stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Canzone per te

|  Canzone per te> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Sandra Simó
Säveltäjä(t):  Renato Mascetti
Sanoittaja(t):  Renato Mascetti
Euroviisutiedot
Vuosi:  1991
Maa:  Sveitsi
Kieli:  italia
Sijoitus:  5.
Pisteet:  118
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Flaviano Cuffari
Canzone per te on Sandra Simónin esittämä kappale, joka edusti Sveitsiä vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Italian Roomassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 5. 118 pisteellä.
Chihuahua

Chihuahua voi tarkoittaa seuraavia:
Chihuahua, kaupunki Meksikossa
Chihuahua, osavaltio Meksikossa
Chihuahua, koirarotu
Chihuahuan aavikko, autiomaa Yhdysvaltojen ja Meksikon rajalla
Chihuahua, juustotyyppi.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Chihuahua”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pharoah Sanders

| Pharoah Sanders |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1940 Little Rock, Arkansas, Yhdysvallat
Kuollut: 24. syyskuuta 2022 (81 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1965–2022
Tyylilajit:  jazz, free jazz, jazz-funk
Soittimet:  tenorisaksofoni
Yhtyeet:  John Coltrane Orchestra, New York Unit
Levy-yhtiöt:  Arista Records, Capitol Records ja ESP-Disk 
Aiheesta muualla
pharoahsandersjazz.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Reggie Workman, Pharoah Sanders ja Idris Muhammad vuonna 1978
Pharoah Sanders, alun perin Farrell Sanders, (13. lokakuuta 1940 Little Rock, Arkansas – 24. syyskuuta 2022 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen saksofonisti, jota pidetään yhtenä free jazz -liikkeen edelläkävijöistä. Hän soitti muun muassa Sun Ran ja John Coltranen kokoonpanoissa ja hänellä oli vuodesta 1964 myös oma yhtye.
Nuoruus ja opiskelu

Ferrell Sanders syntyi Arkansasin Little Rockissa vuonna 1940. Hänen äitinsä oli kokki, ja hänen isänsä työskenteli Little Rockin kaupungilla. Hänen perheensä oli musikaalinen, ja Ferrellin ensimmäinen soitin oli klarinetti.
Sanders oli alkujaan kiinnostunut enemmän taiteesta, mutta high schoolissa hän löysi jazzin ja tenorisaksofonin, joihin hänet tutustutti koulun yhtyeen johtaja Jimmy Cannon. Sanders otti Cannonin lähdettyä yhtyeen johdettavakseen, vaikka hän oli edelleen myös koulun oppilaana.
Ura

Sanders muutti high schoolin jälkeen vuonna 1959 Kalifornian Oaklandiin, missä hän opiskeli jonkin aikaa taidetta ja musiikkia. Kaliforniassa eivät olleet voimassa Jim Crow -lait, joten Sanders pystyi siellä esiintymään sekä valkoisten että mustien klubeilla. Sanders ystävystyi Oaklandissa John Coltranen kanssa.
Sanders muutti vuonna 1961 New Yorkiin, missä hän eli ensimmäisen vuoden varsin rahattomana ja joutui muun muassa myymään saksofoninsa. Hän tapasi 1962 Sun Ran ja liittyi tämän yhtyeeseen. Sanders sai Sun Ralta lempinimensä ”Pharoah”. Sanders perusti oman yhtyeen vuonna 1963, mutta jatkoi vielä esiintymistä Sun Ran ja Don Cherryn kanssa. Sanders ja John Coltrane alkoivat puolestaan vuoden 1964 alussa esiintyä yhdessä säännöllisesti. Sanders esiintyi Coltranen vapaassa ryhmässä aina tämän kuolemaan 1967 asti. Kriitikkojen mukaan Sanders vei Coltranea kokeellisempaan suuntaan, mutta Sanders kiisti väitteen.
Sanders oli mukana vuonna 1966 Ornette Colemanin levyllä Chappaqua Suite, joka oli tehty samannimisen elokuvan soundtrackiksi, mutta sitä ei käytetty. Musiikin elokuvaan teki Ravi Shankar.
Sanders julkaisi ensimmäisen albuminsa, Pharoah’s First, vuonna 1964. Sanders kuului tiiviisti free jazz -liikkeeseen, ja hän pyrki muiden tyylin edustajien tavoin uudistaa ja käsitteellistä uudelleen jazz-sävellyksiä. Sanders julkaisi vuoden 1966 jälkeen albumeita Impulse! Records -levy-yhtiölle. Levyjen joukossa on muun muassa hänen arvostetuin albumi Karma (1969), jolla on Sandersin tunnetuin kappale ”The Creator Has a Master Plan”. Sanders yhdisteli Karmalla vaikutteita perinteisestä afrikkalaisesta ja eteläaasialaisesta musiikista, ja albumista muodostui spiritual jazz -suuntauksen varhaisia merkkilevytyksiä. Hän esiintyi myös modaalisen ja avantgardistisen jazzin merkkilevyllä, vuonna 1971 julkaistulla Alice Coltranen albumilla Journey in Satchidananda.
Sanders lähti Impulselta vuonna 1973 ja suuntasi luomistyönsä varhaisempia jazztyylejä kohtaan. Seuraavien vuosien aikana hän vaihtoi useasti levy-yhtiötä ja teki kappaleita, joissa hän yhdisti monien kulttuurien musiikkia. Sandersin ensimmäinen ison levy-yhtiön tuottama albumi oli Message from Home, jonka julkaisi Verve Records (1995). Yhtiö julkaisi myös Sandersin albumin Save Our Children (1998). Hän ei kuitenkaan pitänyt musiikkialan toiminnasta ja jätti tämän jälkeen Verven.
Sanders ei levyttänyt enää 1990-luvun jälkeen samaan tahtiin kuin aiemmin, vaikka hän kiersikin edelleen ja teki yhteistyötä useiden artistien kanssa. Vuonna 2021 julkaistu Promises oli ensimmäinen albumi yli 10 vuoteen. Se syntyi yhteistyössä elektronisen musiikin tuottajan Floating Pointsin kanssa, ja levytyksessä oli mukana Lontoon sinfoniaorkesteri.
Sanders on vieraillut Suomessa ainakin Pori Jazz -festivaaleilla vuosina 1981 ja 2014, Turku Jazzissa 1988 ja April Jazzissa Espoossa 2008.
Tyyli ja merkitys

Sandersia pidetään yhtenä free jazz -liikkeen edelläkävijöistä. Hän tuli 1960-luvulla tunnetuksi ekspressionistisesta ja lähes anarkistisesta tyylistään, mutta myöhemmin urallaan hän suuntautui linjakkaampiin sovituksiin.
Sandersin tenorisaksofonin saundi on yksi jazzhistorian tunnistettavimmista, ja sitä on kuvattu raa’aksi ja karkeaksi. Saundi oli kuitenkin myös harmonisesti monimuotoista, ja hän käytti paljon yläsäveliä. Coltranen kuoleman jälkeen Sanders kuitenkin suuntautui myös pehmeämpään tyyliin, vaikka hänen soittonsa oli senkin jälkeen varsin intensiivistä.
Levytyksiä > Omia levytyksiä

Izipho Zam (1969)
Karma (1969)
Deaf Dumb Blind (Summun Bukmun Umyun) (1970)
Live at the East (1971)
Thembi (1971)
Elevation (1973)
Journey to the One (1980)
Heart is a Melody (1982)
Welcome to Love (1990)
Levytyksiä > John Coltranen kanssa

"Ascension"
"Kulu Sé Mama"
"Meditations"
"Live at Village Vanguard Again!"
"Expression"
"Om"
Levytyksiä > Ornette Colemanin kanssa

"Chappaqua Suite"
Levytyksiä > Don Cherryn kanssa

"Art of The Improvisers"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pharoah Sanders Wikimedia Commonsissa
Chiharu Igaya

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Chiharu Igaya |  Chiharu Igaya |  Chiharu Igaya |  |
Maa:   Japani
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | pujottelu |  |
| MM-kisat  | MM-kisat  | MM-kisat  |  |
|  Pronssia | Bad Gastein 1958 | pujottelu |  |
Chiharu Igaya (s. 20. toukokuuta 1931) oli japanilainen Kansainvälisen olympiakomitean varapuheenjohtaja ja entinen alppihiihtäjä.
Igaya saavutti pujottelussa olympiahopeaa Cortina d'Ampezzon kisoissa 1956. Hän oli ensimmäinen japanilainen talviolympialaisten mitalisti. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai samassa lajissa pronssia Bad Gasteinin MM-kisoissa.
Hän osallistui ensimmäisen kerran talvikisoihin Oslossa 1952 ja oli 11. pujottelussa, 20. suurpujottelussa ja 24. syöksylaskussa. Hän osallistui vielä Squaw Valleyn talviolympialaisiin 1960 ja oli 12. pujottelussa, 23. suurpujottelussa ja 34. syöksylaskussa.
Chiharu Igaya valittiin Kansainvälisen olympiakomitean jäseneksi 1982, toimeenpanevaan komiteaan kahteen otteeseen eli vuosiksi 1987–1991, 1996–2000 ja KOK:n varapuheenjohtajaksi vuosiksi 2005–2009. Hän oli kaksien talvikisojen arviointikomitean puheenjohtaja eli vuosien 1988 ja 2002 kisojen. Vuonna 2012 hänen oli saavuttanut 80 vuoden iän, jolloin jäsenyys päättyi ja nimettiin kunniajäseneksi.
Chigiriki

| Chigiriki |
| --- | --- |

Alkuperämaa:  Japani
Chigiriki on lähitaistelu- ja huitoma-ase, jota käyttivät muun muassa ninjat ja samurait. Se tehdään joko kiinteästä tai ontosta puusta, joskus myös bambusta tai metallista. Chigiriki koostuu noin 60 senttimetriä pitkästä putkesta, jonka päässä on ketjun varassa roikkuva piikkipallo. Ketjun voi kiinnittää keppiin, jolloin asetta voi käyttää nuijana tai kävelykeppinä käyttäen kuljettaa sitä ilman että ketju tarttuu kiinni johonkin.
Asetta voidaan käyttää lyömäaseena, vastustajaan tarttumiseen käytettävänä aseena, tai vastustajan aseen lamauttamiseen.
Aseen varsi voi olla yhtä pitkä tai pidempi kuin sen pitäjän kyynärvarsi, kuten myös ketjun pituus voi olla hyvinkin pitkä. Aseen rautapaino voi olla joko pyöreä tai monikulmainen, ja siinä voi olla piikkejä. Aseen alkuperää ei tarkasti tunneta.  Chigiriki-jutsu on koulutusmenetelmä, jossa käytetään palloa ja ketjua kiinnitettynä keppiin. Chigiriki on aseena koryū-lajeissa harvinainen. Sitä käytetään ainakin Kiraku-ryū ja Araki-ryū kouluissa.
Kaksi erilaista chigirikiä
Rautarunkoinen tetsu chigiriki
Tetsu chigiriki
Carl Johan Korsman

Carl Johan Korsman
Carl Johan Korsman (14. kesäkuuta 1829 Pyhämaa – 24. toukokuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen laivanvarustaja ja suomalaisen talvimerenkulun uranuurtaja.
Korsmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Jacob Korsman ja Amalia Karolina Achander. Hän palveli 1. tarkkampujapataljoonassa 1846–1852, krenatööritarkkampujapataljoonassa 1852–1856 ja 1. ruotujakoisessa Turun tarkkampujapataljoonassa 1856–186S. Korsmanista tuli vänrikki 1848, aliluutnantti 1853, luutnantti 1855, alikapteeni 1863 ja kapteeni 1868.
20 vuotta kestäneen sotilasuran jälkeen Korsman toimi laivanvarustajana ensin Turussa 1868–1876 ja sitten Hangossa 1876–1894. Korsman perusti höyrylaivayhtiö Ahkeran 1868, Turun rannikkohöyryalusyhtiön 1870, laivayhtiö Åbon 1872 ja laivayhtiö Turun 1878. Korsman rakennutti 1868 Suomen ensimmäisen potkurirannikkohöyrylaivan S/S Ahkeran.
Vuonna 1878 hän osti S/S Expressin ja ryhtyi harjoittamaan sillä talviliikennettä Hanko–Tukholma-linjalla kuljettaen kerran viikossa postia ja matkustajia. Korsmanilla oli Hangossa talo Bulevardin varrella siirtolaishotellia vastapäätä ja Villa Doris niminen kesäasunto Hangon Kylpyläpuistossa. Vuonna 1892 Korsman lahjoitti Hangon kirkkoon Kristus-patsaan. Korsman myi aluksensa 1894 ja muutti samalla pois Hangosta.
Korsman toimi myös Hangon kylpylaitoksen toimitusjohtajana 1880-1890 ja hän omisti Karunan kartanon 1857–1859. Vuonna 1874 Korsman perusti yhdessä turkulaisten liikemiesten kanssa Turun Konepaja Oy:n (Åbo Mekaniska Verkstads Ab) jolla oli telakka, valimo ja konepaja Aurajoen länsirannalla. Pääasiassa höyrylaivoja ja höyrysluuppeja valmistanut yritys toimi vuoteen 1898 saakka jolloin se tullittoman Venäjän-viennin päättymisen takia joutui lopettamaan toimintansa ja siirtyi uudelle Ab Vulcan-nimiselle yhtiölle.
Carl Johan Korsman oli naimisissa vuodesta 1854 Isabella Charlotta Ramsellin (1833–1907) kanssa.
Kirjallisuutta

Pussinen, Veli-Matti: ”Korsman, Carl (1829–1907)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 355.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0.  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Korsman, Carl hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Chiharu Ichō

| Mitalit> Maa:   Japani.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naispaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Naispaini. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Naispaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 48 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 2003 | 51 kg |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2006 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Baku 2007 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Khalkis 2002 | 51 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Doha 2006 | 48 kg |  |
Chiharu Ichō (jap. 伊調千春, Ichō Chiharu, s. 6. lokakuuta 1981 Hachinohe, Aomorin prefektuuri) on japanilainen naispainija, maailmanmestari ja kaksinkertainen olympiamitalisti.
Ichō voitti olympiahopeaa 48 kilogramman sarjassa sekä Ateenan kesäolympialaisissa 2004 että Pekingissä neljä vuotta myöhemmin. Lisäksi hän on voittanut sarjassaan kolme maailmanmestaruutta ja yhden Aasian kisojen kultamitalin.
Ichōn pikkusisko Kaori Ichō on moninkertainen naispainin olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Bulgarian kulttuuri

Bulgarian kulttuuri on kehittynyt nykyisen Bulgarian alueella, siihen kuuluu traakialaisia ja slaavilaisia elementtejä, siinä on lisäksi Bysantin, Turkin ja Kreikan vaikutteita. Maassa on Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvat traakialaiset hautakammiot Kazanlăkissa ja Sveštarissa.
Ortodoksiuskonto näkyy Bulgarian monissa koreissa kirkoissa.
Erityinen bulgarialainen tapa on osoittaa ei-vastausta nyökkäämällä ja kyllä-vastausta puistamalla päätä.
Kuvataide

Madaran ratsastaja on varhaiskeskiaikainen kivireliefi maan kaakkoisosassa, myös maailmanperintökohde.
Bysantin taiteesta kehittyi Veliko Tărnovon mukaan nimetty kristillisen taiteen koulukunta. Bulgarialainen kirkkotaide kukoisti etenkin 1200- ja 1300-luvuilla, mutta se selvisi Ottomaanien valtakaudenkin yli.
Nykyaikaisen bulgarialaisen taiteen ensimmäisiä suuria nimiä olivat Zahari Zograf ja Vladimir Dimitrov.
Kupari- ja puutöitä sekä keramiikkaa tehdään edelleen perinteisillä menetelmillä.
Christo Javacheff on bulgarialaissyntyinen Yhdysvalloissa asuva ympäristötaiteilija, jonka tunnetuimpia teoksia ovat muoviin käärityt suuret esineet ja rakennukset.
Arkkitehtuuri

Toiseen maailmansotaan asti Bulgaria oli enimmäkseen maaseutua. Kommunismiaikana maa teollistui nopeasti, ja kaupunkeihin rakennettiin neuvostotyylisiä betonilähiöitä. Kylien ja pikkukaupunkien perinteiset talot ovat usein puuta, niissä on pieniruutuiset ikkunat ja korkea aita ympärillä. Sisäkatoissa on taidokkaita puuleikkauksia.
Kirkot ovat komeita, monet niistä on rakennettu kansallisromanttisella kaudella ottomaanivallan lopussa. Bojanan kirkko, Ivanovon kallioon hakatut kirkot ja Rilan luostari ovat maailmanperintölistalla.
Esittävät taiteet > Musiikki

Bulgarialaisessa kansanmusiikissa on kehitetty erityinen kurkkulaulutekniikka. Musiikin ominaispiirteisiin kuuluvat myös erikoiset tahtilajit kuten 5/8, 11/8 tai jopa 15+14/8. Kansanmusiikin soittimia ovat viulua muistuttava gadulka, säkkipillimäinen gaida, tiimalasin muotoinen rumpu tarabuka, isompi rumpu tupan ja puolikkaan päärynän muotoinen luuttu nimeltään tambura. Kommunisminaikana valtio rahoitti kansanmusiikkiryhmiä, joiden tehtävänä oli sekä säilyttää perinnettä että jalostaa siitä korkeakulttuuria.
Naiskuoro Le Mystère des Voix Bulgares on menestynyt maailmalla.
Bulgaria on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 2005 lähtien. Se pääsi finaaliin 2007.
Esittävät taiteet > Elokuva

Ennen toista maailmansotaa bulgarialainen elokuva oli lähinnä dokumentaristien ja amatöörien käsissä. Kommunistivallan aikana taloudellinen tuki oli turvattu mutta ilmaisunvapaus rajoitettua. Elokuva-alan ammattilaisia koulutettiin Neuvostoliitossa, Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja vuodesta 1973 myös kotimaassa. Vuosittain ilmestyi noin 25 elokuvaa. 1970-luvulla tehtiin elokuvia maaltamuutosta ja arjen ongelmista. Vuoden 1989 jälkeen tuli vapaus mutta myös talousongelmia. Kotimainen elokuva joutui kilpailemaan Hollywoodin suurtuotantojen kanssa. 1990-luvun alussa suuret studiot joutuivat irtisanomaan paljon henkilökuntaansa. Elokuva-alan toipuminen alkoi 2000-luvun alussa.
Kirjallisuus

Bulgarian kirjakieli alkoi kehittyä 800-luvulla kun Kyrillos ja Metodios kehittivät kyrillisen kirjaimiston edeltäjän glagoliittisen kirjaimiston. Varhainen kultakauden kirjallisuus oli aluksi lähinnä uskonnollisten tekstien käännöksiä, mutta pian alettiin kirjoittaa historiaa ja maantietoa käsitteleviä teoksia. Hopeakaudella, 1330- ja 1400-luvulla, kehittyi uusia kirjallisuuden lajeja. Kansallisen heräämisen aikakausi alkoi 1700-luvun puolivälissä. Humanismi ja kansallisuusaate olivat keskeisiä teemoja, ja kansanperinnettä hyödynnettiin korkeakulttuurissa. Kansa oli pitkään lukutaidotonta joten suullinen perinne on säilynyt hyvin. Ensimmäinen bulgarialainen romaani, Ivan Vazovin Ikeen alla vuodelta 1894 käsitteli ottomaaneista vapautumista. Maailmansotien välissä runous ja näytelmäkirjallisuus kukoistivat, individualismi ja symbolismi olivat muodissa ja patrioottien rinnalle nousivat boheemit runoilijat. Kommunismiaikana bulgarialainen kirjallisuus sai vaikutteita sosialistisesta realismista. 1900-luvun suuria bulgarialaisia filosofeja ja kirjailijoita ovat Julia Kristeva ja Tzvetan Todorov.
Bulgariassa syntynyt Elias Canetti voitti Nobelin kirjallisuuden palkinnon 1981.
Keittiö

Bulgarialainen ruokavalio perustuu paikallisiin vuodenajalle tyypillisiin ruoka-aineisiin. Leipä ja maitotuotteet, etenkin jogurtti ja tuorejuusto, ovat sen tärkeitä osia. Kotiruoka on usein keittoja, salaatteja ja pataruokia tai grillattua lihaa ja täytettyjä kasviksia. Banitsa on suosittu piirakkaruoka. Alkoholittomia perinnejuomia ovat viljapohjainen gaza ja jogurtista ja vedestä tehty ayran. Suosittuja alkoholijuomia ovat hedelmistä tislattu rakia sekä viinit.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ubrusin Kristus-mosaiikki vuodelta 1259.
Julia Kristeva.
Charles de Morny

Charles de Morny.
Charles Auguste Louis Joseph de Morny (21. lokakuuta 1811 Pariisi – 10. maaliskuuta 1865) oli Ranskan keisari Napoleon III:n velipuoli ja merkittävä poliittinen vaikuttaja toisen keisarikunnan aikana.
Morny oli Louis Bonaparten vaimon Hortense de Beauharnaisin avioton poika. Hänen isänsä oli kreivi Charles Joseph de Flahaut, eräs Napoleonin adjutanteista. Hänet kasvatti hänen isoäitinsä kreivitär de Souza, ja hän alkoi sittemmin käyttää keksittyä aatelisarvoa kreivi de Morny. Mornystä tuli 21-vuotiaana ratsuväkirykmentin aliluutnantti, ja hän palveli pääasiassa Algeriassa. Vuonna 1837 hän pelasti kenraali Camille Alphonse Trézelin hengen Constantinen valtauksen yhteydessä. Sotilasura ei kuitenkaan kiinnostanut Mornya, ja hän palasi Pariisiin, jossa perusti sokeritehtaan. Hän vaurastui pian keinottelulla ja valmistamalla sokeria sokerijuurikkaasta. Morny valittiin vuonna 1842 Clermont-Ferrandista Ranskan edustajainkamariin, ja hän liittyi monarkistisiin konservatiiveihin, mutta ei saavuttanut merkittävää asemaa politiikassa ennen kuin hänen velipuolensa Louis-Napoleon Bonaparte valittiin vuonna 1848 toisen tasavallan presidentiksi.
Morny auttoi Bonapartea tämän 2. joulukuuta 1851 toteuttamassa vallankaappauksessa ja tuli samana päivänä Ranskan sisäministeriksi. Hän järjesti kansanäänestyksen, joka siunasi Bonaparten aseman Ranskan diktaattorina. Morny joutui eroamaan sisäministerin tehtävistä jo 22. tammikuuta 1852 kieltäydyttyään hyväksymästä lakia Orléansin suvun omaisuuden takavarikoimisesta. Hän pysyi kuitenkin keisariksi julistautuneen velipuolensa suosiossa ja sai 1852 nimityksen lainsäätäjäkunnan jäseneksi ja 1854 sen puheenjohtajaksi. Vuonna 1856 hänet lähetettiin Ranskan erikoislähettilääksi Venäjälle tsaari Aleksanteri II:n kruunajaisiin, ja hän meni Pietarissa naimisiin ruhtinatar Sonja Trubetskajan kanssa. Morny palasi Ranskaan 1857 ja sai uudelleen nimityksen lainsäätäjäkunnan johtoon. Hän ryhtyi nyt aiemman vanhoillisuuden sijaan kannattamaan poliittisten vapauksien lisäämistä ja suositteli Napoleon III:lle yksinvallasta luopumista, koska ei uskonut sen olevan pidemmän päälle kestävä järjestelmä. Ajoittaisista erimielisyyksistä huolimatta Mornylla oli suuri vaikutusvalta keisariin, ja hän sai vuonna 1862 herttuan arvon.
Viimeisinä vuosinaan Morny suuntasi aktiivisuutensa enemmän liiketoimiin ja muihin ajanvietteisiin kuin politiikkaan. Hän vaikutti myös siihen, että Ranska sekaantui 1860-luvulla Meksikon asioihin. Morny oli tehnyt Meksikon valtiota velkovan pankkiiri Jeckerin kanssa sopimuksen, jonka mukaan hän saisi 30 prosentin osuuden tämän saatavista, mikäli taivuttelisi keisari Napoleon III:n painostamaan Meksikoa maksamaan velkansa. Morny lienee vaikuttanut myös Napoleonin päätökseen lähettää Ranskan sotilasretkikunta Meksikoon.
Morny julkaisi näytelmiä salanimellä M. de St. Rémy, mutta ne eivät saavuttaneet hänen toivomaansa menestystä. Hän keräsi myös arvokkaan taidekokoelman, joka myytiin hänen kuoltuaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles de Morny Wikimedia Commonsissa
Charles de Morny (ranskaksi) Assemblée nationale
Bringer of Blood

| Bringer of Blood Six Feet Under |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 30. maaliskuuta - 30. huhtikuuta 2003 Morrisound Studios, Tampa, Florida
 Julkaistu: 23. syyskuuta 2003
 Tuottaja(t): Chris Barnes
 Tyylilaji: death metal death 'n' roll
 Kesto: 42.32
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Six Feet Underin muut julkaisut
| Double Dead Redux 2002 | Bringer of Blood 2003 | Graveyard Classics II 2004 |
Bringer of Blood on Six Feet Underin viides albumi vuodelta 2003.
Kappalelista

Sick in the Head – 4.11
Amerika the Brutal – 3.01
My Hatred – 4.22
Murdered in the Basement – 2.19
When Skin Turns Blue – 3.27
Bringer of Blood – 2.54
Ugly – 2.58
Braindead – 3.44
Blind and Gagged – 3.09
Claustrophobic – 2.50
Escape from the Grave – 3.58
Bonuskappaleet
Bringer des Blutes – 2.55 (Saksankielinen versio kappaleesta "Bringer of Blood")
Unknown – 1.22
Kokoonpano

Chris Barnes − laulu
Steve Swanson − kitara
Terry Butler − bassokitara
Greg Gall − rummut
Arvostelut

Imperiumi: 7/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Bringer of Blood Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Bringer of Blood Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Six Feet Under
| --- | --- |
Studioalbumit:  Haunted • Warpath • Maximum Violence • True Carnage • Bringer of Blood • 13 • Commandment • Death Rituals • Undead • Unborn • Crypt of the Devil • Torment • Nightmares of the Decomposed • Killing For Revenge
Cover-albumit:  Graveyard Classics • Graveyard Classics II • Graveyard Classics III
Livealbumit:  Double Dead Redux
Musiikkiboksit:  A Decade in the Grave
EP:t:  Alive and Dead
Videot:  Double Dead • Live with Full Force
Charles de Rémusat

| Charles de Rémusat |
| --- | --- |
 Charles de Rémusat
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charles François Marie de Rémusat
Syntynyt: 1797
Kuollut: 1875 (77–78 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Charles François Marie de Rémusat (1797–1875), kreivi, oli ranskalainen valtiomies ja filosofinen kirjailija. Hän osallistui monipuolisesti valtiolliseen elämään 1830–1852 François Guizot’n ja sittemmin Adolphe Thiersin ystävänä ja hengenheimolaisena. Hän oli 1840 ministerinä. Hän palasi valtiolliseen elämään 1871 ja oli uudelleen ministerinä 1871–1873. Hän julkaisi useita teoksia, jotka käsittelevät filosofian historiaa tai pohtivat filosofisia ja sivistyskysymyksiä Victor Cousinin perustaman spiritualistisen ja poliittisesti liberaalin oppikunnan henkeen, muun muassa tutkimuksia Pierre Abélardista, Anselm Canterburylaisesta ja Francis Baconista sekä teokset Politique libérale (1800) ja Philosophie religieuse. De la théologie naturelle en France et en Angleterre (1864).
Rémusat’n äiti oli keisarinna Josephinen hovinainen ja muistelmakirjailija Claire Élisabeth de Vergennes.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles de Rémusat Wikimedia Commonsissa
Paroni de Charlus

Palamède de Guermantes, paroni de Charlus, on eräs keskeinen henkilö Marcel Proustin teoksessa Kadonnutta aikaa etsimässä.
Teoksen toiset henkilöt antavat paronille useita lisänimiä: läheisille ystävilleen hän on Mémé, kälylleen Taquin le superbe, Jupienille ma petit gueule ja ilotalon heittiöille kahlittu mies (homme anchaîné).