stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piltuanjoki
Kulku

Joki saa alkunsa Kärkkäänjärvestä ja laskee ensin pohjoiseen, mutta pääosin luoteeseen kohti Nuorittajokea. Joen molemmin puolen ovat suuret suot, etelässä Olvassuo ja pohjoisen puolella Oravisuo. Joki on siksi pääosin suvantoa, mutta muutamissa kangaspaikoissa on pieniä koskia kuten esimerkiksi Ketunpesämaan kohdalla Tammikoski, Saakeli, Lavittakoski ja Pitkäkoski. Samalla kohdalla on myös joen ylittävä kuorma-autoille tehty kahlaamo, toinen ylimenopaikka on lähellä Kärkkäänjärveä.
Veden ominaisuudet

Piltuanjoen koko vesistöalueen pinta-ala on 149,49 neliökilometriä ja järvisyys 1,31 %. Joen mitatut keskivirtaama- ja alivirtaamatilanteen väliset virtaamat, jolloin pohjavesipurkaumat ovat vielä suuria, ovat Piltuanjoessa 30–500 l/s. Sekä Nuorittajoki että Piltuanjoki kuuluvat Fennoskandian luonnontilaisiin jokireitteihin.  Kesän 2001 Viinivaaran pohjavesimittauksissa Piltuanjoen vesi oli tumminta (väriarvo 200–350 mg/l Pt) joen suulla, mutta ravinne- ja humusmittauksissa jokivesi ei ollut Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen vedenlaatuaineiston mukaan vesistöalueen keskitasoa huonompi, joskin vesistö on pääosin rehevää ja sen ravinteena on lähinnä typpeä. Pohjavesi vaikuttaa Piltuanjoen veden laatuun yläosalla, mutta vaikutus heikkenee alaosaa kohden samalla kun humuspitoisuus ja rauta- sekä fosforipitoisuudet suurenevat. Pohjaveden suurin vaikutus on joen alkulähteeseen Kärkkäänjärveen ja aivan joen yläosaan, missä sen korvaamiselle ei ole selvityksen mukaan realistisia vaihtoehtoja.
Käyttö

Piltuanjokeakin käytettiin aikoinaan uitossa, mutta pääosin se lienee ollut muutaman erämaatalon ja satunnaisten kalamiesten nautinta-alueena. Kärkkään eli Kauniskankaan talosta alavirtaan sijaitsivat Saunakankaan talo Kellarikankaalla ja Kavalan talo Kavalanmaassa.
Tätä nykyä Piltuanjokea pyritään kehittämään osana Olvassuon aluetta, Saunakankaalle on mm. rakennettu uusi autiotupa lähelle entistä talon paikkaa. Melojien ohella jokea voivat hyödyntää kalastajat ja sen varsille on rakennettu sekä ennen vanhaan että myöhemminkin eräkämppiä metsästäjien tarpeisiin.
Joen kalakantaan kuuluvat varsinkin tavanomaiset ahven ja hauki, mutta myös säyne. Erämaajokena, jonka varrelle ei mene joitakin vanhoja talvitien pohjia tai muutamaa heikosti näkyvää polkua lukuun ottamatta mitään kulku-uraa, Piltuanjoen kalat ovat ehkä tavallista kookkaampia.
Kuvia Piltuanjoen varrelta

Piltuanjoen hauki autiotuvan kuistilla, 4–5 kg
Jokea Saunakankaalta kilometri alavirtaan
Kavalan talon jäännökset joen varrella
Lavittakosken kuohuja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piltuanjoki Wikimedia Commonsissa
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas  Alakylä  Ala-Naama  Ala-Niska  Autio  Juorkuna  Järvikylä  Kangaskylä  Kernilä  Kivijärvi  Kormunkylä  Marttisjärvi  Murronkylä  Naamankylä  Niska  Ojakylä  Potku  Sanginkylä  Sipolankylä  Sapilasmaa  Sotka  Särkijärvi  Tervolankylä  Utanen  Ylisuvanto  Yli-Utos 
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi  Ahvenlampi (Sanginkylä)  Ahvenlampi (Juorkuna)  Hakojärvi  Iso Karvasjärvi  Iso Kivijärvi  Iso Olvasjärvi  Iso-Timonen  Juorkuna  Kaihlanen  Kirkaslampi  Kivi-Sorsua  Kivijärvi  Korpinen  Kärkkäänjärvi  Lauttalampi  Marttisjärvi  Matkalampi  Mustalampi  Nuanjärvi  Palonen  Penikkajärvi  Pieni Torvenjärvi  Pikku Karvasjärvi  Pikku Olvasjärvi  Pikku-Säynäjä  Pikku-Timonen  Pontema  Puutturinjärvi  Saari-Sorsua  Sanginjärvi  Siiralampi  Sotkajärvi  Särkijärvi  Säynäjä  Torvenjärvi  Vaaranlampi  Valkiaisjärvi  Vähä-Ruohonen 
Joet ja purot:  Kiiminkijoki  Kivijoki  Koivujoki  Korpisenoja  Naamanjoki  Nuanjoki  Oilinginoja  Oulujoki  Piltuanjoki  Piltunginjoki  Poikajoki  Potkunjoki  Sanginjoki  Särkijoki  Säynäjäjoki  Tilanjoki  Timo-oja  Utosjoki 
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto  Rokuan kansallispuisto 
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä  Ahmaskosken silta  Ala-Utoksen voimalaitos  Maijan kivi  Utajärven kirkko  Utajärven kivipuisto  Utasen voimalaitos 
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950)  Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958)  Roomari-patsas (1985)  Veteraanikivi (1991)  Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000)  Runonlaulajien muistomerkki (2003) 
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo  Ylisipolan kotiseutumuseo 
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema  Niskan seisake  Oulu–Kontiomäki-rata  Rokuan rautatie  Seututie 836  Seututie 837  Sotkan seisake  Utajärven rautatieasema  Valtatie 22  Yhdystie 8300
Petäjävesi

| Petäjävesi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°15.5′N, 025°11′E
Maakunta:  Keski-Suomen maakunta
Seutukunta:  Jyväskylän seutukunta
Kuntanumero:  592
Hallinnollinen keskus:  Petäjäveden kirkonkylä
Perustettu:  1868
Kokonaispinta-ala:  495,41 km² 224:nneksi suurin 2022 
– maa:  456,42 km²
– sisävesi:  38,99 km²
Väkiluku:  3 554 203:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  7,79 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  18,9 %
– 15–64-v.:  56,3 %
– yli 64-v.:  24,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  98,1 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  1,7 %
Kunnallisvero:  9,9 % 28:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Arto Kummala
Hallituksen puheenjohtaja:  Hanna Hautamäki
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
– puheenjohtaja:  Hannu Ässämäki
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • SDP   • Vihr.   • Kok.   • KD:   7 5 3 2 2 2
www.petajavesi.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petäjävesi on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu 3 554 ihmistä (31.12.2024), ja sen pinta-ala on 495,41 km² josta 38,99 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 7,79 asukasta/km².
Petäjävesi on tunnettu puukirkosta, Takomarkkinoistaan ja seppäkulttuuristaan. Petäjävedellä on järjestetty taonnan SM-kilpailuja ja vesijuoksun MM-kisoja. Osa Suomen MM-rallin erikoiskokeista ajetaan Petäjäveden alueella.
Petäjävedellä on useita pieniä museoita, joista tunnetuimmat ovat Keski-Suomen tieliikennemuseo ja Radio- ja puhelinmuseo.
Maantiede

Petäjäveden naapurikunnat ovat Jyväskylä, Jämsä, Keuruu, Multia ja Uurainen.
Petäjävedellä on kaikkiaan 99 järveä. Niistä suurimmat ovat Jämsänvesi–Petäjävesi, Ala-Kintaus ja Ylä-Kintaus.
Petäjävedellä on kaksi Natura-kohdetta: Syrjäharju, jossa on harjuselänteen lisäksi vanhojen metsien suojeluohjelman alue, ja Sallistensuon laajahko, varsin luonnontilainen keidassuo.
Maantiede > Kyliä

Kintaus, Ylä-Kintaus, Pengerjoki, Metsäkulma, Kuivasmäki, Heikkilänperä, Töysänperä, Kukkaro, Piesalankylä
Maantiede > Asuinalueita

Litma, Olkkola, Kapakallio, Salmela, Halkokangas, Miilulampi, Hätälänmäki, Honkola, Pappilanpelto, Oiniemi.
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2019 lopussa Petäjävedellä oli 3 841 asukasta, joista 2 315 asui taajamissa, 1 437 haja-asutusalueilla. 89:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Petäjäveden taajama-aste on 60,3 %. Petäjäveden taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Petäjäveden kirkonkylä | 1 813 |
| 2 | Kintaus | 281 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Historia

Vuosina 1763–1765 rakennettu Petäjäveden vanha kirkko on puurakentamisen mestariteos, joka on UNESCOn Maailmanperintöluettelossa. Jaakko Leppäsen rakentamaa kirkkoa pidetään kansanrakentajien vaikuttavimpana saavutuksena. Petäjäveden uusi kirkko on valmistunut vuonna 1879.
Petäjävesi muodostettiin Jämsän kappeliseurakunnaksi vuonna 1779 ja se itsenäistyi 1867. Petäjäveden seurakunta kuuluu Jyväskylän rovastikuntaan ja Lapuan hiippakuntaan.
Petäjävedelle sijoitettiin toisen maailmansodan jälkeen siirtoväkeä Valkjärveltä, Lumivaarasta ja Sortavalan seudulta.
Ilmatieteen laitos rakensi säätutkan Petäjävedelle vuonna 2015.
Hallinto

Petäjäveden kunnanjohtajana on ollut toukokuusta 2024 alkaen Arto Kummala, sitä ennen 2021–2024 Mikko Latvala. Hänen edeltäjänsä oli vuodesta 2016 toiminut Eero Vainio. Vuosina 2000–2016 kunnanjohtajana toimi Teppo Sirniö.
Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista seitsemän on keskustan hallussa kaudella 2021–2025. Valtuuston puheenjohtajana toimii Hannu Ässämäki.
Talous

Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat Petäjäveden Metalli, Petäjäveden osuuspankki ja Ässä-Konsultit.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1. tammikuuta 2017 tilanteen mukainen.
| Petäjäveden väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 3 700 | 3 700 |
| 1985 | 1985 |    | 3 731 | 3 731 |
| 1990 | 1990 |    | 3 789 | 3 789 |
| 1995 | 1995 |    | 3 760 | 3 760 |
| 2000 | 2000 |    | 3 780 | 3 780 |
| 2005 | 2005 |    | 3 703 | 3 703 |
| 2010 | 2010 |    | 4 022 | 4 022 |
| 2015 | 2015 |    | 4 008 | 4 008 |
| 2020 | 2020 |    | 3 828 | 3 828 |
Lähde: Tilastokeskus.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Petäjävedellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Petäjäveden seurakunta
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Petäjävedellä toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta. Lisäksi Petäjävedellä on baptistiseurakunta.
Liikenne

Petäjäveden kautta kulkevat Jyväskylän ja Porin välinen valtatie 23 sekä Jyväskylän ja Vaasan välinen valtatie 18, jotka risteävät kirkonkylän tuntumassa, sekä Jyväskylän ja Haapamäen välinen rautatie.
Palvelut

Petäjävedellä toimivat Petäjäkallion ja Kintauden päiväkodit sekä Kirkonkylän koulu, Kintauden koulu ja Petäjäveden yläkoulu. Toisen asteen opetusta tarjoavat muun muassa Petäjäveden lukio ja kansalaisopisto, joka on yhteinen Petäjäveden ja Multian kuntien sekä Keuruun kaupungin kanssa.
Petäjäveden kirjasto kuuluu Keski-kirjastot-kirjastokimppaan.
Perusterveydenhuollon palveluja tarjotaan muun muassa Petäjäveden terveysasemalla. Kiireellisissä tilanteissa Sairaala Novan yhteispäivystys Jyväskylässä tai muut kiirevastaanotot lähikunnissa tarjoavat terveyspalveluja. Keski-Suomen perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon palveluista on vuoden 2023 alusta lähtien vastannut Keski-Suomen hyvinvointialue.
Kulttuuri > Nähtävyyksiä

Petäjäveden vanha kirkko (Unescon maailmanperintökohde)
Karhunahas retkeilyreitti
Karikkoselkä meteoriittijärvi
Tampin kierros retkeilyreitti
Keski-Suomen tieliikennemuseo
Petäjäveden radio- ja puhelinmuseo
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Petäjäveden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla taikinakuoressa paistettu liha, peruhauvikkaat ja paistettu viili.
Kulttuuri > Tapahtumat

Vanhoillislestadiolaisten suviseurat järjestettiin Petäjävedellä vuonna 2000.
Vuodesta 2022 Petäjävedellä on järjestetty indiemusiikkiin painottuva kaksipäiväinen festivaali "Asema Elää!".
Tunnettuja petäjävetisiä

Mika Aaltola, Euroopan parlamentin jäsen
Mikko Hannula, urheilutoimittaja
Eemil Helander, kestävyysjuoksija ja hiihtäjä
Kaarle Karikko, kirjailija
Kaija Kiiski, näyttelijä
Jarmo Kytölehto, entinen ralliautoilija
Jukka Maalampi, fyysikko
Mikko Porvali, kirjailija
Juhana Vähänen, kirjailija
Kirjallisuutta

Lerkkanen, Lea: Perhe kuin puolet pitäjää : Petäjäveden Metsäkulma, Piesalankylä, Kukkaro, Karikko, Urria – alueen kyläkirja. Petäjävesi: Metsäkulma-seura, 2013. 485 sivua. ISBN 978-952-93-2861-1.
Nislin, Mikko & Koskinen, Markku: Kulkijan valssia ja rokkia bluesmobiilissa: Petäjäveden musiikkielämän vaiheita 1920-luvulta 2000-luvulle.  Petäjävesi:  Osuuskunta Smartisti, 2013.  ISBN 978-952-93-2149-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Petäjäveden kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Petäjäveden avainluvut
Radio- ja puhelinmuseon sivut
| n k Petäjävesi |
| --- | --- | --- |
 Keski-Suomi  Jyväskylän seutukunta 
| Kylät |  Halkokangas  Kapakallio  Kintaus  Kirkonkylä  Litma  Olkkola  Salmela  |  |
| n k Keski-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hankasalmi  Joutsa  Jyväskylä  Jämsä  Kannonkoski  Karstula  Keuruu  Kinnula  Kivijärvi  Konnevesi  Kyyjärvi  Laukaa  Luhanka  Multia  Muurame  Petäjävesi  Pihtipudas  Saarijärvi  Toivakka  Uurainen  Viitasaari  Äänekoski 
Entiset kunnat:  Jyväskylän maalaiskunta  Jämsänkoski  Konginkangas  Korpilahti  Koskenpää  Kuorevesi  Leivonmäki  Längelmäki (osa)  Pihlajavesi  Pylkönmäki  Sumiainen  Suolahti  Säynätsalo  Äänekosken maalaiskunta 
Petäjäveden keskustaa
Petäjäveden baptistiseurakunnan toimitila Petäjäveden keskustassa
Petäjäveden rautatieasema
Petäjäveden vanha kirkko etelästä
Kazlų Rūdan rautatieasema

| Kazlų Rūdan rautatieasema,   Kazlų Rūdos geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Dieselveturi Kazdu Rūdan rautatieasema heinäkuussa 2006.
Perustiedot
Sijainti:  54°44′56.0″N, 023°29′57.8″E
Osoite:  Geležinkelio gatve 1, LT-69083 Kazlų Rūda, Liettua  (ajo-ohje: V. Boriseviciaus gatve 1, Kazlų Rūda)
Kunta:  Kazlų Rūdan kunta
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Marijampolė 24 km, Kaunas 37 km, Vilna 141 km; Kybartai 49 km, Kaliningrad 201 km, Varsova 437 km
Avattu:  1861–1862 (rata), asema pian sen jälkeen 
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  Vilnan asema, Lentvaris, Kaišiadorys, Kaunas, Kybartai, Kaliningrad, Marijampolė, Šeštokai, Varsova
Pysäköinti:  Muutama paikka aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä
Kazlu Rudan rautatieasema (liett. Kazlų Rūdos geležinkelio stotis) on Liettuan rautateiden risteysasema Kaunasin ja  Kybartai välisellä radalla Kazlų Rūdan pikkukaupungissa Liettuan eteläosissa.
Kazlu Ruda on rautateiden risteyspaikkakunta. Se sijaitsee likimain Kaunasista Kybartaihin vievän radan puolivälissä; vajaa kilometri aseman länsipuolella radasta haarautuu lisäksi etelään Marijampolėen ja Šeštokahin vievät raiteet. Jälkimmäinen ratayhteys jatkuu edelleen Puolaan, esimerkiksi Varsovaan saakka. Kansainvälistä henkilö- ja rahtiliikennettä ratapihalla aiheuttaa kuitenkin erityisesti Venäjän rautateiden liikenne Kaliningradin alueen ja Baltian itäpuolisen Venäjän välillä. Kaliningradiin matkaavat henkilöjunat eivät kuitenkaan pysähdy Kazlu Rudassa, vaan matkustajan on ensin otettava juna esimerkiksi rajakaupunki Kybartaihin (49 km), josta useisiin Kaliningradin juniin voi nousta (Venäjän viisumi tarvitaan).
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Joe Keeper

Joseph Benjamin ”Joe” Keeper (17. tammikuuta 1886 Walker Lake, Manitoba, Kanada – 29. syyskuuta 1971) oli kanadalainen kestävyysjuoksija ja Kanadan joukkueen jäsen vuoden 1912 olympialaisissa.
Keeper syntyi Norway Housen intiaanireservaattiin kuuluvassa Walker Laken kylässä Manitobassa ja opiskeli myöhemmin Brandonissa Brandon Indian Residential Schoolissa. Kestävyysjuoksuharrastuksen hän aloitti lukioaikanaan.
Vuonna 1910 Keeper muutti Winnipegiin ja liittyi North End Amateur Athletic Clubiin. Seuraavana vuonna hän rikkoi kymmenen mailin juoksun Kanadan ennätyksen.
Vuonna 1912 Keeper valittiin Kanadan olympiajoukkueeseen ja hän osallistui Tukholman olympiakisoihin miesten 5 000 metrin sekä 10 000 metrin juoksuun, sijoittuen jälkimmäisessä neljänneksi, joka oli korkein kanadalaisen juoksijan saavuttama sija.
Vuonna 1916 Keeper liittyi armeijaan ja palveli kahden vuoden ajan Ranskassa ensimmäisen maailmansodan aikana, ja hän sai palveluksestaan Military Medalin. Keeper sekä hänen palvelustoverinsa Tom Longboat, A. Jamieson sekä John Nackaway olivat kaikki alkuperäiskansojen edustajia ja palvelivat lähetteinä 107. pioneeripataljoonassa. Seuraavana vuonna Keeper voitti yhdessä Longboatin kanssa maastojuoksumestaruuden Vimyn harjanteen taistelukentän lähellä.
Sodan jälkeen Keeper palasi Winnipegiin ja työskenteli puuseppänä. Myöhemmin hän muutti provinssin pohjoisosiin ja siirtyi Hudson's Bay Companyn palvelukseen. Keeper jäi eläkkeelle vuonna 1951.
Keeper meni naimisiin Christina McLeodin kanssa ja he saivat kolme tytärtä ja neljä poikaa. Näyttelijä ja poliitikko Tina Keeper on Joe Keeperin lapsenlapsi.
Manitoba Runners' Association järjestää vuosittain keväällä Joe Keeper Memorial Run -kilpailun, jonka nimi myöhemmin on muuttunut muotoon Joe Keeper/Angela Chalmers Celebration Run. Myös Norway House Cree Nation järjestää Keeperin nimeä kantavia muistokisoja.
Keeper valittiin Manitoba Sports Hall of Fame and Museumiin vuonna 1984.
Pillikemittari

| Pillikemittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Nauhamittarit Perizoma
Laji::  alchemillatum
Kaksiosainen nimi
 Perizoma alchemillatum  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Perizoma alchemillata 
Katso myös
   Pillikemittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pillikemittari (Perizoma alchemillatum) on keskikesän erittäin yleinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pillikemittari on pienikokoinen, melko tumma mittariperhoslaji. Etusiivet ovat pohjaväriltään lähes tasaisen tummanruskeat. Etusiiven poikki mutkittelevana kulkeva ulompi poikkiviiru erottuu selvästi valkoisena, ja sen keskellä kulkeva ohut tumma juova jakaa poikkiviirun kahteen, lähes yhtä leveään osaan. Myös sisempi poikkiviiru on kaksinkertainen ja pohjaväriä vaaleampi. Aivan etusiiven kärkiosassa aaltoviirun etureuna muodostaa valkoisen, voimakkaasti mutkittelevan laikun. Siiven ulkoreunassa on lyhyitä, mustia pitkittäisiä juovia. Takasiivet ovat tasaisen harmaanruskeat ja poikkiviiru erottuu niissä heikosti. Siipiväli on 14–21 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Varsin laajalti levinnyt laji, jota tavataan koko Euroopassa ja levinneisyysalue jatkuu Siperian poikki Pohjois-Amerikkaan. Laji on tavattu jopa Islannista. Perhonen lentää kesäkuun loppupuolelta elokuun alkuun, mutta varhain alkaneina kesinä elokuussa voi lentää harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä.
Elinympäristö ja elintavat

Erittäin yleinen kulttuuriympäristöjen yöperhonen, joka viihtyy niityillä, puistoissa ja pihapiireissä, mutta myös vähemmän kulttuurivaikutteilla paikoilla kuten rannoilla ja metsissä. Aikuiset perhoset lentävät erityisesti iltahämärän aikaan, käyvät ahkerasti kukilla ja tulevat kirkkaiden valojen luokse. Pohjoisessa laji lentänee myös päivällä. Kotelo on talvehtiva vaihe.
Ravintokasvi

Toukka syö monien huulikukkaisten, etenkin pillikkeiden (Galeopsis) kukintoja ja hedelmystöjä.
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1310453  BAMONA: Perizoma-alchemillata  BioLib: 52787  BOLD: 15707  BugGuide: 25131  CoL: 4F5VZ  EoL: 295004  EUNIS: 287  Fauna Europaea: 445113  Fauna Europaea (new): b3b0c492-3c5f-4101-a97a-9b999f5068e9  GBIF: 1972250  iNaturalist: 201403  IRMNG: 10298381  ITIS: 189236  LepIndex: 225784  LoB: 4423  MONA: 7320  MaBENA: PerizAlche  NatureServe: 2.866174  NBN: NBNSYS0000005883  Observation.org: 8925  Open Tree of Life: 3083181  Laji.fi: MX.61992
Hessu Pirhonen

Heikki ”Hessu” Pirhonen (s. 11. marraskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, muusikko ja toimittaja.
Näyttelijänä

Hessu Pirhonen opiskeli näyttelijäntyötä 1995-98 Teatterilaboratorio E.C.S:ssä ja aloitti heti ensimmäisenä oppivuotenaan ammattiteatteriryhmä Teatteri Pesässä, joka toimi koulutusnäyttämönä E.C.S:n oppilaille.
Vuonna 1999 hän siirtyi Teatteri Vanhaan Jukoon Lahteen, jossa näytteli vuoteen 2002 asti. Seuraavaksi oli vuorossa yhdeksän vuoden kiinnitys Lappeenrannan kaupunginteatteriin, jonka jälkeen hän jättäytyi freelanceriksi.
Yhtäjaksoisen teatterinäyttelemisen aikana vuoteen 2012 asti hän teki yli 50 ammattiteatteriroolia ja esityksiä kertyi pitkälti toista tuhatta kattaen kaikki tyylilajit lastennäytelmistä draaman kautta musikaaleihin asti. Lpr:n kaupunginteatteriaikana esitystahti oli hurjaa: kaudella 2006-2007 Pirhosella oli viisi eri näytelmän ensi-iltaa seitsemän kuukauden sisällä.
Pirhonen vieraili eri teattereiden kanssa mm. Tampereen Teatterikesässä, Oulun Lastenteatterifestivaaleilla, Lainsuojattomat-festivaaleilla kuin Petroskoin suomenkielisen teatterin festivaaleilla Venäjällä.
Vuonna 2011 Hessu Pirhonen vieraili Marko Leinon ja Juha Turkan kirjoittamalla ”Tyrmäys”-monologilla San Diegossa, Kaliforniassa siellä pidetyssä FinnFest Suomi-katsauksessa. Samalla monologilla Pirhonen oli mukana myös Teatterimaraton monologikilpailun finaalissa Suomessa vuonna 2012.
Pirhosen esittämä ”Tyrmäys”-monologi oli myös Teatteri Jurkan ohjelmistossa  vuonna 2012, kun Teatteri Jurkka valittiin vuoden teatteriksi Suomessa.
Televisiossa ja elokuvissa Hessu Pirhonen on tehnyt vuodesta 1995 lähtien useita sivuosia (mm. Sorjonen, Roba, Kotikatu, Benner & Benner ja elokuva Joki)
Pirhonen on Suomen Näyttelijäliiton jäsen.
Muusikkona

Pirhonen on soittanut pianoa pääosin eri roots-musiikin kokoonpanoissa 90-luvun alusta lähtien. Levytyksiä on kertynyt useita kymmeniä ja hän on kuulunut kotimaisiin taustakokoonpanoihin mm. seuraaville Suomessa vieraileville esittäjille: 40´s -50`s R&B Shouter Tommy Brown, Tommy Hunt, Jack Scott ja Wee Willie Harris.
Pirhonen on esiintynyt eri kokoonpanojen kanssa ympäri Eurooppaa Ruotsissa, Norjassa, Virossa, Saksassa ja Espanjassa soittaen klubeilla ja festivaaleilla.
Hän on tehnyt myös joitakin omia sävellyksiä, englanninkielisiä sanoituksia ja sovituksia mm. yhdessä Juha Takasen kanssa  Hessu Pirhonen Four -yhtyeen instrumentaalin Ben on the move vuonna 2020.
Hessu Pirhosen isä on 1960-luvulla kotimaista iskelmää laulanut Seppo Pirhonen. Vuonna 1999 julkaistussa cd-kokoelmassa ”Seppo Pirhonen – kaikki levytykset 1960-61” Hessu toimi myös tuottajana.
Toimittajana

Pirhonen teki ensimmäisen radio-ohjelmansa 15-vuotiaana vuonna 1979 Yleisradion Viihdeohjelmien tuottamassa sarjassa ”Rock`n Rollin villit vuodet” (Bill Haleyn tarina).
80-90-lukujen taitteessa hän veti eri kaupunkien paikallisradiotaajuuksilla 50/60-lukujen Rock`n Rolliin keskittyneitä ohjelmia (Radio Syke ja Radio Ykkönen Helsingissä, Radio Sata, Turku ja Radio Jokinen, Joensuu)
Radio Sykkeessä hän toimitti myös vuonna 1990 urheiluohjelmaa Sport 968 ja vuonna 1992 Pirhonen kuului Ylen Radiomafian ohjelman S.V.U.L (Suora Valtakunnallinen Urheilulähetys) toimituskuntaan.
Musiikkiohjelmia Pirhonen on jatkanut vuodesta 2018 lähtien pk-seutulaisessa Roll FM:ssä ja radiotyötä on kertynyt viidellä eri vuosikymmenellä.
Vuosina 1991-94 Hessu Pirhonen kuului Urheilun Uutistuotannon (UT) jääkiekkotiimiin haastatellen tietotoimistolle SM-Liigan pelaajia, valmentajia ja jääkiekkovaikuttajia eri ottelukierroksilla.
Lehtipuolella Pirhonen on keskittynyt musiikki- ja populaarikulttuurin aiheisiin (Finnish Blues News 2016-  ja Golden Vintage 2013-15) kuin myös helsinkiläisen KaupunkiSanomat-viikkolehden henkilöhaastatteluihin.
Kirjoituspuolelta löytyy myös esikoiskirja vuonna 2014 ”Stidi Alla – Pirkkolan pojat”
(Opusliberum: ISBN 978-952-93-4544-1).
Pirhonen on käsikirjoittanut musiikkinäytelmän ”Kulkurin iltatähti”, jota esitettiin Helsingissä Teatteriravintola Nyyrikissä vuonna 1999.
Hän myös käsikirjoitti yhdessä Hannu Salmisen kanssa Lahden Metalliosaston 100-vuotiskronikan, joka esitettiin Lahden Sibeliustalossa vuonna 2002.
Aiheesta muualla

Heikki Pirhonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heikki Pirhonen Discogsissa. (englanniksi)
Suomen näyttelijäliitto :  Heikki Pirhonen (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet