stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkaim
Kalmisto

Arkaimiin liittyvä kalmistoalue on löytynyt koillisesta 1,2 kilometrin päästä Bolšoi Karagankan vasemmalta rannalta. Siellä vainajat oli haudattu toisistaan hieman erilleen mutta toistensa lähellä sijaitseviin pienempiin kalmistoihin. Kalmistot oli rajattu maanpäälle asetetuilla rajamerkeillä ja niihin oli useita käyntireittejä kalmistojen välisiltä reiteiltä. Yhteen kalmistoon oli voitu haudata ryhmä yhteen kuuluvia ihmisiä ja yksi tulkinta onkin, että ne olisivat olleet sukuhautoja. Eräs tällainen kalmisto on ollut pyöreä ja sen halkaisijaksi mitattiin 19 metriä. Sitä on ympäröinyt oja, joka ei ole ollut yhtenäinen, vaan ojan on katkaissut ylikulkukohdat. Ylityskohtia arveltiin olleen tässä kalmistossa kaksitoista ja yhden tällaisen ylityskohdan molemmille puolelle oli pystytetty puiset pylväät kuin portiksi. Kalmiston sisältä oli 13 kuoppamaista syvennystä, joista löytyy hautakammioiden jäänteitä. Näistä löytyi eläinten jäännöksiä, joita oli ilmeisesti uhrattu rituaaleissa. Kalmistoon oli haudattu useiden vuosikymmenien ajan ja sieltä löytyi 28 tai 29 vainajan jäännökset, jotka sijaitsivat yksittäishaudoissa, parihaudoissa tai ryhmähaudoissa. Haudat olivat ilmeisesti maanpinnalle merkittyjä, sillä ne muodostivat melko säännöllisen kuvion. Vainajat asetettiin kammioihinsa yleensä joko vasemmalle tai oikealle kyljelleen. Kammiot ovat voineet olla monikerroksisia. A. Fedorovin mukaan kammiot tuettiin puurakenteilla ja eri kerrokset erotettiin lattioilla. Esimerkiksi pohjalle on voitu piilottaa taisteluvaunut, keskikerrokseen asettaa vainaja ja ylimpään kerrokseen monenlaisia tapettuja eläimiä. Hauta-antimina on ollut keraamisia astioita, metalli-, kivi-, luu- sekä puuesineitä, jotka olivat olleet työvälineitä, metsästys- tai kalastusvälineitä tai muita aseita. Hauta-antimet ovat valitettavasti olleet haudanryöstön kohteina, joten hauta-antimien kirjosta ei synny ehjää kokonaiskuvaa. Sekin on selvinnyt, että ryöstäjät ovat tunkeutuneet hautakammioon siinä vaiheessa, kun vain vainajan luut ovat jäljellä ja niitä on voinut siten ryöstön yhteydessä sekoittaa siirtelemällä.
Kalmistossa on havaittu hautauksia, jossa on erikoisia piirteitä. Eräs hauta sisälsi miehen ja naisen toisiaan halaavat luurangot. Naisvainajan kädessä oli taistelukirves, jota hän piti miesvainajan pään yllä. Toisissa haudoissa saatettiin löytää vainaja, joka oli haudattu sikiöasentoon. Tutkijat ovat arvelleet, että vainajalla ilmaistiin kuoleman jälkeistä uudestisyntymistä tai sitä, että kuolema on nukkumista.
Kalmiston luuaineistosta on voitu rekonstruoida haudattujen ihmisten yleispiirteitä. Miesten keskipituus oli 172 senttimetriä ja naisten 168 senttimetriä. Ihmisten keski-ikä oli vain 30–35 vuotta, mikä johtui lasten suuresta kuolleisuudesta. Matalasta keski-iästä huolimatta kalmistosta löytyy myös 60-vuotiaita vainajia. Ihmiset olivat etnisesti indoeurooppalaisia. Ihmiset säilyttivät hyvin terveytensä ja esimerkiksi karieksen esiintyminen oli vähäistä. Ravinto muodostui eläimistä ja kasviksista valmistetusta ruuasta.
Tulkintoja

Linnoitus on hyvä nimitys asuinpaikan rakenteille, sillä uloimman muurin vallihauta, muurien paksuus ja neljä ahdasta sisäänkäyntiä on rakennettu estämään vihamielisiä hyökkäyksiä. Rakennelma on osoitus organisoidusta yhteisöstä, joka on yhdessä rakentanut yhdellä kertaa kommuunin yhteistä tarkoitusta varten. Tapa poikkeaa huomattavasti aron muiden pronssikautisten asukkaiden tavasta muodostaa toiminnallisia rakennelmia.
Toinen tulkinta linnoituksen käytölle on, että sitä käytettiin rakentamisen jälkeen parisataa vuotta ja sitten se tuhottiin polttamalla. Linnoituksesta ei ole löydetty esineitä, vaan ne on viety mukana siitä poistuttua. Linnoitus vaikuttaa hylätyltä eikä valloitetulta. Tämän tulkinnan mukaan ajoitus 1700–1600 eaa. kuvaa tätä skenaariota.
Astronomiaan erikoistuneen arkeologin Konstantin Bistrushkinin mukaan Arkaim on epäilyksettä ollut myös observatorio. Siitä on löydetty englantilaisen Stonehengen tapaan rakenteellisia elementtejä, jotka vastaavat geometrisesti 30 eri vuodenaikojen mukaan vaihtuvaa taivaallista tapahtumaa. Tapahtumista 12 liittyvät kuuhun ja 6 aurinkoon. Stonehedgestä niitä on hänen mukaansa löydetty 22 taivaallista elementtiä. Arkaimin tarkkuus on hänen mukaansa taivaallisten ilmiöiden sijainnin suhteen yksi kaariminuutti ja Stonehengessä kymmenen kaariminuuttia.
Arkeologi Gennadij Zdanovitš (ven. Геннадий Зданович) on esittänyt tulkinnan, että Arkaimin asukkaat olivat arjalaisia, jotka muuttivat itään Intiaan ja Iraniin. Arkaimin linnoituksen arkkitehtuuri muistuttaa joitakin Keski-Aasian rakennelmia. Myös kaupunkien maan löytöihin kuuluu kaksipyöräiset hevosvaunut eli taisteluvaunut, joita esiintyi myös Keski-Aasiassa.
Ajoitus

Koko Arkaimin laakson eri kohteet ajoitetaan eri aikakausille niin, että varhaisimmat ajoittuvat noin 4000 eaa. ja myöhäisimmät 1600 eaa. Se vastaa kulttuurista kehitystä eneoliittiselta kivikaudelta ja kuparikaudelta aina keskipronssikaudelle asti. Itse linnoituksen ajoitus kuitenkin vaihtelee eri lähteissä. Sen käytön viimeiset ajat ajoitetaan 1700–1600 eaa. ja sen käyttöajaksi ilmoitetaan toisissa yhteyksissä 2000–1700 eaa..
Ympäristö

Samanlaisia linnoitettuja asuinpaikkoja tunnetaan noin 20 ja ne ovat muodoltaan pyöreitä tai neliskulmaisia. Niitä on löydetty pääasiassa 1960- ja 1970-luvuilla. Linnoitukset sijaitsevat 400×150 kilometrin suuruisella alueella eteläisellä Uralvuoriston alueella ja Pohjois-Kazakstanissa. Linnoitusten välimatkat toisiinsa ovat noin 40–70 kilometriä. Niillä ovat yhteisinä piirteinä asutuksen ympäröimät muurit, pieni koko, sijainti joenrannan läheisyydessä ja läheinen kuparikaivos tai -kaivanto. Näiden linnoitusten ajoitukseksi on yleensä annettu 1800–1600 eaa., vaikka se on ollut eräällä linnoituksella 2500 eaa. Aluetta kutsutaan kaupunkien maaksi (engl. land of towns/cities), mikä on vain sen erikoisuutta korostava nimitys eikä minkään todellisen maan tai valtion nimitys.
Pronssikaudella alueen ilmasto oli lämpimämpi ja kosteampi kuin nykyään. Nykyilmasto on mannermainen, mikä arolla tarkoittaa kausittaisia sateita. Talvella kertyvät lumet sulavat maaliskuun ja huhtikuun aikana aiheuttaen alueen joissa suurtulvia, jotka kestävät huhtikuusta toukokuuhun. Kesän sateet ovat kohtuulliset, mutta jokien vedenpinnat laskevat kesän edetessä alemmaksi ja syksyllä seutu jää vähäsateiseksi. Pronssikaudella sateita tuli hieman enemmän, jonka vuoksi metsiä oli nykyistä enemmin. Alueella on siitepölyanalyysien mukaan kasvanut mäntymetsää, jolla oli aluskasvillisuutena saniaisia. Mäntyjen kanssa alueella kasvoi myös kuusta ja leppää, joita ei enää tavata alueella. Maaperätutkimuksien mukaan tuo suosiollinen ilmastovaihe on kuitenkin ollut historiallisestikin lyhyt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ludmila Koryakova: The Center for the Study of the Eurasian Nomads (CSEN) (Arkistoitu – Internet Archive), 1998
Viktor Shnirelman: Arkaim: arkeologia, esoteerinen matkailu ja kansallisen idea(ven. Аркаим: археология, эзотерический туризми национальная идея, Виктор Шнирельман, (venäjäksi))
Petri Keto-Tokoi

Petri Keto-Tokoi (s. 1962) on suomalainen metsänhoitaja ja metsäekologian lehtori Tampereen ammattikorkeakoulussa. Hän on erikoistunut metsiensuojeluun ja metsäbiodiversiteetteihin sekä erilaisiin metsänhoitotapoihin. Hän on tutkinut myös metsänhoidon historiaa ja metsien kulttuurimerkityksiä.
Vuonna 2011 Keto-Tokoi ja Timo Kuuluvainen saivat tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon teoksesta Suomalainen aarniometsä. WWF Suomi valitsi sen samana vuonna myös Vuoden luontokirjaksi. Lisäksi Koneen Säätiö myönsi teoksesta Vuoden Tiedekynä -palkinnon vuonna 2012. Teos oli myös Lauri Jäntin tietokirjapalkintoehdokas 2011.
Vuonna 2021 Keto-Tokoin ja Juha Siitosen teos Puiden asukkaat: Suomen puiden seuralaislajit valittiin Vuoden tiedekirjaksi.
Teokset

Petri Keto-Tokoi, Puukauppapeli. Keto-Tokoi, Petri, 1992. (lautapelin suunnittelija)
Petri Keto-Tokoi: Kurun alue-ekologinen suunnitelma, Metsähallitus, 1996. (Metsähallituksen metsätalouden julkaisuja, ISSN 1239-1670 ; 4.). ISBN 951-53-0822-4.
Petri Keto-Tokoi ja Timo Kuuluvainen: Suomalainen aarniometsä, Maahenki, 2010 ISBN 978-952-5870-06-0.
Petri Keto-Tokoi ja Timo Kuuluvainen: Primeval forests of Finland : cultural history, ecology and conservation, Maahenki, 2014
Petri Keto-Tokoi ja Juha Siitonen: Puiden asukkaat: Suomen puiden seuralaislajit, Gaudeamus, 2021
Kesäpikkusydän

| Kesäpikkusydän |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Alaheimo::  Fumarioideae
Suku::  Pikkusydämet Dicentra
Laji::  formosa
Kaksiosainen nimi
 Dicentra formosa  (Haw.) Walp. 
Katso myös
   Kesäpikkusydän Wikispeciesissä   Kesäpikkusydän Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kesäpikkusydän (Dicentra formosa) on unikkokasveihin (Papaveraceae) kuuluva monivuotinen kasvi. Se on hyötykäytössä monivuotisena koristekasvina.
Se kasvaa luonnonvaraisena läntisen Pohjois-Amerikan kosteissa havumetsissä.
Kesäpikkusydän on 20–45 senttimetriä korkea ruoho, jolla on harmaanvihreät, pehmeät ja hienoliuskaiset lehdet juurakosta kasvavana ruusukkeena. Vaaleanpunaiset tai valkoiset, sydämenmuotoiset, nuokkuvat kukat sijaitsevat kukintoperän kaarevassa latvassa toispuolisena terttuna.
Kesäpikkusydämen tunnistaminen:
Kesäpikkusydän.
Kesäpikkusydämen terttu.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Kesäpikkusydämen (Dicentra formosa) levinneisyys Suomessa
LuontoPortti: Kesäpikkusydän (Dicentra formosa)
Suomen Lajitietokeskus: Kesäpikkusydän (Dicentra formosa)
Luopioisten kasvisto: Kesäpikkusydän (Dicentra formosa)
Puutarha.net: Kesäpikkusydän (Dicentra formosa) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Dicentra formosa (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Dicentra formosa (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dicentra formosa:  Wikidata: Q1871251  Wikispecies: Dicentra formosa  APNI: 203065  BioLib: 38434  BOLD: 484465  Calflora: 2711  CoL: 35J88  EoL: 594179  EPPO: DCTFO  EUNIS: 195574  FNA: 233500574  GBIF: 2888553  GRIN: 13889  iNaturalist: 51048  IPNI: 672641-1  IRMNG: 10203498  ISC: 113871  ITIS: 18947  NatureServe: 2.154005  NBN: NHMSYS0000458071  NCBI: 332430  Observation.org: 125655  Open Tree of Life: 157214  Plant List: kew-2765608  PLANTS: DIFO  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30038428-2  RHS: 5773  Tropicos: 24000187  VASCAN: 7100  VicFlora: a6a58bb9-3c7b-434f-8fcb-9199b20f0f67  WFO: wfo-0000644965  Laji.fi: MX.40951 
Fumaria formosa:  Wikidata: Q39509823  APNI: 203066  GRIN: 405109  IPNI: 106354-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:106354-2  Tropicos: 24000894
Kari Aronpuro

| Kari Aronpuro |
| --- | --- |
 Kari Aronpuro lukemassa runojaan Turun kirjamessuilla vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kari Kalervo Aronpuro
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1940 (ikä 84) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  runoilija, kirjailija, suomentaja
Kirjailija
Salanimi: Banks L Steppburn
Tuotannon kieli: suomi
Palkinnot
  Pro Finlandia-mitali (2004)  J. H. Erkon palkinto (1964)  Valtion kirjallisuuspalkinto (1982, 1992)  Runeberg-palkinto 1987  
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pirjetta Brander, Portrait of Poet Kari Aronpuro, 1999, 90 × 120 cm, akryyli vanerille.
Kari Kalervo Aronpuro (s. 30. kesäkuuta 1940 Tampere) on palkittu suomalainen runoilija. Hän työskenteli kirjastoalalla yli 40 vuotta.
Elämä ja ura

Aronpuro aloitti kirjoittamisen vuonna 1958 ja osallistui kirjoituskilpailuihin äidinkielenopettajansa kannustamana. Hän valmistui ylioppilaaksi 1961 ja suoritti kirjastotutkinnon 1964. Aronpuro työskenteli kirjastonhoitajana Tampereen yliopiston kurssikirjastossa 1964–1971, Rääkkylän kunnankirjastossa 1972, Kemin Syväkankaan kirjastossa 1972–1981 ja Tampereen Lamminpään kirjastossa 1981–2003.
Vuonna 1964 ilmestyi Aronpuron esikoisteos, runokokoelma Peltiset enkelit. Hän sai teoksesta J. H. Erkon palkinnon. Seuraavana vuonna ilmestyi kollaasiromaani Aperitiff – avoin kaupunki. Vuonna 2014 tuli kuluneeksi 50 vuotta esikoiskokoelman julkaisemisesta ja ntamo-kustantamo otti siitä juhlavuoden kunniaksi näköispainoksen. Samana vuonna ilmestyivät myös Aronpuron 22. kokoelma pelkkää barnumia ja esseekokoelma Pyydettyä. Aronpuro juhlisti 50-vuotista uraansa myös pitämällä "Pyöreitä – Half-Centennial kapaa ja kollaasia" -näyttelyn Tampereen pääkirjastossa  Metsossa alter egonsa Banks L Steppburnin kanssa.
Vuonna 2004 Aronpurolle myönnettiin valtion taiteilijaeläke.
Aronpuro oli naimisissa kuvataiteilija Marra Lampin kanssa. Hänellä on neljä lasta ja neljä lastenlasta.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Pirkanmaan kirjoituskilpailu 1960, 1961 ja 1963
J. H. Erkon kirjoituskilpailu 1961
J. H. Erkon esikoisteospalkinto 1964 (teoksesta Peltiset enkelit)
Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 14 kertaa vuodesta 1964
Lapin läänin taidepalkinto 1980 (teoksesta Galleria)
Valtion kirjallisuuspalkinto 1982 (teoksesta Vähäfysiikka), 1992 (teoksesta Tasanko 967)
Runeberg-palkinto 1987 (teoksesta Kirjaimet tulevat)
Hämeen läänin taidepalkinto 1992
Eeva-Liisa Manner -runopalkinto 2000 (koko tuotannosta)
Väinö Linnan palkinto 2003 (koko tuotannosta)
Pro Finlandia -mitali 2004
Tanssiva karhu -runopalkinto 2006 (teoksesta Gathandu)
Eino Leinon palkinto 2011 (koko tuotannosta)
Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto 2011 (teoksesta Werner Aspeström, Vuosikertomus)
Finlandia-palkintoehdokas 1991 (teoksesta Tasanko 967)
Runeberg-palkintoehdokas 1991 (teoksesta Tasanko 967)
Einari Vuorela -runopalkintoehdokas 1997
Tanssiva karhu -palkintofinalisti 2001, 2004 ja 2009
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkintoehdokas 2002 (teoksesta Pomo:n lumo)
Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran palkintoehdokas 2015 (teoksesta Pelkkää barnumia)
Mahdollisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 2016 (teoksesta Kääntäjan floppi ja David Marksonin teoksen Lukijan luomislukko käännöksestä (yhdessä Silja-Maaria Aronpuron kanssa))
Alex Matson -palkinto 2019
Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto 2019 (teoksesta Ezra Pound, Pisan cantot)
Kääntäjäkarhu 2019 (teoksesta Ezra Pound, Pisan cantot)
Alfred Kordelinin säätiön tunnustuspalkinto 2020 (elämäntyöstä)
Luottamustehtäviä

Tampereen kaupungin kirjastolautakunta 1969–1971
Pirkkalaiskirjailijat ry hallitus 1983–1996, 2003–2006, sihteeri 1990–1994
Pirkanmaan kirjoituskilpailun palkintolautakunta 1967–1971, 1982–1996, 2015 ja 2016
Runeberg-palkinnon valintalautakunta 1989
Pirkanmaan taidetoimikunta 2017–2018
Aiheesta muualla

Levola, Kari: Aronpuro poimii päivän (arvostelu teoksesta Pomo:n lumo). Kiiltomato.net. 20.11.2000.
Tuomi, Panu: Kun kieli puhuu runoilijaa (arvostelu teoksesta Mikä tahansa) Kiiltomato.net. 22.9.2003.
Kesävuori, Saara: Heräsin teihin, jotka tulitte minulle läheisiksi (arvostelu teoksesta Augustan tanssikenkä) Kiiltomato.net. 27.11.2013.
Ylikangas, Maaria: Historiaa erään miehen mitalla (arvostelu teoksesta pelkkää barnumia) Kiiltomato.net. 17.11.2014.
Tomi, Anna: Kari Aronpuro - vakavaa leikkiä (haastattelu runouslehti Janossa) Janolehti.fi 28.9.2015
Lehtinen, Antti: Astu kuvaan: Kari Aronpuron kuvataiteelliset runot (pro gradu -tutkielma) Helsingin yliopisto 20.10.2015
Taskinen, Tuomas: "Kantona kantotuoli kaskessa, on pelin ja vatvomisen paikka." Kari Aronpuron pelkkää barnumia myöhäiskonseptualistisena runokirjana (pro gradu -tutkielma) Jyväskylän yliopisto 9.8.2018.
Keskinen, Mikko; Joensuu, Juri; Piippo, Laura; Helle, Anna (toim.): Avoin Aperitiff, Kirjoituksia Kari Aronpuron kollaasiromaanista Aperitiff – Avoin kaupunki, Tampere University Press, 2018.
Kuusela, Matti; Merkkien mies Kari Aronpuro saa suuresti arvostetun Alex Matson -palkinnon – sen kunniaksi hän paljastaa, miten runous pelasti hänet syrjäytymiseltä, (Arkistoitu – Internet Archive) Aamulehti 22.3.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Joan Armatrading

| Joan Armatrading |
| --- | --- |
 Armatrading vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1950 (ikä 74) Basseterre, Saint Kitts ja Nevis
Kansalaisuus:  britti
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä ja kitaristi.
Muusikko
Tyylilajit:  rock ja popmusiikki 
Soittimet:  laulu, kitara
Levy-yhtiöt:  A&M Records, 429 Records, Denon, EMI ja Cube Records 
Palkinnot
 Ivor Novello -palkinto (1996) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Joan Anita Barbara Armatrading, MBE, (s. 9. joulukuuta 1950 Basseterre, Saint Kitts ja Nevis) on brittiläinen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Armatrading on ollut kolmesti ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi ja kahdesti BRIT Awards -ehdokkaana parhaaksi naisartistiksi. Vuonna 1996 hänelle myönnettiin Ivor Novello -palkinto koko tuotannostaan. Hän on uransa aikana tehnyt parikymmentä studioalbumia sekä useita konsertti- ja kokooma-albumeja. Hänen tunnetuimpiin lauluihinsa kuuluvat ”Me Myself I” ja ”The Weakness in Me”.
Musiikkityyli

Armatrading tunnetaan matalasta kontra-alttoäänestään. Hänen musiikillista tyyliään kuvataan popiksi, jossa on paljon vaikutteita rockista, jazzista, folkista, bluesista, soulista ja reggaesta. Hänen laulujaan pidetään hyvin tunnevoimaisina ja paljastavina. Monet ihmissuhteista kertovat laulut eivät mainitse rakkauden kohteen sukupuolta, vaan käyttävät pronominia ”you”.
Lapsuus ja nuoruus

Joan Armatrading syntyi 1950 Karibianmerellä sijaitsevan saarivaltion Saint Kitts ja Nevisin pääkaupungissa Basseterressa kuusilapsisen perheen kolmantena lapsena. Hänen isänsä oli puuseppä ja äitinsä kotirouva.
Kun Joan Armatrading oli kolmen vuoden vanha, hänen vanhempansa muuttivat kahden vanhimman pojan kanssa Englannin Birminghamiin. Joan pääsi isoäitinsä hoitoon Antiguan saarelle, kunnes seitsemän vuoden iässä vuonna 1958 pääsi muuttamaan vanhempiensa luokse Britanniaan.
Neljäntoista ikävuoden vaiheilla Joan Armatrading alkoi tehdä sävelmiä itse kirjoittamiinsa limerikkirunoihin äitinsä hankkimalla pianolla. Pian äiti osti hänelle myös käytetyn kitaran. Perhettä auttaakseen Joan Armatrading jätti koulun 15-vuotiaana ja sai paikan työkalutehtaasta, mutta joutui lähtemään soiteltuaan teetaukojen aikana kitaraansa.
1960-luvun loppu ja 1970-luku

Armatrading alkoi esittää omia laulujaan erään koulutoverinsa kanssa, ja soitti lisäksi bassoa ja rytmikitaraa Birminghamin musiikkiklubeilla. Vuonna 1968 Armatrading pääsi mukaan Hair-musikaaliin ja tapasi siinä yhteydessä runoilija Pam Nestorin 1970. Hänen kanssaan yhteistyössä syntyi esikoisalbumi Whatever's for Us (Cube Records 1972). Nestor sanoitti 11 ja Armatrading itse kolme levyn 14 laulusta. Armatrading huolehti kaikista lauluosuuksista, useista instrumenteista ja kaikista sävellyksistä. Levytyksen jälkeen Armatrading katkaisi kuitenkin suhteensa Nestoriin ja esikoislevyn tuottaneeseen Cube Recordsiin, mutta oli vasta vuonna 1975 vapaa tekemään uuden levytyssopimuksen A&M Recordsin kanssa ja julkaisemaan toisen albuminsa Back to the Night, jonka tuotti Pete Gage. Kolmas albumi, Glyn Johnsin tuottama Joan Armatrading nousi myyntilistoilla 20 parhaan joukkoon ja siltä julkaistu single ”Love and Affection” kymmenen myydyimmän joukkoon singlelistalla. Albumiin otettiin mukaan jazz-vaikutteita, joita kuullaan myös vuoden 1977 albumilla Show Some Emotion ja seuraavan vuoden albumilla To the Limit. Näiltä kolmelta Glyn Johnsin tuottamalta albumilta ovat peräisin monet Armatradingin useimmin esittämät laulut, kuten ”Willow”, ”Down To Zero”, ”Tall in the Saddle” ja ”Kissin’ and a Huggin”. Armatrading esitti kirjoittamansa tunnuslaulun elokuvassa Villihanhet (1978) ja julkaisi 1979 konserttialbumin Steppin’ Out.
1980- ja 1990-luvut

Vuoden 1980 albumilla Me Myself I Armatrading muutti tyyliään kovemman rockin suuntaan uuden tuottajan Richard Gottehrerin myötä. Albumista tuli Armatradingin suurin myyntimenestys sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Syntetisaattorit tulivat mukaan vuoden 1981 albumilla Walk Under Ladders ja vuoden 1983 albumilla The Key. Kaikki kolme albumia nousivat Britannian albumilistan kymmenen myydyimmän joukkoon.
Armatradingin seuraavat studioalbumit Secret Secrets (1985), Sleight of Hand (1986), The Shouting Stage (1988) ja Hearts and Flowers (1990) olivat hänen itsensä tuottamia, mutta eivät enää yltäneet 1980-luvun alun albumien menestykseen.
Vuonna 1991 A&M julkaisi Top 10:een yltäneen kokoelman The Very Best of Joan Armatrading, mutta vuoden 1992 heikosti menestynyt Square the Circle merkitsi Armatradingille A&M-levytyssopimuksen loppua.
Uudeksi levy-yhtiöksi valikoitui RCA Records, jolle Armatrading levytti vuonna 1995 albumin What's Inside, mutta edes monet tv-esiintymiset ja promootiokiertue eivät nostaneet levyä menestykseen. Vuonna 1998 Joan Armatrading levytti albumillisen omia ja muiden kirjoittamia kehtolauluja kehitysvammaisten lasten tukemiseksi albumille Lullabies with a Difference.
Myöhempi ura

Vuonna 2003 Armatrading julkaisi monen vuoden levytystauon jälkeen pienen levy-yhtiön kautta albumin Lovers Speak. Vuoden 2007 albumilla Into the Blues Armatrading ylsi ykköseksi Yhdysvaltojen Billboard Blues Chart -listalla ja sai Grammy-ehdokkuuden. Vuonna 2008 hän oli mukana Cyndi Lauperin True Colors -kiertueella.
Vuoden 2010 albumi This Charming Life ylsi neljänneksi Billboardin folk-listalla. Seuraavan vuoden albumi oli nimeltään Starlight. Siihen liittyneellä kiertueella Armatrading kutsui kunkin esiintymispaikkakunnan tuoreita kykyjä esiintymään konsertissa ennen häntä. Kukin heistä sai myös levyttää yhden raidan Armatradingin oman levy-yhtiön Hypertension Music julkaisemalle kolmoisalbumille ja pääsi esiintymään myös BBC:n kaksiosaisessa radio-ohjelmassa.
Yksityiselämä

2000-luvun alussa Armatrading suoritti avoimessa yliopistossa bachelor-tutkinnon historiassa. Vuonna 2011 hän rekisteröi parisuhteensa Maggie Butlerin kanssa.
Joan Armatrading Suomessa

Armatrading esiintyi vuoden 2008 Pori Jazz -festivaaleilla. Vuoden 2010 toukokuussa hän konsertoi Helsingin Savoy-teatterissa.
Aiheesta muualla

Joan Armatradingin virallinen verkkosivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Joan Armatrading
Armatrading 1970-luvun alussa.
Käännös suomeksi