stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anssi Kela
Musiikkiura > Pekka ja Susi (1986–1999)

Kela perusti vuonna 1986 luokkatovereidensa kanssa ensimmäisen yhtyeensä nimeltä Yhdeksäs hetki. Kela soitti yhtyeessä bassoa. Yhdeksäs hetki esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti lokakuussa 1986 Vihdin Nummelan seurakuntakeskuksessa. Vuonna 1991 Yhdeksäs hetki vaihtoi nimekseen Pekka ja Susi, ja Anssi Kelasta tuli myös yhtyeen laulaja. Hänen lisäkseen yhtyeeseen kuuluivat kitaristit Pete Prauda ja Antti Nieminen, rumpali Ville Kela sekä taustalaulaja-perkussionisti Zarkus Poussa. Vuonna 1993 Pekka ja Susi valittiin Suomen edustajaksi Ranskan l’Europe d’Art d’Art -festivaaleille. Yhtye lähetti myös demonsa Rock SM -musiikkikilpailun karsintoihin, ja lopulta he etenivät Tampereen Pakkahuoneella järjestettyyn finaaliin. Pekka ja Susi voitti kilpailun. Puoli vuotta myöhemmin BMG Finlandin Asko Kallonen solmi levytyssopimuksen yhtyeen kanssa.
Pekka ja Susi aloitti vuonna 1994 debyyttialbuminsa äänitykset tuottaja Timo Löyvän kanssa. Samalla Antti Niemisestä tehtiin yhtyeen kosketinsoittaja. Ensimmäinen single ”Karhun elämää” julkaistiin kesällä 1994, ja se nousi Rumban 50 Hittiä -listan sijalle 46. Yhtyeen debyyttialbumi julkaistiin lokakuussa 1994, ja se sai negatiivisen vastaanoton kriitikoilta eikä noussut lainkaan Suomen viralliselle albumilistalle. Zarkus Poussa erosi vuonna 1996 yhtyeestä. Nelihenkiseksi jäänyt Pekka ja Susi äänitti kaksi uutta kappaletta tuottaja Hiili Hiilesmaan kanssa. Näistä ”Tähtilaulu” julkaistiin singlenä. Lopulta Pekka ja Susi hajosi musiikillisiin erimielisyyksiin tammikuussa 1999.
Musiikkiura > Uran vakiintuminen (2019–)

Helmikuussa 2019 Kela palkittiin Emma-gaalassa Erikois-Emmalla, ja hän oli myös ehdolla Vuoden rock -kategoriassa. Kela esitti tilaisuudessa myös ”Ilves”-kappaleen EMO Ensemble -kuoron ja Helsinki Metropolitan Orchestran kanssa. Toukokuussa hän aloitti akustisen Iholla-kiertueen. Kesäkuussa Kela tiedotti Pekka ja Susi -yhtyeen palaavan yhteen debyytialbuminsa 25-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Yhtye esiintyi Espoon kulttuurikeskuksen Louhisalissa 30. lokakuuta 2019. Kela julkaisi lokakuussa myös uuden singlen ”Miljoona volttii”.
Joulukuussa 2019 Helsingin Bio Rex -elokuvateatterissa järjestettiin Kelan Mun täytyy kävellä näin -soolokonserttien sarja. ”Elämäkertakonsertiksi” tituleeratussa tapahtumassa sekoitettiin konserttia, monologia ja filmiä. Kaikki neljä konserttia myytiin loppuun, minkä johdosta tapahtuma järjestettiin myös Tampereella ja Turussa tammikuussa 2020. Myöhemmin konserttisarjaa laajennettiin entisestään lisäkonserttien muodossa kaikilla kolmella kiertuepaikkakunnalla. Mun täytyy kävellä näin keräsi kehuja kriitikoilta. Aamulehdessä se sai täydet viisi tähteä, ja Rumbassa todettiin, että konsertti on ”tyhjentävä tilinpäätös, joka pakottaa Anssi Kelan aloittamaan uransa tulevan luvun puhtaalta pöydältä”.
Tammikuussa 2020 Kela julkaisi singlen ”Hyppy sumuun”, joka tehtiin tilaustyönä Urheilugaalaan Matti Nykäsen muistolle. Huhtikuussa Kela solmi uuden levytyssopimuksen Kaiku Recordingsin kanssa. Myöhemmin samana vuonna Mikko Kosonen korvasi Tuomas Wäinölän Kelan taustayhtyeessä. Tammikuussa 2021 Kela nähtiin MTV3:n Laulu rakkaudelle -musiikkiohjelmassa, jossa hän esitti Sipe Santapukille kappaleen ”Vuosien jälkeen”. Kappale on kaksikon yhteinen tuotos yli 15 vuoden takaa. Ohjelman tiimoilta Kela julkaisi sen singlenä. Viikkoa myöhemmin julkaistiin Kelan seuraava single ”Sut puhallan pois”, joka toimi myös Syke-elokuva: Hätätilan tunnuskappaleena.
Kela nähtiin Vain elämää -sarjan 12. tuotantokaudella, jonka esitettiin syksyllä 2021.
Maaliskuussa 2022 Kela julkaisi singlen "Revontulet".
Autourheilu-ura

Vuonna 1994 Kela pääsi kokeilemaan ensimmäistä kertaa karting-autoilua Vihdin FK-radalla. Harrastus jäi kuitenkin lyhyeen autojen jatkuvan huoltamisen vuoksi. Kesällä 2001 Kelan levy-yhtiö järjesti hänelle ja muille Nummela-albumin tekijöille Helsingin Kart in Clubilla kilpailun, jonka Kela voitti. Ilta-Sanomat uutisoi kisasta, ja muutamia viikkoja myöhemmin Motor Forum pyysi Kelaa kisaamaan rallin MM-sarjaa ajanutta kuljettajaa vastaan. Kela voitti jälleen. Tämän jälkeen hän aloitti uudelleen karting-harrastuksensa. Samaan aikaan Motor Forumin Timo Pulkkinen tiedusteli Kelalta, kiinnostaisiko häntä ajaa formula-autolla. Syyskuussa 2002 Kela pääsi suorittamaan ensimmäisen koeajonsa Formula 3 -autolla Alastarolla. Useampien koeajojen jälkeen Koiranen Bros. Motorsportin Marko Koiranen tarjosi Kelalle kuljettajanpaikkaa kaudelle 2003. Kela suostui, jonka jälkeen hän suoritti ajokortin ja AKK:n rataleimatutkinnon. Koiranen Bros. -talliin kuului myös Apulanta-yhtyeen rumpali Sipe Santapukki.
Viikkoa ennen ensimmäisen kauden avauskilpailua Kelan auto kääntyi ympäri koeajoissa Jurvan Botniaringilla, ja hän jäi puristuksiin ohjaamoon. Seinäjoen keskussairaalassa Kelalta todettiin murtunut ranne ja niskanikama sekä kaksi kasaan painunutta selkänikamaa. Hänen selkänsä oli välittömästi operoitava tai hän halvaantuisi. Kelan selkärankaan kiinnitettiin Helsingissä noin 15 senttimetrin mittainen tukirauta. Toipuessaan Kela pohti autourheilun lopettamista, mutta päätti lopulta jatkaa. Hänen selkänsä jouduttiin kuitenkin operoimaan vielä toistamiseen yhdeksän kuukautta myöhemmin. Kela toipui leikkauksista ja palasi kisaamaan F3-sarjassa kauden 2004 avauskilpailussa Alastarolla. Kela sijoittui kisassa neljänneksi. Kelan paras sijoitus kaudella 2004 oli toinen, ja hänen sijoituksensa sarjan loppupisteissä oli viides.
Kelan oli tarkoitus ajaa Koiranen Bros. Motorsportin kuljettajana Saksan Formula Renault -sarjassa kaudella 2005. Tammikuussa yksi Kelan suurimmista rahoittajista vetäytyi ja suunnitelmat peruuntuivat. Kela päätti sen sijaan kokeilla kilpailemista Porschella Scandinavian Carrera Cup -sarjan osakilpailussa. Hän sijoittui kisassa neljänneksi. Seuraavaksi Kela ajoi Audilla Super 2000 -luokassa Ahvenistolla.
Kela palasi kisaamaan Formula 3 -luokassa kaudella 2006. Hänen sijoituksensa kauden päätöskilpailussa oli viides. Kaudella 2007 Kela johti sarjaa ennen viimeistä osakilpailua, jolloin toinen kilpailija ajoi hänen kylkeensä ensimmäisellä kierroksella. Samana syksynä Kela päätti lopettaa autourheilu-uransa vedoten taloudellisiin ja ympäristöllisiin syihin. Uransa aikana hän ajoi 31 kilpailua F3-luokan SM-sarjassa ja saavutti neljä voittoa.
Kirjailijanura

Marraskuussa 2001 Like julkaisi Kelan ensimmäisen kirjan Nummela - erään albumin anatomia. Teos sisälsi Nummela-albumin nuotit, sekä tarinoita levyn tekoprosessista.
Vuonna 2007 Kelalla oli ollut vaikeuksia kirjoittaa uusia kappaleita, minkä vuoksi hän päätti sen sijaan kokeilla romaanin kirjoittamista. Saatuaan ensimmäisen luonnoksen valmiiksi Kela otti yhteyttä Asko Kallosen vaimoon kirjailija Katja Kallioon kysyäkseen tämän mielipidettä. Kallion kautta Kela sai yhteyden kustannustoimittaja Silja Hiidenheimoon ja kirjailija Mikko Rimmiseen, jotka auttoivat häntä viimeistelemään kirjansa. Teos julkaisi Kelan esikoisromaanin Kesä Kalevi Sorsan kanssa elokuussa 2008. Sitä myytiin yli 4 000 kappaletta. Kirja kertoo ”onnettomuudessa muistinsa menettäneen Johanneksen yrityksistä palauttaa elämänsä raiteilleen mielikuvitusystävänsä Kalevi Sorsan avustuksella”. Keskisuomalaisen arviossa todettiin, että ”kokonaisuutena Kesä Kalevi Sorsan kanssa pitää sisällään lupauksen erinomaisesta tulevaisuuden kirjailijasta”.
Toukokuussa 2012 Teos julkaisi Kelan muistelmateoksen Matkamuistoja. Kirja on kokoelma Kelan ja hänen taustayhtyeensä kiertuetarinoita. Alun perin teoksen tuli koostua Kelan blogikirjoituksista, mutta pian hän totesi kustannustoimittajansa kanssa, että ”se mikä toimii blogissa, ei välttämättä toimi kirjassa”. Matkamuistoja myi alle tuhat kappaletta. Rytmi-lehden arviossa todettiin, että ”Matkamuistoja on niin helppolukuinen, että puoli kirjaa imaisee yhdeltä istumalta”.
Taiteilijakuva > Esikuvat

Bruce Springsteen (), Neil Young () ja Ritchie Blackmore () lukeutuvat Anssi Kelan suurimpiin esikuviin.
Anssi Kela on nimennyt Juha Kelan, Bruce Springsteenin, Neil Youngin ja Ritchie Blackmoren suurimmiksi musiikillisiksi esikuvikseen. Springsteenin vaikutus näkyy Kelan musiikissa voimakkaimmin; kappaleet kuten ”Nummela”, ”Uudet autot” ja ”Joki” juontavat juurensa suoraan Springsteenin tuotantoon. Neil Youngin kautta Kela oppi ymmärtämään ”itse biisien ja niiden välittämän tunnelman olevan huomattavasti teknistä suoritusta tärkeämpiä asioita.” Ritchie Blackmoren Deep Purple -yhtye pitkälti käynnisti Kelan soittoharrastuksen. Blackmoren musta vaatetus näkyy myös Kelan tavaramerkiksi muodostuneessa tummassa pukeutumisessa.
Taiteilijakuva > Musiikkityyli

Yhdeksäs hetki -yhtyeessä Kelan säveltämä ja sanoittama musiikki oli kitarapainotteista poppia, mutta myöhemmin hän ryhtyi omaksumaan vaikutteita hard rockista, speed metalista, funkista ja rap-musiikista. Pekan ja Suden debyyttialbumilla yhtyeen suurin musiikillinen esikuva oli power pop -yhtye Jellyfish, ja Kelan laulutyyli oli huomattavan korkea ja nasaali. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Kela muutti sävellystyyliään perinteisemmän laulaja-lauluntekijä-kaavan mukaiseksi. Samalla hän muokkasi laulutyyliään Joni Mitchellin innoittamana pehmeämmäksi ja puhemaisemmaksi. Näiden muutosten synnyttämän Nummela-albumin keskeisimpiin piirteisiin kuuluivat myös akustinen kitara, huuliharppu sekä erilaiset elektronisen musiikin piirteet. Kela soitti miltei kaikki levyllä kuultavat instrumentit itse.
Suuria kuvioita -albumista Kela halusi tehdä edeltäjäänsä ”luomumman” ja ”rokkaavamman”. Täten albumi ei sisällä lainkaan eloktronisen musiikin vaikutteita, ja akustinen kitara toimii pääinstrumenttina vain yhdessä kappaleessa. Levyllä on mukana myös muitakin soittajia, kuten Lemonator-yhtye kappaleissa ”1972” ja ”Mies ja meri”. Tietyissä kappaleissa on kuultavissa vaikutteita Neil Young ja Crazy Horse -yhtyeeltä sekä Bruce Springsteenilta. Rakkaus on murhaa -albumilla Kelan vaikutteisiin kuuluivat The E Street Band, Tom Petty, Burt Bacharach ja The Carpenters. Suurimman osan instrumenteista Kela soitti itse, lukuun ottamatta muutamia rumpuraitoja, torvia sekä Pekka Kuusiston sovittamia jousiosuuksia. Aukio-albumilla Kela päätti hyödyntää taustayhtyettään, käytettyään heitä aiemmin vain satunnaisissa kappaleissa.
Nimikkoalbuminsa Kela levytti yksin. Suurimpana inspiraation lähteenä toimi Kelan lapsuuden musiikki 1980-luvulta, kuten Michael Jackson, Duran Duran ja Foreigner. Muutamissa kappaleissa on kuultavissa myös aineksia suomalaisesta rap-musiikista. Nostalgiaa-albumi jatkoi edeltäjänsä malliin ja sisältää vaikutteita Kate Bushilta, Princeltä ja Fleetwood Macilta. Kela on luonnehtinut Ääriviivoja-albumia uransa monipuolisimmaksi kokonaisuudeksi. Piirteitä 1980-luvun musiikista on jälleen kuultavissa, mutta levyllä on myös vaikutteita Pink Floydilta, Pekka Pohjolalta ja jazzista. ”Ilves”-kappaleen yhtenä inspiraation lähteenä toimi Kelan oma kappale ”Mikan faijan BMW”. Alun perin Kelan oli tarkoitus hyödyntää taustayhtyettään koko levyllä, mutta hän päätyi lopulta työstämään kappaleita yksin kotistudiossaan. Lopullisella levyllä Kelan koko taustayhtye soittaakin vain kahdella kappaleella.
Taiteilijakuva > Sanoitukset

Yhdeksäs hetki sai alkunsa gospel-yhyeenä, joten kappaleiden sanoitukset painottuivat pääasiassa kristinuskoon. Pekka ja Susi -yhtyeessä Kelan sanoitukset olivat tämän omin sanoin ”parhaimmillaan näppärää kielikuvilla leikittelyä ja huonoimmillaan merkityksetöntä sanahelinää”. Yhtyeen hajottua Kela päätti muuttaa sanoitustyyliään suoraviivaisemmaksi tarinankerronnaksi. Tämä oli vastareaktio silloisille ”epämääräisten metaforien tasoilla” liikkuville suomenkielisille sanoituksille. Vaikutteita sanoituksiinsa Kela otti kantrimusiikista ja Raymond Carverin kirjasta Rivi riviltä, lyönti lyönniltä, jonka hän oli saanut lahjaksi Asko Kalloselta vuonna 1994. Kallonen oli yrittänyt ohjeistaa Kelaa yksinkertaistamaan sanoituksiaan jo Pekka ja Susi -yhtyeen aikaan ja oli tästä syystä antanut Carverin kirjan Kelalle. Omien sanojensa mukaan Kela ei ”tajunnut sitä silloin yhtään”, vaan näki ”sen niin, että tällaisia juttujahan osaa kirjoitella kuka tahansa”. Vasta Pekan ja Suden hajottua Kela otti Carverin kirjan uudestaan esille ja tajusi, ettei ollut vielä löytänyt ”omaa ääntään” kirjoittajana.
Vuonna 2008 julkaistiin Kelan esikoisromaani Kesä Kalevi Sorsan kanssa, jonka innoittamana hän halusi selvittää, kuinka pitkälle tarinankerronnaliset sanoitukset voisi viedä. Tästä syntyi konseptilevy Aukio, jonka jokainen kappale on osa yhtä suurempaa tarinaa. Samalla Kela pyrki muokkaamaan sanoitustensa sanajärjestystä enemmän kieliopin mukaiseksi.
Yksityiselämä

Kela on kasvissyöjä ja absolutisti. Hän oli nuorena aktiivinen seurakunnan jäsen ja kuului Suomen Raamattuopiston herätysliikkeeseen. Kela on myöhemmin kuvaillut silloista maailmankuvaansa ”hyvin mustavalkoiseksi ja ehdottomaksi”. Hän on myös kertonut, kuinka innostus musiikkiin vei hänet pois uskonnollisista piireistä. Sittemmin Kela on identifoinut itsensä agnostikoksi tai ateistiksi.
Kela oli naimisissa Minna Kelan kanssa vuoteen 2004 asti. Heillä on yksi yhteinen tytär. Kela on sittemmin elänyt avoliitossa entisen kilpa-autoilijan Sanna Pinolan kanssa. Heille syntyi tytär vuonna 2013. Kela ja Pinola menivät naimisiin 8. maaliskuuta 2022 oltuaan yhdessä lähes kaksikymmentä vuotta.
Kela asui Nummelassa vuosina 1995–2003. Sieltä hän muutti Helsingin Punavuoreen. Sittemmin Kela on asunut Käpylässä.
Kela on rakennuttanut itselleen kopion lapsuutensa aikaisessa Ritari Ässä -televisiosarjassa (1982–1986) esiintyneestä ihmeauto KITTistä. Kelan replika on yksi Suomen viidestä vastaavanlaisesta autosta ja todennäköisesti tv-sarjassa esiintyneen alkuperäisen auton tarkin kopio.
Soittimet > Kitarat

Kelan ensimmäinen oma kitara oli vuosina 1985–1987 Japanissa valmistettu valkoinen Squier Stratocaster, jonka hän osti vuonna 1992 Isolta Roobertinkadulta tuhannella markalla. Tällä kyseisellä kitaralla Kela äänitti myöhemmin muun muassa ”Mikan faijan BMW” -kappaleen sähkökitararaidat.
Kela on Martin-kitaroiden ”Suomen suurlähettiläs”. Hän osti ensimmäisen Martinin akustisen kitaransa alkuvuodesta 1999 Neil Youngin innoittamana. Tällä kyseisellä HD-28 -mallilla hän sävelsi valtaosan Nummelan kappaleista. Vuonna 2015 Kela teetätti Martinilla yhteistyössä Kitarapajan kanssa kaksi mustaa nimikkokitaraa, jotka perustuvat D-45 -malliin. Kitaroiden arvo oli 8900 euroa kappale. Näistä toinen luovutettiin Afromikolle, joka voitti Kelan järjestämän Martin-haasteen. Kela omistaa myös Martinin D-28 -mallisen akustisen kitaran.
Kelan pääasiallinen sähkökitara on vuonna 1957 valmistettu Gretsch Chet Atkins 6120, jonka hän osti Lontoon Vintage & Rare Guitars -kaupasta vuonna 2001. Tällä kyseisellä kitaralla hän äänitti valtaosan Suuria kuvioita -albumin kappaleista, sekä lähes kaikki sähkökitararaidat Rakkaus on murhaa -levyllä. Kesällä 2000 Kela hankki Tukholmasta vuonna 1964 valmistetun Gretsch Country Club -sähkökitaran, jota hän käytti muun muassa kappaleessa ”Milla”. Kitaraan on myös asenettu harvinainen Merle Travis Bigsby -vibrakampi. Kela omistaa myös vuoden 1967 Gretsch Nashville 6120 -sähkökitaran, sekä 2000-luvun alkupuolella valmistetun Gretsch White Falconin, jota hän käyttää muun muassa ”Nummela”-kappaleen live-esityksissä.
Kela sai ystäviltään neljäkymmentävuotis-syntymäpäivälahjaksi Charvelin valmistaman jäljennöksen Eddie Van Halenin Frankenstrat-kitarasta. Kela antoi soittimen Juha Lottoselle muokattavaksi, joka asensi siihen muun muassa kaulamikrofonin. Kela hankki vuonna 2015 Fender Custom Shopin valmistaman jäljennöksen Nile Rodgersin Hitmaker-kitarasta. Kyseistä mallia valmistettiin vain sata kappaletta. Kela soitti valtaosan Nostalgiaa-albumin kitararaidoista tällä soittimella. Kela omistaa myös vuonna 1962 valmistetun Fender Startocasterin, jota hän käytti muun muassa ”Kuolleen miehen kitara” -kappaleen live-esityksissä.
Kela omisti Fender Custom Shopin valmistaman jäljennöksen Clarence Whiten Telecasterista, johon oli asennettu B-Bender -mekanismi, jonka avulla H-kielen vire voitiin korottaa yhdellä sävelaskeleella. Kela käytti kyseistä kitaraa muun muassa ”Mies ja meri” -kappaleen kitarasoolossa. Myöhemmin hän myi kitaran ja hankki sen tilalle Pave Maijasen aiemmin omistaman vuonna 1958 valmistetun Fender Telecasterin, jota Maijanen käytti vuoden 1992 Eurovision laulukilpailussa, kun hän edusti Suomea kappaleella ”Yamma Yamma”.
Kela omistaa myös Gibson Firebirdin, sekä vuonna 1976 valmistetun Gibson Explorerin. Kela käytti muun muassa ”Sormus”-kappaleessa kaksitoistakielistä Rickenbacker 330/12 -sähkökitaraa, jonka hän osti käytettynä Bilmo-yhtyeen Jarmo Vähähakalta. Samaisen albumin kappaleessa ”Kipinöitä” kuullaan Kelan omistamaa Danelectro baritonikitaraa, jota soitti Sipe Santapukki. Myöhemmin Kela käytti kitaraa ”Rakkaus on murhaa” -kappaleessa.
Soittimet > Bassokitarat

Kelan ensimmäinen oma bassokitara oli vuonna 1976 valmistettu Fender Precision Bass, jonka hän osti käytettynä kahdellatuhannella markalla. Myöhemmin hän hankki nauhattoman Fender Jazz Bass -bassokitaran, jonka hän osti Nummelan levy ja musiikki -liikkeestä. Vuonna 1990 Kela osti Helsingin Mechelininkadun Bass Center -liikkeestä samana vuonna valmistetun Pedulla MVP-5 -bassokitaran, jota hän myöhemmin käytti muun muassa Pekka ja Susi -yhtyeessä. Kela joutui myymään molemmat Fenderin bassonsa ostakseen kyseisen soittimen; teko, jota hän on myöhemmin kertonut katuvansa. Vuonna 2019 Kela julkaisi sosiaalisen median tileillään kuvan itsestään ensimmäisen Fender-bassokitaransa kanssa ja tiedusteli, saattaisiko kukaan tietää sen olinpaikasta. Vuorokauden sisällä Kelaan otti yhteyttä Jouko Kantola, jolle Kela alun perin myi basson vuonna 1990. Kantola tarjoutui myymään basson takaisin Kelalle, joka suostui tarjoukseen.
Kela omistaa myös Steinberger XL2 -bassokitaran, sekä kaksi Music Man StingRaytä, joista toinen on nauhaton. Tämän lisäksi hänellä on vuonna 1964 valmistettu Gibson EB-2, sekä 12-kielinen Hamer Chaparral, jonka hän aikanaan hankki Doug Pinnickin innoittamana.
Soittimet > Kosketinsoittimet

Kelan isä omisti aikanaan Yamaha CP-70B -sähköpianon, joka jouduttiin palauttamaan Pro Fide -yhtyeen taustaorganisaatiolle Juha Kelan kuoleman jälkeen. Vuonna 2018 Kela osti samanlaisen Yamaha CP-70B -sähköpianon käytettynä, joka osoittautuikin juuri hänen isänsä vanhaksi pianoksi.
Valtaosa Nostalgiaa-albumin kosketinraidoista on soitettu Roland JX-3P -syntetisaattorilla. Kela omistaa myös Roland Juno-106 -syntetisaattorin. Studiossa Kela on käyttänyt Aturian MIDI-kontrolleria, sekä Fairlightin ja Addictive Keysin kosketinmallinuksia.
Taustayhtye

| --- | --- |
 Nykyinen kokoonpano Anssi Kela – laulu, kitara  Antti Karisalmi – basso (2001–)  Saara Metsberg – koskettimet (2001–)  Ville Kela – rummut (2001–2004, 2013–), kitara (2004–2013)  Mikko Kosonen – kitara (2020–) :  Entiset jäsenet Jani Auvinen – rummut (2001)  Anna Kuoppamäki – koskettimet (2001)  Kelly Ketonen – rummut (2001–2013)  Tuomas Wäinölä – kitara (2013–2020) 
Aikajana
Diskografia > Pekka ja Susi

Pekka ja Susi (1994)
Diskografia > Soolo

Nummela (2001)
Suuria kuvioita (2003)
Rakkaus on murhaa (2005)
Aukio (2009)
Anssi Kela (2013)
Nostalgiaa (2015)
Ääriviivoja (2018)
Kaikki tiet joita kuljin (2025)
Palkinnot

| Vuosi | Tilaisuus | Palkinto | Ehdokas | Tulos | Viitteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Emma Gaala | Vuoden pop/rock-tulokas | Anssi Kela | Voitto |  |
| 2001 | Emma Gaala | Vuoden kotimainen artisti | Anssi Kela | Voitto |  |
| 2001 | Emma Gaala | Vuoden debyyttialbumi | Nummela | Voitto |  |
| 2001 | Emma Gaala | Vuoden myydyin albumi | Nummela | Voitto |  |
| 2003 | Emma Gaala | Vuoden miessolisti | Anssi Kela | Ehdokkuus |  |
| 2003 | Emma Gaala | Vuoden pop/rock-albumi | Suuria kuvioita | Ehdokkuus |  |
| 2005 | Emma Gaala | Vuoden miessolisti | Anssi Kela | Ehdokkuus |  |
| 2013 | Emma Gaala | Vuoden miessolisti | Anssi Kela | Ehdokkuus |  |
| 2013 | Emma Gaala | Yleisöäänestys: Vuoden artisti | Anssi Kela | Ehdokkuus |  |
| 2013 | Emma Gaala | Vuoden biisi | ”Levoton tyttö” | Ehdokkuus |  |
| 2018 | Emma Gaala | Vuoden rock | Ääriviivoja | Ehdokkuus |  |
| 2018 | Emma Gaala | Erikois-Emma | Anssi Kela | Voitto |  |
| 2018 | Eläköön SuomiRock! | Vuoden biisi | ”Ilves” | Ehdokkuus |  |
| 2018 | Iskelmä Gaala | Vuoden iskelmä | ”Ilves” | Ehdokkuus |  |
Kirjallisuutta

Ramsay, Jean & Björklid, Kalle: Anssi Kela: Kosketusetäisyydellä.  Docendo, 2017.  ISBN 978-952-291-366-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anssi Kela Wikimedia Commonsissa
Anssi Kelan virallinen sivusto
Ritari ja rässi — Anssi Kelan K.I.T.T. Video, 42 min.
| n k Anssi Kela |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Nummela  Suuria kuvioita  Rakkaus on murhaa  Aukio  Anssi Kela  Nostalgiaa  Ääriviivoja 
Livealbumit:  Suora lähetys  Parasta aikaa 
Kokoelmat:  Singlet 2000–2010 
Singlet:  ”Mikan faijan BMW”  ”Kaksi sisarta”  ”Nummela”  ”Puistossa”  ”Milla”  ”Suuria kuvioita”  ”1972”  ”Laulu petetyille”  ”Karhusaari”  ”Jennifer Aniston”  ”Älä mene pois”  ”Rakkaus on murhaa”  ”Suomalainen”  ”Aamu”  ”Kaivos”  ”Nolla”  ”Levoton tyttö”  ”Miten sydämet toimii?”  ”Maitohapoilla”  ”Palava silta”  ”Nostalgiaa”  ”Tanssilattialla”  ”Viimeinen yö”  ”Kasarin lapsi”  ”Piirrä minuun tie”  ”Petri Ruusunen”  ”Musta tuntuu multa”  ”Mä haluun viihdyttää”  ”R-A-K-A-S”  ”Rappiolla”  ”Minä olen muistanut”  ”Sininen ja valkoinen”  ”Fiilaten ja höyläten”  ”Hetki lyö”  ”Rakkaus upottaa”  ”Ilves”  ”Jotain on poissa”  ”Miljoona volttii”  ”Hyppy sumuun” 
Muut artikkelit:  Pekka ja Susi albumi  Ile Kallio & Vierailevat Solistit albumi  Anssi Kela ja isot biisit kokoelmalevy 
 diskografia  kappaleet 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 
Muut:  Europeana 
Anssi Kela soittamassa rumpuja Vihreät Niityt -tapahtumassa heinäkuussa 2004.
Anssi Kela Helsingin Taiteiden yö -tapahtumassa elokuussa 2008.
Kela esiintymässä Jätkäsaaressa heinäkuussa 2015.
Kela esiintymässä joulukuussa 2019 Helsingin Bio Rexissä järjestetyssä Mun täytyy kävellä näin -konsertissa.
Anssi Kela soittamassa vuonna 1957 valmistettua Gretsch Chet Atkins 6120 -sähkökitaraa.
Anssi Kela yhtyeineen Helsingin Savoy-teatterissa lokakuussa 2018. Vasemmalta oikealle: Tuomas Wäinölä, Ville Kela, Anssi Kela, Saara Metsberg ja Antti Karisalmi
Ennio Appignanesi

Ennio Appignanesi vuonna 2014.
Ennio Appignanesi (18. kesäkuuta 1925 Belforte del Chienti – 26. maaliskuuta 2015) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 8. huhtikuuta 1950 ja nimitettiin Luceran hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Themisoniumin titulaaripiispaksi 20. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Canestri ja Belchior Joaquim da Silva Neto.
Appignanesi sai 15. syyskuuta 1983 nimityksen Castellanetan piispaksi. 3. heinäkuuta 1985 hänet nimitettiin Rooman vihkipiispaksi, ja hänelle myönnettiin arkkipiispan henkilökohtainen titteli. Samalla hänestä tuli Loriumin titulaariarkkipiispa. 21. tammikuuta 1988 Appignanesi nimitettiin Matera-Irsinan ja 19. tammikuuta 1993 Potenza-Muro Lucano-Marsico Nuovon arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 9. tammikuuta 2001.
Giovanni Canestri

Giovanni Canestri piispanasussa
Giovanni Canestri (30. syyskuuta 1918 Castelspina, Piemonte – 29. huhtikuuta 2015) oli italialainen kirkonmies, Genovan arkkipiispa ja yksi kardinaaleista.
Canestri vihittiin papiksi 12. huhtikuuta 1941. Hän aloitti työnsä Roomassa ja sai 8. heinäkuuta 1961 nimityksen Tenedon titulaaripiispaksi. Hänestä tuli Genovan arkkipiispa vuonna 1987.
Johannes Paavali II nimitti Canestrin kardinaaliksi 28. kesäkuuta 1988. Hän jätti toimensa arkkipiispana 1995 ja oli keväällä 2005 liian iäkäs (ylittänyt 80 vuotta) osallistuakseen uuden paavin valintaan.