Arsenal FC
Historia

Seuran perustivat vuonna 1886 Woolwichin Royal Arsenal -asetehtaan työntekijät kaakkois-Lontoossa. Seuran nimi oli aluksi Dial Square, mutta se muuttui nopeasti muotoon Royal Arsenal. Joukkue nimettiin uudelleen vielä vuonna 1893 Woolwich Arsenaliksi, kun joukkueesta tuli ammattilaisseura.Woolwich Arsenalista tuli The Football Leaguen ensimmäinen eteläinen jäsen, aloittaen vuonna 1893 2. divisioonasta. Joukkue nousi kuitenkin korkeimmalle sarjatasolle, 1. divisioonaan, vuonna 1904. Koska Arsenal sijaitsi etäällä muista sarjan joukkueista, olivat sen yleisömäärät alhaisia ja joukkue kärsi talousongelmista. Joukkue ajautuikin vararikkoon vuonna 1910, jolloin seuran ottivat haltuun liikemiehet Henry Norris ja William Hall. Norris pyrki siirtämään joukkueen ja vuonna 1913 se muuttikin Pohjois-Lontooseen, Highburyssä sijaitsevalle Arsenal Stadiumille. Norris myös poisti seuraavana vuonna sanan Woolwich joukkueen nimestä. Joukkue oli juuri jäänyt 1. divisioonan viimekseksi ja pudonnut takaisin 2. divisioonaan. Joukkue sijoittui 1919 divisioonan viidenneksi, mutta nostettiin siitä huolimatta ylimmälle sarjatasolle. Nostamiseen vaikutti paikallisvastustaja Tottenham Hotspur FC, jonka uskottiin käytettävän epäilyttäviä keinoja. Noston taustalla onkin väitetty olleen ennemmin historialliset kuin urheilulliset syyt.
Herbert Chapman nimettiin Arsenalin uudeksi manageriksi vuonna 1925. Chapmanin aikana Arsenal saavutti ensimmäistä kertaa huomattavaa menestystä, minkä taustalla olivat Chapmanin vallankumoukselliset taktiikat ja harjoittelumetodit sekä sellaisten tähtipelaajien hankkiminen kuten Alex James ja Cliff Bastin. Arsenalin ensimmäiset merkittävät pokaalit tulivat 1930-luvun alussa. Arsenal voitti vuoden 1930 FA Cupin sekä kaksi liigamestaruutta kausina 1930–1931 ja 1932–1933.
Chapman kuoli yhtäkkisesti vuonna  1934 jättäen George Allisonin jatkamaan hänen menestyksekästä työtään. Allisonin ja hänen apuvalmentajiensa Joe Shaw’n sekä Tom Whittakerin ohjauksessa Arsenal voitti kolme liigamestaruutta lisää kausina 1933–1934, 1934–1935 ja 1937–1938. Lisäksi Arsenal saavutti FA Cupin voiton vuonna 1936.
Toisen maailmansodan aikana Englannissa ei pelattu ammattilaistason jalkapalloa, mutta pian sodan jälkeen alkoi Arsenalin toinen menestyksekäs ajanjakso. Tom Whittakerin valmentamana Arsenal voitti liigamestaruuden kausina 1947–1948 ja 1952–1953  sekä FA Cupin vuonna 1950.  Tämän jälkeen seurasi pitempi ajanjakso ilman huomattavaa menestystä.
Arsenal palasi mitalikantaan 1960-luvun lopussa sen jälkeen, kun uudeksi manageriksi oli nimitetty yllätysvalinta Bertie Mee. Kaudella 1969–1970 Arsenal voitti ensimmäisen Euroopan pokaalinsa kukistamalla Anderlechtin Inter-Cities Fairs Cupissa maalierolla 4–3. Menestystä Euroopan kentillä seurasi menestys kotimaassa, sillä Arsenal saavutti historiansa ensimmäisen tuplan kaudella 1970–1971 voittamalla sekä liigan että FA Cupin. Tuplan voittanut kokoonpano kuitenkin hajosi pian, ja seuraava vuosikymmen sisälsikin monia kakkossijoja, mutta itse mestaruuksia ei tullut.
Terry Neill korvasi Bertie Meen Arsenalin managerina vuonna 1976 tullen kaikkien aikojen nuorimmaksi Arsenal-luotsiksi 34 vuoden ikäisenä. Uusien vahvistusten ja muutaman lahjakkaan pelaajan kuten Liam Bradyn avulla Arsenal eteni kolmeen FA Cupin finaaliin vuosina 1978–1980. Tuloksena näistä oli kaksi tappiota ja yksi voitto. Voitto tuli vuonna 1979 Arsenalin kukistettua Manchester Unitedin viimeisen minuutin maalilla 3–2. FA Cupin lisäksi Arsenal eteni vuonna 1980 European Cup Winner’s Cupin finaaliin, josta tuloksena oli kuitenkin tappio rangaistuspotkukilpailun jälkeen.