stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Föri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Föri Wikimedia Commonsissa
Finland's oldest operating ferry given electric motor BBC News. 29.4.2017.
Turun seudun julkinen liikenne
| --- | --- |
Linja-autoliikenne: Turun seudun linja-autoliikenne
Vesiliikenne: Ruissalon lautta
Liikenteen tilaajat:  Turun seudun joukkoliikenne  Turun joukkoliikennetoimisto 
Liikennöitsijät:  TuKL  Länsilinjat  Savonlinja  LS-Liikennelinjat  V-S Bussipalvelut  Vesman Liikenne/Jalobus  Vainion Liikenne  Nobina  Airisto Line  Explore Saimaa 
Järjestelmän ulkopuoliset:  Föri  Kakolan funikulaari 
Hankkeet:  Turun seudun lähijunaliikenne  Turun pikaraitiotie 
Historia:  Turun raitioliikenne  Kampiföri  Ylinen föri 
Förin kolmekielinen kyltti.
Förin äänimaisemaa, 22. elokuuta 2018.
Savikoski (joki Karttulassa)

| Savikoski Savijoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Kuopio (Karttula)
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tallusjärven valuma−alue (14.77)
Pinta-ala:  419,37 km²  
Järvisyys:  18,78 % 
Pääuoman pituus:  38 km 
Pääuoman osuudet:  Savikoski ←Hirvijärvi ←Talluskanava ←Tallusjärvi ←Liesjoki ←Liikkasenjoki ←Lukkaropuro ←Heinäjoki
Yhtyy:  Rautalammin reitti
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ala-Muurainen 
 :  62.88432°N, 27.02337°E
Laskupaikka:  Virmasvesi 
 :  62.87843°N, 27.01872°E
Esteet:  vesimyllyn pato
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  101,3 m  
Laskukorkeus:  97,9 m  
Korkeusero:  3,4 m
Pituus:  0,96 km  
Kaltevuus:  3,54 m/km
Keskivirtaama:  3,3 m³/s (MQ) 
Muuta
Savikoski, aikaisemmalta nimeltään Savijoki , on Pohjois-Savossa Kuopion Karttulan kirkonkylässä sijaitseva noin yksi kilometriä pitkä joki, joka muodostaa valuma-alueensa pääuoman alimman osuuden. Valuma-alueella on kuitenkin toinenkin lasku-uoma Alajoki, joka laskee Ahvenisesta Rasvankiin. Alajoen virtaama on pienempi kuin Savikosken.
Yleistä

Joki alkaa Ala-Muuraisen lounaisrannasta. Joen ranta-alueet ovat Savikoskelle asti suomaata, josta etenkin joen rannat ovat avosuota. Joki on 960 metriä pitkä ja se tekee kolme suurempaa mutkaa. Joen toisessa mutkassa sähkölinjan yläpuolella, kosken ympäristössä ja suiston etelärannassa on vapaa-ajan asuntoja. Alajuoksun länsipuolella sijaitsee Savikosken maatila. Sinne on koskeen rakennettu pato, joka säännöstelee jokea ja sen yläpuolisten järvien vedenpintaa. Pato on jo vanha ja se liittyy nähtävyytenä toimivalle vesimyllylle. Joen yli kulkee ainoastaan padon viereen rakennettu kävelysilta. Koski laskee Myllyselkään suistossa, jossa joessa on kolme jokisaarta. Myllyselkä kuluu Virmasveden Pieni-Virmakseen.
Hydrologiaa

Tallusjärven valuma-alueen valuma-alueen pinta-ala on 419 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19 %. Joelle nimensä antanut Savikoski sijaitsee joen alajuoksulla. Siellä sijaitsevan koskiosuuden pituus on 160 metriä pitkä ja 30 metriä leveä. Koskelle ilmoitettu 3,2 metrin pudotus, kun yläpuolisen Ala-Muuraisen ja alapuolisen Virmasveden vedenpintojen erotus on kartoissa 3,4 metriä. Ainoa löydetty joen virtaamatieto on Vesihallituksen Koski-inventoinnissa ilmoitettu 3,3 kuutiometriä sekunnissa (MQ). Sen mukaan Haringassa virtavassa Alajoessa virtaa 0,6 kuutiometriä vettä sekunnissa.
Ylä- ja Ala-Muuraisen vedenpinnat ovat lähes samalla korkeudella kuin on joen yläjuoksullakin. Vuosina 1985–2013 on Välisalmessa mitattu vedenpinnan korkeustietoja. Keskiylikorkeudeksi (MHW) on tullut 101,47 metriä (mpy.) ja keskialikorkeudeksi (MNW) 101,20 metriä. Suurin korkeus (HW) on 2.6.1988 mitattu 101,68 metriä ja alin korkeus (NW) on 16.4.1996 mitattu 101,06 metriä mpy.
Savikosken vedenlaatu on ollut 1980–2005 havaintojen perusteella seuraavaa: kokonaisfosforipitoisuus 14 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), kokonaistyppipitoisuus 520 μg/l, happamuustaso pH 6,7, vedenväri 50 milligrammaa (mg Pt) litrassa vettä ja näytteen hapenkulutus 11 mg litrassa vettä.
Historiaa

Sahalaitoksen perusti Savikoskelle vapaaherra Aminoff, ja henkikirjoissa mainitaan vuonna 1846 kauppaneuvos Rosenius, inspehtori Joh. W. Dahl ja viilari Henrik Orrenius sahan seuraavina omistajina. Mainitut henkilöt olivat ostaneet vain muutaman vuoden ikäisen sahan Aminoffilta vuonna 1845. Sahan yhteydessä toimi huonetarvemylly, joka vuonna 1882 nimettiin tullimyllyksi. Sille annettiin oikeus jauhaa 77 vuorokautta vuodessa seudun maatilojen viljaa jauhoiksi yhteensä 300 tynnyrin verran. Kyseinen vesimylly sijaitsi ensin itärannalla, mutta myöhemmin se rakennettiin sahan yhteyteen länsirannalle. Saha paloi vuonna 1890, mutta se sai kuvernööriltä luvan jatkaa toimintaansa. Usean omistajanvaihdoksen jälkeen saha ja mylly päätyivät vuonna 1924 Savikosken Osakeyhtiölle. Vesihallituksen vuonna 1980 julkaisemassa Koski-inventoinnissa on maininta vuonna 1890 rakennetusta vesimyllystä. Se lienee joen yli siirretty vesimylly. Saha lopetti toimintansa vuonna 1957 kannattavuutensa menettäneenä. Mylly lopetti toimintansa vuonna 1963. Koski-inventoinnissa on maininta vesivoimalasta, joka on rakennettu koskeen vuoden 1924 jälkeen. Koskessa on edelleen pato.
Vesistösuhteita

Savikoski sijaitsee Kymijoen vesistöalueessa (14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Tallusjärven valuma-alueella (14.77), jossa se muodostaa Ahvenisen–Hirvijärven alueella (14.771) pääuoman viimeisen osuuden.
Tallusjärven valuma-alueen pääuomaa on suurien järvien takia kutsuttava pääreitiksi. Reitin suurin virtaama määrittää pääreitin kulun. Koska virtaamatietoja ei ole tässä käytettävissä, tukeudutaankin selvityksessä valuma-alueiden pinta-alatietoihin, jotka ovat pienillä alueilla verrannolliset virtaamiin. Tallusjärven valuma-alueella on kaksi lasku-uomaa. Savikosken lisäksi on Haritussa Ahvenisesta laskeva ja Haringanlammen läpi virtaava Alajoki. Valuma-alueen vesi haarautuu Hirvijärveltä Hirvisalmea pitkin Ahveniseen ja Hirvikoskelta Ylä-Muuraiseen, josta reitti jatkuu Välisalmesta Ala-Muuraiseen ja sitten Savikoskeen. Valuma-alueen pääuoman alajuoksu lienee kuitenkin leveämmässä Savikosken haarassa, sillä Välisalmessa sijaitsee vedenpintojen mittausasema. Hirvijärveen laskee Tallusjärvestä Talluskanava, jonka rinnalla on vielä satojen metrin etäisyydellä virtaa Vanhakanava. Tallusjärvi kerää yläjuoksun vedet ja laskee ne kanavien kautta Hirvijärven keskusjärveen. Tallusjärven itäpäähän tulee Alajoki, jonka Saittajoen valuma-alueen (14.774) pinta-ala on 73 neliökilometriä . Järven pohjoispäähän laskee Liesjärvestä alakava lyhyt Liesjoki, jonka Liesjärven valuma-alue (14.773) on 93 neliökilometriä suuri . Valuma-alueen pääuoma virtaa siten siellä. Liesjärveen tulee kolme suurta uomaa: Koroksesta alkava uoma, jonka valuma-alueen pinta-ala on 16 neliökilometriä, Haukijoki, jonka valuma-alue on 20 neliökilometriä, ja Liikkasenjoki, jonka valuma-alue on 36 neliökilometriä. Liikasenjoen valuma-alue on näistä suurin. Joki alkaa Liikkasenjärvestä, johon laskevat Murtosenjoki (13 neliökilometriä) ja Lukkaropuro (20 neliökilometriä). Se alkaa Mäkijärvestä ja sillä on yläjuoksulla nimenä Heinäjoki mahdollisesti siihen yhtyvään Riuttaspuroon asti. Pääuomaan tulee näin valittua alajuoksulta lueteltuna Savikoski, Murtosenjärvet, Hirvijärvi, Tallusjärvi, Liesjoki, Liesjärvi, Liikkasenjoki, Lukkaropuro, Heinäjoki ja Mäkijärvi. Pääreitin pituudeksi tulee vesistöviranomaisten Paikkatietoikkunan tietoja yhdistelemällä 38,4 kilometriä , eli yli 38 kilometriä.
Aiheesta muualla

Savikosken mylly ja saha, 1910 (valokuva)
Jauhiainen, Tarja: Karttulan Savikoski ja mylly talviasussaan (valokuvia), Retkipaikka
Välisalmi, Savikoski, Kuttakoski (valokuvia), Lintuyhdistys Kuikka ry
Savikoski, Hirvikoskiseura (lehtileikkeitä)
Ferdinand VII

| Ferdinand VII |
| --- | --- |
 Espanjan kuningas
 Ferdinand VII, Vicente López Portaña 1850
Espanjan kuningas
Valtakausi:  19. maaliskuuta 1808 – 6. toukokuuta 1808
Edeltäjä:  Kaarle IV
Seuraaja:  Joosef I
Valtakausi:  11. joulukuuta 1813 – 29. syyskuuta 1833
Edeltäjä:  Joosef I
Seuraaja:  Isabella II

Syntynyt:  14. lokakuuta 1784 El Escorial, Espanja
Kuollut:  29. syyskuuta 1833 Madrid, Espanja
Hautapaikka:  Kuninkaallinen krypta, El Escorial
Puoliso:  María Antonia de Nápoles  Maria Isabella de Bragança María Josefa Amalia de Sajonia  María Cristina de Borbón-Dos Sicilias
Lapset:  Isabella II Luisa Fernanda de Borbón
Koko nimi:  Fernando Francisco de Paula Domingo Vincente Ferrer Antonio José Joaquín Pascual Diego Juan Nepomuceno Januario Francisco Javier Rafael Miguel Gabriel Calisto Cayetano Fausto Luis Raimundo Gregorio Lorenzo Jerónimo
Suku:  Bourbon
Isä:  Kaarle IV
Äiti:  Maria Luisa
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Nimikirjoitus:  
Ferdinand VII
Ferdinand VII (esp. Fernando); (14. lokakuuta 1784 El Escorial, Espanja – 29. syyskuuta 1833 Madridin kuninkaallinen palatsi, Madrid, Espanja) oli Espanjan kuningas vuosina 1813–1833 ja lyhyen aikaa vuonna 1808.
Suku ja koulutus

Prinssi Fernandon vanhemmat olivat Kaarle IV ja kuningatar Maria Luisa, hän oli vanhin eloon jäänyt poika. Hänellä oli 13 sisarusta, joista Carlota Joaquina oli Portugalin ja Algarven kuningatar; María Amalia (1779–1798) avioitui Kaarle III:n pojan Antonio Pascualin kanssa; Maria Luisa (1782–1824) oli Etrurian kuningatar ja Luccan herttuatar; Don Carlos oli karlistien kruununtavoittelija nimellä ”Kaarle V” ja Maria Isabella de Bourbon oli Molempain Sisiliain kuningatar.
Kruununprinssi

Ranska ja Espanja olivat 1700-luvun lopussa liittolaisia. Espanjan pääministeri Manuel de Godoy solmi Ranskan kanssa yhteistyösopimuksia ja sotilasliiton vuonna 1801. Fontainebleaun sopimuksen mukaan 1807 maiden oli tarkoitus hyökätä yhdessä Portugaliin. Ranskalaisjoukot kulkivat sopimuksen mukaisesti Espanjan läpi. Godoyn politiikka synnytti kuitenkin vastustusta Espanjan hovissa, ja Ferdinand teki maaliskuussa 1808 palatsivallankaappauksen isäänsä Kaarle IV:tä vastaan. Ranska juonitteli kuitenkin asian omaksi edukseen: ensiksi Ferdinand pakotettiin luopumaan kruunusta, ja toiseksi Kaarle pakotettiin luovuttamaan kruununsa Napoleonille. Kuninkaaksi tuli 6. kesäkuuta 1808 Napoleonin veli Joseph Bonaparte (Joosef I).
Valtakausi

Varsinaisen hallituskautensa Ferdinand aloitti Napoleonin jouduttua vaikeuksiin Leipzigin taistelun tappion jälkeen. Napoleon salli joulukuussa 1813 Ferdinandin palata Espanjan valtaistuimelle. Samaan aikaan alkoi Pyreneiden niemimaan sota kääntyä Napoleonin vastustajien voitoksi. Keväällä 1820 puhkesi Espanjassa kapina Ferdinand VII:tä vastaan. Kuninkaan oli taivuttava perustuslaillisen hallitusmuodon voimaansaattamiseen.
Koska jo kolme kertaa naimisissa olleelle Ferdinandille ei ollut syntynyt poikia, Ferdinand muutti neljännen puolisonsa Maria Kristiinan toiveesta 29. maaliskuuta 1830 annetulla niin sanotulla pragmaattisella sanktiolla kruununperimysjärjestystä siten, että myös kuninkaan naispuolinen jälkeläinen voisi periä kruunun. Tämä merkitsi kruununperijän aseman siirtymistä kuninkaan nuoremmalta veljeltä Don Carlokselta heidän tyttärelleen Isabellalle, joka syntyi lokakuussa 1830.
Avioliitot

Ferdinand VII:n kolmen ensimmäisen vaimon kuoltua nuorina hän avioitui vielä neljännen kerran.
Vuonna 1802 hän avioitui serkkunsa Napolin ja Sisilian 18-vuotiaan prinsessa Maria Antonian (1784–1806) kanssa, joka oli Molempain Sisiliain kuninkaan Ferdinand I:n ja Itävallan arkkiherttuatar Maria Karolinan tytär. Maria Antonian kaksi raskautta vuosina 1804 ja 1805 päättyivät keskenmenoihin. Maria Antonia kuoli tuberkuloosiin 21-vuotiaana.
Vuonna 1816 Ferdinand avioitui toisen kerran 19-vuotiaan sisarentyttärensä Maria Isabella de Bragançan (1797–1818) kanssa, joka oli hänen vanhemman sisarensa Carlota Joaquinan ja Portugalin kuninkaan Juhana VI:n tytär. Heille syntyi elokuussa 1817 tytär Maria Luisa Isabel, joka eli viisi kuukautta. Toinen tytär kuoli perätilasynnytyksessä ja Maria Isabella kuoli heti sen jälkeen 21-vuotiaana.
Ferdinand avioitui kolmannen kerran 20. lokakuuta 1819 Madridissa 16-vuotiaan Saksin prinsessa Maria Josefa Amalian (1803–1829) kanssa, joka oli Saksin kuningas Maksimilianin (1759–1838) ja Parman herttuatar Carolina Marian (1770–1804) tytär. Heillä ei ollut lapsia. Maria Josefa kuoli kuumetautiin 25-vuotiaana.
Ferdinand avioitui neljännen kerran 45-vuotiaana 11. joulukuuta 1829 Madridissa 23-vuotiaan sisarentyttärensä, Molempain Sisiliain prinsessan Maria Cristinan (1806–1878) kanssa, joka oli toinen hänen nuoremman sisarensa Espanjan infanta Maria Isabellan ja Frans I:n kahdesta tyttärestä. Frans I oli hänen serkkunsa ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Antonian veli.
Lapset

Ferdinandilla ja Maria Cristinalla oli kaksi eloon jäänyttä tytärtä, joista vanhemmasta, Isabella II:sta, tuli täysi-ikäistyttyään Ferdinandin kuoltua tämän seuraaja.
Nuorempi tytär Maria Luisa Fernanda de Borbón (1832–1897) avioitui 1846 pikkuserkkunsa, Montpensierin herttua Antoine d'Orléansin kanssa ja heille syntyi 10 lasta, joista kaksi eli aikuiseksi asti.
Perintö

Ferdinand VII kuoli 48-vuotiaana syyskuussa 1833 Madridin kuninkaallisessa palatsissa kärsittyään kuukausia vakavista terveysongelmista. Hänet on haudattu  El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon Kuninkaalliseen kryptan, Kuninkaiden pantheoniin.
Aiheesta muualla

Ferdinand VII:n elämäkerta Espanjan Kuninkaallisen historia-akatemian sivulla (espanjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand VII Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Joosef I | Espanjan kuningas 1813–1833 | Seuraaja: Isabella II |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Kruununprinssi Fernando de Borbón, Asturian ruhtinas, Francisco de Goya
Ferdinand VII:n hauta (ylempi), El Escorialin kuninkaallisen San Lorenzon luostarin kirkon Kuninkaallinen krypta, Kuninkaiden pantheon
The Isle of Pingo Pongo

The Isle of Pingo Pongo (Pingo Pongon saari) on Merrie Melodies -piirroselokuva, joka julkaistiin vuonna 1938 ja jonka ohjasi Tex Avery.
Juoni

Lyhytelokuva seuraa risteilyaluksen matkaa New Yorkista saarelle, joka oletettavasti sijaitsee Etelämerellä. Alus purjehtii Vapaudenpatsaan ohi, joka toimii liikennepoliisina, "Kanarian saarten" ja "Sandwichsaarten" ohi.
Animaatio pyörii jazzin ja primitivismin teemojen ympärillä, ja se tapahtuu syrjäisellä saarella. Keskeinen hahmo on varhainen versio Elmeristä, joka  tunnetaan Älyniekkana, ja suurin osa elokuvasta koostuu matkakertomus-tyyppisestä kerronnasta ja blackout-piloista, joissa monessa on mukana Älyniekka. Pingopongolaiset ovat enimmäkseen pitkiä, mustaihoisia, ja heillä on isot jalat ja huulet. Kuten muut ajan piirroselokuvat, alkuasukkaat muistuttavat eläimiä ja heijastavat ajan stereotypioita. Alkuasukkaat soittavat ensin rumpuja, ja innostuvat sitten jazziin, jota kuvataan "primitiiviseksi villiksi rytmiksi", joka johtaa siihen, että yleisö yhdistää viidakon villi-ihmiset viidakon moderniin jazz-musiikkin.
Elokuvassa on pilakohtaus, jossa Älyniekka sanoo, "Joko nyt pomo?", mutta kertoja sanoo "Ei vielä." Kun aurinko ei lopulta laskekaan, kun hän sanoo "kun aurinko laskee hitaasti länteen", Älyniekka ilmestyy ja sanoo, "Joko nyt, Pomo?" Pomo sanoo, että "Joo, nyt!" Munapää ampuu aurinkoon ja saa sen laskemaan länteen ja elokuva päättyy.
Aiheesta muualla

The Isle of Pingo Pongo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Isle of Pingo Pongo (Blue Ribbon), Internet Archive
Somerniemi

| Somerniemi Sommarnäs> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Somero |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°33′08″N, 023°46′45″E
Lääni:  Hämeen lääni
Kuntanumero:  760
Hallinnollinen keskus:  Jakkula
Perustettu :  1868 (kunta)  1901 (seurakunta)
– emäpitäjä:  Somero
Kuntaliitokset:  Osa Somerosta (1924,1927), Osa Pusulasta (1975)
Liitetty:  1977
– liitoskunnat:  Somero Somerniemi
– syntynyt kunta:  Somero
Pinta-ala:   km²   (1.1.1976)
– maa:  206,8 km²
Väkiluku:  1 409   (31.12.1976)
– väestötiheys:  7,0 as./km²
Somerniemi (ruots. Sommarnäs) on nykyisessä Varsinais-Suomen maakunnassa sijaitseva entinen Suomen kunta. Itsenäisenä kuntana se kuului Hämeen lääniin ja sen rajanaapureita olivat Somero,  Tammela, Pusula, Nummi ja Kiikala. Somerniemi liitettiin Someroon vuonna 1977. Kuntaliitoksen jälkeen yhdistynyt Somero siirtyi Hämeen läänistä Turun ja Porin lääniin vuonna 1990 ja tuli kuulumaan uuteen Länsi-Suomen lääniin vuonna 1997.
Maantiede > Maisemat

Somerniemi sijaitsee Kolmannen salpausselän harju- ja vedenjakaja-alueella, josta vedet virtaavat neljään suuntaan:
Paimionjoen lähdejärvi, Someron ja Somerniemen suurin järvi Painio laskee Paimionjoen kautta Saaristomereen. Painion rantakyliä ovat Palikainen, Härjänlahti, Keltiäinen ja Vesanoja. Painioon laskevan ojan varrella on Härjänojan kylä.
Oinasjärvi on osa Karjaanjoen vesistöä ja laskee Pitkiönjoen ja Nummenjoen kautta Suomenlahteen. Oinasjärven rantakyliä ovat Oinasjärvi, Jakkula, Viuvala ja Kopila, ja siihen laskee pohjoisesta Arimaa latvajärvineen, joihin kuuluu muun muassa punaista lumpeistaan tunnettu Levo-Patamo. Pusulanjoen kautta Karjaanjoen vesistöön laskee Heinjärvi.
Kaskistonnummen harjualueen ja laajojen peltoalueiden väliin jäävä matala ja sameavetinen Halkjärvi laskee Uskelanjoen latvahaaran Terttilänjoen kautta Saaristomereen. Halkjärven rantakyliä ovat Kaskisto ja Suojoki. Halkjärveen laskevan ojan varrella on myös Mäyrämäen kylä.
Kirkasvetinen Salkolanjärvi laskee pohjoiseen Tammelan Liesjärveen ja kuuluu osana Loimijoen valuma-aluetta Kokemäenjoen vesistöön. Salkolanjärven rantakylä on Somerniemen kylistä selvimmin harvaanasuttuun Tammelan ylänköön liittyvä Salkola.
Somerniemen kellotapuli
Somerniemen kirkko
Painiota kirkkorannassa
Painiota Ämyriltä
Maantiede > Liikenne

Valtatie 2 kulkee Somerniemen koilliskulman poikki. Somerniemen keskiosien halki kulkee seututie 280, joka jatkuu luoteessa Someron keskustaajamaan asti ja kaakossa Nummi-Pusulan suuntaan. Somerniemen eteläosassa on yhdystie 2801, joka erkanee seututieltä 280 ja jatkuu länteen.
Historiaa

Somerniemi oli alkujaan Someron alaisuudessa toiminut kappeliseurakunta. Somerniemen ensimmäinen kappelikirkko rakennettiin perimätiedon mukaan vuonna 1682 ja kappeliseurakunta sai ensimmäisen oman papin vuonna 1695. Nykyinen Somerniemen puukirkko on vuodelta 1813 (A. V. Arppe).
Somerniemellä sijaitsevat Palikaisten ja Kopilan kartanot. Näistä Palikaisten kartanon maisema on määritelty yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Somerniemen kunnallishallinto perustettiin vuonna 1868.
Seurakunnallisesti Somerniemi erotettiin Somerosta omaksi seurakunnakseen 1901. Päätöksen toimeenpano kuitenkin lykkäytyi, koska uuteen seurakuntaan oli päätetty liittää myös Someroon siihen asti kuuluneet Kaskiston, Suojoen ja Mäyrämäen kylät, joista jo 1600-luvun lopulta oli käyty kirkossa Somerniemellä, ja tämä edellytti Someron kirkkoherran vaihtumista. Senaatin luvalla Somerniemelle saatiin kuitenkin valita uusi kirkkoherra vuonna 1917 mutta niin, että seurakuntaan kuului vain aiempi Somerniemen kappeliseurakunta ilman mainittuja Someron kyliä. Kun Somerniemen kunta tilanomistaja Kaarlo Rauhankallion aloitteesta vuonna 1922 osti Mäyrämäen yksinäistalon ja sitoutui maksamaan sen osuuden Someron kirkkoherran palkasta, voitiin Mäyrämäen kylä liittää Somerniemeen jo 1924. Kun Someron kirkkoherra vaihtui 1925, voitiin myös Kaskiston ja Suojoen kylät liittää Somerniemeen toukokuun alusta 1927 pois lukien kuitenkin Kaskiston kylän Uuden-Kaskiston kulmakunta, jolle vuonna 1921 asukkaiden anomuksesta oli myönnetty lupa jäädä Someron yhteyteen.
Kunnan ja sitä edeltäneen kappeliseurakunnan nimi Somerniemi (ruots. Sommarnäs) perustuu nimellä Munck af Sommernäs aateloidun Palikaisten kartanonherran Anders Munck af Sommernäsin aatelisnimeen. Kappeliseurakunnan ja kulmakunnan vanhempia nimiä ovat olleet Ylistaro ja Naara.
Nykyhetkeä

Vuonna 1975 perustettu kotiseutuyhdistys Somerniemi-seura järjestää kotiseutujuhlia ja kesätoritapahtumia ja harjoittaa julkaisutoimintaa. Runsasjärvinen ja alle 100 kilometrin päässä Helsingistä sijaitseva Somerniemi on myös vilkas kesämökkipaikkakunta.
Somerniemen nähtävyyksiä ovat ateljee Hiidenlinna ja Ämyrin tanssilava sekä Somerniemen Kesätori.
Kylät

Vuonna 1922 Somerniemellä oli 10 kylää: Härjänlahti, Härjänoja, Jakkula, Keltiäinen, Kopila, Oinasjärvi, Palikainen, Salkola, Vesanoja ja Viuvala. Somerniemeen liitettiin vuonna 1924 Somerosta Mäyrämäki (yksinäistalo) sekä vuonna 1927 Suojoki ja Kaskisto luukuunottamatta Uusi-Kaskisto-nimistä kulmakuntaa.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Somerniemellä ei ollut lainkaan taajamia.
Somerniemen kunnantoimisto sijaitsi Jakkulan kylässä.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Somerniemen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970 ja lisäksi vuoden 1975 väkiluku.
| Somerniemen väestönkehitys 1880–1975 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 1 470 | 1 470 |
| 1890 | 1890 |    | 1 597 | 1 597 |
| 1900 | 1900 |    | 1 798 | 1 798 |
| 1910 | 1910 |    | 1 917 | 1 917 |
| 1920 | 1920 |    | 1 866 | 1 866 |
| 1930 | 1930 |    | 2 368 | 2 368 |
| 1940 | 1940 |    | 2 255 | 2 255 |
| 1950 | 1950 |    | 2 480 | 2 480 |
| 1960 | 1960 |    | 2 162 | 2 162 |
| 1970 | 1970 |    | 1 687 | 1 687 |
| 1975 | 1975 |    | 1 436 | 1 436 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuonna 1927 Somerniemeen liitettiin Someron kunnasta alue, jossa oli 488 asukasta. Kyseessä olivat edellä mainitut Kaskiston ja Suojoen kylät lukuun ottamatta Uuden-Kaskiston kulmakuntaa Kaskiston kylässä. Jo aiemmin vuonna 1924 oli Somerosta Somerniemeen siirretty Mäyrämäen kylä.
Vuoden 1975 lopussa itsenäisessä Somerniemen kunnassa oli 1 457 asukasta. Vielä vuoden 1950 väestönlaskennassa Somerniemen väkiluku oli ollut 2 473 asukasta. Vuonna 2011 entisen Somerniemen kylissä oli asukkaita 965.
Tunnettuja somerniemeläisiä

Somerniemen historiaan Palikaisten kartanon kautta liittyviä sukuja ovat muun muassa Munck ja Ramsay, ja Somerniemellä on vaikuttanut myös Achreniusten pappissuku. 1900-luvulla Somerniemen Härjänojalla vietti kesiään  paikkakunnan luontoa ja ihmisiä tuotannossaan kuvannut, äitinsä puolelta somerniemeläinen kirjailija Helvi Hämäläinen, jonka muistojuhlaa vietettiin vuonna 2003. Somerniemen Härjänlahden kylästä oli kotoisin kansanedustaja ja ministeri Aleksi Aaltonen. Somerniemellä oli syntynyt estejuoksija ja olympiamitalisti Kaarlo Tuominen. Somerniemen Palikaisten Österkullassa asui vuodesta 1959 jääkärieversti Eric Schauman. Kirjailijat Kaari Utrio ja  Kai Linnilä muuttivat Somerniemen Kirkonkulmalle Härjänlahden kylään vuonna 1975. Maanviljelysneuvos Otto Rotkirch syntyi Somerniemellä 1880. Kotiseutuneuvos Manu Kärki