stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Off the Record (Sweetin albumi)
Kappaleet > Yhdysvaltain-versio

Fever of Love (erilainen intro)
Lost Angels
Midnight to Daylight
Laura Lee
Windy City
Stairway to the Stars (lisäkappale)
Live for Today (hieman erilainen versio)
Funk It Up (David's Song)
Hard Times
She Gimme Lovin'
Kokoonpano

Brian Connolly – laulu
Steve Priest – basso, huuliharppu, laulu
Andy Scott – kitarat, syntetisaattorit, laulu
Mick Tucker – lyömäsoittimet, laulu
Arvostelut

Allmusic () linkki
Seitsemäs temppeliherra

| Seitsemäs temppeliherra |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juha-Pekka Koskinen
Kieli:  suomi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  315
ISBN:  978-951-23-4891-6

Edeltävä:  Ristin ja raudan tie
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Seitsemäs temppeliherra on Juha-Pekka Koskisen vuonna 2007 ilmestynyt historiallinen romaani. Kirjasta ilmestyi 2022 uudistettu laitos Liken kustantamana. Teos on itsenäinen jatko-osa vuonna 2004 ilmestyneelle romaanille Ristin ja raudan tie. Molemmat sijoittuvat ristiretkiajalle.
Sisältö

Vanha ritari Sir Canmore saapuu poikansa Johanneksen luo Canmerin linnaan. Sir Canmore lahjoittaa pojantyttärelleen Elviralle muistiinpanonsa ristiretkiltä.
Aiheesta muualla

Jari Lybeck: Enemmän Koskista, vähemmän Waltaria[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 8.12.2007.
Seksagesimaalijärjestelmä

Seksagesimaalijärjestelmä on lukujärjestelmä, jonka kantaluku on 60. Lukujärjestelmä on ollut käytössä ainakin Mesopotamian alueen joissain korkeakulttuureissa, mm. sumerilaisilla, akkadilaisilla ja babylonialaisilla (2350...539 eaa.). Seksagesimaalijärjestelmän käyttö kyseisissä kulttuureissa liittyi heillä käytössä olleisiin lukuisiin eri aika-, pituus- (sekä pinta-ala- ja tilavuus-) yksiköihin, joille oli ominaista se, että ne olivat keskenään jaollisia. Samaten luku 60 on monipuolisesti jaollinen: 60/1, 60/2, 60/3, 60/4, 60/5, 60/6, 60/10, 60/12, 60/15, 60/20, 60/30 sekä 60/60.
Nykyään käytössä oleva aikajärjestelmä on peräisin sumerilaisilta, joskin he jakoivat vuorokauden 24 tunnin sijasta 6 yötuntiin ja 6 päivätuntiin, joiden ajalliset kestot lisäksi muuttuivat vuodenaikojen tahdissa, sillä ne oli ankkuroitu auringon nousuun ja laskuun.  Seksagesimaalijärjestelmää käytetään lisäksi karttakoordinaattien ilmaisemisessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seksagesimaalijärjestelmä Wikimedia Commonsissa
Numerojärjestelmät
arabialainen | armenialainen | babylonialainen | heprealainen | kiinalainen | kreikkalainen | mayalainen | roomalainen
binääri- | senaari-  | oktaali- | kymmen- (desimaali-) | duodesimaali- | heksadesimaali- | vigesimaali- | seksagesimaalijärjestelmä
Selenaatti

Selenaatti-ionin rakenne
Selenaatti (SeO42–) on anioni, joka muodostuu seleenihapon protolysoituessa. Seleenihapon suolat selenaatit sisältävät selenaatti-ionin anionina. Selenaattisuolat ovat tärkeitä seleenin lähteitä kasveille.
Rakenteeltaan ja ominaisuuksiltaan selenaatti-ioni muistuttaa läheisesti sulfaatti-ionia. Se on kuitenkin sitä voimakkaampi hapetin ja selenaatit luovuttavat suhteellisen helposti happea niitä kuumennettaessa. Sulfaattien tavoin useat selenaattisuolat liukenevat hyvin veteen ja muodostavat kaksoissuoloja, joita kutsutaan alunoiksi. Erittäin happamissa olosuhteissa se esiintyy vetyselenaatti-ionina (HSeO4–) Selenaatteja valmistetaan tavanomaisesti neutraloimalla seleenihappoa metallioksidin tai metallihydroksidin avulla. Esimerkiksi hapetusluvulla +I esiintyvän metallin M oksidien ja hydroksidien reaktiolla seleenihapon välisessä reaktiossa muodostuu selenaatteja seuraavasti
Kasvit ottavat seleeniä maasta selenaatti- ja seleniitti-ionien muodossa. Kasvit muuttavat nämä orgaanisiksi seleeniyhdisteiksi, joita eläimet pystyvät hyödyntämään. Kasvien ja eläinten riittävän seleeninsaannin turvaamiseksi lannoitteisiin lisätään selenaatteja, tyypillisimmin natriumselenaattina.
Andy Scott

| Andy Scott |
| --- | --- |
 Andy Scott vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Andrew David Scott
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1949 (ikä 75)  Wrexham, Wales
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1960–luvulta lähtien
Tyylilajit:  hard rock, glam rock
Soittimet:  mm. Fender Stratocaster ja Gibson ES-335
Yhtyeet:  SilverStone (myöhemmin Elastic Band), Mayfield’s Mule, Scaffolds, Sweet, Paddy Goes to Holyhead
Levy-yhtiöt:  mm. RCA ja Polydor
Aiheesta muualla
www.thesweet.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Andrew David ”Andy” Scott (s. 30. kesäkuuta 1949 Wrexham, Wales) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Sweet-yhtyeen kitaristina.
Ura > Alkuajat

Scott innostui musiikista jo varhain. Noin 15-vuotiaana hän aloitti muusikon uransa basistina SilverStone-nimisessä yhtyeessä. Myöhemmin se vaihtoi nimensä Elastic Bandiksi ja sai vuonna 1968 levytyssopimuksen Decca Recordsilta. Kitaraan siirtyneen Andy Scottin lisäksi yhtyeeseen kuuluivat vuosina 1968–1969 hänen veljensä Dave Scott (basso, saksofoni), Sean Jenkins (rummut) ja Ted Yeadon (laulu, kosketinsoittimet, puhallinsoittimet, lyömäsoittimet). Yhtye levytti kaksi heikosti menestynyttä singleä ja albumin Expansions on Life. Elastic Band hajosi, kun solisti Ted Yeadon siirtyi Love Affair -yhtyeeseen Steve Ellisin tilalle.
Elastic Bandin hajottua Andy ja Mike Scott liittyivät bluesmuusikko Chris Mayfieldin Mayfield’s Mule -yhtyeeseen, joka julkaisi Parlophone-yhtiön kautta kolme singleä vuosina 1969–1970. Andy Scottin tehtävä yhtyeessä oli lähinnä toimia taustamuusikkona, eikä hän soittanut kuin kahdella singlellä. Scott lähti Mayfield’s Mulesta ja muutti Walesista Lontooseen. Siellä hän soitti lyhyen aikaa Scaffolds-nimisessä yhtyeessä.
Ura > Sweet

Vuonna 1970 purukimipopyhtye Sweet haki kitaristia Mick Stewartin lähdettyä, ja Andy Scott meni koesoittotilaisuuteen. Hän on kertonut menneensä paikalle naamioituneena, koska hänellä oli heavy rock -kitaristin maine. Scott oli kuitenkin työn puutteessa, ja kitaransoitto- ja laulutaitonsa ansiosta hän sai paikan, vaikka yhtyeen toinen manageri Mike Chapman oli Scottin valintaa vastaan väittäen tämän haluavan yhtyeeseen pelkästään rahan vuoksi.
Sweetin ura lähti Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamien singlehittien myötä nousuun. Andy Scott on kertonut, että Chinn/Chapman-tiimi piti häntä uhkana, koska yhdessä samanlaisen musiikkimaun omaavan rumpali Mick Tuckerin kanssa hän vähensi yhtyeen riippuvuutta kyseisiin laulunkirjoittajiin. Andy Scottista tuli myöhemmin yhtyeen musiikillinen voimahahmo säveltämiskykyjensä ansiosta. Vuonna 1978 Andy Scott sai Ivor Novello -palkinnon parhaasta sävellyksestä kappaleesta "Love Is Like Oxygen", jolla Sweet palasi Britannian top 10:een muutaman vuoden tauon jälkeen. Vielä tänäkin päivänämilloin? hän tekee kiertueita Sweetin kanssa. Hän on ainoa elossa oleva 1970-luvun Sweetin jäsen.
Ura > Muut projektit

Scott julkaisi ensimmäisen soolosinglensä "Lady Starlight" jo vuonna 1975. 1980-luvulla hän on myös julkaissut muutamia soolosinglejä. Samalla vuosikymmenellä hänellä oli myös sivuprojektina yhtye nimeltä Paddy Goes to Holyhead.
Scott on työskennellyt myös tuottajana. 1980-luvun alussa hän tuotti Sussex-yhtyeen albumin Ends and Means (1981) ja singlen ”With a Girl Like You” (1980). Lisäksi hän toimi tuottajana Iron Maidenin ”Running Free” -kappaleen varhaisella versiolla.
2010-luvun puolivälistä lähtien Scott on ollut mukana QSP-kokoonpanossa (Quatro, Scott, Powell) yhdessä Suzi Quatron ja Slade-rumpali Don Powellin kanssa. Keikkailun lisäksi yhtye on julkaissut nimeään kantavan albumin.
Soolosinglet

Lady Starlight (1975)
Gotta See Jane (salanimellä "Ladders", 1983)
Krugerrands (1983)
Let Her Dance (1984)
Invisible (1984)
Aiheesta muualla

The Andy Scott Webspace - Silverstone Set (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  IdRef
Objektiivi

Nikonin 18–70 mm polttovälin zoom-objektiivi
Objektiivi on linssistö tai linssijärjestelmä, joka muodostaa optisen kuvan kohteesta. Objektiivin kuva voidaan projisoida kuvatasolle sellaisenaan (kamera, projektori) tai sitä voidaan tarkastella okulaarin avulla (kiikari, kaukoputki, mikroskooppi).
Kuvausobjektiivi on kameran runkoon liitettävä linssijärjestelmä, jonka tehtävänä on keskittää valonsäteet kamerassa olevaan filmiin tai kuvakennolle.
Objektiivin polttoväli ja aukko

Objektiivin tärkeät ominaisuudet ovat polttoväli ja aukko. Yksinkertaisessa linssissä polttoväli on etäisyys linssistä kuvatasoon, johon syntyy terävä kuva äärettömän kaukana olevasta kohteesta. Aukko tällaisessa linssissä on polttoväli jaettuna linssin halkaisijalla. Jos esimerkiksi polttoväli on 100 mm ja linssin halkaisija on 40 mm, niin aukko on 2,5 ja sitä merkitään f:2.5 tai 1:2.5. Objektiivin suurinta aukkoa kutsutaan nimellä valovoima.
Aukko kertoo, kuinka paljon valoa objektiivi kykenee toimittamaan kuvatasoon. Mikäli objektiivissa on mahdollisuus suuren aukon käyttämiseen, se kykenee hämärässäkin toimittamaan niin paljon valoa filmikameran filmille tai digitaalikameran ilmaisimelle, ettei riittävän valomäärän keräämiseksi tarvitse pidentää valotusaikaa ja ottaa samalla sitä riskiä, että kamera ehtii tärähtää valotuksen aikana. Kirkkaassa valossa aukkoa voidaan pienentää, koska valoa saadaan tarpeeksi lyhyilläkin valotusajoilla. Aukon pienentäminen syventää sitä aluetta, jolla sijaitsevat kohteet näkyvät objektiivin kautta terävinä. Mitä pienempi aukko (eli suurempi lukuarvo), sitä laajempi on syvyyssuuntainen terävyysalue. Näin ollen runsaassa valossa voidaan kuvan syvyysterävyyttä parantaa valitsemalla pienempi aukko, eikä tämä vielä aiheuta tärähdysvaaraa tai pakota tukemaan kameraa jalustalla tärähdysten ehkäisemiseksi. Suurella aukolla on mahdollista luoda kuvaan voimakkaita vaikutelmia vaihtelevalla terävyysalueella. Toisin sanoen suurella aukolla saadaan osa kuvasta teräväksi ja osa sumeaksi.
Objektiiviryhmiä

Objektiivit jaetaan karkeasti luokkiin esimerkiksi polttovälinsä mukaan. Objektiivin polttoväli ilmoitetaan yleensä millimetreissä.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin pituuden mukaan > Normaaliobjektiivi

Normaaliobjektiivi vastaa suurin piirtein ihmissilmän normaalia  perspektiiviä ja tuottaa noin 46° kuvakulman. Normaaliobjektiivin polttoväli vaihtelee käytettävän filmin koon mukaan, esimerkiksi kinofilmillä ja ns. täyden kuvakennon digitaalisilla järjestelmäkameroilla se on noin 50 mm, isommilla 645-järjestelmän filmikameroilla 80 mm. Tämä on suunnilleen kuvan diagonaalin mitta.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin pituuden mukaan > Kauko-objektiivi

Normaaliobjektiivia suppeamman kuva-alan objektiiveja kutsutaan kauko-objektiiveiksi. Puhekielessä kauko-objektiivia kutsutaan teleobjektiiviksi. Tarkkaan ottaen tele viittaa tiettyyn tekniseen rakenteeseen, jolla objektiivin todellinen pituus saadaan polttoväliä lyhyemmäksi. Käytännössä kaikki nykyiset pienkameran kauko-objektiivit ovat telerakenteisia. Kinofilmiä tai vastaavan kokoista kennoa käytettäessä tele- eli kauko-objektiiveina voidaan pitää polttoväliltään 80 mm ylittäviä objektiiveja.
Kauko-objektiivi sopii lintujen ja muiden pienien tai kaukana olevien kohteiden kuvaamiseen. Muotokuvauksessa suositaan 35 mm kamerassa noin 100-millimetrisiä objektiiveja, jotka mahdollistavat syväterävyysalueen muuntelun ja tuottavat laajakulmaisempaa objektiivia miellyttävämmän perspektiivin.
Kauko-objektiivilla otetuille kuville on luonteenomaista syvyyssuuntaisia etäisyyksiä väärentävä vaikutus. Kaukaa otetussa kuvassa syvyyssuuntaiset etäisyyserot näyttävät kutistuvan ja läheltä otetussa kuvassa etäisyyserot näkyvät liioitellusti.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin pituuden mukaan > Laajakulmaobjektiivi

Normaaliobjektiivia laajemman kuvan tuottavia objektiiveja kutsutaan laajakulmaisiksi. Kinofilmiä käytettäessä laajakulmaisina voidaan pitää objektiiveja, joiden polttoväli on 35 mm tai alle. Linssijärjestelmän lyhyempi polttoväli tarkoittaa suurempaa optista taittokykyä, jolloin kameran kuvakulma on suurempi.
Laajakulmaobjektiivi sopiikin laajojen näkymien kuten maisemien tallentamiseen, kuvaamiseen ahtaissa tiloissa sekä arkkitehtuurin kuvaukseen. Siinä on suuri syväterävyysalue.
Peiliheijastuskameroiden laajakulmien rakennetta kutsutaan retrofokus-tyyppiseksi. Siinä objektiivin etäisyys kuvatasosta saadaan polttoväliä pidemmäksi.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin pituuden mukaan > Laajakulmaobjektiivi > Kalansilmäobjektiivi

Kaikkein laajimman, 180 asteen kuva-alan tarjoavaa laajakulmaobjektiivityyppiä sanotaan kalansilmäobjektiiviksi. Sen polttoväli kinofilmikamerassa voi vaihdella 8 mm:stä 16 mm:iin.
Kalansilmäobjektiivin kuva on vääristynyt pyöreäksi, kupumaiseksi tai tynnyrimäiseksi: kuvan keskiosat ovat pullistuneet paksuksi keskeltä päiden kutistuessa molempiin suuntiin.
Kalansilmäobjektiivilla voidaan ottaa helposti panoraamakuva. Tynnyrivääristymää voidaan korjata tietokoneen kuvankäsittelyohjelmalla niin, että kuva muistuttaa enemmän normaaliobjektiivilla otettua tavallista valokuvaa. Panoraamavaikutelma saadaan myös ilman laajakulmaobjektiivia tai kalansilmäobjektiivia, jos samasta kohteesta otetaan esimerkiksi 2–4 valokuvaa osittain päällekkäin ja yhdistetään ne kuvankäsittelyohjelmalla.
Toisaalta kalansilmäobjektiiville tyypillinen vääristymä voi toimia myös tehokeinona.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin säädettävyyden mukaan > Kiinteäpolttovälinen objektiivi

Kiinteäpolttovälinen objektiivi on objektiivi, jonka polttoväliä ei voida muuttaa. Kiinteäpolttovälisten objektiivien etu on yksinkertainen rakenne ja usein hyvä kuvanlaatu. Niiden haittana on se, että ainoa keino valokuvan rajauksen muuttamiseksi on siirryttävä lähemmäksi tai kauemmaksi kuvauskohteesta.
Kiinteäpolttovälisistä objektiiveista tarkimpia ovat suuren valotusaukon normaaliobjektiivit, joita voidaan suuren valovoimansa vuoksi käyttää hämärä- ja yövalokuvaamiseen. Tiettävästi suurin normaaliobjektiivissa ollut valotusaukko on Canonin ja Zeissin yhteistyönä 1961 valmistamassa Canon 50 mm:n objektiivissa, jonka valotusaukko oli 1/0,95 polttoväliä. Se ei ollut kaupallinen menestys. Nykyään muuttuvapolttovälistä objektiivia parempana vaihtoehtona pidetään yleensä normaalietäisyyksillä kuvattaessa 1/1,4 -valotusaukkoista 50 mm:n objektiivia. Myös 1/1,8 -valotusaukkoinen normaaliobjektiivi on parempi kuin järjestelmäkameran mukana yleensä tulevat 1/3,5 -aukkoiset muuttuvapolttoväliset objektiivit, joiden polttoväli on yleensä luokkaa 17–55 mm tai 18–80 mm.
Objektiiviryhmiä > Polttovälin säädettävyyden mukaan > Muuttuvapolttovälinen objektiivi

Muuttuvapolttovälinen objektiivi eli zoom-objektiivi tarkoittaa objektiivia, jonka polttoväliä voi muuttaa. Muuttuvapolttovälisellä objektiivilla voidaan korvata useita eri etäisyyksille sopivia kiinteäpolttovälisiä objektiiveja. Zoom-objektiivien haittana on usein huonompi kuvanlaatu kuin kiinteäpolttovälisillä objektiiveilla.
Objektiiviryhmiä > Peilin käytön mukaan

Tavanomaiset objektiivit koostuvat useista linsseistä. Joissain tapauksissa on hyödyllistä käyttää linssien sijaan peilejä. Tällaisia ovat esimerkiksi katadioptriset objektiivit, jotka ovat poikkeuksellisen pienikokoisia kauko-objektiiveja. Näiden objektiivien periaate on sama kuin peiliteleskoopeissa, joissa kaukaa kapeasta kuvakulmasta tuleva valo ohjataan tyypillisesti kahden peilin ja joidenkin linssien läpi kennolle. Tämä periaate mahdollista poikkeuksellisen lyhyiden, mutta pitkäpolttovälisten kauko-objektiivien valmistamisen. Tyypillisiä polttovälejä ovat esimerkiksi 500 mm ja 1000 mm. Katadioptristen objektiivien haittana on suhteellisen huono valovoima (tyypillisesti kiinteä aukko f/8), kirkkaiden mutta epätarkkojen yksityiskohtien näkyminen pallomaisina ja kontrastiton kuva. Etuja ovat pieni koko sekä edullinen hinta, joka on usein vain murto-osa vastaavasta vain linssejä käyttävästä objektiivista.
Objektiiviryhmiä > Valovoimaisuuden mukaan

Jotkut valokuvauksen harrastajat ovat kiinnostuneita poikkeuksellisen valovoimaisista objektiiveista huolimatta niiden tavallista suuremmasta koosta. Ääriesimerkkejä tällaisista objektiiveista ovat:
Cosina-Voigtländer Nokton 50 mm f/1,1
Leitz M 50 mm f/1 Noctilux (1976-2007)
Canon EF 50 mm f/1.0
Leica M Noctilux 1:0.95/50 mm ASPH (2008), jota myytiin uutena syksyllä 2009 hintaan 10 000 dollaria
Canon 7 -mittaetsinkameroihin tarkoitettu Canon f/0.95 50 mm vuodelta 1961. Kuvallisen laadun puolesta tämän objektiivin on sanottu olleen pelkkä mainostemppu.
Angenieux f/0.95
Leitz f/0.85 75 mm Summar vuodelta 1934
Carl Zeiss 50 mm 0.70. Alun perin NASAn kuuohjelmaa varten tehtyjä objektiiveja , jotka Stanley Kubrick muunnatti elokuvakameroihinsa sopiviksi Barry Lyndon -elokuvaa varten.
G.O.I. 20 mm f/0,5
Schmidt « solide » f/0,35
Tavanomaisimpia valovoimaisia objektiiveja ovat valotusaukoiltaan 1/1,8 tai 1/1,4 ja polttoväliltään yleensä 50 mm:n normaaliobjektiivit. Suuriaukkoisten eli valovoimaisten normaaliobjektiivien tuottamat kuvavirheet voivat olla vähäisempiä kuin muuttuvapolttovälisissä objektiiveissa, ja niiden kuvanpiirto voi olla näitä terävämpilähde?. Ne sopivat helposti tavoitettavien, liikkumattomien kohteiden kuvaamiseen, samoin kuin yö- ja hämäräkuvaamiseen. Tämä johtuu siitä, että suuri aukko mahdollistaa kohtalaisen lyhyen valotusajan silloinkin, kun valoa on vain vähän, jolloin kuvan epätarkkuutta aiheuttava kameran tärähtämisen riski vähenee.
Objektiiviryhmiä > Tarkennusetäisyyden mukaan

Lähikuvaus- eli makro-objektiivit ovat hyviä kuvattaessa pieniä kohteita kuten hyönteisiä ja pieniä kasveja. Nykyaikainen valovoimainen makro-objektiivi sopii kyseiselle myös yleiskäyttöön. Jotkut vanhimmat makro-objektiivit kykenivät tarkentamaan vain lähietäisyyksille.
Tyypilliset makro-objektiivit ovat polttoväliltään 70 mm:stä 150 mm:iin, ja ne tarkentuvat tyypillisesti etäisyyksille 10 cm:stä 20 cm:een. Lähikuvauksessa makro-objektiivien toimintaa voidaan edelleen parantaa erilaisten lisävarusteiden, esimerkiksi loittorenkaitten avulla.
Tunnettuja valmistajia

Perinteisesti kiinteäobjektiivisissa kameroissa, joiden objektiivia ei voinut vaihtaa, valmisti objektiivin kameran valmistaja, tai valmistaja tilasi kameroihinsa kiinnitettävän objektiivin mieleiseltään objektiivinvalmistajalta. Järjestelmäkameroiden aikana muodostui käytäntö, jonka mukaan objektiivivalmistajat tuottivat eri valmistajien kameroihin sopivia objektiiveja. Ratkaisevaksi muodostui tällöin kameraan yhteensopiva kiinnitys.
Uudet kameramallit ovat saattaneet aiheuttaa sen, ettei samankaan valmistajan vanha objektiivi sopinut enää erilaisen kiinnityksensä vuoksi uudempiin kameramalleihin, eikä uudemmilla kameramalleilla voinut käyttää saman valmistajan aikaisemmin valmistamia objektiiveja. Ongelmaksi tämä tuli sellaisilla  valokuvaajilla, joilla oli paljon kalliita tai erikoisia vanhan kiinnitysmenetelmän objektiiveja.
Kameranvalmistajista Nikon on yleensä tehnyt uusista kamerarungoista sellaisia, että myös vanhat objektiivit sopivat niihin. Useimmat vanhat objektiivit saa kuitenkin liitettyä uusiin digitaalisiin kameroihin erilaisilla sovittimilla. Sovittimet ovat erityisen käytännöllisiä kameroissa, joissa objektiivin kiinnityksen ja kennon välimatka on tavallista pienempi, kuten esimerkiksi peilittömissä järjestelmäkameroissa. Jos tämä edellytys ei täyty, on objektiivi liian etäällä kennosta, eikä sitä voi käyttää alun perin suunnitellulla tavalla esim. tarkennusalueen suhteen. Esimerkiksi Micro Four Thirds -järjestelmä on tullut suosituksi vanhoja objektiiveja käyttävien valokuvaajien keskuudessa useiden sovittimien saatavuuden vuoksi.
Canon
Leica (aiemmin: Leitz Wetzlar)
Konica Minolta (yhtiön kameraliiketoiminnan osti Sony)
Nikon
Olympus
Panasonic
Pentax
Schneider Kreuznach
Sigma Corporation
Tamron
Tokina
Zeiss
Zuiko (Olympus)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Optisten pintojen puhdistuksesta
Photographic Lens and Filter Cleaning
Objektiivit
kalansilmäobjektiivi | laajakulmaobjektiivi | makro-objektiivi | normaaliobjektiivi | kauko-objektiivi

kiinteäpolttovälinen objektiivi | 
zoom-objektiivi 

automaattitarkenteinen objektiivi | käsitarkenteinen objektiivi

polttoväli | valotusaukko 

polttovälin muuttaja | loittorengas
 objektiivin kiinnitys
Erilaisia objektiiveja: 50mm 1:2,8 macro, 70–300mm 1:4-5.6 ja 10–20mm 1:4-5.6
400 mm kauko-objektiivi kiinnitettynä kameraan.
Zoom-objektiivin toimintaperiaate.
Katadioptrinen Rubinar 500mm f/5,6
Se kesäni mun

| Se kesäni mun Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Esa Nieminen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 42.05
 Levy-yhtiö: Fazer Musiikki Oy
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Paula Koivuniemen muut julkaisut
| Rakkaudella, sinun 1993 | Se kesäni mun 1994 | Perhonen 1995 |
Se kesäni mun on Paula Koivuniemen vuonna  1994 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Musiikki Oy .
Kappaleet

Se kesäni mun – 3.27 (säv. ja sov. Esa Nieminen, san. Kyösti Timonen)
Rakkauden jano – 3.15 (säv. Jori Sivonen, san. Jori Nummelin, sov. Esa Nieminen)
Sydän särkyneenä – 4.02 (säv. Kristiina Ronimus, san. Chrisse Johansson, sov. Esa Nieminen)
Silmin rakkauden – 3.37 (säv. ja san. Eeva Kiviharju, sov. Esa Nieminen)
Haluun olla luonas sun – 3.00 (I only wanna be with you, säv. Mike Hawker, Ivor Raymonde, san. Jori Nummelin, sov. Esa Nieminen)
Sammunut rakkaus – 3.28 (säv. ja sov. Esa Nieminen, san. Kaisu Liuhala)
Laulun laitumille – 4.08 (säv. ja san. Pekka Laaksonen, san. Esa Nieminen)
Ota vaan – 2.54 (säv. ja sov. Esa Nieminen, san. Juha Vainio)
Tatuoitu sydän – 3.23 (Oli sydämeeni tatuoitu nimi, säv. ja san. Jukka Kuoppamäki, san. Esa Nieminen)
Jos sä jäät – 3.26 (säv. Jukka Kuoppamäki, san. Esa Nieminen)
Orkesteri, soita! – 2.50 (säv. ja sov. Esa Nieminen, san. Kyösti Timonen)
Yö itkee – 3.54 (säv. ja san. David Palm, san. Esa Nieminen)
Kokoonpano

Vesa Aaltonen
Juha Björninen
Heikki Hämäläinen
Jartsa Karvonen
Ari Kataja
Sami Kuoppamäki
Pentti Lahti
Juha Lanu
Yrjö Lasonpalo
Peter Lerche
Jari Leskinen
Kari Lindstedt
Kim Lönnholm
Miri Miettinen
Heimo Mäntynen
Anita Pajunen
Mauri Pietikäinen
Hannu Pikkarainen
Seppo Rautasuo
Häkä Virtanen
Essi Wuorela
Kokoonpano > Tuotanto

Esa Nieminen – tuottaja, sovittaja
Kari Chydenius – äänittäjä, miksaaja
Petri Pajari – äänittäjä
Mika Jussila – masteroija
Juha Reunanen – kuvat
Birgit Pulkkinen – layout
Aiheesta muualla

"Se kesäni mun" Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
| n k Paula Koivuniemi |
| --- | --- |
Albumit:  Leikki riittää  Paula Koivuniemi  Sinulle vain  Lady Sentimental  Vie minut pois  Sata kesää, tuhat yötä  Luotan sydämen ääneen  Lähdetään  Rakkaustarina  Ilman minua  Hei Buonanotte  Sen siksi tein  Täyttä elämää  Rakkaudella, sinun  Se kesäni mun  Tulisielu  Kuuntelen Tomppaa  Rakastunut  Yöperhonen  Timantti  Nainen  Rakkaudesta  Matka  Kun joulu on  Duetot  Elämästä 
Kokoelma-albumit:  20 toivottua levytystä  Paula Koivuniemi  18 suosittua levytystä  Santa Maria – hitit 1983–90  21 romanttista laulua  Sinulle vain – 16 suosikki-iskelmää  Toivotut  Suomen parhaat  20 suosikkia – Perhonen  Parhaat (Valitut palat)  20 suosikkia – Aikuinen nainen  20 suosikkia – Kuuleeko yö  Leidit levyllä  Kaikki parhaat (Musiikin mestareita)  Suuret sävelet  Nostalgia  40 unohtumatonta laulua  Lauluja rakkaudesta  Täydet 100  Collections  Tähtisarja – 30 suosikkia 
DVD:t:  Estradilla Paula Koivuniemi 
Muut albumit: Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: Vihdoinkin!