stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Gallhammer
Historia

Gallhammerin idea kehittyi vuonna 2002, kun Vivian tahtoi perustaa yhtyeen Hellhammerin pimeiden tunnelmien ympärille. Muut jäsenet liittyivät yhtyeeseen seuraavana vuonna ja Gallhammer luotiin virallisesti helmikuussa 2003, ennen kuin yksikään jäsen edes osasi soittaa soittimiaan. Heidän vaikutteensa ja musiikkimakunsa vaihteli suuresti.
Vivian oli ollut vokalistina grindcore-yhtyeessä ja oli soittanut myös saksofonia eräässä noise-ryhmittymässä. Risa oli ollut vokalistina avant garde -yhtyeessä ja Mika oli laulanut rockyhtyeessä. Gallhammer oli jo äänittänyt ensimmäisen demonsa, joka oli rajattu vain 30:een kappaleeseen ja oli soittanut ensimmäisen keikkansa Koiwan Death Festillä. Ensimmäisillä keikoilla soittolista sisälsi paljon covereita Hellhammerilta ja Amebixilta, yhtyeen pääesikuvilta. Muutama kuukausi myöhemmin heinäkuussa demo nimeltään Gallhammer julkaistiin, Vivianin näkemys Gallhammerista oli otettu käyttöön; pimeää, raakaa sekä turmeltumatonta black metalia.
Seuraavana vuonna, huhtikuussa 2004, uusi demo nimeltään Endless Nauseous Days näki päivänvalon ja yhtye alkoi suunnitella debyyttialbumiaan, joka tulisi sisältämään uudelleennauhoitettuja kappaleita edellisiltä demoilta, yhtye jatkoi live-esiintymisiään ympäri Tokiota. 11. marraskuuta 2004 'Hello From The Gutter' Records julkaisi ensialbumin Gloomy Lights. Kahdeksan raitaa sisältävä levy oli kuin omistuskirjoitus yhtyeen esikuville, mutta toi samalla esiin Gallhammerin omia pimeitä tunnelmia.
Vuoden 2005 kuluessa Gallhammer jatkoi keikkailua ympäri Tokiota, ja viimein tammikuussa 2006  se allekirjoitti Peaceville Recordsin kanssa levytyssopimuksen, joka poiki tammikuun 2007 lopulla julkaistun kokoelma-albumin. Albumi sisälsi perinteisen CD:n lisäksi myös live-DVD levyn, jolla oli materiaalia yhtyeen kuudesta esiintymisestä vuosilta 2005 ja 2006.
Syyskuussa 2007 Peaceville Records julkaisi yhtyeen studioalbumin Ill Innocencen. Yhtye kävi Euroopan kiertueella 24. syyskuuta 2007 alkaen. Kiertueella yhtyeellä oli neljä konserttia Suomessa.[lähde? ]
Diskografia > Demot

The First Reh-tape (2003)
Gallhammer (2003)
Endless Nauseous Days Demo (2004)
The Worship (2004)
Diskografia > Kokopitkät

Gloomy Lights (2004)
Ill Innocence (2007)
The End (2011)
Diskografia > Livet > DVD:t

The Dawn of... (2007)
Ruin Of A Church (2008)
Diskografia > Kokoelmat

The Dawn of... (2007)
Aiheesta muualta

Yhtyeen viralliset kotisivut
Gallhammer Myspacessa (englanniksi)
Gallhammer Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Gallhammer Last.fm:ssä (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Palle Mikkelborg

Palle Mikkelborg
Palle Mikkelborg (s. 6. maaliskuuta 1941) on tanskalainen kansainvälisesti tunnettu jazztrumpetisti, -säveltäjä, -sovittaja ja levytuottaja. Hän on esiintynyt ja levyttänyt muun muassa Miles Davisin, Gil Evansin, George Russellin kanssa. Hän sai vuonna 2001 Pohjoismaiden neuvoston musiikkipalkinnon. Vuonna 2006 hänen Miles Davisin kanssa tekemänsä albumi Aura (1985) valittiin Tanskan kulttuurikaanoniin..
Mikkelborg aloitti uransa vuonna 1960 ja on siitä lähtien ollut yksi kansainvälisen jazzyhteisön keskeisiä nimiä. Porin jazzfestivaaleilla Mikkelborg on esiintynyt vuonna 1971 Nordic Big Bandin, vuonna 1972 Nordic All Starsin, vuonna 1978 The Entrance -yhtyeen ja vuonna 1984 George Gruntz Concert Jazz Bandin kanssa. UMOn kanssa Mikkelborg on konsertoinut 1979, 1988 ja 1989.
Levytyksiä

1977 Edward Vesalan kanssa: Satu
1978 Terje Rypdalin kanssa: Waves
1979 Terje Rypdalin kanssa: Descendre
1983 George Gruntzin kanssa: Theatre
1984 Miles Davisin kanssa: Aura
1984 Entrancen kanssa: Palle Mikkelborgs Journey To...
1986 Dino Saluzzin, Charlie Hadenin ja Pierre Favren kanssa: Once Upon a Time – Far Away in the South
1987 Gary Peacockin kanssa: Guamba
1992: Anything but Grey
1994: Heart to Heart
1995 Terje Rypdalin kanssa: Skywards
1996: The Garden Is a Woman
1997 Karin Krogin kanssa: You Must Believe in Spring
1998 Niels-Henning Ørsted Pedersenin kanssa: Hommage – Once Upon a Time
1999: Noone of Night My God
2000 Terje Rypdalin kanssa: Lux Aeterna
2000 Tanskan radion jazzorkesterin kanssa: Voice of Silence – Louisiana Suite
2000: Song… Tread Lightly
2003 Terje Rypdalin kanssa: Vossabrygg
2005: To Whom It May Concern – Greatest, 2-CD
Patellogastropoda

| Patellogastropoda |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Patellogastropoda  Lindberg, 1986
Synonyymit
 Docoglossa Troschel, 1866 
Katso myös
   Patellogastropoda Wikispeciesissä   Patellogastropoda Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Patellogastropoda on yksi kotiloiden kuudesta alaluokasta. Sitä on jo pitkään pidetty yhtenä nykyisten kotiloiden primitiivisimmistä ryhmistä, ja sitä pidettiin aiemmin osana kaksieteiskotiloita (Archaeogastropoda).
Luokittelu

Alaluokka: Patellogastropoda
Yläheimo: Lottioidea
Heimo: Acmaeidae
Heimo: †Damilinidae
Heimo: Eoacmaeidae
Heimo: Lepetidae
Heimo: †Lepetopsidae
Heimo: Lottiidae
Heimo: Neolepetopsidae
Heimo: Pectinodontidae
Yläheimo: Patelloidea
Heimo: Nacellidae
Heimo: Maljakotilot (Patellidae)
Glen Wesley

| Glen Wesley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1968 (ikä 56) Red Deer, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2008
Seurat:  Boston Bruins Hartford Whalers Carolina Hurricanes Toronto Maple Leafs
NHL-varaus:  3. varaus, 1987 Boston Bruins
Glen Edwin Wesley (s. 2. lokakuuta 1968 Red Deer, Alberta) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ura > Juniorivuodet

Ennen ammattilaisuraansa Wesley pelasi vuosina 1983–1987 yhden kauden Red Deer Rustlersissa Alberta Junior Hockey Leaguessa (AJHL) ja kolme täyttä kautta Portland Winter Hawksissa Western Hockey Leaguessa (WHL). Hänet valittiin kahdella viimeisellä kaudella (1985–1986 ja 1986–1987) WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja vuonna 1987 hän edusti Kanadaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Ura > Ammattilaisura

Boston Bruins varasi Wesleyn NHL:ään numerolla kolme kesän 1987 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Hän aloitti NHL-uransa saman vuoden syksyllä ja onnistui heti vakiinnuttamaan paikkansa Bruinsin vakiokokoonpanossa joutumatta pelaamaan yhtään ottelua farmisarjoissa. Hän teki tulokaskaudellaan 37 pistettä 79:ssä runkosarjaottelussa, seitsemän maalia ja 30 syöttöpistettä, ja 14 pistettä 23:ssa pudotuspeliottelussa, kuusi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä. Hän pelasi keväällä 1988 Stanley Cupin loppuotteluissa, joissa Edmonton Oilers kuitenkin voitti Bruinsin suoraan neljässä ottelussa. Plus-miinustilastossa Wesley saavutti ensimmäisellä kaudellaan NHL-uransa toiseksi parhaan lukeman +21. Hänen korkein plus-miinuslukemansa NHL:ssä on +23 kaudelta 1988–1989.
Wesley jatkoi Bruinsissa aina elokuuhun 1994 asti, jolloin hänet myytiin Hartford Whalersiin vaihdossa Whalersin ensimmäisen kierroksen varausvuoroihin vuosina 1995–1997. Wesley oli tehnyt kaikilla seitsemällä Bostonissa pelaamillaan kausilla yli 30 runkosarjapistettä ja kahdesti yli 50 pistettä. Parhaimmillaan hän teki noina vuosina 58 pistettä yhden kauden aikana, 14 maalia ja 44 syöttöpistettä kaudella 1993–1994, joka myös jäi hänen uransa parhaaksi pistemääräksi. Vuonna 1989 hän oli  mukana NHL:n tähdistöottelussa ja vuonna 1990 hän pelasi toista kertaa Stanley Cupin loppuotteluissa, joissa Bruins hävisi toistamiseen Oilersille, voitoin 1–4.
Vuosinaan Hartford Whalersissa/Carolina Hurricanesissa (Whalers siirtyi Pohjois-Carolinaan ja vaihtoi nimensä vuonna 1997) Wesley ei kyennyt tekemään pisteissä samanlaisia tehoja kuin Bruins-aikanaan. Hänen paras pistemääränsä vuoden 1994 jälkeisiltä vuosilta on 32 pistettä kaudelta 1996–1997. Hänestä tuli kuitenkin joukkueelleen tärkeä puolustava puolustaja (stay-at-home defenseman). Plus-miinustilastossa hänen parhaita kausiaan Hurricanesissa olivat kaudet 1998–1999 (+14) ja 2003–2004 (+18), joina molempina hän johti joukkueensa sisäistä tilastoa. Vuonna 2002 hän oli jo kolmatta kertaa mukana pelaamassa Stanley Cupin voitosta, mutta mestaruus jäi edelleen saavuttamatta Carolinan hävittyä Detroit Red Wingsille voitoin 1–4.
Wesleyn ura Hurricanesissa päättyi hetkeksi keväällä 2003, jolloin Toronto Maple Leafs hankki hänet miehistöönsä ennen siirtorajan umpeutumista vaihdossa toisen kierroksen varausvuoroon, mutta pelattuaan Maple Leafsissa kauden loppuun, hän palasi vapaana pelaajana Hurricanesiin heinäkuussa 2003. Vuonna 2006 hän viimein voitti Hurricanesissa Stanley Cup -mestaruuden seuran voitettua loppuotteluissa Edmonton Oilersin voitoin 4–3. Ennen tuota mestaruutta Wesley oli pisimpään pelannut aktiivipelaaja, joka ei ollut voittanut Stanley Cupia.
Kesäkuussa 2008, kauden 2007–2008 jälkeen, Wesley ilmoitti lopettavansa pelaajauransa. Hän pelasi 20 kautta kestäneellä NHL-urallaan yhteensä 1 457 runkosarjaottelua, joissa teki 537 tehopistettä, 128 maalia ja 409 syöttöpistettä. Pudotuspeleissä hän pelasi 169 ottelua, joissa teki 52 tehopistettä, 15 maalia ja 37 syöttöpistettä. Helmikuussa 2009 Carolina Hurricanes jäädytti hänen pelinumeronsa, numeron 2.
Pelaajauran jälkeen

Wesley on jatkanut Carolina Hurricanesin organisaatiossa myös pelaajauransa päättymisen jälkeen. Hänet nimitettiin vuonna 2008 seuran puolustajien kehityksen johtajaksi (director of defensemen development).
Perhe

Wesley on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, tytär ja kaksi poikaa. Myös hänen veljensä Blake on tehnyt NHL-uran. Blake Wesley pelasi NHL:ssä 298 runkosarja- sekä 19 pudotuspeliottelua vuosina 1979–1986.
Pallohyppiäiset

| Pallohyppiäiset |
| --- | --- |
 Allacma fusca
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Entognatha
Lahko::  Hyppyhäntäiset Collembola
Alalahko::  Symphypleona
Yläheimo::  Sminthuroidea
Heimo::  Pallohyppiäiset Sminthuridae  Lubbock, 1862
Katso myös
   Pallohyppiäiset Wikispeciesissä   Pallohyppiäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pallohyppiäiset (Sminthuridae) on hyppyhäntäisten heimo, joka sisältää 260 kuvattua lajia.
Alaheimot

Sminthurinae
Songhaicinae
Sphyrothecinae
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sminthuridae
ITIS: Sminthuridae (englanniksi)
Encyclopedia of Life (EOL): Sminthuridae (englanniksi)
Paul Brown

Paul Brown on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Paul Brown (1908 – 1991), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon valmentaja
Paul Brown (s. 1969), australialainen australialaisen jalkapallon pelaaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paul Brown”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Patek Philippen kellomuseo

| Patek Philippen kellomuseo> Musée Patek Philippe |
| --- | --- |

Perustettu:  1989
Sijainti:  Plainpalais, Geneve
Patek Philippen kellomuseo (ransk. Musée Patek Philippe) on Geneven Plainpalais’n kaupunginosassa sijaiseva museo. Museo esittelee Geneven kellotuotantoa sekä Patek Philippen omaa tuotantoa. Museo esittelee kellotuotantoa yli 500 vuoden ajalta. Museossa esitetään audiovisuaalisia näyttelyitä ja siellä on yli 2 000 esinettä. Esineet on jaoteltu antiikkikokoelmaan sekä Patek Philippe -kokoelmaan. Antiikkikokoelmaan kuuluu kelloja, soittoautomaatteja ja emaleita 1500-luvulta 1800-luvulle. Museossa on myös kirjasto, jossa oli yli 8 000 ajanmittausta käsittelevää teosta. Museon perustaminen sai alkunsa vuonna 1989, kun yhtiö 150-vuotisjuhlien yhteydessä esitteli yli 500 kellon kokoelman. Näyttelyn menestyksen myötä pääjohtaja Philippe Stern ja hänen vaimonsa Gerdi päättivä omistaa sille museon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patek Philippen kellomuseo Wikimedia Commonsissa
Paavo Kostioja

Paavo Kostioja
Paavo Kostioja (ent. Costiander, 27. tammikuuta 1891 Nurmijärvi – 31. heinäkuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja oopperalaulaja.
Henkilöhistoria ja ura

Kostiojan vanhemmat olivat kauppias Paul Jakob (Paavo) Costiander ja Ida Maria Tilander. Toimitusjohtaja, teollisuusneuvos Reino R. Kostioja oli hänen veljensä. Paavo Kostiojan puoliso vuosina 1918−1926 oli oopperalaulaja Jennie von Thillot.
Kostioja näytteli useissa teattereissa ja toimi ohjaajana ja oopperalaulajana Suomalaisessa Oopperassa. Kostioja näytteli 16 elokuvassa vuosien 1925–1943 aikana. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat muun muassa Huotari elokuvassa Tukkijoella (1928), työnjohtaja Männistö elokuvassa Kahden tanssin välillä (1930) sekä toimittaja Iivari Alhola elokuvassa Olenko minä tullut haaremiin (1932). Näissä kaikissa elokuvissa hän näytteli nimellä Paavo Costiander.
Kostioja ohjasi myös yhden elokuvan, komedian Laivan kannella (1938), jossa hän myös näytteli Kokin osan. Elokuvan miespääosaan Kostioja kiinnitti serkkunsa, näyttelijä Ossi Kostian. Kostioja kuului Aleksis Kiven Seuran perustajajäseniin.
Kostiojan viimeiseksi elokuvarooliksi jäi konstaapelin osa elokuvassa Varuskunnan "pikku" morsian (1943). Hän kuoli samana vuonna ainoastaan 52 vuoden iässä.
Filmografia

Suvinen satu (1925)
Murtovarkaus (1926)
Muurmanin pakolaiset (1927)
Nuori luotsi (1927)
Tukkijoella (1928)
Kahden tanssin välillä (1930)
Kajastus (1930)
Olenko minä tullut haaremiin (1932)
Elinan surma (1938)
Laivan kannella (1938)
Ulkosaarelaiset (1938)
Punahousut (1939)
Aktivistit (1939)
Eulalia-täti (1940)
Rantasuon raatajat (1942)
Varuskunnan "pikku" morsian (1943)
Paul Hisao Yasuda

Paul Hisao Yasuda (jap. パウロ 安田 久雄; 20. joulukuuta 1921 Kurume – 23. huhtikuuta 2016) oli japanilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. toukokuuta 1955 ja nimitettiin Osakan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tuccin titulaaripiispaksi 5. helmikuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Wüstenberg, jota avustivat Paul Yoshigoro Taguchi ja Paul Yoshiyuki Furuya.
Yasuda sai 15. marraskuuta 1978 nimityksen Osakan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. toukokuuta 1997.
Paavo Lounela

Ilkka Paavo Kalervo Lounela (24. helmikuuta 1940 Saarijärvi – 2. elokuuta 2022 Lahti) oli suomalainen virkamies, opettaja, pappi ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Henkilöhistoria

Lounelan vanhemmat olivat insinöörikomentaja Eljas Lounela, aiemmin Lönnrot, ja Aili Beda Johanna Kalliala, aiemmin Bergroth. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 oli toimittaja, teologian maisteri Viena-Inkeri Kalevatar Sakari. Kirjailija Pekka Lounela oli hänen veljensä. Paavo Lounela tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta 1958 ja valmistui teologian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1965. Hänet vihittiin papiksi 1965, mutta hän erosi papin virasta 1994.
Lounela oli pappi Herttoniemen seurakunnassa 1965–1967 ja Tukholman suomalaisessa seurakunnassa 1967–1969. Sosiaaliavustaja Suomen Tukholman-suurlähetystössä hän oli 1970–1975 ja Suomeen 1975 palattuaan Kriminaalihuoltoyhdistyksen Helsingin aluetoimiston johtaja 1975–1988 ja romaniasiain neuvottelukunnan pääsihteeri sosiaali- ja terveysministeriössä 1988–1998.
Lounela oli myös uskonnon opettaja Helsingin yksityislyseossa 1962–1963 ja Helsingin toisessa lyseossa 1965–1967. Kalliolan kansalaisopioston opinto-ohjaaja hän oli 1963–1965, Ruotsin suomalaisten siirtolaiskysymyksiä tutkivan työryhmän tutkimussihteeri 1969–1970, Ruotsin radion Sosiaalinen kirjelaatikko -ohjelman toimittaja 1969–1975, Kirkon ulkomaanasiain keskuksen vt. apulaissihteeri 1987 ja tuntiopettaja Svenska Social- och kommunalhögskolanissa 1990.
Julkaisuja

Romanit Suomen vankiloissa, 2001
Otapunamangrove

| Otapunamangrove |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Mangrovepuukasvit Rhizophoraceae
Tribus::  Rhizophoreae
Suku::  Punamangrovet Rhizophora
Laji::  mucronata
Kaksiosainen nimi
 Rhizophora mucronata  Lam. 
Katso myös
   Otapunamangrove Wikispeciesissä   Otapunamangrove Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Otapunamangroven kukka
Otapunamangrove (Rhizophora mucronata) on mangrovepuukasvien (Rhizophoraceae) heimoon, punamangroveiden (Rhizophora) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on ainavihanta puu, joka voi kasvaa korkeimmillaan 27 metriä korkeaksi. Runko voi kasvaa halkaisijaltaan 50–70 cm paksuksi. Otapunamangrove on hidaskasvuinen sekä runsasoksainen puu, joka kasvattaa tyvelleen runsaasti pönkkäjuuria.
Elinympäristö ja levinneisyys

Otapunamangrovea kasvaa luonnossa merten rannikoilla eteläisestä Afrikasta Kaakkois-Aasiaan ulottuvalla alueella, Indonesiassa, Filippiineillä, Australiassa sekä eteläisen Tyynenmeren saarilla. Lajia tavataan eroosiorannoilla, marskimailla, estuaareissa sekä korkean vuoroveden aikaan veteen peittyvillä rannoilla.
Käyttö

Otapunamangroven hedelmiä käytetään toisinaan ravintona. Ennen syömistä hedelmät tulee keittää sekä lisätä niihin puutuhkaa kitkerän maun lieventämiseksi. Otapunamangroven kuori on paikallisesti tärkeä tanniinien lähde. Tanniineja on käytetty nahan parkitsemiseen sekä kalastajien köysien ja verkkojen parkitsemiseen ja värjäämiseen. Lajin puuainesta käytetään jonkin verran rakentamiseen sekä polttopuuna.
Kasvatus

Otapunamangrove on kostean tropiikin ja subtropiikin puulaji. Se kasvaa parhaiten alueilla, joiden päivälämpötilat ovat vuoden ympäri 20°C–28°C ja vuotuinen sadanta 1500–2500 mm. Laji selviää kuitenkin alueilla, joiden päivälämpötilat vaihtelevat 15°C–32°C ja vuotuinen sadanta on 1000–3000 mm. Laji on hidaskasvuinen ja esimerkiksi Malesiassa Malakan niemimaalla puun rungon kasvaminen 19 cm paksuksi kestää 35–40 vuotta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Otapunamangrove (Rhizophora mucronata)
JSTOR Global Plants: Rhizophora mucronata (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Rhizophora mucronata (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rhizophora mucronata (englanniksi)
Pain (Rhino Bucketin albumi)

| PAIN Rhino Bucket |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 1994
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 46.51
 Levy-yhtiö: Moonstone Records
Rhino Bucketin muut julkaisut
| Get Used to It 1992 | PAIN 1994 | And Then It Got Ugly 2006 |
PAIN on Rhino Bucketin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1994 levymerkillä Moonstone Records.
Kappaleet

Pain – 4.34
I Stand Before You – 6.14
Too Much Talk – 4.36
Blow by Blow – 4.27
Mad Maggie – 3.28
Bird on a Wire – 5.25
What'd You Expect – 4.48
I Was Told – 3.47
The Hard Grind – 4.16
World Gone Mad – 5.06
Kokoonpano

Georg Dolivo – kitara, laulu
Greg Fields – kitara
Reeve Downes – basso
Simon Wright – rummut
Paizo Publishing

| Paizo Publishing |
| --- | --- |
Perustettu:  2002
Toimitusjohtaja:  Lisa Stevens
Avainhenkilöt:  Erik Mona, James Jacobs, Jason Bulmahn
Kotipaikka:  Redmond
Toimiala:  roolipelit
Kotisivu:  paizo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paizo Publishing on yhdysvaltalainen Redmondissa toimipaikkaansa pitävä roolipelikustantaja, joka tunnetaan Pathfinder RPG -pelistä.
Lisa Stevens perusti Paizon vuonna 2002 jatkaakseen roolipeliaiheisten lehtien julkaisemista, joista Wizards of the Coast oli luopumassa leikatakseen kustannuksiaan.
Tieteisroolipeli Starfinder Roleplaying Game julkaistiin 17. elokuuta 2017.
Paini kesäolympialaisissa 1908 – kreikkalais-roomalaisen painin 66,6 kg

Kreikkalais-roomalaisen painin 66,6 kg sarjaan Lontoon olympiakisoissa 1908 osallistui 25 painijaa. Ottelut käytiin 23. heinäkuuta White City Stadiumilla. Kilpailussa noudatettiin cup-systeemiä, eli kilpailija putosi pelistä jo ensimmäisestä tappiosta. Mitaliottelut oteltiin kuitenkin paras kolmesta systeemillä. Kultamitalin vei italian Porro otettuaan finaaleissa kaksi työoittoa Venäjän Orlovista. Suomen Arvo Lindén vei pronssin.
1. kierros

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Voittaja | – | Hävinnyt | tulos |
|  Arvo Lindén | – |  Lucien Hansen | 2.33 |
|  Carl Carlsen | – |  Fernand Steens | 9.00 |
|  Anders Møller | – |  Andrew Whittingstall | 3.59 |
|  Ödön Radvány | – |  William Ruff | 18.35 |
|  Arthur Hawkins | – |  Christian Carlsen | 1.10 |
|  József Téger | – |  Jacob van Moppes | työvoitto |
|  Gustaf Malmström | – |  George MacKenzie | 3.35 |
|  József Maróthy | – |  Arthur Rose | 14.59 |
|  William Wood | – |  Karel Halík | työvoitto |
Pasmajärvi

Pasmajärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Kyliä

Pasmajärvi, kylä Kolarissa
Järviä

Pasmajärvi, järvi Enontekiöllä
Pasmajärvi, järvi Kolarissa
Pasmajärvi, järvi Rovaniemellä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pasmajärvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paiwanilaiset kielet

Paiwanilaiset kielet on formosalaisiin kieliin kuuluva kieliryhmä, joka sijoittuu Taiwanin saarelle. Siihen kuuluvat kielet ovat sukua atajalikielille sekä tsoukielille. Paiwanilaiset kielet muodostaa näistä kolmesta suurimman ryhmän kielten lukumäärässä mitattuna. Paiwanilaisia kieliä ovat mm. amis, bunun ja paiwan.
Paul Bronsart von Schellendorff

Paul Bronsart von Schellendorf.
Paul Bronsart von Schellendorff (25. tammikuuta 1832 Danzig - 23. heinäkuuta 1891 Schettnienen, Itä-Preussi), oli saksalainen upseeri ja poliitikko.
Bronsart von Schellendorff tuli upseeriksi jalkaväessä 1849, eversti ja esikuntapällikkö  1871, kenraalimajuri 1875, kenraaliluutnantti 1881, kenraali jalkaväessä 1888 ja ensimmäisen armeijan päällikkö 1889.
Ranskan-Saksan sodan aikana hän oli Sedanissa neovottelemassa  Napoleon III:n kanssa. Hän oli yksi n.s. "Moltken puolijumalista". Vuosina 1883-89 hän oli sotaministerinä ja hänen aikana jalkaväki sai repeeterikiväärit.
Hän oli Walther Bronsart von Schellendorffin veli.
Teokset

Der Dienst des Generalstabes (i fem upplagor från 188-talet till 1905)
Paul Buckmaster

Paul John Buckmaster (13. kesäkuuta 1946 Lontoo – 7. marraskuuta 2017) oli brittiläinen muusikko, säveltäjä, sovittaja ja orkesterinjohtaja. Hän oli klassisesti koulutettu sellisti, joka siirtyi 1960-luvun lopulla populaarimusiikin pariin. Buckmaster työskenteli esimerkiksi Elton Johnin ja David Bowien kanssa. Hänen yhteistyökumppaneihinsa lukeutui myös useita italialaisia artisteja, kuten Angelo Branduardi, Eros Ramazzotti ja Riccardo Cocciante.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Paltamon lukio

| Paltamon lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Lampitie 2, 88300 Paltamo
Koordinaatit:  64.4063°N, 27.8288°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Rehtori:  Eija Kurkinen-Kauppila 
Oppilaita:  54 (2018)
Verkkosivut
Paltamon lukio on Paltamon kirkonkylällä toimiva lukio. Vuonna 2018 lukiota kävi 54 oppilasta. Lukion kanssa samassa rakennuksessa toimii esi- ja perusopetusta antava Korpitien koulu (luokka-asteet 0–9). Lukio on aiemmin tunnettu esimerkiksi nimellä Paltamon viestintälukio, ja vuosina 1951–1961 nimellä Paltamon yhteiskoulu.
Paltamon lukio sijoittui STT:n kevään 2020 lukiovertailussa kuudenneksi Suomen pienten, alle 50 ylioppilaskokelaan lukioiden ryhmässä. Tieto kuvastaa osaltaan opetuksen hyvää tasoa. Tässä lukiovertailussa mitataan osaamisen kehittymistä tarkastelemalla oppilaiden ylioppilaskirjoitusten arvosanoja (arvolisäys lukiossa +0,83) verrattuna oppilaiden keskimääräisiin yläkoulun päättötodistusten keskiarvoihin (8,56) kolme vuotta aiemmin.