Liisan seikkailut peilimaailmassa
Suomennokset > Vertailu

Liisan seikkailut peilimaailmassa on suomennettu kaksi kertaa, vuosina 1974 (Kirsi Kunnas & Eeva-Liisa Manner) ja 2010 (Alice Martin). Molemmissa suomennoksissa käytetään John Tennielin kuvitusta.
Seuraava näyte on romaanin kuudennesta luvusta, jossa päähenkilö kohtaa Tyyriin Tyllerön eli Nakkelis Kokkeliksen ja he keskustelevat semantiikasta.
| Kunnas–Manner | Martin |
| --- | --- |
  – Totta tosiaan, sanoi Tyyris Tyllerö hilpeästi, kun Liisa käänsi kirjan oikeinpäin. – Minustakin se näytti vähän eriskummalliselta. Niin, kuten sanoin, se näyttää olevan oikein, mutta minulla ei ole aikaa käydä tarkistamaan sitä nyt. Laskutoimitus osoittaa, että sinulla on kolmesataakuusikymmentäneljä päivää, joina voit saada toisenpäivän lahjan.   – Niinpä kyllä, sanoi Liisa.   – Mutta syntymäpäivälahjan vain yhtenä päivänä. Siitäs sait hallelujan!   – Minkä hallelujan? sanoi Liisa. – En ymmärrä mitä tarkoitat.   Tyyris Tyllerö hymyili ylenkatseellisesti.   – Kuinka voisit ymmärtää ennen kuin olen selittänyt sen sinulle? Tarkoitin että siinä sait tyrmäävän todisteen.   – Mutta eihän halleluja tarkoita tyrmäävää todistetta, intti Liisa.   – Kun minä käytän jotakin sanaa, vastasi Tyyris Tyllerö pilkallisesti, – se tarkoittaa juuri sitä mitä minä haluan – juuri eikä melkein.   – Mutta kysymys on siitä, sanoi Liisa, – voitko todella saada sanat tarkoittamaan eri asioita.   – Ei, vaan kysymys on siitä, kuka määrää ja päättää, sanoi Tyyris Tyllerö. – Siinä kaikki.   Liisa oli liiaksi hämillään sanoakseen mitään, ja vähän ajan perästä Tyyris Tyllerö aloitti uudestaan.   – Jotkut sanat ovat aina pahantuulisia, hän sanoi. – Pahimpia ovat verbit – ne ovat myös koppavia. Adjektiiveille voi tehdä mitä vain, ne ovat niin taipuvaisia, mutta ei verbeille – vaikka minussa on kyllä miestä komentamaan niitä kaikkia. Selittämättömyys! Kas, niin minä sanon!:   ”Kas vain kun olikin!” Nakkelis Kokkelis sanoi iloisesti, kun Alice käänsi kirjan oikeinpäin. ”Näyttikin hieman omituiselta. Niin kuin olin sanomassa, lasku näyttäisi olevan oikein – vaikken tässä ole ehtinyt vielä tutkia sitä juurta jaksain – ja se todistaa, että on kolmesataakuusikymmentäneljä päivää, jolloin voi saada syntymättömyyspäivälahjoja –”   ”Ilman muuta”, sanoi Alice.   ”Ja vain yksi päivä syntymäpäivälahjoille. Mikä riemu!”   ”En oikein ymmärrä mitä tarkoitat riemulla”, Alice sanoi.   Nakkelis Kokkelis hymyili halveksivasti. ”Etpä niin – et ennen kuin minä kerron. Tarkoitin että siinä vasta hieno perustelu joka vie sinulta jalat alta!”   ”Mutta ei riemu tarkoita hienoa perustelua joka vie jalat alta”, Alice pani vastaan.   ”Kun minä käytän sanaa”, Nakkelis Kokkelis sanoi ja nakkeli niskojaan, ”se tarkoittaa täsmälleen sitä mitä minä päätän sen tarkoittavan, ei enempää eikä vähempää.”   ”Kysymys kuuluu”, Alice sanoi, ”voiko sanat panna tarkoittamaan niin monia eri asioita.”   ”Kysymys kuuluu”, sanoi Nakkelis Kokkelis, ”kumpi määrää – siinä kaikki.”   Alice oli niin hämmentynyt ettei osannut sanoa mitään. Hetken päästä Nakkelis Kokkelis alkoi jälleen puhua. ”On niissä pippuria, varsinkin verbeissä: ylpeitä ovat! Adjektiiveilla voi tehdä mitä lystää” ”mutta verbeillä on turha yrittää – mutta minäpä osaan hallita koko revohkaa! Läpitunkemattomuus! Sen minä vain sanon!”