stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sastamalan kirkko
Esineistö

Sastamalan kirkossa on säilynyt hieno kokoelma kirkon historiasta kertovia esineitä. Vanhin esineistä on kivinen kastemalja, joka on peräisin 1200-luvulta. Vastaavia kastemaljoja ei ole Suomessa säilynyt kuin muutama, ja Sastamalan kirkon kastemalja on yksi parhaiten säilyneistä. Maljan sisäpinnalla voi edelleen nähdä aavistuksen punaista okraa, jolla kastemalja on joskus ollut koristeltu. Maljasta puuttuvat ainoastaan puiset kannet, joiden kiinnitystapit näkyvät edelleen maljan kummallakin sivulla.
Lähes yhtä vanha on kalkkikivinen hautakiven puolikas, jossa näkyy vuosiluku 1304. Sitä, kenelle hautakivi kuuluu, ei ole saatu selville, sillä kivessä lukevat vain sanat "tässä lepää". Kiven on päätelty kuuluneen papille tai piispalle, sillä kiveen on kaiverrettu risti "W". Tavallinen kansa ei saanut käyttää hautakivissään ristinmerkkiä. Myös hautakiven erikoinen materiaali, kalkkikivi, viittaa merkittävään henkilöön.
Kaksiosaisen alttaritaulun yläosan kuva-aiheena on Kristus ristillä ja alaosa esittää Pyhää ehtoollista. Alttaritaulun on lahjoittanut vuonna 1759 Turun akatemian vouti Johan Lundvik. Kirkkoherra Gabriel Wegelius lahjoitti vuonna 1745 kirkolle 24- ja 8-haaraiset kynttiläkruunut, joista suurempi siirrettiin uuteen kirkkoon sen valmistuttua. Uuteen kirkkoon siirrettiin niin ikään nimismies Johan Forssin vuonna 1736 lahjoittama 16-haarainen kruunu.
Kirkkosalin takaosassa on vuodelta 1834 olevat puiset ruumispaarit, joissa on kantajia puhuttelevat tekstit: Kyllä perässäni tulette vielä pikemmin kuin luulette ja Tänään minä, huomenna sinä, hautaan kannetaan.
Salin takaseinällä olevalla hyllyllä on 16 puista pyhimyksenkuvaa, jotka asiakirjatietojen mukaan saatiin viime hetkellä pelastetuiksi kirkon vuonna 1568 tuhonneesta tulipalosta. Osa kuvista on aikojen kuluessa turmeltunut tunnistamattomiksi, mutta muista on tunnistettu Neitsyt Maria, Pyhä Birgitta, Johannes Kastaja, kaksi evankelista Johanneksen kuvaa, Pyhä Anna sylissään Maria ja Jeesus, Prinsessa ja Pyhä Yrjö sekä kaksi tuntematonta apostolia. Veistokset ovat 1300- ja 1400-luvuilta. Esineistöön kuuluvat vielä öylättien paistinraudat, tiimalasi, vanha puinen arkku ja vuodelta 1668 oleva puupenkki.
Kirkon penkit ja saarnatuoli on tehty vuosien 1866–1867 korjauksen yhteydessä. Kirkossa on tallella myös vanha, 1600-luvulta peräisin oleva saarnatuoli.
Pappila

Kirkon lähellä on vuonna 1839 valmistunut Karkun vanha pappila. Rakennus toimi pappilana vuoteen 1949, jolloin se myytiin silloiselle Nokian kauppalalle lasten kesäsiirtolaksi. Nykyisin pappilassa tarjotaan ruoka- ja majoituspalveluja. Kirkko ja pappila muodostavat yhdessä arvokkaan rakennusympäristön.
Nykykäyttö

Kesäisin kirkossa järjestetään kaste- ja vihkimistilaisuuksia. Kirkko toimii myös tiekirkkona.
Sastamalan kirkossa järjestetään vuosittain heinäkuussa Vammalan vanhan musiikin päivät Sastamala Gregoriana. Tapahtuman taiteellisena johtajana on brittiläinen luuttutaiteilija Michael Fields.
Sastamalan kirkko esitti TV2:n Hovimäki-sarjan kuvauksissa vuosina 1998–2002 kuvitteellista Hirvikosken kirkkoa ulkoapäin. Sarjan kirkon sisäkuvaukset tehtiin Tampereella sijaitsevassa Messukylän vanhassa kirkossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sastamalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Sastamalan kirkon pohjakuvio, jonka alta löydettiin jäänteet pienemmästä rakennuksesta kirkon sisältä ja Luukkaan kappelista kirkon ulkopuolelta.
Luukkaan kappelin jäännökset ovat yhä nähtävillä.
Kirkon itäpääty.
Toinen seinätuki itänurkassa.
Alttaripääty. Kivinen kastemalja 1200-luvulta näkyy alttarin oikealla puolella.
Puisia keskiaikaisia pyhimyspatsaita.
Urjalan asema

Vasemmalla A.Laurilan kioskimallinen huoltoasema Urjalan asemankylällä vuonna 1956.
Urjalan asema on Urjalan kunnassa sijaitsevan Urjalan rautatieaseman ympärille muodostunut noin 1 013 asukkaan taajama. Se sijaitsee Turun ja Toijalan välisen rautatien luoteispuolella ja käsittää läheiset Salmen ja Huhdin kylät. Urjalan asemalla oli ennen hyvin vilkas junaliikenne. Vuosien kuluessa matkustajien vähyyden takia junien pysähdykset Urjalassa kuitenkin loppuivat.
Kylässä on asemakaavoitettua aluetta. Kylässä on myös Urjalan yläaste, Väinö Linnan lukio ja Aseman koulu, jossa on myös aamu- ja iltapäivätoimintaa.
Joissain lähteissä Urjalan asema mainitaan omana taajamanaan. Tilastokeskuksen tilastollisten taajamien luettelossa 2011 se on laskettu osaksi Urjalan kirkonkylän taajamaa. Näin oli tilanne myös tilastollisten taajamien luettelossa 2005 ja 2000
.
Urjalan asema on myös Urjalan rautatieasemalla toimivan kulttuurikeskuksen nimi.
Savyntsi

| Savyntsi Савинці |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Savyntsi
 Koordinaatit: 49.3968°N, 37.0498°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Izjumin piiri
Väkiluku (2021)  ():  5 266
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Savyntsi (ukr. Савинці) on kaupunkityyppinen taajama Harkovan alueella Ukrainassa. Se sijaitsee Donetsin pohjoisrannan läheisyydessä. Paikkakunnan kautta kulkee rautatie (osuus Zmijiv – Izjum) ja siellä on rautatieasema.
Vuonna 2021 taajamassa oli 5 266 asukasta.
Taajama kuului vuoteen 2020 saakka Balaklijan piiriin. Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa taajama liitettiin osaksi laajennettua Izjumin piiriä.
Aiheesta muualla

Savynska hromada (aluehallinnon 3. tason alue) (ukrainaksi) (gromada.info)
Uridiini

| Uridiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-[(2R,3R,4S,5R)-3,4-dihydroksi-5-(hydroksimetyyli)oksolan-2-yyli]pyrimidiini-2,4-dioni
CAS-numero:  58-96-8
PubChem CID:  6029
SMILES:  C1=CN(C(=O)NC1=O)C2C(C(C(O2)CO)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H12N2O6
Moolimassa:  244,201 g/mol
Sulamispiste:  165 °C
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Uridiini (C9H12N2O6) on nukleosideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Uridiini on osa eliöiden RNA:ta ja koostuu urasiilista, joka on sitoutunut glykosidisellä sidoksella riboosiin.
Uridiini on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen ja polaarisiin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste on emäksinen. Kuumennettaessa uridiinia happamissa olosuhteissa muodostuu furfuraalia. Uridiini on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen ominaiskiertokyky vedessä 20 °C:n lämpötilassa on +4. Uridiinia eristetään hydrolysoimalla hiivojen RNA:ta.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Uridine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Uridine (englanniksi)
Nukleiinihapot ja niiden rakenneosat
Savant

Savant on henkilö, jolla on kehitysvamma tai muu keskushermoston kehityshäiriö ja samalla siihen liittyviä yksittäisiä lahjakkuuden alueita, jotka poikkeavat henkilön muusta henkisestä suorituskyvystä. Nämä kyvyt voivat vaihdella hyvin lievästä tasosta aina sellaiseen, jota pidettäisiin neroutena terveellä ihmisellä. Kyvyt ovat usein kapea-alaisia ja liittyvät tyypillisesti kalenterilaskentaan, musiikkiin, matematiikkaan, taiteeseen tai tilan hahmottamiseen. Niitä yhdistää proseduraalisen muistin korostuminen ja mittavat muistisuoritukset, mutta ei aina ymmärrystä asiasisällöstä.
Savantismi liittyy usein autismikirjoon. Noin puolet savanteista on autisteja, ja kaikista autisteista savant-ominaisuuksia esiintyy noin kymmenellä prosentilla.
Nimitys

Savantismin kuvasi John Langdon Down vuonna 1887. Aluksi syndroomasta käytettiin nimitystä idiot savant, sillä idiootilla on tarkoitettu tieteessä alun perin neutraalissa merkityksessä ihmistä, jolla on hyvin matala älykkyysosamäärä. Vuodesta 1988 alkaen idiot-sana on jätetty pois savantismin kohdalla, sillä kaikilla savanteilla ei ole matala älykkyysosamäärä. Savantien älykkyysosamäärä vaihtelee alle 40:stä yli 140:n. Useimmilla se on välillä 40–70.
Esiintyminen

Noin puolet savanteista kuuluu autismikirjoon. Kaikista autisteista savanteja on arviolta kymmenen prosenttia. Luku perustuu Bernard Rimlandin vuonna 1978 julkaisemaan tutkimukseen, jossa savant-kykyjä havaittiin 531 lapselta 5 400 autistisen lapsen joukosta. Muunlaiset luvut perustuvat yleensä siihen, että savantismille ei ole standardoitua määritelmää.
Savanteista joka toisella ei ole autismia, vaan jokin muu aivojen sairaus, vamma tai häiriö. Laitoksissa asuvista ja henkisesti jälkeenjääneistä ihmisistä savanteja on suurin piirtein yksi tuhannesta. Erityislahjakkuuden puhkeamisen voi lisäksi aiheuttaa esimerkiksi päähän kohdistunut trauma tai aivojen otsa-ohimolohkon rappeuma.
Miehiä savanteista on noin 85 prosenttia ja naisia 15 prosenttia.
Kaikki erikoiskyvyn omaavat ihmiset tai ihmelapset eivät ole savanteja, vaikka useita historiallisia neroja onkin kuolemansa jälkeen väitetty autisteiksi. Ihmisellä voi olla erikoiskykyjä ilman kehityshäiriötä tai vastaavaa. Tällaisen lahjakkuuden kyvyt ovat usein laaja-alaisemmat kuin savanteilla, joiden kyky on tyypillisesti hyvin kapea-alainen.
Syyt

Psykiatri Darold Treffertin mukaan savantismin biologiassa on kyse siitä, että aivot kompensoivat joidenkin aivoalueiden vaurioita uusien alueiden käyttöönotolla, uusien yhteyksien luomisella sekä joihinkin alueisiin kohdistuvan inhibition heikkenemisellä. Toinen selitys osalle savant-kyvyistä on pääsy käsiksi matalamman tason aisti-informaatioon. Autismin ja savantismin yhdistäväksi tekijäksi solutasolla on esitetty synaptista hyperplastisuutta, sillä se mahdollistaisi tiedon nopean tallentamisen mutta johtaisi samalla systeemin kapea-alaisuuteen.
Savant-kyvyt yhdistyvät usein oikean aivopuoliskon toimintoihin, sillä ne ovat ei-symbolisia, taiteellisia, konkreettisia ja suoraan hahmotettuja, eivätkä vasemmalle aivopuoliskolle tyypillisesti peräkkäisiä, loogisia ja symbolisia. Tämä viittaisi savanteilla vasemman aivopuoliskon vaurioon, josta seuraa kompensointia oikeassa aivopuoliskossa.
Tunnettuja savanteja

Kim Peek
Daniel Tammet
Derek Paravicini
Aleksander Vinter
Stephen Wiltshire
Urheiluvuosi 1948

Urheiluvuosi 1948 käsittelee vuoden 1948 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Yleiskilpailut

Talviolympialaiset 30.1.–8.2. Sankt Moritzissa, Sveitsissä. Mitalitilaston kärkisijan jakoivat neljä kultaa voittaneet Norja ja Ruotsi.
Kesäolympialaiset 29.7.–14.8. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Mitalitilaston kärjessä olivat Yhdysvallat 38 kultamitalilla ja Ruotsi 16 kultamitalilla. Taidekilpailut olivat viimeisen kerran olympialaisten ohjelmassa.
Alppihiihto

Sankt Moritzin olympialaisissa sekä miehet että naiset kilpailivat kolmessa lajissa. Ranskalainen Henri Oreiller voitti kultaa syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä.
Golf

Masters-turnauksen voitti yhdysvaltalainen Claude Harmon.
Yhdysvaltain avoimen turnauksen voitti isäntämaan Ben Hogan.
Britannian avoimen turnauksen voitti isäntämaan Henry Cotton.
PGA-mestaruuden voitti toisen kerran urallaan Ben Hogan.
Jääkiekko

Sankt Moritzin olympialaisissa Kanada voitti kultaa, Tšekkoslovakia sai hopeaa ja Sveitsi sijoittui pronssille. Yhdysvalloilta tuli paikalle kaksi joukkuetta, joista olympiakomitean valitsema marssi avajaisissa mutta paikallisen jääkiekkoliiton lähettämä pelasi lopulta turnauksessa ja sijoittui neljänneksi mutta sen suoritus hylättiin jälkikäteen joukkueen katsottua rikkoneen amatöörivaatimuksia.
Stanley Cupin voitti Toronto Maple Leafs toisena peräkkäisenä kautena.
Nyrkkeily

Ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan maailmanmestari Joe Louis puolusti titteliään 25. kerran voittamalla 25.6. New Yorkissa Jersey Joe Walcottin tyrmäyksellä kahdeksannessa erässä. Tämä jäi Louisin viimeiseksi otteluksi maailmanmestarina, sillä seuraavana vuonna hän ilmoitti luopuvansa mestaruudesta.
Ammattinyrkkeilyn keskisarjan maailmanmestaruus vaihtoi vuoden aikana kahdesti haltijaansa. Tony Zale voitti 10.6. Newarkissa Rocky Grazianon tyrmäämällä tämän kolmannessa erässä ja ranskalainen Marcel Cerdan puolestaan tyrmäsi Zalen 12. erässä 21.9. Jersey Cityssä.
Pikaluistelu

Sankt Moritzin olympialaisissa kilpailivat miehet neljällä matkalla. Norjalaiset voittivat kolme kultamitalia ja neljäs kulta meni Ruotsiin.
Yleisluistelun miesten maailmanmestaruuskilpailut Helsingissä, Suomessa. Mestaruuden voitti norjalainen Odd Lundberg.
Yleisluistelun naisten maailmanmestaruuskilpailut Turussa, Suomessa. Mestaruuden voitti neuvostoliittolainen Marija Isakova.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Sankt Moritzin olympialaisissa Ruotsi voitti kaikki kolme miesten maastohiihtolajia, Norjan Petter Hugsted mäkihypyn ja Suomen Heikki Hasu yhdistetyn.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti isäntämaan Fiorenzo Magni.
Ranskan ympäriajon voitti toisen kerran urallaan italialainen Gino Bartali.
Taitoluistelu

Sankt Moritzin olympialaisissa kultaa voittivat miesten yksinluistelussa Yhdysvaltain Richard Button, naisten yksinluistelussa Kanadan Barbara Scott sekä pariluistelussa Belgian Micheline Lannoy / Pierre Baugniet.
Maailmanmestaruuskilpailut Davosissa, Sveitsissä. Mestaruuden voittivat Richard Button, toisena peräkkäisenä vuonna Barbara Scott sekä pariluistelussa myöskin toisen kerran peräkkäin Micheline Lannoy ja Pierre Baugniet.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti järjestäjämaan Adrian Quist ja naisten saman maan Nancye Bolton viidennen kerran urallaan.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Frank Parker ja naisten järjestäjämaan Nelly Landry.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Bob Falkenburg ja naisten saman maan Louise Brough.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti järjestäjämaan Ricardo Gonzales ja naisten saman maan Margaret duPont
Davis Cupin voitti Yhdysvallat kolmannen peräkkäisen ja kaikkiaan ennätyksellisesti 15. kerran.
Uinti

Lontoon olympialaisissa miehet kilpailivat ratauinnissa kuudella matkalla ja naiset viidellä. Uimahyppylajeja oli kummallakin kaksi. Yhdysvallat voitti kultaa kaikissa miesten lajeissa ja neljässä naisten lajissa. Tanska voitti kaksi kultamitalia ja Alankomaat yhden.
Yleisurheilu

Lontoon olympialaisten paras yleisurheilumaa oli Yhdysvallat joka voitti 33 kultamitalista 12. Ruotsi ylsi viiteen kultamitaliin ja Alankomaat neljään, joita kaikkia oli voittamassa pikajuoksija Fanny Blankers-Koen (kolme henkilökohtaista ja yksi viestikulta).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1948 Wikimedia Commonsissa
Uridiinidifosfaattiglukoosi

| Uridiinidifosfaattiglukoosi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  133-89-1
PubChem CID:  8629
SMILES:  C1=CN(C(=O)NC1=O)C2C(C(C(O2)COP(=O)(O)OP(=O)(O)OC3C(C(C(C(O3)CO)O)O)O)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H24N2O17P2
Moolimassa:  566,302 g/mol
Uridiinidifosfaattiglukoosi eli UDP-glukoosi (C15H24N2O17P2) on nukleotidisokeri, joka koostuu glukoosisokerista ja uridiinidifosfaatti nukleotidista. UDP-glukoosi osallistuu useisiin sokeriaineenvaihdunnan reaktioihin.
Biosynteesi ja reaktioita

Eliöt tuottavat uridiinidifosfaattiglukoosia glukoosi-1-fosfaatista ja UTP-molekyylistä. Reaktiota katalysoi UDP-glukoosipyrofosforylaasientsyymi ja reaktio on tyypiltään fosfoanhydridin vaihto. Tuotteina muodostuu uridiinidifosfaattiglukoosia ja kaksi fosfaatti-ionia.
UDP-glukoosi on tärkeässä osassa eräitä sokeriaineenvaihdunnan reaktioita. Se osallistuu muun muassa glykogeenin synteesiin. glykogeenisyntaasientsyymi käyttää substraattinaan UDP-glukoosia ja liittää siitä glukoosimolekyylin 1,4-glykosidisella sidoksella glykogeeniketjuun ja siten pidentää sitä aina yhden glukoosimolekyylin verran.
UDP-glukoosi osallistuu myös galaktoosin aineenvaihduntaan. Galaktoosista muodostuu ensin galaktoosi-1-fosfaattia, jonka galaktosyyliryhmä vastaanottaa UDP-glukoosilta uridiinidifosfaattiryhmän galaktoosi-1-fosfaattiuridyylitransferaasin katalysoimana. Tuotteina muodostuu glukoosi-1-fosfaattia ja UDP-galaktoosia. Glukoosi ja galaktoosi ovat toistensa epimeerejä ja UDP-glukoosi ja UDP-galaktoosi voivat epimerisoitua toisikseen. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on UDP-glukoosi-4-epimeraasi.
Savotta

Korjuupuita metsäautotien varressa Utajärvellä.
Entinen savottapirtti Ponteman lähellä.
Ponteman kämppäkartanon suuri hevostalli.
Savotta (venäjän kielen sanasta завод zavód ’tehdas, sahalaitos’) tarkoittaa metsätyömaata. Perinteisessä menetelmässä puut ensin kaadetaan, sitten karsitaan kunnes ne lopuksi juonnetaan eli vedetään yksi kerrallaan lastausta ja jatkokuljetusta varten esimerkiksi metsäautotien varteen. Savotoilla tehdään tukkeja ja pinotavaraa. Raskainta työtä lienee aikoinaan ollut niin sanotun egyptinparrun veistäminen.
Savotaksi sanotaan myös halkotyömaata tai risusavottaa, jossa harvennetaan nuorta riukuvaiheen metsää tai varttunutta taimikkoa. Pohjois-Karjalassa savotta-sana voi tarkoittaa laajemminkin työmaata.
Kehitysvaiheita

Perinteinen metsäsavotta oli aina 1960-luvulle asti merkittävä maaseudun työllistäjä, jossa metsäyhtiöt palkkasivat maatilojen työväkeä raskaaseen, runsaasti työvoimaa vaativaan metsätyöhön omistamilleen maille. Työ jakaantui pääasiassa ajomiesten ja puunkaatajien välillä, joista ajomiehet toivat savotalle mukanaan omat hevoset ja puureet puunkuljetusta varten. Edellisten lisäksi savotan työnvoimaan kuuluivat kaadettavien puiden merkitsijä, mittamies, jäämies (rekiurien jäädyttäjä), puun leimaaja, metsätyönjohtaja ja keittäjä. Suomessa oli suuria puunjalostusteollisuuden (sahat ja paperiteollisuus) savotoita aina 1950-luvulle saakka.
Koneellistettu metsäsavotta on vähentänyt savotan työväkeä merkittävästi. Savotan työvoima siirtyy työpäivän jälkeen omiin koteihinsa metsäautoteitä pitkin, joten savottapirttejä ei enää juuri tarvita. Voidaan sanoa, että moottorisaha, traktori ja auto ovat olleet kuolinisku romanttisen sävyn saaneelle savottakaudelle. Savotan työvoimaksi ovat jääneet jäljelle puun kaadosta vastaava metsuri ja puun kuljetuksen hoitava koneurakoitsija.
Nykyaikainen metsäsavotta käsittää koneurakointia, jossa metsänomistaja tilaa puunkorjuun puu-urakoitsijalta. Metsänomistaja voi myös tehdä metsäfirman kanssa ns. pystykaupan, missä puut myydään ns. kantohinnalla, ja metsäfirma huolehtii puunkorjuusta käyttäen sopimusurakoitsijoita. Valtakunnallisia puunostajia on enää kolme: UPM, Stora-Enso ja Metsäliitto. Metsänomistaja voi myös antaa paikalliselle metsänhoitoyhdistykselle valtakirjan, missä mhy valtuutetaan hoitamaan puunkorjuu ja kaikki siihen liittyvät toimenpiteet. Jälkimmäisessä tapauksessa puut myydään ns. hankinta- eli tienvarsihinnalla.
Savotan miehistö- ja eläintilat

Savottapirtti on savotan lyhytaikaiseen työväen majoitukseen tarkoitettu asuintila, johon kuului lavereilla varustettu pirtti, keittiö ja kuivaushuone. Keittiön ja pirtin välistä tarjoiluaukkoa sanottiin elämänluukuksi, työnjohdon erillistä osaa rakennuksesta puolestaan teräväksi pääksi. Savotan naispuolisella keittiöhenkilökunnalla oli oma tilansa, jonne muilla ei ollut pääsyä ilman lupaa. Pirtin rakennusaineena on käytetty savotan tuottamia tukkipuita, joista on rakennettu yksinkertainen lovettu puukehikko kuten hirsitaloissa. Lämpö pirttiin on saatu puukamiinasta. Savottatalli on hevostalli, joka on rakennettu kuten varsinainen savottapirtti lyhytaikaiseen käyttöön eläinten suojaksi. Tallin yhteydessä on tavallisesti myös kalustevaja työkalujen säilytystä ja korjausta varten.
Aiheesta muualla

Paasilinna, A.: Sadan vuoden savotta.  Helsinki:  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28225-1
Monen savottajätkän tili haihtui pestin jälkeen viinaan ja naisiin – Myös kämpillä juhlinta yltyi välillä rajuksi Aarrelehti.fi
Marjukka Urpelainen

Marjukka Urpelainen (s. 1989) on Jyväskylän Kirittärissä pesäpalloa pelannut urheilija. Hän pelasi ulkopelissä polttajana sekä sisällä etenijänä ja vaihtajana. Hän on Kajaanin Pallokerhon kasvatti. Hänen vahvuutensa yleispelaajana sai Superpesis-joukkueet tarjoamaan hänelle pelipaikkaa. Superpesistä Urpelainen pelasi vuosina 2009–2011 Pesä Ysien ja vuosina 2012–2018 Kirittärien riveissä. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2018.
Urjalan sakaristo

| Urjalan sakaristo |
| --- | --- |
 Urjalan kivisakaristo kaakosta nähtynä. Etualalla näkyy puukirkon itäpäädyn kiviperustusta.
Sijainti:  Urjala, Urjalankylä, Punkalaitumentie 433
Koordinaatit:  61°05′15.4″N, 023°27′53.4″E
Seurakunta:  evankelis-luterilainen
Rakentamisvuosi:  noin 1520–1540
Materiaali:  harmaakivi
Avoinna yleisölle 2014:  suljettu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Urjalan sakaristo on keskiaikainen kivisakaristo runsaan neljän kilometrin päässä nykyisestä Urjalan kirkosta länteen. Keskiaikainen kivikirkkohanke hiipui puukirkoksi sakastin valmistuttua. Se rakennettiin todennäköisesti vuosina 1520–1540.
Puukirkko sijaitsi Kortejärven ja Rutajärven välisen jokiuoman varressa 1500–1700-luvuilla. Kirkko ja hautausmaa siirtyivät Urjalankylästä nykyiselle paikalleen Laukeelaan vuonna 1806, jolloin jäljelle jäivät sakasti, entinen kiviaidalla ympäröity hautausmaa ja pieni rantatontti joen varresta.
Kivisakasti on entistetty vuonna 1956,ja sen sisällä on vuonna 1948 asetettu hakkapeliittain muistolaatta.
Sakastin viereen on haudattu urjalalainen intendentti Arvo Kytölä puolisoineen.
Sakastin läheisyydessä on 1930-luvulla pystytetty Urjalan vanhojen kirkkojen muistokivi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urjalan sakaristo Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Urjalan sakaristo (Q11899656)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Urjala
koordinaatit: 61°05′15″N 23°27′53″E﻿ / ﻿61.087611°N 23.464833°E﻿ / 61.087611; 23.464833
Urnesin sauvakirkko

Urnesin sauvakirkko
Urnesin sauvakirkko on sauvakirkko Lusterin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa. Kirkon rakentamisajankohta on ajoitettu suunnilleen vuoden 1130 jälkeiseen aikaan ja siten kirkko onkin yksi vanhimmista sauvakirkoista. Kirkon arkkitehtuuri yhdistää kahta eri tyyliä: eläinornamenteilla koristeltua viikinkityyliä ("urnes-tyyli") ja kristillistä sauvakirkkoarkkitehtuuria. Samalla paikalla on mahdollisesti sijainnut jo aikaisemmin yksi tai kaksi kirkkoa 1000-luvulla, jolta ajalta olisivat peräisin kirkon vanhimmat osat. Unescon maailmanperintöluetteloon kirkko lisättiin vuonna 1979.
Kirkon alttarilla on kaksi Ranskassa valmistettua metallista ja Limogesin emalilla koristeltua kynttilänjalkaa 1100-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urnesin sauvakirkko Wikimedia Commonsissa
World Heritage Site (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Fortidsforeninga (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Norjassa
Alattion kalliokuvat
Bryggen
Geirangerinvuono
Nærøyfjorden
Røros
Struven ketju
Urnesin sauvakirkko
Vega
Punakulmakiipijä

| Punakulmakiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Australiankiipijät Climacteridae
Suku::  Kiipijät Climacteris
Laji::  erythrops
Kaksiosainen nimi
 Climacteris erythrops  Gould, 1841 
Katso myös
   Punakulmakiipijä Wikispeciesissä   Punakulmakiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punakulmakiipijä (Climacteris erythrops) on australiankiipijöiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Punakulmakiipijää tavataan Australian kaakkoisosissa. Sen kannan kokoa ei tiedetä, mutta kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elintavat

Punakulmakiipijä elää metsissä veden läheisyydessä ja sitä tavataan 1 500 metrin korkeuteen merenpinnasta. Laji käyttää ravinnokseen hyönteisiä ja elää pareittain tai 3–4 yksilön parvina.