stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jättiläismetsäkarju
Levinneisyys ja elinympäristö

Jättiläismetsäkarjua tavataan Afrikassa hajanaisina populaatioina häiriöttömillä alankometsäalueilla Länsi-Afrikassa, Kongojoen itä- ja pohjoispuolella, sekä Itä-Afrikan hautavajoaman läntisellä alueella, Kenian ja Etiopian vuoristoalueilla. Länsi-Afrikassa sitä elää Guineassa, Liberiassa, Etelä-Nigeriassa, Norsunluurannikolla ja Ghanassa; Keski-Afrikassa se elää Länsi- ja Kaakkois-Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Kongon tasavallan pohjoisosissa, Pohjois-Gabonissa, Lounais-Etiopiassa, Etelä-Sudanissa ja Ugandassa. Lisäksi Sierra Leonesta, Guinea-Bissausta ja Togosta on vahvistamattomia havaintoja. Ruandan jättiläismetsäkarjuista ei ole tehty havaintoja 1980-luvun jälkeen, mutta lajin yksilöitä saattaa vielä elää Nyungwen metsässä. Päiväntasaajan Guineasta lajin uskotaan hävinneen. Aiemmin jättiläismetsäkarjun uskottiin elävän myös Ngorongoron metsissä Tansaniassa, mutta lajin esiintymisestä Ngorongorossa tai muualla Tansaniassa ei ole varmoja todisteita. Alueella käyneet tutkijaryhmät tai viranomaiset eivät ole havainneet jättiläismetsäkarjuja, vaikka seudun alkuperäisväestö ja maasait väittävätkin nähneensä niitä. Laji on ilmeisesti sekoitettu alueella tavattaviin pensassikoihin (Potamochoerus larvatus).
Laji on harvalukuinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan. Paikallisesti sitä saattaa kuitenkin esiintyä runsaasti tiheästi asuvina kantoina. Hyvässä elinympäristössä kannan tiheys voi olla 7–30 yksilöä neliökilometriä kohden. Jättiläismetsäkarjun länsiafrikkalainen alalaji H. m. ivoriensis on vaarantunut, mutta jättiläismetsäkarju ei ole lajina uhanalainen, vaan Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) luokittelee sen toistaiseksi elinvoimaiseksi. Sen kanta on kuitenkin vähentymässä. Suurin uhka lajille ovat metsien hakkuut, mutta vähäisempänä uhkana on myös metsästys. Lajia tavataan useassa kansallispuistossa ja muilla suojelualueilla.
Jättiläismetsäkarjun elinympäristöä ovat monenlaiset metsätyypit. Sitä tavataan subalpiinisilta alueilta ja bambulehdoista, alankosademetsiin, suometsiin, galleriametsiin, metsäsavanneihin, entisten viljelyalueiden tiheikköihin ja vuoristometsiin aina 3 800 metriin asti. Laji näyttää ainakin osassa levinneisyysaluettaan suosivan alueita, joilla on pysyviä vesilähteitä, tiheä pohjakerros ja monimuotoinen kasvillisuus. Eläimet uskaltautuvat kuitenkin metsäaukoille ja ruohostomaille ruokailemaan.
Elintavat ja käyttäytyminen > Ravinto

Jättiläismetsäkarjut eivät osaa varsinaisesti tonkia maata muiden sikojen tavoin, mutta pystyvät melko hyvin kaivamaan torahampaillaan juuria ja mineraaleja. Muutoin ne ovat laiduntajia, jotka syövät mieluiten tuoreita ruohoja, saroja, pensaiden lehtiä ja hedelmiä. Joskus ne syövät myös raatoja ja munia. Lisäksi ne syövät usein omia ulosteitaan. Jättiläismetsäkarjut syövät mieluiten pehmeitä ja tuoreita kasveja tai kasvinosia. Niiden ravinnossa on paljon enemmän ruohokasveja kuin useimmilla muilla sikalajeilla, ja ne laiduntavat erityisen mielellään matalassa ruohostossa. Jättiläismetsäkarju suosii eri ravintokasveja eri vuodenaikoina. Esimerkiksi Queen Elizabethin kansallispuistossa Ugandassa tehdyn tutkimuksen mukaan 20 prosenttia jättiläismetsäkarjujen ravinnosta koostuu sadekauden alussa ruohosta, mutta muina vuodenaikoina ne käyttävät sitä hyvin vähän. Ravintokasveja löydettiin yli sata.
Elintavat ja käyttäytyminen > Lisääntyminen ja elinikä

Jättiläismetsäkarjut voivat lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa, mutta Itä-Afrikassa lisääntyminen painottuu sadekauteen. Paritteluun valmistautuva jättiläismetsäkarjupari jättää lauman. Lähdön jälkeen karju röhkii äänekkäästi ja virtsaa usein. Se puskee emakon takajalkoja niin kauan, kunnes tämä suostuu jopa 10 minuuttia kestävään paritteluun.
Emakon kantoaika kestää 149–154 päivää. Kantavana oleva emakko jättää laumansa ennen synnytystä ja rakentaa itselleen ja poikasilleen pesän, josta ne saavat suojaa. Pesän läpimitta on 4 metriä ja se voi olla 1,5 metrin korkuinen. Rakennusmateriaalina emakko käyttää pitkiä heiniä, oksia ja bambunvarsia. Emakko synnyttää yleensä 2–6, joskus harvoin jopa 11 poikasta. Se palaa laumaansa porsaidensa kanssa jo viikko synnytyksen jälkeen. Kaikki lauman jäsenet puolustavat poikasia. Emakot varoittavat porsaita vaarasta röhkimällä, mihin oljenväriset porsaat reagoivat painautumalla litteäksi maahan. Porsaat voivat lisäksi imeä maitoa myös muilta lauman emakoilta. Imetysaika kestää 8–10 viikkoa. Aikuisten suojelusta huolimatta vähintään puolet porsaista jää petojen saaliiksi vuosittain. Jättiläismetsäkarjut tulevat sukukypsiksi noin puolentoista vuoden ikäisinä. Keskimääräinen elinikä on viisi vuotta, mutta ne voivat elää jopa 18 vuoden ikäisiksi.
Alalajit ja evoluutio

Jättiläismetsäkarjusta on kuvattu seitsemän alalajia, mutta nykyään niitä tunnistetaan kolme. Hylochoerus meinertzhageni ivoriensis elää Länsi-Afrikassa Guinean Sierra Leonen, Liberian, Norsunluurannikon ja Ghanan alueella. Keskiafrikkalainen H. m. rimator elää puolestaan  Itä-Nigeriassa, Kamerunissa, Gabonissa, Kongon tasavallassa, Keski-Afrikan tasavallassa, Sudanissa ja Kongon demokraattisen tasavallan koillisosissa. Itäafrikkalainen nimialalaji H. m. meinertzhageni elää Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ugandassa, Keniassa, Ruandassa, Burundissa ja Etiopiassa. Etiopian kannat tosin saattavat muodostaa neljännen alalajin. Alalajit eroavat levinneisyyden lisäksi kooltaan. Pienimmän, Länsi-Afrikassa elävän alalajin suurimmat yksilöt ovat vain vähän pensselisikoja suurempia. Alueen suurimmat karjut painavat korkeintaan 150 kiloa, kun taas suurempaan itäafrikkalaiseen alalajiin kuuluvat yksilöt voivat painaa yli puolet enemmän.
Jättiläismetsäkarju kuuluu Suinae-alaheimoon, jonka varhaisimmat tunnetut edustajat ilmaantuivat Afrikkaan noin 3,4 miljoonaa vuotta sitten. Yksi mantereella kehittynyt sikasuku oli Kolpochoerus, joka ilmaantui plioseenikauden lopulla. Sen uskotaan olevan jättiläismetsäkarjun suora kantaisä. Varhaisimmat Hylochoerus-suvun edustajat ovat pleistoseenikauden lopulta. Lajin fossiileja on löydetty erittäin harvoin.
Täysikasvuisen karjun kallo.
Jättiläismetsäkarjulauma.
Leopardi on täplähyeenan ohella jättiläismetsäkarjun tärkein saalistaja heti ihmisen jälkeen. Se verottaa etenkin porsaita.
Täytetty jättiläismetsäkarju Houston Museum of Natural Science -tiedemuseossa Yhdysvalloissa.
Alalajien levinneisyysalueet.   Hylochoerus meinertzhageni ivoriensis  Hylochoerus meinertzhageni rimator  Hylochoerus meinertzhageni meinertzhageni
Luettelo Britannian kuninkaallisten ilmavoimien kalustosta

Tämä on luettelo Britannian kuninkaallisten ilmavoimien nykyisestä kalustosta.
Hävittäjät

| < | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| F-35B Lightning II | Hävittäjäpommittaja | 3 |  | Koekäytössä. |
| Tornado GR4/GR4A | Hävittäjäpommittaja | 90 |  |  |
| Typhoon FGR4/T5 | Hävittäjäpommittaja | 113 |  | Tilattu yhteensä 160. |
Harjoituskoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| BAe Hawk | Suihkuharjoitushävittäjä | 28 BAe Hawk T2 32 BAe HawkT1/1A/1W |  | Noin 40 varastoituna. |
| EMB-312 Tucano T1 | Harjoituskone | 41 |  | 50 varastoituna. |
| 120TP Prefect | Harjoituskone | 23 |  |  |
| Embraer Phenom 100 | Harjoituskone | 2 |  |  |
| Texan T MK1 | Harjoituskone | 16 |  |  |
Tiedustelukoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sentinel R1 | Tiedustelukone | 5 |  |  |
| BOEING P-8A POSEIDON | Tiedustelukone | 9 |  |  |
| Shadow R1 | Tiedustelukone | 6 |  |  |
| RC-135V River Joint | ELINT | 1 |  | Tilattu yhteensä 3. |
| E-3D Sentry | Ilmavalvonta- ja varhaisvaroituskone | 6 |  |  |
Tankkaus- ja kuljetuskoneet

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| VOYGER A330 MRTT | Tankkaus- ja kuljetuskone | 10 |  |  |
| C17-A Globemaster | Kuljetuskone | 8 |  |  |
| A400M Atlas | Kuljetuskone | 7 |  | 22 tilattu, kaikki luovutettu suunnitelmien mukaan vuoteen 2023 mennessä. |
| C-130J/J-30 Hercules | Kuljetuskone | 24 |  |  |
| Beech 200 King Air | Kuljetuskone | 8 Beech 200 3 Beech 200GT |  |  |
| BN-2A Islander CC2 | Kuljetuskone | 3 |  |  |
| BAe 125 CC-3 | Matkustajakone | 5 |  |  |
| BAe 146 CC2/C3 | Matkustajakone | 4 |  |  |
Helikopterit

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AW139 | Monitoimihelikopteri | 1 |  |  |
| Bell 412EP Griffin HAR-2 | Monitoimihelikopteri | 4 |  |  |
| Boeing Chinook | Kuljetushelikopteri | 3+ |  | Suunnitteilla yhteensä 60:n hankinta vuoteen 2017 mennessä. |
| Sea King HAR-3A | Kuljetushelikopteri | 25 |  |  |
| AW109E | Kuljetushelikopteri | 3 |  |  |
| Puma HC2 | Monitoimihelikopteri | 24 |  |  |
Miehittämättömät ilma-alukset

| Nimi | Tyyppi | Määrä | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| MQ-9 Reaper | Miehittämätön ilma-alus | 10 |  |  |
Aseistus

| Nimi | Tyyppi | Kuva |  |
| --- | --- | --- | --- |
| AIM-9L/I Sidewinder | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| ASRAAM | Lämpöhakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| AIM-120B/C5 AMRAAM | Tutkahakuinen ilmasta ilmaan -ohjus |  |  |
| Brimstone | Ilmasta maahan -ohjus |  |  |
| AGM-65G2 Maverick | Ilmasta maahan -ohjus |  |  |
| Storm Shadow | Ilmasta laukaistava risteilyohjus |  |  |
| Paveway II | Laser/GPS-ohjattu pommi |  |  |
| GPU-10 Paveway III | Laser/GPS-ohjattu pommi |  |  |
| Paveway II/III | Laser/GPS-ohjattu pommi |  |  |
| GPU-24 Paveway IV | Laser/GPS-ohjattu pommi |  |  |
Oula Jääskeläinen

Panu Oula Jääskeläinen (s. 8. maaliskuuta 1969 Espoo) on suomalainen taitoluistelija ja taitoluisteluvalmentaja.
Oula Jääskeläinen sijoittui Albertvillen 1992 olympialaisten yksinluistelussa 19:nneksi. MM-kilpailuissa hän sijoittui 23:nneksi vuonna 1987, 22:nneksi vuonna 1988, 20:nneksi vuonna 1990, 12:nneksi vuonna 1991, 25:nneksi vuonna 1992 ja 16:nneksi vuonna 1993. EM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan kahdeksas vuonna 1993 sekä 12:s vuosina 1987 ja 1991. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia vuosina 1990 ja 1994.
Seuratasolla Jääskeläinen edusti Helsingin Taitoluisteluklubia ja Etelä-Vantaan Taitoluistelijoita. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1985, 1986, 1987, 1991 ja 1994. Vuonna 1994 hän siirtyi ammattilaisluistelijaksi Englantiin ja esiintyi ammattilaisena 12 vuoden ajan. Nykyisin hän toimii luisteluvalmentajana Etelä-Afrikassa ja valmentaa myös maan muodostelmaluistelijoita.
Oula Jääskeläisen äiti Leena Jääskeläinen on liikuntaneuvos ja tunnettu urheiluvaikuttaja. Hänen isänsä Erkki Jääskeläinen on toiminut Suomen Hiihtoliiton koulutus-, valmennus- ja huoltotehtävissä. Hänen isoisänsä Martti Hakola oli pesäpallon viisinkertainen Itä–Länsi-pelaaja ja yleisurheilun SM-mitalisti. Hänen siskonsa Anu Oksanen on menestyksekäs muodostelmaluisteluvalmentaja. Hänen veljensä Asla Jääskeläinen työskentelee tanssijana Suomen Kansallisbaletissa.
Leena Jääskeläinen

Leena Marjatta Jääskeläinen (o.s. Hakola, s. 22. heinäkuuta 1939 Viipuri) on suomalainen urheiluvaikuttaja ja entinen aktiiviurheilija.
Jääskeläinen voitti Suomen mestaruuden koripallossa vuosina 1961–1965 Helsingin Työväen Uimarien joukkueessa sekä pesäpallossa vuosina 1964 ja 1965 Pallo-Toverien joukkueessa. Hänellä on vielä voimassa oleva Suomen ennätys pesäpallon mestaruussarjan yhden ottelun yhteistulos tuoduista ja lyödyistä juoksuista.
Ylioppilas Kemin tyttölyseo 1960, LO Suomen Urheiluopisto 1961, VO Helsingin yliopiston Voimistelulaitos 1964, Liikuntatieteen maisteri Jyväskylän yliopisto 1968. Jääskeläinen on työskennellyt muun muassa liikunnanopettajana Viherlaakson yhteiskoulussa 1965-66 ja Hakalehdon yhteiskoulussa 1970-72. Naisten urheilun yp. lehtorina Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa 1966-1970, kouluhallituksen ylitarkastajana (tyttöjen voimistelu, urheilu ja terveyspommi) 1973-1991 ja  Lapin Urheiluopiston rehtorina 1994-2003.
Valtion urheiluneuvoston jäsen vuosina 1981–1986 sekä jäsen Liikuntalakikomiteassa 1974-1976. Jääskeläinen on SVUL:n kunniajäsen ja hän on saanut liikuntaneuvoksen arvonimen vuonna 2002. Pro Urheilu -mitalin hän sai vuonna 2009.
Luottamustoimet: Tahko Pihkala -seuran puheenjohtaja vuosina 1985–1997. Hiihtoliiton johtokunnan jäsen 1984-1992, Suomen Voimisteluliiton liittohallitus/jäsen 1976-1981 ja varapuheenjohtaja 1977-1979, Suomen Taitoluisteluliitto liittohallitus/jäsen 1978-1981, SVUL liittovaltuusto 1976. FIS naisten maastohiihtokomitea 1988-1992. WMA (kansainvälinen veteraanimaastohiihto järjestö) Suomen edustaja 1991-2016. ICNW (kansainvälinen sauvakävelyneuvosto) varapj. 2017- (www.NordicWalkingCouncil.com).
Ensimmäisen urheiluseuran (Kemin Tyttölyseon Heiton) hän perusti 1952 tyttöjen koripalloilua varten. Jääskeläinen on ollut perustajajäsen Espoo Jäätaitureissa (ent. Jäähongan taitoluistelujaosto), Suomen Taitovoimisteluklubissa (STVK), jossa puheenjohtajana 1978-1983, Rovaniemen Taitoluistelijoissa sekä Lappi Kurlunkissa.  Hän on toiminut Ounasvaaran Hiihtoseuran puheenjohtajana. Jääskeläinen on SVUL:n kunniajäsen ja hän on saanut liikuntaneuvoksen arvonimen vuonna 2002[1]. Pro Urheilu -mitalin hän sai vuonna 2009[2].
Jääskeläinen on kehittänyt kansainvälisestikin levinneen sauvakävelyn hiihtäjien sauvatreeniharjoittelun pohjalta. Hän toi sen julkisuuteen ensimmäisessä Suomi kävelee-tapahtumassa (yli 3000 osanottajaa) Tampereella 1987. Hän on ollut kirjoittaja useissa liikunta-alan teoksissa ja oppaissa. Viimeisimmät OH-maailman paras, POP 2017 ja Aippara- Oukulta olympialaisiin, Väyläkirjat 2020.
Leena Jääskeläisen isä Martti Hakola menestyi pesäpalloilijana ja yleisurheilijana. Hänen poikansa Oula Jääskeläinen oli Suomen paras taitoluistelija 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Tytär Anu Oksanen on muodostelmaluistelun maailmanmestarijoukkue Marigold IceUnityn valmentaja.
Luettelo Kiuruveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kiuruveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kiuruveden kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Jäänjakaja

Etelämantereen jäätikön laskennallisessa mallissa jäänjakajat on merkitty mustalla viivalla. Niiden ympärillä jää virtaa hitaasti, mutta kauempana ja alempana on virtaamisnopeus suurempi.
Jäänjakaja  tai jäänjakajavyöhyke  on jäätiköllä linja tai vastaavasti alue, josta jäätikkö virtaa poispäin. Virtaavalla vedellä sen vastine on vedenjakaja, jonka eri puolille jää eri vesistöille kuuluvat vesistöalueet. Jäätiköllä jäänjakaja sijaitsee tavallisesti sen korkeimmalla kohdalla ja siitä jäätikkö virtaa maaston topologian mahdollistamiin eri ilmansuuntiin.
Jäänjakajan alla on jäätikön vanhinta jäätä, kun taas jäätikön virtaamiskohdissa jää vaihtuu nuorempaan jäähän jatkuvasti. Jäänjakajilta onkin etsitty kairaamalla vanhaa jäätä, josta on tutkittu jäähän vangiksi jääneiden ilmakuplien koostumusta. Niistä saadaan tietoa menneisyyden ilmakehän koostumuksesta. Tällä tavalla on löytynyt esimerkiksi Etelämantereelta 740 000 vuotta vanhaa (EPICA) ja Grönlannista yli 100 000 vuotta vanhaa jäätä (GRIP).
Viime jääkauden loppuvaiheessa (20 000–12 000 vuotta sitten) pohjoissuomessa Keski-Lapissa kulki mannerjäätikön jääjakajavyöhyke lännestä itään. Sen pohjoispuolella jäät virtasivat Jäämereen ja eteläpuolelle kohti etelää ja kaakkoa.
Aiheesta muualla

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Ice divide & en:Greenland ice core project  & en:European Project for Ice Coring in Antarctica
Käännös suomeksi
Jääkiekon SM-liigakausi 1996–1997

| Jääkiekon SM-liigakausi 1996–1997 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Runkosarjan voittaja:  Jokerit
Mestari:  Jokerit
Toinen sija:  TPS
Kolmas sija:  HPK
Pistepörssin voittaja:  Petri Varis, Jokerit
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Kimmo Rintanen, TPS
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1995–1996 :  1997–1998 → 
Kausi 1996–1997 oli jääkiekon SM-liigan 22. kausi. Mestaruuden voitti Jokerit. Toiseksi tuli Turun Palloseura ja kolmanneksi Hämeenlinnan Pallokerho. Runkosarjan pistepörssin voitti Petri Varis ja pudotuspelien pistepörssin Kimmo Rintanen.
Runkosarja

|  | O | V | T | H | TM | PM | ME | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Jokerit | 50 | 35 | 4 | 11 | 192 | 116 | +76 | 74 |
|  TPS | 50 | 32 | 7 | 11 | 191 | 105 | +86 | 71 |
|  HPK | 50 | 28 | 7 | 15 | 191 | 143 | +48 | 63 |
|  Ilves | 50 | 26 | 7 | 17 | 183 | 147 | +36 | 59 |
|  JyP HT | 50 | 25 | 6 | 19 | 163 | 136 | +27 | 56 |
|  K-Espoo | 50 | 21 | 9 | 20 | 154 | 163 | -9 | 51 |
|  Ässät | 50 | 19 | 10 | 21 | 171 | 182 | -11 | 48 |
|  Tappara | 50 | 18 | 8 | 24 | 139 | 171 | -32 | 44 |
|  HIFK | 50 | 17 | 8 | 25 | 159 | 171 | -12 | 42 |
|  Lukko | 50 | 16 | 5 | 29 | 136 | 170 | -34 | 37 |
|  SaiPa | 50 | 13 | 8 | 29 | 118 | 181 | -63 | 34 |
|  KalPa | 50 | 8 | 5 | 37 | 116 | 228 | -112 | 21 |

Varsinaisten sarjaotteluiden lisäksi pelattiin 2. helmikuuta 1997 All Stars -ottelu, jossa pelaajat Idän ja Lännen joukkueisiin valittiin MTV3-kanavan järjestämällä yleisöäänestyksellä. Helsingin jäähallissa pelatussa ottelussa Länsi voitti Idän maalein 11–7.
Itä: HIFK, Jokerit, JyP HT, KalPa, K-Espoo, SaiPa
Länsi: HPK, Ilves, Lukko, Tappara, TPS, Ässät
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

| # | Pelaaja | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Petri Varis | Jokerit | 50 | 36 | 23 | 59 |
| 2. |  Vladimír Vůjtek | Ässät | 50 | 27 | 31 | 58 |
| 3. |  Kimmo Rintanen | TPS | 46 | 25 | 28 | 53 |
| 4. |  Mika Arvaja | Ilves | 50 | 22 | 30 | 52 |
| 5. |  Thomas Sjögren | JyP HT | 40 | 31 | 20 | 51 |
| 6. |  Timo Saarikoski | Jokerit | 50 | 14 | 36 | 50 |
| 6. |  Raimo Helminen | Ilves | 49 | 11 | 39 | 50 |
| 8. |  Jani Hassinen | HPK | 48 | 19 | 30 | 49 |
| 9. |  Vjačeslavs Fanduļs | Ässät | 48 | 18 | 30 | 48 |
| 9. |  Peter Larsson | JyP HT | 50 | 13 | 35 | 48 |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| HPK - Ilves |
| --- | --- | --- | --- |
| 3.4. | HPK | Ilves | 5 - 1 |
HPK voitti pronssia.
Pudotuspelit > Loppuottelut

TPS isännöi ensimmäistä ja Jokerit toista finaalia, eikä toisinpäin, vaikka Jokerit sai sarjaan kotiedun. Syynä oli se, että Helsingin jäähalli oli varattu 3.4., joten joukkueet sopivat ensimmäisen ja toisen ottelun pelipaikkojen vaihtamisesta päittäin.
| Jokerit - TPS |
| --- | --- | --- | --- |
| 3.4. | TPS | Jokerit | 2 - 3 ja. |
| 5.4. | Jokerit  | TPS | 4 - 2 |
| 6.4. | Jokerit | TPS | 4 - 0 |

Jokerit mestariksi voitoin 3 - 0.
Lopputulos

Jokerit
TPS
HPK
Ilves
JyP HT
K-Espoo
Ässät
Tappara
HIFK
Lukko
SaiPa
KalPa
Palkitut

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| palkinto | ansio | voittaja | joukkue |
| Unto Wiitala -palkinto | paras erotuomari |  Seppo Mäkelä | - |
| Pentti Isotalo -palkinto | paras linjatuomari |  Panu Bruun | - |
| Kalevi Numminen -palkinto | paras valmentaja |  Hannu Kapanen |  HPK |
| Jarmo Wasaman muistopalkinto | kauden tulokas |  Olli Jokinen | HIFK |
| Urpo Ylönen -palkinto | paras maalivahti |  Jani Hurme | TPS |
| Raimo Kilpiö -palkinto | herrasmiespelaaja |  Kimmo Rintanen | TPS |
| Pekka Rautakallio -palkinto | paras puolustaja |  Brian Rafalski | HPK |
| Jari Kurri -palkinto | pudotuspelien paras pelaaja |  Otakar Janecký | Jokerit |
| Matti Keinonen -palkinto | tehopelaaja |  Kimmo Timonen | TPS |
| Aarne Honkavaara -palkinto | paras maalintekijä |  Petri Varis | Jokerit |
| Veli-Pekka Ketola -palkinto | pistepörssin voittaja |  Petri Varis | Jokerit |
| Lasse Oksanen -palkinto | runkosarjan paras pelaaja |  Jani Hurme | TPS |
| Harry Lindbladin muistopalkinto | runkosarjan voittaja | Jokerit | - |
| Kanada-malja | Suomen mestari | Jokerit | - |
| Mestarijoukkueen valmentajapalkinto | mestarijoukkueen valmentaja |  Curt Lundmark | Jokerit |
| Aaro Kivilinnan muistopalkinto | paras seura | Jokerit ja TPS | Jokerit TPS |
Liigakarsinta

Liigakarsinnassa olivat SM-liigan jumbojoukkue KalPan lisäksi mukana I-divisioonan runkosarjan voittaja Kiekko-Karhut, kakkonen Oulun Kärpät ja nelonen Järvenpään Haukat. Ensimmäisellä kierroksella putosivat divarin kolmas Pelicans, viides FPS ja kuudes Kokkolan Hermes.
Liigakarsinta > Kolmas kierros

| KalPa - Kärpät |
| --- | --- | --- | --- |
| 25.3. | KalPa | Kärpät | 5 - 1 |
| 26.3. | Kärpät | KalPa | 1 - 2 ja |
| 28.3. | KalPa | Kärpät | 5 - 4 ja |

KalPa säilyi liigassa voitoin 3 - 0.
Juutalainen nimi

Juutalaisten nimet ovat juutalaisten historian aikana yleensä erottuneet heidän asuinmaidensa muiden kansanryhmien nimistä, ja jotkin juutalaisten nimikäytännöistä ovat ainutlaatuisia. Juutalaiset käyttivät pitkään pelkkiä etunimiä ja lisänimiä, kunnes myöhäiskeskiajasta 1800-luvun alkuun välisenä aikana he joutuivat ottamaan käyttöön myös periytyvät sukunimet. Juutalaisten nimet pohjautuvat usein hepreaan ja eri juutalaiskieliin kuten jiddišiin.
Historia

Juutalaiset käyttivät Raamatun aikoina vain yhtä nimeä, johon liitettiin suuremmissa yhteisöissä lisänimi, mutta ei koskaan periytyvää sukunimeä. Lisänimenä toimi yleensä isän nimi sanan ben (’poika’) tai bet (’tytär’) jäljessä, kuten nimessä Moshe ben Amram (Moshe, Amramin poika). Joskus Raamatussa käytetään vielä pidempää isälinjasta kertovaa nimeä, kuten Mordechai ben Yair ben Shime’i ben Kish. Myös heimon tai kotikaupungin nimeä saatettiin käyttää henkilön lisänimenä.
Hepreankielisten nimien rinnalle juutalaisten niminä otettiin Babylonin vankeuden ja sitä seuranneiden vuosisatojen aikana käyttöön paljon aramean- ja kreikankielisiä nimiä. Diasporan myötä juutalaiset alkoivat käyttää myös Välimeren maiden kielten nimiä raamatullisten nimiensä lisäksi.
Juutalaiset eivät käyttäneet sukunimiä vielä keskiajallakaan, vaan lisänimenä käytettiin isän ja kotipaikan nimen lisäksi usein myös ammattinimeä (kuten Yochanan HaSandlar, ’Yochanan, sandaalintekijä’). Tunnetun Talmudin kommentoijan Rašin nimi on lyhenne hänen koko nimestään Rabbi Shlomo ben Yitzhak. Moses Maimonidesin lisänimi on kreikkaa ja tarkoittaa ’Maimonin poika’.
Keskiajan lopulla juutalaiset alkoivat ottaa käyttöön varsinaisia sukunimiä, aluksi Italiassa ja islamilaisessa maailmassa. Itä- ja Keski-Euroopan aškenasijuutalaiset ottivat sukunimet käyttöön vasta 1700- ja 1800-lukujen taitteessa. Vielä 1700-luvun tunnetuimmat aškenasijuutalaiset kuten Ba’al Shem Tov, Vilnan gaon ja Moses Mendelssohn käyttivät lisänimiä sukunimen sijaan. Ensimmäisenä maana vuonna 1787 juutalaiset määrättiin ottamaan sukunimet Itävalta-Unkarissa, joka hallitsi suurta osaa Euroopasta. Sukunimien käyttöönotosta huolimatta aškenasijuutalaiset jatkoivat sefardijuutalaisista poiketen kuitenkin omissa piireissään yleisesti pelkkien etunimien ja lisänimien käyttämistä.
Joutuessaan valitsemaan itselleen sukunimiä juutalaiset ottivat niin hepreankielisiä kuin kansankielisiäkin nimiä. Käyttäessään asuinmaidensa kielten mukaisia nimiä he välttelivät kristinuskoon ja islamiin liittyviä nimiä kuten Kristoffer, Maria ja Johannes, tai Ali, Aiša ja Muhammad. Miehet saivat useammin hepreankielisen etunimen kuin naiset. Tähän oli tärkeimpänä syynä se, että Raamatussa ja rabbiinisessa kirjallisuudessa on suurempi valikoima miehen- kuin naisennimiä. Toisekseen miehet tarvitsivat ”pyhän” hepreankielisen nimen jumalanpalveluksissa, joissa heidät kutsuttiin lukemaan Tooraa.
Eri maiden oikeinkirjoitussääntöjen erojen vuoksi sama nimi saatettiin kirjoittaa eri tavoin eri maissa. Etenkin venäjän kielestä puuttuva h-kirjain aiheutti vaihtelua, esimerkiksi nimissä Horowitz/Gurevitch, Heller/Geller, ja Halpern/Galpern.