stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jamnakulttuuri
Jamnojen vaikutus eurooppalaisten perimään

Jamnojen perimässä sekoittuivat puoliksi iranilaissukuiset geenit ja puoliksi itäeurooppalaisten metsästäjä-keräilijöiden geenit. Levittäydyttyään Eurooppaan jamnat syrjäyttivät noin 70 prosenttia Keski-Euroopan väestöstä ja noin 30 prosenttia Iberian niemimaan väestöstä. On epäilty, että jamnojen mukana vaihtui jopa 80 prosenttia eurooppalaisten geeneistä. Jamnakulttuurin mukana Eurooppaan tuli täysin uusien isälinjojen R1a:n ja R1b:n geenejä, kun taas muun muassa G2 hävisi laajalta alueelta. Koska varsinkin valloituksen alkuvaiheessa Eurooppaan tulleiden jamnojen oletetaan olleen lähes yksinomaan miespuolisia sotureita, jotka lisääntyivät valloitusretkillään alkuperäisväestöön kuuluneiden naisten kanssa, eivät äitilinjat muuttuneet yhtä radikaalisti kuin isälinjat. Nykyisin jopa kaksi kolmasosaa eurooppalaisista miehistä polveutuu suoria isälinjoja pitkin jamnojen klaaneista, mutta suomalaisista miehistä vain joka kymmenes. Eniten jamnojen perimää löytyy norjalaisista, skotlantilaisista ja liettualaisista.
Jamnojen menestyksen suurimmaksi syyksi on epäilty heidän aroiltaan mukanaan tuomaa paiseruttoa, jolle he itse olivat osittain immuuneja, toisin kuin eurooppalaiset. Jamnojen oletetaan myös olleen varsin julma ja murhanhimoinen kansa, joka surmasi alkuperäiskansaan kuuluvia, ja lisäksi he olivat mahdollisesti hankkineet alkuperäiskansoja enemmän lapsia. Euroopassa oli tuolloin myös paljon tilaa, josta jamnat eivät joutuneet kilpailemaan viljelijöiden kanssa. Jamnat toivat perimässään Eurooppaan laktoosinsietokyvyn, jonka ansiosta maitotuotteista tuli osa eurooppalaisten ravintoa. Tällöin esimerkiksi talvien ja pula-aikojen yli selviäminen helpottui karjanhoitoa harjoittavissa kulttuureissa. Ehkä juuri runsaasti valkuaisaineita sisältäneen ruokavalionsa ansiosta jamnat olivat Euroopan alkuperäiskansoja suurikokoisempia ja lihaksikkaampia. Jamnoilla oli myös pituutta ja vaaleaa ihoa lisääviä geenejä.
Jamnat toivat Eurooppaan geeniensä lisäksi myös nuorakeramiikkakulttuurin. Ennen jamnojen tuloa saviastiat oli koristeltu painamalla niihin kuvioita kampamaisilla leimoilla, mutta tämän jälkeen kuviot tehtiin nuoranpätkillä. Uutta oli myös pronssinvalmistustaito, minkä ansiosta työkalut ja veneet kehittyivät tehokkaammiksi. Oletettavasti myös indoeurooppalaiset kielet levisivät Eurooppaan jamnojen mukana.
Aiheesta muualla

Luiden kulumat kertovat, että keskeinen muinaiskansa ratsasti paljon – jamnat myös jättivät jälkensä Eurooppaan. Helsingin Sanomat 4.5.2023.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jamnakulttuuri Wikimedia Commonsissa
John Pratt

John Pratt
John Jeffreys Pratt, 2. jaarli ja 1. markiisi Camden KG PC (11. helmikuuta 1759 – 8. lokakuuta 1840) oli brittiläinen poliitikko. Hän syntyi ensimmäisen jaarli Charles Prattin ainoana poikana.
Pratt opiskeli Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän istui vuosina 1780–1794 parlamentin jäsenenä Bathista.
Pratt oli muun muassa sota- ja siirtomaaministerinä vuosina 1804–1805. Hän toimi lisäksi Lord President of the Councilina useita vuosia, Irlannin lordiluutnanttina 1790-luvulla, Kentin lordiluutnanttina vuodesta 1808 kuolemaansa ja Teller of the Exchequerina vuoteen 1834. Toinen markiisi oli hänen ainoa poikansa George Pratt.
Jane Wyman

| Jane Wyman |
| --- | --- |
 Jane Wyman elokuvan Esirippu laskeutuu (1950) trailerissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sarah Jane Mayfield
Syntynyt: 5. tammikuuta 1917
Kuollut: 10. syyskuuta 2007 (90 vuotta)
Puoliso:  Ernest Wyman (1933-1934)  Myron Futterman (1937–1938) Ronald Reagan (1940–1948) Fred Karger (1952–1955, 1961–1965)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Sarah Jane Fulks Jane Durrell
Aktiivisena:  1932–1993
Merkittävät roolit:  Belinda (Sanattomia tunteita) Angela Channing ( Viinitila Falcon Crest)
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Oscar 1948 Golden Globe 1948, 1951 
Aiheesta muualla
www.jane-wyman.com
IMDb 
Elonet
AllMovie
Jane Wyman (oik. Sarah Jane Mayfield; 5. tammikuuta 1917 Saint Joseph, Missouri, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 2007 Palm Springs, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hän oli Ronald Reaganin ensimmäinen aviopuoliso.
Ura

Jane Wyman yritti ensin elokuviin lapsinäyttelijäksi äitinsä tuella. Myöhemmin hän esiintyi radiossa nimellä Jane Durrell.
Wyman pääsi avustajaksi elokuviin vuodesta 1936 alkaen ja eteni sivuosiin ja pikkufilmien pääosiin. Hän näytteli yleensä komedioiden "hupsua blondia" . Wymanin varsinaiset näyttelijänlahjat pääsivät esille vuoden 1945 elokuvassa Tuhlattuja päiviä.
Jane Wymanin elokuvauran kulta-aikaa olivat 1940- ja 1950-luvut. Tuolloin ilmestyivät hänen kenties tunnetuimmat elokuvansa, kuten Elämän kevät, jossa hänen vastanäyttelijänä oli Gregory Peck, Sanattomia tunteita (1948), josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Oscarilla, Lääkärin omatunto (1954), jossa hänen vastanäyttelijänään oli Rock Hudson, Alfred Hitchcockin ohjaama Esirippu laskee (1950) ja Pollyanna – iloinen tyttö (1960). Wyman muistetaan elokuviensa lisäksi Angela Channingin roolista saippuasarjassa Viinitila Falcon Crest (vuosina 1981–1990).  Vuonna 1993 Wyman vieraili lääkärisarjassa Tohtori tuli kaupunkiin.
Yksityiselämä

Wymanin syntymänimi oli Sarah Jane Mayfield. Wymanin vanhemmat erosivat vuonna 1921. Vuosi myöhemmin hänen isänsä kuoli ja äiti muutti Clevelandiin jättäen tyttären kasvattivanhempien huomaan. Kasvattivanhempien nimet olivat Emma ja Richard D. Fulks, ja Jane alkoi käyttää heidän sukunimeään.
Jane Wyman oli elämänsä aikana viisi kertaa naimisissa, mutta kaikki avioliitot päättyivät eroon. Wymanilla oli kaksi lasta Ronald Reaganin kanssa. Wymanilla on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella, toinen elokuvaurasta ja toinen televisiosta. Wyman muutti 16. huhtikuuta 2003 hoitokotiin ja kuoli 10. syyskuuta 2007, jolloin hän oli 90-vuotias.
Valikoitu filmografia

Kuningas ja balettityttö (The King and the Chorus Girl, 1937)
Mr. Dodd valloittaa ilman (Mr. Dodd Takes the Air, 1937)
Yllätysten ottelu (The Crowd Roars, 1938)
Toverit pulassa (Brother Rat, 1938)
Naislentäjät (Tail Spin, 1939)
Kippari-Annie astuu laivaan (Tugboat Annie Sails Again, 1940)
3 kapinoitsijaa (Bad Men of Missouri, 1941)
Veijareita asetakissa (You're in the Army Now, 1941)
Röyhkeä ja rakastunut (Footlight Serenade, 1942)
Rakkaus piileskelee (Princess O'Rourke, 1943)
Hollywood-kanttiini (Hollywood Canteen, 1944)
Tuhlattuja päiviä (The Lost Weekend, 1945)
Kahden vaiheilla (One More Tomorrow, 1946)
Yö ja päivä (Night and Day, 1946)
Elämän kevät (The Yearling, 1946)
Postinryöstäjät (Cheyenne, 1947)
Lumottu kaupunki (Magic Town, 1947)
Sanattomia tunteita (Johnny Belinda, 1948)
Suukkoja hämärässä (A Kiss in the Dark, 1949)
Neiti Mustekala (The Lady Takes a Sailor, 1949)
Esirippu laskee (Stage Fright, 1950)
Lasinen eläintarha (The Glass Menagerie, 1950)
Lennä kanssani (Three Guys Named Mike, 1951)
Poikamiesisä (Here Comes the Groom, 1951)
Sininen huntu (The Blue Veil, 1951)
Tähtisade (Starlift, 1951)
Matkalla Bahiaan (Just for You, 1952)
Vaimoni sulhaset (Let's Do It Again, 1953)
Vilja kypsyy (So Big, 1953)
Lääkärin omatunto (Magnificent Obsession, 1954)
Kaikki minkä taivas sallii (All That Heaven Allows, 1955)
Texasin villiruusu (Lucy Gallant, 1955)
He kohtasivat sateessa (Miracle in the Rain, 1956)
Pollyanna - iloinen tyttö (Pollyanna, 1960)
Päin Pariisia (Bon Voyage!, 1962)
Avioliittokaruselli (How to Commit Marriage, 1969)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jane Wyman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jane Wyman NNDB:ssä
Jane Wymanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Wyman ja hänen aviomiehensä Ronald Reagan (1944)
Jim Corr

Jim Corr The Corrsin konsertissa Wienissä vuonna 2016.
James Steven Ignatius ”Jim” Corr (s. 31. heinäkuuta 1964 Dundalk) on irlantilainen kitaristi ja kosketinsoittaja. Hän on The Corrsin vanhin ja ainoa miespuolinen jäsen.
Corrilla on vuonna 2006 syntynyt poika vuoden 2002 Miss Northern Irelandin Gayle Williamsonin kanssa. He kuitenkin erosivat jo puoli vuotta poikansa syntymän jälkeen.
Corr on 9/11-totuusliikeen jäsen. Hän toimittaa verkkosivustoa, jossa hän kirjoittaa uudesta maailmanjärjestyksestä, johon sisältyy käsitys siitä, että syyskuun  11. päivän iskut 2001 oli  sisäpiirin tekoa Jossain vaiheessa syyskuussa 2015 kaikki salaliittoon liittyvä sisältö poistettiin hänen sivustostaan ja URL-osoite alkoi ohjata Corrsin omille kotisivustolle. Osama bin Ladenin kuoleman jälkeen toukokuussa 2011 Corr väitti, että bin Laden oli tosiasiallisesti kuollut 10 vuotta aikaisemmin vuonna 2001.
Joshua Payne

Joshua Payne (s. 25. kesäkuuta 1973 Olney, Texas) on Arkansasista, Yhdysvalloista kotoisin oleva baritoni. Hänen debyyttialbuminsa, "Your Love, My Home" julkaistiin vuonna 2004. Huomattavaa on, että Payne syntyi lähes kuurona.
Jan Otčenášek

| Jan Otčenášek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1924 Praha, Tšekkoslovakia
Kuollut: 1979 (54–55 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  Tšekkoslovakia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: tšekki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jan Otčenášek (1924 Praha, Tšekkoslovakia – 1979 Praha, Tšekkoslovakia) oli tšekkiläinen kirjailija. Hän oli saanut kaupallisen koulutuksen. Hän osallistui toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeeseen. Sodan jälkeisissä teoksissaan hän kuvaa maassa tapahtunutta kehitystä. Hänen merkittävin teoksensa on ainakin 20 kielelle käännetty Romeo, Julia ja pimeys, joka perustuu vanhaan aiheeseen mutta tapahtuma-aika on toinen maailmansota. Se kertoo nuorukaisesta, joka yrittää pelastaa juutalaisen tyttöystävänsä joutumasta keskitysleirille.
Suomennetut teokset

Romeo, Julia ja pimeys (Romeo, Julie a tma, 1959), englanninkielisestä käännöksestä suom. Kyllikki Clément, Helsinki: Otava 1963 Sarja: Moderneja kirjailijoita
Joshua Uzoigwe

Joshua Uzoigwe (1. heinäkuuta 1946 Umuagu, Abia – 15. lokakuuta 2005) oli nigerialainen säveltäjä ja etnomusikologi.
Uzoigwe soitti lapsena rumpuja ja igbokansan oja-huilua. Hän opiskeli Lagosissa ja Ibadanissa ennen musiikin diplomiin johtaneiden opintojensa (1970–1973) suorittamista Nigerian yliopistossa, Nsukkassa. Stipendin turvin hän pääsi tämän jälkeen Guildhall School of Music and Dramaan, jossa opiskeli vuosina 1973–1977. Valmistuessaan sieltä hän sai vuonna 1977 piano- ja sävellysdiplomit. Vuosina 1977–1981 Uzoigwe opiskeli Belfastin yliopistossa John Blackingin johdolla etnomusikologiaa ja sai taiteiden maisterin (1978) sekä filosofian tohtorin (1981) arvot.
Uzoigwe sai 1970-luvulla Guildhall School of Music and Draman sekä Kalifornian yliopiston (Los Angeles) African Studies Centerin sävellyspalkinnot. Vuosina 1979–1981 hän toimi luennoitsijana Alvan Ikoku Federal College of Educationissa, Owerrissa, ja tämän jälkeen vanhempana luennoitsijana Ifen yliopistossa. Hän työskenteli myös Nigerian yliopistossa, Nsukkassa, ja sai vuonna 1995 apulaisprofessorin sekä musiikin laitoksen johtajan paikan Uyon yliopistosta.
Tutkijana Uzoigwe julkaisi kirjat Akin Euba: an introduction to the life and music of a Nigerian composer (1992) ja Ukom: a study of African music craftsmanship (1998) sekä artikkeleita eri lehdissä. Hänen tuotantoonsa kuuluu piano-, kamari- ja orkesteriteoksia. Hänen teoksistaan esitetyimpiä on Four Igbo Songs, jonka tulkitsijoihin on kuulunut Dawn Padmore. Royal Procession for African and European instruments (kantaesitetty Belfastissa 1980) oli merkittävä Uzoigwen afrikkalaisen taidemusiikkityylin kehittymisessä. Orkesteriteosten joukossa on Lustra Variations (kantaesitetty Lontoossa 1977). Useimmissa Uzoigwen teoksissa on igbojen ja naapurikansojen kulttuurin ja perinteiden aineksista johdettuja teemoja.
Uzoigwe kuoli kärsittyään vaikeasta aivoverenkiertohäiriöstä 15. lokakuuta 2005. Hänet haudattiin Umuaguun 5. marraskuuta. Hänen mukaansa nimetty Joshua Uzoigwe African Spirit Award myönnetään afrikkalaisen kulttuurin edistäjille. Uzoigwe oli naimisissa Joanne McGuckinin kanssa vuodesta 1982 tämän kuolemaan (1990). Hänellä oli kolme lasta: Uzo, Nneka ja Ejike.
Jan Opletal

Opletalin hautajaiset 16. marraskuuta 1939.
Opletalin hauta Náklossa.
Jan Opletal (1. tammikuuta 1915 – 11. marraskuuta 1939) oli lääketieteen opiskelija Kaarlen yliopistossa Prahassa. Hän haavoittui kuolettavasti natsien vastaisen mielenosoituksen aikana Saksan miehittäessä osaa Tšekkoslovakiasta.
Tšekkoslovakian itsenäisyyspäivänä 28. lokakuuta 1939 Prahassa oli natsien vastaisia mielenosoituksia ja mellakoita, jotka Gestapo-poliisijoukot tukahduttivat väkivalloin. Jan Opletal sai ampumahaavan vatsaansa ja kuoli myöhemmin 11. marraskuuta.
Opletalin hautajaisiin 15. marraskuuta osallistui tuhansia opiskelijoita. Hautajaisista alkoi jälleen uusia opiskelijalevottumuuksia, joiden seurauksena saksalaiset sotilaat tunkeutuivat yöllä Prahan opiskelija-asuntoloihin ja pidättivät satunnaisesti satoja opiskelijoita 17. marraskuuta 1939. Böömin–Määrin protektoraatin valtakunnanprotektori (saks. Reichsprotektor), vapaaherra Konstantin von Neurath sulki kaikki tšekkiläiset yliopistot ja korkeakoulut, lähetti yli 1200 opiskelijaa keskitysleireille ja teloitutti yhdeksän opiskelijajohtajaa ilman oikeudenkäyntiä.
Opletalin jäännökset siirrettiin hänen kotikyläänsä Nákloon, Olomoucin piirikunnalle, jonne on myös pystytetty Opletalin muistomerkki.
Nykyisin näiden tapahtumien muistona vietetään kansainvälistä opiskelijoiden päivää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Opletal Wikimedia Commonsissa
International Union of Students (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
In the footsteps of November 17 -Czech Republic (Vendula Veselá) (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Jenő Dalnoki

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jenő Dálnokin |  Jenő Dálnokin |  Jenő Dálnokin |  |
Maa:   Unkari
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 |  |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 |  |  |
Jenő Dalnoki (12. joulukuuta 1932 Budapest – 4. helmikuuta 2006 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija.
Dalnoki voitti maajoukkueessa olympiakultaa Helsingissä 1952, jossa hän pelasi Unkarin joukkueen karsintakierroksen ottelun. Seuraavan maaottelunsa Dalnoki pelasi päivälleen neljä vuotta myöhemmin. Hän oli voittamassa myös olympiapronssia Roomassa 1960, jossa hän pelasi kaikissa Unkarin otteluissa. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 14 ottelua vuosina 1952-1961.
Dalnoki edusti Ferencvaros -seuraa koko ammattilaisuransa 1950–1966 ollen voittamassa liigamestaruutta 1963 ja 1964 ja Unkarin cupia 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jenő Dalnoki Wikimedia Commonsissa
Unkarin joukkue – Kesäolympialaiset 1952
MV Grosics |
P Bozsik |
P Buzánszky |
P Dalnoki |
P Lantos |
P Zakariás |
KK Kovács |
KK Lóránt |
H Budai |
H Csordás |
H Czibor |
H Hidegkuti |
H Kocsis |
H Palotás |
H Puskás |
Valmentaja Sebes
Unkarin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1954
1 Grosics |
2 Buzánszky |
3 Lóránt |
4 Lantos |
5 Bozsik |
P Dalnoki |
6 Zakariás |
7 J.Tóth |
8 Kocsis |
9 Hidegkuti |
10 Puskás |
11 Czibor |
12 Kárpáti |
13 Várhidi |
14 Kovács |
15 Szojka |
16 Budai |
17 Machos |
18 Csordás |
19 Palotás |
20 M.Tóth |
21 Gellér |
22 Gulyás |
Valmentaja Sebes
Juhani Salonius

Erkki Juhani Salonius (s. 12. huhtikuuta 1944 Mikkeli) on suomalainen varatuomari ja entinen valtakunnansovittelija. Hän toimi tehtävässään 12 vuotta, 1997–2009. Hänet nimitettiin virkaansa uudelleen vuosina 2001 ja 2005, ja hän jäi eläkkeelle elokuussa 2009. Saloniuksen seuraajapeli kävi kuumana ja hänen paikalleen ehdotettiin muiden muassa Lauri Ihalaista. Lopulta uudeksi valtakunnansovittelijaksi valittiin Esa Lonka.
Ennen nimittämistään valtakunnansovittelijaksi Salonius oli Suomen Työnantajain Yleisen Ryhmän toimitusjohtaja.
Javier Salinas Viñals

Javier Salinas Viñals (2016).

Javier Salinas Viñals (s. 23. tammikuuta 1948 Valencia) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 23. kesäkuuta 1974 ja nimitettiin Ibizan hiippakunnan johtoon 26. toukokuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Tagliaferri, jota avustivat Angel Suquía Goicoechea ja Rafael Sanus Abad.
Salinas Viñals sai 5. syyskuuta 1997 nimityksen Tortosan piispaksi.
Jan Oort

| Jan Oort |
| --- | --- |
 Jan Oort vuonna 1961.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1900 Franeker, Alankomaat
Kuollut: 5. marraskuuta 1992 (92 vuotta) Leiden, Alankomaat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Groningenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Pieter van Rhijn
Instituutti:  Leidenin observatorio
Tutkimusalue:  tähtitiede
Muistolaatta Franekerissa Jan Oortin syntymäkodin seinässä.
Jan Hendrik Oort (28. huhtikuuta 1900 – 5. marraskuuta 1992) oli alankomaalainen tähtitieteilijä, joka lisäsi tietämystämme Linnunradan rakenteesta.
Oort erikoistui komeettojen ratalaskelmiin. Hän löysi vuonna 1950 kaukaa aurinkokuntamme ulkolaidoilta Oortin pilven, jonka arvioidaan sisältävän jopa tuhat miljardia komeettaa ja muuta aurinkokunnan pienkappaletta. Oortin pilveä pidetään Auringon läheisyyteen aika ajoin harhautuneiden komeettojen ehtymättömänä varastona. Oortin pilven etäisyydeksi on laskettu jopa satatuhatta Maan aurinkoetäisyyttä (AU, 150 miljoonaa kilometriä).[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Oort Wikimedia Commonsissa
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 476.  ("Jan Hendrik Oort (1900–1992)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
John Light

| John Light> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. joulukuuta 1973 Birmingham, Iso-Britannia
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
John Light (s. 30. joulukuuta 1973,[lähde? ] Birmingham Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Suomessa hänet muistetaan tv-sarjoista Isä Brown ja hänen laumansa, Naiskonstaapeli 56 sekä Holby Cityn sairaala.
Isä Brown ja hänen laumansa -sarjassa hän näytteli päähahmo Isä Brownin vihollista, herrasmiesvaras Flambeauta, ja Naiskonstaapeli 56 -sarjassa ylikomisario Nelsonia.
Lisäksi hän näytteli TV-sarjassa Kuin naimisissa.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Hamilton: Tyttäresi tähden ja Albert Nobbs.
Yksityiselämä

Light meni 2007 naimisiin näyttelijä Neve Campbellin kanssa. Pari erosi vuonna 2011. Light'n isä on John Light senior.
Juhani Salovaara (kilpapurjehtija)

Juhani Richard Salovaara (4. marraskuuta 1931 Helsinki – 25. syyskuuta 2023 Espoo) oli suomalainen kilpapurjehtija. Hän sijoittui 5.5m-luokassa kuudenneksi Chaje II:lla vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa.
Salovaara saavutti Vikla-luokassa EM-hopeaa 1962 (yhdessä Erik Aikalan kanssa) ja PM-kultaa 1961. SM-kultaa hän voitti Vikla-luokassa 1962 ja Soling-luokassa 1971.
Salovaara toimi Suomen purjehdusjoukkueen johtajana Mexicon olympialaisissa 1968. Suomen Finnjollaliiton puheenjohtajana hän toimi 1965–1969.
John Rauch

John Rauch
John Rauch (20. elokuuta 1927 – 10. kesäkuuta 2008) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja valmentaja. Kunnioitukseksi urastaan hän sai vuonna 2003 paikan College Football Hall of Famessa.
Pelattuaan yliopistotasolla Georgiassa Rauch sai NFL-varauksensa vuonna 1949. Ammattilaisseuroina olivat uran aikana New York Bulldogs (myöh. Yanks) ja Philadelphia Eagles.
Valmentajana Rauch työskenteli niin yliopistoilla kuin ammattilaisseuroissakin. Päävalmentajana hän oli Oakland Raidersissa (1966–1968), Buffalo Billsissä (1969–1970) ja Canadian Football Leaguen Toronto Argonautsissa (1973–1974). Hän oli kuollessaan 80-vuotias.
John Randolph

John Randolph voi viitata seuraaviin henkilöihin:
John Randolph (1306 – 1346), Morayn 3. jaarli
John Randolph (1727 – 1784), Virginian siirtomaajohtaja
John Randolph (1749 – 1813), brittiläinen piispa
John Randolph (1773 – 1833), yhdysvaltalainen poliitikko
John Randolph (1915 – 2004), yhdysvaltalainen näyttelijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”John Randolph”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jan Olszewski

| Jan Olszewski |
| --- | --- |

Puolan pääministeri
 6. joulukuuta 1991 – 5. kesäkuuta 1992  
Presidentti:  Lech Wałęsa
Edeltäjä:  Jan Krzysztof Bielecki
Seuraaja:  Waldemar Pawlak
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1930
Kuollut: 7. helmikuuta 2019
Ammatti:  asianajaja toimittaja
Tiedot
Tutkinnot:  Varsovan yliopisto
 Nimikirjoitus
Jan Olszewski (20. elokuuta 1930 – 7. helmikuuta 2019) oli puolalainen poliitikko. Hän oli Puolan pääministeri reilun puolen vuoden ajan 1991–1992.
Olszewski toimi saksalaismiehityksen aikana vastarintaliikkeessä, ja toisen maailmansodan jälkeen kommunisteja vastustavassa maanalaisessa liikkeessä. Hän opiskeli oikeustiedettä Varsovan yliopistossa ja valmistui 1953. Kommunistivallan aikana hän puolusti lukuisia kuuluisia opposition edustajia oikeudenkäynneissä. Vuonna 1980 hän osallistui Solidaarisuus-liikkeen aloittaneen vapaan ammattiyhdistysliikkeen peruskirjan kirjoittamiseen Gdanskin telakalla.
Olszewski lähti ehdokkaaksi ensimmäisiin vapaisiin vaaleihin 1991, ja presidentiksi valittu Lech Wałęsa pyysi hänet pääministeriksi. Hänen hallituksensa teki kauaskantoisia päätöksiä muun muassa pysäyttämällä valtion omaisuuden hallitsemattoman yksityistämisen. Hän piti Nato-jäsenyyden saavuttamista tärkeänä päämääränä. Neuvostoliiton sotilastukikohtien purkamisesta alkanut erimielisyys Walesan kanssa johti Olszewskin hallituksen kaatumiseen kesällä 1992.
Olszewski perusti uuden puolueen ja oli sen kansanedustaja vuoteen 2005 asti. Vuosina 2006-2010 hän toimi presidentti Lech Kaczyńskin neuvonantajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jan Olszewski Wikimedia Commonsissa
Puolan kolmannen tasavallan pääministerit (1989–)
Tadeusz Mazowiecki
Jan Krzysztof Bielecki
Jan Olszewski
Waldemar Pawlak
Hanna Suchocka
Waldemar Pawlak
Józef Oleksy
Włodzimierz Cimoszewicz
Jerzy Buzek
Leszek Miller
Marek Belka
Kazimierz Marcinkiewicz
Jarosław Kaczyński
Donald Tusk
Ewa Kopacz
Beata Szydło
Mateusz Morawiecki
Donald Tusk
Johannes Loccenius

De jure maritimo et navali, 1652.
Johannes Loccenius (1598–1677) oli ruotsalainen historioitsija ja oikeusoppinut. Hän syntyi Holsteinissa, mutta vuonna 1625 hänet kutsuttiin Ruotsiin. Loccenius oli Upsalassa historian professori vuodesta 1627, oikeusopin professori vuodesta 1634, yliopiston kirjastonhoitaja vuodesta 1648 ja valtakunnan historioitsija vuodesta 1651. Hänen tutkimuksensa koskivat ainakin ruotsalaista oikeudenkäyttöä. Vuonna 1672 hän käänsi maanlain ja vuonna 1675 kaupunkilain latinaksi. Hän oli yksi aikansa tunnetuimmista ruotsalaistiedemiehistä.
John Leyden

| John Leyden |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. syyskuuta 1775 Denholm, Teviot
Kuollut: 28. elokuuta 1811 (35 vuotta) Jaava
Ammatti:  runoilija-orientalisti
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  itämainen kulttuuri
John Leyden (8. syyskuuta 1775 – 28. elokuuta 1811) oli skottilainen runoilija-orientalisti. Leyden syntyi Denholmissa, Teviotissa joka on lähellä Hawickia.
Leydenin isä oli paimen. Leyden meni kouluun vasta yhdeksänvuotiaana, mutta hän oppi lukemaan kotona paljon ennen kouluun menemistä. Hän ehti ahmia ennen koulua kaikki kirjat, jotka sai käsiinsä. Hänen vanhempansa toivoivat hänestä pappia, ja hän meni Edinburghin yliopistoon vuonna 1790.
Vuonna 1794 Leyden tutustui British Poetsin toimittajan Robert Andersoniin ja julkaisi ensimmäisen runonsa tässä lehdessä. Hän osallistui myös kansanrunojen ja balladien keräämiseen ja käveli välillä pitkiä matkoja niitä keräämässä.
Vuosien 1803–1811 välillä Leyden oli töissä Intiassa Itä-Intian kauppakomppaniassa Madrasissa sairaalassa ja tutki samaan aikaan Intian kieliä. Ennen pitkää hänen Intian kielten ja murteiden tuntemuksensa toi hänelle professorin viran.
Leyden matkusti vuonna 1811 lordi Minton kanssa Jaavalle. Siellä hän sairastui ja kuoli malariaan.