stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolan parlamenttivaalit 1989

Puolan parlamentin vaalit 1989 olivat kymmenennet Puolan kansan­tasa­vallan parlamentin vaalit ja yhdennet­toista vaalit sen jälkeen, kun kommunistit toisen maailman­sodan jälkeen vuonna 1945 nousivat maassa valtaan. Vaalien ensimmäinen kierros pidettiin sunnun­taina 4. kesäkuuta 1989, toinen kaksi viikkoa myöhemmin 18. kesäkuuta. Toisella kierroksella täytettiin 35 Sejmin edustajapaikkaa, jotka ensimmäisellä kierroksella jäivät täyttämättä.
Vaalit olivat ensimmäiset kommunistien valtaan­tulon jälkeen, joissa edes osa Sejmin jäsenistä valittiin yleisillä ja vapailla vaaleilla. Näiden paikkojen osalta Solidaarisuus-liike (puol. Solidarność) sai ylivoimaisen vaalivoiton, mikä osaltaan johti kommunismin romahdukseen Puolassa. Vaalien jälkeen Puolasta tuli ensimmäinen silloisen itä­blokin maa, jossa vapaasti valittu kansan­edustus­laitos sai todellista valtaa. Vaikka vaalit eivät olleetkaan täysin demo­kraattiset, pitkälti niiden ansioista Puolaan voitiin muodostaa Tadeusz Mazowieckin hallitus, ja sekä Puolassa että muissa Keski- ja Itä-Euroopan maissa voitiin seuraavien kuukausien aikana siirtyä demo­kratiaan, minkä Puolan vuoden 1991 vaalien jälkeen voitiin jo todeta tapahtuneen.
Tulokset

Äänestys­prosentti oli yllättävän alhainen: vain 62,7% ensimmäisellä ja 25 % toisella kierroksella.
Sejmin vaalien tulokset::
|  | Puolue | Paikkoja |
| --- | --- | --- |
|  | Puolan yhdistynyt työväenpuolue | 173 |
|  | Solidaarisuuden kansalaiskomitea | 161 |
|  | Yhdistynyt kansanpuolue | 76 |
|  | Demokraattinen puolue | 27 |
|  | PAX-liitto | 10 |
|  | Kristillis-sosiaalinen unioni | 8 |
|  | Puolan katolis-sosiaalinen liitto | 5 |
Senaatin vaalien tulokset:
|  | Puolue | Paikkoja |
| --- | --- | --- |
|  | Solidaarisuuden kansalaiskomitea | 99 |
|  | riippumattomat | 1 |
Tulos oli suuri yllätys sekä hallitsevalle työväen­puolueelle että Solidaarisuudelle. Solidaarisuuden vaalikampanja onnistui paljon odotettua paremmin. Vaalit 4. kesä­kuuta ja niiden toinen kierros 18. kesä­kuuta 1989 toivat Solidaari­suudelle tavattoman vaalivoiton: 99 % kaikista senaatin paikoista ja Sejmissäkin suurimman mahdollisen määrän. Senaatin 100 paikasta 99 kuului nyt Solidaaririsuudelle ja yksi eräälle sitoutu­matto­malle jäsenelle. Niistä 35 valta­kunnan­laajuiselta listalta valittavasta paikasta, joista Solidaarisuus ei saanut kilpailla, vain yhden sai ensimmäisellä kierroksella kommunistien ehdokas (Adam Zieliński) ja yhden satelliitti­puolueen ehdokas; kukaan muu ei saanut tarvittavaa 50 %:n enemmistöä. Kommunistit saivat jonkin verran paikkoja takaisin toiselle kierrokselle, mutta ensimmäinen kierros oli heille niin nöyryyttävä, että sen psykologista vaikutusta on sanottu "järkyttäväksi". Norman Davies arvioi, että vaalin tulos osoitti kommunistien todellisen kannatuksen Puolassa olleen 3 ja 4 %:n välillä. Kaikkiaan Solidaarisuus sai 160 paikkaa niistä 161:stä, joihin edustaja voitiin vapaasti valita. Ainoa Soli­daari­suuden ehdokas, joka ei tullut valituksi, piti tappionsa syynä sitä, ettei hän ollut saanut tilaisuutta ottaa vaaleja varten valo­kuvaa yhdessä Wałęsan kanssa, mihin kaikille muille Soli­daari­suuden ehdokkaille oli tarjoutunut mahdollisuus.
Solidaarisuus onnistui saamaan suurimman mahdollisen määrän, 35 % paikoista, kun taas jäljellä olevat 65 % jaettiin kommunistien ja heidän satelliitti­puolueidensa kesken (PZPR 37,6 ¤, ZSL 16,5 %, SD 5,8 %, loput 4 % kuuluivat pienille kommunisti­sesti suuntau­tu­neille katolisille puolueille, PAX:ille ja UchS:lle). Paikkojen jakautuminen PZPR:n ja sen liittolaisten kesken oli ennalta tiedossa.
Vaalien ensimmäinen kierros pidettiin samana päivänä, jolloin Kiinan kommunisti­hallitus kukisti väki­valtaisesti Taivaallisen rauhan aukion mielen­osoitukset.
Seuraukset

Puolan yhdistynyt työväenpuolue (PZPR) ja sen perinteiset liittolaiset saivat pitää ne 65 % parlamentin paikoista, jotka niille oli taattu. Sejm valitsi äänestyksellä PZPR:n sihteerin, kenraali Wojciech Jaruzelskin presidentiksi, mutta hän sai vain yhden äänen enemmistön; hän vuorostaan nimitti kenraali Czesław Kiszczakin pääministeriksi. Nämä yrittivät tarjota hallituksessa näön vuoksi Solidaarisuudelle muutamia paikkoja. Solidaarisuuden johtajat saivat kuitenkin PZPR:n pitkä­aikaiset satelliitti­puolueet, SZL:N ja SD:n (jonka edustajista jotkut olivat jo saaneet Solidaarisuudelta tukea vaalien toisella kierroksella), vaihtamaan puolta ja muodostamaan kokoomus­hallituksen Solidaarisuuden kanssa. PZPR, jolla oli 37,6 % paikoista, havaitsi olevansa vähemmistönä. Moskovan hylkäämänä Kiszczak erosi virastaan 14. elokuuta. Kun Jaruzelksilla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin valita Solidaarisuuden jäsen pää­ministeriksi, 24. elokuuta hän nimitti tehtävään Solidaarisuuden aktivistin, Tadeusz Mazowieckin Solidaarisuuden johtaman kokoomus­hallituksen johtajaksi. Täten seurasi lyhyt kausi, jota on luonnehdittu sanoilla "Teidän presidenttinne, meidän pää­ministerimme."
Valittua parlamenttia kutsuttiin sopimus-sejmiksi sen sopimuksen mukaan, jonka Solidaarisuus ja kommunisti­hallitus olivat tehneet ja joka alkujaan oli tehnyt sen mahdolliseksi.
Vaikka vaalit eivät olleet täysin demo­kraattiset, ne avasivat tien Tadeusz Mazowieckin hallituksen muodostamiselle ja rauhan­omaiselle siirtymiselle demo­kratiaan, mikä sai vahvistuksensa, kun Lech Wałęsa vuonna 1990 valittiin Puolan presidentiksi, ja varsinkin vuoden 1991 parlamenttivaalin jälkeen.
Kansain­välisellä tasolla näitä vaaleja on pidetty tärkeänä virstan­pylväänä tiellä kohti kommunismin kukistumista Keski- ja Itä-Euroopassa "kansojen syksyn" nimellä tunnetussa tapahtuma­sarjassa (Itä-Euroopan vallankumoukset 1989).
Solidaarisuus ei kuitenkaan pysynyt vallassa kauan, sillä se hajosi pian ja sen syrjäyttivät muut Puolaan perustetut puolueet. Tästä syystä vuoden 1989 vaalien tulosta on yleensä pidetty pikemminkin äänenä kommunismia vastaan kuin Soli­daari­suuden puolesta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Polish legislative election, 1989
Käännös suomeksi
Viitaviirukki

| Viitaviirukki |
| --- | --- |
 Viitaviirukki (Bathyphantes nigrinus), naaras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Araneoidea
Heimo::  Riippuhämähäkit Linyphiidae
Suku::  Bathyphantes
Laji::  nigrinus
Kaksiosainen nimi
 Bathyphantes nigrinus  (Westring, 1851) 
Katso myös
   Viitaviirukki Wikispeciesissä   Viitaviirukki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viitaviirukki (Bathyphantes nigrinus), koiras
Viitaviirukki (Bathyphantes nigrinus) on riippuhämähäkkien heimoon kuuluva hämähäkkilaji.
Sekä koiraan että naaraan pituus on 2,5–3 mm. Hämähäkkien pituus mitataan ilman jalkoja. Viitaviirukki on niin pieni, ettei sitä voi paljain silmin tunnistaa luotettavasti, vaan lajinmääritys vaatii voimakkaan mikroskoopin käyttöä.lähde?
Aiheesta muualla

https://laji.fi/taxon/MX.201571
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1768953  Araneae: 839  BioLib: 1174  BOLD: 362058  CoL: KXJS  EoL: 1189241  EUNIS: 225366  Fauna Europaea: 349995  Fauna Europaea (new): fd5f6eba-7e6f-4ffb-a013-5bfc243bb09f  GBIF: 2134107  iNaturalist: 784275  IRMNG: 10525762  ITIS: 852793  NatureServe: 2.914737  NBN: NBNSYS0000009194  NCBI: 1906969  Observation.org: 24036  Open Tree of Life: 3565117  Plazi: BF80D08A-A743-D222-EFD7-46AD85397F6F  WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:009583  Laji.fi: MX.201571
Rapuliippa

Rapuliippa (tunnetaan myös nimillä rapuliippi ja rapuhaavi, sekä lyhyemmin liippa tai liippi) on ravustukseen käytettävä perinteinen pyydys.
Liippa koostuu metallilangasta tai harvemmin puusta tehdystä tukirenkaasta eli vanteesta, joka on päällystetty verkolla niin, että muodostuu pussi. Tukirenkaan halkaisija on vaihdellut huomattavasti eri paikkakunnilla 30 senttimeristä aina 90 senttimetriin saakka. Verkon silmäkoko on valittu siten, ettei rapu mahdu verkosta läpi. Liipan keskelle verkon päälipuolelle kiinnitetään syötti narulla sitomalla tai käyttämällä syöttirasiaa. Liipan tukirenkaaseen on kiinnitetty ohuet narut, jotka yhtyvät nostonaruun liipan keskipisteen yläpuolella. Nostonarussa on usein myös pieni koho, joka pitää tukirenkaaseen kiinnitetyt narut koholla syötistä ja ravuista, helpottaen näin pyydyksen nostamista onnistuneesti. Liippa lasketaan tasaiselle pohjalle siten, että ravut pääsevät esteettä käsiksi syöttiin. Pohjassa makaava liippa on litteä, joten rapujen on esteetöntä päästä syöttiin käsiksi.lähde?
Joissakin malleissa on yhden tukirangan sijaan kaksi tukirankaa, jotka voivat olla halkaisijaltaan samankokoiset tai ylempi rengas voi olla suurempi. Näissä malleissa tukirankojen välissä on samaa verkkoa, ja kun pyydys koetaan, ylempi tukirengas nostaa ylimääräisen laidan hankaloittamaan rapujen karkaamista.lähde?
Ravustuksessa käytetään yleensä useita liippoja yhtä aikaa, ja syöttinä käytetään esimerkiksi kalanpaloja tai muuta lihaa. Liipat koetaan noin tunnin välein. Nostamiseen ja pyydyksen laskemiseen käytetään perinteisesti pajusta kuorittua noin 2,5-3 metriä pitkää tukevaa ja kuivattua keppiä, jonka päässä on haara. Kun pyydys koetaan, otetaan varovasti kiinni rannassa olevasta narun päästä ja toisella kädellä ujutetaan kepin haara liipan yläpuolelle naruun niin, ettei liike siirry liippaan, eikä siten pelota rapuja pois syötin ääreltä. Tämän jälkeen liippa nostetaan yhdellä määrätietoisella yhtäjaksoisella liikkeellä ylös vedestä.
Toisin kuin rapumerrasta, liipasta ravut pääsevät helposti poistumaan syötyään, joten pyydyksiä on koettava riittävän usein, eikä niitä jätetä yksin yöksi veteen. Kun aktiivinen pyytäminen lopetetaan, liipat kerätään pois. Liipalla pyydystäminen tapahtuu perinteisesti hämärän ja pimeän aikaan, jolloin ravut liikkuvat ravinnon perässä herkemmin. Liipalla rapujen pyytäminen onnistuu sameassa vedessä kuitenkin myös päiväsaikaan, etenkin pilvisellä kelillä.lähde?
Rapuliipat tulivat käyttöön Suomessa 1800-luvun loppupuolella. Ilmeisesti rapumerrat ovat pääosin korvanneet 1900-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa rapuliippojen käytön, ja liipat ovatkin sittemmin kadonneet myynnistä suomalaisista verkkokaupoista. Ulkomaisista verkkokaupoista rapuliippoja löytyy edelleen myynnistä vuonna 2025.lähde?
Aiheesta muualla

https://www.kalapeedia.ee/4509.html sisältää kuvia yhden tyyppisestä ravustukseen käytettävästä liipasta (viroksi)
Napakotilo

| Napakotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Napakotilot Discidae
Suku::  Discus
Laji::  ruderatus
Kaksiosainen nimi
 Discus ruderatus  (Hartmann, 1821) 
 Napakotilon levinneisyys Euroopassa
Katso myös
   Napakotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Napakotilo (Discus ruderatus) on pienikokoinen maakotilo, joka esiintyy laajasti koko Suomessa. Levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Euroopasta Alpeille ja Karpaateille.
Napakotilon kiekkomainen kuori on tasaisen punaruskea, halkaisijaltaan noin seitsemän millimetriä. Napakotilo syö lahopuuta ja viihtyy metsissä.
Kurt Daluege

SS-kenraali Kurt Daluege
Kurt Daluege vuonna 1940.
Kurt Daluege (15. syyskuuta 1897 – 24. lokakuuta 1946) oli saksalainen SS-upseeri ja poliisijoukkojen kenraalieversti. Daluege toimi Böömin ja Määrin protektoraatin kuvernöörinä saksalaisten miehittämässä Tšekkoslovakiassa.
Sukutausta ja nuoruusaika

Kurt Daluege syntyi preussilaisen virkamiehen perheeseen pienessä Ylä-Sleesian kaupungissa Kreuzburgissa.
Ensimmäinen maailmansota ja Freikorps

Daluege liittyi Saksan armeijaan 1916 ja palveli 7. Garde-West-rykmentissä. Palvellessaan ensimmäisen maailmansodan aikana länsirintamalla Daluege haavoittui useita kertoja. Hän sai sotapalvelustaan useita kunnianosoituksia.
Sodan jälkeen Daluege ei monien muiden tavoin sopeutunut siviilielämään. Hän toimi johtajana kotiseutunsa Ylä-Sleesian veteraanien sotilaallisessa Selbstschutzes Oberschlesienin (SSOS)-järjestössä (suom. Ylä-Sleesian suojeluskunta), ja otti osaa taisteluun puolalaisia vastaan. Vuonna 1921 Daluegesta tuli Roßbachin Freikorpsin aktiivinen jäsen, samalla kun hän opiskeli insinööriksi Berliinin teknillisessä yliopistossa.
Ura kansallissosialistisessa puolueessa

Kaksi vuotta myöhemmin 1923 Daluege liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja 1926 puolueen SA:han, jolloin Daluegesta tuli aluejohtaja (saks. Gauleiter) Joseph Goebbelsin varamies, Berliinin aluejohtaja ja puolueen aluejohtajan varamies. Heinäkuussa 1930 hän liittyi Adolf Hitlerin toivomuksesta puolueen taistelujärjestö SS:ään, jolloin hänestä tuli arvoltaan SS-Oberführer. Hänen päätehtävänään oli vakoilla SA:ta ja kansallissosialistisen puolueen vastustajia.
Vuonna 1932 Daluege nimitettiin kansallissosialistisen puolueen edustajaksi Preussin parlamenttiin ja marraskuussa 1932 hänet valittiin myös Berliinin valtiopäiville, missä hänellä oli paikka vuoteen 1945. Samaan aikaan Hermann Göring nimitti hänet Preussin sisäministeriöön poliisijohtajaksi. Vuonna 1936 koko Saksan poliisilaitos järjestettiin uudestaan sisäministeriön alaisuuteen ja Daluegesta tuli Saksan järjestyspoliisin johtaja.
Miehitetyn Böömin ja Määrin kansallissosialistisen hallinnon johtaja

Toisen maailmansodan aikana Daluege vastasi myös Hitlerin ja muiden korkea-arvoisten puolueen jäsenten turvallisuudesta. Hän komensi poliisivoimia sodan loppuun saakka ja yleni SS-Oberstgruppenführeriksi ja poliisin kenraalieverstiksi. Reinhard Heydrichin salamurhan jälkeen Daluegesta tuli myös Böömin ja Määrin valtakunnanprotektori. Virassaan Daluege antoi käskyn Böömin Lidicen ja Ležákyn kylien tuhoamiseen ja asukkaiden surmaamiseen.
Vetäytyminen viroista ja tuomio sodan jälkeen

Toukokuussa 1943 Daluege sai sydänkohtauksen ja sairastui vakavasti. Elokuussa hänet vapautettiin kaikista viroistaan ja hän eli sodan loppuun asti natsihallinnolta saamansa omaisuuden turvin.
Toukokuussa 1945 yhdysvaltalaiset sotilaat pidättivät Daluegen Lyypekissä ja häntä säilytettiin Nürnbergin vankilassa aina syyskuuhun 1946, jolloin hänet luovutettiin Tšekkoslovakiaan ja hän sai Prahassa sotarikoksista kuolemantuomion. Kurt Daluege teloitettiin hirttämällä 24. lokakuuta 1946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurt Daluege Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1942 Oberstgruppenführer und Generaloberst der Polizei  Kurt Daluege   SS-Oberstgruppenführer  Franz Xaver Schwarz | SS-arvo Oberstgruppenführer | 1944 Oberstgruppenführer und Panzer-Generaloberst der Waffen-SS  Josef Dietrich   Oberstgruppenführer und Generaloberst der Waffen-SS  Paul Hausser |

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Roßbachin Freikorpsin vaakuna.
Jönsson

Jönsson tai Jönson on seuraavien ruotsalaisten henkilöiden sukunimi:
Emil Jönsson (s. 1985), maastohiihtäjä
Gabriel Jönsson (1892–1984), kirjailija ja runoilija
Gunnar Jönsson (1905–1982), maallikkosaarnaaja
Henrik Jönsson, libertaristinen tubettaja
Jan Jönsson (s. 1960), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Johan Jönson (s. 1966), runoilija
Jörgen Jönsson (s. 1972), jääkiekkoilija
Kenny Jönsson (s. 1974), jääkiekkoilija
Reidar Jönsson (s. 1944), kirjailija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Negrosinhaavakyyhky

| Negrosinhaavakyyhky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Pyykyyhkyt Gallicolumba
Laji::  keayi
Kaksiosainen nimi
 Gallicolumba keayi  (Clarke, 1900) 
Katso myös
   Negrosinhaavakyyhky Wikispeciesissä   Negrosinhaavakyyhky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Negrosinhaavakyyhky (Gallicolumba keayi) on äärimmäisen uhanalainen kyyhkylaji. Haava-sana sen nimessä tulee verenpunaisesta läikästä sen muuten valkeassa rinnassa. Negrosinhaavakyyhky on endeeminen laji Filippiineillä, ja sen jäljellä oleva kanta on pirstaloitunut kahdelle saarelle: Panay ja Negros. Negrosilla se oli yleinen 1800-luvulla, mutta harvinaistui jo 1930-luvulle mennessä.
Negrosinhaavakyyhky on noin 30 cm pitkä, lyhytpyrstöinen maassa ruokaileva kyyhky. Sen rinta ja kurkku ovat valkeat punaista läikkää lukuun ottamatta. Pää ja hartiat ovat loistavan vihreät, yläpuoli muuten kastanjanruskea.
Menaggio

| Menaggio |
| --- | --- |

 Menaggio
 Koordinaatit: 46°1′36″N, 9°14′8″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Lombardia
Maakunta:  Como
Pinta-ala:  
 – Maa:  11,77 km²
Korkeus:  203 (199–1 450)  m
Väkiluku (2015):  3 157 
 – Väestötiheys:  268  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Menaggio on kunta Pohjois-Italiassa Comon maakunnassa Lombardian alueella. Menaggio sijaitsee Comojärven länsirannalla, ja sieltä alkava laakso johtaa Luganojärvelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Menaggio Wikimedia Commonsissa
Taloqan

| Taloqan تالقان, Taluqan |
| --- | --- |

 Taloqan
 Koordinaatit: 36°43′N, 69°31′E 
Valtio:   Afganistan
Maakunta:  Takharin maakunta
Korkeus:  876 m
Väkiluku (2012):  46 682
Aikavyöhyke:  UTC+4:30
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taloqan (tai Taluqan, dariksi ‏تالقان‎, Tāluqān, pašt. ‏طالقان‎) on  afganistanilaisen Takharin maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli arviolta noin 46 682. Taloganin vanha kaupunki joen länsipuolella mainitaan jo Marco Polon matkakertomuksissa 1200-luvulta. Vuonna 2001 talebanit piirittivät Taloqania pitkään ja saivat sen lopulta haltuunsa.
Subprime-kriisi

Subprime-kriisi oli Yhdysvalloissa vuosina 2007–2009 koettu asuntomarkkinoiden lainakriisi. Se johti samalla rahoitussektorin finanssikriisiin ja loppuvuodesta 2008 maailmanlaajuiseen taantumaan. Kriisin syynä oli asuntoluottojen myöntäminen riskiasiakkaille, joiden lainanhoitomahdollisuudet olivat heikot. Pankit antoivat tällaisia lainoja, koska riski jaettiin useille tahoille johdannaismarkkinoiden avulla. Asuntojen hinnat yli kaksinkertaistuivat Yhdysvalloissa 1998–2005. Kun asuntojen hintakupla puhkesi ja hinnat laskivat, pankit saivat suojaustoimistaan huolimatta suuria luottotappioita.
Subprime ("alle priiman") tarkoittaa korkean riskin asuntoluottoja, joissa lainanottajien maksukyky ja luottokelpoisuus on normaalia alempi. Syyskuun 11. päivän terroristi-iskujen ja teknokuplan puhkeamisen jälkeen Yhdysvaltain keskuspankissa pelättiin talouden lähtevän iskujen myötä taantumaan. Keskuspankki pumppasi pankkijärjestelmään rahaa, jotta investoinnit eivät hiljentyisi. Korkotaso laskettiin yhteen prosenttiin. Korjaustoimenpide osoittautui ylimitoitetuksi. Pankeille jäi käsiin matalakorkoista rahaa, jota alettiin tarjota käytännössä kaikille halukkaille: myös niille joilla ei ollut työpaikkaa, omaisuutta tai vakituisia tuloja. Tämä helpon rahan kiihdyttämä asuntojen kysynnän kasvu nosti asuntojen hinnat ylös, ja käynnisti spekulatiivisen kaupan, joka nosti hintoja entisestään, ja viimein kiinteistökuplan, joka aiheutti vuoden 2007 alusta lähtien laajan luottokriisin.
Yhdysvaltain valtio oli vaatinut lisää asuntoluottoja vähävaraisille. Puolivaltiolliset asuntolainajätit Fannie Mae ja Freddie Mac takasivat tai ostivat puolet kaikista yhdysvaltalaisten ottamista asuntolainoista. Valtion toimilla ei kuitenkaan ollut merkittävää vaikutusta Subprime-kriisin syntyyn.
Yksittäisistä signaaleista syntyvät negatiiviset huhut ovat tarttuneet epävarmoihin markkinoihin ja tuloksena on lukuisia maailman suurimpien rahoitusyhtiöiden hakeutumisia konkurssisuojaan, haltuunottoja ja yhdistymisiä. Amerikkalaisten pankkien markkina-arvosta oli syyskuuhun 2008 mennessä kadonnut yli biljoona (tuhat miljardia) dollarialähde?, ja kaikkien amerikkalaisten pörssiyhtiöiden markkina-arvoista puolestaan neljä biljoonaa dollaria.lähde?
Ongelmayhtiöt > Northern Rock

Northern Rock oli Newcastle upon Tynessä toiminut brittiläinen pankki, joka muutti yhtiömuotonsa vuonna 1997 liikepankiksi. Vuonna 2007 Northern Rock koki talletuspaon ensimmäisenä brittiläisenä pankkina. Asiakkaat nostivat yli kaksi miljardia puntaa, osakkeen arvo pieneni 40 prosenttia, ja pankki joutui turvautumaan Englannin keskuspankin takuisiin. Pankki otettiin valtion haltuun 2008 ja veronmaksajat tukivat sitä 1,4 miljardilla punnalla. Kansallistamisen jälkeen pankki jaettiin kahteen yhtiöön: Northern Rock plc ja Northern Rock (Asset Management) -roskapankiksi. Vuonna 2011 keskuspankki myi Northern Rockin Virgin Groupiin kuuluvalle Virgin Money UK:lle.
Ongelmayhtiöt > Countrywide Financial

Bank of America kertoi 11. tammikuuta 2008 ostavansa maan suurimman asuntolainapankin Countrywiden, joka hallitsi yli neljännestä koko maan asuntolainoista. Kauppahinta oli neljä miljardia dollaria eli kuudesosa yrityksen vuotta aiemmasta markkina-arvosta. Countrywide oli Subprime-kriisin symboli. Yritys myönsi lainoja asiakkaille, joilla ei ollut maksukykyä tai edes tuloja. Riskilainoja myytiin uudelleenpakattuna eteenpäin luotettavina sijoituskohteina. Kriisin puhjettua pieniä asuntolainapankkeja kaatui Yhdysvalloissa joukoittain.
Ongelmayhtiöt > Bear Stearns

Pankkiiriliike Bear Stearns kaatui maaliskuussa 2008 muutamassa päivässä.
Nopean romahduksen syyksi epäiltiin perättömiä huhuja ja osakkeita lyhyeksi myyviä spekulantteja. CNBC:n talousuutiset toistivat huhua yrityksen likviditeettiongelmasta jokaisessa meklarihuoneessa. Pankilla oli varoja 18 miljardia dollaria. Yritys kiisti huhun naurettavana, mitä uutiskanavat toistivat. Tv-kanava väitti, ja yritys kiisti, ettei yrityksen meklareita hyväksytä kaupankäynnin osapuoleksi likviditeettiepäilyjen vuoksi. Lopulta JPMorgan Chase osti Yhdysvaltain keskuspankin (FED) tukemana Bear Stearnsin. SEC tutkii tapauksen yksityiskohtia – esimerkiksi Bloombergin mukaan joku osti 10. maaliskuuta 2008 1,7 miljoonalla dollarilla johdannaisia, jotka tuottaisivat vain, jos Bear Stearnsin kurssi puolittuisi viikossa. Johdannaiskauppiaat pitivät kauppaa käsittämättömänä.
Ongelmayhtiöt > IndyMac Bank

IndyMac Bank oli ensimmäisiä subprime-kriisin myötä vaikeuksiin joutuneita yhdysvaltalaispankkeja. Yhdysvaltain talletussuojasta vastaava viranomainen (FDIC) myi pankin pitkän prosessin päätteeksi 3. tammikuuta 2009 Steven Mnuchinin johtamalle yksityissijoittajien joukolle.. Muina sijoittajina oli entisiä Goldman Sachsin pankkiireita sekä John Paulsonin ja George Sorosin johtamat hedgerahastot. Kaupan myötä Mnuchinista tulee yrityksen uusi toimitusjohtaja.
FDIC oli ottanut IndyMacin haltuunsa heinäkuussa 2008, kun pankista talletuksensa vetäneet tallettajat olivat saaneet sen likviditeettikriisiin. FDIC ei päässyt haltuunottamastaan pankista irti nopeasti. Kun muut rahoituslaitokset eivät osoittaneet kiinnostusta IndyMacin ostamisesta, viranomaiset olivat pakotettuja ottamaan siitä tarjouksia myös yksityisiltä. Kiinnostuksen puute voi johtua ylitarjonnasta, sillä viranomaiset ottivat haltuunsa vuonna 2008 25 pankkia, suurimman määrän sitten 1993.
Ongelmayhtiöt > Fannie Mae ja Freddie Mac

Asuntoluotottajat Fannie Mae ja Freddie Mac kaatuivat 7. syyskuuta 2008 liittovaltion syliin.
The New York Times kirjoitti, että yrityksen työntekijöiden mukaan Freddie Macin johtaja Richard F. Styron jätti huomioimatta varoitukset varojen suojaamisesta. Yrityksen riskienhallintajohtaja oli varoittanut johtajaa lainariskeistä jo 2004. Osakkeiden arvosta katosi 80 miljardia dollaria. 15. heinäkuuta 2008 Freddien ja Fannien romahdus vaikutti koko maailman pörsseihin. Esimerkiksi Intiassa kurssit romahtivat 4,9 %.