stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Berliinin ePrix 2022
Tulokset > Toinen kilpailu > Aika-ajot > Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Quarter-finals | Quarter-finals | Quarter-finals |  |  | Semi-finals | Semi-finals | Semi-finals |  |  | Final | Final | Final |
 
|   | B4 |   André Lotterer |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | A1 |   Stoffel Vandoorne |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | A1 |   Stoffel Vandoorne |   |   |   |   |   André Lotterer |   |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   André Lotterer |   |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   Robin Frijns |   |   |  |  |  |  |
|  | B3 |   António Félix da Costa |   |   |   |   |   Robin Frijns |   |   |  |  |  |  |
|  | B3 |   António Félix da Costa |   |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|   | A2 |   Robin Frijns |   |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   Robin Frijns |   |
|  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   Edoardo Mortara |   |
|   | A3 |   Lucas di Grassi |   |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | B2 |   Nyck de Vries |   |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |
|  | B2 |   Nyck de Vries |   |   |   |   |   Nyck de Vries |   |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   Nyck de Vries |   |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |   |   Edoardo Mortara |   |   |  |  |  |  |
|  | A4 |   Nick Cassidy |   |   |   |   |   Edoardo Mortara |   |   |  |  |  |  |
|  | A4 |   Nick Cassidy |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | B1 |   Edoardo Mortara |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Tulokset > Toinen kilpailu > Aika-ajot > Lähtöjärjestys

| Sija | No>  | Kuljettaja | Talli | A | B | QF | SF | F | Ruutu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 48 |  Edoardo Mortara | Venturi-Mercedes | — | 1:06.753 | 1:06.110 | 1:05.897 | 1:05.972 | 1 |
| 2 | 4 |  Robin Frijns | Envision-Audi | 1:07.327 | — | 1:06.170 | 1:06.522 | 1:06.470 | 2 |
| 3 | 17 |  Nyck de Vries | Mercedes | — | 1:07.080 | 1:06.238 | 1:06.285 | — | 3 |
| 4 | 36 |  André Lotterer | Porsche | — | 1:07.217 | 1:06.504 | 1:06.671 | — | 4 |
| 5 | 13 |  António Félix da Costa | Porsche | — | 1:07.175 | 1:06.184 | — | — | 5 |
| 6 | 37 |  Nick Cassidy | Envision-Audi | 1:07.370 | — | 1:06.377 | — | — | 6 |
| 7 | 7 |  Lucas di Grassi | Venturi-Mercedes | 1:07.356 | — | 1:06.508 | — | — | 7 |
| 8 | 5 |  Stoffel Vandoorne | Mercedes | 1:07.115 | — | 1:06.806 | — | — | 8 |
| 9 | 25 |  Jean-Éric Vergne | Techeetah-DS | — | 1:07.287 | — | — | — | 9 |
| 10 | 23 |  Mitch Evans | Jaguar | 1:07.446 | — | — | — | — | 22 |
| 11 | 30 |  Oliver Rowland | Mahindra | — | 1:07.294 | — | — | — | 10 |
| 12 | 29 |  Alexander Sims | Mahindra | 1:07.450 | — | — | — | — | 11 |
| 13 | 22 |  Maximilian Günther | e.dams-Nissan | — | 1:07.332 | — | — | — | 12 |
| 14 | 3 |  Oliver Turvey | NIO | 1:07.469 | — | — | — | — | 13 |
| 15 | 10 |  Sam Bird | Jaguar | — | 1:07.411 | — | — | — | 14 |
| 16 | 27 |  Jake Dennis | Andretti-BMW | 1:07.525 | — | — | — | — | 15 |
| 17 | 99 |  Antonio Giovinazzi | Dragon / Penske | — | 1:07.437 | — | — | — | 16 |
| 18 | 7 |  Sérgio Sette Câmara | Dragon / Penske | 1:07.553 | — | — | — | — | 17 |
| 19 | 23 |  Sébastien Buemi | e.dams-Nissan | — | 1:07.518 | — | — | — | 18 |
| 20 | 94 |  Pascal Wehrlein | Porsche | 1:07.646 | — | — | — | — | 19 |
| 21 | 33 |  Dan Ticktum | NIO | — | 1:07.601 | — | — | — | 20 |
| 22 | 28 |  Oliver Askew | Andretti-BMW | 1:07.802 | — | — | — | — | 21 |
Lähde:
Tulokset > Toinen kilpailu > Kilpailu

| Sija | No>  | Kuljettaja | Talli | Kier>  | Aika/keskeytys | Ruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 17 |  Nyck de Vries | Mercedes | 40 | 46:12.268 | 3 | 25 |
| 2 | 48 |  Edoardo Mortara | Venturi-Mercedes | 40 | +2.454 | 1 | 18+3+1 |
| 3 | 5 |  Stoffel Vandoorne | Mercedes | 40 | +6.936 | 8 | 15 |
| 4 | 11 |  Lucas di Grassi | Venturi-Mercedes | 40 | +8.165 | 7 | 12 |
| 5 | 4 |  Robin Frijns | Envision-Audi | 40 | +13.829 | 2 | 10 |
| 6 | 13 |  António Félix da Costa | Techeetah-DS | 40 | +14.387 | 5 | 8 |
| 7 | 30 |  Oliver Rowland | Mahindra | 40 | +15.518 | 10 | 6 |
| 8 | 36 |  André Lotterer | Porsche | 40 | +15.845 | 4 | 4 |
| 9 | 25 |  Jean-Éric Vergne | Techeetah-DS | 40 | +18.831 | 9 | 2 |
| 10 | 9 |  Mitch Evans | Jaguar | 40 | +21.722 | 22 | 1 |
| 11 | 10 |  Sam Bird | Jaguar | 40 | +22.875 | 14 |  |
| 12 | 94 |  Pascal Wehrlein | Porsche | 40 | +25.412 | 19 |  |
| 13 | 27 |  Jake Dennis | Andretti-BMW | 40 | +13.314 | 15 |  |
| 14 | 23 |  Sébastien Buemi | e.dams-Nissan | 40 | +15.275 | 18 |  |
| 15 | 28 |  Oliver Askew | Andretti-BMW | 40 | +22.071 | 21 |  |
| 16 | 22 |  Maximilian Günther | e.dams-Nissan | 40 | +35.775 | 12 |  |
| 17 | 3 |  Oliver Turvey | NIO | 40 | +40.044 | 13 |  |
| 18 | 29 |  Alexander Sims | Mahindra | 40 | +41.542 | 11 |  |
| 19 | 7 |  Sérgio Sette Câmara | Dragon / Penske | 40 | +41.860 | 17 |  |
| 20 | 33 |  Dan Ticktum | NIO | 40 | +51.648 | 20 |  |
| 21 | 37 |  Nick Cassidy | Envision-Audi | 40 | +55.192 | 6 |  |
| 22 | 99 |  Antonio Giovinazzi | Dragon / Penske | 40 | +1:01.933 | 16 |  |
Lähde:
Huomiot

↑  Kolme lisäpistettä paalupaikasta.
↑  Lisäpiste nopeimmasta kierroksesta.
↑  Kolme lisäpistettä paalupaikasta.
↑  Lisäpiste nopeimmasta kierroksesta.
Casio SX-1000

| SX-1000 |
| --- | --- |
Valmistaja:  Casio
Mukana toimitettu käyttöjärjestelmä:  CAIOS-UX
Suoritin:  Motorola 68020
Massamuisti:  kiintolevy, 80MB - 780MB
Keskusmuisti:  4-8MB
SX-1000 on Casion valmistama UNIX-työasema, jonka yhtiö julkaisi vuonna 1986.
Tietokoneeseen kehitettiin CAIOS-UX -niminen System V -pohjainen UNIX-käyttöjärjestelmä.
Charmilles Stadium

| Charmilles Stadium |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Geneve, Sveitsi
Koordinaatit:  46°12′33″N, 006°07′06″E
Avattu:  kesäkuussa 1930
Suljettu:  2002
Käyttäjät
 Servette FC 
Katsojakapasiteetti
 9 250 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Charmilles Stadium tai Stade des Charmilles oli stadion Genevessä, Sveitsissä. Se suljettiin vuonna 2002, kun Stade de Genève valmistui. Stadionilla pelattiin viisi ottelua jalkapallon MM-kisoissa 1954.
Caldas (departementti)

Departementti Kolumbian kartalla.
Caldas on yksi Kolumbian 32 departementista. Sen pääkaupunki on Manizales, pinta-ala 7 888 km² ja asukasluku vuonna 2011 oli noin 980 300.
Caldas sijaitsee maan keskisen ja läntisen vuorijonon välissä. Siihen kuuluvat Magdalena- ja Caucajokien laaksot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caldas Wikimedia Commonsissa
Charme (satelliitti)

Charme (CH4 Atmospheric Remote Monitoring Explorer) on Ranskan CNESin ja Saksan DLR:n yhdessä toteuttama kaukokartoitussatelliitti. Se mittaa ilmakehän metaania, joka on merkittävä kasvihuonekaasu. Se laukaistaan vuonna 2013 tai 2014 Vega-kantoraketilla. päivitettävä
Toteutuksesta päätettiin vuoden 2010 alussa. Satelliitti maksaa 165 miljoonaa dollaria laukaisuineen ja kolmen vuoden operointeineen. Se perustuu CNESin Myriade-mikrosatelliittirunkoon ja sen tieteellisten mittalaitteiden sähköteho on 60 wattia. Satelliitti lentää 650 km korkealla aurinkosynkronisella kiertoradalla. DLR toimittaa laitteen pääinstrumentin, joka on lidar. Dataa prosessoidaan molemmissa maissa.[lähde? ]
Carlo Ambrogio Lonati

Carlo Ambrogio Lonati (n. 1645 – n. 1710 tai 1715) oli italialainen säveltäjä. Hänestä käytettiin nimitystä "Rooman Biber" viittauksena kuuluisaan aikalaiseen Heinrich Biberiin. Ruotsin kuningatar Kristiinan palveluksessa ollessaan hän sai myös lisänimen "Il gobbo della Regina" ("Kuningattaren kyttyräselkä"), mikä ilmeisesti viittasi synnynnäiseen epämuodostumaan. Lonati oli Alessandro Stradellan ystävä.
Lonati oli lähtöisin Milanosta, mutta muutti 25-vuotiaana Roomaan. Vuonna 1701 häneltä ilmestyi 12 sonate per violin e basso continuo -kokoelma viululle ja basso continuolle. Teos omistettiin keisari Leopold I:lle.
Lonatin musiikkia on levytetty Hyperion Recordsille, Pan Classicsille ja ASV Recordsille.
Aiheesta muualla

IMSLP: Carlo Ambrogio Lonati: nuotteja
Carlo Andrea Pozzo di Borgo

Carlo Andrea Pozzo di Borgo
Carlo Andrea Pozzo di Borgo (ven. Карл Осипович Поццо ди Борго, 8. maaliskuuta 1764 – 15. helmikuuta 1842) oli korsikalainen kreivi ja poliitikko, joka loi diplomaattina uran Venäjän keisarien Aleksanteri I:n ja Nikolai I:n palveluksessa.
Pozzo di Borgo pyrki Korsikan itsenäistymiseen ja toimi Ranskan vallankumouksen aikana yhteistyössä Britannian kanssa Ranskan vallankumoushallitusta vastaan. Hän joutui poistumaan Korsikasta, kun Napoleon Bonaparte vuonna 1798 liitti saaren Ranskaan. Muutaman vuoden Italiassa ja Britanniassa oleskelun jälkeen hän ryhtyi Venäjän diplomaatiksi vuonna 1804. Hän toimi Venäjän suurlähettiläänä Ranskassa 1814–1835 ja Britanniassa 1835–1839. Ranskan-vuosiensa aikana hän osallistui venäläis-preussilaisissa joukoissa Waterloon taisteluun ja haavoittui siellä lievästi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carlo Andrea Pozzo di Borgo Wikimedia Commonsissa
Caldas da Rainha

| Caldas da Rainha |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Caldas da Rainha Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 39°24′N, 9°8′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Centro
Ala-alue:  Oeste
Piiri:  Leiria
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Fernando Tinta Ferreira
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  255,69 km²
Väkiluku (2011):  51 729
 – Väestötiheys:  202 as./km²
 
 www.cm-caldas-rainha.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Caldas da Rainha on kaupunki Portugalissa Região Centron suuralueella. Kaupungissa on 30 000 asukasta. Se on saanut kaupunkioikeudet 26. elokuuta 1927. Se on myös samannimisen kunnan hallintokaupunki. Koko kunnan asukasluku on noin 50 000. Kaupungin nimi tarkoittaa kuningattaren lähdettä. Tällä viitataan kuningatar Leonoriin, kuningas Juhana (João) II:n puolisoon, joka vuonna 1484 matkustaessaan Óbidosista Batalhaan näki talonpoikien kylpevän kylänsä kuumassa lähteessä ja perusti paikalle sairaalan.[lähde? ]
Kaupunki sijaitsee lähellä Atlantin rantaa (etäisyys 10 kilometriä). Varsinaisia seudun rannikkokaupunkeja ovat (pohjoisesta etelään) Nazaré, Salir do Porto, Foz do Arelho, Lourinhã ja Peniche.
Kaupunki on tunnettu posliinituotteistaan (Louça das Caldas). Lasitetut, värikkäät tuotteet valmistetaan paikallisesta savesta. Läheisen kylän nimi Bombarral tarkoittaa hyvää savimaata, mikä viittaa alueen astianvalmistukseen jo menneinä vuosisatoina. Tunnettu saviteollisuuden kehittäjä oli 1800-luvulla elänyt lissabonilainen Rafael Bordalo Pinheiro, jonka nimeä kantava posliiniyritys toimii edelleen Caldasissa. Nykyajan tuotteiden pääosa on arkisia keittiöastioita, mutta osa on myös voimakkaan koristeellisia hedelmäkulhoja tai taide-esineitä.[lähde? ]
Kuningatar Leonorin patsas Caldas da Rainhan keskustassa.
Pavilhões do Parque -rakennus on ollut kaupungin sairaala.
Foz do Arelhon rantaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caldas da Rainha Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
Leirian piirin kunnat
Alcobaça
Alvaiázere
Ansião
Batalha
Bombarral
Caldas da Rainha
Castanheira de Pêra
Figueiró dos Vinhos
Leiria
Marinha Grande
Nazaré
Óbidos
Pedrógão Grande
Peniche
Pombal
Porto de Mós
Chaconne

Chaconne (/ʃaˈkɔn/, myös ciaccona /tʃakˈko:na/) on sävellys, joka sisältää yleensä muunnelmia lyhyestä, toistetusta sointukulusta, sekä kolmijakoinen tanssi.
Chaconne ilmaantui Espanjaan 1600-luvun alussa ja levisi ympäri Eurooppaa. Monien aikalaisten, muun muassa Miguel de Cervantesin, Francisco Gómez de Quevedon ja Lope de Vegan mukaan tanssi on latinalaisamerikkalaista alkuperää. Levitessään ympäri Eurooppaa chaconne muuttui muuntelua sisältäväksi musiikin muodoksi, jossa basso continuo -kuviot toistuivat yhä uudelleen ylempien äänien vastatessa muuntelusta.
Eri puolilla Eurooppaa chaconnesta kehittyi monia eri tyylejä. Italiassa chaconne sisälsi usein tasaisen basso continuon, mutta myös muuttuvia bassokuvioita käytettiin. Ranskassa chaconnesta kehittyi arvokkaampi ja hitaampi ja tässä muodossa se levisi Englantiin ja Saksaan. Saksassa italialainen ja ranskalainen tyyli lähenivät toisiaan.
Yksi tunnetuimmista – ellei tunnetuin – esimerkki chaconnesta on Johann Sebastian Bachin Partitan d-molli sooloviululle viimeinen osa. Tämä 12–14 minuutin kestoinen teos koostuu 64 muunnelmasta, jotka pohjautuvat samaan neljän tahdin sointukulkuun. Muunnelmat seuraavat chaconnelle tyypilliseen tapaan toisiaan ilman taukoja. Bachin chaconne on keskeinen osa sooloviulun repertuaaria ja se on myös sovitettu monille eri soittimille, kuten pianolle (Ferruccio Busoni, Johannes Brahms), klassiselle kitaralle (muun muassa Andrés Segovia), uruille, orkesterille ja fagotille (Arthur Weisberg).
Barokin jälkeen chaconnen suosio hiipui, joskin Ludwig van Beethovenin 32 muunnelmaa c-molli on chaconne. Myöhemmät säveltäjät, kuten Johannes Brahms (Neljäs sinfonia, viimeinen osa), elvyttivät chaconne-muodon. Nykyaikana chaconneja ovat säveltäneet muun muassa John Adams, Philip Glass, Gustav Holst ja Benjamin Britten.
Tyypillinen chaconne on duurisävellajissa ja tahtilaji on kolmijakoinen. Se alkaa yleensä tahdin toisella iskulla. Teema on tyypillisesti neljän tahdin mittainen. Nykyajan chaconne on vapaamuotoisempi eikä tahtilajin tarvitse olla kolmijakoinen.
Aiheesta muualla

Bachin Chaconne PDF-muodossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Brother Firetriben diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙EP:t | 1 |  |
| ↙Singlet | 15 |  |
| ↙Videot | 1 |  |
| ↙Musiikkivideot | 6 |  |
Tämä artikkeli käsittää Brother Firetribe -yhtyeen diskografian.
Studioalbumit

False Metal (2006)
Heart Full of Fire (2008)
Diamond in the Firepit (2014)
Sunbound (2017)
Feel the Burn (2020)
EP:t

Heart Full of Fire... And Then Some (2008)
DVD:t

Live at Apollo (2010)
Singlet

”One Single Breath” (2006)
”I’m on Fire” (2006)
”I Am Rock” (2007)
”Runaways” (2008)
”For Better or for Worse” (2014)
”Taste of a Champion” (2016)
”Rock in the City” (2020)
”Bring On The Rain” (2020)
”Night Drive” (2020)
”Chariot Of Fire” (2020)
”Love Is A Beautiful Lie” (2020)
”Thunder rising” (2021)
”Man on a Mission” (2022)
”Just Another Night” (2023)
”Are You Ready?” (2024)
Musiikkivideot

”One Single Breath” (2006)
”For Better or for Worse” (2014)
”Indelible Heroes” (2017)
”Bring on the Rain” (Lyriikkavideo) (2020)
”Night Drive” (2020)
”Thunder Rising” (2021)
C. G. Tötterman

| Carl Gustaf Tötterman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1836 Pyhäjärvi Vpl., Suomi
Kuollut: 20. toukokuuta 1895 (58 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:  Klas Kristian Albert Tötterman, Gustava Fredrika Stenroth
Puoliso:  Ida Lovisa Rancken
Ura
Uskontokunta:  luterilaisuus
Carl Gustaf Tötterman (21. kesäkuuta 1836 Pyhäjärvi Vpl. – 20. toukokuuta 1895 Helsinki oli Suomen Lähetysseuran toinen lähetysjohtaja, ja hän toimi tässä tehtävässä vuodesta 1877 lähtien aina kuolemaansa 1895 saakka.
Henkilöhistoria

C. G. Tötterman tuli pappissuvusta, hänen isänsä oli kappalainen, varapastori Claes Kristian Albert Tötterman, joka toimi hänen syntymänsä aikoihin Pyhäjärven Vl. vt. kirkkoherrana ja Joutsan kappalaisena. Hänen äitinsä oli Gustava Fredrika Stenroth. Ylioppilaaksi hän valmistui Porvoon kymnaasista, ja papiksi hänet vihittiin vuonna 1860. Hän oli vuodesta 1861 lähtien naimisissa Ida Lovisa Ranckenin (1834—1907) kanssa. Metsänhoitaja, metsäneuvos Karl August Fredrik Tötterman (1866—1931) oli heidän poikansa.
Toiminta Suomen Lähetysseurassa

Tötterman oli Suomen Lähetysseuran johtokunnan jäsen vuodesta 1866 lähtien. K. J. G. Sireliuksen siirryttyä pois lähetysjohtajan tehtävästä hänen tilalleen valittiin Tötterman, jota Remes luonnehtii seuran kotimaisessa työssä “varsinaiseksi uranuurtajaksi”. Sen sijaan ulkomaanasioissa hän oli passiivinen. Toiminnan painopisteenä oli seuran talouden kohentaminen, jotta vuonna 1870 Ambomaalla aloitettua lähetystyötä olisi voitu jatkaa entisessä laajuudessa. Elämänsä viimeisen vuosikymmenen ajan Tötterman oli jatkuvasti sairas. Remeksen kuvauksesta päätellen hän sairasti kenties Parkinsonin tautia. Häntä painoivat myös velat. Lähetysjohtajan toimen ohella hän hoiti 1880-luvun lopulla myös rautatiesaarnaajan viransijaisuutta, joten hänellä kaksi oli täystoimista työtä. 14. toukokuuta 1895 Tötterman sairastui keuhkokuumeeseen, johon hän kuoli kuusi päivää myöhemmin. Hänen tilalleen lähetysjohtajaksi valittiin pastori Akseli Hirn.
Chacon maakunta

| Chaco Provincia del Chaco |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Chaco punaisella Argentiinan kartalla.
Valtio:   Argentiina
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Resistencia
Pinta-ala:  99 633 km²
Väkiluku (2010):  1 053 466
Chacon maakunta (esp. Provincia del Chaco) on Argentiinan pohjoisosassa sijaitseva maakunta. Se on pinta-alaltaan 99 633 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuonna 2010 yhteensä 1 053 466. Maakunnan pääkaupunki on noin 399 500 asukkaan Resistencia (2010).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chacon maakunta Wikimedia Commonsissa
Chacon maakunnan viralliset verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Argentiinan maakunnat
Buenos Aires
Buenos Airesin liittopiiri
Catamarca
Chaco
Chubut
Córdoba
Corrientes
Entre Ríos
Formosa
Jujuy
La Pampa
La Rioja
Mendoza
Misiones
Neuquén
Río Negro
Salta
San Juan
San Luis
Santa Cruz
Santa Fe
Santiago del Estero
Tulimaa, Etelämantereen sektori ja Etelä-Atlantin saaret
Tucumán
Georges Petit

Maurice Réalier-Dumas'n (1860–1928) juliste Georges Petit'n galleriassa Pariisissa 1897 pidettyyn näyttelyyn.
Georges Petit (11. maaliskuuta 1856 – 12. toukokuuta 1920) oli ranskalainen taidekauppias ja keskeinen hahmo pariisilaisessa taidemaailmassa sekä tärkeä impressionististen taiteilijoiden tukija.
Uran alkuvaiheet

Petit'n isä oli François Petit, joka perusti 1846 taidekaupan Pariisiin osoitteeseen 7, rue Saint-Georges. Muutamassa vuodessa Galerie François Petit oli Ranskan taidemarkkinoiden vaikutusvaltaisimpia yrityksiä.
Robert Jensenin kirjan Marketing Modernism in Fin-de-Siecle Europe mukaan huutokauppakamarilla oli "useita tehtäviä, kuten esineen aitouden vahvistaminen, sen kuljettaminen markkinoiden vaarojen läpi, sen provenienssinselvennä vakiinnuttaminen ja niiden kriitikkojen ja historioitsijoiden luettelointi, jotka määrittelevät taiteilijan merkityksen".
Georges Petit peri vuonna 1877 yrityksen sekä myös linnan ja sekä 3 miljoonaa frangia. Hän rakensi kaupunkitalon rue de Sèzen varrelle. Hänen vuotuiset menonsa olivat noin 400 000 frangia. Se meni vaimon, lasten ja rakastajattaren elatukseen sekä ammuntaharrastukseen.
Jensenin mukaan Émile Zola on sanonut, että nuorempi Petit oli "isäänsä kunnianhioisempi… siinä määrin kilpailuhenkinen, että hän halusi tuhota kilpailijansa". Jensen jatkaa: "[Petit] odotti … aina toukokuussa amerikkalaisten tuloa Pariisiin. Ja minkä hän osti 10 000 frangilla, hän myi 40 000:lla."
Uran alkuvaiheet > Impressionismi

Petit alkoi ostaa impressionistien töitä jo 1878, jolloin hän toimi asiantuntijana Jean Victor Louis Fauren teosten ja Claude Monet'ta aiemmin tuenneen, vararikkoon menneen Ernest Hoschedén kokoelman teosten myynnissä. Petit oli siinä vaiheessa vain 22-vuotias, ja oli kulunut vasta vuosi siitä, kun hän oli perinyt yrityksen, joten hänen yhteytensä impressionisteihin alkoi samaan aikaan kuin hänen uransa. Yhdysvaltalaisen National Gallery of Artin elämäkerta-artikkelin mukaan siihen päättyivät impressionistien' "laihat vuodet" , ja heidän työnsä olivat jo löytäneet markkinat.
Kilpailijoita ja nousu merkittävään asemaan

Petit ja taidekauppias Paul Durand-Ruel (1831–1922) kilpailivat ankarasti. Durand-Ruel otti yrityksen haltuun isältään 1865. Petit'n ja Durand-Ruelin galleriat olivat olleet kaksi merkittävintä yritystä Pariisissa 1850-luvulta alkaen. Paul Durand-Ruel oli 25 vuotta vanhempi kuin Petit, ja hän oli ottanut impressionistit hoiviinsa jo 1870.
Galleria, jonka Petit avasi 12, rue Godot de Mauroyhin vuonna 1881 oli suosittu vaihtoehtoinen näyttelytila viralliselle Pariisin salongille. Petit'n galleria siirtyi myöhemmin Pariisin keskustaan osoitteeseen 8, rue de Sèze.
Petit teki yksityisistä näytöistä suuria seurapiiritapahtumia. Hän suunnitteli sarjan Expositions internationales de Peinture, ja ensimmäinen pidettiin 1882. John Singer Sargent lähetti Vernon Leestä maalamansa muotokuvan avajaistilaisuuteen, ja työ sai hyvin ristiriitaisia arvioita. Sargent kirjoittaa: "se on asetettu näytteille… ja on herättänyt monissa tyrmistystä".
Tilaisuudet houkuttivat kuuluisia tekijöitä kuten Monet, Camille Pissarro, Auguste Renoir ja Alfred Sisley.
Sisley piti laajoja retrospektiivisiä näyttelyitä Petit'n galleriassa 1880- ja 1890-luvulla. Se oli Petit'ltä kuin vallankaappaus, sillä Sisley oli aiemmin yhdistetty Durand-Rueliin. Vuonna 1897 asetti näytteille 146 Sisleyn maalausta ja viisi pastellityötä, jotka kattoivat koko hänen uransa. Kahden vuoden kuluttua, kuukausi Sisleyn kuoleman jälkeen, oli Galerie Georges Petit myynyt Sisleyn työhuoneessa olevat teokset huutokaupalla tämän lasten puolesta.
Kilpailijoita ja nousu merkittävään asemaan > "Mahtava kauppias"

National Gallery of Artin elämäkerrassa sanotaan, että "Petit' toimi yhteistyössä myös Pariisin salongin taiteilijoiden kanssa ja hoiti monien aikakauden menestyvien ja suosittujen taiteilijoiden myyntiä, kilpaillen toisen pariisilaisen kauppiaan Boussod & Valadonin kanssa Goupil & Cien seuraaja. Häntä sanottiin "mahtavaksi kauppiaaksi", ja merkittävimmät Pariisin huutokaupoista... pidetiin hänen tiloissaan, koska Hôtel Drouot'n  tilat olivat riittävät. Se seikka vain lisäsi kilpailua Durand-Ruelin kanssa, sillä Petit ei halunnut kilpailijansa toimivan 'asiantuntijana galleriassaan pidetyissä julkisissa myyntitilaisuuksissa".
Michael C. FitzGerald kirjoittaa teoksessaan The Making of Modernism, että "1890-luvulla [Petit oli] vienyt useita impressionisteja heidän alkuperäiseltä kauppiaaltaan Durand-Ruelilta, ja hänellä oli esillä sellaisia merkittäviä teoksia kuin Monet'n Aamu Seinellä ja Normandian rannikon sarja. Pariisin taidemaailman läpikotaisin tunteneen Émile Zolan mukaan Petit oli kauppiaiden "apoteoosi", kun impressionismin markkinat laajenivat ja kauppiaiden välinen kilpailu kiristyi".
Petit piti tiloissaan huutokauppoja, esimerkiksi Naryškinin kokoelman 1883, Chocquet- ja Doria-kokoelmat 1889 ja Edgar Degas'n ateljeen myynnin 1918–1919.
Whistler Centren elämäkerturi kirjoittaa, että Petit'n Société internationale de Peinturea hoidettiin samoin periaattein kuin Grosvenor Gallerya. Kuten Grosvenorilla, silläkin oli taiteilijoista koostuva neuvonantajaryhmä (mukana esimerkiksi Alfred Stevens, Raimundo de Madrazo y Garreta ja Giuseppe De Nittis), mutta todellisuudessa siitä vastasi yksin Petit. Mukana oli myös muita taiteilijoita, kuten Paul Baudry, Jean-Léon Gérôme, Jozef Israëls, Lawrence Alma-Tadema, John Everett Millais, Ludwig Knaus ja Adolph Friedrich Erdmann von Menzel.
Whistler Centren mukaan vuodesta 1881 alkaen "galleria alkoi myydä grafiikkaa ja erikoistui monokromeenselvennä, aikalaistaiteilijoiden, esimerkiksi Félix Bracquemondin ja Marcellin Desboutinin", korkealaatuisiin vedoksiin.
Auguste Rodin asetti 1887 galleriassa näytteille Suudelman ja kolme hahmoa sarjasta Calais'n porvarit. 1889 Rodin ja Monet pitivät siellä yhteisnäyttelyn, jossa Rodinilla oli esillä 36 teosta. August Rodin Projectin mukaan "Georges Petit'n näyttely sinetöi Rodinin aseman Ranskan merkittävimpänä kuvanveistäjänä ja avasi ovet kokoelmiin ja museoihin ympäri maailman."
1880-luvun lopulla Petit ei ottanut harjoittelijaksi Louis-Ambroise Vollardia (1866–1939), koska tämä ei osannut vieraita kieliä. Vollardista tuli myöhemmin kuuluisa taidekauppias ja myös innokas keräilijä sekä merkittävä julkaisija. Vollardilla oli suuri merkitys Paul Cézannein, Aristide Maillolin, Pablo Picasson, Georges Rouault'n, Paul Gauguinin ja Vincent van Goghin urien kannalta.