stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siv Friðleifsdóttir

| Siv Friðleifsdóttir |
| --- | --- |

Islannin terveys- ja sosiaaliturvaministeri
 7. maaliskuuta 2006 – 24. toukokuuta 2007  
Edeltäjä:  Jón Kristjánsson
Seuraaja:  Guðlaugur Þór Þórðarson
Islannin ympäristöministeri
 28. toukokuuta 1999 – 15. syyskuuta 2004  
Edeltäjä:  Guðmundur Bjarnason
Seuraaja:  Sigríður Anna Þórðardóttir
Islannin pohjoismaisen yhteistyön ministeri
 28. toukokuuta 1999 – 24. syyskuuta 2004  
Edeltäjä:  Halldór Ásgrímsson
Seuraaja:  Valgerður Sverrisdóttir
Kansanedustaja
 1995–2013  
Ryhmä/puolue:  Edistyspuolue
Vaalipiiri:  Reykjanes (1995–2003), Suðvesturkjördæmi (2003–2013)
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1962 (ikä 62) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  Islanti
Tiedot
Puolue:  Edistyspuolue
Björg Siv Juhlin Friðleifsdóttir (s. 10. elokuuta 1962) on islantilainen edistyspuolueen poliitikko, joka istui kansanedustajana Alþingissä vuosina 1995–2013 ja on toiminut ympäristöministerinä sekä terveys- ja sosiaaliturvaministerinä.
Siv syntyi Oslossa. Hän opiskeli fysioterapiaa Islannin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1986, minkä jälkeen hän työskenteli fysioterapeuttina vuoteen 1995 asti. Vuosina 1990–1998 hän istui Seltjarnarnesin kunnanvaltuustossa. Vuoden 1995 parlamenttivaaleissa hänet valittiin Alþingiin. Vuosina 1999–2004 hän toimi ympäristöministerinä sekä pohjoismaisen yhteistyön ministerinä. Vuosina 2004–2006 hän toimi sosiaalivaliokunnan puheenjohtajana. Vuosina 2006–2007 hän toimi terveys- ja sosiaaliturvaministerinä. Vuosina 2007–2009 hän toimi edistyspuolueen parlamenttiryhmän puheenjohtajana. Vuosina 2009–2011 hän toimi Alþingin 4. varapuhemiehenä.
Congo–Océan-rautatie

Pakkotyöläisten perheen leiri lähellä Les Sarasia. 1930
Congo–Océan-rautatie (Chemin de fer Congo-Océan) on Kongon tasavallan Brazzavillestä Atlantin rannikolle Pointe-Noireen vievä rautatie. Rautatie rakennettiin, kun Kongo oli Ranskan siirtomaa, ja se valmistui 1934. Rautatien valmistuttua siitä julkaistiin 512-sivuinen valokuvateos, jossa työn tehneet pakkotyöläiset eivät näy. Rautatie rakennettiin luonnonvarojen kuljettamiseksi sisämaasta satamaan ja siirtomaaisännälle Ranskaan. Rakentajia värvättiin työmaalle väkisin, ja värväystä pakenevia rangaistiin kohdistamalla rangaistus koko kylälle. Työmaalle kuljetetuista pakkotyöläisistä saattoi puolet kuolla matkalla. Työ tehtiin ilman koneita alkeellisilla työvälineillä. Rakennustyö kesti 13 vuotta, ja 127 259 värvätystä kuoli rakennustyössä arviolta 17 000–23 000 ihmistä. Rautatien historiasta on valmistunut dokumentti Veren rautatie.
Mayumben vuoristoon rakennettu rautatie, 1930.
Brazzavillen asema, 1932.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Congo–Océan-rautatie Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  Structurae 
Muut:  IdRef
Eunukki

Kastraattilaulaja Farinelli oli maailmankuulu 1700-luvulla.
Eunukki (myös kastraatti tai kuohilas) on mies, joka on kastroitu eli jonka kivekset on poistettu tai tehty toimimattomiksi, ja joskus myös siitin on poistettu.
Lapsena kuohituille eunukeille ei tule murrosikää. Heillä on pysyvästi esimerkiksi korkea ääni sekä vähän karvoitusta ja fyysistä voimaa. Heidän rasvakudoksensa määrä ja sijoittuminen vartaloon voivat olla naismaiset. Aikuisena kuohituilla eunukeilla on samoja ominaisuuksia lievempinä.
Vaikka eunukki onkin hedelmätön, hän saattaa kuitenkin pystyä saamaan erektion.
Historia

Eunukkeja on työskennellyt historian aikana muun muassa oopperalaulajina, kuorolaulajina, kenraaleina, teologeina, filosofeina, kamariherroina, profeettoina, haareminvartijoina, hovin lasten opettajina ja verotarkastajina. Eunukkiorjia pidettiin uskollisina, sillä heillä ei ollut muuta perhettä kuin isäntänsä perhe, eivätkä he pystyneet siittämään omia lapsia.
Eunukkeja oli runsaasti esimerkiksi antiikin Roomassa. Myös Raamatussa puhutaan eunukeista. Eunukkeja on työskennellyt usein hoveissa, etenkin Kiinan keisarillisessa hovissa, jossa eunukit saattoivat nousta hyvin korkeisiin asemiin ja rikastua.
Osmanien valtakunnassa eunukit olivat Euroopasta tai Afrikasta tuotuja orjia. Koska islamilainen laki kieltää kehon silpomisen, orjien kastrointi annettiin kristittyjen ja juutalaisten hoidettavaksi. Valkoiset eunukit työskentelivät lähinnä kotiorjina, kun taas haaremeihin otettiin vain mustia eunukkeja, mielellään mahdollisimman arpisia ja rumia. Haaremieunukit vartioivat haaremia ja saattoivat naisia näiden käydessä ulkona. Viimeiset haaremieunukit vapautettiin vuonna 1909, kun sulttaani sulki haareminsa.
Venäjällä toimi 1700-luvulla skoptsien lahko, jonka miehet kastroitiin, sillä lahko piti kiveksiä ja penistä avaimena helvettiin.
Ennen murrosikää kastroituja poikia käytettiin Euroopassa 1900-luvulle asti kastraattilaulajina. Heitä arvostettiin heidän voimakkaan äänensä ja laajan äänialansa vuoksi. Niistä eunukkioppilaista, joiden taito ei riittänyt oopperalaulajan uralle, tuli esimerkiksi pappeja.
Intiassa on nykyisin yli miljoona eunukkia. Osa heistä on kastroitu siksi, koska heillä oli syntyessään osin kehittymättömät sukuelimet. Intian eunukit elävät omissa yhteisöissään transsukupuolisten ja transvestiittien kanssa. He osallistuvat tiettyihin rituaaleihin, työskentelevät taiteilijoina tai parantajina, tai juhlissa laulajina tai tanssijoina. Heillä on tapana tehdä pyhiinvaellusmatkoja Bachrajin temppeliin lähellä Ahmedabadia.
Tunnettuja eunukkeja

Varhaiskristillisen kirkkoisä Origeneksen (n. 185–254) on väitetty itse leikanneen sukuelimensä pois.
Zheng He, kiinalainen merenkävijä ja tutkimusmatkailija.
Carlo Maria Broschi, taiteilijanimeltään Farinelli (1705–1782), kastraattilaulajista tunnetuin.
Sun Yaoting (1902–1996) oli Kiinan viimeinen eunukki. Hänen isänsä oli kastroinut hänet toivoen pojan pääsevän keisarilliseen hoviin. Keisari Pu Yi kuitenkin menetti asemansa ennen kuin toive toteutui.
Sporus-niminen kastroitu nuorukainen, jonka kanssa Rooman keisari Nero meni naimisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eunukki Wikimedia Commonsissa
Yhdysvaltain perustuslain kolmas lisäys

Yhdysvaltain perustuslain kolmas lisäys (engl. Third Amendment tai Amendment III) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka kieltää sotilaiden majoittamisen yksityiskoteihin rauhan aikana. Lisäys kuuluu Bill of Rights -lisäyksiin. Se hyväksyttiin Yhdysvaltain kongressissa 28. syyskuuta 1789 ja ratifioitiin 15. joulukuuta 1791.
Yhdysvaltain perustuslain kolmas lisäys on yksi vähiten kiistellyistä lisäyksistä, sillä Yhdysvalloilla ei ole ollut puutetta sotilaiden majoitustiloista sitten Amerikan vallankumouksen 1700-luvulla. Lisäyksen taustalla olivat alun perin siirtokunta-ajan lopulla Britannian parlamentissa hyväksytyt niin sanotut majoituslait, jotka olivat herättäneet vastustusta amerikkalaisissa. Yhdysvaltain korkein oikeus ei ole koskaan antanut päätöstä, jonka pääasiallinen peruste olisi ollut kolmas lisäys, ja liittovaltion alemmatkin tuomioistuimet ovat antaneet vain harvoja suoraan lisäykseen liittyviä tuomioita. Merkittävin tällainen tapaus oli tuomio tapauksessa Engblom vastaan Carey vuonna 1982. Kyseisessä tapauksessa newyorkilaisen vankilan vartijat olivat järjestäneet lakon, ja osavaltio oli lähettänyt kansalliskaartin jäseniä täyttämään heidän tehtäviään lakon aikana. Osavaltio oli myös häätänyt lakkoilevat vanginvartijat työsuhdeasunnoistaan ja antanut nämä kansalliskaartin käyttöön. Vetoomustuomioistuin katsoi tuomiossaan, että osavaltion toiminta rikkoi perustuslain kolmatta lisäystä.
Teksti

»No soldier shall, in time of peace be quartered in any house, without the consent of the owner, nor in time of war, but in a manner to be prescribed by law.»
Suomennos:
»Sotilasta älköön rauhan aikana majoitettako taloon ilman omistajan suostumusta, eikä sodan aikana muutoin kuin laissa säädettävällä tavalla.»
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1964

Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa järjestettiin yleisurheilussa 36 kilpailutapahtumaa, miehille 24 ja naisille 12.
Aiheesta muualla

Kansainvälisen Olympiakomitean tulostietokanta
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1964 Wikimedia Commonsissa
Yleisurheilu olympialaisissa
1896 •
1900 •
1904 •
1908 •
1912 •
1920 •
1924 •
1928 •
1932 •
1936 •
1948 •
1952 •
1956 •
1960 •
1964 •
1968 •
1972 •
1976 •
1980 •
1984 •
1988 •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
Kesäolympialaisten 1964 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Baseball (Näytöslaji) | Budō (Näytöslaji) | Jalkapallo | Judo | Koripallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Soutu | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Australiansinimaluri

| Australiansinimaluri |
| --- | --- |
 Australiansinimalurikoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Malurit Maluridae
Suku::  Malurit Malurus
Laji::  splendens
Kaksiosainen nimi
 Malurus splendens  (Quoy & Gaimard, 1830) 

Katso myös
   Australiansinimaluri Wikispeciesissä   Australiansinimaluri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australiansinimaluri (Malurus splendens) on australialainen malurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Australiansinimalurinaaras.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12–14 cm ja paino noin 9 g. Juhlapukuinen koiras on huomiota herättävän värikäs: päässä ja yläselässä on turkoosia, rinnassa, vatsassa ja pyrstössä lemmikinsinistä. Kaulan ympäri kulkee musta rengas ja silmien yli musta raita. Muina aikoina koiraat samoin kuin naaraat ja nuoret linnut ovat huomiota herättämättömän varpusmaisen harmaanruskeita.
Levinneisyys

Australiansinimalureita tavataan Australian kuivien ja puolikuivien alueiden pensaikoissa ja metsiköissä.
Ravinto

Australiansinimalurit syövät enimmäkseen hyönteisiä.
Lisääntyminen

Australiansinimalurinaaras rakentaa pallomaisen pesän ruohosta ja puunkuoren suikaleista. Se munii 2-4 munaa ja hautoo niitä yksin. Poikaset kuoriutuvat noin 15 päivän kuluttua ja poikasia ruokitaan pesässä noin 11 päivää.
Yhdysvaltain perustuslain viides lisäys

Yhdysvaltain perustuslain viides lisäys (engl. Fifth Amendment tai Amendment V) on yksi Yhdysvaltain perustuslain niin kutsutuista Bill of Rights -lisäyksistä. Perustuslain viides lisäys takaa yksilölle useita juridisia oikeuksia. Viidennen lisäyksen mukaan yksilöllä on oikeus oikeudenkäyntiin ja olla todistamatta itseään vastaan oikeudessa. Lisäksi lisäyksessä kielletään syyttämästä yksilöä kahta kertaa samasta rikoksesta (vastaa ne bis in idem -oikeusperiaatetta) sekä taataan oikeudenmukainen korvaus julkiseen käyttöön otetusta yksityisomaisuudesta.
Perustuslain viides lisäys hyväksyttiin Yhdysvaltain kongressissa muiden Bill of Rights -lisäysten kanssa 25. syyskuuta 1789 ja ratifioitiin 15. joulukuuta 1791. Viidennen lisäyksen sisältö juontaa juurensa Yhdysvaltain vanhan emämaan Ison-Britannian laissa vuonna 1215 taattuihin samankaltaisiin oikeuksiin.
Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuoden 1966 Miranda vastaan Arizona ennakkopäätöksessä vahvistettiin käytäntö, jossa rikoksesta epäillylle tulee poikkeuksetta saattaa tietoon tämän perustuslaillisesta oikeudesta olla todistamatta itseään vastaan.
Teksti

»No person shall be held to answer for a capital, or otherwise infamous crime, unless on a presentment or indictment of a Grand Jury, except in cases arising in the land or naval forces, or in the Militia, when in actual service in time of War or public danger; nor shall any person be subject for the same offense to be twice put in jeopardy of life or limb; nor shall be compelled in any criminal case to be a witness against himself, nor be deprived of life, liberty, or property, without due process of law; nor shall private property be taken for public use, without just compensation.»
Suomennettuna:
»Älköön ketään pidätettäkö vastaamaan henkirikoksesta tai muusta häpeällisestä rikoksesta muutoin kuin suuren valamiehistön nostaman virallisen syytteen tai syytteeseenpanon hyväksyvän päätöksen nojalla, paitsi maa- tai merivoimissa taikka kansalliskaartissa sodan tai yleisen vaaran aikana palveluksessa sattuneissa tapauksissa; älköön ketään henkilöä pantako samasta rikoksesta kahdesti alttiiksi hengen tai jäsenen menetykselle; älköön ketään missään rikosoikeudellisessa tapauksessa pakotettako todistamaan  itseään vastaan; älköön keneltäkään riistettäkö henkeä, vapautta tai omaisuutta ilman asianmukaista oikeudenkäyntiä; älköönkä yksityisomaisuutta otettako julkiseen käyttöön ilman oikeudenmukaista korvausta.»
Yhdysvaltain perustuslain kahdeksas lisäys

Yhdysvaltain perustuslain kahdeksas lisäys on järjestyksessään kahdeksas Yhdysvaltain perustuslakiin tehty lisäys. Se on osa niin kutsuttuja Bill of Rights -lisäyksiä. Lisäyksessä käsitellään oikeusjärjestelmää. Se kieltää ylenmääräisten takuusummien määräämisen rikoksesta syytetyille, ylenmääräisten sakkojen määräämisen sekä julmat ja epätavalliset rangaistukset.
Kahdeksannen lisäyksen sisältö on hyvin tulkinnanvarainen, ja Yhdysvaltain korkein oikeus onkin käsitellyt useita tapauksia siihen liittyen. Esimerkiksi kuolemantuomion suhde kahdeksanteen lisäykseen on ollut useita kertoja korkeimman oikeuden käsiteltävänä, koska ihmisten käsitykset "julmista ja epätavallisista" rangaistuksista ovat muuttuneet aikojen saatossa.
Teksti

»Excessive bail shall not be required, nor excessive fines imposed, nor cruel and unusual punishments inflicted.»
Suomennos:
»Kohtuuttomia takuumaksuja tai sakkoja ei voida määrätä, ei myöskään julmia tai epäasianmukaisia rangaistuksia.» 
(Ari Helo teoksessa Yhdysvaltain demokratian synty.)
Kahdeksannen lisäyksen teksti on lainattu lähes sanasta sanaan Englannin Bill of Rights -laeista (1689).:
»That excessive bail ought not to be required, nor excessive fines imposed, nor cruel and unusual punishments inflicted;»
Yhdysvaltain perustuslain kymmenes lisäys

Yhdysvaltain perustuslain kymmenes lisäys (engl. Tenth Amendment tai Amendment X) on Yhdysvaltain perustuslain lisäys, joka määritti, että valta, jota perustuslaki ei ole antanut liittovaltiolle tai kieltänyt osavaltioilta, kuuluu osavaltioille tai kansalle. Lisäykseen on viitattu usein määriteltäessä, toimiko liittovaltion hallinto toimivaltuuksiensa rajoissa vai ylittikö se ne. Se hyväksyttiin kongressissa 25. syyskuuta 1789 ja ratifioitiin 15. joulukuuta 1791.
Teksti

»The powers not delegated to the United States by the Constitution, nor prohibited by it to the States, are reserved to the States respectively, or to the people.»
Suomennettuna:
»Valta, jota perustuslaki ei usko Yhdysvalloille eikä kiellä osavaltioilta, varataan kullekin osavaltiolle tai kansalle.»
Alexander Cellarius

Alexander Cellarius (2. helmikuuta 1898 Orenburgin kuvernementti, Venäjä – 5. heinäkuuta 1979) oli saksalainen Suomessa toisen maailmansodan aikana toiminut tiedustelu-upseeri. Hän oli sotilasarvoltaan komentaja Saksan laivastossa (saks. Fregattenkapitän).
Toiminta sota-aikana

Cellariuksesta tuli 1939 Saksan Suomen-lähetystön laivastoasiamiehen Reimar von Boninin apulainen ja hänen asemapaikkanaan oli ensin Tallinna ja sitten Tukholma. Vuonna 1941 Cellarius joutui poistumaan Ruotsista paljastuneen vakoilutapauksen vuoksi, jonka seurauksena hän siirtyi Helsinkiin, jonne perustettiin Cellariuksen johtama Abwehrin KO Finland. Sen toimisto sijaitsi Pohjoinen Makasiinikatu 9:ssä, jota alettiin kutsua Büro Cellariukseksi.
Jatkosodan alettua ja Saksan vallattua Viron, perustettiin sinne vastaava toimisto, jota Cellarius toimensa ohessa johti. Suomen toimistolla oli alaosastot Mikkelin päämajassa, Rovaniemellä, Kotkassa ja Liinahamarissa Petsamossa. Büro Cellariuksen tehtäviin kuuluivat tiedustelu-, vastavakoilu- ja sabotaasitehtävät venäläisten selustassa. Saksan armeijan tiedustelupalvelun Abwehr liityttyä kesäkuussa 1944 Raichsicherheitshauptamptin (RSHA) alaisuuteen siirtyivät Byro Cellariuksen tiedustelutehtävät Suomessa elokuussa 1944 Alarich Brossin hoitoon ja Büro Cellarius jäi hoitamaan vain vastavakoilua.
Kun Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop vieraili Suomessa kesäkuun lopulla 1944, hän antoi Brossille ja Cellariukselle tehtäväksi luoda Suomeen saksalaismielinen vastarintaorganisaatio, joka voisi tarvittaessa tehdä Suomessa vallankaappauksen erillisrauhan solmimisen estämiseksi. Tätä menetelmää Saksa oli käyttänyt jo Unkarissa maaliskuussa 1944. Bross ja Cellarius alkoivat etsiä organisaatioon saksalaismielisiä jäseniä erityisesti IKL:n piiristä ja SS-joukoissa palvelleista suomalaisista. Uusi organisaatio sai nimekseen Sonderkommando Nord.
Kun Suomi oli solminut välirauhan Neuvostoliiton kanssa syyskuussa 1944, Büro Cellarius poistui maasta. Cellarius ja Bross johtivat sen jälkeen Sonderkommando Nordin toimintaa Pohjois-Saksassa sijainneesta Swinemündesta käsin. He organisoivat Suomeen saksalaismielisen vastarintaliikkeen; perustivat radiotiedusteluverkon, jota hoiti Helsingissä tanskalainen insinööri Thoralf Kyrre ja kokosivat Swinemündeen noin parinkymmenen suomalaisen ryhmän. Tälle ryhmälle annettiin koulutusta sabotaasitehtävissä. Osa näistä miehistä pudotettiin laskuvarjolla Suomeen ja myös saksalaiset sukellusveneet tekivät salaisia matkoja Suomen rannikolle. Sonderkommando Nordin toiminta päättyi Saksan antauduttua keväällä 1945.
Cellarius ja Bross olivat sodan jälkeen ainakin jonkin aikaa läntisten tiedustelupalveluiden tehtävissä.
Käännös suomeksi
Sederholm

Kauppaneuvos Johan Sederholm vuonna 1780.
Cederholmin aatelissuvun vaakuna kirjassa Finlands ridderskaps och adels vapenbok (1888).
Sederholmien hautakappeli Mäntsälän hautausmaalla. Kappeli oli käytössä 1842–1878 ja sinne on haudattu kymmenen suvun jäsentä. Ensimmäinen kappeliin haudattu oli Carl Albrecht Sederholm (1765–1842).
Sederholm on suomalainen suku, joka tunnetaan vaikutuksestaan Helsingin kauppa- ja teollisuushistoriaan. Sen eräs haara on aateloitu vuonna 1886 nimellä Cederholm.
Suvun varhaisin tunnettu jäsen oli Tukholman Tre Kronor -linnassa 1600-luvun lopulla halonkantajana työskennellyt Johan Mårteninpoika (k. 1726). Nimeä Sederholm käytti ensi kerran hänen poikansa Erik Sederholm (1679–1751). Jäätyään Suuressa Pohjan sodassa venäläisten vangiksi hän toimi useita vuosia tilanhoitajana Liivinmaalla, kunnes asettui Helsinkiin tullimieheksi. Kaikki myöhemmät tunnetut suvun jäsenet ovat hänen kuuluisan poikansa, kauppaneuvos Johan Sederholmin jälkeläisiä. Näistä osa on asettunut myös Ruotsiin, ja suku on omistanut siellä Ålbergan kartanon Södermanlandin läänissä vuodesta 1806.
Prokuraattori Theodor Sederholm aateloitiin vuonna 1886 nimellä Cederholm ja esiteltiin seuraavana vuonna Suomen ritarihuoneella aatelissukuna numero 266. Aatelinen sukuhaara sammui mieslinjalta hänen poikansa kuollessa vuonna 1931 ja lopullisesti 1953. Suvulla ei ole ollut yhteyttä ruotsalaiseen Cederholm-aatelissukuun.
Jäseniä

Johan Sederholm (1722–1805) kauppias, laivanvarustaja ja tehtailija, kauppaneuvos
Carl Albrecht Sederholm (1765–1842), Ruotsin hovin kuninkaallinen sihteeri, tuomari, hovioikeuden notaari, Mäntsälän Saaren kartanon omistaja, maanviljelyn kehittäjä, Johan Sederholmin poika
Lars Sederholm (1772–1822) kauppias, laivanvarustaja ja tehtailija, kauppaneuvos, Johan Sederholmin poika
Karl Sederholm (1789–1867), pappi ja uskonnonfilosofi, C. A. Sederholmin poika
Carl Robert Sederholm (1818–1903), kenraaliluutnantti, sotilasinsinööri ja filosofi, C. A. Sederholmin pojanpoika
Ernst Albrecht Joseph Sederholm (1821/1822–1878), kenraalimajuri, Karl Sederholmin poika
Theodor Cederholm, vuoteen 1886 Sederholm (1824–1911), prokuraattori, senaattori, Johan Sederholmin pojanpojanpoika
Theodor Sederholm (1832–1881), kirjakauppias, kirjankustantaja, toimittaja ja kirjailija, C. A. Sederholmin pojanpoika
Jakob Johannes Sederholm (1863–1934), petrologi, Theodor Sederholmin poika
Carl August Wilhelm Cederholm (1864–1905), aliluutnantti, virka- ja valtiopäivämies
Gustaf Robert Sederholm (1868–1939), ruotsalainen poliitikko ja Södermanlandin läänin maaherra
Dmitri Sederholm (1869–1920 jälkeen), kenraalimajuri, Carl Robert Sederholmin poika
Arne Cederholm (1870–1931), juristi ja valtiopäivämies, Theodor Cederholmin poika
Edvin Sederholm (1873–1951), tilintarkastaja, Theodor Sederholmin poika
Boris Sederholm (1884–1933), Venäjän keisarikunnan laivastossa palvellut upseeri, liikemies ja vankileirimuistelmien kirjoittaja
Ville Sederholm (1886–1962), toimittaja
Ville-Poju Somerkari, ent. Sederholm (1913–1988), kenraaliluutnantti
Helena Sederholm (s. 1961), kuvataidekasvatuksen professori
Katarina Sederholm Hoff (s. 1968), suomalais-norjalainen kuulantyöntäjä ja painonnostajalähde?
Eeva Sederholm (s. 1978), päätoimittaja
Voldemar Sederholm, Venäjän armeijan kenraalimajuri
Kirjastonhoitaja ja oppihistorian professori Alexander Blomqvist (1796–1848) oli Johan Sederholmin pojan, ruukinpatruuna Alexander Magnus Sederholmin avioton lapsi. Senaattori ja Helsingin asemakaavan suunnittelija Johan Albrecht Ehrenström (1762–1847) oli puolestaan Johan Sederholmin siskonpoika.
Central Manitoba Railway

| Central Manitoba Railway> Perustiedot |
| --- | --- |
Lyhenne:  CEMR
Toiminta-alue:  Manitoba, Kanada
Kotipaikka:  Winnipeg
Toiminnassa:  1999
Rataverkko
Raideleveys:  1 435 mm
Central Manitoba Railway (AAR-lyhenne: CEMR) on kanadalainen rautatieyhtiö, jonka toimialue on Manitoban provinssin eteläosa sekä Winnipegin kaupungin ympäristö. Rautatieyhtiö hoitaa liikennettä omistamallaan ja ylläpitämällään 190 ratakilometrin mittaisella rataverkolla, jonka päätepisteet ovat Pine Falls sekä Carman. Yhtiöllä on yhdysliikennettä muun muassa Canadian Nationalin sekä Canadian Pacificin kanssa.
Aiheesta muualla

CEMRR.com – Central Manitoba Railwayn kotisivut
Central Manitoba Railway Inc. (CEMR). Canadian National Railway Company. Arkistoitu 24.5.2012. (englanniksi)
Centaurea aegialophila

| Centaurea aegialophila> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Carduoideae
Suku::  Kaunokit Centaurea
Laji::  aegialophila
Kaksiosainen nimi
 Centaurea aegialophila  Wagenitz 
Synonyymit
 Aegialophila cretica Boiss. & Heldr.  Centaurea cretica (Boiss. & Heldr.) Nyman  Crocodilium creticum (Boiss. & Heldr.) N. Garcia & Susanna 
Katso myös
   Centaurea aegialophila Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Centaurea aegialophila on asterikasvien heimoon ja kaunokkien sukuun kuuluva monivuotinen ja miltei varreton kasvi. Enimmillään kasvi on 20 senttimetriä korkea. Centaurea aegialophila kukkii maaliskuusta elokuuhun.
Centaurea aegialophila -kasvi kasvaa hiekkaisilla merenrannoilla sekä dyyneillä. Kasvia tavataan Kreikassa eteläisellä Egeanmerellä sijaitsevilla saarilla, kuten Kásoksella ja Kreetalla. Lisäksi levinneisyysalueeseen kuuluvat eteläinen Turkki ja Kypros, jossa kasvi on yleinen. Sen sijaan esimerkiksi Kreetalla ja Etelä-Turkissa kasvi on vaarantunut johtuen elinympäristöjen tuhoamisesta.
Kasvi on suojeltu Kreikassa presidentin asetuksella (67/81). Kasvi sisältyi IUCN:n uhanalaisten lajien punaiseen listaan (1993).
Aiheesta muualla

Kuva kasvista (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1053478  Wikispecies: Crocodilium creticum  APDB: 136571  CoL: S5Z3  EoL: 5108930  EUNIS: 155371  GBIF: 3128517  iNaturalist: 514844  IPNI: 189802-1  NCBI: 145795  Observation.org: 116117  Open Tree of Life: 914194  Plant List: gcc-30105  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:189801-1  Tropicos: 2733648  WFO: wfo-0000073362