stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ilmari Huitti

Kustaa Ilmari Huitti (6. marraskuuta 1897 Vaskijärvi, Pyhäjärvi Ul. – 6. joulukuuta 1960 Karkkila) oli suomalainen taidemaalari.
Huitin vanhemmat olivat maakauppias Kaarle August Huitti (s. 23.11.1861 Marttila) ja Josefina o.s. Oila (s. 29.5.1863 Loppi).  Hän opiskeli maalausta Alpo Sailon johdolla 1914 ja kävi vuosina 1915–1917 Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulun, jossa häntä opettivat Albert Gebhard ja Yrjö Ollila.
Huitti osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1917 alkaen ja kansainvälisiin näyttelyihin Amsterdamissa ja Antwerpenissä vuonna 1931. Huitin realististen maalausten aihepiirinä oli usein hänen kotikylänsä Karkkilan Vaskijärvi ja sen ihmiset. Hän oli myös lahjakas muotokuvamaalari.
Huitti keräsi vanhaa talonpoikaisesineistöä ja säilytti Vaskijärven ja Lopen taloista keräämiään kokoelmia Vaskijärven Myllymäen entisessä torpassa. Hän siirsi myös kolme vanhaa aittarakennusta torpan viereen ja rakensi paikalle itselleen asunnoksi Aittamäki-nimisen talon vuonna 1951. Huitin kuoleman jälkeen varsinainen torpparakennus purettiin ja Huitin kokoelmat siirrettiin Karkkilan-Högforsin työläismuseoon. Huitin paikalle siirtämät aittarakennukset ovat kuitenkin edelleen jäljellä.
Huitti seurusteli 1930-luvulla helsinkiläisen seurapiirikaunottaren Marita Kaliman (1915–1978) kanssa. Kalima julkaisi vuonna 1940 romaanin Uusi koti, jossa kuvattiin tätä päättynyttä suhdetta romaanin päähenkilöiden ”Simo Haikan” (Ilmari Huitti) ja ”Kaari Rantalan” (Marita Kalima) kautta.  Marita Kalima, joka oli kielentutkija Jalo Kaliman tytär ja teatterinjohtaja Eino Kaliman veljentytär, meni myöhemmin naimisiin Pekka Niemeläisen kanssa ja piti yhdessä miehensä kanssa naisten kappaliikettä Helsingin Bulevardilla.
Huitti testamenttasi Karkkilan Vaskijärvellä sijainneen huvilansa Aleksis Kiven Seuralle kirjailijoiden lomanviettopaikaksi. Kirjailija Veijo Meri vietti perheineen kesän 1961 tällä huvilalla ja Ilmari Huitista kuulemiensa kertomusten perusteella hän loi taiteilija ”Otto Kukkakosken” henkilöhahmon valmisteilla olleeseen romaaniinsa Peiliin piirretty nainen (1963). Meri sai aiheen romaaniinsa löydettyään huvilan ullakolta Marita Kaliman Huitille lähettämiä kirjeitä. Kalima esiintyi romaanissa ”Kaarina Hallakorven” nimellä.
Kirjallisuutta

J. G. Könnäri: Joutavia juttuja. 1959 (Ilmari Huitti kertoo töistään)
Pentti Mäensyrjä: Sielupensseli: romaaninomainen näkemys taidemaalari Ilmari Huitin originellista elämästä. Karkkilan kulttuuriyhdistys Lyyti ry. 1984.
Taidemaalari Ilmari Huitti – rehevän maaseudun kuvaaja Taidemaalari Ilmari Huitin Säätiö & Karkkilan Kotiseutuyhdistys ry. 2010.
Aiheesta muualla

Ilmari Huitin säätiö
Hämäläismaalari Ilmari Huittia tapaamassa, Seura, 28.10.1936, nro 44, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Steven Nyman

Steven Nyman Vancouverin olympialaisissa 2010.
Steven Nyman (s. 12. helmikuuta 1982 Provo, Utah) on yhdysvaltalainen alppihiihtäjä, joka kilpailee nykyisin lähinnä vauhtilajeissa.
Nuorten MM-kilpailuissa Italian Sella Neveassa vuonna 2002 Nyman otti pujottelussa kultaa ja alppiyhdistetyssä hopeaa. Aikuisten MM-kilpailuissa Nyman kilpaili ensimmäisen kerran Åressa 2007 ollen supersuurpujottelussa 12:s, superalppiyhdistetyssä yhdeksäs ja syöksylaskussa 21:s. Neljä vuotta myöhemmin hän osallistui Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuihin, joissa hän oli syöksylaskussa 13:s. Schladmingissa 2013 hän oli syöksylaskussa 25:s.  Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui syöksylaskussa neljänneksi ja supersuurpujottelussa 20:nneksi. Åren MM-kilpailuissa 2019 hän oli supersuurpujottelussa kahdeksas.
Nyman on osallistunut kolme kertaa olympialaisiin. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli syöksylaskussa 19:s ja alppiyhdistetyssä 29:s. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli syöksylaskussa 20:s, Sotšissa 2014 27:s.
Alppihiihdon maailmancupissa Nyman kilpaili ensimmäisen kerran Altenmarkt-Zauchenseessa 9. maaliskuuta 2002 ollen pujottelussa 15:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Kitzbühelissä tammikuussa 2006 oltuaan kuudes alppiyhdistetyssä. Palkintokorokkeelle Nyman nousi ensimmäisen kerran 1. joulukuuta 2006 oltuaan kolmas Beaver Creekin syöksylaskussa. Pari viikkoa myöhemmin hän otti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Val Gardenan syöksylaskussa.
Seuraavalla kaudella Nyman oli Beaver Creekin syöksylaskussa kolmas. Hän voitti Val Gardenan syöksylaskun joulukuussa 2012. Joulukuussa 2014 Nyman sijoittui Beaver Creekin syöksylaskussa kolmanneksi ja voitti Val Garenan syöksylaskun. Helmikuussa 2016 hän oli syöksylaskussa kolmas Jeongseonissa ja toinen Chamonix'ssa. Maaliskuussa 2016 hän sijoittui samassa lajissa kolmanneksi Kvitfjellissä ja toiseksi Sankt Moritzissa. Joulukuussa 2016 hän oli Val Gardenan syöksylaskussa kolmas.
Aiheesta muualla

Steven Nymanin kotisivut
Sulkapallo kesäolympialaisissa 1972

Sulkapallo järjestettiin vuoden 1972 olympialaisissa ensimmäistä kertaa näytöslajina. Sulkapalloon osallistui 25 urheilijaa 11 eri maasta. Kaikki pelit pelattiin 4. syyskuuta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Ensimmäinen | Toinen | Kolmas |
| Miesten kaksinpeli |  Rudy Hartono |  Svend Pri |  Wolfgang Bochow |
| Miesten kaksinpeli |  Rudy Hartono |  Svend Pri |  Sture Johnsson |
| Miesten nelinpeli |  Ade Chandra ja Christian Hadinata |  Ng Boon Bee ja Punch Gunalan |  Elliot Stuart ja Derek Talbot |
| Miesten nelinpeli |  Ade Chandra ja Christian Hadinata |  Ng Boon Bee ja Punch Gunalan |  Willi Braun ja Roland Maywald |
| Naisten kaksinpeli |  Noriko Nakayama |  Utami Dewi |  Gillian Gilks  |
| Naisten kaksinpeli |  Noriko Nakayama |  Utami Dewi |  Hiroe Yuki |
| Sekanelinpeli |  Derek Talbot ja Gillian Gilks |  Svend Pri ja Ulla Strand |  Roland Maywald ja Brigitte Steden |
| Sekanelinpeli |  Derek Talbot ja Gillian Gilks |  Svend Pri ja Ulla Strand |  Christian Hadinata ja Utami Kinard |
Sulkapallo olympialaisissa
1896–1968 •
1972 (Näytöslaji) •
1976–1984 •
1988 (Ystävyysottelu) •
1992 •
1996 •
2000 •
2004 •
2008 •
2012 •
2016 •
2020 •
2024
Kesäolympialaisten 1972 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jousiammunta | Judo | Koripallo | Käsipallo | Lentopallo | Maahockey | Melonta | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Soutu | Sulkapallo (Näytöslaji) | Uimahypyt | Uinti | Vesihiihto (Näytöslaji) | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Miesten kaksinpelin voittaja Rudy Hartono
Steven Price

| Steven Price> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Nottingham, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1996–
Tyylilajit:  elokuvamusiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Steven Price (s. 22. huhtikuuta 1977 Nottingham, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen Oscar-palkittu elokuvasäveltäjä. Hänet tunnetaan muun muassa vuoden 2013 elokuvan Gravity säveltäjänä, josta hänet palkittiin parhaan musiikin Oscarilla ja Baftalla. Hän on säveltänyt musiikin myös elokuviin Attack the Block, The World's End, Fury ja Suicide Squad.
Aiheesta muualla

Steven Price Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Idänkukonkannus

| Idänkukonkannus |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Kukonkannukset Consolida
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Consolida orientalis  (Gay ex Des Moul.) Schrödinger 
Katso myös
   Idänkukonkannus Wikispeciesissä   Idänkukonkannus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänkukonkannus (Consolida orientalis, syn. Delphinium orientale) on yksivuotinen, purppuranpunakukkainen leinikkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Idänkukonkannus kasvaa 20–60 cm korkeaksi. Pysty varsi on haaraton tai niukkahaarainen, ja ainakin yläosastaan sirottavakarvainen. Alimmat varsilehdet ovat pitkäruotisia, ylemmät lähes ruodittomia. Lehtilapa on 3–5-osainen ja toistamiseen kapealiuskainen. Kukinto on kapeahko, harsu ja monikukkainen terttu. Alimpien kukkien tukilehdet ovat liuskaisia ja ylimpien ehyitä. Kukkien esilehdet ovat tyviosasta kukkaperän kanssa yhdiskasvuisia ja kukkapohjukseen tai sen yli ulottuvia. Vastakohtaiset, purppuranpunaiset kukat ovat 2–3 cm leveitä. Verhiö on teriömäinen ja viisilehtinen. Ylimmän verholehden kannus on 6–12 mm pitkä. Terälehtiä on vain yksi ja sen lapa on kolmiliuskainen. Mesikannus on verholehden kannuksen sisällä. Emin vartalo on karvainen. Suomessa idänkukonkannus kukkii heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kukkiin muodostuu yksi, 20–25 mm pitkä karvainen tuppilo, joka kapenee toispuolisesti jyrkästi lyhyeksi odaksi. Siemenet ovat väriltään punaruskeita. Monien muiden leinikkikasvien tapaan myös idänkukonkannus on myrkyllinen.
Levinneisyys

Idänkukonkannus on alun perin kotoisin Etelä-Euroopasta Pyreneiden niemimaalta ja Balkanilta. Suomessa idänkukonkannusta on tavattu Etelä- ja Keski-Suomessa Vaasan korkeudelle saakka, sekä yksittäisiä esiintymiä myös pohjoisempana Oulun korkeudelle asti. Suuri osa Suomessa tehdyistä lajin havainnoista on kuitenkin 1900-luvun loppupuolelta.
Elinympäristö

Suomessa idänkukonkannus on tulokaslaji, jota tavataan toisinaan myllyillä, satamissa ja kaatopaikoilla.
Käyttö

Idänkukonkannusta viljellään myös koristekasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2018: Idänkukonkannuksen (Delphinium hispanicum) levinneisyys Suomessa
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Consolida orientalis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Consolida orientalis (englanniksi)
Idänkukonkannus kuvattuna Unkarissa tienpientareella.
Idänkukonkannuksen kukka.
Inés Ayala Sender

| Inés Ayala Sender |
| --- | --- |
 Ayala Sender vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1957 Zaragoza, Espanja
Kuollut: 25. heinäkuuta 2024 (67 vuotta)
Poliitikko
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Asema:  Euroopan parlamentin jäsen (2004–2019)
Inés Ayala Sender (28. maaliskuuta 1957 Zaragoza, Espanja – 25. heinäkuuta 2024) oli espanjalainen Sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli 2004–2019 Euroopan parlamentin jäsen sen sosiaalidemokraattisessa ryhmässä. Hän oli syntynyt Zaragozassa.
Kuolema

Sender kuoli 25. heinäkuuta 2024.
Storskog (Norja)

Storskogin rajanylitysasema nähtynä Norjan puolelta. Rakennuksen ja pakettiauton välissä näkyy rajapyykkejä. Huomaa taustalla kukkulan päällä oleva venäläinen vahtitorni.
Venäläinen rajanylitysasema nähtynä Storskogista.
Storskog on rajanylityspaikka Norjan ja Venäjän rajalla Norjan puolella, Eurooppatie E105:n varrella. Paikka kuuluu Sør-Varangerin kuntaan Finnmarkin läänissä Norjan puolella.
Venäjän puoleinen paikka on Boris Glebissä Petsamon piirissä Murmanskin alueella. Myös Venäjän puolella on rajanylityspaikka, ja ylittääkseen rajan on käytävä molemmat läpi. Asemien välillä Venäjän puolella on tax free -kauppa.
Storskog on Norjan ja Venäjän rajan ainoa laillinen ylityspaikka. Asema sijaitsee Norjan koillisessa kulmassa, noin 16 kilometriä Kirkkoniemestä itään ja noin 40 kilometriä Nikkelistä pohjoiseen.
Vuonna 2010 raja ylitettiin Storskogissa 141 000 kertaa ja vuonna 2013 320 000 kertaa.
Aiheesta muualla

Storskog Wikimedia Commonsissa
Ivan Maiski

Suomen ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimuksen allekirjoitus Helsingissä 21. tammikuuta 1932. Vasemmalla Suomen ulkoasiainministeri Aarno Yrjö-Koskinen ja oikealla Ivan Maiski.
Ivan Mihailovitš Maiski (ven. Ива́н Миха́йлович Ма́йский, ent. Jan Lachowiecki tai Ljukovetski 19. tammikuuta 1884 – 3. syyskuuta 1975) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, historioitsija ja poliitikko. Maiski oli lähettiläänä Helsingissä vuosina 1929–1932 ja suurlähettiläänä Lontoossa 1933–1943. Helsingissä ollessaan hän allekirjoitti Suomen ja Neuvostoliiton välisen hyökkäämättömyyssopimuksen.
Elämäkerta

Ivan Maiskin alkuperäinen nimi oli Jan Lachowiecki, ja hän syntyi venäläistyneeseen puolanjuutalaiseen perheeseen Venäjän keisarikunnassa. Valmistuttuaan historioitsijaksi Moskovan yliopistosta vuonna 1903 Maiski liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen menševikkien puolelle. Vuonna 1908 Maiski lähti Venäjältä Länsi-Eurooppaan, jossa hän oppi englantia ja ranskaa. Kun Venäjän sisällissota alkoi, Maiski palasi Venäjälle ja asettui asumaan Samaraan. Hän liittyi heinäkuussa 1918 oma-aloitteisesti ministeriksi sosialistivallankumouksellisten johdolla perustettuun antibolševistiseen Samaran hallitukseen eli Komutšiin, minkä seurauksena hänet erotettiin menševikkipuolueen keskuskomiteasta. Hän erosi lopulta Venäjän sosiaalidemokraattisesta työväenpuolueesta ja liittyi vuonna 1921 bolševikkipuolueeseen.
Vuonna 1922 Maiskin diplomaattiura alkoi ensin Suomessa, sitten Japanissa ja lopulta Lontoossa, jossa hän oli vuoteen 1943. Maksim Litvinovin läheisenä työtoverina hän oli mukana toteuttamassa maansa politiikkaa Espanjan sisällissodan aikana.
Toisen maailmansodan aikana Maiski oli suurlähettiläänä Lontoossa ja yhdisti liittoutuneiden voimat diplomaattina. Hän muun muassa allekirjoitti vuonna 1941 Sikorski–Maiski-sopimuksen, jolla vapautettiin satojatuhansia puolalaisia Neuvostoliiton gulageilta, ja sanoi irti Molotov–Ribbentrop-sopimuksen.
Vuonna 1943 hän sai kutsun Moskovaan ulkoministeriöön, ja hänestä tuli 1943 varaulkoministeri. Hän oli Neuvostoliiton delegaatiossa Jaltan ja Potsdamin konferensseissa. Vuonna 1945 Maiski jäi eläkkeelle diplomaattiuralta ja alkoi kirjoittaa historiaa.
Hän oli Neuvostoliiton edustajana YK:ssa vuosina 1945–1946 ja Intian-suurlähettiläs 1947–1949. Vuodesta 1946 hän oli Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen. Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1953 Maiski pidätettiin ja tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankilaan. Hänet kuitenkin vapautettiin vuonna 1955 ja rehabilitoitiin.
Ivan Maiski toimi Kansainliiton neuvoston 105. kokouksessa puheenjohtajana.  eikä osallistunut kansainliiton neuvoston 107. kokoukseen, jossa Neuvostoliiton todettiin tulleen erotetuksi Kansainliitosta.
Teoksia

Pered burei (1944, suom. Ennen myrskyä, tekijänimi: I. Maiski)
Kto pomogal Gitleru (suom. Kuka auttoi Hitleriä Edistys, 1964, tekijänimi: I. M. Maiski)
Ispanija 1808–1917 (Espanja 1808–1917, 1957)
Mongolija na kanune revolutsii (Mongolia vallankumouksen partaalla, 1959)
Vospominanija sovetskogo posla v Velikobritanii (Neuvostoliiton Ison-Britannian suurlähettilään muistelmia, 1960)
Putešestvie v prošloje (Matka menneisyyteen, 1960)
Ispanskie tetradi (Muistiinpanoja Espanjasta, 1962)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä:   | Neuvostoliiton lähettiläs Suomessa 1929–1932 | Seuraaja: Boris Stein |
I/O-moduuli

I/O-moduuli (tulo/lähtömoduuli, signaalimoduli) on laite, jolla ohjelmoitava logiikka (PLC) liitetään muihin laitteisiin, erityisesti kenttälaitteisiin. I/O-moduulin sijaan ohjelmoitavassa logiikassa voi olla integroituja tulo- ja lähtöportteja. Näihin tuloihin tai lähtöihin on kytketty tyypillisesti kentällä olevia antureita (paine- ja lämpötilamittauksia jne.) ja toimilaitteita (moottorin käynnistimiä, solenoideja, merkkivaloja, venttiileitä jne.).[lähde? ]
Aiheesta muualla

What is Input/Output Module (I/O Module), IGI Global.
SIMATIC ET 200MP / S7-1500 Signal Modules (Arkistoitu – Internet Archive), Siemens
What is I/O module?, Quora.
What are the major functions of an I/O module?, Quora.
IAAF:n yleisurheilufinaali

IAAF:n yleisurheilufinaali (IAAF World Athletics Final) oli vuosittainen, kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n järjestämä, huippuyleisurheilun kesäkauden päättänyt kaksipäiväinen tapahtuma. Se korvasi vuonna 2003 IAAF:n Grand Prix -finaalin.
Kun edeltäneeseen GP-finaaliin valittiin urheilijat ainoastaan kesän GP-kilpailujen menestyksen perusteella, oli yleisurheilufinaalin valintakriteerinä urheilijan sijoitus IAAF-ranking-listalla.
Ranking-listalta alle 800 metrin matkoilta seitsemän ja sitä pitemmiltä matkoilta 11 korkeimmalle sijoitettua urheilijaa pääsivät suoraan mukaan kilpailuun. Lisäksi järjestäjä saattoi myöntää villejä kortteja urheilijoille, jotka syystä tai toisesta eivät olleet ranking-listan aivan kärkipäässä.
Kilpailu järjestettiin kolmella ensimmäisellä kerralla Monacossa muilta osin, mutta moukarinheitto kisattiin Szombathelyssa, Unkarissa viikkoa aikaisemmin, koska Monacon Stade Louis II -stadion oli liian pieni moukarinheittokilpailuille. Vuosina 2006–2008 finaali järjestettiin Stuttgartissa. Vuoden 2009 finaali järjestettiin Thessalonikissa Kreikassa.
Finaalissa jaettiin rahapalkintoja. Kunkin lajin voittaja kuittasi 30 000 Yhdysvaltain dollaria, ja pitkien juoksumatkojen loppupäähän sijoittuneetkin vielä tuhat dollaria. Maailmanennätyksestä maksettiin 100 000 dollarin bonus.
Finaalit

IAAF:n yleisurheilufinaali 2003
IAAF:n yleisurheilufinaali 2004
IAAF:n yleisurheilufinaali 2005
IAAF:n yleisurheilufinaali 2006
IAAF:n yleisurheilufinaali 2007
IAAF:n yleisurheilufinaali 2008
IAAF:n yleisurheilufinaali 2009
Ilkka Porttikivi

Ilkka Porttikivi (s. 1979) on suomalainen poliitikko. Hänet valittiin Tampereen kaupunkiympäristön palvelualueen apulaispormestariksi kesäkuussa 2024.
Porttikivi oli vuoden 2012 kuntavaaleissa Tampereella vasemmistoliiton ehdokkaana, ja hän pääsi varasijalle. Vuoden 2017 kuntavaaleissa Porttikivi jäi ensimmäiseksi varavaltuutetuksi ja nousi myöhemmin valtuutetuksi Kalle Hyötysen luovuttua valtuustopaikastaan kesäkuussa 2018. Kesäkuussa 2019 Porttikivi siirtyi SDP:n valtuustoryhmään. Vuoden 2021 kuntavaaleissa Porttikivi valittiin uudelleen Tampereen kaupunginvaltuustoon. Hänet valittiin tarkastuslautakunnan puheenjohtajaksi. Kesäkuussa 2024 Porttikivi siirtyi Tampereen kaupunkiympäristön palvelualueen apulaispormestariksi Pekka Salmen siirryttyä elinvoiman palvelualueen johtajaksi.
Porttikivi on koulutukseltaan sosionomi (amk), ja hänellä on biologian opintoja Jyväskylän yliopistossa. Porttikiven työhistoria on sosiaalipuolelta lastensuojelusta, etsivästä työstä sekä Rikosseuraamuslaitokselta. Porttikivi on toiminut myös konsulttina Kirkon Ulkomaanavulle. Ennen apulaispormestariksi siirtymistään Porttikivi työskenteli rikosseuraamusesimiehenä Tampereen yhdyskuntaseuraamustoimistossa.
Porttikivi on toiminut erilaisissa luottamustehtävissä. Hän on ollut Pirkanmaan Osuuskaupan edustajiston jäsen vuodesta 2024, Tampereen seutuhallituksen jäsen kesäkuusta 2024 ja Pirkanmaan maakuntavaltuuston jäsen vuodesta 2021. Aiemmin Porttikivi on toiminut muun muassa Pirkanmaan lintutieteellisen yhdistyksen hallituksen jäsenenä, Itämeri-instituutin hallituksessa sekä useissa Tampereen kaupungin lautakunnissa, kuten sosiaali- ja terveyslautakunnassa sekä asunto- ja kiinteistölautakunnassa. Porttikiven poliittinen ura on keskittynyt erityisesti ilmaston- ja ympäristönsuojelun teemoihin ja sosiaalipoliittisiin epäkohtiin.
Porttikivellä on kolme lasta.
Ilkka Penttilä

Ilkka Martti Penttilä (s. 27. elokuuta 1936 Oulu) on suomalainen lääkäri ja professori emeritus. Hän oli Kuopion yliopiston kliinisen kemian professori vuodesta 1986.  Hänen tukimuskohteitaan ovat olleet rasva-aineenvaihdunta ja laboratoriotutkimukset. Penttilä tuli ylioppilaaksi 1955 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1962.
IRR

IRR voi tarkoittaa seuraavia:
Efektiivinen korko, diskonttauskorko
Butyylikumi, synteettinen kumi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”IRR”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Starscream

| Starscream |
| --- | --- |
 Starscream elokuvassa The Transformers: The Movie.
Ensiesiintyminen:  The Transformers (1984)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Starscream
Asema:  Megatronin oikeankäden mies, ilmajoukkojen komentaja
Ryhmäsidokset:  Decepticonit
Sukupuoli:  Mies
Pituus:  975 cm
Muuntautumismuodot:  F-15 Eagle F-22 Raptor Sukhoi Su-35 F/A-18 Hornet F-16 Fighting Falcon
Näyttelijä(t):  Chris Latta (1984–1987) Michael Dobson (2002–2006) Matt Hetherington (2004) Daniel Ross (2007) Charlie Adler (2007, 2009, 2011) Tom Kenny (2007–2009) Sam Riegel (2010, 2012, 2014) Steve Blum (2010–2013)
Starscream on Transformers-universumissa esiintyvä Decepticon. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 The Transformers -animaatiosarjassa. Yleensä Starscreamin arvo on Decepticonien ilmajoukkojen komentaja ja hän muuntautuu usein hävittäjäksi. Hänet tunnetaan suuresta kunnianhimostaan ja siitä että hän on aina yrittänyt riistää johtajuuden komentajaltaan Megatronilta tai Galvatronilta. Kaksi kertaa hän on onnistunut riistämään vallan, mutta silloinkin hänen valtakautensa oli lyhyt Megatronin kehityttyä paremmaksi Galvatroniksi.
Aluksi ehdotus Starscreamin nimeksi oli Ulchtar, joka on täysin keksitty nimi eikä tarkoita mitään. Bob Budiansky sai kuitenkin Hasbron taivuteltua hyväksymään nimen Starscream.
The Transformers > Animaatiosarja

Starscream oli Decepticonien alipäällikkö. Hän oli harkitsematon, leuhka, pelkuri ja välillä myös kiukutteleva. Miljoonia vuosia ennen Autobottien ja Decepticonien sotaa Starscream oli tiedemies. Hän ja työparinsa Skyfire olivat tuolloin tutkineet heille tuntematonta planeetta Maata. He joutuivat toisistaan eristykseen Maan ilmakehän myötä ja Starscream kierteli pitkin planeettaa etsien Skyfirea, mutta tuloksetta. Sodan syttymisen jälkeen Starscream ja muut Decepticonit Autobottien ohella hautautuivat Maahan, josta he nousivat takaisin eloon neljä miljoonaa vuotta myöhemmin ja jatkoivat taisteluaan. Starscream otti muuntautumismuodokseen F-15 Eagle -hävittäjän.
Starscreamin harkitsematon teko johti Autobottien elvyttämiseen Maassa, kun hänen ammuksensa oli tarkoitus loukuttaa Autobotit lopullisesti. Tämän myötä Optimus Prime putosi Teletraan 1:n elämää antavaan säteeseen, jonka myötä Optimus herätti myös muut Autobotit.
Jaksossa "The Insecticon Syndrome" Starscream joutui hetkellisesti Insecticonien mielenhallinnan alaisena näiden orjaksi Thundercrackerin ja Skywarpin kanssa.
Elokuvassa The Transformers: The Movie Megatronin vahingoittui vakavasti hyökkäyksessä Autobot Cityyn. Vaikka Soundwave kantoi Megatronin Astrotrainin sisään, myöhemmin ilmeni, ettei Astrotrain voinut viedä kaikkia Decepticoneja takaisin. Joten Megatron ja muut haavoittuneet heitettiin ulos. Kun Starscream kruunattiin uudeksi johtajaksi, Megatron palasi Galvatronina ja tuhosi hänet.
3. kaudella Starscream palasi haamuna jaksossa "Starscream's Ghost", jossa yritti pakottaa Autobottien kanssa ystävystyneen Octanen auttamaan viemään vallan Galvatronilta. Toisen kerran hänen haamunsa palasi jaksossa "Ghost in the Machine", jossa hän otti valtaansa Scourgen. He aktivoivat Unicronin pään ja Starscream lupasi suorittaa kolme tämän antamaan tehtävää, jos saisi uuden ruumiin. Kun Starscream yritti suorittaa viimeisen tehtävän, hänellä ei ollut enää toisen transformerin ruumista käytössä, joten Unicron antoi uuden ruumiin Starscreamille etuajassa. Mutta Autobottien asettamat energon-räjähteet lähettivät avaruuteen sekä Unicronin että Starscreamin. Galvatron yritti tuhota Starscreamin uudestaan ja sai hänet ajelehtimaan kauemmas. Starscreamista ei tämän jälkeen enää kuultu.