stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Bodenplatte
Tausta

Operaatio Bodenplatten suunnitteli Saksan ilmavoimien komentaja valtakunnamarsalkka Hermann Göring, joka piti uhkapelin tapaista hyökkäystä Saksan ainoana vaihtoehtona uskoen, että ilmaherruus oli saavutettava nopeasti, tai sota oli hävitty. Ilmaherruus oli tarkoitus riistää salamahyökkäyksellä liittoutuneiden ilmavoimia vastaan niiden lentokentillä.
Göringin suunnitelma vastaavasta hyökkäyksestä mainitaan ensimmäisen kerran 6. marraskuuta 1944, jolloin kenraalimajuri Eckhard Christian kertoi siitä Adolf Hitlerille. Hänen mukaansa valtakunnanmarsalkan määräys oli ottaa kaikki käytössä olevat yksiköt mukaan samana päivänä yhdellä kertaa ja yhtä iskua varten päivänä, joka vastaavaan iskuun soveltuisi sään puolesta. Hitler piti tuolloin suunnitelmaa epärealistisena ja epäili Luftwaffen antamia numerotietoja voimasuhteista. Operaatio toteutettiin joka tapauksessa.
Luftwaffe oli ennen operaatiota huomattavissa ongelmissa. Monet kokeneemmat lentäjät saivat liian vähän lepoa etulinjasta ja monet pilotit olivat nuoria tulokkaita, joiden koulutuksessa ei hyödynnetty kokeneempia lentäjiä. Polttoainepulan takia monilla oli takanaan vain muutamia lentotunteja. Taistelumoraali oli alhainen. Ilmavoimien upseerit tiesivät tulevasta operaatiosta joitakin viikkoja etukäteen. Operaatiokäsky uudenvuodenaattona 1944 herätti kuitenkin hämmennystä ja jopa kauhua. Monet uskoivat seuraavana aamuna toteutettavan hyökkäyksen olevan japanilaistyylinen itsemurhaisku.
Operaatio

Iskuun koottiin lähes kaikki käytössä olevat lentokuntoiset noin 1 000 konetta 38 lentokentällä. Ne alkoivat lähteä kohti osoitettuja hyökkäyskohteitaan aamun valjetessa 1. tammikuuta 1945. Tarkoitus oli iskeä kahdelletoista brittiläiselle kentälle Belgiassa ja Alankomaiden eteläosassa, sekä neljälle yhdysvaltalaiselle kentälle Ranskassa samaan aikaan kello 9.20. Monet kohteista olivat niille iskeneiden lentäjien aikaisempia omia tukikohtia. Joka tapauksessa suunnistusvirheiden takia isku kohdistui vain kolmelletoista brittikentälle ja kolmelle amerikkalaiselle kentälle.
Göringin käskyn mukaan he, jotka eivät löytäneet kohteisiinsa, joutuisivat nousemaan ilmaan uudestaan välittömästi hyökkäystä toteuttamaan. Jokaisen yksikön mukana oli tätä valvova Me 262 -suihkuhävittäjä, jonka oli tunnistettava ne, jotka eivät hyökänneet riittävän päättäväisesti. Hitlerin Ardennien taistelun takia antamien varotoimien mukaisesti Göring ei antanut varoittaa saksalaista ilmatorjuntaa operaatiosta etukäteen. Valtavien muodostelmien ilmestyessä yhtäkkiä taivaalla osa ilmatorjuntapattereista luuli niitä vihollisen koneiksi. Saksalainen ilmatorjunta pudotti tiettävästi alas 16 omaa konettaan niiden ollessa matkalla kohteisiinsa.
Joillakin kohteilla saksalaisten onnistui yllättää vihollisensa. Sint-Denijs-Westremissä lähellä Gentiä yllätettiin puolalainen Spitfire-laivue. Koneet olivat juuri laskeutumassa vähäisellä polttoaineella ja yhdeksän niistä tuhottiin. Toisaalta RAF ja puolalaislaivue yllättivät tämän jälkeen hyökkääjät ja ampuivat alas 18 saksalaista konetta. Eindhovenissa britit kärsivät suurimmat tappionsa. Ilmaan nousemassa ollut Typhoon-laivue yllätettiin ja pudotetut koneet tukkivat kiitotien estäen muiden nousun ilmaan. Tukikohta oli erikoistunut valokuvatiedusteluun, ja tätä tarkoitusta varten kentällä olleet Spitfiret seisoivat rivissä kiitotien varrella. Kentällä tuhoutui myös brittisotamarsalkka Bernard Montgomeryn henkilökohtainen kone. Everessä yllätettiin ja tuhottiin rullaamassa ollut Spitfire-laivue. Amerikkalaiset totesivat, että kaikki Britannian 2. taktisten ilmavoimien koneet oli yllätetty ”tiiviissä riveissä kentillä”, vaikka kuvailu ei sopinutkaan hyvin muualle, kuin Eindhoveniin.
Amerikkalaiset säästyivät brittejä vähäisemmin tappioin. Yksi amerikkalaisia vastaan suunnattu hyökkäysosasto ei löytänyt kohteeseen ollenkaan ja Metziin matkalla ollut osasto joutui ilmataisteluun P-47 Thunderbolt -koneiden kanssa. Metzissä onnistuttiin tästä huolimatta tuhoamaan 20 sen kentällä olleista 48 hävittäjäpommittajasta. Ensimmäisten iskujen jälkeen osa saksalaisista joutui Göringin käskyn mukaisesti ottamaan polttoaine- ja ammustäydennystä, sekä lähtemään uudestaan ilmaan. Heitä vastassa oli nyt murskaavan ylivoimaiset liittoutuneiden laivueet.
Seuraukset

Operaatio oli saksalaisille suuri menetys. Liittoutuneet olivat menettäneet operaatiossa 150 taistelukonetta ja 17 muuta konetta. 111 konetta oli vaurioitunut. Lentäjätappiot olivat pieniä ja kenttähenkilökuntaa kaatui yli 100. Sen sijaan Luftwaffe menetti 271 hävittäjää. Lisäksi 65 vaurioitui. Vielä tuhoisampia olivat henkilöstötappiot. 143 lentäjää oli kaatunut tai kadonnut. 70 jäi vangiksi ja 21 haavoittui. Heidän joukossaan oli kolme kommodoria, viisi lennoston komentajaa ja neljätoista laivueenjohtajaa.
Tuhoja RAF:n kentällä Melsbroekissa Belgiassa.
Avro Lancaster -pommikonetta peitetään sammutusvaahdolla Melsbroekissa.
Tuhoutuneita P-47 Thunderbolt -koneita Metzin kentällä.
Pakkolaskun lähellä Brysseliä tehnyt Focke-Wulf Fw 190.
Ukmergė

| Ukmergė |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Logo
 Ukmergė
 Koordinaatit: 55°15′0″N, 24°45′0″E 
Valtio:  Liettua
Lääni:  Vilna
kunnallispiiri:  Ukmergėn kunnallispiiri
Väkiluku (2012)  ():  23 450
 
 www.ukmerge.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ukmergė on Liettuan itäosassa sijaitseva kaupunki, joka kuuluu Vilnan lääniin. Kaupunki sijaitsee 76 kilometriä Vilnasta luoteeseen. Ukmergė on Ukmergėn kunnallispiirin hallinnollinen keskus. Vuoden 2012 alun väkiluvuksi arvioitiin 23 450.
Historia

Eräiden lähteiden mukaan Ukmergė mainittiin ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä vuonna 1225, mutta joidenkin historioitsijoiden mukaan ensimmäinen maininta on vuodelta 1333 liiviläisissä kronikoissa. Kaupungin keskustaan rakennettiin puusta linna, joka kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1391. Uusi kivilinna rakennettiin 1400-luvulla. Samoihin aikoihin Ukmergė kilpaili kaupankäynnistä läheisen Deltuvan kaupungin kanssa. Deltuvan menetettyä kaupallisen asemansa Ukmergėn talous alkoi kasvaa nopeasti. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1486.
Ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungissa käytiin lukuisia taisteluja liettualaisten ja bolševikkien välillä. Bolševikit poistuivat kaupungista vuonna 1919. Liettuan itsenäisyyden aikana ennen toisen maailmansodan alkua Ukmergėen perustettiin lukuisia tehtaita, jotka valmistivat muun muassa pellavaa, koneita ja huonekaluja.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1840 | 1897 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2011 | 2012  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&05275.&&&&005 275 | &&&&&&&&&&013532.&&&&0013 532 | &&&&&&&&&&014880.&&&&0014 880 | &&&&&&&&&&021663.&&&&0021 663 | &&&&&&&&&&026996.&&&&0026 996 | &&&&&&&&&&030649.&&&&0030 649 | &&&&&&&&&&028759.&&&&0028 759 | &&&&&&&&&&023878.&&&&0023 878 | &&&&&&&&&&023450.&&&&0023 450 |
Nähtävyyksiä

Ukmergėn vanhakaupunki liitettiin Liettuan kulttuuriperintöluetteloon vuonna 2002. Kaupungissa on muun muassa kolme roomalaiskatolista kirkkoa ja vanhauskoisten puukirkko. Muita nähtävyyksiä ovat kaupungin aluemuseo, liettualaisten partisaanien hautausmaa, Vaitkuškisin palatsin rauniot ja Neuvostoliiton aikainen entinen maanalainen ydinasetukikohta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin virallinen sivusto (liettuaksi, englanniksi)
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Karijoki

| Karijoki Bötom |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°18′25″N, 021°42′25″E
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Suupohjan seutukunta
Kuntanumero:  218
Hallinnollinen keskus:  Karijoen kirkonkylä
Kuntaliitokset:  Osa Lapväärtistä (1926)
Kokonaispinta-ala:  186,35 km² 286:nneksi suurin 2022 
– maa:  185,58 km²
– sisävesi:  0,77 km²
Väkiluku:  1 159 288:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  6,25 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  11,4 %
– 15–64-v.:  52,4 %
– yli 64-v.:  36,3 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,0 %
– ruotsinkielisiä:  1,7 %
– muut:  2,3 %
Kunnallisvero:  9,8 % 46:nneksi suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Marko Keski-Sikkilä
Kunnanvaltuusto:  15 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Kok.   • PS   • SDP:   8 3 3 1
www.karijoki.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Karijoen kirkonkylää vuonna 1990.
Karijoen kirkko.
Ylikylää vuonna 1990.
Karijoki (ruots. Bötom) on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 1 159 ihmistä, ja sen pinta-ala on 186,35 km2, josta 0,77 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 6,25 asukasta/km2. Karijoki on sekä pinta-alaltaan että väkiluvultaan Etelä-Pohjanmaan maakunnan pienin kunta.
Karijoki sijaitsee Suupohjan reunamilla, Karijoen ja Teuvanjoen laaksoissa Lapväärtinjoen keskijuoksulla. Karijoen alueelle on ominaista laakeat pellot, pyöreät vuorenselänteet sekä länsisuomalaiset havumetsät ja suuret suot.
Karijoki on saanut julkisuutta vuonna 1996 löydetyn Susiluola-nimisen muinaisjäännöksen ansiosta. Luola-alueen maanomistaja on Karijoen kunta, mutta itse luola sijaitsee Kristiinankaupungissa.
Nimen alkuperä

Karijoki-nimi vakiintui 1600-luvulla ja sitä ennen asiakirjoissa käytettiin nimiä Norrmark, Kackarijockij ja Böthe.
Historia > Esihistoria ja asutuksen syntyminen

Ensimmäiset merkit asutuksesta ovat kivikaudelta, johon kuuluvia esineitä on löydetty Alakylästä, Myrkystä ja erityisesti Ohriluomasta. Seudulta on löytynyt myös pronssi- ja rautakautisia esineitä.
Pysyvästi Karijoen seutu asutettiin 1500-luvun lopulla. Karijoen seutu kuului Närpiön suureen rannikkopitäjään. Myrkyn kylä on alueen kylistä vanhin. Sen asuttaminen alkoi jo 1500-luvun alkupuolella. Myrkky on ollut alueen kylistä ainoa kaksikielinen.
Historia > Osa Lapväärttiä (1595–1817)

Kun Närpiöstä erotettiin Lapväärtin kappeli 1595, Karijoki siirtyi sen yhteyteen. Lapväärtin seurakunta itsenäistyi vuonna 1607.
1700-luvulla isojako ja tervanpoltto toivat sinne uudistilallisia. Kirkko valmistui vuonna 1811.
1800-luvun alussa Karijoen asukasluku oli lähes 600 ja se kasvoi yli 2 300:ään vuoteen 1880 mennessä.
Historia > Itsenäistyminen ja kehittyminen kuntana (1817–)

Karijoesta muodostettiin saarnahuonekunta vuonna 1812 samaan aikaan kun Palkkamäelle rakennettu kirkko vihittiin käyttöön. Vuonna 1817 Karijoki sai kappeliseurakunnan oikeudet ja itsenäinen seurakunta siitä tuli vuonna 1862.
Suomen sodassa 1808 Karijoki kärsi koko Etelä-Pohjanmaan pahimmat vahingot. 1830-luvulla ja uudelleen 1860-luvulla katovuodet ja kulkutaudit pysäyttivät väestönkasvun. 1900-luvun vaihteessa Karijoen asukasluvun kasvua hillitsi amerikansiirtolaisuus.
Karijoen sankarihautausmaalle on siunattu 134 vainajaa, joista moni sai surmansa Jalkaväkikomppania 58:ssa jatkosodassa.
Maantiede

Karijoen naapurikunnat ovat Isojoki, Kauhajoki, Kristiinankaupunki ja Teuva.
Asutus jakautuu kirkonkylään ja sen lähikyliin (Karijoen laakso) sekä Myrkyn kylään (Teuvanjoen laakso).
Maantiede > Luonto

Karijoella on kolme järveä: Kankalojärvi, Peurajärvi ja Pohjoisjärvi.
Natura-kohde Lapväärtinjokilaakso on osittain Karijoen alueella. Se on merkittävin lähes vapaana virtaava jokivesistö, joka laskee Selkämereen. Jokeen nousevat kutemaan meritaimen, harjus ja alajuoksulle myös vaellussiika.
Karijoen korkein kohta on 146 metriä korkea Iso-Kakkori.
Maantiede > Kylät

Alakylä
Karijoen kirkonkylä
Myrkky
Ylikylä
Maantiede > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Karijoella oli 1 329 asukasta, joista 511 asui taajamassa, 808 haja-asutusalueilla ja 10:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Karijoen taajama-aste on 38,7 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Karijoen kirkonkylä.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Karijoen väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 038 | 2 038 |
| 1985 | 1985 |    | 2 012 | 2 012 |
| 1990 | 1990 |    | 1 982 | 1 982 |
| 1995 | 1995 |    | 1 918 | 1 918 |
| 2000 | 2000 |    | 1 760 | 1 760 |
| 2005 | 2005 |    | 1 673 | 1 673 |
| 2010 | 2010 |    | 1 521 | 1 521 |
| 2015 | 2015 |    | 1 369 | 1 369 |
| 2020 | 2020 |    | 1 236 | 1 236 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Kieli ja etnisyys

Karijoen väestöstä oli vuonna 2023 suomenkielisiä 96,0 prosenttia, ruotsinkielisiä 1,7 prosenttia ja vieraskielisiä 2,3 prosenttia. Karijoella asui vuoden 2023 lopussa 26 ulkomaan kansalaista, mikä on 2,2 prosenttia kunnan väestöstä. Suurin yksittäinen ulkomaalainen väestöryhmä on ukrainalaiset, joita asuu Karijoella 12 henkeä.
Väestö > Uskonto

Vuoden 2023 aluejaon mukaan Karijoella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Kauhajoen seurakunta
Karijoen kappeliseurakunta
Seurakunta toimii myös Kauhajoen kaupungin alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Karijoen alueella toimii Vaasan ortodoksinen seurakunta.
Talous

Karijoen työpaikkarakenne, Tilastokeskus (2022)
Alkutuotanto (28.7%)
Jalostus (26.3%)
Palvelusektori (43.6%)
Muut sektorit (1.4%)
Talousalueena Karijoki kuuluu Suupohjan seutukuntaan, jonka alueellinen bruttokansantuote oli 37 027 euroa asukasta kohden vuonna 2022. Alueellinen BKT on maan keskiarvoa pienempi ja seutukuntien keskinäisessä vertailussa 40. suurin.
Karijoella oli vuonna 2022 yhteensä 342 työpaikkaa ja kaupungissa asui 450 työllistä työssäkäyvää. Asuinkunnassaan työssäkäyvien osuus työllisistä on 50,0 prosenttia. Karijoen työpaikkojen suhde on palveluvaltainen. Palvelujen osuus työpaikoista on 43,6 prosenttia, jalostuksen 26,3 prosenttia ja alkutuotannon 28,7 prosenttia.
Karijoen työpaikkaomavaraisuus on 76,0 prosenttia. Työikäisten työllisyysaste oli 74,9 prosenttia vuonna 2022 ja työttömien osuus työvoimasta 9,8 prosenttia. Taloudellisen huoltosuhteen mittarilla Karijoella on 166,7 työvoiman ulkopuolella olevaa ja työtöntä sataa työllistä kohden.
Talous > Elinkeinorakenne

Toimivia maatiloja ja yrityksiä on molempia noin sata. 29,7 prosenttia Karijoen työvoimasta sai vuonna 2015 elantonsa maa-, metsä- ja kalataloudesta, mikä teki kunnasta Suomen viidenneksi alkutuotantovaltaisimman.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat rakennustarvikkeita tuottava Timala , E-P:n Elementtirakenne ja liukuovia ja komeroita valmistava Mirror Line. Merkittäviä työnantajia kunnan lisäksi ovat Suupohjan Perunalaakso sekä Suupohjan teollisuusautomaatio.
Koulutus

Karijoen koulussa on opetusta luokille 1-6 kolmessa yhdysluokassa. Oppilaita on noin 60. Yläkouluikäiset käyvät koulua Kristiinankaupungissa. Kristiinanseudun yläkoulun kanssa samassa rakennuksessa on myös lukio.
Julkiset palvelut

Karijoen kunnan sosiaali- ja terveyspalvelut hoitaa Suupohjan peruspalveluliikelaitoskuntayhtymä.
Karijoen kirjasto toimii koulun yhteydessä. Sillä on yhteistyösopimus naapurikuntien kanssa. Vapaaehtoiset pyörittävät kyläkirjastoa Myrkyn kylässä.
Kulttuuri

Karijoen länsiraja on samalla kieliraja. Suurin osa karijokisista puhuu omin vivahduksin eteläpohjalaismurretta.
Kulttuuri > Urheilu

Karijoen Tappara on kunnassa toimiva urheiluseura.
Kulttuuri > Ruoka

Karijoen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa.
Hallinto ja politiikka > Hallinto

Karijoen kunnanjohtaja vuodesta 2017 on Marko Keski-Sikkilä. Kunnanvaltuustossa on 15 paikkaa, joista kahdeksan on keskustan hallussa kaudella 2021–2025.
Hallinto ja politiikka > Politiikka

Annetut äänet viimeisimmissä kunnallisvaaleissa. (lähde: YLE, Vaalitulospalvelu)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | KESK | KESK | KOK | KOK | PS | PS | SDP | SDP | Johto |
| Vuosi | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Ääniä | % | Johto |
| 2008 | 566 | 57,5 | 342 | 34,7 |  |  | 77 | 7,8 | 22,8 |
| 2012 | 472 | 51,9 | 237 | 26,1 | 152 | 16,7 | 48 | 5,3 | 25,8 |
| 2017 | 447 | 54,3 | 179 | 21,7 | 134 | 16,3 | 63 | 7,7 | 32,6 |
| 2021 | 337 | 48,8 | 152 | 22,0 | 137 | 19,9 | 64 | 9,3 | 26,8 |
Merkittäviä henkilöitä

Aarne Ahola (1910–1994), Mannerheim-ristin ritari nro 71
Pentti Lund (1925–2013), jääkiekkoilija
Paul Norrback (1930–1995), harmonikkataiteilija ja säveltäjä
Antti Rajamäki (s. 1952), entinen pikajuoksija
Susanna Rajamäki (s. 1979), yleisurheilija
Erkki Rankaviita (1927–2009), kansanmuusikko
Knut Sonck (1822–1915), rovasti
Seppo Tuisku (1935–2020), kirjailija
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Karijoen kunnan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tilastokeskus - Karijoen avainluvut
Suupohjan alueen portaali (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Etelä-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alajärvi  Alavus  Evijärvi  Ilmajoki  Isojoki  Isokyrö  Karijoki  Kauhajoki  Kauhava  Kuortane  Kurikka  Lappajärvi  Lapua  Seinäjoki  Soini  Teuva  Vimpeli  Ähtäri 
Entiset kunnat:  Alahärmä  Jalasjärvi  Jurva  Kortesjärvi  Lehtimäki  Nurmo  Peräseinäjoki  Seinäjoen maalaiskunta  Töysä  Ylihärmä  Ylistaro
Hangzhounlahden silta

Hangzhounlahden silta (yksink.: 杭州湾大桥; perint.: 杭州灣大橋; pinyin: Hángzhōu Wān Dàqiáo) on Hangzhounlahden ylittävä maantiesilta Zhejiangin maakunnassa Kiinan itärannikolla. Se on maailman pisin meren yllä kulkeva silta. 35,6 kilometriä pitkä silta yhdistää Shanghain metropolin Ningbon satamakaupunkiin lyhentäen niiden välimatkaa 400 kilometristä 80 kilometriin. Moottoritie johtaa Shanghaista lounaaseen Jiaxingin kaupunkiin, jonka jälkeen se kulkee siltaa pitkin lahden yli Cixin kaupunkiin. Cixistä tie jatkuu kaakkoon Ningbon kaupunkiin. Noin miljardi euroa maksaneen sillan toivotaan vauhdittavan alueen taloutta ja turismia.
Luettelo ministereistä Suomen valtiovarainministeriössä

Tämä on luettelo Suomen valtiovarainministeriössä toimineista ministereistä.
Luettelossa on lueteltu sekä ministeriötä johtavat (ensimmäiset) valtiovarainministerit että erikseen muut valtiovarainministeriössä toimineet ministerit, joiden nimike on ollut esimerkiksi "ministeri valtiovarainministeriössä", "toinen valtiovarainministeri" tai "kuntaministeri". Luettelossa on mainittu vain ministerit, jotka ovat päätoimisesti toimineet ministeriössä, ei sellaisia, joiden alueeseen on kuulunut vain joitain ministeriön alaan kuuluvia asioita.
Sylvanus Dryden Phelps

Sylvanus Dryden Phelps (15. toukokuuta 1816, Suffield, Connecticut – 25. marraskuuta 1895 New Ha­ven, Con­nec­ti­cut) oli yhdysvaltalainen baptistipastori, toimittaja ja kirjailija.
Elämänvaiheet ja työ

Phelps opiskeli Brownin yliopistossa Rhode Is­landissa ja valmistui teologian tohtoriksi 1844. Sen lisäksi hän opiskeli Yale Di­vin­i­ty Schoolissa, New Ha­venissa. Hänet nimitettiin New Havenin baptistiseurakuntaan pastoriksi, jossa hän toimi 28 vuotta, minkä jälkeen hän toimi The Christian Secretary -lehden toimittajana. Hän julkaisi useita kirjoja, lauluja ja runoja.
Yksi Phelpsin kirjoittamista lauluista, ”Saviour, Thy dying love”, on myös käännetty suomeksi. Kappale ilmestyi hänen kustantamassaan lehdessä The Watchman and Reflector 1862. Laulun sävelmä on Robert Lowryn kirjoittama melodia. Se on suomeksi Ruotsin kirkon virsikirjassa, virsi 94 "Itsesi uhrasit puolestani"  (käännös Anna-Maija Raittila 1997) sekä Seurakunta laulaa -kirjassa laulu 405 (käännös Anna-Maija Raittila 1, 2, 4 säk, Joel Niininen 4. säk. 2001).
William Chatterton Dix

William Chatterton Dix
William Chatterton Dix (14. kesäkuuta 1837 Bristol, Englanti – 9. syyskuuta 1896 Cheddar) oli englantilainen virsirunoilija ja säveltäjä.
Elämänvaiheet ja työ

Dix oli bristolilaisen kirurgin poika. Hänen isänsä oli kirjoittanut runoilija Thomas Cattertonin elämäkerran ja antoi pojalleen toisen etunimen tämän mukaan. William opiskeli Bristolin Grammar Schoolissa kaupallisia aineita ja hänestä tuli glasgow'laisen merenkulkuvakuutusyhtiön johtaja.
Hänet tunnetaan kuitenkin ennen muuta virsirunoilijana ja hänen virsiään on käännetty eri kielille. Hän julkaisi useita laulukirjoja kuten Hymns of Love and Joy (1861), Altar Songs, Verses on the Holy Eucharist (1867) ja Vision of All Saints. Hän on kirjoittanut noin 40 virttä. Useita hänen kirjoittamiaan lauluja oli 1861 ilmestyneessä Hymns Ancient & Modern -kirjan ensimmäisessä laitoksessa. Hänen omien laulujen ohella kirjoissa oli myös hänen tekemiään käännöksiä. Monet hänen kirjoittamansa laulut ovat nykyään tunnettuja ns. caroleina, joulu- ja pääsiäisajan lauluja.
Tunnetuimpia Dixin kirjoittamia lauluja on ”Alleluya, sing to Jesus” vuodelta 1866. Se julkaistiin Dixin kirjassa Altar song 1867 otsikolla ”Redemption by the Precious Blood”. Virsi on englanninkielisissä kirjoissa ehtoollisvirsi. Dix lukeutui anglikaanisen kirkon korkeakirkolliseen haaraan ja kirjoitti virren, koska hänen mielestään Englannin kirkko tarvitsi uusia ehtoollivirsiä. Suomeksi se käännetty alkusanoin ”Halleluja, Kiitos Herran”.
Dixin virsiä suomenkielisissä virsi- ja laulukirjoissa

"Halleluja, kiitos Herran" (Suom. Matti Kolehmainen ja Anna-Maija Raittila 1983)
Suomen ev. lut. kirkon virsikirja, virsi 339
Ruotsin kirkon virsikirja, virsi 15
Hengellinen laulukirja, laulu 433
Seurakunta laulaa -kirja, laulu 168.
"Oi, miksi onnea silmissänsä"
Uusia virsiä 2009 virsi 19 (What Child Is This laid to rest, suom. Pekka Kivekäs)
Jacob Regnart

Jacob Regnart Teutsche Lieder mit dreyen stimmen (1583)
Venus du und dein Kind
Jacob Regnart (noin 1540/1545 – 16. lokakuuta 1599) oli alankomaalainen renessanssiajan säveltäjä, hovikapellimestari Prahassa ja Innsbruckissa.