stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Madame de Pompadour
Ranskan ensimmäinen nainen, kuninkaan yksityissihteeri > Ulkopolitiikka

Kuningas uskoi Madame de Pompadourille salaisia ulkovaltojen lähettiläiden kanssa tehtäviä neuvotteluja. Syyskuussa vuonna 1755 Jeanne tapasi salaisesti Itävallan lähettilään Starhembergin Bellevuen linnassa. Neuvottelut käynnistivät Ranskan ulkopolitiikassa muutoksia, jotka olivat sille pelkäksi haitaksi. Itävalta ja Ranska liittoutuivat ja lupasivat lähettää toistensa avuksi 14 000 miestä. Itävalta saisi vallata takaisin menettämänsä Sleesian ja Ranska saisi miehittää nykyisen Belgian alueen, josta tehtäisiin Ranskan alainen ruhtinaskunta, jota hallitsisivat Ludvig XV:n tytär ja vävy. Ludvig syrjäytti sopimuksen teossa vanhan ja kokeneen ulkoministerinsä ja varoitti sen seurauksista. Seuraavana vuotena tilanne kiristyi, ja se johti sotaan, joka kesti seitsemän vuotta.
Sota ja kaikki siihen liittyvät asiat veivät Jeannen ajan lähes kokonaan. Kuningas viihtyi paremmin metsästyksen ja nuorten rakastajattarien parissa. Kuninkaalla oli 17-vuotias rakastajatar, joka synnytti kuninkaalle kaksi tytärtä ja samaan aikaan 14-vuotias rakastajatar, joka synnytti kuninkaalle pojan. Monen ministerin ja kenraalin kuninkaalle osoittamaan kirjeeseen Jeanne saattoi vain vastata, että kuningas on metsästämässä, eikä ehdi ratkaisemaan asiaa. Rauha solmittiin 10. helmikuuta 1763. Ranska oli hävinnyt sodan ja menetti suurimman osan siirtomaistaan.
Ranskan ensimmäinen nainen, kuninkaan yksityissihteeri > Uusi ministeri

Sodan katastrofin jälkeen Madame de Pompadour löysi ministeriksi lahjakkaan Étienne-François de Choiseulin (aiemmin de Stainville). Choiseul ryhtyikin tarmokkaasti ratkomaan maata vaivaavia ongelmia. Neljässä vuodessa de Choiseul oli paitsi postin johtaja, myös sota-, meri- ja ulkoministeri sekä Loiren laakson maaherra. Hän käsitteli yhdessä Jeannen kanssa asioita, jotka olisivat kuuluneet kuninkaalle. Choiseul yritti tervehdyttää Ranskan taloutta ja säästi myös kuninkaan menoista, hovin hopeaesineitä lähetettiin rahapajaan ja kuninkaallista eläkettä nauttivien piti antaa selvitys, miksi heillä on kyseinen eläke. Samaan aikaan kuningas riitaantui jesuiittojen kanssa ja karkotti heidät Ranskasta. Tästäkin kansa syytti Madame de Pompadouria, vaikka historiankirjoitus osoittaa, että hän arvosti jesuiittojen hurskautta ja puhui heidän puolestaan kuninkaalle.
Terveysongelmat ja kuolema

Jeannen terveysongelmat tulivat ilmeisiksi hänen ollessaan 36-vuotias. Hänellä oli usein kuumetta ja lähes jatkuva yskä. Vuoden kuluttua hän kärsi myös sydänoireista. Viimeisessä muotokuvassaan hän on 42-vuotias, mutta näyttää huomattavasti vanhemmalta.
Hänen ystävättärensä kirjoitti päiväkirjaansa huolestuneena siitä, että Jeanne potee hengenahdistusta, ruoansulatusvaivoja ja unettomuutta. Vuoden 1764 talvi oli harvinaisen ankara. Helmikuun lopulla hän sai keuhkotulehduksen, jota seurasivat sydänoireet. Kyseessä oli mahdollisesti keuhkosyöpä.
Maaliskuun alussa Jeanne ripittäytyi mutta toipui, ja kuningas siirrätti hänet Versaillesiin. Vanhan hovisäännön mukaan kukaan ei saisi kuolla Versaillesissa, joten Ludvig XV teki suuren poikkeuksen. Kuningas kävi Jeannen luona nyt joka päivä. Kun Jeanne kuoli keuhkokuumeeseen 15. maaliskuuta 1764, kuningas perui seuraavalle päivälle määrätyt juhlapäivälliset ja vietti päivän Jeannen ystävien ja omaisten parissa. Kuningas ei tullut hautajaisiin, mutta tervehti Versaillesista lähtevää hautajaiskulkuetta parvekkeeltaan. Madame de Pompadour haudattiin Pariisin Kapusiiniluostariin äitinsä Madeleine de La Motte Poissonin ja 8-vuotiaana vatsakalvontulehdukseen kuolleen tyttärensä Alexandrine-Jeanne Le Normant d'Étiolles'n (1744–1754) viereen. Luostari purettiin vuonna 1806 ja sen paikalla on nykyisin Place Vendôme.
Historian väärinkäsityksiä

Huolimatta aikalaistensa ja suuren osan historioitsijoitten käsityksistä Madame de Pompadour ei hankkinut kuninkaalle rakastajattaria. Kun Pompadourin ja Ludvig XV:n seksisuhde päättyi, kuningas tapasi nuoria naisia ​​Versaillesissa erityisesti tätä tarkoitusta varten perustetussa talossa, nimeltä Parc-aux-Cerfs (Peurapuisto). Se ei ollut, kuten usein kuvataan, haaremi vaan siellä oli vain yksi nainen kerrallaan. Pompadour ei ollut mukana mitenkään muuten kuin hyväksyessään sen "välttämättömänä".
Madame de Pompadourin ainoa panos Parc-aux-Cerfs'in suhteen oli hyväksyä se soveliaaksi vaihtoehdoksi kilpailijalle hovissa. Hän totesi: "Haluan hänen sydämensä! Kaikki nämä pikkutytöt, joilla ei ole koulutusta, eivät ota sitä minulta. En olisi niin rauhallinen, jos näkisin jonkun kauniin hovinaisen tai naisen pääkaupungista yrittävän valloittaa sitä."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Madame de Pompadour Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Ludvig XV, Maurice Quentin de la Tour 1748
Madame de Pompadour kuvattuna metsästyksen jumalatar Dianana, Jean-Marc Nattierin maalaus 1746
Madame de Pompadour, Quentin de La Tour 1749-1755
Château de Bellevue 1757
Jeanne-Antoinette Poisson, Pompadourin markiisitar pukeutumispöytänsä ääressä lisäämässä rougea, François Boucher 1750
Madame de Pompadour, "kaunis puutarhuri", Charles André Van Loo 1754-1755
Madame de Pompadour lemmikkikoiransa kanssa. François Boucher1756.
Madame de Pompadour kirjontatelineen ääressä, François-Hubert Drouais 1763-1764
Pompadourin markiisitar Jeanne-Antoinette käsissään turkismuhvi, Francois-Hubert Drouais 1760-luvun alku
Madame de Pompadourin marmorinen rintakuva, Jean-Baptiste Pigalle 1748-1751
Kuoleman jälkeen viimeistelty muotokuva, Pompadourin markiisitar Jeanne-Antoinette, Francois-Hubert Drouais 1764
Primääritunteet

Primääritunteet (primaaritunteet) ovat joukko tunteita, jotka syntyvät ulkoisen pakotteen johdosta. Sen sijaan sekundääritunteet ovat tunteita, joissa reagoidaan omiin tunteisiin (esimerkiksi suuttumus pelon johdosta) tai jotka johtuvat epämääräisestä syystä (paha olo).
Primääritunteet voidaan jakaa adaptiivisiin eli mukautuviin sekä epäadaptiivisiin primaaritunteisiin.
Adaptiiviset primaaritunteet
perusemootiot
menetyksen johdosta koettu suru
rikkeen johdosta koettu suuttumus
uhkatilanteessa koettu pelko
tuntemukset
epävarmuus
hallinnan tunneselvennä
emotionaalinen tuska (mm. masennus ja alakulo)
Epäadaptiiviset primaaritunteet
läheisyyden pelko
häpeä
turvattomuus
Rehoboth

| Rehoboth |
| --- | --- |
 Rehoboth yläilmoista nähtynä
 Rehoboth
 Koordinaatit: 23°19′11″S, 17°05′22″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Hardap
Väkiluku (2023):  40 788
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rehoboth on kaupunki (town) Hardapin alueella Namibiassa. Se sijaitsee Kauriin kääntöpiirin tuntumassa. Maan pääkaupunki Windhoek sijaitsee 90 kilometriä kaupungista pohjoiseen. Rehoboth sijaitsee korkealla tasangolla, ja siellä on useita kuumia lähteitä. Kaupunki saa sadetta keskimäärin vain 240 mm vuodessa, vaikkakin vuosien 2010–2011 sadekautena sinne satoikin 731 mm.
Rehobothissa oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 28 843 asukasta ja vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan 40 788 asukasta.
Rehobothia halkoo pohjoisesta etelään kansallinen maantie B1, joka myös toimii kaupungin kahden vaalipiirin rajana, länsipuolella on Rehobothin kaupungin länsipiiri ja itäpuolella itäpiiri. Rehoboth on bastereiden ydinaluetta; nämä elävät edelleen vuoden 1872 “Isällisten lakien” mukaan.
Hallinto

Rehoboth jakautuu kahdeksaan kaupunginosaan, joista käytetään nimitystä block. Kaupungin vanhimman osan muodostavat blokit A, B ja C, joista blokissa B on suurin osa julkisista palveluista ja kaupoista. Blokki D:ssä asuu kaupungin varakkain väki. Blokki E on köyhin kaupunginosa, ja se oli apartheid-aikana varattu mustille. Blokit F, G ja H ovat uusimmat kaupunginosat. Kaupungin nykyinen pormestari, hra Pieters, asuu blokissa E.
Julkisiin palveluihin kuuluvat sairaala, ala- ja yläkoulut sekä alueellinen oikeus ja siihen kuuluva maistraatti. Kaupunki saa vetensä Oanobin padosta, joka sijaitsee kuuden kilometrin päässä kaupungista. Suurin osa kaupungin asukkaista kuuluu bastereihin.
Politiikka

Rehoboth on luokiteltu pikkukaupungiksi (town), ja kaupunginvaltuustossa on seitsemän henkeä.
SWAPO voitti vuoden 2015 vaalit saaden 4 519 ääntä ja neljä valtuustopaikkaa. United People's Movement (UPM) sai 3 101 ääntä ja kolme valtuustopaikkaa. Vaalien tulokset olivat seuraavat:
| Rehobothin paikallisvaalit 2015> Puolue | Rehobothin paikallisvaalit 2015> Äänimäärä | Rehobothin paikallisvaalit 2015> Ääniosuus | Rehobothin paikallisvaalit 2015> Paikkoja | Rehobothin paikallisvaalit 2015>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| SWAPO | 4 519 | 53,9% | 4 |  |
| United People’s Movement | 3 101 | 37,0% | 3 |  |
| DTA | 482 | 5,8% | 0 |  |
| Rally for Democracy and Progress | 179 | 2,1% | 0 |  |
| United Democratic Front of Namibia | 99 | 1,2% | 0 |  |
| Yhteensä | 8 380 | 100% | 7 |  |
Vuoden 2020 vaalit voitti täpärästi Landless People's Movement (LPM), joka sai hyvän tuloksen koko Hardapin alueella. LPM sai 2 468 ääntä ja kaksi valtuustopaikkaa, kun SWAPO sai 2 322 ja samoin kaksi valtuustopaikkaa. Paikallinen Rehoboth Independent Town Management Association sai 1 523 ääntä ja niin ikään kaksi paikkaa, kun viimeisen paikan sai UPM 841 äänellä. Tulokset olivat seuraavat:
| Rehobothin paikallisvaalit 2020> Puolue | Rehobothin paikallisvaalit 2020> Äänimäärä | Rehobothin paikallisvaalit 2020> Ääniosuus | Rehobothin paikallisvaalit 2020> Paikkoja | Rehobothin paikallisvaalit 2020>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Landless People’s Movement | 2 468 | 32,8% | 2 |  |
| SWAPO | 2 322 | 30,9% | 2 |  |
| Rehoboth Independent Town Management Association | 1 523 | 20,2% | 2 |  |
| United People's Movement | 841 | 11,2% | 1 |  |
| Independent Patriots for Change | 320 | 4,3% | 0 |  |
| United Democratic Front of Namibia | 39 | 0,5% | 0 |  |
| Yhteensä  | 7 513 | 7 |  |  |
Liikenneyhteydet

Kaupunkia palvelee Rehobothin rautatieasema. Kaupungilla on myös pieni lentokenttä pienkoneille lähellä Oanobin patoa. Kaupungin länsipuolella on Gamsbergin luonnonsuojelualue.
Tunnettuja rehobothilaisia

Hermanus Beukes, varhainen itsenäisyysmies.
Cliven Loubser, Namibian rugbyjoukkueen pelaaja.
Anicia Peters, tietojenkäsittelytieteen dekaani Namibian luonnontieteitten ja teknologian yliopistossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rehobothin bastereiden kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rehoboth kotisivut vuodelta 2005 (kaupunginvaltuuston julkaisu) (Arkistoitu – Internet Archive)
video Rehoboth kaupungista, perinteisestä musiikista vastaa Reho Combo
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Saksan Lounais-Afrikan postimerkki leimattuna Rehobothissa vuonna 1901.
Kai ǀGarub (perinteinen kuninkaallinen titteli, joka tarkoittaa ‘suurta leopardia’), Hans Eichab, ǃAinîn perinteisen yhteisön päällikkö.
Rehoboth vuonna 1908
Moscow Airways

| Moscow Airways |
| --- | --- |
 Moscow Airwaysin Iljušin Il-62MK Moskovassa vuonna 1994.
 IATA: M8  –  ICAO: MSC 
Perustettu:  1991
Lakkautettu:  1996
Laivaston koko:  16
Solmukohdat:  Šeremetjevon lentoasema
Kotipaikka:   Moskova, Venäjä
Moscow Airways (ven. Московские Авиалинии; IATA: M8, ICAO: MSC) oli venäläinen lentoyhtiö. Vuonna 1991 perustetun yhtiön kotikenttä oli Šeremetjevon lentoasema Moskovassa.
Yhtiön toimilupa peruttiin, kun sen Air Africalle vuokraama An-32 syöksyi epäonnistuneen lentoonlähdön jälkeen torille Kinshasassa vuonna 1996 tappaen yli 220 ihmistä.
Laivasto

Moscow Airways käytti toimintansa aikana seuraavia 16 lentokonetta.
1 Antonov An-12
1 Antonov An-24RV
1 Antonov An-32A
4 Antonov An-32B
2 Iljušin Il-62MK
2 Iljušin Il-76TD
1 Iljušin Il-86
1 Tupolev Tu-154B-2
3 Tupolev Tu-154M
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moscow Airways Wikimedia Commonsissa
Konstantin Olimpov

Konstantin Konstantinovitš Olimpov, oik. Fofanov (ven. Константин Константинович Олимпов, Фофанов); (4. syyskuuta [J: 17. syyskuuta] 1889 Pietari, Venäjän keisarikunta – 17. tammikuuta 1940 Omsk, Neuvostoliitto) oli venäläinen runoilija.
Konstantin Olimpov noin vuonna 1912
Suku ja koulutus

Konstantin Olimpov oli symbolistisen runoilijan Konstantin Mihailovitš Fofanovin (1862–1911) poika. Hänen kummisetänsä oli taiteilija Ilja Repin. Hän vietti lapsuutensa Hatsinassa. Aikalaismuistelmien mukaan tuleva runoilija varttui ikuisen rahanpuutteen, juopottelun ja riitojen ilmapiirissä. Pienessä kaksiossa asui kuusi lasta ja joukko kissoja, koiria ja lintuja.
Vuonna 1907 hän valmistui ruhtinas P. G. Oldenburgskin reaalikoulusta Pietarissa. Vuosina 1908-1910 hän oli Pietarin arkeologisen instituutin vapaaehtoinen työntekijä. Hän ei saanut arkeologin tutkintotodistusta, vaikka hän osallistui kaikkiin kursseihin ja pyyteli aikakauslehtien sivuilla opintojensa rahoitusta kirjanoppineilta.
Hän oli naimisissa ensimmäisen kerran englanninopettaja Maria Aleksandrovna Davydovan kanssa 1920-luvulla. Vuonna 1927 hän meni naimisiin toisen kerran.
Kirjallinen ura

Olimpov oli Igor Severjaninin ohella yksi ego-futurismin perustajajäsenistä. Lokakuussa 1911 Severjanin ja Olimpov perustivat Ego-kustantamon. Olimpov keksi kustantajan logon. Maaliskuussa 1912 kustantamo julkaisi Olimpovin ensimmäisen runokokoelman "Lentokonerunous. Hermosto 1. Ensimmäinen veri." (ven. Аэропланные поэзы. Нервник 1. Кровь первая). Heidän välisensä erimielisyydet saivat Severjaninin jättämään egofuturistiryhmän syksyllä 1912.
Olimpov perusti myös vuonna 1912 'Ego-runouden akatemian' (ven. Академии эгопоэзии) yhdessä egofuturisti Graal Arelskyn (Stefan Stefanovitš Petrov, 1889-1937) kanssa, jonka toiminta loppui vuonna 1914. Yhdessä Ivan Ignatievin kanssa ego-futuristit julkaisivat sanomalehtiä 'Pietarin sanansaattaja' (ven. Петербургский глашатай) ja 'Datšnitsa (ven. Дачница) sekä kirjallisuuskokoelmia.
Vuoden 1913 jälkeen runoilija julkaisi sarjan vihkosia, joissa oli runoja ja julistuksia: "Universumin vanhemman verbi. Huijarit ja paskiaiset [omistettu näille].” (ven. Глагол Родителя Мироздания. Негодяям и мерзавцам.), ”Kaikkeuden vanhemman esikuva. Idiooteille ja kretiineille. [omistettu näille]" (ven. Проэмий Родителя Мироздания. Идиотам и кретинам, 1916), "Universumin vanhemman Exodus" (ven. Исход Родителя Мироздания) ja "Universumin vanhemman Parrezia" (ven. Паррезия Родителя Мироздания, 1917). Ego-futuristeille tyypillinen itsensä ylistys saavutti Olympovissa rajansa ja ylitti ilmeisesti runollisen kuvaston rajat. Hän julisti itsensä "ilmiömäiseksi neroksi ja "itse aikakaudeksi" ja lopulta "universumin vanhemmaksi".
Vuonna 1922 hänen teoksensa "Anateema universumin vanhemmalle", joka on omistettu prostituutiolle ja prostituoiduille (ven. Анафема Родителя Мироздания) julkaistiin Petrogradissa lehtisten muodossa. Poliittinen johto kiinnostui hänen työstään. Saatuaan postissa lehtisen "Anateema", Kominternin johtaja Grigori Zinovjev käski selvittää, oliko Olimpov hullu. Lääkärintarkastuksessa päädyttiin seuraavaan: Olimpov kärsii tiettyjen henkisten kykyjen, erityisesti muistin, ylikehityksestä, mutta yleisesti ottaen hän on normaali. Georgi Ivanov kuvaili häntä muistelmissaan sanoin: "Ilmeisesti hullu, mutta ei täysin keskinkertainen."
Myöhemmät elämänvaiheet

Runoilija seurasi innostuneena lokakuun 1917 tapahtumia ja ilmoittautui vapaaehtoiseksi Puna-armeijaan. Olympov oli perustuslakia säätävän kokouksen kolmen piirin vaalilautakunnan puheenjohtaja ja lähes ainoa bolševikkien kannattaja. Sen jälkeen hän työskenteli agitaattorina ja postinkantajana Puna-armeijassa, kunnes pakeni olemattomien ruoka-annosten vuoksi vuonna 1921 ja tuli takaisin Pietariin vuonna 1925.
Myöhemmin hän toimi kauppiaana, työskenteli 1920-luvun puolivälissä teurastamossa, isännöitsijä vuonna 1930 ja työmiehenä tehtaassa. Hänen asuntonsa Širokaja-kadulla koostui kahdesta asumattomasta huoneesta ja asutusta keittiöstä; yhdessä huoneessa oli kaikenlaista roskaa, toisessa oli hänen isänsä muistolle omistettu museo. Nuoret ystävät viihtyivät vihreän lampun valossa kuunnellen sekä itse Kostantinin ja hänen isänsä Konstantin Fofanovin runoja.
Olimpov pidätettiin syyskuussa 1930 "Leningradin boheemien kirjailijoiden joukossa olevan neuvostovastaisen ryhmän" yhteydessä esseensä nimeltä "Minun halveksijat" (tai sortajat) (ven. Моим хулителям) vuoksi. Olympov vahvisti kuulustelun aikana runonsa poliittisen luonteen, vaikka hän vakuutti tutkijoille, että hän kritisoi siinä Trotskia ja muita. Hän myönsi myös, että: "runo ei ole vanhentunut, toistaiseksi luin sen ja nyt luen sen kaikille ja myös työntekijöille." Tammikuussa 1931 hänet tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Helmikuussa 1931 hänet tuomittiin uudelleen 10 vuodeksi vankeuteen "neuvostovastaisen laittoman kirjailijaryhmän" Severin yhteydesssä.
Konstantin Olimpov kuoli köyhyydessä ja unohdettuna Omskissa 17. tammikuuta 1940. Toisten tietojen mukaan Olimpov vapautettiin vuonna 1938, hän muutti Barnauliin yhden veljensä luo ja kuoli pian sen jälkeen vuonna 1940.
Aiheesta muualla

Konstantin Olimpovin elämäkerta, teokset ja runoja (venäjäksi)
Mitsubishi A6M Reisen

| A6M Zero |
| --- | --- |
 A6M3 malli 22
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Japani
Valmistaja:  Mitsubishi
Suunnittelija:  Jirō Horikoshi
Ensilento:  1. huhtikuuta 1939
Poistettu käytöstä:  1945
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimat
Japanilaisen lentotukialuksen lentokoneita lähdössä hyökkäämään Pearl Harboriin 7. joulukuuta 1941. Etualalla Mitsubishi A6M Reisen.
Mitsubishi A6M Reisen (jap. 零戦, Reisen) eli Zero, virallisesti (jap. 零式艦上戦闘機, Reishiki kanjōsentōki, tyypin 0 laivastohävittäjä Liittoutuneiden kooditunnus Zeke) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien suorituskykyisin hävittäjälentokone toisen maailmansodan alussa.
Tausta

Zeron kehittely alkoi alkuvuodesta 1937 heti Mitsubishi A5M tuotannon alettua. Keisarillisen Japanin laivasto asetti koneelle vaatimukset, joiden mukaan nopeuden tuli olla 500 km/h. Nousutavoite oli 3 000 metriin 3,5 minuutissa ja lentoajan tuli olla kaksi tuntia normaalinopeudella tai 6–8 tuntia säästönopeudella. Nakajima piti vaatimuksia mahdottomina toteuttaa. Vuoden 1939 loppupuolella Mitsubishi valmisti ensimmäinen prototyypin A6M1 11-shiki. Kone sai tyyppimerkinnän ”12-shi” keisari Hirohiton 12. hallintovuoden mukaan. Koska vuosi 1940 on japanilaisen keisarikalenterin mukaan vuosi 2600, kone sai nimen Rei-shiki jōkansentōki (tyypin 0 laivastohävittäjä), josta muodostettiin lyhenne Reisen. Koska japanin kielen kanji rei voidaan lukea myös zero, konetta kutsuttiin myös nimellä Zerosen, millä nimellä se tunnetaan. Liittoutuneiden A6M2:lle antamat nimet olivat ”Ben”, myöhemmin ”Ray” ja lopulta ”Zeke”, joka oli Zeron virallinen tunnistusnimi. Zero sittemmin jäi käytännössä lentäjien käyttämäksi nimeksi.
Suunnittelu

Kone oli rakenteeltaan alatasoinen ja kokometallinen, mutta peräsin ja ohjainpinnat olivat kangaspäällysteiset. Rakenteen materiaalina oli kevyt ja kova, mutta hauras ”Extra-Super Duraluminum” -alumiiniseos.lähde? Kevyen rakenteensa ansiosta Zero pystyi täyttämään asetetut vaatimukset suorituskyvystä sekä kantamasta, mutta varjopuolina olivat ohjaamon panssaroinnin puute sekä polttoainesäiliöt, joissa ei ollut panssaria tai itsetiivistyvää kumipäällystettä.
Ohjaamon kuvun ”kasvihuonetyyppinen” rakenne antoi lentäjälle vapaan näkymän ympärilleen, vaikka kaarevuus aiheutti jonkin verran vääristymiä näkökenttään. Varustuksena oli radion lisäksi pitkien etäisyyksien suunnistamista varten radiokompassi ja siihen liittyvä radiosuuntima-antenni ohjaajan takana. Lentäjät useimmiten kuitenkin poistivat radion, koska se oli tuohon aikaan raskas ja tilaa vievä muutenkin ahtaassa ohjaamossa.lähde?
Zeron aseistuksena oli alun perin rungossa moottorin yläpuolella kaksi 7,7 mm tyypin 97 konekivääriä, jotka olivat lisenssivalmistettuja Vickers-konekiväärejä. Lisäksi kummassakin siivessä oli yksi 20 millimetrin tyypin 99 malli 1 konetykki, joka oli lisenssivalmistettu 20 mm Oerlikon. Ase oli muuten sama kuin MG FF, mutta käytti alkuperäistä 20x72 RB patruunaa. Aseistus oli suunnitteluaikanaan tehokas, joskin tykkien ammusten lähtönopeus oli alhainen, mikä aiheutti ongelmia suhteessa konekiväärien osumakuvioon. Lisäksi koneisiin voitiin asentaa siipien alle kaksi 60 kg:n pommia. Zero voitiin varustaa rungon alle sijoitettavalla lisäpolttoainesäiliöllä.
Palvelus

Zeron kevyt rakenne sekä pieni siipikuormitus mahdollistivat hyvät kaartotaisteluominaisuudet. Liittoutuneiden käytössä olleet Curtiss P-40 Tomahawk, Grumman F4F Wildcat ja  Hawker Hurricane -hävittäjät olivat usein pulassa Zeron kanssa ensimmäisen sotavuoden ajan. Osaksi lentäjien puutteellisen kokemuksen, mutta myös virheellisen ilmataistelutaktiikan vuoksi, kunnes liittoutuneet kehittivät sopivat taistelumenetelmät Zeroa vastaan. Paras niistä oli käyttää hyväksi Zeron huonohkoa syöksynopeutta, hyökkäämällä nopeusedun turvin Zeron kimppuun yläpuolelta ja irtautumalla taistelusta – jatkaen syöksyä Zeron ohi. F6F Hellcatin saavuttua rintamalle, myös Zeron suuri nousunopeusetu tasoittui. Silti Zero oli erittäin vaarallinen vastustaja, etenkin kokeneen japanilaispilotin käsissä sodan loppuun asti.
A6M:n ensimmäinen palveluskäyttöversio oli A6M2 tyyppi 11, joka saatiin 1940 lopulla laivueisiin. Toisen maailmansodan alkaessa oli lentotukialuskoukulla, kääntyvillä siivenkärjillä ja ahtimellisella Nakajima Sakae -moottorilla varustettujen A6M2 tyyppi 21:n tuotannossa. Loppuvuodesta 1942 palvelukseen tuli A6M3 tyyppi 32, jossa oli tylpät siivenkärjet ja joka sai liittoutuneiden koodistossa nimen ”Hamp”. Koneen lopullisessa sarjatuotantomallissa A6M5 oli edeltäjiään tehokkaampi moottori ja parempi aseistus. Se tuli laivuekäyttöön loppuvuodesta 1943 kaikilla keisarillisen Japanin laivaston lentotukialuksilla.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&09.0600009,06 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&012.&&&&0012,0 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.0500003,05 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&022.044000022,44 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&01680.&&&&001 680 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ””..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ””.2 796 kg
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0533.&&&&00533 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&03105.&&&&003 105 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&&015.070000015,7 m/s
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0107.0400000107,4 kg/m²
Teho-painosuhde: 0.294
Aseistus
konekivääri 2 x 7,7 mm
tykki 2 x 20 mm
pommit
2 x 30 kg + 1 x 60 kg
2 x 250 kg kamikaze-tehtävissä