stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jasmiinit

| Jasmiinit |
| --- | --- |
 Kiinanjasmiinin (Jasminum polyanthum) kukkia.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Oliivikasvit Oleaceae
Suku::  Jasmiinit Jasminum  L.
Katso myös
   Jasmiinit Wikispeciesissä   Jasmiinit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jasmiinit (Jasminum) on oliivikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin kaksisataa köynnöstä tai pensasta. Ne ovat kotoisin Euroopan, Aasian ja Afrikan lämpimiltä ja trooppisilta alueilta. Tyypillinen kasvutapa on köynnöstävä. Useimmilla lajeilla on valkoiset, joillakin keltaiset kukat, joissa on viisi tai kuusi terälehteä ja voimakas, aromaattinen tuoksu.
Jasmiineja viljellään tuoksunsa takia. Joistakin lajeista tehdään Aasiassa teetä. Varsinkin vihreä tee voidaan hajustaa lisäämällä siihen jasmiininkukkaa.
Lajeja

intianjasmiini (Jasminum auriculatum)
madeiranjasmiini (Jasminum azoricum)
pensasjasmiini (Jasminum fruticans)
aitojasmiini (Jasminum grandiflorum)
kevätjasmiini (Jasminum mesnyi)
valkojasmiini (Jasminum multiflorum)
talvijasmiini (Jasminum nudiflorum)
tuoksujasmiini (Jasminum odoratissimum)
rohtojasmiini (Jasminum officinale)
kiinanjasmini (Jasminum polyanthum)
arabianjasmiini (Jasminum sambac)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Jasmiinit – Jasminum
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Jasminum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Jasminum (englanniksi)
Flora of China: Jasminum (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Jasminum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q82014  Wikispecies: Jasminum  APDB: 191733  APNI: 106468  CoL: 8VYKQ  eFloraSA: Jasminum  EoL: 61788  EPPO: 1IASG  FloraBase: 21910  FNA: 116771  FoC: 116771  GBIF: 3172260  GRIN: 6186  iNaturalist: 82888  IPNI: 328128-2  IRMNG: 1110707  ITIS: 32964  NBN: NHMSYS0000459947  NCBI: 4147  NZOR: 3bd69759-0a1d-426b-875a-6fe0a163fa14  Open Tree of Life: 23725  PLANTS: JASMI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328128-2  Tropicos: 40033193  VicFlora: 3266e251-b76d-4b72-87de-266f81a0cf1a  WFO: wfo-4000019529
Onayena

| Onayena |
| --- | --- |
 Onayena
 Koordinaatit: 17°56′58″S, 16°11′37″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Oshikoton alue
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Onayena on entinen Suomen Lähetysseuran lähetysasema Ondongassa Pohjois-Namibiassa entisellä Ambomaalla.
Lähetysaseman perustivat lähetyssaarnaajat Akseli Glad ja Emil Liljeblad vuonna 1902 Nehale Mpinganan hallitsemaan itäiseen Ondongaan. Lähetysasema perustettiin lähelle hallitsija Nehalen hovia. Nehale oli aiemmin käyttäytynyt hyvin itsevaltaisesti suomalaisia kohtaan, ja hänen käytöksensä vuoksi oli jouduttu hylkäämään Omandongon lähetysasema pysyvästi. Hän teki nytkin lähetyssaarnaajien olon tukalaksi, niin että vuonna 1906 Gladin oli pakko poistua asemalta, joka jäi lyhyeksi ajaksi tyhjilleen. Sitä tuli kuitenkin asuttamaan virolainen, Suomen Lähetysseuran työntekijä Hendrik Tuttar, joka oli tullut sinne jo vuonna 1903. Hän oli Gladin poistuessa ollut tilapäisesti Hereromaalla noutamassa morsiantaan. Kuitenkin vuonna 1907 voitiin järjestää ensimmäiset kasteet Onayenassa, vaikka viimeiseen asti oli epäselvää, tulisiko Nehale sallimaan ne. Nehale kuoli seuraavana vuonna, ja lähetystyöntekijöiden asema helpottui, kun he tulivat Ondongan kuningas Kambonden alaisuuteen.
Ensimmäisen maailmansodan aattona vuonna 1914 Onayenan seurakuntaan kuului hieman alle 300 henkeä. Seurakunta päätti rakentaa itselleen kirkon, joka valmistui jouluksi 1916.
Pieni runotyttö (televisiosarja)

Pieni runotyttö (engl. Emily of New Moon) on L. M. Montgomeryn Pieni runotyttö -kirjaan ja sen jatko-osiin perustuva kanadalainen televisiosarja. Pääosaa sarjassa näytteli Martha MacIsaac.
Kanadan valtiollinen televisioyhtiö CBC Television esitti sarjaa 46 jaksoa vuosina 1998–2000. Suomessa Yleisradio esitti sarjan ensimmäisen kerran 2000-luvun alussa ja myöhemmin vuosina 2009-2010 ja 2013.
Varoitus:  Seuraava kirjoitus paljastaa yksityiskohtia juonesta.
Sarja kertoo orvoksi jääneen Emily Byrd Starrin kasvutarinan lapsesta teini-ikään 1800-luvun Kanadassa, pienellä Prinssi Edwardin saarella. Emilyn isä kuolee tapaturmaisesti tytön ollessa 10-vuotias, ja sukulaiset joutuvat paineen alla ottamaan tytön huostaansa. Emily muuttaa asumaan pieneen Blair Waterin kylään Uusi Kuu -nimiselle sukutilalle yhdessä Elisabet-tädin, Laura-tädin ja Jimmy-serkun kanssa, jotka ovat kaikki naimattomia ja lapsettomia. Emily oppii hyvin nopeasti, että hänen tätinsä Elisabet on perheen pää, ja että tädillä on hyvin vahva auktoriteetti muihin sisaruksiin. Emilyn tulinen ja avarakatseinen luonne joutuu heti törmäyskurssille tätinsä konservatiivisen elämänkatsomuksen kanssa, varsinkin kun täti ei siihen saakka ole juurikaan joutunut tekemisiin lasten kanssa. Emilyllä on vaikeuksia sopeutua yhteiseloon Elisabetin kanssa, kun taas Laura-täti ja Jimmy-serkku tulevat tytön kanssa mainiosti toimeen alusta asti.
Aiheesta muualla

Pieni runotyttö (televisiosarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kuopion seurakuntayhtymä

| Kuopion seurakuntayhtymä |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Jäsenmäärä:  83 952 (2024)
– Osuus asukkaista:  n. 66,8 %
Kirkollisvero:  1,45 %
Kirkkoherra:  
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuopion seurakuntayhtymä on kuuden seurakunnan: Kuopion tuomiokirkkoseurakunnan, Alavan, Järvi-Kuopion, Kallaveden, Männistön ja Puijon muodostama seurakuntayhtymä. Seurakuntayhtymä hoitaa itsenäisten seurakuntien taloutta ja henkilöstöhallintoa. Seurakuntayhtymän palveluksessa on noin 287 työntekijää.
Vuoden 2024 lopussa Kuopion seurakuntayhtymän seurakuntiin kuului 83 952 jäsentä, mikä vastasi noin 66,8 prosenttia Kuopion väestöstä. Jäsenmäärä on ollut 2000-luvulla laskussa: vuoden 2000 lopussa jäseniä oli 99 749, vuoden 2010 lopussa 94 769 ja vuoden 2020 lopussa 87 153.
Carl Vettervik

Carl Gustav Mikonpoika Vettervik (s. 21. marraskuuta 1829 Mellilä – ?) oli 1800-luvulla elänyt suomalainen rakennusmestari. Hän suunnitteli vuonna 1845 valmistuneen Virttaan kirkon.
Geni.comin mukaan Vettervik syntyi Mellilässä. Hänen vanhempansa olivat Mikko Mikonpoika ja Eeva Abrahamintytär Salin. Alastarolla Virttaan kylässä sijaitseva kirkko on tiettävästi ainut hänen nimissään oleva suunnittelutyö.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2021

Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2021 olivat 22. jääkiekon alle 18-vuotiaiden MM-kilpailut. Turnaus pelattiin Friscon ja Planon kaupungeissa Yhdysvaltain Texasissa. Turnaus alkoi 26. huhtikuuta ja päättyi loppuotteluun 6. toukokuuta 2021. Kanada voitti kilpailuissa neljännen kultamitalinsa voittamalla loppuottelussa Venäjän. Ruotsi voitti pronssiottelussa Suomen maalein 0–8. Isäntämaa Yhdysvallat jäi ensimmäisen kerran ilman mitalia sitten vuoden 2003 kisojen.
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Suomi | 2 |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Suomi | 2 |  |  | 5. toukokuuta | 5. toukokuuta |  |  |  |  |
|   |  Sveitsi | 0  |  |  | 5. toukokuuta | 5. toukokuuta |  |  |  |  |
|   |  Sveitsi | 0  |  |  |  Suomi | 5 |  |  |  |  |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  Suomi | 5 |  |  |  |  |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  Venäjä | 6  |  |  |  |  |
|   |  Venäjä | 5 |  |  |  Venäjä | 6  |  |  |  |  |
|   |  Venäjä | 5 |  |  |  |  |  |  | 6. toukokuuta | 6. toukokuuta |
|   |  Valko-Venäjä | 2  |  |  |  |  |  |  | 6. toukokuuta | 6. toukokuuta |
|   |  Valko-Venäjä | 2  |  |  |  |  |  |  |  Kanada | 5 |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  |  |  |  |  Kanada | 5 |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  |  |  |  |  Venäjä | 3  |
|   |  Kanada | 10 |  |  |  |  |  |  |  Venäjä | 3  |
|   |  Kanada | 10 |  |  | 5. toukokuuta | 5. toukokuuta |  |  |  |  |
|   |  Tšekki | 3  |  |  | 5. toukokuuta | 5. toukokuuta |  |  |  |  |
|   |  Tšekki | 3  |  |  |  Kanada | 8 |  |  |  |  |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  Kanada | 8 |  |  |  |  |
|   | 3. toukokuuta | 3. toukokuuta |  |  |  Ruotsi | 1  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|   |  Ruotsi | 5 |  |  |  Ruotsi | 1  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|   |  Ruotsi | 5 |  |  |  |  |  |  | 6. toukokuuta | 6. toukokuuta |
|   |  Yhdysvallat | 2  |  |  |  |  |  |  | 6. toukokuuta | 6. toukokuuta |
|   |  Yhdysvallat | 2  |  |  |  |  |  |  |  Suomi | 0 |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Suomi | 0 |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Ruotsi | 8  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Ruotsi | 8  |
Lopputulokset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
:  Kanada
:  Venäjä
:  Ruotsi
4.:  Suomi
5.:  Yhdysvallat
6.:  Valko-Venäjä
7.:  Tšekki
8.:  Sveitsi
9.:  Latvia
10.:  Saksa
Anklam

| Anklam |
| --- | --- |
 Anklam ilmakuvassa.
 lippu:  vaakuna
 Anklam
 Koordinaatit: 53°51′N, 13°41′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Mecklenburg-Etu-Pommeri
Piirikunta:  Vorpommern-Greifswald
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michael Galander
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  41,65 km²
Korkeus:  5 m m
Väkiluku:  13 096 (2 011)
 – Väestötiheys:  331 as./km²
 
 www.anklam.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anklam on kaupunki Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa, koillisessa Saksassa. Kaupunki sijaitsee Peenejoen varrella lähellä Itämeren rannikkoa. Sen  pinta-ala 41,65 neliökilometriä. Anklam on entinen Ostvorpommernin piirikunnan pääkaupunki, vuodesta 2011 lähtien se on kuulunut Vorpommern-Greifswaldin piirikuntaan. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 13 096 asukasta. Kaupungin läpi virtaa Peene.
Historia > Keskiaika

Varhaisin tunnettu Anklamista kaupunkina on peräisin vuodelta 1264. Kaupunki liittyi Hansaliittoon vuonna 1283 ja sai kaupunginoikeudet Lyypekin lain nojalla vuonna 1292. Kaupungin aikainen liittyminen Hansaliittoon ja silloinen vauraus perustuivat sen harjoittamaan huomattavaan kalakauppaan.
Anklamissa niitti tuhoa vuoden 1350 tienoilla ruttoepidemia. Juutalaiset tuomittiin ruton aiheuttajiksi ja heidät poltettiin roviolla. Juutalaisia ei päästetty kaupunkiin useisiin vuosisatoihin. Vuonna 1377 kaupungissa riehui suuri tulipalo, jonka johdosta suuri osa rakennuskannasta tuhoutui.
Hansaliiton ajautuessa sotaan Tanskaa vastaan vuonna 1427 Anklam jättäytyi sodan ulkopuolelle. Taustalla vaikuttivat Anklamin solmimat kalastussopimukset tanskalaisten kanssa. Tapauksen johdosta Anklam suljettiin hetkeksi Hansaliiton ulkopuolelle. 1530-luvulla kaupungissa toteutettiin protestanttinen uskonpuhdistus. 1560-luvulla kolmasosa anklamilaisista kuoli ruttoon.
Historia > 1600- ja 1700-luku

Kolmikymmenvuotisessa sodassa Anklam kärsi ihmistappioita. Sota toi kaupunkiin myös jälleen ruton. Westfalenin rauhassa vuonna 1648 Anklamista muodostui ruotsalainen raja- ja kasarmikaupunki. Pohjan sodassa puolalaiset hävittivät ruotsalaisten hallussa ollutta Anklamia.
Suuressa Pohjan sodassa Anklamin ruotsalainen hallinto sai päätöksensä, kun Saksin, Venäjän, Tanskan, Puolan ja Preussin muodostama liitto valloitti kaupungin. Vuoden 1720 rauhan jälkeen kaupunki jaettiin. Peene-joen pohjoinen osa jäi Ruotsille, kun taas suurempi eteläinen puoli tuli osaksi Preussia.
Historia > 1800- ja 1900-luku

Napoleonin sotien Jenan–Auerstedtin taistelun päätyttyä Preussin tappioon ranskalaiset marssivat vuonna 1806 Anklamiin ja miehittivät kaupunkia vuoteen 1809. Wienin kongressin jälkeen 1815 kaupunki päätyi kokonaan Preussille. Juutalaisia alkoi muuttaa kaupunkiin vuonna 1812 ja kaupungin yli 200 juutalaista varten rakennettiin synagoga vuonna 1841. Rautatieyhteys Anklamiin valmistui vuonna 1863.
Anklamin juutalainen synagagoga tuhoutui monien muiden saksalaisten synagogien tavoin natsien kristalliyönä vuonna 1938. Vuonna 1936 osana natsi-Saksan valmistautumista kohti toista maailmansotaa kaupunkiin avattiin uusi kasarmialue ja lentokenttä. Myöhemmin kaupunkiin myös rakennettiin Arado-lentokonetehdas. Kaupungin asukasluku kohosi yli 20 00:een.
Yhdysvaltalaisten pommitukset Arado-lentokonetehtaalle vuonna 1943 tuhosivat myös osan Anklamin sisäkaupungista. Neuvostoliiton Puna-armeija saapui kaupunkiin vuonna 1945. Sen vastaisissa taisteluissa tuhoutui noin kahdeksankymmentä prosenttia Anklamin keskustasta.
Aiheesta muualla

Anklamin kaupungin viralliset Internet-sivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elian Lehto

Elian Lehto (s. 2. kesäkuuta 2000) on suomalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Santa Claus Ski Teamia. Hän on keskittynyt vauhtilajeihin eli syöksylaskuun ja supersuurpujotteluun.
Lehto sijoittui nuorten MM-kilpailuissa seitsemänneksi syöksylaskussa Narvikissa 2020. Banskossa 2021 hän oli supersuurpujottelussa 14:s ja suurpujottelussa 16:s. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Åren MM-kilpailuissa 2019 hän keskeytti suurpujottelun ensimmäisellä kierroksella. Courchevelin ja Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän sijoittui supersuurpujottelussa 22:nneksi ja syöksylaskussa 25:nneksi sekä keskeytti alppiyhdistetyssä. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli syöksylaskussa neljästoista ja supersuurpujottelussa 26:s.
Alppihiihdon maailmancupissa Lehto kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2018 Saalbachissa. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2022 sijoittuessaan 20:nneksi Val Gardenan syöksylaskussa. Parhaimmillaan hän on sijoittunut kymmenenneksi Crans-Montanan syöksylaskussa helmikuussa 2025. Eurooppa-cupissa hän sijoittui tammikuussa 2023 Wengenin molemmissa supersuurpujottelukilpailuissa kolmanneksi.
Lehto on kaudesta 2022–2023 lähtien harjoitellut Sveitsin maajoukkueen kanssa. Hänen valmentajanaan toimii Eero Blomqvist.
Irlannin kansalaisarmeija

Irlannin kansalaisarmeijan jäseniä koolla Dublinissa vuonna 1914.
Irlannin kansalaisarmeija (engl. Irish Citizen Army, ICA) oli pieni Dublinissa vuosina 1913–1916 toiminut puolisotilaallinen joukko, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli suojella ammattiliittoon kuuluvia työläisiä poliisien väkivallalta. Se muodosti tärkeän osan vuoden 1916 pääsiäiskapinan kapinallisista joukoista.
Irlannin kansalaisarmeija perustettiin Dublinin vuoden 1913 suuren työsulun aikana puolustamaan työsulun kohteeksi joutuneita ammattiliiton jäseniä poliisin väkivallalta sekä vahvistamaan heidän yhteishenkeään. Oman kaartin perustamista Ulsterin vapaaehtoisjoukkojen mallin mukaisesti ehdottivat ammattiyhdistysjohtajat James Larkin ja James Connolly.
Toiminta alkoi marraskuun 1913 lopussa, lähes samaan aikaan Irlannin vapaaehtoisjoukkojen perustamisen kanssa. ICA:han liittyi yli tuhat jäsentä eikä se hajaantunut, vaikka alkuperäinen työriita päättyi tammikuussa 1914. Joukkojen toiminta oli jo hiljenemässä, kun saman vuoden lokakuussa Irish Transport and General Workers Union -ammattiliiton johtoon tullut Connolly alkoi kehittää kansalaisarmeijasta poliittista asetta. Hän uudisti järjestön rakenteen ja alkoi vaatia sen jäseniltä sitoutumista vallankumouksen tavoitteeseen ja sosialistisen Irlannin tasavallan perustamiseen. ICA:n jäsenmäärä oli vuonna 1916 vain noin 220, mutta aatteellisen yhtenäisyytensä ja hyvän harjoituksensa vuoksi se oli paljon tehokkaampi kuin huomattavasti suuremmat Irlannin vapaaehtoisjoukot.
Ensimmäisen maailmansodan puhkeamisesta alkaen Connolly suunnitteli toteuttavansa Irlannissa kapinan ICA:n avulla. Omaa kapinahankettaan kehitellyt Irlannin tasavaltalaisveljeskunta (IRB) teki hänen kanssaan sopimuksen yhteistyöstä. Vuoden 1916 pääsiäiskapinan aikana Connolly sai toimia kaikkien kapinallisten joukkojen komentajana Dublinissa. Niihin kuului 219 kansalaisarmeijan ja noin 1 300 vapaaehtoisjoukkojen jäsentä. Kapinan kukistamisen jälkeen Connolly ja ICA:n esikuntapäällikkö Michael Mallin teloitettiin. Mallinin lähimpänä alaisena toiminut Constance Markievicz säästyi, koska hänen kuolemantuomionsa lievennettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Kansalaisarmeijaa ei perustettu uudelleen kapinan jälkeen.
Lough Erne

| Lough Erne |
| --- | --- |
 Järven sijainti
Valtiot:  Pohjois-Irlanti
Koordinaatit:  54°28′57″N, 7°48′22″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Erne
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  45  m 
Pituus:  90  km
Leveys:  8  km 
Pinta-ala:  Alempi: 110 km² Ylempi: 34 km² Yhteensä: 144 km²
Suurin syvyys:  47 m
Valuma-alue:  4 350 km²
 fiLough Erne 
Lough Erne (iiriksi Loch Éirne) on kaksoisjärvi Pohjois-Irlannissa Fermanaghin kreivikunnassa. Järvi kattaa kolmanneksen koko kreivikunnan pinta-alasta.lähde?
Alempi Erne (Lower Lough Erne) on avoin, noin kahdeksan kilometriä pitkä kaareutuva järvi. Järvessä on kaksi merkittävää saarta: Boa ja Devenish. Ylempi Erne (Upper Lough Erne) on saarinen ja mutkainen järvi Ernejoen jatkeena. Järvien välisellä kannaksella sijaitsee Enniskillen pikkukaupunki.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lough Erne Wikimedia Commonsissa
Bruno Saul

| Bruno Saul |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron pääministeri
 tammikuu 1984 – marraskuu 1988  
Edeltäjä:  Valter Klauson
Seuraaja:  Indrek Toome
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1932 Narva, Viro
Kuollut: 3. maaliskuuta 2022 (90 vuotta)
Kansalaisuus:  viro
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Bruno Saul (8. tammikuuta 1932 Narva – 3. maaliskuuta 2022) oli vuosina 1984–1988 Neuvosto-Viron ministerineuvoston puheenjohtajana. Poliittisen uransa jälkeen Saul toimi liikemiehenä ja pankinjohtajana.
Insinööri ja kommunistipuolueen aktiivi

Bruno Saul syntyi Narvassa. Hän opiskeli vuosina 1947–1951 Tallinnan teknisessä opistossa ja sen jälkeen vuosina 1951–1956 Leningradin Bontš-Brujevitšin mukaan nimetyssä sähkötekniikan instituutissa valmistuen radiotekniikan insinööriksi. Valmistuttuaan Saul palasi takaisin synnyinmaahansa ja työskenteli Neuvosto-Viron Liikenne- ja viestintäministeriössä Tarton ja Harjumaan alueella muun muassa Laitsen radioaseman päällikkönä vuosina 1956–1960. Sen jälkeen vuosina 1960–1966 Saul toimi pääinsinöörinä. Saul liittyi kommunistipuolueen jäseneksi 28-vuotiaana vuonna 1960.
Saulin ura Johannes Käbinin johtamassa Neuvosto-Virossa oli nousujohteinen. Vuosina 1966–1960 hän toimi Neuvosto-Viron viestinnän apulaisministerinä ja vuosina 1969–1975 viestintäministerinä. Tämä tehtävä nähtiin niin tärkeäksi, että poliittinen koulutus oli tarpeen. Työuransa ohella hän kävi puoluekoulua ja suoritti puoluetutkinnon vuonna 1973. Hän nousi Viron kommunistipuolueen keskuskomitean ehdokasjäseneksi vuonna 1971.
Poliittisten opintojen lisäksi Bruno Saul opiskeli Leningradissa taloustieteitä vuosina 1973–1975 Nikolai Voznesenskille nimetyssä taloustieteen instituutissa. Hän suoritti taloustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1975.
Neuvosto-Viron poliittisissa johtotehtävissä

Vuosina 1975–1984 Saul oli Neuvosto-Viron varapääministerinä. Varapääministeriyskauden lopulla huhtikuusta 1983 tammikuuhun 1984 Saul toimi Viron kommunistisen puolueen keskuskomitean teollisuudesta vastaavan komitean sihteerinä. Tammikuussa 1984 pitkäaikainen Neuvosto-Viron pääministeri eli ministerineuvoston puheenjohtaja Valter Klauson luopui tehtävästään ja seuraajaksi nimitettiin Bruno Saul. Saulia oli pidetty aiemman uransa loppuvaiheessa kansallisesti suuntautuneen puoluejohtajan Johannes Käbinin suojattina, mutta Saulin ura jatkui kuitenkin nousujohteisena vuonna 1978 Neuvosto-Viron puoluejohtoon nimetyn keskusjohtoisuutta ja venäläistämistä tukeneen Karl Vainon aikana.
Saulin pääministeriaikaan ajoittui Neuvostoliiton puoluejohdon vaihdokset loppuvaiheessa keväällä 1986 Mihail Gorbatšovin noustessa valtaan ja käynnistäessä uudistustoimet. Neuvosto-Virossa pääministeri Saul kannatti 1980-luvun puolivälissä Neuvostoliiton keskushallinnon Koillis-Viroon suunnitteleman fosforiittikaivoksen avaamista. Maaliskuussa 1987 Saul totesi, että fosforiittikysymystä on liioiteltu ja yritti tukahduttaa virolaisten esittämän kritiikin asiasta. Taloudellisesti itsenäisen Viron ns. IME-ohjelma esitettiin ensimmäisen kerran syyskuussa 1987 Edasi-lehdessä. Pääministeri Saul ilmoitti marraskuussa 1987, että IME-ehdotuksen tekeminen oli poliittinen virhe..
Vuodesta 1988 tuli vallassaolleelle Neuvosto-Viron kolmikolle eli puoluejohtaja Vainolle, pääministeri Saulille ja ideologiasihteeri Ristlaanille kohtalokas. Kukin heistä syrjäytettiin vuoden aikana. Saul menetti asemansa heistä viimeisenä marraskuussa 1988 ideologiasihteeriksi Ristlaanin jälkeen nostetun Indrek Toomen ottaessa pääministerin tehtävät Saulilta. Saulilla oli ministerineuvoston puheenjohtajuuden lisäksi muitakin keskeisiä tehtäviä neuvostohallinnossa. Saul oli vuosina 1984–1990 Neuvostoliiton korkeimman neuvoston ja vuosina 1975–1990 Viron neuvostotasavallan korkeimman keuvoston jäsenenä. Saul oli kommunistipuolueen jäsen kaikkiaan 30 vuoden ajan aina vuoteen 1990 asti.
Liikemiehenä itsenäisessä Virossa

Pääministerikauden jälkeen vuoden 1988 lopulla Saul siirtyi Itä-Saksaan Neuvosto-Viron kaupalliseksi edustajaksi. Tässä tehtävässä hän oli vuoden 1990 loppuun. Seuraavat kaksi vuotta eli 1991–1992 Saul toimi Tartu Kommertspankin apulaisjohtajana. Sen jälkeen Saul toimi opetustehtävissä eli vuosina 1995–1999 yksityisen sosiaalitieteiden yliopiston LEX:n opettajana ja vuodesta 1998 yksityisen Euroyliopiston (vir. Euroakadeemia) professorina ja vuoden 2003 jälkeen sen emeritusprofessorina.
Vuonna 2006 Saul julkaisi vironkielisen omaelämäkerran Mei aeg.
Julkaisut

Saul, Bruno (1999). Raha ja väärtpaberid. Tallinn. (viroksi)
Saul, Bruno (2003). Turundus : konspekt. Tallinn. (viroksi)
Saul, B. (2004). Estonia’s Foreign Trade Relations Within the EU. Baltic Horizons, 2 (101), 34–40. (englanniksi)
Saul, B. (2005). Estonian kroon – our own currency. Ex-prime minister of Estonia tells his story. Baltic Horizons, 3 (102), 2–12. (englanniksi)
Saul, Bruno: Meie aeg, s. 681.  Kirjastus Maalehe Raamat, 2006.  ISBN 998-564-320-8  (viroksi)
Saul, Bruno (2008). Foreign investments in the Estonian economy and the problems arising therefrom. Baltic Horizons, 9 (108), 40–55. (englanniksi)
Saul, Bruno (2009). Anatomy of the Economic Crisis. Baltic Horizons, 11 (110), 13–20. (englanniksi)
Saul, Bruno (2009). Economic Slump and Pensions in Estonia. Baltic Horizons, 11 (110), 21–26. (englanniksi)
Valaanrasva

Valaanpääöljyetiketti 1800-luvulta.
Valaanrasva tai valasöljy on useiden valaslajien, erityisesti silovalaiden ja grönlanninvalaidenlähde?, traanista, luista ja lihasta keitetty rasva. Traanin painosta 50–80 %, luiden painosta 10–70 % ja lihan painosta 2–8 % on jalostettavissa öljyksi. Valaanrasvaa valmistetaan keittämällä valaan traania matalassa lämpötilassa.
Rasva sisältää lähes 30 prosenttia omega 3-rasvahappojen bioaktiivisia muotoja. Valaanrasva on huonelämmössä juoksevaa. Kemiallisesti valaanrasva on nestemäinen vaha. Taloudellisesti arvokkainta valaanrasvaa on ollut kaskelottien päästä saatu rasva eli spermaseetti (lat. spermaceti, engl. sperm oil). Ennen öljyntuotannon alkua valaanrasvaa käytettiin myös öljylampuissa. Lisäksi valaanrasvaa on käytetty kosmetiikkatuotannossa sekä margariinien ja maalien valmistuksessa. Valaanrasvan käyttö päättyi lopullisesti valaiden pyyntikieltoon vuonna 1986.lähde?
Jotkut inuiitit saattavat edelleen käyttää valaanrasvaa öljylampuissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hyljekoirat (Arkistoitu – Internet Archive)