stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmuts Balderis

| Helmuts Balderis |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto  Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1977–1996
Aik. seurat:  TsSKA Moskova Dinamo Riika Minnesota North Stars HK Riika Latvijas Zelts Essanka Ogolk
NHL-varaus:  238. varaus, 1989 Minnesota North Stars
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Katowice 1976 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Wien 1977 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Praha 1978 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Moskova 1979 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1983 | jääkiekko |  |
Helmuts Balderis (ven. Хелмут Гунарович Балдерис-Силдедзис, Helmut Gunarovitš Balderis-Sildedzis, s. 30. kesäkuuta 1952 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti Neuvostoliittoa 1970- ja 1980-luvulla.
Seuraura

Lapsena Balderis harrasti taitoluistelua 10-vuotiaaksi saakka. Hän alkoi pelata jääkiekkoa Riian Dynamossa. Seuratasolla hän pelasi Riian Dynamossa vuosina 1967–1977. Valmentaja Viktor Tihonov tapasi Balderiksen 16-vuotiaana ja oivalsi heti tämän lahjakkuuden. Balderis pelasi TsSKA Moskovassa vuosina 1977–1980. Neuvostoliiton liigassa hän pelasi 462 ottelua ja teki 333 maalia. Balderis pelasi uudelleen Riian Dynamossa vuosina 1980–1985, jonka jälkeen hän lopetti pelaamisen neljäksi vuodeksi siirtyen valmentajaksi Japaniin Ōji Seishi -seuraan.
Neuvostoliiton sallittua pelaajasiirrot Pohjois-Amerikkaan vuonna 1989 käynnisti Balderis pelaajauransa uudelleen 37-vuotiaana, pelaten NHL:ssa Minnesota North Starsissa kaudella 1989–1990 ja Latvian sarjassa HK Riiassa ja Latvijas Zelts -seurassa vuosina 1991–1994 ja Essanka Ogolkussa vuosina 1994–1996.
Pelaajana

Luistelutaidoiltaan häntä pidetään parhaimpana pelaajana. Lempinimi "sähköjuna" kuvaa hänen luistelutaitoaan. Balderis oli taitava mailankäsittelijä ja harhauttelija. Balderis oli "taiteilija", joka sopeutui Neuvostoliiton kurinalaiseen joukkuepeliin.
Saavutukset

olympiahopea 1980
maailmanmestaruus 1978, 1979 ja 1983
pelasi Kanada-cupissa vuonna 1976
pelasi Neuvostoliiton maajoukkueessa 147 ottelua ja teki 74 maalia vuosina 1976–1983
Erikoispalkintoja

Neuvostoliiton All Stars -joukkueessa ja vuoden paras pelaaja vuonna 1977
Izvestija-turnauksen paras maalintekijä 1977, 1983
Hopeayrtit

| Hopeayrtit |
| --- | --- |
 nyhähopeayrtti Santolina chamaecyparissus.
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Suku::  Hopeayrtit Santolina  L. (1753)
Katso myös
   Hopeayrtit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hopeayrtit (Santolina) on asterikasvien suku, johon kuuluu 28 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Turkissa, Kaukasiassa ja Pohjois-Afrikassa. Nyhähopeayrttiä kasvaa tulokaslajina myös Amerikassa. Sitä käytetään muun muassa koristekasvina.
Lajeja

Santolina africana
nyhähopeayrtti eli hopeayrtti (Santolina chamaecyparissus)
sardinianhopeayrtti (Santolina insularis)
Santolina neapolitana
viherhopeayrtti (Santolina rosmarinifolia)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hopeayrtit – Santolina
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Santolina
Ibrahim Köse

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. maaliskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Kotka, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 171 cm
Junioriseurat
1996–1998: KTP
1999–2011: Reipas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2012 | FC Lahti | 35 | (2) |
| 2010 | → FC Hämeenlinna (laina) | 5 | (1) |
| 2013– | Ilves | 38 | (2) |
| 2014 | → I-Kissat (laina) | 2 | (0) |
| 2015– | → Ilves/2 | 3 | (6) |
| Yhteensä | Yhteensä | 83 | (11) |
Maajoukkue
| 2009 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2011 | Suomi U19 | 4 | (0) |
| 2012 | Suomi U20 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. heinäkuuta 2015.
Ibrahim Köse (s. 4. maaliskuuta 1992 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija, joka edusti kauteen 2016 päättyneellä pelaajaurallaan Veikkausliigassa FC Lahtea ja Tampereen Ilvestä. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja. Kösellä on turkkilaiset sukujuuret.
Köse on Lahden Reippaan kasvatti. Ensimmäistä kertaa hän pelasi aikuisten tasolla 10. helmikuuta 2009 Liigacupin ottelussa Turun Palloseuraa vastaan. Veikkausliigassa Köse debytoi FC Lahden joukkueessa 4. kesäkuuta 2010 Tampere Unitedia vastaan. Hän pelasi myös lainalla FC Hämeenlinnan riveissä. Köse siirtyi tammikuussa 2013 Tampereen Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella.
Myös hänen kaksi veljeään Onuray ja Berat ovat jalkapalloilijoita.
Aiheesta muualla

Kösen pelaajakortti Futismaailma.com-sivustolla[vanhentunut linkki]
Ibrahim Jeilan

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Ibrahim Jeilan Daegun MM-kilpailuissa 2011. |   Ibrahim Jeilan Daegun MM-kilpailuissa 2011. |   Ibrahim Jeilan Daegun MM-kilpailuissa 2011. |  |
Maa:   Etiopia
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Daegu 2011 | 10 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | 10 000 metriä |  |
| Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maastojuoksun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kampala 2017 | joukkuekilpailu |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Kultaa | Maputo 2011 | 10 000 metriä |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Addis Abeba 2008 | 10 000 metriä |  |
Ibrahim Jeilan (s. 12. kesäkuuta 1989 Bale) on etiopialainen kestävyysjuoksija.
Jeilan sai Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005 hopeaa 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.04,21. Hän sijoittui Fukuokan maastojuoksun MM-kilpailuissa 2006 nuorten sarjassa viidenneksi ja sai hopeaa joukkuekilpailussa. Hän voitti samana vuonna kultaa 10 000 metrin juoksussa Pekingin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ajalla 28.53,29 ja juoksi Brysselissä 25. elokuuta alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 27.02,81. Hän keskeytti nuorten kilpailun maastojuoksun MM-kilpailuissa Mombasassa 2007.
Jeilan voitti nuorten sarjan maailmanmestaruuden Edinburghin maastojuoksun MM-kilpailuissa 2008 ja sai hopeaa joukkuekilpailussa. Hän oli samana vuonna 10 000 metrillä toinen Addis Abeban Afrikan-mestaruuskilpailuissa ajalla 28.30,66 ja kolmas Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa ajalla 28.07,98.
Jeilan voitti 10 000 metrin maailmanmestaruuden Daegun MM-kilpailuissa 2011 ajalla 27.13,81. Hän kiri loppusuoralla ohi ennakkosuosikki Mohamed Farahin.. Saman vuoden Afrikan kisoissa Maputossa hän voitti 10 000 metriä ajalla 28.18,22. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui hopealle ajalla 27.22,23.
Jeilan voitti Kampalan maastojuoksun MM-kilpailuissa 2017 kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kahdeksanneksi.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 000 m | 8.04,21 | Marrakech | 16. heinäkuuta 2005 |
| 5 000 m | 13.03,22 | Tukholma | 16. kesäkuuta 2016 |
| 10 000 m | 26.58,75 | Eugene | 27. toukokuuta 2016 |
Höyryveturit Valtionrautateillä

| Höyryveturit Valtionrautateillä / The Steam Locomotives of the Finnish State Railways |
| --- | --- |

Kirjailija:  Eljas Pölhö - Pekka Honkanen
Kieli:  suomi
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Suomen Rautatiehistoriallinen Seura
Julkaistu:  2017
Ulkoasu:  sidottu, kovakantinen
Sivumäärä:  528
ISBN:  9789529390663

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Höyryveturit Valtionrautateillä / The Steam Locomotives of the Finnish State Railways on vuonna 2017 julkaistu tietoteos, jonka tavoitteena on esitellä teknisin tiedoin ja kuvin kaikki Valtionrautateillä höyryveturiaikakaudella vuosina 1862-1975 käytössä olleet höyryveturityypit. Esittelyt kattavat myös lyhyen aikaa käytössä olleet veturityypit, kuten sotasaalisveturit. Kirjassa on 528 sivua, joskin tekijöiden mukaan aineistoa olisi riittänyt yli 700 sivuun. Kuvituksena on 55 väri- ja 465 mustavalkokuvaa. Osa kuvista on aiemmin julkaisemattomia.
Kirjan julkaisun kustansi Suomen Rautatiehistoriallinen Seura. Teoksen sisältämien tietojen keräys ja varmistustyö rautatieharrastajien toimesta oli kestänyt vuosikymmeniä. Toimituskuntana ja avustajina olivat tunnetut rautatieharrastajat Eljas Pölhön ja Pekka Honkasen johdolla. Toimitustyöstä vastasivat Pekka Välimäki, Matti Bergström ja Sakari K Salo. Kirja on täydellisesti kaksikielinen. Englanninkielisestä käännöksestä vastasi Allan Scotson. Kustantajan esipuheen kirjoitti SRHS:n puheenjohtaja Henri Hovi.
Höyryveturit Valtionrautateillä-kirjan ilmestymisvuoteen liittyi kaksi juhlavuotta: Suomen itsenäisyys täytti sata vuotta ja kustantajayhdistys SRHS täytti 50 vuotta. Näihin liittyen teos hyväksyttiin Suomi 100-projektin osaksi ja julkistus tapahtui sekä paikallaolleet ennakkotilaajat saivat kappaleensa SRHS:n 50-vuotisjuhlassa 30.8.2017.
Arviot

Petri Sallinen arviossaan Resiina-lehdessä korostaa kirjan merkitystä Suomessa vähäiselle rautatietutkimuksen alalle ja kiittää SRHS:ää taloudellisen riskin ottamisesta kirjan julkaisemisesta seuran juhlavuotena. Myös kirjan tietosisällön selkeys ja silmää miellyttävyys saavat kiitosta. Kirjan tyypiksi Sallinen toteaa käsikirjatyyppisen perusteoksen aiheestaan. Hän pitää teosta kirjana, joka asettaa 2000-luvun rautatiehistoriallisille julkaisuille nollatason, joita parempia tulevien julkaisujen olisi syytä olla.
Saksalaisessa Eisenbahn Magazinissä ollut arvostelu korostaa kirjan olevan komplett Suomen höyryveturitypologia ja toteaa yleisesti kirjasta: de. Noch nie wurde finnische Eisenbahngeschichte derart umfangreich behandelt (vapaasti käännettynä: Suomen rautatiehistoriaa ei ole koskaan käsitelty näin laajasti).
I-55 (1925)

| I-55 |
| --- | --- |
 I-55

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1924
Laskettu vesille:  2. syyskuuta 1925
Palveluskäyttöön:  5. syyskuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  20. marraskuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 800 t (pinnalla) 2 300 t (sukellus)
Pituus:  100,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,0 m
Syväys:  4,83 m
Koneteho:  6 800 bhp (pinnalla) 1 800 shp (sukellus)
Nopeus:  20 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  64
Aseistus
Aseistus:  1 × 12 cm/45 ilmatorjuntatykki 8 × 53 cm torpedoputkea
I-55 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1927 valmistunut I-53-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1923 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. huhtikuuta 1924. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 5. syyskuuta 1927.
Palvelus

Alus nimettiin 20. toukokuuta 1942 uudelleen I-155:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 20. marraskuuta 1945 ja romutettiin vuonna 1946.
Helmipartamonni

| Helmipartamonni |
| --- | --- |
 Nuori koiras, viikset eivät vielä kasvaneet
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Imumonnit Loricariidae
Alaheimo::  Plekot Ancistrinae
Suku::  Partamonnit Ancistrus
Laji::  dolichopterus
Kaksiosainen nimi
 Ancistrus dolichopterus  Kner, 1854 
Katso myös
   Helmipartamonni Wikispeciesissä   Helmipartamonni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmipartamonni (Ancistrus dolichopterus) on pieni imumonneihin kuuluva kala, joka on melko suosittu akvaariokala. Sen erottaminen täpläpartamonnista on vaikeaa varsinkin nuorten yksilöiden kohdalla, ja monet helmipartamonneina myydyt kalat ovat mahdollisesti olleet täpläpartamonneja tai risteymiä. Se on kulkenut L-numerolla L183.
Koko ja ulkonäkö

Helmipartamonni voi kasvaa  10–12 cm pitkäksi. Sen iholla on tummanruskealla pohjalla kellanruskeita pilkkuja. Aikuisella koiraalla on kuonossaan muhkeat, pensasmaiset viikset. Nuorilla yksilöillä on selkäevän ja pyrstön takareunassa kellanvaalea reunus.
Alkuperä

Helmipartamonni on kotoisin Etelä-Amerikasta Amazonin ylä- ja keskijuoksulta sekä Negro-Trombetas-, Tefé-, Madeira- ja Tapajósjokien vesistöistä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Helmipartamonni viettää aikaansa imuroimalla nukkamaista levää kivien ja puunrunkojen sekä akvaarion rakenteiden pinnasta. Se saattaa levän puutteessa tuhota sileälehtisiä kasveja, kuten miekkakasveja.
Helmipartamonni munii ruokalusikallisen oranssinsävyisiä, parimillisiä munia johonkin koloon tai kuoppaan, ja koiras vahtii niitä aggressiivisesti.
Vesiolot ja ravinto

Helmipartamonni sopeutuu monenlaisiin vesioloihin. Sopiva pH on 6–8, lämpötila voi olla 23 ja 27 asteen välillä. Sopiva altaan koko on 80 litraa. Helmipartamonni syö kasvispitoista ruokaa.
Aiheesta muualla

Akvaristi-lehti (Arkistoitu – Internet Archive) 1/2006
Helmuth von Pannwitz

Helmuth von Pannwitz vuonna 1943.
Helmuth von Pannwitz (14. lokakuuta 1898 – 16. tammikuuta 1947) oli saksalainen kenraali, joka kunnostautui ratsuväenupseerina ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa.
Nuoruus

Pannwitz syntyi preussilaiseen ylhäisöperheeseen Botzanowitzissa Sleesiassa, nykyisessä Olesnossa. 16-vuotiaana kadettina hän liittyi armeijaan ensimmäisessä maailmansodassa ja ansaitsi palveluksestaan 1. ja 2. luokan rautaristit.
Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa hän ansaitsi ritariristin elokuussa 1941 ja tammenlehvät everstinä vuotta myöhemmin. Pannwitz oli oleellisessa osassa vuodesta 1942 eteenpäin kasakkavapaaehtoisten värväämisessä XV. Kosaken-Kavallerie-Korpsiin Saksan Wehrmachtiin, mitä hän myöhemmin komensi partisaanien vastaisessa taistelussa Jugoslaviassa.
Toinen maailmansota > Kasakkatoiminta

Kunnioituksesta ja ymmärryksestä, jota hän osoitti joukoilleen, Pannwitzista tuli niin suosittu kasakkavapaaehtoistensa joukossa, että ennen sodan loppua hänet valittiin Feldatamaniksi (korkein arvo kasakoiden hierarkiassa, normaalisti valittu tsaarille). Pannwitz antautui 11. toukokuuta 1945 brittijoukoille. Hänen sotilaansa kuitenkin luovutettiin neuvostojoukoille, mitä usein kutsutaan Lienzin kasakoiden pettämisenä. Osa heistä kuoli SMERSH:in käsissä tai teki itsemurhan välttääkseen karkotuksen. Koska Pannwitz oli Saksan kansalainen, häntä ei luovutettaisi SMERSH:ille. Siitä huolimatta Pannwitz vaati, että hän jakaisi miestensä ja komentajatoveriensa kohtalon.
Kohtalo

Pannwitz teloitettiin Moskovassa 16. tammikuuta 1947 tuomittuna vakoilusta, vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja terroristihyökkäyksestä Neuvostoliittoa vastaan.
Melkein 50 vuotta myöhemmin 1996 Boris Jeltsinin valtakaudella Pannwitzin perhe anoi postuumia armahdusta vuoden 1946 tuomiosta. Korkeimman sotaoikeuden syyttäjä päätti, ettei mitään todisteita alkuperäiseen tuomioon ollut. 28. kesäkuuta 2001 tuomio kumottiin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Helmuth von Pannwitz
Käännös suomeksi
Hynynen

Hynynen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Antti Hynynen (s. 1984), jalkapalloilija
Janne Hynynen, muusikko
Jouni Hynynen (s. 1970), muusikko, kirjailija, juontaja
Jukka "Juka" Hynynen (s. 1980), muusikko, tuottaja
Kullervo Hynynen (s. 1954), fysiikan professori
Mari Hynynen (Mari Perankoski, s. 1970), näyttelijä ja käsikirjoittaja
Paavo Hynynen (1917–1941), runoilija, lakitieteen ylioppilas, kaatui jatkosodassa
Tommi Hynynen (1987–2020), valokuvaaja
Veli-Matti Hynynen (s. 1983), salibandyn pelaaja
Ville Hynynen (1883–1947), opettaja ja suomentaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hugenotit (ooppera)

Hugenotit (ransk. Les Huguenots) on Giacomo Meyerbeerin säveltämä viisinäytöksinen grand opéra, jonka ensiesitys oli Pariisin oopperassa 29. helmikuuta 1836. Oopperan libreton kirjoittivat Eugène Scribe ja Émile Deschamps ja sen tapahtumat sijoittuvat vuoden 1572 huhtikuuhun, jolloin Ranskassa oli katolisten ja hugenottien välinen sisällissota. Tapahtumat huipentuvat pärttylinyön verilöylyyn. Oopperan alkusoitossa kehitellään Martti Lutherin säveltämää virttä Jumala ompi linnamme eri tempoissa.
I-3 (1925)

| I-3 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kōbe
Kölinlasku:  1. marraskuuta 1923
Laskettu vesille:  8. kesäkuuta 1925
Palveluskäyttöön:  30. marraskuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  20. tammikuuta 1943
Loppuvaihe:  upotettu 9. joulukuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 135 t (pinnalla) 2 791 t (sukellus)
Pituus:  93,9 m (vesiraja) 97,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,2 m
Syväys:  5,0 m
Koneteho:  6 000 bhp (pinnalla) 2 600 shp (sukellus)
Nopeus:  18 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  92
Aseistus
Aseistus:  2 × 14 cm/40 ilmatorjuntatykkiä 6 × 53 cm torpedoputkea
I-3 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1926 valmistunut I-1-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1923 hankinnoissa Kawasakin Kōben telakalta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1923. Alus laskettiin vesille 8. kesäkuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta 1926.
Palvelus

Alus upposi 9. joulukuuta 1942 Guadalcanalilla ja poistettiin alusluettelosta 20. tammikuuta 1943.
Hjørundfjordin kirkko

| Hjørundfjordin kirkko Hjørundfjord kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Ørsta, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1880
Suunnittelija:  Henrik Nissen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hjørundfjordin kirkko (norj. Hjørundfjord kyrkje) on Ørstan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hjørundfjordin kirkko Wikimedia Commonsissa
Hypanis

Hypanis (m.kreik. Ὕπανις) voi viitata seuraaviin:
Etelä-Bug, antiikin Hypanis, joki nykyisessä Ukrainassa
Kuban, antiikin Hypanis, joki nykyisellä Venäjällä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hypanis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
I-53 (1925)

| I-53 |
| --- | --- |
 I-153

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kuren laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1924
Laskettu vesille:  5. elokuuta 1925
Palveluskäyttöön:  30. maaliskuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  11. marraskuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1948
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 800 t (pinnalla) 2 300 t (sukellus)
Pituus:  100,6 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,0 m
Syväys:  4,83 m
Koneteho:  6 800 bhp (pinnalla) 1 800 shp (sukellus)
Nopeus:  20 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukellus)
Miehistöä:  64
Aseistus
Aseistus:  1 × 12 cm/45 ilmatorjuntatykki 8 × 53 cm torpedoputkea
I-53 oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1927 valmistunut I-53-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1923 hankinnoissa Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. huhtikuuta 1924. Alus laskettiin vesille 5. elokuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 30. maaliskuuta 1927.
Palvelus

Alus nimettiin 20. toukokuuta 1942 uudelleen I-153:ksi. Se poistettiin alusluettelosta 30. marraskuuta 1945 ja romutettiin vuonna 1948.
Futurice

| Futurice Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2000 (Helsinki, Suomi)
Toimitusjohtaja:  Simo Leisti
Puheenjohtaja:  Hanna Maria Sievinen
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toimiala:  tietotekniikka
Tuotteet:  ohjelmistonkehitys mobiiliohjelmistot kuluttajasovellukset yritysratkaisut
Liikevaihto:  73M€
Liikevoitto:  5,9M€
Henkilöstö:  629 (2020)
Tytäryhtiöt:  Columbia Road  Thriv Meltlake  Recordly
Omistaja:  neljä perustajaa, Elo ja Ilmarinen. Noin 200 työntekijää omistaa yrityksen osakkeita (2018)
Kotisivu:  futurice.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Futurice Oy on suomalainen web- ja mobiiliohjelmistoja kehittävä sekä liikejohdon konsultointia että organisaation kulttuuriin liittyviä palveluja tarjoava yritys. Se on keskittynyt palveluliiketoimintana muille yrityksille tehtävään konsultointiin, ohjelmistopalveluihin ja palveluiden ylläpitoon. Yritys on yksi Suomen nopeimmin kasvaneita tietotekniikkayrityksiä ja vuonna 2021 sen palveluksessa oli noin 700 työntekijää Britanniassa, Ruotsissa, Saksassa ja Suomessa.
Historia > 2000-2009

Vuonna 2000 neljä perustajajäsentä, mukaan lukien Tuomas Syrjänen, perustivat Futuricen.
Vuonna 2008 Futurice teki etupäässä internet- ja mobiiliohjelmistoja muun muassa mediataloille, operaattoreille ja laitevalmistajille. Sen asiakkaisiin kuuluivat esimerkiksi MTV3:n Elixir-palvelu ja kansainvälisen Amazon-verkkokirjakaupan äänikirjojen mobiilikuuntelupalvelu Amazon Audible, joka mahdollisti äänikirjojen kuuntelun matkapuhelimella. Tammikuussa 2008 IEEE Consumer Communications and Networking (CCNC) -konferenssissa esiteltiin Nokian ja Futuricen yhteistyönä syntynyt Apache-, MySQL- ja PHP -kehitysympäristön Symbian/S60-versio eli Personal Apache MySQL PHP (PAMP). Futurice esitteli samassa konferenssissa myös PAMP-kehitysympäristöön perustuvaa tutkimuksellista vertaisverkkoprototyyppiä. Vuoden 2008 JavaOne-konferenssissa Futurice esitteli uusia mobiili-Java-alustan kehitystyökaluja. Yrityksen toimitusjohtajana aloitti Tuomas Syrjänen ja Tampereelle perustettiin toimisto joulukuussa. Yhtiö työllisti 60 asiantuntijaa Helsingissä ja sen vuotuinen liikevaihto oli noin viisi miljoonaa euroa. Viiden vuoden liikevaihdon kasvu oli 2 885 prosenttia, millä Futurice pääsi Deloitten tekemässä Fast 500 -vertailussa suomalaisyhtiöiden kärkeen.
Historia > 2010-

Vuonna 2010 perustettiin tytäryhtiö Futurice Gmbh Saksaan ja toimisto Berliiniin.
Vuonna 2012 Futurice perusti tytäryhtiön Futurice Ltd:n Britanniaan ja toimiston Lontooseen.
Vuonna 2013 Futuricella oli 180 työntekijää Suomessa, Saksassa ja Englannissa.
Yrityksen liikevaihto oli vuosina 2013–2016 nousujohtoista ja toiminta voitollista. Esimerkiksi vuonna 2015 sen liikevaihto oli lähes 30 miljoonaa euroa ja sillä oli toimipisteet Helsingissä, Tampereella, Lontoossa ja Berliinissä, joissa työskenteli 300 henkilöä.
Vuonna 2016 Futurice käynnisti osakepohjaisen kannustinohjelman, minkä seurauksena puolet sen henkilöstöstä oli yhtiön osakkaita. Se perusti uudet toimistot Müncheniin ja Tukholmaan.
Vuonna 2017 Futurice määritteli, että kilpailukykysopimuksessa sovittu työajan pidennys käytetään koulutukseen ja vapaaehtoistyöhön.
Vuonna 2018 Futurice työllisti 500 henkilöä ja sillä oli kuusi toimistoa neljässä maassa. Toukokuussa uutena toimitusjohtajana Syrjäsen jälkeen aloitti Teemu Moisala, joka oli johtanut yhtiön Suomen toimintoja.
Organisaatio

Vuonna 2021 työntekijöitä oli yhteensä noin 700, ja heistä 350 työskenteli Suomessa, työntekijöistä kolmannes oli naisia ja työntekijöiden joukosta löytyi 46 kansalaisuutta. Yrityksellä oli toimipisteet Helsingissä (pääkonttori), Tampereella, Tukholmassa, Münchenissä, Stuttgartissa, Berliinissä ja Lontoossa.
Organisaatio > Johto

Futuricen hallitukseen kuuluvat Hanna Sievinen (pj),Trevor Didcock, Emma-Leena Heikkinen, Carlos Härtel, Risto Siilasmaa, , Tuomas Syrjänen ja Jorma Vartia.