stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jyväskylän yliopisto
Tutkimus > Suomen Akatemian huippuyksiköt, lippulaivat, akatemiaprofessorit ja ERC-tutkijat

Jyväskylän yliopistossa on seitsemän Suomen Akatemian nimeämää huippututkimusyksikköä: Jyväskylän yliopisto koordinoi Musiikin, mielen, kehon ja aivojen huippuyksikköä (2022–2029), Oppimisen dynamiikan ja interventiotutkimuksen huippuyksikköä (InterLearn; 2022–2029), Kvarkkiaineen tutkimuksen huippuyksikköä (2022–2029) ja Ikääntymisen ja hoivan tutkimuksen huippuyksikköä (2018–2025). Lisäksi Jyväskylän yliopisto on mukana Pelikulttuurin tutkimuksen huippuyksikössä (2018–2025; jaettu Tampereen, Turun ja Jyväskylän yliopistojen kesken), Satunnaisuuden ja rakenteiden huippuyksikössä (2022–2029; Helsingin yliopisto koordinoi) ja Inversiomallinnuksen ja kuvantamisen huippuyksikössä (2018–2025; Helsingin yliopisto koordinoi).
Jyväskylän yliopisto toimii kolmessa Suomen Akatemian rahoittamassa tutkimuksen lippulaivahankkeessa. Koulutuksen tulevaisuus EDUCA -lippulaiva (2024–2028) on Jyväskylän yliopiston johtama lippulaiva. Yliopisto osallistuu Suomen kvanttilippulaivaan (2024–2031) ja Matemaattisen mallinnuksen, havainnoinnin ja kuvantamisen FAME-lippulaivaan (2024–2031).
Yliopiston akatemiaprofessoreita ovat Pasi Ihalainen (2021–2026), Otso Ovaskainen (2021–2026).
Euroopan tutkimusneuvosto ERC:n rahoittamia tutkijoita Jyväskylän yliopistossa ovat professori Hannu Häkkinen (2024–2029), apulaisprofessori Suvi Ruuskanen (2024–2029), akatemiatutkija Heikki Mäntysaari (2024–2029), apulaisprofessori Ere Nokkala (2024–2029), apulaisprofessori Teea Kortetmäki (2024–2029), yliopistotutkija Elina Laanto (2024–2029), apulaisprofessori Fabien Cougnon (2023–2028), akatemiatutkija Ilkka Kronholm (2023–2028), apulaisprofessori Tuomas Orponen (2023–2028), yliopistotutkija Veli-Matti Karhulahti (2022–2027), apulaisprofessori, akatemiatutkija Kezilebieke Shawulienu (2022–2027), professori Suvi Saarikallio (2022–2027), professori Minna Torppa (2021–2026), akatemiaprofessori Otso Ovaskainen (2020–2026) ja professori, akatemiatutkija Juha Muhonen (2019–2024).
Alumnit

Jyväskylän yliopiston alumneja ovat muiden muassa:
Minna Canth
Otto Kotilainen
Anni Swan
Lucina Hagman
Sofi Oksanen
Jani Kokko
Tuomo Rannankari
Janne Poranen
Tapio Suominen
Jutta Urpilainen
Pekka Mervola
Tapio Korjus
Petri Honkonen
Elmo Lakka
Jaana Hirsikangas
Anna-Maria Raita-Hakola
Kimmo Numminen
Varainhankinta

Suurlahjoittaja Matti Häll lahjoitti 4 miljoonaa euroa vuonna 2021.
Varainhankintakampanja on ollut käynnissä myös vuosina 2014–2017 ja viimeisin kampanja 2021–2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyväskylän yliopisto Wikimedia Commonsissa
Jyväskylän yliopisto
Jyväskylän yliopiston historia aikajanalla Jyväskylän yliopiston museo
Aiheesta muualla > Tiedekuntien verkkosivut

Humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekunta
Informaatioteknologian tiedekunta
Kasvatustieteiden ja psykologian tiedekunta
Liikuntatieteellinen tiedekunta
Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta
Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulu
Aiheesta muualla > Erillislaitosten verkkosivut

Avoin yliopisto
Avoimen tiedon keskus
Kirjasto
Museo
| n k Jyväskylän yliopisto |
| --- | --- | --- |
Perustettu: 1863 (1934)
| Rehtorit |  Oksala (1934–1940)  Ahlman (1940–1948)  Penttilä (1948–1962)  Takala (1963–1967)  Louhivaara (1967–1977)  Heinilä (1977–1982)  Takala (1982–1988)  Tanskanen (1988–1992)  Sallinen (1992–2012)  Manninen (2012–2017)  Hämäläinen (2017–2023)  Laakso (2023–)  |  |
| Tiedekunnat |  Humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekunta  Informaatioteknologian tiedekunta  Kasvatustieteiden ja psykologian tiedekunta  Kauppakorkeakoulu  Liikuntatieteellinen tiedekunta  Matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta  |  |
| Yksiköt |  Aallon kirjasto  Agora Center  Avoimen tiedon keskus  CUPP  Educa  Experiment with MultiMuon Array  Fennicum  Jyväskylän yliopiston fysiikan laitos  Historica  Ilokivi  Jyväskylän kansainvälinen ekologian talvikoulu  Jyväskylän kansainvälinen kesäkoulu (JSS)  Jyväskylän yliopiston bio- ja ympäristötieteiden laitos  Jyväskylän yliopiston kasvitieteellinen puutarha  Jyväskylän yliopiston kemian laitos  Jyväskylän yliopiston kiihdytinlaboratorio  Jyväskylän yliopiston päärakennus  Kasvatusopillisen korkeakoulun asuntola  Kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulu  Kasvatusopillisen korkeakoulun henkilökunnan asuntola  Jyväskylän yliopiston kirjasto  Kortepohjan ylioppilaskylä  Koulutuksen tutkimuslaitos  Koulutusjohtamisen instituutti  Liikuntatieteen laitosrakennus  Monitieteinen aivotutkimuskeskus  Jyväskylän yliopiston tiedemuseo  Nanoscience Center  Jyväskylän normaalikoulu  Oppio  Puhkupillit  Puutarhurin talo  Ruamjai  Ryhtilä  Seminaarinmäki  Seminarium  Soveltavan kielentutkimuksen keskus  Taavettilan riihi  Viestinnän johtaminen  |  |
| Media |  Alusta!  |  |
| Opiskelijaelämä |  Ainejärjestöt  Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta  Jyväskylän Ylioppilaslehti  |  |
| n k Suomen yliopistot |
| --- | --- |
Yliopistot:  Aalto  Hanken  Helsinki  Itä-Suomi  Jyväskylä  Lappi  Lappeenranta-Lahti  MPKK  Oulu  Taideyliopisto  Tampere  Turku  Vaasa  Åbo Akademi 
Yliopistokeskukset:  Kajaani  Kokkola  Lahti  Mikkeli  Pori  Seinäjoki 
Entiset:  Eläinlääketieteellinen korkeakoulu  Helsingin kauppakorkeakoulu  Joensuu  Kuopio  Kuvataideakatemia  Sibelius-Akatemia  Svenska social- och kommunalhögskolan  Taideteollinen korkeakoulu  Tampere (1925-2018)  Tampereen teknillinen yliopisto  Teatterikorkeakoulu  Teknillinen korkeakoulu  Turun kauppakorkeakoulu 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Puola 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  ELMCIP  IdRef  Hufvudstadsbladet 
Jyväskylän yliopiston aluetta ilmakuvassa 1950-luvulla.
Jyväskylän yliopiston päärakennus Capitolium.
Jyväskylän yliopisto, Agora.
Jyväskylän yliopisto, Ruusupuisto.
Jyväskylän yliopiston Liikunta-rakennus.
Mattilanniemen ja Ylistönrinteen yhdistävä silta.
Mannerheimin patsas (Tampere)

| Mannerheimin patsas |
| --- | --- |
 Patsas esittää Mannerheimia Tampereen valtauksessa vuonna 1918.
Nimi:  Mannerheimin patsas
Tekijä:  Evert Porila
Valmistumisvuosi:  4. kesäkuuta 1956 (valos valmistui 1939)
Taiteenlaji:  veistos
Sijainti:  Mannerheiminkallio, Leinola
Paikkakunta:  Tampere
Koordinaatit:  61.48705°N, 23.91325°E
Mannerheimin patsas on Tampereen Leinolassa sijaitseva, kuvanveistäjä Evert Porilan tekemä noin kolme metriä korkea C. G. E. Mannerheimiä kuvaava pronssipatsas. Veistos on tehty vuonna 1939, mutta patsas pystytettiin vasta 1956. Se on tehty Eero Järnefeltin maalauksen mukaan ja sijaitsee kahdeksan kilometrin päässä keskustasta Leinolan Mannerheiminkalliolla, jolta käsin Mannerheimin kerrotaan seuranneen Tampereen valtausta Suomen sisällissodassa vuonna 1918.
Patsaan vaiheet

Aloitteen patsashankkeelle teki kauppaneuvos Rafael Haarla juuri ennen kuolemaansa. Kuvanveistäjä Evert Porilalta patsaan tilasi Tampereen seudun Rintamamiesyhdistys, joka edusti vapaussotureita eli sisällissodan valkoista osapuolta. Tarkoitus oli, että patsas esittää Mannerheimiä vuoden 1918 kenraalinpuvussa ja seisoma-asennossa. Kaupunginvaltuusto hyväksyi hankkeen yksimielisesti syksyllä 1938. Porila veisti patsaan vuonna 1939 ateljeessaan Klingendahlin tehdassalissa. Hänen avustajanaan toimi entinen punakaartilainen kuvanveistäjä Jussi Hietanen.
Patsas oli tarkoitus pystyttää vuoden 1940 alussa Koskipuistoon Tamfeltin verkatehtaan edustalle, mutta talvisota siirsi paljastusta. Ennen talvisodan alkua paikalle ehdittiin jo asentaa patsaan jalusta. Sotien aikana patsasta säilytettiin pommituksilta suojassa Haiharan kartanossa. Kun Tampereen seudun Rintamamiesyhdistys lakkautettiin syksyllä 1944, patsashanke jäi yksityisten ihmisten hoidettavaksi. Hanketta lykkäsi myös Mannerheimin oma toivomus, ettei hänelle pystytettäisi patsasta hänen elinaikanaan.
Patsaan vaiheet > Sodan jälkeen

Pari kuukautta Mannerheimin kuoleman jälkeen vuonna 1951 Tampereen kaupunginvaltuusto päätti, ettei patsasta pystytetäkään Koskipuistoon. Perustelu tähän oli, että Mannerheim on esitetty vuoden 1918 aikaisessa sotilasasussa, siis Tampereen valloittajana. Kuvanveistäjä Kalervo Kallio tarjosi Tampereelle Mannerheimin ratsastajapatsasta, joka oli jäänyt Helsingin ratsastajapatsaan toisessa suunnittelukilpailussa toiseksi. Ratsastajapatsaalle varattiin paikka Tampereen keskustasta, mutta kustannukset nousivat niin korkeiksi, että hankkeesta lopulta luovuttiin. Patsaan jalusta jäi tyhjilleen kaupungin keskustaan. Vuoden 1964 elokuussa kaupunginvaltuusto päätti, että Rintamamiesyhdistystä seurannut Vapaussoturien Huoltosäätiö voi purkaa jalustan.
Patsaan vaiheet > Sodan jälkeen > Paljastaminen

Viivytysten jälkeen veistos paljastettiin 4. kesäkuuta 1956 aikanaan syrjäisellä paikalla Vehmaisten Mannerheiminkalliolla (nykyään Leinolan kaupunginosaa). Maa-alueen oli lahjoittanut maanviljelijä Kustaa Kauppila. Patsas pystytettiin uuden punagraniittisen jalustan päälle. Jalustassa on laatta, jossa lukee: ”Mannerheim seisoi tällä paikalla Tampereen valloituksen aikana huhtikuun alkupäivinä 1918”. Paljastustilaisuudessa oli Aamulehden mukaan paikalla monituhatlukuinen yleisö.
Patsaan vaiheet > Aihe ja jalusta

Tampereen Mannerheimin patsas sai aiheensa taidemaalari Eero Järnefeltin vuonna 1933 tekemästä maalauksesta nimeltä Kenraali Mannerheim vuonna 1918 Vehmaisten sotanäyttämöllä. Siinä Mannerheim seisoo lumisessa maisemassa, taustallaan kiemurtelevia männyn oksia. Maalauksen ja veistoksen attribuutit ovat samat. Kenraalin oikeassa kädessä on piippu ja rinnalla kiikarit, sekä vasemmassa kädessä roikkuu kävelykeppi. Myös vaatetus on yhtäläinen maalauksen kanssa.
Vanhasta käyttämättä jääneestä jalustasta tehtiin Pirkkalaan jääkärimuistomerkki, joka paljastettiin vuonna 1968. Sen paikalle Koskipuistoon pystytettiin Yrjö Liipolan Paimenpoika-patsas.
Patsaan vaiheet > Nykytilanne

Vuosina 1992–1993 tehtiin useita aloitteita patsaan siirtämiseksi Koskipuistoon. Yksi aloitteellinen yhdistys oli Pirkanmaan sotaveteraanipiiri. Vuonna 1994 ehdotettiin, että keskustaan voitaisiin tuoda siviiliasuinen, presidenttiä esittävä Mannerheim-patsas. Vapaussoturien huoltosäätiö lahjoitti patsaan Tampereen kaupungille vuonna 1996. Sen siirtämisestä keskustaan käydään edelleen keskusteluja. Mannerheim herättää Tampereella yhä vahvoja tunteita, minkä vuoksi patsas joutuu usein ilkivallan kohteeksi. Mannerheimin syntymän 100-vuotisjuhlien alla kesäkuussa 1967 patsas tervattiin ja tuhrittiin höyhenillä. Seuraavan kerran patsas tuhrittiin maaleilla vuoden 1987 itsenäisyyspäivän alla sekä viereisen lipputangon narut oli anastettu, jotta itsenäisyysopäivän tilaisuutta patsaan äärellä ei Suomen lipun nostoa voitu pitää. Joulukuussa 2004, kun Mannerheim oli voittanut Yleisradion Suuret suomalaiset -kilpailun, patsas tuhrittiin punaisella maalilla ja sen jalustaan kirjoitettiin sana ”lahtari”. Sama toistui marraskuussa vuosina 2012 ja 2013. Vuosien varrella siihen on myös sotkettu punaisella tekstit "eläköön punakaarti" ja "alas fasismi". Patsas on myös töhritty kokonaan punaiseksi. Vuosina 1994–2018 Aamulehdessä on julkaistu yli 90 patsasta koskevaa juttua, joista liki 70 prosenttia käsittelee patsaan siirtoa pois nykyiseltä paikaltaan.
Aiheesta muualla

VirtualTampere: Virtuaalivierailu Mannerheimin patsaalle
Mannerheim-patsas syksyllä valmiina. Piakkoin valmistuu patsas saveen muovailtuna lopullisessa koossaan. Jalusta tehdään Kurun mustasta graniitista, Aamulehti, 16.07.1939, nro 187, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mannerheim-patsas valmistuu Tampereella, Helsingin Sanomat, 20.09.1939, nro 253, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Marsalkka Mannerheimin patsaat
Helsinki
Lahti
Mikkeli
Seinäjoki
Tampere
Turku
Patsaan esikuvana toiminut Eero Järnefeltin maalaus Kenraali Mannerheim vuonna 1918 Vehmaisten sotanäyttämöllä (1933).
Tekstilaatta patsaan jalustassa.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2024

Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2024.
Hämeen Vasemmistoliitto

| Hämeen Vasemmistoliitto ry>  |
| --- | --- |

Alue:  Hämeen vaalipiiri Kanta-Häme Päijät-Häme
Toimisto:  Aleksanterinkatu 34 A 3 15140 Lahti
Johto:  Sari Auvinen (pj.)   Satu Viksten (1. vpj.)   Hannu Siivonen (2. vpj.) 
Kansanedustajia:  1 / 14 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  32 / 652 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Hämeen Vasemmistoliitto on yksi Vasemmistoliiton 13 piirijärjestöstä. Piiritoimisto sijaitsee Lahdessa. Aiemmin järjestö oli nimeltään Etelä-Hämeen Vasemmistoliitto.
Kansanedustajat

Aino-Kaisa Pekonen (2011-)
Esko Helle (1990–2003)
Matti Kauppila (2003–2011)
Joensuun rautatieasema

Joensuun rautatieasema (lyh. Jns) on Joensuun kaupungissa sijaitseva Suomen rataverkon rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka on henkilö- ja tavaraliikenteessä merkittävä risteysasema, jossa risteävät neljään eri ilmansuuntaan johtavat radat. Niistä Karjalan radan liikenne on vilkkainta. Joensuun liikennepaikka on jaettu toiminnallisesti kolmeen eri osaan: Joensuu Sulkulahti, Joensuu Peltola ja Joensuu asema.
Historia > Aseman alkuvaiheet

Joensuun rautatieasema rakennettiin aikoinaan Viipurin ja Sortavalan kautta kulkeneen Karjalan radan pääteasemaksi. Sortavala–Joensuu-rata avattiin säännölliselle liikenteelle 1. marraskuuta 1894. Aseman alkuaikoina asema oli vielä hieman syrjässä keskustasta katsottuna, mutta kaupungin laajennettua Pielisjoen itäpuolinen osa, jossa asema sijaitsi päätettiin liittää vuonna 1911 Kontiolahdesta osaksi Joensuuta. Uusrenessanssia edustava päärakennus rakennettiin vuosina 1892–1894. Rakennustyössä käytettiin samoja piirustuksia kuin Oulun rautatieasemaa rakennettaessa. Se on Suomen rautateiden arvokkaimpia historiallisia ja rakennushistoriallisia suojelukohteita, sillä 18. toukokuuta 1894 valmistuneen alkuperäisen Karjalan radan 18 asemasta se on toinen Suomen rajojen sisällä oleva säilynyt asema. Sitä on laajennettu 1911 eteläpäädyllä ja 1950-luvulla pikatavarasuojalla. Asema on peruskorjattu ainakin vuosina 1987 ja 2009–2010 ja rakennukselle on tehty julkisivuremontti kesällä 2016. Sisätilat on peruskorjauksien yhteydessä kokonaisuudessaan uudistettu. Peruskorjauksien yhteydessä tehdyt sisätilojen merkittävät muutokset ja laajennukset ovat vähentäneet jonkin verran sen kulttuurihistoriallista arvoa. Asemarakennuksen väri on vaihdellut vuosien saatossa ja se on voinut olla hyvinkin kaukana nykyisestä vaaleasta väristä. Esimerkiksi 1970-luvulla asemarakennus oli maalattu vihreäksi ja viereinen asemaravintola violetiksi. Vuonna 1988 väritys oli taas punertavan ruskea.
Asema-alue on 1800-luvun rautatierakentamiselle tyypillinen, asemarakennukset on sijoiteltu raiteiden suuntaisesti ja niiden molemmille puolille. Osa rakennuksista tehtiin päärakennuksen jälkeen, rautatieläisten asuinpaikaksi rakennettu talo valmistui kymmenisen vuotta myöhemmin ja vanha veturitalli valmistui nykyiseen muotoonsa vasta vuonna 1925. Parhaimmillaan asema-alueella asui 70 rautatieläistä, mutta moni asettui myöhemmin läheiseen Niinivaaran kaupunginosaan.
Joensuun ratapihan yli kulki vuosina 1907–1926 betoninen kävelysilta. Se kulki kutakuinkin nykyisen Kontionkadun kohdalta rautatieaseman puolelle ja lyhensi kävelymatkaa Niinivaaralta kaupunkiin. Silta purettiin vuonna 1926, koska uudet veturit eivät enää mahtuneet kulkemaan sen alta ja ratapihalle oli rakennettu lisää raiteita.
Historia > 1910-luvulta kohti nykyaikaa

1910-luvulta alkaen Joensuun rautatieliikenne vilkastui voimakkaasti. Vuosina 1910–1911 Karjalan rataa jatkettiin Lieksaan ja rataa jatkettiin 1920-luvulla edelleen Kontiomäkeen. Uusien ratayhteyksien lisäksi Joensuun rautatieliikennettä kasvatti useiden teollisuuden kasvu. Vuonna 1927 avattiin ratayhteys Outokumpuun kaivosliikennettä varten, mikä teki Joensuusta ensimmäisen kerran risteysaseman. Viinijärveltä rataa jatkettiin asti Pieksämäelle toisen maailmansodan aikana vuonna 1940. Toisen maailmansodan jälkeen Pieksämäen radasta tuli Joensuun rautatieliikenteen merkittävin ratasuunta, kun Karjalan rata katkesi alueluovutusten yhteydessä. Karjalan radan katkeaminen hankaloitti kaupungin elinkeinoelämää ja sen on arvioitu haitanneen jopa kaupungin väestönkehitystä. Karjalan rata saatiin uudelleen käyttöön vaiheittain vuosina 1966–1967.
1960-luvulla avattiin viiimeisenä uusi ratayhteys Ilomantsiin. Radan merkitys etenkin henkilöliikenteessä jäi kuitenkin pian vähäiseksi, kun henkilöliikenteen päätyttyä jo vuonna 1969. Sen jälkeen radalla on ollut merkitystä Joensuun rautatieliikenteelle vain tavaraliikenteen muodossa, etenkin raakapuun kuljetuksessa. Uusien ratayhteyksien myötä kaluston huoltotarpeiden lisäännyttyä asemaa vastapäätä oleva ns. vanha veturitalli kävi pieneksi, minkä vuoksi päätettiin rakentaa uusi veturitalli asema-alueen itälaidalle. Sen valmistuttua 1964 paikkoja oli 21 ja vanha veturitalli otettiin tässä yhteydessä muuhun käyttöön laite- ja työtiloiksi.  Se siirtyi vuonna 2007 muutaman muun ratapihalla sijainneen rakennuksen kanssa Senaatti-kiinteistöjen omistukseen, mutta uudempi veturitalli jäi VR:n käyttöön.
Teollisuuden kuljetustarpeiden takia Joensuun asemalta vedettiin lukuisia teollisuusraiteita eri puolille lähialueita. Pielisjoen rannalle SOK:n varastolle vedettiin sotien jälkeen teollisuusraide, joka on purettu 1990-luvulla. Miss Universum Armi Kuusela ja miehensä Gil Hilario saapuivat Äitien Apu ry:n järjestämällä Messujuna-kiertueelle kyseiselle raiteelle 1955 Joensuun-vierailullaan. Aikoinaan Suomen suurimmalle sahalle Penttilään vienyt raide on johdettu 1980-luvulla Joensuun syväsatamaan, jonne on yhä tavaraliikennettä.
Asemarakennuksen vieressä olevassa asemaravintolassa toimi ravintola 1990-luvulle, jonka jälkeen rakennuksessa on toiminut muun muassa kahviloita ja tanssistudio. Tavaramakasiinissa toimi VR:n käytön jälkeen antiikkiliike, kunnes rakennus paloi tuhopoltossa 2012. Antiikkiliike toimii nykyään aseman pihapiirissä olevassa entisessä asemapäällikön asunnossa. Tavaramakasiinsta jäi jäljelle toimisto-osa, joka vaurioitui pahoin tulipalossa. Se purettiin viisi vuotta makasiinien muiden osioiden palon jälkeen.
Historia > Nykyaika

2010-luvulla Joensuun rautatieaseman toimintoihin kohdistui merkittäviä muutoksia, jotka vähensivät VR:n merkitystä paikallisena työllistäjänä. Joensuun varikon toimintaa supistettiin rajusti 2011, jolloin osa veturitallin tiloista vuokrattiin muuhun käyttöön. Tiloissa on sittemmin toiminut on muun muassa karting-ajoon erikoistunut yritys. Joensuun rautatieaseman lipunmyynti suljettiin tammikuussa 2016 ja ratapihahenkilöstön toimipiste päätettiin samana vuonna lakkauttaa. Lipunmyynnin aukioloaikoja oli supistettu merkittävästi jo aiemmin. Vuonna 2018 VR:n rautatieaseman avaamisesta kestänyt monopoli Joensuun rautatieliikenteessä tuli päätökseen, kun yksityinen rautatieyritys Fenniarail alkoi kuljettaa raakapuuta Joensuuhun UPM:n rautatiekuljetuksien kilpailutuksen seurauksena.
Joensuuhun suunniteltiin monen muun kaupungin tavoin pitkään matkakeskusta, jota varten oli vuosien saatossa erityyppisiä suunnitelmia  Matkakeskussuunnitelmien vihdoin toteuduttua 2020-luvun alussa vanha asemarakennus on säilytettiin, mutta muun muassa entinen asemaravintola purettiin uudisrakennusten, liikennejärjestelyjen ja pysäköintitilojen takia. Asemarakennuksen lisäksi vanha veturitalli ja ratapihan itäpuoliset rakennukset on suojeltu.
Matkustajaraiteiden välistä kulkua varten suunniteltiin alun perin tunnelia, mutta sen sijaan päädyttiin lopulta rakentamaan ylikäytävä. Vanha linja-autoasema purettiin ja siinä sijainneet Matkahuollon toiminnot siirtyivät muualle. Asema-alueen uudistuksen yhteydessä purettiin vanha asemaravintola. Asema-alueelle rakennettiin uudistuksen yhteydessä pysäköintitalo ja seisakkeet linja-autoille. Lähivuosikymmenille on suunniteltu asuinrakentamisen aloittamista vanhan parkkipaikkojen alueelle.
Joensuun rautatieaseman liikenteenohjaus hoidettiin ratapihan peruskorjaukseen asti paikallisesti. Asemalla oli sekä rele- että kampiasetinlaite. Myös Ilomantsin radan liikenteenohjaus hoidettiin Joensuusta. Teknisesti vanhentunut Joensuun ratapiha uudistettiin täydellisesti vuosina 2021–2024. Ratapiha rakennettiin uudelleen ja sähköistystä laajennettiin. Vanhentuneet releasetin- ja turvalaitteet purettiin ja korvattiin kauko-ohjatulla tietokoneasetinlaitteilla. Perusparannus valmistui kesäkuussa 2024 ja se maksoi yli 85 miljoonaa euroa. Perusparannuksen yhteydessä uusittiin myös matkustajalaiturit.
Ennen ratapihan peruskorjausta Peltolassa oli raakapuun kuormaamiseen tarkoitettuja raiteita, jotka purettiin peruskorjauksen yhteydessä. Maaperä oli kuitenkin saastunut muun muassa maahan haudattujen ratapölkkyjen takia. Maaperän puhdistus jatkui vielä muun peruskorjauksen valmistumisen jälkeenkin.
Henkilöjunayhteydet

Vuonna 2024 Joensuun henkilöjunayhteydet koostuvat kolmesta reitistä:
Joensuu–Lappeenranta–Kouvola–Lahti–Helsinki (Pendolino ja InterCity-junat)
Joensuu–Lieksa–Nurmes (Kiskobussi, entinen nimitys taajamajuna)
Joensuu–Varkaus–Pieksämäki (Kiskobussi, entinen nimitys taajamajuna)
Aikaisemmin Joensuun matkustajaliikenne on ollut huomattavasti vilkkaampaa, mutta yhteyksiä on vuosien saatossa karsittu. Ensimmäinen lakkautettu yhteys oli Ilomantsiin suuntautunut henkilöliikenne, joka kesti vain muutaman vuoden 1960-luvulla.Yöjunayhteydet Helsingistä Joensuun kautta Ouluun lakkautettiin syksyllä 1993. Paikallisjunayhteys Niiralaan lopetettiin 1987. Karjalan radan pikajunat vaihtuivat InterCity-juniin 2005, jotka pysähtyivät harvemmin, mutta olivat matka-ajaltaan nopeampia. Vuonna 2016 pohdittiin Pieksämäen ja Nurmeksen menevien taajamajunien lakkauttamista poistamalla niiden mahdollistaneen valtion tuen. Lakkauttaminen ei kuitenkaan toteutunut, mutta Pieksämäelle kulkevien junien vuoroväliä harvennettiin.
Vuoteen 2006 asti Joensuusta pääsi yöjunalla Turkuun ja Helsinkiin. Yöjunaliikenne oli kuitenkin VR:lle ainakin viime vuosinaan tappiollista ja yhteydet olivat vahvasti valtion tukemia. Joensuusta lähtevien yöjunien lakkauttamisen yhteydessä lakkautettiin myös Kajaaniin kulkenut yöjuna. Yöjunien lakkauttamista perusteltiin Joensuun osalta Kerava-Lahti oikoradalla, joka lyhensi Helsingin ja Joensuun välistä matka-aikaa 40 minuutilla. VR markkinoi muutosta "uudella juna-ajalla" ja tässä yhteydessä Joensuuhun tuli yöjunia korvaamaan aikaisin aamulla lähtevät Pendolino-junat.
Joensuun rautatieaseman lähistöllä on ollut joitain seisakkeita. Rautatiesillasta Kontiomäen ja Pieksämäen suuntaan oli Siihtalan (käytössä 1965-1974) ja Käpykankaan (1933-1974) seisakkeet, joiden lisäksi Karjalan ja Ilomantsin radoilla oli seisakkeet Niinivaaralla (1963-1987), Sulkuniemellä (1949-1975) ja Sulkulahdella (1937-1967). Seisakkeet olivat usein vaatimattomasti varusteltuja, usein niissä oli vain nimikyltti ja puinen laituri.
Nykyiset matkustajapalvelut

Vuonna 2021 Pohjois-Karjalan Osuuskauppa rakensi asema-alueelle pysäköintalon, jonka tarkoitus on palvella läheistä hotellia, aseman matkustajia ja mahdollisia tulevia asemaseudun asukkaita. Sen yhteydessä on avustamispiste, linja-autoasema, taksiasema, odotustila matkustajille ja R-kioski. VR:llä ei ole ole asemalla palvelupistettä, mutta junalippuja voi ostaa automaatista. Vanha asemarakennus on poistunut alkuperäisestä käytöstään ja sille on yritetty kehittää muuta käyttöä. VR on ilmoittanut laittavansa sen jollain aikavälillä myyntiin monen muun omistamansa aseman tavoin.