Bangladeshin historia
Ershadin sotilasdiktatuuri

Zian kuoleman jälkeen presidentiksi nousi Abdus Sattar. Hän oli jo ikääntynyt ja hänen terveytensä oli heikko, mutta hänen suurin heikkoutensa maan sotavoimien silmissä oli se että hän oli siviili. Vaikka Zia oli luopunut omasta asemastaan armeijan päällikkönä, hänellä oli vahvat siteet maan armeijaan. Todellinen valta maassa keskittyi armeijan päällikölle Hossain Mohammed Ershadille. Sattar pyrki vähentämään maan hallinnon sotilaallista vaikutusvaltaa, mikä herätti Ershadissa vastustusta. Vuonna 1982 Sattar syrjäytettiin ja Ershad otti täyden vallan sotatilalain nojalla, perustellen että armeija oli maan ainoa järjestäytynyt voima, joka hallitsisi kunnes uudet vaalit voitaisiin järjestää.
Ershadista tuli myös maan presidentti vuonna 1983, mutta monille bangladeshilaisille hän oli vallankaappaaja, joka syrjäytti laillisesti valitun presidentin ja esti Zian kaudella aloitetun maan politiikan hitaan vapautumisen.  Vahvistaakseen valtansa hän perusti oman kansallispuolueensa ja vuonna 1986 järjestettiin vaalit, joita useat oppositiopuolueet boikotoivat. Vaaleissa Ershadin puolue voitti useimmat parlamenttipaikat.
Uskoen että maan armeija oli vahvasti hallinnassa, sotatilalaki kumottiin myöhemmin vuonna 1986 ja loppuvuodesta järjestettiin presidentinvaalit. Vaaleja boikotoivat jälleen merkittävimmät oppositiopuolueet Awamiliitto, jonka johdossa oli Mujibin tytär Sheikh Hasina Wazed, sekä BNP, jonka johdossa oli Zian leski Khaleda Zia ur-Rahman. Ershad sai vaaleissa enemmistön tuen, mutta oppositiopuolueet kyseenalaistivat Ershadin hallinnon laillisuuden.
Vuodesta 1987 lähtien oppositioryhmät järjestivät suuria mielenosoituksia ja lakkoja, joissa vaadittiin Ershadin eroa. Mielenosoitukset kiihtyivät heinäkuussa 1987, kun poliisi ampui mielenosoittajia Dhakassa, mikä vaati siviiliuhreja ja eri puolilla maata pidätettiin 500 mielenosoittajaa. Ershadin vastustajat vastasivat yleislakolla, joka äityi myös väkivaltaisiksi yhteenotoiksi poliisivoimien ja mielenosoittajien välillä. Levoton tilanne jatkui syksyyn, jolloin Hasina ja Khaleda Zia suunnittelivat kutsuvansa koolle sotilasdiktatuurin vastaisen joukkomielenosoituksen.   Mielenosoitukset Dhakassa kiihtyivät väkivaltaisiksi ja poliisi avasi tulen mielenososoittajia kohti. Surmansa saaneiden mielenosoittajien joukossa oli Awamiliiton alajaoston johtaja Noor Hossain, josta tuli Bangladeshin demokratiataistelun symboli. Ershad ryhtyi toimiin tilanteen rauhoittamiseksi, julisti maahan poikkeustilan ja Hasina, Khaleda Zia ja muita merkittäviä oppositiojohtajia pidätettiin. Lisäksi määrättiin kaikkien kansalaisten kansalaisoikeuksien peruuttamisesta ja tiedotusvälineitä kiellettiin julkaisemasta mitään uutisia hallituksen vastustajien vangitsemisesta.
Opposition liikehdintä ja vuoden 1987 tapahtumat eivät kyenneet kaatamaan Ershadin hallintoa, mutta ne muodostivat ratkaisevan käänteen maan demokratiakehityksessä ja sotilasdiktatuurin kaatumisessa. Vuosikymmenen lopulla painostusta Ershadille lisäsi maan heikko tila. Oppositioryhmät kykenivät järjestäytymään uudelleen ja protestit kiihtyivät taas vuonna 1990. Opposition eri ryhmittymät olivat tiiviisti yhtenäisiä ja niillä oli yhteinen päämäärä saada maahan demokratia. Ershadin vastustajat koostuivat nyt Bangladeshin eri väestöluokista, mukana oli työväenluokkaisten lisäksi myös koulutettu väestönosa. Mielenosoitukset ja lakot lamaannuttivat Dhakan marraskuussa 1990, jolloin hallitus julisti maahan poikkeustilan ja ulkonaliikkumiskiellon Dhakaan. Mielenosoitukset kuitenkin jatkuivat huolimatta poikkeustilasta.
Mielenosoitusten jatkuessa Ershad jäi alakynteen, sillä hänen vastustajiinsa lukeutuivat nyt myös maassa keskeisessä asemassa oleva koulutettu luokka, myös osa poliisivoimista ja Ershadin hallituksen jäsenistä oli kääntynyt häntä vastaan. Lopulta Ershad suostui eroamaan joulukuussa 1990 viikoittaisten väkivaltaisiksi muuttuneiden mielenosoitusten jälkeen. Ershadin jälkeen valtaan nousi korkeimman oikeuden päällikkö Shahabuddin Ahmed, jonka oli määrä johtaa maata siihen asti että maassa järjestetään kansalliset vaalit.