stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Britannia (provinssi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britannia Wikimedia Commonsissa
Roman Britain. (englanniksi)
Italian alueet ja Rooman provinssit vuonna 117
| --- | --- |
AugustuksenItalian alueet:   Regio I Latium et Campania  Regio II Apulia et Calabria  Regio III Lucania et Bruttii  Regio IV Samnium  Regio V Picenum  Regio VI Umbria  Regio VII Etruria  Regio VIII Aemilia  Regio IX Liguria  Regio X Venetia et Histria  Regio XI Transpadana 
Provinssit:   Achaea  Aegyptus  Africa proconsularis  Alpes Cottiae  Alpes maritimae  Alpes Poeninae et Graiae  Arabia Petraea  Armenia  Asia  Assyria  Bithynia et Pontus  Britannia  Cappadocia  Cilicia  Creta et Cyrene  Cyprus  Dacia  Dalmatia  Epirus  Galatia  Gallia Aquitania  Gallia Belgica  Gallia Lugdunensis  Gallia Narbonensis  Germania inferior  Germania superior  Hispania Baetica  Hispania Tarraconensis  Judaea  Lusitania  Lycia et Pamphylia  Macedonia  Mauretania Caesariensis  Mauretania Tingitana  Mesopotamia  Moesia inferior  Moesia superior  Noricum  Pannonia inferior  Pannonia superior  Raetia  Sardinia et Corsica  Sicilia  Syria  Thracia
Brough Superior SS100

Brought Superior SS100.
Brough Superior SS100 on Brough Superior -sarjan moottoripyörämalli, jonka moottoripyörävalmistaja George Brough suunnitteli 1924. Moottoripyöristä käytettiin markkinoinnissa nimitystä "moottoripyörien Rolls-Royce".
Tunnettuja SS100-mallin käyttäjiä oli muun muassa Arabian Lawrencena tunnettu T. E. Lawrence, joka kuoli moottoripyöräonnettomuudessa 1935. Lawrencen tiedettiin ajavan lujaa, eikä hän myöskään käyttänyt suojakypärää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brough Superior SS100 Wikimedia Commonsissa
Brough Superior Club (Arkistoitu – Internet Archive) broughsuperiorclub.com (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Brough Superior SS100
Käännös suomeksi
Vihreän papaijan tuoksu

| Vihreän papaijan tuoksu> Mùi đu đủ xanh L’Odeur de la papaye verte |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Trần Anh Hùng
Käsikirjoittaja:  Trần Anh Hùng (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Tôn-Thất Tiết
Kuvaaja:  Benoît Delhomme
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Viernam Ranska
Levittäjä:  Netflix
Kesto:  104 minuuttia
Alkuperäiskieli:  vietnam
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihreän papaijan tuoksu (vietn. Mùi đu đủ xanh) on vietnamilais-ranskalainen elokuva vuodelta 1992. Se palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla ja oli Oscar-ehdokkaana.
Elokuva koostuu kahdesta osasta: alkuosassa päähenkilö Mùi on kymmenvuotias palvelustyttö, jälkiosassa 20-vuotias pianistipariskunnan kotiapulainen. Elokuva sijoittuu Saigoniin 1950-luvulla ja 1960-luvun alussa.
Juoni

Nuori Mùi-niminen tyttö (Lư Mẫn San) saapuu varakkaan perheen palvelukseen. Mùi on luonteeltaan huomattavan tyyni, ja hän suhtautuu maailmaan hyvin uteliaasti. Hänen isäntäperheensä koostuu paljon poissaolevasta isästä (Trần Ngọc Trung), tämän vaimosta (Trương Thị Lộc), pariskunnan kolmesta pojasta sekä aviomiehen iäkkäästä äidistä (Võ Thị Hải). Kun perheen isä lähtee perheensä luota pois viimein lopullisesti, hän vie samalla mukanaan kaikki perheen rahat. Myöhemmin hän kuitenkin palaa takaisin sairaana ja kuolee pian sen jälkeen.
Kymmenen vuotta myöhemmin isäntäperhe joutuu kamppailemaan selviytyäkseen arkipäiväisestä elämästä. Perheen kaksi poikaa ovat lähteneet omille teilleen, ja perheen masentunut äiti on siirtynyt kuolleen isoäidin paikalle talon yläkertaan eikä juurikaan näyttäydy muille perheenjäsenille. Vaikka perheen äiti pitää Mùita (Trần Nữ Yên Khê) nyt omana tyttärenään, Mùi päättää silti vaihtaa isäntäperhettä. Hänestä tulee palvelija eräälle pianistille (Nguyễn Vân Oanh), joka on Mùin entisen isäntäperheen vanhimman pojan (Vương Hoa Hội) entinen ystävä. Mies on menossa naimisiin, mutta hän soittaa mieluummin pianoa kuin viettää aikaa kihlattunsa (Nguyễn Thị Thanh Trà) kanssa.
Eräänä iltana miehen kihlatun rupatellessa itsekseen mies alkaa soittaa pianoaan yhä kovemmin ja kovemmin peittääkseen naisen äänen. Kihlattu lähtee kotiin, mutta vilkaisee ulkona vielä kerran ikkunasta sisään. Mùin tullessa huoneeseen miehen pianonsoitto muuttuu paljon harmonisemmaksi. Myöhemmin sinä iltana pimeän laskeuduttua pianisti menee Mùin huoneeseen ja sulkee oven takanaan. Kun miehen kihlattu saa kuulla tästä, hän purkaa kihlauksen. Pianisti alkaa opettaa Mùita lukemaan ja kirjoittamaan sekä käyttäytymään hienon naisen tavoin. Elokuvan lopussa raskaana oleva Mùi lukee runoutta aviomiehelleen, syntymättömälle lapselleen sekä entisen isäntäperheensä äidille.
Britannian esihistoria

Britannian esihistoria alkaa ensimmäisistä asutuksesta ja päättyy historiallisen ajan alkuun, joka perinteisesti ajoitetaan roomalaisten valloitukseen.
Kivikausi > Paleoliittinen kausi

Varhaisimmat esinelöydöt viittaavat ihmisten käydeen Britanniassa 0,8–1 miljoonaa vuotta sitten. Jäänteitä asutuksesta on ainakin 700 000 vuoden takaa.
Paleoliittisen kauden alkeelliset työkalut on liitetty Clactonin   ja Acheulin piikivikulttuurin. Käsitykset siitä. mitkä ihmisryhmät näitä tekivät ja missä järjestyksessä, ovat muuttuneet viime vuosikymmenina, kun on löydetty Acheulin tyyppisiä työkaluja jotka olivat vanhempia kuin Clactonin oletettu valtakausi. Työkalutyyppien ero voikin johtua saatavilla olleesta raaka-aineesta.
Paleoliittisen kauden loppupuolella Britanniassa oli ihmisiä harvakseltaan ja tilapäisesti. Euroopan ensimmäinen nykyihmisten kulttuuri, Aurignacin kulttuuri, levisi Britannian länsiosaan noin 32 000 vuotta sitten.
Jääkauden jälkeen Madeleinen kulttuuria edustaneita maahanmuuttajia tuli Britanniaan Manner-Euroopasta. Heidän esineitään ja maalauksiaan on löydetty Cresswell Crags-kalkkikivirotkosta, Paikan mukaan kulttuuria kutsutaan joskus Creswellin kulttuuriksi.  Ruoantähteiden joukosta on löydetty sekaisin ihmisen ja eläinten luita. Niiden jäljistä on päätelty, että kulttuuriin on voinut kuulua ihmissyöntiä joko ravinnonhankkimiseksi tai rituaalina.
Kivikausi > Mesoliittinen kausi

Mesoliittisella kaudella ilmasto lämpeni ja Britannia peittyi tuuheisiin metsiin. Sen asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä, jotka liikkuivat saaliin perässä. Sisämaassa ihmisen toiminta keskittyi jokilaaksoihin varsinkin mesoliittisen kauden loppupuolella.
Maayhteys Manner-Eurooppaan katkesi noin 6000–5500 eaa. Tämän jälkeen suurten väkimäärien muuttaminen vaikeutui, ja Britannia alkoi kehittyä omaa tietään. Myös Britannian eri osien kehitykseessä oli eroja, etelän viljaville maille pääsi mantereelta helpommin kuin pohjoisen ja lännen kukkuloille. Toisaalta rannikoille pääsi merta pitkin.
Kivikausi > Neoliittinen kausi

Britanniassa tapahtui huomattava muutos noin 4000 vuotta eaa., kun neoliittisen kauden ihmiset toivat mantereelta maanviljelyn Britanniaan. Viljalajeja ja kotieläimiä mukanaan tuoneita muuttajia oli vain 20 % väestöstä, ja paikalliset asukkaat omaksuivat uudet vaikutteet vähitellen. Siirtyminen mesoliittisestä metsästäjä-keräilijäkulttuurista neoliittiseen viljelykulttuuriin tapahtui vaiheittain yli kahden tuhannen vuoden aikana.
Metsää raivattiin pelloiksi ja laidunmaiksi, ja aukeille perustettiin pysyviä asuinpaikkoja. Maanviljelyssä tarvittiin uusia työkaluja, etenkin ruukkuja ja kiillotettuja kirveitä. Joitakin työkaluja on löydetty satojen kilometrien päästä valmistuspaikastaan. Britteinsaarilla on suhteellisen vähän merkkejä neoliittisestia asutuksesta. Asukkaat rakensivat puolustettavia leirejä ja hautasivat vainajansa pitkänomaisiin kumpuihin. Neoliittisen kauden loppupuolella alettiin rakentaa puu- ja kivikehiä, joita kutsuttiin nimellä henge.
Pronssikausi

Siirtyminen kivikaudesta metallien käyttöön tapahtui Britanniassa 1 500 vuotta kestäneen pronssikauden aikana. Pronssikausi alkoi siellä myöhemmin kuin muualla Euroopassa, missä varsinkin Kreikassa eläneet mykeneläiset olivat jo luoneet upeita pronssiesineitä. Tuohon aikaan Euroopassa käytiin laajamittaista ulkomaankauppaa, ja eri metallien lisäksi myytiin suolaa, meripihkaa ja lasia.
Pronssinvalmistuksen taito tuli Britanniaan samaan aikaan kuin kellopikarikulttuuriksi kutsuttu kulttuuri, joka sai nimensä kellon muotoisista pikareista, joita on löytynyt haudoista ja pyhiltä paikoilta.
Pronssikauden asutuskeskukset kasvoivat jopa satojen asukkaiden kyliksi. Ne koostuivat pyöreistä taloista. Tyypillisesti perheellä oli kaksi rakennusta: toinen asuintalo, toinen kodinhoitohuone, jossa laitettiin ruokaa ja valmistettiin vaatteita.
Rautakausi

Britannian rautakausi kesti noin 800 eaa. – 43 jaa. Raudan käyttö levisi vähitellen ja yleistyi vasta 500–400 eaa. Rautakauden kuluessa väestö ryhmittyi eri alueilla, ja sinne tänne syntyi jonkinlaisia heimovaltioita tai alkeellisia kuningaskuntia. Aiemmin ajateltiin, että muutokset tulivat ulkopuolelta valloittajien myötä, mutta nykykäsityksen mukaan valtaosa kehityksestä oli paikallista. Britannian yhteydet ulkomaailmaan kuitenkin voimistuivat. Väkiluku kasvoi ja saattoi ylittää jo miljoonan. Väestönkasvua tuki maanviljelyn tehostuminen, kun uudet viljalajikkeet ja muut viljelyskasvit otettiin laajemmin käyttöön. Teknologian uutuuksia olivat dreija saviastioiden valmistukseen ja pyöritettävä mylly viljan jauhamiseen.
Rautakauden näkyvin jäänne ovat mäkilinnat, joita tunnetaan yli kolmetuhatta.
100-luvulla eaa. roomalaiset olivat valloittaneet Ranskan, ja roomalaisen kulttuurin vaikutus ulottui myös Britanniaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britannian esihistoria Wikimedia Commonsissa
Paleoliittisen ajan käsikirveitä.
Neoliittinen Gussage Downin pitkäkumpu Dorsetissa.
Skara Braen neoliittisia raunioita.
Wandsworthin kilpi rautakaudelta.
Bromietikkahappo

| Bromietikkahappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-bromietikkahappo
CAS-numero:  79-08-3
PubChem CID:  6227
SMILES:  C(C(=O)O)Br
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2H3BrO2
Moolimassa:  138,944 g/mol
Sulamispiste:  50 °C
Kiehumispiste:  208 °C
Tiheys:  1,934 g/cm3
Liukoisuus veteen:  8 960 g/l (20 °C)
Bromietikkahappo eli bromietaanihappo (C2H3BrO2) on etikkahapon bromattu johdannainen. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet

Bromietikkahappo esiintyy huoneenlämpötilassa heksagonaalisia tai rombisina värittöminä kiteinä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin, kuten alkoholeihin ja asetoniin, ja myös dietyylieetteriin. Elektronegatiivisen bromiatomin aiheuttaman induktiivisen efektin vuoksi bromietikkahappo on etikkahappoa vahvempi happo ja sen pKa-arvo on 2,9. Yhdiste reagoi helposti nukleofiilisellä substituutiolla bromidi-ionin ollessa lähtevänä ryhmänä. Esimerkki tästä on bromietikkahapon hydrolysoituminen glykolihapoksi. Bromietikkahapon reaktiot ovat tyypillisiä karboksyylihapoille, ja se muodostaa muun muassa estereitä ja amideja.
Valmistus ja käyttö

Bromietikkahappoa voidaan valmistaa usealla eri tavalla. Tyypillisiä valmistustapoja ovat etaanihapon suora bromaus bromilla etikkahappoanhydridin ja pyridiinin toimiessa katalyyttinä ja niin kutsuttu Hell–Volhard–Zelinsky-reaktio, jossa katalyyttinä on punainen fosfori. Katalyyttinä voidaan käyttää myös fosforitribromidia, mutta tällöin sivutuotteena voi muodostua myös dibromietikkahappoa. Muita tapoja valmistaa bromietikkahappoa on kloorietikkahapon reaktio vetybromidin tai vaihtoehtoisesti natrium- tai kaliumbromidin kanssa, bromieteenin hapetus typpihapolla, dibromivinyylieetterin hydrolyysi ja bromiasetonin hapetus ilman avulla.
Bromietikkahappoa käytetään orgaanisten synteesien lähtöaineita. Sen estereitä hyödynnetään Reformatski-reaktioissa.
Georg Brunner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brunner Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928. |  Brunner Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928. |  Brunner Amsterdamin kesäolympialaisissa 1928. |  |
Maa:   Saksa
Miesten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Georg Brunner (15. joulukuuta 1897 Leipzig – 16. marraskuuta 1959) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Maalivahtina pelannut Brunner pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1927–1931 yhteensä 11 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi kaikissa neljässä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Jaan Kruusvall

Jaan-Vahur Kruusvall (s. 7. joulukuuta 1940 Palmse, Virumaa – 3. huhtikuuta 2012) oli virolainen kirjailija, toimittaja ja dokumentaristi. Hänet tunnetaan 1970- ja 1980-luvulla julkaistuista novelleistaan ja näytelmistään.
Kruusvall opiskeli 1966–1971 Moskovassa Maksim Gorkin kirjailijakorkeakoulussa samaan aikaan kun työskenteli vuodet 1964–1976 Tallinnfilmissä, vuodesta 1974 lähtien sen dokumenttielokuvaosastolla. Sen jälkeen hän toimi kirjastovirkailijana ja toimittajana Sirp ja vasar -lehdessä ja vuodesta 1981 lähtien kirjallisuuslehti Loomingissa.
Jaan Kruusvall julkaisi ensimmäisen lyhytproosakokoelmansa 1973. Hänet tunnetaan parhaiten näytelmästään ''Pilvede värvid (”Pilvien värit”, 1983), joka kuvasi rehellisesti virolaisten tuntoja toisen maailmansodan aikana ja heidän pohdintojaan siitä, lähteäkö maasta vai ei neuvostojoukkojen tullessa.
Teoksia > Novellikokoelmia

1973: Armastuse esimene pool
1976: Ma tean mitut inimest
1983: Katkendeid elust
1988: Maailmad akna taga
Teoksia > Näytelmiä

1979: Lammutamisele määratud maja
1979: Haigla aed
1979: Endine wunderkind
1980: Jõgi voolab
1983: Pilvede värvid
1991: Vaikuse vallamaja
1996: Hullumeelne professor, Tema elukäik
2008: Hääled
Rosemary Brown

Rosemary Brown (27. heinäkuuta 1916 Lontoo – 16. marraskuuta 2001 Lontoo) oli englantilainen meedio ja säveltäjä.
Brown on tunnettu esimerkki "automaattisäveltämiseksi" kutsutusta paranormaalista ilmiöstä. Hän väitti kykevänsä kommunikoimaan edesmenneiden suurien säveltäjien, kuten Johann Sebastian Bachin ja Franz Lisztin, kanssa ja väitti heidän sanelevan itselleen omia sävellyksiään.
Brown väitti tavanneensa vuonna 1886 kuolleen Franz Lisztin ollessaan 7-vuotias. Hän kohtasi Lisztin uudelleen vuonna 1964. Brownilla ei tätä aiemmin ollut ollut mainittavaa musiikillista koulutusta, mutta hän omisti pianon. Hän kirjoitti uransa aikana mm. Ludwig van Beethovenin sinfoniat 10 ja 11 sekä useita Franz Schubertin lauluja. Kaikki säveltäjät puhuttelivat häntä englanniksi.
Useat tutkijat ovat arvioineet Brownin väitteitä. Ammattimuusikoiden mukaan hänen kirjoittamissaan teoksissa on selviä vaikutteita väitettyjen säveltäjien tuotannoista, mutta ne eivät nouse laadullisesti heidän tasolleen.
Suomennettu teos

Kuolemattomat tietäni ohjaamassa.  ((Immortals at my elbow, 1974.) Suomentanut Pirkko Jokinen)  Hämeenlinna:  Karisto, 1977.  ISBN 951-23-1120-8
Bronx

| Bronx |
| --- | --- |
 Yankee Stadium Bronxissa.
 Kaupungin kartta, jossa Bronx korostettuna.
Kaupunki:  New York City
Pinta-ala:  150 km² 
Väkiluku:  1 472 654 (2020)
Väestötiheys:  13 482 as./km²
Loreleyn suihkulähde Bronxissa. Taustalla Yankee Stadium.
Bronx (virallisesti The Bronx) on piirikunta (engl. county) ja kaupunginosa (engl. borough) New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Bronxissa asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa ja on ainoa New Yorkin kaupungin alueista, joka sijaitsee mantereella. Alue on saanut nimensä piirikunnan alueelle tilansa vuonna 1693 perustaneen färsaarelaisen Jonas Bronckin perheen mukaan nimetystä Bronx-joesta. Bronx saavutti 1970-luvulla lisääntyneen rikollisuuden ja slummiutumisen seurauksena huonon maineen, josta se kärsii yhä nykyäänkin muun muassa vähäisen matkailun muodossa. Bronxissa on kuitenkin keskenään hyvin erilaisia asuinalueita, joista osa varakkaiden suosiossa. Bronx on tunnettu graffiteistaan, joita näkee melkein joka korttelissa.
Historia

Bronxin asuttivat ensimmäiseksi maanviljelijät ja se säilyi maaseutuna vuosisatoja. Alun perin Bronxin yhdisti Manhattaniin vain King's Bridge, joka kulki Spuyten Duyvil Creekin yli. Vapaussodan jälkeen varakkaat poliitikot ja kauppiaat rakensivat sinne kesäsasuntoja. Siellä oli laukkarata, missä järjestettiin Belmontin laukkakilpailut (engl. Belmont Stakes) vuoteen 1889 saakka. Rautatiet, uudet sillat ja kaupankäynti yhdistivät vähitellen Bronxin alakaupunkiin, ja vuonna 1874 Morrisanian, West Farmsin ja Kingsbridgen kaupungit liitettiin New Yorkin kaupunkiin, joka sitä ennen käsitti vain Manhattanin. Uusille alueille rakennettiin ilmaradat ja sinne perustettiin suuria puistoja; nykyäänkin Bronxin pinta-alasta neljäsosa on yhä puistoja.
Nykyinen Bronxin kaupunginosa syntyi, kun sen alueet liitettiin New Yorkiin vuonna 1898. Vuoteen 1910 mennessä metrolinjat etenivät pohjoiseen ja edistivät väestönkasvua. Kun Bronxin piirikunta perustettiin 1914, siellä asui paljon italialaisia, juutalaisia, irlantilaisia ja armenialaisia. Julkiset rakennushankkeet työllistivät monia, kun alueelle rakennettiin puistoja, eläintarha, kasvitieteellinen puutarha ja Jerome Parkin tekojärvi. Työpaikkoja tarjosivat myös New Yorkin yliopiston kampus, metroverkoston laajentaminen ja Yankee Stadiumin rakentaminen (1923). Fordham Roadista tuli pääostoskatu, ja Grand Concourse oli yksi kaupungin arvostetuimpia osoitteita. Bronxissa on yhä eniten art deco -tyylin rakennuksia koko maailmassa. Bronx yhdistettiin muuhun kaupunkiin Triborough'n sillalla 1936 ja Whitestonen sillalla 1939.
Bronxin kukoistuskausi päättyi äkillisesti urbaaniin rappeutumiseen yhdessä vuosikymmenessä 1960-luvun puolenvälin jälkeen. Sen aiheuttivat rikollisuus, huumeiden välittäjät, laittomat vuokranantajat ja yhä uudet siirtolaisaallot. Puertoricolaiset saivat poliittisen vallan, kun Herman Badillo valittiin kaupunginosan johtajaksi (engl. Borough President) ja myöhemmin edustajainhuoneeseen. Kuitenkaan Bronx ei tullut tunnetuksi etnisten ryhmien edistyksestä vaan tulipaloista ja huume- ja jengisodista. Etelä-Bronxin Mott Haven, Hunts Point ja Morrisania muuttuivat slummeiksi, joista muutettiin pois niin nopeasti kuin mahdollista. Rappeutuminen levisi pohjoiseen ja uhkasi pilata koko kaupunginosan.
1900-luvun lopulla kehitys muutti suuntaansa ja Bronx toipui huomattavasti. Kun vakuutuskorvauksia rajoitettiin lailla, vuokranantajien masinoimat tuhopoltot loppuivat. Tyhjille tonteille rakennettiin omakoti- ja rivitaloja ja tuhansia asuntoja kunnostettiin kaupungin varoin. Kansallisuusryhmien väliset jännitteet – kaupunginosan asukkaista kolmannes on afroamerikkalaisia, kolmannes latinoja ja kolmannes aasialaisia ja valkoisia – ovat lieventyneet ja alueen korkeakoulujen opiskelijamäärät ovat nousseet. Bronxin väkiluku alkoi nousta 1990-luvun puolessavälissä, ja yläluokan asuinalueet Riverdalessa ja City Islandin saarella ovat jälleen tulleet suosituiksi. Poliittinen valta on pysynyt latinoäänestäjien käsissä, mutta koko kaupunginosa on hyötynyt historiallisesta elpymisestä.
Gustav Brunner

Gustav Brunner (s. 12. syyskuuta 1950) on itävaltalainen Formula 1 -autojen suunnittelija.
Hänen uransa Formula 1:ssä alkoi vuonna 1978, kun hän toimi saksalaisen ATS -tallin suunnittelijana. Brunner lähti tallista kuitenkin lyhyen yhteistyön jälkeen, mutta palasi takaisin vuonna 1981. Tallin lopetaessa toimintansa vuonna 1984, Brunner siirtyi brittiläisen RAM -tallin suunnittelijaksi. Hänen suunnittelemansa RAM 03 -auto osoittautui kuitenkin epäluotettavaksi, sillä se selviytyi 23 startista vain 4 kertaa maaliin saakka.
Ferrari palkkasi Brunnerin suunnittelemaan kauden 1987 F1/87 -autoaan, jolla Gerhard Berger pystyi kahteen osakilpailuvoittoon kauden aikana. Brunner joutui väistymään Ferrarilta, kun talli palkkasi uudeksi suunnittelijakseen britti John Barnardin. Entisen ATS -tallin omistaja Günther Schmidt oli perustamassa uutta Rial -tallia, jonka suunnittelijaksi Brunner siirtyi kaudelle 1988. Yhteistyö kuitenkin katkesi kauden jälkeen ja Brunner siirtyi Zakspeed -tallin palvelukseen 1989, jossa taloudelliset vaikeudet astuivat esiin ja tallin toiminta lopetettiin. Vuodet 1990-1992 Brunner työskenteli Leyton House nimisessä tallissa, joka sekin joutui vetäytymään F1:stä rahojen loputtua.
Leyton Housen jälkeen Brunner työskenteli kaudella 1993 Minardin F1-tallissa, jossa hän vastasi M193 -auton suunnittelusta. Hän siirtyi kesken kauden takaisin Ferrarille, jossa työskenteli seuraavat viisi vuotta ja palasi keväällä 1998 Minardin tekniseksi johtajaksi. Japanilainen autonvalmistaja Toyota perusti oman F1 -tallinsa ja kaappasi Brunnerin Minardilta kesällä 2001. Brunner suunnitteli autoja Toyotalle neljän vuoden ajan, kunnes lähti tallista vuonna 2005.
Mike Bruner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mike Bruner |  Mike Bruner |  Mike Bruner |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 200 m perhosuinti |  |
|  Kultaa | Montreal 1976 | 4×200 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Berliini 1978 | 200 m perhosuinti |  |
Michael Lee (Mike) Bruner (s. 23. heinäkuuta 1956 Omaha, Nebraska) on yhdysvaltalainen uinnin kaksinkertainen olympiavoittaja.
Bruner voitti Montrealin olympialaisissa 1976 kultaa 200 metrin perhosuinnissa maailmanennätysajalla 1.59,23 ja 4 × 200 vapaauintiviestissä maailmanennätysajalla 7,23,22 oltuaan jo alkuerässä puoliksi eri kokoonpanolla uimassa maailmanennätystä 7.30,33.
Länsi-Berliinin MM-kilpailuissa 1978 Bruner voitti kultaa 200 metrin perhosuinnissa.
Bromipropaani

| Bromipropaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-bromipropaani
CAS-numero:  106-94-5
PubChem CID:  7840
SMILES:  CCCBr
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H7Br
Moolimassa:  122,986 g/mol
Sulamispiste:  -109,9 °C
Kiehumispiste:  71 °C
Tiheys:  1,354 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2,5 g/l (20 °C)
Bromipropaani eli propyylibromidi (C3H7Br) on propaanin bromattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muun muassa liuottimena ja muiden orgaanisen yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bromipropaani on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja erittäin hyvin muun muassa etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdiste ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä ja kykenee imeytymään ihon läpi elimistöön. Bromipropaanille altistumisesta voi aiheutua pääsärkyä, yskää, väsymystä ja tajunnantason alenemista. Bromipropaani voi olla karsinogeeninen tai teratogeeninen..
Valmistus ja käyttö

Bromipropaania valmistetaan bromista ja propeenista vapaaradikaaliadditiolla. Toinen tapa on propanolin ja vetybromidin välinen reaktio. Vuonna 2006 bromipropaanin maailmanlaajuinen tuotanto oli yli 20 000 tonnia.
Bromipropaania käytetään suuria määriä valmistettaessa muita orgaanisia yhdisteitä kuten hyönteismyrkkyjä, tuoksu- ja aromikemikaaleja, kvaternäärisiä ammoniumyhdisteitä sekä lääkeaineita esimerkiksi proksimetakaiinia ja ropivakaiinia. Yhdistettä käytetään myös liuottimena kuivapesuaineissa, metallien puhdistuksessa rasvasta, elektroniikan komponenttien puhdistuksessa sekä liimoissa.