stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fireball (albumi)

| Fireball Deep Purple |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syyskuu 1970 – toukokuu 1971 Lontoo
 Julkaistu: Yhdysvallat heinäkuu 1971 Britannia syyskuu 1971
 Formaatti: LP, MC, CD
 Tuottaja(t): Deep Purple
 Tyylilaji: hard rock, blues rock, heavy psych
 Kesto: 38.40
 Levy-yhtiö: Britannia: Harvest Records  Yhdysvallat: Warner Bros. Records
Muut kannet
  Takakansi      Vuoden 1996 25th Anniversary Editionin pahvipäällys
Listasijoitukset
 Britannia: 1.    Yhdysvallat: 32. Ks. lisää listasijoituksia
Deep Purplen muut studioalbumit
| Deep Purple in Rock 1970 | Fireball 1971 | Machine Head 1972 |
Singlet albumilta Fireball
 ”Strange Kind of Woman” Julkaistu: helmikuu 1971  ”Fireball” Julkaistu: lokakuu 1971
Fireball on brittiläisen Deep Purple -yhtyeen viides studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Levy oli tyylillisesti progressiivisempi kuin edellinen albumi Deep Purple in Rock, joka edusti suoraviivaisempaa heavy metalia. Albumilla jatkaa yhtyeen kuuluisin kokoonpano, niin sanottu Mark II: Ian Gillan (laulu), Ritchie Blackmore (kitara), Jon Lord (kosketinsoittimet), Roger Glover (bassokitara) ja Ian Paice (rummut).
Suuresta konserttimäärästä johtuen albumin tekeminen kesti odotettua pidempään, ja lisäksi se tehtiin edellisalbumin menestyksestä johtuen suuren paineen alla. Levy työstettiin useassa studiossa pääosin keikkatauoilla, minkä vuoksi siitä tuli tyylillisesti hajanainen. Albumi nousi Britanniassa listaykköseksi, vaikka sitä myytiinkin vähemmän kuin edellisalbumi In Rockia, kun taas Yhdysvalloissa albumi oli Deep Purplen menestynein kolmeen vuoteen. Kriitikoilta se sai kaksijakoisen vastaanoton, ja myös suurin osa yhtyeen jäsenistä ilmoitti tyytymättömyytensä Fireballia kohtaan.
Yhdysvalloissa albumi julkaistiin heinäkuussa 1971, mutta Britanniassa se ilmestyi vasta syyskuussa. Yhdysvaltain-painoksen kappalelistaan kuului hittisingle ”Strange Kind of Woman”, joka puuttui brittipainoksesta. Vuonna 1996 albumista julkaistiin 25-vuotisjuhlapainos, jossa oli mukana bonuskappaleita.
Taustaa

Vuonna 1968 perustetun Deep Purplen kolme ensimmäistä albumia Shades of Deep Purple (1968), The Book of Taliesyn (1968) ja Deep Purple (1969) olivat saavuttaneet jonkinasteista menestystä Yhdysvalloissa ja niistä jokainen oli yltänyt listalla vähintään 200 myyydyimmän levyn joukkoon. Kolmannen levyn ilmestymisen jälkeen yhtyeestä erotettiin solisti Rod Evans ja basisti Nick Simper, jotka korvattiin Ian Gillanilla ja Roger Gloverilla. Näin syntyi niin sanottu Mark II -kokoonpano.
Kotimaassa Britanniassa yhtyeen nosti listoille vuonna 1969 ilmestynyt albumi Concerto for Group and Orchestra, joka oli äänitetty orkesterin kanssa Lontoon Royal Albert Hallissa. Lopullinen läpimurto Britanniassa oli seuraava albumi Deep Purple in Rock (1970), joka ylsi listalla neljänneksi. Samalla yhtyeen tyylilaji oli siirtynyt hard rockiin ja heavy metaliin.
Julkaisu ja vastaanotto

Warner Bros. julkaisi albumin Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Japanissa heinäkuussa 1971, sillä yhtye oli juuri aloittamassa Amerikan-kiertuetta. Mukana oli Euroopassa menestystä saavuttanut ”Strange Kind of Woman”, joka kuitenkin erosi singleversiosta pidemmän kitarafeidauksen osalta. Yhdysvalloissa albumi otettiin hyvin vastaan. Albumi nousi Billboard 200 -listalle sijalle 21. elokuuta, ja rikkoi muutamassa päivässä edellisalbumi In Rockin parhaan sijoituksen 143. Parhaimmillaan albumi oli sijalla 32. Se oli yhtyeen menestynein albumi Yhdysvalloissa sitten vuonna 1968 julkaistun esikoisalbumin Shades of Deep Purple. Vuonna 2001 Fireball oli saavuttanut Yhdysvalloissa kultalevyyn oikeuttavan myyntimäärän, 500 000 kappaletta.
Britanniassa albumin julkaisi Harvest Records syyskuussa 1971, jolloin äänitysten alkamisesta oli kulunut tasan vuosi. Britannian-painoksessa ei ollut ollenkaan ”Strange Kind of Womania”, sillä se oli korvattu sessioissa viimeisenä valmistuneella kappaleella ”Demon’s Eye”. Harvest oli julkaissut albumin Länsi-Saksassa kuukausi ennen Britannian-painosta. Saksan-painos ei eronnut kappaleiltaan brittiversiosta. Britanniassa albumi nousi listaykköseksi viikon ajaksi, mutta sitä myytiin vähemmän kuin neljänneksi sijoittunutta edellisalbumi In Rockia. Listan kärkeen Fireball pääsi myös ainakin Länsi-Saksassa ja Ruotsissa. Yhtyeen Saksan levy-yhtiö suunnitteli järjestävänsä uudenvuodenaattona juhlat, joissa Deep Purplelle jaettaisiin tuoreet kultalevyt. Suunnitelmaa jouduttiin kuitenkin muuttamaan, kun Fireball oli myynyt vain noin puolet tarvittavasta määrästä. Järjestäjät päättivät halkaista levyt puoliksi ja antaa ne yhtyeen jäsenille kokonaisten sijaan.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Kriitikot eivät vastaanottaneet albumia yhtä positiivisesti kuin edellistä Deep Purple in Rockia. Myös yhtyeen sisällä Fireball aiheutti eriäviä mielipiteitä. Ritchie Blackmoren mielestä levyllä oli vain kolme hyvää kappaletta; ”Fireball”, ”No No No” ja ”Fools”, ja Ian Gillan puolestaan piti albumia yhä 2000-luvullakin Deep Purplen parhaana. Jon Lord oli muuten tyytyväinen, mutta myönsi, että albumi olisi ”ehkä kaivannut lisää höyryä”. Hän piti sitä kuitenkin In Rockia parempana. Gillania lukuun ottamatta yhtyeen arvio oli, että levy oli tyyliltään liian radikaali ja seuraavalla albumilla tulisi palata suoraviivaisempaan ilmaisuun. Myös fanien keskuudessa albumin katsottiin yleisesti kärsivän materiaalin hajanaisuudesta.
Fireballin lievän väheksymisen syynä on pidetty muun muassa sitä, että se julkaistiin kahden todella arvostetun albumin Deep Purple in Rockin ja Machine Headin välissä, eikä sitä pidetä myöskään yhtä yhtenäisenä kokonaisuutena. Lisäksi albumin brittipainos ei sisällä varsinaisesti yhtäkään suurta Deep Purple -klassikkoa.
Roger Glover analysoi albumia 1990-luvun lopulla:
»Albumeita arvioidaan yleensä hittien perusteella, ja koska Fireball ei menestynyt yhtä hyvin kuin In Rock, se häviää yleensä vertailussa. Se oli hyvä albumi mutta hieman raskassoutuinen. In Rockin tuoreuteen ja tulisuuteen verrattuna Fireball oli hyvin itsetietoinen levy. In Rock tehtiin ennen menestystä, eikä meillä ollut mitään menetettävää, kun taas Fireball-levyn aikaan In Rock oli jo jymymenestys ja tiesimme, että ihmiset kuuntelisivat Fireballia.» 
(Roger Glover, basisti)
Albumin arvostus on kuitenkin noussut, ja tämänpäivän arvosteluissa se on saanut, toisin kuin ilmestyessään, hyvää palautetta. Esimerkkinä Allmusic-sivusto, jonka kriitikko Eduardo Rivadavia antoi arvostelussaan Fireballin Yhdysvaltain-painokselle neljä ja puoli tähteä viidestä. Neljä tähteä viidestä antoi Progarchives-sivuston arvostelija, joka toteaa, ”ettei vihaa albumia tarpeeksi voidakseen antaa sille vähemmän kuin todella hyvän arvion”. Hän kuitenkin täsmentää, ettei inhoa kuin yhtä levyn kappaletta; raitaa ”No No No”, joka on hänen mielestään lähestulkoon parodia Deep Purple in Rock -albumin heavy metal -kappaleista.  Sputnikmusic-sivuston kriitikko nostaa albumilta esiin kappaleet ”Fools”, ”Fireball”, ”The Mule” ja ”Demon’s Eye”, ja antaa levylle niin ikään neljä tähteä viidestä.
Suomenkielisen Deep Purple -historiikin kirjoittanut Heikki Heino pitää levyä mestariteoksena ja yhtenä Deep Purplen onnistuneimmista albumeista.
Kiertue

Levyn julkaisua seurasi Fireball World Tour -kiertue. Koska valtaosa yhtyeen jäsenistä oli sitä mieltä, että Fireballin kappaleista suurin osa ei toiminut livenä, ainoastaan Ian Paicen rumpusoolonumero ”The Mule” sekä ”Strange Kind of Woman” pysyivät setissä pidemmän aikaa. Niinpä yhtye kehitti konsertteihin sopivampaa materiaalia, ja seuraavalla studioalbumilla Machine Head julkaistut kappaleet ”Highway Star” ja ”Lazy” olivat mukana keikoilla jo Fireballin ilmestymisen aikoihin. ”Lazy” korvasi pitkään yhtyeen ohjelmistossa olleen kappaleen ”Wring That Neck”, joka oli ainoa kappale, jossa Ritchie Blackmore käytti yhä Gibson 335 -kitaraa. Näin ollen hän käytti jatkossa yksin Fender Stratocasteria. Fireballin muista kappaleista ”No No No” esitettiin kiertueella muutaman kerran ja lisäksi ”Demon’s Eye” ja ”Anyone’s Daughter” oli soitettu aiemmin samana vuonna ennen itse kiertuetta. ”Fireball” toimi toisinaan encorena.
Kiertueella yhtyeen sisäiset ongelmat pahenivat. Blackmore ja laulaja Ian Gillan eivät tulleet enää toimeen keskenään. Blackmore oli sitä mieltä, että Deep Purplen menestys oli hänen virtuoosimaisen soittonsa ansiota. Ian Gillan oli myös tajunnut olevansa maailman arvostetuimpia rocklaulajia, ja molemmat sitä mieltä, että saivat tehdä, mitä halusivat. Detroitin konsertissa Gillan teki mikrofonitelineellä reikiä konserttilavan kumiseen alustaan. Paikallisen ammattiliiton edustajat raivostuivat tapahtuneesta, ja Gillan pakotettiin allekirjoittamaan papereita, joissa hän myönsi syyllisyytensä tuhotyöhön ja lupasi kustantaa korvaukset. Gillan ja Blackmore olivat myös keksineet, että häiriköimällä he saivat itselleen ilmaista mainosta. Blackmoren ja Roger Gloverin välit eivät myöskään olleet parhaat mahdolliset, koska Blackmore ei pitänyt Gloverin bassonsoittotyylistä.
Yhtye oli soittanut Pohjois-Amerikan-kiertueen ensimmäisen osion menestyksekkäästi The Facesin lämmittely-yhtyeenä, ja lokakuussa se aloitti toisen puoliskon vuorostaan pääesiintyjänä. Deep Purple sai jokaisesta esiintymisestään noin 5 000–6 000 dollarin palkkion, mutta kiertue jouduttiin keskeyttämään kolmen konsertin jälkeen solisti Gillanin sairastuttua hepatiittiin.
Arvostelut

Allmusic:
Progarchives.com:
Sputnikmusic.com:
Kappalelista

Kaikki sävellykset Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord ja Ian Paice. Poikkeuksena 25th Anniversary Editionin raita 13, joka on traditionaalinen. 
 Alkuperäisissä Yhdysvaltain-, Kanadan- ja Japanin-painoksissa on kappale ”Strange Kind of Woman” kappaleen ”Demon’s Eye” tilalla.
| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Fireball | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | No No No | 6.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Demon’s Eye | 5.19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Anyone’s Daughter | 4.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Mule | 5.23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Fools | 8.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | No One Came | 6.28 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 38.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 25th Anniversary Edition -bonuskappaleet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Strange Kind of Woman (a-side remix 96) | 4.07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | I’m Alone (single b side) | 3.08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Freedom (out take) | 3.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Slow Train (out-take) | 5.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Demon’s Eye (remix 96) | 6.13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | The Noise Abatement Society Tapes | 4.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Fireball (take 1 – instrumental) | 4.09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Backwards Piano | 0.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | No One Came (remix 96) | 6.24 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

| --- | --- |
 Deep Purple Ian Gillan – laulu  Ritchie Blackmore – kitara  Jon Lord – kosketinsoittimet  Roger Glover – bassokitara  Ian Paice – rummut :  Muut Äänitys – Martin Birch, Lou Austin, Alan O'Duffy  Kannen suunnittelu – Castle, Chappel and Partners Limited  Valokuvaus – Tony Burrett, Chagford Studios  Varustus – Ian Hansford, Ron Quinton, Rob Cooksey
Painoksia

Lähde:
| Formaatti | Valtio | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- | --- |
| LP |  | Warner Bros. BS-2564 | heinäkuu 1971 |
| LP |  | Warner Bros. P-8092W | toukokuu 1971 |
| LP |  | Harvest 1c038-157562-1 | elokuu 1971 |
| LP |  | Harvest SHVL-793 | syyskuu 1971 |
| LP |  | Harvest SHVL-793 | syyskuu 1971 |
| MC |  | Harvest 1c238-157562-4 | lokakuu 1971 |
| MC |  | Harvest TC-SHVL-793 | 1971 |
| LP |  | Harvest 3c062-92726 | 1971 |
| LP |  | Harvest 3c062-92726 | 1971 |
| LP |  | EMI/Harvest EJ-26-0344-0 | helmikuu 1985 |
| LP |  | Scandinavian Music 15-5218 | 1985 |
| CD |  | EMI CDP-7-46240-2 | 198? |
| CD |  | WEA Japan 20P2-2604 | 199? |
| CD |  | Warner Bros. CD3486 | 199? |
| CD |  | EMI Australia CDDPB1 | 199? |
| CD |  | AnTrop/Santa 00541 | 1993 |
| CD |  | Warner Bros WPCR-866 | 1996 |
| CD |  | EMI Premier 7243-8-53711-2-7 | kesäkuu 1996 |
| LP |  | EMI Premier DEEPP2 | kesäkuu 1996 |
| CD |  | EMI Premier 7243-8-53711-2-7 | 1996 |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-1140 | 1997 |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-1565 | huhtikuu 1998 |
| CD |  | Warner Bros. WPCR-10191 | 1999 |
| LP |  | EMI 1c062-92726 | 19?? |
| LP |  | Harvest 19–1a038-157562-1 | 19?? |
| LP |  | Harvest/EMI Fame 1a038-1575621 | 19?? |
| CD |  | Rhino | kesäkuu 2000 |
Aiheesta muualla

Fireball (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Fireball (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Deep Purple |
| --- | --- |
 Ian Gillan  Steve Morse  Don Airey  Roger Glover  Ian Paice   Entiset jäsenet: Jon Lord  Ritchie Blackmore  David Coverdale  Glenn Hughes  Joe Lynn Turner  Rod Evans  Nick Simper  Tommy Bolin  Joe Satriani 
Studioalbumit:  Shades of Deep Purple  The Book of Taliesyn  Deep Purple  Deep Purple in Rock  Fireball  Machine Head  Who Do We Think We Are  Burn  Stormbringer  Come Taste the Band  Perfect Strangers  The House of Blue Light  Slaves and Masters  The Battle Rages On  Purpendicular  Abandon  Bananas  Rapture of the Deep  Now What?!  Infinite  Whoosh!  Turning to Crime  =1 
Livealbumit:  Concerto for Group and Orchestra  Made in Japan  Made in Europe  Last Concert in Japan  Live in London  Scandinavian Nights  Nobody’s Perfect  In the Absence of Pink: Knebworth ’85  Come Hell or High Water  King Biscuit Flower Hour Presents: Deep Purple in Concert  California Jamming  Mk III: The Final Concerts  Live at the Olympia ’96  Gemini Suite Live  In Concert with The London Symphony Orchestra  Total Abandon: Australia ’99  Live at the Rotterdam Ahoy  This Time Around – Live in Tokyo  The Soundboard Series  Inglewood – Live in California  Kneel & Pray  Space Vol 1 & 2  Perks and Tit  Just Might Take Your Life  Live in Stockholm  Live in Montreux 1969  Live in Paris 1975  Live in Europe 1993  Live at Montreux 1996  Live in Denmark 1972  Live at Montreux 2006 
Kokoelmat:  Purple Passages  Mark I & II  The Early Years  24 Carat Purple  When We Rock, We Rock, and When We Roll, We Roll  The Mark II Purple Singles  Deepest Purple: The Very Best of Deep Purple  The Anthology  Powerhouse  The Singles A’s & B’s  30 Very Best of Deep Purple  Days May Come: The 1975 Rehearsals, Volume 1  1420 Beachwood Drive: The 1975 Rehearsals, Volume 2  Listen, Learn, Read On  The Platinum Collection 
Videot:  Concerto for Group and Orchestra  Special Edition EP  Live in Concert 1972/73  California Jam / Live in California 74  Rises Over Japan  Come Hell or High Water  Bombay Calling – Live in India 1995  Live at Montreux 1996  Live at the Royal Albert Hall  Total Abandon  New, Live & Rare  Perihelion  Live Encounters 
Muuta:  Blackmore’s Night  Black Sabbath  Dixie Dregs  Living Loud  Gary Moore  Rainbow  Trapeze  Whitesnake 
 diskografia  luettelo kappaleista 
Deep Purple vuonna 1971. Vasemmalta Jon Lord, Roger Glover, Ian Gillan, Ritchie Blackmore ja Ian Paice.
Juliste mainostaa Hannoverissa 9. helmikuuta 1972 järjestettävää konserttia.
Thomas Gibson

| Thomas Gibson |
| --- | --- |
 Thomas Gibson
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1962 (ikä 62) Charleston, Etelä-Carolina
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Thomas Gibson (s. 3. heinäkuuta 1962 Charleston, Etelä-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura

Gibson on tullut tunnetuksi etenkin televisionäyttelijänä. Vuosina 1994–1997 hän näytteli Dr. Danny Nylandia sairaalasarjassa Chicagon lääkärit. Vuosina 1997–2002 hän näytteli sitcomissa Dharma ja Greg Gregory Clifford Montgomeryä. Nykyään hän näyttelee rikossarjassa Criminal Minds – FBI-tutkijat, jota on esitetty vuodesta 2005 lähtien.
Yksityiselämä

Thomas Gibson on ollut naimisissa Cristina Gibsonin kanssa vuodesta 1993 lähtien. Pariskunnalla on kolme lasta: vuosina 1999 ja 2002 syntyneet pojat sekä vuonna 2004 syntynyt tytär.
Aiheesta muualla

Thomas Gibson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Thomas Gibson Bio at CBS – Criminal Mind. (englanniksi)
Thomas Gibson tv.comissa (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Thomas Gibson NNDB:ssä. (englanniksi)
Achéron-luokka

| Achéron-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 690-1 767 t
Pituus:  55,20 m (vesiraja)
Leveys:  12,32 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  11,6-13 solmua
Miehistöä:  110
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 10,8"/28 Mle 1881 -tykkiä 2-3 × 3,9" tykki 2 × 47 mm tykkiä 4-7 × 37 mm tykkiä
Achéron-luokka oli Ranskan laivaston neljän aluksen muodostama tykkiveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Achéron | Arsenal de Cherbourg | marraskuu 1883 | huhtikuu 1885 | helmikuu 1888 | 1913 |
| Cocyte | Arsenal de Cherbourg | joulukuu 1883 | tammikuu 1887 | helmikuu 1890 | 1911 |
| Phlégéton | Arsenal de Cherbourg | heinäkuu 1885 | joulukuu 1890 | 1892 | 1910 |
| Styx | Arsenal de Cherbourg | syyskuu 1889 | elokuu 1891 | lokakuu 1892 | 1919 |
Goodman Ace

Goodman ja Jane Ace vuonna 1938
Goodman Ace (15. tammikuuta 1899 Kansas City, Missouri – 25. maaliskuuta 1982 New York, New York oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja radio- ja televisiokäsikirjoittaja. Hänet muistetaan parhaiten radiosarjasta Easy Aces, jota hän teki yhdessä vaimonsa Jane Acen kanssa.
Goodman Ace tapasi tulevan vaimonsa Jane Epsteinin high schoolissa ollessaan. Avioliiton he solmivat 1922. Ace pääsi Kansas City Postiin aluksi toimittajaharjoittelijaksi ja myöhemmin elokuva-arvostelijaksi. Hän sai myös oman päivittäisen 15-minuuttisen radio-ohjelman paikallisella radioasemalla. Ohjelman vieraiden jäätyä kerran saapumatta paikalle, Ace pyysi vaimonsa mukaan lähetykseen. Pariskunnan rento ja luonnollinen jutustelu sai positiivisen vastaanoton ja sen pohjalta kehittyi pitkäikäinen valtakunnallinen kuunnelmasarja Easy Aces. Radiossa sarjaa tehtiin vuoteen 1945 asti ja vuonna 1949–1950 siitä tehtiin televisioversiota.
1950- ja 1960-luvuilla Goodman Ace kirjoitti materiaalia muun muassa Milton Berlelle, Perry Comolle ja Danny Kayelle.
Goodman Ace nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1990.
Aiheesta muualla

Goodman Ace Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC
HMS Achilles (1747)

| HMS Achilles |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Palveluskäyttöön:  1744
Poistui palveluskäytöstä:  espanjalaisten valtaama 14. marraskuuta 1745
Koneteho:  purjeet
Aseistus
Aseistus:  8 tykkiä
HMS Achilles oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1744 ostama tai vuokraama kahdeksantykkinen kuunari.
Palvelus

HMS Achilles oli palveluksessa Länsi-Intian asemalla. Kaksi Espanjan laivaston alusta valtasi HMS Achilleksen 14. marraskuuta 1745 lähellä Jamaikaa.
Ad Astra

Akseli Gallen-Kallela: Ad Astra, toinen versio vuodelta 1907.
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Ad Astra (latinankielisestä sanonnasta per aspera ad astra, ”vaikeuksien kautta tähtiin”) on Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1894 maalaama symbolistisen tyylisuunnan teos. Taiteilija teki maalauksesta toisinnon vuonna 1907. Maalaus kuvaa punaisessa meressä seisovaa alastonta naista, jonka hulmuavat hiukset muodostavat auringon kehän kaltaisen kehyksen hänen kasvoilleen. Kosteasilmäisen naisen kädet ovat kohotettuina taivasta kohti; vuoden 1907 versiossa naisella on kämmenissä stigmat. Taustalla paistaa suuri täysikuu.
Gallen-Kallela maalasi useita kansallisromanttisia teoksia, muun muassa Kalevala-aiheita. Ad Astra voidaan tulkita eräänlaiseksi versioksi Aino-tarinasta.kenen mukaan? Maalaus toimi alttaritauluna Gallen-Kallelan lasten ristiäisissä. Gallen-Kallelan itsensä mukaan maalaus kuvaa ylösnousemusta ja lisäksi hahmo on maailman vapauttajan asennossa ristinpuulla.
Maalauksen ensimmäinen versio kuuluu yksityiskokoelmaan, toinen versio kuuluu Villa Gyllenbergin taidemuseon kokoelmaan.
Active-luokka (risteilijä)

| Active |
| --- | --- |
 HMS Active.

Tekniset tiedot
Uppouma:  3 440 tonnia (kuiva) 4 000 tonnia (kuormattu)
Pituus:  123,8 m
Leveys:  12,6 m
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  18 000 hv
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  321-325
Aseistus
Meritorjunta:  10 × 4"/L50 (101,6 mm) BL Mk VIII tykkiä 4 × 3-naulan (47mm)tykkiä 2 × 18" (457 mm) torpedoputkea
Active oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tiedusteluristeilijäluokka, jonka kolmesta aluksesta kaksi ensimmäistä rakennettiin osana vuoden 1910 laivasto-ohjelmaa ja kolmas alus osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa. Luokan alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa. Luokan alukset poikkesivat edeltäneistä luokista vain hieman. Panssarointia oli paksunnettu keskilaivassa suojaamaan keveiltä tykeiltä, mutta alukset eivät suojan kasvamisesta huolimatta sopineet laivasto-osastoissa palvelemiseen.
Alukset oli helpoimmin erotettavissa kaarevan keulansa perusteella.
6. elokuuta 1914 miinan upottamasta HMS Amphionista tuli Britannian Kuninkaallisen laivaston ensimmäinen ensimmäisessä maailmansodassa upotettu alus.
HMS Abyssinia

| HMS Abyssinia |
| --- | --- |
 HMS Abyssinia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J&W Dudgeon, Cubitt Town, Lontoo
Kölinlasku:  23. heinäkuuta 1868
Laskettu vesille:  19. helmikuuta 1870
Palveluskäyttöön:  lokakuu 1870
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi tammikuussa 1903
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 301 t
Pituus:  69 m
Leveys:  13 m
Syväys:  4,45 m
Koneteho:  1200 ihp (890 kW)
Nopeus:  9,59 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Aseistus:  4 x 10" (18 tonnin) MLR -tykkiä kahdessa kaksoistornissa 8 x konekivääriä 2 x kevyttä kanuunaa
HMS Abyssinia oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1870 vesillelaskettu monitori, joka oli suunniteltu nimenomaan Bombay Marinen tarpeisiin suojaamaan Bombayn satamaa.
Tilaus ja valmistus

Aluksen suunnittelusta vastasi Edward Reed, ja se oli pienennetty versio Cerberus-luokan monitoreista. Bombayn alueen suojaamiseksi katsottiin tarvittavan kaksi monitoria, joten amiraliteetti painosti Intian edustustoa tilaamaan tarvittavat alukset. Kuitenkin HMS Magdalan tilaamisen jälkeen budjetin asettamat rajoitteet pakottivat toiseksi alukseksi pienemmän ja halvemman.
Alus tilattiin J & W Dudgeonilta Cubitt Townista Lontoosta ja sen köli laskettiin 23. heinäkuuta 1868. Alus laskettiin vesille 19. helmikuuta 1869 ja se otettiin palvelukseen lokakuussa 1870.
HMS Abyssinia oli pienempi kuin edeltäjänsä ja sen valmistuskustannukset olivat 116 549 puntaa, mistä rungon osuus oli 97 049 ja koneiston 19 500 puntaa. Sen vapaa korkeus oli hieman edeltäjäänsä pienempi, sen leveys ja hiilivarastot olivat pienemmät sekä suunniteltu nopeus noin solmun vähäisempi.
Aluksen voimanlähteenä oli kaksi kaksi sylinteristä yksivaihe höyrykonetta, jotka oli kytketty omiin akseleihinsa. Höyrykoneen sylinterin halkaisija oli 34 tuumaa ja sen iskunpituus oli 21 tuumaa. Voimanlähde takasi 9,5 solmun nopeuden ja aluksen hiilivarastoissa kuljetettiin 92 tonnia hiiltä.