stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Milla Paloniemi

| Milla Paloniemi |
| --- | --- |
 Milla Paloniemi Lahden kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1983 (ikä 41) Jalasjärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  graafikko, sarjakuvapiirtäjä
Aiheesta muualla
Kotisivu
Milla Pauliina Paloniemi (s. 10. syyskuuta 1983 Jalasjärvi) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja graafikko. Hän on piirtänyt Kiroileva siili -sarjakuvaa vuodesta 2003.
Paloniemen Kiroileva siili oli tammikuussa 2007 Ilta-Sanomien kuukauden kotimaisena sarjakuvana, minkä jälkeen sarjakuvista koottu ensimmäinen omakustannealbumi nousi Akateemisen Kirjakaupan neljänneksi myydyimmäksi kirjaksi. Helmikuussa julkaistiin toinen albumi, josta tuli maaliskuussa Suomen myydyin kirja ja pysyi kotimaisten kirjojen myynnissä kärjessä useita kuukausia.
Kemin sarjakuvapäivillä 2007 Paloniemi sai vuosittain jaettavan Strippi-Lempi-palkinnon Kiroileva siili -sarjakuvastaan. Perusteluna palkitsemiselle oli, että se on ”ensimmäinen hahmo, joka on ärhäkkyydellään tempaissut itsensä irti Internetistä ja pesiytynyt sieltä lehtien ja albumien sivuille”. Sarjakuvalle myönnettiin 2008 ensimmäinen Sarjakuva-Finlandia -palkinto. Joulukuussa 2010 sanomalehti Ilkka muisti Paloniemeä Artturi Leinosen palkinnolla eteläpohjalaisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
Vuonna 2020 Paloniemi osti hevostilan Tampereelta. Syksyllä 2023 hän muutti hevosineen toiselle maatilalle Sippolaan, Kouvolan eteläosaan. Hevostilan pitämisen ohella hän toimii graafisena suunnittelijana ja tekee kuvituksia.
Verkkosarjakuvat

Tassutellen (2003–)
Kiroileva siili (2003–)
En vaan osaa! (2006–)
Albumit

Tassutellen (omakustanne, 2004)
Kiroileva siili (seinäkalenteri, 2005)
Kiroileva siili.  Vantaa:  Norpatti, 2006.  ISBN 952-92-0849-9
Kiroileva siili.  Turku:  Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-045-4
Kiroileva siili 2.  Turku:  Sammakko, 2008.  ISBN 978-952-483-080-5
Tassutellen.  Turku:  Sammakko, 2007.  ISBN 978-952-483-064-5
En vaan osaa!  Turku:  Sammakko, 2008.  ISBN 978-952-483-084-3
Kiroileva siili 3.  Turku:  Sammakko, 2009.  ISBN 978-952-483-101-7
Kiroileva siili 4.  Turku:  Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-132-1
En vaan osaa! 2.  Turku:  Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-157-4
(toim.): Sarjakuvakeittokirja.  Turku:  Sammakko, 2010.  ISBN 978-952-483-158-1
Kiroileva siili 5.  Turku:  Sammakko, 2011.  ISBN 978-952-483-174-1
Kiroileva siili 6.  Turku:  Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-208-3
(toim.): Sarjakuvakeittokirja 2.  Turku:  Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-234-2
(toim.): Höh! ...ja muita sarjakuvakertomuksia lapsille. Turku: Sammakko, 2012. ISBN 978-952-483-235-9.
Maailman komein karhu. Turku: Lempo, 2012. ISBN 978-952-5938-20-3.
Veera & minä. Turku: Sammakko, 2013. ISBN 978-952-483-244-1.
Kiroileva siili: juhlakirja. Turku: Sammakko, 2014. ISBN 978-952-483-273-1.
Kiroileva siili 7. Turku: Sammakko, 2015. ISBN 978-952-483-301-1.
Lennart. Helsinki: Like, 2015. Käsikirjoitus Peik ja Katja Lehtonen. ISBN 978-952-01-1215-8.
112 osumaa: sarjakuvataiteilijan päiväkirja. Helsinki: Arktinen Banaani, 2016. ISBN 978-952-270-307-1.
Kiroileva siili 8. Turku: Sammakko, 2018. ISBN 978-952-483-350-9.
Kiroileva siili. Pehemoonen puoli. Turku: Sammakko, 2020. ISBN 978-952-483-413-1.
Kiroileva siili 9. Turku: Sammakko, 2023. ISBN 978-952-483-438-4.
Lyhyet sarjakuvat antologioissa ja lehdissä

Pikku-Fingerpori 7: Lööppi Fingerpori. Helsinki: Arktinen Banaani, 2016. ISBN 978-952-270-230-2.
Katkenneita lankoja: tarinoita loppuunpalamisesta. Jyväskylä: Atena, 2020. ISBN 978-952-300-746-8.
Muut teokset

Paloniemi, Milla ja Frangén, Simo: Edestä- ja takaapäin, kuvitus Simo Frangénin kirjoittamaan seksirunokirjaan.  Helsinki:  Täysi Käsi, 2020.  ISBN 978-952-69327-7-4
Paloniemi, Milla ja Sofia, Jenni: Miksi siili kiroilee?!: tunnetaitokirja. Jyväskylä: Atena, 2022. ISBN 978-951-1-42328-7.
Aiheesta muualla

Milla Paloniemen kotisivut
Paloniemen esittely Sammakon sivuilla
Muhonen, Anne: Kuin kissa ja koira. Kvaak.fi. 1.9.2004. Arkistoitu 11.2.2010.
Muhonen, Anne: #¤¿kele!!!. Kvaak.fi. 14.9.2005. Arkistoitu 11.2.2010.
Sinisalo, Otto: Kotimaisia nettisarjakuvia: Milla Paloniemi Katuoja. 15.4.2007.
Vimma, Tuomas: Milla Paloniemi City-lehti. 13/2007.
Laine, Jukka: Norpatti seikkailee! Kvaak.fi. 1.10.2008. Arkistoitu 11.2.2010.
Halonen, Kaisa: Kuin leikkiä (Arkistoitu – Internet Archive) Vantaan Lauri. 30.4.2009.
Aiheesta muualla > Milla Paloniemen verkkosarjakuvat

Kiroileva siili
En vaan osaa! (Arkistoitu – Internet Archive) -sarjakuvablogi ja sen vuosien 2006–2008 arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Milla Paloniemi Tampereen kirjamessuilla 2012.
Vitalis Pantenburg

Vitalis Peter Joseph Pantenburg (3. kesäkuuta 1901 Wittlich, Rheinland-Pfalz, Saksa – jälkeen 1976) oli saksalainen diplomi-insinööri, talousmaantieteilijä, toimittaja, kirjailija, kääntäjä ja valokuvaaja. Hän oli naimisissa kirjailija ja valokuvaaja Lieselotte Kattwinkelin kanssa. Pantenburg teki useita matkoja Norjaan, Pohjois-Ruotsiin ja Suomen Lappiin sekä Petsamoon ja harjoitti samalla myös tiedustelua Saksan hyväksi.
Pantenburg opiskeli energiataloutta, sähkötekniikkaa ja talousmaantiedettä Hannoverin Gottfried Wilhelm Leibniz-yliopistossa ja Braunschweigin teknillisessä yliopistossa. Vuonna 1935 hänestä tuli Saksan ja Pohjoismaiden välisiä suhteita vahvistamaan pyrkineen Nordische Gesellschaft-yhdistyksen Kölnin-toimiston johtaja. Samana vuonna ilmestyi Pantenburgin laatima artikkeli Beitrag Eine Begegnung mit dem Hakenkreuz im hohen Norden.
Saksan armeijan tiedustelupalvelun Abwehrin päällikkö amiraali Wilhelm Canaris määräsi 1930-luvun lopulla Pantenburgin johtamaan pohjois-Skandinaviaan kohdistuvaa tiedustelua. Näissä tehtävissä Pantenburg teki 1930-luvun lopulla yhteensä kuusi matkaa tälle alueelle. Pantenburg teki muun muassa matkan Norjaan sekä pohjois-Ruotsiin kuvatakseen ja kartoittaakseen linnoituslaitteita Bodenin ja Narvikin ympäristössä. Norjan miehityksen jälkeen Pantenburg työskenteli muun muassa Finsessä Norjassa sijainneessa Saksan valtakunnan ilmailuministeriön alaisessa tutkimuslaitoksessa (Erprobungsstelle Nord (Arktis)), missä testattiin laitteiden ym. toimintaa äärimmäisen kylmissä napaolosuhteissa.
Sodan jälkeen Pantenburg työskenteli Deutsche Gesellschaft für Polarforschung-tutkimuslaitoksen palveluksessa. Hän teki yhdessä vaimonsa puoli vuotta kestäneen tutkimusmatkan Kanadaan 1949–1950. Retken aikana Pantenburgit matkasivat 30 000 kilometrin matkan autolla. Pantenburgit asuivat 1950-luvulla Rodenkirchenissä ja 1970-luvulla Hahnwaldissa, 1970-luvun lopulla Pantenburgit muuttivat asumaan Saksasta Baleaareille.
Pantenburg kirjoitti useita matkakirjoja tekemiltään matkoilta ja laati myös kansantajuisia luonnontieteitä käsitteleviä teoksia sekä aikuisille, nuorille että lapsille. Kaksi Pantenburgin kirjoista, 1938 ilmestynyt Rußlands Griff um Nordeuropa ja 1943 ilmestynyt Finnland, joutui sotien jälkeen kiellettyjen kirjojen listalle Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeellä itäisessä Saksassa. Kirjan Rußlands Griff um Nordeuropa suomennos Venäjä uhkaa Pohjolaa oli niiden kirjojen joukossa, jotka Suomen kustannusyhdistys pyysi 1944 ja 1945 kirjakaupoille lähettämissään kirjeissä poistamaan näytteiltä ja myynnistä.
Teoksia

Rußlands Griff um Nordeuropa. (1938, Schwarzhäupter, Leipzig, julkaistu suomeksi nimellä Venäjä uhkaa Pohjolaa. WSOY 1939)
Nordland jenseits der Eisbarre. Eine Expedition in arktisches Urland. Aus den Tagebüchern des Verfassers. (1940, Dt.Verl.Ges.)
Finnland : jüngstes Reich im hohen Norden (1943, Goldmann, Leipzig)
Zum Dach Europas. (1948, Dt.Verl.Ges.)
Wild – Ren, Jagdfahrten auf nordischer Hochsteppe. (1949, Dt.Verl.Ges.)
Arktis. Erdteil der Zukunft. (1949, Bagel)
Eirik der Jungfänger. (1951, Greven)
Die Trapper und die große Straße. (1953, Westermann)
Hier fängt die Welt noch einmal an. Auf Kanadas neuen Straßen. (1955, Dt.Verl.Ges.)
Unternehmen Kitimat – Ingenieure zähmen wilde Wasser. (1960, Arena)
Die Arktis ruft. (1964, Spectrum)
Ein Gigant erwacht – Kanada Von der Hudsonbay zum Industriestaat. (1966, Diederichs)
Werner von Siemens – Abenteuer Elektrizität. (1966, Ensslin&Laiblin)
Expedition heute: Wissenschaft unterwegs. (1967, Schwann)
Überfluss spendet die Erde. (1968, Cotta)
Rettet das Wasser! Vom weltweiten Feldzug der Hydrologen. (1969, Schwann)
Verfahrenstechnik: Gewußt wie. Ein neuer Beruf für Ingenieure. (1969, Schwann)
Das Porträt der Erde. Geschichte der Kartographie. (1970, Kosmos) ISBN 3-440-00266-7
Abenteuer ohne Waffen: Die Herren der Arktis. (1971, Schwann)
Luftsprung auf T3. (1972, Ueberreuter) ISBN 3-8000-2130-7
Kanada-Polyglott-Reiseführer. (1974, 2. painos, Polyglott) ISBN 3-493-60804-7
Die Mosel. (1974, Polyglott) ISBN 3-493-60616-8
Landschaft aus Menschenhand. (1975, Greven Verlag Köln) ISBN 3-7743-0099-2
Seestraßen durch das große Eis. (1976, Koehler) ISBN 3-7822-0114-0
Eifel-Polyglott-Reiseführer. (1979, Polyglott) ISBN 3-493-60629-X
Käännöksiä

Hjalmar Siilasvuo : Suomussalmi : Kampf und Sieg in nordfinnischer Wildmark ; ins Deutsche übertragen und bearbeitet von Vitalis Pantenburg. Rütten & Loening, Potsdam 1942 (suomenkielinen alkuteos Suomussalmen taistelut)
Håkan Mörne : Winter der Ehre : Finnlands Kampf der hundert Tage. Universitas Verlag, Berlin 1942 (ruotsinkielinen alkuteos Ärans vinter)
Viljo Saraja : Waffenbrüder. Paul List Verlag, Leipzig 1942 (suomenkielinen alkuteos Lunastettu maa)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Vitalis Pantenburg on Wikiaineistossa  Luettelo Vitalis Pantenburgin kirjoittamista lehtiartikkeleista
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Vitalis Pantenburg
Käännös suomeksi
Panssarinyrkki

Panssarinyrkkejä Sotamuseossa Helsingissä.
Panssarinyrkki ja panssarikauhun ammus
Panssarinyrkeillä aseistettuja suomalaissotilaita ohittamassa rynnäkkötykin tuhoamaa T-34-panssarivaunua Tali-Ihantalassa vuonna 1944.
Panssarinyrkki (saks. Panzerfaust) oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen kevyt kertasinko. Aseen eri versioita valmistettiin miljoonittain, ja myös suomalaisilla oli jatkosodassa käytössä saksalaisten toimittamia panssarinyrkkejä. Bazookan ja panssarikauhun ohella panssarinyrkki on nykyisten sinkoaseiden edeltäjä. Suomeen tuotuna asetta kutsuttiin aluksi saksalaisen nimityksen Handpatrone mukaan käsipatruunaksi. Aseen nimeä kantaa 1990-luvulla käyttöön tullut nykyinen Panzerfaust 3
Ominaisuudet

Panssarinyrkki oli yhden miehen ase, joka muodostui putkesta ja putken päässä olevasta ammuksesta. Ammuksen takana oli räjähdepanos, joka lennätti ammuksen kohteeseensa muutaman kymmenen m/s nopeudella. Sytytin räjäytti varsinaisen panoksen, joka muotoutui kuumaksi metallisuihkuksi, jonka nopeus oli 8 000 metriä sekunnissa ja joka porautui panssarivaunun panssarin läpi ja kuumuudellaan aiheutti vaunun sisällä vaurioita ja mahdollisesti sen omien ampumatarvikkeiden räjähdyksiä. Aseen vaikutus ei siis perustunut iskuenergiaan, vaan suunnattuun räjähdysvaikutukseen. Toisen maailmansodan aikana panssarinyrkillä oli mahdollista tuhota kaikki rintamakäytössä olevat panssarivaunutyypit. Taktisesti aseen suurin ongelma oli ammuksen alhaisen lähtönopeuden aiheuttama lyhyt ampumaetäisyys ja ampujan suojattomuus. Kehittyneimmän mallin ampumaetäisyys oli 125 metriä, mutta esimerkiksi tyyppi 30:n kantama oli vain noin 30 metriä.
Suomeen tuotiin kahta panssarinyrkin versiota, F1 (pikkunyrkki, Panzerfaust 30 Klein) kaliiperiltaan 100 mm ja F2 (isonyrkki Panzerfaust 30), jonka kaliiperi oli 142 mm.
Ase painoi noin viisi kiloa, mistä ammuksen paino oli noin kolme kiloa. Ammuksen halkaisija oli 150 mm. Panssarinyrkki oli halpa massa-ase, vuonna 1944 valmistusmäärä oli yli viisi miljoonaa.
Putken takapäästä purkautuvien ammuksen lähtöpanoksen kuumien palokaasujen vuoksi putken takana täytyi olla useita metrejä vapaata tilaa. Ase oli rekyylitön panosase, ammus ei siis ollut rakettitoiminen.
Käyttö Suomessa

Kaikkiaan Saksasta ostettiin Suomeen 1944 yli 25 000 panssarinyrkkiä. Alku ei sujunut aivan ongelmitta, sillä kaikki käyttöohjeet olivat saksaksi, ja uusi ase oli joukoille outo. Hämmennystä aiheutti esimerkiksi se, että putken reikäpää piti suunnata kohteesta poispäin. Saksan kielen taitajat tai tekniikkaa ymmärtävät oivalsivat melko nopeasti, miten ase toimi ja miten sillä piti tähdätä. Aseen perässä oleva tulisuihkusta varoittava ilmoitus jäi joskus huomioimatta, jolloin ampujan takana oleva loukkaantui, tai aseen käyttäjä loukkasi itsensä, jos hän sattui pitämään putken perää olkapäätään vasten, tai takana oli kiinteä este. Sotilaita myös kaatui heidän pidettyään tietämättömyyttään panssarinyrkkiä esim. rintaansa vasten.
Suomen käytössä oli kesällä 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen torjunnassa panssarinyrkistä useimmiten tyyppi 30, jonka läpäisykyky suorassa kulmassa oli noin 200 mm ja kantama vain noin 30 metriä. Ase siis piti laukaista huomattavan läheltä.
Kesän 1944 aikana oli panssarinyrkkien kulutus 3 900 kpl. Sodan päättyessä jäi
varastoon 21 912 kpl, joka on noin 5,6-kertainen kesän 1944 kulutukseen
verrattuna.
Muuta

Suomalaisen metalliyhtye Stam1nan vuonna 2014 julkaisema Panzerfaust- niminen kappale kertoo panssarinyrkeistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panssarinyrkki Wikimedia Commonsissa
http://www.pkymasehist.fi/panzerfaust.html
Soili Kajaste

| Soili Kajaste> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1944 (ikä 80–81)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  psykologi ja psykoterapeutti
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (PsyM), Jyväskylän yliopisto (PsyL)
Aiheesta muualla
Soili Kajaste
Soili Kajaste (s. 1944) on suomalainen psykologi (PsyL) ja kognitiivinen psykoterapeutti (VET), joka tunnetaan muun muassa työstään unihäiriöiden ja unettomuuden lääkkeettömien hoitojen tutkijana sekä aiheen kouluttajana. Hän käyttää erityisesti kognitiivis-behavioristisia psykoterapeuttisia menetelmiä unettomuuden hoidossa. Vuonna 2012 hänet nimettiin vuoden psykologiksi.
Teoksia

Soili Kajaste & Juha Markkula: Hyvää yötä : apua univaikeuksiin. Kirjapaja, 2011. ISBN 978-952-247-144-4.
Irma Karila, Esa Chydeniuis, Soili Kajaste, Esa Chydenius : Kognitiivisen psykoterapian yhdistys 35 vuotta. Luote 2012.
Soili Kajaste: Changes in personal meaning organization during a weight loss program : a case study of obese sleep apnea patients. Lisensiaattityö Jyväskylän yliopistolle. (englanniksi)
Aiheesta muualla

Tiedeykkönen: Unihäiriöihin ratkaisu ilman lääkkeitä (8.5.2012; Soili Kajaste mukana radio-ohjelmassa 18 min 20 s jälkeen) (areena.yle.fi)
Ylen aamu-tv: Vuoden psykologi puhuu unettomuudesta (9 min, 7.5.2012) (areena.yle.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kaišiadorysin rautatieasema

| Kaišiadorysin rautatieasema,   Kaišiadorių geležinkelio stotis |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  54°51′47.8″N, 024°27′43.7″E
Osoite:  J. Misiūno aikšte 1, LT-56120 Kaišiadorys, Liettua 
Kunta:  Kaišiadorys
Valtio:  Liettua
Avattu:  1861 (rata) 
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  eri puolille Liettuaa: muun muassa Kaunas, Klaipėda, Šiauliai, Vilna; ulkomaille Valko-Venäjälle ja Venäjälle (Kaliningradin alue, Moskova)
Taajamajunat:  Kaunas-Vilna-reitillä
Pysäköinti:  Aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä
Kaišiadorysin rautatieasema (liett. Kaišiadorių geležinkelio stotis) on Liettuan rautateiden risteysasema Vilnan ja Kaunasin välisellä radalla Kaišiadorysin pikkukaupungissa Liettuan eteläosissa.
Kaišiadorys on merkittävä rautateiden risteyspaikkakunta. Se sijaitsee yhtäältä pääkaupunki Vilnasta luoteeseen satamakaupunki Klaipėdaan vievällä radalla ja toisaalta Kaišiadorysissä radasta haarautuu tärkeä Kaunasin kautta Kaliningradiin vievä reitti. Sijainti Liettuan kahden suurimman kaupungin välillä takaa melko tiheän taajamajunaliikenteen. Kansainvälistä henkilö- ja rahtiliikennettä Kaišiadorysin ratapihan kautta syntyy erityisesti Venäjän rautateiden liikenteestä Kaliningradin alueen ja Baltian itäpuolisen Venäjän välillä.
Historiaa

Rautatien paikkakunta sai 1861-1862 osana Venäjän keisarikunnan radanrakennushanketta Vilnan länsipuolelta Lentvarisista Kaunasin kautta Kybartaihin, nykyisen Kaliningradin alueen itärajalle. Vuosina 1868–1871 rakennettiin Kaišiadorysista rata satamakaupunki Liepājaan (Latvia), mitä linjaa jatkettiin pian Romnyyn (Ukraina) saakka.
Rautatiereitit aseman kautta

Vilnan asema–Lentvaris–Kaišiadorys–Jonava–Kėdainiai–Šiauliai–Telšiai–Kretinga–Klaipėdan asema.
Rautatie haarautuu: Kaišiadorys–Kaunas–Kazdu Rūda–Kybartai–Kaliningrad. Kazdu Rudassa rautatiestä haarautuu edelleen Marijampolė ja Šeštokain kautta Puolan Varsovaan vievä ratayhteys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaišiadorysin rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Kaksipuoluejärjestelmä

Kaksipuoluejärjestelmä on poliittinen järjestelmä, jossa vaalijärjestelmä tuottaa kaksi pääpuoluetta. Kaksipuoluejärjestelmässä toisella on hallitusvalta ja toinen on oppositiossa.
Kaksipuoluejärjestelmä on käytössä muun muassa Britanniassa, Maltalla ja Yhdysvalloissa. Olemassa olevat kaksipuoluejärjestelmät ovat vapaita monipuoluejärjestelmiä, mutta enemmistövaalitapaa käyttävissä vaalipiireissä äänestäjien tahto polarisoituu kahteen. Toisin sanoen vain kahdella puolueella on mahdollisuus menestyä, mutta kaikki saavat osallistua. Pohjimmiltaan on äänestäjistä kiinni, keskittävätkö he äänensä kahdelle vai useammalle puolueelle.
Kaksipuoluejärjestelmään kuuluu usein varjohallitus. Esimerkiksi Britanniassa se on vakiintunut poliittinen käytäntö.
Suomalaista keskustelua

Jotkut kokoomuslaiset ja eräät talouselämän vaikuttajat herättivät 2000-luvun alussa keskustelua siirtymisestä kaksipuoluejärjestelmään. Kolumnisti Pekka Seppänen on arvellut, että se helpottaisi puolueen valintaa ja kasvattaisi äänestysinnokkuutta. Muut puolueet ovat vastustaneet ajatusta.lähde? Esimerkiksi Vihreiden Osmo Soininvaara on arvostellut Kokoomuksen Heikki A. Ollilan arveluja siirtymisestä kaksipuoluejärjestelmään sanoen kaksipuoluejärjestelmän olevan "epärealistinen" ja "kansanvaltaa halveksiva". Sen on nähty vastaavan äänestäjien mielipiteitä silloin, kun nekin ovat kaksijakoisia. Kaksipuoluejärjestelmää on kritisoitu myös siitä, että sen on sanottu kaventavan ihmisten valinnanvapautta ja kasvattavan eriarvoistumista.lähde?
Kaksiaukkoiset perhoset

| Kaksiaukkoiset perhoset |
| --- | --- |
 Keisarinviitta (Argynnis paphia)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
(luokittelematon)::  Kaksiaukkoiset perhoset Ditrysia  Börner, 1925
Yläheimot
 Katso teksti 
Katso myös
   Kaksiaukkoiset perhoset Wikispeciesissä   Kaksiaukkoiset perhoset Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaksiaukkoiset perhoset, aikaisemmin myös aitoperhoset, (Ditrysia) on perhosten luokittelematon taksonominen jako, joka kuuluu erilaissuonisten osalahkoon ja johon kuuluu eri yläheimoja. Siihen kuuluvat lähes kaikki erilaissuonisten yläheimot muutamia pienikokoisia lajeja käsittäviä poikkeuksia lukuun ottamatta.
Erotuksena yksiaukkoisista perhosryhmistä, kaksiaukkoisten perhosten naarailla on kaksi sukuaukkoa, toinen parittelua ja toinen munimista varten. Sukuaukkoja yhdistää siementiehyt. Yhdistävänä tekijänä ovat myös takaruumiin kärkiosan tukiliistakkeet eli nk. apodeemit sekä imukärsän sisällä olevan lihaksiston rakenne, joskin imukärsä on osalla lajeista surkastunut tai puuttuu kokonaan.
Yläheimot

Ditrysia sisältää seuraavat 33 yläheimoa, joista 22:n yläheimon lajeja tavataan Suomessa:
Axioidea
Calliduloidea
Copromorphoidea
Galacticoidea
hammaskoimaiset Epermenioidea
Hedyloidea
Hyblaeoidea
Immoidea
jäytäjäkoimaiset Gelechioidea
karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
kehrääjäkoimaiset Yponomeutoidea
kehrääjämäiset Bombycoidea
koimaiset Tineoidea
koisaperhosmaiset Pyraloidea
koverokoimaiset Schreckensteinioidea
kääriäismäiset Tortricoidea
lasisiipismäiset Sesioidea
miinaajakoimaiset Gracillarioidea
Mimallonoidea
mittarimaiset Geometroidea
nirhiäismäiset Thyridoidea
outokoimaiset Urodoidea
paksupäät Hesperioidea
punatäplämäiset Zygaenoidea
puuntuhoojamaiset Cossoidea
päiväperhoset Papilionoidea
Simaethistoidea
sirppisiipismäiset Drepanoidea
sulkaperhosmaiset Pterophoroidea
tuikekoimaiset Choreutoidea
varsikoimaiset Douglasioidea
viuhkaperhosmaiset Alucitoidea
Whalleyanoidea
yökkösmäiset Noctuoidea
Kalaväylä

Kalaväylä on joen, salmen tai kapeikon valtaväylä tai järven tai meren syvimmällä kohdalla selkäveteen jatkuva vesialueen osa, jossa kalat voivat liikkua niin, ettei niiden kulku esty. Lain mukaan kalaväylä on pidettävä avoinna, jotta kalat voivat kulkea vapaasti. Valtaväylä tarkoittaa joen, salmen tai kapeikon syvintä kohtaa, jonka leveys on kolmasosa koko leveydestä. Eräissä tapauksissa valtaväylän leveys on kuitenkin vähintään 7 metriä. Selkävesi tarkoittaa laajaa yhtenäistä ja saaretonta vesialuetta.
Paikassa, jossa joki laskee järveen tai mereen, on joen valtaväylän jatkeena kalaväylä, jonka leveys on kolmasosa vesialueen leveydestä. Kalaväylä ulottuu niin kauaksi järveen tai mereen, että kalojen kulku selkäveteen on turvattu. Kalaväylän rajat voidaan määritellä ja merkitä kartalle maanmittaustoimituksessa.
Kalaharin hiekkaa

| Kalaharin hiekkaa> Sand |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ulla-Lena Lundberg
Kieli:  suomi
Genre:  trilleri
Kustantaja:  Söderström & Co
Julkaistu:  1986
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  237 s.
ISBN:  951-52-1060-7
Suomennos
Suomentaja:  Veijo Kiuru
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1987
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  267 s.
ISBN:  951-20-2837-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kalaharin hiekkaa (alkuteos Sand) on Ulla-Lena Lundbergin kirjoittama romaani. Se on kertomus eteläafrikkalaisen sotilaan Tom Careyn, ruotsalaisen antropologi Klara Granrothin ja hänen amerikkalaisen miesystävänsä Charlie Wildermanin matkasta autolla Botswanan arolla. Psykologissävyinen trilleri heijastaa alueen 1980-luvun politiikkaa, mutta romaani on pohjimmiltaan ihmisten välisten suhteiden kuvaus.
Aiheesta muualla

Teos sivulla Kirjasampo.fi