stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lastensuojelu Suomessa
Vastuu lapsen hoidosta ja hyvinvoinnista

Vanhemmat tai muut huoltajat ovat ensisijaisesti vastuussa lapsen hoidosta ja hyvinvoinnista. Viranomaisten tulisi tukea huoltajia tässä tehtävässään. Äärimmäisissä tilanteissa lapsi voidaan kuitenkin siirtää pois huoltajiltaan.
Sosiaalihuoltolain (1301/2014) mukaan lapsiperheillä on oikeus saada kunnalta apua arkeensa, vaikka eivät olisikaan lastensuojeluasiakkaita.
Lastensuojeluilmoitus

Lastensuojelun piiriin tullaan yleensä lastensuojeluilmoituksen perusteella. Monilla viranomaisilla on ilmoitusvelvollisuus tapauksissa, joissa he havaitsevat lapsen hoidon tai olosuhteiden olevan heikot. Ilmoitus tulee tehdä jo kun epäilee, että lapsen lastensuojelun tarve tulee selvittää.
Lastensuojeluilmoitus > Varhainen puuttuminen

Varhaista puuttumista pienten merkkien ja huolien perusteella on alettu korostaa lasten hoidossa ja suojelussa 2000-luvulla. Tällä periaatteella on tavoiteltu sitä, että asioita olisi helpompi korjata ennen kuin lapsen tai nuoren tilanne on kriisiytynyt. Tämän tyyppisestä lapsista ilmoittelusta katsotaan myös seuranneen ongelmallista lastensuojelutoimintaa etenkin kehityshäiriöisten lasten kohdalla.
Kiireellinen sijoitus

Jos lapsi on välittömässä vaarassa, lapselle voidaan järjestää kiireellisesti sijaishuoltona hänen tarvitsemansa hoito ja huolto.
Lapsi voidaan sijoittaa kiireellisesti joko vastaanottoperheeseen tai vastaanotto-osastolle.
Huostaanotto

Lapsi, jota huoltajat eivät pysty hoitamaan, voidaan ottaa huostaan ja sijoittaa hoitoon laitokseen tai perheeseen. Vakavissa tapauksissa sosiaalitoimella on velvollisuus huostaanottoon. Huostaanoton pelkääminen estää toisinaan perhettä hakemasta apua.
Jälkihuolto

Lastensuojelun jälkihuolto on tukimuoto, jota voi saada sijoitettuna ollut lapsi sijoituksen päätyttyä enintään 25–vuotiaaksi. Jälkihuollon tehtävänä on tukea nuorta itsenäistymisessä, kuten raha-asioissa, opiskeluun, työhön ja asumiseen liittyvissä asioissa. Jälkihuoltoa on velvollisuus järjestää, jos lapsi on ollut sijaishuollossa tai avohuollon tukitoimena sijoitettuna yli puolen vuoden ajan. Jälkihuollon toteuttamista varten laaditaan jälkihuoltosuunnitelma. Jälkihuolto päättyy viiden vuoden kuluttua siitä, kun se on alkanut tai lapsen täyttäessä 25 vuottalähde?.
Lastensuojelun ongelmat Suomessa > Riittämättömät resurssit ja viranomaisten epäpätevyys

Valtiontalouden tarkastusvirasto julkaisi toukokuussa 2012 lastensuojeluselvityksen, jonka mukaan kuntien hoitamassa sijaishuollon valvonnassa oli huomattavia puutteita. Kunnissa oli liian vähän päteviä sosiaalityöntekijöitä, eikä kuntien sosiaalihuollon valvonta pysynyt Etelä-Suomen Sanomien mukaan lastensuojelun kasvun perässä. Laitosten valvonta koostui lehden mukaan lähinnä niiden lähettämiin raportteihin perehtymisestä. Selvityksen mukaan sosiaaliviranomaisten ja nuoren tapaamiskerrat jäävät vähimmillään harvempaan kuin yhteen kertaan vuodessa velvoitetun puolivuosittaisen suunnitelmanteon sijaan.
Valtiontalouden tarkastusviraston 2012 vuosikertomuksen mukaan lain vaatimukset toteutuvat vain alle puolessa Suomen kunnissa. Lastensuojelun laatusuositusten mukaan yhdellä sosiaalityöntekijällä saisi olla 20–30 lasta vastuullaan. Kuitenkin Lastensuojelun Keskusliiton ohjelmajohtaja Hanna Heinosen mukaan yhdellä sosiaalityöntekijällä saattoi olla 2012 yli 120 lasta huolehdittavanaan.
Esimerkiksi Hämeenlinnassa yksi työntekijä hoiti 2012 noin 70 lasta ja tehtäviin oli vaikea saada päteviä työntekijöitä. Lastensuojeluilmoitusten määrä oli kasvanut kuudessa vuodessa yli 400 %. Tähän oli vaikuttanut lakimuutos. Turussa yhtä työntekijää kohti oli 90 ja Tampereella 60 asiakasta ja pätevien työntekijöiden rekrytoiminen oli vaikeaa.
Vuoden 2011 lopulla pätevien sosiaalityöntekijöiden määrä oli aluehallintoviraston mukaan laskenut niin, että vain 58 prosenttia lastensuojelun sosiaalityöntekijöistä oli päteviä.
Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston ylitarkastaja Aija Strömin mukaan noin 20–30 prosenttia sosiaalityöntekijöistä oli kouluttamattomia eli epäpäteviä ja suurin osa heistä työskenteli lastensuojelun toimialalla..
Apulaisoikeusasiamies Maija Sakslin ilmoitti toukokuussa 2012 aikovansa tutkia, miten 15 eteläsuomalaista 
kuntaa olivat valvoneet lastenkotiin sijoitettujen lasten lainmukaista kohtelua. Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston vuoden 2012 selvityksen mukaan viraston alaisista kunnista 88 alueella vain 62 prosenttia lastensuojelun sosiaalityöntekijöistä omasi kelpoisuuden työhönsä.
Lastensuojelujärjestöjä

Mannerheimin Lastensuojeluliitto
Lastensuojelun Keskusliitto
Ensi- ja Turvakotien liitto ry
Pelastakaa Lapset ry
Parasta Lapsille ry
Lapsi 2000
Kirjallisuutta

Bardy, Marjatta (toim.): Lastensuojelun ytimissä.  Helsinki : Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, 2009.
Paavilainen, Marko: Ristiaallokosta lapsen oikeuksiin. Lastensuojelun yhteistoiminnan historia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISBN 978-952-222-318-0
Räty, Tapio: Lastensuojelulaki – käytäntö ja soveltaminen.  (3., uudistettu painos)  Helsinki:  Edita, 2015.  ISBN 978-951-37-6673-3
Aiheesta muualla

Lastensuojelun käsikirja Terveyden ja hyvinvoinnin laitos.
Findikaattori: Kodin ulkopuolelle sijoitetut 0–17-vuotiaat (aikasarja vuodesta 1991 alkaen).
Hintikka, Kaisa: Varhainen puuttuminen valtasuhteena. Huoli, valta ja tiedon tuottaminen varhaisen puuttumisen käytännöissä. (Arkistoitu – Internet Archive)
Epäluottamus lastensuojelua kohtaan ei syntynyt tyhjästä. Yle 17.1.2014.
Mercator (lehti)

Mercator oli Helsingissä vuosina 1906–1971 ilmestynyt ruotsinkielinen talouslehti.
Amos Andersonin perustama Mercator oli aikanaan Suomen johtava yleistaloudellinen aikakauslehti. Vuosina 1910–1914 se ilmestyi ruotsin lisäksi myös saksaksi, vuosina 1910–1917 englanniksi ja vuosina 1915–1917 ranskaksi. Suomen talouselämää teki tunnetuksi myös Mercatorin ja Kauppalehden yhteinen venäjänkielinen versio Ekonomist Finljandii vuosina 1912–1917. Vuonna 1946 Mercatoriin yhdistettiin Erik von Frenckellin vuonna 1923 perustama Handels- och Finansbladet. Vuonna 1971 Mercator liitettiin ruotsinkielisten talouden ja tekniikan järjestöjen lehteen Forum för Ekonomi och Teknik.
Mercator ilmestyi aluksi kuukausilehtenä, vuodesta 1907 lähtien kahdesti kuukaudessa ja vuodesta 1910 viikkolehtenä. Sen päätoimittajana työskenteli vuoteen 1936 saakka Amos Anderson, vuodesta 1937 Per Nyström, vuodesta 1946 Göran Stjernschantz, vuodesta 1954 Eige Cronström ja 1966–1971 Inger Ehrström.
Aiheesta muualla

Mercator digitoituna kansalliskirjastossa
Mercatorin saksankielinen painos digitoituna
Mercatorin englanninkielinen painos digitoituna
Robert Menzies

| Robert Menzies |
| --- | --- |
 Robert Menzies 1930-luvulla
Australian pääministeri
 26. huhtikuuta 1939 –26. elokuuta 1941,   19. joulukuuta 1949 – 26. tammikuuta 1966  
Edeltäjä:  Earle Page   Ben Chifley
Seuraaja:  Arthur Fadden   Harold Holt
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. joulukuuta 1894 Jeparit, Victoria, Australia
Kuollut: 15. toukokuuta 1978 (83 vuotta) Melbourne, Victoria, Australia
Arvonimi: Sir
Puoliso:  Pattie Menzies
Tiedot
Puolue:  United Australia Party,   Liberal Party of Australia
Uskonto:  presbyteeri
 Nimikirjoitus
Robert Gordon Menzies (20. joulukuuta 1894 – 15. toukokuuta 1978) oli australialainen poliitikko, joka oli Australian pääministerinä yhteensä 19 vuotta. Hänen toinen kautensa on pisin maan pääministereistä.
Menzies valittiin Australian parlamenttiin ensimmäisen kerran Victorian edustajana 1928. Menzies nousi pääministeriksi vuonna 1940, jolloin hänen puolueensa United Australia Party (UAP) voitti täpärästi vaalit. Vuotta myöhemmin hänen hallituksensa ajettiin alas. Vuoden 1943 vaaleja varten perusti UAP:n tilalle uuden Australian liberaalipuolueen. Menzies vietti kahdeksan vuotta opposition johdossa. Hänestä tuli uudestaan pääministeri vuonna 1949, ja hän hallitsi Australian politiikkaa aina vuoteen 1966, jolloin hän jäi eläkkeelle. Menzies tunnettiin myös loistavana puhujana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Menzies Wikimedia Commonsissa
Australian pääministerit
Edmund Barton
Alfred Deakin
Chris Watson
George Reid
Andrew Fisher
Joseph Cook
Billy Hughes
Stanley Bruce
James Scullin
Joseph Lyons
Earle Page
Robert Menzies
Arthur Fadden
John Curtin
Frank Forde
Ben Chifley
Robert Menzies
Harold Holt
John McEwen
John Gorton
William McMahon
Gough Whitlam
Malcolm Fraser
Bob Hawke
Paul Keating
John Howard
Kevin Rudd
Julia Gillard
Tony Abbott
Malcolm Turnbull
Scott Morrison
Anthony Albanese
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Australia  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Philipp Melanchthon

| Philipp Melanchthon |
| --- | --- |
 Lucas Cranach vanhempi, Philipp Melanchthon, 1543.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1497 Bretten, Kurpfalz, Saksa
Kuollut: 19. huhtikuuta 1560 (63 vuotta) Wittenberg, Saksin vaaliruhtinaskunta, Saksa
Ura
Uskontokunta:  luterilaisuus
 Nimikirjoitus
Philipp Melanchthon (alun perin Philipp Schwartzerd; 16. helmikuuta 1497 Bretten – 19. huhtikuuta 1560 Wittenberg) oli saksalainen humanisti ja Martti Lutherin työtoveri. Lähinnä Melanchthonin laatimat Augsburgin tunnustus ja Augsburgin tunnustuksen puolustus (1530) ovat luterilaisen kirkon tunnustuskirjoja.
Elämä

Melanchthon toimi Wittenbergin yliopiston kreikan kielen professorina vuodesta 1518 ja tutustui silloin Martti Lutheriin, joka työskenteli samassa yliopistossa. Kreikan kielen ohella Melanchthon harrasti myös filosofiaa, historiaa, lääketiedettä sekä fysiikkaa.
Vuonna 1519 Melanchthon oli paikalla Leipzigin väittelyssä, joka oli Lutherin ja Rooman kirkon ensimmäinen kunnollinen välienselvittely. Luther väitteli teologi Johann Eckin kanssa paavin johtoasemasta ja Melanchthon keräsi Lutherin avuksi raamatunkohtia, jotka osoittaisivat paavin vallan Raamatun vastaiseksi. Melanchthon toimi Lutherin apuna myöhemmissäkin väittelyissä ja saattoi jopa sijaistaa Lutheria tämän ollessa itse estynyt.
Omana aikanaan Melanchthon toimi kirjailijana, jonka teoksia lukivat erityisesti opiskelijat. Hänen kirjojaan käytettiin vielä 1800-luvulle asti koulujen ja yliopistojen oppikirjoina. Vuonna 1521 Melanchthon kokosi Lutherin opin yhtenäisesti ja systemaattisesti teokseen Ydinkohtia.
Julistettuaan Lutherin lainsuojattomaksi vuonna 1521 keisari Kaarle V halusi palauttaa Lutheria seuranneet, lähinnä pohjoissaksalaiset ruhtinaat takaisin katolisen kirkon huomaan, joten hän kutsui koolle valtiopäivät Augsburgiin. Lutherin kannattajat toivat valtiopäiville mukanaan Melanchthonin kirjoittaman julistuksen, joka sittemmin sai nimen Augsburgin tunnustus. Tunnustuksessa on 28 kohtaa ja se käsittelee muun muassa protestanttien esittämiä uudistuksia ja näkemyksiä siitä, mistä vääristä tavoista ja perinteisestä katolisen kirkon tulisi luopua.
Augsburgin tunnustukselle julkaistiin katolilainen vastine, Paavillinen kumoaminen (Confutatio). Tälle Melanchthon taas laati uuden vastineen Augsburgin tunnustuksen puolustus, joka julkaistiin vuonna 1531.
Lutherin kuoleman jälkeen Melanchthon ei pystynyt hallitsemaan nuoren luterilaisen kirkon sisällä syntyneitä opillisia erimielisyyksiä. Opillisten riitojen (muun muassa Augsburgin interim ja Leipzigin interim) aikana huomattiin Melanchthonin haparoivan opillisissa asioissa. Hän halusi luoda rauhaa kirkkokuntien välille, ja tämä näkyi hänen kirjoituksistaan. Hän esimerkiksi olisi suostunut hyväksymään katolilaisia seremonioita ja alamaisuuden paaville ja hänen piispoilleen, mikäli nämä suvaitsisivat luterilaista oppia. Kahdeksan vuoden päästä hän myönsi olleensa väärässä. Jopa reformaattori Jean Calvin kirjoitti Melanchthonille. Kirjeessä hän ”syyttää sinua vasten kasvoja” sekä sanoo ”kenraalin ja johtajan epäröinnin olevan häpeällisempää kuin kokonaisen sotilasrykmentin paon”. Melanchthonin ryhmä nimettiin filipisteiksi, ja aitoluterilaiset asettuivat heitä vastaan. Tuolloin aitoluterilaisten teologisena johtajana toimi Matias Flacius.
Philipp Melanchthonin keskeisimpänä saavutuksena pidetään koululaitoksen uudistamista. Hän saikin kunnianimen praeceptor Germaniae, ’Saksan opettaja’. Hän korosti humanismia ja eettisen kasvatuksen merkitystä. Melanchthonin ansiosta humanistinen koululaitos levisi Saksasta myös muihin, erityisesti luterilaisiin maihin.
Suomennettu teos

Ydinkohdat.  (Loci communes, 1521) Suomennos, johdanto ja selitykset: Risto Saarinen (1. painos: SLEY-kirjat, 1986)  Helsinki:  Aurinko, 2010.  ISBN 978-952-230-195-6
Kirjallisuutta

Laitakari-Pyykkö, Anja-Leena: Philip Melanchthon’s Influence on English Theological Thought During the Early English Reformation.  (Diss)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2013.  ISBN 978-952-10-9447-7  Abstract. (englanniksi)
Saarinen, Risto: Philipp Melanchthon: johdatus tutkimukseen. Teoksessa Salminen, Joona (toim.): Reformaatio. Henkilökuvia ja tutkimussuuntia.  (Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran ja Suomen kirkkohistoriallisen seuran yhteisessä symposiumissa marraskuussa 2007 pidetyt esitelmät)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura: Suomen kirkkohistoriallinen seura, 2008.  ISBN 978-952-5031-49-2  Artikkelin verkkoversio (PDF).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philipp Melanchthon Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Meren kosijat

Meren kosijat on kalevalamittainen laulu, kertomus, joka opettaa arvostamaan ruokaa koreilun ja turhamaisuuden sijasta. Meren kosijat on säilynyt poikkeuksellisen pitkään elävänä, suullisena kansanperinteenä. Meren kosijoita laulettiin vielä toisen maailmansodan jälkeen. Suurin osa kalevalaisista kertomuksista katosi suullisen perinteen piiristä jo 1800-luvun puolella. Meren kosijat on luettelomainen. Eräät muutkin luettelomaiset laulut ovat säilyneet pitkään, kuten tuu tuu tupakkarulla ja oli ennen onnimanni.
Tarina alkaa useimmiten siitä, että tyttö odottelee kosijaa. Hän saattaa haluta kyntäjää ja kylväjää, tai sitten mieleistä ja sulosanaista miestä. Eri tarinan versioissa esiintyy eri tyttö ja eri paikoissa. Hän voi olla Pohjolan tyttäriä, Saaren neitoja, tai hän voi olla Turun Anni, Aino, Annikki tai Annukka. Merestä nousee rautamies, rautaisissa varusteissa, rautakihlat mukanaan. Neito kieltäytyy miehen kosinnasta. Merestä nousevat vielä hopeamies ja kultamies, mutta tyttö ei halua puolisoksi heillekään. Lopulta merestä nousee leipämies, leipäisissä varusteissa, leipäkihlat mukanaan. Hänelle tyttö suostuu, ja sanoo äitinsä synnyttäneen ja tuudittaneen hänet tätä miestä varten.
Lähde

Sarmela, Matti: Suomen perinneatlas: Suomen kansankulttuurin kartasto 2.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 587)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-753-4  Teoksen verkkoversio (PDF).
Merimaskun vaakuna

Merimaskun vaakuna (1962–2008)
Merimaskun vaakuna oli Merimaskun kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa rannikkokunnan asukkaiden merenkulkuun.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä tyvestä nouseva punainen pohjoisviitta (reimari).” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Merimaskun kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 15. joulukuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. toukokuuta 1962.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Merimasku yhdistyi Rymättylän ja Velkuan kanssa Naantalin kaupunkiin.
Elina Merenmies

Elina Merenmies (s. 9. syyskuuta 1967 Espoo) on suomalainen taidemaalari ja piirtäjä, joka on tunnettu ekspressionistista ilmaisua ja pikkutarkkoja yksityiskohtia yhdistelevistä piirustuksista ja maalauksista. Kuvien aiheina ovat usein kasvokuvat tai groteskit tarinat ja ne sisältävät psykoanalyyttista kuvastoa ja viittauksia klassiseen kuvataiteeseen.
Merenmies on järjestänyt useita näyttelyjä Suomessa ja ulkomailla. Vuonna 2007 hän oli Ars Fennica -ehdokas ja vuodesta 2009 alkaen hän on toiminut Ars Fennica -palkintolautakunnan jäsenenä. Hän on toiminut myös opettajana Kuvataideakatemiassa ja rehtorina Vapaassa Taidekoulussa vuodesta 2020 alkaen.
Aiheesta muualla

Minna Kontkanen: Elina Merenmiehen kauhukuvat täyttävät Taidehallin Suomen kuvalehti. 7.1.2012.
Risto Nordell: Kauneutta kauheudessa (Arkistoitu – Internet Archive) Kirkko ja kaupunki. 7.1.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Meriinaho

Meriinaho on entisen Korpiselän kunnan kylä, jonka itäosa luovutettiin Neuvostoliitolle 1944 ja jonka Suomen puolelle jäänyt osa kuuluu nykyisin Joensuun kaupunkiin. Meriinaho sijaitsee Korpijärven etelärannalla Joensuun kaupungin itäosassa valtakunnan rajan tuntumassa noin 70 kilometriä Joensuun keskustasta kaakkoon. Venäjän puolelle jääneeseen, nykyisin tyhjillään olevaan, Korpiselän kirkonkylään matkaa on noin 10 kilometriä. Meriinahon naapurikyliä ovat Hoilola, Saarivaara ja Korpijärven pohjoispuolella oleva Saaroinen sekä luovutetulle alueelle jäänyt Tšiipakka.
Historia

Viime sotien alueluovutuksissa uusi valtakunnan raja halkaisi Meriinahon kylän, siten että osa kylästä jäi luovutetulle alueelle. Meriinaho kuului Korpiselän kuntaan vuoteen 1946 asti, jolloin se lakkautettiin ja liitettiin Tuupovaaran kuntaan, joka puolestaan liitettiin Joensuun kaupunkiin vuonna 2005.
Juhani Laurinkari

Juhani Laurinkari (s. 8. lokakuuta 1946) on Itä-Suomen yliopiston sosiaalipolitiikan emeritusprofessori. Hän on neljäs suomalainen jäsen Euroopan tieteiden ja taiteiden akatemiassa (European Academy of Sciences and Arts). Hän on myös kyseisen akatemian Suomen valtuuskunnan puheenjohtaja vuosina 2016–2025 ja toimii sosiaali-, laki- ja taloustieteiden (Social Sciences, Law & Economics) varadekaanina 2021-2025.
Opinnot ja loppututkinnot

Laurinkari valmistui 21-vuotiaana teologian maisteriksi mutta ei saanut heti pappisvihkimystä, koska tuolloin (vuonna 1968) pappisvihkimyksissä oli 22 vuoden alaikäraja. Lisäksi hän on opiskellut sosiaalipolitiikkaa ja taloustieteitä. Laurinkarilla on yhteensä neljä loppututkintoa ja tohtorin tutkinnot sekä Helsingistä että Wienistä. Laurinkari oli aikanaan Suomen nuorin pappi, nuorin sosiaalipolitiikan tohtori ja nuorin alan professori.
Akateeminen ura

Laurinkari jäi eläkkeelle professorin virasta Itä-Suomen yliopiston yhteiskuntatieteiden laitokselta lokakuussa 2014. Hän on toiminut myös dekaanina Kuopion yliopiston yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa ennen Itä-Suomen yliopiston perustamista vúonna 2010. Lisäksi Laurinkari on ollut Nürtingenin korkeakoulussa ja Wismarin korkeakoulun taloustietieden tiedekunnassa vierailevana professorina, ja hän johti suomalais-saksalaista tohtorikoulua . Hän on ohjannut yhteensä 68 väitöskirjaa ja toiminut tieteellisten julkaisusarjojen vastaavana toimittajana Kuopion yliopistossa, Itä-Suomen yliopistossa ja Saksassa.
Yksityiselämä

Laurinkari vietti elämänsä alun lastenkodissa, josta hänet adoptoitiin puolentoistavuoden ikäisenä. Laurinkarin omaan perheeseen kuuluu vaimo, neljä aikuista lasta ja viisi lastenlasta.
Poliittinen toiminta

Laurinkari oli kristillisdemokraattien listoilla sitoutumaton eduskuntavaaliehdokas Savo-Karjalan vaalipiirissä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Tammikuusta 2016 vuoden 2022 alkuun hän toimi puolueen Pohjois-Savon piirin puheenjohtajana.
Lavantauti

| Lavantauti |
| --- | --- |
 Lavantaudin aiheuttamia vaaleanpunaisia täpliä sairastuneen iholla
Luokitus
ICD-10:  A01.0
ICD-9:  002
Tautitietokanta:  27829
MedlinePlus:  001332
MeSH:  D014435
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Yhdysvaltalainen lääkäri rokottaa lasta lavantautia vastaan vuonna 1943.
Lavantauti eli tyyfus on vakava, septinen yleisinfektio, jonka aiheuttaa Salmonella typhi -bakteeri. Taudin oireita ovat korkea, pitkään jatkuva kuume sekä ripuli tai ummetus. Hoitamattomana kuolleisuus on noin 10–30 %. Lavantauti on Suomessa nykyisin varsin harvinainen: sitä esiintyy alle kymmenen tapausta vuodessa. Tartunnat on poikkeuksetta saatu ulkomailla, tavallisimmin Intiasta. Tautia vastaan on olemassa rokote.
Nykyään lavantautia esiintyy erityisesti vanhan maailman trooppisilla alueilla, kuten Intiassa, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja Tyynenmeren saarilla. Harvinaisempi se on Latinalaisessa Amerikassa sekä Lähi-idässä. Viimeisen sadan vuoden aikana lavantautia on esiintynyt kriisien, sotien ja vastaavien poikkeusolosuhteiden aikana erityisesti vankileireillä sekä sodan raunioittamissa yhteiskunnissa.
Taudin suomalaisen nimen arvellaan tulleen siitä, että raskas tauti kaatoi potilaansa ”lavalle”, joka oli pirtin uunin ja seinän välissä sijaitseva talonväen makuupaikka.
Lavantauti on Suomessa määritelty yleisvaaralliseksi tartuntataudiksi.
Esiintyvyys

Lavantautiin arvioidaan sairastuvan vuosittain 22–33 miljoonaa ihmistä ja siihen kuolee 216 000–500 000. Endeemisellä alueellaan lavantauti on tyypillisesti lasten ja nuorten sairaus. Suurin osa tapauksista on alle 20-vuotiaita ja yli 35-vuotiaiden ikäryhmissä tauti harvinaistuu. Seurantajaksolla 1970–2009 taudin ilmaantuvuus on vaihdellut 198–810 tapausta 10 000 asukasta kohti vuodessa.
Lavantauti kuuluu niihin sairauksiin, jotka olisi ainakin teoriassa mahdollista saada hävitettyä maailmasta kokonaan. Ylivoimaisesti yleisimmin lavantauti tarttuu ulosteella saastuneen juomaveden välityksellä. Parannukset vesijohto- ja viemärijärjestelmissä hävittivätkin taudin suuresta osasta Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa 1900-luvun puoleenväliin mennessä. Tämä on vahva todiste hygienian merkityksestä taudin torjunnassa, sillä taudin kroonisia kantajia on ollut väestössä vielä tuolloin runsaasti. Onnistunut juuriminen vaatisi massiivisia investointeja kehittyvien maiden vesijohto- ja viemäriverkostoihin, taudin kroonisten kantajien tehokasta jäljittämistä sekä nykyisiä tehokkaampia ja pitemmän suojan tarjoavia rokotteita. Toistaiseksi kovin laajoja ponnistuksia taudin hävittämiseksi ei ole tehty.