stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Takashi Miike
Kiistanalaiset elokuvat

Arvostelijat ovat pitäneet Miiken töitä usein loukkaavan misogynistisinä, kun taas hänen puolustajansa huomauttavat, että yleensä nimenomaan naishahmot saavuttavat lopullisen vallan ja käyttävät sitä vallitsevan japanilaisen patriarkaalisuuden kumoamiseen (esimerkkeinä Audition ja Visitor Q).kenen mukaan? Puolustajat näkevät Miiken elokuvat tinkimättömiksi kommentaareiksi yhä hajaantuneemmasta nyky-yhteiskunnasta ja hahmottavat Miiken elokuvien väkivaltaiset aiheet enemmänkin japanilaisen kulttuurin kritiikiksi kuin väkivallan ylistämiseksi.kenen mukaan?
Miiken kiistanalaisimpia elokuvia lienee väkivaltainen, mangasta elokuvaksi siirretty Koroshiya 1 (tunnetaan myös nimellä Ichi the Killer) vuodelta 2001. Elokuvan äärimmäistä väkivaltaa käytettiin hyväksi jopa elokuvan promootiossa, kun kansainvälisessä ensi-illassa Toronton kansainvälisillä elokuvajuhlilla yleisölle jaettiin oksennuspusseja, joita koristi elokuvan logo. Ison-Britannian elokuvatarkastamo (British Board of Film Classification) ei sallinut elokuvan leikkaamattoman version julkaisemista ja esitti syyksi naisiin kohdistetun seksuaalisen väkivallan. BBFC oli kuitenkin hieman aikaisemmin sallinut julkaista leikkaamattomana ranskalaisen Irréversible-elokuvan, joka sisältää yhdeksän minuutin raiskauskohtauksen. Hongkongissa elokuvasta leikattiin 15 minuuttia. Yhdysvalloissa elokuvasta on näytetty leikkaamatonta versiota (MPAA ei ole luokittelut sitä), ja Beneluxissa ja pohjoismaissa siitä julkaistiin leikkaamaton DVD.
Vuonna 2005 Miikeä pyydettiin ohjaamaan jakso yhdysvaltalaiseen Masters of Horror -TV-sarjaan, johon on osallistunut muita kauhuelokuvien "mestariohjaajia", kuten John Carpenter, Tobe Hooper ja Dario Argento. Väkivallan ja seksuaalisuuden osalta hänelle luvattiin täydet taiteelliset vapaudet. Takashi Miiken ohjaama Imprint-jakso oli kuitenkin niin yksityiskohtainen ja häiritsevä, että Showtime (kanava joka näytti Masters of Horroria) ei suostunut näyttämään sitä. Sarjan luoja Mick Garris ylisti jaksoa ällistyttäväksi mutta jopa hänelle vaikeaksi katseltavaksi. Vaikka jaksoa ei ole näytetty televisiossa Yhdysvalloissa, on Imprint kuitenkin esitetty useassa muussa maassa ja se on mukana Masters of Horrorin DVD-julkaisussa.
Myös Dario Argenton Masters of Horroria varten ohjaamasta Jenifer-jaksosta leikattiin väkivaltaisia kohtauksia pois.
Osittainen lista teoksista

Bodyguard Kiba (1993)
Naniwa yūkyōden (1995)
Shinjuku kuroshakai: China mafia sensō (1995)
Kenka no hanamichi (1996)
Gokudō sengokushi Fudō (1996)
Gokudō kuroshakai Rainy Dog (1997)
Full metal gokudō (1997)
Chūgoku no chōjin (1998)
Andoromedeia (1998)
Blues Harp (1998)
Nihon kuroshakai Ley Lines (1999)
Dead or Alive (1999)
Audition (1999)
Tajū jinkaku tantei Psycho – Amamiya Kazuhiko no kikan (2000) (TV-minisarja)
Hyōryūgai (2000)
Tengoku kara kita otokotachi (2000)
Dead or Alive 2 (2000)
Visitor Q (2001)
Ichi the Killer (Koroshiya 1) (2001)
Araburu tamashiitachi (2001)
Katakuri-ke no kōfuku / Katakurien majatalo (2001)
Dead or Alive Final (2002)
Shin jingi no hakaba (2002)
Kin'yū hametsu Nippon – Tōgenkyō no hitobito (2002)
Deadly Outlaw – Rekka (2002)
Gokudō kyōfu daigekijō: Gozu (2003)
Kōshōnin (2003)
1 puhelu tullut (2003)
Kikoku (2003)
Zebraman (2004)
Three, Monster, "Box"-osio (2004)
Izo (2004)
Yōkai Daisensō (2005)
Masters of Horror, TV-sarja, jakso "Imprint" (2005–2006)
46 oku nen no koi (2006)
Like a Dragon (Ryû ga gotoku: Gekijô-ban) (2007)
Aiheesta muualla

Takashi Miike Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Takashi Miike Japanese Movie Databasessä (JMDb) (japaniksi)
Takashi Miike Elonetissä.
Suicide is for the Birds – essee Miiken elokuvista (englanniksi)
Miiken haastattelu vuodelta 2002 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Miiken haastattelu SuicideGirls-sivustolla. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Mihail Nikolajevitš Romanov

| Mihail Nikolajevitš |
| --- | --- |
 Venäjän suuriruhtinas
 
Syntynyt:  Mihail Nikolajevitš Romanov 25. lokakuuta (J: 13. lokakuuta) 1832 Pietarhovi, Venäjä
Kuollut:  18. joulukuuta 1909 (77 vuotta) Cannes, Ranska
Puoliso:  Olga Fjodorovna  (vih. 1857; k. 1891)
Lapset:  7
Suku:  Romanov
Isä:  Nikolai I
Äiti:  Aleksandra Fjodorovna
Uskonto:  Venäjän ortodoksi
Mihail Nikolajevitš (25. lokakuuta (J: 13 lokakuuta) 1832 Pietarhovi, Venäjän keisarikunta – 18. joulukuuta 1909 Cannes, Ranska) oli Romanov-hallitsijasukuun kuulunut venäläinen suuriruhtinas, kenraalikuvernööri ja sotamarsalkka.
Suku

Mihail Nikolajevitš oli keisari Nikolai I:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan nuorin lapsi. Hänellä oli kuusi sisarusta, joista vanhin oli Aleksanteri II,sisaret Maria, Olga, Aleksandra, veljet Konstantin ja Nikolai.
Virkaura

Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš palveli vuosina 1862–1882 Transkaukasian kenraalikuvernöörinä Tbilisissä. Venäjän–Turkin sodassa vuosina 1877–1878 hän palveli Venäjän Kaukasuksen joukkojen ylipäällikkönä ja sai sotamarsalkan arvon vuonna 1878. Aleksanteri II:n kuoltua ja Aleksanteri III:n noustua valtaan vuonna 1881 Mihail Nikolajevitš nimitettiin Venäjän valtakunnanneuvoston puhemieheksi epäsuosioon joutuneen vanhemman veljensä Konstantin Nikolajevitšin sijaan. Tätä virkaa hän hoiti vuoteen 1905 asti.
Mihail Nikolajevitš oli puheenjohtajana vuoden 1899 salaisessa neuvottelukunnassa, joka valmisteli Suomen suuriruhtinaskuntaa koskeneen helmikuun manifestin.
Avioliitto

Mihail Nikolajevitš avioitui vuonna 1857 Badenin prinsessan Cäcilian kanssa, joka oli Badenin suurherttuan Leopold I:n ja Ruotsin prinsessan Sophien tytär. Cäcilia otti nimen Olga Fjodorovna, ja he saivat seitsemän lasta, jotka muodostivat Mihailovitšeina tunnetun Romanovien sukuhaaran.
Ei tiedetä, kuinka suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš ja prinsessa Cäcilie tapasivat, mutta heidän liittonsa oli rakkausavioliitto ja he olivat onnellisia yhdessä. Nikolai I]n neljästä pojasta ainoastaan Mihail pysyi uskollisena aviopuolisolleen koko elämänsä. Cäcilie oli kihlajaisten aikaan 16-vuotias. Mihail kertoi kälylleen Maria Aleksandrovnalle Cäcilien valinneen nimekseen Olga Fjodorovna, koska Mihail ei pitänyt Cäcilie-nimestä. Heidät vihittiin Pietarissa Talvipalatsin kappelissa 16. (J: 28.) elokuuta 1857.
Suuriruhtinas Mihail rakasti vaimoaan syvästi koko ikänsä ja oli tämän vahvan vaikutuksen alainen; he olivat toistensa vastakohtia, ja tämä näytti vain vahvistavan heidän liittoaan. Mihail Nikolajevitš oli kiltti, rauhallinen ja melko tylsä ​​mies, joka olisi mielellään omistautunut vain tykistölle ja perheelleen, eikä hän loistanut poikkeuksellisella älyllä. Suuriruhtinatar Olga Fjodorovna oli eloisa, teräväkielinen ja nokkela seurapiirinainen, joka piti kovasti ilkeistä tarinoista ja juoruista – joidenkin hänen aikalaistensa mukaan juorut olivat hänen pääasiallinen olemassaolon syynsä.
Mihail Nikolajevitš ja Olga asuivat omassa suuressa asunnossaan Pietarissa, Uudessa Mikaelin palatsissa, joka valmistui heille vuonna 1861. Siellä oli ajalle poikkeuksellisesti viemäröinti, kuumailmalämmitys ja vuodesta 1889 lähtien myös sähkövalo. Heillä oli myös kesäasunto Mihailovskoje Pietarhovissa ja Ai-Todor, suuri asuinhuvila Krimillä lähellä Jaltaa.
Mihailovitšit olivat suvun kolmen nuorimman haaran suurin perhe. Suuriruhtinatar Olga, joka oli miestään vahvempi persoonallisuus, oli perheen hallitseva voima. Hän kasvatti kaikki lapsensa ​​rautaisella kädellä, kuten hänet itsensäkin oli kasvatettu. Hän vaati lapsiltaan täydellistä tottelevaisuutta.
Lapset

Nikolai Mihailovitš Romanov (1859–1919), teloitettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa, naimaton, ei jälkeläisiä
Anastasia Mihailovna Romanova (1860–1922), avioitui vuonna 1879 Mecklenburg-Schwerinin suurherttua Fredrik Frans III:n (1851–1897) kanssa; heille syntyi yksi poika, kaksi tytärtä.
Mihail Mihailovitš Romanov (1861–1929), avioitui vuonna 1891 Sofie Nikolajevna Merenbergin, kreivitär de Torbyn (1868–1927) kanssa; heille syntyi yksi poika ja kaksi tytärtä. Heidän tyttärensä kreivitär Nadedža Mihailovna de Torby avioitui 1916 Battenbergin prinssi, Milford Havenin 2. markiisi George Mountbatten (1892–1938) kanssa, joka oli amiraali Louis Mountbattenin veli.
Georgi Mihailovitš Romanov (1863–1919), avioitui vuonna 1900 Olga Konstantinovnan tyttären, Kreikan ja Tanskan prinsessa Marian (1876–1940) kanssa; heille syntyi kaksi tytärtä, teloitettiin Pietari-Paavalin linnoituksessa
Aleksandr Mihailovitš Romanov (1866–1933), avioitui vuonna 1894 keisari Aleksanteri III:n tyttären, suuriruhtinatar Xenia Aleksandrovnan (1875–1960) kanssa;  heille syntyi yksi tytär, ja kuusi poikaa
Sergei Mihailovitš Romanov (1869–1918), teloitettiin vallankumouksen aikana Alapajevskissa, naimaton, ei jälkeläisiä
Aleksei Mihailovitš Romanov (1875–1895), kuoli tuberkuloosiin naimattomana, ei jälkeläisiä
Omaisuus

Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš omisti Duderhofin kartanon (184 hehtaaria, peritty äidiltä 1861) Pietarhovin kihlakunnassa, Ai-Todorin kartanon Gasprassa Jaltan piirikunnassa (alun perin 69 hehtaaria, myöhemmin 200 hehtaaria), Gruševskoje tilan Jekaterinoslavin, Hersonin ja Taurian kuvernementeissä (75 066 hehtaaria), Tsiglirovkan tila Pultavan kuvernementin Konstantinogradin piirikunnassa (14 122 hehtaaria), Vardanen kartanon Mustanmeren maakunnassa (8 000 hehtaaria, myönnetty vuonna 1871) ja Borjomin tila Gorin alueella Tbilisin maakunnassa (69 513 hehtaaria, myönnetty 1872).
Viimeiset vuodet

Hänen puolisonsa suuriruhtinatar Olga Fjodorovna kuoli ennenaikaisesti vain 51-vuotiaana vuonna 1891. Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš oli viimeisinä vuosinaan vakavasti sairas ja oli hoitamassa terveyttään Etelä-Ranskassa kuollessaan Cannesissa 77-vuotiaana joulukuussa 1909.
Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš nuorena miehenä
Suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš vuonna 1862
Mihail Nikolajevitšin rakennuttama Uusi Mikaelin palatsi Pietarin Palatsirantakadulla.
S/S Mikko

Mikko Savonlinnan maakuntamuseon laiturissa
S/S Mikko on alkuperäisessä asussa säilynyt puurunkoinen Saimaan tervahöyry. Savonlinnan konepajalla vuonna 1914 rakennettu Mikko kuuluu Savonlinnan museon omistamaan Suomen suurimpaan höyrylaivalaivastoon. Alus on yleisölle avoinna museon laiturissa.
Aluksen historia

Mikko rekisteröitiin Ensi-nimisenä 18. elokuuta 1914, alkujaan se oli koivistolaisten laivanvarustajien omistama. Ensimmäiset vuotensa se palveli useiden eri omistajien hallinnassa Äänisjärvellä, Syvärillä, Laatokalla ja Itämerellä. Enso-Gutzeit hankki aluksen omistukseensa Laivaosakeyhtiö Ensiltä 1937 ja uuden nimen saanut alus kuljetti vuosina 1938-1963 puutavaraa Saimaalta Enson-Gutzeitin Vuoksenniskan tehtaille. Nimen vaihdon syynä oli, että kaikilla yhtiön omistamilla tervahöyryillä oli viisikirjaiminen o-kirjaimeen päättyvä nimi. Mikko oli mitoiltaan juuri sopiva vanhan Saimaan kanavan  ns. kanavatäytteiseksi laivaksi, jollaisen mitat olivat 32x7x2,4 metriä. Alusta uusittiin Enson omistuksessa kahteen otteeseen, vuosina 1948 ja 1962.
Vuonna 1970 Mikko lahjoitettiin Savolaiselle osakunnalle ja Savonlinnan kaupungille ja kunnostettiin museoalukseksi. Mikko on varustettu alkuperäisellä höyrykoneella ja on täysin purjehduskelpoinen. Se purjehtii Savonlinnan lähivesillä esimerkiksi tilausristeilyjen merkeissä.
Tekniset tiedot

Aikaisemmat nimet: Ensi
Alustyyppi: Puinen, rautakaarinen höyrylotja
Rakennuspaikka: Savonlinnan konepaja, Savonlinna
Rakennusvuosi: 1914
Pituus: 30,93 m
Leveys: 7,10 m
Korkeus: 2,58 m
Syväys: 2,40 m
Höyrykoneen teho: 83 indikoitua hevosvoimaa
Nopeus: 6 solmua
Vetoisuus: 104 nettorekisteritonnia
Omistaja: ent. Enso-Gutzeit Oy. Nyk. Savonlinnan museo, Savonlinna
Kotisatama: Savonlinna
Kirjallisuutta

Käyhkö Arttu: Saimaa ja laivat Kustantaja Laaksonen, 2015 ISBN 978-952-5805-75-8
Aiheesta muualla

S/S Mikko
| n k Perustiedot Wikidatassa: S/S Mikko (Q15629787)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: höyryvene, höyrylotja
Mikko Mallikas

Kirjailija Gunilla Bergström ja Mikko Mallikas -hahmo (2011).
Mikko Mallikas  (ruots. Alfons Åberg) on ruotsalaisen Gunilla Bergströmin kirjoittamien lastenkirjojen päähenkilö. Suuren osan sarjan kirjoista suomensi lastenkirjailija Kaija Pakkanen, yhden hänen tyttärensä Outi Pakkanen, ja muutamia kirjoja Sanna Uimonen.
Kirjojen pohjalta on tehty myös animaatiosarjoja, elokuva, näytelmiä ja musiikkia. Vuosina 1979–1994 valmistui ensimmäinen animaatiosarja, jota on esitetty Suomen televisiossakin. Vuonna 2012 valmistui uusi animaatiosarja. Vuonna 2013 valmistui animaatioelokuva Hokkus Pokkus Mikko Mallikas.
Kirjallisuutta

Gunnarsson, Annika: Synligt/osynligt: Receptionen av det visuella i bilderböckerna om Alfons Åberg.  (Diss. Skrifter utgivna av Svenska barnboksinstitutet, 115)  Göteborg:  Makadam Förlag, 2012.  ISSN 0347-5387  ISBN 978-91-7061-100-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikko Mallikas Wikimedia Commonsissa
Bok-Makaren: Alfons Åberg. (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Millefiori

Muranon millefiori-riipus.
Maljakko, 1872 Victoria and Albert Museum nro 1188-1873.
Millefiori (ital. 'tuhat kukkaa') on koristelasia, joka tehdään lasitangon kappaleista, joita on sulatettu yhteen lasiesineiksi, tai katkotut moniväriset lasilankatangot on sulatettu ja kiinnitetty mosaiikin tapaan lasiesineen pintaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Millefiori Wikimedia Commonsissa
Valdis Dombrovskis

| Valdis Dombrovskis |
| --- | --- |
 Valdis Dombrovskis vuonna 2019.
Euroopan ihmisten hyväksi toimivasta taloudesta vastaava komissaari
 Von der Leyenin komissio 1.12.2019–  
EU:n eurosta ja työmarkkinavuoropuhelusta vastaava komissaari
 Junckerin komissio 1.11.2014–30.11.2019  
Edeltäjä:  Jyrki Katainen
Latvian pääministeri
 12.3.2009–22.1.2014  
Presidentti:  Valdis Zatlers Andris Bērziņš
Edeltäjä:  Ivars Godmanis
Seuraaja:  Laimdota Straujuma
Euroopan parlamentin jäsen
 20.7.2004–11.3.2009 1.7.2014–31.10.2014  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. elokuuta 1971 (ikä 53) Riika
Tiedot
Puolue:  Yhtenäisyys (2011–) Jaunais laiks (2002–2011)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
valdisdombrovskis.lv
Valdis Dombrovskis (s. 5. elokuuta 1971 Riika) on latvialainen poliitikko ja maan nykyinen EU-komissaari. Dombrovskis toimi Latvian pääministerinä vuosina 2009–2014.
Koulutus ja työura

Dombrovskis on suorittanut fysiikan tutkinnon Latvian yliopistossa vuonna 1993 ja taloustieteen tutkinnon Riian teknillisessä yliopistossa vuonna 1995. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli tutkimusassistentin tehtävissä saksalaisessa Mainzin yliopistossa, Latvian yliopiston fysiikan instituutissa ja yhdysvaltalaisessa Marylandin yliopistossa 1995–1998. Ennen poliittisen uransa alkua Dombrovskis työskenteli Latvian keskuspankin pääekonomistina vuosina 1998–2002.
Poliittinen ura

Dombrovskis nousi Jaunais laiks -puolueen (suom. Uusi aika) johtajistoon vuonna 2002 ja toimi Latvian talousministerinä 2002–2004. Latvian liittyessä Euroopan unioniin hänet valittiin vuonna 2004 Euroopan parlamentin jäseneksi.
Poliittinen ura > Pääministerinä

Ivars Godmanisin hallituksen jouduttua eroamaan helmikuussa 2009 talouskriisin synnyttämien protestien seurauksena nimitti presidentti Valdis Zatlers Dombrovskisin muodostamaan uuden hallituksen. Dombrovskis varoitti nimityksen jälkeen maan olevan konkurssin partaalla. Vuosina 2008–2009 Latvian bruttokansantuote romahti kriisin seurauksena lähes 17 prosenttia. Pääministerinä Dombrovskis toteutti säästötoimia, jotka lukeutuivat Euroopan kovimpiin: muun muassa budjettia ja eläkkeitä leikattiin sekä julkishallintoa pienennettiin. Toimenpiteisiin kuuluivat myös tuloveron ja arvonlisäveron korotus kolmella prosenttiyksiköllä. Maan suurin puolue, Kansanpuolue lähti hallituksesta maaliskuussa 2010 säästötoimiin liittyvien erimielisyyksien vuoksi, mutta Dombrovskis ilmoitti jatkavansa vähemmistöhallituksen johdossa lokakuun vaaleihin asti.
Vuoden 2011 vaalien jälkeen Dombrovskis sopi entisen presidentti Valdis Zatlersin perustaman Reformipuolueen ja Kansallisliiton kanssa hallituksen muodostamisesta, jolloin vaaleissa suurimmaksi puolueeksi noussut Harmoniakeskus jäi ulkopuolelle.
Riian kauppakeskuksen romahdus 2013 johti 27. marraskuuta 2013 siihen, että Dombrovskisin hallitus ilmoitti eroavansa. Hallitus oli julistanut kauppakeskusonnettomuuden seurauksena maahan kolmen päivän suruajan. Yhtenäisyyden Laimdota Straujuma nousi Dombrovskisin seuraajaksi pääministerinä 22. tammikuuta 2014.
Poliittinen ura > EU-komissaarina

Latvian hallitus nimitti Dombrovskisin maan EU-komissaariksi vuonna 2014. Junckerin komissiossa hän toimi eurosta ja työmarkkinavuoropuhelusta vastaavana komissaarina sekä yhtenä komission varapuheenjohtajista. Dombrovskisin salkkuun lisättiin rahoitusmarkkina-asiat kesällä 2016 Britannian EU-komissaarin Jonathan Hillin erottua komissiosta Brexit-kansanäänestyksen jälkeen.
Vuoden 2019 europarlamenttivaalien jälkeen Latvian hallitus esitti Dombrovskisia jatkamaan maan EU-komissaarin tehtävässä.
Joulukuusta 2024 alkaen Dombrovskis on EU-komissaari myös Von der Leyenin II komissiossa toimialanaan talouspolitiikka ja tuottavuus, lainsäädännön täytäntöönpano ja yksinkertaistaminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valdis Dombrovskis Wikimedia Commonsissa
Valdis Dombrovskis Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Valdis Dombrovskis Twitterissä
| n k Von der Leyenin I komissio (2019–2024) |
| --- | --- |
 Josep Borrell3  Thierry Breton  Helena Dalli  Valdis Dombrovskis2  Elisa Ferreira  Marija Gabriel (2019–2023)  Paolo Gentiloni  Johannes Hahn  Wopke Hoekstra (2023–2024)  Phil Hogan (2019–2020)  Iliana Ivanova (2023–2024)  Ylva Johansson  Věra Jourová3  Stélla Kyriakídou  Janez Lenarčič  Ursula von der Leyen1  Mairead McGuinness (2020-)  Didier Reynders  Margarítis Schoinás3  Nicolas Schmit  Maroš Šefčovič3  Kadri Simson  Virginijus Sinkevičius  Dubravka Šuica3  Frans Timmermans2(2019–2023)  Jutta Urpilainen  Adina Vălean  Olivér Várhelyi  Margrethe Vestager2  Janusz Wojciechowski 
1 = Puheenjohtaja, 2 = Johtava varapuheenjohtaja, 3 = Varapuheenjohtaja
| n k Junckerin komissio (2014–2019) |
| --- | --- |
 Vytenis Andriukaitis  Andrus Ansip2(2014–2019)  Miguel Arias Cañete  Dimitris Avramopoulos  Elżbieta Bieńkowska  Violeta Bulc  Corina Creţu (2014–2019)  Valdis Dombrovskis2  Kristalina Georgieva(2014–2016)  Johannes Hahn  Phil Hogan  Jonathan Hill(2014–2019)  Věra Jourová  Jean-Claude Juncker1  Jyrki Katainen2  Julian King  Cecilia Malmström  Neven Mimica  Carlos Moedas  Federica Mogherini2  Pierre Moscovici  Tibor Navracsics  Günther Oettinger  Maroš Šefčovič2  Christos Stylianides  Marianne Thyssen  Karmenu Vella  Margrethe Vestager 
1 = Ensimmäinen varapuheenjohtaja. 2 = Varapuheenjohtaja.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Latvia  Puola 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Peitsa Mikola

| Peitsa Mikola |
| --- | --- |
 Peitsa Mikola leimaamassa metsää vuonna 1940.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Peitsa Untama Mikola
Syntynyt: 15. lokakuuta 1915 Jyväskylä
Kuollut: 9. toukokuuta 2017 (101 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Metsätalous ja metsätieteet
Peitsa Untama Mikola (vuoteen 1937 Mikkola; 15. lokakuuta 1915 Jyväskylä – 9. toukokuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä. Hän oli Helsingin yliopiston metsänhoitaja 1953–1957 ja metsäbiologian ylimääräinen professori vuosina 1957–1978. Hän julkaisi kirjoituksia metsänhoidosta, metsämikrobiologiasta ja luonnonsuojelusta ja osallistui järjestöalan toimintoihin. Hänen ja Hugh E. Wilcoxin mukaan on nimetty mykorritsasieni Wilcoxina mikolae. Mikola väitteli maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 4.12.1948. Hän on julkaissut myös useita metsäalan oppi- ja tietokirjoja yksin ja yhdessä muiden kanssa.
Mikola sai vuonna 1983 Suomen Kulttuurirahaston 30 000 markan tunnustuspalkinnon ansioista metsäbiologian tutkimuksessa ja uuden metsänhoitokäsityksen edistämisessä. Mikola oli kolmen sodan veteraani. Hän osallistui Linnan juhliin vuonna 2015.
Mikolan veli oli sotahistorioitsija, eversti Keijo Mikola.
Kirjallisuutta

Kauppi, Pekka – Kotilehto, Jenna (toim.): Vuosisadan metsäbiologi: Peitsa Mikolan juhlakirja.  (Bidrag till kännedom av Finlands natur och folk, 197)  Helsinki:  Suomen tiedeseura, 2015.  ISSN 0067-8481  ISBN 978-951-653-407-0
Aiheesta muualla

Leikola, Matti: / Mikola, Peitsa (1915–2017). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Peitsa Mikolan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Peitsa Mikolan muistelmien 1. osa "Metsämies matkustaa" https://drive.google.com/drive/folders/1zY6nrnPaETDlHfzWxcnoJPzxsj1W4Xt_?usp=sharing
Peitsa Mikolan muistelmien 2. osa  "Muisteluksia" https://drive.google.com/drive/folders/175FOPA3WL3o_MrXTIFp4gWhf-VXh7kUe?usp=sharing
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Mielenfilosofia

Filosofi
Luettelo filosofeista
Luettelo filosofian osa-alueista, koulukunnista ja opeista
Filosofian teemasivu
Filosofian tietosanakirja
Mielenfilosofia on filosofian osa-alue, joka tutkii mielen sekä sen ilmiöiden, toimintojen ja ominaisuuksien luonnetta ja tietoisuutta sekä näiden yhteyttä ruumiiseen. Mielenfilosofian keskeisimpiä ja perinteisimpiä kysymyksiä on niin sanottu mieli–ruumis-ongelma eli mielen ja ruumiin suhde. Toinen keskeinen kysymys on niin sanottu vierassieluisuuden ongelma eli kysymys siitä, mihin perustuu tietomme toisten ihmisten tai olentojen henkisestä elämästä. Mielenfilosofia liittyy myös muun muassa sellaisiin kysymyksiin kuin henkilökohtainen identiteetti tai minuus, vapaa tahto, tunteiden luonne sekä ihmisten ja eläinten henkisten toimintojen vertailu.