Qing-dynastia
Historia > Suurten keisarien aikakausi > Qianlongin valtakausi

Kangxi kuoli vuonna 1722 hallittuaan valtakuntaa 61 vuoden ajan. Hänen jälkeensä valtaan nousi hänen poikansa Yongzheng, joka nousi valtaan kiistanalaisesti. Hänen hallintotapansa oli hyvin itsevaltainen ja mikäli hän ei olisi kuollut yllättäen vuonna 1735, valtakuntassa olisi saattanut herätä levottomuuksia. Yongzhengia seurasi keisarina hänen poikansa Qianlong. Qianlong oli isoisänsä Kangxin tavoin yksi Kiinan historian suurimmista keisareista. Hän hallitsi maata aina vuoteen 1795 asti, jolloin hän luopui kruunusta kunnioituksesta isoisäänsä Kangxia kohtaan, koska ei halunnut hallita tätä kauemmin.
Qianlongin valtakaudella Qing-dynastian valta laajeni Kiinan nykyisille rajoille asti. Qing-dynastia valloitti vuonna 1769 ison osan Keski-Aasiasta, jolle annettiin nimeksi Xinjiang. Vaikka alue liitettiin muodollisesti Qing-valtakuntaan, sen hallinta vaati paljon sotilaallisia resursseja, sillä alueen muslimiväestö nousi toisinaan jihadiin kiinalaisia vastaan. Myös muualla valtakunnassa vähemmistökansat nousivat paikoitellen kapinaan, merkittävin Qianlongin valtakauden kapina oli miao-kapina vuonna 1795. Miaot tarkoittivat tuohon aikaan kaikkia ei han-kiinalaisia vähemmistöjä Etelä-Kiinassa, mutta nykyisin miaoilla viitataan vain miao-kansaan.
Kapinoista huolimatta 1700-luku oli Qing-valtakunnalle hyvinvoinnin aikaa, olot olivat verrattain rauhalliset ja talous kukoisti. Myös eurooppalaisten kanssa käyty ulkomaankauppa oli kiinalaisille edullista, sillä maahan virtasi suuria hopeamääriä maksuina hyödykkeistä. Tärkeimmäksi vientitavaraksi muodostui tee. Muita merkittäviä tuotteita olivat silkki, posliini, lakkaesineet, mausteet ja sokeri. Portugalilaiset olivat hallitsevin eurooppalainen merimahti Kiinan kaupassa 1600-luvulla, mutta vuosisadan lopulla Englannin Itä-Intian kauppakomppania sai oikeuden perustaa Kantoniin kauppa-aseman ja pian samat oikeudet saivat myös espanjalaiset, ranskalaiset ja hollantilaiset. Qing-dynastia pyrki kuitenkin rajoittamaan länsimaiden kauppiaiden kanssa käytävää kauppaa jo Kangxin hallintokautena, sillä länsimaita pidettiin uhkana. Qing-hallitsijat olivat hyvin epäluuloisia keskenään vihamielisiä eurooppalaisia kohtaan ja he pelkäsivät länsimaisten aatteiden horjuttavan vakaata aikaa elävää Qing-valtakuntaa. Vuonna 1757 Qing-dynastia rajoitti eurooppalaisten kanssa käytävän kaupan sallittavaksi vain Kantonin edustalla sijainneessa kauppa-asemassa. Kaupan rajoittamiseen tähtäävien toimiensa vuoksi Qing-dynastiaa on pidetty kaupalle vihamielisenä ja kaupankäynnin tärkeyttä heikosti ymmärtävänä. Tosiasiassa Qing-hovissa käsitettiin, että kaupankäynti itsessään ei ollut ongelma, vaan pikemminkin sen harjoittajat. Samoihin aikoihin brittiläiset olivat valloittamassa Intiaa, ja Qing-dynastia oli huolissaan ulkomaalaisten mahdollisista vihamielisistä aikeista.
Eurooppalaisia rajoitettu kaupankäynti ärsytti ja he yrittivät parantaa asemiaan Kiinan kaupassa. Vuonna 1793 englantilaiset yrittivät parantaa asemiaan lähettämällä lordi Macartneyn johtaman lähetystön Qing-hoviin luodakseen diplomaattiset suhteet, mutta lähetystö epäonnistui tehtävässään, sillä keisari arveli että englantilaisille myönnetyt erivapaudet saisivat muutkin vaatimaan niitä. Lisäksi Macartney kieltäytyi polvistumasta keisarin edessä alistumisen merkiksi, mitä länsimaalaiset pitivät nöyryyttävänä. Qing-hovissa taas englantilaisia pidettiin alempiarvoisina ja lähetystö katsottiin vasallikuninkaan lähetystöksi. Kiinassa ei myöskään ollut tarvetta eurooppalaisille tuotteille, minkä vuoksi keisari katsoi ettei kauppasuhteiden solmimiselle ollut tarvetta.
Qianlong luopui vallasta vuonna 1795 ja hän kuoli seuraavana vuonna. Hänen jälkeensä Qing-dynastia ei enää saanut yhtä vahvaa keisaria ja mantšuvalta alkoi rapistua. Ikääntynyt Qianlong alkoi valtakautensa loppuvaiheessa kärsiä seniiliydestä ja hän antoi yhä enemmän valtaa neuvonantajalleen He Shenille, joka käytti asemaansa häikäilemättömästi hyväksi. Qing-valtakunta ajautui talousvaikeuksiin Qianlongin kauden loppuvaiheessa, hänen aikanaan käytyjen sotaretkien ja korruptoituneen neuvonantajan He Shenin kavallettua valtion varoja. Qianlongin kuoltua He Shen pidätettiin ja hänen suunnaton omaisuutensa, joka oli noin puolet valtion vuosituloista, takavarikoitiin. Qing-vallan taantuminen tapahtui samaan aikaan kun länsimaiden valta idässä vahvistui. Eurooppalaisia merenkävijäkansoja ärsytti myös se, että venäläiset saivat Kiinassa parempaa kohtelua.
Kiinan armeija ei enää ollut yhtä tehokas sotilaallisen kurin löystyessä. Qianlongin kauden lopulla, vuonna 1793 puhkesi Valkoisen lootuksen kapina. Kapinan taustalla olivat talonpoikaisväestön kurjistuneet elinolot, jotka johtivat juurensa korkeaan verotukseen ja He Shenin korruptioverkostoon. Valkoisen lootuksen kapina yritti kukistaa mantšuvallan, mutta se saatiin kukistettua vasta vuonna 1804. Perimmäisenä syynä pitkittyneeseen kapinaan oli sotapäälliköiden oman edun tavoittelu Qing-dynastian suojelemisen sijasta, sillä armeija ei edes yrittänyt lopettaa kapinaa lisätulojen toivossa. Kapina ei ollut Qing-vallalle todellinen uhka, mutta se tyhjensi Qing-valtakunnan kassan.