Sijaishallitsijoiden aika
Yhteiskunta

Sijaishallitsijoiden aika on tunnettu eleganssistaan ja saavutuksistaan kuvataiteen ja arkkitehtuurin alalla. Tämä aikakausi käsitti suuren yhteiskunnallisen, poliittisen ja taloudellisen muutoksen ajan. Napoleonia vastaan ja muillakin rintamilla käytiin sotaa, joka vaikutti kaupankäyntiin sekä kotimaassa että kansainvälisesti ja myös politiikkaan. Verenvuodatuksesta ja sodankäynnistä huolimatta Sijaishallitsijoiden aika oli kuitenkin myös suuren hienostuneisuuden ja kulttuuristen saavutusten aikaa, joka muokkasi ja muutti koko Britannian yhteiskuntarakennetta.
Yksi suurimmista taiteen ja arkkitehtuurin tukijoista oli itse sijaishallitsija (tuleva Yrjö IV). Yläluokan yhteiskunta kukoisti eräänlaisessa kulttuurin ja hienostuneisuuden mini-renessanssissa. Yhtenä suurimmista taiteen mesenaatteista prinssi regentti määräsi Brighton Pavilionin kauniin ja eksoottisen paviljongin, koristeellisen Carlton Housen sekä monien muiden julkisten töiden ja arkkitehtuurin kalliin rakentamisen ja kunnostamisen (ks. John Nash, James Burton ja Decimus Burton). Tämä edellytti luonnollisesti kädenojennusta valtionkassaan, ja regentin ja myöhemmin myös kuninkaan ylitsevuotavuus ylitti usein hänen taskunsa kansan kustannuksella.
Yhteiskunta oli tuona aikana huomattavan kerrostunut. Tämän ajan Englannin kauniille ja muodikkaille aloille oli monin tavoin olemassa synkkä vastakohta. Lontoon likaisemmilla, vähemmän varakkailla alueilla rehottivat varkaudet, uhkapelit, rosvot ja jatkuva juopottelu. Väkiluvun nousu – vajaasta miljoonasta vuonna 1801 miljoonaan vuoteen 1820 mennessä – synnytti villin, kuohuvan, epävakaan ja elinvoimaisen näyttämön. Robert Southeyn mukaan yhteiskuntakerrosten väliset erot olivat valtavat:
Sijaishallitsijoiden yhteiskunnan glamourin ja kiillon alla vallinnut kurjuus muodosti jyrkän kontrastin sijaishallitsijan seurapiirille.  Köyhyyttä käsiteltiin vain marginaalisesti. Yrjö III:n eläkkeelle siirtymisen jälkeen muodostunut regenttiyhteiskunta merkitsi hurskaamman ja varautuneemman yhteiskunnan loppua ja synnytti kevytmielisemmän ja pröystäilevämmän yhteiskunnan. Tähän muutokseen vaikutti itse sijaishallitsija, joka pidettiin täysin erossa politiikan juonittelusta ja sotilaallisista urotöistä. Tämä ei auttanut mitenkään suuntaamaan hänen energiaansa myönteisempään suuntaan, jolloin hänelle jäi nautinnon tavoittelu ainoaksi ulospääsykeinoksi ja ainoaksi kapinamuodoksi isänsä taholta tulevaa paheksuntaa ja moitteita vastaan.
Näiden muutosten taustalla eivät olleet vain raha ja kapinallinen hemmoteltu nuoriso, vaan myös merkittävä teknologinen kehitys. Vuonna 1814 The Times otti käyttöön höyrypainon. Tällä menetelmällä se pystyi nyt painamaan 1 100 arkkia tunnissa, sen sijaan että se aiemmin pystyi samassa ajassa painamaan vain 200 arkkia; näin tuotantokapasiteetti ja myös kysyntä viisinkertaistuivat. Tämä kehitys sai aikaan hurjan suosion saavuttaneiden muotiromaanien nousun, joissa kustantajat levittivät rikkaiden ja aristokraattien tarinoita, huhuja ja kerskakulutusta vihjaillen ei niinkään salaa näiden henkilöiden erityisestä henkilöllisyydestä. Kuilu yhteiskuntaluokkien välillä oli niin suuri, että alempana olevat saattoivat pitää yläluokkien edustajia ihmeellisenä ja fantastisena fiktiona, jonakin täysin tavoittamattomissa olevana mutta silti konkreettisesti olemassa olevana.