stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esko Valtaoja

| Esko Valtaoja |
| --- | --- |
 Esko Valtaoja vuonna 2020.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Kemi
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Mauri Valtonen
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  tähtitiede
Palkinnot:  Tieto-Finlandia 2002
Esko Jorma Johannes Valtaoja (s. 20. kesäkuuta 1951 Kemi) on Turun yliopiston avaruustähtitieteen emeritusprofessori ja Tuorlan observatorion entinen johtaja.
Valtaoja on myös tunnettu tieteen kansantajuistajana. Hänen teoksensa Kotona maailmankaikkeudessa sai Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 2002.
Elämä ja ura

Valtaoja syntyi Kemissä vuonna 1951. Hän valmistui ylioppilaaksi Sodankylän lukiosta vuonna 1969. Korkeakouluopintonsa Valtaoja suoritti Turun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1975 ja tohtoriksi vuonna 1985.
Valtaoja työskenteli Turun yliopiston fysiikan laitoksella vuosina 1975–1987 ja oli tähtitieteen dosentti vuosina 1986–2001. Vuosina 1987–1996 hän toimi projektijohtajana Teknillisen korkeakoulun Metsähovin radiotutkimusasemalla. Vuonna 1997 hänestä tuli Teknillisen korkeakoulun avaruustekniikan dosentti. Vuosina 1997–1999 hän oli Turun yliopiston avaruustähtitieteen määräaikainen professori. Varsinaiseen avaruustähtitieteen professorin virkaan Valtaoja nimitettiin vuonna 2002.
Oman arvionsa mukaan Valtaoja on yksi maailman parhaita asiantuntijoita, mitä tulee mustien aukkojen ympäristöstä lähteviin plasmasuihkuihin.
Valtaoja jäi eläkkeelle professorin tehtävästä 1. syyskuuta 2015. Hänellä diagnosoitiin ihon okasolusyöpä vuonna 2019 ja hänet leikattiin.
Valtaoja on ollut vuodesta 2000 naimisissa taidegalleristi Virpi Wuori-Valtaojan kanssa.
Kirjailija ja tieteen kansantajuistaja

Valtaoja tunnetaan julkisuudessa erityisesti ”ahkerana kirjoittajana ja keskustelijana, jonka mielipiteet saattavat herkimpiä närästää”. Hän on arvostellut tieteen jäämistä muiden uutisaiheiden varjoon tiedotusvälineissä. Hänen vahvuudekseen on sanottu erityisesti kykyä kirjoittaa ymmärrettävästi vaikeistakin asioista.
Valtaojan ensimmäinen kirja, Kotona maailmankaikkeudessa, käsitteli yleistajuisesti astrobiologiaa, jossa tutkitaan elämän synnyn ja kehittymisen mahdollisuutta Maan ulkopuolella. Toinen teos, Avoin tie käsitteli ihmiskunnan, maapallon ja elämän mahdollisia tulevaisuuksia. Trilogian päätti teos Ihmeitä, jossa Valtaoja esittelee maailmankaikkeuden ihmeitä.
Nurkkaan ajettu Jumala? on painettu kirjeenvaihto professori Valtaojan ja Tampereen hiippakunnan silloisen piispan Juha Pihkalan välillä. Pihkala ja Valtaoja keskustelevat kirjeenvaihdossaan uskonnon ja tieteen välisestä suhteesta.
Vuonna 2008 Yle TV1:llä lähetetyssä 5 kulmaa kosmologiaan -ohjelmassa Valtaoja isännöi kosmologiaan liittyvää keskustelua. Aiheina olivat kaikkeuden alku, elämä ja tajunta, maan ulkopuolinen elämä, tulevaisuuden mahdollisuudet ja maailmanloppu.
Suomalaisten näkemyksiä tutkineen Tiedebarometri 2013:n mukaan Valtaoja oli Suomen tunnetuin tieteilijä. Poliittisilta näkemyksiltään hän on kertonut olevansa anarkisti. Valtaojan mukaan demokratia on enemmistön diktatuuria, eikä hän ole koskaan äänestänyt.
Kirjailija ja tieteen kansantajuistaja > Palkinnot ja tunnustukset

Valtaojan Kotona maailmankaikkeudessa -tietokirja sai Suomen Kirjasäätiön jakaman vuoden 2002 Tieto-Finlandia-palkinnon.
Vuonna 2004 Valtaoja sai Vuoden kristillinen kirja -palkinnon yhdessä Juha Pihkalan kanssa teoksesta Nurkkaan ajettu Jumala? ja vuonna 2010 teoksesta Tiedän uskovani, uskon tietäväni. Vapaa-ajattelijain liitto myönsi Valtaojalle vuonna 2006 Väinö Voipio -palkinnon, koska hänen työnsä on vuosien ajan edistänyt tieteellisen ja uskonnottoman todellisuuskäsityksen levittämistä.
Vuonna 2008 Valtaoja palkittiin tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla. Palkinto myönnettiin kirjasarjasta Kotona maailmankaikkeudessa, Avoin tie ja Ihmeitä.
Valtaoja sai Skepsis ry:n Sokrates-palkinnon vuonna 2011.
Logonomit ry valitsi Valtaojan Vuoden puhujaksi 2014.
Valtaoja sai Suomen Mensa ry:n myöntämän vuoden 2017 Mensa-palkinnon.
Kemin kaupungin täyttäessä 150 vuotta 5. maaliskuuta 2019 hän sai sinne nimikkokadun, Valtaojankatu, joka vihittiin käyttöön 14. lokakuuta 2021.
Vuonna 2020 Suomen tietokirjailijat ry myönsi Valtaojalle 12 000 euron Warelius-palkinnon.
Vuonna 2024 Valtaoja oli Tiedebarometrin mukaan taas suomalaisten luotetuin tutkija.
Teokset

Kotona maailmankaikkeudessa.  Helsinki:  Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-15-1
Pihkala, Juha & Valtaoja, Esko: Nurkkaan ajettu Jumala? Keskustelukirjeitä uskosta ja tiedosta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2004.  ISBN 951-607-114-7
Avoin tie. Kurkistuksia tulevaisuuteen.  Helsinki:  Ursa, 2004.  ISBN 952-5329-39-9
Ihmeitä. Kävelyretkiä kaikkeuteen.  Helsinki:  Ursa, 2007.  ISBN 978-952-5329-63-6
Tähtinen, Leena & Flynn, Chris & Valtaoja, Esko: Universumi tietokoneessa.  Helsinki:  Ursa, 2009.  ISBN 978-952-5329-81-0
Pihkala, Juha & Valtaoja, Esko: Tiedän uskovani, uskon tietäväni. Keskustelukirjeitä.  Helsinki:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-404-7
Kosmoksen siruja.  Helsinki:  Ursa, 2010.  ISBN 978-952-5329-87-2
Pirttimaa, Markku & Valtaoja, Esko: Revontulten tanssi.  Ranua:  Mäntykustannus, 2011.  ISBN 978-952-5712-91-9
Kaiken käsikirja. Mitä jokaisen tulisi tietää?  Helsingissä:  Ursa, 2012.  ISBN 978-952-5985-05-4
Valtaoja, Esko & Landefort, Lisbeth & Moilanen, Tuula: Tähdenlento pöytälaatikossa ja muita taivaan tarinoita.  Helsinki:  Ursa, 2013.  ISBN 978-952-5985-10-8
Ensimmäinen koira Kuussa. Kootut kolumnit.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5985-21-4
Kohti ikuisuutta.  Helsinki:  Ursa, 2017.  ISBN 978-952-5985-50-4
Maailmanloppu peruttu. Kootut kolumnit II.  Helsinki:  Ursa, 2018.  ISBN 978-952-5985-53-5
Avaruudesta.  Helsinki:  Ursa, 2019.  ISBN 978-952-5985-71-9
Pihkala, Juha & Valtaoja, Esko: Elämän merkityksen jäljillä : keskustelukirjeitä.  Helsinki:  Minerva Kustannus, 2020.  ISBN 978-952-375-094-4
Tiedonjano : vuosi seikkailuja tieteen viidakoissa.  Helsinki:  Ursa, 2021.  ISBN 978-952-7443-02-6
Kuukävely ja kuusi voileipää : kootut kolumnit III.  Helsinki:  Ursa, 2023.  ISBN 978-952-7443-18-7
Aiheesta muualla

Valtaojan esitelmä maailmankaikkeudesta. Kirkkonummen Komeetta.
Valtaojan esitelmä maailmanlopuista. Kirkkonummen Komeetta.
Miten minusta tuli minä, Esko Valtaoja (2005). Ylen Elävä arkisto.
Punainen lanka: Esko Valtaoja (2007). Ylen Elävä arkisto.
Valtaojan luento lapsille: Matka elämään ja sen etsimiseen avaruudesta (43 min äänitallenne, 2012). Kantti.net.
Markku Sandell, Paula Koskinen & Anna Hurtta: Henkilökuva: Esko Valtaoja Yle.fi. 19.9.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Molkom

| Molkom |
| --- | --- |
 Nyedin kirkko
 Molkom
 Koordinaatit: 59°36′07″N, 13°43′28″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Värmlandin lääni
Maakunta:  Värmlanti
Kunta:  Karlstad
Väkiluku (31.12.2023):  1 887
Molkom on taajama Karlstadin kunnassa Värmlandin läänissä samannimisessä  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 887 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Molkom Wikimedia Commonsissa
Paikkamerkintä

Paikkamerkintä eli positiojärjestelmä on tapa kirjoittaa luku niin, että sen arvo riippuu käytettävien numeromerkkien arvoista ja niiden keskinäisestä järjestyksestä. Paikkamerkintä seuraa lukujen esitystapojen evoluutiossa additiivista merkintää, jossa merkkejä vastaavat luvut lasketaan yhteen, ja moninkertaistavaa merkintää. Luvun kirjaamiseen tarvitaan paikkamerkinnällä usein vähemmän merkkejä kuin muilla tavoilla. Tämä korostuu suurien lukujen kanssa.
Lisäetuna on myös luvun suuruuden helpompi silmämääräinen arviointi sekä lukujen käyttö laskemisessa. Paikkamerkintä on perustana nykyaikaiselle 10-kantalukujärjestelmälle eli desimaalijärjestelmälle, jossa luvun kokonais- ja murto-osat esitetään saman merkinnän sisällä.
Vaihtelevat kantaluvut

Monet mitattavat suureet, kuten aika, päiväys, kulma, hinta, pituus, pinta-ala ja tilavuus, esitetään käyttäen sekamerkintää eli sovellettua paikkamerkintää. Anglikaanisissa maissa ihmisen pituus ilmaistaan jalkoina ja tuumina. Esimerkiksi pituus 175 cm ilmoitetaan 5 jalkaa ja 10 tuumaa ("five and ten"). Yksi jalka on 12 tuumaa, jolloin 12 on pituusmerkinnän kantaluku, ja siten 175 cm on 5 • 12 + 10 = 70 tuumaa. Aikaa voidaan ilmaista kahdella eri tavalla 3791 s tai 1 h 3 min 11 s, jolloin jälkimmäinen merkintä voidaan tulkita paikkamerkinnäksi 1:3:11 (h:min:s). Toisaalta 7256 s = 2 h 56 s voidaan esittää paikkamerkintänä 2:0:56, missä puuttuva luku ilmaistaan nollalla. Yleisesti ottaen, kun sekamerkintää käytetään yhteenlaskuissa, joudutaan eri numeroille soveltamaan eri "kantalukuja".
Väli-Amerikassa Mayojen kulttuurin (400 eaa. – 900 jaa.) lukujärjestelmässä oli kantalukuina 18 ja 20. Merkinnän ensimmäistä paikkaa voitiin kasvattaa 20:een, mutta toista vain 18:aan. Lukujärjestelmä perustui siten kahteen kantalukuun. Tavan syntyyn saattoi vaikuttaa heidän käyttämä 20 päivän kuukausi, joita mahtui yhteen vuoteen 18.
Mayojen luku 3;17 tarkoitti lukua 3•20 + 17 = 77 ja luku 17;19 lukua 17•20 + 19 = 259. Lukua 17;20 ei käytetty, koska numeroa 20 ei käytetty paikkamerkkinä. Se muuntui siten muotoon 18;0, mutta hyvä laskija huomasi, että toinen paikka oli numeron 18 myötä täyttynyt. Se kasvatti siksi kolmannen paikan numeroa 1:ksi eli saatiin 1;0;0, mikä tarkoitti lukua 360 (joka oli samalla vuoden pituus päivinä). Kolminumeroinen luku 10;3;17 tarkoitti lukua 10•18•20 + 3•20 + 17 = 3677.
Zeckendorfin lukujärjestelmä on Zeckendorfin lauseeseen  perustuva tapa esittää kokonaisluvut yksikäsitteisesti Fibonaccin lukujonon alkioiden summana siten, että lukujonon kukin alkio saa painon 1 tai 0. Luvun esitys koostuu siten binäärilukujen tapaan merkeistä '1' ja '0'.  Se on yksikäsitteinen, kun summa koostetaan niin, että siinä ei käytetä kahta perättäistä alkiota, eli esityksessä ei koskaan ole kahta ykköstä peräkkäin.
Yhteinen kantaluku

Kaikissa luvun tai suureen esittämisessä alettiin Ranskan vallankumouksen jälkeen käyttämään samaa kantalukua kaikissa numeerisissa merkinnöissä. Pohjaksi otettiin desimaalijärjestelmä, jonka seurauksena myös kaikki mittayksikköjärjestelmät muutettiin 10-kantaisiksi. Esimerkiksi 1 litra tarkoitti 10 desilitraa ja 100 senttilitraa ja 1 000 millilitraa. Siten 1,234 litraa tarkoitti 1 litraa, 2 dl, 3 cl ja 4 ml. Mitattavan suureen sekamerkintä ja sitä vastaavan yhden yksikön desimaalinen paikkamerkintä olivat käytännössä sama asia. Tämän takia keskitasoinen laskija kykeni omaksumaan yhdellä oivalluksella varsin laajan asiakokonaisuuden.
Yleisin paikkamerkintää hyödyntävä lukumerkintä on tieteessä ja taloudessa käytettävä sekä kouluissa opetettava kantalukujärjestelmä, jossa kantaluku on 10. Tätä kutsutaan myös kymmenjärjestelmäksi tai desimaalijärjestelmäksi. Laskemisessa hyödyllisimmät paikkamerkinnät eroavat toisistaan vain kantaluvultaan. Joihinkin erityistilanteisiin sopivat muun muassa binäärijärjestelmä, oktaalijärjestelmä, heksadesimaalijärjestelmä ja seksagesimaalijärjestelmä.
Historia

Lukujen kirjoittaminen merkeillä on ollut sidoksissa kirjoitustaidon keksimiseen. Sumerit alkoivat käyttää kuvakirjoitusta noin 3200 eaa., joka muuttui noin 3000 eaa. savitauluissa nuolenpääkirjoitukseksi. Numeromerkkejä kirjoitettiin jo 3500 eaa. alkaen ja erilaisia laskutauluja tehtiin yleisesti 3500–3200 eaa.
Historia > Additiivinen tapa

Savitauluissa luvut koottiin määriä ilmaisevista merkeistä ryhmittelemällä niitä sopivalla tavalla. Noin 4 000 vuotta sitten oli käytössä tapa, jossa lukuja 1 ja 10 tarkoittavia merkkejä painettiin saveen tarvittava määrä. Luvut 1–9 merkittiin 1-merkkien painalluksina ja kymmenien määrää ilmaistiin 10-merkkien painalluksilla. Kymmenien ja ykkösten painalluksista voitiin yhteen laskemalla muodostaa luku. Tällä additiivisella merkinnällä voitiin merkitä luvut 1–59.
Useissa kulttuureissa lukujen kirjoittamiseen käytettiin monia erilaisia numeromerkkejä (jotka vastaavat esimerkiksi lukuja 1, 5, 10, 50, 100, jne.) ja niitä luettelemalla muodostettiin haluttu luku. Numeroiden kirjoittamisjärjestyksellä ei ollut merkitystä, koska luvun suuruuden määräsi vain niiden summa. Muinaisissa paikkamerkinnöissä käytettiin additiivisesti muodostettuja numeromerkkejä, mutta puhdas paikkamerkintä ei niitä sisällä, vaan käyttää kullekin numerolle erityistä merkkiä.
Historia > Varhaisin paikkamerkinnän esimuoto

Ilmeisesti tähtitieteilijät ovat tehneet varhaisen paikkamerkinnän esimuodon savitauluihin seleukidien valtakunnassa Hammurabin aikana noin 2000 eaa. Siinä jatkettiin perinteistä additiivista tapaa kirjoittaa nuolenpääkirjoituksella luvut 1–59, mutta suurempia lukuja varten otettiin käyttöön paikkamerkintä. Usealla numeromerkillä ilmaistiin 60:n potenssien lukumääriä, joten merkintää kutsutaan 60- eli seksagesimaalijärjestelmäksi. Paikkamerkintä lyhensi lukumerkintöjä ja mahdollisti helpot yhteenlaskut. Tämä oli lukumerkinnässä valtava edistysaskel.
Nuolenpäälukujen numeroiden paikat ilmaisivat 60:n potensseja ja numerot ovat potenssien kertoimia. Jos ajatellaan luku luetun vasemmalta oikealle ja kirjoitetun arabialaisilla numeroilla, voidaan esittää helppo esimerkki. Merkinnässä 2;30;7 numero 7 merkitsee ykkösiä, luku 30 merkitsee 60:n moninkertaa ja numero 2 tuloksen 60² = 3600:n moninkertaa. Luku saadaan laskemalla monikertojen määrät yhteen
Nollaa ei aluksi tunnettu kirjoitusmerkkinä. Jos tiettyä monikertaa ei tarvittu, jätettiin paikalle tyhjä kohta ("välilyönti"). Numeroiden välistä puuttuva numero (eli nollaa tarkoittavaa merkkiä) alettiin merkitä omalla merkillä näkyviin vasta 200–300 eaa. samalla kun murtolukumerkinnät yleistyivät.
Babylonialaiset käyttivät myös murto-osia merkinnöissään. Luvun  {\sqrt {2}} käytettyä likiarvoa 1,414222 merkittiin seksagesimaaleilla 1;24,51,10, mutta savitauluissa ei koskaan eroteltu kokonais- ja muto-osan paikkaa. Se tuli todeta asiayhteyden perusteella. Babylonialaisten likiarvon virhe oli vain 0,000008.
Historia > Muita paikkamerkinnän esimuotojen käyttäjiä

Muinaiset kiinalaiset käyttivät 10- eli desimaalijärjestelmää. Heillä oli käytössään ainakin kaksi erilaista additiivisia merkintätapaa. Sauvaluvut esittivät additiivisella tavalla luvut 1–9, joita voitiin kirjoittaa peräkkäin sauvojen asentoa muuttaen. Sauvanumeroiden asento ja paikka määrittivät luvun numeroiden paikan, joten merkintä oli melkein puhdas paikkamerkintä. Ensimmäinen paikkamerkintä tavataan kiinalaisesta kolikosta noin 600–500 eaa. Nolla liitettiin paikkamerkintään vasta 700 jaa., kun sen idea saatiin intialaisilta. Paikkamerkintä juurtui kiinalaisille hyvin varhain, koska he käyttivät laskutauluja.
Antiikin kreikkalaiset tutustuivat mesopotamialaisten eli babylonialaisten matematiikkaan ainakin 500 eaa. ja olivat sen jälkeen jatkuvassa vuorovaikutuksessa egyptiläisten, syyrialaisten, babylonialaisten ja intialaisten kanssa. Joonialainen lukumerkintä käytti kirjaimia  \alpha -\theta  numeroille 1–9,  \iota -\phi  kymmenluvuille 10, 20,..., 90 sekä  \rho ,\sigma ,... sataluvuille 100, 200,... ja niin edelleen. Tuhatluvuille 1 000, 2 000,..., 9 000 tulivat taas käyttöön kirjaimet  \alpha -\theta . Jotta kirjainmerkintä tiedettiin luvuksi, sipaistiin sen eteen tai taakse pilkku.
Luku 8888 merkittiin  ,\eta \omega \pi \eta . Merkintä oli additiivinen lukuun ottamatta kahta  \eta -merkkiä, joiden arvo riippui niiden paikasta. Isot luvut saatiin M-merkillä, joka kertoi seuranneen luvun 10 000:lla. Siten luku 88 880 000 merkittiin  M,\eta \omega \pi \eta  ja luku 88 888 888 merkittiin  M,\eta \omega \pi \eta \cdot \eta \omega \pi \eta . Kun myöhemmin sadat ja tuhannet merkittiin samoilla merkeillä kuin numerot 1–9 ja käyttöön otettiin intialaisten esimerkin mukaan nolla, päästiin puhtaan paikkamerkinnän käyttämiseen.
Joonialaiset murtoluvut seurasivat egyptiläisten kömpelöä yksikkömurtolukumerkintää, jossa osoittajana oli aina 1 ja nimittäjässä muu luku. Joonialainen merkintä käytti heittomerkkiä numeroesityksen yläkulmassa, jotta murtoluku erottuisi muista luvuista ja kirjoitetusta tekstistä ylipäätään. Tällainen merkintä oli  \lambda \delta ', joka luettiin  {\frac {1}{34}} tai  30{\frac {1}{4}} riippuen tilanteesta.
Arabit opiskelivat intialaista matematiikkaa ja alkoivat käyttää paikkamerkintää 600-800-luvuilla nimenomaan intialaisilla numeromerkeillä.
Historia > Intialaisten paikkamerkintä

Intialaisten lukujen merkintätavat lienevät peräisin babylonialaisilta tai persialaisilta, mutta vaikutteita otettiin myös 300 eaa. alkaen myös kreikkalaisilta. Alkujaan käytettiin vain additiivista merkintää, mutta erityisesti brahmi-kirjoituksissa kymmenien ja satojen merkit karsittiin lopulta pois 595 jaa. mennessä, jolloin jäljelle jäivät vain numerot 1–9. Paikkamerkinnässä tarvittava nolla on havaittu jo 876 jaa. olevassa tekstissä.
Intialaiset kehittivät merkintää niin, ettei siihen jäänyt yhtään additiivisuusmerkinnän piirteitä. Jokaiselle luvulle 1–9 kirjoitettiin erilaisella merkillä ja nollaa merkittiin pisteellä tai ympyrällä. Nollan käyttöönotto teki luvun numeromerkinnästä yksikäsitteisen. Muut luvut muodostettiin samalla tavalla kuin me teemme nykyään käyttämässämme arabialais-intialaisessa merkinnässä.
Intialaiset kulttuurit kehittivät siten ensimmäisenä puhtaan positiojärjestelmän, joka on tehokkain käytössä oleva paikkamerkintä. Se kehittyi mahdollisesti jo noin 500 jaa. alkaen ja levisi länteen Lähi-itään ja Eurooppaan. Nollan käyttö levisi myös itään Kiinaan ja Kauko-itään.
Historia > Intialainen järjestelmä arabikalifaatissa ja Euroopassa

Rooman valtakunnan aikana olivat käytössä roomalaiset numerot ja sen additiivinen merkintätapa. Kun Länsi-Rooman valtakunta hajosi 400-luvulla kansainvaelluksiin ja kulkutauteihin, ja arabikalifaatti sulki Välimeren vanhat kauppareitit, Euroopassa alkoi niin sanottu "pimeä keskiaika". Sen varsinaisesti pimeä vaihe käsitti lähinnä vain vuodet 500–800.
Islamilaisen sivilisaation maissa alkoi 800-luvulla matematiikan kukoistusaika aluksi abbasidikalifien tukemana Bagdadissa. Al-Khwarizmi (n. 800–840) oli persialainen matemaatikko, joka toimi Bagdadissa al-Mamunin kalifikaudella. Hän kirjoitti vuonna 825 teoksen Algoritmi de numero Indorum, joka on säilynyt vain latinankielisenä käännöksenä. Kirjassa esiintyy ensimmäisen kerran  arabialais-hindulainen paikkamerkkijärjestelmä. Teos käännettiin myöhemmin latinaksi ja siitä tuli Euroopassa hyvin suosittu. Toinen tutkija, al-Biruni (973–1048) esitteli intialaista matematiikkaa ja paikkamerkintää kirjassaan Intia.
Varhaisin intialaista järjestelmää käyttänyt eurooppalainen käsikirjoitus on vuodelta 976 Espanjasta (Codex Vigilanus).   1200-luvun merkittävin eurooppalainen matemaatikko oli Fibonacci, joka idän matkoillaan oli tutustunut järjestelmään. Hän esitteli sitä kirjassaan Liber Abaci vuonna 1202. Numeroiden leviäminen oli kuitenkin hidasta, ja ensimmäinen merkintää käyttävä ranskalainen käsikirjoitus on vasta vuodelta 1275. Syynä oli luultavasti laskutekniikka, jossa käytettiin sormia, helmitaulua ja vahalevyjä, ja joissa paperin toistaiseksi puuttuessa ei merkitty muistiin välituloksia vaan ainoastaan laskun lopputulos.  Firenzen pankkiirien statuutissa Arte di Cambio (1299) jopa kiellettiin arabialaisten numeroiden käyttö.  Vasta 1400-luvulla uusi merkintätapa yleistyi ja näin tapahtui sekä läntisessä Euroopassa että Bysantissa.
Reissu Ruoti

Reissu Ruoti, Urheilukeskus Lahti, 2009.
Bus Travel Oy Reissu Ruoti on suomalainen linja-autoalan yritys. Yhtiö on perustettu Lahdessa vuonna 1957.
Reissu Ruoti on perheyritys, jonka perusti aikoinaan Pentti Ruoti (1909–1980). Pentti Ruoti oli syntynyt Vehkalahdella, josta perhe muutti Lahden Renkomäkeen vuonna 1916. Ruoti työskenteli vuodesta 1935 lähtien kuorma- ja linja-autonkuljettajana. Vuonna 1957 Ruoti osti ensimmäisen oman linja-autonsa, pitkänokkaisen Vanajan käytettynä entiseltä työnantajaltaan Sukulan Linja Oy:ltä ja alkoi ajaa Lahdessa paikallislinjaa Renkomäki–Jalkaranta. Myöhemmin linja sai Lahden paikallisliikenteen numeron 71, ja sen rinnalle perustettiin vielä linjat 72 ja 73. Ensimmäisen uuden autonsa, Kutter-korilla varustetun Scanian, Ruoti hankki vuonna 1960.
Pentti Ruoti lähti toden teolla mukaan tilausliikenteeseen vuonna 1966 ostettuaan Scania-Vabis -turistibussin. Oltuaan välillä kommandiittiyhtiönä Ruoti toimi vuodesta 1979 avoimena yhtiönä, jonka omistivat puoliksi Pentti Ruotin pojat Matti ja Pekka Ruoti. Matti Ruotin johdolla yrityksen nimeksi otettiin vuonna 1982 Reissu Ruoti. Vuonna 1989 yhtiössä työskenteli kymmenen henkilöä, sillä oli 12 linja-autoa ja tilausajojen osuus yhtiön liikevaihdosta (noin 2 milj. mk) oli 80 prosenttia. Lahden kaupunkiliikenteen kilpailutuksessa vuonna 2014 Ruoti menetti yhtiön perustamisesta saakka ajamansa paikallislinjat.
Nykyiset omistajat ovat Pentti Ruotin lapset ja lapsenlapset. Toimitusjohtajana on Matti Ruotin poika Juho Ruoti. Yhtiön päätoimena on tilausajoliikenne. Reissu Ruoti palvelee tilausajomatkoilla kotimaassa ja ulkomailla. Vuonna 2017 yhtiön liikevaihto oli 3,5 miljoonaa euroa, siinä työskenteli 55 henkilöä ja sillä oli 34 linja-autoa. Aktiivisen tilausajojen harjoittamisen myötä yhtiön toiminnan painopiste on siirtynyt yhä enemmän pääkaupunkiseudulle. Vuoden 2017 alussa Ruoti voitti kilpailun Järvenpään paikallisliikenteestä. Vuoden lopussa Ruoti voitti kilpailun Tuusulan linjasta 65.
Vuoden 2018 aikana Reissu Ruoti osallistui molempiin Lsl:nselvennä kilpailutuksiin linjoista 7, 12 ,13, C1, C2, 4, 8, 9, 10, 11, 51, 52, 54, 55, 56 ,62, 63 ja 98, mutta hävisi molemmat Koiviston Autolle.
Yhtiö kuuluu Global Passenger Network -yhteisöön.
Aiheesta muualla

Reissu Ruoti
Konnunsuon vankila

Konnunsuon vankila vuonna 2022.
Konnunsuon vankila vuonna 2003.
Konnunsuon vankila (aikaisemmin Konnunsuon keskusvankila) oli Lappeenrannan kaupungissa Konnunsuon kylässä, entisen Joutsenon kaupungin alueella sijainnut täytäntöönpanovankila. Sinne sijoitettiin vapausrangaistukseen tuomittuja lähinnä Kaakkois-Suomen aluevankilan alueelta. Laitoksen ohjepaikkaluku oli vuoden 2009 lopussa 109 ja vuoden 2009 keskivankiluku 137, mutta vuonna 2006 siellä on ollut kirjoilla samanaikaisesti jopa 280 vankia. Haminan työsiirtola oli hallinnollisesti Konnunsuon vankilan alainen.
Museovirasto määritteli vuonna 2009 Konnunsuon vankilan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Vankilatoiminta Konnunsuolla päättyi vuonna 2011. Viimeinen vanki siirrettiin muualle toukokuun lopulla. Vankilan jälkeen tiloissa on toiminut Joutsenon vastaanottokeskus.