Nikolai Leskov
Kirjallinen ura

Nikolai Leskov oli huumorin ja realistisen myötätunnon sävyttämien kertomusten taitaja. Hänen päähenkilönsä ovat Venäjän provinssien käsityöläisiä, kauppiaita, talonpoikaisväestöä ja papistoa. Sukutaustansa ja nuoruutensa työkokemuksen ansiosta Leskov tunsi hyvin Venäjän eri yhteiskuntaluokkien ja kansallisuuksien sekä erityisesti maaseudun ja pikkukaupunkien elämää ja tapoja. Saltykoviin verrattuna hänen satiirinsa on pehmeämpää eikä hän maailmankatsomukseltaan edustanut avoimesti yhteiskuntakriittistä radikalismia.
Leskovin ajoittaiset julkaisuhankaluudet aikalaislehdistössä kertovat venäläisen kirjallisuuselämän polarisoitumisesta 1860-1880 -luvuilla. Leskov muutti vuonna 1861 Kiovasta Pietariin ja ryhtyi lehtimiehen uralle. Jo seuraavana kesänä 1862 hän joutui keskelle kiivasta kirjallisuuspoliittista taistelua kirjoittamalla artikkelin Severnaja Ptšela (ven. Северная пчела, Pohjolan mehiläinen) -nimiseen lehteen Pietarin tuhopoltoista ja niiden yhteyksistä vallankumousnuorisoon sekä vaatimalla poliisilta julkista selvitystä. Kumouksellisissa piireissä kirjoitus nähtiin syytöksenä levottomuuksien aiheuttamisesta, ja Leskov joutui radikaalien epäsuosioon. Tästä eteenpäin hän toimi konservatiivilehdissä, osittain välttämättömyyden pakosta, mutta hänen välinsä myös konservatiivilehdistöön rikkoutuivat 1870-luvun puolivälissä.
Vuonna 1863 Leskov alkoi julkaista Ei minnekään -nimistä aikalaisromaania laajalevikkisessä Biblioteka dlja tštenija -lehdessä. Nihilistien vastainen romaani varmisti hänelle lukijakunnan suosion ja radikaalipiirien tuomion. Leskovin kenties tunnetuin kertomus Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth (Ledi Makbet Mtsenkogo uezda, 1865, suom. 1962) siirtää kolmiodraaman pois radikaalinuorison parista ja sijoittaa sen Venäjän maaseudulle vauraaseen kauppiasluokkaan. Teos tunnetaan myös Dmitri Šostakovitšin samannimisenä oopperana.
Kun puolustuskirjoitukset eivät auttaneet, Leskov kosti Venäjän radikaalien solvaukset julkaisemalla vuonna 1864 romaanin Nekuda (Umpikujassa), jossa hän kuvaa Venäjän radikaaleja epäedullisessa valossa. Teos nosti suuttumuksen Leskovia vastaan. Hän pilkkasi nihilistejä vaatimattomassa romaanissa Veitset esiin (1871), mutta seuraavassa teoksessaan Soborjane (Tuomiokirkon alttaripalvelijat, 1872, suom. 1969) hän esiintyy jo neutraalimpana taiteilijana, joka havainnoi taitavasti venäläistä pappiselämää. Vuonna 1878 ilmestynyt sarja Iz melotšei arhierejskoi žižni (Esipaimenen elämän turhuuksia, 1878-1879)  saavutti nokkeluutensa ansiosta liberaalien suosiota mutta herätti paheksuntaa pappispiireissä.
Leskov oli vuodesta 1874 virkamiehenä kansanvalistusministeriössä, mutta hänet erotettiin 1883 vapaamielisyytensä vuoksi, ja hänen kirjoituksensa ilmestyivät sittemmin liberaaleissa aikakauskirjoissa. Hän sai vaikutteita Leo Tolstoilta ja kirjoitti elämänsä loppupuolella legendanomaisia kuvauksia kristinuskon alkuajoista. Arvostetuimpia teoksia ovat monet varhaistuotantoon kuuluvat kertomukset, kuten Sinetöity enkeli (Zapetšatlennyi angel, 1873), Lumottu vaeltaja (Otšarovannyi strannik, 1873), Na kraju sveta (Maan äärissä, 1876). Hän on taitava juonen kehittelijä.
Leskov aloitti kirjallisen työnsä melko iäkkäänä. Vuonna 1860 hän alkoi kirjoittaa ajankohtaisista asioista lehtiartikkeleita. Ensimmäiset novellinsa hän kirjoitti vuonna 1862. Leskovin tuotanto on laaja mutta epätasainen. Sen parhaat työt ovat venäläistä elämää kuvaavia novelleja ja pienoiskertomuksia. Niin sanottujen skaz (kerrontatekniikka, joka luo vaikutelman ääneen kerrotusta) -teostensa kertojina hän käytti erilaisia ihmisiä ja pystyi onnistuneesti jäljittelemään venäjän eri murteita ja elämäntapoja, kuten vanhauskoisia ja venäjänsaksalaisia. Hänen tunnetuin teoksensa Lumottu vaeltaja kuvaa ortodoksimunkin elämänvaiheita ja ajatusmaailmaa. Kuvauksissaan Leskov ei ota kantaa henkilöidensä toiminnan moraaliin mutta käyttää tehokeinoinaan satiiria ja anekdootteja, kuten esimerkiksi traagisten kohtaloiden koomisissa sivuvivahteissa. Uskonnolliset kysymykset olivat hänelle tärkeitä, ja hän osoittaa tuntevansa tarkasti maan uskonnollisen elämän eri puolet.