stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkokulmabulbuli

| Valkokulmabulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Bulbulit Pycnonotus
Laji::  luteolus
Kaksiosainen nimi
 Pycnonotus luteolus  (Lesson, 1841) 
Katso myös
   Valkokulmabulbuli Wikispeciesissä   Valkokulmabulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokulmabulbuli (Pycnonotus luteolus) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokulmabulbulia tavataan Intiassa ja Sri Lankassa. Sen on kuvattu olevan runsaslukuinen ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
ASIO

ASIO (Audio Stream Input/Output) on Steinbergin kehittämä ohjelmointirajapinta tietokoneen äänikortin ja sitä käyttävän sovelluksen väliseen kommunikaatioon Windows- ja Mac OS -käyttöjärjestelmissä. ASIO-standardin mukaiset laiteajurit kiertävät käyttöjärjestelmän omat ajurit ja äänenmiksausmekanismit ja tarjoavat näin potentiaalisesti matalamman latenssin ääntä tallennettaessa ja käsiteltäessä.
Aiheesta muualla

ASIO SDK Steinbergin sivuilla (englanniksi)
Valkokulmaorneero

| Valkokulmaorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Metsäorneerot Cranioleuca
Laji::  antisiensis
Kaksiosainen nimi
 Cranioleuca antisiensis  (Sclater, 1859) 
Katso myös
   Valkokulmaorneero Wikispeciesissä   Valkokulmaorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokulmaorneero (Cranioleuca antisiensis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokulmaorneeroa tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Aarne Kallberg

Aarne Erik Kallberg (26. heinäkuuta 1891 Helsinki – 2. huhtikuuta 1945) oli suomalainen kestävyysjuoksija, joka edusti vuodesta 1910 alkaen Helsingin Kisa-Veikkoja.
Arvokisoissa Kallberg edusti Suomea vuoden 1912 olympialaisissa Tukholmassa, jossa hänen kilpailunsa päättyivät maratonilla keskeytykseen.
Kalevan kisoista Kallberg saavutti 25 000 metrin juoksusta hopeaa vuosina 1916, 1919, 1920 ja 1921. Lisäksi hän voitti tunninjuoksusta SM-hopeaa vuonna 1914. Viestijuoksun SM-kilpailuissa Kallberg oli mukana voittamassa 5 x 2000 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 1918 ja 1919 sekä pronssia vuosina 1920 ja 1924.
Aino-Maija Mylläri

Aino-Maija Mirjami Mylläri (o.s. Karvinen, s. 17. syyskuuta 1986) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edustaa Heinäveden Yleisurheilijoita ja häntä valmentaa Timo Soininen.
Karvinen on edustanut Suomea aikuisten maaotteluissa vuodesta 2005 lähtien. Kalevan kisoissa hän on saanut kultaa Porissa 2005 tuloksella 400 cm ja hopeaa Jyväskylässä 2006 tuloksella 395. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa Tampereella 2006 ennätyksellään 411 cm ja pronssia Helsingissä 2004 tuloksella 385. Ulkoradoilla hän on hypännyt parhaimmillaan 410 cm Gävlessä 2005.
Tyräjärvi (Taivalkoski)

| Tyräjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Taivalkoski 
Koordinaatit:  65°28′08″N, 28°42′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Tyräjoki 
Järvinumero:  61.381.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  223,8 m  
Rantaviiva:  64,502 km  
Pinta-ala:  23,86787 km²  
Tilavuus:  0,09604609 km³  
Keskisyvyys:  4,02 m  
Suurin syvyys:  15,64 m  
Saaria:  65 
 fiTyräjärvi 
Tyräjärvi  on Pohjois-Pohjanmaalla Taivalkoskella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 2 390 hehtaaria eli 23,9 km². Se on 11,9 kilometriä pitkä ja 4,5 kilometriä leveä. Järven suurin selkä on Linnonselkä, joka sijaitsee järven keskiosassa ja on mitoiltansa 4,5 ja 3,5 kilometriä leveä. Huononiemi ja Toivansaari erottavat länsipäästä pienet Niskaselän ja Korvuanselän. Järven itäpäässä sijaitsee vielä yli neljä kilometriä pitkä mutta suhteellisen kapea järvenselkä. Erityisiä lahtia ovat järven länsipäässä 70 metrisen Tyräsalmen erottama Tyrälampi, jonka pinta-ala on 145 ha , ja sen etelärannassa 1,8 kilometriä pitkä ja Huononiemen ja Vuonanniemen väliin jäävä Huononperä.
Järvellä on yli 65 saarta. Toivansaari on 1 000 metriä pitkä ja 600 metriä leveä. Sen vieressä sijaitsee 350 metriä pitkä Kuusisaari. Nämä sijaitsevat järven länsipäässä ja niitä ympäröi pienten saarien saaristo. Toiseksi suurin saarista on 600 metriä pitkä ja yhtä leveä Reposaari. Se sijaitsee järven itäpäässä ja myös sen ympärillä on pieneten saarien saaristo, joka päättyy Iso Lehtosaareen keskellä järveä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 96 miljoonaa m³ eli 0,96 km³. Järven keskisyvyys on 4,0 metriä ja suurin syvyys on 15,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee noin 700 metrin päässä Huononiemen pohjoispuolella.
Järven rantaviivan pituus on 64,5 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata, jota rikkoo avosuon alueet sekä pienet peltotilkut. Pohjoisrannalla sijaitsevat Tyrämäki ja Tyrävaara, joiden viljelykset ulottuvat rantaan asti. Niiden kautta kulkee yhdystie 8400, joka yhdistää valtatien 5 ja Taivalkosken kirkonkylään. Järven itäpäässä sijaitsee vielä Hutunniemi, mutta muuten on järvellä pysyvää asutusta vähän. Niskaselän rannoilla, Kokalmusperän rannoilla ja Hutunniemen rannoilla on enemmän vapaa-ajan asuntoja.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Iijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 61) Iijoen yläosan valuma-alueella (61.3) olevaan Tyräjärven valuma-alueeseen (61.38). Järvi sijaitsee siihen kuuluvassa Tyräjärven lähialueessa (61.381).
Järveen laskee ympäristöstä kaksi suuremman valuma-alueen tulojokea. Itärantaan Hutunlahteen laskee Koviojärvi 1,5 kilometriä pitkää ja varsin leveää Hutunsalmea myöten. Tässä valuma-alueessa sijaitsee kymmenisen järveä. Etelärannan Hyvänperään laskee Hyväoja, joka tuo laajojen ojitettujen soiden kuivatus- ja sekä kymmenisen pieneten järvien laskuvesiä. Kolme suurinta järveä siellä ovat Hietasenjärvi, Hyväjärvi ja Huononlampi. Järven lähialueeseen luetaan kuuluvaksi noin 20 järveä ja lampea. Suurimpia niistä ovat Iso-Aska, Pikku-Aska, Mustalampi ja Iso-Raudanlampi.
Järven lasku-uoma lähtee Tyrälammen pohjoisrannasta, mistä lähtee yli 30 metriä leveä ja melko mutkainen Tyräjoki ja se laskee Jokijärven Lummelampeen Simosessa. Lummelampi on nykyään Jokijärven järvenosa kohdassa, josta Iijoki saa alkunsa.
Vahermanjärvi

| Vahermanjärvi |
| --- | --- |
 Vahermanjärvi kesällä 2013
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Lohja
Koordinaatit:  60°33′45″N, 23°59′04″E
Järvinumero:  23.063.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,1 m 
Rantaviiva:  10,1 km 
Pinta-ala:  2 km² 
Tilavuus:  0,017 km³ 
Keskisyvyys:  8,4 m 
Suurin syvyys:  18,9 m 
 fiVahermanjärvi 
Vahermanjärvi on karu ja vähähumuksinen metsäjärvi Pusulassa Lohjan pohjoisosassa luoteisella Uudellamaalla. Sen pinta-ala on kaksi neliökilometriä. Etäisyys Lohjan keskustasta on 34 kilometriä pohjoiseen.
Maantiede

Vahermanjärven länsi–itäsuuntainen pituus on noin kaksi kilometriä. Järvi on melko syvä, syvin kohta on lounaisosan 18,9 metriä. Järven koillisosassa on 15,9 metrin syvänne. Vahermanjärven kaakkoisosassa on kolmen pienehkön saaren rykelmä (Verkkosaari, Keskisaari, Pikkusaari), itäosassa on neljän luodon rykelmä. Suurin saari on noin 70 aarin laajuinen Verkkosaari. Vahermanjärven erikoisuus on noin viiden hehtaarin laajuinen Tytysaari, jonka pohjoisranta on osa Vahermanjärven etelärantaa. Lännessä ja idässä Tytysaarta erottavat mantereesta vain kapeat laskuojat. Saaren eteläpuolella on kolmen hehtaarin laajuinen Tytylampi, jonka korkeustaso on 60 senttimetriä Vahermanjärveä alempi.
Vahermanjärven vedet virtaavat Tytylammen kautta runsaan kilometrin pituiseen Myllypuroon, joka laskee Tarkeelanjärven pohjoisrannalle. Tarkeelanjärven korkeustaso on noin 26 metriä Vahermanjärveä alempi. Vahermanjärveen virtaa vettä idästä Antiaisesta. Järvien välinen kannas on noin 300 metriä leveä. Lisäksi Vahermanjärveen laskee vähäisiä puroja pohjoisesta. Järven pohjoisrannan tuntumassa sijaitsee noin 60 aarin laajuinen Yksinäinen-lampi (110,5 metriä mpy). Luoteisen rannan lähellä sijaitsee noin 50 aarin laajuinen Kinnaslampi (112,0 metriä mpy).
Vahermanjärven ranta on varsin tiheään mökitetty. Järveen kohdistuu vain vähän kuormitusta ja sen ekologinen tila on erinomainen. Järven tilavuus on yli 16,8 miljoonaa kuutiometriä.
Antiaisen pohjoisrannan tulvaniittyalueelta tulevan laskuojan suu Vahermanjärven puolella on arvokas luontokohde.
Vahermanjärven tuntumassa on Vaherman kurssikeskus.
Vahermanjärvi (23.063.1.004) kuuluu Tarkeelanjärven alueeseen (23.063), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Karjaanjoen vesistössä (23). Toinen jakovaihe on Pusulanjoen alue (23.06). Vahermanjärvi on laajin Tarkeelanjärven alueen kuudestatoista yli hehtaarin laajuisesta vakavedestä.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2.  ISSN 0781-4240.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.10.2022).
Alarm

Alarm tarkoittaa seuraavia asioita:
The Alarm, brittiläinen punk pop/rock -yhtye
Strawberry Alarm Clock, yhtye
Alarm Entertainment, levymerkki
ALARM, brittiläinen tutkaanhakeutuva ohjus
HMS Alarm (1758), Niger-luokan 32-tykkinen viidennen luokan alus
HMS Alarm (1763), 4-tykkinen kutteri
HMS Alarm (1777), mahdollisesti 8-tykkinen kaljuuna
HMS Alarm (1799), 24-tykkinen kuudennen luokan alus
HMS Alarm (1810), 8-tykkinen loggi
HMS Alarm (1845), 28-tykkinen Spartan-luokan alus
HMS Alarm (1892), Alarm-luokan torpedotykkivene
HMS Alarm (1910), Acorn-luokan hävittäjä
HMS Alarm (J140), Algerine-luokan miinanraivaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alarm”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Aino-Mari Mecklin

Aino-Mari (Aino Mari) Mecklin, o.s. Tannermaa (19. huhtikuuta 1891 Hausjärvi – 18. maaliskuuta 1969 Helsinki) oli Kalevala Korun ensimmäinen toimitusjohtaja.
Mecklinin vanhemmat olivat ratavartija Johan Fredrik Granstedt ja Wilhelmina Johansson ja puoliso vuodesta 1933 metsäneuvos Ahti Armas Mecklin (k. 1946). Aino-Mari Mecklin suoritti keskikoulun 1910 ja kauppakoulun 1912 ja teki 1920- ja 1940-luvulla opintomatkoja Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Työskenneltyään ensin liikealalla ja sitten Metsänhoitoyhdistys Tapion palveluksessa 1918–1921 sekä metsähallituksen liikeosaston toimistonhoitajana, kassanhoitajana ja kirjanpitäjänä 1921–1933 hänestä tuli Kalevala Koru -yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja 1941.  Toimitusjohtajan tehtävää Mecklin hoiti vuoteen 1950 asti. Hän oli myös yhtiön hallituksen jäsen 1941–1950 ja valtuuskunnan jäsen 1941–1947. Mecklin, jolla oli useita luottamustehtäviä, oli toiminut kirjanpidon opettajana 1920-luvulla.
Valkokulmakipuaja

| Valkokulmakipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Kaitanokkakipuajat Lepidocolaptes
Laji::  angustirostris
Kaksiosainen nimi
 Lepidocolaptes angustirostris  (Vieillot, 1818) 
Katso myös
   Valkokulmakipuaja Wikispeciesissä   Valkokulmakipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokulmakipuaja (Lepidocolaptes angustirostris) on kipuajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokulmakipuajaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan itä- ja keskiosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on nouseva. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Alas maaseudulle -kampanja

Ylös vuorille ja alas maaseudulle -kampanja (yksink.: 上山下乡运动; perint.: 上山下鄉運動; pinyin: Shàngshān xiàxiāng yùndòng) oli Kiinassa kulttuurivallankumouksen myöhäisvaiheessa käynnistetty joukkokampanja, jonka yhteydessä kaupunkien opiskelijanuoriso karkotettiin asumaan maaseudulle alkeellisiin oloihin.
Kiinan kommunistisen puolueen johto antoi lokakuussa 1967 määräyksen, jonka mukaan ”koulutetun nuorison” olisi muutettava ”ylös vuorille ja alas maaseudulle”, jossa heidän tulisi ”tarttua vallankumoukseen ja edistää tuotantoa”. Määräyksen tosiasiallisena tarkoituksena oli hajottaa väkivaltaisesti riehuneet punakaartit, jotka toimivat pääosin kaupungeissa. Kansan vapautusarmeija määrättiin toimeenpanemaan käskyä. Alkuvaiheessa jotkut lähtivät vapaaehtoisesti seikkailunhalusta tai uskollisuudesta puhemies Mao Zedongille. Kun vapaaehtoiset lähdöt vähenivät, aloitettiin kesällä 1968 systemaattiset karkotukset. Kampanjan aikana maaseudulla karkotettiin kaikkiaan noin 17–20 miljoonaa nuorta. Karkotukset koskivat sekä miehiä että naisia, eikä niille ei määrätty päättymisaikaa. Käytännössä kaikki vuosina 1966 ja 1967 oppilaitoksista valmistuneet opiskelijat ja kaikki entiset punakaartilaiset määrättiin karkotettaviksi. Pieniä määriä komennettiin maaseudun sijasta töihin kaupunkien tehtaisiin.
Maaseudulla nuoret joutuivat tekemään raskaita maatöitä ja elämään alkeellisissa oloissa Kiinan maatyöläisten tavoin. Maalaiset eivät ottaneet heitä innolla vastaan, sillä he olivat yleensä taitamattomia maatöissä. Monet ajautuivat katkeruuteen ja kyynisyyteen. Osa karkotetuista onnistui 1970-luvun alussa pääsemään takaisin kaupunkeihin.
Vuodesta 1968 alkaen myös kolme miljoonaa kommunistisen puolueen kaaderia ja kulttuurihenkilöä määrättiin maaseudulle perustettuihin ”toukokuun seitsemännen päivän kaaderikouluihin”, joissa he joutuivat raskaisiin maatöihin vaatimattomissa oloissa. Nämä karkotukset olivat kuitenkin määräaikaisia, yleensä vuoden mittaisia, ja karkotusajalta maksettiin palkkaa.
Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä

David Hume
Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä (engl. An Enquiry Concerning Human Understanding) on skotlantilaisen empiristifilosofin David Humen kirjoittama vuonna 1748 julkaistu filosofinen tutkielma.
Teos oli yksinkertaistus Humen aiemmasta teoksesta A Treatise of Human Nature, joka ilmestyi ilman tekijännimeä Lontoossa vuosina 1739–1740. Hume oli pettynyt sen saamaan vastaanottoon ja yritti saattaa ajatuksensa uudelleen yleisön eteen uudella teoksella. Yksi muutoksista, jotka Hume teki näiden teosten välillä, oli Humen esittämän henkilökohtaisen (persoonallisen) identiteetin teorian poistaminen.
Immanuel Kantin mukaan juuri tämä Humen kirja herätti hänet ”dogmaattisesta unesta”.
Kirjallisuutta

Hume, David: Tutkimus inhimillisestä ymmärryksestä.  ((An Enquiry Concerning Human Understanding, 1748.) Suomentanut ja johdannolla varustanut Eino Kaila)  Porvoo:  WSOY, 1938.
Aiheesta muualla

David Hume: An Enquiry Concerning Human Understanding (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
David Hume: An Enquiry Concerning Human Understanding. (englanniksi)
Tyräkkikasvit

| Tyräkkikasvit |
| --- | --- |
 Tarhatyräkki (Euphorbia cyparissias)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae  Juss.
Alaheimot
 Acalyphoideae  Cheilosioideae  Crotonoideae  Euphorbioideae  
Katso myös
   Tyräkkikasvit Wikispeciesissä   Tyräkkikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae) on laaja kasviheimo, jonka lajeja kasvaa lähes koko maailmassa boreaalisia ja kylmiä alueita lukuun ottamatta. Heimon jäsenillä on yleensä pienet kukat – poikkeuksena Rafflesia arnoldii. Angiosperm Phylogeny Group tosin sijoittaa rafflesiat (Rafflesia) erilliseen rafflesiakasvien heimoon. Tyräkkikasvien lajeja yhdistää myös myrkyllinen maitiaisneste. Heimoon kuuluvia hyötykasveja ovat muun muassa joulutähti, parakautsupuu, risiini ja maniokki.
Tyräkkikasveihin sisältyy noin 5730 lajia, jotka jaetaan 218 sukuun. Runsaslajisimpia sukuja ovat tyräkit (Euphorbia, 2420 lajia), krotonit (Croton, 1300 lajia) ja kissanhännät (Acalypha, 430 lajia). Suomessa heimon suvuista kasvavat luonnonvaraisina tyräkit ja sinijuuret.
Tyräkkikasvisukuja

kissanhännät (Acalypha)
tungpuut (Aleurites)
kiilalehdet (Argomuellera)
ihmepensaat (Codiaeum)
krotonit (Croton)
liihoköynnökset (Dalechampia)
tyräkit (Euphorbia)
kautsupuut (Hevea)
tuonenomenat (Hippomane)
hurapuut (Hura)
jatropat (Jatropha)
nystylehdet (Macaranga)
maniokit (Manihot)
sinijuuret (Mercurialis)
kesipuut (Neoboutonia)
mehipolvet (Pedilanthus)
maniköynnökset (Plukenetia)
risiinit (Ricinus) (yksi laji, risiini R. communis)
manketit (Schinziophyton) (yksi laji, manketti S. rautanenii)
tambotipuut (Spirostachys)
tyyriät (Synadenium)
polttiot (Tragia)
vietnaminpensaat, talipuut (Triadica)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae)
Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae)
Funet: Tyräkkikasvit (Euphorbiaceae)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Euphorbiaceae (englanniksi)
Flora of China: Euphorbiaceae (englanniksi)
UNOVIS

UNOVISin vaakuna; Kazimir Malevitšin musta neliö
UNOVIS (myös MOLPOSNOVIS tai POSNOVIS) oli lyhytaikainen, mutta vaikutusvaltainen venäläisten taiteilijoiden muodostama ryhmittymä, jonka perusti Kazimir Malevitš Vitsebskin taidekoulussa vuonna 1919.
Alun perin opiskelijoiden nimellä MOLPOSNOVIS muodostama ryhmä tutki ja kehitti uusia teorioita ja konsepteja taiteeseen liittyen. Malevitšin johdolla ryhmän nimeksi vaihtui UNOVIS ja työ keskittyi pääasiassa Malevitšin ajatuksiin suprematismista ja se pyrki tuottamaan julkaisuja ja projekteja joiden vaikutuksen venäläiseen avant-gardeen kotimaassa ja ulkomailla olivat välittömiä ja kauaskantoisia. Ryhmä hajautui vuonna 1922.
Nimi UNOVIS on lyhenne venäjän kielen sanoista "Utverditeli Novogo Iskusstva", "Uuden taiteen mestarit". POSNOVIS oli lyhenne sanoista "Posledovateli Novogo Iskusstva", "Uuden taiteen seuraajat". MOLPOSNOVIS tarkoitti "Uuden taiteen nuoret seuraajat"
Perustaminen ja kasvu

Lyhyen historiansa aikana ryhmä kävi läpi useita muutoksia. Perustamisen jälkeen ryhmä herätti Vitsebskin taidekoulun professorien mielenkiinnon ja laajeni nopeasti POSNOVISiksi. Ryhmä oli hyvin aktiivinen ja työskenteli useiden projektien ja kokeiluiden parissa hyödyntäen useimpia ellei kaikkia sen aikaisia medioita. Tammikuussa 1920 Marc Chagall kutsui Malevitšin koulun opettajaksi ja koulun rehtori Vera Yermolayeva nimitti hänet välittömästi opetusstudion johtajaksi. Saman vuoden helmikuussa Malevitšin johdolla ryhmä toteutti suprematistisen baletin, jonka koreografina toimi Nina Kogan, joka oli Aleksander Kruchenykhin merkittävän futuristisen oopperan, Voitto Auringosta, edeltäjä. POSNOVIS kävi läpi muutoksia ja lopulta se nimettiin uudelleen UNOVISiksi 14. helmikuuta 1920.
Laajentuminen ja merkitys

Alkuvuodesta 1920 Marc Chagall valitsi Malevitšin seuraajakseen. Malevitš uudelleenorganisoi merkittävästi paitsi UNOVISin myös koko koulun toimintaa. Hän perusti UNOVISin konsiilin. Samaan aikaan ryhmän teoriat ja tyylit kehittyivät nopeasti ja ryhmän päätavoitteena oli tuoda suprematistisia ideaaleja venäläiseen yhteiskuntaan työskennellen yhdessä Neuvostoliiton hallituksen kanssa.
Ryhmä toi suunnitelmansa kaduille ja sen teoksia on runsaasti eri puolilla Vitebskiä. Malevitšillä oli kuitenkin kunnianhimoisempia tavoitteita ja hän kannusti opiskelijoitaan tekemään suurempia ja pysyvämpiä teoksia, eli käytännössä arkkitehtuuria. El Lissitzk, joka oli arkkitehtuurin tiedekunnan johtaja, työskenteli yhdessä Lazar Khidekelin ja Ilia Chashnikin kanssa ja he laativat tavallisuudesta poikkeavia suunnitelmia vapaasti kelluvista rakennuksista ja valtavista teräs- ja lasirakennelmista, mutta tekivät myös perinteisempiä suunnitelmia asuinalueille ja suunnittelivat jopa kaupungin aukion puhujapöntön. Iliasta tuli Lissitzkyn seuraaja tiedekunnan johtajana yhdessä Khidekellin kanssa.
Noudattaakseen kommunismin ideaaleja ryhmä jakoi vastuun ja kunnian kaikista tekemistään töistä. Ryhmä allekirjoitti kaikki teokset mustalla neliöllä, joka oli kunnianosoitus c aiemmin tekemälle työlle.
Kesäkuussa 1920 UNOVISin toiminta kiihtyi. Ryhmä osallistui Moskovassa, jossa ryhmän jäsenet jakoivat mm. taideteoksia ja esitteitä sekä Malevitšin laatimaa uusia taidemuotoja käsittelevää teosta. UNOVIS saavutti huomattavasti huomiota ja siitä tuli nopeasti vakiintunut ja merkittävä liike.
Hajoaminen ja perintö

Ryhmän taiteellinen vaikutus jatkui useiden sukupolvien ajan, mutta sen suosio alkoi laskea heti konferenssin jälkeen. Vuoteen 1922 mennessä ryhmä oli jakaantunut osiin, jotka olivat keskenään erimielisiä. Malevitš kannattajineen suosi käytännöllistä lähestymistä yhteiskunnan muutokseen, mutta muut kannattivat filosofisempaa suprematismia, Samaan aikaan merkittävä osa UNOVISiin alussa kuuluneista taiteilijoista oli jo siirtynyt muihin kouluihin, kaupunkeihin ja liittynyt muihin liikkeisiin. Kaikesta huolimatta useiden vuosien ajan ryhmän hajoamisen jälkeen ilmestyi julkaisuja, joissa oli allekirjoituksena UNOVISIn musta neliö.
Aiheesta muualla

Kaikki Kazimir Malevitšin maalaukset
UNOVISista laadittu essee (Arkistoitu – Internet Archive)
Lyhyt historia ja luettelo merkittävistä töistä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:UNOVIS
UNOVISin jäseniä Malevitš kuvassa keskellä
UNOVIS Vitebskissä kesäkuussa 1922
Käännös suomeksi
Työ- ja elinkeinokeskus

Työ- ja elinkeinokeskus (lyhenne TE-keskus tai te-keskus) oli työ- ja elinkeinokysymyksiin liittyviä viranomais-, neuvonta- ja kehittämispalveluja hoitanut Suomen valtionhallinnon alueorganisaatio, joka syntyi vuonna 1997 yhdistettäessä kauppa- ja teollisuusministeriön, työministeriön sekä maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalojen alueyksiköt. Manner-Suomessa oli 15 työ- ja elinkeinokeskusta.
Te-keskusten organisaatiouudistuksen yhteydessä vuoden 2009 alussa virallinen nimi lyheni työ- ja elinkeinokeskukseksi sekä luovuttiin vanhasta kolmen ministeriön alaisesta osastosta, jotka olivat:
maaseutuosasto, joka vastasi maa- ja metsätalousministeriön hallinnonalaan liittyvistä asioista.
työvoimaosasto, joka vastasi työministeriön hallinnonalaan liittyvistä asioista.
yritysosasto eli kauppa- ja teollisuusministeriön, sittemmin työ- ja elinkeinoministeriön alueorganisaatio, joka vastasi teollisuuspiireille, myöhemmin KTM yrityspalveluille kuuluneista alueellisista tehtävistä, kuten yritysavustuksista, jotka eivät kuuluneet maaseutuosastolle.
Te-keskukset lakkautettiin 2009 ja niiden tehtävät siirtyivät elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksille.
Tekes - teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskus

Te-keskuksissa toimineet teknologian kehittämisosastot tarjosivat yrityksille ja tutkimusorganisaatioille Teknologian ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen teknologia- ja asiantuntijapalveluja osana Tekesin verkostoa.
Tehtävät

Työ- ja elinkeinokeskusten tehtävänä oli pk-yritysten tukeminen ja neuvonta, yritysten teknologisten kehityksen edistäminen ja auttaminen vientiin ja kansainvälistymiseen liittyvissä asioissa, alueellisen työvoimapolitiikan toteuttaminen, työvoimapoliittisen aikuiskoulutuksen suunnittelu ja organisointi, maatalouden, maaseudun elinvoimaisuuden ja maaseutuelinkeinojen edistäminen, kalatalouden kehittäminen ja osallistuminen sekä vaikuttaminen alueen kehitykseen.