Charles Perrault
Teokset > Sadut > Arviointeja Perrault'n saduista

Kun Perrault saattoi kuulemansa sadut kirjalliseen muotoon ja kun kirjallisuus hänen aikanaan nautti suurta arvostusta, händn versioitaan saduista on usein pidetty näiden Ranskassa ja muualla maailmassa laajalti tunnettujen satujen "oikeina" versiona, ja ne ovat suuresti vaikuttaneet myöhempiin satu­kirjailijoihin. Esimerkiksi Pierre Dubois on väittänyt, että haltiattaren käsite, sellaisena kuin se uudemmissakin saduissa esiintyy, on Perrault'n keksintöä; hän muutti vanhojen kansan­uskomusten "toukokuun kaunottaret" (ransk. belles de mai) hienoiksi hovinaisiksi, mutta tällä muutoksella sekä satujen loppuun lisäämillään opetus­runoilla hän samalla pilasi näiden alku­peräisen merkityksen luonnon keväisen heräämisen symboleina.
Pierre Dubois'n näkökanta liittyy kuitenkin nykyiseen ekologiseen ajatteluun, joka on tullut yleiseksi vasta 1900-luvun loppupuolella. Monet muutkaan fantasiakirjailijat eivät esitä haltiattaria Luonto-äidin käskyläisinä. Perrault'lla haltiattaret ovat ennen kaikkea Kohtalon työvälineitä  ja taiantekijöitä sellaisina kuin heidän oli keskiajalla uskottu olleen. Perrault'n haltiattarista käyttämä ranskan kielen sana fée tarkoittaakin myös taikaesinettä tai adjektiivina lumottua, noiduttua, kun taas kaikki, mikä liittyy luontoon ja sen uudistumiseen keväällä, kuului Paracelsuksen mukaan pikemminkin alkuaineiden ja niitä symboloineiden olentojen kuten keijukaisten, tonttujen ja peikkojen alaan. Myöskään kuningas Arthurin ja pyöreän pöydän ritarien tarupiirissä haltiattaret (ransk. fée) kuten Viviana ja Morgana eivät liity vuodenaikojen vaihteluun vaan ovat selvästi taikojen tekijöitä..
Dubois'n väitteistä huolimatta Perrault'n haltiattaret eivät olekaan kuninkaan hovissa säännöllisesti vierailevia hienostonaisia. Sadussa Haltiattaret (ransk. Les Fées) päähenkilönä onkin taikuri, joka kerta toisensa jälkeen ottaa vanhan naisen ulkoasun.. Tuhkimo-sadussa taas haltiatar muuttaa muun muassa kurpitsan vaunuiksi korjatakseen päähenkilön jo pitkään kärsimät vääryydet, mutta missään ei kerrota hänen olleen hovinainen; hän oli "kummi", suojelija. Paha haltiatar sadussa "Kaunotar nukkuvassa metsässä" (Prinsessa Ruusunen) taas muistuttaa enemmänkin keskiaikaisten uskomusten mukaisia pahoja noitia. Perrault ei ollutkaan fantasiakirjailija, jonka tarkoituksena olisi ollut kauniiden iltasatujen avulla saada lapset nukkumaan yönsä rauhallisesti, vaan pikemminkin moralisti, joka käytti ihmekertomuksia opetuksellisiin tarkoituksiin ja antamaan ihmisen elämälle oikean suunnanlähde?.
Marc Sorianon mukaan Perrault on "kaikista kirjallisuuden klassikoista huonommin tunnettu", sillä vaikka kaikki tuntevat hänen satunsa, kovin harva tuntee juuri hänen versionsa niistä. Esimerkiksi Perrault'n sadussa sekä Punahilkka että hänen isoäitinsä saavat onnettoman lopun, kun susi syö heidät; nykyisin tunnetumpi versio, jossa metsästäjä pelastaa heidät suden vatsasta, on peräisin Grimmin veljeksiltä. Samoin vaikka sekä Grimmin versiossa  että Walt Disneyn elokuvassa prinssi herättää prinsessa Ruususen suudelmalla, näin ei tapahdu Perrault'n sadussa; siinä prinsessa herää itsestään, kun prinssi polvistuu hänen eteensä.
Pitkään on käyty kiistaa siitä, oliko Tuhkimon kenkä lasia vai oravannahkaa. Perrault’n saduissa ja siihen pohjautuvissa muunnelmissa, esimerkiksi Disneyn elokuvassa, kenkä, josta prinssi tunnistaa Tuhkimon juhlissa esiintyneeksi kaunottareksi, on lasinen. Tämän seikan Perrault on kuitenkin ilmeisesti keksinyt itse, sillä tarinan muissa versiossa kenkä on tehty milloin mistäkin muusta aineesta, mutta ei koskaan lasista. (Esimerkiksi Grimmin sadussa kengät ovat kahtena ensimmäisenä iltana hopealla kirjailtua silkkiä, kolmantena iltana puhdasta kultaa.) Usein on väitetty, että Perrault’n sadun lasikenkä perustuisi homonymian aikaansaamaan väärin­käsitykseen. Ranskan kielessä lasia tarkoittava sana verre äännetään samoin (/vɛ:ʀ/) kuin turkista tarkoittava vanha, jo Perrault’n aikana harvinaiseksi käynyt sana vair, ja on päätelty, että Perrault olisi sekoittanut nämä sanat keskenään. Koska tätä on pidetty virheenä, joissakin myöhemmissä Perrault’n satujen ranskankielisissä painoksissa sana verre onkin korvattu sanalla vair. Bruno Bettelheim on kuitenkin väittänyt, että toden­näköisesti Perrault on harkitusti valinnut satunsa kenkien materiaaliksi lasin. Koska lasi, toisin kuin turkikset, ei veny mutta särkyy helposti, hän saattoi ajatella, että tällaisesta kengästä sen oikea omistaja olisi kaikkein varmimmin voitu tunnistaa.
Monista sellaisistakin myöhemmistä painoksista, joissa sadut on muutoin esitetty Perrault'n mukaisina versioina, niiden lopussa olevat opetusrunot on usein jätetty pois. Täten niistä on jäänyt jäljelle vain se, mitä Perrault itse sanoi "täysin kuvaksi saduksi", siis satu ilman moraaliopetusta. Perrault'n oman käsityksen mukaan opetusrunot kuitenkin kuuluvat satuihin oleellisesti, kuten ne ehdottomasti kuuluvat myös La Fontainen faabeleihin.