stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marja Jylhä
Aiheesta muualla

Marja Jylhä (uta.fi)
Marja Jylhä. Tampere University, School of Health Sciences and Gerontology Research Center (MD, PhD)
Marja Jylhän Google Scholar -profiili (scholar.google.com)
Vanhuuteen varautuminen – Professori Marja Jylhä, Tampereen yliopisto (14 min 35 s; 2018) (youtube.com)
Huippuyksikkö etsii syitä ja ratkaisuja vanhustenhoidon sudenkuoppiin (1.2.2019) (tuni.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Belgia 
Tieteilijät:  ORCID
Joosuan kirja

| Joosuan kirja> ספר יהושע.Tanak Nevi'im.Raamattu Vanha testamentti |
| --- | --- |
 Joosua ja Israelin kansa ylittävät Jordanvirran. Gustave Doré.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Joosua tai anonyymi
Kirjoituspaikka:  Babylonia tai Kanaaninmaa
Ajoitus:  1405–1383 tai 500-400 eaa.
Teksti
Genre:  historiakirja
Alkukieli:  heprea
Lyhenne:  Joos.
Lukuja:  24
Jakeita:  658
Edeltävä: < 5. Moos.Seuraava: Tuom. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Joosuan kirja (hepr. ‏ספר יהושע‎, Sefer Y'hoshua) on yksi Raamatun Vanhan testamentin historiallisista kirjoista. Se on Raamatun kuudes ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen ensimmäinen kirja.
Historia

Joosuan kirjassa teoksen kirjoittajaa ei nimetä. Babylonialaisen Talmudin mukaan kirjan kirjoitti Joosua lukuun ottamatta sen viimeisiä jakeita (Joos. 24:29–33), jotka lisäsivät Eleasar ja Pinehas. Jo myöhäiskeskiajalla useammat juutalaiset ja kristilliset ajattelijat kuitenkin kritisoivat ajatusta, että Joosua itse olisi kirjan kirjoittaja. Esimerkiksi Isaac Abrabanel perusti kritiikkinsä huomioon, että osa tapahtumista, joita Joosuan kirjassa kuvaillaan Joosuan aikana tapahtuneiksi, kuvaillaan Tuomarien kirjassa kauan Joosuan kuoleman jälkeen tapahtuneiksi (mm. Tuom 19:45). Myös kalvinismin perustajana tunnettu Jean Calvin totesi Joosuan kirjan kommentaarinsa avauskappaleessa, että on parempi olla arvailematta kirjoittajan henkilöllisyyttä. Hänen mukaansa se ei voinut olla Joosua muun muassa siksi, että Joosua kuoli ennen Hebronin ja Debirin valloitusta ja silti kyseiset valloitukset kuvataan Joosuan kirjassa (Joos. 15).
Historiallisesti suuntautuneessa eksegeettisessä tutkimuksessa Joosuan kirjaa pidetään vuosisatoja myöhemmin kirjoitettuna kuin ne ajat, joihin se sijoittaa tapahtumansa. Kirjan ajatellaan syntyneen useamman toimitusvaiheen seurauksena osana niin sanottua Deuteronomistista historiaa. Tuolloin kirjan teksti olisi saanut muotonsa pääosin noin 500–400 -luvuilla eaa. Kirjan myöhäistä kirjoitusajankohtaa tukee arkeologinen tutkimus, joka ei tarjoa tukea kirjan antamalle kuvalle varhaisesta sotilaallisesta maanvalloituksesta. Kirjan kertomuksen kronologiaa seuraamalla sen kuvaama luvatun maan valloitus ajottuisi 1400-luvun eaa. tienoille. Arkeologiset löydöt kuitenkin puhuvat ennemmin sen puolesta, että muinainen Israel on saanut alkunsa vähittäisenä asutuskulttuurin muutoksena 1200-luvulta eaa. eteenpäin. Esimerkiksi Jerikon ja Ain kaupungeissa suoritetut arkeologiset kaivaukset osoittavat, että kaupungeissa ei ollut lainkaan asutusta aikana, jolloin israelilaiset Joosuan kirjan mukaan valtasivat kyseiset kaupungit.
Joosuan kirjan teksti on säilynyt poikkeavissa muodoissa eri käsikirjoituksissa. Kreikankielisen Septuagintan sisältämä tekstimuoto poikkeaa keskiaikaisesta hepreankielisestä masoreettisesta tekstistä, johon nykyaikaiset raamatunkäännökset pääsääntöisesti perustuvat. Se on noin viisi prosenttia masoreettista tekstiä lyhyempi ja joissain kohdissa laajempi sekä järjestykseltään erilainen. Useat tutkijat esittävät, että Septuagintan Joosuan kirja perustuu sellaiseen hepreankieliseen tekstiin, joka edustaa masoreettista tekstiä varhaisempaa kehitysvaihetta Joosuan kirjan tekstihistoriassa. Kuolleenmeren kääröihin lukeutuu Joosuan kirjan vanhimmat tunnetut hepreankieliset käsikirjoitukset, joiden tekstimuodot ovat osittain yhteneväiset masoreettisen tekstin ja osittain Septuagintan kanssa. Lisäksi ne sisältävät kaikista muista tunnetuista lähteistä poikkeavia lukutapoja. Myös samarialaisilla on oma heprean- ja arabiankielinen versionsa Joosuan kirjasta.lähde?
Sisältö > Yhteenveto

Joosuan kirja sisältää Israelin kansan historian Mooseksen kuolemasta Joosuan kuolemaan. Mooseksen kuoleman jälkeen Joosuasta tulee Mooseksen seuraaja, ja hän saa Jumalalta käskyn ylittää Jordanvirta. Hän antaa kansan johtajille käskyt ylitystä koskien. Hän myös muistuttaa Ruubenin ja Gadin heimoja sekä puolta manasselaisista heidän antamastaan lupauksesta auttaa uskonveljiään. (Joos. 1)
Kirja koostuu neljästä osasta:
Ylimeno luvattuun maahan (Joos. 1–5).
Luvatun maan valtaamisen ja siihen liittyneiden sotien historia (6–12).
Luvatun maan jakaminen eri heimoille, turvakaupunkien perustaminen, säädökset leeviläisille sekä itäisten kansojen ajaminen pois kodeistaan ja hävittäminen. Tätä osaa on verrattu normannien valloituksesta kertovaan Domesdayn kirjaan (13–22).
Joosuan jättämät hyvästit ja hänen kuolemansa (23–24).
Sisältö > Ylimeno luvattuun maahan (1:1–5:12)

Kaksi miestä lähetetään vakoilemaan Jerikoa. Portto Raahab käyttää tilaisuutta hyväkseen ilmaistakseen uskonsa Jumalaan kätkemällä vakoojat henkensä uhalla. Vakoojat puolestaan vannovat, että hänet säästetään Jerikon hävityksessä. Vakoojat tuovat raportin, että kaikki maan asukkaat ovat lannistuneet israelilaisten takia. Koska raportti on suotuisa, Joosua lähtee heti Jordanille, joka parhaillaan tulvii. Jumala antaa nyt konkreettisen todisteen siitä, että hän tukee Joosuaa ja että Israelin keskuudessa on ”elävä Jumala”, samoin kuin Mooseksenkin aikana. (3:10) Kun liiton arkkua kantavat papit astuvat Jordaniin, yläjuoksun vedet kasaantuvat, niin että israelilaiset voivat kulkea yli kuivaa maata myöten. Joosua ottaa 12 kiveä joen keskeltä muistoksi ja asettaa toiset 12 kiveä jokeen, siihen missä papit seisovat, minkä jälkeen papit kulkevat yli ja vedet palaavat tulvakorkeuteensa.
Päästyään joen yli kansa leiriytyy Gilgaliin, Jordanin ja Jerikon välille, ja sinne Joosua pystyttää muistokivet, jotta ne olisivat todistuksena tuleville sukupolville.
Täällä israelilaiset ympärileikataan, koska erämaavaelluksen aikana ei ympärileikkausta ollut tehty. Passahia vietetään, manna lakkaa, ja israelilaiset alkavat lopultakin syödä maan tuotteita.
Sisältö > Kanaanin valloitus (5:13–12:24)

Jumala itse esittää Jerikon valloituksessa käytettävän menetelmän yksityiskohtaisesti lähettämällä ”Jumalan armeijan ruhtinaan” neuvomaan Joosuaa. (5:14) Israelin armeijoiden on kuutena päivänä marssittava kerran päivässä kaupungin ympäri sotamiehet edellä ja heidän jäljessään kulkueena papit, jotka puhaltavat pässinsarviin, ja ne, jotka kantavat liiton arkkua. Seitsemäntenä päivänä heidän on kierrettävä se seitsemän kertaa. Käskyjen mukaisesti armeijat marssivat Jerikon ympäri. Sanaakaan ei puhuta. Viimeisenä päivänä, kun seitsemäs kierros on tehty, Joosua antaa heille merkin huutaa ja Jerikon muurit luhistuvat maan tasalle. (6:20) Armeija ryntää kaupunkiin ja tuhoaa sen. Vain Raahab ja hänen huonekuntansa pelastuvat.
Seuraavaksi Israel, Joosuan johdolla, suuntaa länteen, kohti Aita. Siellä Israel kokee tappion kun Ain miehet ajavat pakoon 3000 israelilaissotilasta, jotka on lähetetty valloittamaan kaupunkia. Joosua kysyy asiaa Jumalalta ja Jumala tuo ilmi, että vastoin hänen käskyään vihkiä kaikki Jerikossa tuhon omaksi joku leirissä on ollut tottelematon, varastanut jotakin ja kätkenyt sen. Jumalan opastuksella varas löydetään ja Aakan, ja hänen huonekuntansa kivitetään kuoliaaksi. Nyt Israel lähtee uudestaan vallottamaan Aita. Ain miehet houkutellaan ulos muurein ympäröidystä kaupungistaan, ja he huomaavat joutuneensa väijytykseen. Kaupunki valloitetaan ja vihitään tuhon omaksi kaikkine asukkaineen. (8:26–28)
Kanaanin pieniä valtakuntia liittyy yhteen yrittäen pysäyttää Joosuan etenemisen. Gibeonin asukkaat toimivat toisin. Teeskennellen asuvansa kaukana Kanaanista he solmivat liiton Joosuan kanssa. Kun juoni paljastuu, israelilaiset pitävät kiinni liitosta, mutta tekevät gibeonilaisista puunkerääjiä ja vedennoutajia.
Gibeonilaisten antautuminen aiheuttaa ympärillä olevissa kansoissa huolta. Adonisedek, Jerusalemin kuningas, näkee tässä uhan itseään ja muita Kanaanin valtakuntia vastaan. Niinpä Adonisedek ja neljä muuta kuningasta (Hebronin, Jarmutin, Lakiksen ja Eglonin kaupunkivaltakuntien kuninkaat) järjestäytyvät ja ryhtyvät sotimaan Gibeonia vastaan. Pitäen kiinni gibeonilaisten kanssa tekemästään liitosta Joosua marssii heidän avukseen ja ajaa noiden viiden kuninkaan armeijat pakoon. Jumala puuttuu taisteluun ja taivaasta sataa valtavia raekiviä, jotka tappavat vihollisia enemmän kuin Israelin armeijan miekat. Lisäksi aurinko pysyy paikallansa keskitaivaalla päiväkauden, jotta Israel näkisi ajaa takaa vihollisiaan (10:13).
Lyötyään nuo viisi kuningasta Joosua tuhoaa Makkedan. Hän etenee etelään ja hävittää Libnan, Lakiksen, Eglonin, Hebronin ja Debirin – Suolameren ja Suurenmeren välisillä kukkuloilla sijaitsevat kaupungit. Pohjoisessa Jaabin, Hasorin kuningas, valmistautuu taisteluun. Hän lähettää laajalle alueelle, Jordanin molemmille puolille, kutsun kokoontua taistelemaan yhteisvoimin israelilaisia vastaan. Taistelu päättyy Israelin voittoon. Hasor poltetaan tulella, ja sen liittolaiskaupungit ja niiden kuninkaat vihitään tuhon omiksi. Näin Joosua ulottaa israelilaisten valta-alueen yli koko Kanaanin maan. Kolmekymmentäyksi kuningasta on kukistettu.
Sisältö > Maan jakaminen (13:1–22:34)

Huolimatta näistä monista voitoista, joissa useita tärkeitä linnoitettuja kaupunkeja on hävitetty ja joiden avulla järjestelmällinen vastarinta on toistaiseksi murrettu, ”vielä on hyvin paljon maata valtaamatta”. (13:1) Joosua on kuitenkin nyt lähes 80-vuotias, ja toinenkin suuri tehtävä odottaa: maan jakaminen perinnöksi yhdeksälle kokonaiselle heimolle ja puolelle Manassen heimoa. Ruuben, Gaad ja puolet Manassen heimoa ovat jo saaneet perintöosansa Jordanin itäpuolella sijaitsevasta maasta, ja Leevin heimo ei saa mitään. ”Israelin Jumala”, on sen perintö. (13:33) Pappi Eleasarin avulla Joosua sitten antaa aluemääräykset Jordanin länsipuolisista osista. 85-vuotias Kaaleb, pyytää Hebronin aluetta, ja se määrätäänkin hänelle. (14:12–15) Sen jälkeen kun heimojen perintöosat on jaettu arvalla, Joosua pyytää Timnat-Serahia Efraimin vuorilta, ja se annetaan hänelle. Kohtaamisteltta pystytetään Siloon, joka myös on Efraimin vuoristossa.
Kuusi turvakaupunkia erotetaan tahattomalle tappajalle, kolme Jordanin kummaltakin puolelta. Näille annetaan ”pyhä asema”. (20:7) Arvalla määrätään 48 kaupunkia laidunmaineen heimojen osuuksista leeviläisten asuinkaupungeiksi. Niihin kuuluvat myös kuusi turvakaupunkia.
Ruubenin ja Gaadin heimojen ja Manassen heimon toisen puolen sotilaat, jotka ovat pysyneet Joosuan mukana tähän saakka, palaavat nyt perintöosilleen Jordanin toiselle puolelle. Kun he tulevat matkallaan lähelle Jordania, he pystyttävät suuren alttarin. Koska Israelin Jumalan palvonnan määräpaikka on Silossa sijaitsevan kohtaamisteltan luona, läntiset heimot pelkäävät, että kyseessä on petos ja uskottomuus, ja ne valmistautuvat taisteluun otaksuttuja kapinoitsijoita vastaan. Verenvuodatukselta kuitenkin vältytään, kun selitetään, että alttari ei ole uhria varten, vaan ainoastaan ”välillämme [Jordanin itä- ja länsipuolella asuvien israelilaisten välillä] todistaja siitä, että Herra on Jumala”. (22:34).
Sisältö > Joosuan jäähyväiskehotukset (23:1–24:33)

Pitkän ajan kuluttua, sitten kun Herra on suonut Israelin päästä rauhaan kaikilta sen ympärillä asuvilta vihollisilta, ja kun Joosua on käynyt vanhaksi ja iäkkääksi’, hän kutsuu koko Israelin koolle kuulemaan jäähyväiskehotuksiaan. (23:1) Heidän on kartettava vääriä jumalia ja jäljellä olevien kanaanilaisten kanssa ei saa sovitella, ei lankoutua eikä solmia uskontojen välisiä sopimuksia.
Joosua kokoaa kaikki heimot Sikemiin, kutsuu niitä edustavat päällysmiehet ja esittää sitten tiivistelmän Jumalan toimista kansansa suhteen siitä ajasta lähtien, jolloin hän kutsui Abrahamin ja toi hänet Kanaaniin, Luvatun maan valloittamiseen ja asuttamiseen asti. Ennen kuin Joosua päästää kansan menemään, hän tekee sen kanssa liiton, kirjoittaa nämä sanat Jumalan lain kirjaan ja pystyttää suuren kiven todistajaksi. Sen jälkeen Joosua kuolee 110 vuoden iässä, ja hänet haudataan Timnat-Serahiin.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Kuula, Kari & Nissinen, Martti & Riekkinen, Wille, "Vanha testamentti: IV Deuteronomistinen historia: Joosuan kirja", Johdatus Raamattuun, 68-70. Helsinki: Kirjapaja, 2008. ISBN 9789516076488.
Mäkipelto, Ville: "Kirjoitusten luovaa muokkausta Joosuan kirjan tekstihistoriassa" Teologinen aikakauskirja 2/2016, 128-140. Artikkeli verkossa.
Peltola, Olavi: ”Joosuan kirja”, Löytöretki Vanhaan testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-174-X  Teoksen verkkoversio.
Kirjallisuutta > Englanniksi

Hamlin, E. John: Inheriting the Land: A Commentary on the Book of Joshua.  (International theological commentary 1)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1983.  ISBN 0802810411
McConville, J. Gordon & Williams, Stephen Nantlais: Joshua.  (The Two Horizons New Testament Commentary)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2010.  ISBN 0802827020
Mitchell, Gordon: Together in the Land: A Reading of the Book of Joshua.  (The Library of Hebrew Bible/Old Testament Studies)  A & C Black, 1993.  ISBN 0567550702
Nelson, Richard D.: Joshua: A Commentary. The Old Testament Library. Louisville: Westminster John Knox Press. ISBN 0664219411. Teos Google Books -palvelussa.
Woudstra, Marten: The Book of Joshua.  (The New International Commentary on the Old Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1981.  ISBN 1467422959
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joosuan kirja Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Joosuan kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Joosuan kirja (Arkistoitu – Internet Archive) (1933)
Joosuan kirja. Suomenkieliset käännökset (1992, 1933 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä hepreankielinen alkuteksti (Biblia Hebraica). Uskonkirjat.net.
Aiheesta muualla > Muuta

Drum, Walter: Josue (Joshua) Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hirsch, Emil G.: Book of Joshua. Jewish Encyclopedia. 1906. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Joshua
Nevi'im
Joosuan kirja · Tuomarien kirja · Samuelin kirjat · Kuninkaiden kirjat · Jesajan kirja · Jeremian kirja · Hesekielin kirja · Kaksitoista profeettaa (Hoosean kirja · Joelin kirja · Aamoksen kirja · Obadjan kirja · Joonan kirja · Miikan kirja · Nahumin kirja · Habakukin kirja · Sefanjan kirja · Haggain kirja · Sakarjan kirja · Malakian kirja)
| n k Vanha testamentti |
| --- | --- |
Pentateukki:  Ensimmäinen Mooseksen kirja  Toinen Mooseksen kirja  Kolmas Mooseksen kirja  Neljäs Mooseksen kirja  Viides Mooseksen kirja 
Historialliset kirjat:  Joosuan kirja  Tuomarien kirja  Ruutin kirja  Ensimmäinen Samuelin kirja  Toinen Samuelin kirja  Ensimmäinen kuninkaiden kirja  Toinen kuninkaiden kirja  Ensimmäinen aikakirja  Toinen aikakirja  Esran kirja  Nehemian kirja  Esterin kirja 
Viisauskirjat:  Jobin kirja  Psalmien kirja  Sananlaskujen kirja  Saarnaajan kirja  Laulujen laulu 
Suuret profeetat:  Jesajan kirja  Jeremian kirja  Valitusvirret  Hesekielin kirja  Danielin kirja 
Pienet profeetat:  Hoosean kirja  Joelin kirja  Aamoksen kirja  Obadjan kirja  Joonan kirja  Miikan kirja  Nahumin kirja  Habakukin kirja  Sefanjan kirja  Haggain kirja  Sakarjan kirja  Malakian kirja 
Jumala pysäyttää auringon.
Käännös suomeksi
Jyväsvarstasammal

| Jyväsvarstasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Varstasammalet Pohlia
Laji::  annotina
Kaksiosainen nimi
 Pohlia annotina  (Hedw.) Lindb. 
Katso myös
   Jyväsvarstasammal Wikispeciesissä   Jyväsvarstasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jyväsvarstasammal (Pohlia annotina) tai rihmavarstasammal, on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla. Suomen alueella laji on elinvoimainen (LC) ja esiintyy etelä- ja keskiosassa. Levinneisyys on huonosti tunnettu. Pohlia annotina on pioneerilaji, joka kasvaa kostean hiekkaisen maan maapaljastumilla erilaisilla avoimilla paikoilla.
Pohlia annotina muistuttaa muista varstasammallajeista ituvarstasammalta (Pohlia camptotrachela). Molempien tuntomerkki on lukuisat pienet itusilmut ylemmissä lehtihangoissa. Itusilmujen muoto on pitkulainen verrattuna Pohlia camptotrachelaan. Lajilla kasvaa itiöpesäkkeitä harvoin, itujyväset ovat yleisiä.
Tauno Juurtola

Tauno Tapio Juurtola, vuoteen 1937 Juslin (19. marraskuuta 1914 Kuopio – 21. kesäkuuta 2006) oli suomalainen alppihiihdon opettaja, opetusneuvos, tietokirjailija ja Suomen Urheiluopiston pitkäaikainen johtaja.
Henkilöhistoria

Juurtolan vanhemmat olivat kirjaltaja Kaarlo Juslin ja Ida Sivén ja puoliso vuodesta 1939 voimistelunopettaja Marja Kyllikki Koskela. Hän tuli Suomen Urheiluopiston opettajaksi vuonna 1949 ja johtajaksi 1955. Opiston pitkäaikaista johtajaa seurasi Tapani Ilkka vasta vuonna 1976. Juurtolan johdolla Suomen Urheiluopisto laajeni  täysimittaiseksi valmennus- ja koulutuskeskukseksi. Hän oli Suomen ensimmäisiä pujottelijoita ja pujottelun valmentajia. Hänen valmennuksessaan suomalaiset alppihiihtäjät saivat ensimmäisen kerran kansainvälistä menestystä 1960-luvulla. Juurtola loi myös suhteet alppihiihdon kansainvälisiin tahoihin, hänet kutsuttiin ensimmäisenä suomalaisena Kansainvälisen hiihtoliiton alppivaliokuntaan. Juurtolan oma tytär Ritva (s. 1941) oli 1960-luvulla Suomen parhaita pujottelijoita naisten sarjassa. Opiston johtajana Juurtolaa pidettiin ammattitaitoisena ja perinteitä kunnioittavana. Suomen Hiihtoliiton Hannu Koskivuori -mitali numero 8 myönnettiin Juurtolalle vuonna 1992.
Teoksia

Hiihto, mäenlasku, pujottelu: suorituspaikat ja koulutus, 1954. Hämeenlinna: Karisto, 103 s.
Suomen urheiluopisto 1927–1977, 1977. Lahti: Suomen Urheiluopisto, 178 s. ISBN 951-99114-2-1
Ohjeita pujottelijan talviharjoitteluun, 1985. Lahti: Lahden hiihtoseuran pujottelujaosto, 95 s.
Sujuvasti suksilla. Suomalainen hiihtokoulu: maastohiihto, laskettelu, mäkihyppy, 1988. Helsinki: Suomen Latu, 181 s.
Aiheesta muualla

Alppilegendat Ski Sport Finland
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Terttu Jurvakainen

| Terttu Jurvakainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1939 (ikä 85) Muhos, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  taidemaalari, runoilija, taidegalleristi
Terttu Kaarina Jurvakainen (s. 17. heinäkuuta 1939 Muhos) on suomalainen taidemaalari, runoilija ja kesänäyttelyiden järjestäjä. Jurvakainen tekee voimakkaita ja värikylläisia maalauksia. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1966.
Jurvakainen opiskeli grafiikkaa Helsingin työväenopistossa Erkki Hervon johdolla vuosina 1966–1967, Vapaassa taidekoulussa vuosina 1966–1967 ja kävi taidemaalauskurssin Limingan taidekoulussa vuonna 1965. Hän debytoi taiteilijana Helsingissä vuonna 1967.
Hän on pitänyt runsaasti taidenäyttelyitä myös ulkomailla ja julkaissut useita runokokoelmia. Runoilijana hän voitti J. H. Erkon palkinnon vuonna 1968. Jurvakainen on julkaissut kolmetoista runokokoelmaa. Joissakin niissä on mukana kuvia hänen maalauksistaan.
Runoilijana ja kuvataiteilijana Jurvakainen on palkittu taidepalkinnoilla ja apurahoilla. Vuonna 2009 hänet vihittiin Oulun yliopiston kasvatustieteen tiedekunnassa kunniatohtoriksi, Vuonna 2010 hän lahjoitti 26 teostaan Oulun yliopistolle. Vuonna 1993 hän lahjoitti Muhoksen Terveyskeskukselle 29 maalausta.
Jurvakainen on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63 Ry:n jäsen.
Taidegalleria Terttu Jurvakainen

Jurvakainen on pitänyt Muhoksella yksityistä Taidegalleria Terttu Jurvakainen -nimistä taidegalleriaa  45 vuotta ja on kutsunut vuosittain galleriansa kesänäyttelyihin tunnettuja ja nousevia taiteilijoita.
Hänen ensimmäisestä yksityisnäyttelystään on kulunut yli 50 vuotta. Näyttely oli Helsingissä Bulevardilla Bäcksbackan Taidesalongissa 1968. Hän on pitänyt lukuisia näytelyitä Suomessa ja ulkomailla sekä osallistunut moniin yhteisnäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla.
Kaunokirjalliset teokset

Anna minun avata ovi, runokokoelma 1978
Meillä on sama matka, 1980
Valoisa hiljaisuus, 1983
Varjo varjolta poissa, 1986
Anna minulle yksinäisyyttä, 1989
Syvällä veden kirkas, 1991
Silmät että näkisit, 1997
Kirjeitä hänelle jota ei ole, 1999
Silmissä auringon oranssi, runokokoelma 2005
Yön kukat, runokokoelma 2012
Voiko ääneen sanoa 2014
Valo halkaisee pimeyden 2017
Valon reualla 2022
Kirjallisuutta

Valon ja värin maalari • The Painter of Light and Colour, 2008. ISBN 978-952-92-3941-2.
Romaani: Hiljaisuuden talo, 2006. ISBN 952-464-432-0.
Romaani: Hidas kevät pitkät varjot, 2011. ISBN 978-952-5556-98-8.
Aiheesta muualla

Terttu Jurvakainen taiteilijamatrikkelissa
Terttu Jurvakainen Oulun taiteilijaseura 63 Ry:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Taidegalleria - Cafe Terttu Jurvakainen
Terttu Jurvakainen artnetissä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Jyväluku

Jyväluku (ruots. gradtal) on kiinteistötoimituksessa määritetty luku, joka osoittaa tietyn tiluksen arvon suhteessa muiden tilusten arvoon.
Jyväluvun perusteet

Jyväluvun määritysperusteena käytetään tiluksen kauppa-arvoa, tuottoarvoa tai kestävää tuottokykyä. Jyvälukuun vaikuttaa tiluksen käyttötarkoitus, käyttömahdollisuudet, laatu, sijainti ja muut tekijät. Kestävää tuottokykyä käytetään määritysperusteena, jos ensisijaisena pidetään maatiluksen käyttöä maatalouteen tai metsätalouteen tai vesitiluksen käyttöä kalastukseen. Jyväluvun perusteena käytetään kauppa-arvoa tai tuottoarvoa, jos jyvitettävällä tiluksella on erityisarvoa esimerkiksi rakentamis- tai virkistyspaikkana tai maa-ainesten ottopaikkana.
Juovavaanija

| Juovavaanija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Alalahko::  Aplocheiloidei
Heimo::  Vaanijat Aplocheilidae
Suku::  Aplocheilus
Laji::  lineatus
Kaksiosainen nimi
 Aplocheilus lineatus  (Valencinnes, 1846) 
Katso myös
   Juovavaanija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovavaanija (Aplocheilus lineatus vanh. Haplochilus lineatus) on pitkänomainen, Intiasta kotoisin oleva vanhanmaailman killeihin kuuluva kala, joka oli aikaisemmalta nimeltään juovasukkulakala. Myös afrikkalaista kiilavaanijaa (Epiplatys dageti) on kutsuttu juovavaanijaksi tai juovavaanijakalaksi.
Koko ja ulkonäkö

Juovavaanija kasvaa noin kymmenen senttiä pitkäksi. Se on vartaloltaan pitkulainen. Erilaisia värimuotoja on muutamia, joissa on enemmän tai vähemmän selvät raidat ja vihreän tai kullan sävyinen väritys.
Alkuperä

Juovavaanija on kotoisin Etelä- ja Keski-Intiasta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Jos juovavaanijoiden halutaan lisääntyvän akvaariossa, yhtä koirasta kohti pidetään vähintään kaksi naarasta. Kutuakvaarion pintaa pitää peittää kelluvien kasvien tiheikkö, johon kalat kutevat. Mätimunat kuoriutuvat 12–14 päivässä.
Vesiolot ja ravinto

Juovavaanijalle sopivan veden pH on 6–7,5, dH < 15, lämpötila 22–30 °C.