stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tess – viattomuuden tarina
Tapahtumien taso

Elokuva alkaa tilanteesta, jossa Tessin isä, köyhä ja yksinkertainen maalaismies John Durbeyfield, saa vihjeen, että Durbeyfieldin perhe saattaa polveutua d’Urbervillen ylhäisestä aatelissuvusta. Isä omaksuu vihjailun mielellään totuudekseen ja elääkin lopun elämänsä unelmoiden jalosukuisuutensa palauttamisesta niin että menettää lopunkin mielenkiintonsa työntekoon, mikä luonnollisesti pahentaa entisestään perheen kurjaa aineellista tilaa. Haaveilulle omistautuneen herra Durbeyfieldin sijaan hänen vaimonsa Joan osaa ajatella käytännöllisesti ja lähettää teini-ikäisen Tessin taloudellisen edun toivossa vierailulle hienojen sukulaisten luo d’Urbervillen sukukartanoon.
Perillä d’Urbervillen kartanossa Tessin ottaa vastaan hänen ”sukulaisensa” Alec d’Urberville, joka ajan myötä osoittautuu toiseksi tytön kohtaloon ratkaisevasti vaikuttavista miehistä. Tess ei saa sukulaisen vastaanottoa, mutta hänelle tarjoutuu sentään paikka kananhoitajana. Herra d’Urberville käyttää Tessin epävarmaa kokemattomuutta eri tavoin hyväkseen ja onnistuu lopulta viettelemään tämän. Kun viettelyn seuraukset valkenevat Tessille, hän karkaa kartanosta takaisin kotiseudulleen, mutta herra d’Urberville ei saa tietää niistä moniin vuosiin.
Ajan myötä uudessa palveluspaikassa Tess tutustuu toiseen elämänsä mieheen: oppineeseen kirkkoherran poikaan Angel Clareen, joka rakastuu tyttöön ja nai tämän. Vilpitön Tess haluaa heti vihkimisen jälkeen kertoa aviopuolisolleen elämänsä tarinan, ja tuoreen aviomiehen reaktio suistaa hänet onnen kynnykseltä jälleen kurjuuteen. Miehen myöhemmästä katumuksesta on enää ironista hyötyä. Riittävän pitkään kurjuutta taas maistettuaan Tess oivaltaa elämän lain: ”Kerran uhri, aina uhri.” Oivalluksensa jälkeen hän kohoaa oman elämänsä subjektiksi, monimielisesti viattomuudestaan luopumalla.
Elokuvan teemoista

Thomas Hardyn alkuperäisromaanin tapaan Tess on kauttaaltaan ironian värittämä teos. Esimerkiksi sukujuurien merkitystä yhteiskunnallisen arvon mittana lähestytään teoksessa moniäänisesti, kuten kohtauksessa, jossa Durbeyfieldien aristokraattisten sukulaisten todellinen sukuperä paljastuu.
Tietyllä tavalla Tessin myöhemmän kohtalon sinetöi ironisesti heti elokuvan alussa pappismies, joka tytön isän ohi ratsastaessaan mainitsee tälle huolettomasti ja pahaa aavistamatta arvelunsa perheen jalosukuisuudesta. Tästä identiteettiä koskevasta paljastuksesta tapahtumat lähtevät liikkeelle. Yhteiskunnassa vallitseva kaksinaismoralismi on ankara nimenomaan naissukupuolelle, minkä osoittaminen tekee Hardysta yhden 1800-luvun naisasiakirjailijoista. Kirkon osallisuus kaksinaismoralismissa näkyy erityisen räikeästi kohtauksessa, jossa kylän kirkkoherra kieltäytyy siunaamasta  Tessin aviottoman lapsen ruumista kirkkomaalle.
Elokuvan toteutus

Polański sai sytykkeen elokuvahankkeelleen vaimoltaan Sharon Tatelta, joka ehdotti juuri ennen kuolemaansa Hardyn romaaniklassikon elokuvatoteutusta, mahdollisesti haluten jopa näytellä itse pääosan. Elokuva onkin omistettu alkuteksteissä ”Sharonille”. Romaanin kaksi aiempaa elokuvasovitusta ovat mykkäelokuvat vuosilta 1913 ja 1924. Kun Polański muutamaa vuotta myöhemmin tutustui vasta teini-iässä olevaan näyttelijä Nastassja Kinskiin, hän totesi löytäneensä Tessin rooliin täydellisesti sopivan näyttelijän.
Suurin osa kuvauksista päätettiin toteuttaa Bretagnessa ja Normandiassa, sillä Ranskasta löytyi vielä 1970-luvun lopulla eteläistä Englantia runsaammin entisessä tilassaan yhä olevia maalaismiljöitä. Tosin kuvauspaikan valintaan vaikutti ehkä vielä voimakkaammin se, että ohjaaja pelkäsi tulevansa Britanniassa pidätetyksi yksityiselämänsä epäselvyyksien vuoksi. Epookkina toteutettuine pitkään kestäneine kuvauksineen Tess oli kalleimpia tuohon mennessä Ranskassa tuotettuja elokuvia.
Elokuvan kuvaus palvelee tehokkaasti teoksen kokonaisuutta. Kuvaajaksi alun perin valittu Geoffrey Unsworth kuoli kesken hankkeen, joten Ghislain Cloquet palkattiin hänen tilalleen. Erityisen muistettavana pidetään useita Unswortin kuvaamia maisemia elokuvan alkupuolelta. Tuotannossa myös elokuvan puvustus oli yhdessä avainasemassa. Esimerkiksi Tess puetaan symbolisesti valkoisen eri sävyihin läpi elokuvan. Ainoan poikkeuksen tekee loppujakso, jossa hänellä on kuivuneen veren punainen, koketeeraava asu.
Verrattuna esimerkiksi Polańskin rajuun Macbeth-tulkintaan (1971) Tess on tyyliltään seesteinen ja pidättyväinen, kerronnaltaan helposti raskassoutuiseksikin leimattu. Kaikesta huolimatta se osoittautui yllätysmenestykseksi Yhdysvaltain elokuvateattereissa.
Palkintoja

Oscar-palkinnot (1980)
paras kuvaus: Geoffrey Unsworth (postuumisti) ja Ghislain Cloquet
paras lavastus: Pierre Guffroy ja Jack Stephens
paras puvustus: Anthony Powell
lisäksi ehdokkuus sarjoissa paras elokuva, paras ohjaus ja paras musiikki.
César-palkinnot (1980)
paras elokuva: Roman Polański
paras ohjaus: Roman Polański
paras kuvaus: Ghislain Cloquet
lisäksi ehdokkuus sarjoissa paras naispääosa, paras musiikki ja paras lavastus.
Arvioita

Uuden Suomen ja Iltalehden yhteisessä VideoSuomi-liitteessä 1983 Aune Kämäräinen nimesi elokuvan kuukauden parhaaksi videojulkaisuksi ja näki sen ansioina historiallisen aikakauden tuntujen erinomaisen tavoittamisen ja näyttelijöiden onnistuneen ohjaamisen tyylikkäisiin tulkintoihin ilman yliampumisen tuntua. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen luonnehti Tessiä kerronnaltaan rauhallisen tyynesti polkevaksi ja antoi sille kolme tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Serge July: Olipa kerran... Tess – viattomuuden tarina. (Il était une fois... Tess). Televisiodokumentti. Ranska, 2007.
Stonehenge elokuvan loppukohtauksessa.selvennä
Hallava

| Hallava Sara |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 17. tammikuuta 2025
 Tuottaja(t): Tuomas Kokko
 Tyylilaji: alternative metal, alternative rock
 Kesto: 38.57
 Levy-yhtiö: 6162 Viihde
Listasijoitukset
  19. (albumilista)    1. (fyysinen albumilista)
Saran muut julkaisut
| Pimeys 2022 | Hallava 2025 |   |
Singlet albumilta Hallava
 ”Valtameri ovella” Julkaistu: 1. elokuuta 2024  ”Anhedonia” Julkaistu: 26. syyskuuta 2024  ”Hyvästi kapteeni” Julkaistu: 28. marraskuuta 2024
Hallava on Saran kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 17. tammikuuta 2025.
Kappaleet

Hyvästi kapteeni – 5.27
Valtameri ovella – 3.32
Vaeltaa – 4.37
Massaharha – 4.38
Anhedonia – 3.50
Lumo – 3.59
Ikuisesti – 3.36
Alku – 5.37
Kun kaikkeus katsoo – 3.37
Kokoonpano

Joa Korhonen – laulu, kitara, kosketinsoittimet
Kristian Udd – basso
Rami Rissa – rummut
Marko Kivelä – kitara, kosketinsoittimet
Arvostelut

Soundi:
Imperiumi: 8/10
Ibarakin prefektuuri

| Ibarakin prefektuuri 茨城県 |
| --- | --- |
 Näkymä Tsukubavuorelle
 Lippu:  Symboli
 Ibarakin prefektuurin sijainti Japanissa
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Kuntia:  44
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mito
 – kuvernööri:  Kazuhiko Ōigawa
Pinta-ala:  6 097,39 km² (23.)
Väkiluku (1.9.2015):  2 909 974 (11.)
 – väestötiheys:  477 as./km²
Symbolit:  
 – puu:  Japaninaprikoosi
 – kukka:  Ruusu
 – lintu:  Kiuru
 – kala:  Oliivikampela
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  JP-08
 
Prefektuurin internetsivut
Ibarakin prefektuuri (jap. 茨城県, Ibaraki-ken) on Kantōn alueella Japanissa sijaitseva prefektuuri. Sen pääkaupunki on Mito.
Maantiede

Ibarakin pohjoisosa on vuoristoista, mutta muuten prefektuuri on alavaa maata. Ibarakissa on myös järviä, muun muassa Japanin toiseksi suurin järvi Kasumigaura.
Maantiede > Ilmasto

Ibarakin prefektuuri sijaitsee samoilla leveyspiireillä kuin Välimeri ja on lauhkealla vyöhykkeellä. Kesällä päivälämpötila on yleensä 25–30 °C mutta nousee monin paikoin yli kolmenkymmenenkin. Loppukesällä alkavan taifuunikauden aikana taifuunit iskevät yleensä Japanin eteläisempiin osiin, ja vaikka ne usein jatkavat matkaansa Ibarakiin asti, ne ovat sinne saapuessaan useimmiten heikentyneet niin, ettei niistä ole suurta vaaraa. Talvella päivälämpötila ei juuri laske pakkaselle vaan pysyttelee noin 5 °C:n tienoilla. Talvella lunta voi sataa hieman, mutta sekin sulaa yleensä nopeasti pois.
Aluejako

Ibarakin prefektuuri jakautuu 32 kaupunkiin ja 12 muuhun kuntaan, joista 10 on maaseutukaupunkeja ja 2 on kyläkuntia. Kunnat kuuluvat seitsemään piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Bandō‎
Chikusei
Hitachi
Hitachi-Naka
Hitachi-Ōmiya
Hitachi-Ōta
Hokota
Inashiki
Ishioka
Itako
Jōsō
Kamisu
Kasama
Kashima
Kasumigaura
Kita-Ibaraki
Koga
Mito (pääkaupunki)
Moriya
Naka
Namegata
Omitama
Ryūgasaki
Sakuragawa
Shimotsuma
Takahagi
Toride
Tsuchiura
Tsukuba
Tsukubamirai
Ushiku
Yūki
| Piirikunta | Kunta |
| --- | --- |
Higashi-Ibaraki: Ibaraki · Ōarai · Shirosato
Inashiki: Ami · Kawachi · Miho
Kita-Sōma: Tone
Kuji: Daigo
Naka: Tōkai
Sashima: Goka · Sakai
Yūki: Yachiyo
Historia

Ennen vuoden 1871 feodaalijärjestelmästä luopumista Ibarakin prefektuuri tunnettiin Hitachin provinssina.
Talous

Ibaraki on melko teollistunut prefektuuri. Tärkeitä teollisuuden keskittymiä ovat esimerkiksi Kashiman ja Hitachin kaupungit; monikansallinen suuryritys Hitachi on peräisin Hitachin kaupungista. Ibarakissa on myös paljon tutkimus- ja kehitystyötä. Tärkein keskus on Tsukuban tiedekaupunki. Kaupungissa sijaitsee muun muassa JAXAn (Japanin avaruusjärjestön) tärkeä keskus. Toinen tärkeä tutkimuskeskus on Tōkain kunnassa sijaitsevan ydinvoimalan yhteydessä oleva ydinvoiman tutkimuskeskus. Prefektuurin tasaisuudesta johtuen siellä on myös kohtalaisesti maataloutta. Ibaraki on tärkeä lootuksen juuren tuottaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ibarakin prefektuuri Wikimedia Commonsissa
Ibarakin prefektuurin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
| n k Ibarakin prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Bandō  Chikusei  Hitachi  Hitachi-Naka  Hitachi-Ōmiya  Hitachi-Ōta  Hokota  Inashiki  Ishioka  Itako  Jōsō  Kamisu  Kasama  Kashima  Kasumigaura  Kita-Ibaraki  Koga  Mito (pääkaupunki)  Moriya  Naka  Namegata  Omitama  Ryūgasaki  Sakuragawa  Shimotsuma  Takahagi  Toride  Tsuchiura  Tsukuba  Tsukubamirai  Ushiku  Yūki  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Higashi-Ibarakin piirikunta (Ibaraki · Ōarai · Shirosato) · Inashikin piirikunta (Ami · Kawachi · Miho) · Kita-Sōman piirikunta (Tone) · Kujin piirikunta (Daigo) · Nakan piirikunta (Tōkai) · Sashiman piirikunta (Goka · Sakai) · Yūkin piirikunta (Yachiyo) |  |
| n k Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- | --- | --- |
| Hokkaidō |  Hokkaidō  |  |
| Tōhoku |  Aomori  Iwate  Miyagi  Akita  Yamagata  Fukushima  |  |
| Kantō |  Ibaraki  Tochigi  Gunma  Saitama  Chiba  Tokio  Kanagawa  |  |
| Chūbu |  Niigata  Toyama  Ishikawa  Fukui  Yamanashi  Nagano  Gifu  Shizuoka  Aichi  |  |
| Kansai |  Mie  Shiga  Kioto  Osaka  Hyōgo  Nara  Wakayama  |  |
| Chūgoku |  Tottori  Shimane  Okayama  Hiroshima  Yamaguchi  |  |
| Shikoku |  Tokushima  Kagawa  Ehime  Kōchi  |  |
| Kyūshū · Ryūkyū |  Fukuoka  Saga  Nagasaki  Kumamoto  Ōita  Miyazaki  Kagoshima  Okinawa  |  |
Ibarakin prefektuurin kartta.
No wave

| No wave |
| --- | --- |
Alkuperä:  konkreettinen musiikki, punk, industrial
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Kehittymisen ajankohta:  1978–1981
Tyypillisiä soittimia:  efektipedaalit, nauhasilmukat
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  noise rock
No wave oli kokeellisen musiikin genre, sekä taidesuuntaus, joka syntyi 1970-luvun lopulla New Yorkissa Yhdysvalloissa. No wave -termi oli sanaleikki, joka pilkkasi uuden aallon (engl. new wave) musiikkia. No wave oli vastareaktio kaupalliselle rock-musiikille. No wave oli epäkaupallista kokeellista musiikkia, joka otti vaikutteita muun muassa punkista, konkreettisesta musiikista, dadasta, futurismista ja fluxuksesta.
1970-luvun lopulla New Yorkin rock-klubit kuten Mudd Club ja Max's Kansas City, Hurrah’s, ja taidegalleriat kuten Artists’ Space ja The Kitchen, sekä pienet levy-yhtiöt kuten Lust/Unlust ja ZE sekä musiikkilehdet kuten New York Rocker ja The East Village Eye nostivat No Waven julkisuuteen. Vuonna 1978 julkaistua, englantilaisen Brian Enon tuottamaa kokoelmalevyä No New York pidetään tyylisuunnan keskeisenä merkkipaaluna. Kokoelma esitteli useita no wave -artisteja, kuten DNA, Lydia Lunch ja James Chance and the Contortions.
Lydia Lunch on kuvannut No-Wavea "dissonanssiksi, ristiriidaksi ja haluksi hävittää kaikki musiikin perinteet" Useimmat No Wave -yhtyeet hyödynsivät kitaramelua – epätavallisia virityksiä ja alkeellisia soittotekniikoita – luodakseen tekstuuria ja tunnelmaa. Myös sanoitukset olivat usein lyhyitä ja teräviä, ennemmin niukkoja kuin ylenpalttisia. Laulajat päästivät ilmoille rääkäisyjä, huokauksia ja murahduksia – mitä tahansa, mikä rikkoi perinteisen laulun kaavat.
Musiikkigenren lisäksi no wave -liikkeellä oli merkittävä vaikutus myös amerikkalaiseen indie-elokuvaan (no wave -elokuva), muotiin ja kuvataiteeseen. Tunnettuja no wave -liikkeeseen yhdistettyjä elokuvantekijöitä ovat esimerkiksi Amos Poe, Vincent Gallo, Jim Jarmusch, Vivienne Dick, Nick Zedd ja Richard Kern. No wave -elokuvat tehtiin usein pienellä tiimillä ja tuotantokalustolla. Elokuvien näyttelijöinä esiintyi tyypillisesti ensikertalaisia ja paikallisia muusikoita. No wave oli lyhytikäinen mutta vaikutusvaltainen liike taiteilijoiden keskuudessa.
Tunnettuja yhtyeitä

8-Eyed Spy
Bush Tetras
DNA
Glenn Branca
James Chance and the Contortions
Mars
Rhys Chatham
Sonic Youth
Suicide
Swans
Teenage Jesus & the Jerks  (Lydia Lunch)
Theoretical Girls
Ut
Von Lmo
Aiheesta muualla

New York No Wave Archive (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Miyagin prefektuuri

| Miyagin prefektuuri 宮城県 |
| --- | --- |
 Matsushiman saaristoa
 Lippu:  Symboli
 Miyagin prefektuurin sijainti Japanissa
Valtio:  Japani
Alue:  Tōhoku
Kuntia:  35
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Sendai
 – kuvernööri:  Yoshihiro Murai
Pinta-ala:  7 282,29 km² (17.)
Väkiluku (1.10.2015):  2 308 401 (15.)
 – väestötiheys:  317 as./km²
Symbolit:  
 – puu:  Idänselkova
 – kukka:  Lespedeza thunbergii
 – lintu:  Hanhi
 – eläin:  Japaninhirvi
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  JP-04
 
Prefektuurin internetsivut
Miyagin prefektuuri (jap. 宮城県, Miyagi-ken) on prefektuuri Japanissa Honshūn saarella. Prefektuurin pääkaupunki on Sendai.
Maantiede

Miyagi sijaitsee Tōhokun alueella Tyynenmeren itärannikolla. Sitä ympäröivät Iwaten ja Akitan prefektuurit pohjoisessa, Yamagatan prefektuuri lännessä ja Fukushima etelässä. Rannikkoa muovaavat Sendainlahti ja pohjoisesta Oshikan niemimaa.
Aluejako

Miyagin prefektuuri jakautuu 14 kaupunkiin ja 21 muuhun kuntaan, joista 20 on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat kymmeneen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä. Sendain kaupunki jakautuu suuralueisiin.
Higashi-Matsushima
Ishinomaki
Iwanuma
Kakuda
Kesennuma
Kurihara
Natori
Ōsaki
Sendai (pääkaupunki)
Shiogama
Shiroishi
Tagajō
Tome
Tomiya
| Piirikunta | Kunta |
| --- | --- |
Igu: Marumori
Kami: Kami · Shikama
Katta: Shichikashuku · Zaō
Kurokawa: Ōhira · Ōsato · Taiwa
Miyagi: Matsushima · Rifu · Shichigahama
Motoyoshi: Minami-Sanriku
Oshika: Onagawa
Shibata: Kawasaki · Murata · Ōgawara · Shibata
Tōda: Misato · Wakuya
Watari: Watari · Yamamoto
Historia

Miyagin prefektuuri oli aikaisemmin osa Mutsun provinssia.
Talous

Miyagin talouden dominoiva osa on Sendain kaupungin ympärille kerääntynyt teollisuus, erityisesti elektroniikka-, laite- ja elintarviketeollisuus. Prefektuurissa harjoitetaan myös maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta.
Kulttuuri ja nähtävyydet

1600-luvulla rakennettu Sendain linna sijaitsee nykyisessä Sendain kaupungissa. Matsushiman satama on nimetty yhdeksi Japanin kolmesta näkymästä, joiden sanotaan olevan maan kauneimmat luonnon muovaamat paikat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miyagin prefektuuri Wikimedia Commonsissa
Miyagin prefektuurin internetsivut (japaniksi)
| n k Miyagin prefektuuri |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Higashi-Matsushima  Ishinomaki  Iwanuma  Kakuda  Kesennuma  Kurihara  Natori  Ōsaki  Sendai (pääkaupunki)  Shiogama  Shiroishi  Tagajō  Tome  Tomiya  |  |
| Kunnat piirikunnittain | Igun piirikunta (Marumori) · Kamin piirikunta (Kami · Shikama) · Kattan piirikunta (Shichikashuku · Zaō) · Kurokawan piirikunta (Ōhira · Ōsato · Taiwa) · Miyagin piirikunta (Matsushima · Rifu · Shichigahama) · Motoyoshin piirikunta (Minami-Sanriku) · Oshikan piirikunta (Onagawa) · Shibatan piirikunta (Kawasaki · Murata · Ōgawara · Shibata) · Tōdan piirikunta (Misato · Wakuya) · Watarin piirikunta (Watari · Yamamoto) |  |
| n k Japanin prefektuurit ja alueet |
| --- | --- | --- |
| Hokkaidō |  Hokkaidō  |  |
| Tōhoku |  Aomori  Iwate  Miyagi  Akita  Yamagata  Fukushima  |  |
| Kantō |  Ibaraki  Tochigi  Gunma  Saitama  Chiba  Tokio  Kanagawa  |  |
| Chūbu |  Niigata  Toyama  Ishikawa  Fukui  Yamanashi  Nagano  Gifu  Shizuoka  Aichi  |  |
| Kansai |  Mie  Shiga  Kioto  Osaka  Hyōgo  Nara  Wakayama  |  |
| Chūgoku |  Tottori  Shimane  Okayama  Hiroshima  Yamaguchi  |  |
| Shikoku |  Tokushima  Kagawa  Ehime  Kōchi  |  |
| Kyūshū · Ryūkyū |  Fukuoka  Saga  Nagasaki  Kumamoto  Ōita  Miyazaki  Kagoshima  Okinawa  |  |
Miyagin prefektuurin kartta.
Fliegerfaust

| Fliegerfaust |
| --- | --- |

Tyyppi:  Olkapääsinko
Valmistaja:  Hugo Schneider AG (HASAG)
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistusvuodet:  1945
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  20 mm
Aseen pituus:  Noin 1,5 metriä
Paino (tyhjänä):  6,5 kilogrammaa
Kapasiteetti:  9 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  350 m/s
Fliegerfaust (suom. Lentokonenyrkki) eli varhaiselta nimeltään Luftfaust (Ilmanyrkki) oli saksalainen toisen maailmansodan ilmatorjunta-ase. Aseen ammuksina toimivat versiosta riippuen sen neljästä tai yhdeksästä putkesta laukaistavat raketit. Kantaman oli tarkoitus olla 500 metriä, joskin se ei saavuttanut sille asetettuja tavoitteita koekäytössä. Ase tuli käyttöön sodan lopulla ja sen valmistusmääriä ei tunneta tarkasti. Todisteita sen taistelukäytöstä ei ole.
Kehitys ja ominaisuudet

Hugo Schneider AG (HASAG) Leipzigissa alkoi kehitellä Saksan armeijan Waffenprüfamtin eli asesuunnitteluviraston pyynnöstä kertakäyttöistä ja kannettavaa Panssarinyrkin eli Panzerfaustin kaltaista ilmatorjunta-asetta heinäkuussa 1944. Projekti tunnettiin alkujaan nimellä "Luftfaust" (Ilmanyrkki) ja se sai myöhemmin nimen "Fliegerfaust" (Lentokonenyrkki). Sen tuloksena syntyneen ase käsitti neljä päällekkäin asennettua kaliiperiltaan 20 mm putkea. Ammus painoi 90 g ja sisälsi 19 g räjähdetä. Toisin kuin tavallisen tykin ammus, Luftfaustin ammus käsitti rakettimoottorin vakauttavin siivekkein. Sen liipaisin ja tähtäin olivat Panzerfaustin kaltaiset. Aseen ensimmäinen versio ei kuitenkaan täyttänyt armeijan vaatimuksia, joihin kuului ammuksen nopeus 300 m/s, 500 m kantama ja 10  hajanta 500 m etäisyydellä.
Vaatimusten täyttämiseksi ase suunniteltiin miltei kokonaan uudelleen. Niin sanottu Luftfaust B valmistui loppuvuonna 1944. Ase ei ollut enää kertakäyttöinen. Uudessa versiossa oli myös yhdeksän putkea, joista kahdeksan oli asennettu keskimmäisen yhdeksännen ympärille. Kun ase laukaistiin, se tulitti yhtä aikaa neljä rakettia ja loput 0,1 sekunnin välein. Painoa aseella oli ladattuna 6,5 kg. Myös aseen ammukset suunniteltiin uudelleen. Uusi rakettimoottori oli pidempi ja raskaampi. Sen laukaisu oli kaksiosainen. Ensimmäinen laukaisi ammuksen putkesta ja sen jälkeen syttyi varsinainen raketti. Raketissa ei ollut enää vakauttavia siivekkeitä, vaan se vakautti lentoratansa raketin pakokaasuilla. Aseen toinenkaan versio ei täyttänyt alkuperäisiä vaatimuksia. Sen kantama oli edelleen vähemmän kuin 500 metriä ja sen hajanta oli noin 40 metriä 200 metrin etäisyydeltä.
Sodan loppuessa suunnitteilla oli versio, joka olisi käsittänyt viisi 30 mm putkea.
Käyttö

Wehrmacht päätti marraskuussa 1944 varustaa divisioonansa 600:lla Luftfaust B:llä. Jokainen kivääri- tai konekivääriosasto saisi näin yhden Luftfaustin. Tuotanto alkoi tammikuussa 1945. Ensimmäinen 80 aseen erä oli varattu koekäyttöä varten yksikölle Saarbrückenissa, jossa koekäyttö alkoi 15. maaliskuuta 1945. Helmikuusta 1945 lähtien aseesta alettiin käyttää nimitystä Fliegerfaust. Koekäytössä törmättiin vaatimuksia huonompaan suorituskykyyn ja ase oli pettymys. Silti maaliskuussa 1945 se oli määrätty sarjatuotantoon. Tarkoitus oli valmistaa 10 000 laukaisinta ja 4 miljoonaa ammusta, mutta lopullisista tuotantomääristä ei ole tarkempaa tietoa. Sen käytöstä varsinaisissa taistelutoimissa ei ole todisteita.
Saarbrückenin ohella joitakin aseita oli päätynyt natsipoliitikko gauleiter Martin Mutchmannin metsästyshuvilalle Grillenburgissa lähellä asetta valmistanutta HASAG:in tehdasta. Aseet oli ilmeisesti tarkoitettu puolustamaan Mutchmannin huvilaa. Näistä kaksi löydettiin paikan päältä vuonna 2004. Aseita tunnetaan myös valokuvista Berliinissä Berliinin taistelun raunioilla lähellä Hotel Adlonia Brandenburgin portin tuntumassa.
Joitakin Fliegerfausteja jäi sodan päättyessä Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton joukkojen haltuun. Sen huono suorituskyky ei kuitenkaan innoittanut juurikaan jatkokehittelyä. Neuvostoliitossa sen pohjalta suunniteltiin 1960-luvulla lopulta lyhytikäiseksi jäänyt Kolos.
Detox-kuuri (uskomuslääkintä)

Detox-kuuri (joskus "puhdistuskuuri" tai "puhdistautumiskuuri") on uskomuslääkinnän muoto, jolla väitetään poistettavan kehosta määrittelemättömiä "myrkkyjä" – kertyneitä aineita, jotka kannattajien mukaan ovat terveydelle haitallisia. Toimintaan liittyy usein erityinen ruokavalio, paasto, peräsuolen puhdistaminen tai hampaiden täytteiden poistaminen.
Käsite on saanut kritiikkiä tutkijoilta ja terveydenhuollon elimiltä, koska väitteiltä puuttuu tieteellinen perusta ja todisteet. "Myrkkyjä" ei yleensä määritellä, eikä myrkkyjen kertymisestä yleensä ole juurikaan näyttöä. Brittiläinen "Sense About Science" -järjestö totesi, että kaikki yritykset näyttävät tarkoittavan "myrkyillä" eri asioita, ja siteerasi palkittua kemiantutkijaa, jonka mukaan detox-keinot ovat ajan ja rahan tuhlausta. Britannian ravitsemusterapeuttien järjestö on kutsunut detox-käsitettä "hölynpölyksi" ja "markkinointimyytiksi".
Sen mukaan keholla on mekanismit neutraloida ja poistaa kuonaa ja myrkkyjä, kuten alkoholia ja saasteiden ja bakteerien kemikaaleja.
Tausta

1830-luvulla puhdistuskeinoja alettiin epäillä yhä laajemmin. Biokemia ja mikrobiologia näyttivät tukevan myrkyttymisteoriaa 1800-luvulla mutta 1900-luvun alussa käsitys muutti nopeasti. Vaikka lääketiede on hylännyt ajatuksen, jotkut uskomuslääkinnän harjoittajat pitävät siitä kiinni.
Nyttemmin detox-kuurit ja eräät muut uskomuslääkinnän muodot ovat yleistyneet, vaikka lääketiede tuottaa yhä todisteita siitä, että ala on epätieteellinen ja vanhentunut.
Detox-kuuri

Detox-kuuri on epämääräinen, vaihteleva käsite, jolla usein tarkoitetaan yrttitippojen lisäämistä juomaveteen, kasvisvoittoista ruokavaliota, suolihuuhteluja sekä alkoholista ja kahvista luopumista. Kuurin kesto voi olla kolmesta päivästä kolmeen viikkoon.
Detox-tuotteet

Professori Juhani Knuutin mukaan Detox-tuotteissa ei ole mitään elimistöä puhdistavaa. Ne ovat kuitenkin lisäravinteita, eikä niiden tarkkaa sisältöä tiedetä, vaan ne voivat sisältää hormoneja, potenssilääkettä tai muita luvattomia aineita.
Tammikuussa 2017 Lääkärilehti raportoi 44-vuotiaan naisen saaneen Detox-kuurista K-vitamiinin puutostilan ja joutuneen sairaalaan veren hyytymishäiriön vuoksi.