stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brasilia kesäolympialaisissa 1936
Joukkue > Koripallo

Brasilian koripallomaajoukkue oli lopputuloksissa yhdeksäs.
Ottelut:  24-17 ,  18-23 ,  32-14 ,  29-33
Joukkue > Ammunta

José Salvador Trindade — 50 m vapaapienoiskivääri, makuu. Lopputuloksissa viides.
Joukkue > Uinti

João Havelange (myöhemmin FIFA:n puheenjohtaja) — miesten 1 500 m vapaauinti. Lopputuloksissa viides.
Piedade Coutinho — naisten 400 m vapaauinti. Lopputuloksissa viides. Naisten 100 m vapaauinnissa välieriin.
Maria Lenk — naisten 200 m rintauinti, selviytyi välieriin. Lenk ui näissä olympialaisissa ensimmäisenä ihmisenä maailmassa perhosuintia virallisessa kilpailussa.
Braunschweig (F260)

| Braunschweig |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss, Hampuri
Kölinlasku:  3. joulukuuta 2004
Laskettu vesille:  19. huhtikuuta 2006
Palveluskäyttöön:  16. huhtikuuta 2008
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 840 t
Pituus:  89,1 m (kokonaispituus)
Leveys:  13,3 m
Syväys:  3,4 m
Koneteho:  14 800 kW
Propulsio:  2 × MTU 1163 20V
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  65
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO Melara 76 mm 2 × 27 mm Mauser BK-27 -konetykkiä 2 × RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 × Saab RBS15 Mk3 merimiinat
Braunschweig (runkonumero F260) on Saksan laivaston Braunscheig-luokan korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Hampurista Blohm + Vossilta, missä köli laskettiin 3. joulukuuta 2004. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 2006 ja otettiin palvelukseen 16. huhtikuuta 2008.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Avaa sydämesi mulle

| Avaa sydämesi mulle Fredi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 15.8.1974 (1)   5.9.1974 (4)   31.10.1974 (6)   6.11.1974 (11, 12)
 Studio : Finnlevy-studiot
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP-levy (SFLP 9556)   C-kasetti (FDE 198)
 Tuottaja(t): Vexi Salmi
 Tyylilaji: iskelmä, balladi, pop
 Kesto: 40.48
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (9 viikkoa, joulukuu 1974)
Fredin muut julkaisut
| Rakkauden sinfonia 1973 | Avaa sydämesi mulle 1974 | Rakkauslauluja 1975 |
Singlet albumilta Avaa sydämesi mulle
 ”Avaa sydämesi mulle” /   ”Elämäni nainen” Julkaistu: 1974 (6034 050)  ”Vihreät niityt” /   ”Rakkaus syttyy – rakkaus sammuu” Julkaistu: 1974 (6034 053)
Avaa sydämesi mulle on suomalaislaulaja Matti Siitosen eli Fredin viides studioalbumi vuodelta 1974. Albumin tuotti edellisten levyjen tapaan Vexi Salmi, joka teki myös sanoituksia useisiin Fredin kappaleisiin. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat ”Vihreät niityt”, ”Niin” sekä nimikappale, joka sijoittui toiseksi vuoden 1974 Syksyn sävel -laulukilpailussa ja oli Suomessa seuraavan vuoden 1975 suurimpia hittejä sijoittuen korkeimmillaan singlelistan kakkostilalle.
Levy menestyi ja nousi parhaimmillaan Suomen virallisen listan ykköseksi yhdeksän viikon ajaksi. Kulta- ja platinalevyrajat ylittyivät kummatkin vuonna 1976 ja levyä on myyty vuoteen 2013 mennessä noin 59 600 kappaletta. Se on täten Fredin myydyin albumi.
Yleisradion musiikkitoimittajat valitsivat albumin vuoden 1974 parhaaksi kevyen musiikin levyksi. Saman palkinnon sai Fredin albumi Niin paljon kuuluu rakkauteen kaksi vuotta aiemmin.
Albumi on julkaistu Finnlevy-levymerkillä vinyylilevynä ja C-kasettina eikä sitä ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet > A-puoli

Avaa sydämesi mulle – 3.17 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Nacke Johansson)
Se oli silloin – 3.14 (alkup. ”Je t’appartiens (Let it Be Me)”, säv. G. Bécaud, san. Juha Vainio, sov. Nacke Johansson)
Tänään huipulla – 2.49 (alkup. ”Top of the World”, säv. R. Carpenter – J. Bettis, san. Pertti Reponen, sov. Nacke Johansson)
Elämäni nainen – 2.58 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Nacke Johansson)
Uneen aika vaipuu – 3.26 (alkup. ”Charley”, säv. R. Gill – E. Milian, san. Chrisse Johansson, sov. Antti Hyvärinen)
Niin käy haaveiden – 4.42 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Markku Johansson)
Kappaleet > B-puoli

Vain sinusta elän – 3.42 (alkup. ”Forever and Ever (and Ever)”, säv. S. Vlavianos, san. Chrisse Johansson, sov. Markku Johansson)
Vihreät niityt – 3.10 (alkup. ”Green Fields”, säv. Gilkyson – Dehr – Miller, san. Orvokki Itä, sov. Antti Hyvärinen)
Päivät kuin unta – 3.30 (alkup. ”Le Moribond”, säv. J. Brel, san. Arto Sotavalta, sov. Markku Johansson)
Niin – 3.32 (alkup. ”Sì”, säv. D. Pace – L. Pilat – M. Panzeri – C. Conti, san. Chrisse Johansson, sov. Nacke Johansson)
Filmi päästä päähän suukotellaan – 3.30 (alkup. ”Kissin’ in the Back Row of the Movies (en)”, säv. T. Macaulay – R. Greenaway, san. Vexi Salmi, sov. Markku Johansson)
Rakkaus syttyy – rakkaus sammuu – 2.58 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Markku Johansson)
Kokoonpano > Muusikoita

Fredi – laulu
Juhani ”Junnu” Aaltonen – huilu (7, 8)
Maija Hapuoja – taustalaulu (7, 9, 10)
Heikki Hämäläinen – viulu (2, 3, 6, 7, 9, 10, 11, 12) , todennäköisesti myös mandoliini (7)
Markku Johansson – kosketinsoittimet (2, 3, 7, 9, 10)
Ilpo Kallio – rummut ja lyömäsoittimet (8)
Esa Katajavuori – kosketinsoittimet (11)
Pentti Lasanen – taustalaulu (2, 7)
Heikki Laurila – kitarat (1, 3, 4–6, 8, 11, 12) , todennäköisesti mandoliini (2)
Kai Lind – taustalaulu (2, 9, 10)
Pekka ”Pave” Maijanen – taustalaulu (2, 7, 9, 10; mahdollisesti myös basso)
Martti Metsäketo – taustalaulu (2, 7, 9, 10; mahdollisesti myös basso)
Matti Oiling – rummut ja lyömäsoittimet (2, 3, 5, 7, 8, 10)
Jörgen Petersen – trumpetti (8)
Esko Rosnell – rummut ja lyömäsoittimet (2, 3, 6, 7, 9, 10, 12)
Irma Tapio – taustalaulu (2, 7, 9, 10)
Taisto Wesslin – kitarat (2, 3, 7, 9, 10)
Jorma Ylönen – viulu (2, 3, 7, 9, 10)
Kokoonpano > Tuotanto

Vexi Salmi / Finnlevy – tuotanto
Jorma Breider – valokuvat
Marja Arvola-Rantanen – kansi
Jukka Teittinen – äänitys (Finnlevy-studiot; 1–5, 7–12))
Antti Joki – äänitys (Finnlevy-studiot)
Breaza

| Breaza |
| --- | --- |
 Breazan rautatieasema.
 vaakuna
 Breaza
 Koordinaatit: 45°11′14″N, 25°39′44″E 
Valtio:  Romania
Piirikunta:  Prahova
Hallinto:  
 – Pormestari:  Costin Răzvan Bălășescu
Väkiluku (2011)  (väestönlaskenta):  15 558
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.primariabreaza.ro 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Breaza [ˈbre̯aza] on kaupunki Prahovan piirikunnassa Romanian keskiosassa. Breazassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 15 558 asukasta. Vuoden 1992 väestönlaskennassa väkiluku oli 19 329 ja vuoden 2002 väestönlaskennassa puolestaan 18 199.
Kaupunki sijaitsee 106 kilometrin päässä Romanian pääkaupungista Bukarestista luoteeseen, 46 kilometriä piirikunnan pääkaupungista Ploieștista luoteeseen ja 46 kilometriä Brașovin kaupungista kaakkoon. DN1-tie kulkee kaupungin kautta. Breazassa on myös rautatieasema, sillä Bukarestista Brașoviin kulkeva rautatie kulkee kaupungin läpi.
Breazassa sijaitsee Romanian ensimmäinen virallinen golfkenttä Lac de Verde. Kenttä on 9-reikäinen, ja se sijaitsee 700 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Breaza Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (romaniaksi)
Breazan sijainti Prahovan piirikunnassa.
Brescian tasavalta

| Brescian tasavalta > 1183–1426 |
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Brescia
Edeltäjä(t):  Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Seuraaja(t):  Venetsian tasavalta
Brescian tasavalta sijaitsi Lombardiassa nykyisen Italian alueella. Se oli keskiajalla hetken itsenäinen kaupunkivaltio ja onnistui vuonna 1402 torjumaan keisari Ruprecht Pfalsilaisen hyökkäysyritykset, mutta vuonna 1423 Milanon ja Firenzen välille puhjenneen sodan aikana vuonna 1426 Venetsia valloitti Brescian ja kaupungin itsenäisyys päättyi.
Nykyään Brescia on Brescian maakunnan pääkaupunki Italiassa.
Kongonviherbulbuli

| Kongonviherbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Viherbulbulit Phyllastrephus
Laji::  hypochloris
Kaksiosainen nimi
 Phyllastrephus hypochloris  (Jackson, 1906 

Katso myös
   Kongonviherbulbuli Wikispeciesissä   Kongonviherbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongonviherbulbuli (Phyllastrephus hypochloris) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kongonviherbulbulia tavataan Kongon demokraattisessa tasavallassa, Keniassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sen on raportoitu olevan yleinen joissain metsissä, mutta yleisesti ottaen harvinainen. Se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja kannankehitys vakaa, eikä sen uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Karel Čapek

| Karel Čapek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1890 Malé Svatoňovice, Böömi, Itävalta-Unkari
Kuollut: 25. joulukuuta 1938 (48 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Puoliso:  Olga Scheinpflugová
Kirjailija
Salanimi: Karel Plocek ja Karel Vašek 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karel Čapekin muistomerkki Prahassa.
Karel Čapek ['karel 'tšapek]  kuuntele ääntämys (ohje) (9. tammikuuta 1890 Malé Svatoňovice, Böömi, Itävalta-Unkari – 25. joulukuuta 1938 Praha, Tšekkoslovakia) oli 1900-luvun merkittävimpiä tšekkiläisiä kirjailijoita. Čapek kirjoitti nykynäkökulmasta katsoen scifi-vivahteisia kertomuksia, joille oli ominaista pisteliäs satiiri. Čapek esitteli sanan robotti näytelmässään R.U.R, jonka hän kirjoitti vuonna 1920 ja jonka ensiesitys oli Prahassa 1921.
Tuotanto

Čapekia on usein pidetty tieteiskirjailijana, mutta hän vertautuu paremmin sellaisiin aikansa nimiin kuin George Orwell ja Aldous Huxley, jotka kirjoittivat valtavirtakirjallisuutta tieteiskirjallisuuden kaavussa, kuin myöhempiin Isaac Asimovin ja Arthur C. Clarken tapaisiin varsinaisiin tieteiskirjailijoihin. Suuri osa Čapekin teoksista käsittelee monia nykymaailman mullistavia keksintöjä ja kehityslinjoja, jotka olivat nähtävissä jo 1900-luvun alkupuolella. Niitä ovat muun muassa massatuotanto, ydinaseet ja ihmisen ulkopuolinen äly, joka ilmenee Čapekin teosten roboteissa ja älykkäissä salamantereissa.
Čapekia pelottivat nähtävillä olleet yhteiskunnalliset epäkohdat, diktatuurit, väkivalta ja suuryhtiöiden kasvava valta. Erityisesti Čapekia huolestutti 1930-luvulla natsi-Saksan diktatuuri mutta myös kommunismi. Nämä kaikki nivoutuvat yhteen Čapekin ehkä tunnetuimmassa romaanissa Salamanterisota (1936), joka sisältää paikoin hyvinkin synkkää satiiria.
Sodan jälkeen Tšekkoslovakian kommunistihallinto hieman vastahakoisesti hyväksyi Čapekin tuotannon, koska häntä pidettiin kansallissosialismin vastustajana.
Elämä

Čapek opiskeli filosofiaa Prahassa, Berliinissä ja Pariisissa, ja asettui Prahaan vuonna 1917 missä hän työskenteli kirjailijana ja journalistina. Vuosina 1907–1920 hän kirjoitti yhdessä taiteilijaveljensä Josef Čapekin kanssa.
Čapek ei kelvannut sotapalvelukseen selkärankareuman takia. Hän työskenteli ensimmäisen maailmansodan aikana museossa. Čapekille ehdotettiin Nobelin kirjallisuuspalkintoa useita kertoja 1930-luvulla.
Natsi-Saksan tunkeutuminen Tšekkoslovakiaan 1938 oli vakava isku natseja ja sotaa vastustaneelle Čapekille. Hän siirtyi kesäpaikkaansa Stržiin kirjoittamaan, mutta hänen terveytensä heikkeni nopeasti osittain kiihkeän kirjoitustahdin ja uupumuksen vuoksi. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Prahassa jouluna 1938. Josef-veli pidätettiin ja joutui Saksaan, jossa kuoli Bergen-Belsenin keskitysleirillä huhtikuussa 1945.
Suomennetut teokset

”R.U.R. – Rossumin Universaalit Robotit” (1920). Suomentanut Jalo Kalima. Teoksessa Maailmankirjallisuuden kultainen kirja: Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja, 1936 (näytelmälyhennelmä).
R.U.R.: Rossum’s Universal Robots: Kollektiivinen draama, jossa on alkukomedia ja kolme näytöstä.  ((R.U.R.: Rossumovi univerzální roboti: Kolektivní drama o vstupní komedii a třech dějstvích, 1920.) Suomentanut ja jälkisanoin varustanut Eero Balk)  Turku:  Savukeidas, 2009.  ISBN 978-952-5500-48-6
Insinööri Prokopin aivokuume.  ((Krakatit, 1924.) Ruotsinkielisestä käännöksestä suomentanut Martti Jukola)  Urheilijain kustannus Oy, 1944.
Puutarhurin vuosi (Zahradníkův rok, 1929). Suomentanut Toivo Kalervo. Hämeenlinna: Karisto 1961.
Puutarhurin vuosi (Zahradníkův rok, 1929). Suomentanut Eero Balk. Helsinki: Basam Books, 2002.
Kotiinpaluu (Hordubal, 1933). Suomentanut Reino Silvanto. Helsinki: WSOY, 1937.
Salamanterisota (Válka s mloky, 1936). Suomentanut Reino Silvanto. Helsinki: WSOY, 1938, 2. painos 1962, 3. painos 1992.
Äiti (Matka, 1938, rauhanaatetta ajava näytelmä)
Kertomuksia (1952) Venäläisestä käännöksestä suomentanut Leo Aalto. Petroskoi: Karjalais-Suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1954.
Hyönteiselämää (Ze života hmyzu, 1921), yhdessä Josef Čapekin kanssa. Libretto Kalevi Ahon oopperaan. Helsinki: Suomen Kansallisooppera, 1996.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vesa Sisättö: Robotit ihmisyyden ytimessä Kiiltomato.net 17.10.2009.
Markku Soikkeli: Konehullun vuosisadan avainnäytelmä (Arkistoitu – Internet Archive) Turun sanomat 4.1.2010.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Vladimir Lebedev

Vladimir Petrovitš Lebedev (ven. Владимир Петрович Лебедев, 20. heinäkuuta 1869 Moskova – 1939 Leningrad) oli venäläinen kirjailija ja toimittaja.
Vladimir Lebedev jäi varhain orvoksi ja kasvoi setänsä, kirjailija Nikolai Lebedevin luona Pietarissa. Hän opiskeli yksityiskouluissa ja katolisessa kirkkokoulussa ja alkoi kirjoittaa jo nuorena runoja. Lebedev julkaisi useita runokokoelmia, historiallisen runoelman sekä etupäässä koulunuorisolle tarkoitettuja historiallisia kertomuksia. Hänen tuotantonsa on taiteellisesti vähäarvoista, mutta sen teemat herättivät myötätuntoa konservatiivisissa piireissä. Lebedev toimi myös ulkomaisen runouden venäjäntäjänä.
Lebedev työskenteli sanoma- ja aikakauslehtien toimittajana 1890-luvulta lähtien. Vuonna 1899 hän muutti Finljandskaja gazetan aputoimittajaksi Helsinkiin ja oli lehden vastaava toimittaja vuosina 1907–1911. Suomessa työskennellessään Lebedev ”palveli Venäjän asiaa ja pyrki torjumaan paikallisen lehdistön hyökkäyksiä Venäjän hallituksen toimia vastaan”. Suomen senaatti myönsi hänelle 4 000 markan vuotuisen eläkkeen vuonna 1911.
Lebedev on venäjäntänyt muun muassa Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoita. Hänen Suomen-kokemuksiinsa perustuu lastenkirja Za tjulenjami (”Hylkeitä metsästämässä”, 1914). Venäjän vallankumouksen jälkeen Lebedev työskenteli kustannustoimittajana ja teatteriarvostelijana.
Aiheesta muualla

Vladimir Lebedevin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Paavo Leontjev

Paavo Leontjev (ven. Павел Романович Леонтьев, Pavel Romanovitš Leontjev, 22. heinäkuuta 1938 Röhö, Kalevalan piiri – 27. heinäkuuta 2015) oli karjalaissyntyinen toimittaja ja kirjailija.
Paavo Leontjev syntyi karjalaisen poronhoitajan perheeseen. Hän jäi toisen maailmansodan aikana orvoksi, kävi Uhtuan keskikoulun ja valmistui Petroskoin metsäteknisestä opistosta. Leontjev työskenteli eri ammateissa ja toimitti vuodesta 1973 lähtien kahdeksan vuotta Kalevalan piirilehteä. Työskenneltyään vuodesta 1981 lähtien Kostamuksen vuoriteollisuuskombinaatissa Leontjev palasi vuonna 1985 toimittajan ammattiin. Hän työskenteli osastonhoitajana kirjallisuuslehti Severissä ja siirtyi sitten karjalaiseen Oma Mua -lehteen.
Leontjev aloitti kirjailijanuransa palvellessaan armeijassa ja perusti vuonna 1982 Jaakko Rugojevin kanssa suomenkielisen kirjailijaryhmän Kostamukseen. Vuonna 1987 hän toimitti paikallisten kirjailijoiden yhteisjulkaisun ja julkaisi ensimmäisen venäjänkielisen kertomus- ja kuvauskokoelmansa Zakon vybora. Vuonna 1989 ilmestyi suomennoskokoelma Kotoisilla kulmilla. Leontjev kuvaa teoksissaan Vienan Karjalan historiaa, kulttuuria ja nykypäivää. Hänen viimeinen kirjansa Rjadovyje partizanskoi razvedki (2012) kertoo toisen maailmansodan karjalaisista partisaaneista ja tiedustelijoista. Leontjev on myös kääntänyt useita teoksia suomesta venäjäksi.
Suomenkielisiä teoksia

Kostamus: runoa ja proosaa. Koonneet Jaakko Rugojev, Pauli Leontjev. Petroskoi: Karjala, 1987.
Kotoisilla kulmilla: kuvauksia (Na rodnoi zemle). Suom. Kerttu Juntunen. Petroskoi: Karjala, 1989.
Ei kotiin menemistä: kuunnelma (Nikak ne doiti do domu). Suom. Marja Koskinen. Helsinki: Yleisradio, 1992.
Viidestoista yö

| ”Viidestoista yö” Juice Leskinen Slam |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: XV yö (Tauko III)
 A-puoli: ”Ei elämästä selviä hengissä”
 Äänitetty : 1979
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Juice Leskinen & Tommi Liuhala
 Kesto: 04.08
 Levy-yhtiö: Hi-Hat
Juice Leskisen muut singlet
| ”Jäminkipohja boogie” 1979 | ”Viidestoista yö” 1980 | ”Mies joka rakastaa itseään” 1980 |
Ääninäyte
Alle 10%:n näyte kappaleesta.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Viidestoista yö on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale vuodelta 1980. Kappale on tunnelmaltaan iloinen, vaikka sen teksti onkin pohjimmiltaan hyvin synkkä. Kappaleen kertosäe alkaa: Sun kanssas katson maailmaa / Ja samaa unta nään / Kuin hullu huudan rakkauteni perään.
Laulu on Leskisen tunnetuimpia ja se on sijoittunut suosittujen kappaleiden yleisöäänestyksissä hyvin 2000-luvullakin. 
Juice Leskisen valittujen runojen kokoelmaan Sanataiteilija kävi täällä on otettu mukaan vain kaksi rock-tekstiä, ”Viidestoista yö” ja ”Syksyn sävel”, jotka teoksen toimittaja Satu Koskimies on nimennyt ”suuriksi lauluiksi”.
Tausta

Juice Leskinen on itse kertonut, että sekä sävellykseen että sanoitukseen on antanut vaikutteita Bob Dylanin ”Mr. Tambourine Man” ja hän kirjoitti kappaleen kahden viikon juomaputken jälkeen, viidentenätoista yönä. Kappale ei kuitenkaan kerro pelkästään juomaputken päättymisestä. Harri Rinne kertoo kirjassaan Juice ON [Juice OFF], että kappaleen taustalla on Leskisen suhde hänen avovaimoonsa. Kun Rinteellä oli ollut suhde Leskisen vaimon kanssa, Leskinen kertoi kostoksi Rinteelle, että hän rakasteli Rinteen avovaimon kanssa Ratinan puistossa ja teki sitten siitä kappaleen ”Viidestoista yö”. Tämä rikkoi miesten välit pitkäksi aikaa. Leskinen oli kertonut saman tarinan jo aiemmin, mutta Rinteen nimeä mainitsematta.
Rakenne

”Viidestoista yö” on rakenteeltaan melko yksinkertainen. Laulu noudattaa intron jälkeen rakennetta AABABABB, jossa A tarkoittaa varsinaista säkeistöä eli A-osaa ja B kertosäkeistöä eli B-osaa. Kappaleen intro koostuu lyhyestä sointukulusta, joka toistuu useasti kappaleen aikana, myös aivan lopussa. Kappaleen lopussa tempo hidastuu, ja kappale päättyy D-duuriin. Sanoituksissa on paljon loppusointuja. Kappaleen nimi ”Viidestoista yö” mainitaan kahdesti: ensimmäisen kerran toisen A-osan alussa ja toisen kerran viimeisen A-osan alussa.
Sanoitus

Leskisen sanoituksia tutkineen Lasse Halmeen mukaan ”Viidestoista yö” yhdistää elämäntuskan ja rakkaussuhteen vaikeudet. Ainoa lohtu on rakkaan ihmisen läheisyys ja yhteinen uni on toivo paremmasta, mutta sekään ei kokonaan poista irrallisuuden kokemusta: Ja kun aamu on, en tiedä missä herään. Toisaalta laulun loppu kertoo rauhoittumisesta ja levon löytymisestä: Voi olla, että vihdoin pääsen uneen. Uni on Leskisen sanoituksissa yleensäkin myönteinen asia, kun taas todellisuus koetaan kielteiseksi. Leskisen itsensä mukaan kyseinen säe viittaa myös siihen tunteeseen, että kahden viikon juomaputki on lopussa.
Julkaisu ja suosio

”Viidestoista yö” ilmestyi vuonna 1980 Juice Leskinen Slamin LP:llä ’XV yö (Tauko III). Albumilta julkaistiin myös single, jonka B-puolena oli ”Viidestoista yö” ja A-puolena ”Ei elämästä selviä hengissä”. Kappaleen esittävät levyllä Juice Leskinen (laulu), Eero ”Safka” Pekkonen (urut ja taustalaulu), Petteri Salminen (sähkökitara), Hannu Tervaharju (basso) ja Matti A. Takala (rummut). Kappale on ilmestynyt myöhemmin useilla eri kokoelmalevyillä, ja monet muutkin esittäjät ovat levyttäneet siitä oman versionsa, kuten oopperalaulaja Matti Salminen.
Kappaleesta löytyy myös kaksi live-versiota Leskisen levyiltä Kuopio-Iisalmi-Nivala sekä Klassikoiden ilta. Ranskaksi sen on levyttänyt André Noël Chaker nimellä ”Nos lendemains” vuoden 1998 useiden esittäjien albumille In Distant Worlds – kaukaisilla maailmoilla. Lisäksi kappaleen on laulanut espanjaksi Pepe Gonzáles levyllä Eteenpäin. Myös Leskinen itse vieraili kappaleessa ja laulaakin kappaleen lopussa kertosäkeen suomeksi. Björn Mattsson levytti vuonna 2002 kappaleesta Barbara Helsingiuksen kääntämän englanninkielisen version "Night Fifteen".
Vuonna 1995 ”Viidestoista yö” sijoittui Radiomafian top 500 -äänestyksessä 186. sijalle. Iskelmä-radion järjestämässä äänestyksessä kaikkien aikojen parhaasta iskelmästä se tuli 13:nneksi. Helsingin Sanomien vuonna 2007 järjestämässä lukijaäänestyksessä kappale oli neljäs.
Bremse

| Bremse |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  1931
Laskettu vesille:  14. kesäkuuta 1932
Palveluskäyttöön:  7. heinäkuuta 1933
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 6. syyskuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 435 t (standardi) 1 870 t (kuormattu)
Pituus:  97 m (vesiraja) 104 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,50 m
Syväys:  2,80 m
Koneteho:  28 400 shp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  192
Aseistus
Aseistus:  4 x 12,7 cm SK C/34 -tykkiä 4 x 3,7 cm SK C/30 -ilmatorjuntatykkiä 8 x 2,0 cm FlaK C/30 -ilmatorjuntatykkiä 250 x EMC miinaa
Bremse oli Saksan laivaston tykistökoululaiva (saks. Artillerieschulschiff). Aluksessa kokeiltiin uutta meridieseliä, joka otettiin käyttöön taskutaistelulaiva Deutschlandilla. Toisessa maailmansodassa alus palveli uppoamiseensa syyskuussa 1941 saakka lähinnä saattajana.
Palvelus

Bremse otettiin palvelukseen 14. kesäkuuta 1931, ja se aloitti uransa Kielissä tykistökoululaivana vanhentuneen edeltäjänsä korvaajana. Alus oli huollettavana 1933, jolloin se myös modernisoitiin. Sen vakavuutta parannettiin mastojen lyhentämisellä ja tulenjohtojärjestelmä poistettiin.
Vuonna 1939 alus esiintyi elokuvassa Der letzte Appell Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Amphionina, jolloin alukselle oli rakennettu kaksi lisäsavuhormia.
Saksan Puolan offensiivin aikana syyskuussa 1939 Bremse saattoi apumiinalaiva Tannebergia ja Hansestadt Danzigia ja lokakuussa suojasi joukkojenkuljetussaattueita Itämerellä. Operaation päätyttyä alus palasi tykistökouluun Kieliin, missä se palveli aina maaliskuuhun 1940 saakka.
Operaatio Weserübungissa huhtikuun alussa 1940 alus kuului Bergeniin hyökänneeseen osasto 3:een, jonka muut alukset olivat risteilijät Köln ja Königsberg, 1. moottoritorpedovenelaivueen seitsemän S-venettä sekä emälaiva Karl Peters sekä 6. torpedovenelaivueen Leopard ja Wolf. Osasto kuljetti mukanaan noin 1 900 maavoimien sotilaan maihinnousuosaston Bergeniin. Alukseen osui kaksi Norjan rannikkotykistön 210 millimetrin kranaattia. Se korjattiin Stavangerissa. Höyryalus SS Donau törmäsi alukseen 1. marraskuuta Bergenin edustalla, minkä seuraukset eivät kuitenkaan olleet vakavat. Kesäkuussa 1940 alus palasi Kieliin saattajaksi.
Britannian laivaston ilmavoimien lentotukialus HMS Victoriousilta nousseet Fairey Albacoret pommittivat alusta 30. heinäkuuta. Alukseen ei kuitenkaan saatu osumia.
Aluksen saattaessa 6. syyskuuta 1941 Hammerfjordissa joukkojenkuljetusaluksia Tannenfelsiä ja Barcelonaa osasto joutui Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijöiden HMS Nigerian ja HMS Auroran yllättämäksi. Bremse sai vedettyä risteilijät pois joukkojenkuljetusalusten luota, mutta se upposi Nigerian törmättyä alukseen.