stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lohkovuoristo

Lohkovuoristo on vuoristo, joka on syntynyt siten, että maankuoreen on kohdistunut puristusvoima, joka on nostanut toista peruskallion aluetta ylöspäin samalla kun toiseen peruskallion alueeseen on kohdistunut alas painava voima. Tällaisiin maankuoren muutoksiin vaikuttavia tekijöitä ovat endogeeniset ilmiöt, kuten maanjäristykset. Lohkovuoriston yläosista muodostuu horsteja ja vuoriston välisiin laaksoihin muodostuu hautavajoamia eli repeämislaaksoja. Lohkovuoristojen ja hautavajoamien syntyyn vaikuttava tekijä on myös maan kuoren alla tapahtuva konvektiovirtaus. Lohkovuoristoon saattaa syntyä doomi, jolloin vuoriston alapuolella oleva hautavajoama laajenee entisestään.
lähteet

↑  Endogeeniset ilmiöt WayBackMachine. Arkistoitu 4.3.2016. Viitattu 18.4.2023.
↑  Arthur B. Busbey III, Robert R. Coenraads, Paul Willis, David Roots: ”Repeämälaaksot”, Kivet & fossiilit, s. 197.  Suomentanut Jarmo Hakanen, Kaarlo Taipale, Riikka Taipale. Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5347-0
Eoin Colfer

Eoin Colfer vuonna 2019.
Eoin Colfer (s. 14. toukokuuta 1965 Wexford, Irlanti) on irlantilainen kirjailija, joka on tullut tunnetuksi Artemis Fowl -kirjasarjan kirjoittajana.
Elämä

Eoin Colferin vanhemmat olivat opettajia, ja Colfer seurasi heidän jalanjälkiään, vaikka hänen todellinen rakkautensa oli kirjoittaminen ja kuvittaminen.
Colfer avioitui Jackien kanssa vuonna 1991, ja seuraavana vuonna aviopari lähti maailmalle. Neljän vuoden aikana he ehtivät asua Saudi-Arabiassa, Tunisiassa ja Italiassa. Tämän jälkeen he kuitenkin palasivat takaisin Irlantiin, ja heidän esikoisensa syntyi vuonna 1997.
Colferin ensimmäinen julkaistu kirja Benny and Omar (1998) perustui Tunisiassa vietettyyn aikaan. Sitä seurasi Benny and Babe (1999), joka oli ehdolla the Bisto Book of the Year -palkinnon saajaksi. Benny and Babe syrjäytti jopa Harry Potterin bestseller-listan ykköspaikalta. Colfer osoittautui hyvin tuotteliaaksi kirjailijaksi, ja vuonna 2000 julkaistiin suomeksikin käännetty The Wish List, Toivomuslista. The Wish List toi Colferille vuoden 2001 Bisto Merit Awardin.
Artemis Fowl

Colferin tuotannosta tunnetaan erityisesti Artemis Fowl -kirjasarja. Sen ensimmäinen osa Artemis Fowl julkaistiin vuonna 2001. Kolme kustannusyhtiötä oli kiinnostunut kirjan oikeuksista samaan aikaan, ja menestys oli niin suuri, että Colfer saattoi lopettaa opettajana työskentelyn ja keskittyä pelkästään kirjoittamiseen. Colfer onkin sanonut: "Jatkan kirjoittamista niin kauan kunnes ihmiset lopettavat lukemisen tai minulta loppuvat ideat."
Colfer sai tiedon Artemis Fowlin menestyksestä vaimoltaan ollessaan välituntivalvojana koulunpihalla. ”Lapset olisivat voineet kiivetä seinille ja hypätä katolta loppuvälitunnin aikana enkä olisi huomannut mitään”, Colfer kommentoi tapausta jälkikäteen.
Colfer on kirjoittanut jatko-osan nimeltään And another thing... teossarjalle Linnunradan käsikirja liftareille, ja se ilmestyi 12. lokakuuta 2009.
Colferin teoksia on suomentanut Jaakko Kankaanpää.
Teokset

1998 Benny and Omar
1999 Benny and Babe
1999 Going Potty
Toivomuslista.  (The wish list, 2000)  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-27732-0
2000 Ed`s Funny Feet
2001 Ed's Bed
2001 Artemis Fowl (Artemis Fowl)
2002 Artemis Fowl: Tehtävä pohjoisessa (Artemis Fowl: The Arctic Incident)
2003 Artemis Fowl: Ikuisuuskoodi (Artemis Fowl: The Eternity Code)
2004 Legenda Pottu-Mäkisestä (The Legend of Spud Murphy)
2004 Supernaturalisti (The Supernaturalist)
2004 Artemis Fowl: Salaiset kansiot (The Artemis Fowl files)
2005 Artemis Fowl: Opalin kosto (Artemis Fowl: The Opal Deception)
2006 Legenda kapteeni Korpin hampaista (The Legend of captain Crow's teeth)
2006 Etsivätoimisto Puolikuu (Half-Moon Investigations)
2006 Artemis Fowl: Kadonnut siirtokunta (Artemis Fowl: The Lost Colony)
2007 Legenda maailman tuhmimmasta pojasta (The legend of the worst boy in the world)
2008 Siipimies (Airman)
2008 Artemis Fowl: Aikaparadoksi (Artemis Fowl: The Time Paradox)
2009 Vielä yksi juttu…
2010 Artemis Fowl: Atlantiskompleksi (Artemis Fowl: The Atlantis Complex)
2012 Artemis Fowl: Viimeinen vartija (Artemis Fowl: The Last Guardian)
Teokset > Aikuisille

2011 Hiuskarvan varassa
Teokset > Sarjakuva

Eoin Colfer, Andrew Donkin & Giovanni Rigano: Artemis Fowl: Sarjakuvaversio (2007)
Eoin Colfer, Andrew Donkin & Giovanni Rigano: Artemis Fowl: Sarjakuvaversio 2 (2009–2010)
Lisäksi kaksi muuta Artemis Fowl -sarjakuvaa ja Supernatural-sarjakuva.
Kirjallisuutta

Mervi Koski: Ulkomaisia nuortenkertojia 2. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Niklas Bengtsson: Ulkomaista lasten ja nuorten scifiä. BTJ Kirjastopalvelu, 2006.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eoin Colferin kotisivut (englanniksi)
Mari Viertola: Anna pahalle pikkusormi. Turun Sanomat, 4.4.2003.
Riku Ylönen: Vielä yksi juttu... (Arkistoitu versio) Savon Sanomat, 23.11.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Andrei Kutorkin

Andrei Dmitrijevitš Kutorkin (ven. Андрей Дмитриевич Куторкин, kirjailijanimi Andrei Jondol, Андрей Ёндол; 25. elokuuta 1906 nykyisen Tšuvassian tasavallan Poretskojen piirin Studenetsin kylä – 12. toukokuuta 1991 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.
Andrei Kutorkin syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi keskikoulun, valmistui Uljanovskin neuvostopuoluekoulusta vuonna 1927 ja toimi kirjastonhoitajana ja kolhoosin puheenjohtajana. Vuodesta 1932 lähtien Kutorkin työskenteli ersänkielisen sanoma- ja kirjallisuuslehden sekä Mordvan kirjakustantamon toimittajana.
Kutorkinin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1924. Hänen kertomuksistaan suosituin on Keremet, joka kertoo uuden elämäntävan juurtumisesta mordvalaiseen perheeseen. Vuonna 1934 ilmestyi vallankumoushistoriallinen romaani Raužo palman (”Musta pylväs”). Sankarirunoelma Lamzur (1941) kertoo mordvalaisten kapinasta vuosina 1743–1745. Leonti Kirjukov sävelsi sen pohjalta ensimmäisen mordvalaisen oopperan Nesmejan i Lamzur (1944).
Vuonna 1958 Kutorkin julkaisi runoromaanin Pokš ki langso umarina (”Omenapuu maantien varressa”). Sen aiheena ovat vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumat mordvalaisten keskuudessa.  Kirjailijan suurin teos on trilogia Lažnytsja Sura (”Kuohuva Sura”, 1969, 1976, 1987), joka kuvaa mordvalaisten elämää 1900-luvun vaihteessa yhden perheen kohtaloiden kautta. Trilogia sai Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon vuonna 1987.
Kutorkin hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1934. Hän johti Mordvan kirjailijaliiton hallitusta vuosina 1945–1951. Kutorkin sai Mordvan kansankirjailijan arvonimen vuonna 1984.
Bohainmeri

| Bohainmeri |
| --- | --- |
 Bohainmeren kartta. Suomennoksia: Yellow Sea = Keltainenmeri, Huang He River = Keltainenjoki, China = Kiina, Beijing = Peking, North Korea = Pohjois-Korea, Pyongyang = Pjongjang, South Korea = Etelä-Korea, Seoul = Soul
Koordinaatit:  38.7°N, 120.0°E
Sijainti:  Shandong, Hebei, Tianjin ja Liaoning
Valtio:  Kiina
Merialue:  Tyynimeri
Pinta-ala:  823 000 km²
Bohainmeri (kiin. 渤海, Bo Hai), aiemmalta nimeltään Tšilinlahti, on Tyynenmeren sivumeri Kiinassa Keltaisenmeren pohjukassa. Merialueen pinta-ala on 823 000 neliökilometriä.  Se rajoittuu etelässä Kiinan Shandongin, idässä Hebein maakuntaan ja Tianjinin kaupunkiin, sekä pohjoisessa Liaoningin maakuntaan.
Meren nimi merkitsee sivumerta ja on muodostettu sanoista bó ’sivu’ ja hǎi ’meri’. Aiempi nimi viittasi Hebein maakunnan Qing-dynastian aikaiseen (1644–1912) nimeen Tšili, kiinaksi Zhili ’suoraan hallittu’.
Bohainmereen laskevat Keltainenjoki (Huanghe, Huáng Hé), Liaojoki (Liaohe, Liao Hé) ja Haijoki (Haihe, Hai Hé) muodostaen yhteensä noin 1,6 miljoonan neliökilometrin valuma-alueen. Merialueen vesi pääsee vaihtumaan Keltaisenmeren veden kanssa Shandongin niemimaan ja Liaotungin niemimaan välisen Bohainsalmen kautta. Bohainmeri on lähinnä päiväntasaajaa sijaitseva merialue, joka jäätyy joka vuosi.
Merialue kuuluu keskileveysasteiden monsuuni-ilmastoon. Kesällä on kosteaa ja lämmintä. Pintaveden lämpötila on kesällä 20–25 °C. Talvella sen sijaan on kuivaa ja tavallisesti marraskuun lopulta maaliskuun alkuun niin kylmää että meri jäätyy. Kylmän ilman virratessa Mongolian aroilta vesi merenlahdissa jäätyy nopeasti, vaikka kokonaan Bohainmeri jäätyy vain kylminä talvina. Normaalitalvina Laizhounlahti (etelässä), Bohainlahti (lännessä) ja Liaotunginlahti (pohjoisessa) jäätyvät 25–50 cm paksuudelta, kovina talvina jääpeite pohjoisessa voi olla metrinenkin. Voimakas vuorovesi (4–8 metriä) ja tuulet liikuttavat ja kasaavat jäätä.
Bohainmeren suolaisuus on 29–32 promillea. Kesällä monsuunisateiden aikaan suolaisuus on alhaisimmillaan ja kohoaa talvikuukausina lähelle Keltaisenmeren 30–34 promillen suolaisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bohainmeri Wikimedia Commonsissa
Limits of Oceans and Seas (pdf) (Tässä julkaisussa Bohainmereä ei ole määritelty erilliseksi merialueeksi)  1953 (3. painos). International Hydrografic Organization, iho-ohi.net. Arkistoitu 8.10.2011. Viitattu 11.7.2015. (englanniksi)
Keskustelua merialueen rajojen määrittelystä IHO:n Limits of Oceans and Seas -julkaisun 4. painosta varten (s. 24-27, pdf, 2010) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (iho.int)
Sergei Antonov

Sergei Petrovitš Antonov (ven. Серге́й Петро́вич Анто́нов; 16. toukokuuta (J: 3. toukokuuta) 1915 Pietari – 22. huhtikuuta 1995 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Sergei Antonov syntyi insinööriperheeseen. Hän valmistui vuonna 1938 Leningradin maantieinstituutista, työskenteli rakennusinsinöörinä ja osallistui talvisotaan sekä toiseen maailmansotaan. 1940-luvun lopulla hän alkoi kirjoittaa kertomuksia ja pienoisromaaneja. Kokoelma Po dorogam idut mašiny (”Teillä kulkee autoja”) sai Stalin-palkinnon vuonna 1951. 1950-luvulla Antonov tuli tunnetuksi Anton Tšehovin kirjallista perinnettä jatkavista novelleista. Hänen teostensa pohjalta on kuvattu useita elokuvia. 1980-luvun lopulla ilmestyi Venäjän maaseudun historiallisia kohtaloita kuvaava trilogia Tsarski dvugrivennyi (”Tsaarin kaksiriunainen”), Vaska ja Ovragi (”Rotkot”). Antonov tunnetaan myös kirjallisuudentutkijana.
Suomennettuja teoksia

Kirje. Suom. E. Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Vehmas laakso. Suom. Esteri Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.
Sateella: kertomuksia. Suom. Terttu Wikström. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1960.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija Krugosvet: Sergei Antonov (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Sergei Antonov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Mihail Bubennov

Mihail Semjonovitš Bubennov (ven. Михаи́л Семёнович Бубенно́в, 21. marraskuuta (J: 8. marraskuuta) 1909 nykyisen Altain aluepiirin Novotšihan piirin Vtoroje Polomošnevon kylä – 3. lokakuuta 1983 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Mihail Bubennov syntyi talonpoikaisperheeseen. Keskikoulun jälkeen hän työskenteli opettajana ja lehtimiehenä. Vuonna 1939 hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton ja vuonna 1951 NKP:n jäseneksi. Vuosina 1965–1975 hän oli Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton hallituksen jäsen.
Bubennov on tyypillinen Stalinin ajan kirjailijasukupolven edustaja. Pienoisromaanin Gremjaštši god (”Jyrisevä vuosi”, 1932) aiheena on maatalouden kollektivisointi, Bessmertije (”Kuolemattomuus”, 1940) kertoo Venäjän kansalaissodasta. Bubennovin pääteos on toisen maailmansodan aikaa kuvaava romaani ”Valkea koivu” (Belaja berjoza, 1947, 1952), jonka ensimmäinen osa sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Sen toinen osa on omistettu Stalinin ihannoinnille. Myöhemmin kirjailijaa arvosteltiin ristiriidattomuuden teorian noudattamisesta. Romaani ”Kotkien aro” (Orlinaja step, 1959) kuvaa ”nuorison sankarillista taistelua” uudismaiden raivaamiseksi. Romaanin Stremnina (”Vuolle”, 1971) aiheena on Siperian luonnon valjastaminen. Teos Zarnitsy krasnogo leta (”Punaisen kesän elosalamat”, 1977) kuvaa kirjailijan lapsuutta.
Suomennettuja teoksia

Valkea koivu: romaani. Suom. Olga Kukkonen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1949.
Kotkien aro: romaani. Suom. Saimi Kuivala. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1961.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija ”Krugosvet”: Mihail Bubennov (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Mihail Bubennov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Aleksandr Bek

Aleksandr Alfredovitš Bek (ven. Алекса́ндр Альфре́дович Бек, 3. tammikuuta 1903 (J: 21. joulukuuta 1902) Saratov – 2. marraskuuta 1972 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Bek syntyi sotilaslääkärin perheeseen. Vuonna 1919 hän liittyi vapaaehtoisena puna-armeijaan ja työskenteli sittemmin lehtimiehenä. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana.
Bekin tuotannon keskeisiä aiheita ovat metalliteollisuus ja toinen maailmansota. Hänen ensimmäinen pienoisromaaninsa (1934) kertoo metallurgi Mihail Kurakosta. Kirjailijan teki tunnetuksi Moskovan puolustustaisteluja tuoreeltaan kuvannut pienoisromaani ”Volokolamskin valtatie” (Volokolamskoje šosse, 1943–1944). Sodan jälkeen hän palasi jälleen teollisuusaiheisiin. Sotateemaa jatkoivat vuonna 1960 ilmestyneet pienoisromaanit Neskolko dnei (”Muutamia päiviä”) ja ”Kenraali Panfilovin reservi” (Rezerv generala Panfilova). Vuonna 1965 valmistuneen romaanin ”Uskollisuuden mitta” (Novoje naznatšenije) päähenkilön taustalla on Stalinin ajan metalliteollisuusministeri Ivan Tevosjan. Se ilmestyi Saksassa vuonna 1972, mutta Neuvostoliitossa vasta vuonna 1986.
Suomennettuja teoksia

Volokolamskin valtatie. Suom. Aarre Lehto. Helsinki: Kansankulttuuri, 1946. (2. painos 1962, 3. painos 1975.)
Kenraali Panfilovin reservi. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1961.
Uskollisuuden mitta. Suom. saksannoksesta Tampereen kieli-instituutin kääntäjäryhmä. Helsinki: Kirjayhtymä, 1973.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksandr Bek (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Bogart – superdekkari

| Bogart – superdekkari> The Man with Bogart’s Face |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Day
Käsikirjoittaja:  Andrew J. Fenady
Perustuu:  Andrew J. Fenadyn samannimiseen romaaniin
Tuottaja:  Andrew J. Fenady
Säveltäjä:  George Duning
Kuvaaja:  Richard C. Glouner
Leikkaaja:  Eddie Saeta
Lavastaja:  Richard McKenzie
Pääosat:   Robert Sacchi  Franco Nero  Michelle Phillips  Olivia Hussey  Misty Rowe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Melvin Simon Productions
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  112 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bogart – superdekkari (engl. The Man with Bogart’s Face) on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, joka perustuu Andrew J. Fenadyn samannimiseen romaaniin. Elokuvan on ohjannut Robert Day, ja sen pääosia esittivät Robert Sacchi, Victor Buono, Yvonne De Carlo, Herbert Lom, Mike Mazurki, Michelle Phillips, George Raft, Misty Rowe ja Sybil Danning. Elokuva oli George Raftin viimeinen.
Tarinassa yksityisetsivän kasvot muuttuvat leikkauksessa Humphrey Bogartin näköisiksi, ja etsivä saa tehtäväkseen kovasti Maltan haukkaa muistuttavan jutun.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano antaa Bogart – superdekkarille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Elokuva sai historian ensimmäisen Razzie-palkinnon huonoimmasta alkuperäisestä musiikista.
Aiheesta muualla

Bogart – superdekkari Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lloyd Bochner

Lloyd Bochner vuonna 1961
Lloyd Wolfe Bochner (29. heinäkuuta 1924 Toronto, Kanada – 29. lokakuuta 2005 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kanadalainen näyttelijä, joka tunnettiin erityisesti televisiorooleistaan. Hän esitti kryptologi Michael Chambersia scifi-sarjassa Hämärän rajamailla (1962) ja liikemies Cecil Colbya saippuasarjassa Dynastia (1981–1982).
Bochner esiintyi jo lapsena radiokuunnelmissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli kanadalaisessa elokuvassa The Mapleville Story (1946). 1950-luvun alussa Bochner muutti New Yorkiin, missä hän sai roolin draamasarjoista Studio One ja One Man’s Family. Vuonna 1960 hän siirtyi Hollywoodiin. Hän vieraili pitkän uransa aikana muun muassa televisiosarjoissa Perry Mason yllättää (1964), Vaarallinen tehtävä (1969, 1971, 1972), Columbo (1973), Taisteluplaneetta Galactica (1979) ja Murhasta tuli totta (1986, 1988, 1992). Bochner toimi lisäksi ääninäyttelijänä animaatiosarjoissa Batman (1992–1994) ja The New Batman Adventures (1997–1998) sekä videopelissä Batman Vengeance (2001).
Bochner oli mukana myös lukuisissa elokuvatuotannoissa, joihin lukeutuivat esimerkiksi Barbara Stanwyckin kanssa tehty Yöllistä kauhua (1964), Lee Marvinin kanssa tehty Tappajan jäljet (1967) sekä Frank Sinatran kanssa tehdyt Tony Rome – yksityisetsivä (1967) ja Etsivä J. L. (1968). Elokuvassa Mies ja alaston ase 2½ (1991) Bochner parodioi Hämärän rajamailla -sarjassa nähtyä tarinaa, jossa hänen roolihahmonsa päätyi avaruusolentojen ruoaksi.
Bochner opiskeli aikoinaan sosiologiaa Toronton yliopistossa. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Kanadan kuninkaallisessa laivastossa. Bochner oli naimisissa, ja hänellä oli kolme lasta.
Elokuvia

| --- | --- |
 The Mapleville Story (1946)  Orjarummut (Drums of Africa, 1963)  Yöllistä kauhua (The Night Walker, 1964)  Sylvia (1965)  Harlow – seksityttö (Harlow, 1965)  Tappajan jäljet (Point Blank, 1967)  Vainottu muukalainen (Stranger on the Run, 1967)  Tony Rome – yksityisetsivä (Tony Rome, 1967)  Etsivä J. L. (The Detective, 1968)  Pikku karkulaiset (The Young Runaways, 1968)  Harmaapukuinen hevonen (The Horse in the Gray Flannel Suit, 1968)  Tiger by the Tail (1970)  The Dunwich Horror (1970)  Ulzana – verinen apassi (Ulzana's Raid, 1972) :  Mies lasikaapissa (The Man in the Glass Booth, 1975)  It Seemed Like a Good Idea at the Time (1975)  The Immigrants (1978)  Uhka taivaalta (A Fire in the Sky, 1978)  Mr. No Legs (1979)  Mitäs me huijarit (The Hot Touch, 1981)  Leikistä tulee totta (Mazes and Monsters, 1982)  Kultanainen (The Lonely Lady, 1983)  Kristallilaatikko (Crystal Heart, 1986)  Kuolemanleikki (Millennium, 1989)  Mies ja alaston ase 2½ (The Naked Gun 2½: The Smell of Fear, 1991)  Morning Glory (1993)  Legend of the Mummy (1998)  The Commission (2003)
Aiheesta muualla

Lloyd Bochner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lloyd Bochner Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Eric Bogosian

Eric Bogosian vuoden 2007 Tribeca Film Festivaleilla.
Eric Bogosian (24. huhtikuuta 1953 Woburn, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija, joka tunnetaan parhaiten näytelmästään Talk Radio ja sen pohjalta tehdystä samannimisestä elokuvasta vuodelta 1988. Bogosian on tehnyt myös muita näytelmiä, erityisesti yhden näyttelijän monologiesityksiä itselleen. Hänen näytelmistään tehtyjä elokuvia ovat myös Sex, Drugs, and Rock & Roll (1990) ja SubUrbia (1997). Elokuva Mall (2014) perustuu hänen samannimiseen romaaniinsa.
Bogosian syntyi armenialaistaustaiseen perheeseen Massachusettsin osavaltiossa. Hänen äitinsä oli kampaaja ja isä kirjanpitäjä. Bogosian opiskeli Chicagon yliopistossa 1971–1973 ja Oberlin Collegessa Ohion Oberlinissa vuonna 1976.
Bogosian on vuodesta 1980 ollut naimisissa ohjaaja Jo Bonneyn kanssa. He asuvat New Yorkissa ja heillä on kaksi yhteistä lasta.
Osittainen filmografia

Born In Flames (1983, debyyttielokuva)
Talk Radio (1988)
Sex, Drugs, and Rock & Roll (1990)
Last Flight Out (1990)
Under Siege 2: Dark Territory (1995)
Dolores Claiborne (1995)
Deconstructing Harry (1997)
In The Weeds (2000)
Igby Goes Down (2001)
Ararat (2002)
King of the Corner (2004)
Heights (2004)
Blade: Trinity (2004)
Law & Order: Criminal Intent (2006-, TV-sarja)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eric Bogosian Wikimedia Commonsissa
Eric Bogosian Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Bloemfontein

| Bloemfontein Mangaung |
| --- | --- |

 vaakuna
 Bloemfontein
 Koordinaatit: 29°06′S, 26°13′E 
Valtio:   Etelä-Afrikka
Provinssi:  Vapaavaltio
Kunta:  Mangaung
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  236,17 km²
Väkiluku (2011):  256 185
 – Väestötiheys:  1 084,8 as./km²
 – Metropolialue:  747 431
 – Väestötiheys metropolialue:  118,9 as./km²
 
 www.bloemfontein.co.za 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bloemfontein (afrikaansiksi [ˈblumfɔntɛin], kirjaimellisesti ’kukkalähde’) on Etelä-Afrikan oikeudellinen pääkaupunki, jonne on sijoittunut maan korkein oikeus (muut pääkaupungit ovat Pretoria ja Kapkaupunki). Sen sesothonkielinen nimi on Mangaung, joka tarkoittaa ”paikkaa, jossa gepardit asuvat”. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 256 185 asukasta, ympäröivillä alueilla yhteensä noin 750 000 asukasta.
Kaupungissa on Bloemfonteinin lentokenttä (IATA-lentokenttäkoodi: BFN). Kaudella 2006–2007 sitä käytti 350 000 matkustajaa.
Historiaa

Vaikka aluetta on asutettu aiemminkin, Bloemfonteinissa kaupunkiasustusta on ollut vuodesta 1850. Se oli vuosina 1854–1902 olemassa olleen Oranjen vapaavaltion pääkaupunki. Vuonna 1890 Bloemfonteinin ja Kapkaupungin välille rakennettiin rautatie.
Vuonna 1899 kaupungissa pidettiin konferenssi, joka ei onnistunut estämään toisen buurisodan syttymistä. Brittijoukot valtasivat kaupungin 13. maaliskuuta 1900 buurisodan aikana.
Kirjailija J. R. R. Tolkien syntyi Bloemfonteinissa 3. tammikuuta 1892. Hänen englantilainen isänsä työskenteli kaupungissa Bank of African paikallisen haarakonttorin johtajana. Perhe muutti kuitenkin takaisin Englantiin isän kuoltua yllättäen vuonna 1896.
Maantiede ja ilmasto

Bloemfontein sijaitsee Highveldin ylängön reunalla.
Nähtävyyksiä ja palveluita

Bloemfonteinin jalkapallostadionilla, Free State Stadiumilla, pelattiin joitakin vuoden 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen otteluita.
Kaupungissa toimii yliopisto, University of the Free State, jossa on 16 000 opiskelijaa.
Kuvia kaupungista

Vapaavaltion parlamentin rakennus
Hoffmanin aukio
Bloemfonteinin rautatieasema
Vapaavaltion yliopiston päärakennus
Bloemfonteinin kaupungintalo
Naisten muistomerkki
Westdone