stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Evoluutioteorian historia

Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n
k
Osa biologian artikkelisarjaa
Evoluutioteorian historia on melko pitkä, sillä jo eräät antiikin filosofit arvelivat, että eläimet ovat saattaneet muuttua ajan myötä. Antiikin aikana pohdinnat evoluutiosta jäivät kuitenkin vain ajatuksen asteelle. Euroopassa antiikin ajan pohdinnat jäivät pitkäksi aikaa varjoon Rooman valtakunnan luhistuttua, mutta esimerkiksi jatkuivat islamilaisessa maailmassa, josta latinankielisiä käännöksiä lopulta ilmaantui myös Eurooppaan. Ajan henki oli Euroopassa pitkään epäsuotuisa, sillä kristinuskon Raamattu oli suurin auktoriteetti huomattavankin pitkään, eikä evoluutioajatuksia voitu hyväksyä saati sitten edes pohdittu.
Darwinin evoluutioteoria

Biologiset evoluutioteoriat tulivat tunnetuksi vasta 1859. Silloin julkaistiin Charles Darwinin "Lajien synty luonnollisen valinnan vaikutuksesta". Kirja syntyi viisi vuotta kestäneen maailmanympärimatkan aikana tehtyjen havaintojen innoittamana. Darwinia innoitti erityisesti hänen isoisänsä teos sekä lisäksi englantilaisen papin, Thomas Malthusin 1798 ilmestynyt teos Essay on the Principle of Population. Teos vahvisti hänen käsitystään luonnonvalinnasta. Darwin valmisteli kirjaa useita vuosia, keräsi siihen todistusaineistoa ja ajatuksia havainnoimalla, tutkimalla ja kirjeenvaihdon kautta. Darwinin ajatukset eivät kuitenkaan olleet uusia, eivätkä ne syntyneet tyhjästä. Hän myös kertoo sen kirjassaan, jossa hän luettelee evoluutioajatuksia esittäneitä henkilöitä. Darwinin suuri ansio oli, että hän esitti ajatuksensa loogisesti sekä keräsi niitä tukemaan valtavan määrän todistusaineistoa ja esimerkkejä. Näin hän pystyi puolustamaan teorioitaan lajinkehityksestä epäilijöitä vastaan. Myös 1800-luvulla luonnontieteellinen tietämys oli noussut riittävälle tasolle, ja ajan henki oli sopiva.
1900-luku

1920- ja 1930-luvuilla osin virheellisen darwinismin korvasi synteettinen evoluutioteoria (moderni synteesi). Nykyinen teoria ei ole tarkalleen ottaen darwinismia, mutta siitä puhuvat nykyisin lähinnä luomisuskoiset. Synteettiseen evoluutioteoriaan vaikuttivat ajan kehittyneet tutkimusmenetelmät ja uudet oivallukset biologiassa. Geenien yhteisvaikutuksen lopputuloksena on kokonaissopeutuminen. Populaatioissa geenit vaihtuvat yksilöiden risteytyessä ja niin syntyy geenivirtoja. Jos populaatiot eristäytyvät ja eri suuntiin tapahtuva kehitys jatkuu riittävän pitkään, syntyy uusia lajeja eli tapahtuu lajiutuminen. Synteettisen teorian mukaan evoluutio on vähittäistä, mutta siinä saattaa tapahtua hyppäyksiä, esimerkiksi jos sattuma puuttuu peliin.
Nykyinen käsitys evoluutiosta on pääasiassa peräisin 1970- ja 1980-luvuilta. Se on muuttanut muotoaan kaavamaisesta pois. Lajinkehityksen katsotaan olevan nykyään hyvinkin erilaista eri tilanteissa eri lajeilla. Synteettisen ajan jälkeen on seurannut vapaamman ajattelun aika. Kehitystä ei aina haluta rajoittaa tiettyihin kaavamaisuuksiin. Jaksottaisen tasapainon mallin mukaan kehitys voidaan jakaa pitkiin suvantovaiheisiin, jolloin muutosta ei tapahdu juurikaan, ja erittäin nopean kehityksen pyrähdyksiin.
Nykyinen käsitys evoluutiosta on muuttunut Darwinin ajoista. Darwinin elinaikana ei vielä tunnettu molekyylibiologiaa, eikä mitään esimerkiksi DNA:sta.
Evoluutio on historiallinen prosessi, eikä sitä voida todistaa perinteisillä väitteillä tai menetelmillä, joilla todistetaan puhtaasti fysikaaliset tai funktionaaliset ilmiöt. Tietyt evolutiiviset tapahtumat, ja evoluutio kokonaisuudessaan on pääteltävä havaintojen perusteella. Näitä päätelmiä on testattava yhä uudestaan uusia havaintoja vasten, jolloin alkuperäiset havainnot saavat vahvistusta tai ne kumoutuvat. Evoluutioteoria ei nykyisin ole pelkkä teoria, vaan tiedemiehet ovat hyväksyneet sen tosiasiana ylivoimaisen todistusaineiston vahvistamana. Nykyisin evoluutio on melko hyväksytty ajatus länsimaisissa myös tavallisten ihmisten keskuudessa, poikkeuksena eri kulttuuritaustat omaava Yhdysvallat.
Evoluutioteorian historiaa Suomessa

Suomessa evoluutioteoriaa esiteltiin ensimmäistä kertaa Suomen Tiedeseuran 25-vuotisjuhlakokouksessa vuonna 1864. Eläintieteen professori Fredrik Wilhelm Mäklin ei osannut antaa arvoa evoluutioteorialle, ja "Tiedeseuran ystävät" laativat vastalauseen Helsingfors Dagbladiin. Adolf Erik Nordenskiöld kirjoitti Darwinin teorian puolesta Litterär Tidskriftissä. Suomen kielellä darwinismia esitteli ensimmäisenä A. J. Mela Savo-karjalaisen osakunnan vuosijuhlassa helmikuussa 1872 pitämässään esitelmässä ”Ihmisen synty”.
Vuonna 1889 käytiin kuuluisa ”uskonsota Jyväskylässä”. Eero Erkon toimittama Keski-Suomi aloitti kirjoitussarjan Ihmiskunnan lapsuuden ajoilta. Siitä syntyi kiivas keskustelu, ja evoluutioteoriaa puolustivat Kuopiosta Minna Canth ja Juhani Aho.
Darwinin polveutumisoppi ja käsitys luonnonvalinnasta vakiintuivat jo 1900-luvun vaihteessa sekä yliopiston että koulujen biologian (luonnonhistorian) opetukseen Suomessa. Tämä oli paljolti J. A. Palménin, J. P. Norrlinin ja A. J. Melan vaikutusta. Darwinin valintaoppia kehityksen selittäjänä eivät tosin edes kaikki suomalaiset filosofit hyväksyneet vielä paljon myöhemminkään.
Kirjallisuutta

Sarmaja, Heikki: Kuka keksi luonnonvalinnan?.  Helsinki:  Terra Cognita, 2009.  ISBN 978-952-5697-31-5
Aiheesta muualla

Evolution Less Accepted in U.S. Than Other Western Countries, Study Finds
(Arkistoitu – Internet Archive). Sivulla kerrotaan kehitysopin historiasta.
Charles Darwinin teorioilla oli merkittävä vaikutus evolutiiviseen ajatteluun
Jeffrey Farrell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jeffrey Farrell |  Jeffrey Farrell |  Jeffrey Farrell |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 4×100 m sekauinti |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Chicago 1959 | 4×100 m sekauinti |  |
Felix Jeffrey "Jeff" Farrell (s. 28. helmikuuta 1937 Detroit) on yhdysvaltalainen kilpauimari, joka voitti kaksi olympiakultaa viesteissä vuonna 1960.
Farrell voitti Pan-Amerikan kisoissa kultaa 100 metrin vapaauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1959. Rooman olympialaisissa 1960 hän voitti kultaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ajalla 4.05,4 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä ajalla 8.10,2. Farrell ui molemmissa loppukilpailussa ankkuriosuuden ja molemmissa voittoaika oli uusi maailmanennäts. Harrison ui henkilökohtaisia maailmanennätyksiä sekauintimatkoilla.
FS Fanfare (1868)

| Fanfare |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chantiers de l'Océan, Bordeaux
Kölinlasku:  12. marraskuuta 1867
Laskettu vesille:  24. elokuuta 1868
Palveluskäyttöön:  4. elokuuta 1869
Poistui palveluskäytöstä:  25. lokakuuta 1890
Tekniset tiedot
Uppouma:  500 t
Pituus:  43,45 m
Leveys:  7,40 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  250-280 hv
Nopeus:  9,1-9,7 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  1 × 19 cm Mle 1864 -tykki 1 × 12 cm tykki 2 × 4 cm tykkiä
Fanfare oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 12. marraskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 4. elokuuta 1869.
Palvelus

Fanfare poistettiin alusluettelosta 25. lokakuuta 1890.
Farmakokinetiikka

Farmakokinetiikka (farmakon, rohdos, lääke; kinein, liikkua) on farmakologian osa-alue, joka keskittyy lääkeaineen vaiheisiin elimistössä, toisin sanoen sen imeytymiseen eri reittejä, jakaantumiseen elimistössä, sekä eliminoitumiseen eli aineenvaihduntaan, ja erittymiseen pois elimistöstä.
Lääkeaineiden eliminoitumiseen liittyy usein geneettisiä eroja yksilöiden välillä. Näitä tutkii farmakogenetiikka.
Kirjallisuutta

Kari Kivistö, Pertti J. Neuvonen: ”Farmakokinetiikka”, Farmakologia ja toksikologia.  (6. painos)  Medicina Oy, 2001.  ISBN 951-97316-1-X  Teoksen verkkoversio (PDF).
| n k Farmakologia |
| --- | --- |
Suuntaukset:  Biofarmasia  Etnofarmakologia  Farmakoepidemiologia  Farmakogenetiikka  Farmakognosia Yrttilääkintä  Farmakoinformatiikka  Farmakotoksikologia  Kliininen farmakologia Farmasia  Lääkeainekemia  Lääkekemia  Neurofarmakologia  Psykofarmakologia Uniterapia 
Osa-alueet:  Farmakodynamiikka  Farmakokinetiikka 
| n k Farmasia |
| --- | --- |
Yleistä:  Farmasian historia Esihistoriallinen lääketiede  Lääke Reseptilääke 
Farmaseutiikka:  Farmakologia Farmakodynamiikka  Farmakogenetiikka  Farmakokinetiikka  Toksikologia  Lääkeainekemia  Farmakognosia  Farmakokybernetiikka 
Ammatit:  Apteekkari  Proviisori  Farmaseutti 
Käytäntö:  Kliininen farmasia  Apteekki Sairaala-apteekki  Radiofarmasia 
Lääketeollisuus:  Lääkekehitys
Joe Fazio

| Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Australia. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Australia> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | México 1968 | kahdeksikko |  |
Joseph Ray "Joe" Fazio (11. syyskuuta 1942 Sydney – 2011) oli australialainen soutaja. Hän saavutti hopeaa kahdeksikossa Méxicon kesäolympialaisissa 1968. Australian venekunta hävisi Länsi-Saksalle 0,98 sekunnilla ja voitti kolmanneksi sijoittuneen Neuvostoliiton 1,13 sekunnilla.
Farleigh Hungerfordin linna

| Farleigh Hungerfordin linna |
| --- | --- |
 Linnan itäportti
Sijainti:  Farleigh Hungerford, Somerset, Englanti
Koordinaatit:  51°19′2.91″N, 2°17′6.49″W
Rakennustyyppi:  linna
Rakennuttaja:  Thomas Hungerford
Omistaja:  English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farleigh Hungerfordin linna on 1300- ja 1400-lukujen vaihteessa Englannin Somersetissa rakennettu linna, joka sisältää sisä- ja ulkopihan. Sen kuvailtiin olleen raunioitunut vuonna 1701. Nykyään sen omistaa English Heritage.
Linnan rakennutti Sir Thomas Hungerford, joka on varhaisin nimeltä tunnettu House of Commonsin puhemies. Hänen poikansa Walter Hungerford lisäsi ulkopihan 1420-luvulla. Hungerfordin suku myi linnan vuonna 1686 ja se rappeutui nopeasti sen jälkeen.
Arkkitehtuuri

Ulkopiha on kehämuurin ympäröimä. Molemmat pohjoistornit ovat tuhoutuneet maatasoon asti kun taas lounais- ja kaakkoistornit ovat edelleen pystyssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Farleigh Hungerfordin linna Wikimedia Commonsissa
Gizella Farkas

Gizella "Gizi" Farkas (18. marraskuuta 1925 Miskolc, Unkari – 17. kesäkuuta 1996 Wien, Itävalta) oli unkarilainen pöytätennispelaaja, joka menestyi 1940- ja 1950-luvuilla. Hän voitti kymmenen maailmanmestaruutta ja kaksi Euroopan-mestaruutta EM-kisojen alettua vasta hänen uransa loppupuolella. Maailmanmestaruuksistaan hän voitti kolme naisten kaksinpelissä peräkkäisinä vuosina 1947–1949 ja jäi tämän jälkeen neljä kertaa peräkkäin hopealle Romanian Angelica Rozeanulle hävinneenä.
Saavutukset > MM-mitalit

Naisten kaksinpeli
Kultaa 1947, 1948, 1949
Hopeaa 1950, 1951, 1952, 1953
Naisten nelinpeli
Kultaa 1947 (parina Gertrude Pritzi), 1949 (parina Helen Elliot), 1953 (parina Angelica Rozeanu)
Hopeaa 1950
Pronssia 1951, 1952, 1954
Sekanelinpeli
Kultaa 1947 (parina Ferenc Soós), 1949, 1950,(parina Ferenc Sidó) 1954 (parina Ivan Andreadis)
Pronssia 1952, 1953, 1959
Naisten joukkuekilpailu
Hopeaa 1947, 1948, 1950, 1954
Pronssia 1949, 1953
Lähde:
Saavutukset > EM-mitalit

Naisten kaksinpeli
Pronssia 1958, 1960
Sekanelinpeli
Kultaa 1958 (parina Zoltán Berczik)
Naisten joukkuekilpailu
Kultaa 1960
Lähde:
Farssi

Farssi on hullutteleva ja ilveilevä komedian laji. Farssissa esiintyy usein karkeaa ja alatyylistä huumoria, tilanteet ja henkilöhahmot ovat liioiteltuja ja groteskeja, tapahtumat ovat yllättäviä, epätodennäköisiä ja absurdeja, ja juoni on mutkikas ja nopeasti etenevä.
Piirteet

Farssit perustuvat usein inhimillisiin perustarpeisiin ja vaistoihin, kuten syömiseen, juomiseen, leikkimiseen, paritteluun ja auktoriteetin pilkkaamiseen.
Farsseista tehdään yksinkertaisia, oleelliseen keskittyviä, sopivasti liioittelevia ja ajallisesti tiiviitä. Tyypillisesti niissä luodaan ensin odotuksia, jotka sitten jätetään yllättävällä tavalla täyttämättä. Farsseissa hyödynnetään perinteisiä komiikan välineitä, kuten toistoa, liioittelua, käänteisiä rooleja ja erilaisia yhteensopimattomuuksia.
Farssin elementtejä ovat ensinnäkin jokin tapahtumien lähtökohtana toimiva arkipäiväinen tilanne; toisekseen fyysistä toimintaa, kuten takaa-ajoja, piileskelyjä tai kaatumisia; kolmanneksi erilaisia huijauksia, kuten valepukuja ja väärinkäsityksiä; ja neljänneksi esteitä, kuten auktoriteettihenkilöitä.
Farsseissa esiintyy usein typeryyttään tai tilapäisen esteen vuoksi kyvyttömiä uhreja; sattuman, onnettomuuden tai väärinkäsitysten seurauksena muuttuvaa kohtaloa; antagonistisia esineitä ja koneita, jotka menevät väärään aikaan päälle ja pois päältä; sisääntuloja ja ulosmenoja; sekä kolhuistaan huolimatta rikkoutumattomia ihmisiä. Farssien hahmot eivät vammaudu brutaalistakaan väkivallasta, koska farssien väkivalta on piekmminkin symbolista kuin oikeaa väkivaltaa.
Farssit voidaan jakaa neljään alalajiin. Nöyryytys- tai petosfarssissa kaikki huumori kohdistuu yhteen uhriin. Muutosfarssissa tilanne kääntyy toistuvasti päälaelleen. Tasapainofarssissa on kaksi vastakkaista mutta samansuuruista voimaa, jotka eivät saa toisistaan koskaan yliotetta. Lumipallofarssissa virheet tai väärinkäsitykset johtavat nopeasti eteneviin tapahtumiin, jotka vievät kaikki hahmot mukanaan.
Tunnettuja farssin edustajia ja kehittäjiä ovat olleet muun muassa näytelmäkirjailijat Aristofanes, Molière, Georges Feydeau, Ray Cooney, Michael Frayn ja Dario Fo. Varhaisia elokuvafarsseja tekivät muun muassa Charlie Chaplin, Keystone Kops ja Marx-veljekset. Television tilannekomedioista farssimaisia ovat esimerkiksi Pitkän Jussin majatalo, Lucy ja minä ja Pesä kolmelle.
Lasse Fagerström

| Lasse Fagerström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. joulukuuta 1951 Karjaa
Kuollut: 4. lokakuuta 2016 (64 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–2016
Merkittävät roolit:  Axel Wahl Sylvi Johan Ingberg Hovimäki
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Lasse Erik Fagerström (22. joulukuuta 1951 Karjaa – 4. lokakuuta 2016) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki lähes neljän vuosikymmenen mittaisen uran Turun ruotsalaisen teatterin riveissä. Televisiossa hän näytteli muun muassa sarjoissa Vandrande skugga, Vihan päivät ja Hovimäki.
Elämä ja ura

Fagerström opiskeli teatteritaiteita vuosina 1973–1977, sitä ennen hän oli opiskellut kaupallisia aineita. Fagerström näytteli Turun ruotsalaisessa teatterissa 1977–1980 ja 1981–1983 sekä edelleen vuodesta 1985 eteenpäin. Vuosina 1983–1985 hän näytteli Helsingin Svenska Teaternissa.
Fagerström teki pitkän uransa aikana rooleja lukemattomissa näytelmissä, joista mainittakoon Kom igen, Charlie (1989), Lyckan kommer sällan ensam (1997) ja Sylvi (2014).
Fagerström näytteli myös lukuisissa televisiotuotannoissa, sekä suomeksi että ruotsiksi. Yle TV2:n epookkidraamassa Hovimäki hänellä oli piirilääkäri Johan Ingbergin rooli. Vuonna 1991 hänellä oli kupariseppä Backmanin rooli Åke Lindmanin ohjaamassa tuotannossa Vihan päivät. Valkokankailla Fagerström teki sivuroolin elokuvissa Vares – Uhkapelimerkki ja Risto Räppääjä ja Sevillan saituri.
Fagerström teki aktiiviuraa aina kuolemaansa asti: hän kuoli sairaskohtaukseen teatterissa 4. lokakuuta 2016. Samaisen syyskauden aikana hän näytteli Canterburyn arkkipiispaa Pekka Sonckin ohjaamassa näytöskappaleessa Kungens tal.
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Vares – Uhkapelimerkki (2012)
Risto Räppääjä ja Sevillan saituri (2015)
Filmografia > Televisiosarjat ja -elokuvat

Ensimmäinen yö poissa kotoa (1980)
Vandrande skugga (1984)
Julafton (1985)
Vihan päivät (1991)
Tapaus Falk (1997)
Hovimäki (2003)
Ei valoa tunnelissa (2011)
Filmografia > Muut tuotannot

Private factory – seksuaalifantasioita vallasta ja vallattomuudesta (1995) lyhyt dokumenttielokuva
Ester (2003) lyhyt fiktioelokuva
Älä itke minua, äitini (2014) lyhyt fiktioelokuva
Sound from the Deep (2017) lyhyt fiktioelokuva
Aiheesta muualla

Åbo Svenska Teater: Glimtar ur teaterns arkiv (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Arkivet: Vandrande skugga; videoleikkeet Polismästaren samlar till förhör (Fagerström kohdassa 1'17" oikealla) ja Sanningen kommer fram
Åu.fi: ”ÅST var Lasse Fagerströms hem” (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Carol Feeney

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | nelonen i.p. |  |
Carol Feeney (s. 4. lokakuuta 1964) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa perämiehettömässä nelosessa Barcelonassa 1992. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili kahdeksikossa ja sijoittui neljänneksi Nottinghamissa 1986 ja Wienissä 1991 sekä kuudenneksi Bledissä 1989.
Antiikin kreikkalainen kalenteri

Antiikin kreikkalaisten kalenterien kuukaudet perustuivat Kuun vaiheisiin. Kuunpimennys Ateenan Akropoliin yllä.
Antiikin kreikkalaiset kalenterit olivat yleensä kuu-aurinko­kalentereita. Kalentereita oli lukuisia, ja tyypillisesti Kreikan jokaisella kaupunkivaltiolla oli omat kalenterinsa. Parhaiten näistä tunnetaan attikalainen kalenteri, joka oli käytössä Ateenassa.
Kalentereiden moninaisuudesta ja monimutkaisuudesta johtuen antiikin Kreikan historian päivämääriä on hyvin hankala muuntaa täsmällisiksi nykyisin käytetyn kalenterin päivämääriksi.
Kalentereiden toiminta

Kreikkalaiset kalenterit poikkesivat toisistaan kuukausien nimien ja vuoden aloittavan kuukauden osalta. Kuukausia nimettiin usein niihin sijoittuvien juhlien mukaan, tai niille annettiin jumalten ja myöhemmin myös hallitsijoiden nimiä. Paikoin kuukausilla ei ollut nimiä lainkaan, vaan niitä kutsuttiin kuukauden järjestysnumeron mukaan.
Kaikissa kalentereissa kuukausi alkaa uudestakuusta ja kestää seuraavaan uuteenkuuhun. Kuukaudessa oli joko 30 (täysi kuukausi eli πλήρεις, plēreis) tai 29 päivää (vajaa kuukausi eli κοῖλοι, koiloi). Tämä teki kuuvuoden pituudeksi 354 päivää, mikä oli noin 11 päivää vähemmän kuin aurinkovuoden pituus, noin 365 päivää. Synkronointi aurinkovuoteen ja vuodenaikoihin saatiin lisäämällä ylimääräisiä kuukausia eri tavoin: eräs tapa oli tehdä tämä kahden vuoden jaksoissa (niin kutsuttu τριετηρίς, trietēris eli annus magnus) niin, että toinen vuosista sisälsi 12 kuukautta ja toinen 13 kuukautta. Näin joka toisessa vuodessa oli 354 ja joka toisessa 384 päivää. Ylijääneistä päivistä muodostettiin lisää kuukausia neljän (πενταετηρίς, pentaetēris) ja kahdeksan vuoden jaksoissa (ἐννεαετηρίς, enneaetēris). Ylimääräinen kuukausi saatiin toistamalla joku kalenterin kuukausista; esimerkiksi attikalaisessa kalenterissa toistettiin vuoden puolivälissä ollut Poseideon-kuukausi, epeiroslaisessa kalenterissa Eukleios-kuukausi ja sisilialaisen Tauromenionin kalenterissa Apellaios-kuukausi.
Kuukaudet jaettiin osiin kuun vaiheiden mukaan. Kuun ensimmäistä päivää eli uudenkuun päivää kutsuttiin nimellä nūmēnia (νουμηνία). Ensimmäistä puoliskoa siitä täyteen kuuhun kutsuttiin nimellä mēnos histamenū (μηνὸς ἱσταμένου), ja jälkimmäistä puoliskoa nimellä mēnos fthinontos (μηνὸς φθίνοντος). Kuukauden kolmannenkymmenennen päivän nimi oli triakas (τριακάς) tai henē kai nea (ἕνη καὶ νέα). Täyden kuun päivästä käytettiin joskus nimitystä dikhomēnis (διχόμηνις). Päivä alkoi auringonlaskusta ja kesti seuraavaan auringonlaskuun.
Vuosilukuja nykyisessä mielessä ei käytetty. Vuodet nimettiin usein keskeisten virkamiesten tai pappeuksien, esimerkiksi Ateenassa eponyymiarkontin, mukaan. Lisäksi ajanlaskussa käytettiin kaikille kreikkalaisille yhteisiä nelivuotisia olympiadeja, ja jokainen vuosi tunnistettiin sen mukaan, kuinka monennen olympiadin kuinka mones vuosi se oli. Olympiadit laskettiin vuodesta 776 eaa., ensimmäisen olympiadin ensimmäisestä vuodesta, jolloin pidettiin ensimmäiset tunnetut Olympian kisat. Siten esimerkiksi vuosi 480 eaa., jolloin Salamiin taistelu käytiin, oli 75. olympiadin ensimmäinen vuosi, sillä ensimmäisen olympiadin ensimmäisestä vuodesta oli tuolloin kulunut 74 × 4 = 296 vuotta.
Kalentereita alueittain

Seuraavassa on esitetty eri alueilla käytettyjen kalentereiden kuukaudet; kaikkien alueiden kaikkien kuukausien nimiä ei tunneta.
Kalentereita alueittain > Attika

Hekatombaion - Ἑκατομβαιών (~ heinäkuu)
Metageitnion - Μεταγειτνιών
Boedromion - Βοηδρομιών
Pyanopsion - Πυανοψιών
Maimakterion - Μαιμακτηριών
Poseideon - Ποσειδεών
Gamelion - Γαμηλιών
Anthesterion - Ἀνθεστηριών
Elafebolion - Ἐλαφηβολιών
Munikhion - Μουνιχιών
Thargelion - Θαργηλιών
Skiroforion - Σκιροφοριών
Kalentereita alueittain > Boiotia

Bukatios - Βουκάτιος (~ 23. joulukuuta)
Hermaios - Ἑρμαίος
Prostaterios - Προστατήριος
Agrionios - Ἀγριώνιος
Theiluthios - Θειλούθιος
-
Homoloios - Ὁμολώιος
Hippodromios - Ἱπποδρόμιος
Panamos - Πάναμος
Pamboiotios - Παμβοιώτιος
Damatrios - Δαμάτριος
Alalkomenios - Ἀλαλκομένιος
Kalentereita alueittain > Delfoi

Bukatios - Βουκάτιος (~ syyskuu)
Heraios - Ἠραῖος
Apellaios - Ἀπελλαῖος
-
Dadaforios - Δᾳδαφόριος
Poitropios - Ποιτρόπιος
Bysios - Βύσιος
Artemisios - Ἀρτεμίσιος
Herakleios - Ἠράκλειος
Boathoos - Βοαθόος
Ilaios - Ἰλαῖος
Theoksenios - Θεοξένιος
Kalentereita alueittain > Epeiros

Epeiroslainen kalenteri tunnetaan parhaiten Antikytheran koneesta, jossa kuukaudet ovat:
Foinikaios - Φοινικαίος (~ varhaissyksy)
Kraneios - Κράνειος
Lanotropios - Λανοτρόπιος (muualla myös Heliotropios, door. Haliotropios)
Makhaneus - Μαχανεύς (Korfulla Μαχανεός, Makhaneos)
Dodekateus - Δωδεκατεύς (Korfulla Δυωδεκατός, Dyodekatos)
Eukleios - Εὔκλειος
Artemisios - Ἀρτεμίσιος (Korfulla Ἀρτεμἰτιος, Artemitios)
Psydreus - Ψυδρεύς
Gameilios - Γαμείλιος
Agrianios - Ἀγριάνιος
Panamos - Πάναμος
Apellaios - Ἀπελλαίος
Kalentereita alueittain > Epidauros

Azosios - Ἀζόσιος (~ heinäkuu)
Karneios - Καρνεῖος
Proratios - Προράτιος
Hermaios - Ἑρμαῖος
Gamos - Γάμος
Teleos - Τέλεος
Posidaios - Ποσίδαιος
Artamitios - Ἀρταμίτιος
Agrianios - Ἀγριάνιος
Panamos - Πάναμος
Kyklios - Κύκλιος
Apellaios - Ἀπελλαίος
Kalentereita alueittain > Kreeta

Thesmoforion - Θεσμοφοριών (~ 23. syyskuuta)
Hermaios - Ἐρμαῖος
Eiman - Είμαν
Matarkhios - Μετάρχιος
Agyios - Ἄγυιος
Dioskuros - Διόσκουρος
Theodosios - Θεοδόσιος
Pontos - Πόντος
Rhabinthios - Ῥαβίνθιος
Hyperberetos - Ὑπερβέρετος
Nekysios - Νεκύσιος
Basilios  - Βασίλιος
Kalentereita alueittain > Kyzikos

Boedromion - Βοηδρομιών (~ lokakuu)
Kyanepsion - Κυανεψιών
Apaturion - Ἀπατουριών
Poseideon - Ποσειδεών
Lenaion - Ληναιών
Anthesterion - Ἀνθεστηριών
Artemision - Ἀρτεμισιών
Kalamaion - Καλαμαιών
Panemos - Πάνημος
Taureon - Ταυρεών
-
-