stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kidō senshi Gundam
Tuotanto > Merkitys animaatiohistoriassa ja vaikutukset myöhempiin teoksiin

Kidō senshi Gundam on monisyisten hahmojensa ja niillä aikaansaadun dramaattisuutensa vuoksi saanut osakseen paljon arvostusta neljällä vuosikymmenellä ensijulkaisustaan lähtien. Gundam ei pyrkinyt kaunistelemaan sotaa eikä toisaalta olemaan sodanvastainen julistus, ja sen omaleimainen esitystapa on vaikuttanut sarjan Gundam-sukupolveksi kutsuttujen katsojien näkemyksiin sodasta.
Gundamin menestys aikaansai uuden animaatiobuumin, ja siitä ottivat vaikutteita lukemattomat enemmän ja vähemmän onnistuneet yrittäjät. Erityisesti mecha-animessa ryhdyttiin aiempaa tarkemmin paneutumaan maailman ja päähenkilöiden kuvaamiseen ja huomioimaan myös ala-astelaisia vanhemmat ikäryhmät. Gundam-sarjan uudet teokset jatkoivat Gundam-fanien synnyttämistä jo toisessa polvessa. Myös Gundam-pienoismallit ja -lelut ovat uusine Gundameineen ja Zaku-malleineen onnistuneet säilyttämään suosionsa tähän päivään asti.
Anime shin seiki sengenin osallistujien ja muiden Gundamin katsojien joukosta kasvoi useita uuden sukupolven animevaikuttajia. Mm. kyseisenä päivänä Chariksi ja Lalah’ksi pukeutuneet tuleva animaatioiden mecha-suunnittelija Mamoru Nakano ja ääninäyttelijä Maria Kawamura osallistuivat Kidō senshi Z Gundamin tuotantoon.
Mobile suiteilla ja Minovskin hiukkasilla, jotka antoivat syyn miehitettyjen jättiläisrobottien olemassaoloon, oli suuri vaikutus animefaneihin ja -tuottajiin. Seuranneissa teoksissa pyrittiin usein perustelemaan, miksi robotit olivat ihmisen muotoisia, miksi ne olivat taistelukoneina parempia kuin nykyiset panssarivaunut ja hävittäjät, miksi taistelut käytiin lähietäisyyksillä ja miksi päähenkilö oli erinomainen (muttei kuitenkaan liian ylivoimainen) pilotti. Gundamista vaikutteensa saaneiksi voidaan katsoa mm. battroidit ja destroidit (Macross), combat armour (Taiyō no kiba Dougram), round vernian (Ginga hyōryū Vifam), armoured trooper (Sōkō kihei Votoms) jalaborit (Patlabor).
Gundamissa robotteja ei kuvattu sankarille varattuina, ainutkertaisina koneina, kun taas sitä ennen sankarin ohjastama robotti oli kuvattu upeaksi ja tyylikkääksi. Gundamia jälkeen kumpikin tyyli alkoi kehittyä omaan suuntaansa. Lopulta nämä tyylisuunnat yhdistettiin Super robot taisen -pelisarjassa, ja niitä alettiin kutsua nimillä super robot ja real robot.
Lisäksi, kuten ihmisen kokoisista roboteista tuli tutkijoiden mielenkiinnon kohde tosielämässä Tetsuwan Atomin myötä, teki Gundam mobile suiteista yhden robottitukijoiden maaleista.
Tärkeimmät päähenkilöt

Kidō senshi Gundamin päähenkilöt poikkesivat siihen asti animaatioissa nähdyistä tai esittivät hahmot uudenlaisista näkökulmista. Hahmoilla ja heidän lausumillaan tunnetuilla repliikeillä on ollut suuri vaikutus myöhempiin teoksiin.
Tuotantohenkilöstö

Suunnittelu: Sunrise
Alkuperäisidea: Hajime Yatate, Yoshiyuki Tomino
Musiikki: Takeo Watanabe, Yūji Matsuyama
Hahmosuunnittelu: Yoshikazu Yasuhiko
Mecha-suunnittelu: Kunio Ōkawara
Taiteellinen suunnittelu: Mitsuki Nakamura
Animaation ohjaus: Yoshikazu Yasuhiko
Ohjaaja: Yoshiyuki Tomino
Tuottajat: Wataru Sekioka (Nagoya TV), Nobuyuki Ōkuma (Sōtsū Agency), Yasuo Shibue (Sunrise)
Käsikirjoitus: Hiroyuki Yoshiyama, Ken’ichi Matsuzaki, Yoshihisa Araki, Yū Yamamoto, Yoshiyuki Tomino
Kuvakäsikirjoitus: Minoru Yokitani (Yoshiyuki Tomino), Kazuo Yamazaki, Shin’ya Sadamitsu, Hiroshi Kuno
Ohjaus: Shin’ya Sadamitsu, Ryōji Fujiwara, Eikichi Oga, Yūichirō Yokoyama, Minoru Yokitani, Susumu Gyōda, Osamu Sekita, Hiroshi Kuno
Piirto-ohjaus: Yoshikazu Yasuhiko, Kazuo Yamazaki, Yoshinobu Aohachi, Kazuo Tomizawa, Manabu Ōizumi, Kazuo Nakamura, Ikkō Suzumura
Animointi: Studio Z, Nakamura Production, Anime Friend
Taustat: Art Take One, Apple
Animoinnin tarkastus: Mamoru Hamatsu
Jälkityöstö: Shaft, Deen
Erikoisefektit: Michiaki Doi, Kō Yamamoto
Kuvaus: Akio Saitō, Takafumi Hirata
Leikkaus: Tomoaki Tsurubuchi, Fumio Koyachi
Kehitys: Tōkyō genzōsho
Ääniohjaus: Noriyoshi Matsuura
Efektit: Akihiko Matsuda (Fizz Sound Creation)
Äänitarkkailu: Kunio Hyūga
Äänitys: Seion Studio
Tuotantoavustajat: Masahiro Toyosumi, Tadayoshi Kusakari, Masuo Ueda, Masato Mochizuki, Masami Yagioka, Sadao Fukata, Yutaka Kanda, Masahiko Takiguchi
Taustasuunnittelu: Tadashi Marui
Tuotanto: Nagoya TV, Sōtsū Agency, Sunrise
Lähetysasemat

Samaan aikaan: Nagoya TV (pääasema), TV Asahi, Hokkaidō terebi hōsō, Higashi Nippon hōsō, Shizuoka-ken min-TV (nykyinen Shizuoka Asahi TV), Hiroshima Home TV
Eri aikaan: Aomori hōsō (lopetettiin jaksossa 26, uusinta esitettiin Aomori TV:llä), TV Iwate, Akita hōsō, Yamagata TV, Fukushima TV (myöhemmin perustettiin TV Asahi -verkostoon kuululva Fukushima hōsō, jolla uusinnat näytettiin), Niigata sōgō TV, Nagano hōsō, Toyama hōsō, Asahi hōsō (varsinaiseen lähetysaikaan kanavalla näytettiin Buchō keiji -ohjelmaa), San’in hōsō, Seto naikai hōsō, TV Yamaguchi, Nankai hōsō, TV Kōchi, Kyūshū Asahi hōsō, Nagasaki hōsō, Kumamoto hōsō, Miyazaki hōsō, Okinawa terebi hōsō
Jatko-osat ja oheistuotteet

Kidō senshi Z Gundamia ja sitä seuranneita animaatiosarjoja käsitellään artikkelissa Gundam-sarja.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Elokuvat

Edellä mainitut kolme elokuvaa julkaistiin DVD:llä vuonna 2002. Julkaisun 5.1-kanavaista ääntä varten repliikit äänitettiin uudelleen alkuperäisellä (tiettyjä poikkeuksia lukuun ottamatta) näyttelijäkaartilla sekä efektejä ja musiikkia muokattiin. Vaikka sisältö muutoin oli täsmälleen sama kuin alkuperäisellä teatterikierroksella, useat alkuperäisen elokuvat aikanaan elokuvissa tai myöhemmin videolta nähneet fanit eivät pitäneet muutoksista. Tuottajia toivottiinkin julkaisemaan alkuperäisääniraidalla varustettu versio, joka julkaistiinkin viimein joulukuussa 2007. Tomino itse kertoi Eizō no gensokussa halunneensa lisätä efektien määrää kymmenkertaiseksi ja pitäneensä alkuperäistä äänimaailmaltaan yllättävänkin köyhänä.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Musiikki

Sarjan esittämisen jälkeen vuonna 1980 Shinsuke Nakajima ja Ryūsuke Ukawa julkaisivat Kingrecordsin kautta soundtrack-levyn Kidō senshi Gundam III – Amuro yo..., jonka kahdella LP:llä oli myös kuunnelmaosuus ja ennen julkaisemattomia kappaleita. Vaikka kuunnelmaosuus oli vain ote sarjan jaksojen ääniraidasta, sai se hyvän vastaanoton, koska videot tai muut tallennuslaitteet eivät vielä olleet kovin yleisessä käytössä. Levy julkaistiin uudelleen CD:llä 1991, mutta nykyisin sitä on vaikeaa saada käsiinsä. Levyllä on otteita jaksoista 1, 2, 9, 10, 19, 21, 24, 34, 36, 38, 41, 42 ja 43.
Elokuvaversion julkaisun aikoihinkin julkaistiin kuunnelmalevy.
Sarjan tekemisen aikoihin Gundamissa käytettiin vielä Kimba, valkoisen leijonan ja Tähtiritarien tyyliä vanhakantaisempia, lapsille suunnattuille animeille tyypillisiä lauluja. Toisen ja kolmannen elokuvan ilmestyessä, kun Gundam oli jo tunnustettu nuorisoanimeksi, Tominon ystävä, J-popin ja mainoslaulujen säveltäjänä tunnettu Daisuke Inoue teki ja esitti itse uudet tunnuslaulut. Erityisesti katsottiin, että kolmannen elokuvan huipennuksessa ja loppukohtauksessa soivat ”Beginning” ja ”Meguriai” toivat kokopitkinä elokuvaan sarjasta puuttunutta jännitettä.
Vuoden 2008 heinäkuuhun mennessä seuraavat levyt on uudelleenjulkaistu ja laajalti saatavilla. Singeihin on lisätty niistä alun perin EP-aikakaudella puuttuneet off vocal (karaoke) -versiot.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Musiikki > First Gundam shudaika fukkoku purojekuto

Tobe! Gundam (julkaistu 25.10.2006)
Tobe! Gundam
Sanat Rin Iogi; Sävel Takeo Watanabe; Sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Kō Ikeda 
Taustalaulu: Feeling Free, Music Creation
Eien ni Amuro
Sanat Rin Iogi; Sävel Takeo Watanabe; Sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Kō Ikeda 
Taustalaulu: Feeling Free
Tobe! Gundam Off Vocal Version
Eien ni Amuro Off Vocal Version
Char ga kuru (julkaistu 25.10.2006)
Char ga kuru
Sanat Rin Iogi; sävel Takeo Watanabe; sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Kōichiro Hori
Kirameki no Lalah
Sanat Rin Iogi; sävel Takeo Watanabe; sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Keiko Toda, Singers Free
Char ga kuru Off Vocal Version
Kirameki no Lalah Off Vocal Version
Ima wa oyasumi (julkaistu 25.10.2006)
Ima wa oyasumi (vuorosanoilla)
Sanat Rin Iogi; sävel Takeo Watanabe; sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Keiko Toda
Eien ni Amuro
Sanat Rin Iogi; sävel Takeo Watanabe; sovitus Yūji Matsuyama
Laulu: Kō Ikeda 
Taustalaulu: Feeling Free
Ima wa oyasumi (ilman vuorosanoja)
Ima wa oyasumi (vuorosanoilla)
Eien ni Amuro Off Vocal Version
Jatko-osat ja oheistuotteet > Musiikki > First Gundam shudaika fukkoku purojekuto dai 2 dankai

Suna no jūjika (julkaistu 22.11.2006)
Suna no jūjika
Sanat Shinji Nakayama; sävel Shinji Nakayama; sovitus Nozomi Aogi
Laulu: Takajin Yashiki
Star Children
Sanat Rin Iogi; sävel Takajin Yashiki; sovitus Hiromoto Tobisawa
Laulu: Takajin Yashiki
Suna no jūjika Off Vocal Version
Star Children Off Vocal Version
Ai senshi (julkaistu 22.11.2006)
Ai senshi
Sanat Rin Iogi; sävel Daisuke Inoue; sovitus Daisuke Inoue
Laulu: Daisuke Inoue
Kaze ni hitori de
Sanat Rin Iogi; sävel Daisuke Inoue; sovitus Daisuke Inoue
Laulu: Daisuke Inoue
Ai senshi Off Vocal Version
Kaze ni hitori de Off Vocal Version
Meguriai (julkaistu 22.11.2006)
Meguriai
Sanat Rin Iogi, Masao Urino; sävel: Daisuke Inoue; sovitus Shirō Sagisu
Laulu: Daisuke Inoue
Beginning
Sanat Rin Iogi; sävel ja sovitus Daisuke Inoue
Laulu: Daisuke Inoue
Meguriai Off Vocal Version
Beginning Off Vocal Version
Jatko-osat ja oheistuotteet > Musiikki > Tv-sarjan ja elokuvien albumien täydellinen uudelleenjulkaisu

Kidō senshi Gundam CD-Box (julkaistu 21.12.2006)
Vuosina 1979–1983 ilmestyneet 14 levyä julkaistiin uudelleen pahvikoteloissa.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Romaanit

TV-sarjan pääohjaaja Yoshiyuki Tomino kirjoitti sarjan pohjalta vanhemmille ikäluokille suunnatun romaanin, joka julkaistiin Asahi Sonoramassa. Tarinan edetessä romaani poikkeaa täysin TV-sarjasta ja sen tapahtumat ovat täysin ristiriidassa seuraajasarjojen, kuten Z Gundamin kanssa. Myöhemmin Kadokawa shoten julkaisi romaanin kolmeen osaan jaettuna Kadokawa Sneaker -merkin alla. Asahi Sonorama -version kansikuvat olivat Kunio Ōkawaran käsialaa, kun taas Yoshinobu Aohachi piirsi varsinaiseen tarinaan kuvat. Kadokawan version kuvitti Haruhiko Mikimoto.
Suurimpana erona TV-sarjaan tarinan sankari Amuro kaatuu kesken tarinan, mikä aikanaan oli suuri yllätys sarjan faneille. Hajime Katoki kuvaili Gundam Fixin viimeisessä numerossa kohtausta ja sen tuomia tunteita. Hänen mukaansa uudelleenjulkaisujen yhteydessä Tomino harkitsi Amuron ja Hayaton kuolemien uudelleenkirjoitusta sovittaakseen tarinan yhteen Z Gunamin kanssa, mutta luopui ajatuksesta ajateltuaan sen olevan hänen aikaisemman minänsä kieltämistä. Lisäksi eroja on myös Zeonin ja Liittovaltion kuvauksessa. Liittovaltion hallinnon korruptio etenee ja jotaa byrokraattien esittämiseen pahoina hahmoina, mikä osaltaan kytkeytyy Z Gundamissa nähtävään AEUGin ja Titaanien väliseen konfliktiin. Osa romaanin esittämistä yksityiskohdista sisällytettiin myös myöhempiin elokuvaversioihin (Amuron äidin nimi, Gihrenin sihteeri Cecilia Iren, Hayaton siirtyminen Guncannonin ohjaamiseen).
Vain romaanissa esiintyvä Charin erikois- Rick Dom on myös sittemmin nähty mm. useissa videopeleissä.
Tomino kirjoitti lisäksi sivutarinana kertomuksen Mikkai – Amuro to Lalah, mutta tämä seuraa TV-sarjan tapahtumia. Aluksi tarina julkaistiin kahdessa osassa Kadokawa mini -sarjassa, mutta sittemmin yksissä kansissa Kadokawa Sneaker -pokkarina.
Asahi Sonoramassa julkaistiin vielä Masaaki Nakanen kirjoittama romaaniversio, mutta se seurasi melko tarkasti tv-sarjan tapahtumia. Vuonna 2005 sen painos oli loppuunmyyty.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Sarjakuvat

Samaan aikaan tv-sarjan ensiesityksen yhteydessä vuonna 1979 julkaisi Akita shoten shōnen-mangalehti Bōken’ōssa Yū Okazakin sarjakuvaversion. Sarja eteni kuukaudessa neljä kertaa kolmenkymmenen minuutin jakson voimin, kun taas sarjakuva joutui tulemaan toimeen rajoitetulla sivumäärällä julkaisutahdin ollessa vain kerran kuussa mutta silti etenemään samaan tahtiin kuin televisiosarja. Lisäksi Bōkenō oli suunnattu jossain määrin televisiosarjaa nuoremmalle kohderyhmälle, minkä seikkojen johdosta sarjakuva poikkesi monilta osin tv-sarjasta. Lopulta sarjakuvan julkaisu lopetettiin kesken noin tarinan puolivälissä. Asiaa käsitellään tarkemmin artikkelissa Kidō senshi Gundam (Bōken’ōn sarjakuva).
Vuonna 1992 Yasuhisa Kondō alkoi julkaista alkuperäisen sarjakuvan uusioversiota Bandain Cyber Comics -lehdessä nimellä Kidō senshi Gundam 0079. Sen jälkeen sarjan julkaisulehti vaihtui ensin MS Sagaksi ja sitten Dengeki daiōksi, kunnes sarja pitkän julkaisurupeaman päätteeksi saavutti päätöksensä vuonna 2005. Siinä missä myöhempi Yasuhikon versiointi sisältää melko merkittäviäkin muutoksia animaatioversioon nähden, Kondō varoi visusti tekemästä suuria poikkeamia tarinaan ja asetelmiin, mutta pyrki lisäämään viittauksia debyyttiteokseensa MS senki.
Vuodesta 2002 alkaen tv-sarjan hahmosuunnittelija Yoshikazu Yasuhikon Kidō senshi Gundam – The Origin -sarjakuvaa on julkaistu tarkoitusta varten perustetussa, kuukausittain ilmestyvässä Kadokawa shotenin Gundam A -sarjakuvalehdessä. Tarinan ja asetelmien yksityiskohtia on muokattu, ja televisiosarjasta suuresti poikkeavia kohtiakin on paljon. Lisäksi Zeon Daikunin kuolemasta sodan alkuun kuluvaa aikakautta, jota tv-sarjassa ei näytetä, käsitellään sarjakuvassa yksityiskohtaisesti.
Jatko-osat ja oheistuotteet > Laserdisc, DVD

Pitkän aikaa vain elokuvat olivat ostettavissa, eikä tv-sarjaa julkaistu kaupoissa. Sarja julkaistiin kuitenkin viimein Laserdiscillä aluksi rajoitettuna painoksena nimellä Kidō senshi Gundam Memorial Box. Sarja julkaistiin kahtena pakettina: Elokuussa 1998 ilmestynyt Part-1 sisälsi jaksot 1–22, ja saman vuoden joulukuussa julkaistu Part-2 jaksot 23–43. Kummassakin paketissa oli kuusi LD-levyä.
Laserdisc-julkaisun jälkeen sarja julkaistiin rajoitettuna painoksena myös DVD:llä. DVD-Box 1 (jaksot 1–24, 6 levyä) ilmestyi joulukuussa 2006 ja DVD-Box 2 (jaksot 25–43, 5 levyä) tammikuussa 2007. 11 levyä julkaistiin myös järjestyksessä yksittäin alkaen kesäkuusta 2007. Julkaisun yhteydessä järjestettiin myös mainoskampanja, jossa ensimmäisen DVD-paketin ennakkotilanneet saivat kaupan päälle ”1/200 RX-78 Gundam Limited Version” -pienoismallin, joka ei ollut myytävänä kaupoissa.
DVD-julkaisun yhteydessä 27 vuotta vanhaa, laadultaan heikentynyttä filmimateriaalia paranneltiin digitaalisesti HDTV-standardia vastaavaksi. Tämän vuoksi yhden jakson hinta nousi hieman verrattuna muihin samanikäisiin sarjoihin.
”Tomino ni kike!”ssä Tomino kieltäytyi antamasta pyydettäessä Gundam-DVD:tä Sōichi Noguchille, koska se oli hänen mielestään ”heikkolaatuinen tekele” (tarkoittaen mahdollisesti elokuvaa).
Kopiotuotteet

Eteläkorealainen animaatio Uju heukgisa plagioi monilta osin luvatta Kidō senshi Gundamia.
Kirjallisuutta

Kidō senshi Gundam kiroku zenshū (Sunrise, 5 osaa)
Gekkan Outin erikoisnumero Uchū kakeru senshitachi Gundam Century (Minori shobō, 1981; uudelleenjulkaisu Kisōsha, 2002, ISBN 4-87777-028-3)
Gundamsha Gundam o tsukutta otokotachi (Kōdansha, 2002, ISBN 4-06-330181-8)
Aiheesta muualla

Sunrisen virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Virallinen Kidō senshi Gundam -sivusto (japaniksi)
Gundam Homepage Project (Nagoya TV) (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Kidō senshi Gundam -TV-sarja Bandai Channelillä (japaniksi)
Kidō senshi Gundam -elokuva Bandai Channelillä (japaniksi)
Kidō senshi Gundam II – ai senshi Bandai Channelillä (japaniksi)
Kidō senshi Gundam III – meguriai Bandai Channelillä (japaniksi)
Kivennavan kirkonkylä

Kivennavan kirkonkylä koostui kolmesta välittömästi toisiinsa liittyvistä kylistä: Kirkonkylä, Tiilimaankylä ja Linnanmäenkylä. Seudun asutus oli vanhaa. Jo 1500-luvun alkupuolella oli Linnanmäellä pienehkö puulinnoitus Ruotsin rajalinna Novgorodin suuntaan. Vuonna 1939 kirkonkylässä oli taloja noin sata. Kirkkomäki oli kylän keskeisin kohta. Mäen päällä sijaitsi puusta rakennettu maalausten koristelema ristikirkko, joka lienee ollut kuudes samalle paikalle rakennettu kirkko.
Kirkonkylä oli Kivennavan hallinnollinen keskus. Pitäjäntupa sijaitsi Kirkonmäellä, pappila Linnanmäellä, jonka laidalla myös Kirkonkylän kansakoulu  sijaitsi. Suurin osa kirkonkylä asukkaista sai elantonsa maata viljelemällä. Kivennavan Saha Oy oli tärkeä työpaikka.
Aiheesta muualla

VirtuaaliKivennapa
Kivennavan kylät
Ahjärvi • Hartonen • Hiirelä • Holttila • Ikola • Jalkala • Joutselkä • Jäppinen • Kanala • Karvala • Kaukolempiälä • Kauksamo • Kekrola • Kivennavan kirkonkylä • Kontu • Korpikylä • Kotselkä • Lavola • Liikola • Lintula • Lipola • Miettilä • Multala • Mustapohja • Pamppala • Patrikki • Pihlainen • Polviselkä • Raivola • Rantakylä • Rasala • Riihisyrjä • Riihiö • Rontu • Räikylä • Saarenmaa • Seppälä • Siiranmäki • Soppikylä • Suurselkälä (Suurselkä) • Tammiselkä • Tirttula • Tonteri • Uupune • Vaittila • Vanhakylä • Vehmainen • Voipiala • Vuottaa • Ylentelä
Kiurunkulma

| Kiurunkulma |
| --- | --- |
Tyyli:  perhesarja
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  1966 – 1969
Aiheesta muualla
IMDb 
Kiurunkulma on suomalainen televisiosarja vuosilta 1966–1969. Sarjan teki Yle TV2:n teatteritoimitus. Sitä käsikirjoitti Liisa Vuoristo ja ohjauksesta vastasivat Eila Arjoma ja Antero Nurminen.
Kiurunkulma on tyypiltään lähinnä journalistinen. Se tarjosi vastapainoa aikansa konservatiivisille perhesarjoille ja pyrki kritisoimaan äärivanhoillisia arvoja. Fiktiivinen Kiurunkulman kylä sijaitsee jossakin Keski-Suomessa, alueella, jossa lestadiolaisuus vaikuttaa vahvasti ihmisten elämään. Sarjan aiheita ovat muun muassa keskioluen vapauttaminen, kehitysvammaisten hoito, abortti, keinomunuaishoito, lapamatovitsaus ja Koulutelevisiosta lestadiolaisalueilla kehkeytynyt kiista.
Vuoden 1969 alussa Kiurunkulma siirrettiin tuolloin vain Etelä-Suomen kattaneesta kakkosverkosta koko Suomessa näkyneen television ykkösverkon maanantai-illan ohjelmistoon yhdessä muiden kakkosverkon suosikkisarjojen kuten Heikki ja Kaija ja keskusteluohjelma Lähimmäinen kanssa. Jo sitä ennen Kiurunkulman jaksoja oli näytetty kesäuusintoina ykkösverkon puolella.
Yleisradion sisäinen raportti Sarjafilmien maailmat (Otavan Delfiinikirjat, 1970) nosti Kiurunkulman hyväksi esimerkiksi tuolloin ihanteena pidetystä informatiivisesta ohjelmapolitiikasta: sarjan kautta ”avautui näkökulmia maaseudun proletariaatin ongelmiin, sillä sarja otti aineksensa suomalaisen yhteiskunnan todellisuudesta ja pyrki asettamaan niitä laajempiin yhteiskunnallisiin kehyksiin”. Myös Helsingin Sanomien nuori tv-kriitikko Jukka Kajava kehui sarjaa monessa kirjoituksessaan.
Rooleissa

Eira Soriola – Lintunen
Orvokki Mäkinen – Eetla
Tuija Vuolle – Mirkku
Keijo Lindroos – Kaarakka
Irma Tanskanen – Koskiska
Martti Pennanen – Koskinen
Tuula Parkusjärvi – Annuli
Aiheesta muualla

Ote Kiurunkulman jaksosta "Noidankehä" (1969), kesto 7 min. 46 sek.
Yle.fi Muistikuvaputki (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Kivi (äänisuunnittelija)

Erkki Juhani Kivi (26. syyskuuta 1946 Jyväskylä – 29. huhtikuuta 2023 Lahti) oli suomalainen elokuvien äänisuunnittelija sekä elokuva-alan yrittäjä, tietokirjailija ja opettaja. Hän oli perustamassa Crea Ääni-, Crea Video- ja Cinemix-yhtiöitä sekä Storyfilmiä, jonka toimitusjohtajana hän työskenteli 1978–1998.
Kivi kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän normaalilyseosta ja pääsi sitten Yleisradion Ammattiopiston äänittäjäkoulutukseen vuosiksi 1966–1967. Jo ennen kurssin päättymistä hän sai paikan Mainostelevision filmiryhmästä, aluksi Paul Jyrälän assistenttina, sitten itsenäisenä ammattilaisena Aarne Tarkaksen, Veikko Kerttulan ja Pauli Virtasen johtamissa työryhmissä. Hän teki ääntä muun muassa MTV-teatterin Aitiopaikka- ja Teatterituokio-näytelmiin. Eräs isoimpia töitä oli kymmenosainen tv-sarja Kunnon sotamies Svejkin seikkailuja.
1970-luvun alussa Kivi siirtyi perustamaan elokuvaääneen erikoistuvaa tytäryhtiötä Kyösti Varesvuon ja Hans Haatajan Crea-Filmille. Crea-yhtiöiden ääni- ja videostudioiden päällikkyyden ohella hän toimi äänisuunnittelun opettajana Taideteollisen korkeakoulun elokuvaosastolla. Kiven yrittäjätaival alkoi hänen ostettuaan Finnvox Oy:n elokuvaäänittämön, josta tuli nimellä Cinemix Oy yksi 1970-luvun suosituimmista suomalaiselokuvien äänituotantopaikoista.
Vuonna 1978 Erkki Kivi perusti yhdessä kahden ohjaajan, Paul Brückin ja Juha Tapanisen kanssa uuden mainoselokuvien tuotantoyhtiön, Story Filmi Oy:n, jonka toimitusjohtajana hän toimi parikymmentä vuotta. Se nousi 1980-luvulla vakavaksi kilpailijaksi Kiven aiemmalle työnantajalle, Varesvuon Crea-yhtiöille. Kivi irtautui Storyfilmistä 1998.
Vuonna 1997 Erkki Kivi valittiin Tuusulassa sijaitsevan, aikuiskoulutuskeskus Adultaan kuuluneen av-alan jatkokoulutuskeskuksen Koulutusstudio Alexiksen johtajaksi.
Laskujensa mukaan Kivi on ollut mukana tekemässä noin kolmea tuhatta mainoselokuvaa ja paria sataa yritysvideota. Äänityön lisäksi Kivi myös ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti sekä dokumenttielokuvia että televisiodraamaa. Hän myös kirjoitti ja toimitti useita elokuva-alan tietokirjoja.
Kivi kuoli 76-vuotiaana pitkän sairauden uuvuttamana. Kivi on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle Vantaalle.
Kirjallisia teoksia

Äänitystekniikan perussanasto. Demo 1972.
Elävä ääni. Elokuvaäänen tekniikka ja työmenetelmät. Elokuvaäänen sanasto. 1975. ISBN 951-99047-5-1.
Käytännön pienvideotekniikkaa. Valtion koulutuskeskus 1980. ISBN 951-9314-03-2.
Elokuvailmaisun perusteet. Yhdessä Kari Pirilän ja Hannu Peltomaan kanssa, Insinööritieto, 1983. ISBN 9789517939409.
Erik Rasmussen ja Per Meinertsen, suom. ja toim. Erkki Kivi: Elokuvan äänentoisto. Suomen elokuvasäätiö 1985. ISBN 951-9349-40-5.
Elävä kuva – elävä ääni. Ensimmäinen osa: Otos. Yhdessä Kari Pirilän kanssa, Like 2005. ISBN 952-471-481-7.
Elävä kuva – elävä ääni. Toinen osa: Leikkaus. Yhdessä Kari Pirilän kanssa, Like 2008. ISBN 978-952-01-0060-5.
Elävä kuva – elävä ääni. Kolmas osa: Teos. Yhdessä Kari Pirilän kanssa, Like 2010. ISBN 978-952-01-0310-1.
Kuinka kuvat puhuvat, Elokuvaäänen pidempi oppimäärä. Books on Demand 2013. ISBN 978-952-286-473-4.
Mustelmia – matkalippu menneisyyteen. Omalelämäkerta. Books on Demand 2016. ISBN 9789523302662.
Kirjurinluoto Arena

Pori Jazz 2012.
Kirjurinluoto Arena (myös Pori Delta Arena) on musiikkitapahtumia varten rakennettu konserttipuisto, joka sijaitsee Porissa Raatimiehenluodon saarella. Vaikka alue on fyysisesti Raatimiehenluotoa sen markkinointinimenä käytetään Kirjurinluotoa. Se on Suomen suurin ulkoilma-areena, jolle mahtuu yli 60 000 kuulijaa. Porin kaupungin rakentama konserttipuisto valmistui vuonna 2001 ja nykyään se toimii muun muassa kaikkien Pori Jazzin suurten ulkoilmakonserttien pitopaikkana. Alueen toiminnasta vastaa kaupungin ja Pori Jazzin yhdessä omistama Pori Marketing Office Oy (PMO).
Yleistä > Historia

Kirjurinluoto Arena on Pohjoismaiden ensimmäinen konserttikäyttöön rakennettu ulkoilma-areena. Sen suunnittelu aloitettiin jo 1990-luvun alussa ja varsinaiset rakennustyöt käynnistyivät 1996. Areenan hinnaksi tuli noin 1,7 miljoonaa euroa, josta Euroopan unioni sekä opetus- ja kulttuuriministeriö rahoittivat vajaan kolmasosan. Vuonna 2001 valmistuneen Kirjurinluoto Arenan avajaiskonsertti järjestettiin saman vuoden heinäkuussa, jolloin paikalla esiintyi italialainen Eros Ramazzotti.
Vaikka konserttipuisto rakennettiin lähinnä Pori Jazzin tarpeita varten, siirtyivät festivaalin suuret ulkoilmakonsertit lopullisesti uudelle areenalle vasta 2005. Sitä ennen Pori Jazz oli järjestänyt Kirjurinluoto Arenalla vain yhden ulkoilmakonsertin vuonna 2002, mutta vuosina 2003–2004 Kirjurinluodon ulkoilmakonserttien pitopaikkana toimi vuonna 1989 valmistunut Lokki-lava.