. Hän on kirjoittanut laajasti terveyssosiologian alalta.
Riskan puoliso on professori Dan-Olof Riska.
Emmaliina Tulkki

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Emmaliina Ilona Tulkki
Syntymäaika: 24. maaliskuuta 2000
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura: Tampereen Ilves
Pelinumero: 4
Junioriseurat
: Tampereen Ilves
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Tampereen Ilves | 42 | (13) |
| 2017–2018 | Linköpings FC | 16 | (2) |
| 2018 | → Tampereen Ilves | 6 | (2) |
| 2019–2020 | Helsingin Jalkapalloklubi | 41 | (13) |
| 2021 | Kuopion Palloseura | 4 | (0) |
| 2022– | Tampereen Ilves | 8 | (0) |
Maajoukkue
|  | Suomi U16 | 12 | (6) |
| 2015–2016 | Suomi U17 | 13 | (6) |
| 2017–2019 | Suomi U19 | 9 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. toukokuuta 2022.
Emmaliina Ilona Tulkki (s. 24. maaliskuuta 2000 Tampere) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kansallisessa liigassa pelaavaa Tampereen Ilvestä. Pelipaikaltaan Tulkki on keskikenttäpelaaja.
Tulkki on Tampereen Ilveksen kasvatti. Debyytti Naisten Liigaan nousseessa edustusjoukkueessa tapahtui huhtikuussa 2015 kauden avausottelussa Pallokissoja vastaan. Tulkista tuli tuossa ottelussa historian ensimmäinen 2000-luvulla syntynyt Naisten Liigan pelaaja. Hän teki ottelussa myös Ilveksen voittomaalin ja näin ollen hänestä tuli myös historian ensimmäinen 2000-luvulla syntynyt Naisten Liigan maalintekijä.
Kaudella 2017 Tulkki pelasi Ruotsin Damallsvenskanissa Linköpingin joukkueessa ja voitti liigamestaruuden. Seuraava kausi meni pilalle terveysongelmien vuoksi ja hän palasi loppukaudeksi Ilvekseen. Kaudet 2019–2020 Tulkki edusti Helsingin Jalkapalloklubia ja voitti ensimmäisellä kaudella sekä liiga- että cup-mestaruuden. Kaudella 2021 hän pelasi neljä ottelua Suomen-mestaruuden voittaneessa Kuopion Palloseurassa. Tulkki on ennen kauden 2022 alkua pelannut Suomen liigassa 93 ottelua, joissa hän on tehnyt 28 maalia, sekä Ruotsin liigassa 16 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Tulkki debytoi huhtikuussa 2015 Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa ja vuonna 2017 alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa.
Emmaljunga Barnvagnsfabrik

Emmaljunga Barnvagnsfabrik AB on ruotsalainen vuonna 1925 perustettu yritys, joka valmistaa lastenvaunuja, lastenvaunujen lisävarusteita ja turvaistuimia. Yrityksen perusti Henry L. Persson. Yritys toimii Emmaljungan paikkakunnalla Skånessa.
Emmanuel A. Mapunda

Emmanuel A. Mapunda (10. joulukuuta 1935 – 16. toukokuuta 2019) oli tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. elokuuta 1965 ja nimitettiin Mbingan hiippakunnan piispaksi 22. joulukuuta 1986. Piispaksi vihittäessä 6. tammikuuta 1987 pääkonsekraattorina toimi Eduardo Martínez Somalon ja José Tomás Sánchezin avustama paavi Johannes Paavali II.
Mapunda johti Mbingan hiippakuntaa, kunnes jäi eläkkeelle 12. maaliskuuta 2011.
Ernest Hutcheson

Ernest Hutcheson (1925)
Ernest Hutcheson (20. heinäkuuta 1871 Melbourne – 9. helmikuuta 1951 New York) oli australialaissyntyinen pianisti, säveltäjä ja musiikkipedagogi.
Hutcheson sai Australiassa opetusta Max Vogrichilta. Hän kiersi jo 5-vuotiaana lapsilahjakkuutena. 14-vuotiaana hän pääsi Leipzigin konservatorioon opiskelemaan Carl Reinecken, Bernhard Stavenhagenin ja Bruno Zwintscherin johdolla. Hutcheson valmistui konservatoriosta 19-vuotiaana ja siirtyi Weimariin saadakseen Franz Lisztin perinteen mukaista lisäohjausta. Hän opetti ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista Sternin konservatoriossa Berliinissä, mutta asettui vuonna 1914 New Yorkiin, jossa teki Yhdysvaltain-debyyttinsä. Hutchesonin uskotaan ensimmäisenä pianistina esittäneen yksittäisessä konsertissa kolme Ludwig van Beethovenin konserttoa hänen tulkitessaan tämän pianokonsertot nro 3, nro 4 ja nro 5 New Yorkin sinfoniaorkesterin kanssa Aeolian Hallissa vuonna 1919.
Hutcheson pääsi Juilliard Schoolin henkilökunnan jäseneksi ja toimi siellä dekaanina (1926–1937) sekä puheenjohtajana (1937–1945). Hän opetti myös Peabody Institutessa ja Chautauqua School of Musicissa. Hutchesonin sävellystuotannon joukossa on konserttoja soolopianoteoksia. Ian Munro on levyttänyt hänen pianokappaleitaan. Lisäksi Hutcheson julkaisi kirjat The Literature of the Piano (1950), The Elements of Piano Technique ja Elektra, by Richard Strauss: a Guide to the Opera with Musical Examples from the Score.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
HMS Agamemnon (1852)

| HMS Agamemnon |
| --- | --- |
 HMS Agamemnon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Woolwichin telakka
Kölinlasku:  marraskuu 1849
Laskettu vesille:  22. toukokuuta 1852
Palveluskäyttöön:  27. syyskuuta 1852
Poistui palveluskäytöstä:  1862
Loppuvaihe:  romutettu 1870
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 102 49/94 bm
Pituus:  70,1 m (tykkikansi) 59,49 m (köli)
Leveys:  16,92 m
Syväys:  7,47 m
Koneteho:  1 × 600 nhp John Penn and Sons -höyrykone 2 268 ihp
Nopeus:  11,243 solmua
Miehistöä:  860
Aseistus
Aseistus:  91 tykkiä
HMS Agamemnon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1852 vesillelaskettu Agamemnon-luokan 91-tykkinen toisen luokan linjalaiva. Se oli laivaston ensimmäinen alus, joka suunniteltiin alusta alkaen höyryvoimaa käyttäväksi.
Valmistus

John Hayesin suunnittelema 80-tykkinen toisen luokan linjalaiva tilattiin 27. helmikuuta 1841 Woolwichin telakalta. Aluksen aseistuksena piti olla alemmalla tykkikannella kahdeksan kappaletta 8 tuuman  68 naulan 65 cwt:n ja 20 kappaletta 32 naulan 56 cwt:n tykkiä. Ylemmälle tykkikannelle oli suunniteltu asennettavaksi neljä kappaletta 8 tuuman 68 naulan 65 cwt:n ja 24 kappaletta 32 naulan 50 cwt:n tykkiä. Näiden lisäksi etu- ja puolikannelle tulisi 24 kappaletta 32 naulan 41 cwt:n tykkiä. Työt kuitenkin keskeytettiin 18. joulukuuta 1844.
Tilaus uudistettiin 20. kesäkuuta 1849 91-tykkisenä potkuritaistelulaivana Woolwichin telakalta, missä köli laskettiin marraskuussa. Alus laskettiin vesille 22. toukokuuta 1852 ja valmistui 9. helmikuuta 1853. Valmistuskustannukset olivat 141 299 puntaa, joista rungon osuus oli 74 331 puntaa ja propulsion 32 890 puntaa.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen 27. syyskuuta 1852 Sheernessissä päällikkönään Sir Thomas Maitland. Se siirtyi Portsmouthiin, jonne se saapui 10. helmikuuta 1853. Alus osallistui vuonna 1853 Spitheadissä pidettyyn laivastokatselmukseen, minkä jälkeen se aloitti palveluksensa Kanaalin laivastossa.
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Välimeren laivastoon. Se oli Krimin sodassa kontra-amiraali Edmund Lyonsin lippulaivana. Alus osallistui 17. lokakuuta 1854 Sevastopolin pommitukseen sekä Fort Kinburnin pommitukseen 1855.
Vuonna 1857 alus varustettiin kuljettamaan Atlantic Telegraph Companyn 1 250 tonnin kaapelikelaa pyrittäessä luomaan kiinteä lennätinyhteys Euroopasta Amerikkaan. Ensimmäinen yritys epäonnistui, mutta 29. heinäkuuta 1858 kaapelin päät saatiin yhdistettyä ja yhteys luotua.
Alus poistettiin palveluksesta 1862 ja myytiin 1870 romutettavaksi.
HMS Agincourt (1817)

| HMS Agincourt |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Plymouthin telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1813
Laskettu vesille:  19. maaliskuuta 1817
Palveluskäyttöön:  helmikuu 1842
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1884
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 747 7/94 bm
Pituus:  53,63 m (tykkikansi) 44,18 m (köli)
Leveys:  14,74 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  täystakiloitu purjealus
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
HMS Agincourt oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1817 vesillelaskettu Armada-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Plymouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi syyskuuhun 1815 Thomas Roberts ja sen jälkeen Edward Churchill. Köli laskettiin toukokuussa 1813. Alus laskettiin vesille 19. maaliskuuta 1817 ja valmistui huhtikuussa, jolloin se sijoitettiin reserviin. Valmistuskustannukset olivat 85 720 puntaa sisältäen takiloinnin ja varustamisen.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen helmikuussa 1842, jolloin se sijoitettiin Itä-Intian asemalle. Alus muutettiin elokuusta 1833 helmikuuhun 1836 koululaivaksi Plymouthissa. Se palautettiin palvelukseen tammikuussa 1848.
Alus nimettiin Amiraliteetin 29. huhtikuuta 1865 antamalla määräyksellä HMS Vigoksi. Siitä tehtiin kolerasairaala toukokuussa 1866, kunnes se sijoitettiin 1870 vastaanottoalukseksi Plymouthiin. Alus myytiin lokakuussa 1884 Castle & Sonsille, joka sai romutuksen Charltonissa päätökseen 5. tammikuuta 1885.
HMS Agamemnon (1781)

| HMS Agamemnon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Henry Adams, Bucklers Hard
Kölinlasku:  toukokuu 1777
Laskettu vesille:  10. huhtikuuta 1781
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut 1809
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 384 bm
Pituus:  48,77 m m (tykkikansi) 40,13 m m (köli)
Leveys:  13,51 m m
Syväys:  5,79 m m
Miehistöä:  500
Aseistus
Aseistus:  64 tykkiä
HMS Agamemnon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1781 vesillelaskettu 64-tykkinen Ardent-luokan kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1777 Bucklers Hardista Henry Adamsilta, missä köli laskettiin toukokuussa 1777. Se laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1781.