stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuusulan kirkko
Korjauksia ja muutoksia eri vuosisadoilla

1850-luvulla tehtiin ensimmäinen perusteellisempi korjaus, silloin uusittiin kirkon perustukset, jotka olivat painuneet. Korjauksen yhteydessä eteiset uusittiin ja parvien portaat sijoitettiin niihin, pois kirkkosalista, jonne tuli lisää tilaa. Torni purettiin ja sen tilalle tuli risti. Kirkko sai myös uuden värin, se maalattiin sisältä siniseksi ja ulkolaudoitus vihreäksi. Alttaritaulu uusittiin, se on vuodelta 1854 ja sen on maalannut Johan H. Asplund. Valaistusta parannettiin kristallikruunulla ja neljällä messinkisellä kattokruunulla. Lämmitys kirkkoon hankittiin vuonna 1889.
1900-luvun alkuun mennessä kirkon kunto oli hoidosta huolimatta huonontunut ja sen purkamista harkittiin. Kirkko päädyttiin korjaamaan perusteellisesti, korjaus tehtiin vuonna 1903. Kirkon perustukset piti taas uusia. Julkisivuun lisättiin lautakoristeet, samoin ikkunoihin ja oviin ja tuolloin tehtiin myös kirkon nykymallinen sisäkattoverhous.
Kirkko maalattiin vuonna 1927, värityksen suunnitteli taidemaalari Pekka Halonen. Maalaus uusittiin vuosien 1982 ja 1984 välisenä aikana tehdyssä kolmannessa ja toistaiseksi viimeisessä suuressa peruskorjauksessa Halosen värisuunnitelman mukaisena. Samassa korjauksessa paanukatto uusittiin, samoin talotekniikkaa ja rakennettiin erillinen huoltorakennus.
Sisustus

Alttaritaulun ympärillä olevat lasimaalaukset ovat vuodelta 1937 ja ne ovat Paavo Leinosen maalaamia. 1950-luvulla kirkon penkkien istumamukavuutta parannettiin kasvattamalla penkkien riviväliä ja leventämällä istuimia.
Kirkossa on ollut sähkövalaistus vuodesta 1923 ja sähkölämmitys vuodesta 1952. Kirkossa on tilaa 480 hengelle.
Sisustus > Urut

Kirkon ensimmäiset urut olivat vuodelta 1875, mutta ne uusittiin jo vuonna 1891. Urut ostettiin Kristiinankaupungista Carl Erik Bölingiltä, joka oli mahdollisesti myös niiden rakentaja. Soittimessa oli kuusi huuliäänikertaa yhdellä sormiolla ja liitejalkiolla. Vuonna 1895 ne myytiin 600 markalla Vanajan kirkkoon, josta ne päätyivät vuonna 1912 Seurasaaren ulkoilmamuseon museokirkkoon. Nykyiset urut ovat vuodelta 1971, 21-äänikertaiset ja Kangasalan urkutehtaan rakentamat.
Erillinen kellotapuli

Tuusulan ensimmäinen kellotapuli oli tehty 1650-luvulla. Nykyinen kellotapuli on rakennettu sen paikalle vuonna 1746. Sen ulkoasu on muuttunut vuosina 1818 ja 1903 tehdyissä korjauksissa. Kirkonkellot ovat vuodelta 1903 ja ne on automatisoitu vuonna 1984.
Kirkkotarha

Tuusulan kirkon ympärillä oleva hautausmaa on ollut käytössä 1640-luvulta 1890-luvulle. Sinne on haudattu muun muassa Suomen kansalliskirjailija Aleksis Kivi ja taidemaalari Pekka Halonen. Kiven haudalla on J. E. Stenbergin suunnittelema muistomerkki vuodelta 1877. Sankarihautausmaa on perustettu Tuusulan ensimmäisen kirkon paikalle ja sen muistomerkin on suunnitellut kuvanveistäjä Rakel Koivisto, muistomerkki on vuodelta 1953.
Nykyisin käytössä oleva hautausmaa on Paijalassa.
Aikaisempi kirkko

Tuusulan ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1643 tuusulalaisten kyllästyttyä pitkiin ja hankaliin kirkkomatkoihin Sipooseen. Riitaa ruotsinkielisen kirkkoherran kanssa aiheutti myös se, ettei jumalanpalveluksia pidetty suomeksi ”kunnolla”. Kirkko syntyi lopulta paikallisesti arvostetun isännän, Nils Stålhanen, avustuksella, mutta itsenäisen seurakunnan aseman ja oman kirkkoherran Tuusula sai vasta kymmenisen vuotta myöhemmin vuonna 1654.
Ensimmäinen kirkko oli pieni ja hyvin vaatimaton suorakaiteen muotoinen rakennus, joka ilkeilijöiden mielestä näytti lähes ladolta. Se oli rakennettu nopeasti ja hirsien laadussakin olisi ollut toivomisen varaa. Isonvihan aikana kirkkoa ei kunnostettu ja kirkko olikin laho ja romahdusvaarassa seuraavalla vuosikymmenellä. Se purettiin vuonna 1735, kun uusi kirkko oli valmistunut käyttökuntoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuusulan kirkko Wikimedia Commonsissa
Tuusulan seurakunta juhlii. Nykyisen kirkon rakentamisesta kulunut 200 vuotta, Helsingin Sanomat, 19.08.1934, nro 221, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uudenmaan kirkot (pois lukien Espoo, Helsinki ja Vantaa)
Askola –
Bromarv –
Capella (Siuntio) –
Degerby –
Fagervik –
Haapajärvi –
Hanko –
Hyvinkää (ev.lut.) –
Hyvinkää (ortod.) -
Hyvinkää (vanha) –
Inkoo –
Järvenpää (ev.lut.) –
Järvenpää (ortod.) –
Karjaa –
Karkkila –
Karjalohja –
Kauniainen –
Kellokoski –
Kerava –
Kirkkonummi –
Klaukkala (ev.lut.) –
Klaukkala (ortod.) –
Kytäjä –
Kärkölä –
Lapinjärvi –
Lapinjärvi (pikku kirkko) –
Lappohja –
Liljendal –
Lohja –
Lohja (tsasouna) –
Loviisa –
Masala –
Merikappeli (Upinniemi) –
Mustio –
Myrskylä –
Mäntsälä –
Nummi –
Nurmijärvi –
Pernaja –
Pohja –
Porvoo –
Porvoon Kristuksen kirkastumisen kirkko –
Pornainen –
Pukkila –
Pusula -
Rajamäki –
Ruotsinpyhtää –
Sammatti –
Sipoo (uusi) –
Sipoo (vanha) –
Siuntio –
Snappertuna –
Söderkulla –
Tammisaari –
Tenhola –
Tuusula –
Täktom (kappeli) –
Vihti
Alttariseinä lasimaalauksineen.
Ostara (jumalatar)

Johannes Gehrts, Ostara, 1884.
Ostara on germaaninen jumalatar, joka on antanut nimensä joidenkin germaanisten kielten pääsiäiselle (engl. Easter, hol. Ooster, saks. Ostern). Ostara on nousevan auringon jumalatar, joka kuitenkin yhdistettiin päivänajan sijaan vuodenaikaan eli kevääseen. Ostara oli sama jumalatar kuin 700-luvulla eläneen kronikoitsija Beda Venerabiliksen mainitsema anglosaksien palvoma Eostra. Nimensä ja tehtäviensä perusteella Ostara voidaan rinnastaa kreikkalaisten ja roomalaisten aamuruskon jumalattariin, Eosiin ja Auroraan.
Etymologia

Easter-nimen alkuperä on keskienglannin kielen estre – muinaisenglannin kielen eastre – ja edelleen vanhan saksan kielen ostarun (monikko) ja skandinaavinen ostra. Beda Venerabiliksen mukaan Eastre eli Eostre eli Ostara oli vanha anglosaksinen kevään ja auringonnousun jumalatar, ja Bedan mukaan jumalatar antoi nimensä myös tälle hänen kunniakseen vietetylle juhlalle. Vanhassa englanninkielessä se tarkoittaa myös itää, samoin nykyenglannissa kytkentä on näkyvä.
Aale Tynni

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aale Tynni. |  Aale Tynni. |  Aale Tynni. |  |
Maa:   Suomi
Taidelajit
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | Lyriikka |  |
Aale Maria Tynni-Haavio (o.s. Tynni, vuosina 1940–1960 Tynni-Pirinen; 3. lokakuuta 1913 Kolppana, Inkerinmaa, Venäjä – 21. lokakuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kirjallisuus- ja teatterikriitikko, suomentaja sekä olympiavoittaja Lontoon olympialaisista 1948.
Teoksia

Kynttilänsydän, 1938
Vesilintu, 1940
Lähde ja matkamies, 1943
Lehtimaja, 1946
Soiva metsä, 1947
Ylitse vuoren lasisen, 1949
Tuntematon puu, 1952
Kerttu ja Perttu ja muut talon lapset, 1953
Kissa liukkaalla jäällä ja muita satuja, 1954
Torni virrassa, 1954
Vieraana vihreällä saarella, 1954
Satuaapinen, 1955
Heikin salaisuudet, 1956
Yhdeksän kaupunkia, 1958
Maailmanteatteri, 1961
Muuttohaukat, 1965 (näytelmä)
Balladeja ja romansseja, 1967
Lasten paratiisi, 1968
Pidä rastaan laulusta kiinni, 1969
Tarinain lähde, 1974
Olen vielä kaukana, 1978
Vihreys, 1979. ISBN 951-0-09456-0.
Vuodenajat, 1987
Inkeri, Inkerini, 1990
Rautamarskin aika, 1991 (näytelmä)
Kootut runot 1938–1987.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39586-8
Teoksia > Suomennoksia

Tuhat laulujen vuotta, 1957
Eddan jumalrunot.  (Suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Aale Tynni. 2. painos 1998)  Helsinki:  WSOY, 1982.  ISBN 951-0-11503-7
Eddan sankarirunot.  (Suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Aale Tynni. 2. painos 1981)  Helsinki:  WSOY, 1980.  ISBN 951-0-10173-7
Tulisen järjen aika: Kymmenen modernia ranskalaista lyyrikkoa.  (Suomentanut sekä johdannolla ja selityksillä varustanut Aale Tynni. 3. painos (1. painos 1962). Sisältö: Apollinaire, Perse, Eluard, Breton, Cocteau, Aragon, Michaux, Desnos, Queneau, Prévert)  Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30963-X
Teoksia > Toimituksia

Tynni, Aale (toim.): Kaksikymmentäyksi Nobel-runoilijaa.  (Suomentanut Tuomas Anhava. Nobel-sarja)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1976.  ISBN 951-0-07416-0
Palkintoja ja kunniamainintoja

Valtion kirjallisuuspalkinto 1943, 1947
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1945, 1954
Linnankoski-palkinto 1947
Olympiakultaa Lontoo 1948
Aleksis Kiven palkinto 1955
Topelius-palkinto 1957
Pro Finlandia -mitali 1959
Filosofian kunniatohtori FT h.c. Helsingin yliopisto 1977
Taiteen akateemikko 1982
Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1982
Kirjallisuutta

Seppälä, Mikko-Olavi & Seppälä, Riitta: Aale Tynni: Hymyily, kyynel, laulu.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-38306-3
The Official Report of The Organising Committee for the XIV Olympiad, s. 536.  London:  The Organising Committee for the XIV Olympiad, 1948.  PDF.
Aiheesta muualla

Aale Tynni & P. Mustapää Jano - Runouslehti kaikille . Arkistoitu 4.9.2017. Viitattu 21.10.2018 .
Muistot - Aale Tynni Helsingin Sanomat. 21.10.1997. Viitattu 21.10.2018.
Jantunen, Jyrki: 60 vuotta viimeisistä kulttuuriolympialaisista: Aale Tynni runoili kultaa Suomen kuvalehti. 19.8.2008. Viitattu 21.10.2018.
Rytsä, Paavo: Aale Tynni: Kaarisilta Yle Elävä arkisto. 20.2.2018. Viitattu 21.10.2018.
Lindfors, Jukka: Aale Tynni voitti olympiakullan Muoniossa Yle Elävä arkisto. 8.8.2016. Viitattu 21.10.2018.
Aale Tynni : Hymyily, kyynel, laulu... WSOY:n kirjaesittelyjä. Viitattu 21.10.2018.
Aale Tynni - 375 Humanistia Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta. Viitattu 21.10.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Soiva metsä (1947).
Tarinain lähde (1974).
Ostrakon

Ateenalainen ostrakismoksessa käytetty ostrakon, johon on kaiverrettu Kimonin nimi, noin 486–461 eaa.
Ostrakon (m.kreik. ὄστρακον, ”sirpale”; monikossa ὄστρακα, ostraka) tarkoittaa antiikin aikaista, kirjoitusmateriaalina käytettyä saviruukun kappaletta. Harvemmin kyse voi myös olla kalkkikiven palasesta.
Antiikin aikana oli tapana uusiokäyttää rikkoutuneiden saviruukkujen kappaleita kirjoitusmateriaalina, sillä ne olivat ilmaisia ja huomattavasti helpommin saatavilla kuin antiikin ajan toinen yleinen kirjoitusmateriaali papyrus. Teksti voitiin joko raaputtaa ruukunsirpaleen pintaan tai kirjoittaa siihen musteella. Ostrakoneja käytettiin erityisesti lyhyiden, vähemmän tärkeiksi katsottujen tekstien kuten kuittien, yksityiskirjeiden, muistiinpanojen tai kouluharjoitusten kirjoittamiseen. On kuitenkin säilynyt jonkin verran myös sellaisia ostrakoneja, joihin on kirjoitettu kaunokirjallisuutta tai piirretty kuvia. Ateenassa ostrakoneja käytettiin myös erityisessä äänestyksessä, ostrakismoksessa, jossa saatettiin tuomita valtion vihollisina pidettyjä henkilöitä maanpakoon.
Erityisen paljon ostrakoneja on löytynyt Egyptistä. Nämä tekstit ovat olleet papyrusten ohella tutkijoille arvokkaita alkuperäislähteitä moniin kysymyksiin kuten antiikin talous-, sosiaali- tai kielihistoriaan. Ostrakon-tekstien tutkimus lasketaan yleensä papyrologian piiriin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ostrakonit Wikimedia Commonsissa
Orajärvi (Pello)

Orajärvi on kylä Pellon kunnassa. Kylä sijaitsee vaaramaisemien keskellä noin 16 kilometrin päässä Pellon kirkonkylästä pohjoiseen samannimisen järven rannalla Torniosta Kolariin ja edelleen Kilpisjärvelle johtavan valtatien 21 Kolarintien varrella. Järvi on noin kolme kilometriä  pitkä ja noin kilometrin levyinen. Järven luoteispäästä alkaa Orankijoki, jota pitkin vedet laskevat Naamijokeen ja edelleen Tornionjokeen. Kylän asutus on keskittynyt järven lännen puoleiselle sivulle. Etelästä tultaessa kylä alkaa Kiimavaaralta ja kylän asutus sijoittuu pääosin, vanhan valtatien, Orajärventien molemmin puolin sekä Kolarintien varteen. Lisäksi Orajärven kylän asutusta on levittäytynyt pienten yksityisteiden varsille Orajärven läheisyydessä.
Orajärvellä on asukkaita n. 150. Kylällä toimi aikanaan peruskoulu, joka nyt on lakkautettu. Entinen koulukiinteistö on kyläseuran ja kyläläisten omistuksessa ja aktiivisessa käytössä kylätalona. Kylätalolla on myös kansalaisopiston toimintaa.
Historiaa

Orajärvi oli, ennen kuin asutus levisi sinne, pellolaisten verotalojen nautinta-aluetta. Järven ympäristössä oli laajat metsästysmaat ja kalastukseen soveltuvia järviä. Järvien ja jokien rannoilla oli luonnonniittyjä. Uudisasutus syntyi Orajärvelle suhteellisen myöhään. Tornionjoen jokivarren asutus oli noussut jo ylös pohjoiseen, ja Ylitornion ja Pellon isoille järville oli uudisasutus myös jo levinnyt ennen kuin Orajärvelle perustettiin 1783 ensimmäinen uudistalo. Pysyvä asutus syntyi, tosin vasta useiden talonpitoa yrittäneiden jälkeen, vuoden 1833 tienoilla, jolloin uudistaloon asettuneen isännän ja hänen jälkeläistensä voidaan katsoa aloittaneen kylän pysyvän asutuksen.
Tunnettuja orajärvisiä

Timo K. Mukka, kirjailija
Eini Pajumäki, laulaja
Tarja Ylitalo, laulaja
Aiheesta muualla

Orajärven kyläseuran kotisivut
Orajärven talon ja kylän historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Jokivartisten kyläseuran kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Korteniemi, Tuomo ym. (toim.): Orajärven kyläkirja : karu maa ja villi kansa. Pello : Väylä, 2010. ISBN 978-952-5823-07-3.
Ottinki

Ottinki eli otinki (ruots. åtting) on vanha Ruotsissa ja Suomessa käytössä ollut tilavuusmitta. Se on tynnyrin kahdeksasosa eli 15,7 litraa. Sillä on mitattu viinaa ja suolakalaa.
Toshio Ōta

Toshio Ōta
Toshio Ōta (jap. 太田 敏夫 20. maaliskuuta 1919 – 21. lokakuuta 1942) oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä, joka kuului niin kutsuttuun "Rabaulin siivouskolmikkoon". Toshio Ōta syntyi maanviljelijäperheeseen Nagasakin prefektuurissa. Nuorena lentämisestä innostunut Toshio liittyi 1936 Sasebossa laivastoon. Pilotiksi hän valmistui 1939 samoin aikoihin, kuin myöhempi toverinsa Hiroyoshi Nishizawa. Ensimmäisen ilmavoittonsa Ōta saavutti 8. joulukuuta 1941, kun hänen lentorykmenttinsä 3. laivue hyökkäsi Clark Fieldille, jonka jälkeen Ōta taisteli Hollannin Itä-Intiassa.
Tainanin lentorykmentti oli muiden muassa Uuden-Guinean Laessa. Ōta kuoli 23-vuotiaana, jolloin hänelle oli vahvistettu 34 ilmavoittoa. Kahden toverinsa tavoin Ōta lensi laskuvarjotta, koska koki hallitsevansa lentokonettaan paremmin. Monen muun japanilaisen huippupilotin tavalla, Ōta haavoittui. Tuolloin hän oli Borneon Balikpapanissa.
Ylikersantti Ōta palveli luutnantti Junichi Sasain alaisena ja lensi Mitsubishi A6M Reisenillä. Ōta onnistui pudottamaan yhdysvaltalaisen raskaan nelimoottorisen  B-17-pommikoneen ilmataistelussa. Ōta pudotti 7. elokuuta 1942 ilmataistelussa neljä F4F Wildcatia, joita hän kohtasi ilmataisteluissa ensi kerran. Ōtan pudotti lentolaivue VMF-212:n Frank C. Drury F4F Wildcatilla. Ōta ylennettiin kuoleman jälkeen sotilasmestariksi.
Aiheesta muualla

Japanese Aces WWII
http://dogfighthistory.be/Dogfighthistory/Japanese_Aces_WWII.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Alice Oswald

Alice Oswald (s. 1966) on brittiläinen runoilija, joka voitti T. S. Eliot -palkinnon vuonna 2002. Hän on runouden professori Oxfordin yliopistossa nelivuotiskauden vuodesta 2019.
Vuonna 2008 The Times asetti hänet sijalle 47 listatessaan Britannian merkittävimpiä sodanjälkeisiä kirjailijoita.
Aiheesta muualla

Contemporarywriters.com Alice Oswald - Biography and Analysis of her Works
London Review of Books Review of Woods etc by Aingeal Clare.
Guardian article 30 March 2010  Alice Oswald wins inaugural Ted Hughes award accessed 2010-03-31
Guardian article featuring Oswald's poem Thrift 31 March 2010 accessed 2010-03-31
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Ositus (oikeustiede)

Ositus tarkoittaa avioliiton päättyessä avioeroon tai toisen puolison kuolemaan tapahtuvaa avio-oikeuden alaisen omaisuuden selvittämistä ja tasaamista. Osituksessa lasketaan, miten paljon tasinkoa joutuu enemmän omaisuutta omistava puoliso maksamaan toiselle puolisolle siten, että kummankin omaisuuden arvo tulee yhtä suureksi. Tätä nimitetään osituksen laskennalliseksi vaiheeksi. Reaalisessa vaiheessa määrätään ne omaisuuserät, joilla tasinko suoritetaan.
Osituksen lähikäsitteitä ovat perinnönjako sekä pesänjakajan tekemät toimitusositus ja toimitusjako. Osituksessa puolisoiden velkoja ei makseta, kun taas ennen perinnönjakoa perittävän ja kuolinpesän velat on maksettava. Osituksessa vaihtuu vain tasingon omistusoikeus, kun sen sijaan perinnönjaossa kaikki kuolinpesän hallitsema omaisuus jaetaan pesän osakkaille. Toimitusositukseen haetaan muutosta ja sovinto-ositusta vaaditaan julistettavaksi pätemättömäksi tekemällä osituksen moite käräjäoikeuteen. Jos suoritettu ositus on kohtuuton tuomioistuin voi tehdä osituksen sovittelun.
Eri ositustavat

Puolisoiden varallisuuden jakojärjestelmät ovat eri maissa erilaisia. Oikeusjärjestykset poikkeavat toisistaan siinä, mikä omaisuus otetaan jaon piiriin, milloin ja miten omaisuus on puolisoille tullut ja perustuuko puolitus kaavamaisiin vai harkinnanvaraisiin seikkoihin. Useissa maissa omaisuuden jako ratkaistaan avioeron yhteydessä, mutta Pohjoismaissa se tehdään avioeron jälkeen erikseen. Pohjoismaissa osituksessa jaetaan kaikki puolisoiden omaisuus riippumatta sen saantitavasta ja saantiajankohdasta. Saksassa ositetaan vain avioliiton aikana yhteisin ponnistuksin hankittu omaisuus. Belgiassa omaisuus puolitetaan kaavamaisesti ja Englannissa jako tapahtuu harkinnanvaraisten seikkojen perusteella.
Suomessa ositusta vastasi aiemmin pesänositus, joka perustui vuoden 1734 lain naimiskaareen ja lakiin aviopuolisoiden omaisuus- ja velkasuhteista (17/1889). Naimiskaaren mukaan pesänosituksen ulkopuolelle jäi arvokkain omaisuus, jota olivat perityt ja sukuun ostetut kiinteistöt. Irtaimisto ja avioliiton aikana ansaittu omaisuus jaettiin maalaisoikeudessa siten, että mies sai 2/3 ja vaimo 1/3. Kaupunkioikeuden mukaan jaettiin kaikki omaisuus puoliksi, ellei ennen avioliittoa ollut tehty avioehtoa. Vuonna 1878 annettiin asetus, jolla kaupunkioikeuden käytäntö otettiin osittain myös maalaisoikeuteen. Puolittamisen ulkopuolelle jätettiin ennen avioliittoa omistettu tai sen aikana peritty maalaiskiinteistö ja se omaisuus, joka avioehdolla oli sovittu ulkopuoliseksi. Vuoden 1930 alussa voimaan tulleen avioliittolain (234/1929) myötä pääperiaatteeksi tuli kaiken puolittaminen, ellei avioehtosopimus toisin määrännyt. Vuodesta 1976 lähtien leski ei ole ollut velvollinen antamaan tasinkoa ja vuodesta 1988 alkaen (411/1987) ositusta ja avioehtoa on voitu kohtuullistaa.
Käytännön toteuttaminen

Suomessa ositusta tehdään harvoin lesken ja perillisten välillä, sillä leskellä on elinikäinen oikeus hallita jakamattomana perheen asuntoa ja asuntoirtaimistoa (lesken suoja). Tavallisin kuolemaan perustuva ositus on molempien puolisoiden kuoleman jälkeen tehty ositus kummankin suvun kesken ennen perinnönjakoa. Avioeron jälkeen ositus tehdään lähes aina, jos puolisoilla on vähänkin varallisuutta.
Laskennallinen vaihe aloitetaan luetteloimalla puolisoiden varat ja velat oikeusperusteen syntyhetkellä. Syntyhetki tarkoittaa toisen puolison kuolinhetkeä tai hetkeä, jolloin avioerohakemus jätetään käräjäoikeuden kansliaan hakemusasiana. Samassa yhteydessä määritetään varojen ja velkojen senhetkinen käypä arvo. Yhteisesti omistetusta omaisuudesta tai yhteisistä veloista päätetään, mikä on kummankin osuus. Sen jälkeen puolison varallisuudesta vähennetään hänen velkojensa arvo. Yleensä vähentäminen tehdään avio-oikeuden alaisen omaisuuden arvosta. Sen sijaan avio-oikeudesta vapaan omaisuuden hankintavelka vähennetään avio-oikeudesta vapaan omaisuuden arvosta.
Kun velat on katettu nähdään puolison avio-oikeuden alaisen omaisuuden säästö. Puolisoiden säästöt lasketaan yhteen ja saadusta summasta vähennetään mahdollinen vastike. Tämän jälkeen jäljelle jäänyt säästö puolitetaan. Säästön puolikkaan ja mahdollisen vastikkeen summaa nimitetään avio-osaksi, jonka puoliso osituksesta saa. Avio-osan ja puolison avio-oikeuden alaisen omaisuuden säästön erotusta nimitetään tasingoksi. Vähemmän omistava puoliso saa tasinkoa enemmän omistavalta puolisolta.
Osituksen reaalisessa vaiheessa päätetään, millä omaisuuserillä tasinko suoritetaan. Tasingon luovuttaja saa valita, käyttääkö hän tasinkoon rahaa vai muuta omaisuutta. Muu omaisuus voi olla yleensä vain avio-oikeuden alaista omaisuutta. Jos puolisot eivät pysty sopimaan osituksesta keskenään eli tekemään sovinto-ositusta, voi toinen puoliso vaatia, että käräjäoikeus määrää pesänjakajan tekemään toimitusosituksen. Pesänjakajalla on oikeus ratkaista kaikki jakoon liittyvät kysymykset. Hänen ratkaisuunsa voi vaatia muutosta tuomioistuimessa tekemällä osituksen moitteen.
Osorkon vanhempi

Aakheperre Setepenre Osorkon oli Egyptin 21. dynastian viides faarao. Hänen arvioitu hallitusaikansa on 992–986 eaa. Hänestä käytetään myös joskus nimitystä Osochor.