stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tervajoen vesistö

| Tervajoen vesistö  (Suomen päävesistö: 07) |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä, Suomi
Alue:  Leningradin alue
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Tervajoen vesistö (07)
Vesistöjako:  Tervajoen alaosan alue (ven.) (07.001R), Tervajoen alaosan alue (07.001), Purajoen valuma-alue (07.002), Luhdanojan valuma−alue (07.003)
Laskujoki:  Tervajoki
Pääuoman jatke:  ←Purajoki
Laskupaikka:  Podborovje, Viipurinlahti, Suomenlahti
Koordinaatit:  60°40′37″N, 28°30′36″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  203,89 km²  
Järvisyys:  3,86 % 
Alueen pituus:  45 km
Alueen leveys:  15 km  
Pääuoma:  37,8 km  
 fiJoki laskee suoraan Viipurinlahteen. 
Tervajoen vesistö (vesistöaluetunnus 07) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Tervajoki laskee Suomenlahdessa Viipurinlahteen. Vesistöalue jakautuu sekä Suomen että Venäjän puolelle.
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Tervajoen vesistöalueen pinta-ala on 203,89 neliökilometriä, josta 107,8 neliökilometriä kuuluu Suomelle ja 96,09 neliökilometriä Venäjälle. Valuma-alueen järvisyys on 3,86 %. Valuma-alueen luoteisosa työntyy Suomessa Lappeenrannan alueelle. Vesistöalueen alajuoksu kuuluu Leningradin alueen Viipurin piirille. Tervajoen vesistöalue rajautuu koillis- ja pohjoispuolella sijaitsevaan Hounijoen vesistöön (06) ja luoteispuolella lyhyesti Vilajoen vesistöön (08). Vilajoen väliin työntyy pieni Nisajoen valuma-alue (86.002).
Yleistä > Pääuoman kulun ja pituuden määritys

Joen pääuomaa ei kuvailla tässä tunnetuissa lähteissä. Suomessa valitaan jokiverkoston pääuomaksi yleensä se jokihaaran uoma, jossa virtaa eniten vettä. Kun joen alajuoksulta noustaan yläjuoksulle päin, voidaan Tervajoen pääuoma päätellä luotettavasti vesistöviranomaisten tietoja käyttäen. Tervajoen pääuoma on alajuoksulla hyvin selkeästi havaittavissa. Alajuoksun uomaa Tervajärvelle asti kutsutaan Venäjällä nykyään Polevajaksi (ven. Полевая) ja Tervajärvestä ylöspäin Tervajoeksi (ven. Тервайоки). Venäjän puolella sen sivu-uomat ovat Orijärvenpuroa lukuun ottamatta varsin lyhyitä. Suomen puolella sivu-uomat ovat hieman pitempiä ja ne muodostuvat järvistä toiseen virtaavista vesistöreiteistä. Luhanojan  valuma-alueen pinta-ala on noin 14 neliökilometriä, joka on selvästi pienempi kuin Tervajoen uoman 32 neliökilometriä. Säämälässä joesta haarautuu moneen suuntaan ojahaaroja. Laitjärvestä alkava laskuojan valuma-alueella on useita järviä ja tämän pinta-ala on noin 5 neliökilometriä. Pääuomaksi tulee siten edelleen Tervajoki, jonka yläpuolinen valuma-alueen pinta-ala on 25 neliökilometriä. Seuraavassa jokihaarassa Lipiäisestä tulevan ojasta ei ole valuma-aluetietoja tässä käytettävissä, mutta vesistöviranomaisten Paikkatietoikkunassa latvavesien vahvimmaksi uomaksi on merkitty jokihaarasta toinen eli Purajoki. Purajoki saa alkunsa Simolan eteläpuolella sijaitsevasta Ruokosesta.
Vesistöalueen pääuomaksi muodostuu siis Tervajoki ja sen latvahaara Purajoki. Tervajoen pituudeksi saadaan vesistöviranomaisten tiedoista laskemalla 33,1 kilometriä ja päähaaran pituudeksi 37,8 kilometriä. Ruokoseen laskevia ojia ei tässä ole huomioitu. Tervajoesta kuuluu Venäjälle 22 kilometriä.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Tervajoen alaosan alue (Venäjän puolella) (07.001R)
Tervajoen alaosan alue (07.001)
Luhdanojan valuma-alue (07.003)
Purajoen valuma-alue (07.002)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Vesistöalueen maankäyttö voidaan esittää seuraavalla tavalla. Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 84,4 %, maatalousalueita 8,0 %, kosteikkoja ja soita on 1,0 % ja rakennettuja alueita on 2,2 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 4,4 %. Tässä ei ole tietoa, sisältyykö valuma-alueen lukuihin myös Venäjän puoleiset alueet.
Luontoarvoja

Tervajoki on tyypitetty pieneksi kangasmaiden joeksi, jonka ekologinen tila on vuonna 2018 luokiteltu hyväksi. Joki on kuitenkin kärsinyt sivu-uomien ympäröivien metsien ja peltomaiden ojituksista sekä haja-asutuksen kuormituksesta ja sen vedenväri on tummentumassa. Joen vesi onkin tumman väristä, humuspitoista ja ravinnetilanne vastaa rehevää. Tervajoen valuma-alueella ei sijaitse pistekuormittajaa.
Vielä 1960-luvulla vesistössä eli meritaimenta, mutta viimeiset havainnot siitä ovat 1970-luvulla. Tervajoella on joitakin nousuesteitä, joiden poistamista pohditaan. Valuma-alueen koskia on vuonna 2022 suunniteltu kunnostettavaksi meritaimenien potentiaalisiksi lisääntymispaikoiksi. Joen kiinnostavimmat kosket Suomen puolella ovat Tervajoessa sijaitsevat Rautakoski, Lieskoski ja Vanhanmyllynkoski.
Sivujokia ja järviä

Venäjän puoleisia sivu-uomia on ei ole verkkopalveluiden karttoihin merkitty nimillä, vaan ne on poimittava muista lähteistä. Pääuomaan kuuluva Tervajärvi (ven. Ушаковское, Ušakovskoje ) on yleensä merkitty venäläisellä nimellään. Sen lisäksi on kaksi suurempaa järveä. Tervajoen suussa sijaitsevaan Tervajoen kylään (ven. Большое Поле, Bolšoje Pole) tulee Löytöjärvestä (ven. Подпорожистое, Podporožistoje) alkava laskuoja. Se on pinta-alaltaan noin 90 hehtaarin kokoinen järvi. Toinen on Ukonjärvi , joka sijaitsee valtionrajalla. Sen pinta-ala on 70 hehtaaria eikä senkään laskuojan nimeä näy verkkopalveluiden kartoissa.
Suomen puolella alimmainen sivuoja on Kynsikkäänoja, joka alkaa Kynsikkäästä. Nutikan kylässä pääuoman viereisestä Vanhanpellonjärvestä tulee pääuomaan vaatimaton oja. Rummun kylässä vasemmalta yhtyy Vääräoja, joka saa vetensä pääasiassa ojitetulta Lepikkoniemensuolta. Luhdanoja on vesistöviranomaisten mukaan merkittävä sivu-uoma, koska sille on määritetty vesistöalue. Sen valuma-alueella sijaitsee useita järviä. Myös Laitjärven laskuoja valuma-alueella on paljon järviä. Purajoen valuma-alueella on muutamia pieniä järviä.
Huomioita

↑  Tieto on tarkistettu tai mitattu Venäjää esittävistä eri verkkopalveluiden karttapalveluista. Näitä ovat Kosmosnimki, Yandex Maps, Bing Maps, Google Maps ja ACME Mapper.
Aiheesta muualla

VIPSU-hanke, Saimaan vesiensuojeluyhdistys
Suomi, Iia-Elisabeth & Pysäys, Joonas: Tervajoen vesistön virtavesi-inventoinnit ja lämpötilaseurannat vuosina 2021-2022 (PDF) (raportti 1247/22)  2022. Lappeenranta:  Saimaan vesiensuojeluyhdistys.
Ikävalko, Joonas & al.: Mustajoen meritaimenen kotiuttamissuunnitelma, s. 22–24.  Turku:  Varsinais-Suomen ELY-keskus, 2020.  Raportteja 31/2020  ISBN 978-952-314-875-8  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 1.3.2023).
The Entertainer

| ”The Entertainer” Scott Joplin |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Julkaistu: 1902
 Tyylilaji: ragtime
 Kesto: 03.53
' muut kappaleet
|   | ”The Entertainer”  |   |
”The Entertainer” on Scott Joplinin vuonna 1902 pianolle säveltämä ragtime-kappale.
”The Entertainer” on yksi ragtimen klassikoista. Välillä se jäi jo lähes unohduksiin, mutta se tuli uudestaan maailmanlaajuisesti suosituksi sen jälkeen, kun sitä vuonna 1973 käytettiin tunnussävelenä Oscar-palkinnon voittaneessa elokuvassa Puhallus (The Sting).  Silloin säveltäjä ja pianisti Marvin Hamlischin tulkinta kappaleesta nousi Billboardin suosikkilistalla sijaluvulle 3, ja vuonna 1974 se oli yhden viikon ajan listan ensimmäisenä. Elokuva Puhallus sijoittui 1930-luvulle, kokonaisen sukupolven verran ragtimen suurinta suosiota myöhempään aikaan, ja antoi täten virheellisen käsityksen, että ragtime olisi ollut tuolloin suosionsa huipulla.
Recording Industry Association of America sijoitti kappaleen sijaluvulle 10 listassaan Vuosisadan laulut (engl. Songs of the Century)
Musiikki

Ääninäytteet
The Entertainer.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”The Entertainerilla” on alaotsikko ”A Rag Time Two Step”. Two Step oli suunnilleen vuoteen 1911 saakka suosittu tanssi ja yleinen siihen aikaan sävellettyjen ragtime-kappaleiden tyyli.
Kappaleen rakenne on: Intro AA BB A CC Intro2 DD. Sen pääsävellaji on C-duuri. Kuitenkin C-osuudessaan, joka yleisesti tunnetaan nimellä Trio, se moduloi subdominanttiin, F-duuriin, josta välikkeiden kautta palataan D-osuudessa C-duuriin. B-osuuden melodia soitetaan kertauksessa oktaavia korkeammalta kuin ensimmäisellä kerralla.
St. Louis Globe-Democrat -lehdessä säveltäjä Monroe H. Rosenfeld kuvaili 7. kesäkuuta 1903 The Entertaineria Joplinin siihen mennessä parhaaksi ja kauneimmaksi sävellykseksi. Hän sanoi sitä ”luonteeltaan erittäin omaperäiseksi heliseväksi teokseksi, jonka erilaiset jännittyneet pidätykset saavat jalan spontaanisti liikkumaan ja jättävät lähtemättömän jäljen tärykalvoon.”
Kappale oli omistettu James Brownille ja hänen mandoliiniklubilleen. Tähän liittyen Rudi Blesh kirjoitti, että jotkut melodiat toivat mieleen teräskielisillä soittimilla plektran avulla soitettavat nopeat tremolot. Myöhemmin Stark laatikin kappaleesta sovituksen kahdelle mandoliinille ja yhdelle kitaralle.
Julkaisuhistoria

The Entertainerin tekijänoikeudet rekisteröitiin 29. joulukuuta 1902 samalla kun Joplin kappaleiden "A Breeze from Alabama" ja "Elite Syncopations". Kaikki kolme julkaisi John Stark & Son St. Louisissa, Missourissa. Alkuperäisen nuottijulkaisun kansikuvana oli minstrel show -pilapiirros juhlapuvussa teatterin näyttämöllä esiintyvästä mustasta miehestä.
"The Entertainer" ilmestyi myös orkesterille sovitettuna osana nuottisarjaa The Red Back Book of Standard High Class Rags, joka tuli suosituksi ragtime-yhtyeiden keskuudessa.
Suosio ja tunnettuus

Joulukuussa 1970 Nonesuch Records julkaisi Scott Joplin: Piano Rags -nimisen albumin, jossa kappaleista järjestyksessä toisena oli Joshua Rifkinin esittämä The Entertainer.  Sitä myytiin vuoden kuluessa 100 000 kappaletta, ja myöhemmin siitä tuli Nonesuchin ensimmäinen levy, jota oli myyty yli miljoona kappaletta. Billboard -lehden klassisten LP-levyjen listalla (engl. Best-Selling Classical LPs) 28. syyskuuta 1974 se oli sijaluvulla 5. Sitä seurannut "Volume 2" sai sijaluvun 4 ja molempien yhdistelmä sijaluvin 3. Erikseen molemmat osat pysyivät listalla 64 viikkoa. Vuonna 1971 albumille ehdotettiin kahta Grammy-palkintoa, parhaiden nuottien palkintoa (Best Album Notes) ja parhaan ilman orkesteria esiintyvän soolosoittajan palkintoa (Best Instrumental Soloist Performance without orchestra), mutta palkintojenjakotilaisuudessa 14. maaliskuuta 1972 Rifkin ei saanut mitään palkintoa. Vuonna 1979 Alan Rich totesi New York Magazine -lehdessä, että Nonesuch Records herätti lähes yksin Joplinin musiikin eloon antamalla Rifkinin kaltaisille artisteille tilaisuuden levyttää sitä.
Marvin Hamlisch sovitti ja orkestroi Joplinin musiikkia vuonna 1973 julkaistua elokuvaa Puhallus varten. Tästä sovituksestaan hän sai 2. huhtikuuta 1974 parhaan alkuperäisen tai sovitetun musikaalisävellyksen Oscar-palkinnon. Hänen versionsa The Entertainerista pääsi sijaluvulle 3 Billboard Hot 100 -listalla sekä American Top 40 -listalla  18. toukokuuta 1974, mikä antoi New York Times-lehdella aiheen kirjoittaa, että kappale oli tullut tutuksi koko kansakunnalle.  Elokuvan ja listasijoituksen ansioista Joplinin teokset tulivat arvostetuiksi sekä populaari- että klassisen musiikin piireissä, musiikkilehti Record Worldin mukaan "vuosikymmenen klassiseksi ilmiöksi".
Yhdysvalloissa "The Entertainer" on yksi niistä monista sävellyksistä, joita jäätelöautot usein soittavat huomiota herättääkseen.
Aiheesta muualla

The Entertainer by S. Joplin (1868–1917) Mutopia Project.
The Entertainer MFiles: Download Sheet Music with MP3s.
ROR: Rhythm On The Rock Productions: Videos - The Entertainer rhythmontherock.com. Arkistoitu 10.10.2016. Viitattu 10.10.2016.
Free typeset sheet music Cantorion.org.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Entertainer (rag)
Käännös suomeksi
Therambos

| Therambos> Θεράμβως.Sijainti |
| --- | --- |
 Therambos
Koordinaatit:  39°57′1″N, 23°40′0″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Palioúri, Kassándra, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pallene, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Therambos (m.kreik. Θεράμβως, Therambōs, myös Θεράμβη, Therambē, Θράμβος, Thrambos, Θραμβηΐς, Thrambēïs; lat. Therambus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pallenen niemellä Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kassándran kunnan alueella ja sijoitetaan lähelle nykyistä Palioúrin kylää.
Maantiede

Therambos sijaitsi lähellä Pallenen niemen (nyk. Kassándra) kärkeä eli Kanastraionin (lat. Canastraeum) niemeä itään Skionen ja Menden kaupungeista. Niemi on läntisin nykyisin Chalkidikína tunnetun niemimaan niemistä, mutta antiikin aikana se ei kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Theramboksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia

Theramboksen historiasta tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Herodotoksen mukaan Therambos antoi joukkoja Kserkseen käyttöön hänen hyökätessään Kreikkaan vuonna 480 eaa. Myöhemmin klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Therambos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–429/428 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Thrambaios (Θραμβαῖος) ja Strambaios (Στραμβαῖος).
Thal (Sveitsi)

| Thal |
| --- | --- |
 Thal sijaitsee Bodenjärven etelärannalla.
 vaakuna

 Koordinaatit: 47°29′N, 9°33′E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Sankt Gallenin kantoni
Hallintoalue (Wahlkreis):  Rorschachin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,65 km²
Korkeus:  395–664 m
Väkiluku (joulukuu 2018)  (vakinaiset asukkaat):  6 571
 – Väestötiheys:  681 as./km²
 
 www.thal.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thal on kunta Koillis-Sveitsissä, Sankt Gallenin kantonissa. Kunnassa on vajaat 7 000 asukasta.
Sijainti

Thal sijaitsee Reinin suistoalueella, Bodenjärven etelärannalla viitisen kilometriä Rorschachista itään ja parikymmentä kilometriä Sankt Gallenista koilliseen. Se rajoittuu idässä Reinjoen vanhaan uomaan, Alter Rheiniin ja Itävaltaan.
Liikenne

Moottoritie A1 Sankt Gallenin suunnasta St. Margretheniin kulkee Thalin poikki.
SBB:n rautatie Sargansista Rorschachiin ja edelleen Kreuzlingeniin ja Winterthuriin kulkee Thalin kautta. Thalilla ja sen länsinaapurilla Staadilla on yhteinen Staad-niminen asema Thalin länsiosassa. Appenzeller Bahnenin rautatie Rorschachista Heideniin kulkee Thalin poikki.
Lentoasema

St. Gallen-Altenrheinin lentoasema sijaitsee Bodenjärven rannalla Altenrheinin kylässä Thalissa.
Lentokentän synty ja Altenrheinin teollisuushistoriaa

Altenrheinin teollisuus ja siihen liittyvä lentokenttä saivat alkunsa 1920-luvulla, kun Dornier siirsi Versailles’n rauhansopimuksen kieltäneen lentokoneiden valmistuksen Saksan Friedrichshafenista Altenrheiniin. Dornier-Werke Altenrhein AG aloitti toimintansa vuonna 1927. Se valmisti lentokoneita Sveitsin ilmavoimille ja myös Saksaan. Toisen maailmansodan jälkeen Flug- und Fahrzeugwerke Altenrhein AG (FFA) rakensi lentokoneiden lisäksi muun muassa junavaunuja, joiden siirtyi vuonna 1987 Schindlerille. Vuodesta 1997 alkaen junavaunutuotanto on tapahtunut Stadlerin nimissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thal (Sveitsi) Wikimedia Commonsissa
Müller, Peter: Thal (SG) (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  10.10.2012. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Müller, Peter: Altenrhein (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  29.8.2017. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Sankt Gallenin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Wahlkreis) ja kunnat (77 kpl, 1.1.2013–)
 Rheintal: Altstätten •  Au • Balgach • Berneck • Diepoldsau • Eichberg • Marbach • Oberriet • Rebstein • Rheineck • Rüthi • St. Margrethen • Widnau
 Rorschach:  Berg • Goldach • Mörschwil •  Rorschach • Rorschacherberg • Steinach • Thal • Tübach • Untereggen
 Sarganserland: Bad Ragaz • Flums •  Mels • Pfäfers • Quarten • Sargans • Vilters-Wangs • Walenstadt
 See-Gaster: Amden • Benken • Eschenbach • Gommiswald • Kaltbrunn •  Rapperswil-Jona • Schänis • Schmerikon • Uznach • Weesen
 St. Gallen: Andwil • Eggersriet • Gaiserwald • Gossau • Häggenschwil • Muolen • St. Gallen • Waldkirch • Wittenbach
 Toggenburg: Bütschwil-Ganterschwil • Ebnat-Kappel • Hemberg • Kirchberg • Lichtensteig • Lütisburg • Mosnang • Neckertal • Nesslau • Oberhelfenschwil • Wattwil • Wildhaus-Alt St. Johann
 Werdenberg:  Buchs • Gams • Grabs • Sennwald • Sevelen • Wartau
 Wil: Degersheim • Flawil • Jonschwil • Niederbüren • Niederhelfenschwil • Oberbüren • Oberuzwil • Uzwil •  Wil • Zuzwil
Earl Thomson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Earl Thomson vuonna 1920. |  Earl Thomson vuonna 1920. |  Earl Thomson vuonna 1920. |  |
Maa:   Kanada
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | 110 m aidat |  |
Earl ”Tommy” Thomson (15. helmikuuta 1895 Birch Hills, Saskatchewan – 19. huhtikuuta 1971) oli kanadalainen aitajuoksija ja olympiavoittaja.
Earl Thomson voitti 110 metrin aitojen olympiakultaa Antwerpenissa 1920 ME-ajalla 14,8. Hän alitti ensimmäisenä 120 jaardin aidoissa 15 sekunnin rajan vuonna 1916. Hän menetti ennätyksen langolleen Robert Simpsonille samana vuonna, mutta otti sen takaisin juostessaan ajan 14,4 Philadelphiassa 1920.
Thomson piti hallussaan 110 metrin aitajuoksun maailmanennätystä vuoteen 1928, kunnes George Weightman-Smith rikkoi sen ja 120 jaardin maailmanennätystä vuoteen 1930 saakka. Ennätyksen rikkoi lopulta Percy Beard.
190 senttimetriä pitkästä Thomsonista tuli lähes kuuro ensimmäisessä maailmansodassa. Hän toimi aktiiviuransa jälkeen Yhdysvaltain laivaston yleisurheiluvalmentajana yli 30 vuoden ajan.
Lesley Thompson

| Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | nelonen |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1991 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Aiguebelette 1997 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Karapiro 2010 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Bled 2011 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Amsterdam 2014 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Hazewinkel 1985 | nelonen |  |
|  Pronssia | Nottingham 1986 | nelonen |  |
|  Pronssia | Köln 1998 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | St. Catharines 1999 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Aiguebelette 2015 | kahdeksikko |  |
Lesley Allison Thompson-Willie (o.s. Thompson, s. 20. syyskuuta 1959) on kanadalainen soutaja, joka toimii perämiehenä. Hän voitti Barcelonan olympialaisissa 1992 kultaa kahdeksikossa. Hän on saavuttanut samassa luokassa myös olympiahopeaa Atlantassa 1996 ja Lontoossa 2012 sekä olympiapronssia Sydneyssä 2000. Perämiehellisessä nelosessa hän saavutti olympiahopeaa Los Angelesissa 1984. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui kahdeksikossa neljänneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 viidenneksi. Thompson voitti maailmanmestaruuden kahdeksikossa Wienissä 1991, ja lisäksi hänellä on yhdeksän muuta MM-mitalia.
Terminen analyysi

Terminen analyysi (tai termoanalyysi) voidaan määritellä joukoksi analyysitekniikoita, joissa näytteen ominaisuuksia tarkkaillaan ajan tai lämpötilan muuttuessa tietyissä hyvin määritellyissä ohjelmoiduissa olosuhteissa. Ohjelma voi sisältää lämmitys- ja jäähdytysjaksoja vakionopeudella (tai vaihtelevalla nopeudella) sekä vakiolämpötilaisia jaksoja sekä yhdistelmiä edellä mainituista.
Seuraavassa on lueteltu joukko tunnettuja termisen analyysin menetelmiä:
Termogravimetria (TGA)

Termogravimetria (tunnetaan myös lyhenteillä TG ja TGA) on eräs kemiallisen analyysin muoto. Se perustuu näytteen massan muutoksen jatkuvaan mittaamiseen lämpötilan ja ajan funktiona. Myös näytettä ympäröivä ilmakehä (kaasuvirtaus) on tarkoin säädelty ja sitä voidaan vaihdella.
Differentiaalinen terminen analyysi (DTA)

Differentiaalisessa termisessä analyysissä, DTA:ssa, näytettä ja referenssimateriaalia kuumennetaan yleensä inertissä atmosfäärissä. Lämpötilan muutokset näytteen ja referenssin välillä mitataan. Lämpötilan muutos kuvataan ajan tai lämpötilan funktiona. Näytteessä tapahtuvat endo- tai eksotermiset muutokset havaitaan verrattuna referenssiin. Menetelmää käytetään lähinnä faasidiagrammien määrittämiseen, lämmön muutosten mittaamiseen sekä selvittämään yhdisteiden hajoamista eri atmosfääreissä.
Differentiaalinen pyyhkäisykalorimetria (DSC)

Differentiaalinen pyyhkäisykalorimetria on termoanalyyttienen menetelmä, jossa mitataan näytteen ja referenssin lämpötilan kasvattamiseksi vaadittavan lämpömäärän muutosta lämpötilan funktiona. DSC:n avulla tutkitaan muun muassa näytteen sulamislämpötilaa, sulamisentalpiaa, kiteisyyttä ja termistä historiaa. Sen avulla voidaan myös seurata reaktioiden etenemistä, faasimuutoksia, veden sitoutumista ja yhdisteen puhtautta.
Dynaamismekaaninen analyysi (DMA)

Dynaamismekaaninen analyysi eli dynaaminen termomekanometria on menetelmä, jolla tutkitaan materiaalien viskoottisia ja elastisia ominaisuuksia. DMA:ssa näyte altistetaan kontrolloidulle lämpötilaohjelmalle ja oskilloivalle voimalle (esimerkiksi taivutus, veto). DMA:n tuloksena saadaan määritettyä esimerkiksi materiaalin häviö- ja varastomoduulit. DMA:n avulla voidaan tutkia materiaalin relaksaatiokäyttäytymistä, esimerkiksi lasisiirtymiä.
Isoterminen titrauskalorimetria (IT)
Hapenkulutuskalorimetria palotutkimuksessa (katso esimerkiksi Cone calorimeter)

Kartiokalorimetri on palotutkimuksessa käytetty laite, jolla tutkitaan lämpösäteilyn vaikutusta materiaaleihin.
Katso VTT:n julkaisu:
Kartiokalorimetrin käyttöalueet palotutkimuksessa
Mikkola, E., Kartiokalorimetri. Espoo 1990. VTT, Tiedotteita 1087. 22 s.
Tiivistelmä: Tutkimuksen tavoitteena on kartiokalorimetrin ominaisuuksien ja käyttöalueen selvittäminen
Suomessa käytettävien rakennusaineiden kannalta. Tähän sisältyy myös laboratoriossa kehitettyjen teoreettisten
palamista koskevien mallien oikeellisuuden todentaminen.
Projektiin kuuluu myös laitteella saatavien tulosten vaihteluvälin (luotettavuuden) määrittäminen ja vertailu
muissa maissa saatuihin tuloksiin. Tutkimus parantaa valmiuksia materiaalien (puu, muovit, tekstiilit)
palotutkimuksessa ja testauksessa.