stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Visavuori

| Visavuori |
| --- | --- |

Osoite:  Visavuorentie 80
Sijainti:  Tarttila, Sääksmäki, Valkeakoski
Koordinaatit:  61°10′30″N, 024°01′15″E
Rakennustyyppi:  museo
Valmistumisvuosi:  1912
Suunnittelija:  Emil Wikström
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Visavuoren ylätalo eli Wikströmien asunto.
Visavuori on kuvanveistäjä Emil Wikströmin entinen taiteilijakoti ja ateljee, joka sijaitsee Vanajaveden etelärannalla Sääksmäen Tarttilassa Valkeakoskella.
Wikström rakennutti ateljeensa vuosina 1893–1912. Aluksi paikalla oli vuosina 1893–1894 rakennettu karjalaistyylinen hirsirakennus, joka oli koko Suomen ensimmäinen erämaa-ateljee. Tässä rakennuksessa ateljee- ja asuintilat olivat samassa yhteydessä, mutta rakennus tuhoutui perustuksiaan myöten tulipalossa vuonna 1896, joten Wikström rakennutti tämän jälkeen erilliset asuin- ja ateljeerakennukset. 
Näistä ensimmäisenä valmistui kansallisromanttinen asuinrakennus vuonna 1902 ja vuosi sen jälkeen keskieurooppalaista rakennustyyliä edustava ateljee. Ateljeen yhteyteen Wikström suunnitteli myös tähtitornin ja Suomen ensimmäisen pronssivalimon. Wikström oli ensimmäinen suomalainen, joka oppi salaisena pidetyn pronssivalun taidon, ja hänen kauttaan saman taidon oppivat myös muut suomalaiset taidevalajat. Vuonna 1912 Wikström rakennutti ateljeeseensa laajennusosan, jonka yhteyteen valmistuivat myös talvipuutarha sekä urkuparvi Wikströmin veljen rakentamille uruille.
Visavuoren rakennukset ovat säilyneet 1900-luvun alun asussa, ja asuinrakennuksessa on myös alkuperäinen irtaimisto jäljellä. Suuri osa huonekaluista on ostettu Pariisista. Visavuori on vuodesta 1967 lähtien ollut yleisölle avoin museo, jonka omistaa vuonna 1966 perustettu Visavuoren museosäätiö.
Visavuoren alueella on myös Emil Wikströmin tyttärenpojan pilapiirtäjä Kari Suomalaisen tuotantoa esittelevä Kari-paviljonki, joka valmistui vuonna 1990 Emil Wikströmin entisen kasvihuoneen paikalle. Kari Suomalainen lahjoitti vuonna 1988 koko elämäntuotantonsa (yli 8 000 pilapiirrosta ja lisäksi maalauksia ja muita piirroksia) Visavuoren museosäätiölle.
Visavuoren taiteilijakoti ja ateljee ovat valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö.
Taideteokset Visavuoren alueen maastossa

Ain' yhä ajattelevi (Väinämöinen); Ateljeerakennuksen vieressä; Emil Wikström 1992 (valu, alkuperäisteos 1907-1908)
Hvitträskin karhu; Ateljeerakennuksen sivulla vesialtaan vieressä; Emil Wikström 1905-1906
Kalastajapoika / Kalapoika / Poika ja ahven; Ateljeerakennuksen sivulla vesialtaan reunalla; Emil Wikström 1988 (valu, alkuperäisteos 1889)
Kari Suomalaisen muistomerkki; Kari-paviljongin vieressä; Terho Sakki 1999 (muistomerkissä Kari-mitali vuodelta 1993)
Kokko, hauki ja Ilmarinen (Ilmarinen-suihkukaivo), Emil Wikström 1995 (valu 1994, alkuperäisteos 1891)
Marjatta, Emil Wikström 1998 (valu, alkuperäisteos 1908-1926)
Robert Kajanus; Ateljeerakennuksen takapihalla; Emil Wikström 1905-1914
Tule leikkimään; Kari-paviljongin pääoven edustalla; Emil Wikström 1990 (valu, alkuperäisteos 1921)
Äiti ja lapsi; Ateljeerakennuksen sisääntulon seinällä; Emil Wikström 1900
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Visavuori Wikimedia Commonsissa
Visavuoren kotisivut
Vepsän kielioppi

| Vepsän kielioppi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Riho Grünthal
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirjallisuus
Kustantaja:  Suomalais-Ugrilainen Seura
Julkaistu:  2015
Sivumäärä:  347
ISBN:  978-952-5667-73-8
Sarja: Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opintoja varten XVII
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vepsän kielioppi on Helsingin yliopiston itämerensuomalaisten kielten professorin Riho Grünthalin laatima ja Suomalais-Ugrilaisen Seuran vuonna 2015 julkaisema vepsän kielioppi, joka on kirjoitettu rakenteellisesta ja funktionaalisesta näkökulmasta. Teos antaa kokonaiskuvan vepsästä ensisijaisesti puhuttua kieltä edustavan aineiston valossa.
Aiheesta muualla

Riho Grünthal: Vepsän kieliopin verkkoversio, 2015, Apuneuvoja suomalais-ugrilaisten kielten opintoja varten XVII, Suomalais-Ugrilainen Seura
Vladislav Listjev

Vladislav Nikolajevitš Listjev (ven. Владислав Николаевич Листьев, s. 10. toukokuuta 1956 Moskova - l. 1. maaliskuuta 1995 Moskova) oli venäläinen toimittaja.
Aiheesta muualla

Аргументы и Факты — Владислав Листьев. Смерть ходила за ним по пятам (venäjäksi)
Endonyymi

Saksan endonyymi ”Deutschland” ja muissa Euroopan kielissä käytetyt eksonyymit etymologioineen:
  kantagermaanin *Þeudiskaz
  latinan Germania
  alemannien heimo
  saksien heimo
  kantaslaavin *němьcь
  epäselvä
Endonyymi (kreikan sanoista ἔνδον, éndos, ’sisällä’, ja ὄνομα, ónoma, ’nimi’) tai autonyymi on kielitieteessä käytetty termi, jolla tarkoitetaan tietyn ihmisryhmän itsestään, kielestään tai omasta alueestaan käyttämää nimeä. Endonyymin vastakohta on eksonyymi eli ulkoryhmän käyttämä nimi, ja kahta termiä käytetäänkin yleensä yhdessä käsiteparina. Esimerkiksi ”Suomi” on suomenkielisten käyttämä paikallinen endonyymi, kun taas ”Finland” on lukuisien ulkoryhmien käyttämä eksonyymi.
Toisinaan eksonyymin ja endonyymin määrittely on hankalaa. Tutkijoiden parissa on keskusteltu muun muassa siitä, muuttuvatko esimerkiksi kyrillisistä latinalaisiin aakkosiin translitteroidut nimet endonyymeistä eksonyymeiksi. Toinen esimerkki määritelmän hankaluudesta on se, tulisiko kreikankielinen nimi Byzantion luokitella eksonyymiksi, jos sitä käyttää edelleen pieni kreikkalaisvähemmistö Istanbulissa.
Eksonyymien ja endonyymien käyttö on myös usein politisoitunutta. Esimerkiksi englanninkielisessä käytössä on keskusteltu siitä, pitäisikö Ukrainan pääkaupungin Kiovan nimi kirjoittaa venäjänkieliseen lausumiseen perustuen Kiev vai ukrainankieliseen lausumiseen perustuen Kyiv. Nykyisin suositellaan jälkimmäistä. Samaan tapaan Suomessa on 2020-luvulla keskusteltu muun muassa siitä, pitäisikö Valko-Venäjästä alkaa käyttää heidän omaan kieleensä perustuvaa muotoa Belarus, jonka kansainvälistä käyttöönottoa maan itsevaltaista presidenttiä Aljaksandr Lukašenkaa vastustava oppositioliike on pyrkinyt ajamaan.
Wang Xinyu

| Wang Xinyu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. syyskuuta 2001 (ikä 23)
Kansalaisuus:   Kiina
Tennispelaaja
Pituus:  182  cm
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  3 159 185 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  641. (15.1.2018)
Voitot/tappiot:  220–147
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2018)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  16  (20. toukokuuta 2024)
Voitot/tappiot:  81–42
Aiheesta muualla
ITF
WTA
| Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Maa:  Kiina> Naisten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | sekanelinpeli |  |
Wang Xinyu (s. 26. syyskuuta 2001 Guangdong) on kiinalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 641 tammikuussa 2018. Junioreiden maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan neljäntenä.
Wang pelasi ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksen pääsarjassa Australian avoimissa 2018 ansaittuaan sinne villin kortin Aasian ja Tyynenmeren maiden välisissä karsinnoissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wang Xinyu WTA:n sivuilla (englanniksi)
Wang Xinyu ITF:n sivuilla (englanniksi)
Esa Ruuttunen

| Esa Kustaa Ruuttunen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1950 (ikä 74) Nivala
Ammatti:  pappi, oopperalaulaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi, italia, saksa, tšekki, venäjä
Aktiivisena:  1976–
Soittimet:  laulu (baritoni)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Esa Kustaa Ruuttunen (s. 11. maaliskuuta 1950 Nivala) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan baritoni.
Ruuttunen valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1974 ja suoritti pastoraalitutkinnon 1977. Sen jälkeen hän suoritti lauludiplomin ja laulunopettajan tutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1980. Lisäoppia laulamiseen Ruuttunen haki Aachenin musiikkikorkeakoulusta 1983 sekä laulukursseilta Italiasta ja Länsi-Saksasta.
Helmikuussa 1976 Ruuttunen lauloi lääkärin osuuden Jorma Panulan johtamassa, Vanhan oopperatalon päänäyttämön neljässä esityksessä teoksesta Portugalin nainen. Vuonna 1981 Ruuttunen piti ensikonsertin Helsingissä ja sai samana vuonna jaetun toisen palkinnon Geneven laulukilpailussa. Syksyllä 1985 hän vieraili ensi kerran Suomen Kansallisoopperassa. Hän oli Suomen Kansallisoopperan vakituista henkilökuntaa 1987–2005. Savonlinnan oopperajuhlilla hän on esiintynyt lähes joka vuosi vuodesta 1983 alkaen. Baijerin valtionoopperassa Münchenissä Ruuttunen vieraili ensi kerran 1998, Lontoon Covent Gardenissa 2000, Wienin valtionoopperassa ja Berliinin valtionoopperassa 2004.
Ennen oopperalaulajan uraansa Ruuttunen toimi kymmenen vuotta pappina.
Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 2001.. Mikael Agricolan ristin hän sai 2012.  Vantaan kulttuuripalkinto hänelle myönnettiin vuonna 2013.
Vepsän metsä

Vepsän metsä
| --- | --- |
Sijainti:  Leningradin alueen Podporožjen, Tihvinän, Boksitogorskin ja Lotinapellon piireissä Venäjällä.
Pinta-ala:  1 891 km²
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  vepsäksi Vepsän mec ven. Ве́псский лес
Tyyppi:  Venäjän federaation valtiolliset luonnonsuojelualueet 
Perustettu:  1999 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vepsän metsä (vepsäksi Vepsän mec, ven. Ве́псский лес, Vepsski les) on luonnonpuisto Leningradin alueen Podporožjen, Tihvinän, Boksitogorskin ja Lotinapellon piireissä Venäjällä.
Vuonna 1999 perustetun luonnonpuiston pinta-ala on 1 891 neliökilometriä. Sen tehtävänä on seudun alkuperäisinä säilyneiden taigavyöhykkeen metsien ja soiden, Itämeren ja Kaspianmeren vedenjakajalla sijaitsevien vesistöjen, harvinaisten eläin- ja kasvilajien sekä alueella asuvien vepsäläisten perinteisen kulttuurin suojelu, tutkimus ja popularisoiminen muun muassa retkeilykäytön avulla.
Matkailijoita palvelee kymmenen vierasmajaa Tihvinän ja Podporožjen piirin kylissä. Perinteisestä kansankulttuurista kertovat muun muassa Ladvan Makarjinskojen kylän sekä Pašozeron museot. Vinnitsyssä on vepsäläinen kulttuurikeskus, joka järjestää vuosittain Elämän puu -nimisen folklorejuhlan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vepsän metsä Wikimedia Commonsissa
Vepsän metsä -luonnonpuiston sivusto (venäjäksi)
Vepsän metsä Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
Vladislav Larin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vladislav Larin vuonna 2021. |  Vladislav Larin vuonna 2021. |  Vladislav Larin vuonna 2021. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten taekwondo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | Yli 80 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Manchester 2019 | 87 kg |  |
|  Hopeaa | Muju 2017 | 87 kg |  |
|  Pronssia | Tšeljabinsk 2015 | 87 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Montreux 2016 | 87 kg |  |
|  Kultaa | Kazan 2018 | 87 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 2021 | Yli 87 kg |  |
Vladislav Vladimirovitš Larin (ven. Владислав Владимирович Ларин, s. 7. lokakuuta 1995 Kotkatjärvi, Karjalan tasavalta) on venäläinen taekwondoin, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Larin on kilpaillut aikuisten kilpailuissa vuodesta 2014 lähtien. Ensimmäisen aikuisten arvokisamitalin Larin saavutti Tšeljabinskin maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa hän oli kolmas 87 kg:n sarjassa. Hänellä on lisäksi MM-kultaa vuodelta 2019 ja MM-hopeaa Mujun maailmanmestaruuskilpailuista 2017. Kumpikin mitali tuli 87 kg:n sarjassa. Hänellä on myös kaksi EM-kultaa vuosilta 2016 ja 2018 sekä EM-hopeaa vuodelta 2021.
Larin kilpaili Tokion olympialaisissa 2020 yli 80 kg:n sarjassa. Larin voitti ensimmäisellä kierroksella tongalaisen Pita Taufatofuan 24–3 ja puolivälierissä slovenialaisen Ivan Trajkovičin 16–3. Välierävaiheessa Larin otteli kiinalaista Sun Hongyia vastaan. Larin voitti ottelun 30–3. Loppuottelussa Larin voitti pohjoismakedonialaisen Dejan Georgievskin 15–9.
Aiheesta muualla

Olimpijakisojen meštari šai Karjalan korkeimman palkinnon (6.8.2021) (omamedia.ru)
Erkko Kajander

Erkko Aarnenpoika Kajander (s. 18. kesäkuuta 1949 Helsinki) on suomalainen kemianteollisuuden yritysjohtaja, joka on saanut teollisuusneuvoksen arvonimen.
Kajander syntyi kelloseppämestari, talousneuvos Aarne Walfrid Kajanderin ja diplomikauppias Maj-Lis Cecilia Kotisalon perheeseen. Höän avioitui 1972 Annukka Aarnion kanssa. Kajander tuli ylioppilaaksi Helsingin Ranskalais-suomalaisesta yhteiskoulusta 1969 ja valmistui ylioppilasmerkonomiksi 1970. Hänellä on myös tutkinto Lausannen yliopistosta. Kajander oli Finnairin myynninedistäjä 1971 ja 1972, Palkki Oy:n, Pellos Oy:n, Oy Kiteen Puhos Ab:n vienti- ja hallintotehtävässä 1976–1977 ja Pellos Products Ltd:n hallintojohtaja Englannissa 1977–1981 sekä hallituksen jäsen 1976–1982.
Pellos Oy:n vientipäällikkö Kajander oli 1981–198, Oy Wilhelm Schauman Ab:n aluemarkkinointipäällikkö 1983 ja tulosyksikön johtaja 1984–1986, Oy Noresin Ab:n vienti- ja ulkomaantoimintojen päällikkö 1986–1987, yhdysvaltalaisen Noresin Inc:n varatoimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1987–1988, Oy Noresin Ab:n,  vuodesta 1991 Dynoresin Oy, liiketoimintajohtaja 1988–1991, kaupallinen johtaja 1991–1995, hallituksen varajäsen 1991–1999, teollisuusliimojen toimialajohtaja 1995–1999 sekä toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 1999–2000.
Kajander oli Bakelite Oy:n toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen 2001–2005, Bakelite Groupin johtoryhmän jäsen 2001–2005 ja sitten Hexion Specialty Chemicals Oy:n, vuodesta 2010 Momentive Specialty Chemicals Oy, toimitusjohtaja ja hallituksen jäsen. Hänellä on lisäksi ollut lukuisia liike-elämän ja muita asiantuntija- luottamustehtäviä, muun muassa maanpuolustusjärjestöissä. Teollisuusneuvoksen arvon Kajander sai 2005. Joensuun yliopisto myönsi hänelle kunniatohtorin arvon 2009.
Erkko Lyytinen

Erkko Lyytinen (s. 1973 Riihimäki) on suomalainen dokumenttielokuvien tekijä.
Lyytinen on ohjannut dokumenttielokuvat Rajaseudun poikamiehet (2003), Kainuun tähti (2004) ja Puhdistus (2007). Kainuun tähti, jossa seurataan vuolijokelaisten vetoomustyötä lakkautusuhan alla olleen Otanmäen vaunutehtaan säilymisen puolesta, palkittiin Talent-Taube-palkinnolla Leipzigin dokumentti- ja animaatioelokuvafestivaaleilla (DOK Leipzig), Regards Neufs -sarjassa Visions du Réel -festivaalilla, joka järjestetään Sveitsin Nyonissa, ja parhaan dokumenttielokuvan Telviksellä. Lyytinen on ohjannut myös televisiodokumentteja ja -sarjoja, muun muassa sarjat Kansakunnan käännekohta ja Epäkorrektia Tuomas Enbuske, joista jälkimmäinen voitti Kultainen TV -palkinnon vuonna 2009.
Lyytinen on myös tuottanut Yleisradion Mannerheim-elokuvan Suomen Marsalkka. Suomen Marsalkka sai kansainvälisen ensi-iltansa Rakkautta & Anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012. Keniassa kuvatun elokuvan teosta tehtiin kuusiosainen televisiosarja Operaatio Mannerheim, joka esitettiin Yle Teema -kanavalla syys-lokakuussa 2012. Lyytinen on sarjan keskushenkilö.
Lyytinen on koulutukseltaan taiteen maisteri, joksi hän valmistui vuonna 2004 Taideteollisesta korkeakoulusta. Hän toimi vuosina 2008–2011 DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin taiteellisena johtajana. Vuonna 2010 Lyytinen aloitti tuottajana Yleisradio Oy:ssä. Hänen vastuullaan ovat Yleisradion pitkät dokumentit. Lyytinen toimii tuottajana Dokumenttiprojektissa. Lisäksi hän on tuottanut televisiosarjat Soramonttuprinsessat ja Sohvasurffaajat.
William Regal

William Regal
Darren Kenneth Matthews (s. 10. toukokuuta 1968 Codsall, Englanti) on englantilainen showpainija, joka tunnetaan paremmin paininimellä William Regal. Hän toimii toimitusjohtajana NXT-brändissä World Wrestling Entertainmentissa (WWE). Hän teki debyyttinsä karnevaaleissa Blackpoolissa 15-vuotiaana.
Matthewsin pituus on 188 cm ja paino 110 kg. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa, Daniel, Dane ja Bailey.
Matthews on otellut monia lajinsa parhaita vastaan, kuten maailmanmestaria King Bookeria ja entistä Yhdysvaltain mestaria, ystäväänsä Finlayä vastaan, jonka kanssa hän on myös otellut tag team -otteluita esimerkiksi entistä maailmanmestaria Batistaa ja entistä Yhdysvaltain mestaria Bobby Lashleyä vastaan. Hän oli myös King Bookerin hovin jäsen, ja King Booker teki hänestä Sir William Regalin.
Regalin uran ehkä surullisin tapahtuma oli No Mercy -PPV vuonna 2006. Hän hävisi Chris Benoit'lle, vilautti vahingossa penistään ja potkaistiin pois King Bookerin hovista.
Regalilla on ollut useita painimanagereja, jotka ovat Tajiri, King Booker, Paul Burchill, Eugene ja Christopher Nowinski. Muut managerit ovat Jeeves, Sir William ja Lady Ophelia. Hän on saavuttanut paljon urallaan, kuten MCW:n etelän raskaansarjan mestaruuden, kaksi kertaa intercontinental-mestaruuden, viisi kertaa WWF:n Hardcore-mestaruuden ja King of the ring 2008. Hänen lopetusiskujaan ovat esimerkiksi Regal Knee, Power of the Punch ja Regal Stretch. Regal sai toimitusjohtajan paikan voitettuaan Battle Royal -ottelun. Toisen kerran hän voitti Intercontinental-mestaruuden 10. marraskuuta 2008 Manchesterissa Englannissa, mutta hävisi mestaruuden CM Punkille 19.1.2009 No Disqualification ottelussa.
Paininimet

Steve Regal
Lord Steven Regal
Steven Regal
William Regal
Sir William Regal
Välimerenkampela

| Välimerenkampela |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kampelakalat Pleuronectiformes
Heimo::  Isosilmäkampelat Citharidae
Suku::  Citharus
Laji::  linguatula
Kaksiosainen nimi
 Citharus linguatula  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Välimerenkampela Wikispeciesissä   Välimerenkampela Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Välimerenkampela (Citharus linguatula) on isosilmäkampeloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Atlantin itäosista.
Koko ja ulkonäkö

Välimerenkampela voi kasvaa suurimmillaan 30–40 cm pitkäksi ja tavanomainen pituus on noin 15 cm. Laji on ruumiinrakenteeltaan soikea, hyvin litteä ja sen kookkaat silmät sijaitsevat vasemmalla kyljellä. Kalan suu on suuri ja vino. Välimerenkampelan selkä- ja peräevät ovat pitkät. Lajin suomut ovat suuret ja karkeat. Väriltään välimerenkampela on vasealta kyljeltään ruskea ja selässä ja vatsassa on tummia täpliä. Oikea kylki on vaalea. Evissä on tummia täpliä.
Levinneisyys ja elintavat

Välimerenkampelaa tavataan Atlantista Portugalista Namibiaan ja Välimerestä. Kala elää hiekka- tai mutapohjilla useimmiten alle 200 metrin syvyydessä ja syvimmillään sitä on tavattu 400 metrin syvyydestä. Nuoret yksilöt elävät matalammissa vesissä kuin täysikasvuiset. Välimerenkampelan ravintoa ovat äyriäiset, kalat ja monisukasmadot. Lajin lisääntymisaika on elokuulta joulukuulle.
Välimerenkampelaa kalastetaan ja se on paikallisesti merkittävä saalis. Ruokakalana se ei kuitenkaan ole erityisen arvostettu.
William Redfield

William Redfield (26. tammikuuta 1927 – 17. elokuuta 1976) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjoittaja, joka on näytellyt lukuisissa teatteri-, elokuva-, radio- ja televisiorooleissa. Hänen tunnetuin roolinsa on Hardingin rooli menestyselokuvassa Yksi lensi yli käenpesän. Redfieldillä diagnosoitiin leukemia elokuvan kuvausten aikana. Hän menehtyi sairauteensa alle vuosi elokuvan ilmestymisen jälkeen 49-vuotiaana. [lähde? ]
Aiheesta muualla

William Redfield Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Enfield (Lontoon kaupunkipiiri)

| Enfield |
| --- | --- |
 Enfieldin sijainti Lontoossa.
Kaupunki:  Lontoo
Muodollinen kreivikunta:  Suur-Lontoo
Koordinaatit:  51°39′18″N, 0°04′48″W
Pinta-ala:  80,831 km2
Väkiluku:  333 869  (2018)
Lähialueet:  Hertsmere, Welwyn Hatfield, Broxbourne, Epping Forest, Waltham Forest, Haringey, Barnet
 fiEnfield 
Enfield (London Borough of Enfield) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee kaupunkialueen pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 81 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin 333 000 ihmistä.
Enfield sai nykyiset rajansa vuonna 1965, kun Enfield, Edmonton ja Southgate yhdistettiin yhdeksi kaupunkipiiriksi. Enfieldissä sijaitsi Royal Small Arms Factory -kivääritehdas vuosina 1816–1988. Lähes kaikki sen suunnittelemat tai valmistamat aseet tunnettiin Enfield-nimellä.
Esteri Vapaa-Jää

Esteri Vapaa-Jää (vuoteen 1935 Friis, 24. elokuuta 1925 Kärkölä – 22. marraskuuta 2011 Espoo) oli käsityönopettaja, filosofian maisteri ja kunniatohtori Helsingin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Hän oli entinen Helsingin käsityöopiston rehtori, joka myöhemmin johti Helsingin yliopiston käsityönopettajakoulutusta.
Esteri Vapaa-Jää valmistui Helsingin käsityöopistosta käsityönopettajaksi. Hän työskenteli La Robe -nimisessä muotisalongissa Helsingissä ennen opintoja Englannissa sekä osallistumistaan vuodesta 1957 alkaen käsityöopiston uudisrakennusprojektiin. Airi Seikkala-Viertokankaan suunnitteleman rakennuksen valmistuttua vuonna 1959 Vapaa-Jäästä tuli opiston opettaja. Hän jatkoi opintoja työn ohella Helsingin yliopistossa ja valmistui kandidaatiksi vuonna 1964 ja maisteriksi 1973. Rehtoriksi hänet oli nimitetty vuonna 1968. Kunniatohtoriksi hänet promovoitiin vuonna 1994.
Ernst Rüdiger von Starhemberg

Kreivi Ernst Rüdiger von Starhemberg
Ernst Rüdiger von Starhemberg (12. tammikuuta 1638 Graz – 4. tammikuuta 1701 Vösendorf Wienin lähellä) oli itävaltalainen kreivi ja sotapäällikkö. Starhemberg kunnostautui erityisesti Wienin puolustuksen johtajana 1683 turkkilaisten piirittäessä kaupunkia.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Estero (Florida)

| Estero |
| --- | --- |

 fiEstero 
 26°25′41″N, 81°47′42″W 
Kokonaispinta-ala:  65,718429 km2 ja 53,396141 km2
Väestö
Väkiluku (2020):  36 939
 estero-fl.gov 
Estero on kylä Leen piirikunnassa Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Väkiluku oli vuoden 2020 väestönlaskennassa 36 939.
Esa Ruskeepää

Esa Ruskeepää (s. 1980) on suomalainen arkkitehti, joka johtaa toimistoaan Esa Ruskeepää Architects. Toimisto on perustettu 2012. Sitä ennen Ruskeepää työskenteli Mikko Heikkisen ja Markku Komosen toimistossa.
Toimiston ensimmäinen suunnitteluhanke on elokuussa 2015 Espoon Suurpeltoon valmistuva Opinmäen kansainvälinen koulu. Se on ottanut osaa useisiin kilpailuihin, eikä sillä toistaiseksi ole suoria toimeksiantoja. Toimiston kilpailuehdotus Leap sijoittui toiseksi Aalto-yliopiston Otaniemen ydinkampuksen avoimessa kansainvälisessä suunnittelukilpailussa vuonna 2013.
Toimisto voitti Wolfsburgin kaupunginkirjaston ja koulutuskeskuksen Bildungshaus Wolfsburg suunnittelukilpailun tammikuussa 2015.
Aiheesta muualla

Esa Ruskeepään toimisto
Endomines

| Endomines Finland Oyj |
| --- | --- |

Osake:  OMXH: PAMPALO
Toimitusjohtaja:  Kari Vyhtinen
Puheenjohtaja:  Jukka-Pekka Joensuu
Kotipaikka:  Espoo, Suomi
Toiminta-alue:  kullan louhiminen ja rikastaminen sekä malminetsintä
Toimiala:  mineraaliteollisuus
Liikevaihto:  13,5 milj. EUR (2022)
Liikevoitto:  –14,7 milj. EUR (2022)
Nettotulos:  –17,5 milj. EUR (2022)
Kotisivu:  endomines.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Endomines Finland Oyj on suomalainen malminetsintä- ja kaivosyhtiö, joka on keskittynyt kultamalmin etsintään ja kullan tuotantoon Suomessa. Endominesilla on malminetsintälupa Itä-Suomessa Karjalan kultalinjan alueella ja kaivoslupia tällä alueella. Ensimmäisen kultakaivoksensa Endomines avasi vuonna 2011 Ilomantsin Pampalossa, mihin yhtiön kaivostoiminta keskittyy edelleen.
Yhtiöllä on omistuksia myös Yhdysvalloissa Idahossa ja Montanassa.
Endomines listautui Tukholman pörssin päälistalle marraskuussa 2012 ja rinnakkaislistautui Helsingin pörssin päälistalle toukokuussa 2013. Joulukuussa 2022 Endomines AB sulautui tytäryhtiöönsä Endomines Finland Oyj:hin vastavirtasulautumisella ja listautui Nasdaq Helsingin pörssin päälistalle 20.12.2022.
Aiheesta muualla

Endomines (englanniksi, suomeksi)