Maria Fjodorovna
Kihlaus, avioliitto ja perilliset

Ennen avioliittoaan suuriruhtinas Aleksandr Aleksandrovitšin kanssa prinsessa Dagmar oli ensin kihlautunut syyskuussa 1864 tämän vanhemman veljen, silloisen Venäjän kruununperillisen tsarevitš Nikolai Aleksandrovitšin kanssa. Nikolai kuitenkin kuoli aivokalvontulehdukseen huhtikuussa 1865 ja viimeisenä toiveenaan hän pyysi kuolinvuoteellaan Nizzassa kihlattuaan Dagmaria naimaan veljensä, seuraavan kruununperillisen Aleksandrin. Kihlapari oli ollut kovin rakastuneita toisiinsa ja Nikolain kuolema oli musertava isku Dagmarille, joka palasi takaisin kotimaahansa. Hänen vanhempansa olivat hyvin huolissaan tyttärensä terveydestä.
Dagmar, joka suri vilpittömästi Nikolaita ja Aleksandr, joka oli rakastunut äitinsä hovineiti, ruhtinatar Maria Meštšerskajaan (1844–1868) ja yritti luopua valtaistuimen perillisen asemasta mennäkseen tämän kanssa naimisiin, olivat molemmat aluksi vastahakoisia. Vanhempiensa painostamana ja isänsä uhattua karkottaa ruhtinatar Meštšerskaja Venäjältä, Aleksandr päätti kuitenkin lähteä kahden veljensä saattamana Tanskaan kosimaan Dagmaria. He löysivät yhteisen sävelen, koska kumpikin rakasti edesmennyttä Nikolai Aleksandrovitšia  sekä kunnioitti tämän viimeistä toivomusta. Kihlaus julkaistiin kesäkuussa 1866. Dagmar lähti Kööpenhaminasta 22. syyskuuta Tanskan kuninkaallisella Slesvig-jahdilla, joka rantautui suotuisan purjehdussään ansiosta Kronstadtiin jo 24. syyskuuta 1866.
Avioliittoa varten Dagmar kääntyi lokakuussa luterilaisuudesta ortodoksisuuteen ja otti nimen Maria Fjodorovna (käytetään myös nimeä Maria Feodorovna). Häät pidettiin Pietarin Talvipalatsin suuressa kirkossa 9. marraskuuta 1866 ja avioliitosta tuli kaikesta huolimatta erittäin onnellinen. Puolisot pysyivät toisilleen uskollisina koko elämänsä ja olivat toistensa lähimpiä uskottuja.
Marialle ja Aleksandrille syntyi kuusi lasta:
keisari Nikolai II, Venäjän viimeinen keisari (18. toukokuuta 1868 – 17. heinäkuuta 1918), teloitettiin perheensä kanssa Jekaterinburgissa
suuriruhtinas Aleksandr Aleksandrovitš Romanov (7. kesäkuuta 1869 – 2. toukokuuta 1870), kuoli alle vuoden ikäisenä aivokalvontulehdukseen
suuriruhtinas Georgi Aleksandrovitš Romanov (6. toukokuuta 1871 – 9. elokuuta 1899), kuoli tuberkuloosiin 28-vuotiaana
suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova (6. huhtikuuta 1875 – 20. huhtikuuta 1960), avioitui 1894 pikkuserkkunsa, suuriruhtinas Aleksandr Mihailovitšin kanssa, joka oli suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin ja suuriruhtinatar Olga Fjodorovnan poika, heille syntyi seitsemän lasta, ero vuonna 1907
suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš Romanov (22. marraskuuta 1878 – 12. kesäkuuta 1918), avioitui morganaattisesti 1912 kahdesti eronneen Natalia Brasovan kanssa, heille syntyi yksi lapsi, jolla ei ollut jälkeläisiä; teloitettiin vallankumouksen aikana
suuriruhtinatar Olga Aleksandrovna Romanova (13. kesäkuuta 1882 – 24. marraskuuta 1960), avioitui (1) 1901 Oldenburgin herttua Pjotr Aleksandrovitšin kanssa; ei jälkeläisiä; avioitui (2) morganaattisesti 1916 Nikolai Kulikovskin kanssa; heillä oli jälkeläisiä; eli maanpaossa Kanadassa
Äitinä hän rakasti poikiaan, joista hän oli melko omistushaluinen. Hänellä oli kaukainen suhde tyttäriinsä. Hänen suosikkilapsensa oli Georgi; nuorimmat Olga ja Mikael olivat lähempänä isäänsä. Hän oli lempeä Georgea kohtaan, eikä koskaan hennonut rangaista tätä kepposista. Tytär Olga kirjoitti muistelmissaan: "äidillä oli suuri heikkous häntä kohtaan."