stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aliupseerikoulu

Aliupseeriristi
Aliupseerikoulu tai -kurssi (AUK) on Suomen puolustusvoimissa koulu, jonka tarkoitus on kouluttaa reservin aliupseereja. Aliupseerit koulutetaan ryhmänjohtajiksi. Opintoihin sisältyy 24 opintoviikon johtajakoulutus ja käytännön harjoittelu.
Kun aliupseereja vielä koulutettiin myös Kanta-aliupseerikoulussa, varusmiesten käymän koulun nimitys oli Reservialiupseerikoulu tai Reservialiupseerikurssi (RAUK).
Aliupseerikouluun mennään tavallisesti sotamiehen arvoisena peruskoulutuskauden jälkeen, mutta myös miehistötehtävissä varusmiespalveluksen jo loppuun käyneiden tai sitä suorittavien on erikoistapauksessa mahdollisuus päästä niin sanottuun jälki-AUK:hon. Usein "santsareiksi" kutsutaan aliupseereita, jotka toimivat kouluttajatehtävissä tuleville ryhmänjohtajille aliupseerikoulussa.
Aliupseerikoulussa varusmiesten palvelusarvona on (aliupseeri)oppilas ja sotilasarvossa AUK:n kuluessa oppilas tavallisesti ylennetään korpraaliksi. Jälki-AUK:ssa saattaa oppilas olla jo ennen kouluun tuloaan korpraali. AUK:n suoritettuaan oppilaat ylennetään alikersantiksi.
Aliupseerikoulun käyneiden kokonaispalvelusajaksi tulee  347 päivää, ja tavallisin tehtävä koulun jälkeen on ryhmänjohtajana toimiminen. Parhaat alikersantit voidaan palvelusaikanaan ylentää kersanteiksi. Jälki-AUK:n käyneet kotiutuvat AUK:n jälkeen, he siis eivät jää enää palvelemaan johtajakautta.
Historiaa

Varusmiespalvelus sai vuonna 1919 uuden aikajaksottelun. Aliupseerikoulutukseen valitut siirtyivät aliupseerikouluun (AUK) kahden kuukauden kuluttua palvelukseen astumisestaan ja 17-viikkoisen koulutuksen päätyttyä heistä tuli ryhmänjohtajia ja uuden saapumiserän  kouluttajia. Vuoden 1922 uudistuksessa perustettiin korpraalikurssit, joiden suorittaneiden koulutus jatkui joko aliupseerikoulussa tai reserviupseerikoulussa.
Kanta-aliupseerikoulutus oli sisällissodan jälkeen tilapäisjärjestelyiden varassa. Saksalaisten kouluttajien johdolla järjestettiin sekä yleisiä että erikoisalojen aliupseerikursseja. Toukokuussa 1921 annetulla asetuksella määrättiin Jalkaväen aliupseerikoulun perustamisesta. Sijoituspaikaksi tuli Viipurin Markovilla. 11 kuukautta kestäneille kursseille ensimmäisiä oppilaita otettiin myös suoraan siviilistä, myöhemmin edellytettiin vähintään vuoden joukko-osastopalvelusta.
Olli Alho

Olli Alho Turun Kirjamessuilla 2011.
Olli Matti Kalervo Alho (s. 25. helmikuuta 1943 Sääksmäki) on suomalainen kulttuurivaikuttaja, jonka ura liittyy tiede- ja yliopistomaailmaan, elokuvakulttuuriin ja radioon. Hänelle on myönnetty professorin arvonimi.
Ura ja elämänvaiheet

Alho väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa 1976. Hän toimi Turun yliopiston uskontotieteen ja folkloristiikan vs. professorina 1976–1979 ja uskontotieteen dosenttina vuodesta 1978. Hän on myös Helsingin yliopiston uskontotieteen dosentti (1979–) ja Jyväskylän yliopiston kulttuuriantropologian dosentti (1979–). Alho toimi Suomen elokuva-arkiston johtajana 1979–1989. Hän oli Yleisradiossa Radion johtajana 1990–1994 ja Radio Yle 1:n ohjelmajohtajana 1994–2004. Alholle myönnettiin professorin arvonimi 2004.
Alho oli Valtion tiedeneuvoston jäsen 1978–1982, Suomen Akatemian tieteen keskustoimikunnan jäsen 1980–1984 ja Valtion humanistisen toimikunnan puheenjohtaja 1980–1985 sekä Euroopan tiedeneuvoston humanistisen komission jäsen 1980–1984.
Alho toimi Jyväskylän Kesän ohjelmasihteerinä 1967–1968 ja ohjelmajohtajana 1969. Hän oli tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan puheenjohtaja 1978–1984, Lahden kansainvälisen kirjailijakokouksen puheenjohtaja 1981–1989, Finland Festivals ry:n hallituksen puheenjohtaja 1993–1999 ja Suomen Unesco-toimikunnan puheenjohtaja 1999–2002. Hän on Helsingin Suomalaisen Klubin johtokunnan jäsen vuodesta 2005 ja varapuheenjohtaja vuodesta 2009.
Alho on julkaissut useita tieteellisiä ja yleistajuisia kirjoja ja artikkeleita, kirja- ja elokuva-arvosteluita ja kolumneja sekä tehnyt lukuisia radio- ja televisio-ohjelmia. Hän harrastaa kirjallisuutta, elokuvia, raviurheilua ja sikareita.
Alhon puoliso on Mari o.s. Lautamatti (vuodesta 1978).
Teokset

Reinilä, Anna-Maija & Vento, Urpo & Kuusi, Matti & Alho, Olli: Perinnetiede nykyajassa.  (Yleisradion julkaisusarja, 12)  Helsinki:  Yleisradio, 1967.
Alho, Olli (toim.): Latinalaisen Amerikan haaste.  Porvoo:  WSOY, 1969.
60-luvun ääni ja vimma. Pesäero 50-luvusta, taiteen taimet, taiteen tarhurit, maailma ja me, muutoksen voimat.  (Ohjelmasarja, radioitu rinnakkaisohjelmassa joulukuussa 1969, 1970 Yleisradion julkaisusarja 28)  Helsinki:  Yleisradio, 1970.
Ilkamat. Kuluneet ja ennen kulumattomat vitsit ja sketsit samannimisestä televisio-ohjelmasta.  Tampere:  Artko, 1970.
The religion of the slaves. A study of the religious tradition and behaviour of plantation slaves in the United States 1830–1865.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Suomalainen tiedeakatemia, 1976.  ISBN 951-41-0279-7
Alho, Olli et al: Kehitysmaiden historiaa.  Turku:  Turun yliopiston historian laitos, 1978.  ISBN 951-642-602-6
Orjat ja isännät. Tutkimus inkeriläisistä maaorjarunoista. A study of Ingrian serf poetry.  (ISSN 0355-0257, 123, 1)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1979.  ISBN 951-717-187-0
Kehitysyhteistyöasiantuntija vieraassa kulttuurissa. A study of Finnish development experts in Africa.  (Tutkimuksia, Jyväskylän yliopisto. Etnologian laitos, ISSN 0356-7729, 12)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1980.  ISBN 951-678-401-1
Alho, Olli et al (päätoim.): Tieto 1984. Kodin suuri vuosikirja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1984.  ISBN 951-35-2991-6
Alho, Olli et al: Neljä pohjoista yhteisöä. Kuvaraportti kolmesta kylästä ja Suomen mustalaisista.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-06437-1
Alho, Olli et al (päätoim.): Tieto 1985. Asioita, ihmisiä, tapahtumia.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-35-3218-6
Alho, Olli et al (päätoim.): Tieto 1986. Asioita, ihmisiä, tapahtumia.  Espoo:  Weilin+Göös, 1986.  ISBN 951-35-3621-1
Hulluuden puolustus ja muita kirjoituksia naurun historiasta.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15284-6
Maailmankaikkeuden vartiomies. Elokuvaesseitä 1970–1977.  (Julkaisusarja, Suomen elokuva-arkisto, A, ISSN 0358-3643, 12)  Helsinki:  Valtion painatuskeskus, 1988.  ISBN 951-860-974-8
Alho, Olli & Raunio, Aino & Virtanen, Matti: Ihminen ja kulttuuri.  (Vientikoulutussäätiö, ISSN 0506-9378, nro 72)  Helsinki:  Vientikoulutussäätiö, 1988.  ISBN 951-833-278-9
Alho, Olli (päätoim.): Finland, a cultural encyclopedia.  (Finnish Literature Society editions, 684)  Helsinki:  Finnish Literature Society, 1997.  ISBN 951-717-885-9
Alho, Olli & Ehrnrooth, Jari: Sikari aamusta yöhön.  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22921-0
Alho, Olli & Ehrnrooth, Jari: 101 sikaria.  Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-25945-4
Reikä sukassa ja muita kertomuksia.  Kirjapaja, 2008.  ISBN 978-951-607-784-3
Alghero

| Alghero L'Alguer S'Alighera |
| --- | --- |
 Algheron kaupunginmuureja
 vaakuna

 Alghero
 Koordinaatit: 40°33′N, 08°19′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Sassari
Hallinto:  
 – Pormestari:  Michele Casula
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  225,40 km²
Korkeus:  0–436 m
Väkiluku (31.12.2015):  44 019
 
 http://www.comune.alghero.ss.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alghero (kat. L'Alguer, sardiksi S'Alighera) on kaupunki Sardinian saaren luoteisosassa Italiassa, Sassarin maakunnassa. Kaupungissa on runsaat 40 000 asukasta.
Algherossa on perinteisesti puhuttu vanhaa katalaanin murretta algareesia, jonka Kataloniasta tulleet valloittajat toivat alueelle karkotettuaan alkuperäisen sardinkielisen väestön 1300-luvun loppupuolella. Kaupungin viralliseksi kieleksi tuli 1600-luvulla espanja ja myöhemmin italia. Vielä nykyäänkin suuri osa Algheron asukaista ymmärtää Algheron katalaania.lähde?
Historia

Nykyisen kaupungin alue on ollut asutettuna esihistoriallisilta ajoilta lähtien. Nuraghe-sivilisaatio on vallinnut alueella 1500-luvulta eaa. lähtien, ja kaupungin ympäristöstä on löydetty foinikialaisten rakennusten jäänteitä.
Algheron perusti linnoitetuksi satamaksi vuonna 1102 genovalainen Dorian perhe. Suku hallitsi kaupunkia vuosisatojen ajan, lyhyttä Pisanon suvun valtakautta (1283–1284) lukuun ottamatta. Vuonna 1353 kaupungin valtasivat aragonilaiset, ja myöhemmin se kasvoi katalonialaisten ja aragonilaisten muuttajien ansiosta. 1500-luvun alussa Alghero sai kuninkaan kaupungin aseman (ciutat de l'Alguer) ja kehittyi taloudellisesti.
Aragonilaisia seurasi Habsburgien Espanja, jonka valtakausi päättyi vuonna 1702. Vuonna 1720 Alghero ja muu Sardinia joutuivat Piemonten haltuun. Vuoden 1750 tienoilla rakennettiin leveä kanava parantamaan kaupunginniemen puolustusta.
Fasistien valtakaudella maailmansotien välissä aloitettiin läheisten Fertilian ja S.M. La Palman lähiöiden rakentaminen ja kaupunkia ympäröiviä soita kuivatettiin. Malariaa esiintyi läheisellä maaseudulla kuitenkin 1950-luvulle asti. Toisen maailmansodan aikana Algheron vanhakaupunki kärsi pahoja vaurioita pommituksissa, mutta sodan jälkeen kaupungista tuli suosittu turistikohde.
Kaupungin suojeluspyhimys on arkkienkeli Mikael.
Nähtävyyksiä

Cattedrale di Santa Maria on Algheron tuomiokirkko, joka on rakennettu alun perin goottilaiseen tyyliin.
San Francesco on 1300-luvulla rakennettu kirkko, jonka kupolista on tullut Algheron symboli.
Palazzo d'Albis on 1500-luvulla rakennettu palatsi, joka on kuuluisa Kaarle V:n vierailusta lokakuussa 1541. Kertomuksen mukaan Kaarle puhui kaupunkilaisille palatsin parvekkeelta seuraavasti: Bonita, por mi fé, y bien assentada (Kaunis, kautta uskoni, ja hyvin tukeva) sekä Estade todos caballeros (Olette kaikki herrasmiehiä).
Porta a Terra, 1300-luvulla rakennettu kaupunginportti. Portti tunnettiin ennen nimellä Torre degli Ebrei (Juutalaisten torni), sillä juutalaisyhteisö avusti Katalonian kuninkaan Pietro III:n Algheron-valloitusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alghero Wikimedia Commonsissa
Algheron kaupungin internetsivut (italiaksi)
Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
Piazza Civica vanhassakaupungissa
Alfons

| Alfons |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  13. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Alhvo, Alfo, Altto
Vastineita eri kielissä:  Alfonso, Alphonse, Afonso
Nimen alkuperä:  muinaissaksalainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alfons on miehen etunimi.
Alfons on yhdistelmä muinaissaksalaisista sanoista adal (’aatelinen’, ’jalosukuinen’) ja funs (’innokas’, ’kiihkeä’).
Nimi on nykyisin ruotsinkielisessä almanakassa; Suomen almanakassa se oli kirjoitusasussa Alfonso vuosina 1908–1928. Alfonsin latinalainen muoto Alfonsus esiintyy muutamissa 1740-luvun almanakoissa.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Alfons-nimen on saanut 2 377 miestä ja muutama nainen.
Tunnettuja Alfonseja

Alfons Almi, suomalainen oopperalaulaja
Alfons Andström, suomenruotsalainen helluntailainen evankelista ja pastori
Alfons Arlander, suomalainen gruppenführer
Alfons Bērziņš, latvialainen pikaluistelija
Alfons Demming, saksalainen katolinen piispa
Alfons Dorfner, itävaltalainen meloja ja olympiavoittaja
Alfons Eder, itävaltalainen graafikko
Alfons Gorbach, Itävallan liittokansleri 1961–1964
Alfons Groenendijk, alankomaalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Alfons Jerôme von Haartman, suomalainen insinööri, virka- ja valtiopäivämies
Alfons Hellström, suomalainen insinööri ja keksijä
Alfons Håkans, suomalainen liikemies, samannimisen meripalveluyrityksen perustaja
Alfons Lönnroth, suomalainen sotarovasti ja kirkkoherra
Alfons Mucha, tšekkiläinen taidemaalari
Alfons Nossol, puolalainen katolinen piispa
Alfons Nylund, suomalainen jalkapalloilija
Alfons Peeters, belgialainen jalkapalloilija
Alfons Röblom, ahvenanmaalainen näyttelijä ja poliitikko
Alfons Maria Stickler, itävaltalainen kardinaali
Alfons Takolander, suomalainen koulumies ja historioitsija
Alfons Willberg, suomalainen diplomi-insinööri, teollisuusneuvos ja Suomen Standardisoimisliiton pitkäaikainen johtaja
Kuvitteellisia Alfonseja

Alfons Jokinen (ruots. Alfons Åberg), Gunilla Bergströmin lastenkirjasarjan päähenkilö, joka tunnetaan paremmin nimellä Mikko Mallikas.
Nimen muita merkityksiä

Alfons Education, suomalainen digitaalinen oppimisympäristö ja oppimisalusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfons Wikimedia Commonsissa
Alfonso V (León)

Alfonso V
Alfonso V (994–1028) oli Leónin kuningas vuosina 999–1028.
Nousu kuninkaaksi

Alfonso V nousi Leónin kuninkaaksi vuonna 999 isänsä Bermudo II:n hävittyä sodan Al-Mansur Ibn Abi Aamiria vastaan ja maan jouduttua tosiasiallisesti muslimien vasallivaltioksi.
Kuningaskunta muslimien vallassa sekä ajautuminen Navarran alaisuuteen

Leónilaisten oli osallistuttava 1003 muslimien liittolaisena taisteluihin Kastiliaa vastaan sekä alistuttava muihin nöyryytyksiin ja ryöstöretkiin. Etsiessään liittolaisia Alfonso meni naimisiin 1025 Navarran kuninkaan Sancho III Suuren tyttären Urracan kanssa, mutta joutui samalla appensa alaisuuteen.
Kuninkaan kuolema ja vallan periytyminen

Alfonso aloitti sodan Portugalin valtaamiseksi mutta kuoli 1028 Viseun piirityksessä, ja Leónin kruunun peri hänen yhdeksänvuotias poikansa Bermudo III. Bermudon alaikäisyyden aikana hallintoa hoiti kuitenkin hänen äitipuolensa Navarran Urraca, joka pääsi valvomaan isänsä Sancho III Suuren etuja Leónissa. Sancho III Suuren onnistui naittaa Bermudo III:n sisar pojalleen Ferdinand I:lle, joka 1037 voitti Bermudon ja valtasi maan vaimonsa nimissä.
Alfonso kirjoitutti 1017 maansa ensimmäiset lait.
Perhe

Alfonson vanhemmat olivat Bermudo II ja Kastilian kreivin tytär Elvira Garcia, joka hallitsi Leónin kuningattarena vuodet 999–1007 ja vetäytyi sen jälkeen luostariin.
Alfonson ensimmäinen vaimo oli sijaishallitsija Mendo Goncalvesin tytär Elvira de Melande (k. 1022). Mendo kuoli 1008 taistelussa viikinkejä vastaan. Pariskunnan lapsista Elvira meni naimisiin Navarran Ferdinand I:n kanssa, ja pojasta Bermudo III:sta tuli isänsä seuraaja valtaistuimelle. Alfonson toinen vaimo Urraca oli Navarran kuninkaan Sancho III Suuren tytär.
ALICE (koelaitteisto)

| --- | --- |
   LHC PS SPS p Pb CMS LHCb ALICE ATLAS   Large Hadron Colliderin kiihdyttimet
Koeasemat
ATLAS: A Toroidal LHC ApparatuS
CMS: Compact Muon Solenoid
LHCb: LHC-beauty
ALICE: A Large Ion Collider Experiment
TOTEM: Total Cross Section, Elastic Scattering and Diffraction Dissociation
LHCf: LHC-forward
Kiihdyttimet
p ja Pb: Lineaarikiihdyttimet protoneille  ja lyijylle
(ei kuvassa): Proton Synchrotron Booster
PS: Proton Synchrotron
SPS: Super Proton Synchrotron
ALICE eli A Large Ion Collider Experiment on yksi Large Hadron Colliderin kuudesta koelaitteistosta. ALICE-projektissa työskentelee noin tuhat tutkijaa 111:stä laitoksesta 31:stä maasta. Suomesta hankkeessa ovat mukana Fysiikan tutkimuslaitos ja Jyväskylän yliopiston fysiikan laitos.
Koelaitteisto on 26 metriä pitkä, 16 metriä leveä ja 16 metriä korkea, ja sen massa on 10 000 tonnia. Laitteistoon kuuluu useita erilaisia ilmaisimia.
ALICE-ilmaisin
Tutkimus

Normaaleissa olosuhteissa kvarkit ovat vahvaa vuorovaikutusta siirtävien gluonien välityksellä sitoutuneita toisiinsa muodostaen hadroneita. Aineen olotila, jossa kvarkit eivät ole enää sitoutuneita toisiinsa ja ovat vapaita, kutsutaan kvarkkigluoniplasmaksi, jota uskotaan olleen 20–30 mikrosekunnin ajan alkuräjähdyksen jälkeen. ALICE-koelaitteiston päätehtävänä onkin tutkia raskasionitörmäytyksessä syntynyttä kvarkkigluoniplasmaa. Kvarkkigluoniplasman luomiseen vaaditaan suuri ainetiheys ja hyvin korkea lämpötila. Törmäytyksen ALICE:ssa toteutetaan lyijyioneilla, joiden törmäyttämisessä syntyy enemmän kuumaa ja tiheää ainetta kuin pelkkien protonien törmäyttämisessä.
Aiheesta muualla

Korkearesoluutioinen kaaviokuva ALICE-koelaitteistosta (.jpg) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ALICE (koelaitteisto) Wikimedia Commonsissa
Alkutekijä

Alkutekijä on matematiikassa positiivisen kokonaisluvun tekijä, joka on alkuluku. Aritmetiikan peruslauseen mukaan kaikki ykköstä suuremmat kokonaisluvut voidaan jakaa alkutekijöihin eli esittää alkulukujen tulona. Alkutekijöihin jako on yksikäsitteinen eli luvun voi jakaa aina vain yhdellä tavalla. Tällä tavoin voidaan löytää kahden luvun suurin yhteinen tekijä. Esimerkiksi luku 260 hajoaa alkutekijöihin seuraavasti:
260=2^{2}\cdot 5\cdot 13
Alkutekijät on tapana luetella suuruusjärjestyksessä pienimmästä alkaen. Kun sama alkutekijä esiintyy useamman kerran, käytetään usein potenssimerkintää.
All Shook Up

All Shook Up on Elvis Presleyn singlejulkaisu, joka nousi Yhdysvaltain listalla kärkikymmenikköön huhtikuussa 1957 ja edelleen ykkössijalle. Se oli Elviksen seitsemäs Top 10 -hitti Yhdysvalloissa. Levy-yhtiönä oli tällöin RCA. Rhythm and blues -juurensa tunnustanut Elvis oli tyytyväinen siitä, että kappale oli ensimmäinen valkoisen artistin esitys, joka oli kärjessä sekä R&B-listalla että jukebox- ja radiosoittolistoilla. Koko 1950-luvun Top 250 -myyntitilastoissa kappaleen sijoitus oli 43.
Kappaleen oli aikaisemmin levyttänyt David Hill -niminen artisti.
All Shook Up oli myös ensimmäinen Elviksen monista listaykkösistä Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
Algiinihappo

Ruskolevää
Algiinihappo myös algiini, suola: alginaatti, on ruskolevän soluseinissä yleinen kumimainen yhdiste. Algiinihapon kemiallinen kaava on (C6H8O6)n ja CAS-numero 9005-32-7. Elintarvikkeissa käytettävän algiinihapon E-koodi on E400.
Rakenne

Algiinihappo on lineaarinen kopolymeeri, joka koostuu 1-4 β-D-mannuronaatti (M) ja tämän C-5 epimeeri α-L-glukuronaatti (G) -blokeista, jotka liittyvät toisiinsa kovalenttisesti.
Kopolymeeri voi olla muotoa:
...-GGG-MMM-...-MMM-GGG-...-GGG-MMM-... (1)
...-MGMG-... (2)
...-MMGGMGMGMGM-... (satunnaisesti) (3)
Eri muotojen suhteellinen määrä vaihtelee algiinihapon lähteen mukaan. (1)-muoto luo joustavimmat ketjut, jotka liukenevat paremmin veteen alhaisessa pH:ssa kuin muut muodot. Glukuronihappo-blokit muodostavat jäykkiä ketjuelementtejä, ja kaksi yli 6 yksikön Glukuronihappo-blokkia muodostavat stabiileja ristiinkytkettyjä risteyksiä divalenttien kationeiden (kuten esimerkiksi Ca2+, Ba2+, Sr2+) kanssa, mikä johtaa kolmiulotteiseen geelimäiseen verkkorakenteeseen. Alhaisessa pH:ssa protonoidut algiinihapot (tai alginaatit) muodostavat happamia geelejä, joiden vakaus määrittyy glukuronihappo-blokkien suhteellisesta määrästä. Alginaatteja eli algiinihapon suoloja on esimerkiksi natriumalginaatti (C6H7NaO6)n, jonka E-koodi on E401.
Esiintymismuodot

Algiinihapon kaupalliset variaatiot uutetaan merilevästä, esimerkiksi solmulevästä ja jättimäisestä päärynälevästä.
Algiinihappoa tuottavat myös tietyt bakteerit, lähinnä Azobacter-laji. Yritykset tuottaa bakteriaalista alginaattia eivät ole vielä kaupallisesti onnistuneet.
Algiinihapon väri vaihtelee valkoisesta keltaisen ruskeaan. Se esiintyy rihmamaisena, rakeisena tai jauhetussa muodossa. Yhdiste on veteen ja orgaanisiin liuottimiin liukenematon, mutta liukenee hitaasti natriumkarbonaatin, natriumhydroksidin ja trinatriumfosfaatin emäksisiin liuoksiin.
Käyttö

Algiinihappo imee vettä nopeasti, mikä tekee siitä hyödyllisen lisäyhdisteen kuivatetuissa tuotteissa sekä muun muassa tekstiilien ja paperin valmistuksessa. Sitä käytetään myös vesi- ja tulitiiviissä kankaissa, juomien sakeuttajana, jäätelössä ja kosmetiikassa, sekä myrkyllisiä metalleja verestä sitovana detoksifioijana.
Algiinihapon puhdistetut muodot ovat usein myös antasidien, eli mahan happamuutta neutraloivien tuotteiden ainesosia. Antasidit auttavat närästykseen ja ylävatsapoltteeseen neutraloimalla mahahappoa. Algiinihappo muodostaa mahan pinnalle kelluvaa vaahtoa, kun se joutuu kosketuksiin mahanesteiden ja syljen kanssa. Vaahto estää mahan happamuuden nousua ruokatorveen.
Algiinihappoa käytetään myös hammaspaikoissa, ja elintarviketeollisuudessa keittojen ja hyytelöiden sakeuttajana. Kalsiumalginaattia käytetään tulenkestävissä vaatteissa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Alginic acid (englanniksi)
ChemBlink: Alginic acid (englanniksi)
Saatavuusharha

Saatavuusharha   (englannista availability bias tai availability heuristic) on henkinen oikotie, jossa turvaudutaan välittömiin esimerkkeihin, jotka tulevat mieleen arvioitaessa tiettyä aihetta, käsitettä, menetelmää tai päätöstä. Saatavuusharhassa arvioidaan niin, että ihminen pitää tärkeänä sitä, minkä muistaa hyvin, eikä niin tärkeäksi sitä, mitä ei muista yhtä helposti tai ollenkaan. Tämän vuoksi ihmisillä on taipumus antaa paljon painoarvoa viimeksi saamilleen tiedoille, jolloin uusien mielipiteiden muodostamisessa otetaan enemmän huomioon viimeaikaiset uutiset.
Tietyn toiminnan seurausten muistamisen helppous liittyy käsitykseen siitä, kuinka merkittäviä nämä seuraukset ovat. Toisin sanoen, mitä helpompi on muistaa jonkin asian seuraukset, sitä suuremmiksi nämä seuraukset koetaan.
Psykologit Amos Tversky ja Daniel Kahneman väittävät, että mieleen jääneiden esimerkkien määrää käytetään sen päättelemiseen, kuinka yleisiä esimerkit ovat. Kokeessa tämän väitteen testaamiseksi osallistujien piti kuunnella nimiluetteloita, joissa oli joko 19 kuuluisaa naista ja 20 vähemmän kuuluisaa miestä tai 19 kuuluisaa miestä ja 20 vähemmän kuuluisaa naista. Seuraavaksi joitain osallistujia pyydettiin muistamaan mahdollisimman monta nimeä, kun taas toisia pyydettiin arvioimaan, olivatko miesten vai naisten nimet yleisempiä luettelossa. Osallistujien havaittiin muistavan helpommin tunnetumpien ihmisten nimet kuin vähemmän kuuluisien. Suurin osa osallistujista teki virheellisen arvion, jonka mukaan kuuluisimpien henkilöiden sukupuoli oli yleisempi luettelossa kuin vähemmän kuuluisien sukupuoli. Tversky ja Kahneman väittävät, että saatavuusharha on tehokas strategia monissa tilanteissa. Tästä huolimatta se johtaa ennustettavissa oleviin virheisiin silloin kun sitä käytetään arvioitaessa todennäköisyyksiä.
All Blues

| ”All Blues” Miles Davis |
| --- | --- | --- |

Vuoden 1961 vinyylisinglen keskiö
Kappaleen tiedot
 Albumilta: Kind of Blue
 Julkaistu: 1959
 Tyylilaji: Jazz
 Kesto: 11.35
 Levy-yhtiö: Columbia/Legacy
'Kind of Bluen' muut kappaleet
| ”Blue in Green” {{{nroe}}} | ”All Blues” {{{nrot}}} | ”Flamenco Sketches” {{{nros}}} |
”All Blues” on Miles Davisin säveltämä jazzstandardi vuoden 1959 albumilta Kind of Blue ja yksi Davisin tunnetuimmista sävellyksistä. Kappale perustuu 12 tahdin blueskaavaan 6/8-tahtilajissa.
Alkuperäinen ja tunnetuin versio Kind of Blue -albumilla on soitettu rauhallisella tempolla. Davisin silloiseen kvintettiin kuuluivat trumpetistin itsensä lisäksi saksofonistit Cannonball Adderley ja John Coltrane, basisti Paul Chambers ja rumpali Jimmy Cobb. Kappale otettiin myös kvintetin konserttirepertuaariin, ja yhtye soitti sitä ainakin kesällä 1959. Vuonna 1965 Davis nauhoitti kappaleesta nopeamman version, jolla soittivat Wayne Shorter, Herbie Hancock, Ron Carter ja Tony Williams. Davisin lisäksi muun muassa Oscar Peterson, Freddie Hubbard, Milt Jackson, Tal Farlow, Bill Mays ja Al Grey ovat nauhoittaneet kappaleen. Kappale on säilyttänyt suosionsa vuosien kuluessa ja sen ovat 2000-luvullakin äänittäneet lukuisat artistit.