stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti J. Jokinen
Ura > Elokuvat

Omien sanojensa mukaan Jokinen päätyi ohjaamaan esikoiselokuvaansa, kun musiikkivideoiden budjetit tippuivat kolmannekseen siitä, mihin hän oli tottunut. Jokisen esikoiselokuva oli vuonna 2011 ilmestynyt The Resident, jonka pääosaa esittää Hilary Swank. Jokinen on kertonut The Residentin tekemisen olleen vaivalloista ja turhauttavaa. Hän päätti palata takaisin Suomeen elokuvan valmistuttua, koska oli omien sanojensa mukaan pettynyt siihen.
Jokisen oli tarkoitus kuvata seuraava ohjaustyönsä, yhteistyössä Matthew B. Wilderin kanssa käsikirjoitettu fantasiaelokuva Nicholas of the North, Suomessa vuonna 2010. 16 miljoonan euron elokuvan pääosaan kiinnitettiin Julianne Moore ja kuvaajaksi Guillermo Navarro. Ensi-illan ajankohdaksi ilmoitettiin joulu 2011. Toteutuessaan siitä olisi tullut Suomen kallein elokuva. Elokuvahanke joutui kuitenkin talousvaikeuksiin. Jokinen ja fantasiakirjailija Ilkka Auer tekivät yhdessä elokuvaan liittyvän romaanin Kalmattaren kirous, joka ilmestyi vuonna 2012 Otavan kustantamana.
Jokinen ohjasi Sofi Oksasen menestysromaaniin perustuvan Puhdistus-elokuvan, joka sai Suomen ensi-iltansa 7. syyskuuta 2012. Hän ohjasi myös Katja Ketun Kätilö-romaaniin perustuvaan samannimisen elokuvan, jonka ensi-ilta oli syyskuussa 2015.
Jokinen oli kiinnitettynä The Bay of Silence -nimisen elokuvan ohjaajaksi. Elokuva perustuu englantilaisen Lisa St Aubin de Teránin samannimiseen romaaniin vuodelta 1986.
Elokuvan käsikirjoittajaksi kiinnitettiin Caroline Goodall ja tuottajiksi Markus Selin ja Tristan Lynch. Kuvaukset oli tarkoitus aloittaa kesällä 2016 Italiassa, Isossa-Britanniassa ja Irlannissa. Elokuvan pääosiin oli kiinnitetty Uma Thurman, Toby Stephens ja Brian Cox. Vuonna 2018 Jokinen ei ollut enää mukana projektissa.
Jokisen ohjaama ja käsikirjoittama Pahan kukat voitti Shanghain kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla pääkilpasarjan parhaan ohjauksen palkinnon kesäkuussa 2016. Elokuva kertoo lähiönuorista ja sai ensi-iltansa Suomessa 30. syyskuuta 2016.
Helene (2020) kertoo taiteilija Helene Schjerfbeckista. Elokuva ilmestyi tammikuussa 2020.
Jokinen tuotti ja ohjasi Muumipeikko ja pyrstötähti -klassikkoelokuvan uusitun version vuonna 2020.
Jokisen piti ohjata suuren budjetin toimintatrilleri Omerta: 6/12, mutta hänen sairastuttuaan elokuvan ohjaajaksi palkattiin Aku Louhimies. Elokuva perustuu Ilkka Remeksen romaaniin 6/12.
Yksityiselämä

Jokisen isä oli urheiluselostaja Juha Jokinen.
Jokinen oli 1990-luvun loppupuolella avoliitossa huippumalli Niina Kurkisen kanssa ja heille syntyi vuonna 1997 poika. Liitto päättyi eroon 1999 ja lapsi jäi äidilleen.
Jokinen oli kihloissa juontaja Sara La Fountainin kanssa. He erosivat vuonna 2011.
Vuonna 2014 Jokinen kihlautui näyttelijä Krista Kososen kanssa ja heille syntyi tytär 1. lokakuuta 2015. He menivät naimisiin toukokuussa 2018 ja saivat juhannuksena 2022 toisen lapsen.
Filmografia > Elokuvat

The Resident (2011)
Puhdistus (2012)
Kätilö (2015)
Pahan kukat (2016)
Helene (2020)
Kalevala: Kullervon tarina (2026)
Kalevi Hämäläinen

| Kalevi Hämäläinen |
| --- | --- |
 Kalevi Hämäläinen Juvalla 1988.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. joulukuuta 1932 Juva
Kuollut: 10. tammikuuta 2005 (72 vuotta) Juva
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 50 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1958 | 30 km |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 50 km |  |
|  Pronssia | Lahti 1958 | 4×10 km |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 50 km |  |
Kalevi Nikolai Hämäläinen (13. joulukuuta 1932 Juva – 10. tammikuuta 2005 Juva) oli suomalainen maastohiihtäjä. Hän edusti urallaan Juvan Urheilijoita, Evon Metsäpoikia ja Sulkavan Urheilijat-41:tä. Hän hiihti Squaw Valleyssa 1960 50 kilometrin olympiavoittoon. Hän lähti numerolla 1 ja tuli maaliin ensimmäisenä.
Elämäkerta

Hämäläinen teki läpimurtonsa saavuttaessaan 15 kilometrin SM-hopeaa 1956. Saman vuoden Cortina d'Ampezzon olympialaisissa hän sijoittui 30 kilometrillä 20:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1958 hän starttasi 30 kilometrille numerolla yhdeksän. Hän johti jo kahdeksan kilometrin väliajoissa ja voitti kilpailun lopulta 12,2 sekunnin erolla Pavel Koltšiniin. Hän saavutti lisäksi pronssia viestissä, oli seitsemäs 50 kilometrillä ja kymmenes 15 kilometrillä.
Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 Hämäläinen sijoittui 30 kilometrillä 12:nneksi. Hän johti 50 kilometrin kilpailua 15 kilometrin väliajoista lähtien ja voitti kultaa lopulta 20,4 sekunnin erolla Veikko Hakuliseen. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 Hämäläinen saavutti 50 kilometrillä pronssia. Hän hävisi hopean 3,7 sekunnilla Assar Rönnlundille ja kukisti neljänneksi sijoittuneen Arto Tiaisen 0,7 sekunnilla. Innsbruckin olympialaisissa 1964 Hämäläinen johti 50 kilometrin kilpailua vielä 35 kilometrin kohdalla, mutta putosi lopulta 16:nneksi.
Kalevi Hämäläinen oli hiihtäjä, joka ajoitti huippukuntonsa aina arvokisoihin. Hän aikoi Grenoblen olympialaisiin tähdätä viimeisen kerran huippukuntonsa, mutta hänet jätettiin ulos kisoista. Kansa raivostui päätöksestä. Kalevi Hämäläinen sai postilaatikkoonsa kirjalahjan, jossa luki: Metsäteknikko Kalevi Hämäläinen, Juvan Urheilijat. Teitä ei taaskaan kohdeltu valinnoissa oikeudenmukaisesti. Parhain terveisin, 22.1.1968, Urho Kekkonen.
Georg Grotenfeltin elokuva  Kalevi – kunnianosoitus kultamitalihiihtäjälle (2002) kertoo Kalevi Hämäläisestä. Vuonna 2010 paljastettiin Juvalla Kalevi Hämäläisen hiihtäjäpatsas. Paljastustilaisuudessa oli mukana muun muassa Juha Mieto. Helmikuussa 2017 hänet valittiin Hiihtomuseon pohjoismaisten hiihtolajien kunniagalleriaan.
Saavutukset

30 km MM-kulta ja viestin MM-pronssi, Lahti 1958
50 km olympia- ja MM-kulta, Squaw Valley 1960
50 km MM-pronssi, Zakopane 1962
Palkinnot

Urheilun Kuva-Aitan vuoden 1958 Hopeahaarikka-palkinto "Urheiluteko, jota Suomi ei unohda",
Suomen Urheilulehden kultamitali vuonna 1960,
Pro Urheilu -rahapalkinto vuonna 2001 tunnustuksena merkittävästä urheilu-urasta.
Aiheesta muualla

Kalevi Hämäläisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kalevi Hämäläinen YLEn Elävässä arkistossa[vanhentunut linkki]
Veli-Matti Autio: / Hämäläinen, Kalevi (1932–2005) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| n k  Miesten 50 kilometrin hiihdon olympiavoittajat |
| --- | --- |
 1924: Thorleif Haug  1928: Per-Erik Hedlund  1932: Veli Saarinen  1936: Elis Wiklund  1948: Nils Karlsson  1952: Veikko Hakulinen  1956: Sixten Jernberg  1960: Kalevi Hämäläinen  1964: Sixten Jernberg  1968: Ole Ellefsæter  1972: Pål Tyldum  1976: Ivar Formo  1980: Nikolai Zimjatov  1984: Thomas Wassberg  1988: Gunde Svan  1992: Bjørn Dæhlie  1994: Vladimir Smirnov  1998: Bjørn Dæhlie  2002: Mihail Ivanov  2006: Giorgio Di Centa  2010: Petter Northug  2014: Aleksandr Legkov  2018: Iivo Niskanen  2022: Aleksandr Bolšunov 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Taru Mäntysen suunnittelemasta olympiavoittaja Kalevi Hämäläisen patsaasta vuodelta 2010. Teos Juvan kirkonkylän Urheilupuistossa Juvalla.
Indigo Park

| Indigo Park |
| --- | --- |

Kehittäjä:  UnigueGeese
Julkaisija:  UnigueGeese
Jakelija:  Steam
Julkaistu:   Lista Luku 1: 18. toukokuuta 2024 Luku 2: joulukuu 2025 
Lajityyppi:  kauhupeli, seikkailupeli, kasuaalipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Ensimmäisen luvun logo. Kuvassa Rambley.
Toisen luvun logo.
Indigo Park on UnigueGeesen kehittämä ja julkaisema kauhupeli. Pelin ensimmäinen osa julkaistiin toukokuussa 2024. Toisen osan suunniteltu julkaisu on joulukuussa 2025. Peliä kehittää ja julkaisee tubettaja UnigueGeese.
Juoni > Ensimmäinen luku

Ensimmäisessä luvussa pelaaja päättää mennä tutkimaan lapsuutensa huvipuistoa, Indigo Parkia, joka on kahdeksan vuotta sitten suljettu. Hänen päästyään vastaanottotiskille, Rambley aktivoituu ja alkaa kertomaan huvipuistosta ja auttamaan pelaajaa tämän tutkimusmatkalla. Hän myös toivoo pelaajan Mennessään syvemmälle huvipuistoon pelaaja joutuu vaaroihin.
Hahmot

Ed eli pelaaja on pelin päähenkilö. Hän menee tutkimaan vuosia sitten suljettua huvipuistoa, Indigo Parkia. Hänen päästyään sisälle Rambley aktivoituu ja alkaa kertomaan huvipuistosta ja auttamaan pelaajaa.
Rambley the Raccoon on pelin toinen päähenkilö ja pelin maskotti. Hän on pesukarhu, joka esiintyy pelissä vain virtuaalisesti. Pelaajan tultua huvipuistoon hän aktivoituu ja alkaa kertomaan siitä ja auttamaan pelaajaa. Hän myös toivoo pelaajan järjestävän huvipuiston taas avatuksi.
Mollie Macaw on Rambleyn ystävä. Hän on aramaskotti. Mollie on ystävällinen pelin sisäisessä arcadepelissä, mutta hänen maskottiversionsa vihamielinen. Pelaajan pitää paeta tätä ensimmäisen luvun lopussa. Jahdin lopussa Mollie-maskotti saa surmansa erään oven mentyä kiinni juuri, kun hänen päänsä on sen välissä.
Lloyd the Lion on mahtaileva leijonamaskotti, josta Rambley ei enää pidä. Hänen maskottiversionsa on vihamielinen.
Finley the Sea Serpent on merihirviömaskotti. Hänen maskottiversionsa esiintyy aivan ensimmäisen luvun lopussa, jossa luku on vaihtumssa toiseen.
Salem the Skunk on Rambleyn vihollinen ja vihollinen pelin sisäisessä arcadepelissä. Hän on haisunäätämaskotti.
Isaac Indigo on huvipuiston perustaja. Hänet nähdään ihan pelin alussa, kun pelaaja katsoo hänen huvipuiston avajaispuhettaan.
Aiheesta muualla

UnigueGeesen Youtube-kanava
UnigueGeesen Patreon-sivu
UnigueGeesen X-tili
Indigo Parkin Discord-palvelin
UnigueGeesen Twitch-kanava
N’Golo Kanté

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 N’Golo Kanté vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi: N’Golo Kanté
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Pariisi, Ranska
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 171 cm
Seura
Seura: Al-Ittihad
Pelinumero: 7
Junioriseurat
2001–2010: JS Suresnes
2010–2011: Boulogne
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2013 | Boulogne | 38 | (3) |
| 2013–2015 | Caen | 75 | (4) |
| 2015–2016 | Leicester City | 37 | (1) |
| 2016–2023 | Chelsea | 190 | (11) |
| 2023– | Al-Ittihad | 30 | (2) |
Maajoukkue
| 2016– | Ranska | 64 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 20. joulukuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Ranska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Venäjä 2018 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ranska 2016 |  |  |
N’Golo Kanté (s. 29. maaliskuuta 1991 Pariisi) on malilaisia sukujuuria omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Ittihadia. Oikeajalkainen Kanté on puolustava keskikenttäpelaaja. Jalkapallosivusto Transfermarkt arvosti hänet syyskuun 2018 listauksessaan pelipaikkansa arvokkaimmaksi pelaajaksi maailmassa. Hän on maailmanmestari vuodelta 2018.
Ura > Seurajoukkueura

Kanté aloitti uransa vuonna 2011 Ligue 2:n US Boulognessa. Hän pelasi kaudella 2012–2013 Championnat Nationaliin pudonneessa seurassa yhteensä 38 ottelua tehden kolme maalia. Heinäkuussa 2013 Kanté siirtyi Ligue 2:n Stade Malherbe Caeniin. Seura nousi kaudeksi 2014-2015 korkeimmalle sarjatasolle Ligue 1:een. Kanté teki pääsarjadebyyttinsä seuraavassa kuussa Eviania vastaan onnistuen saman tien maalinteossa. Hän teki kaudella 2014-2015 37 pelaamassaan ottelussa kaksi maalia.
Heinäkuussa 2015 Kanté siirtyi Englannin valioliigan Leicester Cityyn. Hän teki debyyttinsä Valioliigassa seuraavassa kuussa Sunderlandia vastaan. Avausmaalinsa Kanté iski marraskuussa 2015 Watfordin verkkoon. Hän pelasi kauden aikana 37 ottelussa onnistuen maalinteossa kerran. Leicester voitti Valioliigan mestaruuden ja Kanté valittiin sarjan tähdistöjoukkueeseen.
Kesällä 2016 Kanté siirtyi Chelseaan 30 miljoonan punnan siirtohinnalla. Chelsean mestaruuden myötä hänestä tuli ensimmäinen kenttäpelaaja, joka voitti Valioliigan mestaruuden kahdella peräkkäisellä kaudella eri seuroissa. Kauden aikana pelaamissaan 35 valioliigaottelussa hän teki yhden maalin. Hänet valittiin sekä ammattijalkapalloilijoiden yhdistyksen PFA:n että toimittajien yhdistyksen FWA:n kauden pelaajaksi. Hänet valittiin myös Valioliigan tähdistökentälliseen. Hänet nimettiin lisäksi Valioliigan kauden pelaajaksi ja Ranskan vuoden jalkapalloilijaksi 2017. Kaudella 2017–2018 hän oli voittamassa FA-cupia, seuraavalla kaudella Eurooppa-liigaa ja kaudella 2020–2021 Mestarien liigaa. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen 2020–2021. Hän pelasi Chelseassa kausilla 2016–2023 kaikkiaan 190 valioliigaottelua, joissa hän teki 11 ja syötti 13 maalia. Mestarien liigan 31 ottelussa hän antoi kaksi maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi kymmenen ottelua.
Kante siirtyi Saudi-Arabian Valioliigan Ittihadiin ilmaissiirrolla kesällä 2023.
Ura > Maajoukkueura

Ranskassa syntynyt Kanté olisi voinut synnyinmaansa sijaan edustaa maajoukkuetasolla myös Malia, jossa hänellä on sukujuuria. Kanté sanoikin jossain vaiheessa haluavansa edustaa Malin jalkapallomaajoukkuetta, mutta hän teki debyyttinsä Ranskan jalkapallomaajoukkueessa maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Avausmaali syntyi seuraavassa ottelussa Venäjän verkkoon. Hän kuului Ranskan hopeajoukkueeseen EM-kilpailuissa 2016. Hän pelasi kokonaisuudessaan Ranskan kaksi ensimmäistä ottelua sekä yhteensä 64 minuuttia kahdessa pudotuspeliottelussa.
Venäjän MM-kilpailuissa 2018 Kanté kuului maailmanmestaruuden voittaneen Ranskan avainpelaajiin. Hän pelasi täyden ajan kaikissa muissa peleissä paitsi loppuottelussa, jonka hän jätti kesken 55 minuutin kohdalla. Ranskalaislehti Le Parisienin mukaan hän kärsi loppuottelun aikana mahakatarrista. Hän pelasi Ranskan kaikki neljä ottelua vuodelle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa ja kaikki kuusi ottelua EM-kilpailuissa 2024.
Kanté on pelannut kaikkiaan 64 A-maaottelua ja tehnyt kaksi maalia. Kesäkuussa 2022 pelaamansa maaottelun jälkeen hän oli poissa maajoukkueesta kaksi vuotta ja palasi joukkueeseen kesäkuussa 2024.
Saavutukset

Seurajoukkuetasolla
Englannin valioliiga: 2015–2016
Englannin valioliiga: 2016–2017
FA-cup: 2017–2018
Mestarien liiga: 2020-2021
Eurooppa-liiga: 2018–2019
UEFA Super Cup: 2021
Seurajoukkueiden MM: 2021
Henkilökohtaiset saavutukset
PFA:n vuoden pelaaja: 2016–2017
FWA:n vuoden pelaaja: 2016–2017
Valioliigan kauden pelaaja: 2016–2017
Ranskan vuoden jalkapalloilija: 2017
Englannin valioliigan tähdistöjoukkue 2015–2016, 2016–2017
Maajoukkueessa
MM-kulta 2018
EM-hopea 2016
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta N’Golo Kanté Wikimedia Commonsissa
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Lloris |
2 Jallet |
3 Evra |
4 Rami |
5 Kanté |
6 Cabaye |
7 Griezmann |
8 Payet |
9 Giroud |
10 Gignac |
11 Martial |
12 Schneiderlin |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Pogba |
16 Mandanda |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Sagna |
20 Coman |
21 Koscielny |
22 Umtiti |
23 Costil |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Lloris |
2 Pavard |
3 Kimpembe |
4 Varane |
5 Umtiti |
6 Pogba |
7 Griezmann |
8 Lemar |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Tolisso |
13 Kanté |
14 Matuidi |
15 N’Zonzi |
16 Mandanda |
17 Rami |
18 Fekir |
19 Sidibé |
20 Thauvin |
21 Lucas |
22 Mendy |
23 Areola |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Lloris |
2 Pavard |
3 Kimpembe |
4 Varane |
5 Lenglet |
6 Pogba |
7 Griezmann |
8 Lemar |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Tolisso |
13 Kanté |
14 Rabiot |
15 Zouma |
16 Mandanda |
17 Sissoko |
18 Digne |
19 Benzema |
20 Coman |
21 Lucas |
22 Ben Yedder |
23 Maignan |
24 Dubois |
25 Koundé |
26 Thuram |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Samba |
2 Pavard |
3 Mendy |
4 Upamecano |
5 Koundé |
6 Camavinga |
7 Griezmann |
8 Tchouaméni |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Kolo Muani |
13 Kanté |
14 Rabiot |
15 Thuram |
16 Maignan |
17 Saliba |
18 Zaïre-Emery |
19 Fofana |
20 Coman |
21 Clauss |
22 Hernández |
23 Areola |
24 Konaté |
25 Barcola |
Valmentaja Deschamps
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Puola 
Muut:  IdRef
Mikael Knip
Aiheesta muualla

Mikael Knipin Google Scholer -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Diabetestutkimus, Yle Akuutti 8.11.2011
Mikael Knip : Onko tyypin 1 diabetes autoimmuuni- vai infektiosairaus?, Lääkärilehti 10.2.2017
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Johnny Herrera

Johnny Herrera edustamassa Universidad de Chileä vuonna 2019.
Johnny Cristián Herrera Muñoz (s. 9. toukokuuta 1981 Angol) on chileläinen ammattilaisuransa päättänyt jalkapallomaalivahti. Hän on pituudeltaan 184-senttimetrinen.
Herrera edusti urallaan kahdesti Universidad de Chileä ja voitti seuran kanssa kahdeksan kertaa Chilen pääsarjamestaruuden, kolmesti Chilen cupin sekä kerran Chilen supercupin ja Copa Sudamericanan. Hän voitti Chilen pääsarjan myös Evertonin kanssa. Hän pelasi seuratasolla kaikki kilpailut mukaan luettuina 548 ottelua ja torjui niissä pallon 694 kertaa. Hän pelasi 162 nollapeliä.
Herrera liittyi huhtikuussa 2002 Chilen A-maajoukkueeseen ja voitti kahdesti Copa Américan kahdesti vuosina 2015 ja 2016. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 2014 mutta ei pelannut otteluakaan. Herrera pelasi A-maajoukkueessa 24 ottelua. Hän sai Chilen olympiajoukkueen kanssa pronssia kesäolympialaisista 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johnny Herrera Wikimedia Commonsissa
Chilen joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Bravo |
2 Mena |
3 Albornoz |
4 Isla |
5 Silva |
6 Carmona |
7 Sánchez |
8 Vidal |
9 Pinilla |
10 Valdivia |
11 Vargas |
12 Toselli |
13 Rojas |
14 Orellana |
15 Beausejour |
16 Gutiérrez |
17 Medel |
18 Jara |
19 Fuenzalida |
20 Aránguiz |
21 Díaz |
22 Paredes  |
23 Herrera |
Valmentaja Sampaoli
Pierre Schoebel

Pierre Schoebel Méxicon olympialaisissa 1968.
Pierre Schoebel (s. 26. kesäkuuta 1942 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli 110 metrin aitajuoksu.
Schoebel osallistui yleisurheilun arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Budapestin EM-kilpailuissa 1966 ja karsiutui välierissä ajalla 14,5 s. Méxicon 1968 olympialaisissa hän alkukierroksilla sivusi nimissään ollutta Ranskan ennätystä 13,8 s ja välierissä paransi ennätyksen aikaan 13,7 s. Loppukilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi ajalla 14,0 s. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän sijoittui kuudenneksi ajalla 14,1 s.
Ennen Méxicon olympialaisia Schoebel sivusi Ranskan ennätystä 13,9 s elokuussa 1967 ja paransi sen aikaan 13,8 s syyskuussa 1968. Ranskan mestaruutta hän ei voittanut kertaakaan. Seuratasolla hän edusti Racing CF:ää. Hän on pituudeltaan 187-senttinen ja painoi kilpavuosinaan 80 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

110 metrin aitajuoksu: 13,7 s (1968), sähköajanotolla 13,78 s (1968)
Korkeushyppy: 199 cm (1965)
Marie Poissonnier

Marie Poissonnier (s. 4. toukokuuta 1979 Clermont-Ferrand, Puy-de-Dôme, Ranska) on entinen ranskalainen seiväshyppääjä.
Poissonnier sijoittui 12:nneksi Maebashin MM-hallikilpailuissa 1999 tuloksella 420 cm ja 15:nneksi Tukholman EM-hallikilpailuissa 1996 tuloksella 360 cm. Ulkoratojen arvokilpailuissa hän ei selviytynyt kertaakaan loppukilpailuun. Sydneyn 2000 olympialaisissa hän karsiutui tuloksella 415 cm, Münchenin EM-kilpailuissa 2002 tuloksella 415 cm, Pariisin MM-kilpailuissa 2003 tuloksella 435 cm ja Ateenan 2004 olympialaisissa tuloksella 400 cm.
165-senttinen Poissonnier voitti seiväshypyssä Ranskan mestaruuden vuonna 2002. Hän paransi Ranskan ennätystä sisäradoilla 11 kertaa vuosina 1996–2001 ja ulkoradoilla yhdeksän kertaa vuosina 1997–2002. Vuonna 2001 hän hyppäsi viimeisimmän sisäratojen Ranskan ennätyksensä 435 cm ja maaliskuussa 2003 uransa parhaan sisäratatuloksen 440 cm. Ulkoradoilla hän hyppäsi Ranskan ennätyksen viimeisen kerran heinäkuussa 2002; tulos oli 446 cm.
Seredyna-Buda

| Seredyna-Buda Середина-Буда |
| --- | --- |
 vaakuna
 Seredyna-Buda
 Koordinaatit: 52.1880°N, 34.0421°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Sumyn alue
Piiri:  Šostkan piiri
Perustettu:  1660-luku
Väkiluku (2021)  ():  6 963
 
 https://sbmiskrada.gov.ua/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Seredyna-Buda (ukr. Середина-Буда) on kaupunki Ukrainan pohjoisrajalla, Sumyn alueen Šostkan piirissä. Kaupunki sijaitsee Venäjän federaation rajalla ja kaupungin itärajalla on toiminut virallinen rajanylityspiste. Seredyna-Buda sijaitsee linnuntietä 151 kilometriä aluekeskus Sumystä pohjoisluoteeseen. Seredyna-Budaan johtaa myös rajan ylittävä päärata Venäjän Brjanskista Ukrainan Konotopin risteysasemalle; kaupungissa on rautatieasema (Zernove).
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 6 963 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 asukkaita oli noin 7 500.
Seredyna-Budan perustivat 1660-luvun tietämillä Venäjältä saapuneet vanhauskoiset. Kaupungin aseman se sai vuonna 1964.
Ukrainan vuonna 2020 tekemän aluehallintouudistuksen jälkeen Seredyna-Buda on kuulunut Šostkan piiriin; tätä ennen se oli ollut vuodesta 1923 lähtien piirikeskus.
Venäjän asevoimat on laittoman hyökkäyssotansa (2022–) aikana tulittanut kaupunkia useasti muun muassa kraatinheittimillä ja tykistöllä sekä ilmaiskuilla, esimerkiksi tammikuussa 2023 ainakin kolmesti.
Rautatieasema Zernove.
Kirkko Seredyna-Budassa.
Toinen kirkko.
Venäjän sotilaallisen iskun (28.1.2023) tuhoamaa asuintaloa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seredyna-Buda Wikimedia Commonsissa
Raphaël Pujazon

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Raphaël Pujazon vuonna 1946. |  Raphaël Pujazon vuonna 1946. |  Raphaël Pujazon vuonna 1946. |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1946 | 3 000 metrin esteet |  |
Raphaël Pujazon (12. helmikuuta 1918 Campillo, Espanja – 2000) oli ranskalainen yleisurheilija, jonka saavutti kansainvälisiä voittoja estejuoksussa ja maastojuoksussa.
Pujazon voitti Oslon EM-kilpailuissa 1946 kultaa 3 000 metrin estejuoksussa uransa parhaalla ajalla 9.01,4. Hopealle sijoittunut ruotsalainen Erik Elmsäter hävisi hänelle lähes 10 sekunnilla. Samoissa kisoissa Pujazon sijoittui 5 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi ajalla 14.46,8. Lontoon 1948 olympialaisissa hän keskeytti estejuoksun loppukilpailussa.
Maastojuoksun MM-kisoja edeltäneen kansainvälisen maastojuoksukilpailun Pujazon voitti vuosina 1946 ja 1947. Lisäksi hän sijoittui toiseksi vuonna 1949 ja 21:nneksi vuonna 1950. Kaikissa noissa kisoissa Ranska voitti joukkuekilpailun.
Pujazon voitti Ranskan mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1948, 5 000 metrin juoksussa vuosina 1941, 1942, 1944 ja 1946, 1 500 metrin juoksussa vuonna 1944 sekä maastojuoksussa vuosina 1944–1949. Hän paransi Ranskan ennätystä 2 000 metrin juoksussa aikaan 5.19,0 vuonna 1946 sekä 3 000 metrin juoksussa aikaan 8.25,7 vuonna 1941 ja 8.20,5 vuonna 1945. Estejuoksussa ei noihin aikoihin noteerattu virallisia ennätyksiä.
Pujazon oli pituudeltaan 175-senttinen ja painoi kilpailuvuosinaan 61 kiloa.
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 metrin esteet: 9.01,4 (1946)
1 500 metriä: 3.53,3 (1946)
2 000 metriä: 5.19,0 (1946)
3 000 metriä: 8.20,5 (1945)
5 000 metriä: 14.37,9 (1946)