stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jack Davenport
Filmografia > Elokuvat

Fierce Creatures (1997)
The Moth (1997)
Macbeth (1998)
Talos – muumion kirous (1998)
The Wisdom of Crocodiles (1998)
Lahjakas herra Ripley (1999)
Ticks (1999)
The Cookie Thief (1999)
The Wyvern Mystery (2000)
Subterrain (2001)
Look (2001)
Not Afraid, Not Afraid (2001)
Offending Angels (2001)
Gypsy Woman (2001)
The Bunker (2001)
Pirates of the Caribbean: Mustan helmen kirous  (2003)
Terrible Kisses (2004)
Marple: ruumis kirjastossa (2004)
The Libertine (2004)
Hääheila (2005)
A Higher Agency (2005)
Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006)
Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007)
Merirosvoradio (2009)
The Key Man (2011)
Mother's Milk (2012)
Kingsman: Salainen palvelu (2015)
Filmografia > Televisiosarjat

The Moth (1997)
Ultraviolet (1998)
The Wyvern Mystery (2000)
Paritellen (2000–2004)
A Very English Genius (2002) (kertoja)
The Showbiz Set (2002) (kertoja)
The Real Jane Austen (2002)
The Boy Who Would Be King (2003) (kertoja)
Beethoven – Eroica (2003)
The Welsh Great Escape (2003)
Miss Marple (2004)
This Life (2006)
FlashForward (2009–2010)
Smash (2012–2013)
Good Wife (2014)
Why women kill (2019)
Aiheesta muualla

Jack Davenport Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tarqumiya

| Tarqumiya |
| --- | --- |
 Tarqumiya
 Koordinaatit: 31°34′30″N, 35°00′47″E 
Valtio:  Palestiina
kuvernementti:  Hebron
Väkiluku (2016)  (arvio):  18 960
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tarqumiya (arab. ترقوميا‎, Tarqūmiyā) on kaupunki Palestiinan Länsirannalla lähellä Hebronin kaupunkia ja Israelin rajaa. Sen asukasluku oli vuonna 2016 arviolta 18 960.
Maantiede

Tarqumiya sijaitsee Palestiinan Länsirannan eteläosassa noin 9 kilometriä Hebronin kaupungista luoteeseen. Hallinnollisesti se on osa Hebronin kuvernementtia. Naapuripaikkakuntia ovat Hebronin lisäksi Taffuh ja Beit Kahil idässä, Beit Ula pohjoisessa ja Idhna etelässä. Lännessä paikkakunta rajautuu Israelin rajaan. Tarqumiyan rajanylityspaikka on yksi Israelin ja Länsirannan rajan tarkastuspisteistä suurimpia.
Tarqumiya  on rakennettu matalalle kukkulalle ja sen korkeus merenpinnasta on noin 490 metriä. Vuotuinen keskimääräinen sadanta on 419 mm. Vuoden keskilämpötila on 19 °C.
Historia

Nykyinen Tarqumiya sijaitsee Neftah-nimisen muinaisen kanaanilaisen kylän raunioilla. Roomalaiskaudella se tunnettiin puolestaan nimellä Tricomias. Nimi voi olla väännös sanasta Tetracomias, joka viittaa ”neljään kylään”. Vuonna 1883 paikan kuvailtiin olevan ”pieni kylä kivikkoisella kukkulalla”.
Väestö

Tarqumiyan asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2016 arvion mukaan 18 960. Vuonna 2007 vastaava lukema oli 14 142.
Tamara Tyškevitš

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | kuula |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tukholma 1958 | kuula |  |
|  Pronssia | Bern 1954 | kuula |  |
Tamara Andrejevna Tyškevitš (ven. Тамара Андреевна Тышкевич, 31. maaliskuuta 1931 – 27. joulukuuta 1997) oli neuvostoliittolainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.
Tamara Tyškevitš oli 1950-luvulla maailman parhaita naiskuulantyöntäjiä. Helsingin 1952 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 14,42 m vain 8 cm Klavdija Totšenovalle hävinneenä. Bernin EM-kilpailuissa 1954 hän sai pronssia tuloksella 14,78 m ja varmisti Neuvostoliiton kolmoisvoiton. Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 16,59 m, jolla hän kukisti Galina Zybinan kuudella sentillä ja joka jäi vain 17 senttiä Zybinan ME-tuloksesta. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sai vielä hopeaa työnnettyään tuloksen 15,54 m, jolla hän hävisi 20 cm Marianne Wernerille.
Tarquinio Provini

Tarquinio Provini vuonna 1959.
Tarquinio Provini (29. toukokuuta 1933 Cadeo, Italia – 6. tammikuuta 2005 Bologna, Italia) oli italialainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti maailmanmestaruuden 125-kuutioisissa vuonna 1957 ja 250-kuutioisissa vuonna 1958. Ensimmäisen mestaruuden Provini ajoi Mondialilla ja seuraavan MV Agustalla.
Tarquinio Provini aloitti kilpauransa vuonna 1949 setänsä Cesar Provinin nimellä, koska Tarquinio oli vielä liian nuori saamaan kilpailulisenssin. Setänsä nimellä hän voitti alueellisia mestaruuksia ja myöhemmin omalla nimellään Italian mestaruuksia. MM-sarjassa Provini oli heti alusta saakka sarjan parhaimmistoa. Ensimmäisen MM-osakilpailun hän ajoi vuonna 1954 ja oli kilpailun toinen. Seuraavassa osakilpailussa tuli jo uran ensimmäinen voitto. Provinin ura päättyi vuonna 1966 vakavaan loukkaantumiseen Mansaaren osakilpailussa. Hän mursi selkänsä ja halvaantui lantiosta alaspäin. Uran jälkeen Provini perusti Protar -nimisen yrityksen, joka valmistaa moottoripyörien pienoismalleja.
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestari 1957
MM-sarjan toinen 1959
6 osakilpailuvoittoa, 7 kakkossijaa ja 3 kolmossijaa
Saavutukset > 250cc-luokka

Maailmanmestari 1958
MM-sarjan toinen 1957, 1959 ja 1963
14 osakilpailuvoittoa, 2 kakkossijaa ja 5 kolmossijaa
Saavutukset > 350cc-luokka

1 kakkossija ja 1 kolmossija MM-osakilpailuissa
Takiainen (yhtye)

Takiainen oli suomalainen yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1997 ja se lopetti toimintansa 2005. Yhtye voitti Ääni ja Vimma -bändikilpailun vuonna 2003.
Historia

Yhtye aloitti toimintansa vuonna 1997 soittamalla covereita nimellä Paniikki. Pian yhtye ryhtyi tekemään kappaleensa itse ja vuonna 1998 nimeksi muutettiin Takiainen. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Paula (kitara), Katri (basso), Johanna (laulu) ja Nina (rummut). Yhtye julkaisi kolme demoa ja vuonna 2000 ilmeistyi ensimmäinen EP Päällä, jonka julkaisi Zen Garden. Vuonna 2001 Nina jätti yhtyeen ja rumpaliksi tuli Riikka. Heinäkuussa 2002 laulaja Johanna lähti yhtyeestä ja Katri ryhtyi hoitamaan myös lauluosuuksia. Vuonna 2003 Takiainen osallistui Ääni ja Vimma -bändikilpailuun ja voitti sen. Tämän jälkeen Johanna Kustannus teki yhtyeen kanssa sopimuksen ja 2004 ilmestyi yhtyeen ainoaksi jäänyt pitkäsoitto Alasti. Viimeinen keikka kokoonpanolla Katri, Paula ja Riikka soitettiin Semifinaalissa 30. maaliskuuta 2005. Tämän jälkeen Katri ja Riikka soittivat vielä muutaman puoliakustisen keikan Petri Hellgrenin kanssa. Maaliskuussa 2006 yhtye ilmoitti lopettavansa toimintansa kokonaan. Katrin ja Riikan uusi yhtye on nimeltään Raadelma.
Jäsenet

Katri: basso ja laulu
Paula: kitara
Riikka: rummut (2001–2004)
Johanna: laulu (1997–2002)
Nina: rummut (1997–2001)
Diskografia > Albumit

Alasti (2004)
Diskografia > Singlet ja EP:t

Päällä (2002)
Saatanan sikiö / M.O.S.S.A.A. (2004)
Orja / Katkaise (2004)
Diskografia > Demot

M.V.V. (1998)
Kohta (1999)
Pimp (1999)
Reikä (2001)
Ime kuiviin (2002)
Katkaise (2003)
Diskografia > Kokoelmat

KemppaCrash (1998): "Väärä" ja "Pentti (Live)"
Spirit of The New Age
Suomipunkkia 2 (2001): "Linna"
Musiikkia elkokuvaan Koti-ikävä (2005): "Riittää" ja "Nuole kasvoni"
Diskografia > Musiikkivideot

Orja (Ohj. Tommi Karvinen / 2004)
Triviaa

Maj Karma yhtyeen solisti Herra Ylppö on tehnyt kannet albumiin Alasti ja singleihin Saatanan sikiö ja Orja.
Vuonna 2000 yhtye joutui vakavaan kolariin ollessaan palaamassa keikalta.
Søndeledin kirkko

| Søndeledin kirkko Søndeled kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Risør, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Søndeledin kirkko (norj. Søndeled kirke) on Risørin kunnassa Agderin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko 1100-luvulta.
Kirkkosali
Kattomaalaus ja urut
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Søndeledin kirkko Wikimedia Commonsissa
Isolepakko

| Isolepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Alalahko::  Pienlepakot Microchiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Suku::  Nyctalus
Laji::  noctula
Kaksiosainen nimi
 Nyctalus noctula  (Schreber, 1774) 
 Isolepakon levinneisyys
Katso myös
   Isolepakko Wikispeciesissä   Isolepakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isolepakko (Nyctalus noctula) on lepakkolaji. Se on Euroopan suurimpia lepakkolajeja.
Ulkonäkö ja koko

Isolepakon väri on lämpimän ruskea. Sen pään ja vartalon yhteispituus on 62–80 mm, siipien kärkiväli 32–40 cm ja paino 19–40 grammaa.
Levinneisyys

Isolepakoita elää Euroopassa, Aasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Sen levinneisyyden pohjoisraja on 60° pohjoista leveyttä.   Isolepakko muuttaa talveksi lämpimämpään ilmastoon. Suomessa isolepakoita tavataan maan lounaisosassa lähes vuosittain muuttoaikana.
Elintavat

Isolepakot elävät alavilla mailla ja ylätasangoilla, lehti- ja sekametsissä, puistoissa ja puiden reunustamilla kaduilla. Ne elävät puiden onkaloissa ja talvehtivat niissä. Kesäisin lepakkonaaraat muodostavat 20–60 yksilön yhteisöjä ja koiraat viettävät yksinäistä elämää. Isolepakot aloittavat saalistuksen auringonlaskun jälkeen. Ensin ne saalistavat korkealla lentäen ristiin rastiin ja laskeutuvat lähemmäksi maan pintaa vasta yön tullen. Talvisin koiraat ja naaraat talvehtivat yhdessä suurina laumoina, useita satoja, jopa tuhat yksilöä yhdessä. Isolepakot saavat 2 poikasta kerran vuodessa ja voivat elää korkeintaan 8 vuotta.
Aiheesta muualla

Isolepakon ääninäyte (mp3-muodossa)
Sømnan kirkko

| Sømnan kirkko Sømna kirke |
| --- | --- |
 Kirkko noin vuonna 1900.
Sijainti:  Sømna, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1876
Suunnittelija:  Ole Olsen Scheistrøen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sømnan kirkko (norj. Sømna kirke) on Sømnan kunnassa Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1876.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sømnan kirkko Wikimedia Commonsissa
Jan Bonga

Jan Bonga (s. 23. heinäkuuta 1964) on sveitsiläinen entinen kilpapurjehtija. Hän kilpaili purjelaudalla Soulin olympialaisissa 1988, joissa hän sijoittui yhdeksänneksi.
Jan Bosas

Jan Stefan Bosas  (s. 14. maaliskuuta 1985) on suomalainen yleisurheilija. Hän on voittanut 400 metriä yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailussa 2009 ja sijoittui 800 metrillä toiseksi. Hän edustaa Esbo Idrottsföreningia. Häntä valmentaa Jens Wallin. Hänellä on myös maaotteluedustuksia.
Japanin Grand Prix 1994

Japanin Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan kauden 1994 osakilpailu, joka ajettiin 6. marraskuuta 1994 Suzukan moottoriradalla. Kilpailun voitti Damon Hill.
Kierroksella 13 sattuneen kolarin, jossa eräs ratavirkailija loukkaantui, jonka takia kilpailu jouduttiin keskeyttämään. Uusintalähdön jälkeen kilpailu käytiin silloisten aikasääntöjen mukaan.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 0 |  Damon Hill | Williams-Renault | 50 | 1'55:54.4 | 2 | 10 |
| 2 | 5 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 50 | +3.365 | 1 | 6 |
| 3 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 50 | +52.045 | 7 | 4 |
| 4 | 2 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 50 | +56.074 | 4 | 3 |
| 5 | 15 |  Eddie Irvine | Jordan-Hart | 50 | +1:42.107 | 6 | 2 |
| 6 | 30 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Mercedes | 50 | +1:59.863 | 3 | 1 |
| 7 | 7 |  Mika Häkkinen | McLaren-Peugeot | 50 | +2:02.985 | 8 |   |
| 8 | 9 |  Christian Fittipaldi | Footwork-Ford | 49 | +1 krs. | 18 |   |
| 9 | 20 |  Érik Comas | Larrousse-Ford | 49 | +1 krs. | 22 |   |
| 10 | 11 |  Mika Salo | Lotus-Mugen-Honda | 49 | +1 krs. | 25 |   |
| 11 | 26 |  Olivier Panis | Ligier-Renault | 49 | +1 krs. | 19 |   |
| 12 | 31 |  David Brabham | Simtek-Ford | 48 | +2 krs. | 24 |   |
| 13 | 12 |  Alessandro Zanardi | Lotus-Mugen-Honda | 48 | +2 krs. | 17 |   |
| Kesk. | 4 |  Mark Blundell | Tyrrell-Yamaha | 26 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Hart | 16 | Vaihdelaatikko | 10 |   |
| Kesk. | 8 |  Martin Brundle | McLaren-Peugeot | 13 | Ulosajo | 9 |   |
| Kesk. | 10 |  Gianni Morbidelli | Footwork-Ford | 13 | Ulosajo | 12 |   |
| Kesk. | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 10 | Sähköt | 11 |   |
| Kesk. | 25 |  Franck Lagorce | Ligier-Renault | 10 | Kolari | 20 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 10 | Kolari | 16 |   |
| Kesk. | 24 |  Michele Alboreto | Minardi-Ford | 10 | Ulosajo | 21 |   |
| Kesk. | 6 |  Johnny Herbert | Benetton-Ford | 3 | Ulosajo | 5 |   |
| Kesk. | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 3 | Ulosajo | 14 |   |
| Kesk. | 32 |  Taki Inoue | Simtek-Ford | 3 | Ulosajo | 26 |   |
| Kesk. | 6 |  Jyrki Järvilehto | Sauber-Mercedes | 0 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 19 |  Hideki Noda | Larrousse-Ford | 0 | Ulosajo | 23 |   |
| DNQ | 34 |  Bertrand Gachot | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
| DNQ | 33 |  Paul Belmondo | Pacific-Ilmor |   |  |  |   |
Muuta

Nopein kierros: Damon Hill 1,56.597
Kilpailu esitettiin MTV3 MAXin klassikkokilpailuiden yhteydessä.
Mika Salon uran ensimmäinen kilpailu.
Formula 1 -luokan Japanin Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Fuji Speedway (1976–1977, 2007–2008) Suzuka Circuit (1987–2006, 2009–2019, 2022–)
Formula 1 -kausi 1994
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Brasilia |  Tyynimeri |  San Marino |  Monaco |  Espanja |  Kanada |  Ranska |  Britannia |
|  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali |  Eurooppa |  Japani |  Australia |
Svetlana Horkina
Arvokisavoitot

13-kertainen Euroopan mestari:
eritasonojapuut: 1994, 1996, 1998, 2000, 2002, 2004
permanto 1998
puomi 2000
neliottelu: 1998, 2000, 2002
joukkuekilpailu 2000, 2002
yhdeksänkertainen maailmanmestari:
eritasonojapuut: 1995, 1996, 1997, 1999, 2001
hyppy 2001
neliottelu: 1997, 2001, 2003
kaksi olympiakultaa:
eritasonojapuut: 1996, 2000
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Horkinan virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Svetlana Khorkina – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Profiili gymn-forum.net:issä (englanniksi)
Svetlana Horkina (2009)
Terhokoti

Terhokoti tammikuussa 2022
Terhokoti on vaativan erityistason saattohoitokoti Lassilassa Helsingissä.
Terhokotiin hakeutumisen aiheena on pitkälle edennyt sairaus, jonka hoitaminen muissa oloissa osoittautuu liian vaikeaksi tai raskaaksi esimerkiksi vaikeasti hoidettavien oireiden johdosta. Aiheena Terhokotiin hakeutumiselle voi olla myös vaativa perhetilanne, kuten alaikäiset lapset kotona. Terhokotiin voi päästä myös pääkaupunkiseudun ulkopuolelta. Terhokoti toteuttaa lisäksi kotisairaanhoidon palveluita. Niissä hoitoa tarjotaan palliatiiviseen hoitoon ja saattohoitoon erikoistuneiden sairaanhoitajien ja lääkärien noin 50 kilometrin säteellä pääkaupunkiseudulta tekemillä kotikäynneillä. Terhokoti järjestää myös läheisten sururyhmiä ja vertaistapaamisia.
Yleisimmin Terhokodin potilaat ovat olleet syöpätauteja sairastaneita. Lisäksi siellä on hoidettu esimerkiksi ALS-taudista kärsineitä. Keskimäärin hoito Terhokodissa on kestänyt parin viikon ajan, mutta hajonta on ollut suurta, ja hoitojaksot ovat toisinaan voineet kestää muutamia kuukausiakin. Jos hankala oire on saatu hallintaan ja potilaan tilanne on tasaantunut tai jopa kohentunut, on Terhokodista myös palattu kotihoitoon. Kaksi kolmasosaa Terhokodin potilaista on ollut työikäisiä.
Terhokodin henkilökuntaan kuuluu 42 vakituista työntekijää (2023). Lääkäreillä on erityispätevyys palliatiivisessa lääketieteessä, ja sairaan- sekä lähihoitajilla on erilaisia koulutaustoja. Terhokotia ylläpitää vuonna 1985 perustettu Terho-säätiö, jonka taustajärjestöjä ovat Syöpäsäätiö ja Etelä-Suomen Syöpäyhdistys. Terhokodissa 25 vuoden ajan johtajana ja ylilääkärinä toiminut Juha Hänninen on julkaissut kirjoja, joihin on ammennettu vaikutteita kokemuksista saattohoidon parissa.
Terhokoti oli syksyllä 2020 talouskriisissä ja aloitti yhteistoimintaneuvottelut. Saattohoitokodin potilasmäärä oli vähentynyt; vuodeosasto oli tuohon aikaan 17-paikkainen, mutta siellä oli vuonna 2019 keskimäärin 13,5 potilasta ja vuonna 2020 enää keskimäärin yksitoista potilasta. Potilaita alettiin kuitenkin ohjata Terhokotiin aiempaa enemmän, eikä Terhokodin tarvinnut irtisanoa tai lomauttaa henkilökuntaansa yhteistoimintaneuvottelujen seurauksena. Saattohoitopaikkojen määrä väheni viiteentoista.
Tunnettuja Terhokodissa kuolleita

Marko Juhani "Maki" Kolehmainen (1966–2024), säveltäjä, sanoittaja, musiikkituottaja
Ilmari Halinen (1957–2022), agronomi ja ravivaikuttaja
Annika Idström (1947–2011), kirjailija
Janita Lukkarinen (1993–2020), televisiopersoona
Antti-Veikko Perheentupa (1930–2007), kansanedustaja
Vexi Salmi (1942–2020), iskelmäsanoittaja ja tuottaja
Hanna-Riikka Siitonen, laulaja (1970–2018)
Ilkka Sumu, valtiotieteen maisteri ja jatkokoulutussihteeri (1937–2009)
Pertti Viinanen (1937–2012), ammattiyhdistysjohtaja
Aiheesta muualla

Terhokoti
Tanssiteatteri Eri

Tanssiteatteri ERI on Turussa toimiva tanssiteatteri. Sen perustivat vuonna 1989 tanssija-koreografit Tiina Lindfors, Lassi Sairela ja Eeva Soini. Teatterilla vuosittain noin 130 esitystä, joista kantaesityksiä on 3–4. Ohjelmistossa on ollut yhteensä yli sata teosta.
ERI on esiintynyt ulkomailla muun muassa Pohjoismaissa, Baltian maissa, Venäjällä, Valko-Venäjällä, Unkarissa, Romaniassa, Saksassa, Ranskassa, Belgiassa, Italiassa, Espanjassa, Itävallassa, Kreikassa, Turkissa, Beninissä, Yhdysvalloissa ja Japanissa.
Vuonna 1992 Tanssiteatteri Eri sai Turun ja Porin läänin taidepalkinnon ja vuonna 1995 opetus- ja kulttuuriministeriön myöntämän Suomi-palkinnon. Vuonna 2009 teatteri sai Turun teatterikerhon Naamio-tunnustuspalkinnon ja vuonna 2013 Varsinais-Suomen liiton myöntämän Aurora-mitalin. Lisäksi ryhmän jäsenille on myönnetty lukuisia henkilökohtaisia tunnustuksia.
Aiheesta muualla

Teatterin verkkosivu
Jannik Vestergaard

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jannik Vestergaard
Syntymäaika: 3. elokuuta 1992
Syntymäpaikka: Kööpenhamina, Tanska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 199 cm
Seura
Seura: Leicester City
Junioriseurat
: Brøndby
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2011 | Hoffenheim II | 21 | (4) |
| 2011–2015 | Hoffenheim | 71 | (4) |
| 2015–2016 | Werder Bremen | 48 | (3) |
| 2016–2018 | Borussia Mönchengladbach | 66 | (7) |
| 2018–2021 | Southampton | 72 | (4) |
| 2021– | Leicester | 52 | (2) |
Maajoukkue
| 2010 | Tanska U18 | 4 | (1) |
| 2010–2011 | Tanska U19 | 7 | (0) |
| 2011 | Tanska U20 | 2 | (0) |
| 2011–2015 | Tanska U21 | 28 | (4) |
| 2013– | Tanska | 45 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. elokuuta 2024.
Jannik Vestergaard (s. 3. elokuuta 1992 Kööpenhamina) on tanskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Leicester Cityä. Ennen Englantiin siirtymistään hän pelasi vuosina 2010–2018 Saksassa. Vasenjalkainen Vestergaard on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 199-senttimetrinen. Hän on pelannut Tanskan A-maajoukkueessa vuodesta 2013.
Ura > Seurajoukkueura

Vestergaard siirtyi Brøndby IF:stä saksalaiseen TSG 1899 Hoffenheimiin vuonna 2010. Hän pelasi vuosina 2010–2011 seuran kakkosjoukkueessa 21 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa Vestergaard debytoi huhtikuussa 2011 Eintracht Frankfurtia vastaan. Avausmaalinsa liigassa hän teki helmikuussa 2012 Werder Bremenin verkkoon. Parhaimmalla kaudellaan Hoffenheimissa pelatessaan, kaudella 2011–2012, Vestergaard teki Bundesliigassa kaksi maalia.
Tammikuussa 2015 Vestergaard siirtyi Bundesliigan Werder Bremeniin. Hän debytoi seuran paidassa seuraavassa kuussa Hertha BSC:iä vastaan. Kaudella 2014–2015 hän pelasi Werder Bremenin paidassa 15 ottelua tehden yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 33 liigaottelua ja teki kaksi maalia. Kaudet 2016–2018 Vestergaard edusti Borussia Mönchengladbachia. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi 34 liigaottelua ja teki niissä neljä liigamaalia. Toisella kaudella tilastoihin kertyi 32 ottelua ja kolme maalia.
Kaudella 2018–2019 Vestergaard pelasi Englannin Valioliigassa Southamptonin joukkueessa 23 ottelua. Hän teki Valioliigassa ensimmäisen maalinsa kauden 2019–2020 neljännessä liigaottelussaan Manchester Unitedia vastaan elokuussa 2019. Hän pelasi kauden aikana 19 liigaottelua. Kolmannella valioliigakaudellaan hän pelasi 30 ottelua, jotka yhtä lukuun ottamatta avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia.
Vestergaard siirtyi Valioliigassa pelanneeseen Leicesteriin 17,6 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2021. Tulokaskaudellaan hän pelasi kymmenen ottelua Valioliigassa sekä kolme peliä niin Eurooppa- kuin Konferenssiliigassakin. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Leicesterin edustusjoukkueessa vain yhdessä FA Cupin ja kahdessa liigacupin ottelussa. Kaudella 2023–2024 Leicester pelasi mestaruussarjassa, jossa Vestergaard pelasi 42 ottelua avauskokoonpanossa ja teki kaksi maalia. Leicester voitti mestaruussarjan ja nousi takaisin Valioliigaan.
Ura > Maajoukkueura

Vestergaard on edustanut Tanskaa monissa nuorten maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi vuosina 2011–2015 peräti 28 peliä tehden neljä maalia ja toimien kapteenina vuoden 2015 EM-kilpailuissa. Tanskan miesten maajoukkueessa Vestergaard debytoi elokuussa 2013 ystävyysottelussa Puolaa vastaan. Avausmaali syntyi marraskuussa 2015 EM-jatkokarsintaottelussa Ruotsia vastaan. Tanska ei kuitenkaan selviytynyt vuoden 2016 EM-kilpailuihin. MM-kilpailuissa 2018 Vestergaard kuului Tanskan joukkueeseen mutta ei saanut peliaikaa. Vuonna 2021 järjestetyissä EM-kilpailuissa hän tuli avausottelussa Suomea vastaan vaihdosta kentälle ja oli avauskokoonpanossa lopuissa viidessä ottelussa Tanskan edetessä välieriin saakka.  EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi täydet minuutit Tanskan kaikissa neljässä ottelussa.
Vestergaard on pelannut heinäkuun 2024 loppuun mennessä 45 A-maaottelua, joissa hän on ollut avauskokoonpanossa 33 kertaa. Maaleja hän on tehnyt kolme, joista toisen maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Alankomaita ja kolmannen kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Norjaa vastaan.
Muuta

Vestergaardin äiti on saksalainen, joten hän olisi voinut edustaa maajoukkuetasolla Tanskan sijaan myös Saksaa. Vestergaardin äidinisä Hans ja eno Jan Schröers ovat myös pelanneet jalkapalloa.