stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalligrafia

Georgialaista kalligrafiaa
Kalligrafia eli korutekstaus tai kaunokirjoitustaide (muinaiskreikan sanasta  καλλιγραφία [kalligra'phia:] ’kaunokirjoitus’ < κάλλος ’kauneus’ ja γράφειν ’kirjoittaa’) on kauniin käsinkirjoittamisen taiteenala. Kalligrafian harjoittaja on kalligrafi.
Merkitys

Itämaisessa kulttuurissa, erityisesti Kiinan taiteessa ja Japanissa, kalligrafiaa on aina arvostettu suuresti – yhtä paljon kuin maalaustaidetta. Myös islamilaisessa taiteessa kalligrafialla on ollut suuri merkitys. Näillä alueilla kalligrafia on ollut osa jokapäiväistä kulttuuria ja yleissivistystä. Länsimaissa kalligrafian merkitys ei ole keskiajan uskonnollisia kirjoituksia lukuun ottamatta ollut yhtä suuri.
Välineet

Kalligrafi tarvitsee hyvän työympäristön, kynän tai siveltimen, väriä sekä paperia. Perustarvikkeita ovat myös lyijykynä, pyyhekumi ja viivain.
Työtasoksi ihanteellinen on vähintään A2-kokoinen piirustuslauta, jonka voi kallistaa 40–60 asteen kulmaan. Tällöin kirjoittava käsi voi levätä alustalla ja työ saadaan lähelle silmien korkeutta. Kirjoittavan käden alla voi pitää suojapaperia. Istuimen tulee olla oikealla korkeudella lattiaan ja työtasoon nähden, jotta istuma-asento on rento. Valon pitää olla riittävä, mutta ei häikäisevä. Valon suunta on yläviistosta ja tekijän kätisyydestä riippuen sellainen, että käsi ei varjosta tekstiä.
Kalligrafiassa yleisimmin käytetty kirjoitusväline on tasaterä, joka tuottaa leveitä ja kapeita viivoja vetojen suunnan ja terän asennon mukaisesti. Terä kiinnitetään kynänvarteen. Eri valmistajien terät edellyttävät usein erilaista kirjoitustekniikkaa, sillä niiden leikkaus, jäykkyys ja rakenne eroavat toisistaan. Terä voi olla suora tai viistottu kirjoittajan kätisyyden mukaan. Terän huolellinen puhdistaminen on tärkeää. Siveltimilläkin voi kirjoittaa, ja itämaisessa kalligrafiassa sivellin onkin käytetyin kirjoitusväline. Itämaiset paksut kalligrafiasiveltimet eivät kuitenkaan sovellu länsimaisen kirjaimiston kirjoittamiseen. Myös täytekyniä ja kalligrafeille sopivia huopakyniä käytetään. Kynä tai sivellin kastetaan musteeseen tai tussiin, jotka vaihtelevat peittävyydeltään ja juoksevuudeltaan.
Oikeanlainen paperi on valmiin työn kannalta tärkeä, sillä se luo työlle tunnelman värisävyllään, pintarakenteellaan, paksuudellaan, taipuisuudellaan ja läpinäkyvyydellään. Kalligrafiaan parhaiten sopivat paperit ovat käsityönä pellava- tai puuvillalumpusta valmistettuja. Erityyppiset paperit vaihtelevat imukyvyn ja pinnan karheuden suhteen, ja valinta niiden välillä riippuu usein taiteilijan omista mieltymyksistä.
Kalligrafia kulttuureittain > Kiinalainen kalligrafia

Kalligrafia on Kiinan taiteenlajeista maalaustaiteen ohella arvostetuin. Kalligrafiaa näkee edelleen kaikkialla Kiinassa, sitä opetetaan koululaisille, alan lehtiä ja oppaita julkaistaan useita, ja kalligrafian tutkimus on oma oppialansa. Kalligrafian ja maalaustaiteen ikiaikainen yhteys perustuu siihen, että kiinalaiset kirjoitusmerkit olivat alun perin kuvamerkkejä. Kumpikin perustuu lisäksi samaan esteettiseen teoriaan, ja ne hyödyntävät myös samoja työvälineitä, sivellintä, tussia ja paperia sekä samaa sivellintekniikkaa. Moni kiinalainen taiteilija onkin ollut samalla sekä taidemaalari että kalligrafi. Kiinalaisista kirjoitustyyleistä kalligrafien suosiossa ovat etenkin kursiivi xingshu sekä hyvin vapaamuotoinen ruohokirjoitus caoshu.
Tärkeää kiinalaisessa kalligrafiassa ovat yksittäisten kirjoitusmerkkien piirrot, rakenne ja painopiste sekä kokonaissommittelu. Ehdottomia sommittelusääntöjä ei kuitenkaan ole. Kiinalaisiin kalligrafiateoksiin kuuluu oleellisesti taiteilijan sinetti. Kiinalaisen kalligrafin työvälineitä ovat "neljä aarretta": sivellin, paperi, tussi ja tussinhankauskivi.
Rasia, jossa siveltimiä, tussitanko, leima, sivellinteline, vesiastia ja hiomakivi.
Kiinalainen Sun Xinde tekemässä kalligrafiaa.
Kalligrafi leimaa teoksensa.
Mies harjoittaa vesikalligrafiaa Beihai-puistossa Pekingissä.
Kalligrafia kulttuureittain > Japanilainen kalligrafia

Japanissa harjoitettiin aluksi kiinalaista kalligrafiaa, mutta japanilaisten omien tavukirjoitusmerkkien kehittämisen jälkeen japanilainen kalligrafia kehittyi itsenäiseksi kalligrafian suunnaksi. Kalligrafia shodō eroaa japanin kielen koulukirjoittamisesta shūji.
Japanilainen kirjoitussetti.
Japanilaisen zen-mestarin, runoilijan ja puutarhurin Musô Sosekin (1275-1351) kalligrafiaa.
Japanilaista kalligrafiaa.
Japanilainen paperilyhty.
Kalligrafia kulttuureittain > Arabialainen kalligrafia

Arabialaista kalligrafiaa käytetään paljon islamilaisen maailman arkkitehtuurissa, koristelussa ja kolikoissa. Kalligrafia on noussut keskeiseen asemaan, koska ihmisten piirtäminen on nähty islamissa epäjumalien palvontana. Arabialaisessa kirjaimistossa on monia koristeellisia kirjoitustyylejä, joita on hyödynnetty eri aikoina ja eri tarkoituksiin, kuten kuufalainen kirjoitus, thuluth, naskh, tal’iq, nasta’liq, maghribi, diwani ja riq’a.
Arabialaisen kalligrafin työvälineitä.
Kalligrafian rakennetta havainnollistava animaatio.
Kalligrafiaa fajanssilaatoilla Wazir Khan -moskeijasta Lahoressa, Pakistanissa, rakennettu 1634-1635.
Thuluth-kalligrafiaa Taj Mahalin ulkoseinällä.
Bismillah-lause kalligrafisesti kirjoitettuna, Aziz Efendi (k. 1934).
Kuufalaista kirjoitusta 700- tai 800-luvulta
Diwani-tyylinen sommitelma.
Persialaista nasta’liq-tyyliä 1500-luvun lopun tienoilta.
Kalligrafia kulttuureittain > Länsimainen kalligrafia

Euroopan kalligrafian tunnettuja esimerkkejä ovat munkkien laatimat uskonnolliset, yleensä Raamatun tekstit. Yksi tunnetuimmista läntisen maailman kalligrafian esimerkeistä on Kellsin kirja, keskiaikainen evankeliumikäsikirjoitus, joka on esillä Dublinin Trinity Collegessa Irlannissa. Nykykalligrafeista esimerkiksi Denis Brownin monissa töissä näkyy vaikutteita Kellsin kirjasta. Suurimpana länsimaisen kalligrafian kehittäjänä 1900-luvulla pidetään englantilaista Edward Johnstonia.
Kalligrafiaa latinankielisessä Raamatussa vuodelta 1407 Wiltshiressa, Englannissa. Raamatun kirjoitti käsin Belgiassa Gerard Brils.
R-alkukirjain, Paulus Frank, 1601.
Guillaume Apollinairen runon kalligrammi.
Kirjallisuutta

Cleminson, Ralph (toim.): Kalligrafian taito: Eri kirjoitusjärjestelmien taitajat opastavat kalligrafian salaisuuksiin vaihe vaiheelta.  ((The complete guide to calligraphy: Master scripts of the west and east, step-by-step with 45 projects, 2006.) Suomennos Vuokko Koho)  Helsinki:  Multikustannus, 2007.  ISBN 978-952-468-140-7
Hanson, Manda: Kalligrafia.  ((Calligraphy, 1995.) Suomennos: Kirsi Tanner. Opi ja osaa)  Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-4709-8
Heiskanen, Toivo & Uusitalo, Liisa: Kalligrafia: Historiallisia kirjainmalleja ja työmenetelmiä.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25799-0
Johnston, Edward: Writing & Illuminating & Lettering.  London:  Sir Isaac Pitman & Sons, 1939.
Kirjainten voima.  (Suomen kalligrafiayhdistyksen kansainvälinen 5-vuotisjuhlanäyttely Aleph – kirjainten voima, Sanomatalon Mediatori, Helsinki 3.–14.5.2005. Valokuvaaja: Juha Vääräkangas)  Tampere:  Suomen kalligrafiayhdistys, 2005.
Lappalainen, Laura (päätoim.): Silkki, savi ja sivellin: Kimonosilkkejä, keramiikkaesineitä ja kalligrafiaa.  (Hashi 21)  Helsinki:  Japanilaisen kulttuurin ystävät, 2000.  ISBN 951-98012-2-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen kalligrafiayhdistys.
Kiinalaisesta kalligrafiasta antikvariaatti Syvän Unen sivustolla
Brausen 3-millinen suora tasaterä
Kalsiumsyanidi

| Kalsiumsyanidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  592-01-8
PubChem CID:  11590
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(CN)2
Moolimassa:  92,12
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  640 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,8 g/cm³
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
   
Kalsiumsyanidi (Ca(CN)2) on kalsium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään jalometallien metallurgiassa ja tuholaismyrkkynä hyönteisten ja jyrsijöiden hävittämiseen.
Ominaisuudet

Puhtaana kalsiumsyanidi on valkoista kiteistä ainetta, mutta epäpuhtauksien vuoksi kaupallinen tuote on väriltään harmahtavaa. Kalsiumsyanidi reagoi veden kanssa muodostaen vetysyanidia, joka voi muodostaa ruskean tai mustan polymeerin. Vetysyanidia muodostuu myös, kun yhdiste reagoi happoliuosten kanssa tai kuumennettaessa. Lisäksi yhdiste reagoi muiden syanidien tavoin rikin kanssa muodostaen tiosyanaatteja ja rautasuolojen kanssa ferrosyanideksi.
Muiden syanidien tavoin kalsiumsyanidi vapauttaa helposti vetysyanidia ja on sen vuoksi hyvin myrkyllistä. Aineelle altistumisesta voi seurata huonovointisuutta, hengityksen vaikeutuminen, heikkous ja tajuttomuus. Kalsiumsyanidille altistuminen voi johtaa jopa kuolemaan.
Valmistus ja käyttö

Kalsiumsyanidia voidaan valmistaa neutraloimalla vetysyanidia kalsiumhydroksidilla, mutta teollisesti sitä valmistetaan pääasiassa kalsiumkarbidista. Kalsiumkarbidia kuumennetaan sähköisessä uunissa typen läsnä ollessa, jolloin muodostuu kalsiumsyanamidia. Kalsiumsyanamidi muuttuu kalsiumsyanidiksi hiilen ja natriumkloridin läsnä ollessa 1 000 °C:n lämpötilassa.
Kalsiumsyanidin tärkein käyttökohde on kullan ja hopean metallurgiassa jalometallien erottaminen malmeistaan kalsiumsyanidin avulla. Yhdistettä voidaan myös käyttää hyönteis- ja jyrsijämyrkkynä suljetuissa tiloissa, koska kosteassa ilmassa siitä vapautuu myrkyllistä vetysyanidia. Kalsiumsyanidia on käytetty myös raudan karkaisuun ja ammoniumsyanidin ja syanamidin valmistamiseen.
Kalsiumtitanaatti

| Kalsiumtitanaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12049-50-2
PubChem CID:  16212381 ja 162251
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaTiO3
Moolimassa:  135,95 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista jauhemaista ainetta
Sulamispiste:  1 980 °C
Tiheys:  4,02 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Kalsiumtitanaatti eli kalsiumtitaanioksidi (CaTiO3) on epäorgaaninen yhdiste, jolla on sovellutuksia erityisesti elektroniikassa. Luonnossa kalsiumtitanaattia esiintyy perovskiittimineraalina.
Rakenne ja valmistus

Kalsiumtitanaatin kiderakenne on perovskiitti, jonka omaavat yhdisteet voidaan esittää kaavalla ABO3. Yhdisteellä on hieman vääristynyt tilakeskeinen kuutiollinen alkeiskoppi, jossa tiheimmän pakkauksen muodostavat kalsium- ja oksidi-ionit. Titaani-ionit sijaitsevat alkeiskopissa oktaedrisesti.
Tyypillisesti kalsiumtitanaattia valmistetaan sintraamalla kalsiumkarbonaattia ja titaanidioksidia. Kalsiumtitanaatin valmistukseen on kehitetty muitakin menetelmiä, joissa käytetään lähtöaineina joko epäorgaanisia tai orgaanisia titaaniyhdisteitä. Usein ongelmaksi muodostuu tarvittava hyvin korkea lämpötila. Tämän vuoksi on pyritty kehittämään muun muassa mikroaaltomenetelmiä, jolla yhdistettä voitaisiin tuottaa alhaisemmissa lämpötiloissa.
Käyttö

Kalsiumtitanaatilla on suhteellisen korkea dielektrinen vakio, huoneenlämpötilassa noin 160. Tämän vuoksi sitä käytetään kondensaattoreissa usein strontiumtitanaatin kanssa. Yhdisteellä on myös pietsosähköisiä ominaisuuksia. Sitä voidaan käyttää myös sitomaan ydinreaktoreissa muodostuneita radioaktiivisia aineita.
Kalsiumtitanaatti avustaa hydroksiapatiitin muodostumista titaanisten implanttien päälle. Titaanin pinnalle saadaan natriumhydroksidilla hydroksidi-ionikerros, joka negatiivisesti varautuneena vetää puoleensa positiivisia kalsiumioneita. Kalsiumionit muodostavat pinnalle kalsiumtitanaattikerroksen, johon kasvaa hydroksiapatiittia fosfaatti-ionien läsnä ollessa.
Kalvoreaktori

Kaavakuva kalvoreaktorista
Kalvoreaktori tai membraanireaktori on kemiallinen reaktori, jossa käytetään puoliläpäisevää kalvoa erottamaan reaktion tuote lähtöaineista. Itse reaktio ja tuotteen puhdistus tapahtuu siis samassa astiassa. Kalvoreaktoreilla on useita teollisia sovellutuksia.
Periaate ja käyttö

Kalvoreaktori voi olla tyypiltään katalyytillä pakattu tai leijukerrosreaktori. Reaktion lähtöaineet ja katalyytti syötetään reaktoriin, ja reaktion tuotteet ja sivutuotteet erotetaan kalvoerotusprosessilla. Erotusprosessi voi olla esimerkiksi kalvosuodatus, kalvotislaus, dialyysi tai pervaporaatio. Kalvoreaktoreissa erotuksen avulla saadaan tuote puhdistettua lähtöaineista ja katalyytistä ja lisäksi tuotetta poistamalla saadaan reaktion tasapainoa ajettua tuotteen suuntaan.
Kalvoreaktorin kalvon materiaali on joko epäorgaaninen tai orgaaninen. Epäorgaanisia kalvoja ovat esimerkiksi ohuet platina- tai palladiumlevyt tai zeoliitit. Orgaanisia kalvoja valmistetaan useista polymeereistä: esimerkiksi polydimetyylisiloksaanista, perfluoratuista polymeereistä tai sulfonihapporyhmiä sisätälvistä polymeereistä. Epäorgaaniset kalvot kestävät orgaanisia paremmin korkeita lämpötiloja ja reaktiivisia kemikaaleja. Kalvoreaktorin kalvo voi olla katalyyttisesti aktiivinen tai vain erotukseen soveltuva katalyyttisesti passiivinen kalvo.
Kalvoreaktorin etuja ovat muun muassa helppo tuotteen puhdistus, erityisesti bioreaktoreissa, helppo katalyytin kierrätys sekä hyvät saannot. Huonona puolena ovat kalvon likaantuminen ja se, että kalvon läpäisykyky rajoittaa kapasiteettia. Kalvoreaktoreja käytetään esimerkiksi vedyn ja synteesikaasun valmistamiseen, esteröinneissä, vedenpuhdistuksessa ja entsyymien, aminohappojen tai lääkeaineiden tuottamiseen bioreaktoreissa.
Kamensk-Uralski

| Kamensk-Uralski Ка́менск-Ура́льский |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Sverdlovskin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Kamensk-Uralski
 Koordinaatit: 56.384°N, 61.969°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Sverdlovsk
Perustettu:  1682
Kaupungiksi:  1935
Väkiluku (2006):  182 500
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.kamensk-uralskiy.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamensk-Uralski (ven. Ка́менск-Ура́льский) on kaupunki Sverdlovskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Kamenkan ja Obin sivujoen Isetin yhtymäkohdassa 100 kilometriä Jekaterinburgista kaakkoon. Kaupungissa risteytyvät Jekaterinburgiin, Kurganiin ja Tšeljabinskiin johtavat rautatiet. Asukkaita on 182 500 henkeä (vuonna 2006).
Paikkakunta on saanut alkunsa vuonna 1682 perustetusta Dalmatovon luostarin talonpoikien kylästä. Pietari I:n määräyksestä sinne rakennettiin Kamenskin rautatehdas. Vuonna 1935 Kamenskista tuli kaupunki ja nykyisen nimensä se sai vuonna 1940. 1930-luvulla ja toisen maailmansodan aikana siitä kehittyi huomattava teollisuuskeskus.
Kamensk-Uralskin talous perustuu metalli- ja koneenrakennusteollisuuteen. Kaupungissa toimii useita korkeakouluja, teattereita ja museoita.
Sverdlovskin alue
Kambarka

| Kambarka (Камбарка) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Udmurtia Venäjällä, alla kaupungin sijainti Udmurtiassa
 Kambarka
 Koordinaatit: 56°16′N, 54°12′E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Udmurtia
ISO 3166-2 -tunnus:  RU-UD
Väkiluku (2010):  11 021
Aikavyöhyke:  UTC+4 (MSK+1) 
Postinumero:  427950–427954
Suuntanumero(t):  +7 34153
Rekisterikilpi:  18
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kambarka (ven. Камба́рка) on noin 11 000 asukkaan kaupunki pienen Kambarka-joen varrella noin 18 000 asukkaan Kambarkan piirissä Udmurtian itäosassa Venäjällä neljä kilometriä Kamajoesta ja 116 kilometriä Iževskistä kaakkoon.
Kambarka on huomattava teollisuuskeskus. Kaupungin merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli-, pakkausmateriaali- ja elintarviketeollisuus. Kaupungin lähistöllä on ollut kemiallisten aseiden tuhoamislaitos.
Historia

Kambarka perustettiin 1761 Demidovien teollisuusdynastian omistaman rautatehtaan yhteyteen. Kaupunki siitä tuli 1945.
Udmurtian lippu
Kalypso

Odysseus ja Kalypso, Jan Brueghel, noin 1616.
Kalypso (m.kreik. Καλυψώ, Kalypsō, lat. Calypso) on kreikkalaiseen mytologiaan kuuluva nymfi, joka asui Ogygian saarella. Kalypson isänä pidetään Atlasta, Okeanosta tai useimmin Heliosta. Kalypso asui luolastossa ja kulutti aikaansa muiden nymfien kanssa kehräten ja kutoen.
Kalypso ja Odysseus

Myytin mukaan Kalypso otti Odysseuksen tämän harharetkien aikaan vieraanvaraisesti vastaan, viihdytti häntä upeasti, ihastui häneen ja halusi pitää hänet ikuisesti ja antaa hänelle kuolemattomuuden. Innokkaan nymfin luona vierailu muuttui näin vankeudeksi. Odysseus ei vastannut rakkauteen, vaan piti sinnikkäästi kiinni päätöksessään palata kotimaahansa vaimonsa ja poikansa luokse. Kalypso sai lopulta Hermeen tuomana Zeukselta käskyn päästää Odysseus matkaansa.
Kalypso ryhtyi hyvin vastahakoisesti tottelemaan Zeuksen käskyjä. Hän toimitti Odysseukselle välineet laivan rakentamiseen, lupasi varustaa sen hyvin ja antoi hänelle suosiollisen tuulen. Näin Odysseus kiihdytti vauhtiaan menestyksekkäästi monen päivän ajan, kunnes lopulta, kun maata nähtiin, nousi myrsky, joka mursi hänen mastonsa ja uhkasi repiä laivan. Silloin hänet näki myötätuntoinen merinymfi, joka laskeutui merimetson muodossa laivalle ja ojensi hänelle vyön, jonka käski sitoa rinnan alle. Jos hän joutuisi aaltojen varaan, se nostaisi hänet pinnalle ja antaisi hänelle mahdollisuuden päästä maihin uimalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalypso Wikimedia Commonsissa
Kamin-Kašyrskyi

| Kamin-Kašyrskyi (Камінь-Каширський) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kamin-Kašyrskyi
 Koordinaatit: 51.6253°N, 24.9635°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Volynian alue
Piiri:  Kamin-Kašyrskyin piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  14,73 km²
Väkiluku (2021):  12 519
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kamin-Kašyrskyi (ukr. Камінь-Каширський) on kaupunki Volynian alueella Ukrainan luoteisosassa. Kaupunki sijaitsee Dneprin sivujoki Prypjatin sivuhaaran Tsyrin varrella, maanteitse noin 130 kilometriä aluekeskus Lutsksta pohjoiseen ja noin 560 kilometriä Kiovasta länteen.
Kaupunki on maaseutuvaltaisen Kamin-Kašyrskyin piirin (131 123 as., 2021) hallinnollinen keskus. Kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 12 519 (2021).
Kaupungista ja sen lähistöstä on löydetty pronssikauden (2 000 eaa.) ja varhaisen rautakauden (700-500-luvut eaa.). Kiovan Rusjin ajasta muistuttaa maavallilla ympäröidyn ihmisasutuksen jäänteet ja hautausmaa. Paikkakunta on mainuttu kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1196, kun Volynian ruhtinas Roman Mstyslavitš rakensi linnoituksen rajojen suojaksi. Myöhemmin siellä oli nimellä Košer ja Kašyrsk tunnettu linnoitettu asutus. Se mainitaan Galitsian ja Volnian kroniikoissa nimellä Kamenets ja Kamen. (kesken)
Kamin-Kašyrskyin hallintorakennus.
Kirkko Kamin-Kašyrskyissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kamin-Kašyrskyi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat
Marjukka Kaminen

Marjukka Kaminen (s. 1948 Seinäjoki) on Oulun Haukiputaalla asuva taidemaalari, joka asui ja työskenteli pitkään Yhdysvalloissa.
Kaminen tuli ylioppilaaksi Seinäjoen tyttölyseosta 1968, opiskeli sitten hetken Suomen Taideakatemian koulussa syksyllä 1969, mutta muutti Yhdysvaltoihin ja jatkoi opintojaan New Yorkin Phoenix School of Design -oppilaitoksessa kevällä 1969 ja sitten  School of Visual Artsissa 1970–1972. Debyyttinäyttelynsä Kaminen piti Helsingissä vuonna 1973. Yhdysvalloissa hän toimi kaiken kaikkiaan yli 30 vuotta, Suomessa hän on asunut pysyvästi vuodesta 2003 alkaen. Kaminen on osallistunut lukuisiin ulko- ja kotimaisiin näyttelyihin ja hänen teoksiaan on sekä yksityisissä että julkisissa kokoelmissa. Hän on saanut muun muassa Pohjoismaisen kulttuurirahaston apurahan. Kaminen oli yksi Ruotsin television vuonna 1984 tuottamassa Neljä suomalaista New Yorkissa -TV-ohjelmassa esitellyistä henkilöistä. Yhdysvalloissa Kaminen hankki myös konservaattorin ammatin ja työskenteli Metropolitan Museum of Art -taidemuseon egyptiläisen taiteen osaston konservoijana yli kymmenen vuotta.
Aiheesta muualla

Taiteilijan kotisivut (Viitattu 8.7.2016)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Kamikaze-luokka (1922)

| Kamikaze-luokka / 神風型駆逐艦 |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 400 t (normaali) 1 750 t (kuormattu)
Pituus:  102,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,1 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  38 500 ihp
Nopeus:  37,25 solmua
Miehistöä:  154
Aseistus
Meritorjunta:  4 × 120 mm/45 type 3 -tykkiä 6 × 53 cm torpedoputkea 18 × syvyyspommia
Ilmatorjunta:  2 × 7,7 mm type 92 -ilmatorjuntakonekivääriä
Kamikaze-luokka (jap. 神風型駆逐艦, kamikaze-gata kuchikukan) oli keisarillisen Japanin laivaston hävittäjäluokka, johon piti kuulua 27 alusta. Näistä kuitenkin valmistui ainoastaan yhdeksän loppujen tultua peruutetuiksi. Luokan alukset olivat palveluksessa 1921–1947.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kamikaze | Mitsubishi, Nagasaki | 15. joulukuuta 1921 | 25. syyskuuta 1922 | 19. joulukuuta 1922 | ajanut karille 7. kesäkuuta 1946 |
| Asakaze | Mitsubishi, Nagasaki | 16. helmikuuta 1922 | 8. elokuuta 1922 | 16. kesäkuuta 1923 | upotettu 23. elokuuta 1944 |
| Harukaze | Maizurun laivastoarsenaali | 16. toukokuuta 1922 | 18. joulukuuta 1922 | 31. toukokuuta 1923 | antautunut liittoutuneille 10. marraskuuta 1945 romutettu 1947 |
| Matsukaze | Maizurun laivastoarsenaali | 2. joulukuuta 1922 | 30. lokakuuta 1923 | 5. huhtikuuta 1924 | upotettu 9. kesäkuuta 1944 |
| Hatakaze | Maizurun laivastoarsenaali | 3. heinäkuuta 1923 | 15. maaliskuuta 1924 | 30. elokuuta 1924 | upotettu 15. tammikuuta 1945 |
| Oite | Uraga Dock Company | 16. maaliskuuta 1923 | 27. marraskuuta 1924 | 30. lokakuuta 1925 | upotettu 18. helmikuuta 1944 |
| Hayate | Ishikawajima | 11. marraskuuta 1922 | 24. maaliskuuta 1925 | 21. marraskuuta 1925 | upotettu 11. joulukuuta 1941 |
| Asanagi | Fujinagata | 5. maaliskuuta 1923 | 21. huhtikuuta 1924 | 29. joulukuuta 1925 | upotettu 22. toukokuuta 1944 |
| Yūnagi | Sasebon laivastoarsenaali | 17. syyskuuta 1923 | 23. huhtikuuta 1924 | 24. toukokuuta 1925 | upotettu 25. elokuuta 1944 |
Kamomillatee

Lasi kamomillateetä
Kamomillatee on uutetta, jota valmistetaan vedessä keittämällä tai hauduttamalla kamomillasaunion kuivatuista mykeröistä. Sitä käytetään juomana sekä kosmetologiassa kasvo- ja silmähauteena sekä hiusten huuhteluun. Aiemmin kamomillateetä käytettiin myös suolistotautien hoitoon.
Kamomillatee tunnetaan sarjakuvasankari Cocco Billin mielijuomana.
Lähde

”kamomillatee”, Otavan Iso Fokus, 3. osa, s. 1598.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1975.  ISBN 951-1-00051-9
Kameleonttisimppu

| Kameleonttisimppu |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Vihersimput Hexagrammidae
Suku::  Ophiodon
Laji::  elongatus
Kaksiosainen nimi
 Ophiodon elongatus  Girard, 1854 
Katso myös
   Kameleonttisimppu Wikispeciesissä   Kameleonttisimppu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kameleonttisimppu (Ophiodon elongatus) on vihersimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan Tyynenmeren rannikolla Pohjois-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Kameleonttisimppu kasvaa useimmiten 90–120 cm pitkäksi ja suurimmillaan voi saavuttaa noin 150 cm:n pituuden. Koiraat ovat naaraita pienempiä. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen, suuripäinen ja suuri- ja leveäsuinen. Kameleonttisimpun selkäevä on lähes koko ruumiin mittainen ja sen keskellä on lovi, joka jakaa sen kahteen osaan. Pyrstöevä on tasakärkinen. Silmien yllä on sukaskimppu. Kalan väri vaihtelee ruskehtavanvihreästä siniharmaaseen ja punaiseen. Ruumiissa on tummemanruskeita laikkuja ja pilkkuja.