stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikala

Näkymä Rikalanmäeltä.
Rikala on Halikossa sijaitseva muinaismuistoalue, joka muodostuu merovingiaikaisesta polttokenttäkalmistosta sekä myöhäiseltä viikinkiajalta ja ristiretkiajalta peräisin olevasta ruumiskalmistosta. Se sijaitsee Halikonjoen tuntumassa peltoaukean keskellä nousevalla Rikalanmäella, jota kiertää alueen historiaa esittelevä muinaispolku. Rikalanmäellä on myös asutusta sekä Wiurilan kartanon entisiä rakennuksia, joissa toimivat kesäteatteri, ravintola sekä perinnerakentamiskeskus. Rikalanmäen eteläpuolella sijaitsee samaan Halikonjoen kulttuurimaisemaan kuuluva Rikalan linnavuori.
Rikala 1000–1200 luvulla merkittävä kauppapaikka, jonka vuoksi alueelta on löydetty runsaasti pronssi- ja rautakausien esineistöä. Kansanperinteessä Rikalaa on väitetty myös muinaiskaupungiksi ja vielä 1800-luvun lopussa kylää kutsuttiin kansan kielessä Rikalan kaupungiksi. Paikan nimen on uskottu tulevan väitetyistä rikkauksista. Toinen mahdollisuus on ruotsin sana "rike", joka tarkoitti alun perin mahtimiestä tai päällikköä.lähde?
Historia > Esihistoria

Halikonlahti ulottui vielä pronssi- ja rautakaudella pidemmälle mantereelle. Rikalanmäki sekä vieressä oleva Rikalan linnavuori olivat alkuaan veden rannalla. Viikinkiajalla viikingit kävivät ahkerasti kauppaa alueella. Sittemmin maan kohottua Rikalanmäki oli vielä pitkään keskiajalla purjehduskelpoisen Halikonjoen suulla.
Rikala saattoi olla alkuaan hämäläisten satama, sillä sieltä oli yhteys Hämeenlinnaan. Varmuutta ei ole, onko keskiaikaisissa asiakirjoissa Varsinais-Suomesta mainittu Portus Tavastorum, Hämäläisten satama, ollut juuri Rikala, mutta lähialueilla ei ole ollut muita merkittäviä kauppapaikkoja.
Ulkomaiset kauppiaat, jotka pääosin tulivat luultavammin Gotlannista, kävivät tiuhaan kauppaa alueella. Metallit ja aseet yms. vaihtuivat suomalaisten ja hämäläisten turkiksiin. Rikalanmäen vieressä sijaitseva linnavuori oli varustettu alueen puolustusta varten. Halikonjoen varrella on olemassa muitakin mahdollisia linnavuoria. Suuret aselöydöt kertovat päälliköllä olleen käytössään aseistettuja joukkoja.
Rikalanmäen ja linnavuoren uskotaan olleen pysyvästi asuttuja. Rautakaudella veden laskettua alueella aloitettiin maanviljely, ja pysyvä asutus levisi Rikalaa ympäröiville alueillekin. Kauppa kasvoi alueella, ja löydöt kertovat epäsuorista yhteyksistä jopa Arabiaan saakka. Suurin osa löydöistä on juuri 1000- ja 1100-luvuilta eli Rikalan kukoistuskaudelta. Samalta ajalta on kalmistokin. Haudoista on löytynyt paljon arvokkaita löytöjä, miekkoja ja jopa vaatteiden jäänteitä, joiden avulla on saatu tutkittua tuon ajan elämää. Merkittävimmät löydöt ovat Gicelin-miekka ja Halikon käädyt.
Vaikka Rikalan kulttuuri alkoi olla rautakauden lopulla jo lähellä Aurajokilaakson kulttuuripiiriä, pakanuus säilyi vahvana. Syynä tähän on pidetty aktiivisia yhteyksiä pakanallisten hämäläisten kanssa, joiden kanssa rikalalaiset kävivät rikasta kauppaa. Rikalasta on löytynyt sekä kristinuskoon, että pakanuuteen viittaavia löytöjä. Oletettavasti kristinusko oli tullut Rikalaan jo varsin varhain kauppiaiden myötä.
Perimätiedon mukaan toinen ristiretki Suomeen alkoi Birger-jaarlin maihinnousulla Rikalaan. Joka tapauksessa 1200-luvulla kristinuskon juurtuminen muutti suuresti Rikalaa. Vanhan Halikon muinaispitäjän merkitys hävisi, kun valtaan astuivat Ruotsin kruunu ja katolinen kirkko. Päällikön valta loppui, ja aluetta alkoivat hallita sinne syntyneet suuret kartanot: Joensuu, Wiurila ja Vuorentaka.
Muinaisen Rikalan alueella tehtiin ensimmäiset aarrelöydöt vuonna 1862. Vuonna 1890 löytyivät kuuluisat Halikon käädyt. Kuitenkin vasta 1950-luvulla aloitettiin arkeologiset kaivaukset, jolloin löydettiin kalmisto. Noin 50 hautaa tutkittiin, ja niistä löytyi lukuisia aseita, henkilökohtaisia esineitä, arvokkaita rahoja ja jopa jäännöksiä vaatteista. Löydöt olivat pääosin vuosilta 1000–1200.
Historia > Nykyaika

Alun perin Wiurilan kartanon rakennuttamat talli- ja maneesirakennukset, joissa viime vuosina toimivat mm. ravintola ja kesäteatteri, siirtyivät Halikon kunnalta Salon kaupungille vuoden 2009 kuntaliitoksessa. Salon kaupunki myi rakennukset ja vuokrasi tontin 2014 halikkolaiselle Antiikkiverstas Wilma Oy:lle. Maaliskuussa 2019 Antiikkiverstas Wilma Oy asetettiin konkurssiin. Yrittäjä tuomittiin käräjäoikeudessa myös Rikalanmäellä tapahtuneesta muinaisjäännösten tuhoamisesta .
Rikala fiktiossa

Kirjailija Karl von Schoultz kirjoitti nimimerkillä Kalle Anttooni vuonna 1954 nuortenkirjan Kumpulankylän pakanakalmisto, joka on tosipohjainen kuvaus Rikalan kalmiston kaivauksista kolmen helsinkiläisen koulupojan näkökulmasta.
Rikalan Linnamäki, jolla on sijainnut rautakautinen muinaislinna.
Vapaa-ajattelijain liitto

| Vapaa-ajattelijain Liitto ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1937
Toimiala:  ateismi, vapaa-ajattelu, uskonnottomuus
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  n. 1 336 (2019)
Puheenjohtaja:  Jori Mäntysalo
Hallitus:  Tanja Laine, varapuheenjohtaja   Ritva Ahonen  Timo Karjalainen  Mila Palmia  Venla Parantaja  Risto Puumalainen  Liisa Taskinen  Esa Ylikoski  
Jäsenlehti:  Vapaa Ajattelija
 Ruotsiksi Fritänkarnas Förbund rf, pohjoissaameksi Friijajurddašeaddjiid lihttu rs 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vapaa-ajattelijain Liitto ry (ruots. Fritänkarnas Förbund rf) on suomalainen vuonna 1937 perustettu uskonnottomien etu-, oikeusturva- ja aatteellinen järjestö. Järjestön tavoitteena on kirkon ja valtion ero sekä tieteellisen todellisuuskäsityksen edistäminen.
Historia

Vapaa-ajattelijat alkoivat 1920-luvun lopulla perustaa siviilirekisteriläisyhdistyksiä. Yhdistykset muun muassa perustivat omia hautausmaita. 1930-luvun alussa siviilirekisteriläisten järjestäytyminen vaikeutui, mutta vuosikymmenen lopulla järjestäytyminen saattoi jatkua, ja vuonna 1937 perustettiin Siviilirekisteriläisyhdistysten keskusliitto, josta tuli myöhemmin Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton äänenkannattaja alkoi ilmestyä vuonna 1937 nimellä Ajatuksen Vapaus, nykyisin se on Vapaa Ajattelija. Liikkeen johdossa oli muun muassa työväenliikkeen toimijoita sekä liberaaliin sivistyneistöön kuuluvia, kuten Ernst Lampén Iso-Keisari ja Vilho Setälä.
Talvisodan lähestyessä hallitusta vaadittiin lakkauttamaan epäilyttäviksi katsottuja järjestöjä. Keskeisen Tampereen yhdistyksen lakkauttaminen lähes lopetti siviilirekisteriläisliikkeen toiminnan jo hieman ennen talvisotaa. Liiton kotipaikka siirrettiin Turkuun, ja tiettävästi varsinaista toimintaa liiton tasolla oli seuraavan kerran vasta keväällä 1942.
Kunnolla toiminta jatkui vasta jatkosodan jälkeen 1945. Lahden liittokokouksessa liiton nimeksi muutettiin Vapaa-ajattelijain liitto ry ja sen kotipaikaksi Helsinki. Jäsenyhdistysten tavoitteeksi asetettiin tieteellisen maailmankatsomuksen levittäminen ja tietojen antaminen siviilirekisteriin kuuluville heidän oikeuksistaan ja velvollisuuksistaan. Järjestäytyminen jatkui vilkkaana, ja myös kirkosta eroaminen yleistyi. Professori V. T. Aaltonen liittyi vapaa-ajattelijoiden jäseneksi vuonna 1947. Aaltosen kirjoitukset ja tilaisuudet saivat paljon yleisöä.
Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa V. T. Aaltonen, Väinö Voipio, Timo Vasama, Kari Saari, Erkki Hartikainen ja Jussi K. Niemelä. Liitto hyväksyi ensimmäisen kulttuuripoliittisen ohjelman vuonna 1978 ja uuden kulttuuriohjelman vuonna 1993.
Maailman kolmas ateistien konferenssi

Helsingissä pidettiin vuonna 1983 maailman kolmas ateistien konferenssi. Koollekutsujina olivat Amerikan Ateistien johtaja Madalyn Murray O’Hair ja Vapaa-ajattelijain liiton pääsihteeri Erkki Hartikainen. Kokouksessa oli edustajia lisäksi Norjasta (Levi Fragell, Human-Etisk Forbund), Britanniasta (Barbara Smoker, National Secular Society), Saksan liittotasavallasta (Internationaler Bund der Konfessionslosen und Atheisten), Neuvostoliitosta (Viktor Garadja, Tieteellisen ateismin instituutti), Sveitsistä (Walter Baumgartner, Freidenker-Vereinigung der Schweiz) ja Intiasta (Lavanam, Atheist Centre).
ET-opetus kouluihin

1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteerin Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle uskontojen historian ja siveysopin peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi vuonna 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi.
Ateistien kampanjat > Bussikampanja

Kesällä 2009 liitto osallistui kansainväliseen ateistien bussikampanjaan Jumalaa tuskin on olemassa -mainoksilla. Mukana oli myös Suomen humanistiliitto. Osa liikennöitsijöistä piti mainoksen tekstiä uskovaisia loukkaavana ja kieltäytyi laittamasta mainoksia linja-autoihinsa. Kampanjasta pyydettiin myös lausunto Mainonnan eettiseltä neuvostolta. Neuvosto ei pitänyt kampanjaa loukkaavana tai hyvän tavan vastaisena.
Vapaa-ajattelijain maailmanliitto

Vapaa-ajattelijain liitto oli Vapaa-ajattelijain maailmanliiton jäsen vuosina 1946–1994.
Organisaatio

Sääntöjensä mukaan liitto on uskonnottomien ja uskontokuntiin kuulumattomien henkilöiden muodostamien yhdistysten keskusjärjestö. Vapaa-ajattelijain liitto on osa kansainvälistä vapaa-ajattelija-, humanisti-, sekularisti-, ateisti- ja rationalistiliikettä. Liitto on poliittisesti sitoutumaton. Sen tavoitteena on ajaa uskonnottomien etuja, oikeuksia ja oikeusturvaa sekä edistää tieteeseen perustuvan uskonnottoman todellisuuskäsityksen leviämistä, uskontokritiikkiä ja ajatuksenvapautta. Liiton sääntöjen mukaan liiton kotipaikka on Helsinki ja toiminta-alueena koko Suomi. Liitto koostuu jäsenjärjestöistä, jotka toimivat eri puolilla maata. Vuonna 2019 liiton jäsenyhdistyksissä oli noin 1 336 jäsentä.
Vapaa-ajattelijain liitto saa toimintaansa valtiolta ns. erityisperustein myönnettävää avustusta. Vuodelle 2017 tuki oli 22 000 euroa.
Organisaatio > Puheenjohtajat

Kusti Kulo (1945–1954). Toimi muun muassa Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (SKDL) puheenjohtajana (1948–1966), Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen pääsihteerinä (1922–1923) ja Vapaa-ajattelijain maailmanliiton varapresidenttinä.
V. T. Aaltonen (1954–1955). Julkaisi useita uskontokriittisiä teoksia, kuten Miksi en ole kristitty.
Yrjö Ruutu (1955–1956). Yhteiskunnallisen korkeakoulun (nyk. Tampereen yliopisto) ensimmäinen rehtori vuosina 1925–1932, 1935–1945 ja 1949–1953, sekä Suomen ensimmäinen kansainvälisen politiikan professori 1949–1954. Hän oli myös Kouluhallituksen pääjohtaja vuosina 1945–1950.
Kaarlo Viilma (1956–1958)
Väinö Voipio  (1958–1963). Julkaisi vuosina 1923–1963 useita näytelmiä ja kolme romaania sekä 1960-luvulla uskontokriittisiä ja uskonnonfilosofisia kirjoja.
Lauri Sievänen (1963–1969)
Timo I. Vasama (1969–1990)
Taina Hollo (1991–1993)
Kari Saari  (1993–1997). Oli myös Vapaa ajattelija -lehden päätoimittaja. Hän oli Ilkka Niiniluodon mukaan johtavia suomalaisia ateistisia vapaa-ajattelijoita V. T. Aaltosen, Väinö Voipion ja Erkki Hartikaisen ohella. Vapaa-ajattelijain liiton vuonna 1993 hyväksytty kulttuuriohjelma oli pitkälti Saaren käsialaa.
Juha Kukkonen  (1997–1999)
Erkki Hartikainen  (1999–2005). Toimi Vapaa-ajattelijain liiton pääsihteerinä vuosina 1975–1986. Hänen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Vuonna 1978 hän teki kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle uskontojen historian ja siveysopin peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi 1981 ja Suomeen tuli elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi. Vuodesta 1985 kuolemaansa saakka hän toimi Suomen ateistiyhdistyksen puheenjohtajana.
Robert Brotherus (2005–2008)
Jussi K. Niemelä (2008–2010). Toimi Vapaa ajattelija -lehden ja Suomen humanistiliiton lehden Humanistin päätoimittajana sekä Helsingin vapaa-ajattelijoiden puheenjohtajana. Niemelä on kuulunut Skepsis ry:n hallitukseen ja ollut Darwin-seuran puheenjohtaja sekä julkaissut naistutkimusta arvostelevan pamfletin Keisarinnan uudet (v)aatteet yhdessä Osmo Tammisalon kanssa, uskontoa käsittelevän keskustelukirjan Kamppailu Jumalasta yhdessä Jaakko Heinimäen kanssa ja  toimittanut uusateismia käsittelevän kirjoituskokoelman Mitä uusateismi tarkoittaa?
Robert Brotherus väliaikainen puheenjohtaja (2010–2011)
Petri Karisma (2011–2016). Toimi myös liiton tiedottajana. Hän on toinen Eroakirkosta.fi-verkkopalvelun perustajista ja toiminut sen tiedottajana koko palvelun olemassaolon ajan sekä Tampereen vapaa-ajattelijoiden puheenjohtajana (2006-2015). Karisma pyrki vuonna 2008 vihreiden listoilta Tampereen kaupunginvaltuustoon ja vuonna 2015 eduskuntaan SDP:n listoilta. Hän on ajanut elämänkatsomustiedon opetusta kouluissa vaihtoehtona uskonnonopetukselle.
Heidi Friman väliaikainen puheenjohtaja (2016)
Marko Lakkala väliaikainen puheenjohtaja (2016–2017)
Kaj Torrkulla (2017–2020)
Jape Lovén (2020–2023)
Jori Mäntysalo (2023- )
Tavoitteet

Liiton tarkoituksena on toimia uskonnottomien yhteiskunnallisen ja oikeudellisen aseman parantamiseksi tekemällä aloitteita valtiovallalle ja kunnille ja toimimalla uskonnottomien puolestapuhujana julkisessa keskustelussa. Liiton tavoitteina on myös antaa tietoa uskonnottomien ihmisten oikeuksista ja velvollisuuksista. Liiton tavoitteena on myös valistaa ihmisiä uskonnottomaan tapakulttuuriin liittyvissä tavoissa, kuten nimenantojuhlassa, aikuistumiskoulutuksessa ja -juhlassa, avioliiton solmimisessa ja hautajaisten järjestämisestä.
Tavoitteet > Yhteiskunnalliset tavoitteet

Vapaa-ajattelijoiden mielestä julkisen vallan tulee olla uskontoihin nähden puolueeton. Tavoitteena on lainsäädännöllisin muutoksin valtiokirkkojärjestelmän purkaminen ja uskonnonopetuksen poistaminen kouluista, päivähoidosta sekä valtion yliopistoista. Kaksi valtiokirkkoa, Suomen evankelis-luterilainen kirkko ja Suomen ortodoksinen kirkko, tulee muuttaa tavallisiksi yhdistyksiksi, jotka perivät jäsenmaksunsa kuten muutkin yhdistykset eivätkä kirkollisveron kautta.
Lainsäädännössä liitto vaatii
valtionkirkkojärjestelmän purkamista niin, että missään yhteiskunnallisissa toimissa ei edellytetä eikä harjoiteta minkäänlaista uskonnollista toimintaa
kirkkojen jäsenmaksun kannon poistamista verotuksen yhteydestä
kaiken uskontokunnille jaettavan valtionavun tai muun yhteiskunnallisen tuen lopettamista
uskonnonopetuksen lopettamista päiväkodeista, kouluista ja teologisten tiedekuntien lakkauttamista valtion yliopistoista
uskonrauha- ja jumalanpilkkalakien kumoamista
yleisen hautaustoimen siirtämistä valtiolle ja kunnille
Tavoitteet > Uskonnoton tapakulttuuri

Liiton edistämään uskonnottomaan tapakulttuuriin kuuluvat muun muassa elämänkaarijuhlat, kuten häät, nimiäiset, aikuistumisjuhla, hautajaiset sekä vuotuisjuhlat.
Vapaa-ajattelijoiden liekkimalja on kuolinilmoituksissa perinteinen uskonnottomien tunnus siviilirekisteriin kuuluvien lehvän lisäksi. Liitto on myynyt suruadresseja, seppeleisiin ja kukkiin kiinnitettäviä kortteja, hautakiveen kiinnitettävää liekkimaljaa, tuhkauurnia sekä muistolausekokoelmaa. Liekkimalja kuvaa Prometheuksen tulta ja se on aiheena liiton vaakunassa. Vaakunassa on hopeakentässä sininen, laakea malja, jossa palaa kolme punaista liekkiä. Vaakuna noudattaa väreiltään vapaa-ajattelijaliikkeen kansainvälisiä värejä, jotka ovat punainen, sininen ja valkoinen (heraldiikassa hopea). Vaakunan suunnitteli liiton vanhan tunnuksen pohjalta heraldikko Harri Rantanen 1980-luvun alussa.
Vapaa-ajattelijain liitto ja Forssan vapaa-ajattelijat järjestivät vuonna 1984 kaksipäiväisen elämänkatsomusleirin nuorille. Kokeilu ei saanut jatkoa. Vuonna 1990 perustettiin uskonnottomien nuorten aikuistumisleirejä järjestämään Prometheus-leirin tuki ry, joka on ateistiliikkeestä erillinen järjestö. Vuonna 1999 perustettiin Prometheus-seremoniat Oy, jonka yhteistyökumppaneina ovat Vapaa-ajattelijain liitto, Suomen humanistiliitto ja Prometheus-leirin tuki. Pro-seremoniat tarjoaa uskontokuntiin sitoutumattomien juhliin tietoa ja palveluita.
Väinö Voipio -palkinto

Liiton entisen puheenjohtajan, tuomari ja kirjailija Väinö Voipion mukaan nimetty tunnustuspalkinto on myönnetty vuodesta 1993 lähtien. Palkinnon tarkoitus on antaa julkista tunnustusta henkilölle, joka on myönteisellä tavalla tuonut esille humanistista elämänasennetta, puolustanut tieteellistä maailmankatsomusta ja edistänyt yhteiskunnan uskontoriippumattomuutta.
Kirjallisuutta

Eklund, Hannu: Kotkan Vapaa-ajattelijat 1929–2009: 80 vuotta ihmisyyden aatetta.  Kotka:  Kotkan vapaa-ajattelijat, 2009.  ISBN 978-952-92-5849-9
Seppo, Juha: Vapaa-ajattelijaliikkeen organisoituminen ja sen herättämä kiista Suomessa 1936–1946.  (Suomen kirkkohistoriallisen seuran toimituksia 156)  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1992.  ISBN 951-9021-86-8
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Vapaa-ajattelijain liiton kotisivut
Jukka Vehkasalo: Kotkan vapaa-ajattelijain historiikki on kiivas kirkko- ja uskontokritiikki (Arkistoitu – Internet Archive). Kymen sanomat 7.9.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Suomalaisten uskonnottomien järjestöjen Vapaa-ajattelijain liiton ja Humanistiliiton Jumalaa tuskin on olemassa -mainoskampanjan mainos Helsingissä 25. kesäkuuta 2009.
Wikiuutiset
Simo-Pekka Riikola

| Simo-Pekka Riikola |
| --- | --- |
 Simo-Pekka Riikola SaiPan paidassa kotiottelussa Oulun Kärppiä vastaan joulukuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1992 (ikä 32) Joensuu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Simo, S-P
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–2022
Seurat:  KalPa (SML) SaiPa (SML) TPS (SML) Lukko (SML) Herning Blue Fox (Tanska)
Simo-Pekka Riikola (s. 3. helmikuuta 1992 Joensuu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Kalevan Pallossa, Saimaan Pallossa, Turun Palloseurassa ja Rauman Lukossa yhteensä 419 runkosarjaottelua tehopistein 20+55=75 ja 26 playoff-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2022–2023 Riikola pelasi Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxissa, kunnes polvivamma päätti hänen pelaajauransa syyskaudella. Riikola laukoi oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Valko-Venäjä 2010 | jääkiekko |  |
Riikola pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012 sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän voitti pronssia. Riikola kuului myös alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Yhteensä hän pelasi 21 nuorten ja 13 poikien maaottelua.
Muuta

Riikolan pikkuveli Juuso pelaa puolustajana Ruotsin SHL-liigan IK Oskarshamnissa. Hän on aiemmin pelannut myös 80 NHL-ottelua Pittsburgh Penguinsissa. Veljekset pelasivat myös joukkuetovereina Kalevan Pallon organisaatiossa.
Kamppailu elämästä

| Kamppailu elämästä> ...First Do No Harm |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jim Abrahams
Käsikirjoittaja:  Ann Beckett
Tuottaja:  Jim Abrahams
Säveltäjä:  Hummie Mann
Kuvaaja:  Pierre Letarte
Pääosat:   Meryl Streep  Fred Ward  Seth Adkins 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Jaffe/Braunstein Films
Levittäjä:  Walt Disney Studios Home Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kamppailu elämästä (engl. ...First Do No Harm) on yhdysvaltalainen televisioelokuva vuodelta 1997. Sen on ohjannut Jim Abrahams ja pääosia näyttelevät Fred Ward ja Meryl Streep. Elokuva pohjautuu tositarinaan vaihtoehtoisesta lääketieteestä hoitokeinona epilepsiaan.
Aiheesta muualla

Kamppailu elämästä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kamppailu elämästä AllMoviessa. (englanniksi)
Kamppailu elämästä Elonet.
Osmo Veijalainen

Osmo Veijalainen (s. 13. maaliskuuta 1949 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1965–1971 ja saavutti yhden SM-pronssin.
Veijalainen edusti SM-sarjassa Turun Tovereita vuosina 1965–1969 sekä Kiekko-67:ää kaudella 1970–1971. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 50 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 2 + 2 = 4 ja jäähymääränsä 23 minuuttia.
Biutiful

| Biutiful |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Alejandro González Iñárritu
Käsikirjoittaja:   Alejandro González Iñárritu  Armando Bó Jr.  Nicolás Giacobone 
Tuottaja:   Alejandro González Iñárritu  Jon Kilik  Fernando Bovaira  Ann Ruark  Sandra Hermida 
Säveltäjä:  Gustavo Santaolalla
Kuvaaja:  Rodrigo Prieto
Leikkaaja:  Stephen Mirrione
Tuotantosuunnittelija:  Brigitte Broch
Pääosat:   Javier Bardem  Maricel Álvarez  Hanaa Bouchaib  Guillermo Estrella  Diaryatou Daff  Cheng Tai Shen  Nasser Saleh 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Meksiko  Espanja 
Tuotantoyhtiö:   Televisió de Catalunya  Televisión Española  Cha Cha Cha Films  Focus Features 
Levittäjä:  LD Entertainment Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:   2010-05-1717. toukokuuta 2010 (Cannes)  2010-10-2222. lokakuuta 2010 (Meksiko)  2010-12-033. joulukuuta 2010 (Espanja)  
Kesto:  147 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja, kiina, wolof
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Biutiful on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut meksikolais-espanjalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Alejandro González Iñárritu. Sen pääosaa esittää Javier Bardem.
Biutiful oli ehdolla kahteen Oscar-palkintoon vuonna 2011 parhaasta vieraskielisestä elokuvasta ja parhaasta miespääosasta (Bardem).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Javier Bardem   | … |  Uxbal   |
|  Maricel Álvarez     | … |  Marambra   |
|  Hanaa Bouchaib      | … |  Ana   |
|  Guillermo Estrella  | … |  Mateo   |
|  Diaryatou Daff      | … |  Ige   |
|  Taishen Cheng       | … |  Hai   |
|  Nasser Saleh        | … |  Muchacho   |
Aiheesta muualla

Biutiful Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Biutiful Elonet.
| n k Alejandro González Iñárritun ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Amores perros (2000)  21 grammaa (2003)  Babel (2006)  Biutiful (2010)  Birdman or (The Unexpected Virtue of Ignorance) (2014)  The Revenant (2015) 
Lyhytelokuvat:  Powder Keg (2001)  Mexico (2002)  Anna (2007)  Naran Ja (2012)  Carne y Arena (2017)
Sini Sovijärvi

| Sini Sovijärvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1952 (ikä 71–72)
Ammatti:  toimittaja, opettaja, tulkki, kääntäjä
Vanhemmat:  Sampo Sovijärvi ja Lea Pennanen
Muut tiedot
Tunnustukset:  Ordre des Palmes académiques -ritarikunnan ansiomerkki Ranskan Kunnialegioonan ritarimerkki
Sini Sovijärvi (s. 1952) on suomalainen toimittaja, kieltenopettaja, tulkki ja kääntäjä, joka tuli tunnetuksi Yleisradion 1980- ja 90–luvulla tuottamista television kielenopetusohjelmista. Hänen erikoisalaansa ovat romaaniset kielet, mutta hän on toimittanut myös englannin kielen sanakirjoja. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa ranskaa, italiaa, englantia ja espanjaa, minkä lisäksi hän on suorittanut alkeiskursseja venäjän, unkarin ja saamen kielissä.
Sovijärvi on toiminut Suomen italianopettajien yhdistyksen ja Helsingin ranskalais-suomalaisen yhdistyksen puheenjohtajana. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Ordre des Palmes académiques -ritarikunnan ansiomerkki ja vuonna 2015 Ranskan Kunnialegioonan ritarimerkki ansioistaan Ranskan ja Suomen suhteiden edistämisessä.
Sini Sovijärven isä oli kuoronjohtaja ja radion musiikkitoimittaja Sampo Sovijärvi (1920–1991) ja äiti lastenkirjailija ja Ylen lastenohjelmien päällikkö Lea Pennanen. Myös äidin serkku Raiku Kemppi työskenteli Yleisradiossa ohjaajana, ja näiden yhteyksien myötä Sini Sovijärvi esiintyi pienestä pitäen radion lastenohjelmissa ja kuunnelmissa.