stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sirkus Suomessa
Suomalaisen sirkuksen historia

Teatteriseurueet alkoivat saapua Suomeen Pietarin perustamisen jälkeen, vuodesta 1737 lähtien. Läpikulkumatkallansa Pietariin sirkukset esiintyivät säännöllisesti Turussa, Helsingissä ja Viipurissa, toisinaan myös matkan varrella olleissa sijaitsevissa pienemmissä kaupungeissa kuten Porvoossa, Loviisassa ja Haminassa. Esitykset olivat vaihtelevia ja monipuolisia, laadullisesti suoraan verrannollisia suurkaupunkien ohjelmiin.
Suomi hyötyi paljon 1800-luvun kulttuurivaikutteista, jotka Pietarin kautta ja välityksellä rantautuivat Suomeen nopeasti ja tehokkaasti. Suomen itsenäistymisen myötä reitti kuitenkin katkesi ja Suomen asema muuttui sirkustaiteen osalta hankalaksi ja syrjäiseksi. Kieltolaki tuli voimaan vuonna 1919 ja tuhosi ravintoloiden kannattavuuden, eikä esiintyjiä voitu enää kiinnittää niihin esiintymään. Sirkus näivettyi aina vuoteen 1981 asti voimassa olleen huviveron kourissa, eikä korkeasuhdanne koskaan palautunut ennalleen. Huviveron vuoksi alan veteraanit eivät suositelleet jälkipolvilleen sirkustaiteilijaksi ryhtymistä, ja välistä menetettiin kaksi taiteilijasukupolvea.
Yleisön suhtautuminen sirkukseen on ollut jopa karttelevaa. Maaseudun asukkaiden silmissä monet eksoottiset artistit ovat voineet tuntua jopa pelottavilta. Yleisö saattoi suhtautua koomisestiselvennäsirkukseen, kuten viranomaisetkin. Vasta 1970-luvulla käynnistyi sirkuksen uusi tuleminen, jolloin perustettiin muun muassa nuorisosirkuksia.
Suomalaisen sirkuksen historia > Tivolisirkukset

Oleellinen osa suomalaista sirkushistoriaa ovat 1900-luvun alussa toimineet kiertävät tivolit ja niiden ohjelmatarjonta. Tivolien viihdetarjonta painottui ajolaitteisiin ja pelitelttoihin, mutta myös esitettävään ohjelmaan. Vuonna 1936 Suomea kiersi jopa 16 tivoliyksikköä. Jokaisessa tivolissa oli mukana pieni sirkus. Sirkusteltan lisäksi tivoleissa oli erillisiä telttoja, joissa saattoi olla taikuriesityksiä, surmanajoa ja "kansatieteellisiä esityksiä" eli muiden kulttuurien esittelyä.
Suomalaisen sirkuksen historia > Nykysirkus

Nykysirkuksen taidemuoto alkoi kehittyä Suomessa 1990-luvulla. Sirkusammattilaisten ja sirkusryhmien määrä on kasvanut 2000-luvulla. Sirkuksen tiedotuskeskuksen koostamassa vuoden 2019 sirkustilastossa on mukana esitystoimintaa yli 40 sirkusryhmältä tai työryhmältä, Cirko - Uuden sirkuksen keskukselta ja Sirkus Finlandialta. Suomalaiset sirkustaiteilijat ja -ryhmät työskentelevät hyvin kansainvälisessä toimintaympäristössä ja suomalainen sirkustaide nauttii kansainvälistä arvonantoa.
Sirkusalaa voi opiskella Suomessa kahdessa ammatillisessa koulutuksessa: Turun ammattikorkeakoulun Taideakatemiassa sekä Koulutuskeskus Salpauksessa.
Sirkukset ja sirkusryhmät > Sirkus Finlandia

Sirkus Finlandia on Jernströmin perheen vuonna 1976 perustama perheyritys ja kiertävä sirkus. Sirkus Finlandia tekee vuosittain laajan kiertueen huhti-lokakuussa eri puolille Suomea. Esiintyjinä on sekä kansainvälisiä että kotimaisia sirkustaiteilijoita. Sirkus Finlandia on Suomen kansallissirkus.lähde?
Sirkukset ja sirkusryhmät > Muut perinteiset sirkukset

Suomessa ovat kiertäneet 2000-luvulla telttoineen myös Sirkus Caliba, Sirkus Florentino, Sirkus Tähti ja Sirkus Valentino.
Suomalaisesta sirkusta edusti ja kehitti myös tivolisuku Sariola.
Sirkukset ja sirkusryhmät > Nuorisosirkukset ja sirkusharrastus

Vanhin suomalainen nuorisosirkus on vuonna 1976 perustettu Haminan Teinisirkus. Osa sirkuskouluista tarjoaa taiteen perusopetusta. Valtionosuutta sirkuksen taiteen perusopetukseen saavat Sorin Sirkus Tampereella, Circus Helsinki, Taidekoulu Estradi Lappeenrannassa, Espoon sirkus- ja teatterikoulu, Sirkus Taika-Aika Rovaniemellä ja Pukinmäen Taidekoulut Helsingissä. Muita nuorisosirkuksia ovat muun muassa Linnanmäen Sirkuskoulu Helsingissä, Kuopion Sirkus, Hakasirkus Hyvinkäällä ja Oulun Tähtisirkus.
Nuorisosirkusten lisäksi sirkusopetusta annetaan joissakin tanssikouluissa, voimisteluseuroissa ja kansanopistoissa.
Suomalaisten nuorisosirkusten kattojärjestönä toimii Suomen Nuorisosirkusliitto, joka on perustettu vuonna 1991. Liitto järjestää tapahtumia sirkusharrastajille ja koulutusta sirkusohjaajille.
Sirkuseläimet

Suomen sirkuksissa on esiintynyt 1800- ja 1900-luvuilla ihmisten lisäksi monia eksoottisia eläimiä, kuten apinoita, leijonia, tiikereitä, karhuja ja norsuja. Sirkusnorsujen kieltämisen myötä vuonna 1986 Sirkus Finlandian Vanni-niminen norsu ja Suomen Tivolin Pepita-norsu siirrettiin asumaan eläinpuistoon.
Vuonna 1996 maa- ja metsätalousministeriö määräsi, että sirkusnäytöksissä ei saa käyttää apinoita, petoeläimiä, luonnonvaraisia märehtijöitä, kavioeläimiä, pussieläimiä, hylje-eläimiä, norsuja, sarvikuonoja, virtahepoja, petolintuja, strutsilintuja eikä krokotiilieläimiä.
Sirkusesityksissä saa yhä käyttää viranomaisilta erikseen haetulla luvalla kesyhevosia ja -aaseja, koiria, kotikissoja sekä hieman erikoisemmin myös merileijonia.  Viimeisin merileijonia sisältänyt sirkusesitys on ollut Suomessa vuonna 2015, kun merileijonat nimeltä Lappy ja Lola esiintyivät Sirkus Finlandiassa.
Vuonna 2023 voimaan tulleen eläinten hyvinvointilain (693/2023) mukaan Suomen sirkuksissa saa esiintyä nykyään seuraavia eläinlajeja: koira, kissa, vuohi, sika, hevonen, aasi sekä hevosen ja aasin risteymät (muuli, muuliaasi), kesyrotta, kesyhiiri, kesymarsu, kesykani, kultahamsteri, gerbiili, kesykana, kalkkuna, kesyhanhi, kesyankka, kesykyyhky, naurukyyhky, papukaijat (Psittacidae) sekä selkärangattomat eläimet.
Sirkuksen tutkijat

Suomalainen sirkustutkimuksen kivijalka on ollut professori Sven Hirn. Hänen menestyksensä perustuu hyvään yhteistyöhön pohjoismaisiin saman ikäpolven tutkijoihin, tanskalaiseen Anders Enevigiin ja ruotsalaiseen Per-Arne Wahlbergiin. Hirnin ammatti Helsingin kaupunginkirjaston johtajana auttoi yhteyden rakentamista muiden pohjoismaiden arkistoihin sekä Latvian Riikaan ja Venäjän Pietariin. Hirn on sivunnut sirkusalaa monessa kirjassa. Paitsi sirkuksesta, hän on kirjoittanut kulttuurihistoriallisia teoksia myös operetista, teatterista, elokuvasta, populaarimusiikista ja valokuvauksesta.lähde?
Hirnin jälkeen hänen aineistojaan on hyödyntänyt Heikki Nevala. Sirkusalan tutkimusta omalta osaltaan ovat tehneet henkilöt, jotka ovat keränneet talteen sirkus-, varietee- ja taika-alan suullista ja kirjallista perinnettä ja alan esineistöä. Näistä mainittakoon etunenässä Solmu Mäkelä, Björn Gammals, Markku Aulanko, Timo Kulmakko ja sirkusblogia kirjoittava Kari Nieminen. Nykysirkusta on tutkineet ja siitä kirjoittaneet Tomi Purovaara ja Emma Vainio.lähde?
Sirkuksen tiedotuskeskus tuottaa vuosittain tilastotietoa ja tunnuslukuja sirkusalasta Suomessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sirkus Suomessa Wikimedia Commonsissa
Sirkuksen tiedotuskeskus.
Suomen Nuorisosirkusliitto.
Suomalaisen sirkuksen tietokanta Sirkka.
Sirkustaiteilijoiden elämäkertoja  Kansallisbibliografiassa (Arkistoitu – Internet Archive).
Sirkusaiheinen muistitietokeruu.
| n k Suomalainen kulttuuri |
| --- | --- |
Yhteiskunta:  Historia  Kielet  Suomalaiset  Uskonto 
Taide ja kirjallisuus:  Arkkitehtuuri  Kirjallisuus Sarjakuva  Runous  Kuvanveisto  Muoti  Musiikki  Taide  Tanssi  Teatteri 
Muut:  Juhlapäivät  Kansanperinne  Keittiö  Media Elokuva  Internet  Radio  Sanomalehdet  Televisio  Mytologia  Urheilu 
Symbolit:  Eepos  Henkilöitymä  Kansallislaulu  Kansallispäivä  Kansallispyhäkkö  Lippu  Soitin  Vaakuna 
Grand Cirkus du Nordin sirkusteltta Arkadian huvila-alueella Itäisen Viertotien varrella Pikkuparlamentin tontilla vuonna 1908. Taustalla näkyy Kansallismuseon rakennustyömaa.
Sirkus Finlandian lipunmyynti Jyväskylässä.
Köyhien Asialla

| Köyhien Asialla ry>  |
| --- | --- |
  
Perustettu:  2000
Lopetti:  2015 (pois puoluerekisteristä)
Johto:   Terttu Savola (pj.) 
Ideologia:  konservatismilähde? kristillinen sosialismi
Kansanedustajia:  0 / 200 (2011)
Europarlamentaarikkoja:  0 / 13 (2009)
Kunnanvaltuustot:  0 / 9 674 (2012)
Kotisivu:  www.koyhienasialla.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Köyhien Asialla oli suomalainen altruistinen ja kristillinen puolue, joka perustettiin yhdistyksenä vuonna 2000 ja merkittiin puoluerekisteriin ensimmäisen kerran vuonna 2002. Puolue oli yksi Suomen pienimmistä, ja sillä oli vain yksi kaupunginvaltuutettu.
Köyhien Asialla poistettiin puoluerekisteristä toukokuussa 2007 sen jäätyä ilman paikkoja kaksissa peräkkäisissä eduskuntavaaleissa. KA palasi puoluerekisteriin vuonna 2008. Kunnallisvaaleissa 2008 puolueen puheenjohtaja Terttu Savola valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Puolue poistettiin rekisteristä jälleen vuonna 2015.
Puheenjohtaja Terttu Savola keräsi tarvittavat 5 000 kannattajakorttia itse. Ennen omaa puoluettaan Savola vaikutti kristillisissä, perussuomalaisissa ja Remonttiryhmässä.
Vuoden 2008 kunnallisvaaliohjelmassa puolue kertoi pitävänsä arvojensa pohjana kristillistä maailmankatsomusta.
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Tulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet | Lähde |
| 2003 | 0 | 1 448 | 0,05% |  |
| 2007 | 0 | 2 521 | 0,09% |  |
| 2011 | 0 | 1 335 | 0,05% |  |
| 2015 | 0 | 623 | 0,0% |  |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet | Lähde |
| 2004 | 0 | 799 | 0,03% |  |
| 2008 | 1 | 1 059 | 0,04% |  |
| 2012 | 0 | 572 | 0,02% |  |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Mepit | Äänet | Äänet | Lähde |
| 2004 | 0 | 5 687 | 0,34% |  |
| 2009 | 0 | 4 338 | 0,26% |  |
| 2014 | 0 | 2 667 | 0,15% |  |
Köyhien Asialla osallistuu omalla listallaan eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleihin.
Vaalit > Eduskuntavaalit

Köyhien Asialla oli ensimmäistä kertaa mukana eduskuntavaaleissa 2003, jossa se asetti ehdokkaita vain Uudenmaan vaalipiirissä. Puolueen 26 ehdokkaan lista keräsi 0,3 prosenttia äänistä.
Vuoden 2007 vaaleissa KA:lla oli yhteensä 10 ehdokasta Helsingin,  Lapin,  Oulun,  Pohjois-Savon ja Uudenmaan vaalipiireissä. Helsingissä ja Oulussa puolue oli vaaliliitossa kristillisdemokraattien kanssa. Lapissa vaaliliitto tehtiin Perussuomalaisten ja Itsenäisyyspuolueen kanssa, Pohjois-Savossa vain IPU:n kanssa.
Eduskuntavaaleissa 2011 KA:n kannatus laski ja se jäi puolueista pienimmäksi. Vaali-iltana puolueen puheenjohtaja Terttu Savola pidätettiin, kun hän yritti päästä sisään Yleisradion, MTV3:n ja STT:n järjestämään vaalitilaisuuteen, johon ei ollut kutsuttu eduskunnan ulkopuolisten puolueiden johtajia. Savola päästettiin putkasta alustavan ääntenlaskun päätyttyä.
Myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Köyhien asialla menestyi puoluelistoista heikoiten. Ääniä puolueelle kertyi 623 kappaletta, mikä oli puolet vähemmän kuin neljä vuotta aikaisemmin.
Vaalit > Eurovaalit

Europarlamenttivaaleissa 2004 Köyhien Asialla asetti täyden 20 ehdokkaan listan. Vaaliteemoina oli muun muassa liittovaltiokehityksen pysäyttäminen ja Tobinin veron käyttöönotto. Kesän 2009 eurovaaleihin puolue osallistui tunnuksella ”Köyhyys ei ole pandemia (tartuntatauti)”.lähde?
Vaalit > Kunnallisvaalit

Kunnallisvaaleissa 2004 Köyhien Asialla asetti yhteensä 11 ehdokasta Helsingissä, Suomussalmella ja Vantaalla. Puheenjohtaja Terttu Savola oli Espoon Sitoutumattomien listalla. Kukaan ehdokkaista ei päässyt läpi. Puoluetta ei päästetty Yleisradion vaaliohjelmiin, ja Köyhien asialla kanteli syrjinnästä oikeusasiamiehelle. Vaaleissa 2008 puolueella oli 18 ehdokasta kolmessa kunnassa. Savola valittiin Espoon kaupunginvaltuustoon. Menestys johtui Perussuomalaisten kanssa solmitusta vaaliliitosta. Timo Soinin suuri suosio vei valtuustoon myös Savolan, vaikka KA:n oma ääniosuus oli vain 0,3 prosenttia. Vaaleissa 2012 puolueella oli 12 ehdokasta neljässä kunnassa. KA menetti ainoan valtuutettunsa.
Vaalit > Presidentinvaalit

Presidentinvaaleissa 2006 puheenjohtaja Savola kannatti Sauli Niinistöä. Presidentti Tarja Halonen ei Savolan mukaan suhtautunut vakavasti suomalaisten köyhien hätään. Savola kuitenkin korosti, että puolueen jäsenet saivat valita ehdokkaansa vapaasti. Lokakuussa 2011 Köyhien Asialla ilmoitti Terttu Savolan pyrkivän presidenttiehdokkaaksi vuoden 2012 vaaleissa. Puolue ei kuitenkaan saanut kerättyä tarvittavaa määrää (20 000) kannattajakortteja.
Vaalit > Maakuntavaalit

Kainuun maakuntavaaleissa Köyhien Asialla sai 45 ääntä (0,1%) vuonna 2004 ja 30 ääntä (0,1%) vuonna 2008.
Aiheesta muualla

Puolueen kotisivut (arkistoitu)
Puolueen ohjelmia (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Luettelo Mikkelin kaupunginosista

Tämä on luettelo Mikkelin kaupunginosista.
| Nimi | Kaupunginosan numero |
| --- | --- |
Savilahti: 1
Maunuksela: 2
Kalevankangas: 3
Kaukola: 4
Nuijamies: 5
Kirjala: 6
Emola: 7
Rokkala: 8
Lähemäki: 9
Tuppurala: 10
Urpola: 11
Kattilansilta: 12
Pitkäjärvi: 13
Lehmuskylä: 14
Pursiala: 15
Kenkäveronniemi: 16
Tupala: 17
Riutta: 18
Peitsari: 19
Tusku: 20
Siekkilä: 21
Karkialampi: 23
Oravinmäki: 24
Tuukkala: 25
Launiala: 26
Laajalampi: 27
Visulahti: 28
Annila: 29
Karila: 30
Rantakylä: 31
Vehkasilta: 34
Tikkala: 35
Otava: 36
Anttola: 40
Haukivuori: 50
Ristiina: 60
Suomenniemi: 70
Metsä-Sairila: 81
Tuliharjakotinga

| Tuliharjakotinga |
| --- | --- |
 Tuliharjakotingakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kotingat Cotingidae
Suku::  Harjakotingat Rupicola
Laji::  peruvianus
Kaksiosainen nimi
 Rupicola peruvianus  (Latham, 1790) 

Alalajit
 R. p. aequatorialis  R. p. peruvianus  R. p. sanguinolentus  R. p. saturatus 
Katso myös
   Tuliharjakotinga Wikispeciesissä   Tuliharjakotinga Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuliharjakotinga (Rupicola peruvianus) on Etelä-Amerikassa tavattava kotingoihin kuuluva varpuslintu. Monet pitävät lajia Perun kansallislajina.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan tuliharjakotinga on noin 31 cm. Koiraan pää, kaula, yläselkä ja vasa ovat väriltään kirkkaan oranssit,  P.r.sangiolentus-alalajilla verenpunaiset. Koiraan päässä on tuuhea hieman sivuilta litistynyt töyhtö. Selkä on väritykseltään musta ja siivet mustat ja harmaat. Silmän iiris on valkoinen tai sininen. Naaras on väritykseltään pääosin oranssin ruskea.  P.r.sangiolentus-alalajin höyhenpuku on huomattavasti punaisempi kuin muilla tuliharjakotingan alalajeilla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tuliharjakotingaa tavataan Boliviassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Tuliharjakotingat elävät metsissä usein jokien lähettyvillä ja soisilla alueilla. Yleensä laji pysyttelee metsän sisäosissa ja tulee harvoin avoimille alueille. Laji elää yleensä 500–2 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ravinto

Tuliharjakotingat syövät pääasiassa hedelmiä, mutta myös hyönteisiä, joita ne voivat etsiä maasta pitkiäkin aikoja. Vankeudessa lajin kunnon on todettu huonontuvan nopeasti, mikäli lintu ei saa hyönteisiä syötäväkseen. Lintujen on todettu oppineen syömään kotiloita, joiden kuoret ne rikkovat hakkaamalla kotiloita kiviä vasten.
Elintavat ja lisääntyminen

Tuliharjakotingat ovat varovaisia ja lentävät nopeasti tiehensä, mikäli tuntevat olonsa häirityksi. Lisääntymisaikana koiraat kokoontuvat perinteisille näytöspaikoilleen. Jopa 40 koiraslintua kokoontuu pienelle alueelle esiintymään naaraille. Koiraat esittelevät höyhenpukuaan, päästelevät ääniä ja nokkivat sekä jahtaavat toisiaan. Naaras valitsee itselleen mieluisen parittelukumppanin laskeutumalla tämän selkään ja lyömällä sen maahan ja lähtemällä tämän jälkeen välittömästi lentoon. Koiras seuraa naarasta hetken kuluttua.
Naaras rakentaa kuppimaisen pesän mudasta. Se sijaitsee usein kiven tai kallion juurella tai kallion kolossa tai pienessä luolassa. Naaras munii yleensä kaksi valkoista munaa. Koiraat eivät osallistu pesintään millään tavoin. Naaran pesiessä koiras taistelee kilpailijoidensa kanssa tai yrittää kiinnittää muiden naaraiden huomion.
Aiheesta muualla

Ääntä[vanhentunut linkki], Äänen metadata Macaulay Library
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q490393  Wikispecies: Rupicola peruvianus  ADW: Rupicola_peruvianus  ARKive: rupicola-peruvianus  Avibase: 33440684D62482BF  BirdLife: 22700974  BOLD: 116191  BOW: andcot1  CoL: 4TQLL  eBird: andcot1  EoL: 904337  EPPO: RUPCPE  GBIF: 5230374  IBC: andean-cock-rock-rupicola-peruvianus  iNaturalist: 8877  ITIS: 711491  IUCN: 22700974  NCBI: 114383  Neotropical: andcot1  Open Tree of Life: 857122  Species+: 8156  Xeno-canto: Rupicola-peruvianus 
Tuliharjakotinganaaras.
Hanhijärvi (järvi Lappeenrannassa)

| Hanhijärvi |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lappeenranta
Koordinaatit:  60°59′43″N, 28°11′18″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Hounijoen vesistö (06)
Laskujoki:  Hanhisillanjoki
Järvinumero:  06.013.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  59,3 m 
Rantaviiva:  13,82 km 
Pinta-ala:  2,44 km² 
Tilavuus:  0,00377 km³ 
Keskisyvyys:  1,54 m 
Suurin syvyys:  2,41 m 
Saaria:  5
:  Koivusaari Mäntysaari Vuorisaari
 fiHanhijärvi 
Hanhijärvi on laajalti kulttuurimaiseman reunustama, erittäin matala ja rehevöitynyt lintujärvi Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 2,4 neliökilometriä. Se sijaitsee viitisen kilometriä kaupungin keskustasta etelään.
Hanhijärveen laskeva Suuroja.
Maantiede

Hanhijärven ulottuvuus etelästä pohjoiseen on 3,4 kilometriä. Järvi levenee kohti pohjoista, jossa etäisyys Sumusenlahden läntisimmästä osasta Törsävänlahden itäisimpään osaan on noin 1,7 kilometriä. Hanhijärveä on madallettu monta kertaa 1800-luvulta alkaen. Järvi luodattiin kesällä 2011, jolloin sen keskisyvyydeksi saatiin 154 senttimetriä. Puolentoista metrin syvyyskäyrä kulkee kuitenkin varsin lähellä rantaviivaa, ja suurin osa järvestä on vähintään metrin ja enintään kahden metrin syvyinen.
61. pohjoinen leveyspiiri kulkee Hanhijärven pohjoisosan halki noin puolentoista kilometrin matkan.
Hanhijärven saariluku on viisi. Saaret sijaitsevat järven keskiosassa. Laajin saari on runsaan hehtaarin kokoinen Vuorisaari. Hanhijärven rannoila on sekä peltoa että metsää.
Hanhijärveen virtaa tulouomia sen itäpuolella sijaitsevalta Suurisuolta. Suon eteläpuoliselta Ritajärveltä (59,7 metriä mpy) virtaa Suurioja Hanhijärven eteläkolkkaan. Hanhijärven lounaispuolisen Hyvikkään korkeustaso on sama kuin Hanhijärven. Hyvikkäältä virtaa noin satametrin tulouoma Hanhijärveen. Pohjoisesta Hanhijärveen laskee Suuroja. Hanhijärven lasku-uoma on järven länsirannalta länteen virtaava Hanhisillanjoki.
Hanhijärven vesitilavuus on 3 766 000 kuutiometriä. Vesi on tummaa ja sameaa. Järven mataluus aiheuttaa sisäistä kuormitusta ja hankaloittaa järven kunnostamista.
Hanhijärvi (06.013.1.006) kuuluu Alajoen yläosan valuma-alueeseen (06.013), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Hounijoen vesistössä (06). Toinen jakovaihe on Alajoen alue (06.01). Hanhijärvi on laajin Alajoen yläosan valuma-alueen kahdeksastatoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Seuraavaksi laajimmat ovat Humaljärvi ja Kaislasenjärvi.
Kalasto ja linnusto

Hanhijärven kalalajeja ovat ahven, hauki, lahna, ruutana, salakka ja särki. Linnuista järvellä tavataan muun muassa uiveloita ja leveäpyrstökihuja.
Anomalia (taloustiede)

Anomalia (engl. anomaly) tarkoittaa rahoituksessa ja taloustieteessä pitkäaikaista poikkeamaa markkinoiden tehokkuudesta. Anomalia on toisin sanoen pörssikurssien säännönmukaisuus, jolle ei löydy järjellistä eli rahoitusteorian tieteellisen valtavirtanäkemyksen mukaista rationaalista selitystä ja jota hyödyntämällä voi olla mahdollista saada ylimääräistä tai epänormaalia tuottoa (ks. CAP-mallin tuotto/riski-profiili).
Tyypillisen anomalian havaitseminen edellyttää suuria tietokantoja ja monimutkaisia tilastollisia menetelmiä. Anomalioilla on taipumuksena heikentyä tai jopa kadota kokonaan sen jälkeen kun niitä on julkisesti esitelty. Osasyy tähän saattaa olla siinä, että sijoittajat pyrkivät hyödyntämään anomalioita osana sijoitusstrategiaansa etsiessään "ylituottoja".
Anomalioita > Yrityskokoanomalia

Yrityskokoanomalian (engl. size effect tai small cap) mukaan pienten yritysten osakkeiden riskikorjattu tuotto on parempi kuin keskisuurten tai suurten yritysten osakkeilla. Pienten yritysten osakkeiden suurempia tuottoja on pyritty selittämään sillä, että niistä uutisoidaan vähemmän eli hinnanmuodostukseen tarvittavaa informaatiota ei ole riittävästi saatavilla. Lisäksi pieniin yrityksiin sisältyvä riski on suurempi ja osakkeiden likviditeetti heikompi. Yrityskokoanomalia on vuosien mittaan heikentynyt siitä huolimatta, että pienten yritysten riskit eivät ole pienentyneet vaan jopa kasvaneet, mikäli näihin yrityksiin liittyvää riskiä mitataan volatiliteetilla tai markkinariskillä.
Anomalioita > Arvo-osakkeet

Arvo-osakkeiden anomalialla tarkoitetaan sitä, että arvo-osakkeet (engl. value stocks) tuottavat paremmin kuin kasvuosakkeet (engl. Growth stocks). Tutkimustulos on päinvastainen siihen osakemarkkinoilla valloilla olevaan näkemykseen, että vain kasvuun sijoittamalla voi saada korkeita tuottoja pitkällä aikavälillä. Jakoa arvo- ja kasvuosakkeisiin mitataan yrityksen mm. markkina-arvon ja oman pääoman kirja-arvon (engl. Market to Book, M/B) suhteella. Arvoyhtiöillä M/B-luku on alhainen ja kasvuyhtiöillä korkea.
Anomalioita > Voittokerroinanomalia

Voittokerroin- eli P/E-anomalian (engl. Price to Earnings) mukaan alhaisen P/E-luvun osakkeilla on keskimäärin parempi tuotto kuin korkean P/E-luvun osakkeilla. Tutkija Sanjoy Basu (1977) on tiettävästi ensimmäinen rahoitusalan akateemikko, joka havaitsi voittokerroinanomalian. Basun (1977, 1983) tutkimusten mukaan alhaisen P/E-luvun osakesalkku tuottaa paremmin kuin korkean P/E-luvun salkku, eikä tämä anomalia poistu edes ottamalla huomioon portfolion komponenttien beta-kertoimen. Yksi tulkinta siitä miksi näinkin yksinkertaisen strategian on havaittu tuottavan CAPM-teorian riskikorjattua tuottoa ylittävää epänormaalia tuottoa on se, että markkinoiden tasapainomalli ei välttämättä kykene asianmukaisella tavalla mukauttamaan sijoituskohteiden tuotto- ja riskiprofiileja. Mikäli CAPM-teorian beta-kerroin ei pysty heijastamaan osakkeen riskitasoa kokonaisuudessaan, niin siinä tapauksessa voittokerroin- eli P/E-ilmiö pystyy toimimaan hyödyllisenä ylimääräisenä riskin kuvaajana.
Anomalioita > Tammikuuilmiö

Yksi rahoitusmarkkinoiden merkittävimmistä ja tutkituimmista anomalioista on niin sanottu tammikuuilmiö. Tammikuuilmiöksi kutsutaan tehokkaiden markkinoiden anomaliaa, jossa etenkin pienten yhtiöiden pörssikurssit kohoavat keskimääräistä enemmän tammikuussa. Tutkijat Donald B. Keim (1983), Marc R. Reinganum (1983) sekä Marshall E. Blume & Robert F. Stambaugh (1983) havaitsivat, että pieniin yrityksiin liittyvä yrityskokoanomalia esiintyy käytännössä ainoastaan tammikuussa. Itse asiassa, ensimmäisten kahden viikon aikana vuoden alusta lukien. Näiden tutkimustulosten valossa anomaliaa onkin alettu kutsua myös pienet yritykset tammikuussa -ilmiöksi. Tammikuuilmiö ei selity verolainsäädännön yksityiskohdista tai yritysten tilivuosien päättymisen yhteydessä tapahtuvasta taloudellisen aseman parantamisesta. Ilmiö on heikentynyt julkisuuden ansiosta.
Anomalioita > Momentum-ilmiö

Tutkijat Jegadeesh ja Titman (1993) toteavat, vastoin Eugene Faman (1970) tehokkaiden markkinoiden hypoteesiä, että osakkeiden menneitä tuottoja seuraamalla voidaan saavuttaa riskikorjattua tuottoa ylittävää "epänormaalia tuottoa". Jegadeesh ja Titman (1993) jakoivat osakkeet "voittajiin" ja "häviäjiin" viimeaikaisen menestyksen perusteella. Heidän varsin yksinkertaisen momentum-strategian tavoitteena oli ostaa "voittajia" ja myydä "häviäjiä", sillä oletuksella että hyvät osakkeet jatkaisivat viimeaikaista menestystään ja huonot osakkeet jatkaisivat viimeaikaista häviämistään. Jegadeeshin ja Titmanin (1993) havaitseman momentum-ilmiön on selitetty olevan seurausta sijoittajien alireagoinnista uutisiin.