stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annika Sievinen
Hahmon kaari > Ura muotisuunnitelijana, suhde Romeoon ja kuolema

Jo Yhdysvalloissa ollessaan Annika oli ryhtynyt piirtämään ja suunnittelemaan vaatteita. Aluksi tämä oli vain harrastus, mutta muutettuaan takaisin Suomeen Annika oli päättänyt ruveta luomaan uraa muotisuunnittelijana. Kasper kannusti Annikaa tämän haaveissa ja Annika sai ensimmäisen työpaikkansa Snow Teamista, jolle hän suunnitteli talvivaate Lumikiltin. Lumikiltistä tuli hitti Japania myöten ja tyttö meinasikin lopettaa koulun ja ryhtyä elättämään itsensä muotisuunnittelijana. Lasse ei tähän suostunut, ja myös Lumikiltin kysyntä lakkasi. Annikan ei auttanut muu kuin jatkaa koulunkäyntiä ja lopettaa muotiurasta haaveileminen. Annikan suunnittelemat Cecilia S-merkkiset vaatteet olivat myös myynnissä eräässä vaateliikkeessä jonkin aikaa, mutta vaatteiden menestyttyä hänen odotustensa vastaisesti, hän hylkäsi muotisuunnittelun kokonaan. Hieman ennen kuolemaansa Annika ryhtyi taas elämäniloisena suunnittelemaan vaatteita.
Annikan ja Kasperin suhde loppui Annikan tavatessa salaperäisen Romeo Aron, mutta Kasper jäi varoittelemaan Annikaa tämän uuden ihastuksen huonoista puolista, kuten autovarkauksista ja huumeiden myymisestä. Kasper lähti vanhempiensa luo Brysseliin kevään 2006 päätösjaksossa ja Annika sai keskittyä rauhassa Romeoon ilman entisen poikaystävänsä häirintää. Romeo valehteli pitkään, että hänen saamansa kummalliset puhelut johtuivat alkoholisti-isästä, mutta myöhemmin paljastui, että Romeolla onkin yhteinen lapsi, Maija, ex-tyttöystävän Emma Ilolan kanssa. Annika sulatteli uutista jonkin aikaa ja päätti jatkaa elämäänsä Romeon ja Maijan kanssa. Sittemmin Annika oli jälleen vaarassa lopettaa koulun kesken, sillä hän lupasi Romeolle jäädä hoitamaan Maijaa kotiin Romeon ollessa päivät töissä. Romeo muutti yhdessä Maijan kanssa Sievisille ja pari meni kihloihin. Romeo kuitenkin purki kihlauksen saatuaan tietää, että Annika oli käskenyt Maijaa ja Emmaa poistumaan heidän elämästään. Annikan ja Romeon välit alkoivat lämmetä ja parin tulevaisuus näyttää jälleen toiveikkaalta, kunnes Annika menehtyi.
Annika oli rannalla siskojensa ja ystäviensä kanssa juhlimassa 18-vuotissyntymäpäivänään. Myös Romeo tuli paikalle juhlimaan. Myöhemmin juhlien aikana Annika hyppäsi pää edellä veteen. Romeo huomasi, ettei tyttö nouse pintaan ja haki tajuttoman Annikan ystävänsä kanssa vedestä. Ensin Romeo ja sitten paikalle kutsutut ambulanssimiehet yrittivät elvyttää Annikaa, mutta oli jo liian myöhäistä. Annika oli lyönyt päänsä vedenalaiseen kiveen ja saanut surmansa. Romeo syytti itseään pitkään Annikan kuolemasta, sillä koki yllyttäneensä Annikaa hyppäämään veteen. Annikan viimeiset hetket sarjassa esitettiin helmikuussa 2007, mutta hautakiveen kuolinajaksi oli merkitty 26. toukokuuta 2006.. Annika myös esiintyi tajuttoman Lassen muistoissa myöhemmin.
Antonia Terzi

| Antonia Terzi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1971 Mirandola, Italia
Kuollut: 26. lokakuuta 2021 (50 vuotta) Englanti
Kansalaisuus:   Italia
Antonia Terzi (29. huhtikuuta 1971 Mirandola – 26. lokakuuta 2021 Englanti) oli italialainen Ferrarin ja Williamsin Formula 1 -tallien insinööri. Terzi aloitti uransa Ferrarilla 1990-luvun lopulla aerodynamiikkapuolen johtajana. Vuonna 2002 hän siirtyi puolestaan Williamsille aerodynamiikkapuolen johtajaksi. Hän suunnitteli muun muassa Williams FW26 -auton keularatkaisun. Terzi jätti Williamsin marraskuussa 2004. Terzi työskenteli myös alankomaalaisessa Delftin teknillisessä yliopistossa, missä hän toimi apulaisprofessorina ilmailun ja avaruustutkimuksen laitoksella ja osallistui sähköllä toimivan Superbus-limusiinibussin suunnittelutyöhön.
Terzi kuoli 50-vuotiaana, 26. lokakuuta 2021, auto-onnettomuudessa Englannissa.
Käännös suomeksi
Apusuoritin

Apusuoritin eli apuprosessori (engl. Coprocessor) on terminä väljä ja vaihteleva. Tyypillisesti apuprosessori suorittaa jonkin erikoistuneen tehtävän ja vähentää siten muiden suorittimien kuormaa tai on erikoissuunniteltu tehtävän tehokkaaseen suoritukseen.
Tyypillisesti apusuoritin ei pysty ajamaan Käyttöjärjestelmän ydintä itsenäisesti vaan yleiskäyttöinen suoritin vaaditaan.
Moniprosessointi käyttää tyypillisesti samankaltaisia suorittimia samanarvoisissa tehtävissä rinnakkain, joka ei ole sama kuin apusuorittimen käyttö.
HP9000-tietokoneen suorittimia
Historia

Apusuorittimia on käytetty muun muassa suurtietokoneissa oikosiirtoon.
Apusuoritintyypit

Varhaisissa tietokoneissa muistinhallintayksikkö (MMU) ja matematiikkasuoritin (FPU) olivat erillisiä apuprosessoreja. Nykyisin suoritin integroi molemmat.
Grafiikkaprosessori (GPU) on nykyään yleinen komponentti, joka kuitenkin on tärkeä useissa käyttötapauksissa. AMD APU-tuotelinja integroi GPU:n ja CPU:n (engl. Integrated Graphics Processor, IGP). Erityisesti sulautetuissa laitteissa grafiikkapiiriin on sisällytetty erityinen videonpurkupiiri, joka tehostaa videoiden toistamista.
Vektorisuoritin oli oma komponentti Cray-tietokoneissa, nykyisin suorittimen käskylaajennukset ovat yleisiä ja suorittavat vastaavan tehtävän.
Muita apuprosessoreja ovat olleet mm. Motorola 56001 digitaalinen signaaliprosessori (DSP) NeXT-tietokoneissa.
Verkkosuoritin (engl. Network Processing Unit) (NPU) on toisinaan käytetty termi, jolla voidaan tarkoittaa esim. verkkokorttia, jossa on tukea yleisesti käytetyn protokollan käsittelyyn (ks. engl. TCP offload engine).
Eräissä palvelimissa on käytetty TLS/SSL salauksen käsittelyä tehostavia apusuorittimia. Nykyisin salausalgoritmeja tehostavat käskyt on lisätty suorinten käskykantoihin.
Myös RAID-järjestelmiä varten valmistettiin erillisiä ohjainkortteja, joissa esim. RAID5:n tarkistussummien lasketa tapahtui omalla suorittimellaan.
Amiga-tietokoneen piirisarja toteutti joukon apusuorittimia kuten Copper ja Blitter.
Uudempaa kehitysuuntausta ovat Vision processing unit (VPU) suorittimet konenäköä tehostamaan sekä Googlen tensorisuoritin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Coprocessor
Käännös suomeksi
Arkin planetaario

Arkin planetaario on vuodesta 1982 lähtien toiminut kiertävä planetaario. Sen omistaja Arvo "Arkki" Kuusela on vieraillut sadoissa kouluissa ja päiväkodeissa. Kuusela on ollut kiinnostunut avaruudesta koko ikänsä ja alkanut harrastaa astronomiaa syksyllä vuonna 1979. Hän jäi eläkkeelle 14. tammikuuta vuonna 2007.
Artifact

| Artifact |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Valve Corporation
Julkaisija:  Valve Corporation
Jakelija:  Steam, Google Play ja App Store
Suunnittelija:  Richard Garfield
Pelisarja:  Dota
Pelimoottori:  Source 2
Julkaistu:  2018
Lajityyppi:  digitaalinen keräilykorttipeli (en)
Pelimuoto:  moninpeli
Alusta:  Android, IOS, Microsoft Windows, Linux ja macOS
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Artifact on Valve Corporationin kehittämä digitaalinen keräilykorttipeli.
Peli julkaistiin 28. marraskuuta 2018.
Pelin juoni perustuu Dota 2 -pelin universumiin. Monet pelin sankareista ovat Dota 2 -pelin hahmoja.
Pelin kehitys aloitettiin jo 2014 ja se julkistettiin The 2017 International Dota 2 Championships tapahtumassa elokuussa 2017.
Monista muista keräilykorttipeleistä Artifact eroaa siten, että se oli maksullinen. Lisäksi uusia kortteja ei saa ilman maksullisia lipukkeita. Pelin kortteja on mahdollista myydä ja ostaa Steamin kauppapaikalla.
Pelin julkaisun aikaan sen yhtäaikainen pelaajamäärä nousi 60 000 pelaajaan.
Vain kahdessa kuukaudessa julkaisusta peli oli menettänyt lähes kaikki pelaajansa.
Pelin epäonnistumisen jälkeen Valven tiimi alkoi kehittää uutta versiota, jossa korjattaisiin pelin ongelmia. Tätä "Artifact Foundry" -peliä kehitettiin noin puolitoista vuotta, jonka jälkeen Valve ilmoitti etteivät pelin pelaajamäärät ole sillä tasolla että kehitystä kannattaisi jatkaa.
4. maaliskuuta 2021 Valve ilmoitti sekä Artifactin että Artifact Foundryn kehityksen lopettamisesta. Alkuperäinen peli (Artifact Classic) julkaistiin ilmaispeliksi. Jokainen pelaaja saa kaikki kortit ilmaiseksi eikä pelissä voi tehdä enää ostoja eikä muutakaan maksullista sisältöä ole.
Uudempi Artifact Foundry julkaistiin samoin viimeistelemättömänä tuotteena.
Pelimekaniikat

Pelin kortit ja sankarit on jaettu neljään eri väriin, punainen, vihreä, musta ja sininen. Tämä mekaniikka vastaan Magicin eriväristä manaa tai muiden pelien hahmoluokkia. Pelissä on julkaisussa 280 eri korttia.
Pelaajan pakkaan valitaan 40 korttia, joista 5 on sankarikortteja. Nämä vastaavat Dota 2:n joukkueen viittä pelaajaa, jotka ohjaavat eri sankareita. Dotan tavoin pelikenttä on jaettu kolmeen kaistaan (lane), joille kullekin asetetaan yksi sankari. Jokaisella on kaistalla on 40 osumapisteen torni, jota pelaajan pitää suojella. Jos torni tuhoutuu, se korvautuu Ancient-hahmolla, jonka tuhoaminen voittaa pelin. Jokaisella kaistalla on oma manansa, joka lisääntyy yhdellä joka kierroksella.
Joka kerta pelaajan pelatessa kortin vuoro siirtyy vastustajalle. Kun molemmat ovat lopettaneet korttien pelaamisen, alkaa taisteluosuus, jossa sankarit ja käskyläiset (creep) ottavat yhteen. Jos kaistalla ei ole vastustajan hahmoja, ne hyökkäävät tornia vastaan. Vihollisen tuhoaminen antaa kultaa, kuten voi käyttää ostosvaiheessa sankarin varustamiseen ase-, panssari- tai lisätarvike-esineillä.
Valve on toiminut pelin kehittämisessä yhteistyössä Magic The Gathering -pelin kehittäjä Richard Garfieldin kanssa.
Antonietta Fricci

Antonietta Fricci
Antonietta Fricci (oikeasti Frietsche; 8. tammikuuta 1840 Wien – 7. syyskuuta 1912 Torino) oli itävaltalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän tulkitsi myös mezzosopraanorooleja.
Fricci opiskeli Mathilde Marchesin johdolla Wienissä. Hän debytoi konserttilaulajana vuonna 1856 ja teki oopperadebyyttinsä vuonna 1858 Violettan roolissa Pisassa. Fricci oli La Scalan vakituinen solisti vuosina 1865–1873. Hän lopetti esiintymisen vuonna 1878. Myöhemmin hän työskenteli lauluopettajana Firenzessä ja Torinossa.
Antonia Prebble

Antonia Prebble vuonna 2018.
Antonia Mary Prebble (s. 6. kesäkuuta 1984 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä.
Hänet tunnetaan vuosina 1999–2003 esittämästään Trudy-tytön roolista Klaani-televisiosarjassa. Vuonna 2005 Prebble rupesi näyttelemään televisiosarjassa Outrageous Fortune, jossa hän näyttelee Loretta West -nimistä nuorta naista. Vuonna 2006 hän näytteli myös Power Rangers: Mystic Force -sarjassa.
Annibale Ninchi

Annibale Ninchi 1957.
Annibale Ninchi (20. marraskuuta 1887 Bologna – 15. tammikuuta 1967 Pesaro) oli italialainen näyttelijä.
Ninchin teatteriura alkoi jo nuorena. Hän esitti pääosia vuosikymmenten ajan lukuisilla näyttämöillä. Parhaiten hänet tunnetaan klassisten näytelmien ja Gabriele D’Annunzion teosten mahtavaäänisenä tulkitsijana. Ninchi toimi myös näytelmäkirjailijana ja elokuvanäyttelijänä. Hänen elokuvistaan huomattavimpia ovat Scipio Africanus, Afrikan valloittaja (1937) ja Federico Fellinin Ihana elämä (1960). Näyttelijän muistelmat Annibale Ninchi racconta... ilmestyivät vuonna 1946.
Aiheesta muualla

Internet Movie Database: Annibale Ninchi (englanniksi)
Asioilla on tapana järjestyä

| Asioilla on tapana järjestyä Keko Salata |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. maaliskuuta 2021
 Kesto: 53.31
 Levy-yhtiö: SAHH
Listasijoitukset
  4.
Keko Salatan muut julkaisut
| Laulajan näköinen mies 2019 | Asioilla on tapana järjestyä 2021 |   |
Asioilla on tapana järjestyä helsinkiläisen laulajan Keko Salatan kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. maaliskuuta 2021.
Kappaleet

Vem Är Keko Salata? – 0.41
Minä Ja Mun Ajatukset – 2.57
Todennäköisyys – 3.10
Valeartisti – 4.09 (feat. Job Roggeveen)
Totta, Kai? – 2.19
Sä Oot Ruma – 2.59
Koska Mä Pelkään – 3.02
Kahville – 3.51 (feat. Etta)
Varo Vaaraa – 3.38
Le Keko Salata Show – 0.39
Suomipopin Painajainen – 3.02 (feat. Amoc)
Suosittu Kuin BEHM – 1.42
Kaveri – 3.04
Ei Tää Voi Olla Elämää – 3.06 (feat. Pehmoaino)
Supervoimii – 2.32 (feat. Mercedes Bentso)
Lumilinna – 3.21
100% – 3.24 (feat. Bess & Sexmane)
Kaipaan sua – 3.25 (feat. Boyat & Samuli Heimo)
Holmenkollen – 2.23
Arno Fellman

| Arno Fellman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Arno Jakob Fellman
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1882 Helsinki
Kuollut: 18. tammikuuta 1954 (71 vuotta) Pietarsaari
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, historioitsija
Vanhemmat:   Nils Isak Fellman  Julia Revell 
Uskonnollinen kanta:  helluntaiherätys
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Koulutus:  Filosofian maisteri (1912)
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Lehti:  Ristin Voitto (1916–1922)
Arno Jakob Fellman (10. heinäkuuta 1882 Helsinki – 18. tammikuuta 1954 Pietarsaari) oli suomalainen historiantutkija, hengellinen kirjailija ja Ristin Voitto -lehden päätoimittaja.
Arno Fellmanin vanhemmat olivat senaattori, Vaasan hovioikeuden presidentti Nils Isak Fellman ja Julia Revell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1900 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian maisteriksi 1912.
Arno Fellman oli Ristin Voitto -lehden päätoimittajana 1916–1922. Norjalaisesta Korsets Seieristä suomennettua Ristin Voitto -lehteä alettiin julkaista vuonna 1912, julkaisijana oli tammisaarelainen muurarimestari H. W. Sjöblom. Maisteri Arno Fellman toimi suomentajana.
Teoksia

Miten suurkaupungissa sisälähetystyötä tehdään. Yrjö Weilin, Helsinki 1907
Juhana Henrik Wichern: "Sisälähetyksen isä": 100-vuotinen muisto. Tekijä, Helsinki 1908
Voyage en Orient du roi Erik Ejegod et sa mort à Paphos. Librairie académique, Helsinki 1938
Suomennoksia

T. B. Barratt : Polttavia kysymyksiä 1, "Se on Täytetty": saarna. Tammisaari 1913
T. B. Barratt : Polttavia kysymyksiä 2, "Minä tulen pian": saarna. Tammisaari 1913
T. B. Barratt : Polttavia kysymyksiä 3-5, Hengen kaste eli tulikaste: kolme saarnaa. Tammisaari 1913
T. B. Barratt : Sussin kotimatka. Ristin Voitto, Tammisaari 1913
Annibale Padovano

Annibale Padovano (1527 Padova – 15. maaliskuuta 1575 Graz) oli italialainen säveltäjä ja urkuri.
Padovano sai mahdollisesti opetusta urkujensoitossa Bertoldo Sperindiolta. Hänestä tuli 30. marraskuuta 1552 Venetsian Basilica di San Marcon ensiurkuri. Hänen aikanaan toisena urkurina toimi Girolamo Parabosco ja sittemmin Claudio Merulo. 1. heinäkuuta 1565 Padovano pääsi urkuriksi Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n hoviin Graziin. Hänen seuraajiaan Venetsiassa olivat Claudio Merulo ja Giovanni Gabrieli. Vuonna 1570 Padovano pääsi Grazissa Kaarle II:n hovin kuoromestariksi.
Padovano oli yksi aikansa keskeisistä urkureista. Hän sävelsi merkittäviä urkuteoksia. Hän vaikutti muiden muassa Adrian Willaertin ja Girolamo Paraboscon kanssa suuresti uruille sävelletyn ricercarin kehittymiseen. Hänen ricercareissaan oli plain-chantista johdettuja teemoja, joita hän muunteli rytmeillä, moodeilla, melodialla ja imitaatiolla eri intervalleissa. Padovanon tuotantoon kuuluu myös muun muassa madrigaaleja sekä Messu 24 lauluäänelle. 24 äänelle sävelletyn messun käsikirjoitus on Itävallan kansalliskirjastossa.
Padovanon sävellyksiä on julkaistu levytettyinä Harmonia Mundi - ja Tactus-levymerkeillä.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Arvo A. Pylkkänen

Arvo Armas Pylkkänen (18. maaliskuuta 1898 Viipuri – 15. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kustantaja ja kirjailija.
Teoksia

Silkkikuikkaperhe : avioliitto- ja yhteiskuntaromaani, kuvittanut Aarne Nopsanen.   Kivi kustannus, Helsinki 1933
Iloa ja aatetta : kisälli- ym. lauluja kansan demokraattien kokoontumistilaisuuksiin.     Entisten sotilaiden Järvenpään toverikunta r.y. Punakaartilaisjaosto.  Järvenpää, Helsinki 1945 (nimimerkillä Armas Järkäle)
Käännöksiä

Joen tuolla puolen ... : Neuvostoliiton kirjallistaiteellisesta julkaisusta "Kansojen ystävyys", suomentaneet Eugen Lubimow ja Arvo A. Pylkkänen.   Suomi-Neuvostoliitto-seura, Helsinki 1945
Kansojen ystävyys, suomentaneet Eugen Lubimow ja Arvo A. Pylkkänen.  Suomi-Neuvostoliitto-seura, Helsinki 1946
Aiheesta muualla

Urho Kekkonen : Miksi kirjoitin "Demokratian itsepuolustuksen"? - kertoo muun muassa siitä kuinka Urho Kekkonen kirjoitti Lapuan liikkeen sisäpiirin tuttavuuteen päässeen Arvo A. Pylkkäsen pyynnöstä puheen Vihtori Kosolalle.
Alphaville (yhtye)

| Alphaville |
| --- | --- |
 Alphaville esiintymässä vuonna 2012.
Tiedot
Toiminnassa:  1982– 
Tyylilaji:  syntikkapop, new wave
Kotipaikka:   Münster, Saksa
Laulukieli:  englanti/saksa
Jäsenet:  Marian Gold   David Goodes   Jakob Kiersch   Carsten Brocker   Alexandra Merl  
Entiset jäsenet:  Bernhard Lloyd   Frank Mertens   Ricky Echolette   Rob Harris   Shane Meehan   Martin Lister   Maja Kim  
Levy-yhtiö:  Atlantic   Metropolis   Polydor   Warner Bros.  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alphaville on saksalainen syntikkapoppia esittävä yhtye, joka saavutti laajempaa suosiota 1980-luvun puolivälissä. Yhtyeen perustivat Marian Gold, Bernhard Lloyd sekä Frank Mertens. Yhtyeen tunnetuimmat hittikappaleet ovat ”Big in Japan” sekä ”Forever Young”. Tätä nykyä laulaja Marian Gold on ainoa yhtyeessä jäljellä oleva alkuperäisjäsen.
Historia > 1980-luku

Marian Gold ja Bernhard Lloyd perustivat vuonna 1981 seitsemän muun artistin kanssa Nelson Community -nimisen yhtyeen, joka oli esimakua pian heräävälle Alphavillelle.
Vuonna 1982 Frank Mertens lyöttäytyi yhteen Goldin ja Lloydin kanssa, ja he perustavat yhtyeen nimeltä Forever Young. Nimi kuitenkin vaihdettiin Alphavilleksi ennen ensimmäisen singlen ”Big in Japanin” ilmestymistä vuonna 1984. Yhtye piti toisen konserttinsa vuonna 1983, joka jäi ainoaksi seuraavien kymmenen vuoden aikana. Pian ”Big in Japanin” jälkeen seurasivat seuraavat singlet ”Sounds Like A Melody” sekä ”Forever Young”.
Joulukuussa 1984 julkaistiin yhtyeen esikoisalbumi Forever Young. Heti tämän jälkeen Frank Mertens jätti yhtyeen, ja kosketinsoittaja ja kitaristi Ricky Echolette otti hänen paikkansa. Alphaville osallistui tuona vuonna myös hyväntekeväisyysprojektiin Band Für Afrika ja sävelsi musiikin elokuvaan Der Bulle Und Das Mädchen.
Single ”Dance With Me” pohjusti albumin Afternoons in Utopia julkaisua vuonna 1986. Albumille suunniteltiin myös keikka-osiota, mutta sitä ei ikinä julkaistu, koska yhtye halusi keskittyä studiotyöhön.
Vuonna 1989 yhtye julkaisi kolmannen albuminsa The Breathtaking Blue, jonka varjolla tehtiin myös lyhytelokuvia. Christoph ja Wolfgang Lauenstein voittivat Balance -pätkällään Oscarin.
Historia > 1990-luku

Vuonna 1992 Marian Gold julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa So Long Celeste, ja samalla julkaistiin yhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi First Harvest 1984-92.
Kutsun johdattelemana yhtye piti kymmenen vuoden tauon jälkeen konsertin Beirutissa vuonna 1993. Samana vuonna yhtye esiintyi Rantarockissa (Virrat, Suomi).
Neljäs varsinainen albumi Prostitute julkaistiin ”Fools”-singlen saattelemana vuonna 1994.
Kitaristi Echolette jätti yhtyeen kesken viidennen albumin Salvationin teon vuonna 1996. Samana vuonna avattiin Alphavillen virallinen kotisivu Moonbase.
Vuonna 1997 yhtyeen levytys-sopimus levy-yhtiö WEA:n kanssa päättyi heti Salvationin julkaisun jälkeen. Tämän jälkeen yhtye alkoi keikkailla ympäri Eurooppaa ja valmistella Dreamscapes-historiikkiä. Ilman suurta levy-yhtiötäkin Dreamscapes myytiin loppuun kolmessa kuukaudessa. Tämän jälkeen Alphaville jatkoi keikkailua erittäin aktiivisesti myös todella suurien yleisömäärien edessä.
Vuonna 1999 Alphaville piti kaksi suurta konserttia Salt Lake Cityssä. Näiden konserttien pohjalta julkaistiin myöhemmin Little America -DVD.
Historia > 2000-luku

Alphaville palasi Saksan listaykköseksi albumillaan Stark Naked And Absolutely Live vuonna 2000.
Seuraavana vuonna Bernhard Lloyd ja Max Holler aloittivat oman Atlantic Popes -nimisen projektinsa. Tänä vuonna julkaistiin myös Little America ja tupla-CD-kokoelma-albumi Forever Pop, joka sisältää ensimmäisellä CD:llä alkuperäisiä Alphaville-hittejä sekä toisella muun muassa De Phazzin, Mark Platin, F.A.F:n, Paul Van Dykin sekä Eiffel 65:n tekemiä remixversioita kappaleista.
Alphaville jatkoi keikkakiertuettaan, ja teki seuraavaa albumiaan, neljän cd:n kokoelmaa, Crazy Show’ta. Tämä oli ensimmäinen yhtyeen albumi, jolla Bernhard Lloyd ei ollut mukana. Seuraavana vuonna hän ilmoittikin, että ei enää ole mukana yhtyeessä. Seuraavana vuonna Alphaville juhli 20-vuotisjuhlaansa ja julkaisi kuvataiteen ja musiikin yhdistämän Crazy Show’n.
Vuonna 2006 Alphaville liittyi jälleen levy-yhtiö WEA:aan, mutta yhteistyö jäi kuitenkin lyhyeksi, ja yhtye irtisanoi sopimuksen.
Vuonna 2009 Alphaville juhlisti joulukuussa 25-vuotisjuhliaan pitämällä suuren konsertin, jossa soitettiin monia vuosien varrelta hieman tuntemattomammaksikin jääneitä kappaleita, ja tietysti suuria hittejä. Lisäksi juhliin osallistui tunnettu saksalainen artisti Karel Gott, joka julkaisi albumillaan Alphavillen tekemän joulukappaleen ”Love Will Find A Way” saksankielisen version. Joulukuussa 2009 Alphaville myös solmi levytyssopimuksen Universalin kanssa.
Kolmentoista vuoden tauon jälkeen yhtye julkaisi marraskuussa 2010 Universalin alaisuudessa uuden studioalbumin Catching Rays on Giant. Albumia edelsi lokakuussa single ”I Die For You Today”, joka nousi Saksan albumilistalla parhaimmillaan top 20:n joukkoon. Albumin materiaali on pääosin Marian Goldin, sekä jo 15 vuotta yhtyeessä toimineen britin Martin Listerin käsialaa. Lisäksi kitaristi David Goodes on osallistunut muutaman kappaleen sävellykseen.
Vuoden 2011 maaliskuussa Alphaville teki kahden viikon tiiviin konserttikiertueen uuden albumin julkaisuun liittyen. Tämä Catching Rays On Giant -tour keskittyi kokonaan Saksan kiertämiseen. Tämän jälkeen yhtye jatkoi normaalilla keikkatahdilla soittamista ympäri Eurooppaa.
Kosketinsoittajana ja säveltäjänä toiminut Martin Lister menehtyi yllättäen 21.5.2014.
Diskografia > Albumit

1984: Forever Young
1986: Afternoons in Utopia
1989: The Breathtaking Blue
1994: Prostitute
1997: Salvation
1999: Salvation (US-Edition)
2001: Forever Pop
2003: CrazyShow Excerpts (Promo)
2010: Catching Rays On Giant
2017: Strange Attractor
2022: Eternally Yours
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut (englanniksi)
cosmic meadows, kaikkien aikojen tarkin Alphaville-sivusto. Sanakirja
Autovarikko

Autovarikko oli Suomen puolustusvoimien yksikkö, jonka tehtävänä oli hankkia, varastoida ja toimittaa moottoriajoneuvoja ja moottoriajoneuvoalan materiaalia. Puolustusministeriö antoi käskyn autovarikoiden perustamisesta talvisotaa edeltäneen yhteisharjoituksen aikana 14. lokakuuta 1939. Varikot myös korjauttivat perustamisen aikana suojeluskuntapiireiltä lunastetut ajoneuvot ja luovuttivat ne sotatoimiyhtymille sekä sotatoimien päätyttyä valvoivat siviilikorjaamoissa takaisinluovutettavien ajoneuvojen kunnostusta.
Varikot olivat:
Autovarikko 1, Lahti, pommitettiin talvisodassa 2. maaliskuuta 1940
Autovarikko 2, Turku
Autovarikko 3, Tampere, välirauhan aikana 1. heinäkuuta 1940 nimettiin Autovarikko 1:ksi.
Autovarikko 4, Kuopio
Autovarikko 5, Seinäjoki => siirrettiin Jyväskylään helmikuussa 1940
Autovarikko 6, Oulu
Autovarikko 7, Lappeenranta, perustettiin vasta helmikuun 1940 puolessa välissä.
Ankeriasjärvi

| Ankeriasjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Kunnat:  Jyväskylä, Laukaa
Koordinaatit:  62°17′38″N, 25°50′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskuoja:  oja Saanijärveen 
Järvinumero:  14.312.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116 m  
Rantaviiva:  7,367 km  
Pinta-ala:  39,015 ha  
Tilavuus:  0,0013018 km³  
Keskisyvyys:  3,34 m  
Suurin syvyys:  9,1 m  
 fiAnkeriasjärvi 
Ankeriasjärvi  on Keski-Suomessa pääosin Jyväskylässä Ankeriasjärven kaupunginosassa ja pieneltä osin  Laukaassa sijaitseva järvi.