stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grenadan historia
Eurooppalaisten saapuminen

Kristoffer Kolumbus näki Grenadan purjehtiessaan saaren ohi 15. elokuuta 1498. Hän antoi saarelle nimen Concepción. Amerigo Vespucci purjehti saaren ohi 1499 ja nimesi tämän ilmeisesti uudelleen Mayoksi, jona se tunnettiin seuraavien 20 vuoden ajan. Espanjalaiset antoivat Mayon pohjoispuolisille saarille nimen Los Granadillos. Pian tämän jälkeen Mayo-nimen korvasi kartoissa nimi Granada.
Eurooppalaiset jättivät Granadan rauhaan vuoteen 1609, jolloin brittikauppiaat yrittivät perustaa sinne Megrin Town -nimisen asutuksen. Eurooppalaiset joutuivat kuitenkin karibien jatkuvien hyökkäysten kohteeksi ja lopulta hylkäsivät asutuksensa vielä saman vuoden aikana.
Ranskalta Isolle-Britannialle

Martiniquen kuvernööri Jacques Dyel du Parquet osti 1650 Grenadan ja perusti sinne Fort Louisin (nykyinen St. George’s). Kylään rakennettiin myös Fort Louis -niminen tykein varustettu linnoitus. Ranskalaiset kaatoivat metsää ja alkoivat viljellä tupakkaa. Ensimmäinen sato valmistui kahdeksassa kuukaudessa, ja du Parquet nimesi tämän jälkeen saaren kuvernööriksi sukulaisensa Jean Le Compten.
Karibit hyökkäsivät useasti ranskalaisten kimppuun, mutta jättivät itse linnoituksen rauhaan. Eräässä Le Compten vastaiskussa karibikylään useita ranskalaisia kuoli. Du Parquet lähetti Martiniquelta Le Compten vahvistukseksi 300 sotilasta. Karibit hyökkäsivät 1652 Fort Louisiin. Ranskalaisten vastahyökkäyksessä kuoli useita karibeja. Taistelu oli kohtalokas karibien kannalta, sillä sen jälkeen he joutuivat vetäytymään Grenadan vaikeakulkuisempaan itäosaan. Tämänkin jälkeen he tekivät ajoittaisia sissihyökkäyksiä ranskalaisia kohtaan, kunnes Le Compte hyökkäsi 150 miehen voimin karibialueelle ja tappoi lähes kaikki karibit. Vain muutamia selviytyi hyökkäyksestä, mutta loputkin karibit hävisivät hiljalleen.
Grenada säilyi Ranskalla vuoteen 1762, jolloin se siirtyi Britannialle. Virallisesti se luovutettiin Britannialle vuoden 1763 Pariisin rauhassa. Britit nimesivät saaren Grenadaksi. Ranskalaiset omistivat tuolloin noin 80 sokeri- ja 200 kahviplantaasia. Protestanttisten brittien ja katolisten ranskalaisten välille syntyi erimielisyyksiä, ja britit pyrkivät pakottamaan ranskalaiset kuuliaisuuteen Test Actin nojalla. Erimielisyyksistä huolimatta saaren talous kukoisti, ja vuonna 1772 saarella oli jo 300 plantaasia. Grenadasta tuli Britannian Länsi-Intian johtava kahvin ja kaakaon tuottaja.
Britannia ja Ranska ajautuivat uuteen sotaan vuonna 1776. Kreivi Charles Henri d’Estaingin komentamat ranskalaisjoukot valloittivat 1779 Grenadan 6 500 sotilaan ja 25 aluksen voimin. Grenada palautui Britannialle 3. syyskuuta 1783 Pariisin rauhassa.
Ison-Britannian siirtomaa-aika

Britit kostivat erityisesti ääriprotestanttisten kuvernööriensä aikana ranskalaisille heidän nelivuotisen hallintoaikansa. Monet ranskalaiset kokivat elämisen saarella mahdottomaksi ja lähtivat sieltä orjineen. Britit takavarikoivat katoliset kirkot ja muuttivat ne protestanttiseksi. Samalla kaikki avioliitot, kasteet ja hautajaiset julistettiin kielletyiksi, elleivät ne tapahtuisi anglikaanikirkoissa.
Britit olivat 1700-luvun lopulla alkaneet tuoda Grenadalle lukuisia orjia, vaikka ranskalaisten mielipiteet olivat kääntymässä orjuuden lakkauttamisen kannalle. Tällaisessa ilmapiirissä käynnistyi Fédonin kapinana tunnettu tapahtuma, kun tumma martiniquelainen plantaasinomistaja Julien Fédon johti satoja ranskalaisia plantaasinomistaja ja entisiä orjia kapinaan, jota tukivat Guadeloupen ranskalaiset. Kapina kesti maaliskuulta 1795 kesäkuulle 1796, ja sen aikana Fédon vapautti monia orjia, ryösti useita tiloja ja tappoi useita plantaasinomistajia. Enimmillään hänen joukkonsa hallitsivat lähes koko saarta, mutta eivät silti onnistuneet valtaamaan pääkaupunkia St. George’sia. Britit kokosivat joukkonsa ja kukistivat lopulta kapinan. Kapina vaikutti Grenadan talouteen, sillä sen aikana tuhoutui omaisuutta muutaman miljoonan punnan arvosta ja kuoli noin 7 000 orjaa.
Iso-Britannia lakkautti orjuuden 1833, mutta parlamentti hyväksyi pian tämän jälkeen ”pakollisen oppiajan”, joka pakotti vapautetut orjat työskentelemään neljästä kuuteen vuoteen isäntiensä luona ilman palkkaa. Tämä järjestelmä lakkautettiin 1838, ja Grenadankin orjat vapautuivat todella 31. heinäkuuta. Monet tilat ja plantaasit kaatuivat työvoiman puutteen takia, ja vapautetut orjat perustivat taloja ja pientiloja entisten maatilojen ympärille. Näin syntyivät monet Grenadan maaseudun kylistä. Jäljelle jääneet tilat siirtyivät 1800-luvun puolivälissä sokerista kaakaoon ja 1900-luvulla muskottipähkinään. Carriacoun saarella maissista ja kyyhkynherneestä tuli pääviljelyskasveja.
Grenadalle alettiin 1800-luvun puolivälissä tuoda siirtotyöläisiä orjien tilalle. Halpaa työvoimaa tuotiin Länsi-Afrikasta, Intiasta, Maltalta ja Madeiralta. Suunnitelma epäonnistui pahoin, ja monet ensimmäisistä siirtotyöläisistä muuttivat Trinidadille. Hieman yli 3 200 intialaista tuotiin Grenadalle 1800-luvun puolivälin jälkeen. Heistä hieman yli puolet jäi saarelle asuttamaan saaren sisämaan ja itäosan kyliä. Intialaiset sulautuivat grenadalaisiin, ja heidän jälkeläisensä ovat olleet merkittäviä saaren talouselämässä.
Grenadasta tuli 1885 Brittiläisten Windwardsaarten hallintokeskus, jona se oli vuoteen 1958, jolloin Grenada liittyi Länsi-Intian federaatioon. Federaatio hajosi 1962, mutta Grenada pyrki liittoutumaan Windwardsaarten muiden saarien sekä Barbadosin ja Leewardsaarten kanssa.
Itsenäisyyden aika > Itsenäistyminen

Iso-Britannia antoi 3. maaliskuuta 1967 Grenadalle itsehallinnon liitännäisvaltiona. Grenadan yhdistyneen työväenpuolueen (GULP) Eric Gairystä tuli maan ensimmäinen pääministeri. Hänen kautensa oli erittäin ristiriitainen ja aiheutti maassa levottomuuksia. Gairyn tavoitteena oli saada Grenadalle täysi itsenäisyys. Gairyn aikana tapahtui monia väkivaltaisuuksia, mutta Britannia myönsi Grenadalle täyden itsenäisyyden 7. helmikuuta 1974.
Itsenäisyyden aika > Hurrikaani Ivanin tuho

Hurrikaani Ivan iski Grenadalle 7. syyskuuta 2004. Pääministeri Mitchell julisti kansallisen hätätilan ja sanoi, että jopa 90 prosenttia valtiosta oli hävitetty. Ivanin aiheuttamat tuhot arvioitiin noin miljardin Yhdysvaltain dollarin suuruisiksi. Se vahingoitti pahoin Grenadan matkailualaa ja maataloutta. Grenada oli ennen Ivania Indonesian jälkeen maailman toiseksi suurin muskottipähkinän tuottaja. Vain vuosi Ivanin jälkeen Hurrikaani Emily aiheutti lisää tuhoja. Se ei ollut kuitenkaan yhtä katastrofaalinen, mutta aiheutti silti noin 100 miljoonan Yhdysvaltain dollarin tuhot.
Vuodesta 1995 asti pääministerinä ollut Keith Mitchell syrjäytettiin yllättäen vuoden 2008 vaaleissa, joissa kansallinen demokraattinen kongressi otti vaalivoiton. Mitchellin seuraajaksi nousi Tillman Thomas. Thomas ei pystynyt nostamaan hurrikaani Ivanin jäljiltä Grenadan taloutta nousuun. Tehtävää vaikeutti entisestään matkailualaan vaikuttanut maailmanlaajuinen lama. Uusi kansallispuolue palasi valtaan vuoden 2013 vaaleissa ja Mitchell pääministeriksi. Puolue oli kampanjoinut muun muassa aikeellaan houkutella sijoittajia ja niiden kautta työpaikkoja valtioon.
Jean-François Huen maalaus Grenadan taistelusta 1779.
Kaakaotila vuodelta 1903.
Yhdysvaltain laskuvarjojoukkoja Grenadan yllä.
Hurrikaani Ivanin tuhoja Grenadalla.
Vastustamaton

| Vastustamaton Gettomasa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. marraskuuta 2022
 Tuottaja(t): Ruuben, Xrphan, Fractious Frank, Aleksi Asiala, Skywalk, MD$, GoodJobLarry
 Tyylilaji: hip hop, rap
 Kesto: 38.36
 Levy-yhtiö:  PME Records  KPC Records 
Listasijoitukset
  Suomen virallinen albumilista: 1.
Gettomasan muut julkaisut
| Kalamies 2020 | Vastustamaton 2022 |   |
Singlet albumilta Vastustamaton
 ”Hyvä me” Julkaistu: 14. tammikuuta 2022  ”500 Hevosta” Julkaistu: 22. huhtikuuta 2022  ”Shamppanjadieetillä / Hölliikse” Julkaistu: 27. toukokuuta 2022
Vastustamaton on jyväskyläläisen rap-artisti Gettomasan viides studioalbumi sekä neljäs sooloalbumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2022 PME Recordsin kautta. Albumilla vierailevat Van Hegen ja Lauri Haav. Albumilla Gettomasa käsittelee muun muassa erilaisia riippuvuuksia, kuten päihderiippuvuutta sekä riippuvuutta rahasta.
Albumi sisältää Gettomasan vuoden 2022 talvella, keväällä ja alkukesällä julkaisemat singlet ”Hyvä me”, ”500 Hevosta” sekä tuplasinglenä julkaistut ”Shamppanjadieetillä” ja ”Hölliikse”.
Albumi voitti vuoden albumin sekä vuoden rap/R&B:n Emma-palkinnot vuoden 2023 gaalassa, jonka lisäksi albumin single ”Shamppanjadieetillä” oli ehdolla vuoden biisi -kategoriassa.
Kappaleet

Ne otti hoon pois – 2.59
Vastustamaton – 3.38
Shamppanjadieetillä – 2.34 (feat. Van Hegen)
Kombo – 2.38
Ei leiki – 3.24
500 Hevosta – 3.54
Hyvä me – 3.06
Kierrän sen kaukaa – 3.03
Se ois ollu siin – 6.12
Rantatontti – 3.26 (feat. Lauri Haav)
Hölliikse – 3.38  (bonustrack)
Arvioita

Soundi:
Tuulten viemää

| Tuulten viemää Kaija Koo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1993
 Julkaistu: 1993, 1994, 2012
 Tuottaja(t): Warner Music Finland
 Tyylilaji: pop, iskelmä
 Kesto: 41.05
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Muut kannet
 Juhlapainoksen kansikuva
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (15 viikkoa, huhtikuu 1993)
Kaija Koon muut julkaisut
| Kun savukkeet on loppuneet 1986 | Tuulten viemää 1993 | Suomen parhaat 1994 |
Tuulten viemää on Kaija Koon toinen studioalbumi, joka ilmestyi vuonna 1993. Albumia on myyty yli 175 000 kappaletta, ja se on Suomen kaikkien aikojen seitsemänneksi myydyin albumi. Suurimman hitin ”Kuka keksi rakkauden” lisäksi singleinä julkaistiin kappaleet ”Niin kaunis on hiljaisuus”, ”Hanat aukeaa”, Tule lähemmäs beibi”  ja ”Kylmä ilman sua”. Albumi palkittiin Vuoden albumin Emma-palkinnolla.
Tuulten viemää -levyn juhlapainos julkaistiin vuonna 2012 uudelleen osana Platinaklassikko-sarjaa.
Kappaleet

Kuka keksi rakkauden – 3.23 (säv. Markku Impiö, san. Markku Impiö & Kaija Koo)
Viimeinen lento – 3.01 (säv. Markku Impiö, san. Markku Impiö & Kaija Koo)
Niin kaunis on hiljaisuus – 3.34 (säv. Markku Impiö & Esko Toivonen, san. Markku Impiö)
Hanat aukeaa – 4.02 (säv. & san. Markku Impiö)
Tule lähemmäs beibi – 3.57 (säv. & san. Markku Impiö)
Kylmä ilman sua – 2.37 (säv. & san. Markku Impiö)
Tuulten viemää – 4.18 (säv. Markku Impiö, san. Markku Impiö & Kaija Koo)
Seison vierelläsi – 4.17 (säv. & san. Markku Impiö)
Rakkauden partaalla – 3.07 (säv. Markku Impiö, san. Markku Impiö & Kaija Koo)
Tämä yö – 3.59 (säv. & san. Markku Impiö)
Matkalla kotiin – 4.25 (säv. Markku Impiö, san. Markku Impiö & Kaija Koo)
Kappaleet > Vuoden 1994 juhlapainos

Vuonna 1994 julkaistussa juhlapainoksessa ovat mukana myös seuraavat kappaleet:
Tule lähemmäs beibi – 4.55 (Ruutikellari-Mix)
Kylmä ilman sua – 3.07 (Akustinen versio)
Tekijät

Muusikot
Risto Asikainen ja Jarmo Havukainen – kitarat
Pekka Toivanen – saksofoni
Tuotanto
Tuottaja: Markku Impiö
Äänitys: Advoice-studiossa
Valokuvat: Michael Aston
Kansi: Private Eye
Tapa poika

| Tapa poika Pyhimys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. helmikuuta 2018
 Tuottaja(t): Riku Mattila Väinö Wallenius Rune Rask
 Tyylilaji: rap, hip hop
 Kesto: 41.48
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Listasijoitukset
  Suomi 1.
Pyhimyksen muut julkaisut
| Pettymys 2015 | Tapa poika 2018 | Olisinpa täällä 2019 |
Singlet albumilta Tapa poika
 ”Kynnet, kynnet” Julkaistu: 19. syyskuuta 2017  ”Jättiläinen” Julkaistu: 12. tammikuuta 2018
Tapa poika on Pyhimyksen yhdeksäs kokopitkä sooloalbumi. Levy julkaistiin 23. helmikuuta 2018 CD:nä, LP:nä sekä suoratoistopalveluissa.
Pyhimys esitti tulevan albuminsa ennakkoon Helsingissä Valkoisessa salissa 18. marraskuuta 2017. Maaliskuussa 2018 Pyhimys aloitti Tapa poika -kiertueen, joka kattoi 14 konserttia ympäri Suomea.
Albumi voitti Emma-gaalassa 2019 Vuoden albumin ja Vuoden hip hop/R&B -Emmat, samana vuonna kun Pyhimys voitti Vuoden artistin ja Vuoden miessolisti -Emmat.
Kappaleet

Pyhän vitutuksen katedraali – 5.11 (feat. Miri)
Mobutu Sese Seko – 3.41 (feat. Hulda Huima)
Kynnet, kynnet – 4.06 (feat. Vesta)
Universaali lumihiutale – 4.16 (feat. Henrik Illikainen)
Pakofantasia – 3.38
Tutti suus – 4.09 (feat. Jasmine Lefrancois)
Jättiläinen – 3.58 (feat. Aksel Kankaanranta)
Tapa poika – 3.43
Korni uni – 4.29
Kauneus pilas perhosen – 4.18
Arvostelut

Keskisuomalainen:
Soundi:
Sven Hassel

| Sven Hassel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1917 
Kuollut: 21. syyskuuta 2012 (95 vuotta)
Kirjailija
Esikoisteos:  Tuomittujen Legioona (1953)
Aiheesta muualla
www.svenhassel.net ja www.svenhassel.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sven Hassel (19. huhtikuuta 1917 – 21. syyskuuta 2012) oli tanskalaissyntyinen kirjailija, joka kirjoitti näennäisen omaelämäkerrallisia romaaneja väitetyistä kokemuksistaan toisessa maailmansodassa.
Keskustelu ja kritiikki

Hasselin elämäkerta on kiistelty. Kirjojensa mukaan hän värväytyi Saksan armeijaan ennen sotaa ja palveli kaikilla Saksan rintamilla lukuun ottamatta Pohjois-Afrikkaa, jonne häntä ja hänen yksikköään vienyt joukkojenkuljetuslaiva olisi torpedoitu. Lisäksi hän olisi palvellut panssariyksikössä, jonka määritelmä vaihtuu vuorotellen koulutusyksiköstä rangaistusyksikköön. Tällaisia rangaistusosastoja on ollut Saksan armeijassa, kuten muissakin armeijoissa. Hän on muun muassa väittänyt saaneensa Mannerheim-ristin Suomen rintamalla talvisodassa, jossa hän palveli osana Saksan armeijan epävirallisesti Suomeen lähettämää komennuskuntaa. (Mannerheim-ristiä ei talvisodan aikana ollut olemassakaan. Ensimmäinen Mannerheim-risti myönnettiin 22.7.1941 silloiselle everstille Ruben Lagukselle. Kenellekään ei myönnetty ko. ristiä talvisodan ansioista takautuvasti.)
Tanskalainen Erik Haaest kirjoitti Sven Hasselista kirjan, jonka mukaan Hassel olisikin ollut Borge Pedersen -niminen pikkurikollinen, joka oli sodan aikana esiintynyt omatekoisessa univormussa väittäen nimekseen Heinrich Himmler. Haaestin mukaan Sven Hasseliksi itseään kutsuva mies olisi viettänyt pari vuotta vankilassa sodan jälkeen ja tutustunut siellä oikeisiin veteraaneihin ja kirjoituttanut ensimmäisen, todenmukaisimmaksi esitetyn kirjansa Tuomittujen legioona haamukirjoittajalla. Loput hänen teoksistaan olisi kirjoittanut hänen vaimonsa. Myös Haaestin luotettavuutta on kritisoitu, sillä hänen toimittajanuransa perustui lähinnä keltaiselle lehdistölle kirjoitettuihin skandaalinkäryisiin artikkeleihin. Niin ikään Haaestin esittämistä väitteistä on löydetty ristiriitaisuuksia.
On kuitenkin huomioitavaa, että Hasselin kirjoissa on useita selkeitä plagiointikohtia muista kuuluisista sotakirjoista, kuten Länsirintamalta ei mitään uutta ja Tuntematon sotilas. Ainoastaan muutamaa sanaa on muutettu.
Elämäkerta

Hassel väitti syntyneensä Sven Pedersen -nimisenä Frederiksborgissa, Själlannissa, Tanskassa. Myöhemmin hän otti sukunimekseen äitinsä tyttönimen Hassel. Neljäntoista ikäisenä hän liittyi kauppalaivastoon kajuuttapoikana ja työskenteli laivalla vuoteen 1936, jolloin hän liittyi armeijaan.
Vuoden 1990 haastattelussa hän sanoi: ”Saksa sattui olemaan lähempänä kuin Englanti, menin Wehrmachtin värväystoimistoon pestautumaan, mutta se ei ollut niin helppoa kuin olin kuvitellut. Vain Saksan kansalaiset kelpasivat palvelukseen. Sen jälkeen kun olin kuuden kuukauden ajan yrittänyt mennä armeijaan, seitsemäs ratsuväkirykmentti lopulta hyväksyi minut sillä ehdolla, että minusta tulisi laillinen saksalainen.” Myöhemmin hän palveli Eisenachiin sijoitetussa 2. panssaridivisioonassa ja vuonna 1939 hän toimi panssarivaunun kuljettajana Puolan valloituksessa.
Vuoden kuluttua hän yritti paeta. ”... Olin vain yksinkertaisesti lopussa. Lyhyen loman jälkeen jätin palaamatta yksikkööni. Sitä sanottiin karkuruudeksi. Minut siirrettiin sonderabteilungiin, rikollisten ja toisinajattelijoiden muodostamiin rangaistusjoukkoihin.”
Hän palveli 2. ratsuväkirykmentissä ja myöhemmin 11. sekä 27. erikoisrykmentissä (6. panssaridivisioona). Hän oli konekivääriampuja ja yleni upseerikokelaaksi. Hassel soti kaikilla rintamilla Pohjois-Afrikkaa lukuun ottamatta ja haavoittui useita kertoja. Hassel väittää myös palvelleensa yksikkönsä kanssa salaa talvisodassa Suomessa, jossa hänet olisi palkittu Mannerheim-ristillä. Hassel kuitenkin sekoitti tämän kyseisen mitalin saamaansa 3. tai 4. luokan Vapaudenristiin, jollainen hänellä on nähty olevan.
Lopulta hän saavutti luutnantin arvon ja vastaanotti 1. ja 2. luokan rautaristit. Vain kaksi miestä selvisi hengissä 27. rykmentistä. Hän antautui neuvostojoukoille Berliinissä 1945 ja vietti seuraavat vuodet erilaisilla sotavankileireillä. Hän alkoi kirjoittaa ensimmäistä kirjaansa Tuomittujen legioonaa ollessaan pidätettynä.
Vuonna 1949 hänet vapautettiin, ja hän oli suunnittelemassa liittyvänsä Ranskan muukalaislegioonaan, kun tapasi Dorthe Jensenin, jonka kanssa hän meni naimisiin 1951. Hassel meni töihin autotehtaaseen, mutta hänen vaimonsa rohkaisi häntä kirjoittamaan kokemuksistaan. De Fordometes Legion (Tuomittujen Legioona) julkaistiin 1953.
Vuonna 1957 Sven Hassel kärsi sodan aikana hankitusta sairaudesta ja halvaantui melkein kahdeksi vuodeksi. Hän kiittääkin monien kirjojensa (esimerkiksi Gestapo, 1963) esipuheessa Hampurin kaupungin trooppisten tautien laitosta, jossa hän sai terveytensä takaisin.
Toipumisen jälkeen hän alkoi kirjoittaa lisää kirjoja. 1964 hän muutti Barcelonaan, Espanjaan, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Kokonaisuudessaan hän julkaisi neljätoista romaania, jotka on käännetty kahdeksalletoista kielelle. 1987 hänen kirjastaan Kuolema telaketjuilla tehtiin elokuva nimellä Rangaistuspartio.
Kirjat

Kirjoissaan Hassel kuvaa sotaa sekä päähenkilön että kertojan silmin. Kirjat kertovat rikollisista, sotaoikeuden tuomitsemista ja poliittisesti epäluotettavista sotilaista koostuvan 27. rangaistusrykmentin urotöistä. Svenin lisäksi heihin kuuluu Legioonalainen (entinen Ranskan muukalaislegioonan sotilas, nimeltään Alfred Kalb), jättiläinen, jota kutsutaan ironisesti Pikkuveljeksi (Wolfgang Creutzfeld), kasarmidiileri Joseph Porta, joukkueenjohtaja vääpeli  Vanha (Willie Beier), Barcelona Blom, Espanjan sisällissodan veteraani molemmilta rintamilta, supersotilas ja fanaatikko Julius Heide, jota muut eivät aina siedä, rykmentinkomentaja Hinka, Suur-Saksan hallimestari Wolf, sekä ylioppilas Hugo Stege ja komppanianpäälliköt Ohlsen ja Löwe. Myös Luuranko, Bauer, Möller, Puhveli, ja Gregor Martin eli ”kenraalin autonkuljettaja” vierailevat jonkin aikaa, mutta kaatuvat kuten melkein kaikki muutkin ankarien taistelujen vuoksi. He palvelevat useimmilla rintamilla aina Pohjois-Suomesta Venäjälle ja Normandiassa maihinnousun aikana. Hassel ilmoittaa hahmojen perustuvan todellisiin ihmisiin ja tapahtumien liittyvän historiallisiin tapahtumiin.
Hasselin näkökulma sotaan on julma: Sotilaat taistelevat vain selviytyäkseen ja Geneven sopimus on merkityksetön kaikille osapuolille. Ihmiset kuolevat sattumalta tai hyvin vähäisistä syistä. Ajoittaiset miellyttävät hetket ja rauhanomaiset kohtaamiset katkeavat brutaalisti. Pahantahtoiset preussilaiset upseerit uhkailevat miehiään sotaoikeudella ja teloittavat näitä vähäisistäkin syistä. Tosin tätä tapahtui muissakin armeijoissa, muun muassa Neuvostoliiton. Toisinaan tyytymättömät sotilaat ampuvat omat upseerinsa päästäkseen näistä eroon. Rykmentistä selvisi hengissä vain muutama, koska rangaistusjoukot olivat uhrattavissa helpommin kuin tavalliset joukot.
Hassel itse väittää olleensa niin pätevä käsikranaatinheittäjä, että osui sadankin metrin päästä puolen metrin ympyrään, ja myös nakanneensa muutaman kranaatin tällä tavoin jonkun erityisen vihatun upseerin tai SS-miehen niskaan.
Kirjat > Teosluettelo

Tuomittujen legioona (1953)
Kuolema telaketjuilla (1958)
Aseveljet (1960)
Rangaistuspataljoona (1962)
Gestapo (1963)
Monte Cassino (1965)
Tuhotkaa Pariisi! (1967)
SS-kenraali (1969)
Petetty armeija (1971)
Rumputuli (1973)
Herran hylkäämät (1976)
Sotaoikeus (1978)
G.P.U. (1981)
Komissaari (1984)
Aiheesta muualla

Sven Hassel web site (kirjailijan oma sivu)
Rangaistuspartio Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Luettelo vuonna 2017 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2017 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

Hana Bobková, tšekkiläinen Tšekkoslovakiaa edustanut telinevoimistelija ja olympiamitalisti (s. 1929)
Jörn Gevert, chileläinen yleisurheilija (s. 1929)
Leonard Katz, yhdysvaltalainen psykologi (s. 1938)
Marja Lallo, suomalainen kääntäjä (s. 1919)
Kaisa Pohjola, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1919)
Pirkko Vilppunen, suomalainen telinevoimistelija (s. 1934)
King Mondo

| King Mondo |
| --- | --- |
Näyttelijä(t):  David Stenstrom
Ensi- esiintyminen:  A Zeo Beginning, Osa I (Power Rangers Zeo)
Viimeinen esiintyminen:  Countdown to Destruction, Osa 2 (Power Rangers in Space)
Henkilötiedot
Status:  Tuhoutunut
Suhteet
Puoliso(t):  Queen Machina
Lapset:  Prince Sprocket  Prince Gasket
Muut sukulaiset:  Archerina (Prince Gasketin vaimo)
Infobox OKNimi-testi OK: 
King Mondo on kuvitteellinen hahmo Power Rangers -universumissa, joka esiintyi ensimmäisen kerran päävihollisena televisiosarjassa Power Rangers Zeo. King Mondon asu ja osa hänestä näytetystä kuvamateriaalista oli lainattu japanilaisesta Super Sentai -sarjasta Chōriki Sentai Ohranger, jossa Mondo oli nimeltään Bacchusfundo (バッカスフンド, Bakkasufundo) ja samanlaisessa roolissa kuin Power Rangersissakin. King Mondon äänenä toimi David Stenstrom. Asun sisällä näytteli tuntematon näyttelijä, mutta Ohrangerista lainatuissa kohtauksissa asun sisällä näytteli Bacchus-Wrathin näyttelijä Yasuhiro Takeuchi.
Mondo oli avaruuden tyranni, joka johti avaruudessa laajalle levinnyttä roboteista koostunutta imperiumia nimeltä Machine Empire. Ohrangerissa hänen imperiumiaan kutsuttiin nimellä Baranoia (バラノイア, Baranoia). Ohrangerissa hahmolla ei ollut mitään tekemistä aiempien Super Sentai -sarjojen vihollisten kanssa, mutta Zeossa juuri hän ajoi aiemmissa sarjoissa vihollisina toimineet Rita Repulsan ja Lord Zeddin pois Kuusta. Lopulta Zeo Power Rangerit onnistuivat voittamaan Mondon Zeon jaksossa 34, jonka jälkeen hän oli poissa useiden jaksojen ajan. Niinpä jaksojen 35 ja 47 välillä Machine Empiren valtaan tavoitteli lukuisia usurpaattoreita. Kuten muutkin viideltä ensimmäiseltä Power Rangers -sarjan tuotantokaudelta tutut pääviholliset, Mondo palasi sarjassa Power Rangers in Space osana suurempaa Dark Specterin johtamaa liittoumaa.
Muut esiintymiset

Mondo esiintyi myös Image Comicsin julkaisemassa Power Rangers Zeo -sarjasta tehdyssä sarjakuvalehdessä, jonka käsikirjoittivat Tom ja Mary Bierbaum ja jonka kuvitti Todd Nauck. Sarjakuvassa 
Mondon joukot seurasivat Zeddiä ja Ritaa Gamma Vileen ja toivoivat saavansa Lord Zeddin ja hänen hallussa olleiden voimakolikoiden energiat itselleen.
Mondo ilmestyi myös loppupomona vuonna 1996 tietokoneelle julkaistussa pelissä Power Rangers Zeo vs. The Machine Empire. Tietokonepelissä Mondo varastaa zeokristallin ja estää siten rangereita muuttumasta rangermuotoihinsa. Pelaajan täytyy ohjata yhtä rangereista ja kerätä jokaisesta kentästä 100 sirpaletta. Viimeisessä taistelussa rangerit käyttävät Zeo Megazordiaan, jolla he voittavat Mondon.
Mondo oli myös pelattavana hahmona Super Nintendon pelissä Power Rangers Zeo: Battle Racers.