stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanha Suomi
Lahjoitusmaajärjestelmä

Vanhan Suomen maanomistusolot ja verotuskäytännöt olivat historiallisista syistä kirjavia. Alueella oli rälssi-, kruunun- ja verotiloja sekä erityistarkoituksiin varattuja lahjoitusmaita, pöytä-, elatus- ja arentitiloja. Yhteiskunnallisia oloja vaikeimmin vaivannut ongelma oli lahjoitus­maa­järjestelmä. Keisarille palveluksia tehneelle yläluokalle lahjoitetut lahjoitusmaat kavensivat merkittävästi niillä asuneiden talonpoikien vapautta ja taloudellista toimeentuloa. Lahjoitusmaiden talonpoikien asema heikkeni lähelle Venäjän maaorjien asemaa. Erityisesti lahjoitusmaiden isäntien eli donataarien oikeus määrätä alustalaistensa verotuksesta hiersi heidän ja talonpoikien välejä niin Vanhan Suomen aikana kuin alueen Suomen suuriruhtinaskuntaan liittämisen jälkeenkin. Samoin isäntien käyttämät ruumiilliset kuritukset, kuten maaorjille Venäjällä, olivat törkeä loukkaus talonpoikien oikeuksia kohtaan.
Lahjoitusmaakysymys ratkesi vasta autonomian aikana 1870-luvulle mennessä, kun Suomen valtio osti lahjoitusmaat donataareilta. Talonpojat saivat lunastaa viljelemänsä maat perintötiloikseen edullisten ja pitkäaikaisten valtionlainojen avulla.
Donataarien ja talonpoikien välejä hiertänyt lahjoitusmaakysymys on osaltaan ollut antamassa Vanhan Suomen ajalle poikkeuksellisen negatiivista leimaa Suomen historiankirjoituksessa.
Venäjä kiristää otettaan Vanhasta Suomesta

Vanhan Suomen, kuten monien muidenkin keisarikunnan osien, itsenäisyyttä ryhdyttiin rajoittamaan 1700-luvun loppupuolella keisarinna Katariina II:n käynnistämän venäläistämisohjelman myötä. Venäjästä ryhdyttiin luomaan yhtenäisesti hallittua valtakuntaa. Verotuksessa siirryttiin venäläiseen verotusjärjestelmään vuonna 1781. Katariina II:n vuonna 1775 koko valtakuntaan määräämä käskynhaltijahallinto toteutettiin Viipurin kuvernementissa vuonna 1784. Oikeuslaitos järjestettiin uudelleen perustamalla uusia tuomioistuimia ja uusi instanssijärjestys. Osa keisarinnan uudistuksista jouduttiin myöhemmin kumoamaan, mutta hajanaisen keisarikunnan ja alueellisten erioikeuksien aika alkoi olla ohi. Merkittävimmän poikkeuksen venäläistämiskehityksestä teki vuonna 1809 syntynyt Suomen autonominen suuriruhtinaskunta.
Toinen Vanhaa Suomea tiukemmin Venäjään kiinnittänyt 1700-luvun loppupuolen hanke oli Ruotsia vastaan käydyn Kustaa III:n sodan kokemusten perusteella käynnistetty laajan Kaakkois-Suomen linnoitusjärjestelmän rakennustyö. Maineikkaan kenraali Aleksandr Suvorovin johdolla toteutetun hankkeen myötä luotiin Vanhaan Suomeen useista sisäkkäisistä linnoitusketjuista koostuva linnoitusjärjestelmä jonka tehtävänä oli torjua Ruotsin puoleisesta Suomesta Pietaria kohti suunnatut mahdolliset hyökkäykset. Tällöin Vanhan Suomen alueelle muutti pysyvästi tuhansia ei-suomalaisia, lähinnä venäläisiä sotilaita ja baltiansaksalaisia upseereita ja virkamiehiä.
Vanha Suomi liitetään Suomen suuriruhtinaskuntaan

Vaikka Vanha Suomi ei yleisen käsityksen vastaisesti varsinaisesti taantunutkaan Venäjän vallan alla, se jäi etenkin yhteiskunnallisessa kehityksessä jälkeen Ruotsin puoleisen Suomen ripeästä kehityksestä 1700-luvulla. Talonpoikiin kohdistunut venäläisen aateliston mielivalta loi aluetta leimanneen apatian taloudessa muutenkin. Loputkin Suomesta liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuosina 1808–1809 käydyn Suomen sodan ja sitä seuranneen Haminan rauhan yhteydessä. Samalla ryhdyttiin niin Suomessa kuin keisarin hovissa puuhaamaan Vanhan Suomen liittämistä muun Suomen, eli Venäjältä käsin katsottuna Uuden Suomen yhteyteen.
Yhdistymishankkeella tavoiteltiin kansallisesti yhtenäisen autonomisen alueen muodostamista ikään kuin Ruotsin mallin mukaisen modernin valtion kokeilukentäksi ja näyteikkunaksi Eurooppaan keisarin hyväntahtoisuuden merkkinä. Samalla uskottiin taloudellisesti ja yhteiskunnallisesti Ruotsin puoleisesta Suomesta jälkeenjääneen Vanhan Suomen kurovan isoveljensä etumatkan kiinni. Alueliitoksen toivottiin myös kasvattavan suomalaisten uskollisuutta uutta hallitsijaansa kohtaan. Elettiinhän Euroopassa yhä Napoleonin sotien levotonta aikakautta. Lopullisesti päätös Vanhan Suomen liittämisestä Suomen suuriruhtinaskuntaan sinetöityi keisari Aleksanteri I:n vuoden 1811 lopulla antamalla dekreetillä (käskykirjeellä). Liitos astui voimaan vuodenvaihteessa 1812. Entisen Vanhan Suomen alue muodosti siitä lähtien Viipurin läänin.
Uuteen Suomeen liittämisen jälkeen ulottuivat suuriruhtinaskunnan lait ja autonominen asema myös Vanhaan Suomeen, mikä helpotti Karjalan ja Savon asukkaiden elämää, koska he olivat siihen asti olleet rajan molemmin puolin kahden erilaisen lainsäädännön alaisina. Venäjän näkökulmasta tapahtui kuitenkin päinvastoin: vasta valloitettu Uuden Suomen alue yhdistettiin Vanhaan Suomeen. Olemassa olleen Suomen asioiden komitean valtuudet ulotettiin myös Uuteen Suomeen, johon suhtauduttiin kuten muihinkin privilegioituihin alueisiin.
Alueliitos toteutui olosuhteisiin nähden varsin kivuttomasti, ja Vanha Suomi kuroi nopeasti kiinni suuriruhtinaskunnan edellisellä vuosisadan ottaman etumatkan yhteiskunnallisissa kysymyksissä. Alueen läheisyys alati kasvavaan Pietarin kaupunkiin auttoi etenkin Vanhan Suomen taloudellista kehitystä. Ainoastaan lahjoitusmaajärjestelmä ja sen edelleen aiheuttamat ristiriidat jäivät pidemmäksi aikaa (lunastus kesti lähes 60 vuotta) muistuttamaan Uuden ja Vanhan Suomen satavuotisesta valtiollisesta erosta.
Vaakunat

Viipurin ja Käkisalmen provinssi sai vuonna 1729 oman vaakunan, jossa oli punainen yläkenttä ja sininen alakenttä. Yläkentän hopeahaarniskaiset ja suorilla miekoilla aseistetut käsivarret edustivat Viipurin lääniä. Alakentän kultaista kiveä kantava kurki edusti Käkisalmen lääniä. Aihe oletetaan saadun Laatokan Karjalan laajan emäpitäjän Kurkijoen pogostan nimestä.
Alueen laajentumisesta ja Viipurin kuvernementin perustamisesta huolimatta tämä vaakuna oli käytössä vuoteen 1788, jolloin se siirrettiin Käkisalmen kaupungille ja korvattiin Karjalan vaakunaan pohjautuvalla vaakunalla. Molemmat sapelit olivat kuitenkin suippoja ja kumpikin käsivarsi oli kultahaarniskoitu: vaakuna ei kuvannut sotaa, vaan aseveljeyttä. Kruunuja oli kaksi allekkain: entinen kuninkaallinen alue oli keisarin suojeluksessa.
Käkisalmen kaupunki käytti entistä provinssin ja kuvernementin vaakunaa vuoteen 1892. Tällöin yläkenttä vaihdettiin siniseksi ja alakenttä punaiseksi. Haarniskat muutettiin kultaisiksi ja kurjen kantama kivi siniseksi. Venäjän Käkisalmi, Priozersk käyttää aikaisempaa vaakunaa.
Kirjallisuutta

Paaskoski, Jyrki: Vanhan Suomen lahjoitusmaat 1710–1826.  (Bibliotheca Historica 24)  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1997.  ISBN 951-710-063-9
Strang, Jan: Venäjän Suomi-kuva: Venäjä Suomen kartoittajana 1710–1942.  Helsinki:  Antiikki-Kirja, 2014.  ISBN 978-951-98135-1-6
Aiheesta muualla

Gamla Finland hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Viipurin ja Käkisalmen provinssin vaakuna 1729–1744, kuvernementin vaakuna 1744–1788, Käkisalmen kaupungin vaakuna vuoteen 1892.
Vaakuna Viipurin kuvernementin kartastossa 1797. Kansallisarkisto.
Vanhan Suomen vaakuna 1788–1811
Sándor Mátrai

Sándor Mátrai
Sándor Mátrai (20. marraskuuta 1932 Nagyszénás, Békés, Unkari – 29. toukokuuta 2002) oli unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän oli pituudeltaan 182-senttimetrinen.
Mátrai edusti koko 15-vuotisen ammattilaisuransa Ferencvárosia. Hän voitti joukkueen kanssa kolmesti Unkarin pääsarjamestaruuden kausina 1962–1963, 1963–1964 ja 1966–1967. Lisäksi hän voitti joukkueessa kerran sekä Messukaupunkien cupin kaudella 1964–1965 että Magyar Kupan 1957–1958. Hänet valittiin Unkarin vuoden jalkapalloilijaksi 1965.
Mátrai liittyi Unkarin A-maajoukkueeseen helmikuussa 1956 ja pelasi joukkueessa 81 ottelua. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1958, 1962 ja 1966.
Savo-Karjalan Kokoomus

| Savo-Karjalan Kokoomus |
| --- | --- |


Toimisto:  Myllykatu 8 70110 Kuopio
Johto:  Jouni Holopainen (pj.)  Emilia Ihanus (vpj.) Aulikki Sihvonen (vpj.)  Eeva-Liisa Perki-Latvaniemi (tj.)
Kansanedustajia:  2 / 15 (2019)
Aiheesta muualla
Sivusto
Savo-Karjalan Kokoomus ry on yksi Kansallisen Kokoomuksen piirijärjestöistä. Se aloitti toimintansa 2014, kun Pohjois-Karjalan Kokoomus ja Pohjois-Savon Kokoomus päättivät yhdistyä vuonna 2013.
Historiaa

Vuonna 2013 tapahtuneen yhdistymisen taustalla oli Suomen vaalipiiriuudistus, jossa mm. Pohjois-Karjalan ja Pohjois-Savon vaalipiirit yhdistyivät Savo-Karjalan vaalipiiriksi.
Jäsenjärjestöt

Piirijärjestön muodostaa noin 50 kokoomusyhdistystä, mukaan lukien neljä Kokoomuksen Naisten Liiton jäsenyhdistystä, kolme Kokoomuksen Nuorten Liiton jäsenyhdistystä sekä yksi Kokoomuksen Opiskelijaliitto Tuhatkunnan yhdistystä. Lisäksi Joensuussa toimii Kokoomuksen Joensuun kunnallisjärjestö ja Kuopiossa Kokoomuksen Kuopion kunnallisjärjestö, jotka vastaavat kyseisten kaupunkien kuntapolitiikasta.
Kansanedustajat

Pekka Ravi (2007-2015)
Markku Eestilä (2011-)
Sari Raassina (2015-2019)
Marko Kilpi (2019-)
SKP:n Hämeen piirijärjestö

| Suomen kommunistisen puolueen  Hämeen piirijärjestö ry |
| --- | --- |


Alue:  Hämeen vaalipiiri 
Toimisto:  Torpparinkatu 2 11310 Riihimäki
Johto:  Reijo Sutinen (piirisihteeri)  Juha Haukka (pj.)  Tero Pitkä (vpj.)
Kansanedustajia:  0 / 14 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  0 / 673 (2021)
SKP:n Hämeen piirijärjestö (vuosina 194x–200x SKP:n Lahden piirijärjestö) on Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaa Hämeen vaalipiirissä ohjaava järjestö, jonka toimpaikka on Riihimäki.
Piirijärjestön varapuheenjohtaja Tero Pitkä on Heinolan kaupunginvaltuutettu. Hänet valittiin sitoutumattomana ehdokkaana 2021 Kuntavaaleissa Vasemmistoliiton listalta.
Osastot

SKP:n Heinolan osasto
SKP:n Hämeenlinnan osasto
SKP:n Jannalan osasto
SKP:n Lahden osasto
SKP:n Orimattilan osasto
SKP:n Riihimäen osasto
SKP:n Ryttylän osasto
SKP:n Tammelan osasto
Piirisihteerit

Markus Puranen
Reijo Sutinen
Puheenjohtajat

Markku Tulander
Juha Haukka
Jentl

| Jentl> Yentl |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Barbra Streisand
Käsikirjoittaja:   Barbra Streisand  Jack Rosenthal p
Perustuu:  Isaac Bashevis Singerin novelliin ”Yentl, the Yeshiva Boy” (”Jesivapoika Jentl”, kokoelmassa Vanhaa rakkautta : tarinoita vanhasta maasta, Tammen Keltainen kirjasto 1988, suom. Jukka Kemppinen)
Tuottaja:   Barbra Streisand  Rusty Lemorande 
Säveltäjä:  Michel Legrand
Kuvaaja:  David Watkin
Leikkaaja:  Terry Rawlings
Pääosat:  Barbra Streisand
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Ladbroke Entertainments Limited  Barwood Films  United Artists 
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:  1983, Suomessa 1984
Kesto:  129 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jentl (Yentl) on Barbra Streisandin ohjaama romanttinen musiikkidraama vuodelta 1983. Se oli näyttelijänä ja laulajana paremmin tunnetun Streisandin ensimmäinen elokuvaohjaus, ja hän oli mukana myös sen käsikirjoittamisessa ja tuottamisessa. Hän näyttelee myös pääosaa nuorena juutalaisnaisena, joka naamioituu mieheksi pystyäkseen jatkamaan opintojaan 1900-luvun alun Itä-Euroopassa. Elokuva perustuu Nobel-palkitun Isaac Bashevis Singerin novelliin ”Jesivapoika Jentl”, jonka pohjalta Streisand laati käsikirjoituksen yhdessä Jack Rosenthalin kanssa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Barbra Streisand  | … |  Jentl Mendel   |
|  Mandy Patinkin  | … |  Avigdor   |
|  Amy Irving  | … |  Hadass Vishkower   |
|  Nehemiah Persoff  | … |  Rebbe Mendel   |
|  Steven Hill  | … |  Reb Alter Vishkower   |
|  Allan Corduner  | … |  Shimmele   |
|  Miriam Margolyes  | … |  Sarah   |
|  Doreen Mantle  | … |  rouva Shaemen   |
Vastaanotto

Elokuva sai pääosin myönteisiä arvosteluja. Time-viikkolehti ja National Board of Review valitsivat Jentlin yhdeksi vuoden 1983 kymmenestä parhaasta elokuvasta. Se sai Oscar-palkinnon musiikistaan (säv. Michel Legrand, san. Alan ja Marilyn Bergman) ja oli lisäksi ehdolla lavastuksestaan (Roy Walker, Leslie Tomkins ja Tessa Davies). Amy Irving oli Oscar-ehdokkaana naissivuosastaan. Barbra Streisandista tuli Jentlin myötä ensimmäinen parhaana ohjaajana Golden Globe -palkittu nainen. Myös elokuva palkittiin vuoden parhaana, ja lisäksi se tuotti neljä muuta Golden Globe -ehdokkuutta: naispääosasta, miespääosasta (Mandy Patinkin), alkuperäismusiikista ja alkuperäislaulusta.
Elokuva myös jakoi mielipiteitä: Streisand ja Amy Irving olivat Golden Raspberry -ehdokkaina, Streisand vieläpä huonoimman miespääosan sarjassa. Alkuperäisen tarinan kirjoittaja Isaac Bashevis Singer ei pitänyt elokuvasta.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti sanoo ensi-ilta-arviossaan maaliskuussa 1984 katsoneensa Jentliä hieman ymmällään: ”tuntuu kuin Streisand ei ymmärtäisi ohjaamisesta mitään, tuntuu kuin kaikki valjastettaisiin palvelemaan vain häntä ja hänen omia yksityisiä pakkomielteitään.” Hänestä elokuva muistuttaa tytöille suunnattua satuelokuvaa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Jentl sai kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri

| KD Häme |
| --- | --- |


Alue:  Hämeen vaalipiiri
Johto:  Hannele Saari (pj)  Martin Stenberg (vpj)
Jäseniä:  669 (2020)
Kansanedustajia:  1 / 14 (2023) 
Aluevaltuutettuja:  9 / 128 (2022)
Kunnanvaltuutettuja:  25 / 673 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Kristillisdemokraattien Hämeen piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Hämeen vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Hämeen Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Hannele Saari.
KD:lla on Hämeestä yksi kansanedustaja, puolueen entinen puheenjohtaja Päivi Räsänen.
Paikallisosastot

Asikkala
Forssa
Hartola
Hattula
Hausjärvi
Heinola
Hollola
Hämeenlinna
Janakkala
Lahti
Nastola
Orimattila
Riihimäki
Sysmä
Tammela
Poliitikot > Kansanedustajat

Ulla Järvilehto (1975–1983)
Päivi Räsänen (1995 –alkaen)
Poliitikot > Aluevaltuutetut

Kanta-Hämeen hyvinvointialue
Kylli Kylliäinen (2022→)
Päivi Räsänen (2022→)
Hannele Saari (2022→)
Päijät-Hämeen hyvinvointialue
Pertti Arvaja (2022→)
Sonja Falk (2022→)
Leena Kaartinen (2022→)
Puheenjohtajat

Leena Mantere 2001–2007
Pasi Jalonen 2007–2011
Mirja Pöhö 2012-
Vaalihistoria > Eduskunta

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 |  |  | 1 / 15 |  |
| 1979 |  |  | 1 / 15 |  0 |
| 1983 | 7 695 | 3,4 % | 0 / 15 |  1 |
| 1987 | 8 314 | 3,9 % | 0 / 15 |  0 |
| 1991 | 7 000 | 4,1 % | 1 / 13 |  0 |
| 1995 | 7 614 | 4,3 % | 1 / 13 |  1 |
| 1999 | 14 408 | 8,8 % | 1 / 13 |  0 |
| 2003 | 18 425 | 9,8 % | 1 / 14 |  0 |
| 2007 | 14 576 | 7,7 % | 1 / 14 |  0 |
| 2011 | 13 702 | 6,8 % | 1 / 14 |  0 |
| 2015 | 12 412 | 6,1 % | 1 / 14 |  0 |
| 2019 | 11 733 | 5,7 % | 1 / 14 |  0 |
| 2023 | 11 444 | 5,5 % | 1 / 14 |  0 |
Vaalihistoria > Kuntavaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1976 | 28 | 7 345 | 3,6 % |
| 1980 | 33 | 9 382 | 4,5 % |
| 1984 | 25 | 8 079 | 4,0 % |
| 1988 | 24 | 7 165 | 3,7 % |
| 1992 | 22 | 7 646 | 4,4 % |
| 1996 | 22 | 6 460 | 4,3 % |
| 2000 | 40 | 10 404 | 6,7 % |
| 2004 | 38 | 10 180 | 6,1 % |
| 2008 | 32 | 10 749 | 6,1 % |
| 2012 | 27 | 9 357 | 5,4 % |
| 2017 | 23 | 9 762 | 5,6 % |
| 2021 | 25 | 7 767 | 4,8 % |
Vaalihistoria > Eurovaalit

| Vuosi | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 3 732 | 2,6 % |
| 1999 | 2 591 | 3,5 % |
| 2004 | 5 826 | 5,2 % |
| 2009 | 5 562 | 5,0 % |
| 2014 | 7 000 | 6,0 % |
| 2019 | 7 976 | 7,1 % |
Helsingin Vasemmistoliitto

| Helsingin Vasemmistoliitto ry>  |
| --- | --- |

Alue:  Helsingin vaalipiiri Helsinki
Toimisto:  Lintulahdenkatu 10, 3. krs. 00500 Helsinki
Johto:  Katri Kangas (pj.)  Ronja Turkka (vpj.)  Elina Wallin (vpj.)
Kansanedustajia:  3 / 23 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  11 / 85 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Helsingin Vasemmistoliitto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Helsingin vasemmistoliittoon kuuluu yli 2000 jäsentä. Piiritoimisto sijaitsee Kallion kaupunginosassa.
Helsingin piirin toimintaa

Helsingin vasemmistoliitto on yksi aktiivisimmista Vasemmistoliiton piireistä. Sen toiminta sisältää kaikkea palvelutoreista DJ-sessioihin ja poliittisista työpajoista tanssi-iltoihin.
Helsingin vasemmistoliiton palvelutoreilla autetaan arjen ongelmissa. Toreilla korjataan rikkinäisiä pyöriä, mitataan verenpainetta, maalataan lapsille kasvonaamioita ja opetetaan senioreille Internetin käyttöä.  Palvelutoreilla on tarjolla myös kierrätyskirjoja ja reilun kaupan kahvia sekä jaossa Kansan Uutiset -lehtiä. Palvelutoreja järjestetään vaihtelevasti eri kaupunginosissa.
Vasemmistoliiton Helsingin osasto ja VASARA - vasemmiston sateenkaarirakastajat osallistuivat Helsinki Pride -kulkueeseen.
Kerran kuussa järjestettävällä Left Hooks -klubilla vasemmistolaiset DJ:t tanssittavat kaupunkilaisia punkin, dubstepin, indien ja diskon tahtiin . Lisäksi Helsingissä harjoittelee ja pelaa Etelä-Suomen Vasemmistonuorten jalkapallojoukkue Merihaan Betoni, jonka "[a]inoa vaatimus on, että nauttii jalkapallosta – huipputaidot tai aikaisempi pelikokemus eivät ole välttämättömiä". Ääri-kuoro harjoittelee viikoittain ja esiintyy tapahtumissa. Kuoro on esiintynyt muun muassa asunnottomien yössä, vappujuhlissa ja taiteiden yössä.
Helsingin vasemmistoliiton valtuustoryhmällä on oma kotisivu.
Helsingin vasemmistoliiton piirissä on myös järjestetty muun muassa poliittisia työpajoja, kuten viikonlopun kestänyt perustulotyöpaja, jossa pohdittiin perustulon malleja ja sitä, kuinka perustulo saataisi Suomeen .
Rahoitus

Helsingin Vasemmistoliitto on vastaanottanut puoluerahoitusta yksityishenkilöiltä, säätiöiltä ja järjestöiltä. Tukea Helsingin Vasemmistoliitolle ovat antaneet mm. Avantisäätiö, Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland sekä Helsingin Itäinen Työväen Yhdistys.
Helsingin järjestöjä

Helsingin piiri jakautuu 19 perusjärjestöön :
HTY:n Naisosasto
Helsingin Itäinen Työväenyhdistys
Helsingin Metallin Vasemmisto
Itäväylän Vasemmisto
Jakomäen Vasemmistoliitto
Kallion Vasemmistoliitto
Kantakaupungin Vasemmisto
Kirjan Vasemmisto
Kontulan Vasemmisto
Länsi-Helsingin Vasemmistoliitto
Malminseudun Työväenyhdistys
Pasilan-Vallilan Vasemmisto
Työväen Todellinen Vasemmisto
Vasemmistoklubi
Vasemmistoliiton Helsingin Kuljetusalan yhdistys
Vasemmistoliiton Oulunkylän yhdistys
Vasemmistoliiton Vuosaaren osasto
Vasemmistolinkki
Vänsterföreningen Röda Rummet
Henkilöitä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kansanedustajat Minja Koskela (2023–)  Suldaan Said Ahmed (2021–2023)  Mai Kivelä (2019–)  Veronika Honkasalo (2019–)  Silvia Modig (2011–2019)  Paavo Arhinmäki (2007–2021)  Reino Laine (1996–1999)  Outi Ojala (1991–1996, 1999–2007)  Pekka Saarnio (1996–1999)  Esko Seppänen (1990–1996)  |  Nykyiset kaupunginvaltuutetut Paavo Arhinmäki (2001–)  Mia Haglund (2021–)  Titta Hiltunen (2021–)  Minja Koskela (2021–)  Elina Kauppila (2021–)  Tuomas Nevanlinna (2021–)  Veronika Honkasalo (2013–)  Sami Muttilainen (2013–)  Mai Kivelä (2017–)  Petra Malin (2017–)  Suldaan Said Ahmed (2017–)  |  Entisiä kaupunginvaltuutettuja Silvia Modig (2009–2021)  Dan Koivulaakso (2013–2021)  Anna Vuorjoki (2013–2021)  Vesa Korkkula (2017–2021)  Pekka Saarnio (1969–1984, 1989–2017)  Sirpa Puhakka (2001–2017)  Eija Loukola (2013–2017)  Hanna-Kaisa Siimes (2005–2008)  Tiia Aarnipuu (2005–2008)  Reijo Kaunola (1967–1969...–1988, 1993–2008)  Jorma Hentilä (1985–2004)  Reino Laine (1997–2004)  Kati Peltola (1969–1988, 2009–2012)  Tea Vikstedt (2005–2012)  Outi Ojala (1989–1996, 2001–2012)  |  Puheenjohtajat Seppo Järvinen → 2004  Pekka Buttler 2004–2008  Sampo Villanen 2008–2012  Riikka Korpinurmi 2012–2014  Hanna Mithiku 2014–2016  Petra Malin 2016–2017  Neea Kilkki 2017–2019  Antti Kauppinen 2020-2021  Samuel Adouchief 2022  Katri Kangas 2023– |
Aiheesta muualla

Helsingin Vasemmistoliiton piirijärjestön kotisivut
Helsingin Vasemmistoliiton valtuustoryhmän kotisivut
Vasemmistoliiton piirijärjestöt
Etelä-Savo |
Helsinki |
Häme |
Kainuu |
Keski-Suomi |
Pohjois-Savo |
Kaakkois-Suomi |
Lappi |
Pirkanmaa |
Pohjanmaa |
Pohjois-Karjala |
Pohjois-Pohjanmaa |
Satakunta |
Uusimaa |
Varsinais-Suomi
| n k Helsingin vaalipiiri |
| --- | --- |
Puolueet:  Keskusta  Kokoomus  Kristillisdemokraatit  Perussuomalaiset  RKP  SDP  Vasemmistoliitto  Vihreät 
Kansanedustajat 2023–2027:  Eva Biaudet  Fatim Diarra  Elisa Gebhard  Tuula Haatainen  Pekka Haavisto  Jussi Halla-aho  Timo Harakka  Atte Harjanne  Eveliina Heinäluoma  Veronika Honkasalo  Atte Kaleva  Mai Kivelä  Minja Koskela  Terhi Koulumies  Jarmo Lindberg  Maria Ohisalo  Mari Rantanen  Nasima Razmyar  Wille Rydman  Aura Salla  Sari Sarkomaa  Elina Valtonen  Ben Zyskowicz 
Vasemmistoliitto saa eniten ääniä Itä-Helsingissä ja vanhoissa työläiskaupunginosissa, kuten Kallion kaupunginosassa.
Erkki Lahti

Erkki Lahti -nimisiä henkilöitä ovat:
Erkki Lahti (1816–1858), suomalainen kuvanveistäjä
Erkki Lahti (1917–1995), suomalainen koulutuspäällikkö ja majuri
Erkki Lahti (s. 1946), suomalainen eräkirjailija
Erkki Lahti (s. 1962), suomalainen pesäpalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Erkki Lahti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piiri

| KD Pohjois-Pohjanmaa ja Kainuu |
| --- | --- |


Alue:  Oulun vaalipiiri
Johto:  Leena Askeli (pj)  Matti Heikkinen (vpj)
Jäseniä:  439 (2020)
Kansanedustajia:  0 / 18 (2019)
Aluevaltuutettuja:  5 / 138 (2022)
Kunnanvaltuutettuja:  16 / 1 041 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Oulun vaalipiirissä.
Ylintä päätösvaltaa Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Leena Askeli.
Poliitikot > Kansanedustajat

Veikko Matikkala (1975–1979)
Marja-Leena Kemppainen (1999–2003)
Lyly Rajala (2003)
Poliitikot > Aluevaltuutetut

Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue
Matti Heikkinen (2022→)
Marja-Leena Kemppainen (2022→)
Kainuun hyvinvointialue
Sami Kilpeläinen (2022→)
Jaakko Mikkola (2022→)
Paikallisosastot

Kristillisdemokraattien Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun piirillä on 11 paikallisosastoa.
Kajaanin seutu
Kalajoki: Kalajoki, Merijärvi, Pyhäjoki
Kuhmo: Kuhmo, Hyrynsalmi, Suomussalmi
Kuusamo: Kuusamo, Taivalkoski
Oulaisten seutu: Oulainen, Haapavesi, Kärsämäki, Pyhäntä, Siikalatva
Oulu: Oulu, Hailuoto, Ii, Kempele, Liminka, Lumijoki, Muhos, Pudasjärvi, Tyrnävä, Utajärvi, Vaala
Paltamo: Paltamo, Puolanka, Ristijärvi
Pyhäjärvi: Pyhäjärvi, Haapajärvi, Reisjärvi
Raahe: Raahe, Siikajoki
Sotkamo
Ylivieskan seutu: Ylivieska, Alavieska, Sievi, Nivala
Vaalihistoria > Eduskunta

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | 5 249 | 2,1 % |  |  |
| 1987 | 3 870 | 1,6 % |  |  |
| 1991 | 3 995 | 1,7 % |  |  |
| 1995 | 3 651 | 1,6 % |  |  |
| 1999 | 4 038 | 1,8 % |  |  |
| 2003 | 12 332 | 5,3 % |  |  |
| 2007 | 7 290 | 3,2 % |  |  |
| 2011 | 6 717 | 2,8 % |  |  |
| 2015 | 2 690 | 1,1 % |  |  |
| 2019 | 5 728 | 2,2 % |  |  |