Pluto
Pluton pinta ja rakenne

Ohut kaasukehä koostuu pääasiassa metaanista ja typestä, ja sen paine on hyvin alhainen, mikrobaarin luokkaa. Pinnan lähellä on ohutta utua. Pluton pakonopeus on 1,2 km/s. Pluton pinnalla arvioidaan olevan metaanijäätä. Pluton väri on punaisempi kuin Kharonin. Päiväntasaajan tienoilla on pitkulainen tummahko alue.
Plutosta ja Kharonista mitatun infrapuna-absorptiospektrin perustella Pluton pinta muodostuu enimmäkseen metaanijäästä. Samat mittaukset myös osoittavat, että Pluton pinnalla puhtaan metaanijään suhde typpipitoiseen metaanijäähän on suurempi kuin Neptunuksen kuulla Tritonilla. Plutolla ei myöskään esiinny yhtä paljon puhdasta typpeä. Pluton, samoin kuin Tritonin, spektrissä on myös nähtävissä kapea mutta syvä 4,0 µm:n absorptioviiva, jonka aiheuttajaa ei tunneta. Se kuitenkin liittyy mahdollisesti hiilimonoksidijäähän.
Pluton kaasukehä on typpeä ja häkää, joita Pluton pinnalle aika ajoin tiivistyy. Pluton kaasukehän paineeksi mitattiin vuonna 1988 tähdenpeittohavainnon perusteella 0,15 Pa, noin 1/700 000 Maan ilmakehän paineesta. Pluton kaasukehän arvellaan tihentyneen kaksinkertaiseksi seuranneiden parin vuosikymmenen aikana. Ehkä Pluton napalakki on kääntynyt Aurinkoon päin ja alkanut sulaa. Pluto on melko kirkas, sen Bondin albedo on 0,4–0,6 ja geometrinen albedo 0,5–0,7. Pluton pinnasta on kiinteää typpeä 98 prosenttia, hieman metaania ja jälkiä hiilimonoksidista. Kirkkailla alueilla on typpeä, metaania, etaania ja hiilimonoksidia. Tummilla alueilla on orgaanista materiaalia, joka on syntynyt eri yhdisteiden reagoidessa kosmisten säteiden vaikutuksesta.lähde?
Plutosta katsottuna Aurinko näyttää kirkkaalta tähdeltä, ja sen säteilystä saapuu vain 0,89 W/m²selvennä. Valaistusvoimakkuus Pluton pinnalla on noin 130 luksia, paljon kirkkaampi kuin täysikuun valaistus Maan pinnalla, ja se vastaa karkeasti tyypillistä sisätilojen keinovalaistusta. Plutossa on hyvin kylmä, sillä lämpötila on vain noin 43 kelviniä (−230 °C). Lämpötila vaihtelee Pluton kierron mukana −228 – −238 °C. Ilmakehän paksuutta kuvaava skaalakorkeus on 60 km, ja keskimääräinen molekyylipaino 16–25 g/mol.lähde?
Pluto saattaa muistuttaa Tritonia, jossa tulivuorista purkautuu nestemäistä typpeä.lähde?
Plutosta on 50–70 prosenttia kiveä, ja loput massasta on lähinnä jäätä. Pluton tiheys on 1 750 kg/m3. Niinpä Plutossa olisi jäätä noin 30–50 prosenttia. Jään pieni osuus viittaa siihen, että Aurinkokunnan synnyssä alueella olevasta hapesta suuri osa tiivistyi alhaisessa lämpötilassa hiilimonoksidiksi CO eikä vedeksi niin kuin lähempänä Aurinkoa.lähde?
Vuoden 2006 alussa Plutoa tarkkailtiin Keck- ja Hubble-teleskoopeilla. Sen pinnan lämpötilaksi mitattiin 43 K (–230 °C) eli kymmenen astetta alhaisempi kuin Kharonilla. Kylmyyden syynä on välillisesti auringonsäteily, joka höyrystää pinnan typpijäätä kaasuksi. Vaikutus on sama kuin iholta haihtuvalla hiellä.lähde?
New Horizon -luotaimen lähettämää dataa on analysoitu. Pluton pinnan vaaleissa osissa havaittiin kuviomuodostelmia, joista pääteltiin että ne aiheutuvat konvektiovirtauksista. Kuvissa voitiin havaita myös noin viiden kilometrin korkuinen jäätulivuori, kryovulkaani. Kumpikin ilmiö vaatisi kuitenkin plutoidin sisältä kumpuavaa lämpöä, vaikka Plutoa on pidetty jääplaneettana. Ei myöskään ole uskottu, että massaltaan pieni Pluto pystyisi säilyttämään lämpöä. Selittävä tekijä voisi olla metaaniklatraatti, lumenkaltainen aine, joka pystyisi eristämään Pluton sisäisen lämmönlähteen niin ettei lämpö karkaa. Pluton pinnan punainen aine on paitsi pinnalle ”satavan” savusumun partikkeleita, myös ammoniakkia. Pluton jään lämpötila on noin –230 °C. Ammoniakki alentaa veden jäätymispistettä, sillä se fyysisesti estää veden molekyylejä liittymästä yhteen. Siinä missä pelkkä vesi muuttuu nestemäisessä typessä (–200 °C) kovaksi kuin graniitti, veden ja ammoniakin seos muodostaa paksun tahnamaisen nesteen.