stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Graniitti
Ominaisuudet

Graniitti koostuu kvartsista, kiilteestä, maasälvästä ja joskus myös sarvivälkkeestä, jotka voidaan erottaa rakeina kiven pinnassa. Graniitin väri vaihtelee melko paljon maasälvän värin (joka vaihtelee punaisesta miltei valkoiseen) ja määrän mukaan tumman punaruskeasta vaaleanharmaaseen. Myös raekoko vaihtelee muutamasta sentistä alle milliin. Erikoisia graniittimuunnoksia ovat muun muassa pallograniitit ja erityyppiset rapakivigraniitit, joita louhitaan koriste- ja rakennuskiveksi. Graniitin tiheys on koostumuksesta riippuen noin 2,55–2,75 g/cm3.
Magmakiveksi graniitti on vaaleaa ja kevyttä, koska siinä on runsaasti piihappoa verrattuna muihin syväkivilajeihin. Lisäksi samasta syystä se on niin sanottu hapan kivilaji. Graniitin tyypillinen kemiallinen koostumus on 70–77 % piidioksidia, 11–13 % alumiinioksidia, 3–5 % kaliumoksidia, 3–5 % natriumoksidia, 1 % kalkkia, 2–3 % rautaa, ja alle 1 % magnesiumia ja titaania.
Graniitissa on pieniä määriä uraania ja toriumia, jotka aiheuttavat radioaktiivista säteilyä. Yleensä säteilymäärät ovat erittäin pieniä, mutta joskus merkittäviä. Muiden materiaalien tuottajat ovat kampanjoineet graniittisten työtasojen vaarallisuudesta vedoten radioaktiivisuuteen. Keskimäärin graniitissa on 3 ppm (40 Bq/kg) uraania ja 17 ppm (70 Bq/kg) toriumia. Ne hajoavat radoniksi, jolla on terveysvaikutuksia varsinkin huonosti tuuletetuissa tiloissa. Skandinaviassa kuitenkin maaperästä tuleva radon on yleensä huomattavasti rakennusmateriaaleja suurempi altistaja.
Graniittikiteiden joukossa tavataan toisinaan jalokivistä beryllejä ja topaaseja.
Magmakivet, myös syväkivet, ovat joskus tasarakeisia, jolloin rakeet ovat suurinpiirtein saman kokoisia. Joskus ne ovat hajarakeisia, jolloin jotkut rakeista ovat huomattavasti muita suurempia. Hajarakeista graniittia on eräässä kalliossa Heinävedellä, missä on Ryöskän tupa niminen luola.
Esiintyminen ja louhinta

Graniitti on maankuoren yleisin kivilaji.
Espanja ja Intia ovat suuria graniitintuottajamaita. Myös Yhdysvalloissa louhitaan paljon graniittia, mutta sitä myös tuodaan etenkin Brasiliasta, Kiinasta, Intiasta, Italiasta ja Norjasta. Vermontissa toimiva Rock of Ages mainostaa olevansa maailman suurin graniittilouhos. Siellä on louhittu graniittia vuodesta 1885.
Suomessa graniittia louhitaan monin paikoin ja jopa vientiin. Tunnettuja ovat muun muassa Pyterlahden, Vehmaan, Kurun ja Ristijärven kivet.
Käyttö

Graniitti on kestävää ja helppohoitoista, ja sitä on käytetty sekä rakennusten ulkopinnoissa että sisätiloissa esimerkiksi keittiön ja kylpyhuoneen tasoina. Sitä on käytetty rakennusten kivijalkojen rakentamiseen ja sitä käytetään yleisesti katujen reunakivinä. Graniitista tehdään myös muuta katukiveystä, veistoksia ja hautakiviä.
Curlingin pelivälineet tehdään graniitista. Ailsa Craigin esiintymää Skotlannin länsirannikolla on pidetty tähän tarkoitukseen maailman parhaana.
Muinaiset egyptiläiset käyttivät kalkkikiven ohella myös kiillotettua graniittia veistosten, sarkofagien ja hautakammioiden materiaalina. Tätä on pidetty ihmeellisenä, sillä graniitti on kovempaa kuin egyptiläisten käyttämät kuparityökalut. Moderneilla kokeilla on voitu osoittaa, että jos kuparityökalun alle laitettiin kvartsihiekkaa, niillä pystyi työstämään myös graniittia. Graniitin työstötaito unohtui, ja vasta 1830-luvulla skotlantilainen Alexander MacDonald kehitti moderneja menetelmiä tämän kovan kivilajin työstämiseen. MacDonald käytti vasta keksittyä höyrykonetta graniittiesineiden kiillottamiseen ja pyöreiden muotojen luomiseen. Hänen tuottamiaan kiiltäviä hautakiviä rahdattiin Aberdeenistä Lontooseen asti. Yksi MacDonaldin verstaan tunnetuimmista teoksista on kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin yhdeksän tonnia painava sarkofagi Frogmore Housessa.
Pietarin keskustaan pystytettiin vuonna 1832 Aleksanterin pylvääksi kutsuttu 25 metriä korkea pylväs muistoksi Aleksanterin Napoleonista saamasta voitosta. Pylväs louhittiin Suomen Pyterlahden graniitista. Samaa materiaalia käytettiin Iisakinkirkon pylväisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Graniitti Wikimedia Commonsissa
Erivärisiä graniitteja. Valkoinen mittajana 1 cm
Helsinginrannan graniittilouhos Taivassalossa.
Svartholman merilinnoitus on rakennettu pääosin paikan päältä louhitusta graniitista.
Stadion (juoksu)

Stadionjuoksun juoksijoita kuvattuna attikalaisessa Panathenaia-juhlan kisojen palkintoastiassa.
Stadion (m.kreik. στάδιον) oli Olympian kisoissa ja muissa panhelleenisissä kisoissa käyty juoksukilpailu. Siinä juostiin kisapaikan yhden stadioninmitan eli 600 jalan pituinen juoksurata eli stadion päästä päähän. Koska jalka oli eri pituinen eri paikoissa, juoksumatka vaihteli kisoittain. Usein stadionin voittajaa juhlittiin myös kisojen voittajana. Stadion oli osana myös antiikin viisiottelun ohjelmassa.
Stadion Olympian kisoissa

Olympian kisoissa stadion oli ensimmäinen ja alussa ainoa urheilulaji heti ensimmäisistä vuoden 776 eaa. kisoista lähtien. Tuolloin juoksun voitti Koroibos. Lisäksi kisoihin kuului poikien stadionjuoksu, joka otettiin mukaan 37. olympiadin kisoissa vuonna 632 eaa. Kisoissa stadionin matka eli Olympian stadionin juoksuradan pituus oli 192,27 metriä. Lähtölaukaus töräytettiin torvella. Toimitsijat (hellanodikai) pitivät huolen, ettei varaslähtöjä otettu, ja tarkkailivat huijauksia ja maaliintulojärjestyksen. Mikäli juoksijat ylittivät maalilinjan yhtä aikaa, kilpailu uusittiin.
Olympian kisoissa stadion nähtiin kisojen tärkeimpänä lajina, ja koko kisat nimettiin lajin voittajan mukaan. Lisäksi voittajalla oli oikeus sytyttää uhrituli. Kisojen muita juoksulajeja olivat diaulos, dolikhos ja hoplitodromos.
Seuraavassa luetellaan stadionin ja poikien stadionin tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Stadion Olympian kisoissa > Poikien stadion

| Olympiadi | Vuosi | Voittaja | Kotipaikka |
| --- | --- | --- | --- |
| 37. | 632 eaa. | Polyneikes (tai Polynikes) | Elis |
| 46. | 596 eaa. | Polymestor | Miletos |
| 69. | 504 eaa. | Filon | Korkyra |
| 70. | 500 eaa. | Meneptolemos | Apollonia |
| 73. | 488 eaa. | Asopikhos | Orkhomenos |
| 75. | 480 eaa. | Ksenopithes | Keos |
| 76. | 476 eaa. | ei tiedossa | Sparta |
| 77. | 472 eaa. | [...]tandridas | Korintti |
| 78. | 468 eaa. | Lykofron | Ateena |
| 79. | 464 eaa. | Pythagoras | Mantineia |
| 80. | 460 eaa. | Sostratos | Pellene |
| 81. | 456 eaa. | Ikadion | Kreeta |
| 82. | 452 eaa. | Lakhon | Keos |
| 96. | 396 eaa. | Epikhares | Ateena |
| 97. | 392 eaa. | Dikon | Kaulonia |
| 99. | 384 eaa. | Lykinos | Heraia |
| 100. | 380 eaa. | Deinolokhos | Elis |
| 103. | 368 eaa. | Damiskos | Messene |
| 105. | 360 eaa. | Ksenon | Lepreon |
| 119. | 304 eaa. | Sofios | Messene |
| 120. | 300 eaa. | Timosthenes | Elis |
| 121. | 296 eaa. | Antipatros | Miletos |
| 122. | 292 eaa. | Herodotos | Klazomenai |
| 138. | 228 eaa. | Emaution | Thelpusa |
| 143. | 208 eaa. | Damatrios | Tegea |
| 144. | 204 eaa. | Sodamos | Assos |
| 157. | 152 eaa. | Apollodoros | Samos |
| 175. | 80 eaa. | Epainetos | Argos |
| 177. | 72 eaa. | Sosigenes | Asia |
| 228. | 133 jaa. | Aelius Granianus | Sikyon |
Kesämaksaruoho

| Kesämaksaruoho |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit Crassulaceae
Suku::  Suomumaksaruohot Sedum
Laji::  annuum
Kaksiosainen nimi
 Sedum annuum  L.  
Katso myös
   Kesämaksaruoho Wikispeciesissä   Kesämaksaruoho Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kesämaksaruoho (Sedum annuum) on maksaruohojen sukuun kuuluva laji. Se on yksi- tai kaksivuotinen. Se kukkii kesä- ja heinäkuussa.
Ulkonäkö ja koko

Kesämaksaruoho on kooltaan pieni, vain 5–10 cm korkea. Vanhemmiten varsi kaartuu alaspäin. Lehdet ovat litteitä ja liereitä. Ne sijaitsevat varressa kierteisesti. Kukinto harsu viuhko ja kukkien väri on keltainen. Hedelmä monisiemeninen tuppilo.
Levinneisyys

Sitä tavataan pääasiassa Saksassa ja Ranskassa vuoristoalueilla. Suomessa sitä tavataan sekä etelässä että Enontekiöllä. Sitä esiintyy soraisilla ja kallioisilla paikoilla, mäenrinteillä ja kedoilla.
Kasvupaikka ja elinympäristö

Se kasvaa laikuittain Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomen ja Uudenmaan rannikkoalueella. Kasvaa myös paikoitellen Etelä-Suomessa ja Käsivarren pohjoisimmassa osassa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Kesämaksaruohon (Sedum annuum) levinneisyys Suomessa
Luopioisten kasvisto: Kesämaksaruoho (Sedum annuum)
Sakarin kuvat: Kesämaksaruoho Sedum annuum
United States Department of Agriculture (USDA): Sedum annuum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q160956  Wikispecies: Sedum annuum  BioLib: 39441  BOLD: 473358  CoL: 4W8WP  EoL: 484904  EPPO: SEDAN  EUNIS: 168195  FNA: 250092128  GBIF: 5362038  iNaturalist: 503308  IPNI: 284811-2  IRMNG: 10206611  ISC: 117022  ITIS: 505103  NCBI: 1239890  Observation.org: 122105  Open Tree of Life: 3943191  PFI: 1770  Plant List: kew-2484773  PLANTS: SEAN4  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:284811-2  Tropicos: 8900028  VASCAN: 4664  WFO: wfo-0000438109  Laji.fi: MX.38754
Uskonto Kanta-Hämeessä

Uskontokuntiin kuuluminen Kanta-Hämeessä (pl. Hämeenlinna), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (70.9%)
Muut uskonnot (1.7%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (27.3%)
Hattulan Pyhän Ristin kirkko on 1400-luvun lopulla valmistunut tiilikirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Kanta-Hämeen uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, pois lukien Hämeenlinnan kaupunki, jota käsitellään Hämeenlinnan uskontoa käsittelevässä artikkelissa. Kanta-Hämeen maakunnan asukkaista 70,9 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 1,7 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 27,3 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristilliseen hautaustapaan siirryttiin Hämeen alueella noin vuonna 1150. Kanta-Hämeen yhteys Ruotsin valtapiiriin ja sen kirkolliseen toimintaan lujittui 1200-luvulla, kun alueelle tehtiin toinen katolinen ristiretki. 1200-luvulla alueelle perustettiin Vanajan seurakunta ja Hauhon seurakunta sekä Renko Vanajan kappelina.
Hämeen seutu oli 1200-luvulla lännen ja idän kirkkojen raja-aluetta. Novgorodilaisten ja hämäläisten väliset yhteenotot olivat kuumimmillaan vuosina 1226-1228 roomalaiskatolisen käännytystyön onnistuttua. Hämäläiset ryhtyivät kapinaan kirkkoa vastaan 1237, jonka kukisti piispa Tuomas. Birger-jaarli teki myöhemmin retken Hämeeseen.
Katolisella ajalla Kanta-Häme oli kirkonrakentamisen painopistealuetta erityisesti nuoremman kirkkosukupolven aikana vuosina 1480–1550. Kanta-Hämeeseen rakennettiin kivikirkot Vanajaan, Renkoon, Hattulaan, Hauholle, Tuulokselle, Lammille, Janakkalaan ja Tammelaan sekä sakaristot Kalvolaan sekä Tyrvännölle.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaosssa Kanta-Hämeen alue jäi Turun hiippakunnan alaisuuteen.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Kanta-Hämeen kokonaisuudessaan  1880- ja 1890-luvulla lukuun ottamatta Kalvolaa, Humppilaa ja Ypäjää.
Suomenkielisen vapaakirkollisuuden voimakkain maaseutuyhteisö syntyi Lammille 1900-luvun alussa. Vapaakirkollisuus sai kannatusta myös Lammin ympäryskunnissa sekä maakunnan lounaisessa osassa. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa kannatusta Hausjärven, Janakkalan ja Hattulan alueella. Baptismi vaikutti alueellisesti Forssan seudulla, jossa pidettiin 1920-luvulla baptistisia kokouksia. Adventismi sai 1920-luvulla jossain määrin kannatusta Hämeenlinnan seudulla ja Riihimäelle perustettiin maakunnan ainoa lähetysyhdistys.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Kanta-Hämeessä toimii Tampereen hiippakunta. Itäisessä Kanta-Hämeessä toimivaan Hämeenlinnan rovastikuntaan kuuluvat Hattulan seurakunta, Janakkalan seurakunta, Lopen seurakunta, Riihimäen seurakunta ja Hausjärven seurakunta. Läntisessä Kanta-Hämeessä toimii Tammelan rovastikunta, johon kuuluvat Tammelan seurakunta, Forssan seurakunta, Jokioisten seurakunta, Humppilan seurakunta sekä Ypäjän seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Kanta-Hämeen alueella on vaikuttanut 1800-luvun lopulta voimakas evankelinen herätysliike. Evankelisuutta on esiintynyt Riihimäen ja Tampereen välisillä radanvarsipaikkakunnilla sekä Hämeenlinnan tienoilla. Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on myös rukoushuone Forssassa sekä Luther-sali Riihimäellä.
Hämeenlinnan seudulla on voimakasta uuspietismin tukea. Kansanlähetyksen keskusjärjestön keskustoimisto sijaitsee Hausjärven Ryttylässä. Forssassa kokoontuu Hämeen Kansanlähetyksen raamattupiiri ja kansanlähetyksellä on toimintaa muun muassa Tervakoskella, Rengossa, Oitissa, Forssassa ja Tammelassa.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on Forssassa Pyhän Sanan luterilainen seurakunta.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Eino Manninen, Lauri Hokkanen ja Lauri Mömmö pitävät aikoinaan kokouksia radanvarren keskuksissa kuten Riihimäellä. Riihimäelle järjestettiin helluntaiseurakunta 1940-luvulla, mutta se hajosi. Veljespäivien päätöksellä lähetettiin Urho Lähde 1946 aloittamaan työtä uudelleen ja Riihimäen helluntaiseurakunta järjestäytyi uudelleen 1947. Forssan helluntaiseurakunta syntyi niin ikään Urho Lähteen toiminnan kautta ja se järjestäytyi vuonna 1938. Kanta-Hämeessä toimii myös Hattulan (1947) ja Janakkalan (2003) helluntaiseurakunnat.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Kanta-Hämeessä toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Kanta-Hämeen ortodoksisia pyhäkköjä ovat Kaunisniemen kirkko Lopella, Forssan rukoushuone, Riihimäen toimitila Minea sekä Lintuvuoren tsasouna Janakkalassa.
Kulttuuri > Tapahtumat

Kanta-Hämeessä on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Kanta-Hämeessä on järjestetty vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja Lopella kaksi kertaa, vuosina 2012 ja 2022. Seuraavan kerran Suviseurat järjestetään Lopella vuonna 2025. Evankelisuuden valtakunnalliset evankeliumijuhlat on järjestetty Forssassa vuonna 1980 ja Evankelisen lähetysyhdistyksen kesäjuhlat Riihimäellä vuonna 2021. Ryttylä toimii nykyisiin Kansanlähetyspäivien vakiintuneena järjestämispaikkana. Kansanlähetyspäivät on järjestetty Ryttylässä vuosina 1974, 1977, 1980, 1987, 1992, 1997, 2007 sekä yhtäjaksoisesti vuodesta 2016 lähtien.
1960–1980-luvuilla helluntaiherätyksen valtakunnalliset kesäjuhlat järjestettiin useaan otteeseen Hattulassa, jossa sijaitsi helluntaiherätyksen raamattuopisto.
Forssan helluntaikirkko.
Energia Latviassa

Pļaviņasin vesivoimala. Vesivoimalla tuotetaan kaksi kolmasosaa Latvian sähköstä.
Energia Latviassa kuvaa Latvian energian tuotantoa, kulutusta ja siirtoa.
Energian kulutus

Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 64,2  miljoonaa BTU:ta, maailmassa 76:nneksi suurinta.
Vuonna 2022 loppukäyttäjistä suurimmat ryhmät olivat kotitalouksien energiankäyttö (28%) ja liikenne (26%). Teollisuuden osuus oli 23%.
Vuonna 2024 ensirekisteröidyistä henkilöautoista yleisimmin käyttövoimana oli bensiinimoottori (33,7%) ja diesel (17%). Täyssähköautoja ostettiin 7,3% uusista autoista, lataushybrideitä vielä vähemmän.
Energian tuotanto

Latvian energiankulutus vuonna 2023 jakaantui eri lähteiden kesken seuraavasti:
biopolttoaineet ja jätteenpoltto: 43 %
öljy: 33 %
maakaasu: 16 %
vesivoima: 7 %
kivihiili: 0,3 %
Latvian sähköntuotanto jakautui vuonna 2022 eri lähteiden kesken seuraavasti:
vesivoima: 67,5 %
fossiiliset polttoaineet: 27,5 % kokonaiskapasiteetista
tuulivoima: 4,8 %
aurinkoenergia: 0,2 %
Sähkönsiirto

Pitkään valmisteltu irtautuminen Venäjän sähköverkosta tapoahtui vihdoin helmikuussa 2025.
Kuusema

| Kuusema Кузема, Kuzema |
| --- | --- |
 Asuintaloja rautatieaseman luona.
 vaakuna
 Kuusema
 Koordinaatit: 65°21′30″N, 34°15′30″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kemin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7 739 km²
Väkiluku (2012):  745
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuuseman kunta Kemin piirin kartalla.
Kuusema (ven. Кузе́ма, Kuzema; karjalaksi Kuušimua) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kemin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Kuusemajoen suussa 45 kilometriä Vienan Kemistä pohjoiseen. Taajamassa on 450 ja kunnassa 745 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus

Kuuseman kunnan pinta-ala on 7 739 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Kemin piirin Papinsaaren, Kemin ja Vääräkosken, lännessä Kalevalan piirin Jyskyjärven ja luoteessa Louhen piirin Ambarnyin kuntiin sekä idässä Vienanmereen. Pinta-alasta 53,8 % on metsää, 40,6 % vesistöjä, 5,1 % luonnonsuojelualuetta ja 1,1 % maatalousmaata.
Seutu kuuluu itää kohti laskeutuvaan Vienanmeren alankoon. Tärkeimmät joet ovat Vienanmereen laskevat Kemijoki, Kesäjoki, Ponkamajoki, Kuusemajoki, Vonkajoki ja Kalkajoki. Järviä ovat Ponkamajärvi (Pongoma), Leveäjärvi (Levitskoje), Vuoksjärvi (Vokšozero), Ruokojärvi (Bolšoje Rogozero), Lisje ja Bolšoje Jagolamba. Hyötykaivannaisiin kuuluvat gabro, graniitti, hiekka, sora ja turve. Kunnan alueella sijaitsevat Syrovatkan ja Kriitinän rauhoitusalueet. Ympäristön tila on hyvä.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Kalkalahden, Kriitinän ja Ponkaman kylät sekä Lambinon, Siian, Ponkaman ja Vonkan rautatieasemat. Kalkalahti, Kriitinä ja Ponkama ovat noin sadan asukkaan kyliä. Asemilla ei juurikaan ole vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 84 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 6 % karjalaisia, 3 % ukrainalaisia ja 2 % valkovenäläisiä.
Historia

Kuuseman kylä kuului aikoinaan Ponkaman kuntaan, joka lakkautettiin 1920-luvulla ja liitettiin osaksi Kemin piiriä. Vuonna 1926 kylässä ja asemanseudulla oli satakunta asukasta, joista viidesosa oli karjalaisia.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18 sekä Muurmannin rata, jolla on Kuuseman, Siian, Vonkan, Lambinon ja Ponkaman asemat. Valtatieltä haarautuu tie Kuuseman kautta Ponkaman kylään. Kuuseman asemalla pysähtyvät Kemin ja Louhen väliset paikallisjunat sekä joukko kaukojunia. Linja-autoyhteyksiä ei ole.
Tärkeimpiä työllistäjiä ovat rautatie ja palvelut. Luonnonvaroista hyödynnetään kiveä. Metsäteollisuuden merkitys on vähäinen. Maataloutta edustavat asukkaiden palstaviljelmät. Ponkaman kylän lohenkasvattamo on lopettanut toimintansa kuljetusvaikeuksien takia.
Keskustaajaman palveluihin kuuluvat lastentarha, peruskoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, leipomo ja kolme kauppaa. Kriitinässä on kulttuuritalo museoineen.
Kyläkuva, nähtävyydet, matkailu

Kuuseman taajama koostuu erillään sijaitsevista Vanhan- ja Uuden-Kuuseman kylistä sekä asemanseudusta. Koivujoki erottaa Vanhan-Kuuseman asemanseudusta. Vanha-Kuusema on tyypillinen yhden kadun varrelle rakennettu kylä. Taajaman itäosassa on vesijohdolla ja keskuslämmityksellä varustettuja usean perheen asuintaloja.
Kalkalahden, Kriitinän ja Ponkaman pomorikylillä sekä autioksi jääneellä Kesäjoen kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat 1800-luvun puolivälissä pystytetty Kriitinän kirkko ja Kesäjoen tsasouna sekä kylien vanhat asuin- ja talousrakennukset sekä hautausmaat. Kriitinän lähellä on kivikautinen asuinpaikka ja saamelaisten keskiaikainen hautapaikka.
Seudun matkailupotentiaali perustuu lähes koskemattomana säilyneeseen luontoon ja vesistöihin sekä kulttuurihistoriallisiin nähtävyyksiin. Mitään matkailupalveluja ei ole.
Kitarisa

Kitarisa
Kitarisa (lat. tonsilla pharyngea) on imukudosta sisältävä rauhanen, joka sijaitsee nenänielun yläosassa. Sillä on sama tehtävä kuin nielurisoilla ja kielirisalla: se suojaa elimistöä tappamalla nenänieluun saapuvia viruksia ja bakteereita.
Jos kitarisa on jatkuvasti tulehtunut, sen toiminta kääntyykin haitalliseksi: risasta erittyy nenänieluun lisää bakteereita, jotka aiheuttavat korva-, poskiontelo- ja keuhkoputkentulehduksia. Kitarisa voidaan myös leikata pois, jos se turvottuaan tukkii yhteyden nielusta korvatorveen tai ilman kulun nenäontelosta nieluun.
Knut Johannesen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Knut Johannesen |  Knut Johannesen |  Knut Johannesen |  |
Maa:   Norja
Miesten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 10 000 metriä |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | 5 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Cortina 1956 | 10 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | 5 000 metriä |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 10 000 metriä |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Östersund 1957 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Helsinki 1964 | yleisluistelu |  |
|  Hopeaa | Karuizawa 1963 | yleisluistelu |  |
Knut Johannesen (s. 6. marraskuuta 1933 Oslo) on entinen norjalainen pikaluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Johannesen otti ensimmäisen arvokisamitalinsa Cortinan olympiakisoissa 1956 sijoittumalla toiseksi 10 000 metrillä. Yleisluistelun MM-kisoissa 1957 hän voitti kultaa. Kolme vuotta myöhemmin Squaw Valleyssä Johannesen nappasi kaksi olympiamitalia. Hän voitti kultaa 10 000 metrillä uudella maailmanennätysajalla 15.46,6. Johannesen rikkoi vanhan ennätyksen peräti 46 sekunnilla ja oli ensimmäinen luistelija, joka alitti 16 minuutin rajan 10 000 metrillä. Hän sai Squaw Valleyssa hopeaa 5 000 metrillä, jolla hän hävisi Neuvostoliiton Viktor Kositškinille 9,5 sekuntia.
Innsbruckin 1964 olympialaisissa Johannesen lisäsi palkintokaappiinsa kaksi olympiamitalia. Kultaa hän voitti tällä kertaa 5 000 metrillä ja jäi 10 000 metrillä pronssille.
Johannesen rikkoi uransa aikana useita maailmanennätyksiä. Hän teki 10 000 metrin ennätyksen lisäksi uudet kärkiajat sekä 5 000 että 3 000 metrillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knut Johannesen Wikimedia Commonsissa
Miesten 5 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
Miesten 10 000 metrin pikaluistelun olympiavoittajat
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Norja