Banda della Magliana
Rooman valloitus – tapahtumien kulku

Nicolinin murhan jälkeen Rooman hevoskilpailujen vedonlyönti oli vankasti Banda della Maglianan ja Camorran yhteisessä hallinnassa Selisin ja Cutolon tehtyä asiasta sopimuksen. Tämä merkitsi, että Giovanni Proiettin johtama, hänen yhdestätoista pojastaan koostunut jengi syrjäytettiin tästä toiminnasta, josta he olivat aiemmin hallinneet osaa. Proiettin perhe, joista käytettiin nimitystä ”pesciaroli” (Rooman murretta: ”kalakauppiaat”), koska heillä oli täysin laillinen kalakauppa Monteverden kauppatorilla, eivät aikoneet tähän tyytyä. Kalakauppiailla oli jo ennestään selvittämättömiä asioita Giuseppuccin kanssa, joka oli jättänyt maksamatta heille velan hävitystä vedonlyönnistä. Giuseppucci ammuttiin Trasteveren San Cosimaton torilla 13. syyskuuta 1980. Moottoripyörällä ajoi ohi kaksi miestä, joista toinen ampui häntä kohti sarjan konepistoolilla. Vaikeasti haavoittunut Giuseppucci hakeutui omin avuin sairaalaan, jossa kuitenkin kuoli puoli tuntia myöhemmin.
Ei ollut itsestään selvää, kenestä tulisi Giuseppuccin seuraaja, eikä edes ollut selvää, että järjestöllä voisi jatkossa olla vain yksi pomo. Oli kolme vahvaa ehdokasta: Abbruciati, Selis ja De Pedis. Nopeimmin toimi vankimielisairaalassa oleva Selis, joka nimitti itsensä paikalle luottaen asemansa Roomassa vahvistaneen Cutolon tukeen. Suunnitelma oli raivata Cutolon avulla pahimpana kilpailijana pidetty Abbruciati pois tieltä. Päästessään muutaman päivän lomalle Selis kutsui kokoon eräät järjestön jäsenet. Maurizio Abbatino, Edoardo Toscano ja Marcello Colafigli saivat tässä tapaamisessa 3. helmikuuta 1981 tietää, että Abbruciati ja De Pedis sekä Libero Mancone olivat kaikki Selisin tappolistalla. Saatuaan tämän tiedon kolmikko vei sen heti järjestön muille johtaville jäsenille, jotka välittömästi päättivät lähettää Selisin ”viemään terveiset isälleen” (joka oli kuollut). Vain pari tuntia myöhemmin Abbatino ampui Selisin äänenvaimentimella varustetulla pistoolilla. Abbruciati ja Mancini ampuivat myös Selisin serkun Tonino Leccesen vielä samana iltana.
Järjestön uudet johtohahmot olivat nyt Abbruciati ja Enrico De Pedis, joilla oli heti hoidettavanaan iso ongelma: Raffaele Cutolo, joka ei hyväksynyt ystävänsä Selisin tappamista. Cutolon viestin toi Ascoli Picenon vankilasta 10. lokakuuta 1981 vapautunut Giuseppe Magliolo, joka ilmoitti että jonkun oli maksettava Selisin kuolemasta omalla hengellään. Banda della Magliana oli kuitenkin nyt kasvanut niin vahvaksi, että se ei antanut kenenkään uhkailla itseään rankaisematta. Edoardo Toscano ampui Magliolon 24. marraskuuta.
Abbruciati alkoi nyt laajentaa toimintaa, erityisesti huumemarkkinoille, samalla kun hän toimi yhä enemmän omaan laskuunsa, tuoden kuitenkin järjestön kuvioihin ulkopuolisia rahoittajia, joista yksi oli ”mafian pankkiirina” tunnettu Pippo Calò. Abbruciatin ja De Pedisin hallinnassa olleet Banda della Maglianan tulot, erityisesti huumeista, nousivat ennen näkemättömiin lukemiin, ja ne jaettiin tasan kaikkien jäsenten kesken. Mahdolliset kilpailijat, kuten esimerkiksi Proiettin klaani, jotka eivät suostuneet yhteistyöhön, ammuttiin. Samalla kuitenkin järjestö alkoi hitaasti hajota alkutekijöihinsä Abbruciatin omien liiketoimien viedessä hänet yhä etäämmälle muista ja lähemmäksi uusfasisteja ja P2-vapaamuurariloosia. Näin ollen kukaan muu Banda della Maglianan jäsen ei jälkeenpäin osannut selittää miksi Abbruciati ampui Milanossa 27. huhtikuuta 1982 Banco Ambrosianon johtajaa Roberto Rosonea reiteen tai miksi hän oli poistumassa rikospaikalta avustajansa Bruno Nieddun ohjastamalla moottoripyörällä, kun hänet ampui paikalle kiirehtinyt aseistettu turvamies. Abbruciati sai osuman päähänsä ja kuoli välittömästi.