stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jevdokija Rostoptšina
Perhe ja lapset

Vuosien 1832–1843 kesäisin ja syksyisin kreivitär Rostoptšina vietti aikaa aviomiehelleen kuuluvassa Voronežin maakunnassa sijaitsevassa kartanossa Annan kylässä (nyk. Anninskin aluekeskus) 500 km Moskovasta lounaaseen, johon kuului maaomaisuuden lisäksi 2 000 maaorjaa. Vuosina 1837–1839 siellä syntyivät kolme lasta: tyttäret Olga (s. 1837) ja Lydia (s. 1838) sekä poika Hector (s. 1839). Vuosina 1838–1840 hän asui kartanossa ympäri vuoden. Kirjailija perusti tilalle käsityökoulun ja köyhäintalon.
Jevdokija Rostoptšinalla oli kaksi Sveitsissä kasvatettua aviotonta tytärtä Maria ja Olga suhteesta Nikolai Karamzinin pojan Andrei Nikolajevitš Karamzinin (1814–1854, myöhemmin Aurora Karamzinin aviomies) kanssa ja yksi avioton poika suhteesta Pjotr ​​Pavlovitš Albedinskin (1826-1883) kanssa. Ippolit Petrovitš Albedinski (1845-1917 jälkeen), käytti sukunimeä Ivanov. Olga Andrejevna Andrejevskajasta (1840-1897) tuli näytelmäkirjailija. Hän palasi äitinsä kuoleman jälkeen Sveitsistä Venäjälle vuonna 1860 ja meni vuonna 1863 naimisiin kirjailija Pavel Dmitrievitš Golokvastovin (1838-1892) kanssa.
Vastoinkäymisiä ja uran lasku

Vuonna 1847 kreivitär Rostoptšina palasi perheensä kanssa kahden vuoden mittaiselta ulkomaanmatkalta Italiaan miehensä täysin tuhoamana ja asettui Moskovaan anoppinsa taloon, koska Nikolai I kielsi runoilijaa ilmestymästä pääkaupunki Pietariin aikakauslehti Pohjolan mehiläinen, Severnaja tšela (ven. Северная пчела) vuonna 1846 julkaiseman Pakkoavioliitto, Nasilnyi brak (ven. Насильный брак) balladin vuoksi, joka oli poliittisesti epäsopiva vihjatessaan ns. Kongressi-Puolan liittämiseen Venäjään. Jevdokijan elämän viimeiset vuodet kuluivat äärimmäisen vaikeassa kotiympäristössä ja jatkuvassa kamppailussa katolilaisen anoppinsa kanssa, joka tuomitsi armottomasti hänen maalliset harrastuksensa ja lapsilleen antamansa ortodoksisen kasvatuksen.
Perhe asettui vuonna 1849 asumaan pysyvästi Moskovaan ja Jevdokija järjesti aina vuoteen 1854 asti lauantaisin kirjallisuustapaamisia, joihin osallistuivat mm. Mihail Pogodin, Fjodor Tjuttšev, Nikolai Gogol, Mihail Glinka, näyttelijä Mihail Štšhepkin, Juri Samarin ja aloittelevat kirjailijat Jakov Polonski, Leo Tolstoi ja Aleksandr Ostrovski.
Rostoptšina jatkoi runojen ja näytelmien kirjoittamista sekä käännösten tekemistä, mutta kiinnostus hänen työtään kohtaan oli jo hiipumassa romantiikan mentyä pois muodista 1840-luvun jälkeen. Vuoden 1849 jälkeen hän julkaisi mm. Epäinhimillinen (ven. Нелюдимка), viiden näytöksen draama; Runoutta ja elämän proosaa. Tytön päiväkirja. (ven. Поэзия и проза жизни. Дневник девушки.), jakeellinen romaani; Perhesalaisuus (ven. Семейная тайна) draama viidessä näytöksessä; Onnellinen nainen, proosaromaani; Lahjottu (ven. Одарённая), dramaallinen fantasia 1600-luvun saduista; Palazzo Forli, proosaromaani; Don Juanin tytär, draamallinen fantasia.
Elämänsä viimeisinä vuosina hän pilkkasi erilaisia ​​kirjallisuusliikkeitä Venäjällä ja huomasi lopulta olevansa eristyksissä koko kirjallisesta maailmasta. Hän poistui Moskovasta enää vain viettämään kesää Voronežissa sijaitsevaan kartanoonsa. Hänen vuonna 1852 julkaisemansa teoksen Onnellinen nainen, Stšastlivaja ženštšina (ven. Счастливая женщина) voidaan nähdä yhteiskuntakritiikkinä yläluokan naisen tyhjää elämää kohtaan. Vielä vuonna 1857 Nikolai Ogarjov kirjoitti hänestä runon.
Perintö

Yleisön lähes unohtama kreivitär Jevdokija Rostoptšina kuoli kaksi vuotta sairastettuaan Moskovassa 3. joulukuuta 1858. Hänet haudattiin vanhalle Pjatnitskojen hautausmaalle Moskovan pohjoispuolelle.Salaneuvos Pavel Dmitrievitš Durnovo kirjoitti päiväkirjaansa: "Nuori kreivitär Rostoptšina kuoli Moskovassa mahasyöpään: hän tuli tunnetuksi runollisista teoksistaan ​​ja kevytmielisestä elämästään."
Syntymän 100-vuotispäivänä vuonna 1912 Venäjän naisten tasa-arvoliitto julkaisi hänestä Pietarissa postikortin. (kuva ylempänä)
Rostoptšinan syntymäpäivän 200-vuotisjuhlaa vietettiin Voronežissa joulukuussa 2012 hänestä kertovalla luentosarjalla ja julkistamalla hänestä maalattu muotokuva. Anninskin aluekeskuksen pääkirjasto nimettiin vuonna 2012 hänen mukaansa "J. P. Rostoptšinan kirjastoksi".
Hänen tunnetuimmasta teoksestaan Onnellinen nainen on otettu uusintapainoksia vuonna 1991 ja vielä 2010-luvulla.
Aiheesta muualla

Naisia Venäjän kulttuurihistoriassa Toim. Rosenholm, Arja & Salmenniemi, Suvi & Sorvari, Marja. Gaudeamus 2014, ISBN 978-952-495-333-7
Ростопчина Евдокия Петровна (1811—1858) — Литературная карта Воронежской области. - Rostopšina, Jevdokia Petrovna, Literaturnaja karta Voronežkoi oblasti / Voronežin alueen kirjallinen kartta.
Jevdokija Rostoptšinan runoja venäläisten runojen antologiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 2  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Jevdokija Petrovna Rostoptšina Pjotr Feodorovitš Sokolov, 1842
Kreivitär Jevdokija Petrovna Rostoptšina. Venäjän naisten tasa-arvoliiton julkaisema postikortti, Pietari 1912
Runoilija Jevdokija Petrovna Rostoptšina, Vasili Tropinin, 1853
Kudeneule

Hyvonin Hangon-tehtaan toimistosiipi. Viljo Revell 1955.
Kudeneule Oy oli vuosina 1951–1975 toiminut suomalainen trikoo- ja sukkatehdas. Sen tuotemerkki oli Hyvon (Hyvon < hyv(ä) + on). Kudeneule aloitti toimintansa Helsingissä 1951 ja vuonna 1955 Hankoon valmistui Viljo Revellin suunnittelema tehdas, jonne Helsingin tuotanto siirtyi 1957. Vuonna 1961 Kudeneule oli Pohjoismaiden suurin puuvillaisten alusasujen valmistaja. Tuolloin henkilökuntaa oli 550. Vuonna 1963 rakennettiin tehdas myös Saloon. Yhtiön perustaja ja johtaja oli Aarne Karjalainen.
Kun yritys oli vahvimmillaan 1970-luvun alussa, mainosmies Matti Viherjuuri kehitti sille mieleenjäävän iskulauseen "Hyvon yllä ja hyv'on olla". Kun Aarne Karjalaisen terveys alkoi heiketä, hän luopui käytännön johtajuudesta. Toimitusjohtajana toimi hänen jälkeensä vuosina 1971–1973 Veikko Sjöblom. Yritys päätyi konkurssiin vuonna 1976. Silloin sillä oli Hangon ja Salon lisäksi tehtaat myös Haukiputaalla ja Simossa. Aarne Karjalaisen poika Jussi Karjalainen aloitti tuotannon uudelleen vuonna 1977 nimellä Hyvon Oy. Tuotemerkki Hyvon siirtyi myöhemmin Finnwearin omistukseen ja Finnwear vuonna 2001 Nanson omistukseen. Hangon-tehtaassa on vuodesta 1978 lähtien toiminut alumiinisia tölkkejä ja putkiloita valmistava Printal Oy.
Kirjallisuutta

Barck, Pekka – Barck, Jennie – Barck, Anne: Hyvon: För Hangö i tiden.  Esbo:  Litorale, 2021.  ISBN 978-952-7224-42-7
Mosorin, Anna-Riitta (toim.): Hyvon yllä hyvon olla: Hyvonin Haukiputaan tehtaan vaiheita.  Haukipudas:  Haukipudas-seura, 2015.  ISBN 978-952-67573-1-5
Aiheesta muualla

Hyvon Tulipunakukka, Kudeneuleen tv-mainos vuodelta 1971. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Nicholas Autrecourtlainen

Nicholas Autrecourtlainen (ransk. Nicholas d'Autrécourt, lat. Nicolaus de Autricuria tai Nicolaus de Ultricuria) (n. 1299 – n. 1369) oli ranskalainen skolastinen filosofi ja teologi.
Nicholas syntyi Autrecourtissa lähellä Verdunia. Hänet tunnettiin ennen kaikkea skeptisismin kehittäjänä kohti äärimmäisiä loogisia johtopäätöksiä. Häntä on joskus pidetty keskiajan ainoana aidosti skeptisenä ajattelijana. Toisaalta hän ei ollut skeptikko esimerkiksi suhteessa aistihavaintoihin.
Nicholas oli omaksunut myös eräänlaisen atomismin. Hän katsoi, että kaikki aine, avaruus ja aika koostuvat jakamattomista atomeista, pisteistä ja hetkistä, ja että kaikki syntyminen ja häviäminen on seurausta atomien uudelleenjärjestymisestä. Hänen ajatuksensa muistuttavat paljon al-Ghazalin näkemyksiä. Tästä on päätelty, että hän olisi ollut tietoinen tämän teoksista joko suoraan tai Averroksen teosten kautta.
Nicholaksen teoksiin kuuluvat Exigit Ordo (1333/35), kirjeet (Epistolae, 1335/36) sekä kvestio Utrum visio alicuius rei naturalis possit naturali intendi (1336/39). Ei ole varmaa, missä määrin Nicholas oli sitoutunut ajatuksiinsa, mutta paavi Klemens VI tuomitsi ne harhaoppisiksi 19. toukokuuta 1346, ja hänen teoksiaan poltettiin julkisesti.
Kirjallisuutta

Weinberg, J. R.: Nicolaus of Autrecourt. A Study in 14th Century Thought.  New York:  Greenwood Press, 1969.
Aiheesta muualla

Harsch, Ulrich (toim.): Nicolaus de Autrecourt Bibliotheca Augustana (latinaksi)
Thijssen, Hans: Nicholas of Autrecourt The Stanford Encyclopedia of Philosophy. 6.4.2007. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Turner, William: Nicholas of Autrecourt (Arkistoitu – Internet Archive) History of Philosophy. Jacques Maritain Center (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nicholas of Autrecourt
Käännös suomeksi
Homo

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Homo voi tarkoittaa:
Homo (latinaa; suom. ihminen) eli ihmiset, ihmisapinoiden suku, johon myös nykyihminen kuuluu
(yleensä miespuolinen) homoseksuaali, puhekielessä homo, naispuolisesta myös lesbo
homo- (m.kreik. ὁμός, homós, samankaltainen), ”samaa” tarkoittava etuliite sivistyssanoissa kuten homonyymi tai homogeeninen
HOMO (engl. Highest Occupied Molecular Orbital, suom. korkein miehitetty molekyyliorbitaali), kemiassa yhdisteen suurienergisin molekyyliorbitaali, jossa on elektronipari
HOMO!, Pirkko Saision näytelmä
HomO, Ruotsin valtion entinen viranomainen seksuaalista syrjintää vastaan.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Homo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kirjan talo

Kirjan talo.
Kirjan talo on Helsingin Kruununhaassa Kirjatyöntekijänkatu 10:ssä sijaitseva Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys ry:n omistama seitsemänkerroksinen talo, jossa on kokoustiloja, asuntoja, ravintola, ullakkosauna ja juhlasali. Funktionalismia edustava talo on valmistunut 1935, ja se on peruskorjattu 1987. Talon on suunnitellut arkkitehti Georg Jägerroos. Kirjatyöntekijäin yhdistys osti talon paikalla sijainneen puutalon jo 1922.
Suomen ensimmäinen ammattiyhdistystalo Kirjan talo valmistui tammi-helmikuussa 1935. 7-kerroksisen rakennuksen tilavuus oli 11 000 m3. Kellarikerroksessa oli  biljardisali ja ensimmäisessä kerroksessa 400 hengen juhlasali omine näyttämöineen. Salin päällä sijaitsi ravintola, joka oli myös muiden kuin yhdistyksen jäsenten käytössä. Kolmannessa kerroksessa sijaitsivat Suomen Kirjatyöntekijäin Liiton ja Helsingin Kirjatyöntekijäinyhdistyksen toimisto-, kerho- ja kokoushuoneet. Ylimmissä neljässä asuinhuonekerroksessa oli 26 kahden huoneen ja keittiön, huoneen ja keittiön sekä keittokomerolla varustetun huoneen sisältävää huoneistoa.
Kirjan talossa toimi 1950-luvulla Levytukun äänitysstudio. Talossa on äänitetty muun muassa Aikamiesten kuoron kappale ”Iltatuulen viesti”. Elannon Näyttämö on toiminut talossa vuodesta 2012 alkaen.
Talossa toimi vuodesta 1935 ravintola Kirja, joka muutettiin vuonna 2007 yksityisklubiksi. Se oli 1960–1970-luvuilla kulttuuriväen suosiossa.
William Wyatt Bibb

| William Wyatt Bibb |
| --- | --- |

Alabaman 1. kuvernööri
 14. joulukuuta 1819 – 10. heinäkuuta 1820  
Edeltäjä:  Virka perustettu
Seuraaja:  Thomas Bibb
Georgian senaattori
 6. marraskuuta 1813 – 9. marraskuuta 1816  
Edeltäjä:  William Bellinger Bulloch
Seuraaja:  George Troup
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Georgiasta
 26. tammikuuta 1807 – 6. marraskuuta 1813  
Edeltäjä:  Thomas Spalding
Seuraaja:  Alfred Cuthbert
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1781 Amelian piirikunta, Virginia
Kuollut: 10. heinäkuuta 1820 (38 vuotta) Elomoren piirikunta, Alabama
Puoliso:  Mary Freeman
Tiedot
Puolue:  demokraattis-republikaani
 Nimikirjoitus
William Wyatt Bibb (2. lokakuuta 1781 – 10. heinäkuuta 1820) oli Alabaman ensimmäinen kuvernööri. Hän kuului Yhdysvaltain demokraattis-republikaaniseen puolueeseen.
Bibb syntyi Virginiassa ja muutti perheensä kanssa myöhemmin Georgiaan. Hän opiskeli College of William & Maryssä ja Pennsylvanian yliopistossa. Palattuaan Georgiaan hän toimi lääkärinä Petersburgissa. Hän oli naimisissa Mary Freemanin kanssa.
Bibb kuului Georgian edustajainhuoneeseen 1803–1805. Hän kuului Yhdysvaltain kongressiin vuodesta 1807 ja tästä ajasta Yhdysvaltain senaattiin 1813–1816.
Bibb nousi Alabaman territorion kuvernööriksi vuonna 1817. Alabamasta tuli osavaltio 14. joulukuuta 1819 ja Bibbistä sen ensimmäinen kuvernööri. Hänen toimikautensa tärkein tehtävä olli uuden osavaltion hallinnon perustaminen. Alabamasta valittiin ensimmäiset Yhdysvaltain senaattorit sekä oikeusministeri ja ulkoministeri. Osavaltion lainsäätäjät kokoontuivat ensimmäiseen istuntoonsa 25. lokakuuta - 17. joulukuuta 1819. Osavaltion poliisitoimi järjestettiin, samoin kuin osavaltion korkein oikeus. Bibb tuki voimakkaasti koulutusta ja sisäisiä parannuksia, ja hän osallistui aktiivisesti toimenpiteisiin, joilla Cahabasta tehtiin hallintokeskus. Valitettavasti hän ei ehtinyt nähdä Cahaban nousua osavaltion pääkaupungiksi. Bibb joutui hevosonnettomuuteen, josta saatuihin sisäisiin vammoihin ja ruhjeisiin hän menehtyi 10. heinäkuuta 1820. Kesken jääneen kauden täytti hänen veljensä Thomas Bibb.
Alankomaat

Alankomaat eli Hollanti (holl. Nederland) on maa ja itsenäinen valtio, joka sijaitsee pääosin läntisessä Euroopassa, Pohjanmeren rannalla. Lisäksi Alankomaiden Karibia käsittää kolme Alankomaihin kuuluvaa saarta; Bonaire, Saba ja Sint Eustatius. Yhdessä Curaçaon, Sint Maartenin ja Aruban kanssa Alankomaat muodostaa Alankomaiden kuningaskunnan.
Euroopassa Alankomaat rajoittuu idässä Saksaan, etelässä Belgiaan ja pohjoisessa sekä lännessä Pohjanmereen. Maan pinta-ala on 41 526 neliökilometriä. Väkiluku oli vuoden 2021 lopussa 17,6 miljoonaa. Maan pääkaupunki on Amsterdam, mutta valtionhallinto sijaitsee Haagissa, joka on asukasluvultaan maan kolmanneksi suurin kaupunki. Maan toiseksi suurimmassa kaupungissa Rotterdamissa on Euroopan suurin konttisatama. Maan neljänneksi suurin kaupunki on Utrecht. Maan tiheimmin asuttua aluetta, johon kuuluvat Amsterdamin, Rotterdamin, Haagin ja Utrechtin kaupungit sekä niiden ympäristö, kutsutaan Randstadiksi.
Maantieteellisesti Alankomaat on ainutlaatuinen, sillä lähes kolmasosa siitä sijaitsee merenpinnan tason alapuolella. Puolet väestöstä asuu merenpinnan tason alapuolella tai 350 kilometriä pitkällä rannikolla.
Alankomaita kutsutaan usein myös nimellä Hollanti, joka tarkasti ottaen tarkoittaa kahta maakuntaa, Etelä- ja Pohjois-Hollandia, jotka kuuluvat maan kahteentoista maakuntaan. Kotimaisten kielten keskuksen ohjeiden mukaan Hollanti on suomen kielessä käytössä oleva nimitys samaan tapaan kuin Alankomaat. Maan kansalaista kutsutaan Kotimaisten kielten keskuksen mukaan alankomaalaiseksi tai hollantilaiseksi.
Alankomaat on yksi Euroopan unionin perustajajäsenistä. Belgian ja Luxemburgin kanssa se muodostaa niin sanotut Benelux-maat.
Maantiede > Pinnanmuodot

Alankomaat on pieni ja alava maa, jolla on pitkä rantaviiva Pohjanmereen. Laajat alueet maan etelä- ja pohjoisosissa ovat meren pinnan alapuolella ja suuri osa maasta on vain 30 metriä merenpinnan yläpuolella. Esimerkiksi koko Flevolandin provinssi, jossa on myös maailman suurin tekosaari, on muodostettu valtaamalla alaa patoamalla merestä ja kuivattamalla näin syntynyt polderi. Kuivattamisen apuna on käytetty maavalleja ja kanavia, sekä tuulimyllyjen pyörittämiä pumppuja pumppaamaan vettä pois maavallien rajaamilta alueilta, jotka ovatkin nyt merenpinnan alapuolella.
Maan korkein kohta Vaalserberg maan kaakkoisimmassa pisteessä on 322,7 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kuuluu Ardennien vuoristoon.
Pohjanmeren vuoden 1953 tulvakatastrofin jälkeen kehitettiin mittava patoamissuunnitelma Deltawerken Zeelandin suistoalueen tulvariskin vähentämiseksi. Työt käynnistettiin 1958, ja ne saatiin valtaosin valmiiksi vuonna 2002. Uloimpia ensisijaisia penkereitä korotettiin 3 000 kilometrin sekä toissijaisia 10 000 kilometrin matkalta, ja niitä on vahvistettu tämänkin jälkeen. Deltawerken on yksi suurimmista ihmiskunnan tekemistä rakennelmista.
Maan jakaa kahteen pääosaan kolme jokea: Rein (holl. Rijn), Waal ja Maas. Alankomaiden lounaisosa on itse asiassa yksi iso jokien suistoalue.
Maantiede > Kallioperä

Alankomaiden vanhimmat kivet ovat peräisin kivihiilikaudelta. Slochterenin alueella kivihiilikauden kerrostuman pintakerros on hiekkakiveä. Alue tunnetaan maakaasuesiintymistään. Permikauden loppupuolella Alankomaiden pohjoisosiin muodostui suuria vuorisuolaesiintymiä.
Triaskauden jälkeen alkoi 20 miljoonaa vuotta kestänyt vaihe, jolloin syntyi sedimenttikiviä. Osa niistä sisältää öljyä, ja tällöin syntyivät öljykentät Pohjanmeren alle. Liitukaudella nykyinen Alankomaiden alue oli kokonaan meren alla. Kenotsooisella kaudella syntyneitä savikerrostumia kaivetaan nykyisin ylös tiilien tekemistä varten. Jääkaudet muuttivat maisemaa rajusti kerrostaen alueelle moreenia ja savea. Ne toivat myös suuria siirtolohkareita. Veiksel-jääkauden jäätikkö ei ulottunut Alankomaihin, mutta sen aikana alueelle tuli paljon hiekkaa.
Jääkausien jälkeen maisemaa on muovannut merenpinnan nousu 10 000 vuoden ajan. Savea kerrostui aikaisempien turvemaiden päälle. Dyynit ovat alle 3 000 vuotta vanhoja. Myös Drenthen ja Groningenin alueen laajat turvemaat ovat muodostuneet vasta jääkausien jälkeen.
Maantiede > Ilmasto

Alankomaita hallitsee meri-ilmasto. Maa on enimmäkseen tasaista, ja joet ja kanavat tuovat kosteutta ja tasaavat lämpötiloja. Niinpä ilmastolliset erot ovat pieniä. Rannikolla on leudompaa kuin sisämaassa. Esimerkiksi Vlissingenissä vuoden kylmimmän kuukauden, helmikuun, keskimääräinen alin lämpötila on 1,7 astetta, ja lämpimimmän kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 21,3 astetta. Sadetta saadaan kuukausittain 40–80 millimetriä, mutta kesällä sadepäiviä on vähemmän ja sade silloin rankempaa.
Sisämaata edustavassa De Biltissä on helmikuun keskimääräinen alin lämpötila −0,1 astetta, ja lämpimimmän kuukauden elokuun keskimääräinen ylin 22,3 astetta. Sadetilastot ovat samansuuntaiset kuin rannikollakin.
Sää vaihtelee päivästä ja vuodesta toiseen suuresti. Talvella sattuu kylmiä kausia, jotka kestävät viikosta kahteen kuukauteen, ja niiden aikana kanavat saattavat jäätyä, jolloin niillä voi luistella. Joinakin talvina jäätä ei tule lainkaan.
Maantiede > Luonto ja luonnonsuojelu

Alankomaat kuuluu lauhkeaan lehtimetsävyöhykkeeseen. Alkuperäinen kasvillisuus on ollut pyökkivaltaista lehtimetsää, mikä on tyypillinen metsätyyppi Pohjanmeren etelärannikoilla Euroopassa. Seassa kasvavat myös tammi, talvitammi ja saarni. Metsä peittää kymmenen prosenttia maa-alasta. Lähes puolet metsistä on Gelderlandin ja Pohjois-Brabantin maakunnissa. Valtion politiikkaan kuuluu edistää metsien monimuotoista käyttöä talouden, virkistyksen, ympäristönsuojelun ja biodiversiteetin näkökulmista. Vuonna 2001 havumetsää oli noin 160 000 hehtaaria, lehtimetsää 100 000 hehtaaria. Havumetsä ei ole Alankomaiden luonnollista kasvillisuutta, vaan se on istutusmetsää. Yleisin havupuulaji on mänty, yleisimmät lehtipuut pyökki ja tammi. Lähes kaikki metsät ovat istutettuja, useimmat vuosina 1940–1980, ja yli satavuotiaat metsät ovat hyvin harvinaisia.
Alankomaiden luonto kuuluu maailman tarkimmin tutkittuihin. Kattava lajiluettelo on julkaistu internetissä osana Encyclopedia of Life -hanketta. Maaliskuussa 2011 luettelossa oli yli 40 000 kasvi-, eläin- ja sienilajia.
Alankomaissa on kaksikymmentä kansallispuistoa. Niistä kaksi vanhinta, Hoge Veluwe ja Veluwezoom, syntyivät yksityisestä aloitteesta, ja valtio on perustanut 18 muuta 1980-luvun puolivälin jälkeen. Määritelmän mukaan puiston pinta-alan pitää olla ainakin tuhat hehtaaria, ja sillä pitää olla poikkeuksellisia luonnonarvoja. Hoge Veluwessa tavataan saksanhirviä, metsäkauriita, mufloneita ja villisikoja.
Politiikka

Alankomaat on ollut perustuslaillinen monarkia vuodesta 1815. Monarkki nimittää hallituksen, jota johtaa pääministeri (holl. Minister-president). Hallitukset ovat rakentuneet vuoroin keskustan ja vasemmiston, vuoroin keskustan ja oikeiston yhteistyölle. Äänioikeuden saa 18 vuoden iässä.
Alankomaiden parlamentti, yleinen säätyjen kokous (holl. Staten-Generaal) on kaksikamarinen ja koostuu alahuoneesta eli toisesta kamarista (holl. Tweede Kamer) ja ylähuoneesta eli ensimmäisestä kamarista (holl. Eerste Kamer). Toisessa kamarissa on 150 jäsentä, jotka valitaan yleisillä vaaleilla joka neljäs vuosi. Ensimmäisessä kamarissa, jolla on vähemmän vaikutusvaltaa kuin toisella kamarilla, on 75 jäsentä. Sen valitsevat ja nimittävät provinssien parlamentit provinssi-parlamenttivaalien jälkeen nelivuotiskaudelle.
Alankomaiden politiikkaa hallitsi 1990-lukuun asti kristillisdemokraattinen CDA-puolue, joka muodosti keskustavasemmistolaisia hallituksia Työväenpuolueen kanssa tai porvarihallituksia liberaalipuolue VVD:n kanssa. Tilanne muuttui parlamenttivaaleissa 1994, jolloin pääministeriksi nousseen Työväenpuolueen johtaja Wim Kok muodosti hallituksen VVD:n ja D66:n kanssa.
Alankomaiden pääministerinä oli pitkään vuodesta 2010 lähtien liberaalipuolue VVD:n johtaja Mark Rutte, joka on muodostanut vaihtelevia hallituskoalitioita. Alankomaissa oikeistopopulistien kannatus on kuitenkin tasaisesti noussut ja ennenaikaisissa parlamenttivaaleissa 2023 Vapauspuolueesta tuli parlamentin suurin ryhmä 37 edustajapaikalla. Toiseksi suurimmaksi ryhmäksi nousi Työväenpuolueen ja Vasemmistovihreiden muodostama vaaliliitto 25 paikalla. Suuren vaalitappion kokenut pääministeri Rutten johtama oikeistoliberaalinen VVD vajosi kolmannelle sijalle saaden 24 paikkaa. Vaaleissa on menestynyt myös populistinen agraaripuolue BBB. Erittäin heterogeenisen puoluekentän vuoksi hallitusneuvotteluista on tullut yhä vaikeampia.