stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oiva Luhtala (kauppaneuvos)

Oiva Aatos Luhtala (13. huhtikuuta 1907 Alahärmä – 3. toukokuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Luhtalan vanhemmat olivat toimitusjohtaja Iisakki Luhtala ja Maria Levi ja puoliso vuodesta 1937 Sally Mirjam Juhontytär Koskinen. Luhtala kävi keskikoulun ja kauppakoulun. Hän oli Sei-Jo Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1936, Kurikan Lakkitehdas Oy:n johtaja vuodesta 1945 ja osakas vuodesta 1975, Kulo-Sauma Ky:n osakas ja toimitusjohtaja 1954–1973 ja Okeva Oy:n osakas ja toimitusjohtaja 1957–1976. Luhtala oli myös Lakeuden Auto Oy:n perustajaosakas 1950–1954 ja hänellä oli useita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltaan Luhtala oli reservin yliluutnantti. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1965.
Grand Orient de France
Historia

Grand Orient de France sai alkunsa kun Ranskan Ensimmäinen Suurloosi (Première Grande Loge de France) kävi läpi suuria muutoksia heidän Suurmestarinsa kuoltua. Suurloosista irtautuneet päättivät 24.5.1773 perustaa Grand Orient de Francen. Suurin muutos mitä perustaminen toi muurariuteen oli se, että nyt loosin Kunnioitetun Mestarin valinta suoritettiin vapaalla demokraattisella vaalilla. Viimeinen perustamiskokous pidettiin 2.10.1773 ja Suurmestariksi valittiin 22.10.1773 Philippe d’Orléans. Suurin osa ranskalaisista looseista liittyi tämän myötä Grand Orientiin, siitäkin huolimatta, että samoihin aikoihin syntynyt Grande Loge de Clermont oli vakavasti otettava kilpailija aina vuoteen 1799, jolloin Ranskan vallankumous heikensi merkittävästi molempia ja sai viimeksi mainitun sulautumaan osaksi Grand Orientia.
Aikaisemmin 1777, Grand Orient oli tunnustanut loosin La Parfaite Égalité muinaisuuden, jonka sanottiin perustetun vuonna 1688. Kyseessä oli Irlantilainen sotilasloosi, jonka olemassaolosta ei ole säilynyt asiakirjoja, joten tutkijat eivät pidä tietoa luotettavana. Samaa voidaan sanoa Dunkirkissä, vuonna 1721 perustetusta loosista nimeltä Amitié et Fraternité. Ensimmäinen historiankirjoihin täysin dokumentoitu loosi perustettiin vuonna 1725 nimellä Saint Thomas, ja Lontoon Suurloosin kirjoihin se merkittiin virallisesti 1732. Sitten vuonna 1799 tapahtunut Grande Loge de Clermontin sulautuminen liitti Grand Orientiin vanhemman muurariuden haaran, joka mahdollisti ilmoittaa perustamisajankohdaksi vuoden 1728. Tästä syystä Grand Orient de France ilmoittaa syntyajankohdakseen monesti 1728–1773.
Historia > Vallankumoukset

Grand Orientin loosilla Les Neuf Soeursilla oli erityisen suuri rooli sillä, että Ranska tuki Amerikan vallankumousta (1765–1783) sekä myöhemmin Ranskan vallankumousta (1789) edeltäneessä henkisessä kuohunnassa. Benjamin Franklin oli myös tämän loosin jäsen olleessaan lähettiläänä Pariisissa 1776–1785. Myös suomalainen Georg Magnus Sprengtporten tuli Franklinin ja Les Neuf Soeursin vaikutuspiiriin tämän Pariisin-vuosien aikana, ja onkin esitetty, että hänen tasavaltalaiset aatteet ja itsenäisyyspuheet vaikuttivat Sprengtporteniin syvästi, omalta osaltaan sysäten liikkeeseen impulssin, joka myöhemmin johti Suomen autonomiaan ja lopulta kansamme itsenäisyyteen. Jotkut huomattavat ranskalaiset vallankumoukselliset olivat vapaamuurareita, mukaan lukien markiisi de Lafayette, markiisi de Condorcet, Mirabeau, Georges Danton, Orléansin herttua ja Hébert. Louis Philippe II, Orléansin herttua, liberaalisen aristokratian johtaja, oli Grand Orientin suurmestari Ranskan vallankumouksen aikaan. Katolilaiset auktoriteetit väittivät pitkään, että Abbé Larudanin vuonna 1746 julkaisema teos Les Francs-Maçons écrasés olisi ennustanut tulevan vallankumouksen ja pitänyt sisällään Grand Orientin asikirjoja. Nykyään kuitenkin tiedetään ettei Larudan ollut vapaamuurari, ja jopa New Catholic Encyclopediakin toteaa, että ”nykyiset historioitsijat liioittelevat vapaamuurariuden roolia Ranskan vallankumouksessa.
Kirkon ja valtion erottaminen

Koska Grand Orient peräänkuuluttaa oikeutta vapaaseen valintaan kaikissa asioissa ja kannattaa siten myös laïcitéa eli ranskalaista sekularismia, jossa valtio ja kirkko pysyy toisistaan erillään, niin että kirkko pysyttelee uskonasioissa, eikä yritä puuttua hallituksen asioihin. 1930-luvulla Grand Orient oli vaatimassa myös yksityisten koulujen lakkauttamista Ranskassa, koska ne olivat pääasiassa katolisen kirkon hallinnassa, ja vaati valtiollisten koulujen lisäämistä. 2000-luvun alussa Grand Orient oli huolissaan ”hiljaisesta vallankumouksesta“ Ranskassa, joka koski uskonnon ujuttamista takaisin yhteiskuntaan, ja kannatti hallituksen toimia ’kulttien hyökkäyksiä vastaan Euroopassa’. Kun ministeriön antikulttiviraston (MIVILUDES) toimintaa kyseenalaistettiin huhtikuussa 2008, niin Grand Orientin Suurmestari Jean-Michel Quillardet, puuttui henkilökohtaisesti Ranskan presidentin kanssa viraston toiminnan suojelemiseksi. Asiaa on hankala hahmottaa ulkopuolisten näkökulmasta, minkä takia Grand Orientia on syytetty täysin perusteetta, nimenomaan kristinuskon, vastustamisesta, vaikka Grand Orient ei vastusta yhtäkään uskontoa, vaan se haluaa taata jokaiselle ihmisoikeuksien mukaisen valinnanvapauden. Taustalla on useimmista maailman valtioista poiketen katolisen kirkon vuosisatojen yksivaltius ja varjodiktatuur. Nyt 2000-luvulla huolenaiheeksi Ranskassa ovat nousseet kaikki erilaiset poliittiset liikkeet, jotka radikalisoivat, varsinkin nuorisoa, naamioitumalla uskonnoiksi.
Suhteet muihin toimivaltoihin

Grand Orient harjoittaa mannermaista vapaamuurariutta, jonka määritteleviä piirteitä ovat täydellinen uskonnollisen omantunnon vapaus sekä osallistuminen politiikkaan. Tämä taas on vastoin angloamerikkalaista vapaamuurarikäsitystä, joka hyväksyy jäsenikseen vain miehiä ja vaatii uskoa jumaluuteen, sekä kieltää keskustelun niin uskonnosta kuin politiikasta. Tämä ero vaikuttaa siihen, että mitkä muut toimivallat myöntävät Grand Orientille ”tunnustuksen“ ja pitävät sitä ”säännöllisenä“. Ne Suurloosit ja Suurorientit, jotka noudattavat mannermaista perinnettä, yleensä tunnustavat GODF:n, kun taas ne, jotka seuraavat angloamerikkalaista perinnettä, eivät yleensä tunnusta mutta kummastakin on poikkeuksia.
Politiikka ja uskonto

Toisin kuin angloamerikkalainen vapaamuurarius, Grand Orient de France ei edellytä jäseniltään uskoa korkeampaan voimaan (jumaluuteen tms.), ja sallii looseissa keskustelun poliittisista ja uskonnollisista kysymyksistä. Se puolustaa useita ohjaavia periaatteita tai ihanteita (valeurs), joita myös jokaisen yksittäisten jäsenten odotetaan puolustavan, ja joita Grand Orient korporatiivisena elimenä edistää: Demokratia — Grand Orient on sitoutunut Tasavallan ihanteisiin. Sekularismi — Kirkon tulee rajoittaa lausuntonsa puhtaasti henkisiin asioihin, eikä se saa missään olosuhteissa vaikuttaa lainsäädäntöön. Sosiaalinen solidaarisuus — Valtion tulee huolehtia taloudellisesti heikommassa asemassa olevista. Kansalaiset — Vapautta, tasa-arvoa ja veljeyttä edistetään kunnioituksen, suvaitsevaisuuden ja omantunnonvapauden kautta. Ympäristö — Ihmiskunnan vastuulla on suojella ympäristöä tuleville sukupolville. Ihmisarvo — Koko ihmiskunnalle on taattava ravintoa, suojaa ja huolenpitoa. Ihmisoikeudet — Kuten ne määritellään YK:n vuoden 1948 ihmisoikeuksien yleismaailmallisessa julistuksessa. Keskusteluja käydään kaikilla tasoilla, aina presidenttiä myöden, ja Grand Orient vaikuttaa toimillaan myönteisesti myös Ranskan hallitukseen.
Naisjäsenyys

Kun Grand Orient sai lopullisen muotonsa vuonna 1773, se ”peri“ useita adoptiivisia looseja, jotka oli liitetty perinteisiin looseihin. Nämä adoptiiviset loosit, joilla oli omat rituaalinsa, olivat avoimia kaikille muurareille, ja heidän naispuolisille sukulaisilleen. Ne saivat implisiittisen hyväksynnän kun silloisesta Suurmestari Duc de Chartesista tuli Pariisilaisen adoptiivisen loosin Suurmestari ja hänen vaimostaan, Bourbonin Herttuattaresta Suurvaltiatar (Grand Mistress). Napoleonin aikana näistä looseista tuli hetkeksi jopa muotia, ennen kuin ne julistettiin perustuslain vastaisiksi vuonna 1808. Adoptiiviset loosit kuitenkin herätettiin henkiin naisyhdistyksinä vuonna 1901, ennen lopullista eroa Grand Orientista vuonna 1935, jonka peruja on myöhemmin muodostettu Grande Loge Féminine de France.
Vuosikausiin Grand Orient ei sallinut sen loosien vihkivän naisia, mutta tunnusti ja vastaanotti naisia, jotka oli vihitty muurareiksi toisten toimivaltojen looseissa. Lopulta tähän tuli muutos vuonna 2010, ja muutamien takaiskujen jälkeen Grand Orient vihkii nyt myös naisia.
Seksuaalinen suuntautuminen

Grand Orientin neuvosto ratifioi 22. tammikuuta 2010 lehdistötiedotteessa virallisesti Olivia Chaumontin siviilisäädyn muutoksen. Hänet vihittiin säännöllisesti mieheksi vuonna 1992 loosissa "Université maçonnique" ja siten hänestä tuli transidentiteettinsä jälkeen ensimmäinen transnainen, joka on institutionaalisesti tunnustettu Ranskan Suurorientin jäseneksi. Syyskuussa 2010 hänet asetettiin loosinsa Kunnioitetuksi Mestariksi, mikä on myös ensimmäinen Suurorientin nykyhistoriassa.
Grand Orient julkaisi 5.11.2012 lehdistötiedotteen, jossa se ilmoitti tukevansa samaa sukupuolta olevien avioliittojen laillistamista, vastineeksi Pariisin roomalaiskatolisen arkkipiispa André Vingt-Troisin julkisista lausunnoista, joissa hän vastusti avioliittolain muuttamista; lausunnossaan Grand Orient kuvasi lakiehdotusta sellaiseksi, ”että se takaa tasavertaisten oikeuksien nimissä Tasavallan tunnustamisen vapaalle avioliitolle, niille jotka sellaista haluavat“ Lausunto jatkui pyynnöllä siitä, että kirkko rajoittaisi toimintansa pelkästään hengellisiin asioihin, eikä häiritsisi demokraattisia prosesseja.
Kuuluisia jäseniä

Voltaire
La Fayette
Garibaldi
Auguste Blanqui
Abdelkader
Mihail Bakunin
Félix Éboué
Taistelupelastaja

Taistelupelastajaryhmä evakuoi haavoittuneen taistelunäytöksessä Kokonaisturvallisuus 2015 messuilla Tampereella.
Taistelupelastaja on ryhmän jäsen, joka on saanut muita ryhmän taistelijoita paremman lääkintäkoulutuksen ja -varustuksen. Hän kouluttaa taisteluensiapua ryhmässä. Taistelupelastajat täydentävät haavoittuneille annettua hätäensiapua sekä järjestävät haavoittuneiden evakuointia sekä täydentävät lääkintämateriaalia.  Taistelupelastajalta ei vaadita mitään alan aiempaa koulutusta. Varusmieskoulutuksen aikana jokaisesta ryhmästä koulutetaan yksi tehtävään halukas ja kykenevä jääkäri taistelupelastajaksi. Taistelupelastaja ei korvaa lääkintämiestä. Joukkueen lääkintämies perustaa hoitopaikan (HP), antaa välittömän henkeä ylläpitävän ensiavun paikalla ja organisoi haavoittuneen kuljetuksen eteenpäin.
Taistelupelastajille on kehitetty omat lääkintätarvikkeet omaan tarvikesarjaan. Taistelupelastajien käytössä on muun muassa kiristys- ja ensisiteitä, nenänieluputkia, välineet paineilmarinnan purkamiseen jos taistelupelastaja on saanut koulutuksen välineiden käyttöön, venttiilisiteitä rintakehävammoihin, hypotermiapussi ja luokittelu-/hoitokortteja. Tätä koulutusta annetaan erityisesti maavoimissa. Suomessa taistelupelastajien välineistö tullaan jatkossa osoittamaan jääkäritoimintaa toteuttaville yksiköille, mutta myös muille joukkoyksiköille. Taistelupelastajat koulutetaan tunnistamaan paineilmarinta sekä tarvittaessa laukaisemaan se.
Taisteluensiavusta on tuotettu verkkomateriaali, jota voidaan käyttää  taisteluensiavun opetuksessa jokaiselle sotilaalle, taistelupelastajalle sekä lääkintähenkilöstöön kuuluvalle läpi koko kenttälääkintäketjun. Varusmieskoulutuksessa painopiste on yhä enemmän taistelijoiden, taistelijaparien, partioiden ja ryhmien taisteluensiapukoulutuksessa (TCCC, TC3, Tactical Combat Casualty Care).
Suomessa taistelupelastajakoulutus käynnistyi Kaartin jääkärirykmentissä syksyllä 2008. Koulutuksen käynnisti yksittäinen kouluttaja omiin kansainvälisissä operaatioissa saamiinsa kokemuksiin, yhdysvaltalaisiin hoitosuosituksiin ja opetusmateriaaleihin perustuen. Taistelupelastajakoulutus perustuu Yhdysvalloissa 1990-luvun lopulla käynnistettyyn Tactical Combat Casualty Care3 (TCCC) -toimintaan. Yhdysvallat käyttivät toimintamallia Afganistanin ja Irakin operaatioissa ja tämä sai taisteluvammoihin menehtyneiden lukumäärän laskemaan ennätyksellisen alas. Suomessa maavoimien uuden taistelutavan myötä joukkoyksiköt saivat ohjeen käynnistää taisteluensiavun koulutuksen kaikille varusmiehille sekä käynnistää myös taistelupelastajakoulutuksen.
Luettelo Kauhajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kauhajoen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää eteläpohjalaisessa Kauhajoen kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Asekätkön muistolaatta 1 | Kauhajoen entisen osuusmeijerin konttorirakennuksen seinä, Kattilakoskentie 51 | Ei tiedossa |  |  | Poistettu syyskuu 2009-elokuu 2019 |  |  |  |
Pariisin observatorio

Pariisin observatorio
Pariisin observatorio (ransk. Observatoire de Paris tai Observatoire de Paris-Meudon) on Ranskan suurin tähtitieteellinen observatorio ja yksi maailman suurimmista tähtitieteellisistä tutkimuslaitoksista. Sen historiallinen rakennus on Pariisin 14. arrondissementissa kaupungin eteläosassa, mutta suurin osa sen henkilökunnasta työskentelee Pariisin ulkopuolella Meudonin satelliittikampuksella.
Historia

Aiheen Pariisin observatorion perustamiseen antoivat Jean-Baptiste Colbertin kunnianhimoiset pyrkimykset laajentaa Ranskan merivaltaa ja kansainvälistä kauppaa 1600-luvulla. Kun Ludvig XIV ryhtyi tukemaan hanketta, observatorion rakentaminen aloitettiin 21. kesäkuuta 1667, kesäpäivänseisauksena, ja rakennustyöt kestivät viisi vuotta.  Se on siis vanhempi kuin Englantiin vuonna 1675 perustettu Greenwichin kuninkaallinen observatorio. Observatorion suunnitteli arkkitehti Claude Perrault, jonka veli Charles toimi Colbertin sihteerinä ja yleisten töiden yli-intendenttinä. Observatorion rakennuksia on laajennettu vuosina 1730, 1810, 1834, 1850 ja 1951. Viimeisimpään laajennukseen kuuluu Jean Prouvén suunnittelema näyttävä Meridiaanisali.
Pariisin observatorion tähtitieteilijät laskivat vuonna 1672 Aurinkokunnan tarkat mitat ja laativat vuonna 1679 yhden ensimmäisistä Kuun kartoista.
Pariisin observatorion kautta kulkee Pariisin meridiaani, jota ranskalaisissa kartoissa käytettiin 1900-luvulle saakka nollameridiaanina.
Vuonna 1679 observatorio julkaisi maailman ensimmäisen taivaankappaleiden efemeridejä sisältävä kansallisen almanakan, Connaissance des temps. Siihen sisältyi myös taulukko Jupiterin kuiden pimennyksistä, joiden avulla merenkulkijat saattoivat määrittää pituusasteen. Vuonna 1863 observatorio julkaisi ensimmäiset nykyaikaiset sääkartat. Vuonna 1885 observatorion silloinen johtaja Amédée Mouchez rakennutti tähtien valokuvaamista varten astrografin, ja kaksi vuotta myöhemmin hänen aloitteestaan pantiin alulle kansainvälinen Carte du Ciel -hanke koko tähtitaivaan tarkaksi kartoittamiseksi.
Marraskuussa 1913 Pariisin observatorio ja United States Naval Observatory (USNO) lähettivät toisilleen radiosignaaleja, joiden avulla voitiin täsmällisesti määritellä näiden observatorioiden välinen etäisyys pituusasteina. Pariisin observatorio käytti tuolloin Eiffelin tornia antennina.
Organisaatio

Hallinnollisesti Pariisin observatorio on Ranskan korkeamman opetuksen ja tutkimuksen ministeriön alainen grand établissement, jolla virallisesti on yliopistoa muistuttava asema. Sen tehtäviin kuuluu:
tähtitieteen ja astrofysiikan tutkimus
yliopistotasoinen opetus filosofian tohtorin tutkintoon saakka
tiedon jakaminen yleisölle.
Pariisin observatorioon kuuluvat hallinnollisesti myös Meudonin observatorio, joka toimii astrofysiikan tutkimuskeskuksena ja jossa tehdään havaintoja Auringosta, sekä radiotähtitieteen havaintoasema Nançayssä. Observatorion yhteydessä toimi myös Kansainvälinen aikatoimisto (ransk. Bureau International de l'Heure''), ennen kuin se vuonna 1987 lakkautettiin.
Rakennukset ja instrumentit > Pariisissa

Observatorion historiallinen päärakennus sijaitsee Pariisin 14. arrondissementissa puistoalueen ympäröimänä Avenue de l’Observatoire -nimisen puistokadun päässä. Siellä tehtiin tähtitieteellisiä havaintoja jatkuvasti 1900-luvun lopulle saakka. Rakennuksessa säilytettävät tieteelliset kokoelmat ja arkistot ovat poikkeuksellisen arvokkaat.
Rakennukset ja instrumentit > Meudonissa

Meudonin observatorio sijaitsee Meudonissa Hauts-de-Seinen departementissa noin 9 kilometriä Pariisin keskustasta länteen. Se perustettiin vuonna 1876 Jules Janssenin aloitteesta. Se sijaitsee  Meudonissa Hauts-de-Seinen departementissa noin 9 kilometrin päässä Pariisista länteen. Se omistettiin kokonaan astrofysiikalle, tuolloin täysin uudelle tieteenhaaralle. Vuodesta 1926 se on toiminut Pariisin observatorion alaisuudessa. Nykyisin siellä tehdään varsinkin Aurinkoa koskevia havaintoja.
Observatorioon kuuluvia rakennuksia ja rakennelmia ovat:
Meudonin aurinkohavaintotorni
Meudonin linna
LESIA:n avaruus- ja astrofysikaalisten havaintovälineiden tutkimuslaboratorio
Rakennukset ja instrumentit > Meudonissa > Meudonin 83 cm:n refraktori

Meudonin suurrefraktori oli linssikaukoputki, jonka objektiivin halkaisija on 83 senttimetriä. Se valmistui vuonna 1891, ja siihen liittyi valokuvaukseen tarkoitettu sivukaukoputki, jonka halkaisija oli 62 senttimetriä. Se oli tuolloin yksi Euroopan suurimmista käytössä olleista kaukoputkista. Sillä E. M. Antoniadi teki 20. syyskuuta 1909 Marsista havaintoja, jotka osaltaan vaikuttivat siihen, että käsitys Marsin kanavista osoittautui virheelliseksi.
Rakennukset ja instrumentit > Nançayssa

Nançayssa, Cherin departementissa Keski-Ranskassa toimii vuonna 1953 perustettu Ranskan ensimmäinen radioastronomian tutkimuskeskus.
Rakennukset ja instrumentit > Saint-Vérain

Vuonna 1974 Pariisin observatorio rakennutti Alpeille Saint-Vérainin observatorion eli Pic de Château Renardin observatorion. Se sijaitsee Pic de Château Renardin huipulla, Saint-Véranin kunnassa Hautes-Alpesin departementissa, 2900 metrin korkeudessa. Koronografi toimi siellä kymmenen vuotta, mutta sen kupoli siirrettiin sitten Pariisiin observatorion päärakennukseen.
Nykyisin laitos on AstroQueyras -nimisen harrastajatähtitieteilijöiden seuran käytössä. Siellä käytetään Observatoire de Haute Provencelta lainattua 60 senttimetrin kaukoputkea. Siellä on löydetty monia asteroideja.
Johtajat

Virallisesti observatorion johtajan arvo myönnettiin ensimmäisen kerran César-François Cassini de Thurylle kuninkaallisella kirjeellä 12. marraskuuta 1771. Kuitenkin hänen isällään ja isoisällään oli jo aikaisemmin ollut observatoriossa niin merkittävä asema, että heitä voidaan tavallaan pitää sen ensimmäisinä johtajina. Jos näin tehdään, laitoksen johtajina ovat toimineet seuraavat henkilöt:
Giovanni Cassini (1671–1712)
Jacques Cassini (1712–1756)
César-François Cassini de Thury (1756–1784)
Jean-Dominique Cassini (1784–1793)
Joseph Jérôme Lefrançois de Lalande (1795–1800)
Pierre Méchain (1800–1804)
Jean Baptiste Joseph Delambre (1804–1822)
Alexis Bouvard (1822–1843)
François Arago (1843–1853)
Urbain Le Verrier (1854–1870)
Charles-Eugène Delaunay (1870–1873)
Urbain Le Verrier (1873–1877)
Amédée Mouchez (1878–1892)
Félix Tisserand (1892–1896)
Maurice Loewy (1896–1907)
Benjamin Baillaud (1908–1926)
Henri-Alexandre Deslandres (1926–1929)
Ernest Esclangon (1929–1944)
André Danjon (1945–1963)
Jean-François Denisse (1963–1967)
Jean Delhaye (1967–1971)
Raymond Michard (1971–1976)
Jacques Boulon (1976–1981)
Pierre Charvin (1981–1991)
Michel Combes (1991–1999)
Pierre Couturier (1999–2003)
Daniel Egret (2003–2011)
Claude Catala (2011–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
L'Observatoire de Paris (Observatorion viralliset sivut) obspm.fr.
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 517.  ("Pariisin observatorio")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Observatory of Paris
Observatorio 1700-luvun alussa. Oikealla punainen "Marlyn torni", jonka Giovanni Cassini oli siirtänyt paikalle pitkien kaukoputkien ja vielä pidempien aeriaalisten teleskooppien kokoamista varten.
Pariisin observatorion meridiaanihuone eli Cassinin huone, jonka kautta Pariisin meridiaani kulkee ja on merkitty lattiaan.
Meudonin observatorio
Nançayn radioteleskooppi
Aurinko
Käännös suomeksi
Marianne Roiha

| Marianne Roiha> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. heinäkuuta 1996 (ikä 28)  Taipalsaari
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  kakkosvahti
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Heittokäsi:  oikea
Lyöntipuoli:  oikea
Seura:  Joensuun Maila
Pelinumero:  8
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
 2013–2019  2020–2024 :    Pesä Ysit   Joensuun Maila 
Marianne Roiha (s. 28. heinäkuuta 1996 Taipalsaari) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija, joka viimeisimpänä edusti Joensuun Mailaa. Sisäpelissä Roiha pelasi vaihtajan tai kotiuttajan roolissa, ulkokentällä hänen pelipaikkansa oli yleisimmin sieppari tai kakkosvahti.
Roiha pelasi Superpesistä vuosina 2013-2019 kasvattajaseurassaan Lappeenrannan Pesä Yseissä. Kaudeksi 2020 hän siirtyi Joensuun Mailaan. Roihan sopimus Joensuun Mailan kanssa on voimassa kauteen 2023 saakka sisältäen option kaudesta 2024. Roiha on pelannut Superpesiksessä 205 runkosarjaottelua. Hän on lyönyt 3+55 juoksua ja tuonut 116 juoksua.
Bacon

Bacon on englanninkielinen sukunimi, joka on ollut muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Charles Bacon (1883–1968), yhdysvaltalainen juoksija
Daniel Bacon (s. 1970), englantilainen näyttelijä
Delia Bacon (1811–1859), yhdysvaltalainen kirjailija
Francis Bacon (1561–1626), englantilainen filosofi, kirjailija ja valtiomies
Francis Bacon (1909–1992), irlantilainen taidemaalari
Francis Thomas Bacon (1904–1992), brittiläinen insinööri, polttokennon kehittäjä
Henry Bacon (1957–2022), suomalainen elokuva- ja televisiotieteen professori
Henry Bacon (1866–1924), yhdysvaltalainen arkkitehti
Irving Bacon (1893–1965), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jim Bacon (1950–2004), australialainen työväenpuolueen poliitikko
Kevin Bacon (s. 1958), yhdysvaltalainen näyttelijä
Nicholas Bacon (1510–1579), englantilainen hovimies
Robert Bacon (1860–1919), Yhdysvaltojen ulkoministeri
Roger Bacon (1214–1294), englantilainen fransiskaanimunkki ja filosofi
Stanley Bacon (1885–1952), brittiläinen painija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Grogu

| Grogu |
| --- | --- |

Luoja(t):   Jon Favreau  Dave Filoni 
Näyttelijä(t):  Ääniefektit: David Acord 
Ensi- esiintyminen:  The Mandalorian ”Chapter 1: The Mandalorian” (2019)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Suhteet
Vanhemmat:  Din Djarin (adoptioisä)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Grogu on Tähtien sota -universumiin sijoittuvassa Disney+-sarjassa The Mandalorian esiintyvä hahmo. Hän on 53-vuotias ja samaan hitaasti ikääntyvään lajiin Yodan kanssa kuuluva jedien entinen lapsioppilas. Alun perin mandalorialainen palkkionmetsästäjä Din Djarin palkattiin etsimään Grogu ja tuomaan se moffi Gideonin johtamaan ryhmittymään Galaktisen Imperiumin jäänteistä, mutta lopulta Djarin päätyikin suojelemaan Grogua niiltä. Hänen oikea nimensä paljastui vasta jaksossa ”Osa 13: Jedi”. Sitä ennen häntä kutsuttiin oheistuotteissa pelkästään Lapseksi (engl. The Child) ja fanien keskuudessa vauva-Yodaksi (engl. Baby Yoda). Myöhemmin, jaksossa ”Chapter 24: The Return”, kun Mandalore oli vapautettu Gideonin otteesta, Djarin adoptoi virallisesti Grogun mandalorialaiseksi oppipojakseen nimellä Din Grogu.