stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1926
Mestarijoukkueen pelaajat

Pasi Koski, Ernst Grönlund, Tauno Speeti, Arthur Nyström, Väinö Forsten, Urho Silander, Toivo Nyström, Reini Hurme, Ragnar Granath, Heikki Vilenius ja Einar Lindholm.
Tulievätetra

| Tulievätetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Alestit Alestidae
Suku::  Ladigesia
Laji::  roloffi
Kaksiosainen nimi
 Ladigesia roloffi  Géry, 1968 
Katso myös
   Tulievätetra Wikispeciesissä   Tulievätetra Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Tulievätetra (Ladigesia roloffi) on alesteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan uhanalaisena Länsi-Afrikasta. Toisinaan sitä pidetään akvaarioissa.
Koko ja ulkonäkö

Tulievätetra voi kasvaa suurimmillaan 3–4 cm pitkäksi. Ruumiinmuodoltaan kala on sukkulamainen. Tulievätetran väri on vihertävä ja evät ovat punaiset. Koiraan peräevä on pitempi kuin naaraan. Lajilla on rasvaevä.
Levinneisyys ja elintavat

Tulievätetraa tavataan Sierra Leonesta ja mahdollisesti Liberiasta. Se elää parvina joissa ja puroissa lähellä pintaa. Laji syö pieniä selkärangattomia eläimiä.
Tulievätetra luokitellaan äärimmäisen uhanalaiseksi. Suurin uhka kannalle on elinympäristön häviäminen ja elinympäristön laadun heikkeneminen.
Tulimakkarakala

| Tulimakkarakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Makkarakalat Badidae
Suku::  Dario
Laji::  dario
Kaksiosainen nimi
 Dario dario  (Hamilton, 1822) 
Katso myös
   Tulimakkarakala Wikispeciesissä   Tulimakkarakala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Tulimakkarakala (Dario dario) on makkarakaloihin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta. Lajia voidaan pitää myös akvaarioissa. Toisinaan tulimakkarakalaa pidetään kuuluvaksi samaan lajiin makkarakalan (Badis badis) kanssa, mutta ne ovat geneettisen analyysin perusteella omat lajinsa.
Koko ja ulkonäkö

Tulimakkarakala on alalahkonsa pienin kala. Koiras voi kasvaa suurimmillaan noin 1,5 cm pitkäksi ja naaras on vielä pienempi. Tulimakkarakalakoiras on pohjaväriltään sininen ja ruumiissa on punaisia pystyraitoja. Koiraan selkä-, perä- ja vatsaevät ovat pidentyneet. Lajin naaras on väriltään harmahtavan ruskea.
Levinneisyys ja elintavat

Tulimakkarakalaa tavataan Brahmaputran jokisysteemistä Intiasta ja Bhutanista. Lajin elinympäristöä ovat kirkasvetiset sora- tai hiekkapohjaiset purot ja joet, joissa kasvaa runsaasti kasvillisuutta. Tulimakkarakalan ravintoa on plankton.
Tulimakkarakalaa pidetään melko yleisesti akvaariokalana.
Tulimakkarakalanaaras
Horloogijn Tšoibalsan

| Horloogijn Tšoibalsan |
| --- | --- |
 Horloogijn Tšoibalsan.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1895
Kuollut: 28. tammikuuta 1952
Horloogijn Tšoibalsan (mong. Хорлоогийн Чойбалсан, 8. helmikuuta 1895 – 26. tammikuuta 1952) oli mongolialainen kommunistipoliitikko ja marsalkka, joka toimi Mongolian kansantasavallan valtionpäämiehenä (presidiumin puhemiehenä) vuosina 1929–1930 ja kansankomissaarien neuvoston johdossa 1939–1952.
”Mongolian Staliniksi” kutsuttu Tšoibalsan nousi Neuvostoliiton tuella maan johtoon Peljidiyn Gendenin jälkeen tämän kutsuttua Neuvostoliiton politiikkaa ”punaimperialismiksi”. Tšoibalsan harjoitti kovaotteista politiikkaa vastarinnan juurimiseksi niin maan kommunistisesta puolueesta kuin yhteiskunnastakin ja loi vahvan henkilökultin.
Tšoibalsanin hallinnon pyrkimykset maan nopeaan teollistamiseen ja maatalouden kollektivointiin aiheuttivat mittavia uhreja, ja Neuvostoliiton NKVD:n ja mongoliviranomaisten toteuttamissa puhdistuksissa teloitettiin tuhansia puoluevirkailijoita ja kymmeniätuhansia buddhalaisia munkkeja. Useita kulttuurihistoriallisesti arvokkaita luostareita tuhottiin maan tasalle.
Tšoibalsanin henkilökuva Mongoliassa on kiistelty, häntä pidetään edelleen maan uudistajana ja sivistäjänä, toisaalta tämän kuvan sanotaan olevan vain henkilökultin tulosta. Tšoibalsanin oma Mongolian kansanvallankumouksellinen puolue arvosteli häntä virheistä, kuten henkilökultista 1956.
Elämäkerta > Nuoruus

Tšoibalsan syntyi vuonna 1895 lähellä nykyistä Tšoibalsanin kaupunkia Mongolian itäosissa. Hän oli nuorin perheen neljästä lapsesta. Hänen äitinsä nimi oli Korlô ja hänen isänsä Jamsu oli Sisä-Mongoliasta peräisin oleva daguuri. Isän ja äidin suhde päättyi kuitenkin jo ennen Tšoibalsanin syntymää ja myöhemmin hän väitti, ettei edes tiedä kuka hänen isänsä on. Paikallisesti tarina oli kuitenkin tunnettu ja on mahdollista, että hänen isänsä daguuritausta vaikutti sittemmin esimerkiksi Tšoibalsanin politiikkaan koskien Sisä-Mongoliaa ja panmongolialaisuutta. Tšoibalsan muutti 12-vuotiaana luostariin, jossa hän otti nimen Tšoibalsan. 16-vuotiaana hän karkasi luostarista erään ystävänsä kanssa Urgaan. Viranomaisten saadessa hänet kiinni hänet olisi lähetetty takaisin luostariin, mutta eräs burjaattitaustainen opettaja järjesti hänelle opiskelupaikan venäläis-mongolialaisesta kääntäjäkoulusta. Vuoden siellä opiskeltuaan hän siirtyi kymnaasiin Irkutskiin. Venäläisissä kouluissa Tšoibalsan oppi puhumaan suhteellisen sujuvasti venäjää, mutta hän ei koskaan oppinut kirjoittamaan sitä.
Elämäkerta > Vallankumous

Vuodesta 1917 Tšoibalsan työskenteli ulanbatorilaisessa lennätintoimistossa. Kiina poisti Mongolian autonomian vuosina 1919–1920 ja Tšoibalsan liittyi paikalliseen kiinalaisvastaiseen seuraan. Tämä ryhmä muodosti erään toisen ryhmän kanssa Ulko-Mongolian kommunistipuolueen kesäkuussa 1920. Tšoibalsan matkusti puolueen johdon mukana Venäjälle, jossa tarkoitus oli saada paikallisten bolševikkien tuki kiinalaisvallan kukistamiselle. Tämä Irkutskiin siirtynyt ryhmä tunnettiin sittemmin "ensimmäisenä seitsemänä", jonka jäsenet nousivat sittemmin merkittäviin asemiin Mongoliassa. Seitsemän ainoa sotilashenkilö oli Damdiny Sühbaatar, jonka mukana Tšoibalsan kulki osallistuen tämän apuna sotilaiden värväämiseen ja valkoisia venäläisiä vastaan taistelemiseen.
Kommunistien otettua valtaansa Ulan Batorin maan pääministerinä toimi Dogsomyn Bodoo. Tšoibalsan tuki tämän kiistanalaisia uudistuksia ja kun Bodoo näiden johdosta sitten syrjäytettiin ja teloitettiin, Tšoibalsan menetti puolueen jäsenyytensä. Hän vältti teloituksenkin vain suhteillaan Sühbaatariin. Tämän avulla hän oli jo vuoteen 1922 mennessä noussut jälleen asemassaan ja toimi nyt erilaisissa armeijan asemissa. Sühbaatarin kuoltua Tšoibalsan lähti sotilaskoulutukseen Moskovaan lokakuussa 1923. Palatessaan seuraavan vuoden puolella hän nousi maan asevoimien johtoon tukemalla edeltäjänsä teloitusta. Vuonna 1921 hän oli myös mennyt naimisiin Borotologai-nimisen naisen kanssa. Vuonna 1930 hänestä tuli maan ulkoministeri, minkä jälkeen hän toimi jonkin aikaa Mongolian museon johdossa ja sittemmin maatalousministerinä.
Elämäkerta > Nousu vallankahvaan ja vainot

Tšoibalsan nousi joulukuussa 1934 maansa varapääministeriksi Neuvostoliiton Josif Stalinin tuella. Borotologai otti hänestä eron vuonna 1935 pelätessään "vanhoillisen" buddhalaisuutensa hidastavan Tšoibalsanin urakehitystä. Tšoibalsan ottikin sittemmin "uudenaikaisemman" vaimon nimeltä B. Gündegmaa. Hän ei saanut lapsia kummankaan vaimonsa kanssa, mutta vuonna 1937 hän adoptoi Nergüi-nimisen pojan, jonka huhuttiin olleen hänen lehtolapsensa. Urakehityksessä hän nousi jälleen Neuvostoliiton tuella sisäministeriön ja täten turvallisuuselinten johtoon helmikuussa 1936 ja hän sai myös marsalkan arvonimen. Sisäministeriö aloitti luostarien puhdistukset ja marsalkka Gelegdorjiin Demidin mysteerisen kuoleman jälkeen vuonna 1937 myös puoluejohdon puhdistusten valmistelu oli saatu valmiiksi. Syyskuun 1937 ja vuoden 1939 lopun välillä lähes koko Mongolian eliitti tuhottiin. Henkilökohtaisesti Tšoibalsan hyväksyi 20 099 henkilön teloitukset. Omissa kirjoituksissaan hän puhui myös 56 938 vangitusta ja 20 356:ta teloitetusta lamasta. On kuitenkin epäselvää missä määrin nämä uhrit on luettu osaksi hänen henkilökohtaisesti hyväksymiensä teloitusten määrää. Yhteensä vainoissa menetti henkensä yli 30 000 henkilöä ja yli 700 luostaria ja buddhalaista temppeliä tuhottiin.
Elämäkerta > Valtakauden loppupuoli

Vuoteen 1940 mennessä Tšoibalsan oli saanut maan ehdottoman vallan käsiinsä. Hän oli kuitenkin hyvin riippuvainen venäläisistä neuvonantajista kysyen näiden mielipidettä lähes joka asiassa. Venäläisvaikutuksesta esimerkiksi mongolin kirjaimistosta siirryttiin vuosina 1941–1946 mongolin kyrilliseen kirjaimistoon. Mongolia osallistui toiseen maailmansotaan Neuvostoliiton puolella. Sodan aikana Tšoibalsan ajoi panmongolialaista liikettä ja maan mediassa julkaistiin kannanottoja Sisä-Mongolian liittämisestä Mongoliaan. Kiinan ja Neuvostoliiton sopimus vuonna 1945 teki kuitenkin tämän ajatuksen lopulta mahdottomaksi. Talvella 1951 hän matkusti Moskovaan sairaalahoitoon ja kuoli munuaissyöpään 28. tammikuuta 1952.
Kuoleman jälkeen

Tšoibalsanin henkilökultti säilyi Mongoliassa aina vuoteen 1956 saakka, jolloin Neuvostoliiton silloinen johtaja Nikita Hruštšov piti stalinismista luopumiseen johtaneen Stalinin vastaisen puheensa. Tšoibalsanin vastaisen kritiikin tultua tätä kautta hyväksyttäväksi Tšoibalsanin mukaan nimetty provinssi ja teollisuuskeskus nimettiin uudelleen vuonna 1963. Tšoibalsanin menettelyjä 1920-luvun vallankumouksen aikana esitettiin historiankirjoituksessa loistokkaassa valossa kuitenkin aina kommunistivallan romahtamiseen saakka vuonna 1990. Tšoibalsanilla on kuitenkin puolustajansa nyky-Mongoliassakin. Tšoibalsanin kaupunki on edelleen nimetty hänen mukaansa ja hänen patsaansa on Mongolian kansallisen yliopiston edustalla.
Damdiny Sühbaatar ja Tšoibalsan (oik.).
Tšoibalsanin puhdistuksissa tuhotun luostarin rauniot.
Tšoibalsanin patsas yliopiston edustalla Ulan Batorissa.
Tulikulmarilli

| Tulikulmarilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rillit Zosteropidae
Suku::  Tulikulmarillit Dasycrotapha
Laji::  speciosa
Kaksiosainen nimi
 Dasycrotapha speciosa  Tweeddale, 1878 
Katso myös
   Tulikulmarilli Wikispeciesissä   Tulikulmarilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulikulmarilli (Dasycrotapha speciosa) eli aiemmalta nimeltään tulikulmatimali on rilleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Kaakkois-Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Tulikulmarilli voi kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Tulikulmarillin pää on musta lukuun ottamatta keltaista otsaa ja kirkkaanoransseja silmäkulmajuovia. Lajin selkä ja siivet ovat oliivinvihreät ja selässä on valkoisia viiruja. Linnun kurkku on keltainen mustin pilkuin ja vatsa on vihertävän keltainen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tulikulmarilliä tavataan ainoastaan Filippiineiltä Panayn ja Negrosin saarilta. Lajin elinympäristöä ovat alankojen metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Lintu liikkuu pareittain tai pieninä ryhminä ja voi liittyä sekaparviin. Tulikulmarillikannan kooksi arvioidaan 3 500–15 000 yksilöä ja se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi. Sitä uhkaa elinympäristön häviäminen metsien hakkuiden vuoksi ja on arvioitu, että sen elinalueen metsistä on jäljellä vain 4–10 % alkuperäisestä.
Tulikulmatangara

| Tulikulmatangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Panamantangarat Heterospingus
Laji::  xanthopygius
Kaksiosainen nimi
 Heterospingus xanthopygius  (P. L. Sclater, 1855) 

Alalajit
 H. x. berliozi  H. x. xanthopygius 
Katso myös
   Tulikulmatangara Wikispeciesissä   Tulikulmatangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulikulmatangara (Heterospingus xanthopygius) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Tulikulmatangara voi kasvaa 17–18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Tulikulmatangarakoiras on väritykseltään suurimmilta osin musta. Sen silmäkulmajuova on etuosastaan valkoinen ja muuttuu taaemana punaiseksi tupsuksi. Koiraan siipien olkapäät ovat valkoiset ja perä on keltainen. Lajin naaras on kauttaaltaan harmaa lukuun ottamatta keltaista perää. Tulikulmatangaran nokka on pitkä ja tukevahko.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tulikulmatangaraa tavataan Panamasta Ecuadoriin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat alankometsät ja niiden reunamaat. Lintu liikkuu tyypillisesti pareittain tai pieninä ryhminä puiden latvuskerroksissa. Tulikulmatangara voi myös liittyä sekaparviin.
Tšernihivin alue

| Tšernihivin alue Чернігівська  область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Tšernihivin alueen sijainti Ukrainan kartalla
 Koordinaatit: 51.490°N, 31.296°E 
Valtio:  Ukraina
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tšernihiv
 – suurin kaupunki:  Tšernihiv (265 471 as.)
Pinta-ala:  31 903 km² (3.)
Väkiluku (2021)  ():  976 701 (22.)
Kielet:  ukraina (virallinen), venäjä (merkittävällä osalla äidinkieli)
BKT (2011):  21 165 milj. UAH (eli 2,0552 mrd. EUR tai 1,6 % Ukrainan BKT:stä)
 – asukasta kohti:  19 357 UAH, noin 1 880 EUR (eli 68 % Ukrainan keskiarvotasosta) 
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Symbolit:  
 – lippu:  Tšernihivin alueen lippu
 – vaakuna:  Tšernihivin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:   CB, IB
 – ISO 3166:  UA-74
 
cg.gov.ua
Tšernihivin alue (ukr. Чернігівська область, Tšernihivska oblast tai Чернігівщина, Tšernihivštšina) on vajaan miljoonan asukkaan hallinnollinen alue Ukrainan pohjoisosassa. Alueen hallinnollinen keskus on 265 000 asukkaan Tšernihiv. Tšernihivin alue rajoittuu idässä Sumyn, etelässä Pultavan ja lounaassa Kiovan alueeseen. Luoteisnaapurina on Valko-Venäjän Homelin alue ja pohjoisessa Venäjän Brjanskin alue.
Tšernihivin alue on tärkeä rauta- ja maantieliikenteen kauttakulkureitti: sen kautta kulkevat tärkeimmät valtatiet ja radat Moskovasta, Pietarista ja Minskistä Kiovaan.
Historiaa

Tšernihivin ja Novhorod-Siverskyin kaupungit mainitaan historiallisissa dokumenteissa jo Kiovan Venäjän aikana. 1100-luvulla Tšernihiv oli omana ruhtinaskuntanaan Kiovan jälkeen valtakunnan tärkeimpiä kaupunkeja.
1239 tataarit valloittivat kaupungin. Alue oli seuraavien vuosisatojen aikana osa Liettuan suuriruhtinaskuntaa, Moskovan ruhtinaskuntaa ja autonomista Kasakkahetmanaattia ennen kuin siitä tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Ukrainan ensimmäisen lyhyen itsenäisyysjakson (1917–21) jälkeen alueesta tuli osa Ukrainan sosialistista neuvostotasavaltaa kunnes Ukraina itsenäistyi vuonna 1991.
Aluehallinto

Tšernihivin alueella oli vuoden 2020 alueuudistuksen jälkeen viisi piiriä (pайон). Piireissä on yhteensä 16 kaupunkia, 29 kaupunkityyppistä taajamaa ja 1 464 kylää tai muuta asuttua paikkaa.
Tšernihivin alueen kartta 2020 voimaantullein piirijaoin. Nykyiset piirikeskukset vahvennettu. Kartalla on esitetty myös muita paikkakuntia, mm. aiemmat piirikeskukset.
Oheisessa taulukossa on lueteltu alueen piirit asukaslukuineen, pinta-aloineen ja hallintopaikkoineen. Alueen piirikeskuksina toimivat kaupungit ovat Tšernihiv (285 234 as.), Nižyn (66 983 as.), Pryluky (52 553 as.), Novhorod-Siverskyi (12 647 as.) ja Korjukivka (12 409 as.).
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (2021 as> luku) | Sijainti- kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Korjukivkan piiri | Корюківський район | &&&&&&&&&&088329.&&&&0088 329 | &&&&&&&&&&&&&051.070000051,7 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.4 600,9 | Korjukivka (12 409 as.) |  |
| Nižynin piiri | Ніжинський район | &&&&&&&&&0220640.&&&&00220 640 | &&&&&&&&&&&&&057.010000057,1 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.7 219,0 | Nižyn (66 983 as.) |  |
| Novhorod-Siverskyin piiri | Новгород-Сiверський район | &&&&&&&&&&063670.&&&&0063 670 | &&&&&&&&&&&&&043.040000043,4 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.4 630,4 | Novhorod-Siverskyi (12 647 as.) |  |
| Prylukyn piiri | Прилуцький район | &&&&&&&&&0152632.&&&&00152 632 | &&&&&&&&&&&&&061.010000061,1 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 210,8 | Pryluky (52 553 as.) |  |
| Tšernihivin piiri | Чернігівський район | &&&&&&&&&0451430.&&&&00451 430 | &&&&&&&&&&&&&077.050000077,5 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10 203,9 | Tšernihiv (285 234 as.) |  |
Tšernihivin alueen sisälle jää enklaavina siihen kuulumaton Slavutytš, joka rakennettiin vuosina 1986-1988 Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen saastuneelta alueelta evakuoitujen ihmisten asuinpaikaksi, mutta joka kaupunki kuuluu hallinnollisesti Kiovan alueeseen.
Maantiede

Suurin osa Tšernihivin alueesta on Dnepr-joen valuma-alueen viljavaa ja osin soista tasankoa. Kesäisin keskilämpötila on 18–19 celsiusastetta, talvella noin –7 astetta. Vuotuinen sademäärä on noin 570 mm. Alueen kasvukausi on noin 190–200 vuorokautta. Ukrainan halki virtaava Dnepr-joki on alueen luontainen länsiraja. Tšernihivin alue pohjoinen raja on samalla Ukrainan ja Valko-Venäjän valtakunnanraja. Dnepr-joen sivuhaara Desna virtaa alueen halki idästä länteen, ja on sen merkittävin vesireitti. Tšernihivin alueesta noin 20 % on metsän peittämää.
Väestö

Tšernihivin alueen väkiluku on 2,3 prosenttia Ukrainan väestöstä. Vuoden 2021 väestönennusteen mukaan Tšernihivin alueella oli 976 701 asukasta, joista 642 237 asui kaupunkikeskuksissa ja 334 464 maaseudulla. Vuoden 2001 väestölaskennassa 93,5 % alueen väestöstä oli etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
1900-luvulla Tšernihivin alue kärsi kahdesta vakavasta väestökadosta. Vuosien 1932–1933 Josif Stalinin politiikan aiheuttaman holodomor-nälänhädän aikana alueen väkiluku laski noin kahdesta miljoonasta 1 777 000 asukkaaseen. Myös toinen maailmansota oli alueelle kova isku, ja vuonna 1959 alueen väkiluku oli 1 554 000 asukasta. Alueen väestömäärä on laskenut hitaasti 1960-luvulta lähtien yhteiskuntarakenteen muutoksen seurauksena. Varsinkin maaseutu on tyhjentynyt hitaasti ihmisistä sisäisen muuttoliikkeen vuoksi, eikä alueen kaupunkien väkiluvun lievä kasvu ole riittänyt kompensoimaan väestön vähenemistä. Nykyisin Tšernihivin alue on harvimmin asuttu kaikista Ukrainan hallintoalueista.
Talous

Tšernihivin alueen osuus Ukrainan vuoden 2011 BKT:stä oli 1,6 prosenttia eli 21,165 miljardia Ukrainan hryvniaa (UAH) tai vuoden lopun virallisella vaihtokurssilla 2,06 miljardia euroa. Jokaista alueen asukasta kohti kansantuotetta syntyi yhteensä 19 357 UAH eli 1 880 euroa. Tämä oli 68 prosenttia Ukrainan keskiarvosta. Vuonna 2013 keskimääräinen kuukausipalkka oli alueella eurooppalaisin alhainen 2 504 UAH tai 243 euroa, mikä oli alle Ukrainan keskiarvon (296 euroa).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tšernihivin alueen kotisivut (ukrainaksi)
2001 väestönlaskennan tietoja Tšernihivin alueesta
MistaUA - Perustietoja Ukrainan kaupungeista ja asutuskeskuksista (ukrainaksi) (mistaua.com)
Chernihiv region (Albertan ja Toronton yliopistojen Ukraina-tutkimuksen Ukraina-tietosanakirjan artikkeli) alkujaan Encyclopedia of Ukraine, vol. 1; uudelleenjulkaisu Internet Encyclopedia of Ukraine, IEU.  1984. Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS, University of Alberta/University of Toronto), encyclopediaofukraine.com. Viitattu 5.3.2014. (englanniksi)
Population as of January 1, 2012 in Ukraine and its parts (englanniksi)
Administrative units, by region  Ukraine as of 1 January 2012 (englanniksi)
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:   Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta:  Krim
Kaupungit:   Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Panoraamakuva Rudkivkasta Tšernihivin alueella
Tukikohta (minisarja)

| Tukikohta> The Stand |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mick Garris
Käsikirjoittaja:  Stephen King
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin
Tuottaja:  Stephen King
Säveltäjä:  W. G. Snuffy Walden
Pääosat:  Gary Sinise Molly Ringwald Jamey Sheridan Ruby Dee Miguel Ferrer Corin Nemec Adam Storke Rob Lowe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  359 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tukikohta (The Stand) on vuonna 1994 tehty minisarja, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin samannimiseen romaaniin. Minisarjan on ohjannut Mick Garris ja käsikirjoituksesta sekä tuottamisesta on vastannut itse Stephen King. King esiintyy myös aiempiin elokuviin verrattuna isommassa cameoroolissa.
Juoni

Tappava virus karkaa salaisesta tukikohdasta sotilaspoliisin ja hänen perheensä mukana. Ajan myötä ”Kapteeni Trippsiksi” nimetty superinfluenssa levittäytyy ympäri Yhdysvaltoja. Se on erittäin tappava tauti, eikä siihen ole olemassa parannuskeinoa. Pieni osa väestöstä on kuitenkin mysteerisellä tavalla immuuneja taudille ja kun kaikki muut ovat kuolleet, he alkavat nähdä unia kahdesta henkilöstä: Nebraskassa elävästä, päivittäin Jumalaa rukoilevasta vanhasta naisesta, Äiti-Abigailista, sekä aavikolla liikkuvasta demonisesta miehestä, Randall Flaggista. Immuunit alkaavat kukin valita puolensa, joko Abigailin johtaman Boulderin vapaavyöhykkeen tai Flaggin hallinnoiman Las Vegasin, ennen viimeistä välienselvittelyä, joka tulee päättämään, kumpi joukko voittaa luomakunnan herruuden.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gary Sinise  | … |  Stu Redman   |
|  Molly Ringwald  | … |  Frannie Goldsmith   |
|  Jamey Sheridan  | … |  Randall Flagg   |
|  Ruby Dee  | … |  Abigail Freemantle   |
|  Miguel Ferrer  | … |  Lloyd Henreid   |
|  Corin Nemec  | … |  Harold Lauder   |
|  Adam Storke  | … |  Larry Underwood   |
|  Rob Lowe  | … |  Nick Andros   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo minisarjan latistuvan hyvän alun jälkeen ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.