stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jamaikanmarjukka

| Jamaikanmarjukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Marjukat Euphonia
Laji::  jamaica
Kaksiosainen nimi
 Euphonia jamaica  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Jamaikanmarjukka Wikispeciesissä   Jamaikanmarjukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikanmarjukka (Euphonia jamaica) on Jamaikan saarella tavattava peippojen (Fringillidae) heimoon kuuluva varpuslintu. Carl von Linné kuvaili lajin vuonna 1766 Jamaikasta.
Ulkonäkö ja koko

Lajin pituus on noin 11 senttimetriä ja paino 17 grammaa.
Elinympäristö ja levinneisyys

Jamaikanmarjukkaa tavataan Jamaikassa. Lajia tavataan korkeintaan tuhannen metrin korkeudessa.
Ravinto ja elintavat

Jamaikanmarjukan ruokavalio koostuu pääosin pienistä hedelmistä ja marjoista. Niiden on havaittu lisääntyvän tavallisesti helmi-toukokuussa. Sekä uros että naaras osallistuvat pesän tekoon.
Johannes Sillanpää

Johannes Sillanpää (3. syyskuuta 1897 Veteli – 13. maaliskuuta 1970 Kokkola) oli suomalainen lääninrovasti, joka työskenteli pitkään myös sotilaspastorina. Talvisodan aikana hän oli käynnistämässä tapaa kaatuneiden kotiinkuljettamiseksi.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Sillanpää suoritti teologisen erotutkinnon vuonna 1922. Hän toimi sotilaspastorina vuodesta 1924 lähtien, kunnes hänet valittiin Kokkolan kirkkoherraksi 1940. Kokkolan rovastikunnan lääninrovastiksi hänet nimitettiin 1949. Sillanpää kuului myös Viipurin kaupunginvaltuustoon 1937–1940 ja oli kirkolliskokouksen jäsen 1947–1953.
Talvisodassa hän toimi II armeijakunnan esikunnan pastorina. Sillanpää määräsi alaisensa papit vastaamaan kaatuneiden huollosta. Hän perusti Viipurin lähelle sodan ensimmäisen kaatuneiden evakuoimiskeskuksen, joka toimitti armeijakunnan kaatuneet kotiin. Käytäntö levisi nopeasti myös muihin armeijakuntiin. Sillanpää oli näin avainasemassa kaatuneiden tuomisessa kotiseudulle, josta myöhemmin tuli tapa Suomen armeijassa. Ennen sotaa ja vielä talvisodan alkuvaiheessa esikunnasta oli tullut virallinen määräys haudata kaatuneet taistelukentälle kuten yleisesti maailmalla oli tapana.
Kokkolan kirkkoherrana toimiessaan Sillanpää teki 1960-luvulla aloitteen vuoden 1918 sisällissodan aikana paikkakunnalla teloitettujen punaisten vainajien uudelleenhautauksesta ja siunaamisesta.
Johannes Snellman

Johannes Snellman (4. joulukuuta 1885 Helsinki – 1. toukokuuta 1961 Tukholma) oli suomalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
Johannes Snellmanin isä Herman Snellman oli pappi, joka toimi Lontoossa merimiespappina kymmenen vuotta. Perhe muutti 1890-luvun alkupuolella Korppooseen. Snellman opiskeli vuosisadan vaihteessa Turun Reaalilyseossa, mutta lopetti koulun kesken 1902 ja meni sen sijaan opiskelemaan taidetta Turun piirustuskouluun ja Helsingin Ateneumiin. Isä-Snellman sai kirkkoherran viran Jomalan seurakunnasta Ahvenanmaalla, ja myös Johannes muutti sinne. 1918 rovasti Snellman muutti Pernajan kirkkoherraksi. Johannes jäi asumaan Ahvenanmaalle 1930-luvulle saakka, minkä jälkeen hän asui vuoroin Helsingin seudulla ja Porvoossa. 1943 hän muutti Ruotsiin Tukholman seudulle ja sai myöhemmin Ruotsin kansalaisuuden. Kesänsä hän kuitenkin vietti usein Pernajan saaristossa.
Johannes Snellman oli itseoppinut lintutieteilijä. Hän oli ensimmäisiä suomalaisia lintujen rengastajia ja sai renkaita Johan Axel Palménilta 1913. Hän rengasti yhteensä 5 900 lintua vuosina 1913–1933, muun muassa Suomen ensimmäiset merikotkat vuonna 1917. Hän oli haukkametsästäjä ja metsästi muuttohaukalla ainakin variksia (muuttohaukka pesi vielä tuolloin Ahvenanmaalla). Snellman oli erinomainen konservaattori, joka sai oppinsa Korpogårdin isännältä Arthur Eklundilta. Hän täytti lintuja muun muassa Ruotsin luonnonhistorialliselle museolle. Ahvenanmaan maakuntamuseossa on noin 200 Snellmanin täyttämää lintua. Maakotka oli hänen taiteellinen innoittajansa, ja jo vuonna 1907 hän, yhdessä nuoremman veljensä Helgen kanssa, järjesti hevosenraadon Jettbölen vuorelle Jomalaan ja tarkkaili piilokojusta haaskalla käyviä maakotkia.
Johannes Snellman perusti vuonna 1927 Suomen ja Pohjoismaiden ensimmäisen lintuaseman Eckerön Signilskäriin. Hän toimi aseman ensimmäisenä päätoimisena havainnoitsijana ja rengastajana 1927–1932. Snellman kirjoitti useita lintutieteellisiä artikkeleita Ornis Fennicaan. Hänen puolisonsa oli Karin Snellman, o.s. Colliander.
Jon Voight

| Jon Voight |
| --- | --- |
 Jon Voight vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jonathan Vincent Voight
Syntynyt: 29. joulukuuta 1938 (ikä 85) Yonkers, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lauri Peters (1962–1967) Marcheline Bertrand (1971–1980)
Lapset:  James Haven, Angelina Jolie
Näyttelijä
Aktiivisena:  1958–
Merkittävät roolit:  Katkera paluu Keskiyön cowboy Pakojuna Ali
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Oscar  1978 Katkera paluu 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jonathan Vincent ”Jon” Voight ['vɔɪt] (s. 29. joulukuuta 1938 Yonkers, New York Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänen isänsä on sukutaustaltaan slovakialainen ja äitinsä saksalainen. Hän valmistui vuonna 1960 Amerikan katolisesta yliopistosta opiskeltuaan taidetta.
Voight sai pääroolistaan elokuvassa Katkera paluu (1978) sekä Oscar- että Golden Globe -palkinnon. Hän on saanut Oscar-ehdokkuudet myös elokuvista Keskiyön cowboy (1969), Pakojuna (1985) ja Ali (2001). Voight on näytellyt myös useissa muissa menestyneissä elokuvissa, kuten Syvä joki (1972), Heat – ajojahti (1995), Vaarallinen tehtävä (1996), Anakonda (1997), Pearl Harbor (2001), Tomb Raider, National Treasure – kansallisaarre (2004), Transformers (2007) ja Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (2016).
Voight esiintyi 24-televisiosarjan seitsemännellä tuotantokaudella (2008–2009) Jack Bauerin päävastustajana. Se oli hänen ensimmäinen roolinsa televisiosarjassa 40 vuoteen. 1960-luvulla hän näytteli muutamissa televisiosarjoissa, esimerkiksi kolmessa Gunsmoken jaksossa, kunnes elokuvaura pääsi vauhtiin Keskiyön cowboyn myötä. Televisioelokuvissa ja minisarjoissa Voight tosin esiintyi sittemminkin, kuten paavi Johannes Paavali II:na minisarjassa Pope John Paul II (2005).
Yksityiselämä

Voightilla on kaksi lasta avioliitostaan ranskalais-kanadalaisen näyttelijän Marcheline Bertrandin kanssa: näyttelijä Angelina Jolie ja näyttelijä-tuottaja James Haven. Voight nai Bertrandin 12. joulukuuta 1971, mutta pari otti asumuseron vuonna 1976 ja erosi vuonna 1978. Lisäksi Voight on ollut naimisissa näyttelijä Lauri Petersin kanssa vuosina 1962–1967. Voightin veljiä ovat vuoden vanhempi tutkija Barry Voight ja kaksi vuotta nuorempi laulaja-lauluntekijä Chip Taylor.
Filmografiaa

Keskiyön cowboy (Midnight Cowboy, 1969)
Vallankumouksellinen (The Revolutionary, 1970)
Syvä joki (Deliverance, 1972)
The All-American Boy (1973)
Conrack – opettaja (Conrack, 1974)
Odessan miehet (The Odessa File, 1974)
Istanbul – tavoitteena murha (Der Richter und sein Henker, 1975)
Katkera paluu (Coming Home, 1978)
Mestari (The Champ, 1979)
Puhalla rahat ja juokse (Lookin' to Get Out, 1982)
Pöytä viidelle (Table for Five, 1983)
Pakojuna (Runaway Train, 1985)
Aavikkokukka (Desert Bloom, 1986)
Viimeinen varoitus (Chernobyl: The Final Warning, 1991)
Viimeinen soturi (The Last of His Tribe, 1992)
Sateenkaaren soturit (The Rainbow Warrior, 1992)
Paluu vaarojen maahan (Return to Lonesome Dove, 1994)
Heat – ajojahti (Heat, 1995)
Vaarallinen tehtävä (Mission: Impossible, 1996)
Anakonda (Anaconda, 1997)
John Grishamin Sateentekijä (The Rainmaker, 1997)
Most Wanted (1997)
U-käännös helvettiin (U-Turn, 1997)
Alamaailman kenraali (The General, 1998)
Rosewood (1998)
Valtion vihollinen (Enemy of the State, 1998)
Varsity Blues – pelin säännöt (Varsity Blues, 1998)
A Dog of Flanders (1999)
Ali (2001)
Pearl Harbor (2001)
Tomb Raider (Lara Croft: Tomb Raider, 2001)
Uprising – kapina natseja vastaan (Uprising, 2001)
Jasper, Texas (2003)
Paahde (Holes, 2003)
Viisi ystävää taivaassa (The Five People You Meet in Heaven, 2004)
National Treasure – kansallisaarre (National Treasure, 2004)
Paavi Johannes Paavali II (Pope John Paul II, tv-minisarja, 2005)
Glory Road – matka kohti mahdotonta (Glory Road, 2006)
National Treasure: Salaisuuksien kirja (National Treasure: Book of Secrets, 2007)
Transformers (2007)
Pride and Glory (2008)
24: Redemption (tv-elokuva, 2008)
Ihmeotukset ja niiden olinpaikat (Fantastic Beasts and Where to Find Them, 2016)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jon Voight Wikimedia Commonsissa
John McIntire

McIntire tyttärensä Hollyn kanssa televisiosarjassa Wagon Train vuonna 1963.
John Herrick McIntire (27. kesäkuuta 1907 Spokane, Washington – 30. tammikuuta 1991 Pasadena, Kalifornia[lähde? ]) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Asfalttiviidakko (1950), Psyko (1960) ja Honkytonk Man (1983). Hän näytteli runsaasti myös televisiossa, erityisen usein lännensarjoissa, joista mainittakoon Bonanza ja Virginialainen. Hänen viimeinen roolinsa oli menestyselokuvassa Turner ja täystuho (1989). McIntire menehtyi keuhkosyöpään ja keuhkolaajentumaan vuonna 1991.
Aiheesta muualla

John McIntire Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Johan Andersson

| Johan Andersson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. toukokuuta 1984 (ikä 40) Motala, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bagarn
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura:  Timrå IK
Sarja:  Elitserien
Pelinumero:  17
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2004–
Aik. seurat:  IF Troja-Ljungby (Allsv.) Linköpings HC (SEL) Färjestads BK (SEL)
NHL-varaus:  181. varaus, 2003 Chicago Blackhawks
Johan Andersson (s. 18. toukokuuta 1984 Motala, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka siirtyi kaudeksi 2011–2012 Elitserien-joukkue Timrå IK:hon. Hän on puolustava kahden suunnan keskushyökkääjä.
Ura

Anderssonin kasvattajaseura on IF Troja-Ljungby. Hän edusti joukkuetta HockeyAllsvenskanissa vuodet 2000–2004. Vuonna 2003 Chicago Blackhawks varasi Anderssonin kuudennella kierroksella numerolla 181. Kaudesta 2004–2005 hän pelasi noin puolet joukkueessa ja puolet Andersson pelasi Linköpings HC:ssa. Hän pelasi Linköpingissä seuraavankin kauden. Kaudeksi 2006–2007 Andersson siirtyi Timrå IK:hon. Hän teki yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+16=25.
Kolmen Timråssa vietetyn kauden jälkeen Andersson siirtyi kaudeksi 2009–2010 Färjestadiin. Kaudeksi 2010–2011 hän palasi Linköpingiin kolmivuotisella sopimuksella. Kauden jälkeen Linköping ilmoitti, että sopimuksesta huolimatta Andersson ei jatka joukkueessa. Kaudeksi 2011–2012 Andersson palasi Timråhon.
Maajoukkue

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sveitsi 2009 | jääkiekko |  |
Andersson edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuosina 2008 sekä 2009, josta hän voitti pronssia. Andersson on pelannut 63 A-maaottelua tehoin 3+4=7. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2004.
Muuta

Anderssonin pikkuveljet Oscar ja Erik pelaavat HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa. Johanin joukkuetoverina Linköpingissä pelaa myös Erik Andersson, jota ei tule sekoittaa hänen pikkuveljeensä.
Johan Amnell

| Johan Amnell> Tammelan kirkkoherra |
| --- | --- |
 1733–1772 
Edeltäjä:  M. Johan Zidbäck Åboensis
Seuraaja:  Mikael Avellan
Valtiopäiväedustaja
 1734 1738–1739 1740–1741 1742–1743 
Henkilötiedot
Koko nimi:  Juho Matinpoika Johan Amnelius
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1692 Kalajoki
Kuollut: 5. huhtikuuta 1772 (80 vuotta) Tammela
Ammatti:  kirkkoherra, valitopäiväedustaja
Vanhemmat:  Matti Dordi Jaakontytär
Puoliso:   Margareta Elisabet Arctopolitanus (vih. –1735)  Anna Maria Stjernhorn (vih. 1738–50)  Eva Elisabet Borgström (vih. 1751) 
Muut tiedot
Koulutus:  Ylioppilas (1711) Pappisvihkimys (1722)
Tutkinnot:  Turun akatemia
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Johan Amnell (Amnelius) (20. maaliskuuta 1692 Kalajoki – 5. huhtikuuta 1772 Tammela) oli rovasti ja Tammelan kirkkoherra vuodesta 1733. Hän oli valtiopäivämiehenä 1734–1743. Häntä pidetään vapauden ajan merkittävimpiin kuuluvana pappissäädyn edustajanakenen mukaan?.
Elämä

Johan Amnell syntyi Kalajoella 20. maaliskuuta 1692. Hänen isänsä oli pitäjänsuutari nimeltä Matti ja äitinsä tämän vaimo Dordi Jaakontytär. Ei ole tiedossa, miten käsityöläisen pojalla oli varaa lähteä opiskelemaan. Hänen käyttöön ottamansa sukunimi Amnell viittaa hänen kotiseutuunsa ja sen jokeen, sillä amnis merkitsee latinaksi jokea. Amnellin äiti ilmeisesti seurasi poikaansa ainakin tämän viimeiseen seurakuntaan Tammelaan, sillä hänen mainitaan tulleen haudatuksi siellä 7. syyskuuta 1735. Isä on ilmeisesti kuollut jo vuonna 1710.
Amnell aloitti 1711 opintonsa Turun akatemiassa, Suuren Pohjan sodan aikana. Hän on mahdollisesti joutunut pakenemaan Ruotsin puolelle Isovihan aikana. Joka tapauksessa hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1. marraskuuta 1722. Samana vuonna hänestä tuli Turun ruotsalaisen seurakunnan kappalainen. hänestä tuli 5. toukokuuta 1733 Tammelan pitäjän kirkkoherra. Vuodesta 1736 alkaen hän oli samalla lääninrovastina.
Elämä > Poliittinen ura

Kirkollisen työnsä lisäksi Amnell teki merkittävän poliittisen uran, ollen sillä saralla suomalaisista merkittävimpiä vapaudenajalla. Hän oli säätyvaltiopäivillä Turun hiippakunnan alaosan papiston edustajana vuosina 1734, 1738-1739, 1740-1743 sekä 1743-1743. Poliittisesti hän lukeutui myssypuolueeseen ja otti kantaa sen mukaisesti. Hän oli kolmilla eri valtiopäivillä jäsenenä salaisessa valiokunnassa. Vuonna 1738 hän kuului maan puolustusta ja turvallisuutta käsitelleeseen deputaatioon. Tämä antoi hallitukselle valtuutuksen aloittaa olosuhteiden salliessa hyökkäyssota Venäjän keisarikuntaa vastaan, Amnellin ollessa deputaation ainoa suunnitelmaa vastustava jäsen. Salaisen valiokunnan tehtyä 1741 päätöksen aloittaa sota, myöntyi Amnell päätökseen todeten kuitenkin pelkäänsä, että sota sujuisi huonosti ja juuri Suomi joutuisi kärsijäksi.
Amnellin valtiopäiväura ei kuitenkaan keskittynyt pelkästään sotilaallisiin kysymyksiin. Vuosien 1738-1739 valtiopäivien aikana hän tuki Pohjanmaan maaherran Klas Frölichin ehdotusta ulkomaankaupan sallimisesta maakunnan kaupungeille. Lisäksi hän antoi lämpimän kannatuksensa Hämeen talonpoikien vaatimuksille siitä, että suomenkielisillä seuduilla toimivien virkamiesten pitäisi osata suomea. Hattujen sodan jälkeen hän puolusti voimakkaasti valtiopäivillä sitä, että Suomelle myönnettäisiin mahdollisimman pitkä verovapaus. Amnellia onkin luonnehdittu maltilliseksi poliitikoksi, joka pyrki pitämään huolen erityisesti suomalaisten oikeuksista. Häntä ei valittu enää vuoden 1743 jälkeen valtiopäiville, mutta tämän on arveltu johtuneen siitä, että hän oli ollut niillä mukana harvinaisen monta kertaa.
Amnell kuoli Tammelassa 5. huhtikuuta 1772.
Perhe

Amnell avioitui 1725 ensimmäisen kerran Lohjan kirkkoherran Grels Arctopolitanuksen tyttären Margareta Elisabet Arctopolitanuksen kanssa, jonka kuoltua 1735 Amnell avioitui uudelleen 1738 Anna Maria Chierhornin kanssa. Annan kuoltua 1750, Amnell avioitui seuraavana vuonna Eva Elisabet Borgströmin (k. 1784) kanssa. Amnellin tytär, Margareta Elisabet Amnell, avioitui Turun akatemian lainopin professorin ja rehtorin Olof Pryssin kanssa.
Juri Kutsenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Moskova 1980 | kymmenottelu |  |
Juri Mihailovitš Kutsenko (ven. Юрий Михайлович Куценко, 5. maaliskuuta 1952 Tavrovo, Kurskin alue, Venäjän SFNT – 22. toukokuuta 2018) oli Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, joka kilpaili kymmenottelussa.
Kutsenko saavutti olympiahopeaa Moskovassa 1980. Vuoden 1978 EM-kilpailuissa hän oli viides.
Kutsenko kuoli 66-vuotiaana 22. toukokuuta 2018.
Juri Kunakov

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten uimahypyt. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten uimahypyt. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Peking 2008 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Eindhoven 2008 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
|  Hopeaa |  Budapest 2006 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
|  Pronssia | Budapest 2010 | 3 m ponnahduslauta, parikilpailu |  |
Juri Aleksandrovitš Kunakov (ven. Юрий Александрович Кунаков, s. 19. helmikuuta 1990 Voronež, Neuvostoliitto) on venäläinen uimahyppääjä. Hän kilpailee yhden ja kolmen metrin ponnahduslaudalla.
Kunakov osallistui ensimmäisen kerran Euroopan-mestaruuskilpailuihin Budapestissa 2006. Metrin ponnahduslaudan karsinnassa hän sijoittui yhdeksänneksi ja selviytyi jatkoon. Välierässä Kunakov sijoittui viidenneksi ja karsiutui. Kolmen metrin parikilpailussa hänen parinsa oli Dmitri Sautin. He sijoittuivat sekä karsinnassa että loppukilpailussa toisiksi.
Eindhovenin EM-kilpailuissa 2008 Kunakov voitti 3 metrin parikilpailun karsinnan ja loppukilpailun. Hänen parinsa oli jälleen Sautin. Metrin ponnahduslaudalla hän sijoittui karsinnassa yhdeksänneksi ja välierässä neljänneksi eikä päässyt loppukilpailuun.
Pekingin olympialaisissa 2008 sijoittui kolmen metrin parikilpailussa toiseksi.
EM-kilpailuissa Budapestissa 2010 Kunakov osallistui kolmen metrin parikilpailuun parinaan Sautin. He sijoittuivat sekä karsinnassa että loppukilpailussa kolmansiksi.
Jope Ruonansuun filmografia

Jope Ruonan­suu esiintymässä Limingan markkinoilla touko­kuussa 2016.
Tämä on Jope Ruonansuun filmografia.
Elokuvat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1989 | Ruuvit löysällä | laulaja |
| 1993 | Pekko aikamiespojan poikamiesaika | Heka Haimakainen |
| 1994 | Pekko ja poika | Heka Haimakainen |
| 1996 | Pekko ja muukalainen | Heka Haimakainen |
| 1997 | Pekko ja unissakävelijä | Heka Haimakainen |
| 1998 | Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies | presidentti Martti Ahtisaari |
| 2004 | Uuno Turhapuro – This Is My Life | imitaattori |
| 2006 | Matti | Oksanen |
| 2007 | V2 – Jäätynyt enkeli | komisario Hauta­vainio |
| 2007 | Ganes | Remun pomo |
| 2011 | Varasto | Ykä |
| 2017 | Loikkarit | kätensä loukannut mies pankissa |
| 2018 | Valmentaja | Minnesota-ryhmän jäsen |
Televisio

| Vuosi | Sarja |
| --- | --- |
1982: Klaustrofobia
1988: Vesku Show
1989: Matkiva kulkuri
1989: Viemäri-TV
1992: Neurovisio
1993: Jopen videokoulu
1994: Herra 47
1995, 1996: Akkaa päälle
1996: Lihaksia ja luoteja
1996: Hömppäveikot
1997: Ruonansuu & Petelius Co.
1998–1999, 2007: Team Ahma
1998–1999: Ö-studio
1999: Kaverille ei jätetä
2000: Koivula ja tähdet
2001: Korkeajännitystä – eli sähköä kotiin kuljetettuna
2002: Jurismia!
2005–2011: Jopet Show
2008: 6pack
2008: Hymy Pyllyyn
2011: YleLeaks
2012: Taivaan tulet
2015: Herra Heinämäen lato-orkesteri
2013, 2017: Putous
Aiheesta muualla

Jope Ruonansuu Elonetissä.
Jope Ruonansuu Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jope Ruonansuu
| --- | --- |
Studioalbumit:   Matkiva kulkuri (1988)  Elvis-osasto (1992)  Täällä Washington (1992)  Politiikkaa ja erotiikkaa (1993)  Jope Ruonansuu presidentiksi (1993)  Kiikun kaakun (1994)  Washington Bar (1995)  Piinapenkki (1996)  Vara Mara (1997)  Neuroopan omistajat (1999)  Hauskaa joulua t: Jope (2000)  Lomakiertue (2001)  Työnnä kännykkä hanuriin (2002)  Finnshits (2003)  Tosi-CD (2004)  Me hirviöt (2006)  Tanssii läskien kanssa (2007)  Enkeleitä toisillemme – Herkimmät laulut (2008)  Kunnioittaen – Yhden miehen tribuutti (2009)  Naamakirja (2010)  Jopetusministeri (2011)  Veljekset kuin kyljykset (2012)  Jope Ruonansuu ja Porsaanperän pikkujoulut (2013)  Biisinmurtajat (2016) 
Kokoelmat:   Mix 1 (1995)  Naurettava 90-luku – 60 parasta naururaitaa (2000)  Jope Ruonansuu & Juha Laitila: American Office – Parhaat radiosketsit (2002)  Naura pois – 20 huumorihittiä (2002)  Kaikkien aikojen parhaat – Aattelepa ite (2009)  Sound Pack 12 (2010)  32 Jopeinta laulua (2014) 
Singlet:   Enska ja Hanski / Matkiva Kulkuri (1988)  Nyt lähtee läskit / Rantamiehen balladi (1991)  Hyppää pois / Ilman jarruja helvettiin (1991)  Pappi vaan joi (1995)  Enkeleitä toisillemme / Veronpunaiset ruusut (1996)  Mararock / Satasen laina (1997)  Kaikki menee kun sovittelee / Mattiesko Hytönen (1997, vedettiin pois ennen virallista myyntipäivää)  Soneranputsausjenkka (1999)  Umtsi-um (2002)  Annelin silmin / Stressmann (2003)  Aulis Gerlander / Haluan Aidoliksi (2004)  Yllytyshullu / Matti on numero yksi (2004)  Sua rakastan kuin hullu / Uu Pee Ämmät (2006)  Yhden miehen rivitanssi / Digitaalihumppa (2007)  Enkeleitä toisillemme – Äiti (promo, 2008)  Rahamaailma / Kerran jos toisenkin (2009)  Katsastusinssi Nauraa (2011)  Loirinuotiolla (2016) Luettelo Jope Ruonansuun kappaleista 
Filmografia:   Jope Ruonansuun filmografia  Jopet Show Jope Ite
Juha Kostamovaara

| Juha Kostamovaara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. joulukuuta 1955 (ikä 68) Tervola
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  elektroniikan professori, akatemiaprofessori (8/2006–7/2011 ja 6/2012–5/2017)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oulun yliopisto, väitöskirja (TkT, 1987)
Instituutti:  Oulun yliopisto
Tutkimusalue:  elektroniikka, muun muassa piiri- ja komponenttikehitys tarkkaan, monikanavaiseen aikavälimittaus­tekniikkaan sekä nopeiden optisten ja elektronisten transienttien generointiin ja ilmaisuun
Juha Kostamovaara (s. 30. joulukuuta 1955 Tervola) on suomalainen akatemiaprofessori. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1987 Oulun yliopistosta ja vuonna 1995 hänet nimitettiin Oulun yliopiston elektroniikan professoriksi.
Kostamovaara on toiminut Suomen Akatemian akatemiaprofessorina kausina 1. elokuuta 2006 – 31. heinäkuuta 2011 ja 1. kesäkuuta 2012 - 31. toukokuuta 2017. Tutkimustyönsä osana hän kehittää piirejä ja komponentteja tarkkaan, monikanavaiseen aikavälimittaus­tekniikkaan sekä nopeiden optisten ja elektronisten transienttien generointiin ja ilmaisuun. Näitä sovelletaan laseretäisyysmittaukseen ja Raman-spektroskopiaan osana tutkimustyötä, mutta komponenttien käyttöalue on merkittävästi esimerkkisovelluksia laaja-alaisempi. Kostamovaara toimii myös kansallisessa Maanmittauslaitoksen  Juha Hyypän johtamassa laserkeilauksen huippuyksikössä.
Kostamovaaralla on yli 350 julkaisua tieteellisissä lehdissä ja konferensseissa, samoin kuin 16 patenttia.
Aiheesta muualla

High-speed pulse electronics (J. Kostamovaara) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (oulu.fi)
Laserkeilauksen huippuyksikkö (Arkistoitu – Internet Archive) (laserscanning.fi)