stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuopion lääni
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
World Statesmen: Kuopion läänin maaherrat ja kuvernöörit (englanniksi)
http://www.laaninhallitus.fi/lh/ita/home.nsf/pages/53A366D6C8146635C2256D240028BE87 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Kuopion läänin maaherrat ja kuvernöörit (1831–1997) |
| --- | --- | --- |
| Venäjän keisarikunta (1831–1917) |  Sackleen (1831–1833)  Ramsay (1833–1854)  Federley (1854–1855)  Furuhjelm (1855–1862)  Antell (1862–1866)  von Essen (1866–1873)  von Kraemer (1873–1884)  Järnefelt (1884–1888)  Aminoff (1888–1899)  Åkerman (1899-1900)  Krogius (1900–1903)  Bergh (1903–1905)  Stenius (1905–1911)  Tawaststjerna (1911–1913)  Spåre (1913-1917)  |  |
| Suomi (1917–1997) |  von Hellens (1917–1918)  Ignatius (1918–1940)  Heikkinen (1940–1950)  Riikonen (1950–1960)  Mantere (1960-1966)  Hölttä (1966–1978)  Hjerppe (1978–1993)  Martikainen (1993–1997)  |  |
| n k Suomen läänit (1634–2009) |
| --- | --- |
1634–1917:  Hämeen lääni (1831–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymenkartanon ja Savon lääni (1747–1775)  Kymenkartanon lääni (1775–1831)  Käkisalmen lääni (1634–1721)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Pohjanmaan lääni (1634–1775)  Savon ja Karjalan lääni (1775–1831)  Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni (1721–1747)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Uudenmaan ja Hämeen lääni (1634–1831)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin ja Savonlinnan lääni (1634–1721)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1917–1997:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Hämeen lääni (1831–1997)  Keski-Suomen lääni (1960–1997)  Kuopion lääni (1831–1997)  Kymen lääni (1945–1997)  Lapin lääni (1938–2009)  Mikkelin lääni (1831–1997)  Oulun lääni (1775–2009)  Petsamon lääni (1921–1921)  Pohjois-Karjalan lääni (1960–1997)  Turun ja Porin lääni (1634–1997)  Uudenmaan lääni (1831–1997)  Vaasan lääni (1775–1997)  Viipurin lääni (1812–1945) 
1997–2009:  Ahvenanmaan lääni (1918–2009)  Etelä-Suomen lääni (1997–2009)  Itä-Suomen lääni (1997–2009)  Lapin lääni (1938–2009)  Länsi-Suomen lääni (1997–2009)  Oulun lääni (1775–2009) 
 Suomen myöhemmälle alueelle ulottuneet Ruotsin läänit ja Venäjän kuvernementit: Västernorrlandin lääni (1634–1638)  Västerbottenin lääni (1638–1809)  Pietarin kuvernementti (1721–1744)  Viipurin kuvernementti (1744–1812)
HMS Belfast

| HMS Belfast |
| --- | --- |
 HMS Belfast museolaivana Lontoossa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  10. joulukuuta 1936
Laskettu vesille:  17. maaliskuuta 1938
Palveluskäyttöön:  3. elokuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  museolaiva 1971
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 550 t (tyhjä) 13 175 t (kuormattu)
Pituus:  186,99 m
Leveys:  19,30 m
Syväys:  6,48 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  32,5 solmua
Miehistöä:  781
Aseistus
Aseistus:  4 x 6" (152 mm) Mk XXIII kolmiputkista tykkiä 6 x 4" (102 mm) Mk XVI kaksiputkista ilmatorjuntatykkiä 2 x QF 2 naulan kahdeksanputkista ilmatorjuntatykkiä 2 x .50" (12,5 mm) nelipiippuistakonekivääriä 6 x 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Belfast (viirinumero 35) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Edinburgh-luokan (osa Town-luokkaa) kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1938 ja valmistui 3. elokuuta 1939.
Palvelus

Belfast liitettiin palvelukseen otettaessa Kotilaivaston 18. risteilijäviirikköön. Alus osui 21. marraskuuta 1939 Saksan laivaston sukellusveneen U-21:n Firth of Forthin edustalle laskemaan miinaan. Räjähdys katkaisi aluksen perän aiheuttaen merkittäviä vaurioita. Alukselle tehtiin tilapäiskorjaukset Rosythissa, minkä jälkeen se siirrettiin Plymouthiin telakalle varsinaisia korjauksia varten.
Alukselta poistettiin korjausten yhteydessä puolen tuuman konekiväärit, joiden tilalle asennettiin neljä yksiputkista ja viisi kaksiputkista 20 millimetrin tykkiä. Alukselle asennettiin lisäksi tutkat 273, 281, 282, 283, 284 ja 285.
Alus vapautui telakalta ja palasi palvelukseen 8. joulukuuta 1942. Alus liitettiin uudelleen Kotilaivastoon, jonka mukana osallistui Jäämeren saattueiden suojaamiseen sekä Saksan laivaston taisteluristeilijä Scharnhorstin kohtaloksi koituneeseen Nordkapin taisteluun 26. joulukuuta 1943. Aluksen ilmatorjunta-aseistusta oli täydennetty kesäkuussa 1943 asentamalla neljä yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alus muutettiin huhtikuussa 1944 Normandian maihinnousun Itäisen ryhmän lippulaivaksi, jossa tehtävässä alus palveli heinäkuuhun saakka. Muutostöiden yhteydessä yksi kaksiputkinen 20 millimetrin ilmatorjuntatykki korvattiin kuudella yksiputkisella. Alus siirrettiin elokuussa telakalle Tyynelle valtamerelle siirron vuoksi. Telakalla tehdyt muutostyöt sisälsivät lentokoneen vaatimien rakenteiden poistamisen, kahden kaksiputkisen nelituumaisen ja kahdeksan yksiputkisen 20 millimetrin ilmatorjuntatykin korvaaminen neljällä neliputkisella ja neljällä yksiputkisella kaksinaulaisella ilmatorjuntatykillä. Lisäksi tutkajärjestelmää modernisoitiin lisäämällä tutkat 281b, 293, 277, 274 ja 268.
Belfast palasi telakalta palvelukseen toukokuussa 1945. Alus purjehti Tyynelle valtamerelle saapuen Sydneyyn elokuussa 1945. Sydneyssä aluksen kaksi kaksiputkista 20 millimetrin tykkiä korvattiin kolme yksiputkisella 40 millimetrin Bofors Mk III -ilmatorjuntatykillä sekä kahdella 40 millimetrin Boffinsilla. Tämän jälkeen alus pysyi Kauko-Idän alueella vuoteen 1952 saakka, jona aikana se muun muassa osallistui Korean sotaan. Alus palasi vuonna 1952 Britteinsaarille, missä se siirrettiin reserviin. Reservissä alus oli vuonna 1955 telakalla huollettavana palaten sieltä palvelukseen 12. toukokuuta 1959.
Belfast siirrettiin Kauko-Itään, missä alus palveli vuoteen 1962, jolloin se siirrettiin Kotilaivaston lippulaivaksi. Alus poistettiin palveluksesta helmikuussa 1963, ja se on vuodesta 1971 alkaen ollut museoaluksena Thames-joella Lontoossa.
Aiheesta muualla

Historic Naval Ships Association - HMS Belfast (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Town-luokan risteilijät
| --- | --- |
Southampton-luokka:  HMS Birmingham - HMS Glasgow - HMS Newcastle - HMS Sheffield - HMS Southampton
Gloucester-luokka:  HMS Gloucester - HMS Liverpool - HMS Manchester
Edinburgh-luokka:  HMS Belfast - HMS Edinburgh
HMS Belfast (C35) tulossa USS Bataanin (CVL-29) rinnalle Korean rannikolla 27.5.1952.
Taonta

Tyypillinen sepänpaja
Taonta eli takominen tarkoittaa venyvän metallin, usein teräksen muokkaamista iskemällä toistuvasti esimerkiksi vasaralla tai käyttämällä muuta puristusvoimaa. Tavallisesti metalli kuumennetaan. Tarkoituksena on muuttaa muotoa, mutta myös vaikuttaa kiderakenteeseen lujuuden parantamiseksi. Kuumataonnassa metalli kuumennetaan hehkuvaksi, mutta ei kuitenkaan nestemäiseksi, jolloin metalli on muokattavissa helposti ilman suurta murtumisen vaaraa. Kylmätaonta suoritetaan huoneenlämmössä tai lähellä sitä, lämmintaonta puolestaan näiden lämpötilojen välisellä alueella. Taottavien kappaleiden massa voi vaihdella muutamista grammoista 170 tonniin. Takomalla valmistetut kappaleet tarvitsevat useimmiten jatkomuokkausta ennen lopullista käyttövalmiutta.
Historia

Taonta on eräs vanhimmista tunnetuista metallin työstömenetelmistä. Perinteisesti sepät ovat harjoittaneet taontaa käyttäen ensisijaisina työkaluina pajavasaraa ja alasinta. Metallin kuumentamiseen on puolestaan käytetty ahjoa, joka lämmitetään joko kivi- tai puuhiilellä. Vesivoimaa hyödyntäviä sepänpajoja alettiin rakentaa keskiajalla 1100-luvulla. Nykyisin käsityösepät käyttävät hiiliahjon lisäksi myös sähkö- ja kaasukäyttöisiä ahjoja.
Teollistumisen myötä perinteistä sepän ammattia harjoittavien määrä kuitenkin romahti, mutta sepän ammatti on viimeisten vuosikymmenten aikana elpynyt merkittävästi käsityöläisammattien arvostuksen kasvaessa. Nykyisin Suomessa on noin 300 ammattiseppää ja muutama sata harrastelijaa. Tonneissa mitattuna käsityönä tehdyn taonnan määrä on silti edelleen marginaalinen verrattuna teollisen taonnan tuotantomääriin. Teollisuuden tarpeisiin taottavien tuotteiden tekoon käytetään prässejä tai vasaroita, jotka voivat toimia paineilmalla, sähköllä, tai höyryllä tai olla hydraulisia. Höyrykäyttöiset laitteet ovat tosin vähitellen poistumassa käytöstä. Nämä vasarat ovat suurikokoisia, edestakaisin liikkuvat osat voivat painaa useita satoja kiloja. Pienikokoisemmat konevasarat ovat teollisuuslaitosten lisäksi yleisiä myös taide- ja hopeaseppien käytössä.
Edut ja haitat

Takomalla valmistetut tuotteet ovat kestävämpiä kuin valamalla tai koneistamalla tuotetut. Tämä johtuu taonnan synnyttämästä kuituisesta rakenteesta muokattavan kappaleen sisällä. Taottaessa metallin raerakenne muuttuu siten, että rakeet seuraavat kuidunomaisesti kappaleen muotoa. Tätä ominaisuutta käytetään hyväksi suunniteltaessa kappaleita, joiden lujuus/paino-suhteen tulee olla hyvä rakenteen suunnassa. Lujuus onkin usein jopa 20 prosenttia parempi kuin muilla menetelmillä valmistettuna.
Useita metalleja taotaan kylmänä, mutta rauta ja sen seokset taotaan lähes poikkeuksetta kuumataontana. Tähän on kaksi syytä: jos prosessin aikana pääsisi tapahtumaan muokkauslujittumista, jo valmiiksi lujat materiaalit kuten rauta ja teräs muuttuisivat nopeasti äärimmäisen hankalasti muokattaviksi. Toisekseen on huomattavasti taloudellisempaa ensin kuumatakoa kappale ja sen jälkeen lujittaa se lämpökäsittelyiden avulla, kuin tehdä käsittely kylmämuokkauksena. Seokset, jotka ovat erkaumakarkenevia, kuten useimmat alumiinin ja titaanin seokset, voidaan lujittaa erikseen kuumataonnan jälkeen. Muille materiaaleille lujittumisen on tapahduttava taonnan aikana.
Edut ja haitat > Kuumataonta

Kuumataonnaksi on määritelty metallin työstäminen sen rekristallaatiolämpötilaa korkeammassa lämpötilassa. Ensisijainen etu kuumataonnassa on se, että kun metallia muotoillaan, muokkauslujittumisesta aiheutuva lujuuden kasvu kumoutuu rekristallaation vaikutuksesta.
Edut ja haitat > Kylmätaonta

Kylmätaonnaksi määritellään metallin työstäminen lämpötilassa, joka on pienempi kuin sen rekristallaatiolämpötila. Kuitenkin taonta tehdään yleensä huoneenlämmössä. Mikäli työstölämpötila on korkeampi kuin 0,3 kertaa materiaalin sulamispisteen lämpötila (absoluuttisella asteikolla eli kelvineissä), puhutaan lämmintaonnasta.
Menetelmät

Perinteisen taonnan perustekniikoita on katsantokannasta riippuen 7-9. Näitä tekniikoita yhdistelemällä taonnan menetelmien määrä kasvaa entisestään.
Venytys: Kappaleen pituus kasvaa ja sen poikkileikkaus pienenee
Levitys
Kierto ja taivutus
Tyssäys: Kappale lyhenee ja sen poikkileikkaus kasvaa
Olastus
Talttaus/ Lävistys/ Katkaisu
Ahjohitsaus
Menetelmät > Vapaataonta

Avotaonta tai vapaataonta tarkoittaa metallin muokkaamista taonnan perinteisen merkityksen mukaisesti. Vapaataonnassa kappaletta muotoillaan iskemällä sitä vasaralla paikalleen kiinnitettyä alasinta vasten. Menetelmän nimi tulee kuvaavasti siitä, että muokattava esine ei ole suljettuna muottien sisään, vaan materiaali pääsee vapaasti muotoutumaan muihin kuin vasaran ja alasimen kosketuspintojen suuntiin. Tämän vuoksi sepän tai teollisen taonnan tapauksessa koneenkäyttäjän on siirreltävä taottavaa kappaletta haluttuun paikkaan ja kulmaan alasimeen nähden, jotta haluttu muoto saavutetaan. Vapaataonnassa työkalujen iskupinnat ovat useimmiten sileitä, mutta erikoistyökaluja voidaan käyttää tarvittaessa. Meisti voi tällöin olla muodoltaan esimerkiksi kovera, kupera tai teräväreunainen katkaisuterä.
Vapaataonta soveltuu erityisesti taideseppien käyttöön sekä tilaustöiden tekoon. Muutoin vapaataontaa käytetään enimmäkseen kappaleiden esimuokkaukseen myöhempää käsittelyä varten tai lujuuden nostamiseen materiaalissa ennen varsinaista muokkausta.
Menetelmät > Muottitaonta

Suurin osa teollisesti valmistetuista taoksista tuotetaan muottitaonnalla sen edullisuuden vuoksi. Muottitaonnassa muokattava metalli asetetaan halutun muodon mukaiseen muottiin, joka on kiinnitetty alasimeen. Yleensä myös vasara on vastaavasti muotoiltu. Kun kappaletta isketään vasaralla, materiaali muotoutuu ja täyttää muotin onkalot. Taottavan esineen koosta ja muotojen monimutkaisuudesta riippuen kappaletta voidaan iskeä nopeasti useita kertoja halutun muodon varmistamiseksi. Kullakin kerralla vasara on kosketuksissa kappaleeseen yleensä vain muutamia millisekunteja. Liika metalli puristuu ulos muotin osien väliin jäävästä raosta muodostaen purskeen, joka jäähtyy huomattavasti muuta kappaletta nopeammin ja on näin ollen muotin sisään jäänyttä metallia kovempaa, joten se estää purskeen kasvua. Purske myös lisää painetta muotin sisällä, ja paine pakottaa jäljelle jääneen materiaalin muotin onkaloihin. Taonnan jälkeen purske poistetaan.
Teollisessa muottitaonnassa kappaleen taonta tehdään yleensä vaiheittain, jolloin kappaletta siirretään muotista toiseen aihion muovaamiseksi lähemmäs lopullista muotoa. Ensimmäinen muotti muotoilee kappaletta alustavasti haluttuun muotoon. Tämän jälkeen jokainen eri muotti tekee kappaleesta yhä enemmän lopullista tuotetta muistuttavan version. Näin metalliin voidaan tehdä huomattavan suuria taivutuksia, jyrkkiä kulmia ja pyöristyksiä. Kappaleen viimeistelyyn voidaan käyttää omaa muottia, mutta usein on rahallisesti kannattavampaa tehdä viimeistely koneistamalla tai muilla keinoin.
Muottitaonnassa on tapahtunut huomattavaa kehitystä viime vuosina lisääntyneen automaation vuoksi. Nykyisin koneellisesti tehdyt lämpökäsittelyt ja kappaleiden asennon muuttaminen ja siirrot muotista toiseen sekä materiaalin syöttäminen laitteisiin on aiempaa helpompaa.
Yksi muottitaonnan muoto on suljettu muottitaonta, jossa muottionkalot ovat täysin suljettuja, jolloin purskeiden muodostuminen estyy. Menetelmä säästää materiaalia, sillä tavallisessa muottitaonnassa purskeina hukkaan menevän metallin osuus on yleensä 20–45 % tarvittavasta materiaalin kokonaismassasta. Haittapuolena on lisääntynyt voitelun tarve sekä muottien suunnittelun ja valmistuksen monimutkaisuudesta johtuva kulujen kasvu. Kuitenkin yksittäisen valmiin kappaleen tekeminen on muuttunut halvemmaksi tuotantomäärien kasvaessa. Tämän vuoksi suljettua muottitaontaa käytetään nykyään usein työkalu- ja autoteollisuuden tarpeisiin. Nämä teollisuuden alat käyttävät taoksia myös niiden hyvän lujuus/paino-suhteen vuoksi.
Muottitaonta on myös osana useita muita metallien muokkausprosesseja. Kappale voidaan esimerkiksi esimuotoilla valamalla, jonka jälkeen vielä kuumaa metallia taotaan yksityiskohtien tuottamiseksi. Tämän jälkeen purskeet hiotaan pois ja kappale sammutetaan huoneenlämpöön, jolloin kovuus kasvaa.
Työkalut, joita muottitaonnassa käytetään, valmistetaan yleensä runsasseosteisesta tai työkaluteräksestä, sillä niiden on oltava hyvin kulumisenkestäviä, siedettävä nopeita, voimakkaita lämpötilan vaihteluita sekä kestettävä hyvin iskuja.
Menetelmät > Tyssäys

Valmistettujen kappaleiden määrissä mitattuna yleisin teollisen taonnan käyttämä menetelmä. Tyssäyksessä kappaleen poikkileikkausta kasvatetaan lyömällä sitä kasaan päistään, jolloin kappaleen pituus lyhenee. Tyssäämällä valmistetaan esimerkiksi moottorien venttiileitä, kytkimiä, pultteja, ruuveja ja muita kiinnikkeitä.
Tyssäyksen lähtömateriaalina käytetään useimmiten metallilankaa tai -sauvoja, mutta jotkin työstöön käytettävät laitteet pystyvät käyttämään materiaalina jopa halkaisijaltaan 25 cm olevia ja massaltaan yli 1000 tonnin painoisia metallitankoja. Tyssättäviä esineitä suunniteltaessa on otettava huomioon, ettei muokattavan kappaleen halkaisijaa voida kasvattaa kohtuuttomasti. Prosentuaaliset rajat muokkaukselle ovat materiaalikohtaisia.
Menetelmät > Prässitaonta

Prässitaonta poikkeaa muotti- ja vapaataonnasta lähinnä siten, että aika, jonka muotit ovat kosketuksissa työstettävään kappaleeseen, on huomattavasti pidempi: useita sekunteja millisekuntien sijaan. Tässä menetelmässä muotit pusertavat metallin vähitellen muotoonsa. Merkittävin etu prässitaonnasta onkin, että myös kappaleen sisäosissa tapahtuu muokkautumista ja lujittumista toisin kuin muottitaonnassa, jossa muokkautuminen tapahtuu lähinnä kappaleen pinnalla.
Välineet

Tyypillisimmin taonnassa käytetään vasaraa ja alasinta. Samalle periaatteella toimivat myös nykyisin yleisessä käytössä olevat pudotusvasarat. Laitteen toimintaperiaate on hyvin yksinkertainen: kone nostaa vasaran, jonka se sitten pudottaa alasimelle sijoitetun kappaleen päälle. Laitteet ovat usein hyvin suurikokoisia sillä koneen ja sen perustusten on pystyttävä vaimentamaan käytön aiheuttamat voimakkaat iskut. Taontaan voidaan käyttää myös laitteita, joissa sekä vasaraa että alasinta vastaavat osat liikkuvat muokattavaa kappaletta vasten. Tämän vuoksi koneen on mahdollista toimia vaakatasossa, jolloin koneenperustusten ei tarvitse olla yhtä tukevat, sillä käytöstä aiheutuva värähtely ei ole yhtä voimakasta kuin pudotusvasaroissa. Ne tuottavat myös vähemmän ylimääräistä lämpöä ja melua.
Tämän lisäksi esimerkiksi tyssäyksessä ja rullataonnassa tarvitaan omia, erityisesti niitä varten suunniteltuja laitteita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taonta Wikimedia Commonsissa
Kuumana hehkuva metalli ladattuna vasaraprässiin.
Taideseppä käyttää välivasaraa ja lekamiehen avustusta vapaataonnassa.
Taideseppä käyttää konevasaraa.
Sininiskahiiro

| Sininiskahiiro |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Hiirolinnut Coliiformes
Heimo::  Hiirot Coliidae
Suku::  Punahiirot Urocolius
Laji::  macrourus
Kaksiosainen nimi
 Urocolius macrourus  (Linné, 1766) 

Katso myös
   Sininiskahiiro Wikispeciesissä   Sininiskahiiro Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sininiskahiiro (Urocolius macrourus) on hiirojen heimoon kuuluva afrikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Saharan eteläpuolisesta Afrikasta viipaleen, joka ulottuu Senegalista ja Lounais-Mauritaniasta mantereen poikki Somaliaan ja Tansaniaan. Lajista tunnetaan seitsemän alalajia. Carl von Linné kuvaili lajin holotyypin Senegalista vuonna 1766.
Belleisle-luokka (taistelulaiva)

| Belleisle |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 870 t
Pituus:  75 m
Leveys:  16 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  4 040 ihp
Nopeus:  12,1 solmua
Miehistöä:  249
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 12" MLR -tykkiä 4 × BL 20 naulan -tykkiä 2 × torpedotelinettä
Belleisle-luokka oli kahden Ottomaanien laivaston tilaaman aluksen muodostama alusluokka, jonka Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi alusten valmistuessa vuonna 1878.
Alukset

Luokan alukset suunnitteli Ahmed Passa.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Belleisle | Samuda Brothers, Poplar | 1874 | 12. helmikuuta 1876 | 19. heinäkuuta 1878 | myyty romutettavaksi 1904 |
| HMS Orion | Samuda Brothers, Poplar | 1875 | 23. tammikuuta 1879 | 3. heinäkuuta 1882 | romutettu 1913 |
U-124 (1940)

| U-124 |
| --- | --- |
 Aluksen tunnuskuva

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  AG Weser, Bremen
Palveluskäyttöön:  11. kesäkuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  huhtikuu 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 051 t (pinnalla) 1 178 t (sukelluksissa)
Pituus:  76,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,8 m (kokonaisleveys)
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  4 400 hv (pinnalla) 1 000 hv (sukelluksissa)
Nopeus:  18,2 solmua (pinnalla) 7,3 solmua (sukelluksissa)
Toimintamatka:  22 200 km @10 solmua (pinnalla) 118 km@4 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  48-56 miestä
Aseistus
Aseistus:  10,5 cm SK C/32 -laivatykki, johon 110 ammusta 6 x 553 mm torpedoputkea, joihin 22 torpedoa
U-124 oli Saksan laivaston tyypin IXB sukellusvene toisessa maailmansodassa. Se teki yksitoista taistelupurjehdusta ja upotti 46 kauppa-alusta, yhteensä 219 862 rekisteritonnia ja kaksi sotalaivaa. Lisäksi se vaurioitti neljää alusta (30 067 grt). Purjehdusten aikana se oli kahdessa sukellusveneryhmässä. Britannian kuninkaallisen laivaston alukset upottivat veneen 2. huhtikuuta 1943 Portugalin rannikolla koko miehistön saadessa surmansa.
Valmistus

Alus tilattiin 15. joulukuuta 1937 AG Weseriltä Bremenistä, missä köli laskettiin 11. elokuuta 1939 telakkanumerolla 956. Se laskettiin vesille 9. maaliskuuta 1940 ja otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 11. kesäkuuta ensimmäisenä komentajanaan Georg-Wilhelm Schulz.
Palvelus

Alus oli palvelukseen oton jälkeen miehistön koulutuksessa 2. sukellusvenelaivueessa 11. kesäkuuta - 11. kesäkuuta 1940 ennen kuin se aloitti partiomatkat saman laivueen mukana.
Palvelus > 1. Partiomatka

U-124 lähti 19. elokuuta 1940 Wilhelmshavenista ensimmäiselle partiomatkalleen. Se kulki Pohjanmeren yli sekä Färsaarten ja Shetlannin välistä edelleen Atlantille. Alus hyökkäsi 25. elokuuta kolmen saattueen HX65 aluksen - Stakesby, Harpalyce ja Firecrest -kimppuun Skotlannin luoteispuolella Lewisin saaren edustalla. Välttääkseen saattuetta suojanneen korvetin HMS Godetian kahdentoista syvyyspommin sarjan alus sukelsi 90 metrin syvyyteen. Sukellusvene makasi tunnin pohjassa, jolloin korvetti kadotti sen, mutta pohjakiviin osuessa kolme neljästä keulatorpedoputkesta vaurioitui. Vaurioiden seurauksena alus sai määräyksen matkan lopun ainoastaan raportoida säätilaa merellä. Alus saapui Lorientiin Ranskan rannikolla 16. syyskuuta.
Palvelus > 2. Partiomatka

Aluksen lähti 5. lokakuuta Lorientista toiselle partiomatkalleen, joka suuntautui kauemmas luoteeseen Skotlannin rannikosta. Sen ensimmäinen uhri oli Trevisa, joka upposi 16. lokakuuta 218 merimailia Rockallista länteen. Seuraavana päivänä Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan sukellusvene HMS Clyde laukaisi kolmen torpedon viuhkan tuloksetta ja U-124 ei edes havainnut sitä.
Alus upotti vielä neljä alusta, joista Cubanon ja Sulacon 20. lokakuuta, Rutlandin 31. lokakuuta ja Empire Bisonin 1. marraskuuta. Se palasi Lorientiin 13. marraskuuta.
Palvelus > 3. Partiomatka

Alus lähti 16. joulukuuta Lorientista kolmalle partiomatkalleen. Se matkallaan 6. tammikuuta 1941 Empire Thunderin Rockallista pohjoiskoilliseen. Alus palasi Lorientiin 22. tammikuuta 1941.
Palvelus > 4. partiomatka

Neljännellä partiomatkalla, jolle se lähti Lorientista 23. helmikuuta,  alus upotti yksitoista alusta. Nardana, Hindpool, Tielbank ja Lahore upotettiin 8. maaliskuuta Kap Verdestä pohjoiseen. Lisäksi alus upotti seitsemän alusta Freetownista lounaaseen. Umona tuhoutui 30. maaliskuuta, Marlene 4. huhtikuuta, Portadoc 7. huhtikuuta ja Tweed vuorokautta myöhemmin. Alus upotti vielä Aegeonin 11. huhtikuuta, St. Helenan 12. huhtikuuta ja Corinthicin 13. huhtikuuta. Umonan tuhoutuessa sai surmansa 102 henkeä. Se palasi Lorientiin 1. toukokuuta.
Palvelus > 5. partiomatka

Alus lähti 10. heinäkuuta Lorientista viidennelle tuloksettomalle partiomatkalleen Keski-Atlantille Gibraltarin lounaispuolelle, jossa se liittyi ryhmä Südiin 22. heinäkuuta. Alus erkani ryhmästä 5. elokuuta ja se palasi Lorientiin 25. elokuuta. Aluksen kapteeni Schulz luovutti 8. syyskuuta 1941 aluksen päällikkyyden Johann Mohrille.
Palvelus > 6. partiomatka

Lorientista 16. syyskuuta alkaneella kuudennella partiomatkallaan alus upotti kaikkiaan kuusi alusta. Se upotti 20. syyskuuta Azorien pohjoiskoilliseen saattueesta OG-74 Baltallinin ja Empire Moatin. Lisäksi 25. syyskuuta upposi Empire Stream. Seuraavana päivänä upposi lähellä Azoreita vielä kolme alusta: Petrel, Cortes ja Siremalm. Alus palasi 1. lokakuuta Lorientiin.
Palvelus > 7. partiomatka

Alus lähti seitsemännelle matkalleen Lorientista 30. lokakuuta. Se havaitsi 24. marraskuuta risteilijä HMS Dunedinin, joka oli etsimässä Saksan laivaston kaapparia Atlantista sekä tukilaiva Pythonia. Kaksi sukellusveneen laukaisemaa torpedoa osui upottaen risteilijän 17 minuutissa, jolloin 419 miehistönjäsentä sai surmansa.
Vene jatkoi purjehdustaan Etelä-Atlantilla upottaen 3. joulukuuta US Sagadahocin, joka oli samalla neljäs ja viimeinen sukellusveneen upottama puolueettoman maan alus. Alus palasi Lorientiin 29. joulukuuta.