stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puna-ailakki
Elinympäristö

Puna-ailakki kasvaa monenlaisilla paikoilla. Sitä tavataan esimerkiksi aurinkoisilla kedoilla ja niityillä, tervaleppäkorvissa ja -lehdoissa, metsänlaidoilla, tunturijyrkänteillä, pihoilla, joutomailla, radanvarsilla, rannoilla ja tienpientareilla. Suomessa laji lienee alun perin ollut lähinnä merenrantojen tervaleppälehtojen ja -luhtien laji. Laji on näissä kasvupaikoissa niin tyypillinen, että sen mukaan on nimetty puna-ailakkityypin lehtokasvillisuusryhmä.
Puna-ailakki on monen perhosen toukkien ravintokasvi. Kimalaiset ja päiväperhoset imevät sen kukkien mettä.
Käyttö

Puna-ailakkia viljellään myös koristekasvina.
Kuvia

Puna-ailakin kukkia ja lehtiä
Puna-ailakkikasvusto
Puna-ailakin siemenkota ja siemeniä
Rusoailakin eli valko- ja puna-ailakin risteymän (S. dioica × latifolia) kukka
Aiheesta muualla

Laji.fi: Puna-ailakki (Silene dioica)
Kasviatlas 2018: Puna-ailakin (Silene dioica) levinneisyys Suomessa
Pinkka – Lajituntemuksen oppimisympäristö: Puna-ailakki (Silene dioica)
Luontoportti: Puna-ailakki (Silene dioica)
Valokki – nettikasvio: Puna-ailakki (Silene dioica)
Pohjolan kasvien pauloissa: Silene dioica – puna-ailakki
Pohjolan kasvien pauloissa: Silene ×hampeana – rusoailakki (puna- ja valkoailakin risteymä)
Puna-ailakki kuvattuna Johann Georg Sturmin teoksessa Deutschlands Flora in Abbildungen (1796).
Petturit hirteen, companeros!

| Petturit hirteen, companeros!> Vamos a matar compañeros |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sergio Corbucci
Käsikirjoittaja:   Dino Maiuri  Massimo De Rita  Fritz Ebert 
Tuottaja:  Antonio Morelli
Säveltäjä:  Ennio Morricone
Kuvaaja:  Alejandro Ulloa
Leikkaaja:  Eugenio Alabiso
Lavastaja:  Adolfo Cofiño
Pääosat:   Franco Nero  Tomas Milian  Jack Palance  Fernando Rey 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Espanja Saksa
Tuotantoyhtiö:   Tritone Filmindustria Roma  Atlántida Films  Terra-Filmkunst GmbH 
Levittäjä:  Titanus Netflix
Ensi-ilta:  1970
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Petturit hirteen, companeros! (ital. Vamos a matar compañeros) on vuonna 1970 ilmestynyt Sergio Corbuccin ohjaama spagettiwestern. Elokuvan musiikin sävelsi Ennio Morricone. Pääosissa näyttelivät Franco Nero, Tomas Milian, Jack Palance ja Fernando Rey.
Patrick Fernández Flores

Patrick Fernández Flores (26. heinäkuuta 1929 Ganado, Texas – 9. tammikuuta 2017) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Galvestonin hiippakuntaan 26. toukokuuta 1956 ja nimitettiin San Antonion arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Italican titulaaripiispaksi 9. maaliskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Raimondi, jota avustivat Francis James Furey ja John Louis Morkovsky.
Flores sai 4. huhtikuuta 1978 nimityksen El Pason piispaksi (virkaan asettaminen: 29. toukokuuta) ja 23. elokuuta 1979 San Antonion arkkipiispaksi (virkaan asettaminen: 13. lokakuuta). Hän jäi eläkkeelle 29. joulukuuta 2004.
Patrick Fischer

Patrick Fischer voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Patrick Fischer, vuonna 1975 syntynyt sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä
Patrick Fischer, vuonna 1978 syntynyt sveitsiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja
Patrick Fischer, sveitsiläinen toimittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Patrick Fischer”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Patrick Favre

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten ampumahiihto.MM-kilpailut  | Maa:   Italia> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kontiolahti 1999 | sprintti |  |
|  Pronssia | Ruhpolding 1996 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Brezno-Osbrlie 1997 | viesti |  |
Patrick Favre (s. 30. heinäkuuta 1972 Aosta) on italialainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä. Hän on ammatiltaan sotilas, ja edusti aktiiviurallaan Italian armeijan seuraa Centro Sportivo Esercitoa. Hän on pituudeltaan 180 cm.
Favre sijoittui Lillehammerin olympialaisissa 1994 viestissä kuudenneksi. Antholzin MM-kilpailuissa 1995 hän oli viestissä neljäs ja pikakilpailussa viides. Ruhpoldingin MM-kilpailuissa 1996 hän sai joukkuekilpailussa pronssia.
Favre hiihti Brezno-Osbrlien MM-kilpailuissa 1997 kolmannen osuuden pronssia saaneessa Italian viestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän oli neljäs, takaa-ajossa viides ja normaalimatkalla viidestoista. Kontiolahden MM-kilpailuissa 1999 hän sai pikakilpailussa nolla-ammunnalla hopeaa 22 sekuntia Frank Luckille hävinneenä. Takaa-ajokilpailussa hän oli kahdeksas. Pokljukan MM-kilpailuissa 2001 hän sijoittui yhteislähtökilpailussa kuudenneksi ja normaalimatkalla 13:nneksi.
Favre sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 1994–1995. Hän voitti maailmancupissa pikakilpailun Ruhpoldingissa kaudella 1993–1994 ja normaalimatkan Bad Gasteinissa kaudella 1994–1995. Toiseksi hän sijoittui Antholzin normaalimatkalla kaudella 1993–1994 ja Kontiolahden MM-hopeasprintissä 1999. Kolmas hän oli Ruhpoldingin pikakilpailussa kaudella 1994–1995.
Patjakaktukset

| Patjakaktukset |
| --- | --- |
 Patagonianpatjakaktus Maihuenia patagonica
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Maihuenioideae
Suku::  Patjakaktukset Maihuenia  (Phil. ex F.A.C.Weber) K.Schum
Katso myös
   Patjakaktukset Wikispeciesissä   Patjakaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Patjakaktukset (Maihuenia) on kaksi kaktuslajia käsittävä kasvisuku. Suvun ainoat lajit ovat Maihuenia poeppigii, joka löydettiin 1898 ja patagonianpatjakaktus (Maihuenia patagonica), joka löydettiin 1919. Kumpikin laji on kotoisin Argentiinan ja Chilen eteläosien vuoristoista, missä ne kasvavat leveysasteesta riippuen merenpinnan tasosta 2400 metrin korkeuteen.
Patjakaktukset ovat melko alkeellinen kaktusryhmä ja ne poikkeavat monin tavoin muista kaktuskasveista. Aikaisemmin niiden ajateltiin olevan sukua puukaktuksien, opuntioiden tai rankokaktuksien kanssa, mutta 1990-luvun alussa suoritetut DNA-tutkimukset osoittivat patjakaktusten olevan geneettisesti kaukana näistä. Nykyään ne luetaankin kokonaan omaksi alaheimokseen.
Kumpikin laji on noin 40 cm korkuiseksi kasvava kaktus, jolla on sylinterimäinen, joustava ja runsaasti haarautuva varsi sekä meheviä lehtiä. Kasvin pinta on tahmea. Piikit ovat pitkiä ja niitä kasvaa kolme kappaletta kustakin areolista. Kukat muistuttavat paljon opuntioiden kukkia ja pitkänomaisissa hedelmissä on mehukas hedelmäliha.
Kasvutavaltaan lajit poikkeavat muista kaktuksista. Ne kasvavat muodostaen hyvin tiiviitä, keidasmaisia varvikoita, joiden läpimitta voi olla muutamia metrejä. Patagonianpatjakaktuksen kasvustojen keskiosissa on usein vanhoja, kuolleita versoja. Tyypillinen kasvupaikka on avoimella hiekkamaalla alueella, jolla sadetta on harvoin. Useimmista muista kaktuksista poiketen patjakaktukset joutuvat sietämään talvikuukausina pitkiä pakkasjaksoja, jopa −20 °C pakkasta sekä lunta. Ne ovatkin hyvin erikoistuneita ekologiseen lokeroonsa, Patagonian vuoristojen kuiviin ja kylmiin oloihin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Patjakaktukset – Maihuenia
desert-tropicals.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Pentti E. Vuento

Pentti Edvard Vuento (sukunimi aik. Trukki; 14. heinäkuuta 1921 Alatornio – huhtikuussa 2005) oli suomalainen sähköinsinööri ja eräkirjailija.
Vuennon vanhemmat olivat pakkamestari Erkki Arvid Trukki ja Hilja Sofia Ylikarvala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1940 Kemin lyseosta. Pentti Vuennolla oli viisi lasta - yksi niistä emeritusprofessori Matti Vuento.
Kotiuduttuaan jatkosodasta Vuento työskenteli aluksi Kemi Oy:n sähkö- ja metalliosastolla mutta hän ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui sähköinsinööriksi 1949. Vuento toimi sitten sähköalalle eläkkeelle jäämiseensä saakka työskennellen Pohjolan Sähkö Oy:ssä sähköinsinöörinä ja konttorin hoitajana Kemissä ja Rovaniemellä sekä Asea Oy:ssa ja Asea Asea-Scandia Oy:ssa myyntikonttorin johtajana.
Vuento kuvasi kirjoissaan pohjoisen Suomen lohenpyyntiä ja lohijokia, erityisesti Tenojokea. Vuennon viimeinen kirja Kannaksen tulenjohtaja perustui hänen omaan sotapäiväkirjaansa kesältä 1944.
Teoksia

Kun lohi nousee Tenolla.  Karisto 1977
Nukkumajoelta Tenolle.  Karisto 1979
Suurlohta Tenolta.  Karisto 1981
Lohijoilta ja tammukkapuroilta.  Karisto 1986
Lohen perässä.  Karisto 1992
Kalavisio.  Karisto 1997
Tenon lohi kutsuu.  Karisto 2001
Kannaksen tulenjohtaja. Karisto 2004
Pantainoksen kirjasto

| Pantainoksen kirjasto |
| --- | --- |
 Pantainoksen kirjaston raunioita, taustalla Attaloksen stoa.
Sijainti:  Agora, Ateena,  Kreikka
Koordinaatit:  37°58′28″N, 23°43′29″E
Rakennustyyppi:  kirjasto
Valmistumisvuosi:  n. 98–102 jaa.
Rakennuttaja:  Pantainos
Tyylisuunta:  joonialainen
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pantainoksen kirjasto oli kirjasto, joka rakennettiin Ateenan antiikin aikaisen Agoran kaakkoisosaan roomalaisella kaudella.
Historia

Kirjasto rakennettiin keisari Trajanuksen aikana noin vuonna 98–102 jaa. Sen rakennutti ja kustansi Titus Flavius Pantainos. Kirjasto oli omistettu Athene Arkhegetiille, Trajanukselle sekä Ateenan kansalle. Kirjaston rakentaminen liittyi siihen, että Ateena oli 100-luvulla Rooman valtakunnan merkittävin koulukaupunki. Pantainos oli filosofin poika ja piti itseään ”filosofisten muusien pappina”. Rakennuksessa on saattanut toimia kirjaston lisäksi jonkinlainen filosofinen koulu. Lisäksi rakennus toimi liiketilana ja mahdollisesti myös Trajanuksen keisarikultin käytössä.
Kirjasto oli käytössä vuoteen 267, jolloin se tuhoutui heruleiden hyökkäyksessä. Myöhemmin se rakennettiin osaksi peristyylirakennusta. Rakennuksen ensimmäiset arkeologiset löydöt tehtiin vuonna 1933. Suuri osa siitä kaivettiin vuonna 1935 ja itäosa vuonna 1971.
Rakennus

Kirjasto sijaitsi Agoran läpi kulkeneen Panathenaia-juhlan tien varrella sen itäpuolella. Rakennus edusti joonialaista tyyliä ja sen pohjois- ja länsipuolen julkisivujen puolella oli joonialaisia pylväitä. Kirjaston ydinosa koostui suorakulmion muotoisesta rakennuksesta, jonka koko oli noin 15 × 15 metriä. Se vieressä oli pylväikköpiha, jonka koko oli noin 20 × 13,5 metriä. Pihaa ympäröi kolme stoaa. Niiden pylväikköjen takana oli liikehuoneita ja käsityöläisten tiloja, jotka eivät liittyneet suoraan kirjaston toimintaan.
Kirjastosta on säilynyt sen perustuksia ja seinien osia. Rakennus on tunnistettu sen kaivauksissa löytyneen omistuspiirtokirjoituksen avulla. Toisessa piirtokirjoituksessa on säilynyt kirjaston säännöt: kirjasto oli auki ensimmäisestä tunnista kuudenteen, ja kirjoja kiellettiin viemästä pois rakennuksesta. Rakennuksen itäosa on myöhäisroomalaisen kaupunginmuurin alla.
Kirjaston pohjoispuolella sijaitsi Attaloksen stoa. Rakennusten välistä kulki itään päin Roomalaiselle agoralle johtanut tie. Kirjaston eteläpuolella sijaitsi Kaakkoisstoa.
Kirjaston raunioista löytynyt naishahmoinen patsas, joka symboloi Homeroksen Odysseiaa. Antiikin Agoran museo.
Rakas varkaani

| Rakas varkaani |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  William Markus
Käsikirjoittaja:  Walentin Chorell
Tuottaja:  Toivo Särkkä
Säveltäjä:  Toivo Kärki
Kuvaaja:  Pentti Unho Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Pentti Siimes Elina Pohjanpää Armas Jokio Helmi Lehosti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1957
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakas varkaani on William Markuksen ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1957.
Elokuvassa varkaiden elämää tutkivan psykologian dosentti Leopold Tisdallin (Pentti Siimes) tyttöystävä on oikeasti kleptomaani Lissie (Elina Pohjanpää), joka houkuttelee Leopoldinkin alamaailmaan. Lissiellä on myös tyhmä apuri Kaaleppi (Armas Jokio). Elokuvan kuvauksissa vuonna 1956 Pentti Siimes ja Elina Pohjanpää menivät oikeasti naimisiin.
Jo valmiiksi saatua elokuvaa jouduttiin vielä muuttamaan, sillä Elokuvatarkastamo olisi muuten langettanut sille moraaliongelmien vuoksi 30 prosentin rangaistusveroluokan. Ratkaisuksi ohjaaja lisäsi elokuvan loppuun kohtauksen, jossa Lissie ja Kaaleppi menevät vapaaehtoisesti vankilaan.
Lissien suihkukohtauksessa Elina Pohjanpäällä on sijaisnäyttelijä.
Arviot

Aikalaiskriitikoilta elokuva sai paljon kiitosta, mutta katsojat eivät siitä innostuneet, vaan katsojamäärät jäivät vähäisiksi.
Televisioesitysten yhteydessä julkaistussa kritiikissä elokuvaa sanottiin ilmavaksi hupailuksi, ja sitä pidettiin epäloogisuuksilla leikittelevyytensä vuoksi viehättävänäkin. Käsikirjoitusta tosin eräs kriitikko pitää väkinäisenä, ja itse elokuvan pitävät hänen mukaansa pystyssä pääosien esittäjät.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pentti Siimes  | … |  dosentti Leopold Tisdall   |
|  Elina Pohjanpää  | … |  Lissie   |
|  Armas Jokio  | … |  Kaaleppi, Lissien apulainen   |
|  Helmi Lehosti  | … |  Madame Tisdall   |
|  Kullervo Kalske  | … |  Kasimir, poliisikonstaapeli   |
|  Heikki Savolainen  | … |  Jakob, Leopoldin kamaripalvelija   |
|  Walentin Chorell  | … |  kirjailija   |
|  Kyösti Erämaa  | … |  1. herrasmies kadulla   |
|  Pentti Irjala  | … |  2. herrasmies kadulla   |
|  Kale Teuronen  | … |  taksinkuljettaja   |
|  Nils Brandt  | … |  sulhanen   |
|  Reino Valkama  | … |  mies tavaratalon kahviossa   |
|  Sirkka Breider  | … |  tavaratalosta tuleva nainen   |
|  Martti Romppanen  | … |  1. sanomalehtimies   |
|  Pirkko Karppi  | … |  sanomalehtinainen   |
|  Vilho Ruuskanen  | … |  sanomalehtimies   |
|  Tauno Söder  | … |  sanomalehtimies   |
|  Kauko Laurikainen  | … |  gangsteripomo   |
|  Maire Hyvönen  | … |  tarjoilijatar   |
|  Seppo Sariola  | … |  gangsteri   |
|  Kaarlo Wilska  | … |  gangsteri   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  Valkoisen hiiren isäntä   |
|  Eila Granberg  | … |  nainen saunassa   |
|  Varma Lahtinen  | … |  saunan kassanhoitaja   |
|  Kaarlo Hiltunen  | … |  hovimestari   |
|  Severi Seppänen  | … |  vanginvartija   |
|  Olavi Virta  | … |  laulusolisti   |
|  Erkki Valaste  | … |  rumpali   |
|  Mauno Maunola  | … |  basisti   |
Aiheesta muualla

Rakas varkaani Elonet.
Raid (televisiosarja)

| Raid |
| --- | --- |
 Sarjan logo
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  40 min
Pääosissa:   Kai Lehtinen  Oiva Lohtander  Mari Rantasila  Kirsti Väänänen  Pekka Huotari  Juha Muje  Tuula Nyman  Esko Salminen  Tapio Liinoja 
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  10. tammikuuta – 23. maaliskuuta 2000
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  12
Tuotanto
Tuottaja(t):  Anneli Pallas
Ohjaaja(t):  Tapio Piirainen
Käsikirjoittaja(t):  Harri Nykänen   Tapio Piirainen
Säveltäjä(t):  Pekka Marjanen
Leikkaaja(t):   Jorma Höri  Markku Pulkkinen  Marko Ahokas 
Lavastaja(t):  Teija Vilkkovaara
Kuvaaja(t):  Timo Heinänen F.S.C
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Seuraaja:  Raid-elokuva
Palkinnot
Voitetut:  Parhaan draamasarjan Venla (2000)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Raid on vuonna 2000 TV1:ssä esitetty suomalainen televisiosarja. Sarja perustuu toisen käsikirjoittajan Harri Nykäsen Raid-rikosromaanien hahmoihin, mutta tarina on uusi. Raidin ohjasi Tapio Piirainen, joka oli myös toinen käsikirjoittaja. Vuonna 2003 julkaistiin samaan maailmaan sijoittuva Raid-elokuva. Raid on TV1:n Kotikatsomon neljäs niin kutsuttu kausisarja.
Television lisäksi Raid on julkaistu kolmen VHS:n kokoelmana sekä kahden levyn DVD:nä. Sarjan musiikki julkaistiin CD-levynä, joka sisältää Mari Rantasilan tulkitseman tunnuslaulun ”Vain rakkaus”. Raidia on esitetty kolmesti Yhdysvalloissa MHz Networks -yhtiön kaapeli- ja satelliittiverkoissa. Sarja oli aikoinaan ensimmäinen suomalainen tuotanto, jota esitettiin amerikkalaisella TV-kanavalla.
Sarja voitti parhaan draamasarjan, parhaan miespääosan (Oiva Lohtander – komisario Jansson), parhaan ohjauksen (Piirainen) ja parhaan käsikirjoituksen (Nykänen ja Piirainen) Venla-palkinnon. Sarjan tunnuslaulun sisältänyt Rantasilan musiikkialbumi Vain rakkaus myi kultaa.
Juoni

Sarja sijoittuu tarkemmin määrittelemättömään nykyhetkeen, jossa Suomen talouselämä on ajautunut yhä enemmän monikansallisten yhtiöiden käsiin ja rikollisuus on yhä järjestäytyneempää ja sinisilmäiset rikostutkijat ovat aseettomia sen edessä. Espoosta on tehty erikoistalousalue, jossa kilpailun esteet on poistettu ja jossa vaikuttaa elektroniikka-alan suuryhtiö Escon.
Suomessa ja Ruotsissa mainetta niittänyt rikollinen Raid palaa Suomeen. Samana iltana talousrikoksia tutkinut komisario ammutaan Pasilassa juuri ennen tv-haastattelun alkamista Ison Pajan aulassa ikkunan läpi. Pian toinen poliisi kuolee kesämökillään, ja tapaus näyttää itsemurhalta. Tapauksia tutkii Helsingin rikospoliisin komisario Eero Jansson kollegoineen. Myös Raid ystävineen on omista syistään samojen juttujen perässä. Murhien taustalta paljastuu taloussotkujen ja salaliittojen vyyhti, johon kietoutuu Suomen johtavia poliitikkoja ja talouselämän eliittiä.
Jaksoluettelo

| Jakso | Nimi | Ensiesitys | Ensiesitys | Uusinta | Uusinta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lasin läpi ammuttu luoti | 10.1. | 2000 | 18.6. | 2001 |
| 2. | Poliisi ja Raid rekkakuskin perään | 17.1. | 2000 | 25.6. | 2001 |
| 3. | Leimun kuolema askarruttaa | 24.1. | 2000 | 2.7. | 2001 |
| 4. | Kaksi ruumista lisää | 31.1. | 2000 | 9.7. | 2001 |
| 5. | Pikkurikollisten tappajaa etsitään | 7.2. | 2000 | 16.7. | 2001 |
| 6. | Raidin ja Janssonin pyrkimykset lähentyvät | 14.2. | 2000 | 23.7. | 2001 |
| 7. | Marabou-jengi on koossa ja nuolee haavojaan | 21.2. | 2000 | 30.7. | 2001 |
| 8. | Ampumavälikohtaus valtioneuvoston portaissa ajaa muiden juttujen ohi | 28.2. | 2000 | 6.8. | 2001 |
| 9. | Komisario Jansson alkaa oivaltaa mistä lopultakin on kysymys | 6.3. | 2000 | 13.8. | 2001 |
| 10. | Kadonneen kasetin metsästys kiihtyy | 13.3. | 2000 | 20.8. | 2001 |
| 11. | Kasetin sisältö paljastuu koko Suomen kansalle | 20.3. | 2000 | 27.8. | 2001 |
| 12. | Toivo lepää siinä, että ihmisen kyky erottaa oikea ja väärä säilyy sittenkin | 27.3. | 2000 | 3.9. | 2001 |
Roolit > Muut näyttelijät

Muut roolit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kari Mattila  | … |  Ilpo Jousimäki   |
|  Ilkka Merivaara  | … |  toimittaja Pekka Seppälä   |
|  Teijo Eloranta  | … |  insinööri Pekka, Merjan ex-poikaystävä   |
|  Ari-Kyösti Seppo  | … |  katujuoksija Maradona   |
|  Taisto Reimaluoto  | … |  Seppo, mies työttömien toimintajärjestössä   |
|  Anna Pitkämäki  | … |  pornokaupan myyjätär Pirjo   |
|  Hannu Valtonen  | … |  potilas Rusanen   |
|  Rita Tainola  | … |  Iltalehden toimittaja   |
|  Sulevi Peltola  | … |  verohallituksen tarkastusyksikön entinen johtaja   |
|  Timo Eränkö  | … |  valtion virkamies Tittonen   |
|  Rauno Arjoranta  | … |  presidentin neuvonantaja[lähde? ]   |
|  Jaakko Kytömaa  | … |  poliisikomentaja   |
|  Jarkko Uosukainen  | … |  vanhempi konstaapeli Esko Leimu   |
|  Erja Manto  | … |  konstaapeli Leimun leski   |
|  Pekka Ruohoranta  | … |  komisario Markku Nieminen   |
|  Kaija Pakarinen  | … |  komisario Niemisen leski   |
|  Jarkko Rantanen  | … |  rikostutkija Eronen, ent. Helsingin nyk. Espoon poliisi   |
|  Mikael Rejström  | … |  komisario Lindqvist, Espoon poliisi   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Bosse Blomqvist, Espoon poliisi   |
|  Seppo Pääkkönen  | … |  Roobert Blomqvist, Espoon poliisi   |
|  Voitto Nurmi  | … |  poliisitalon autovastaava   |
|  Tarja Keinänen  | … |  Poliisin työterveyshuollon lääkäri   |
|  Pertti Weckström  | … |  oikeuslääkäri Simpanen   |
|  Hannu Heikinheimo  | … |  lääkäri   |
|  Jukka Sipilä  | … |  pappi   |
|  Ilkka Toiviainen  | … |  nakkikioskin omistaja   |
|  Jaakko Kivistö  | … |  narkkari   |
|  Kari Kyrönseppä  | … |  kylttimies   |
|  Matti Onnismaa  | … |  Esconin tietoturvamies Pärnänen   |
|  Kylli Köngäs  | … |  Huuskon tyttöystävä, Seija Silverberg   |
|  Juhani Laitala  | … |  taideväärentäjä Silverberg   |
|  Jari Pehkonen  | … |  Sanna Susisaaren ex-poikaystävä   |
|  Aino Lehtimäki  | … |  utelias naapuri rapussa   |
|  Jari Hietanen  | … |  Karvalakki, venäläinen rosvo   |
|  Heikki Kujanpää  | … |  Nahkahousu, venäläinen rosvo   |
Aiheesta muualla

Raid-sarja Yle Areena.
Himberg, Petra: Raid koukutti katsojat jännittämään kaipauksen ja koston seuraamuksia Yle Elävä arkisto.  20.10.2010.
Vuoroin vieraissa | Tuliportaat | Angela ja ajan tuulet | Raid | Seitsemän | Yhteinen huone 
 Venny | Pelkovaara | Tahdon asia | Uudisraivaaja | Poikkeustila | Harvoin tarjolla | Uutishuone | Alamaailma
Petrovaara

Petrovaara on kylä Juuassa. Asukkaita on noin 160. Kyläkeskus sijoittuu Juuka–Kaavi-tien (Seututie 506) Petrovaara–Otravaara-risteykseen. Asutus sijoittuu pääosin Petrovaaraan, Otravaaraan ja osaksi tämän Juuka–Kaavi-tien varteen.
Petrovaaran kesämökkien määräksi on laskettu 120.
Kylässä on useita järviä: Kuusijärvi, Saarijärvi, Koppelojärvet, Kalliojärvi, Polvijärvi ja Petrojärvi.
Kylässä on joitakin  maataloustiloja. Useat käyvät työssä Juuan kirkonkylässä ja Nunnanlahden kiviteollisuudessa.
Petrovaaralla, Halivaaralla ja Kajoolla on yhteinen Timanttikylät-kylähanke.
Aiheesta muualla

Petrovaaran kyläsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Timanttikylät (Arkistoitu – Internet Archive)
Petrovsk-Zabaikalskin piiri

Petrovsk-Zabaikalskin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Petrovsk-Zabaikalskin piiri (ven. Петровск-Забайкальский район, Petrovsk-Zabaikalski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 8 700 neliökilometriä. Asukkaita on 20 400 henkeä (vuonna 2009).
Petrovsk-Zabaikalskin piiri sijaitsee Taka-Baikalian alupiirin lounaisosassa. Idässä se rajoittuu Hilokin ja etelässä Krasnyi Tšikoin piireihin sekä lännessä ja pohjoisessa Burjatian tasavaltaan. Seudun halki virtaa Hilokjoki.
Piiriin kuuluvat Baljagan, Novopavlovkan ja Tarbagatain kaupunkimaiset taajamat sekä 10 maalaiskuntaa: Baljaga-Katangar, Harauz, Hohotui, Katajevo, Katangar, Maleta, Peski, Tolbaga, Ust-Obor ja Zugmara. Hallinnollinen keskus on Petrovsk-Zabaikalskin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 25.
Asutus on keskittynyt Hilokjoen laaksoon. Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia ja burjaatteja.
Piirin kautta kulkee Siperian rautatie sekä Irkutskin ja Tšitan välinen M55-valtatie. Seudun taloudellinen keskus Petrovsk-Zabaikalski on kehittynyt vuonna 1789 perustetun rautatehtaan ympärille. Tehdas suljettiin 2000-luvun alussa. Nykyään piirissä toimii Tarbagatain konepaja, puunhankinta- ja puunjalostusyrityksiä, rakennus-, kevyttä ja elintarviketeollisuutta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon.
Paikallislehtenä ilmestyy Petrovsk-Zabaikalskije ogni (”Petrovsk-Zabaikalskin valot”). Nähtävyyksiin kuuluu arkkienkeli Mikaelin tsasouna Tolbagan kylässä. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Aiheesta muualla

Petrovsk-Zabaikalskin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan