stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teivas Oksala
Teoksia > Muuta kirjallisuutta

Heikkilä, Markku & Oksala, Teivas (toim.): Humanistisesta tutkimuksesta. Metodeja ja ajankohtaisia kysymyksiä 2.  (Seminaarin järjesti Suomen akatemian humanistisen toimikunnan tutkijat)  Helsinki:  Gaudeamus, 1981.  ISBN 951-662-278-X
Kinnunen, Aarne & Oksala, Teivas (toim.): Antiikin estetiikka.  (Suomen estetiikan seuran vuosikirja 2)  Helsinki:  WSOY, 1977.  ISBN 951-0-06817-9
Kaimio, Maarit & Oksala, Teivas & Riikonen, H. K.: Antiikin kirjallisuus ja sen perintö.  Helsinki:  Gaudeamus, 1998 (6. painos 2008).  ISBN 978-952-495-070-1
Aiheesta muualla

Teivas Oksalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Sfairos

Sfairos (m.kreik. Σφαῖρος, lat. Sphaerus; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Olbiasta eli Borystheneestä tai Pantikapaionista eli Bosporoksesta. Hän oli sekä Zenonin että Kleantheen oppilaana. Filosofian lisäksi hän osallistui myös valtioelämään Spartassa ja Aleksandriassa.
Diogenes Laertios luettelee hänen kirjoittamikseen 32 teosta. Hän kirjoitti laajalti stoalaisen filosofian kaikilta aloilta, muun muassa kosmologiasta, etiikasta, psykologiasta, politiikasta ja dialektiikasta.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Sfairoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sfairoksen elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Stoalainen koulukunta
| --- | --- |
Varhaisstoa:  Zenon Kitionilainen · Dionysios · Ariston Khioslainen · Persaios · Kleanthes · Khrysippos · Herillos · Sfairos · Zenon Tarsoslainen · Diogenes Babylonialainen · Krates Malloslainen · Antipatros Tarsoslainen · Apollodoros
Keskistoa:  Panaitios · Dardanos · Mnesarkhos · Hekaton · Polemon Ilionlainen · Poseidonios · Iason Nysalainen · Diodotos · Antipatros Tyroslainen, vanhempi · Antipatros Tyroslainen, nuorempi · Geminos · Athenodoros Kananalainen
Myöhäisstoa:  Attalus · Seneca · Eufrates · Epiktetos · Lucius Annaeus Cornutus · Musonius Rufus · Athenodoros Kordylion · Junius Rusticus · Hierokles · Sekstos Khaironeialainen · Marcus Aurelius
Severus II

Flavius Valerius Severus roomalaisessa kolikossa.
Flavius Valerius Severus (k. 16. syyskuuta 307) oli Rooman keisari 306–307.
Severus oli illyrialainen sotilas, jonka Galerius nimitti vuonna 305 caesariksi. Severus sai hallittavakseen Italian ja Pohjois-Afrikan. Kun Constantius I Chlorus kuoli 306, Galerius nimitti Severuksen valtakunnan länsiosan augustukseksi.
Kun Maxentius kaappasi vallan Roomassa vuonna 307, Galerius lähetti Severuksen kukistamaan häntä. Aiemmin Maxentiusta palvelleista Severuksen joukoista suurin osa karkasi ja vaihtoi puolta. Epätoivoinen Severus joutui vetäytymään Ravennaan, missä hän antautui Maxentiukselle.
Kun Galerius itse hyökkäsi Italiaan, Maxentius näki parhaaksi teloituttaa Severuksen 16. syyskuuta 307.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Roman Emperors – Severus II (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Galerius ja Constantius I Chlorus | Rooman keisari hallitsijakumppani Galerius | Seuraaja: Galerius, Maxentius ja Maximianus |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Vatikaani
Olbia (Skyytia)

| Olbia> Ὀλβία |
| --- | --- |
 Olbian arkeologista aluetta.
Sijainti
 Olbia
Koordinaatit:  46°41′33″N, 31°54′14″E
Valtio:  Ukraina
Paikkakunta:  Parutyne, Mykolajiv, Mykolajiv
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 647/646 eaa. – 300-luku jaa.
Huippukausi:  300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Skyytia
Aiheesta muualla
  Olbia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Olbia (m.kreik. Ὀλβία, myös Ὀλβία Σαβία, Olbia Sabia, Ὀλβιόπολις, Olbiopolis; joon.kreik. Ὀλβίη, Olbiē) eli Borysthenes (Βορυσθένης, Borysthenēs, myös Βοροσθένις, Borosthenis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Skyytiassa nykyisen Ukrainan alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Parutynen kylää.
Olbia oli kreikkalainen siirtokunta, joka perustettiin luultavasti noin vuonna 647/646 eaa. Se oli 400–200 luvuilla eaa. tärkeä vilja-, kala- ja orjakaupan keskus. Se välitti myös attikalaista keramiikkaa skyyteille.
Maantiede

Olbian kaupunki sijaitsi Borysthenes-joen (nyk. Dnepr) jokisuulahden alueella. Kaupungin alkuperäinen paikka oli oletettavasti niemellä, joka on nykyisin muuttunut Berezanin saareksi (46°35′56″N, 31°24′42″E). Se sijaitsee kahden kilometrin päässä rannikosta joen suusta länteen. Kaupungin myöhempi paikka oli siitä noin 38 kilometriä koilliseen Hypanis-joen (nyk. Etelä-Bug) länsirannalla (46°41′33″N, 31°54′14″E) lähellä sen suuta, jossa se yhtyi Borystheneen suistoon. Siellä kaupunki oli rakennettu joenrannasta nouseville tasanteille, ja sitä suojasivat rotkot pohjois- ja lounaispuolelta.
Olbian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Alue sijaitsi pääosin ellei kokonaan Hypanis-joen länsipuolella. Kaupungin ympäristöstä on paikannettu yli sadan maaseutuasutuksen paikat. Seudun alkuperäiset asukkaat olivat skyyttejä Kallipidai- ja Alazones-heimoista.
Historia

Olbia oli kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat Joonian Miletoksesta tulleet asuttajat arkaaisella kaudella noin vuonna 647/646 eaa. Näihin liittyi siirtokuntalaisia muista kreikkalaiskaupungeista. Paikalliset kutsuivat kaupunkiaan nimellä Olbia, kun taas muualla sitä kutsuttiin usein Skyytian tärkeimmän joen mukaan nimellä Borysthenes. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Olbiopolitēs (Ὀλβιοπολίτης) ja Borysthen(e)itēs (Βορυσθεν(ε)ίτης).
Kaupunki perustettiin alun perin oletettavasti nykyiselle Berezanin saarelle. Siellä ollut asutus on saattanut olla lähinnä kauppa-asema (emporion). Mannermaalla ollut kaupunki syntyi noin vuonna 600 eaa. tai jonkin verran myöhemmin. Saarella ollut asutus tuli sen alaiseksi. Kaupungin varhaishistoria tunnetaan kuitenkin huonosti, ja sen useista nimistä ja nimimuodoista on erilaisia tulkintoja suhteessa sijaintipaikkoihin. Erään teorian mukaan saarella olleen asutuksen alkuperäinen nimi olisi ollut Borysthenes, ja myöhemmin koko kaupunki, jonka keskus oli mantereella, olisi tunnettu nimellä Olbia, vaikka myös vanha nimi säilyi käytössä.
Olbiasta tuli merkittävä kauppakaupunki sisämaahan käydyn kaupan kannalta. Sitä harjoitettiin Olbiasta pohjoiseen ja itään päin aina Keski-Aasiaan saakka. Herodotos vieraili itse kaupungissa, ja sai Skyytiaa koskevat tietonsa olbialaisilta kauppiailta. Olbian valtiomuoto perustui joonialaiseen malliin, vaikka kaupunki olikin ajoittain riippuvainen paikallisista skyytti- ja sarmaattihallitsijoista. Kaupunki oli alun perin valtiomuodoltaan aristokratia. Noin vuonna 480 eaa. valtiomuodoksi vaihtui tyrannia skyyttikuninkaiden suojeluksessa. Olbia löi omaa pronssirahaa 500-luvulta eaa. ja hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Rahoissa kaupungin nimi on aina joonialaisessa muodossa Olbie.
Joskus on ajateltu, että Olbia olisi liittynyt Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon vuoden 437 eaa. jälkeen, mutta se ei esiinny liiton verotusluetteloissa. 300-luvun eaa. alkupuolelle tultaessa kaupungin tyrannia oli korvautunut demokratialla. Kaupungissa oli neuvosto (būlē) ja kansankokous (dēmos). Olbia solmi isopoliteia-sopimuksen emäkaupunkinsa Miletoksen kanssa. 300-luvulla eaa. Olbia löi Aleksanteri Suuren ja Lysimakhoksen nimissä kultastateereita.
Kaupungin suurinta kukoistusaikaa oli 300-luku eaa. Tämän jälkeen se alkoi taantua barbaarien hyökkäysten vuoksi. 200-luvun eaa. loppupuolella Olbia soti alueelle tunkeutuneita kelttejä vastaan. Skyytit ja sarmaatit valtasivat kaupungin 100-luvulla eaa. Dion Khrysostomos, joka kävi Olbiassa, kertoo, että getit olivat tuhonneet sen noin 150 vuotta aiemmin eli noin vuonna 50 eaa., mutta että asukkaat olivat kunnostaneet kaupunkinsa. Ajan kuluessa kaupunki menetti kreikkalaisen luonteensa ja barbarisoitui.
Roomalaisella kaudella Olbiasta tuli osa Moesia inferiorin provinssia. Antoninus Pius auttoi kaupunkia taureja ja skyyttejä vastaan. Olbia löi omaa rahaa ainakin Caracallan ja Alexander Severuksen aikoihin saakka. Getit valloittivat kaupungin 300-luvulla jaa., jonka jälkeen sen historia päättyy.
Olbiasta olivat kotoisin muun muassa filosofit Bion (n. 335–245 eaa.) ja Sfairos (200-luku eaa.).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olbia Wikimedia Commonsissa
Olbian arkeologista aluetta.
Olbian raunioita.
Olbian lyömä delfiinin muotoinen raha, 400–300-luku eaa. Toisella puolella teksti ΑΡΙΧΟ, Arikho.
Kuningas Akrossan Olbiassa lyöttämä raha, 100-luku eaa. Kuvituksessa Apollonin pää ja kithara.
Olbian raunioita.
Agoran stoan rauniot (taustalla) sekä keskistä temenosta (etualalla).
Keskisen temenoksen raunioita.
Kurgan.
Gabriele Seyfert

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabriele Seyfert |  Gabriele Seyfert |  Gabriele Seyfert |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Grenoble 1968 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Colorado Springs 1969 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Ljubljana 1970 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Davos 1966 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Wien 1967 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Geneve 1968 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ljubljana 1967 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Garmisch-Partenkirchen1969 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Leningrad 1970 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Bratislava 1966 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Västerås 1968 | yksinluistelu |  |
Gabriele Seyfert (s. 23. marraskuuta 1948 Chemnitz) on saksalainen taitoluistelija. Hän ylsi naisten yksinluistelun maailmanmestaruuteen vuosina 1969 ja 1970.
Seyfert oli Euroopan mestari vuosina 1967, 1969 ja 1970. Itä-Saksan mestaruuden hän voitti kymmenen peräkkäistä kertaa vuosina 1961–1970.
Seyfert kilpaili talviolympialaisissa vuosina 1964 ja 1968: ensimmäisissä hän jäi 19. sijalle, Grenoblessa hän voitti hopeaa naisten yksinluistelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabriele Seyfert Wikimedia Commonsissa
Naisten yksinluistelun maailmanmestarit
1906–1907: Madge Syers-Cave |
1908–1911: Lily Kronberger |
1912–1914: Opika von Meray-Horvath |
1922–1926: Herma Planck-Szabo |
1927–1936: Sonja Henie |
1937: Cecilia Colledge |
1938–1939: Megan Taylor |
1947–1948: Barbara Ann Scott |
1949–1950: Alena Vrzáňová |
1951: Jeannette Altwegg |
1952: Jacqueline du Bief |
1953: Tenley Albright |
1954: Gundi Busch |
1955: Tenley Albright |
1956–1960: Carol Heiss |
1962–1964: Sjoukje Dijkstra |
1965: Petra Burka |
1966–1968: Peggy Fleming |
1969–1970: Gabriele Seyfert |
1971–1972: Beatrix Schuba |
1973: Karen Magnussen |
1974: Christine Errath |
1975: Diane de Leeuw |
1976: Dorothy Hamill |
1977: Linda Fratianne |
1978: Anett Pötzsch |
1979: Linda Fratianne |
1980: Anett Pötzsch |
1981: Denise Biellmann |
1982: Elaine Zayak |
1983: Rosalynn Sumners |
1984–1985: Katarina Witt |
1986: Debi Thomas |
1987–1988: Katarina Witt |
1989: Midori Itō |
1990: Jill Trenary |
1991–1992: Kristi Yamaguchi |
1993: Oksana Bajul |
1994: Yūka Satō |
1995: Lu Chen |
1996: Michelle Kwan |
1997: Tara Lipinski |
1998: Michelle Kwan |
1999: Maria Butirskaya |
2000–2001: Michelle Kwan |
2002: Irina Slutskaja |
2003: Michelle Kwan |
2004: Shizuka Arakawa |
2005: Irina Slutskaja |
2006: Kimmie Meissner |
2007: Miki Andō |
2008: Mao Asada |
2009: Kim Yu-na |
2010: Mao Asada |
2011: Miki Andō |
2012: Carolina Kostner |
2013: Kim Yu-na |
2014: Mao Asada |
2015: Jelizaveta Tuktamyševa |
2016: Jevgenija Medvedeva |
2017: Jevgenija Medvedeva |
2018: Kaetlyn Osmond |
2019: Alina Zagitova |
2021: Anna Štšerbakova
Naisten yksinluistelun Euroopan-mestarit
1930: Fritzi Burger
– 1931–1936: Sonja Henie
– 1937–1939: Cecilia Colledge
– 1947–1948: Barbara Ann Scott
– 1949: Eva Pawlik
– 1950: Alena Vrzáňová
– 1951: Jeannette Altwegg
– 1952: Jeannette Altwegg
– 1953: Valda Osborn
– 1954: Gundi Busch
– 1955: Hanna Eigel
– 1956: Ingrid Wendl
– 1957: Hanna Eigel
– 1958: Ingrid Wendl
– 1959: Hanna Walter
– 1960–1964: Sjoukje Dijkstra
– 1965–1966: Regine Heitzer
– 1967: Gabriele Seyfert
– 1968: Hana Mašková
– 1969–1970: Gabriele Seyfert
– 1971–1972: Trixi Schuba
– 1973–1975: Christine Errath
– 1976: Dianne de Leeuw
– 1977–1980: Anett Pötzsch
– 1981: Denise Biellmann
– 1982: Claudia Kristofics-Binder
– 1983–1988: Katarina Witt
– 1989: Claudia Leistner
– 1990: Evelyn Großmann
– 1991–1995: Surya Bonaly
– 1996–1997: Irina Slutskaja
– 1998–1999: Marija Butyrskaja
– 2000–2001: Irina Slutskaja
– 2002: Marija Butyrskaja
– 2003: Irina Slutskaja
– 2004: Júlia Sebestyén
– 2005–2006: Irina Slutskaja
– 2007–2008: Carolina Kostner
– 2009: Laura Lepistö
– 2010: Carolina Kostner
– 2011: Sarah Meier
– 2012–2013: Carolina Kostner
– 2014: Julija Lipnitskaja
– 2015: Jelizaveta Tuktamyševa
– 2016–2017: Jevgenija Medvedeva
– 2018: Alina Zagitova
– 2019: Sofija Samodurova
– 2020: Aljona Kostornaja
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Okulovka

| Okulovka Окуловка |
| --- | --- |
 Okulovkan uusi rautatieasema.
 vaakuna
 Okulovka
 Koordinaatit: 58°22′34″N, 33°17′53″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Piiri:  Okulovkan piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,64 km²
Väkiluku (2010):  12 900
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kaupungin kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Peretnajoki Okulovkassa.
Vanhoja asuintaloja.
Aleksanteri Nevalaisen kirkko.
Okulovkan paperitehdas.
Okulovka (ven. Оку́ловка) on kaupunki, kaupunkikunta ja Okulovkan piirin hallinnollinen keskus Novgorodin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Mstan sivujoen Peretnan varrella 140 kilometriä Novgorodista itään. Kaupungissa on 12 500 ja kunnassa 12 900 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede ja ilmasto

Okulovkan kunnan pinta-ala on 30,64 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Okulovkan piirin Kulotinon, idässä Uglovkan, etelässä Turbinnojen ja lännessä Berjozovikin kuntiin. Pinta-alasta 90,3 % on asuinaluetta ja 9,6 % maatalousmaata.
Kunta sijaitsee Valdain ylängön luoteisosassa. Sen maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat harjut ja kukkulat, joiden välissä on soistuneita alankoja ja järviä. Jokia ovat Peretna, Tšernjavka ja Hvoštšenka. Kaakkoisosassa sijaitsee maisemaltaan suojeltu Okulovskoje-järvi
Seudulla vallitsee lauhkea mannerilmasto. Tammikuun keskilämpötila on –9,6 °C ja heinäkuun 16,9 °C. Vuotuinen sademäärä on 650 millimetriä.
Asutus

Okulovkan kuntaan kuuluvat kaupungin lisäksi Okulovkan ja Šurkinon kylät. Kaupunkiväestön osuus on 96,8 %.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 20 034 | 19 194 | 19 291 | 17 197 | 14 470 |
Historia

Novgorodin Derevan viidennekseen kuulunut Okulovkan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1495 verokirjassa. Sen lähelle syntynyt rautatieläisten asutus sai alkunsa Moskovan ja Pietarin välistä päärataa rakennettaessa vuonna 1851. Okulovka sai kaupunkimaisen taajaman statuksen vuonna 1928. Sen lähelle perustettiin vuonna 1856 sellu- ja paperitehdas, jonka yhteyteen rakennettiin Parahinon taajama ja Poddubjen asema. Okulovkan ja Parahino-Poddubjen taajamat yhdistettiin Okulovkan kaupungiksi vuonna 1965.
Liikenne, talous ja palvelut

Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen päärata, josta haarautuu yhdysrata Poddubjen aseman kautta Neboltšiin. Rautatiepiirin keskuksena toimivalta Okulovkan asemalta on paikallisjunayhteydet Bologojeen ja Malaja Višeraan. Asemalla pysähtyy joukko Moskovan ja Pietarin välisiä sekä kauemmas Venäjälle suuntaavia kaukojunia. Kaupungin läpi kulkee myös Kresttsyn ja Borovitšin välinen asfaltoitu maantie, jolta on linja-autoyhteydet alueen muihin keskuksiin. Kaupungin sisällä on viisi linja-autoreittiä.
Okulovka on yksi Novgorodin alueen teollisuuskeskuksista. Sen tärkeimmät tuotantolaitokset ovat sellu- ja paperitehdas Okulovski bumažnik, Agrokabelin kaapelitehdas, huonekalujen osia ja elektroniikkaa valmistavat tehtaat sekä puunhankintaa ja -jalostusta harjoittava Okulovkales. Kaupungissa on myös elintarviketeollisuutta ja lannoitetehdas.
Kaupungissa toimii neljä lastentarhaa, kolme yleissivistävää koulua, erityiskoulu ja ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin luomistyön keskus, Okulovkan ja Šurkinon kulttuuritalot, piirin keskus- ja lastenkirjastot, kaupunginkirjasto ja lastenkirjasto sekä lähistöllä syntyneelle Nikolai Mikluho-Maklaille omistettu kotiseutumuseo. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat piirisairaala, poliklinikka, ensiapuasema, lasten- ja vanhainkodit sekä sosiaalipalvelukeskus.
Kaupunkikuva ja nähtävyydet

Okulovka koostuu neljästä erillisestä alueesta, joita rautatie ja Peretnajoki erottavat toisistaan. Keskustassa on matalia kerrostaloja ja muualla lähinnä yksikerroksisia puutaloja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat vuonna 1850 rakennettu rautatieasema, 1800-luvun lopulta peräisin oleva sairaalarakennus, vuonna 1900 pystytetty Aleksanteri Nevalaisen kirkko, entinen kauppaopisto ja kauppiaiden kerhotalo sekä paperitehtaan vanhat rakennukset. Historialliset kohteet liittyvät lähinnä neuvostovallan alkuvuosiin sekä toiseen maailmansotaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Okulovka Wikimedia Commonsissa
Okulovkan kaupungin sivusto (venäjäksi)
Okulovkan piirin sivusto (venäjäksi)
Novgorodin alueen kaupungit
Pääkaupunki: Novgorod

Borovitši • Holm • Malaja Višera • Okulovka • Pestovo • Soltsy • Staraja Russa • Tšudovo • Valdai
Sfinksipaviaani

| Sfinksipaviaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Alalahko::  Haplorrhini
Osalahko::  Simiiformes
Yläheimo::  Cercopithecoidea
Heimo::  Häntäapinat Cercopithecidae
Alaheimo::  Marakattiapinat Cercopithecinae
Suku::  Paviaanit Papio
Laji::  papio
Kaksiosainen nimi
 Papio papio  (Desmarest, 1820) 

Katso myös
   Sfinksipaviaani Wikispeciesissä   Sfinksipaviaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sfinksipaviaani (Papio papio) on Afrikan länsiosissa elävä paviaanilaji. Sfinksipaviaani on viidestä paviaanilajista pienikokoisin. Sen vartalon pituus on 69 senttimetriä, hännän pituus 56 senttimetriä ja paino 17,5 kilogrammaa. Lajin uroksella on pitkä harja, joka ulottuu melkein takapuoleen asti. Sfinksipaviaanin ruokavalio on paviaaniksikin monipuolinen: se syö esimerkiksi juuria, toukkia, munia, lihaa ja viljakasveja. Sfinksipaviaanilaumaan kuuluu tavallisimmin 40 yksilöä, joskus jopa 200.
Aiheesta muualla

ITIS: Papio papio (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Papio papio:  Wikidata: Q748929  Wikispecies: Papio papio  ADW: Papio_papio  ARKive: papio-papio  BioLib: 32278  BOLD: 211390  CoL: 75M9B  EoL: 2925217  GBIF: 5707338  iNaturalist: 74833  ITIS: 944212  IUCN: 16018  MDD: 1000632  MSW: 12100587  NCBI: 100937  Observation.org: 80705  Open Tree of Life: 513904  Paleobiology Database: 232560  Species+: 5836  uBio: 7139140 
Cynocephalus papio:  Wikidata: Q109647153  GBIF: 7846397  ZooBank: 02FAE08E-47DC-4AFA-BE8A-89D62381D785
Ella Shelton

| Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Naisten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Kanada> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Kultaa | Tanska 2022 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2023 |  |  |
Ella Shelton (s. 19. tammikuuta 1998) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa puolustajana.
Shelton on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022. MM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa kotikisoissaan 2021 ja Tanskassa 2022 sekä saavuttanut hopeaa kotikisoissaan 2023.
Sgraffito

Sgraffito-menetelmällä kuvioitu keramiikka-astian reuna.
Sgraffito (ital. sgraffiare, suom. raaputtaa), myös graffito
tarkoittaa saven tai laastin pintaan tehtävää raaputuskuviointia. Kuviot syntyvät piirtämällä tai kaivertamalla pintavärin alla olevaa eriväristä kerrosta esiin.
Sgraffitolla voidaan kuvioida muun muassa rakennusten seiniä, jolloin pinta pohjamaalataan esimerkiksi mustalla tai ruskealla värillä. Päälle maalataan vaalea väri ja kuviot raaputetaan esiin. Sgraffito voi tarkoittaa myös terävällä esineellä muuhun pintaan raaputettua kirjoitusta tai piirrosta.
Sgraffitoa käytetään myös maalauksessa yleisemmin. Tuolloin alempaa värikerrosta kaavitaan tai raaputetaan esiin samaan tapaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sgraffito Wikimedia Commonsissa
Maalaustekniikat
| --- | --- |
Sideaineen mukaan::   Öljymaalaus  Temperamaalaus  Akvarelli  Akryyliväri  Fresko  Seccomaalaus  Kalkkimaalaus   Vahamaalaus  Guassi  Pastellimaalaus 
Maalauspohjan mukaan::   Seinämaalaus  Taulumaalaus  Miniatyyrimaalaus 
Värinlevitystavan mukaan::    Pastoosi  Laseeraus  Laveeraus   Impasto  Sumraus   Sgraffito 
Maalausjärjestyksen mukaan::   Alla prima  Grisaille  Kerrosmaalaus  Imprimituuri 
Maalaustyylin mukaan::    Chiaroscuro   Sfumato   Trompe l’œil  Kollaasi   Ulkoilmamaalaus
Okulovkan piiri

| Okulovkan piiri Оку́ловский райо́н, Okulovski raion |
| --- | --- |

 Okulovkan piiri Novgorodin alueen kartalla.
Valtio:  Venäjä
Alue:  Novgorodin alue
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  kunnallispiiri
 – hallinnollinen keskus:  Okulovka
Pinta-ala:  2 520 km²
Väkiluku (2010):  25 800
 
Piirin sivusto
Piirin kunnat
Peretnojärvestä alkunsa saava Peretnajoki.
Okulovkan uusi rautatieasema.
Aleksanteri Nevskin kirkko Okulovkassa.
Okulovkan piiri (ven. Оку́ловский райо́н, Okulovski raion) on kunnallishallintoalue Novgorodin alueella Venäjällä. Nykymuodossaan vuonna 1965 perustetun piirin pinta-ala on 2 520 neliökilometriä. Asukkaita on 25 800 henkeä (vuonna 2010).
Maantiede

Novgorodin alueen keskiosassa sijaitseva Okulovkan piiri rajoittuu etelässä Valdain, lännessä Kresttsyn, luoteessa Malaja Višeran, koillisessa Ljubytinon ja idässä Borovitšin piireihin sekä kaakossa Tverin alueeseen. Pinta-alasta 73 % on metsää, 13 % maatalousmaata, 7 % luonnonsuojelualuetta ja 4 % asuinaluetta.
Seutu kuuluu Valdain ylänköön, jonka maisemaa leimaavat jääkauden muovaamat kukkulat ja harjut. Tärkein joki on piirin koillisrajalla virtaava Msta, johon laskevat Lnjanaja, Peretna ja Šigrinka. Alueella on laajoja soita. Suurimmat järvet ovat Borovno, Vjaloje, Peretno, Zaozerje, Zvai, Torbino ja Lnjanoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka, sora, savi, kalkkikivi ja turve. Piirin alueella sijaitsee osa Valdain kansallispuistosta.
Hallinnollinen jako ja asutus

Piiriin kuuluvat Kulotinon, Okulovkan ja Uglovkan kaupunkikunnat sekä Berjozovikin, Borovjonkan, Kotovon ja Turbinnojen (keskuspaikka Melnitsa) maalaiskunnat. Hallinnollinen keskus on Okulovkan kaupunki, josta on 140 kilometriä alueen pääkaupunkiin Novgorodiin. Ozerkin maalaiskunta liitettiin Uglovkaan vuonna 2010.
Kaupunkiasutuksia ovat Okulovka sekä Kulotinon ja Uglovkan kaupunkimaiset taajamat. Kaupunkiväestön osuus piirin asukasluvusta on 71,6 %. Asutuskeskuksia on yhteensä 203.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 56 145 | 45 946 | 40 265 | 36 852 | 31 153 |
Seudulla on ollut 1600-luvulla syntynyttä karjalaisasutusta. Piirin pohjois- ja eteläosien kylissä puhuttiin karjalaa vielä 1900-luvun alussa.