stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patalahti (Jämsä)
Historiaa

Patalahti oli Päijänteen lahti vuoden 1826 Kalkkistenkosken perkaukseen asti, jolloin Päijänteen pinta laski ja Patalahti kuroutui omaksi järvekseen [lähde? ]. Järveltä uitettiin Patajokea myöten puutavaraa Päijänteelle 1950-luvulle asti. Patalahden kytkemiseksi Päijänteen vesiliikenteeseen suunniteltiin Patajokeen sijoitettava pienvenesulkua. Sen rakentaminen keskeytettiin vuonna 2008 ja se sijaitsee keskeneräisenä pohjapadon vieressä.
Moottoritorpedovene Hirmu

| Hirmu |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Baglietto, Italia
Palveluskäyttöön:  1943
Poistui palveluskäytöstä:  1963
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 t
Pituus:  16,5 m
Leveys:  4,3 m
Syväys:  1,5 m
Nopeus:  36 solmua
Aseistus
Aseistus:  6 × 450 mm torpedoputkea 1 × Madsen 20 mm
Moottoritorpedovene Hirmu (H 2) oli Suomen merivoimien Hurja-luokan moottoritorpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin talvisodan aikana 1940 Bagliettolta Italiasta, mutta materiaalien puute hidasti aluksen rakentamista. Alkuperäisen tilauksen mukaan aluksen uppouman piti olla 33 tonnia ja nopeuden 42 solmua, mutta tilausta muutettiin vuotta myöhemmin 16,5 metrisiksi alukseksi. Suomelle alus luovutettiin 13. huhtikuuta 1943 ja se kuljetettiin maitse Saksan läpi La Speziasta Stettiniin ja edelleen yksitoista päivää myöhemmin laivalla Turkuun. Aluksen moottorien laatu oli huono, ja ne olivatkin alun perin olleet lentokonemoottoreita. Kaiken lisäksi päämoottorien käyttö harjoituksissa oli kiellettyä. Kahdenkymmenen tunnin käytön jälkeen moottorien teho oli pahasti laskenut. Aluksen käyttö moottoritorpedovenenä lopettettiin purjehduskauden 1943 alussa, ja siitä tehtiin nopea miinanlaskija ja savunkehittäjä.
Vuoden 1943 lopulla alus osallistui Seiskarin pohjoispuolen väylillä miinanlaskuun, jolloin kenttään laskettiin kaikkiaan 62 miinaa ja 74 raivausestettä. Jatkosodan päätyttyä alus muutettiin 1949 Pariisin rauhansopimuksen ehtojen mukaisesti moottoritykkiveneeksi, missä tehtävässä se oli aina vuoteen 1963. Palveluksesta poiston jälkeen alus myytiin huutokaupassa siviilikäyttöön.
National Gallery (täsmennyssivu)

National Gallery voi tarkoittaa ainakin seuraavia taidemuseoita:
National Gallery Lontoossa
National Gallery of Australia Canberrassa
National Gallery of Canada Ottawassa
National Gallery of Ireland Dublinissa
National Gallery of Scotland Edinburghissa
National Gallery of Art Washingtonissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”National Gallery”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nicole Hensley

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nicole Hensley |  Nicole Hensley |  Nicole Hensley |  |
Maa:  Yhdysvallat
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2016 |  |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kanada 2021 |  |  |
Nicole Hensley (s. 23. kesäkuuta 1994 Littleton, Colorado) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on voittanut olympialaisissa yhden kultamitalin sekä MM-kilpailuissa kaksi kultaa ja yhden hopean.
Hensley voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Pyeongchangissa 2018. Hän pelasi alkulohko-ottelun Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkuetta vastaan eikä päästänyt maaliakaan. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2016 ja 2017 sekä saavuttanut MM-hopeaa vuonna 2021.
Hensley pelasi Lindenwood Universityn joukkueessa vuosina 2012–2016.
National Football Teams

National Football Teams on maailmanlaajuinen jalkapalloaiheinen nettisivusto, jossa on tietoa miesten jalkapallon maajoukkueista. Sivusto sisältää kaikki FIFA:n maajoukkueet ja sen ulkopuolisetkin maajoukkueet ja niiden kaikki pelaajat. Lisäksi sivustolla on statistiikkoja viime aikoina pelatuista turnauksista. National Football Teamsissa on myös keskustelufoorumi, jossa voi keskustella jalkapallosta.
Neljä ratsastajaa (vuoden 1921 elokuva)

| Neljä ratsastajaa> The Four Horsemen of the Apocalypse |
| --- | --- |
 Elokuvan teatterijuliste.
Ohjaaja:  Rex Ingram
Käsikirjoittaja:  June Mathis Vicente Blasco Ibáñezin romaanin pohjalta 
Tuottaja:  Rex Ingram 
Säveltäjä:  Louis F. Gottschalk
Kuvaaja:  John F. Seitz
Pääosat:  Rudolph Valentino, Alice Terry, Pomeroy Cannon, Alan Hale, Nigel De Brulier, Jean Hersholt, Wallace Beery 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro Pictures Corporation 
Levittäjä:  Metro Pictures
Ensi-ilta:  1921
Kesto:  133 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä, englanninkieliset välitekstit
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljä ratsastajaa (engl. The Four Horsemen of the Apocalypse) on Rex Ingramin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1921. Elokuvan on käsikirjoittanut June Mathis, ja se perustuu Vicente Blasco Ibáñezin romaaniin Los cuatros jinetes del Apocalipsis. Neljän ratsastajan päärooleja esittivät Rudolph Valentino, ohjaaja Ingramin vaimo Alice Terry, Pomeroy Cannon ja Alan Hale.
Rudolph Valentino tanssii elokuvassa Neljä ratsastajaa.
Neljä ratsastajaa
Elokuvan myötä Rudolph Valentinosta tuli suuri tähti. Erityisen tunnetuksi muodostui kohtaus, jossa Valentino tanssii tangoa tupakansavuisessa argentiinalaisessa kanttiinissa.
Neljä ratsastajaa sijoittui kuudenneksi Varietyn vuonna 1932 laatimalla listalla kaupallisesti menestyneimmistä mykkäelokuvista. Se on myös valittu yhdysvaltalaiseen National Film Registry -arkistoon, johon otetaan mukaan ”kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäviä elokuvia”. Ensimmäisen ilmestymiskerran jälkeen Neljä ratsastajaa julkaistiin uudelleen Valentinon kuoleman jälkeen 1926, jolloin sitä lyhennettiin, ja lyhennettyä versiota esitettiin kymmenien vuosien ajan. Heinäkuussa 2010 Yhdysvaltain elokuva-akatemia järjesti kuitenkin näytöksen, jossa Neljä ratsastajaa esitettiin alkuperäisen pituisena restauroituna versiona.
Juoni

Varakkaassa argentiinalaisessa perheessä varttuneen Julion (Rudolph Valentino) sukulaiset muuttavat ennen ensimmäistä maailmansotaa Ranskaan ja Saksaan. Julio itse siirtyy Ranskaan. Siellä hänellä on suhde asianajajan vaimon (Alice Terry) kanssa. Sodan syttyessä nainen liittyy Punaiseen Ristiin, ja hänen aviomiehensä lähtee armeijaan. Aluksi Julio ei halua osallistua selkkaukseen mutta jouduttuaan kohtaamaan Ilmestyskirjan neljän ratsastajan edustamien ikävyyksien vaikutuksia hän kuitenkin ryhtyy sotilaaksi. Julio menettää henkensä tuossa vaiheessa Saksan armeijan joukoissa palvelevan serkkunsa käsissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neljä ratsastajaa (vuoden 1921 elokuva) Wikimedia Commonsissa
Neljä ratsastajaa Internet Archivessa (vapaasti katseltavissa ja ladattavissa)
National Geographic Suomi

| National Geographic Suomi |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Kustantaja:  Bonnier Publications
Levikki:  10 225 (LT 2013)
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Natgeo.fi
National Geographic Suomi oli Bonnier Publicationsin kustantama tiedeaiheinen aikakauslehti. Lehden levikki oli 10 225 (LT 2013), ja sen lukijat olivat tyypillisesti korkeasti koulutettuja ja hyvätuloisia. Lehti oli suomenkielinen käännös alkuperäisestä National Geographic -lehdestä.
National Geographicin suomenkielinen versio alkoi ilmestyä  25.1.2001.
Bonnier ilmeisesti lopetti lehden julkaisun vuoden 2020 aikana.
Niko Eronen

Niko Eronen (s. 2. marraskuuta 1988 Varkaus) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhon päävalmentajana. Aiemmin Eronen on toiminut muun muassa Kajaanin Hokin ja KeuPa HT:n päävalmentajana Mestiksessä, Narvik Hockeyn päävalmentajana Norjan I-divisioonassa sekä Jokipoikien, Hydraulic Oilersin ja KalPa Teamin päävalmentajana Suomi-sarjassa.
Naked Thunder

| Naked Thunder Ian Gillan |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Duncansby Crescent Woodcray Studio, Amazon Studios and Olympic Studios.
 Julkaistu: 1990
 Tuottaja(t): Leif Mases
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 48.00
 Levy-yhtiö: Teldec
Ian Gillanin muut julkaisut
| Live at the Ritz ’89 1989 | Naked Thunder 1990 | Toolbox 1991 |
Naked Thunder on Deep Purplen laulajana tunnetun Ian Gillanin sooloalbumi vuodelta 1990.
Kappaleet

Gut Reaction (Gillan-Morris)
Talking To You (Gillan-Morris)
No Good Luck (Gillan-Morris)
Nothing But The Best (Gillan-Morris)
Loving On Borrowed Time (Gillan-Morris)
Sweet Lolita (Gillan-Morris)
Nothing To Lose (Gillan-Morris)
Moonshine (Gillan-Morris-Buckle)
Long And Lonely Ride (Gillan-Morris)
Love Gun (Gillan-Morris)
No More Cane On The Brazos (trad, sov. Gillan/Morris/Glover/Mases/Eyre)
Kokoonpano

Ian Gillan – laulu
Steve Morris – kitara, bassokitara, koskettimet
Brett Bloomfield – bassokitara
Simon Philips – rummut
J Peter Robinson – koskettimet, piano
Tommy Eyre – koskettimet, hammond urut
Albie Donnelly – saksofoni
Taustalaulut – Dave Lloyd, Jon Gustafson, Harry Shaw, Carol Kenyon
Neptuno (1740)

| Neptuno |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Genova
Laskettu vesille:  1737
Palveluskäyttöön:  22. marraskuuta 1740
Poistui palveluskäytöstä:  1748
Aseistus
Aseistus:  64 tykkiä
Neptuno (Nuestra Señora del Carmen) oli Espanjan laivaston vuonna 1740 palvelukseen otettu kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Hankinta

Sodan uhka pakotti 1740 Espanjan laivaston lisäämään linjalaivojensa määrää. Alusten valmistuksen hitaudesta johtuen päätettiin ostaa neljä riittävän suurta kauppalaivaa tai kaapparia, jotka voitaisiin varustaa 60-66 tykkisiksi linjalaivoiksi. Näiden lisäksi ostettiin kaksi pienempää alusta, Halcón ja Poder. Kaikki ostetut alukset oli valmistettu 1736-1737.
Cádizissa Espanjan laivasto osti 22. marraskuuta 1740 Genovassa vuonna 1737 valmistetun aluksen, joka muokattiin marraskuussa Carracassa laivastolle linjalaivaksi ja nimettiin Neptunoksi.
Palvelus

Alus liitettiin 1741 Ferrolissa Juan José Navarron laivueeseen päällikkönään Juan María Delfino. Alus osallistui 22. helmikuuta 1744 Cape Sicién taisteluun päällikkönään Enrique Olivares ja 18. maaliskuuta 1748 Britannian kuninkaallisen laivaston kontra-amiraalia Thomas Cotesin laivasto-osastoa vastaan käytyyn kahakkaan. Sotatoimien päätyttyä alus palautettiin 1748 Cádizissa omistajilleen.
National Gallery of Scotland

National Gallery of Scotland.
National Gallery of Scotland on Edinburghissa sijaitseva Skotlannin kansallistaidegalleria. Gallerian vuonna 1859 yleisölle avattu rakennus edustaa uusklassista arkkitehtuuria ja sen on suunnitellut skotlantilainen arkkitehti William Henry Playfair. Galleria sijaitsee keinotekoisella The Mound -mäellä yhdessä Royal Scottish Academy Buildingin kanssa.
Sekä Royal Scottish Academy Building että kansallistaidegallerian rakennus uusittiin vuonna 1912 arkkitehti William Thomas Oldrieven suunnitelmien mukaisesti. Gallerian uudelleenavattua ovensa se keskittyi kartuttamaan pysyvää kokoelmaansa skotlantilaisesta ja eurooppalaisesta taiteesta.
National Gallery of Scotlandin ja Royal Scottish Academy Building yhdistävä maanalainen yhteys, Playfair Project, avattiin 4. elokuuta 2004.
Musiikin suunta

| Musiikin suunta |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  tieteellinen aikakauslehti
Aihealue:  musiikki, etnomusikologia
Kustantaja:  Suomen etnomusikologinen seura
ISSN:  ISSN 0780-0703
Perustettu:  1978
Ilmestymistiheys:  kolme kertaa vuodessa
Aiheesta muualla
Kotisivu
Musiikin suunta on vuodesta 1978 ilmestynyt musiikintutkimuksen tieteellinen mielipidelehti. Sitä julkaisee Suomen etnomusikologinen seura. Vuoteen 1983 asti lehti ilmestyi nimellä Suomen Etnomusikologisen Seuran Äänenkannattaja.
Lehti tarkastelee musiikkia kulttuurisesta näkökulmasta tieteellisen kriittisesti mutta samalla yleistajuisesti. Musiikin suunnassa  julkaistaan tiedettä popularisoivia artikkeleita, kolumneja, tapahtumaraportteja sekä arvioita alan kirjallisuudesta, äänitteistä ja esityksistä. Lehti ei ole vertaisarvoitu.
Musiikin suunnan päätoimittaja on Nina Öhman.
Aiheesta muualla

Verkkosivut
Musiikin kuntokoulu

Musiikin kuntokoulu oli Yleisradion vuosina 1973 ja 1974 tuottama musiikkipedagoginen ohjelmistokokonaisuus, joka koostui 30:stä puolen tunnin radio-ohjelmasta, niitä täydentävistä tunnin äänilevykonserteista ja yhdeksästä televisio-ohjelmasta. Kokonaisuuteen kuului myös Musiikki-Fazerin kustantama kaksiosainen oppikirja Musiikki eilen ja tänään 1–2.
Kokonaisuuden ideoinnissa ja toteutuksessa keskeisiä henkilöitä olivat Ellen Urho, Paavo Helistö ja Erkki Pohjola, jotka toimivat myös sarjan opettajina. Sarjan muita esiintyjiä olivat muun muassa Pekka Gronow ja Henrik Otto Donner. Televisio-ohjelmat ohjasi musiikkikoulutuksen saanut puolalaissyntyinen Iza Uusisaari.
Ohjelmien äänitunnuksessa lauloi ensin Florence Foster Jenkins huonosti ja sitten Teresa Berganza hyvin Mozartin Taikahuilun Yön kuningattaren sopraanoaariaa.
Ohjelmakokonaisuudelle myönnettiin keväällä 1974 valtion tiedonjulkistamispalkinto.
Musiikin teorian kuntokoulu

Vuosikymmentä myöhemmin, 1980-luvun alkupuolella, Yleisradio toteutti vastaavalla konseptilla ohjelmakokonaisuuden Virtasesta Vivaldiksi – musiikin teorian kuntokoulu. Sen tekijöitä olivat Eevaleena Sariola, Timo von Creutlein ja Jukka Louhivuori.
Musiikin tyylilaji

Musiikin tyylilaji on perinteinen luokka, joka pitää tiettyjen musiikkikappaleiden kuuluvan johonkin tietynlaiseen yhteiseen musiikilliseen perinteeseen. Musiikin tyylilaji ei ole sama asia kuin musiikkityyli, vaikka näitä termejä käytetäänkin keskenään vaihtokelpoisesti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Musiikin tyylilaji Wikimedia Commonsissa
Panzerkampfwagen I

| Panzerkampfwagen I Sonderkraftfahrzeug 101 |
| --- | --- |
 PzKpfw I Norjassa 18. huhtikuuta 1940.
Aseen tyyppi:  kevyt panssarivaunu
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1934–1941
Valtion käytössä:   Saksa  Bulgaria  Kiinan tasavalta  Unkari  Espanja
Sodissa:  Espanjan sisällissota  toinen maailmansota  Kiinan–Japanin sota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1932
Valmistajat:  Henschel, MAN, Krupp, Daimler
Valmistusvuodet:  1934–1936
Valmistusmäärä:  1 564 kpl
Eri versiot:  Ausf. A Ausf. B Ausf. C Ausf. D Ausf. E Ausf. F Kleiner Panzerbefehlswagen
Tekniset tiedot
Paino:  5,4 t
Pituus:  4,02 m
Leveys:  2,06 m
Korkeus:  1,72 m
Miehistö:  2 (komentaja, ajaja)
Panssarointi:  7–13 mm
Pääaseistus:  2 × 7,92 mm MG 13 -konekivääriä
Moottori:  Krupp M 305, ilmajäähdytteinen 4-sylinterinen bensiinimoottori
Teho:  59 hv (44 kW)
Jousitus:  lehtijousitus
Toimintasäde:  200 km (tiellä) 175 km (maastossa)
Huippunopeus:  50 km/h (tiellä) 37 km/h (maastossa)
PzKpfw I museossa.
Panzerkampfwagen I (lyh. PzKpfw I) eli Sonderkraftfahrzeug 101 (Sd.Kfz. 101) oli Saksassa vuonna 1932 suunniteltu panssarivaunu, jonka sarjavalmistus alkoi vuonna 1934. Panzer I oli suunniteltu lähinnä koulutusvaunuksi Saksan uudelleen aseistauduttua Adolf Hitlerin päästyä valtakunnankansleriksi vuonna 1933 ja hylättyä vuoden 1919 Versailles’n rauhan aserajoitukset.
Suunnittelu

Suunnitelma kevyestä viiden tonnin vaunusta tilattiin jo vuonna 1932 Rheinmetallilta, Kruppilta, Henschelilta, MANilta ja Daimler-Benziltä. Prototyypit tilattiin vuonna 1933 ja Kruppin suunnitelma hyväksyttiin. Vaunu sai huomiota herättämättömän nimen Landwirtschaftlicher Schlepper, maataloustraktori. Piirustukset perustuivat brittiläiseen Carden-Lloyd Mk. IV:iin, joita oli salaa ostettu kaksi Neuvostoliitosta. Kruppin malliin lisättiin vielä Daimler-Benzin torni.
Panzerkampfwagen IA -mallissa oli 57 hevosvoiman Kruppin nelisylinterinen M305-moottori, joka antoi huippunopeudeksi 37 km/h hyvässä maastossa ja 145 kilometrin toimintasäteen. IB-mallissa oli 100 hevosvoiman kuusisylinterinen Maybach NL38TR. Kuten kaikissa saksalaispanssareissa, moottorit olivat bensiinikäyttöisiä. Panzerkampfwagen IA (Sd.Kfz. 101) painoi 5,3 tonnia ja siinä oli 15 millimetrin panssarointi. Aseistuksena oli ainoastaan kaksi 7,92 millimetrin konekivääriä.
Huhtikuussa 1934 valmistettiin 15 vaunua, jotka esiteltiin Hitlerille. Varsinainen tuotanto alkoi heinäkuussa 1934. Parannetun mallin valmistus jatkui elokuussa 1935.
Panzer I toimi esikuvana Panzerkampfwagen II -vaunulle ja alustana monenlaisilla panssarihaupitseille ja ilmatorjunta-ajoneuvoille. Niitä rakennettiin yli 1 500 kappaletta ennen kuin tuotanto päättyi vuonna 1941.
Käyttö

Panzer I:tä kokeiltiin taistelutilanteessa Espanjan sisällissodassa vuonna 1936, jossa 106 vaunua palveli Condor-legioonassa. Vaunu osoittautui tehottomaksi ja sen aseistus kehnoksi ja tasavaltaisten neuvostoliittolaisia T-26- ja BT-5-vaunuja huonommaksi. Viimeistään vuonna 1938 kävi selväksi, ettei vaunusta olisi taistelukäyttöön, minkä jälkeen siitä aiottiin vaunua jalkaväen tukeen ja tiedusteluun.
Panzer I oli vielä käytössä toisen maailmansodan alkaessa. Vaunu oli tarkoitus korvata Panzerkampfwagen III -vaunulla, mutta tuotannon viivytysten vuoksi Panzer I oli vielä pääkalustona Itävallan ja Tšekkoslovakian miehityksissä. Sitä käytettiin myös Ranskan valtauksessa. Myöhemmin vaunuja käytettiin partiointiin ja koulutukseen. Vuonna 1940 lähes kaikki muunnettiin aseettomiksi ammuskuljetusvaunuiksi.
Suomessa Panzer I -vaunuja käytettiin jatkosodan aikana Uhtualla, jonne saksalainen sotilasjohto oli lähettänyt suomalaisten tueksi kevyen panssarikomppanian, 3./Panzer-Abteilung 40:n.
Unkari käytti myös muutamia vaunuja koulutustarkoituksiin. Kiinan kansalliset joukot ostivat 15 Panzer IA -vaunua, joita käytettiin Kiinan sisällissodassa.
Eri mallit

”Ausf.” on lyhenne sanasta ”Ausführung”, versio.
Panzerkampfwagen I Ausf. A – Ensimmäinen tuotantomalli, neljä telapyörää, 818 valmistettiin.
Panzerkampfwagen I Ausf. B – Uusi moottori, viisi telapyörää, 675 valmistettiin.
Panzerkampfwagen I Ausf. C (VK601) – Nopea tiedustelumalli, 40 valmistettiin.
Panzerkampfwagen I Ausf. D (VK602) – yksi valmistettu
Panzerkampfwagen I Ausf. F (VK1801) – 18-tonninen, 80 millimetrin panssarointi ja uusi jousitus. Huippunopeus 24 km/h. 30 rakennettiin.
Kleiner Panzerbefehlswagen (Sd.Kfz. 265) – Komentovaunu, jossa 14,5 millimetrin panssaroitu torni, yksi konekivääri ja lisäradiot. 190–200 muunnettiin pääasiassa B-mallista.
Panzer I:n rungolle perustuvia vaunuja:
15 cm sIG33(Sf) 33 L/11,4 auf Panzerkampfwagen I Ausf. B ”Bison” – 150 millimetrin panssarihaupitsi. 38 muunnettu panssareista alkuvuonna 1940.
Panzerjäger I – 47 mm PaK(t) 37 L/43,4 Škodan panssaritorjuntatykki avoimella alustalla, 202 muunnettu aikavälillä maaliskuu 1940 – helmikuu 1941.
Flammenwerfer auf Panzerkampfwagen I Ausf. A – Liekinheitinvaunu, kenttämuunnos Panzer IA -vaunusta.
Ladungsleger auf Panzerkampfwagen I Ausf. A – Miinoitusvaunu. 100 muunnettu.
Minenraumer I Ausf. B – miinanpurkaja, 50 rakennettu vuonna 1938.
Munitionsschlepper Auf Panzerkampfwagen Ia und Ib – ammusvaunu, vuosina 1942–1943 kaikki loput panssarit muunnettiin ammuskuljetukseen.
Flakpanzer I – ilmatorjuntavaunu, 24 muunnettu ammusvaunuista.
Panzerkampfwagen I Ausf. F Kubinkan panssarimuseossa.
Kleiner Panzerbefehlswagen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panzerkampfwagen I Wikimedia Commonsissa
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut:  Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö:  Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit:  StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut:  Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut:  SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot:  SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut:  Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit:  Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat:  Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Niko Ailamo

| Niko Ailamo |
| --- | --- |
 Niko Ailamo Erakossa-yhtyeen kanssa Tavastialla vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 1983
Muusikko
Taiteilijanimi:  Erakossa
Tyylilajit:  rock, punk rock
Soittimet:  laulu, kitara, basso, rummut, koskettimet
Yhtyeet:  Erakossa, Versus All, Roihu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Niko Ari Ailamo (s. 1983) on suomalainen rockmuusikko, joka tunnetaan artistinimellä Erakossa.
Ailamo on koulutukseltaan medianomi AMK kulttuurituotannon koulutuslinjalta. Hänen opinnäytetyönsä (Suomalaisen indielevy-yhtiön tulonmuodostus) palkittiin valtakunnallisessa Thesis-opinnäytetyökilpailussa.
Ailamo on toiminut verkkolehti Rokkizinen toimituspäällikkönä ja tehnyt töitä digitaalisen median parissa.
Niko Ailamon sisko on Nea McLin (o.s. Ailamo), joka on työskennellyt mallina New Yorkissa..
Myllykylän kartano

| Myllykylän kartano> Kvarnby gård |
| --- | --- |
Sijainti:  Siuntio, Uusimaa
Rakennustyyppi:  Kartano
Perustettu:  1500-luku
Valmistumisvuosi:  1800-luku
Rakennuttaja:  C. L. Lannér
Runkorakenne:  Puu
Julkisivumateriaali:  Puu
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Myllykylän kartano (ruots. Kvarnby gård) on kartano Siuntiossa Uudellamaalla. Kartano kuului Suitian linnan alueisiin satojen vuosien ajan, kunnes se erotettiin Suitiasta vuonna 1815. Kartanon nykyinen päärakennus on vuoden 1800 ensimmäiseltä puoliskolta. Myllykylän kartano on vaihtanut useasti omistajaa Suitiasta erottamisen jälkeen. Pitkäaikaisimpina omistajina voidaan mainita vain C. J. Lannér, A. Wiens ja Johannes Räihä. Kartano on nykyisin yksityisomistuksessa.
Historia

Myllykylä mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäistä kertaa vuonna 1529. Tuolloin talonpoika Myllykylästä kirjoittaa valittaen kuningas Kustaa Vaasalle, että Suitian Erik Fleming ei kunnioita Myllykylän ja Suitian välisiä rajoja.
Myöhemmin Myllykylä mainitaan puhuttaessa Suitian ruukista (joskus myös Nybyn ruukki), joka on Suomen vanhin rautaruukki. Tohtori Tekla Hultinin mukaan Myllykylässä on sijainnut rautaruukkitoimintaan liittynyt vasara ja alasin, jotka ovat käyttäneet läheisen Sågarsin kosken vesivoimaa. Erik Fleming oli kiinnostunut rautamalmin jalostamisesta ja kuljetti malmia Lohjan Ojamon kaivoksesta jalostettavaksi Siuntioon muun muassa Myllykylään.
Myllykylä erotettiin Suitiasta vuonna 1815 ja Myllykylästä puolestaan erotettiin Järvans vuonna 1914.
Kartanon päärakennus

Kun Myllykylän maat erotettiin Suitian linnan maista vuonna 1815, osti Myllykylän C. J. Lannér. Kartanon nykyinen päärakennus on myös rakennettu hänen aikanaan. Lannér myi Myllykylän kartanon vuonna 1843. Kartanorakennus on rakennettu puusta ja se on kaksikerroksinen. Kartano sijaitsee tammien ja muiden jalopuiden ympäröimän puiston keskellä jokilaakson varressa, niin, että kartanolta on näkymät jokilaaksoon ja Kirkkojokeen laskevaa Sågarsin koskea kohti.
Myllykylän omistajat

Listaus Myllykylän kartanon pitkäaikaisimmista omistajista:
Klaus Fleming
Hebla Sparre
Margareta Banérs
Claes Banérs
Erik Fleming
C. J. Lannér
A. Wiens
Johannes Räihä
Musiikin tähtihetkiä 17

| Musiikin tähtihetkiä 17 Jörgen Petersen |
| --- | --- | --- |

Musiikin tähtihetkiä 17
Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2001
 Formaatti: CD-levy
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland oy
Musiikin tähtihetkiä 17 on suomalaisen trumpetistin Jörgen Petersenin kokoelma-albumi vuodelta 2001