stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lauri Hakulinen
Teokset

"Ei suul vallan syärä, sil puhutaan kans" (1938)
Agricolan kieli ja viro (SKS 1942)
Itä-Kannaksen murresanakirja (kokoajina myös Adolf Neovius ja Veikko Ruoppila; SKS 1984)
Itä-Karjalan murreopas (Jalo Kaliman ja T. E. Uotilan kanssa; Otava 1942)
Kansallisten tieteiden noususta Virossa (1942)
Kielen näkymiä (SKS 1970)
Kielitaitoa suomen kielen opiskelijalle ja opettajalle (SKS 1957)
Kielivirheen suhteellisuudesta (1938)
Kirjoituksia suomen kielestä (Osmo Ikolan ja Paavo Ravilan kanssa; SKS 1967)
Kostea ja kostua (1940)
Leo Weisgerberin kieliteoriasta (1956)
Lisiä meteorologis-affektisten sanueiden merkityksenkehityksen tuntemiseen (1942)
Luennot suomen kielen partikkeleista (Helsingin yliopiston suomen kielen laitos 1999)
Lyhytkö vai pitkä ensi tavun ääntiö (1929)
Meteorologisten sanojen merkitysoppia (1942)
Mielenkiintoisia sanoja 3 (Sanakirjasäätiö 1930)
Mikä on luonteenomaista suomen kielen äännerakenteelle? (1938)
Nuoha (1939)
Opas suomen kielen murteiden sanavarain kerääjille (SKS 1924)
Sanakirjatyömaalta 1–2 (Sanakirjasäätiö 1936–1937)
Sanat on kaikki sarvipäitä (1938)
Sanat on kaikki sarvipäitä (SKS 1999)
Sanojen sanottavaa (SKS 1958)
Suomen kansan sananparsikirja (R. E. Nirvin kanssa; WSOY 1948)
Suomen kansankielen sanakirjan esitöistä (1938)
Suomen kielen rakenne ja kehitys (1941–1946)
Suomen sanaston käännöslainoja (SKS 1969)
Syttyä (1939)
The structure and development of the Finnish language (1961)
Äidinkielemme (Vilho Myrskyn kanssa; Otava 1947)
Finnisch luokka 'Klasse' (1938)
Les dictionnaires des parlers populaires et la linguistique moderne (1938)
Über die semasiologische Entwicklung einiger meteorologisch-affektivischen Wortfamilien in den ostseefinnischen Sprachen (1933)
Kirjallisuutta

Virtaranta, Pertti – Itkonen, Terho – Pulkkinen, Paavo (toim.): Verba docent: Juhlakirja Lauri Hakulisen 60-vuotispäiväksi 6.10.1959.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1959.
Hakulinen, Lauri: Sanat on kaikki sarvipäitä: Lauri Hakulisen kirjoituksia ja puheita vuosilta 1926–1974.  (Toimittaneet Auli Hakulinen, Pentti Leino ja Tiina Onikki. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 745)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1999.  ISSN 0355-1768  ISBN 951-746-113-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauri Hakulinen Wikimedia Commonsissa
Lauri Hakulinen, Biografiasampo (vapaasti luettava)
Artikkeleita Lauri Hakulisesta (Arkistoitu – Internet Archive) vuoden 1999 Virittäjässä.
Hakulinen, Lauri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Carpe diem

Carpe diem ranskalaisen talon seinän aurinkokelloon kaiverrettuna.
Carpe diem on latinaa ja tarkoittaa kirjaimellisesti "poimi päivä", mutta käännetään yleensä muotoon "tartu hetkeen".
Lentävä lause on peräisin Horatiukselta (ensimmäinen oodikirja, oodi 11), joka kehottaa Leuconoë-nimistä naista käyttämään hyväkseen jokaisen käsillä olevan hetken ja varoittaa häntä luottamasta liiaksi tulevaisuuteen. Oodin ovat suomentaneet mm. Teivas Oksala ja Toivo Viljamaa.
Oodi 1, 11:
Runon alku kuuluu: "Nytkin puhuessani julma aika rientää. Tartu hetkeen, luota huomiseen mahdollisimman vähän.
Lause esiintyy myös sarjakuvakirjassa Asterix ja kadonnut kilpi.
Musiikissa

Sanonta esiintyy ainakin seuraavien albumien ja kappaleiden niminä:
Carpe Diem, Saxonin albumi vuodelta 2022
"Carpe Diem", Haloo Helsinki" -yhtyeen kappale vuodelta 2013
"Carpe Diem", Joker Outin kappale, Slovenian edustaja Eurovision laulukilpailulssa 2023.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Horatius, Carmen I,9. Suom. Toivo Viljamaa: Carpe Diem Info.edu.turku.fi. Arkistoitu 1.7.2013.
Erkki Ruokokoski

Erkki Ruokokoski (20. huhtikuuta 1938 Rovaniemi – 11. heinäkuuta 2005 Rautalampi) oli suomalainen näyttelijä.
Erkki Ruokokoski kasvoi ensimmäiset vuotensa Oulussa, josta hänet lähetettiin isän kaaduttua sotalapseksi Ruotsiin, jossa hän eli kuusi vuotta. Ruokokoski valmistui opettajaksi ja humanististen tieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta. Hän aloitti opiskeluvuosina näyttelemisen, joka muuttui vuonna 1974 ammattinäyttelijän työksi ensin Joensuussa, sitten Kouvolassa ja Kuopiossa vuonna 1985.
Erkki Ruokokoski oli omimmillaan sellaisissa rooleissa, joissa pitää nähdä ihmisen sisälle. Ihmiselon inhimillisiä ja vajavaisia puolia esille tuovissa rooleissa hän oli paikallaan.
Ruokokoski muistetaan esiintymisistä Timo Koivusalon elokuvissa Rentun ruusu (2001) ja Sibelius (2003), mutta hänen muistetuin roolinsa taitaa olla puliukko Tenun rooli televisiosarjassa Reinikainen (1982). Tämä lisäksi hän on näytellyt muun muassa Mikko Niskasen elokuvissa Pulakapina (1977) ja Syksyllä kaikki on toisin (1978).
Aiheesta muualla

Erkki Ruokokoski Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Terrasite

| Terrasite Cattle Decapitation |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. toukokuuta 2023
 Tuottaja(t): Dave Otero
 Tyylilaji: Tekninen Death Metal, Deathgrind
 Kesto: 52.41
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.
Cattle Decapitationin muut julkaisut
| Death Atlas 2019 | Terrasite 2023 |   |
Singlet albumilta Terrasite
 ”We Eat Our Young” Julkaistu: 16. helmikuuta 2023  ”Scourge Of The Offspring” Julkaistu: 29. maaliskuuta 2023  ”A Photic Doom” Julkaistu: 12. toukokuuta 2023  ”Solastalgia” Julkaistu: 26. lokakuuta 2023
Terrasite on Cattle Decapitationin kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 12. toukokuuta 2023.
Kappaleet

Terrasitic Adaptation – 5.02
We Eat Our Young – 3.56
Scourge Of The Offspring – 4.29
The Insignificants – 4.43
The Storm Upstairs – 5.28
... And The World Will Go On Without You – 4.14
A Photic Doom – 4.47
Dead End Residents – 5.09
Solastalgia – 4.47
Just Another Body – 10.16
Kokoonpano

Travis Ryan – laulu
Josh Elmore – kitara
Belisario Dimuzio – kitara
Olivier Pinard – bassokitara
Dave McGraw – rummut
Arvostelut

Kaaoszine:
Soundi:
Aiheesta muualla

Terrasite Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Terrasite Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
James Murphy (DJ)

James Murphy
James Murphy (4. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen DJ ja muusikko, joka tunnetaan LCD Soundsystem musiikkiprojektin luojana. Hän myös loi dance-punk levy-yhtiö DFA Recordsin Tim Goldsworthyn ja Jonathan Galkinin kanssa vuonna 2001. LCD Soundsystem tuli suuren yleisön tietoisuuteen alkuvuodesta 2005 julkaistuaan nimikkoalbuminsa, jonka kappaleet oli pääasiassa Dance-punkia. Levy sai kriitikoilta myös hyviä arvosteluja. Myös yhtyeen seuraavat albumit Sound of Silver sekä This Is Happening saivat kriitikoilta hyvän vastaanoton.
| n k LCD Soundsystem |
| --- | --- |
 Pat Mahoney  Nancy Whang  Tyler Pope  Al Doyle  Gavin Rayna Russom  Matt Thornley  Korey Richey   Tyler Pope  Phil Mossman 
Studioalbumit:  LCD Soundsystem  Introns  Sound of Silver  This Is Happening  American Dream  Electric Lady Sessions 
Singlet:  ”Losing My Edge”  ”Give It Up”  ”Yeah”  ”Movement”  ”Daft Punk Is Playing at My House”  ”Disco Infiltrator” / ”Slowdive” (Siouxsie and the Banshees cover)  ”Tribulations”  ”North American Scum”  ”All My Friends”  ”No Love Lost” (Joy Division cover) / ”Poupée de cire, poupée de son” (Serge Gainsbourg cover)/(yhdessä Arcade Firen kanssa  ”Someone Great”  ”Confuse the Marketplace”  ”Time to Get Away”  ”Big Ideas”  ”Bye Bye Bayou”  ”Pow Pow”  ”Drunk Girls”  ”I Can Change”  ”Throw”  ”Live Alone”  ”Christmas Will Break Your Heart”  ”Call the Police / American Dream”  ”Tonite” 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Kaularangan ahtauma

Kuva 1. Ennen leikkausta
Kuva 2. Leikkauksen jälkeen
Kaularangan ahtaumalla  (engl. Cervical spinal stenosis) tarkoitetaan tilaa, jossa selkänikamien renkaiden muodostama selkäydinkanava ahtautuu kaularangan alueelta ja puristaa selkäydintä. Tavallisesti ongelma on seurausta selkärangan rappeutumismuutoksista.
Syyt

Kaularangan kulumat tarkoittavat muutoksia nikamissa (spondyloosi), nivelissä ja välilevyissä. Sen perimmäistä aiheuttajaa ei tiedetä. Nikamiin voi muodostua epätasaisuutta, jolloin nikamien välissä oleva välilevy madaltuu ja nikamien välinen liike vähenee. Tällöin myös käsiin kulkevat hermoaukot voivat ahtautua, jolloin vaivan nimenä on kaularankaoireyhtymä.
Kyseessä on iän myötä lisääntyvä vaiva. Yli 65-vuotiasta melko monilla voidaan röntgenkuvassa todeta alkavaa kaularangan rappeumaa. Suurimmalla osalla kulumamuutokset ovat kuitenkin oireettomia.
Oireet

Tavallisia kaularangan ahtauman oireita ovat käsiin tai jalkoihin säteilevä kipu, pistely, kuumotus, puutuminen ja tunnottomuus. Oireisiin voi liittyä myös raajan toimintahäiriöitä ja lihasheikkoutta. Muita oireita ovat käden tai käsien näppäryyden heikkeneminen, mahdollisesti lievä alaraajojen heikkous, kömpelyys ja lihasten nykiminen. Selkäydinkanavan ahtautumisesta voi pahimmillaan seurata selkäydinvaurio ja halvausoireita.
Kaularangan ahtauman oireet kehittyvät tyypillisesti hitaasti ja voivat pahentua vuosien saatossa. Oireiden vaikeuden vaihtelu on tavallista. Se ei korjaannu itsestään, mutta oireiden kulku on yksilöllistä ja oireet voivat ajan mukana lieventyäkin.
Kuvassa 1. on selkäydin puristuksessa CV-CVII -tasolla.
Kuvassa 2. on luudutettu välit CV-CVI ja CVI-CVII
Tutkimukset

Kuvantamisen avulla saadaan tarvittaessa tietoa selkärangan rakenteista ja ahtauman tilanteesta. Selän magneettikuvaus on nykyisin yleisin kuvantamismenetelmä. 
Lääkäri tutkii myös heijasteet sekä jaloista, että käsistä. Kaularangan oireiden tapauksessa ne ovat tavallisesti vilkastuneet.
Leikkaus

Jos potilaalla esiintyy tuntopuutoksia tai lihasheikkoutta ja voimakasta kipua, eikä oireet lievene seurannassa, tarvitaan leikkaushoitoa. Hoitoon on tärkeää päästä ajoissa, ettei pysyviä hermo- tai selkäydinvauriota pääse syntymään. 
Leikkaus tehdään nukutuksessa ja selkäytimen pinne puretaan mikroskooppiavusteisesti. Se suoritetaan lähes aina etukautta kaulan puolelta muutaman senttimetrin haavasta, joka tulee kaulalle ihopoimujen myötäisesti. Välilevy poistetaan, pinne vapautetaan ja nikamaväliin asetetaan luudutustarkoituksessa pieni implantti. Kahdenkaan nikamavälin jäykistäminen luudutuksella esim. CV-CVII-tasolla ei vielä aiheuta oleellista haittaa kaularangan liikkuvuudelle.
Sängystä saa voinnin salliessa nousta jo leikkauspäivänä. Kotiutus sairaalasta tapahtuu yleensä muutaman päivän jälkeen. 
Puristuksissa olleissa hermoissa voi tapahtua toipumista vielä ainakin seuraavan puolen vuoden ajan.
Ehkäisy

Selkäydinkanavan ahtauman ehkäisemiseksi ei tunneta keinoja. Lievissä tapauksissa oireiden hoitamiseksi voidaan käyttää apuna fysioterapiaa ja manuaaliterapiaa, kuten hierontaa, hermopaineen lievittämiseksi. Myös ergonomian parantaminen työpisteellä, säännölliset tauot ja kevyt liikunta voivat auttaa ehkäisemään oireilua.
Aiheesta muualla

Kaularangan sairaudet
Selkä- ja kaularankasairaudet
Kaija Siirala

Kaija Siirala
Kaija Angervo Siirala (o.s. Aantaa, 16. joulukuuta 1918 – 23. tammikuuta 1989) oli suomalainen psykologi, televisioesiintyjä ja tietokirjailija, joka toimi Suomen evankelisluterilaisen kirkon perheasiain neuvottelukeskuksessa. Siirala esiintyi usein mielenterveyteen ja perheasioihin liittyvissä tv-ohjelmissa 1960-luvulla. Hän toimitti ja juonsi muun muassa ohjelmaa Mitä tehdä?, jota Mainos-TV esitti ohjelmistossaan vuosina 1961–1964. Hänen toinen tv-sarjansa oli Nuoret puhuvat (1964).
Siirala sai televisio-ohjelmistaan vuonna 1966 Mannerheimin Lastensuojeluliiton Ylppö-mitalin.
Teoksia

Kaija Siirala: Tytön kysymysmerkkejä. Suomen naisten kansallisliiton siveellisyyskomitea, 1963.
Maunu Sinnemäki, Kaija Siirala, Mirja Rutanen ja Aimo Peltonen: Oma elämä : Tietokirja rippikouluikäisille. Otava, 1969.
Kaija Siirala: Kuka minä olen : Kirjanen 10–13-vuotiaille. Mannerheimin lastensuojeluliitto, 1975.
Kaija Siirala ja Matti Hyrck: Ei lapsi eikä aikuinen : tuntisuunnitelma peruskoulun yläasteelle, oppiaine: uskonto. Suomen kunnallisliitto, 1977.
Luettelo Muhoksen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Muhoksen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Muhoksen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Wienin filharmonikot

Wienin filharmonikkojen kotisali, Musikverein-sali.
Wienin filharmonikkojen vuosittainen Schönbrunnin konsertti, 2009.
Wienin filharmonikot (saks. Wiener Philharmoniker) on Itävallan merkittävin ja yksi maailman tunnetuimmista sinfoniaorkestereista.
Orkesterin kotisali on kuuluisa Musikverein-sali Wienissä. Orkesterin soittajat valitaan Wienin valtionoopperan soittajistosta.
Euroopan eturivin orkesterina pidetty Wienin filharmonikot sijoittui 2008 Gramophone-lehden kriitikkoänestyksessä kolmanneksi Concertgebouw-orkesterin ja Berliinin filharmonikkojen jälkeen.
Historia

Orkesterin syntyhistoria voidaan ajoittaa vuoteen 1842, jolloin Otto Nicolai perusti "Filharmonisen akatemian", joka oli demokraattisin pelisäännöin toimiva itsenäinen orkesteri. Orkesteri käyttää tätä demokraattista toimintamallia edelleenkin. Kun Nicolai lähti Wienistä vuonna1847, orkesterin toiminta hiipui. Elpyminen alkoi vasta vuonna 1860, jolloin Carl Eckert tuli orkesterin kapellimestariksi. Vuodet 1875–1882 Hans Richter toimi pääkapellimestarina, ja orkesteri kantaesitti Brahmsin toisen ja kolmannen sinfonian.
Gustav Mahler toimi kapellimestarina vuodet 1898–1901, ja orkesteri esiintyi ensi kertaa ulkomailla (Pariisissa). Mahleria seurasivat kapellimestareina  Felix von Weingartner (1908–27), Wilhelm Furtwängler (1927–30) ja Clemens Krauss (1930–33). Vuodesta 1933 lähtien orkesterilla ei ole ollut pääkapellimestaria, sen sijaan monet nimekkäät kapellimestarit ovat vierailleet orkesterissa, kuten Richard Strauss, Karl Böhm, Herbert von Karajan, Georg Solti, Erich Kleiber, Carlos Kleiber, Leonard Bernstein ja Claudio Abbado.
Vuodesta 1941 alkaen orkesteri aloitti jokavuotisen uudenvuodenkonserttien tradition, jossa soitetaan Straussin perheen (erityisesti Johann Strauss nuoremman) musiikkia. Vuonna 2011 konsertit on johtanut pitkästä aikaa wieniläissyntyinen kapellimestari, Wienin valtionoopperan ylikapellimestari Franz Welser-Möst.
Kritiikkiä syrjinnästä

Vaikka orkesteria pidetään yhtenä maailman parhaista, se on saanut osakseen kritiikkiä sukupuolisesta sekä etnisyyteen liittyvästä syrjinnästä. Vasta vuonna 1997 ensimmäinen naismuusikko (harpisti Annan Lelkes) hyväksyttiin orkesterin jäseneksi. Orkesteria on moitittu rasistisesta asenteesta soittajia valittaessa.
Kapellimestarit > Pääkapellimestarit

Otto Nicolai (1842–1848)
Carl Eckert (1854–1857)
Otto Dessoff (1860–1875)
Wilhelm Jahn (1882–1883)
Hans Richter (1883–1898)
Gustav Mahler (1898–1901), johti orkesterin ensimmäisellä ulkomaanmatkalla Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900
Joseph Hellmesberger (1901–1903)
Felix von Weingartner (1908–1927)
Wilhelm Furtwängler (1927–1930)
Clemens Krauss (1929–1933)
Kapellimestarit > Vierailevat kapellimestarit

Bruno Walter (1933–1938)
Karl Böhm (1954–1956 and 1971–1981)
Herbert von Karajan (1956–1964)
Claudio Abbado (1971–1982)
Lorin Maazel (1982–1987)
Valikoituja levytyksiä

Mozart, Sinfoniat nro 38, 39, 40 ja 41, kapellimestarina Karl Böhm
Mozart, Figaron häät, kapellimestarina Erich Kleiber
Mozart, Don Giovanni, kapellimestarina Josef Krips
Beethoven, Kolmas sinfonia, kapellimestarina Felix von Weingartner
Beethoven, Kolmas sinfonia, kapellimestarina Erich Kleiber
Beethoven, Viides sinfonia ja Seitsemäs sinfonia, kapellimestarina Carlos Kleiber
Beethoven, Toinen sinfonia, Viides sinfonia ja Yhdeksäs sinfonia, kapellimestarina Simon Rattle
Brahms, Toinen sinfonia , kapellimestarina Wilhelm Furtwängler
Hatšaturjan, Katkelmia teoksista Spartacus ja Gayaneh , kapellimestarina Aram Hatšaturjan
Schubert , Kahdeksas sinfonia, kapellimestarina Carl Schuricht
Schubert, Yhdeksäs sinfonia, kapellimestarina Josef Krips
Wagner, Valkyyria (ensimmäinen näytös), kapellimestarina Bruno Walter
Wagner, Valkyyria (kokonaisuudessaan), kapellimestarina Wilhelm Furtwängler
Wagner, Nibelungin sormus, , kapellimestarina Georg Solti, Gramophone-lehti äänesti levyn vuosisadan parhaaksi klassisen musiikin äänitteeksi
Bruckner, Neljäs sinfonia , kapellimestarina Karl Böhm
Mahler, Das Lied von der Erde, solistina Kathleen Ferrier (kontra-altto), kapellimestarina Bruno Walter
Mahler. Das Lied von der Erde, solisteina James King ja Dietrich Fischer-Dieskau, kapellimestarina Leonard Bernstein
Mahler, Kolmas sinfonia, kapellimestarina Pierre Boulez
Johann Strauss nuoremman ja  Straussin perheen musiikkia sisältävät levyt, jotka ovat taltiointeja uudenvuoden konserteista, kapellimestareina muun muassa Herbert von Karajan, Claudio Abbado, Carlos Kleiber, Nikolaus Harnoncourt ja Riccardo Muti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wienin filharmonikot Wikimedia Commonsissa
Wienin filharmonikkojen virallinen sivusto
Musikvereinin sivustot
Orkesterin syrjintää käsitteleviä artikkeleja
Tamāra Dauniene

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montréal 1976 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brasilia 1971 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Italia 1974 |  |  |
|  Kultaa | Ranska 1976 |  |  |
Tamāra Dauniene (o.s. Kaļagina, ven. Тамара Викторовна Даунене, Tamara Viktorovna Daunene, s. 22. syyskuuta 1951 Joškar-Ola, Marin ASNT) on latvialaistaustainen Neuvostoliittoa edustanut koripalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Dauniene voitti Neuvostoliiton naisten maajoukkueessa olympiakultaa Montréalissa 1976, maailmanmestaruuden Brasiliassa 1971 sekä Euroopan mestaruuden Italiassa 1974 ja Ranskassa 1976.
Aiheesta muualla

Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Profiili FIBA Archive (englanniksi)
Neuvostoliiton joukkue – Kesäolympialaiset 1976
4 Rupšienė |
5 Nadyrova |
6 Kurvjakova |
7 Baryševa |
8 Ovetškina |
9 Šuvajeva |
10 Semjonova |
11 Zaharova |
12 Ferjabnikova |
13 Suharnova |
14 Dauniene |
15 Klimova |
Valmentaja Aleksejeva
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Valtatie 21

Valtatie 21:n asfaltoinnin muistokivi Kainuunkylässä.
Valtatie 21 Enontekiöllä syyskuussa 2007.
Kolmikielinen "Suomi"-kyltti Enontekiön Kilpisjärvellä Norjan ja Suomen rajalla.
Valtatie 21 eli Neljän tuulen tie on Torniosta Ylitornion, Pellon, Kolarin ja Muonion kautta Enontekiön Kilpisjärvelle johtava valtatie. Tien pituus on 466 kilometriä. Tie kulkee koko matkan Ruotsin rajan sekä Tornion–Muonionjoen ja Könkämäenon tuntumassa. Valtatie 21 on koko pituudeltaan myös osa E8-tietä, joka etelässä jatkuu Turkuun ja pohjoisessa Norjan Tromssaan. Tie on kaksikaistainen, mutta vähäisten liikennemäärien vuoksi liikenne sujuu yleensä hyvin. Pohjoisin osuus Palojoensuusta Kilpisjärvelle on kapeampaa ja nopeusrajoitus on pääosin 80 km/h. Tiellä sijaitsee Suomen maanteiden korkein kohta Muotkatakka (565 metriä merenpinnasta), joka on vajaat 20 kilometriä Kilpisjärveltä kaakkoon.
Valtatie 21 muodostaa osan Revontultentie-matkailutiestä, joka kulkee Keminmaasta Norjan Tromssaan.
Reitti

Tornio
Keskustaajama
Vojakkala
Karunki
Ylitornio
Kirkonkylä
Aavasaksa
Kaulinranta
Pello
Juoksenki
Turtola
Kirkonkylä
Orajärvi
Kolari
Sieppijärvi
Venetti
Kirkonkylä
Ylläsjokisuu
Muonio
Kihlanki
Kirkonkylä
Ylimuonio
Kätkäsuvanto
Enontekiö
Palojoensuu
Kaaresuvanto
Kilpisjärvi
Historiaa

Vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä valtatie 21 oli Kemin maalaiskunnan (nyk. Keminmaan) Laurilasta Tornion kautta Muonioon kulkenut tie. Myöhemmin tietä on jatkettu Kilpisjärvelle saakka, ja se oli pisimmillään 475 kilometriä pitkä. Vuodesta 1965 alkaen Tornion ja Kilpisjärven välinen osuus oli osa vanhaa eurooppatietä E78 ja Keminmaan ja Tornion välinen osuus osa E4:ää. Kun eurooppatiejärjestelmä uusittiin vuonna 1992, vaihtui Tornion ja Kilpisjärven välinen osuus E8:ksi.
Kun Keminmaan ja Tornion välinen moottoritie valmistui vuonna 2001, muuttui Keminmaan ja Tornion välinen osuus valtatieksi 29 ja valtatie 21 siirtyi alkamaan Torniosta. Vuonna 2002 E8:aa jatkettiin Turkuun saakka, jolloin E4 lakkasi Keminmaan ja Tornion väliltä.
Tiehankkeita

Valtatie 21 on ollut varsinkin pohjoisimmilta osiltaan mäkinen, kapea ja onnettomuusherkkä etenkin raskaalle liikenteelle. Vuoden 2016 tietojen mukaan Kolari–Muonio-välin liikennemäärä oli 500–1 400 ajoneuvoa vuorokaudessa, josta raskasta liikennettä noin neljännes. Kokonaisliikennemäärä oli Muonion pohjoispuolella pienempi, mutta raskaan liikenteen määrä on samaa suuruusluokkaa.
Aurora-hankkeessa 2010-luvulla pyrittiin parantamaan tien liikenneturvallisuutta ja kuljetusvarmuutta.  Hankkeen kustannusarvio oli 35 miljoonaa euroa, johon rahoitus saatiin Liikenne- ja viestintäministeriön vuoden 2016 korjausvelkaohjelmasta.
Parannushanke oli kaksiosainen: Kolari–Muonio ja Muonio–Kilpisjärvi. Tien routivaa rakennetta sekä siltoja parannettiin ja kapeaa poikkileikkausta levennettiin koko matkalla. Muonio–Kilpisjärvi-välillä parannettiin erityisesti Muonion ja Palojoensuun väliä, Enontekiön ikiroutakohteita sekä Kilpisjärven ja Norjan rajan väliä. Kolari–Muonio-välillä tielle asennettiin mittauspisteitä, jotka mahdollistavat tien tilan seurannan. Tietä haluttiin jatkossa voitavan käyttää liikenteen automatisaation ja automaattiajamisen koealueena. Liikenneministeri Anne Bernerin ajamassa hankkeessa luotiin myös arktisten olosuhteiden älykkään automaattisen liikenteen osaamiskeskus. Vuonna 2024 Yle kertoi, ettei tällaista tutkimuskäyttöä vuonna 2017 kolmella miljoonalla eurolla varustellulle tieosuudelle ole kuitenkaan saatu. Asiaa edistämään perustetun Snowbox Oy:n toiminta on loppunut, ja alkuvaiheen testausyhtiö Sensible 4 ajautui konkurssiin.
Toukokuussa 2024 uutisoitiin valtatien Palojoensuu–Maunu-tieosuuden tieparannussuunnitelmista. Tienparannukseen olisi tarkoitus varata noin 30 miljoonan euron rahoitus noin 50 kilometrin matkan parannukseen Palojoensuun ja Maunun väliselle matkalle. Laskelmien perusteella kyseisen matkan kokonaiskustannukset olisivat n. 50 miljoonaa euroa. Osuuden parantamistöihin päästäisiin aikaisintaan syksyllä 2025. Valtatie 21 parannukseen varattiin jo aiemmin keväällä 2024 hallituksen lisätalousarviossa 4,2 miljoonaa euroa parannuksiin Kilpisjärven ja Ala-Kilpisjärven Ailakkalahden välille.
Atlantinhopeakylki

| Atlantinhopeakylki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes
Heimo::  Amerikanhopeakyljet Atherinopsidae
Suku::  Menidia
Laji::  menidia
Kaksiosainen nimi
 Menidia menidia  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Atlantinhopeakylki Wikispeciesissä   Atlantinhopeakylki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Atlantinhopeakylki (Menidia menidia) on amerikanhopeakylkiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin länsirannikolta.