stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bosnia ja Hertsegovinan Valioliiga
Bosnia ja Hertsegovinan mestarit > Aluesarjat 1994–2002

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kausi | B&H:n federaatio (bosniakit) | Herzeg-Bosna (kroaatit) | Serbitasavalta (serbit) |
| 1994 | Čelik Zenica | Mladost Dubint Široki Brijeg | ei pelattu |
| 1994/1995 | ei pelattu | Mladost Dubint Široki Brijeg | ei pelattu |
| 1995/1996 | Čelik Zenica | Mladost Široki Brijeg | Boksit Milići |
| 1996/1997 | Čelik Zenica | Široki Brijeg | Rudar Ugljevik |
| 1997/1998 | Bosna Visoko | Široki Brijeg | Rudar Ugljevik |
| 1998/1999 | Sarajevo | Posušje | Radnik Bijeljina |
| 1999/2000 | Jedinstvo Bihać | Posušje | Boksit Milići |
| 2000/2001 | ei pelattu | ei pelattu | Borac Banja Luka |
| 2001/2002 | ei pelattu | ei pelattu | Leotar Trebinje |
Oval Office

Oval Office ylhäältäpäin kuvattuna joulukuussa vuonna 2001.
Oval Office on Yhdysvaltain presidentin virallinen työhuone, joka sijaitsee Valkoisen talon länsisiivessä Washington DC:ssä Yhdysvalloissa. Huone on toiminut presidentin virkahuoneena vuodesta 1909 lähtien ja sitä käytti ensimmäisenä presidentti William Howard Taft.
Oval Office on saanut nimensä soikean ympyrän eli ovaalin mallisesta muodostaan.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump yhdessä Tom Pricen, Mike Pencen, Paul Ryanin, Ezekiel Emanuelin ja Andrew Brembergin kanssa Oval Officessa maaliskuussa 2017.
Huone

Oval Office on 5,6 metriä korkea, pitkältä akseliltaan 10,9 metriä pitkä ja lyhyeltä akseliltaan 8,8 metriä leveä.
Huone > Sisustus

Huoneen sisustus on vaihdellut aikakausittain ja presidenttien mieltymysten mukaan.
Huoneessa sijaitsee presidentin työpöytänä toimiva Resolute-pöytä, joka on ollut monen menneen presidentin käytössä.
Kuvia

Oval Office vuonna 1981.
Oval Office ulkopuolelta kuvattuna vuonna 2006.
Caroline Kennedy ja Kerry Kennedy Oval Officessa sijaitsevan Resolute-pöydän alla vuonna 1963.
Panoraamakuva vuodelta 2017. Työpöydän ääressä presidentti Donald Trump.
Yhdysvaltojen presidentin sinetti kohokuvioisena Oval Officen katossa.
Presidentti Ronald Reagan jalkapallo kädessä Oval Officessa.
Aiheesta muualla

The Evolution of the Oval Office Decor Kuvaa Oval Officen sisustuksen muutoksia vuodesta 1909 alkaen.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oval Office Wikimedia Commonsissa
One Morning Left

| One Morning Left |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2008–2025
Tyylilaji:  metalcore, electroniccore, post-hardcore
Kotipaikka:  Vaasa/Tampere/PKS
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mika "Miksu" Lahti - laulaja  Juuso Turkki - kitara ja taustalaulu  Leevi Luoto - kitara ja puhdas laulu  Miska Sipiläinen – basso ja taustalaulu
Entiset jäsenet:   Tomi "Tomppa" Takamaa  Niko Hyttinen - rummut  Tomi Salonen - rummut ja puhdas laulu  Tuomas Teittinen – basso   Teemu Rautiainen - basso, kitara, syntetisaattori  Juuso Lainas - basso  Touko Keippilä - basso, syntetisaattori, ohjelmointi  Oula Maaranen - kitara   Valtteri Numminen - rummut
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records, 2011– 2025  
Infobox OKNimi-testi OK: 
One Morning Left oli laulaja Mika Lahden perustama suomalainen vuonna 2008 perustettu metalcore-yhtye. Yhtyeen musiikissa on sekoitettu screamoa ja dancea metalcoreen, ja yhtyeen kappaleiden nimet ovat yleensä hieman humoristisia. One Morning Left on esiintynyt muun muassa Amaranthen, Machinae Supremacyn, Turmion Kätilöiden sekä Adeptin lämmittelijänä, ja ollut kiertueella muun muassa Saksassa, Islannissa, Japanissa, Baltian maissa ja Venäjällä.
Yhtyeen ensimmäinen albumi The Bree-Teenz julkaistiin elokuussa 2011 Spinefarm Recordsin kautta. Yhtyeen toinen albumi Our Sceneration äänitettiin kesän 2012 aikana ja se julkaistiin helmikuussa 2013.
Keväällä 2014 One Morning Leftin pitkäaikainen rumpali, ja puhtaista lauluista vastaava Tomi Takamaa jätti yhtyeen. Uudeksi rumpaliksi bändi kiinnitti Niko Hyttisen. Puhtaista lauluista ja toisesta kitarasta vastaa nykyisin ARF-yhtyeessäkin laulava Leevi Luoto.
One Morning Left julkaisi kolmannen albuminsa Metalcore Superstars vuonna 2016 ja teki useita keikkoja ja kiertueita sekä Suomessa että ulkomailla. Yhtye kiersi mm. Baltian maissa, Islannissa sekä Japanissa. Metalcore Superstars -albumilta julkaistua "You're Dead! Let's Disco!" -singleä on striimattu Spotify-palvelussa yli 3,3 miljoonaa kertaa.lähde?
Vuonna 2023 One Morning Left soitti 15-vuotisjuhlakiertueen, jonka kokoonpanossa oli mukana Tomi Takamaa laulamassa puhtaita vokaaleja.
Yhtyeen oli määrä osallistua vuoden 2025 Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleellaan Puppy. Tammikuun 2025 lopussa yhtye kuitenkin ilmoitti lopettavansa kaiken toiminnan kokonaan laulaja Mika Lahteen kohdistuvien syytöksien takia.
Julkaisut

Panda Loves Penguin (2008, EP)
Panda Loves Penguin Vol. 2 (2009, mini-albumi)
The Bree-Teenz (2011, albumi)
Our Sceneration (2013, albumi)
Metalcore Superstars (2016, albumi)
Hyperactive (2021, albumi)
Neon Inferno (2024, albumi)
Puppy (2025, single)
Aiheesta muualla

One Morning Left -virallinen sivusto
Facebook
The Apprentice (elokuva)

| The Apprentice |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ali Abbasi
Käsikirjoittaja:  Gabriel Sherman
Tuottaja:   Ali Abbasi  Daniel Bekerman  Julianne Forde  Jacob Jarek  Louis Tisné  Ruth Treacy 
Säveltäjä:   Martin Dirkov  David Holmes  Brian Irvine 
Kuvaaja:  Kasper Tuxen
Leikkaaja:  Olivier Bugge Coutté Olivia Neergaard-Holm
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada  Tanska  Irlanti 
Tuotantoyhtiö:   Scythia Films  Profile Pictures  Tailored Films 
Levittäjä:  ADS Service
Ensi-ilta:   2024-05-2020. toukokuuta 2024 (Cannesin elokuvajuhlat)  
Kesto:  120 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Apprentice on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut elämäkertaelokuva, joka kertoo liikemies Donald Trumpin elämästä ja urasta 1970- ja 1980-luvun aikana. Elokuvan käsikirjoitti Gabriel Sherman ja ohjasi Ali Abbasi. Sen päärooleissa näyttelevät Sebastian Stan, Jeremy Strong ja Marija Bakalova. Elokuvan nimi viittaa Trumpin isännöimään televisio-ohjelmaan Diili (engl. The Apprentice).
Trumpin asianajajat ovat yrittäneet estää juridisin keinoin elokuvan esittämisen Yhdysvalloissa. Miljardööri Daniel Snyder rahoitti elokuvan tekemistä vävypoikansa Mark Rapaportin tuotantoyhtiön Kinematicsin kautta. Snyder vaati homoeroottisen unikohtauksen poistamista elokuvasta. Jo kuvatussa kohtauksessa Roy Cohnin (Jeremy Strong) näyttelijällä oli ollut päällään ihonmyötäinen sammakkoasu.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sebastian Stan  | … |  Donald Trump   |
|  Jeremy Strong  | … |  Roy Cohn   |
|  Marija Bakalova  | … |  Ivana Trump   |
|  Martin Donovan  | … |  Fred Trump   |
Ebbe Linde

| Ebbe Linde |
| --- | --- |
 Ebbe Linde osallistui 1938 Villa Golickessa kirjailijatapaamiseen. Linde katsoo äärimmäisenä oikealla ylänurkassa kameraan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1897 Krokek, Ruotsi
Kuollut: 13. marraskuuta 1991 (94 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ebbe Linde (27. syyskuuta 1897 Krokek, Ruotsi – 13. marraskuuta 1991) oli ruotsalainen runoilija ja kääntäjä, koulutukseltaan filosofian lisensiaatti. Hän toimi 1926–1948 sähkökemian opettajana ja kirjoitti Dagens Nyheteriin  teatterikritiikkiä.
Linde oli modernistisen runouden uranuurtaja Ruotsissa jo 1924 ilmestyneellä kokoelmallaan Bräsch, mutta varsinkin Dikter III osoittaa hänet modernistiksi. Hän kirjoitti myös kokeellisia näytelmiä, antiromaanin Dagsbokålder ja romaanin.
Suomennetut runot

Teoksessa Viesti mereen: antologia Ruotsin uutta runoutta (WSOY 1946) on kaksi Linden runoa suomeksi.
Kadonnut sävel, suom. Otto Varhia
Nuoruus, suom. Viljo Kajava
Axel Einar Hjorth

Hjorthin kalusteita Tukholma-näyttelyssä vuonna 1930.
Axel Einar Hjorth (1888–1959) oli ruotsalainen huonekalumuotoilija ja sisustusarkkitehti. Hän työskenteli vuosina 1927–1938 Nordiska Kompanietin palveluksessa ja perusti sitten oman yrityksen. Hjorth sai vaikutteita ensin 1920-luvun klassisismista ja art decosta, siirtyen 1930-luvulla funktionalismin suuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Axel Einar Hjorth Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav 
Muut:  IdRef
Vetokannas

| Vetokannas> Dragnäsback |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Vetokannas korostettuna.  Vaasan alueellinen jako
Kaupunki:  Vaasa
Suurpiiri:  Gerbyn suuralue
Kaupunginosa nro:  20
Väkiluku:  1 559 (1.1.2015)
Lähialueet:  Vikinga, Kustaala, Pukinjärvi
Vetokannas (ruots. Dragnäsbäck) on kaupunginosa Vaasassa, Kotirannan ja Palosaaren välillä. Kaupunginosa on kehittynyt maakaistaleelle, joka yhdistää Palosaaren mantereeseen.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Vetokannas kuuluu Gerbyn suuralueeseen. Kaupungin asemakaavoissa alue muodostaa Vaasan 20. kaupunginosan, johon kuuluu Vetokannaksen lisäksi myös Isolahden pienalue.
Vetokannas on rivi- ja omakotitaloaluetta. Rakennukset on rakennettu pääosin 1930- ja 2000-lukujen välisenä aikana. Vetokannaksen kirkko, jonka omistaa Vasa Kyrkliga Stiftelsen, valmistui vuonna 1961.
Historia

Kaupunginosan nimi on lähtöisin 1300-luvulta, jolloin kalastajat ja muut merenkävijät vetivät veneensä kapean kannaksen yli välttyäkseen kiertämästä Palosaarta.
Vetokannaksen läpi on kulkenut Vanhan Vaasan, Gerbyn ja Västervikin välinen tie 1780-luvulta alkaen, kun Vaasan satama siirtyi Palosaareen. Jo ennen tätä alueella oli ratsastutie Gerbyn ja kaupungin välillä. Liikenneyhteydet Vetokannakselta kaupunkiin paranivat vuonna 1900, kun sittemmin jo kuivatetun Pitkänlahden yli rakennettiin silta.
Vetokannas liitettiin Mustasaaresta Vaasaan vuonna 1935. Vetokannaksen ensimmäinen asemakaava hyväksyttiin vuonna 1942. Ennen kuin nykyinen Alskatintie valmistui 1980-luvulla, kaupunginosan rajan katsottiin menevän Vapaudentien kohdalla. Vikingan ja Vetokannaksen kaupunginosien välillä olikin ennen seututien valmistumista katkeamattomat katuyhteydet, muun muassa Vikingan Kannaksenkatu jatkui Muuntajankadulle asti.
Vetokannas oli 1960-luvulla tärkeä teollisuus- ja työpaikkakeskittymä, siellä sijaitsi muun muassa panimo ja verkkotehdas. Vuonna 1966 Vetokannakselle perustettiin Tukku-Tulimaa Oy:n toimesta Suomen ensimmäinen supermarketti, TT-Supermarket. Nykyään samoissa tiloissa on Keskon K-Market.
Väestö

Vuonna 2013 Vetokannaksen alueella oli 1 547 asukasta.
Vetokannaksen asukkaista äidinkielenään suomea puhui 55,9 %, ruotsia 35,2 % ja muita kieliä 8,9 % vuonna 2015. Alueen työvoimasta oli opiskelijoita 17,0 % ja työttömiä 12,3 % vuonna 2013.
Eduskuntavaalit 1966

Suomen 24. eduskuntavaalit järjestettiin 20.–21. maaliskuuta 1966. Vasemmistopuolueet (SDP, SKDL, TPSL) saivat kolmannen kerran itsenäisen Suomen eduskuntavaalien historiassa enemmistön äänistä (51,0 %) ja myös eduskuntaan kaikkien aikojen suurimman enemmistön (103–97). Vuonna 1966 aloittanut hallitus tunnetaan nimellä Paasion I hallitus, jota seurasi Koiviston I hallitus ja Auran I hallitus. Ennen vaaleja vaalilakia muutettiin siten, että vaalit siirrettiin heinäkuun alusta maaliskuuhun.
Suuren murroksen vaalit

Eduskuntavaalit heijastivat sitä yhteiskunnallista ja henkistä murrosta, jota Suomi eli 1960-luvulla. SDP lähti vaaleihin edullisesta oppositioasemasta ja saattoi hyökätä häikäilemättä. Puolue oli suunnannut kesällä 1963 valitun uuden puheenjohtajansa Rafael Paasion johdolla kurssiaan "pari piirua vasemmalle" ja puoluesihteeri Kaarlo Pitsinki laati äänestäjiin vedonneen "kahdeksan kohdan vaaliohjelman". Presidentti Urho Kekkonen sanoi Helsingin työväentalossa syksyllä 1964 pitämässään puheessa olevansa valmis tulemaan SDP:ta puolitiehen vastaan Pitkänsillan yli ja tarvittaessa pitemmällekin. Suomen Työväen Säästöpankin toimitusjohtaja Mauno Koivisto meni vuoden 1965 vappupuheessaan Tampereella Paasiota pidemmälle ehdottaessaan sosialidemokraattien ja kansandemokraattien hallitusyhteistyötä. Entinen puoluesihteeri Väinö Leskinen teki poliittisen ripittäytymisen ja ilmoittautui "Kekkosen mieheksi" todetessaan syksyllä 1965, että "politiikassa on aika sotia ja aika sopia" ja että "nyt on aika sopia". Näin SDP alkoi taas näyttää todelliselta vaihtoehdolta hallituspuolueeksi.
Äänestysvilkkaus oli samaa huipputasoa kuin vuonna 1962, mutta Jukka Tarkan mukaan nyt purkautui kaikki se, minkä noottikriisi oli padonnut neljä vuotta aikaisemmin. Vaaleista tuli sosialidemokraattien voittokulku ja karvas tappio miltei kaikille muille. SDP lisäsi äänimääräänsä lähes 200 000:lla ja eduskuntapaikkojensa määrää 17:llä. Virolaisen hallituksessa mukana olleet Keskusta ja Kokoomus menettivät kannatustaan, edellinen noin 20 000:lla ja jälkimmäinen noin 25 000:lla äänellä. Suomen Kansanpuolueen ja Vapaamielisten Liiton seuraajaksi vaalien alla perustettu Liberaalinen Kansanpuolue sai noin 5 000 ääntä vähemmän kuin edeltäjänsä neljä vuotta aiemmin ja menetti viisi paikkaa. Hallituspuolueet menettivät yhteensä kymmenen kansanedustajan paikkaa. Vaalimatematiikka teki äärivasemmiston tuloksesta nurinkurisen. SKDL:n äänimäärä väheni noin 5 000:lla, mutta se menetti jopa kuusi paikkaa. Sen sijaan kansandemokraattien kanssa vaaliliitossa ollut TPSL lisäsi paikkalukuaan viidellä huolimatta noin 40 000 äänen menetyksestään. SKDL teki tappiostaan huolimatta vaalien jälkeen paluun hallitukseen 18 vuoden tauon jälkeen. Eduskuntaan palannut Suomen pientalonpoikien puolue muutti elokuussa 1966 nimensä Suomen Maaseudun Puolueeksi. Politiikan tarkkailijoiden mukaan SPP/SMP:n puheenjohtaja Veikko Vennamo hyödynsi näin taitavasti ja tehokkaasti sen markkinaraon, joka oli avautunut poliittiseen kenttään Maalaisliiton vaihdettua nimensä Keskustapuolueeksi syksyllä 1965.
Uusia äänestäjiä vuoden 1966 eduskuntavaaleissa oli paljon: lähes 300 000 äänioikeutettua osallistui vaaleihin ensimmäistä kertaa.
Kansanedustajat

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa Reino Breilin, Pauli Burman, Margit Eskman, Sakari Knuuttila, Mikko Laaksonen, Sinikka Luja, Valde Nevalainen, L. A. Puntila ja Arvo Salo (SDP), Katri-Helena Eskelinen, Erkki Haukipuro, Katri Kaarlonen, Heimo Linna, Ahti Karjalainen ja Sylvi Saimo (Kesk.), Ele Alenius, Kauko Hjerppe, Osmo Kock, Lauha Männistö ja Veikko Saarto (SKDL), Jouni Apajalahti ja Pentti Mäki-Hakola (Kok.), Ingvar S. Melin ja Henrik Westerlund (RKP) sekä Pirkko Aro ja Arne Berner (LKP). SDP:n kansanedustaja, puoluesihteeri Kaarlo Pitsinki siirtyi loppukesällä 1966 Uudenmaan läänin maaherraksi ja hänen tilalleen tuli uutena kansanedustajana Seija Karkinen.
Eduskunnan jättivät näissä vaaleissa muun muassa SDP:n Karl-August Fagerholm ja Edvard Pesonen, TPSL:n Martta Salmela-Järvinen, Keskustapuolueen Eemil Luukka, SKDL:n Ville Pessi, Kokoomuksen Reino Ala-Kulju, joka oli valittu eduskuntaan 1933 IKL:n edustajana, RKP:n Sven Högström ja Bertel Lindh, sekä LKP:n Armi Hosia ja Esa Kaitila.
Eduskunnasta pudonneisiin kuuluivat muun muassa SDP:n Olavi Kajala ja Olavi Lindblom, Keskustan Yrjö Hautala, Erkki Ryömä ja Veikko Svinhufvud, SKDL:n Tauno Kelovesi, Juho Mäkelä, Gösta Rosenberg, Hannes Tauriainen ja Irma Torvi, Kokoomuksen Aksel Airo, Jussi Saukkonen ja Toivo Wiherheimo, RKP:n Johan Otto Söderhjelm, sekä LKP:n Antti Linna.
TPSL lisäsi paikkalukuaan tuntuvasti, mutta puolueen puheenjohtaja Aarre Simonen ei onnistunut pääsemään takaisin eduskuntaan. Useita muita entisiä kansanedustajia taas palasi taukojen jälkeen, muun muassa SDP:n Uuno Takki, Keskustan Mikko Kaarna ja Kerttu Saalasti, Kokoomuksen Tuure Junnila, TPSL:n Tyyne Leivo-Larsson ja Olli J. Uoti sekä SMP:n Veikko Vennamo. LKP:n Juho Tenhiälä loikkasi pian vaalien jälkeen Keskustaan.
Kansanedustajat > Muutoksia eduskunnan kokoonpanossa

Keskustan kansanedustaja Marja Lahti kuoli talvella 1967 ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli hiihtäjä ja maanviljelijä Heikki Hasu. Eduskuntaan palannut, TPSL:n keskeisiin hahmoihin kuulunut Olli J. Uoti kuoli saman vuoden keväällä ja hänen kuolemansa merkitsi puolueelle myös yhden paikan menetystä, sillä hänen tilalleen tuli vaaliliittokumppani SKDL:ää edustanut paperityöläinen Kauko Tamminen. Keskustan Esa Timonen siirtyi Pohjois-Karjalan läänin ja samoin keskustalainen Niilo Ryhtä Lapin läänin maaherraksi syyskuun alussa 1967 ja heidän tilalleen tulivat lehtori Paula Ruutu ja kunnanjohtaja Veikko Honkanen. Kaikki neljä uutta kansanedustajaa olivat olleet aiemminkin eduskunnan jäseninä.
SKDL:n Pekka Silander kuoli toukokuussa 1968 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli toiminnanohjaaja Ensio Laine. SDP:n Uuno Takki kuoli syyskuussa 1968 ja hänen tilalleen tuli ammattientarkastaja Eero Salo. Keskustan Olavi Lahtela kuoli kesken eduskunnan täysistunnon joulukuussa 1968 ja hänen tilalleen tuli aiemminkin kansanedustajana toiminut Akseli Paarman. SKDL:n Lyyli Koskinen kuoli elokuussa 1969 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli pienviljelijä Niilo Nieminen.
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitut ehdokkaat

| sija | ehdokas | puolue | äänet | vaalipiiri |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Raimo Ilaskivi | Kok. | 16 817 | Helsingin vaalipiiri |
| 2 | Kaarlo Pitsinki | SDP | 16 703 | Helsingin vaalipiiri |
| 3 | Georg C.  Ehrnrooth | RKP | 15 316 | Helsingin vaalipiiri |
| 4 | Paavo Aitio | SKDL | 13 790 | Turun eteläinen vaalipiiri |
| 5 | Tyyne Paasivuori | SDP | 12 754 | Helsingin vaalipiiri |
| 6 | Kaarlo af Heurlin | SDP | 12 709 | Uudenmaan vaalipiiri |
| 7 | Juha Rihtniemi | Kok. | 12 568 | Kymen vaalipiiri |
| 8 | Johannes Virolainen | Kesk. | 12 489 | Uudenmaan vaalipiiri |
| 9 | Tuure Junnila | Kok. | 11 227 | Turun pohjoinen vaalipiiri |
| 10 | Hertta Kuusinen | SKDL | 11 155 | Helsingin vaalipiiri |
| Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus |  |
Tulokset > Valitut kansanedustajat vaalipiireittäin ja puolueittain

| Vaalipiiri | SDP | Kesk>  | SKDL | Kok>  | RKP | LKP | TPSL | SPP | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin kaupunki | 7 | – | 4 | 4 | 3 | 2 | 1 | – | 21 |
| Uudenmaan lääni | 6 | 2 | 3 | 2 | 3 | 1 | 1 | – | 18 |
| Turun lääni, etelä | 5 | 3 | 3 | 2 | 1 | 1 | 1 | – | 16 |
| Turun lääni, pohjoinen | 4 | 3 | 3 | 2 | – | 1 | – | – | 13 |
| Ahvenanmaan maakunta | – | – | – | – | 1 | – | – | – | 1 |
| Hämeen lääni, etelä | 5 | 2 | 2 | 3 | – | 1 | 1 | – | 14 |
| Hämeen lääni, pohjoinen | 4 | 1 | 4 | 3 | – | – | – | – | 12 |
| Kymen lääni | 6 | 4 | 1 | 2 | – | 1 | 1 | – | 15 |
| Mikkelin lääni | 3 | 4 | 1 | 1 | – | – | 1 | – | 10 |
| Pohjois-Karjalan lääni | 3 | 4 | 1 | 1 | – | – | – | – | 9 |
| Kuopion lääni | 2 | 4 | 4 | 1 | – | – | – | 1 | 12 |
| Keski-Suomen lääni | 4 | 3 | 2 | 1 | – | – | 1 | – | 11 |
| Vaasan lääni | 3 | 7 | 3 | 3 | 4 | – | – | – | 20 |
| Oulun lääni | 2 | 8 | 6 | 1 | – | 1 | – | – | 18 |
| Lapin lääni | 1 | 4 | 4 | – | – | 1 | – | – | 10 |
| Koko maa | 55 | 49 | 41 | 26 | 12 | 9 | 7 | 1 | 200 |
Aiheesta muualla

Vaalit 1966: Vasemmisto nousi valtaan (Yleisradion Elävä arkisto)
Doria.fi − Eduskuntavaalit 1966, Tilastollisen pääkeskuksen julkaisu
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Pertti Pesonen, Kai Korte, mahdollisesti toimittaja Jukka Rusi, toimittaja Knud Möller, Göran von Bonsdoff ja tunnistamaton mies vaalituloslähetyksessä Yleisradion televisiostudiossa.
FC Groningen

FC Groningen on jalkapalloseura Groningenistä, Alankomaista. Se pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Eredivisiessä.
Seura perustettiin 16. kesäkuuta vuonna 1971 Groninger Voetbal en Atletiek Vereniging -urheilujärjestöstä. Joukkue pelasi kolme vuotta maan huipputasolla ennen putoamistaan 2. divisioonaan. Joukkue nousi takaisin huipulle Ronald ja Erwin Koemanin sekä hyökkääjä Jan van Dijkin aikakaudella ja kaudella 1982–1983 se pääsi myös euro-otteluihin. Toistaiseksi joukkueen paras tulos Eredivisiestä on kaudelta 1990–1991, jolloin se oli loppupisteissä kolmas. Kaudella 2014–2015 Groningen otti seurahistorian ensimmäisen mestaruuden, kun se kaatoi FC Zwollen Alankomaiden cupin finaalissa 2-0.
Joukkueen värit ovat vihreä ja valkoinen. Se pelaa kotiottelunsa uudella, 22 000 -paikkaisella Euroborg-stadionilla. Joukkue pelasi 72 vuotta vanhalla 13 000 -paikkaisella Oosterpark-stadionilla, viimeisimmän ottelunsa joulukuussa 2005. Kaudella 2004/05 joukkueen kotiotteluiden katsojakeskiarvo oli 12 000 henkeä.
Saavutukset

Alankomaiden cup: 2015
Tunnettuja pelaajia

Jan van Dijk
Milko Djurovski
Ron Jans
Johan de Kock
Erwin Koeman
Ronald Koeman
Wim Koevermans
Johan Neeskens
Michael Reiziger
Adri van Tiggelen
John de Wolf
Arjen Robben
Fandi Ahmad
Entisiä valmentajia

Ernest Faber
Pieter Huistra
Ron Jans
Dwight Lodeweges
Robert Maaskant
Pim Verbeek
Hans Westerhof
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Kannattajien sivu
Tilastoja
Dahomey (elokuva)

Kuningas Gétzon antropomorfinen patsas on elokuvan eräs kuvitteellinen kertoja.
Dahomey on vuonna 2024 valmistunut, ranskalais-senegalilaisen Mati Diopin ohjaama elokuva, joka on nimetty muinaisen länsiafrikkalaisen valtakunnan (nykyinen Benin) mukaan. Ranskalaiset miehittivät Dahomeyn 1800-luvun lopulla, jolloin sieltä ryöstettiin paljon taide-esineitä. Elokuva kertoo vuonna 2021 Pariisista Beniniin palautetuista 26 esineestä yhdistelemällä fiktiota ja dokumenttia, sekä beniniläisten reagoinnista niihin.
Elokuva valmistui ranskalaisen ja senegalilaisen tuotantoyhteistyön tuloksena. Sen ensiesitys Ranskassa oli 25. syyskuuta 2024.
Elokuvan ensi-ilta oli 18. helmikuuta 2024 Berliinin elokuvajuhilla, jossa se voitti pääpalkinnon, Kultaisen karhun.