Hormonikorvaushoito
Hoidon historia

Hormonikorvaushoitoja on käytetty vaihdevuosioireisiin 1940-luvulta alkaen. Hormonikorvaushoidossa annettu estrogeeni tuotettiin aluksi raskaana olevien tammojen virtsasta. Estrogeeniä käytettiin aina vuoteen 1975 asti ilman täydentävää keltarauhashormnia (progesteroni tai progestiini). Vuonna 1975 julkaistu yhdysvaltalaistutkimus osoitti, että estrigeenihoito lisää riskiä sairastua kohdun limakalvon syöpään, ellei siihen liitetä progesteronihoitoa. Tämän jälkeen progestiini lisättiin niiden naisten hormonikorvaushoitoon, joilta ei ollut poistettu kohtua. Lisäyksen tavoitteena oli pienentää kohdun limakalvon liikakasvun ja syövän esiintyvyyttä.
Myöhemmin kehitettiin teoria, jonka mukaan hormonikorvaushoidot ehkäisevät sydän- ja verisuonisairauksia.
1970- ja 1990-lukujen väestöseurantatutkimuksissa havaittiin, että hormonikorvaushoitoja käyttävillä ja käyttäneillä esiintyi myös tavallista enemmän munasarja- ja rintasyöpää. Yhdysvaltalaisen Women's Health Initiative -järjestön käynnistämä laaja satunnaistettu kaksoissokkokoe jouduttiin keskeyttämään etuajassa vuonna 2002, kun havaittiin, että hoito oli lisännyt sekä syöpää että sydän- ja verisuonisairauksia.
Hormonikorvaushoidon suosio yli kaksinkertaistui 1990-luvulla, mutta laski 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä yli 60 prosenttia. Suosion lasku johtui siitä, että  vuonna 2002 keskeytetyssä Women's Health Initiative -järjestön laajassa satunnaistetussa kaksoissokkotutkimuksessa oli havaittu hoitoon liittyviä vakavia terveyshaittoja.
Samana vuonna keskeytetyssä tanskalaisessa interventiotutkimuksessa tarkasteltiin hormonikorvaushoidon yhteyttä luukatoon, kuolleisuuteen, sydän- ja verisuonisairauksiin sekä syöpiin. Intervention piti kestää alun perin 20 vuotta, mutta se lakkautettiin jo 10 vuoden kuluttua. Interventioryhmäläiset oivat nauttineet 10 vuoden ajan trifaasiestradiolia ja norethisteroniasetaattia. Kuudentoista vuoden seuranta-ajan päättyessä havaittiin, että hormonikorvausryhmässä olleiden naisten keskimääräinen kokonaiskuolleisuus olikin 26 prosenttia verrokkeja pienempi. Heillä esiintyi myös keskimäärin 19 prosenttia vähemmän paksusuolen syöpää ja lähes puolta vähemmän sydäninfarkteja ja sydämen vajaatoimintaa kuin kontrolliryhmässä olleilla. Syöpiä, aivohalvauksia ja laskimotukoksia esiintyi yhtä paljon molemmissa ryhmissä. Etenkin se viidennes, jolta oli poistettu kohtu, oli muita osanottajaryhmiä terveempi. Kyseisen ryhmän jäsenet olivat toisaalta myös muita nuorempia.
Tanskalaistutkimus kohtasi paljon kritíikkiä esimerkiksi sen vuoksi, että kontrolliryhmäläiset olivat vanhempia kuin hoitoa saaneet. Lisäksi yli puolet interventioryhmäläisistä keskeytti hoidon, mutta heidät otettiin siitä huolimatta mukaan tulosta laskettaessa. Tämän lisäksi noin 20 prosenttia oli siirtynyt käyttämään jotain muuta hormonikorvaushoitoa eli vain noin 20 prosenttia kaikista interventioryhmään arvotuista osallistui interventioon koko 10 vuotta kestäneen interventiojakson ajan. Lisäksi noin 23 prosenttia kontrolliryhmäläisistä aloitti jossain vaiheessa hormonikorvaushoidon, mutta heitä ei poistettu silti kontrolliryhmästä. Tutkimukseen osallistui noin tuhat 45-58-vuotiasta naista.