stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M. C. Escher

| M>  C. Escher |
| --- | --- |
 M. C. Escher vuonna 1971
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maurits Cornelis Escher
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1898 Leeuwarden, Friisinmaa, Alankomaat
Kuollut: 27. maaliskuuta 1972 (73 vuotta) Laren, Pohjois-Hollanti, Alankomaat
Kansalaisuus:  hollantilainen
Taiteilija
Ala:  graafikko   kuvataiteilija
Taidesuuntaus:  Moderni taide
Aiheesta muualla
www.mcescher.com
Escher työssä joskus 1950-luvulla.
Escher-museo Haagissa
"Penrosen kolmio", mahdoton rakenne joka antoi vaikutteita Escherin myöhempiin töihin
M. C. Escher, koko nimeltään Maurits Cornelis Escher (17. kesäkuuta 1898 Leeuwarden – 27. maaliskuuta 1972 Laren) oli hollantilainen kuvataiteilija ja graafikko, joka tunnetaan mahdottomia esineitä ja asioita esittävistä kuvistaan.
Escher oli hyvin tuottelias ja teki uransa aikana 448 printtiä ja yli 2 000 luonnosta ja tutkielmaa. Hänen teoksissaan taiteelliset elementit, kuten väri, muoto ja tasapaino, yhdistyvät tieteelliseen muodon, kuvion ja viivan tutkimukseen. Hänen kuvansa mahdottomista rakennuksista, kieppuvista geometrisistä kuvioista sekä äärettömyydestä ovat vedonneet sekä tavalliseen katsojaan että matematiikan periaatteiden tuntijoihin.
Elämä ja ura

Escher syntyi Leeuwardenissa Alankomaissa vuonna 1898 perheensä kuopukseksi. Perhe muutti vuonna 1903 Arnhemiin. Escher oli kuvataiteellisesti lahjakas lapsi, mutta hän ei menestynyt koulussa ja jäi ilman päättötodistusta. Hänen vanhempansa laittoivat hänet teknilliseen kouluun, mutta sekään ei sopinut hänelle, joten Escher päätti ryhtyä taiteilijaksi.
Escher aloitti vuonna 1920 arkkitehtuurin ja koristetaiteen opinnot Haarlemissa. Hän vaihtoi grafiikkalinjalle jo viikon kuluttua ohjaajansa kehotuksesta tämän nähtyä Escherin tekemiä puukaiverruksia ja kohokuvaprinttejä.
Escher kävi Espanjassa vuonna 1922 ja otti vaikutteita paikallisesta arkkitehtuurista ja suunnittelusta, etenkin Granadan Alhambran laatoista, kirkkaista väreistä ja symmetriasta. Sitä seuranneella Italian-matkallaan Escher tapasi tulevan vaimonsa Jetta Umikerin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1924. Pariskunta sai kolme poikaa.
Escher asui Italiassa perheineen vuoteen 1935 saakka. Kun Italian poliittinen ilmapiiri alkoi käydä kestämättömäksi, perhe muutti Château-d’Œxiin Sveitsiin. Pian sen jälkeen Escherit tekivät kahden kuukauden mittaisen laivaretken Välimerellä ja kävivät uudelleen Espanjassa.
Ollessaan käymässä vanhempiensa luona Haagissa vuonna 1936 Escher näytti teoksiaan veljelleen Berendille. Tämä ehdotti Escherille tasosymmetrian tutkiskelemista ja uusien teosten tekemistä siltä pohjalta. Escher tutustui matemaatikko George Pólyan teorioihin tasosymmetriasta ja sai niistä vaikutteita omiin töihinsä. Asetuttuaan Belgiaan Escher teki vuosina 1937–1941 sarjan Pólyan teorioiden inspiroimia puupiirroksia ja printtejä, jotka esittivät toistuvia kuvioita.
Saksan miehitettyä Belgian Escherit muuttivat Alankomaihin. Siellä Escher julkaisi ensimmäisen artikkelinsa matemaattisen tason säännöllisestä jakamisesta. Hän kiinnostui myös kristallografiasta eli säännöllisten luonnollisten muotojen tutkimuksesta, sekä äärettömistä kunnista. Escher piirsi optisia harhoja, kuten Penrosen kolmioita ja Neckerin kuutioita, sekä hyperbolisia tessellaatioita.
Escher alkoi sairastella vuonna 1969. Hän kuoli Larenissa Alankomaissa vuonna 1972.
Teoksia

Escherin tunnetuimpia kuvia ovat esimerkiksi:
Piirtävät kädet, jossa kaksi kättä piirtää toisiaan.
Taivas ja vesi, jossa valon ja varjon leikki muuttaa veden kalat taivaan linnuiksi.
Nousevat ja laskeutuvat, jossa talon kattoa kiertävää portaikkoa astelevat ihmiset näyttävät kulkevan loputtomasti yhteen suuntaan joko nousten tai laskeutuen.
Vesiputous (1961), jossa putoava vesi näyttää kiertävän loputonta kehää pyörittäen myllyä ikiliikkujan tavoin.
Escherin kuvaideoiden sovelluksia

Escherin Vesiputous-työn mukaan.
Escher-tyylinen ostoskeskus Hoeton Plaza San Diegossa Yhdysvalloissa.
Dodekaedri Escherin piirustuksen mukaan.
Kirjallisuutta

Escher, M. C.: Grafiikka ja piirustukset.  Benedikt Taschen, 1991.  ISBN 3-89450-301-7
Schattschneider, Doris: M. C. Escher: kaleidosyklit.  Taco, 1989.  ISBN 3-89268-081-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi, hollanniksi)
Escherin maailma – galleria ja myymälä (englanniksi)
Escher-museo Haagissa (englanniksi, hollanniksi)
Escher matemaatikkona (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Escher Yhdysvaltain National Gallery of Artissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Amharan kieli

| Amhara |
| --- | --- |
 Amharan puhuma-alue punaisella
Oma nimi:  አማርኛ [amarɨɲ:a]
Tiedot
Virallinen kieli:   Etiopia
Puhujia:  25,8 milj.
Sija:  53.
Kirjaimisto:  etiopialainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  afroaasialaiset kielet
Kieliryhmä:  seemiläiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  am
ISO 639-2:  amh
ISO 639-3:  amh
 Ohje 
Puhuttua amharaa
Amhara (amharaksi አማርኛ, Amarəñña) on pääasiassa Etiopiassa puhuttu seemiläinen kieli. Se on oromon jälkeen maan toiseksi puhutuin kieli, ja vuoteen 2020 asti se oli Etiopian ainoa työkieli, eli käytännössä virallinen kieli.
Puhujamäärä

Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan amharaa puhui äidinkielenään 21 634 000 henkeä eli 29 prosenttia maan väestöstä. Heistä 16 015 000 asuu Amharan ja 2 452 000 Oromian alueilla sekä 1 945 000 Addis Abeban kaupunkialueella. Amharan puhujat muodostavat 93 % Amharan, 71 % Addis Abeban, 28 % Hararin, 26 % Dire Dawan, 22 % Benishangul-Gumuzin, 11 % Gambelan ja 9 % Oromian väestöstä. Amharaa puhutaan laajasti myös toisena tai kolmantena kielenä. Vuoden 1994 väestönlaskennassa sen nimesi toiseksi kielekseen 5 104 000 henkeä.
Etiopian ulkopuolella amharaa puhutaan muun muassa naapurimaissa Eritreassa, Sudanissa, Somaliassa ja Keniassa. Sitä osaa arviolta 90 prosenttia Israeliin muuttaneista etiopianjuutalaisista. Afrikan ulkopuolelle on muuttanut satoja tuhansia amharan puhujia.
Yhteensä puhujia lasketaan olevan 25,8 miljoonaa, mikä tekee amharasta maailman 53. puhutuimman kielen.
Historia

Amhara kuuluu etiopianseemiläisten kielten etelähaaraan. Sen lähin sukukieli on argobba. Amhara jaetaan yleensä gondarin, gojamin ja shewan murteisiin, joiden väliset erot eivät ole kovin suuria. Kirjakieli perustuu Addis Abebassa puhuttuun shewan murteeseen.
Kieli on muotoutunut historiallisella Amharan alueella, joka kuului myöhempiin Begemderin, Gojamin, Shewan ja Wollon maakuntiin. Amhara levisi muualle maahan Etiopian keisarikunnan valloitusten ja asutustoiminnan seurauksena. Kansallisuuden nimityksenä amhara yleistyi vasta 1900-luvulla.
Amharasta tuli hovin ja ylimystön kieli Salomon hallitsijasuvun noustessa valtaan 1200-luvun lopussa. Vanhimpia kirjallisia muistomerkkejä ovat 1300–1400-lukujen vaihteessa laaditut Kuninkaiden laulut. Amharaa alettiin käyttää virallisissa asiakirjoissa 1700-luvun lopulla, ja 1800-luvun puolivälistä lähtien se korvasi ge’ezin Etiopian maallisena kirjakielenä.
Amharan käyttöala laajeni 1900-luvulla tiedostusvälineiden, kirjallisuuden ja koululaitoksen kehityksen myötä. Vuoden 1955 perustuslaissa sille annettiin Etiopian ainoan virallisen kielen status. Haile Selassien ajan kielipolitiikan tavoitteena oli amharan aseman vahvistaminen maan muiden kielten kustannuksella. Vuonna 1974 valtaan noussut kommunistihallinto tunnusti Etiopian kaikkien kieliryhmien oikeudet ja aloitti aikuisten lukutaito-opetuksen 15 eri kielellä. Amhara säilyi kuitenkin maan ainoana hallintokielenä ja alkeiskoulujen opetuskielenä.
Vuoden 1994 perustuslain mukaan Etiopian kaikki kielet ovat tasa-arvoisia. Keskushallinnon työkieli on amhara, mutta alueilla on oikeus päättää omista työkielistään ja koulujen opetuskielistä. Amharaa käytetään hallintokielenä Amharan, Benishangul-Gumuzin, Gambelan ja Eteläisten kansojen alueella sekä Addis Abeban ja Dire Dawan kaupungeissa. Amhara toimii myös lingua francana ja kasvavan kaupunkiväestön kielenä. Sitä käytetään laajasti tiedotusvälineissä ja englannin ohella koulutuksessa. Oromo, tigrinja, somali ja afar julistettiin keskushallinnon työkieliksi helmikuussa 2020.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaali | Labiodentaali | Alveolaari | Postalveolaari | Palataali | Velaari> Norm. | Velaari> Lab. | Glottaali> Norm. | Glottaali> Lab. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m |  | n |  | ɲ |  |  |  |  |
| Klusiili | Norm. | p | b |  | t | d |  |  | k | g | kʷ | gʷ |  |  |
| Klusiili | Ejek. | p' |  | t' |  |  | k' |  |  |  |
| Affrikaatta | Norm. |  | ts |  | tʃ | dʒ |  |  |  |  |  |
| Affrikaatta | Ejek. |  | ts' |  | tʃ' |  |  |  |  |  |
| Frikatiivi | Norm. |  | f | s | z | ʃ | ʒ |  |  |  | h | hʷ |
| Frikatiivi | Ejek. |  |  | s' |  |  |  |  |  |  |
| Lateraali | Lateraali |  |  | l |  |  |  |  |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |  |  |
| Puolivokaali | Puolivokaali | w |  |  |  | j |  |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea | e | ə | o |
| Puoliavoin |  | ə |  |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Ortografia

Amharaa kirjoitetaan etiopialaisella tavumerkistöllä, jonka nimi on fidəl. Se on lainattu jo sammuneesta ge’ezin kielestä. Merkistön pohjana on 34 konsonanttimerkkiä, joista saadaan tavuja tekemällä niihin vokaaleja merkitseviä muunnoksia. Kaikkiaan merkkejä on 259. Islaminuskoisten keskuudessa amharan kirjoittamiseen on käytetty myös arabialaista kirjaimistoa.
Kielioppi ja sanasto

Amharan rakenteessa on tapahtunut huomattavia muutoksia kuušilaisten kielten ja varsinkin oromon vaikutuksesta. Niistä näkyvin on useimmista seemiläisistä kielistä poikkeava SOV-sanajärjestys. Morfologiaan on vaikuttanut myös kirjakielenä pitkään toiminut ge’ez.
Amharassa on lainasanoja kuušilaisista kielistä, ge’ezistä ja arabiasta sekä uudempia lainoja englannista, ranskasta ja italiasta Tieteellistä terminologiaa laati varsinkin 1980-luvulla Etiopian kieliakatemia, joka liitettiin Addis Abeban yliopistoon vuonna 1997.
Lukusanat 1–10 amharaksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| አንድ | ሁለት | ሶስት | አራት | አምስት | ስድስት | ሰባት | ስምንት | ዘጠኝ | አስር |
| /and/ | /hulät/ | /sost/ | /arat/ | /amïst/ | /sïdïst/ | /säbat/ | /sïmïnt/ | zät’äñ | /asïr/ |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Etiopian kielten ja kulttuurien akatemia (englanniksi)
Afroaasialaiset kielet
aasáx
aari
afar
ajawa
akkadi
amhara
arabia
aramea
bambassi
bedža
ebla
egypti
foinikia
hassaniyya
hausa
heprea
higi-bura
kabyyli
kambata
keskiatlaksentamazight
kopti
malta
oromo
saho
sidamo
somali
syyria
tamashek
tašelhit
tigre
tigrinja
ugariti
wolaitta
Ammutaan paikalla -julistus

Ammutaan paikalla -julistus oli valkoisten joukkojen ylipäällikön, kenraali Gustaf Mannerheimin Suomen sisällissodan alkuvaiheissa 25. helmikuuta 1918 antama julistus. Julistuksella annettiin menettelytapaohjeet valkoisille joukoille muun muassa vankien otosta, ja se antoi joukoille laajat valtuudet suorittaa teloituksia oman harkintansa mukaan. Julistus sisälsi ohjeita erityisesti rintaman selustasta tavattujen punaisten kohteluun, mutta se koski myös taisteluissa saatujen vankien ja antautuneiden kohtelua.
Julistuksen mukaan:
Törkeään sodan aikaina tehtyyn rikokseen tai sabotaasiin kuten siltojen ja puhelinyhteyksien rikkomiseen syyllistyneet oli lupa ampua paikan päällä ilman oikeudenkäyntiä. Sama koski niitä, jotka ilmeisesti aikoivat jatkaa aseellista vastarintaa valkoisten joukkojen selustassa sen jälkeen, kun julistus oli kuulutettu tiedoksi. Myös pelkkä luvattoman aseen hallussapito antoi oikeutuksen ampumiseen ilman oikeudenkäyntiä.
Taistelun aikana antautunut ja aseestaan luopunut kapinallinen voitiin ottaa vangiksi joukko-osaston päällikön oman harkinnan mukaan (Kapinallinen, joka avoimessa taistelussa laskee aseensa ja antautuu vangiksi, vangittakoon päällikön harkinnan mukaan).  Päällikkö saattoi oman harkintansa mukaan ammuttaa vankien joukosta vaarallisina pidetyt. Vankien kuulustelun yhteydessä tuli selvittää myös vangin vaarallisuus. Tämän perusteella vangit jaettiin kolmeen luokkaan: heti ammuttavat, vangittavat ja vapautettavat.
Menettely oli vastoin vuoden 1907 Haagin sopimusta, jonka mukaan sotavankien kohtalosta ei voinut päättää joukko-osasto tai yksittäinen henkilö, vaan he olivat hallituksen vastuulla.
Julistuksen mallina oli käytetty vuoden 1906 Venäjän sotaväen rikoslakia ja niitä menettelytapoja, joita Venäjällä oli käytetty sisäisten levottomuuksien kukistamisessa vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen muun muassa Baltiassa. Julistuksen seurauksena antautuneita punaisia alettiin tappaa taistelujen loppuvaiheissa siinä määrin, että valkoisten ylijohto yritti huonolla menestyksellä hillitä sitä jo maaliskuun lopulla. Julistus oli tarkoitettu olemaan voimassa vain sotatoimialueella, mutta sitä sovellettiin myös sen ulkopuolella.
”Ammutaan paikalla” -julistuksen valmisteli päämajan etappiosaston tutkinto- ja poliisiasiainkanslian päällikkö, varatuomari Ossian Procopé.
Julistuksen taustaa

Sisällissodan alkuvaiheissa valkoisilla ei ollut ohjeita vankien otosta tai käsittelystä, sillä oikeudellinen tilanne oli epäselvä. Suomessa ei sisällissodan puhjetessa ollut voimassa olevaa lainsäädäntöä maansisäisen sotatilan julistamisesta tai siitä seuraavista poikkeusvaltuuksista; oli vain sortokauden aikana vuonna 1909 Suomen säädöskokoelmaan liitetty Venäjän keisarikunnan sotatilalaki, jonka Mannerheim oli sisällissodan puhjetessa mahdollisesti olettanut olevan yhä voimassa, mutta joka Svinhufvudin senaatin tulkinnan mukaan oli laittomasti säädetty ja siksi epäkelpo. Vuonna 1886 säädetty sotaväen rikoslaki ei ollut tarkoitettu sisällissotaa tai kapinaa varten, joten päämajan mielestä sitäkään ei voitu soveltaa.
Vangiksi jääneet punaisten asemasta oli erilaisia tulkintoja, ja eräiden mielestä heitä tuli kohdella sotavankeina. Toisten mukaan he taas olivat maanpetokseen syyllistyneitä kapinallisia. Vaasan senaatti ei julistanut sotaa Venäjälle eikä asettanut maata sotatilaan, koska se olisi merkinnyt kaiken vallan siirtymistä armeijan ylijohdolle. Koska Venäjää vastaan ei ollut sotatilaa, punaisia voitiin Suomen lain mukaan tuomita vain valtiopetoksesta, josta ei ollut säädetty kuolemanrangaistusta.  Maanpetoksesta voitiin lain mukaan tuomita kuolemaan vain sotatilan ollessa voimassa.
Valkoisen armeijan ylijohto katsoi puolestaan paremmaksi sen, että punakaartilaisia pidettäisiin siviileinä. Silloin heillä ei olisi sotavangin oikeuksia. Lopulta päädyttiin kompromissiin, jonka mukaan rankaisutoimet perustuivat juridisesti hätävarjeluun. Toisin sanoen väkivaltaa saattoi käyttää henkeä tai omaisuutta puolustaessa.
Sisällissodan alkaessa Mannerheim antoi luvan perustaa sotaoikeuksia, joilla oli oikeus langettaa myös kuolemantuomioita. Taistelun aikana kiinni saadut murhaajat ja murhapolttajat voitiin ”arkebuseerata”. Käytännössä sotaoikeuksien tehtäviä alkoivat hoitaa suojeluskuntien esikunnat. Vankien käsittelystä ei ollut vielä ohjeita, joten vangitseminen tai vapauttaminen oli kuulustelijoiden oman harkinnan varassa.  Sodan alkuvaiheissa ei kuolemantuomioita kuitenkaan vielä jaettu kovin runsaasti.
”Ammutaan paikalla” -julistusta täydensi Mannerheimin nimissä samana päivänä suojeluskuntien piiripäälliköille ja joukko-osastojen päälliköille osoitettu kiertokirje, jossa kiellettiin sotaoikeuksien asettaminen ja toiminta sekä jo perustettujen sotoikeuksien määräämien kuolemantuomioiden täytäntöönpano. Käytännössä tällä kiellolla ei kuitenkaan ollut paljoa vaikutusta, sillä paikalliset joukot ja niiden komentajat toimivat varsin itsenäisesti pitkälle kevääseen  saakka.
Aiheesta muualla

Ammutaan paikalla -julistuksen teksti
Espanjanhummerit

| Espanjanhummerit |
| --- | --- |
 Scyllarus arctus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Äyriäiset Crustacea
Luokka::  Kuoriäyriäiset Malacostraca
Lahko::  Kymmenjalkaiset Decapoda
Heimo::  Espanjanhummerit Scyllaridae  Latreille, 1825
Alaheimot
 Arctidinae  Ibacinae  Scyllarinae  Theninae 
Katso myös
   Espanjanhummerit Wikispeciesissä   Espanjanhummerit Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Espanjanhummerit (Scyllaridae) on kymmenjalkaisiin kuuluva äyriäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä. Osaa lajeista pyydystetään ravinnoksi kaupallisestikin.
Taksonomia ja anatomia

Espanjanhummerit jaetaan neljään alaheimoon. Sukuja on 20 ja lajeja yhteensä noin 90. Espanjanhummerien elinkierrossa on useita läpikuultavia toukkavaiheita. Aikuiset heimon lajit ovat useimmiten 5–30 cm pitkiä. Ruumis on jaokkeinen ja koostuu yhteenkasvaneesta päärinnasta ja takaruumiista. Tunnusomainen piirre espanjanhummereille on hyvin litteä ja leveä päärinta. Tuntosarvet ovat lyhyet, leveät ja niissä on suomumainen pinta. Espanjanhummerien pyrstö on leveä ja viuhkamainen.
Elintavat

Espanjanhummerien toukkavaiheet ovat osa planktonia. Täysikavuiset yksilöt elävät lähellä muta- tai hiekkapohjaa aina 480 metsin syvyyteen asti. Osaa lajeista tavataan kivikkoisilla riutoilla. Heimon lajien ravintoa ovat erityisesti simpukat, mutta ne syövät myös äyriäisiä, sienieläimiä ja merisiilejä.
Estadi Olímpic Lluís Companys

Estadi Olímpic Lluís Companys
Ilmakuva stadionista
Estadi Olímpic Lluís Companys (tunnettu myös nimellä Estadi de Montjuïc) on stadion Katalonian pääkaupungissa Barcelonassa, Espanjassa. Stadion rakennettiin alun alkaen Barcelonassa vuonna 1929 järjestettyä maailmannäyttelyä varten, mutta uusittiin vuoden 1992 kesäolympialaisia varten. Montjuïcin stadionilla on 54 000 katsojapaikkaa, kaikki istumapaikkoja. Vain pääkatsomo on katettu.
Stadion sijaitsee Montjuïcin kukkulalla vajaa kolme kilometriä etelään Barcelonan keskustan Plaça de Catalunyalta. Stadion on nimetty katalaanipoliitikko Lluís Companys i Joverin mukaan,  joka teloitettiin läheisessä Montjuïcin linnassa vuonna 1940.
Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Montjuïc toimi keskusareenana isännöiden olympialaisten avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilulajit sekä jalkapallo-otteluita. Stadionilla pelasi kotiottelunsa Barcelonan toiseksi suurin jalkapallojoukkue Espanyol vuosina 1997–2009. Espanyolin otteluissa stadion oli harvoin täynnä, lukuun ottamatta Barcelonan derbyä eli paikallisottelua FC Barcelonaa vastaan.
Stadion toimi myös amerikkalaisen jalkapallon joukkueen Barcelona Dragonsin kotiareenana vuoteen 2003 asti. Kun Espanjan Grand Prix ja muita autourheilutapahtumia pidettiin Montjuïcin radalla vuoteen 1975 asti, toimi stadion varikkoalueena talleille. Vuonna 1975 ajajat ja tallit boikotoivat kilpailua turvallisuussyihin vedoten, mutta joutuivat lopulta ajamaan, koska autot ja kalusto olivat jo stadionilla ja diktaattori Francisco Francon virkakoneisto uhkasi takavarikoida ne.
Stadion isännöi vuoden 2010 yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja.
FC Barcelona siirtyy pelaamaan kotiottelunsa stadionille kaudella 2023–2024, sillä sen oman stadionin Camp Noun on arvioitu olevan remontissa kevääseen 2026 asti.
Essouk

| Essouk |
| --- | --- |
 Essouk
 Koordinaatit: 18°45′9″N, 1°10′30″E 
Valtio:  Mali
Alue:  Kidal
Piiri:  Kidal
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
Väkiluku (2009):  2 400
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Essouk on maalaiskunta ja sen keskuspaikka Malin Kidalin alueen Kidalin piirissä. Se sijaitsee Adrar des Ifoghas -vuoristossa 45 kilometriä Kidalista luoteeseen. Kunnassa on 2 400 asukasta (vuonna 2009).
Essoukin kunnan pinta-ala on 25 000 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Tessalitin piirin Timtaghenen ja Adjelhocin kuntiin, idässä Kidalin kaupunkiin, etelässä Kidalin piirin Anefifin kuntaan sekä lännessä Anefifiin ja Adjelhociin.
Kunta käsittää yhden kylän ja kuusi paimentolaisryhmää. Sen asukkaat ovat tuaregeja.
Tärkein elinkeino on karjanhoito. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja. Kunnassa on kaksi koulua sekä toimimaton terveysasema.
Essoukissa sijaitsevat keskiaikaisen Tadmakkatin kaupungin rauniot. Seudulla on myös muita arkeologisia kohteita, esihistoriallisia kalliopiirroksia sekä arabialaisilla ja tuaregien tifinagh-kirjaimilla tehtyjä piirtokirjoituksia. Mali on listannut Essoukin aielistaansa, josta valitaan Unescon maailmanperintökohteet. Siellä järjestetään vuosittain Saharan yöt -festivaali. Matkailu on kuitenkin toistaiseksi täysin kehittymätöntä.
Esteettinen kontemplaatio

Esteettinen kontemplaatio on meditaatiota eli mietiskelyä, jossa tietoisuus kohdistetaan johonkin esteettiseen kohteeseen. Kontemplaation ajatus juontaa juurensa Platonin ja Plotinoksen ajoilta, jolloin kauneus oli järjellä, ei aistein, ymmärrettävä asia.
Estetiikan tutkija George Dickien mielestä lähes kaikki esteettiset teoriat tavalla tai toisella väittävät, että kontemplaatio liittyy esteettiseen elämykseen. Dickie arvelee joitakin sävyjä kontemplaatiosta olevan jäljellä vielä nykyisessäkin estetiikan tutkimuksessa, aiheuttaen juhlavan ja mahtipontisen suhtautumisen kauneuteen ja taiteeseen. Hän lisää, että esteettisten kokemusten kirjoa miettimällä huomaa helposti, että kokemus on monesti paljon muutakin kuin vain mietiskelyä.
Espanjalainen neliö

Espanjalaisia neliöitä; keihäsmiehet keskellä ja musketöörit neliön kolmella sivulla.
Espanjalainen neliö eli tercio on espanjalaisten 1400- ja 1500-lukujen vaihteessa Italiassa sotiessaan kehittämä  jalkaväen taktinen muodostelma.
Espanjalainen neliö

Espanjalaisen neliön perusperiaatteena oli yhdistää ruutiaseet (aluksi hakapyssyt tai arkebuusit, myöhemmin musketit) pitkien keihäiden, niin sanottujen piikkien kanssa. Tällä tavoiteltiin toisaalta jalkaväen puolustus- ja hyökkäyskyvyn yhdistämistä yhteen taktiseen yksikköön, toisaalta kykyä lyödä taistelussa sekä jalka- että ratsuväki. Tämä uusi taktiikka mullisti nopeasti sodankäynnin Euroopassa ja muut maat seurasivat espanjalaista mallia jalkaväkensä järjestämisessä. Vaikka muuallakin käytettiin espanjalaista neliötä, nimenomaan espanjalainen jalkaväki hallitsi taktiikan paremmin kuin kukaan muu ja hallitsi Euroopan taistelukenttiä.
Vaikutukset sodankäyntiin

Espanjalainen neliö siirsi asevoimien painopisteen jalkaväkeen. Perinteisesti keihäsmiehet järjestettiin yhteen isoon neliöön, jonka jokaiseen kulmaan sijoitettiin pienempi neliö hakapyssymiehiä tai musketöörejä. Näin muodostui eräänlainen liikkuva linnoitus, joka oli erittäin vahva puolustautumaan, mutta kykeni myös hyökkäämään. Muitakin muotoja käytettiin erillisten tercioiden järjestämisessä, mutta perusperiaate jakaa taisteleva joukko useaan erilliseen espanjalaiseen neliöön säilyi. Yhdessä tällaisessa muodossa oli tyypillisesti puolestatoista tuhannesta aina kolmeentuhanteen sotilaaseen. Erityisen tehokas tercio oli turkkilaisia vastaan, joiden ratsuväki ei kyennyt rynnäköimään terciota vastaan, ja joilla ei ollut tehokasta, lähitaisteluun kykenevää jalkaväkeä. Tämä johtui siitä, että eturivit olivat yleensä haarniskoidut, jolloin jousiammunnalla, joka oli turkkilaisten vahvuus, ei ollut juurikaan vaikutusta tercioon.