stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä F
F > Ernst Vilhelm Foudila

(1. heinäkuuta 1884 Tervola – 11. helmikuuta 1954) oli suomalainen jääkärialiupseeri ja talonomistaja. Hänen äitinsä oli Iida Maria Foudila. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Edit Matilda Niemisen kanssa. Tämä Tervolainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 31. tammikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 15. lokakuuta 1916 ja edelleen Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916, josta hänet laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917 Hän saapui Suomeen S/S Arcturuksen toisella aseidenkuljetusmatkalla 24. maaliskuuta 1918 ja hänet määrättiin Valkoiseen armeijaan aliupseeriksi ja sijoitettiin 2. ja 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonan 1. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 31. elokuuta 1918 ja asettui Vaasaan ja toimi työmiehenä (kuorma-ajurina) vuodet 1918–1939. Talvisodan aikana hän oli Vaasan Puuvilla Oy:n palveluksessa ja jatkosodan aikana hän työskenteli Vaasan Höyrymyllyssä. Sotien jälkeen hän toimi työmiehenä ja tolonomistajana Vaasassa. Ylennykset: 23. maaliskuuta 1918. Kunniamerkit:  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Georg Johan Franzén
Frans Frithiof Ferdinand Friberg
F > Justus Ignatius Friman

(29. huhtikuuta 1893 Pietarsaari – 12. tammikuuta 1963) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Karl Alfred Friman ja Edla Aurora Wijkberg, Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Elvira Amanda Suomelan kanssa. Hän kävi viisi luokkaa Pietarsaaren reaaliopistoa. Tämä Pietarsaarelainen tullilaitoksen kirjuri liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, mistä hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 10. joulukuuta 1916 hänen sairauden takia ja laskettiin edelleen siviilitöihin. Suomeen hän palasi vasta sisällissodan jälkeen 19. tammikuuta 1919 ja toimi sen jälkeen muusikkona Vaasassa. Talvi- ja jatkosodan aikana hän toimi Vaasan suojeluskuntapiirissä väestönsuojelutehtävissä ja sotien jälkeen hän toimi muusikkona ja liikemiehenä Vaasassa. Hänet on haudattu Vaasaan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
F > Rufus Ingolf Friman

(4. huhtikuuta 1897 Pietarsaari – 21. marraskuuta 1974) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Karl Alfred Friman ja Edla Aurora Wijkberg, Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Erna Sofia Ahlströmin kanssa. Hän kävi kolme luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista reaaliopistoa. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 4. joulukuuta 1915, josta hänet vapautettiin sairauden takia 11. tammikuuta 1916 ja sai luvan matkustaa Ruotsiin, jonne hän matkusti Tukholmaan ja toimi siellä liikeapulaisena. Suomeen hän palasi 8. huhtikuuta 1918 ja toimi Uudenkaarlepyyn vankileirin vartijana 15. huhtikuuta 1918 alkaen kesäkuun alkuun saakka Sisällissodan jälkeen hän toimi Jakobstads tryckeri & tidnings ab:ssa vuosina 1919–1921 ja Hufvudstadsbladetin kirjapainossa vuonna 1922 sekä Sydösterbottenin kirjapainossa Kristiinankaupungissa vuonna 1923, mistä hän siirtyi kahvilasoittajaksi Helsinkiin ja myöhemmin Ouluun vuosina 1923–1931, ja vuodesta 1932 alkaen hän toimi valokuvaajana Pietarsaaressa, jossa omisti valokuvaamon. Hän on kirjoittanut novellikokoelman Skepp och gröna gränder. Hänet haudattiin Pietarsaareen. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
F > Rufus Ingolf Friman > Teoksia

Skepp och gröna gränder : noveller. Söderström, Helsingfors 1952
Skendöd småstad. Söderström, Helsingfors 1955
Arvtagaren på Älvbyhus. Söderström, Helsingfors 1959
Martin Medicinare och andra berättelser. Söderström, Helsingfors 1962
Alex Richard Frohne myöh. Rounemaa
F > Felix Leander Gustaf Frohne

(Käytti Saksassa peitenimeä Otto Miettinen), (24. maaliskuuta 1900 Kankaan tehdas Lappeenranta – toukokuu 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat insinööri Rudolf Louis Frohne ja Bertha Emma Guldenfuss. Hän kävi kolme luokkaa Kajaanin seminaarin harjoituskoulua. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 13. huhtikuuta 1917, josta hänet vapautettiin 12. elokuuta 1917 Saksan kansalaisena ja liittyi Saksan ilmavoimiin syksyllä 1917 ja sijoitettiin Schneidemühlissä Posenissa olevaan telakkakomppaniaan. Suomeen hän palasi syksyllä 1918 ja työskenteli sen jälkeen oppilaana Kajaanin puutavara oy:n konepajassa Kajaanissa. Hän liittyi 7. tammikuuta 1919 Viron vapaussotaan lähteneeseen apuretkikuntaan ja hänet sijoitettiin aluksi korpraaliksi Pohjan Poikain rykmentin 1. pataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. tammikuuta 1919 rykmentin ratsuosastoon. Hänen kohtalonaan oli tulla ammutuksi Tallinnan kadulle toukokuussa 1919. Hänet haudattiin mitä todennäköisimmin Tallinnaan.
Matti Jaakko Fält
Shopper-markkinointi

Shopper-markkinointi tapahtuu myymäläympäristössä ja se pyrkii tekemään ostoksilla olevasta henkilöstä tuotteen ostajan. Shopper-markkinoinnin tavoitteena on siis ostopäätösten synnyttäminen myymälässä tuotteen läheisyydessä. Tuotteen kuluttaja ja shopper voivat olla eri henkilöitä. Esimerkiksi perheenäiti saattaa vastata 90 %:sti koko perheen päivittäistavaraostoksista, kun taas kulutus voi jakautua tasaisesti neljälle eri perheenjäsenelle.
Vähittäiskaupan perspektiivistä shopper-markkinointi tarkoittaa sitä, että tavarantoimittajat kohdistavat markkinointi-investointejaan myymälään perinteisten mediainvestointien asemesta. Lisäksi merkittävä taustatekijä shopper-markkinoinnin syntyyn on ollut kaupan kehittyneempien tietojärjestelmien mahdollistama asiakkaiden ja ostokäyttäytymisen tarkempi ymmärtäminen (esimerkiksi kanta-asiakaskortteihin perustuva ostotapahtumadata). Tavarantoimittajien investoinnit shopper-markkinointiin kasvavat 21 % vuositasolla  ja esimerkiksi Procter & Gamble investoi tilinpäätöstietojensa mukaan vuosittain vähintään 500 miljoonaa shopper-markkinointiin . Esimerkiksi seuraavat tutkimustulokset ovat ohjanneet investointeja kuluttajamarkkinoinnista Shopper-markkinointiin:
70 % brändivalinnoista tehdään myymälässä
68 % ostopäätöksistä ei ole suunniteltuja
5 % on lojaaleja yhdelle tuoteryhmän brändille
Osa-alueet

Shopper-markkinoinnin lähtökohtana on aina Shopper, eli ostoksilla oleva henkilö. Tämän vuoksi toimenpiteenä Shopper-markkinointi tarkoittaa myymälässä shopperin tavoittavaa markkinoinnillista ärsykettä, joka perustuu ymmärrykseen shopperin ostokäyttäytymisestä. Shopper-markkinointi voidaan jakaa perinteisen markkinointimixin tapaan neljään P:hen, eli tuotteeseen (product), hintaan (price), saatavuuteen (place) ja markkinointiviestintään (promotion).
Tuote (product): koko, muoto, väri, materiaali, pakkaus, pakkauksen viestit ja grafiikka.
Hinta (price): hinnanalennukset, nipputarjoukset, hintaviestintä ja kupongit
Saatavuus (place): myymäläkonsepti, valaistus, hyllykäytävät ja erikoisesittelyiden sijoittelu
Markkinointiviestintä (promotion): pakkauspromootiot, myymäläpromootiot, promootioviestintä, erikoisesittelyt, myymälä-tv, lattiatarrat sekä ostoskärry ja -korimainonta
Ostokäyttäytymisinformaatio

Shopperin ostokäyttäytymisestä saadaan informaatiota kolmella eri tiedonkeräysmetodilla: havainnoinneille, haastatteluilla ja kassajärjestelmästä. Myymälässä tehtävillä havainnoinneilla selvitetään miten shopper käyttäytyy ostaessaan tuotetta. Esimerkiksi ostoprosessin pituus, mitä huomasi, kosketteli, tutki, ja mitä osti sekä prosessiin vaikuttavat ostotavat. Haastatteluilla selvitetään ostokäyttäytymistä ohjaavia motiiveja. Useimmiten selvitettäviä asioita ovat tuotteen korvattavuus ja substituuttien tunnistaminen, arvostukset ja asenteet, mielihalut ja motivaatiotekijät sekä lifestyle ja elämäntilanne. Kassajärjestelmästä saadaan tieto milloin ja mitä tuotteita on myyty. Lisäksi kanta-asiakaskorttien avulla pystytään ostoskuitit kohdistamaan tiettyihin shoppereihin. Näin saadaan absoluuttinen tieto mitä ja milloin yksittäinen shopper on ostanut. Syvällisin näkemys shopperin ostokäyttäytymisestä saadaan yhdistämällä edellä mainittujen tiedonkeräysmuotojen informaatio, jotta saadaan kokonaisvaltainen shopper-näkemys (miten, miksi, mitä ja milloin).
Shoppereiden segmentointi

Shoppereiden segmentointia tehtäessä markkina jaetaan olennaisiin ja mitattaviin ryhmiin eli segmentteihin ostokäyttäytymisinformaation perusteella. Shopper-segmentoinnin avulla on helpompi vastata yksittäisten segmenttien tarpeisiin. Esimerkiksi hintaherkät ja traditionaaliset shopperit poikkeavat ostokäyttäytymiseltään selkeästi toisistaan. Segmentoinnin avulla markkinointitoimenpiteet pystytään kohdistamaan tuottoisimmille shoppereille.
Esimerkkejä Shopper-segmentoinneista

TESCO
WAL-MART
SAFEWAY
Ernest Thompson Seton

| Ernest Thompson Seton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1860 Durham, Englanti
Kuollut: 23. lokakuuta 1946 (86 vuotta) Seton Village, New Mexico, Yhdysvallat
Ammatti:  kuvittaja, kirjailija
Puoliso:  Grace Gallatin Julia Moses Buttree
Kirjailija
Salanimi: Thompson-Seton 
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheet:  luonto
Esikoisteos:  Mammals of Manitoba
Pääteokset:  Kaksi partiopoikaa
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ernest Thompson Seton (14. elokuuta 1860 South Shields, Durham, Englanti – 23. lokakuuta 1946 Seton Village, New Mexico, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija, taiteilija ja yksi partioliikkeen perustajista. Hänen ansiotaan on intiaanikulttuurin vahva panos yhdysvaltalaisessa partioliikkeessä.
Lapsuus ja nuoruus

Ernest Evan Thompson syntyi skotlantilaisten vanhempien perheeseen Englannissa. Perheeseen syntyi kymmenen poikaa ja yksi tyttö, joka kuoli jo kuusivuotiaana. Ernest oli järjestyksessä kahdeksas poika. Perhe muutti Kanadaan (Lindsay, Ontario) vuonna 1866 isä Joseph Thompsonin menetettyä omaisuutensa laivanomistajana. Hänestä ei ollut maanviljelijäksi ja perhe muutti vuonna 1870 Torontoon, jossa hän ryhtyi kirjanpitäjäksi. Ernest kävi peruskoulunsa Torontossa.
Jo lapsena Ernest viihtyi metsissä opetellen piirtämään ja tutkimaan eläimiä. Ernest ei viihtynyt kotona, sillä hänen isänsä kohteli häntä huonosti. Myöhemmin hän hylkäsi isänsä ja muutti nimensä Thompson Setoniksi, sillä hän uskoi, että Seton oli ollut tärkeä nimi hänen isänsä sukulinjassa.lähde?  Eräs varakas torontolainen nainen havaitsi hänen kykynsä ja patisti häntä opiskelemaan ja myös rahoitti hänen opintojaan. Ernest voitti kultaisen mitalin taiteellisista ansioistaan jo ennen 18. ikävuottaan. Vuonna 1879 Seton muutti takaisin Englantiin saatuaan seitsemän vuoden opiskelustipendin Lontoon Royal Academy of Artsissa. Vuonna 1881 Setonin terveys alkoi pettää huonon ravinnon ja kurjien asumisolojen takia, ja muuan hänen serkkunsa kirjoitti hänen äidilleen, että Setonin pitäisi palata Kanadaan, sillä muuten hän varmaankin kuolisi. Perhe lähetti hänelle matkalipun ja Seton palasi Torontoon. Parannuttuaan hän ei tuntenut itseään tervetulleeksi isänsä kotiin.
Setonin kaksi vanhempaa veljeä viljelivät maata Carberryn lähellä Manitobassa ja hän muutti näiden luokse 1881. Hän oli yhtä huono maanviljelijä kuin isänsäkin. Valtaosa hänen ajastaan kului luonnon tutkimiseen sekä piirtämiseen ja maalaamiseen. Hän teki pitkiä päivien ja viikkojen mittaisia retkiä lähiseudun metsiin ja kukkuloille, ja paikalliset asukkaat pitivät häntä patalaiskana. Tuolloin Seton kirjoitti ensimmäiset luonnontieteelliset kirjoituksensa ja ryhtyi vaihtamaan eläinten nahkoja muiden luonnontieteilijöiden kanssa sekä Kanadassa että Yhdysvalloissa. Eräs hänen ensimmäisistä kirjeenvaihtokumppaneistaan oli Theodore Roosevelt.lähde? Setonin ystävä, torontolainen William Brodie nuorempi, jonka kanssa hän oli yhdessä opetellut luonnonhistorian alkeita, muutti myös Manitobaan ja alkoi etsiä itselleen maapaikkaa. Hän kuitenkin kuoli onnettomuudessa, mikä oli Setonille raskas henkinen isku.
Taiteellisen kypsymisen aika

Joulukuussa 1883 Seton vieraili ensi kerran Yhdysvalloissa. Hän meni New Yorkiin, missä hän tapasi muita luonnontieteilijöitä, lintutieteilijöitä ja kirjailijoita. Tästä alkaen aina 1880-luvun lopulle Seton vietti aikansa Carberryn, Toronton ja New Yorkin välillä. Hänestä kehittyi erinomainen luontomaalari, ja 1885 hän sai Century Companylta toimeksiannon laatia tuhat nisäkäsmaalausta Century Dictionary -teokseen. Monet maalauksista hän teki American Museum of Natural Historyn tiloissa. Monista museon tutkijoista, kuten Frank Chapmanista ja Elliott Couesista, tuli hänen elinikäisiä ystäviään. Jonkin aikaa hän myös opiskeli Art Students League of New Yorkissa.
1890-luvun alussa Seton matkusti Pariisiin opiskelemaan taidetta. Siellä hän teki tutkimuksia ensimmäistä kirjaansa The Art Anatomy of Animals varten. Kirja julkaistiin sittemmin Englannissa, missä hän tapasi Mark Twainin ensimmäisen kerran. Setonin maalaus "Nukkuva susi" oli esillä Pariisin Salongissa 1891.
Näihin aikoihin Seton alkoi kärsiä silmävaivoista, jotka johtuivat lähinnä työskentelystä huonoissa valaistusoloissa. Hänelle kerrottiin sokeuden uhkaavan puolessa vuodessa, ellei hän ala säästellä silmiään. Seton lähti Ranskasta ja muutti New Mexicoon Fitz-Randolphin maatilalle metsästämään susia. Siellä hän kirjoitti ampumastaan ”Lobo”-sudesta tarinan, joka ensin julkaistiin Scribner’s Magazinessa ja sitten muiden tarinoiden kanssa teoksessa Wild Animals I Have Known. Setonista tuli kuuluisa kirjailija, luennoitsija, taiteilija ja luonnonsuojelija. Hän oli tunnettu sekä Euroopassa että Pohjois-Amerikassa. Seton kirjoitti elämänsä aikana arviolta kymmenentuhatta tieteellistä ja kansantajuista artikkelia. Hän saavutti humanististen tieteiden maisterin arvon Springfield Collegessa Manitobassa. Hänet valittiin Manitoban viralliseksi luonnontieteilijäksi (Official Naturalist to the Government for Manitoba) ja hän piti titteliä kuolemaansa saakka.
Seton avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1896 Grace Gallatinin kanssa. Gallatin oli naisasialiikkeen aktiivi ja naiskirjailijoiden kerhon perustaja. Heidän ainoa lapsensa oli vuonna 1904 syntynyt tytär Ann, joka kirjoitti taiteilijanimellä Anya Seton useita suosittuja historiallisia romaaneja. Vuonna 1934 Seton ja Grace erosivat. Grace Gallatin kuoli 1959.
Eränkävijät

Vuonna 1902 julkaistiin Ladies Home Journalissa ensimmäinen Eränkävijätarina (Woodcraft), josta alkoi Eränkävijäliike (Woodcraft Movement). Vuonna 1903 Seton julkaisi kenties kuuluisimman kirjansa Kaksi partiopoikaa (Two Little Savages). Vuonna 1906 tarinat koottiin kirjaksi The Birch Bark Roll (Tuohirulla). Vieraillessaan Englannissa 1906 Seton tapasi Robert Baden-Powellin, joka kiinnostui Eränkävijöistä ja kehitteli sittemmin Setonin ideoiden pohjalta Partioliikkeen.
Vuonna 1907 Seton suoritti Edward Preblen kanssa itse kustantamansa 3 200 kilometrin mittaisen kanoottiretken Kanadan pohjoisosissa. Vaikka Seton ei ollut tutkimusmatkailija ja käytti karttojen laatimisen apuna vain kompassia, hänen laatimansa kartat olivat käytössä vielä 1950-luvulla, ja niitä pidetään yhä hyvin tarkkoina.
Vuonna 1910 Seton toimi puheenjohtajana Amerikan partiopoikaliikkeen perustavassa kokouksessa. Hän kirjoitti ensimmäisen oppaan ja toimi partionjohtajana (Chief Scout) vuosina 1910–1915. Seton vieroksui partioliikkeen sotilaallista puolta eikä partioliike pitänyt Setonin Amerikan alkuasukassympatioista. Ensimmäisen maailmansodan aikana militaristit voittivat ja Seton erosi partioliikkeestä. Hän elvytti Eränkävijät vuonna 1915, ei ainoastaan lastenjärjestönä, vaan kaiken ikäisten yleissivistävänä järjestönä The Woodcraft League of America (myöhemmin Woodcraft Indians), jonka toimintaan voivat osallistua myös tytöt.
Elämän ehtoo

Seton jatkoi Eränkävijöiden johtajien leirien järjestämistä tilallaan Greenwichissä aina vuoteen 1930 saakka, jolloin hän muutti Santa Fehen. Vuonna 1931 hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen. Santa Fessä hän rakensi linnan neljäntuhannen hehtaarin tilalleen eläkepäiviään varten ja jatkoi Eränkävijöiden johtajien kouluttamista. Hän kirjoitti useimmat Partiopoikien käsikirjan ensimmäisistä yhdysvaltalaisista painoksista ja oli vastuussa monista partioliikkeen käsitteistä kautta maailman.
Vuonna 1935 Seton avioitui toisen vaimonsa Julia Moses Buttreen (tunnettu myös nimellä Julia Moss Buttree) kanssa El Pasossa Texasissa. Vuonna 1938 he adoptoivat Beulah-nimisen tyttövauvan, myöhemmin nimeltään Dee Seton Barber. Julia oli myös kirjailija. Hän julkaisi ensimmäisen kirjansa Rhythm of the Redman jo ennen avioitumistaan Setonin kanssa. Seton laati teoksen kuvituksen. Julia työskenteli Setonin assistenttina ja sihteerinä ja he esiintyivät yhdessä luennoitsijoina kouluissa, kerhoissa, kirkoissa ja luentosaleissa ympäri Pohjois-Amerikkaa sekä Ranskassa, Englannissa ja Tšekinmaassa.
Eränkävijöiden johtajien leirit jatkuivat Santa Fessä vuoteen 1941 saakka, jolloin toinen maailmansota keskeytti ne. Setonin kuoltua 1946 leiriperinne katkesi. Setonin ruumis poltettiin Albuquerquessa. Vuonna 1960, Setonin 100-vuotispäivänä ja Santa Fen kaupungin 350-vuotispäivänä, sirottelivat Dee ja Anyan poika Seton Cottier hänen tuhkansa lentokoneesta Seton Villagen maille. Julia jatkoi kirjoittamista ja ylläpiti Santa Fen tilaa. Hän myös jatkoi luennointia. Viimeisen luentomatkansa Julia suoritti Audubon Societyn sponsoroimana 1967. Julia kuoli Santa Fessä 1975. Dee Seton Barber kuoli vuonna 2006.
Philmont Scout Ranchilla Cimarronissa New Mexicossa sijaitsee Seton Memorial Library and Museum. Setonin linna Santa Fessä paloi kunnostustöiden yhteydessä vuonna 2005. Kaikeksi onneksi taide-esineet, käsikirjoitukset, kirjat ja muut arvokkaat tavarat oli varastoitu muualle.
Elämäkerta

T. A. Engström, suomalainen kirjailija ja kääntäjä, on kirjoittanut Setonin elämäkerran. Suomessa kirja on ilmestynyt nimellä Buffalo – kohtalon tuuli (Taikajousi, Helsinki 1977).
Teokset > Suomennokset

Villejä eläimiä, kirjoittanut ja 200 kuvalla somistanut Ernest Thompson Seton; englannin kielestä suomentanut Pentti Eskola. WSOY, 1909. – WSOY, 1931. (W.S.O.Y:n koululaiskirjasto; n:o 83.). – WSOY, 1961. – WSOY, 1968 – WSOY, 1980 (Koulun peruskirjasto; 4.). ISBN 951-0-10125-7
Tito , kirjoittanut Ernest Seton-Tompson. (Mailta ja meriltä; n:o 7.). Otava, 1910
Tito, kojootti: Kertomus neuvokkaasta kojootista, Suom. Kaarina Ruohtula. Hämeenlinna: Karisto, 1971.
Hopeaketun elämäkerta, kirjoittanut ja kuvittanut Ernest Thompson Seton; englannista suomentanut Pentti Eskola. WSOY, 1912. (Werner Söderström oy. 50 pennin kirjoja; 11.).
Rolf salolla: erään partiopojan, Kuonab intianin ja Skookum koiran seikkailut, kirjoittanut ja kuvittanut Ernest Thompson Seton; suomentanut I. K. Inha. WSOY, 1914. – WSOY, 1920 – WSOY, 1947
Harmaan karhun elämäntarina , kirjoittanut ja 75 kuvalla somistanut Ernest Thompson Seton; suomentanut I. K. Inha. WSOY, 1916.
Harmaakarhun elämäntarina, Ernest Thompson Seton; suom. Kaarina Ruohtula. Hämeenlinna: Karisto, 1973. (Kariston nuortenkirjasto.). ISBN 951-23-0710-3.
Kalliovuorten valtias: kertomus harmaastakarhusta , kirjoittanut Ernest Thompson Seton; englanninkielestä suomentanut Olli Kivilinna. Arvi A. Karisto, 1916 (Kariston nuorisonkirjoja; 4.).
Kalliovuorten kuningas: Kertomus harmaakarhusta, Uusi suomennos Kaarina Jaatisen; Tekijän kuvittama. Hämeenlinna, 1970.
Kaksi partiopoikaa: kertomus kahdesta pojasta jotka elivät kuin intiaanit ja mitä he oppivat, kirjoittanut ja kuvin somistanut Ernest Thompson Seton; suomentanut I. K. Inha. WSOY, 1917. – WSOY, 1930 – WSOY, 1957 – I. K. Inhan uudistettu suomennos. WSOY, 1960. – I. K. Inhan uud. suomennos. WSOY, 1966. –
Eläinten sankareita: sisältää jutut kissasta, koirasta, kyyhkystä, ilveksestä, kahdesta sudesta ja peurasta, ja niiden valaisemiseksi yli 200 piirustusta, Ernest Thompson Seton; suom. I. K. Inha. WSOY, 1919. (Koululaiskirjasto; n:o 18.). – WSOY, 1931. (Koululaiskirjasto; n:o 18.). – K. Inhan uudistettu suomennos. WSOY, 1963. – I. K. Inhan uudistettu suomennos. WS, 1967
Viirihäntä: kertomus harmaasta oravasta, kirjoittanut ja 100:lla piirroksella somistanut Ernest Thompson Seton. WSOY, 1924.
Se vanha hopeaharmaa, Ernest Thompson Seton; suom. I. K. Inha. WSOY, 1926. (Koululaiskirjasto; n:o 20.).
Villejä eläimiä kotonaan, E. Thompson Seton. Petroskoi: Kirja, 1936
Hiekkaharjun hirvi ja muita villejä eläimiä,  Ernest Thompson Seton; valikoinut ja suom. T. A. Engström. Taikajousi, 1957.
Eläinsankareita, E. T. Seton. WSOY, 1991 ISBN 951-0-17085-2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Ernest Thompson Setonin e-kirjoja Project Gutenbergilta ja Projekti Lönnrotilta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Scientific illustrators  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Partioliikkeen perustajia: Seton (vas.), Baden-Powell (istumassa) ja Dan Beard (oik.)
Seiskari

Seiskari
Seiskarin halkaisija on noin kolme kilometriä. Saaren itäosassa näkyy laaja lentohiekkadyyni.
| --- | --- |
Muut nimet:  Seskar (Сескар)  Seitskär
Sijainti:  Jaaman piiri Leningradin alue Venäjä
Merialue:  Suomenlahti
Korkein kohta:  Sysimäki
Pinta-ala:  4,2 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  1
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Seiskari (ven. Сескар, Seskar, ruots. Seitskär) on itäisen Suomenlahden ulkosaari, joka kuuluu nykyisin Venäjän Leningradin alueen Jaaman piiriin. Ennen sotia Seiskari kuului Suomeen, mutta saari luovutettiin Neuvostoliitolle Moskovan rauhassa 1940.
Seiskari oli vuodesta 1903 Viipurin lääniin kuulunut Suomen kunta. Sitä ennen Seiskari kuului Koiviston maalaiskuntaan. Työläisten ja talonpoikien puna-armeija valtasi Seiskarin Suomelta 30. marraskuuta 1939 talvisodassa.
Seiskari oli Suomen tiheimmin asuttuja kuntia: vuonna  1921 Seiskarissa oli kirkonkirjojen mukaan 848 asukasta, 212 ihmistä neliökilometrillä.  Nykyisin saarella asuu vain yksi henkilö, majakan vartija.
Maantiede

Seiskarin etäisyys Koivistolta on 35 kilometriä, eteläiseltä Inkerin rannikolta 22 kilometriä ja Lavansaaresta  28 kilometriä. Muihin Suomenlahden ulappasaariin verrattuna Seiskari on matala. Sen saariryhmään kuului 1900-luvun yleiskartan mukaan 33 saarta. Tarkemmassa kartassa saaria, luotoja ja karikkoja on nimetty ainakin 50: Vaskoluoto, Kiusoorit (2 saarta), Herrarivi, Viikarluoto, Kiisrivi, Lipit (3 saarta), Kukkouri (Koukouri), Korvarivi, Vilmarivi, Umpirivi, Lounatrivi, Linturivi, Hailirivi, Keskaarit (2 saarta), Kilkuttajat, Sisarukset, Veljesluodot, Vasikkaluoto, Peijaluoto, Hylkyluoto, Pitkärivi, Kaisarivi, Ruohikkoluoto, Lehmäluoto, Hiekkaluoto, Pienluoto, Laukkaluoto, Pitkäkari, Jäännostama, Hepoluoto, Ankeriasrivi, Tiiraluoto, Leviäluoto, Viroluoto, Pohjaluoto, Ruokorivi, Leppäluoto, Säämeluoto, Sikoluoto, Tynnyriluoto, Häntärivi, Kiirrivi, Saavarivi, Kaasoori, Korkialuoto, Pohjarivi, Laivarivi, Karvoori ja Matorivi. 
Koska saarta ympäröivät sorasärkät, siellä ei ole luonnonsatamia. Saaren satama sijaitsi länsirannalla. Saaren korkein paikka on pohjoisrannan Sysimäki, jonne johti kirkonkylästä Sysimäentie. Saaren ainoa majakka sijaitsi pohjoiskärjessä, Majakkaniemellä, jonne johti kirkonkylästä Majakkatie. Kirkonkylä muodostui länsirannan 3 yhteenkasvaneesta asutuskeskittymästä: Lounatkylä eli Seiskarinkylä, Välikylä eli Kuussalonkylä ja Pohjakylä. Lampia tai järviä on saarella muutama: Peräjärvi, Hytykkälampi ja Vonkalammet (2 kpl).