stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nono Söderberg
Vaiheet 1970-luvulla

Vuonna 1973 syntyi Ilokaasu, jossa Söderbergin soittokumppaneina olivat The Islandersista eronneet Eero Lupari (kitara) ja Jakke Leivo (basso) sekä Maaritin yhtyeen ex-rumpali Upi Sorvali. Noin vuoden toimineen Ilokaasun saama julkisuus ja huomio jäivät vähäisiksi eikä yhtye ehtinyt edes studioon asti, koska muut hommat alkoivat houkutella liikaa. Lähinnä vain Uudenmaan läänin alueella varsin vähän keikkaillut Ilokaasu hajosi Söderbergin ja Leivon lähdettyä syksyllä 1974 Hectorin yhtyeeseen.
Nono Söderberg oli mukana Jussi Raittisen eläinasuihin sonnustautuneessa ryhmässä, joka voitti vuoden 1974 Syksyn sävel -kilpailun kansansuosikiksi nousseella kappaleella ”Metsämökin tonttu”.
Kitaratutkimus

Nono Söderberg oli mukana Helsingin yliopiston musiikkitieteen laitoksessa rock-kitaransoitosta tehdyssä etnologisessa tutkimuksessa, joka oli laatuaan ensimmäinen Suomessa. Idean isänä oli Philip Donner. Tutkimukseen ryhdyttiin keväällä 1975 ja tavoitteena oli saada tietoa rock-kitaransoitosta, lähinnä soittotekniikasta kuten virityksestä, eri otteista, plektran käytöstä jne. Nono edusti tutkimuksessa esimerkkiä rock-kitaransoittajasta. Valokuvaajana tutkimuksessa toimi Irma Rinne ja äänittäjänä Erkki Pekkilä. Tutkimus jäi kuitenkin hieman kesken Donnerin lähdettyä Tansaniaan tekemään toisenlaista tutkimusta. Keväällä 1976 järjestetyssä etnomusikologian näyttelyssä tutkimuksesta pyöri lyhyt diasarja Töölön musiikkikirjastossa.[lähde? ]
Ensimmäinen LP

Vuonna 1975 Nono Söderberg soitti yhden albumin tehneessä Unisonossa. Keväällä 1976 ilmestyi sooloalbumi Nono, jonka tuotti Tommi Liuhala. Levytyskokoonpanossa soittivat Pekka Pöyry (saksofoni ja huilu), Olli Ahvenlahti (kosketinsoittimet), Heikki Virtanen (basso) ja Roope Koistinen (rummut). Musiikki on Söderbergin säveltämää ja sovittamaa instrumentaalista popjazzia, jossa on vaikutteita mm. kotimaisen kitarajazzin kovilta nimiltä Jukka Toloselta ja Rekku Rechardtilta sekä amerikkalaisilta Al DiMeolalta, Bill Connorsilta, John Abercrombielta ja Philip Catherinelta, jota Söderberg itse on pitänyt suosikkinaan. Sävellyksillään hän onnistuu luomaan levystä ehyen, soinnukkaan kokonaisuuden. Levyn tunnelmat vaihtelevat villistä sähköisestä laukasta lyyriseen akustiseen unelmointiin. Levytyksen jälkeen Söderberg kokosi yhtyeen esittämään levytyskappaleita. Mukana olivat Jakke Leivo (basso), Esa Kotilainen (kosketinsoittimet), Reijo (Takku) Ylinen (saksofoni), Esa "Nätsi" Rosvall (lyömäsoittimet) ja ainoana levyllä soittaneena Roope Koistinen (rummut). Ryhmä esiintyi TV:n Iltatähdessä ja radion Popstudiossa, mutta keikkoja ei juuri löytynyt.
1970-luvulta 1980-luvulle

Syksyllä 1976 Nono Söderberg oli Antero Jakoilan, Ilkka Willmanin ja Ronnie Österbergin kanssa säestämässä Malvina Reynoldsia tämän Suomen- ja Ruotsin-kiertueilla. Syksyllä 1976 hän oli perustamassa Ball-yhtyettä, joka 1978 muuttui Boxcariksi. Georg Malmstén -rahastolta Söderberg sai 4 000 markan apurahan sävellystyöhön.[lähde? ]
Keväällä 1977 Nono Söderberg oli mukana alkuperäisessä The Group -kokoonpanossa, mutta erosi siitä syksyllä 1977 musikaalisten erimielisyyksien vuoksi. 1980-luvun alkuun Söderberg lähti oman kokoonpanonsa, Nono Söderberg Group, kanssa. Yhtyeeseen kuuluivat alun perin Eero Raittinen (laulu), Jukka Hakoköngäs (kosketinsoittimet), Kalle Fält (saksofoni ja laulu), Måns Groundstroem (basso) ja Hannu Lemola (rummut). Sittemmin kokoonpanossa tapahtui muutoksia: Raittinen jätti ryhmän, Groundstroemin korvasi Heikki Virtanen ja Lemolan tilalle tuli Upi Sorvali. Kaikki muusikot soittivat myös muissa kokoonpanoissa ja yhtye oli heille lähinnä terapeuttinen muodostelma, jossa heidän ei tarvinnut tehdä kompromisseja. Nono Söderberg Group soitti rockia ja bluesia vahvasti jazzahtavaan tyyliin.[lähde? ]
Vuonna 1986 Nono Söderberg perusti yhdessä Teatterikorkeakouluun opiskelemaan tulleen Markku Musti Mustosen kanssa Kapteeni Nemo -yhtyeen. Yhtyeessä koskettimia soitti Tapio Niemelä, bassoa Kari Peltonen ja Juha Tikka sekä rumpuja Seppo Rauteva. Yhtye julkaisi kaikkiaan kolme levyä ennen hajoamistaan 1989.
Toinen LP

Vuonnas 1982 ilmestyi Nono Söderbergin toinen sooloalbumi Rare Bird, jolla ovat mukana Hakoköngäs, Virtanen, Sorvali, Laszlo Varga (basso ja syntetisaattori), Pentti Lahti (saksofonit), Esa Kotilainen (urut ja syntetisaattori), Kalle Fält (laulu) ja Marjo-Riitta Kervinen.
Nono nykyisin ja muut toimet

Nono Söderberg on 1990-luvulta lähtien tehnyt comebackeja ja hän käyttää nykyisinmilloin? kitarana Burns Marqueeta. Hän on myös kiinnostunut kuvataiteesta, vaikka musiikki onkin hänelle ensisijainen todellisuuden vangitsemisen muoto. Nono Söderberg on harrastanut piirtämisen ja maalaamisen lisäksi valokuvaamista, jota hän on opiskellut Helsingin Ateneumissa. Opiskelu jäi kuitenkin kesken musiikkihommien takia. Nono on myös toiminut opettajana Oulunkylän pop/jazz-opistossa ja pop/jazz-musiikkileireillä. Hän jäi eläkkeelle Pop & Jazz Konservatorion opetustoimista syksyllä 2009.
Vuonna 1994 Söderberg julkaisi rock-kitarismin opaskirjan Rockroots. Vuonna 1998 hän lahjoitti Helsingin yliopiston kirjastoon arkistoaan, johon sisältyy muun muassa 45 sävellystä 1970–1990-luvuilta, mukaan lukien rockooppera 1892 vuodelta 1986.
Sooloalbumit

Nono (1976)
Rare Bird (1982)
Hot Wires (1993)
Aiheesta muualla

Nono Söderberg: Tide (live 1976). Ylen Elävä arkisto.
Tony Duvert

| Tony Duvert> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1945 Villeneuve-le-Roi, Ranska
Kuollut: 2008 (62–63 vuotta) Thoré-la-Rochette, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Paysage de fantaisie
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tony Duvert (1945 Villeneuve-le-Roi, Ranska – 2008 Thoré-la-Rochette, Ranska) oli ranskalainen kirjailija.
Duvert kuului aikoinaan nuoren polven kapinallisiin. Hän käytti kirjoittaessaan slangia ja kuvasi seksuaalista väkivaltaa ja pikkupoikia homoseksuaalisesti. Ranskassa herätti tuolloin pahennusta ensisijaisesti kieli. Hän sai 1973 Médicis-palkinnon romaanista Paysage de fantaisie.
Torvinen

Torvinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Elsa Torvinen (s. 2003), maastohiihtäjä
Hannu Torvinen (s. 1992), raviohjastaja
Heikki Torvinen (s. 1963), raviohjastaja ja -valmentaja
Juha Torvinen (s. 1959), kitaristi
Juha Torvinen (s. 1975), musiikkitieteilijä
Juha-Pekka Torvinen (s. 1983), futsalin pelaaja
Jukka Torvinen (s. 1960), suomentaja, kustannusjohtaja, sarjakuvakäsikirjoittaja
Jukka Torvinen (s. 1995), raviohjastaja
Matti Torvinen (s. 1957), varatuomari, Sininen tulevaisuus -puolueen kansanedustaja
Meeri Torvinen (1933–2018), taidemaalari ja -graafikko
Taimi Torvinen (1911–1995), toimittaja ja historiantutkija
Tuho Torvinen, oik. Ville Torvinen (s. 1983), showpainija
Veikko Torvinen, Kalevi Nyman, laulaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tony Dorigo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Anthony Robert Dorigo
Syntymäaika: 31. joulukuuta 1965 (ikä 58)
Syntymäpaikka: Melbourne, Victoria, Australia
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983–1987 1987–1991 1991–1997 1997–1998 1998–2000 2000–2001 | Aston Villa Chelsea Leeds United Torino Derby County Stoke City |  |
Maajoukkue
| 1986–1988 1989–1993 1989–1992 | Englannin alle 21-vuotiaat  Englannin maajoukkue  Englannin B-maajoukkue |  |
Anthony Robert Dorigo (s. 31. joulukuuta 1965 Melbourne, Australia) on englantilainen ammattilaisjalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana Englannissa Aston Villan, Chelsean, Leeds Unitedin, Derby Countyn ja Stoke Cityn joukkueissa sekä yhden kauden Italiassa Torinon joukkueessa.
Dorigo pelasi Englannin maajoukkueessa 15 maaottelua. Vuoden 1990 MM-kilpailuissa hän pelasi pronssiottelun Italiaa vastaan. Vuosien 1988 ja 1992 EM-kilpailuissa hän kuului Englannin kokoonpanoon mutta ei saanut peliaikaa.
Topi Helin

Topi Helin on suomalainen potkunyrkkeilijä. Helin on kilpaillut K-1-nyrkkeilyssä ja thainyrkkeilyssä, joista jälkimmäisessä hän on moninkertainen Suomen mestari. Helin voitti alle 91 kilon raskaan sarjan maailmanmestaruuden vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Topi Helinin K-1-profiili
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Topi Helin
Käännös suomeksi
The Reckoning

| The Reckoning Iced Earth |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Morrisound studiolla
 Julkaistu: 2003
 Tyylilaji: Power Metal ja Thrash Metal
 Kesto: 17.41
 Levy-yhtiö: SPV
Iced Earthin muut julkaisut
| Tribute to the Gods 2002 | The Reckoning 2003 | The Glorious Burden 2004 |
The Reckoning on Iced Earthin kolmas minialbumi. Albumilla esiintyy ensi kertaa Iced Earthin nykyinen laulaja Tim Owens. Albumin kansi on tehty Iron Maidenin The Trooper -singlen pohjalta.
Kappaleet

"The Reckoning (Don't Tread On Me)"  – 4:56
"When The Eagle Cries (Unplugged)"  – 3:34
"Valley Forge"  – 4:46
"Hollow Man"  – 4:25
Kokoonpano

Jon Schaffer - rytmikitara, taustalaulu
Tim 'Ripper' Owens - laulu
James MacDonough - basso
Richard Christy - rummut
Ralph Santolla - kitarasoolo
Jim Morris - kitarasoolo "When the Eagle Cries" -kappaleessa
Aiheesta muualla

The Reckoning Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Reckoning Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iced Earth
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iced Earth  Night of the Stormrider  Burnt Offerings  The Dark Saga  Days of Purgatory  Something Wicked This Way Comes  Horror Show  Dark Genesis  Tribute to the Gods  The Glorious Burden  The Blessed and the Damned  Framing Armageddon  The Crucible of Man  Dystopia  Plagues of Babylon  Incorruptible  A Narrative Soundscape 
EP:t:   Enter the Realm  The Melancholy E.P.  The Reckoning  Overture of the Wicked  I Walk Among You 
Livealbumit:   Alive in Athens  Live in Ancient Kourion
Topi Tossavainen

Topi Tossavainen (s. 12. maaliskuuta 1978) on suomalainen entinen freestylelumilautailija. Tossavainen ehti lumilautailla ammatikseen neljä vuotta ja hänen uransa päättyi loukkaantumiseen. Tossavainen on menestynyt myös breakdancessa, vuonna 2003 hän sijoittui SM-kilpailuissa kolmanneksi ja 2004 MM-kilpailuissa sijalle 9. Urheilu-uran jälkeen hän on toiminut Roihu-lehden päätoimittajana sekä luonut uraa kuvataiteilijana.
Tiensuu

Tiensuu voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Paikannimiä

Tiensuu, kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Narvusin kunnassa Venäjällä
Tiensuun rautatieasema, lakkautettu rautatieliikennepaikka rataosuudella Joensuu-Kontiomäki
Sukunimenä

Akseli Tiensuu (s. 1997), futsalpelaaja
Jukka Tiensuu (s. 1948),  säveltäjä
Kyllikki Tiensuu (s. 1945), kirkkohistorioitsija, professori
Raili Tiensuu (1934–2018), näyttelijä
Tuukka Tiensuu (s. 1976), televisio-ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tiensuu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Torvoila

Torvoila vuonna 2010
Torvoila  on Miehoilan kylän ympäröimä kylä Hämeenlinnan Hauholla, Ison Roineveden vesistön äärellä. Kylässä on noin sata asukasta ja lisäksi useita satoja kesäasukkaita. Kylässä toiminut Miehoilan kansakoulu lopetti toimintansa vuonna 1970.
Torvoilassa toimi 1940–70-luvulla useita täysihoitoloita, jotka majoittivat kesäasukkaita. Nykyään täysihoitolatoimintaa ei enää ole, mutta kesämökkejä sitäkin runsaammin.
Torvoila kuului ennen Hauhon kuntaan, joka vuoden 2009 alussa liitettiin Hämeenlinnaan. Hämeenlinnan keskustaan on Torvoilasta matkaa noin 40 kilometriä.
Torvoilassa oli ennen kyläkauppa, mutta se lopetti toimintansa 1990-luvulla. Lähimmät kaupat ovat Hauhon kirkonkylässä ja Aitoossa Pälkäneen puolella sekä kesäisin Alvettulassa, noin 10 km:n päässä. Kauppa-auto käy Torvoilassa kerran viikossa.
Hauhon kylät
Aikkola
Ajoranta
Alvettula
Apoo
Eteläinen
Hahkiala
Hakkala
Hankala
Hauhontausta
Heinäkangas
Hyvikkälä
Hyömäki
Ilmoila
Joki
Juntula
Kalaila
Keso
Kirkonkylä
Kokkala
Kokkila
Kukkola
Kyttälä
Lautsia
Lehdesmäki
Lehtelä
Matkantaka
Miehoila
Mustila
Okerla
Pappila
Porras
Porsoo
Rukkoila
Saha
Sappee
Sotjala
Torvoila
Tuittula
Tuulimylly
Uusikylä
Vihavuosi
Villantila
Vitsiälä
Vuolijoki
Thirty Thousand Feet Over China

| Thirty Thousand Feet Over China The Passions |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Surrey Sound Studios, Leatherhead, Surrey (Nigel Gray productions); Polydor Studios, Lontoo
 Julkaistu: 18. syyskuuta 1981
 Tuottaja(t): Nigel Gray
 Tyylilaji: uusi aalto
 Kesto: 37.17
 Levy-yhtiö: Polydor
Listasijoitukset
  Britannian albumilista: 92.
The Passionsin muut julkaisut
| Michael & Miranda 1980 | Thirty Thousand Feet Over China 1981 | Sanctuary 1982 |
Thirty Thousand Feet Over China on brittiläisen post-punkin ja uuden aallon yhtyeen The Passionsin toinen studioalbumi, jonka Polydor Records -levy-yhtiö julkaisi 18. syyskuuta 1981. Albumi sijoittui Britannian albumilistan 92. sijalle. Se sisältää yhtyeen hittisinglen ”I’m in Love with a German Film Star”.
Kappaleet

I’m in Love with a German Film Star – 4.01  (tuottanut Peter Wilson)
Someone Special – 4.07
The Swimmer – 3.32  (tuottanut The Passions ja Peter Wilson)
Strange Affair – 3.29
Small Stones – 5.37
Runaway – 3.04
The Square – 3.30
Alice’s Song – 3.12
Bachelor Girls – 2.21
Skin Deep – 4.19
Kokoonpano > The Passions

Barbara Grogan – laulu, kitara; piano kappaleessa ”Small Stones”
Clive Timperley – kitara, laulu; piano kappaleessa ”Someone Special”
David Agar – bassokitara, laulu; kitara kappaleessa ”Small Stones”, lyömäsoittimet kappaleessa ”Skin Deep”
Richard Williams – lyömäsoittimet
Kokoonpano > Muut tekijät

Martin Moss, Pete Buhlmann – äänisuunnittelu
Jeff Veitch – kansikuvan valokuvaus
Arvostelut

AllMusic:
Tibor Csík

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tibor Csík |  Tibor Csík |  Tibor Csík |  |
Maa:   Unkari
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 54 kg |  |
Tibor Csík (2. syyskuuta 1927 Jászberény – 22. kesäkuuta 1976 Sydney, Australia) oli unkarilainen nyrkkeilijä. Hän pakeni vuoden 1956 Unkarin kansannousun yhteydessä Australiaan, jossa vietti loppuelämänsä.
Olympiavoittoon

Csík voitti Unkarin alle 54 kiloisten mestaruuden vuonna 1946.
Olympiamatka Csikille olisi saattanut saada erikoisen käänteen, sillä Unkarin joukkueen saapuessa Belgian Oostenden satamaan Csik meni erehdyksessä Afrikkaan matkalla olleeseen laivaan. Hänen unkarilainen urheilijakumppani Rudolf Kárpáti huomasi erehdyksen, ja näin Csik  oli mukana menestyksellisesti Lontoon olympialaisissa.
Csik eteni Lontoossa kultamitaliin viiden voiton kautta eli voitoilla Brasilian Manoel do Nascimentosta, Perun Santiago Riverasta, Australian Jimmy Carruthersista, välierässä Puerto Ricon Juan Evangelista Venegasista ja loppuottelussa Italian Giovanni Zuddasista.
Nyrkkeilyuran jatkosta

Seuraavana vuonna 1949 käytiin EM-kisat Oslossa. Csik oli mukana kisoissa, mutta koki heti 1. kierroksella pistetappion Suomen Sulo Seitolalle. Kultaan eteni Csikin Lontoon olympialaisten loppuotteluvastustaja Italian Zuddas. Saman vuoden elokuussa käytiin Budapestissä maailman nuorten 2. nuorisofestivaalit ja niiden urheilutapahtumat. Nyrkkeilyssä Csik voitti turnauksen kolmella ottelulla; ensin kaatui Józef Kruża, sitten Romanian Eustatiu Margarit ja loppuottelussa Neuvostoliiton Gabriel Hanukašvili.
Pako Unkarista vuonna 1956

Unkarin polittiset tapahtumat kärjistyivät marraskussa 1956. Unkarilaiset nousivat tällöin kapinaan neuvostomiehittäjiä ja heidän unkarilaisia käskyläisiään vastaan. Csik osallistui kapinaan Budapestissä ja joutui poistumaan maasta neuvostojoukkojen otettua vallan Unkarissa.
Tibor Csík pakeni Australiaan ja asettui Sydneyn kaupunkin.
Topi Heikkilä

Tobias (Topi) Heikkilä (12. kesäkuuta 1881 Kiukainen – 18. heinäkuuta 1971) oli suomalainen filosofian maisteri, metsänhoitaja ja Rovaniemen metsäkoulun johtaja.
Topi Heikkilän vanhemmat olivat maanviljelijä Isak Heikkilä ja Helena Vilhelmina
Mikontytär. Hän pääsi ylioppilaaksi Porin lyseosta 1901 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1906 sekä filosofian maisteriksi 1907. Metsänhoitajatutkinnon Heikkilä suoritti 1911.
Heikkilä oli Rovaniemen metsänvartijakoulun opettajana 1913–1921 ja koulun johtajana 1921–1922. Rovaniemen metsäkoulun johtajana hän oli 1922–1945.
Topi Heikkilä oli naimisissa vuodesta 1918 postivirkailija Alma Elisabet Laitisen kanssa.
Julkaisuja

Nimellä T. Heikkilä:
Tuotantotaulut pääpuulajeillemme: männylle, kuuselle ja koivulle; A. G. Blomqvistin keräämän aineiston perusteella laatinut T. Heikkilä. Suomen metsänhoitoyhdistyksen julkaisuja, Erikoistutkimuksia 2. Helsinki 1914
Metsänarvioimisen alkeet. Otava 1921
Über die Ermittelung der Querfläche eines Stammes. Acta forestalia Fennica 32, 3.  Suomen metsätieteellinen seura, Helsingfors 1926
Der forstliche Zinsfuss. Acta forestalia Fennica 34, 7.  Suomen metsätieteellinen seura, Helsingfors 1926
Das Spiegeldendrometer und die Bestimmung der Formklasse mit Hilfe eines Dendrometers, suom. Peilidendrometri ja muotoluokan määrääminen dendrometrin avulla. Acta forestalia Fennica 38, 3.  Suomen metsätieteellinen seura, Helsingfors 1932
Timo Toikka (näyttelijä)

| Timo Toikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. marraskuuta 1959 Somero
Kuollut: 3. joulukuuta 2002 (43 vuotta) Helsinki
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Sadetanssi Kamelianainen Hellekesä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Timo Toikka (8. marraskuuta 1959 Somero – 3. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Toikka valmistui näyttämötaiteen kandidaatiksi vuonna 1983 Teatterikorkeakoulusta. Hän esiintyi merkittävissä rooleissa muiden muassa elokuvassa Sadetanssi (1983), Intimiteatterin näytelmissä Hellekesä (1985) ja Kamelianainen (1985) sekä Timon roolissa kuunnelmasarjassa Seitsemän veljestä.
Kesäkuussa 1985 Timo Toikka loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa ja vammautui pysyvästi. Hän teki seuraavina vuosina vierailuja teattereihin mutta joutui lopulta luopumaan näyttelijäntyöstä. Viimeisen esiintymisensä hän teki televisiosarjassa Kotikatu vuonna 2002.
Filmografia

Dobrodruzstvi namornika Sindibada (Sinbad Merenkulkija) (1974) (kertoja)
Matkalla (1980) (Kale)
Aikalisä (1981) (Oopee)
Sadetanssi (1983) (Timppa)
Peltiaurinko (1984)
Kaunotar ja Kulkuri 1955 (1984) (ääninäyttelijä)
Kuningas lähtee Ranskaan (1986) (englantilainen ritari)
Oliver ja kumppanit (1988) (Desoto)
Ariel (1988)
The Forests (Metsien tulevaisuus) (1989) (selostaja)
1943 Elokuu (1989) (vänrikki, kartanon poika)
Kärlekens hus (1990) (autonkuljettaja)
Lentsu (1990) (poliisi)
Punainen huone (1991) (Kalervo Keskinen)
Tuhlaajapoika (1992) (optikko)
Teatterirooleja

Kamelianainen (1985)
Hellekesä (1985)
Aiheesta muualla

Timo Toikka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Timo Toikka Elonetissä.
Timothy Raison

Timothy Hugh Francis Raison (3. marraskuuta 1929 – 3. marraskuuta 2011) oli brittiläinen Konservatiivipuolueen poliitikko. Hän aloitti uransa journalistina; hän työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään useissa lehdissä.
Raison istui parlamentin jäsenenä Aylesburysta vuosina 1970–1992 ja toimi ulkomaankehityksen (nyk. kansainvälisen kehityksen) ministerinä vuosina 1983–1986. Hän kuului Privy Counciliin.
Timo Tiusanen

Helsingin Sanomain kirjallisuus­arvostelijoita 1960-luvun taitteessa: Timo Tiusanen, Pekka Tarkka ja Toini Havu.
Timo Tiusanen (13. huhtikuuta 1936 Viipuri – 19. elokuuta 1985 Pälkäne) oli suomalainen teatteriohjaaja, teatteritieteen professori ja lausuja.
Elämäkerta

Tiusasen vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Miikka Tiusanen ja Selma Karin (Kaisu) Blom. Hän pääsi ylioppilaaksi 1954 ja valmistui logonomiksi 1958, filosofian kandidaatiksi 1958, maisteriksi 1960, lisensiaatiksi 1965 ja tohtoriksi 1969.
Tiusanen oli Helsingin Sanomain kirjallisuustoimittajana 1958-1963, kustannusliike Otavan virkailijana 1963, Suomen puheopiston lausunnan yliopettajana 1962–1965 ja Suomen Teatterikoulussa korkeakouluosaston sihteerinä ja vt. esimiehenä 1964–1966, kollegion jäsenenä 1966–1968 ja puheenjohtajana 1969. Tiusanen toimi Helsingin yliopistossa teatteritieteen assistenttina 1964–1967, vt. apulaisprofessorina 1967–1968, dosenttiina 1969–1977 sekä henkilökohtaisena ylimääräisenä teatteritieteen professorina 1977–1985. Tiusanen oli Kansallisteatterin apulaisjohtajana 1969–1970 ja Helsingin kaupunginteatterin pääjohtajana 1970–1974. Hän oli lisäksi Suomen akatemian vanhempana tutkijana 1974–1977.
Tiusanen oli Suomen Lausujain Liiton puheenjohtaja 1977–1983.  Aleksis Kiven Seuran puheenjohtajaksi Tiusanen valittiin juuri ennen kuolemaansa 1985. Hänelle myönnettiin muun muassa Vaaskivi-plaketti vuonna 1962 ja Nortamo-palkinto 1964.
Tiusanen on haudattu Pälkäneen hautausmaalle.
Teoksia

Ollin pakinoita, esittäjänä Timo Tiusanen. Otavan kirjallinen äänilevy 26, 1962.
Suomalaista huumoria Samuli S:stä Pentti Saarikoskeen, toim. Timo Tiusanen. Tammi 1963.
Suomalaista huumoria Juhani Ahosta Bisquitiin, toim. Timo Tiusanen. Tammi 1963, 2. uus. painos 1978.
Tapa puhua: Esseitä ja kirjoituksia. Kirjayhtymä 1963.
Ylioppilaslehti 1913–1963, kirjoittajat Matti Klinge ja Timo Tiusanen. Helsingin yliopiston ylioppilaskunta 1963.
'Näytelmän vuoro, toim. Kauko Haahtela, Pekka Mattila ja Timo Tiusanen. Kirjayhtymä 1965, 3. painos 1968, 4. painos 1971, 5. painos 1975.
Koulunuorisoa näytelmissä: Aineksia ja näytteitä 27.3.1966 vietettävän Maailman teatteripäivän johdosta pidettäviä oppitunteja varten, valikoinut ja esitellyt Timo Tiusanen. Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto r.y. ja Kansainvälisen teatteri-instituutin (ITI) Suomen keskus, Helsinki 1966.
O'Neill's scenic images, väitöskirja. Princeton University Press 1968.
Teatterimme hahmottuu: Näyttämötaiteemme kehitystie kansanrunoudesta itsenäisyyden ajan alkuun. Kirjayhtymä 1969.
Dürrenmatt: A study in plays, prose, theory. Princeton University Press 1977.
Linjoja: tutkielmia kirjallisuudesta ja teatterista. Otava 1977.
Tietoa teatterista, julkaisutoimikunta Timo Tiusanen ym. Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto, Helsinki 1984.
Aiheesta muualla

Tiusanen, Timo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Tony Dow

Tony Dow
Anthony Lee "Tony" Dow (13. huhtikuuta 1945 – 27. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten roolista televisiosarjassa Leave It to Beaver (1957–1963).
Dow syntyi Hollywoodissa, Kaliforniassa. Dow meni naimisiin Carol Marlow'n kanssa kesäkuussa 1969 ja heidän avioliittonsa päättyi vuonna 1978. Heillä oli yksi vuonna 1973 syntynyt lapsi. Kesäkuussa 1980 Dow meni naimisiin Lauren Shulkindin kanssa. 1990-luvulla Dow paljasti kärsineensä masennuksesta. Myöhemmin hän näytteli tätä taistelua kuvaavissa oma-apuvideoissa, mukaan lukien Beating the Blues vuodelta 1998. Lokakuussa 2021 Dow joutui sairaalaan keuhkokuumeen takia.
Toukokuussa 2022 Dow'lla diagnosoitiin syöpä. 26. heinäkuuta 2022 ennenaikaisten kuolemailmoitusten jälkeen hänen perheensä ilmoitti, että Dow oli ”viimeisinä tunteinaan” Kalifornian Topangassa kodissaan saattohoidon alaisena. Hän kuoli 27. heinäkuuta 77-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Tony Dow Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tieteen puolesta, fiktiota vastaan

| Tieteen puolesta, fiktiota vastaan Kuha>  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007
 Julkaistu: 17. lokakuuta 2007
 Tuottaja(t): Kuha. ja Eppu Kosonen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 44.43
 Levy-yhtiö: Kioski
Kuha.:n muut julkaisut
| Telekineettinen testilaboratorio 2005 | Tieteen puolesta, fiktiota vastaan 2007 |   |
Tieteen puolesta, fiktiota vastaan on Kuha.:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 17. lokakuuta 2007.