Saudi-Arabian historia
Saudi-Arabian kuningaskunta > Ibn Saudin valtakausi

Husainin antauduttua Mekka ja Medina jäivät Saudien valtaan. Ibn Saud julistautui sekä Hijazin ja Nejdin kuninkaaksi. Hän hallitsi Nejdia ja Hijazia erillisinä osioina vuoteen 1932 saakka, jolloin alueet yhdistettiin ja valtiolle annettiin nimeksi Al Saud-dynastian mukaan Saudi-Arabia. Al Saud -suvun hallitsija oli pohjimmiltaan perinteinen arabiklaanin johtaja, joka nautti eri heimojen uskollisuutta menestyksensä ansiosta. Mutta Ibn Saud oli myös wahhabi-imaami, joka nautti myös ikhwanien uskollisuutta. Mekan ja Medinan hallitsijaksi tultuaan hänestä tuli myös kahden pyhäkön haltijana merkittävän vastuun haltija myös laajemmin muslimimaailmassa. Ibn Saud säilytti asemansa myös länsivaltojen silmissä ja hänestä tuli ainoa todellisuudessa itsenäisesti toimiva arabijohtaja ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hänellä oli Arabian alueella merkittävä poliittinen asema, muut muslimimaat eivät kyenneet haastamaan Ibn Saudin auktoriteettia. Suurin osa muslimimaista oli vieraan vallan tai mandaatin alaisina, ja suuret muslimimaat Iran ja Turkki, olivat keskellä maallisia uudistuksia.
Sisäpoliittisesti Ibn Saudille muodostivat ongelman ikhwanit. Ikhwaneilla ei ollut 1900-luvun elämälle suvaitsevaisuutta, he vastustivat koneita, sekä laitteita joita käytettiin viestintään, kuten lennätintä. Abd al Aziz ei voinut hyväksyä tällaiseen katsomukseen perustuvaa yhteiskuntarakennetta. Ikhwanit olivat Mekan ja Medinan valtauksen jälkeen edelleen innokkaita levittämään omaa aatettaan väkivalloin. Tämä sai heidät hyökkäämään ei-wahhabilaisia muslimeja, ja toisinaan myös wahhabilaisia vastaan, ja työntämään iskujaan myös rajojen yli Irakiin. Tämä haastoi Ibn Saudin auktoriteettiä, mikä taas aiheutti ongelmia tämän suhteissa britteihin, jotka eivät sallineet Ensimmäisen maailmansodan jälkeen asetettujen rajojen rikkomista. Näissä olosuhteissa oli selvää, että selviytyäkseen Saudi-valtion piti hillitä ikhwan-liikettä.
Ibn Saud joutui perustamaan uuden armeijan, ja tätä armeijaa käytettiin Ikhwan-kapinan tukahduttamiseen vuosina 1929-1930. Ikhwanit kukistettiin ja rajahyökkäykset yli Saudivaltion rajojen loppuivat, mutta se loi sisäisen poliittisen opposition. Ikhwan-liike palasi kummittelemaan Saudi-Arabiaa puoli vuosisataa myöhemmin suuren moskeijakriisin aikana vuonna 1979. Tapa jolla ikhwanit kukistettiin, osoitti Ibn Saudin kyvyn koota kotimainen tukijoukko. Koko historiansa aikana al Saudeilla ei ollut pysyvää armeijaa. Aina kun al Saudeilla oli ollut sotilaallinen tavoite, se oli koonnut heimojen tai kaupunkien liittouman. Ikhwanien kukistamiseksi Ibn Saud teki samoin. Toimilleen hän haki myös uskonoppineiden tuen.
1920-luvun lopulla enemmistö Hijazin ja Najdin asukkaista antoi tukensa Ibn Saudille, mikä antoi perustan modernille valtiolle. Ibn Saud rakensi valtaansa tälle perustalle, ottaen huomioon eri ryhmien edut. Hän jatkoi myös ulaman kuulemista, mutta jos ulama oli eri mieltä hänen kanssaan, hän työskenteli ulaman mielipiteen muuttamiseksi. Parhaiten tämä näkyi ulaman suhtautumisessa radioon. Kuten ikhwanit, myös ulama vastusti ensin radiota nykyaikaisena innovaationa, jolle ei ollut profeetan aikana sijaa. Radioviestintä oli kuitenkin välttämätöntä valtiolliselle toimijalle, ja vasta kun Ibn Saud osoitti, että radioteknologiaa voitiin käyttää koraanin sanan välittämiseen, ulama antoi hyväksyntänsä sille.
Ibn Saud varoi tekemästä enemmän vihollisia kuin oli tarpeen, ja hän yritti saada vastustajansa puolelleen. Ibn Saudin vanhojen vihollisten Rashidi-dynastian ja Mekan sharifin kanssa pyrittiin liittoutumaan avioliittoallianssein. Sen sijaan että Ibn Saud olisi karkottanut näiden hallitsijasukujen jäsenet potentiaalisena tulevaisuuden uhkana, hän jakoi sukujen jäsenille maa-alueita, jotta he voisivat jäädä alueelle ja menestyä. Ibn Saud pyrki myös palkitsemaan itselleen uskollisten tukijoiden uskollisuuden, antamalla heille kaikki mahdolliset palvelukset. Tämä oli vaikeaa, sillä Saudeilla ei ollut paljon varallisuutta valtion ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Najdin alue ei ollut koskaan ollut vaurasta aluetta, ja sen johtajat olivat edellisen vuosisadan aikana tulleet riippuvaisiksi briteistä, jotka auttoivat heitä nälänhätäkausien aikana. Britit olivat olleet alueen tukena myös ensimmäisen maailmansodan aikana, mutta kun Arabian poliittinen tilanne vakiintui, he eivät halunneet tukea Ibn Saudia taloudellisesti.