stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivistä
Historia

Theofrastos eli ja kirjoitti 300-luvun lopulla ja 200-luvun alussa eaa. Hän oli Aristoteleen oppilas peripateettisessa koulukunnassa ja myöhempi koulun johtaja, ja kirjoitti lukuisia teoksia filosofian ja luonnontieteen aloilta. Theofrastos oli kotoisin Lesboksen Eresoksesta. Seudun erikoinen ja tuliperäinen kivimaailma, joka näkyy nykyisinkin muun muassa Lesboksen kivettyneessä metsässä, on saattanut olla eräänä innoittajana hänen kiviä käsittelevälle teokselleen, sillä hän on ensimmäinen, jonka tiedetään kirjoittaneen alueen fossiileista.
Teos on ajoitettu kirjoitetuksi 300-luvun eaa. lopulla. Se on varhaisin tunnettu esimerkki yrityksestä luokitella kivilajeja. Theofrastos on oletettavasti hyödyntänyt kaivostyöntekijöiltä ja muilta peräisin olevia käytännön tietoja, ja koonnut ne teokseensa. Teos vaikuttaa muodostuneen luentomuistiinpanoista, sen sijaan että se olisi alun perin kirjoitettu tutkielmaksi.
Plinius vanhempi käytti Theofrastoksen teosta lähteenä teoksensa Naturalis historia kiviä käsittelevälle osalle. Teoksesta Kivistä on säilynyt yhteensä kolmetoista käsikirjoitusta, joista merkittävimmät ovat Vaticanus 1302, Vaticanus 1305 ja Vaticanus Urbinas 108, jotka ovat peräisin 1300–1400-luvuilta, sekä Vaticanus Palatinus 162. Teoksen ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) on Aldus Manutiuksen toimittama (Venetsia, 1495–1498; uusintapainos 1552).
Sisältö

Theofrastoksen teos ei ole puhtaasti filosofinen mutta ei myöskään puhtaasti deskriptiivinen. Se pyrkii luokittelemaan kivilajeja aristoteelisen luokittelujärjestelmän mukaisesti. Theofrastos sanoo metallien koostuvan vedestä, kun taas tutkielman aiheena olevat mineraalit koostuvat maasta. Mineraalit hän luokittelee kahteen päälajiin, kivet ja maalajit. Pääosa teoksesta keskittyy kiviin, ja maalajeja käsitellään vain teoksen lyhyemmässä toisessa osassa. Kivien osalta teos käsittelee niiden syntyä ja lajeja, joita tunnistetaan yhteensä noin 50. Niitä voidaan erotella toisistaan muun muassa pinnan, värin, läpinäkyvyyden, kovuuden, tiheyden, kiillon sekä käyttötarkoituksen perusteella. Theofrastos mainitsee myös useiden eri paikkakuntien kivilajeja.
Teos on lyhyt, ja sen oletetaan yleisesti olevan vain pieni osa alkuperäisestä, pidemmästä teoksesta. Toisaalta nykyaikaan säilynyt teos saattaa olla myös erillinen, lyhennetty versio. Tekstissä on joitakin aukkokohtia, ja se myös loppuu äkillisesti. Kaikesta huolimatta teos kattaa käsittelemänsä osa-alueen suhteellisen hyvin. Teos vaikuttaa keskittyvän esimerkkeihin, jotka havainnollistavat luokittelun periaatteita, eikä ilmeisesti pyri kuvaamaan kaikkia tunnettuja kivilajeja, koska niitä on varmasti ollut jo Theofrastoksen aikana paljon enemmän, ja myöhemmin esimerkiksi Plinius kuvaa kymmenen kertaa enemmän lajeja. Theofrastoksen päähuomio on arvokkaissa kivilajeissa.
Eräs huomiota herättävä piirre teoksessa on sen läpikotainen rationaalisuus, sillä se ei käsittele kivien maagisia tai parantavia ominaisuuksia, mikä oli yleistä myöhemmän antiikin aikana ja erityisen suosittua keskiajalla.
Kirjallisuutta > Suomennos

Theofrastos: Kivistä.  ((Peri lithon.) Suomentaneet ja johdannolla ja selityksillä varustaneet Risto Piispanen ja Erkki Sironen)  Oulu:  Erikaforlag, 1992.  ISBN 952-9727-00-3
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Theophrastus: On Stones.  (Introduction, Greek text, English translation, and commentary. Edited and translated by Earle R. Caley & John F. C. Richards)  Columbus, Ohio:  The Ohio State University, 1957.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Theophrastus: De lapidibus.  (Edited with introduction, translation and commentary by D. E. Eichholz)  Oxford:  Clarendon Press, 1965.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös
Klaipėdan kapina

Klaipėdan kapina oli Liettuan järjestämä kapina Memelin mandaattihallintoalueella 3. - 9. tammikuuta 1923. Tapahtuman seurauksena Memel (liett. Klaipėda) menetti Ranskan valvoman mandaattiasemansa ja siitä tuli autonominen osa Liettuaa. Liettuan ja Saksan välinen rajasopimus vuonna 1928 vahvisti alueen jäämisen Liettualle.
Tausta

Suuri osa Itä-Preussin alueesta kuului niin sanottuun Vähä-Liettuaan, jossa oli suuri liettualainen vähemmistö. Saksan vuoden 1910 väestönlaskennan mukaan Memelin alueella asui 149 766 asukasta, joista 67 345 puhui äidinkielenään liettuaa. Alueen saksalainen väestö asui pääosin Memelin kaupungissa ja sen lähistön kylissä, kun taas liettualaiset asuttivat maaseutua. Paikalliset liettualaiset olivat pääosin luterilaisia toisin kuin katolilaiset Liettuan liettualaiset. Liettuaa alue kiinnosti paitsi sen liettualaisvähemmistön, myös sen sataman takia. Liettualaiset tahot olivat neuvotelleet aluekysymyksistä saksalaisten kanssa jo vuonna 1918, mutta varsinaisesti ne nousivat esiin Pariisin rauhanneuvotteluissa 1919. Versailles’n rauhassa päätettiin, että alue erotetaan Saksasta, ja helmikuussa 1920 alue siirtyi ranskalaiseen valvontaan.
Vuonna 1921 Liettuan seimas päätti vaatia aluetta itselleen. Aluetta havitteli kuitenkin myös Puola, jolta siltäkin puuttui toimiva Itämerensatama. Puolan vaatimuksia tuki Ranska ja liettualaisten Saksa, jossa uskottiin alueen takaisin saamisen olevan tulevaisuudessa helpompaa Liettualta kuin Puolalta. Myös Iso-Britannia tuki Liettuaa, mutta mitään päätöksiä alueen kohtalosta ei tehty. Ranska ja Puola olivat myös kiinnostuneita ajatuksesta tehdä alueesta vapaavaltio, mikä olisi sopinut myös Memelin vaikutusvaltaisille tahoille.
Kapina

Liettuassa Ernestas Galvanauskasin hallitus alkoi suunnitella alueen sotilaallista haltuunottoa syksyllä 1922. Tällöin heräsi ajatus lavastetusta kapinasta alueella, jota liettualaiset sitten tukisivat sotilaallisesti. Liettuasta pyydettiin tukea hankkeelle sekä Venäjältä että Saksalta, mikä vähensi uhkaa Puolan tasavallan suunnalta toimenpiteisiin ryhdyttäessä.
Kansan tahtoa ilmaisevaksi tarkoitetun kansannousun ongelmana oli kuitenkin paikallisen väestön haluttomuus liittyä Liettuaan. Vastustusta ei ilmennyt pelkästään paikallisten saksalaisten, vaan myös liettualaisten taholta. Väestöstä - saksalaisten ja liettualaisten - vapaavaltiota kannatti 90 prosenttia vuoden 1921 lopussa.
Paikalliset liettualaismieliset järjestöt yrittivät vaikuttaa paikallisten mielipiteisiin, mutta vähäisin tuloksin. Tästä huolimatta 3. tammikuuta 1923 Šilutessa kokoontui Martynas Jankusin johdolla Vähä-Liettuan pelastuksen korkein komitea, joka julistautui korkeimmaksi päättäväksi elimeksi ja ilmoitti liittävänsä Klaipėdan alueen Liettuaan.
9. tammikuuta Liettuan armeija, suojeluskunta ja paikalliset vapaaehtoiset hyökkäsivät alueelle eversti Jonas Povolinskas-Budrysin komennossa 1 400 sotilaan vahvuudella ja ottivat kaupungin haltuunsa 15. tammikuuta 1923 käytyään lyhyen taistelun ranskalaisia joukkoja vastaan, jotka pakotettiin perääntymään pois alueelta. Kahakassa kuoli kaksi siviiliä, kaksitoista liettualaissotilasta ja kaksi ranskalaissotilasta. Siviilikomissaari Jean Gabriel Petisné antoi nostaa valkoiset liput antautumisen merkiksi, koska ranskalaisilla ei ollut sotilaallista voimaa vastustaa liettualaisia. Liettuan hallitus oli valinnut kapina-ajankohdan siksi, kun ranskalaiset olivat kiinni Reininmaan miehityksessä Saksan sotakorvauksien vakuudeksi. Lisäksi hankkeelle oli haettu hyväksyntä Neuvostoliitosta ja Saksasta.
Kapinan jälkeen

Ranska uhkasi tapahtumien jälkeen Liettuaa sotatoimilla, mutta mitään ei tapahtunut. Ranskan voimat oli sidottu Ruhrin alueelle, jota se tuolloin miehitti. Puolakin tyytyi pelkkiin vastalauseisiin Liettuan Neuvosto-Venäjältä saamien turvatakuiden takia. Liettuan hallitus tarjoutui välittäjäksi itse tukemiensa kapinallisten ja liittoutuneiden välille, mistä se sai lopulta jopa kiitosta liittoutuneiden taholta, joita huolestutti Neuvostoliiton mahdollinen rooli kapinassa. Liittoutuneiden taholta alueen liittäminen Liettuaan hyväksyttiin Klaipėdan sopimuksen myötä toukokuussa 1924. Alueelle taattiin itsehallinto, mutta sen laajuudesta syntyi myöhemmin erimielisyyksiä. Saksa hyväksyi rajamuutoksen rajasopimuksella tammikuussa 1928. Liettuassa oltiin innostuneita alueen liittämisestä Liettuaan Vilnan alueen menetyksen jälkeen Puolan–Liettuan sodan seurauksena muutamaa vuotta aiemmin. Valtauksen jälkeen Klaipėdasta tuli Liettuan tärkeimpiä teollisia keskuksia ja sen sataman läpi kulki suurin osa Liettuan viennistä. Alueella aloitettiin liettualaistamispolitiikka, minkä seurauksena alueelle muutti paljon asukkaita muualta Liettuasta.
Memelin alue oranssilla Itä-Preussin kartalla.
Kapinoitsijoiden antama julistus 7. tammikuuta 1923.
Liettualaisia kapinallisia Klaipėdassa.
Kapinan muistomerkki Klaipėdassa.
Klimppisoppa

Klimppisoppa on 1800-luvun lopulta peräisin oleva eteläpohjalainen ja satakuntalainen perinneruoka. Lihana käytetään naudan luita, lapaa tai potkaa, jota keitetään juuresten ja sipulin kanssa noin kaksi tuntia, minkä jälkeen liemi siivilöidään. Lopuksi keittoon lusikoidaan palleroita eli "klimppejä" taikinasta, jossa on vehnäjauhoja ja kananmunaa sekä ehkä myös perunaa tai voita. Klimppejä keitetään kunnes ne nousevat keiton pintaan.
Samantapainen ruoka on klimppivelli. Siinä ei välttämättä ole lihaa, vaan se voi olla makeutettu esimerkiksi rusinoilla.
Klimppisoppa tai -velli tunnetaan ympäri Suomen monella eri nimellä ja reseptillä. 1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa se tai sen muunnelma nimettiin Anjalankosken, Askolan, Haapaveden, Honkajoen, Humppilan, Ilmajoen, Karijoen, Korppoon, Kortesjärven, Köyliön, Lapinjärven, Lapväärtin, Lavian, Liljendalin, Maalahden, Maksamaan, Myrskylän, Nokian, Oripään, Pattijoen, Perttelin, Pukkilan, Pyhtään, Pirttikylän, Rantasalmen, Ruotsinpyhtään, Ruukin, Teiskon, Teuvan, Tuuloksen, Urjalan, Vehkalahden, Vihannin, Vöyrin ja Ylivieskan pitäjäruoaksi.
Klimatónisa

| --- | --- |
Sijainti:  36°47′50″N, 24°35′43″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,007 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Klimatónisa (kreik. Κληματόνησα) on kahden pienen Kreikan saaren ryhmä, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja jonka saaret sijaitsevat Kímoloksen saaren itärannikon edustalla sen ja Polýaigoksen saaren välissä. Saarista suurempi on Klíma (Κλήμα tai Κλίμα), jonka pinta-ala on noin 0,006 neliökilometriä. Saaret ovat asumattomia. Hallinnollisesti Klimatónisan saaret kuuluvat Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Klemens IV

| Klemens IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gui Faucoi le Gros
Syntynyt: n. 1190 Saint-Gilles, Ranska
Kuollut: 29. marraskuuta 1268 Viterbo, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  23. helmikuuta 1265
Paavius päättyi:  29. marraskuuta 1268
Edeltäjä:  Urbanus IV
Seuraaja:  Autuas Gregorius X
Paavi Klemens IV:n vaakuna.
Klemens IV, syntymänimeltään Gui Faucoi le Gros (n. 1190–1268) oli paavina 23. helmikuuta 1265 – 29. marraskuuta 1268. Hän oli ennen kirkollista uraansa ollut sotilas ja lakimies, ja työskennellyt Ranskan kuningas Ludvig IX:n kirjurina. Hän nousi kardinaaliksi Urbanus IV:n nimittämänä, ja edusti paavia Englannissa kunnes tuli nimitetyksi tämän seuraajaksi. Klemensin kuoleman jälkeen kardinaalit eivät päässeet sopuun uudesta paavista, vaan paavinistuin oli tyhjänä kolme vuotta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 9001–10000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
9001:stä ja päättyen 10000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kivikoivu

| Kivikoivu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Koivukasvit Betulaceae
Alaheimo::  Betuloideae
Suku::  Koivut Betula
Laji::  ermanii
Kaksiosainen nimi
 Betula ermanii  Cham.  
Katso myös
   Kivikoivu Wikispeciesissä   Kivikoivu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kivikoivu (Betula ermanii) on koivukasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Itä-Aasian rannikkoseuduilla ja saarilla. Sillä on punertavampi kaarna kuin esimerkiksi rauduskoivulla ja kovempi puuaines kuin millään muulla koivulajilla.
Ulkonäkö ja koko

Kivikoivun korkeus on keskimäärin 8–12 metriä, mutta enimmillään jopa 24 metriä. Sillä on vanhemmiten kellan- tai punertavanvalkoinen runko ja leveän kartiomainen latvus. Tuohi voi hilseillä puusta ohuina, paperimaisina suikaleina, ja siinä on vaakasuoria korkkihuokosia. Oksat ovat siirottavia sekä punaruskeita ja kuluvan kesän kasvainranka on ruskeanvihreä, kalju ja nystyinen.
Kivikoivun poimuttuneet lehdet ovat sulkasuoniset ja syysväriltään keltaiset. Niiden yläpinta on harvakarvainen ja alapinta nystyinen ja keskisuonta myöten karvainen. Lehtilapa on 5–10 senttimetriä pitkä, toissahainen, kolmiomaisen puikea, pitkäsuippuinen ja tyvestä suippo tai lähes herttamainen. Lehdissä on 1–2,4 senttimetriä pitkä ja nystyinen ruoti sekä pienet korvakkeet, jotka karisevat lehtien puhjetessa. Silmut ovat 2–3 millimetriä pitkiä, perättömiä ja tahmeita. Lehtiasento on kierteinen.
Kivikoivu on yksikotinen kasvi, joka kukkii pienin, yksineuvoisin kukin vasta lehtien puhjettua kesä–heinäkuussa. Hedekukissa on vähäinen kehä ja ne muodostavat pitkiä ja riippuvia, kellertäviä norkkoja. Emikukat ovat kehättömiä ja muodostavat lyhyitä ja pystyjä, vihreitä norkkoja. Norkkoperät ovat yleensä 3–6 millimetriä pitkiä, mutta joskus lähes huomaamattomia.
Emikukista kehittyy heinä–elokuussa siipipalteisia, litteitä pähkylöitä, joita suojaavat kolmiliuskaiset norkkosuomut. Pähkylöiden siipipalteet ovat pähkylän levyisiä tai kapeampia. Norkkosuomujen sivuliuskat ovat siirottavia ja keskiliuskaa vähän lyhyempiä. Hedelmänorkot ovat pähkylöiden varistessa hajoavia.
Levinneisyys

Kivikoivu kasvaa alkuperäisenä Itä-Aasian lauhkeissa osissa. Sitä tavataan Burjatiassa, Taka-Baikalian aluepiirissä ja Sahan tasavallassa Siperiassa; Kamtšatkan niemimaalla ja Sahalinin saarella Venäjän kaukoidässä; Heilongjiangissa, Jilinissä, Liaoningissa ja Sisä-Mongoliassa Pohjois-Kiinassa; Korean niemimaalla sekä Hokkaidōn, Honshūn ja Shikokun saarilla Japanissa. Kivikoivu menestyy hyvin myös Etelä-Suomessa.
Elinympäristö

Kivikoivu on mereinen, keski- tai hemiboreaalisen vyöhykkeen kasvi, joka kasvaa yleensä 1 000 – 1 700 metrin korkeudessa. Se on metsäaukioiden pioneeripuu, joka selviää myös niukkaravinteisessa maaperässä ja kuivilla kasvupaikoilla. Tavallisesti se kasvaa vuorten rinteillä puhtaina metsikköinä, mutta muodostaa joskus myös sekametsiä havupuiden ja toisten lehtipuiden kanssa.
Käyttö

Kivikoivun nimi juontuu sen kovasta ja vahvasta puuaineksesta, josta valmistetaan huonekaluja ja rakennustarvikkeita. Siitä on jalostettu myös useita koristekasviksi soveltuvia lajikkeita, esimerkiksi matala ja leveäkasvuinen ’Grayswood Hill’ sekä oranssikaarnainen ’Hokkoda Orange’, joka on peräisin Hokkodavuorelta Japanista.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kivikoivu (Betula ermanii)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Betula ermanii (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q163544  Wikispecies: Betula ermanii  CoL: LP7F  EoL: 1149443  EPPO: BETER  FNA: 200006146  FoC: 200006146  GBIF: 5332231  GRIN: 7080  iNaturalist: 437371  IPNI: 295076-1  IRMNG: 10690050  IUCN: 194452  NCBI: 216992  NZOR: 35d04285-1a77-49dc-a81e-74bb015727f8  Observation.org: 124566  Open Tree of Life: 567488  PfaF: Betula ermanii  Plant List: kew-21280  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:295076-1  RHS: 2242  Tropicos: 3600242  WFO: wfo-0000332440 
Ruskan kultaamia kivikoivuja Okuchichibuvuorilla Japanissa
Kivikoivulla on usein lämpimänpunertava kaarna.
Kleopatran talo

| Kleopatran talo |
| --- | --- |
 Kleopatran talon rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°23′52″N, 25°16′01″E
Rakennustyyppi:  yksityistalo
Valmistumisvuosi:  noin 200–100 eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kleopatran talo (myös Kleopatran ja Dioskurideen talo) on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta yksityistalosta Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde. Tarkemmin talo on osa Deloksen niin kutsuttua Teatterikorttelia.
Kleopatran ja Dioskurideen patsaat.
Kleopatran talo rakennettiin hellenistisellä kaudella noin vuonna 200–100 eaa. Se on saanut nimensä omistajastaan Kleopatrasta sekä tämän aviomiehestä Dioskurideesta. Kummatkin olivat ateenalaisia Myrrhinuksen demoksesta. Näiden luonnollista kokoa olevat marmoripatsaat, jotka pystytettiin noin vuonna 138/137 eaa., ovat edelleen talossa. Patsaista puuttuvat kuitenkin päät. Itse talo oli mahdollisesti tätä varhaisempi, ja sitä oli laajennettu jossakin vaiheessa.
Talo sijaitsee Deloksen teatterin luoteispuolella lähellä niin kutsuttua Dionysoksen taloa. Se on ollut yksi Teatterikorttelin vauraimmista yksityistaloista. Talossa on ollut 12 huonetta, jotka on ryhmitelty kahden pihan ympärille. Jossakin vaiheessa toinen pihoista on muutettu 3 x 4 doorilaisen pylvään muodostamaksi peristyylipihaksi. Omistajien patsaat oli sijoitettu tämän pihan pohjoissivulle. Rakennuksen sisäänkäynti oli etelästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kleopatran talo Wikimedia Commonsissa
Klemens VI

| Klemens VI |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pierre Roger
Syntynyt: 1291 Rosiers-d'Égletons, Ranska
Kuollut: 12. syyskuuta 1362 Avignon, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  7. toukokuuta 1342
Paavius päättyi:  6. joulukuuta 1352
Edeltäjä:  Benedictus XII
Seuraaja:  Innocentius VI
Klemens VI:n vaakuna.
Klemens VI, syntymänimeltään Pierre Roger, (1291 – 6. joulukuuta 1352) oli paavina 7. toukokuuta 1342 – 6. joulukuuta 1352. Edeltäjänsä Benedictus XII:n tavoin hän asettui Ranskan Avignoniin.
Klemens kuului nuorena benediktiineihin. Hänet valittiin vuonna 1330 Rouenin arkkipiispaksi, ja Benedictus XII nimitti hänet 1338 kardinaaliksi.
Klemensin virkakaudella laajennettiin Avignonin Paavien palatsin suurta kappelia. Hän myös tilasi taiteilijoita koristamaan palatsin seinät maalauksin sekä tilasi gobeliineja.
Klemensin kerrotaan selvinneen mustasta surmasta istumalla henkilääkärinsä Guy de Chauliacin määräyksestä kahden avotulen välissä pahimman ruttoepidemian aikana. Ilmeisesti kuumuus piti ruttoa kantaneiden mustarottien kirput loitolla, ja paavi säilyi hengissä.
Kleopatra II

Kleopatra II (m.kreik. Κλεοπάτρα, 185 eaa. – 116 eaa.) oli Egyptin kuningatar ja Ptolemaiosten hallitsijasuvun jäsen. Hänen vanhempansa olivat Ptolemaios V ja Kleopatra I. Kleopatra oli naimisissa veljensä Ptolemaios VI:n kanssa vuodesta 176 eaa. Koska he olivat alaikäisiä, Egyptiä hallitsivat eunukit Eulaeus ja Lenaeus.
Vuonna 170 eaa. seleukidien Antiokhos IV hyökkäsi Egyptiin. Ptolemaios VI vetäytyi Aleksandriasta. Kleopatran ja Ptolemaioksen nuorempi veli Ptolemaios VII Neos Filopator hallitsivat yhdessä. Vuonna 168 eaa. Antiokhos joutui vetäytymään Egyptistä Rooman senaatin määräyksestä. Tämän jälkeen Ptolemaios VI hallitsi yhdessä Kleopatra II:n ja veljensä Ptolemaios VIII Fyskonin kanssa. He hallitsivat vuoteen 164 eaa. asti jolloin valtakamppailun hävinnyt Ptolemaios VIII vetäytyi Kyrenaikaan.
Ptolemaios VI hallitsi kuolemaansa asti vuoteen 145 eaa. Kleopatra II hallitsi ehkä lyhyen ajan poikansa Ptolemaios VII Neos Filopatorin ollessa alaikäinen. Kleopatra II meni uusiin naimisiin veljensä Ptolemaios Fyskonin kanssa, joka kuitenkin pian tappoi veljenpoikansa Ptolemaios VII:n. Vuonna 142 eaa. Ptolemaios VIII otti vaimokseen myös Kleopatra II:n tyttären Kleopatra III:n ja teki tästä kanssahallitsijansa. Tätä Kleopatra piti loukkauksena. Vuonna 132 eaa. Kleopatra II johti kapinaa juutalaisten tuella Ptolemaios Fyskonia vastaan. Ptolemaios ja Kleopatra III pakenivat Egyptistä lastensa ja Kleopatran ja Fyskonin pojan kanssa. Fyskon surmasi heidän poikansa lähettäen paloitellun ruumiin Kleopatralle. Fyskon ja Kleopatra III palasivat takaisin Egyptiin vuonna 130 eaa. Kleopatra II:n paetessa Syyriaan Demetrios II:n luokse, joka oli ollut naimisissa hänen tyttärensä kanssa. Demetrios tuki Kleopatraa, mutta sai kuitenkin surmansa taisteluissa.
Sisällissota jatkui vuoteen 124 eaa., jolloin äiti ja tytär vaivoin solmivat rauhan. Kleopatra hallitsi veljensä ja tyttärensä kanssa vuoteen 116 eaa. asti jolloin Ptolemaios kuoli. Hän hallitsi hetken Kleopatra III:n ja Ptolemaios IX:n kanssa. Kleopatra II kuoli pian tämän jälkeen.
Perhe

Ptolemaios VI ja Kleopatra II saivat ainakin neljä lasta.
Ptolemaios Eupator, joka oli hetken isänsä kanssahallitsija.
Ptolemaios VII Neos Filopator, isänsä kanssahallitsija vuonna 145 eaa.
Kleopatra Thea
Kleopatra III
Ptolemaios VIII ja Kleopatra II saivat yhden pojan.
Ptolemaios Memphites
Klibanos

Klibanoksen muoto ulkoa ja sisältä.
Klibanos (m.kreik. κλίβανος, att.kreik. κρίβανος, kribanos, lat. clibanus) on antiikin aikainen keraaminen uunina käytetty astia. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Klibanos on muodoltaan kupumainen alaosastaan leveämpi ja yläosastaan kapeampi vaasi. Sitä käytettiin eräänlaisena siirrettävänä uunina. Klibanoksessa voitiin muun muassa paistaa leipää laittamalla se hiillokselle ja kasaamalla myös sen ympärille hehkuvia hiiliä. Vaasissa saattoi olla reikiä, joiden ansiosta lämpö vaikutti paremmin astian sisälle. Toisen tulkinnan mukaan hiilet olisivat kuitenkin olleet astian sisällä, ja taikina levitettynä sen pinnalle. Sana esiintyy usein uunin merkityksessä antiikin kirjallisuudessa ja myös Septuagintassa ja Uudessa testamentissa.
Samankaltaista tai ainakin samannimistä vaasia käytettiin myös veden nostamiseen. Vaasin muodon ansiosta samaa sanaa käytettiin myös maanalaisista tunneleista ja holvikäytävistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta klibanokset Wikimedia Commonsissa
Klemens VIII

| Klemens VIII |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Ippolito Aldobrandini
Syntynyt: 24. helmikuuta 1536 Fano, Italia
Kuollut: 3. maaliskuuta 1605 (69 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  30. tammikuuta 1592
Paavius päättyi:  3. maaliskuuta 1605
Edeltäjä:  Innocentius IX
Seuraaja:  Leo XI
Klemens VIII.
Klemens VIII mosaiikissa n. 1600.
Klemens VIII:n vaakuna.
Klemens VIII, syntyjään Ippolito Aldobrandini, (24. helmikuuta 1536, Fano, Italia – 3. maaliskuuta 1605, Rooma) toimi paavina 30. tammikuuta 1592 – 3. maaliskuuta 1605.
Klemens VIII:n hallituskauden tärkein tapahtuma oli pitkien neuvottelujen jälkeen saavutettu sovinto Henrik IV:n johtaman Ranskan kirkon kanssa.
Klemens VIII kahvista: "Tämä Saatanan juoma on niin herkullista, että on peräti väärin, jos siitä saisivat nauttia vain pakanat. Puijataan Saatanaa ja kaapataan kahvi meille ja tehdään siitä kristittyjen juoma."lähde?