stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian Grand Prix 1997
Tulokset > Aika-ajot

| Sij | No | Kuljettaja | Valmistaja | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 3 |  Jacques Villeneuve | Williams-Renault | 1:29.369 |  |
| 2 | 4 | Heinz-Harald Frentzen | Williams-Renault | 1:31.123 | +1.754 |
| 3 | 5 | Michael Schumacher | Ferrari | 1:31.472 | +2.103 |
| 4 | 10 | David Coulthard | McLaren-Mercedes | 1:31.531 | +2.162 |
| 5 | 6 | Eddie Irvine | Ferrari | 1:31.881 | +2.512 |
| 6 | 9 | Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 1:31.971 | +2.602 |
| 7 | 16 | Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 1:32.287 | +2.918 |
| 8 | 7 |  Jean Alesi | Benetton-Renault | 1:32.593 | +3.224 |
| 9 | 14 |  Olivier Panis | Prost-Mugen Honda | 1:32.842 | +3.473 |
| 10 | 8 |  Gerhard Berger | Benetton-Renault | 1:32.870 | +3.501 |
| 11 | 22 | Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 1:33.075 | +3.706 |
| 12 | 11 | Ralf Schumacher | Jordan-Peugeot | 1:33.130 | +3.761 |
| 13 | 17 | Nicola Larini | Sauber-Petronas | 1:33.327 | +3.958 |
| 14 | 12 | Giancarlo Fisichella | Jordan-Peugeot | 1:33.552 | +4.183 |
| 15 | 20 | Ukyo Katayama | Minardi-Hart | 1:33.798 | +4.429 |
| 16 | 15 | Shinji Nakano | Prost-Mugen Honda | 1:33.989 | +4.620 |
| 17 | 21 | Jarno Trulli | Minardi-Hart | 1:34.120 | +4.751 |
| 18 | 19 | Mika Salo | Tyrrell-Ford | 1:34.229 | +4.860 |
| 19 | 23 |  Jan Magnussen | Stewart-Ford | 1:34.623 | +5.254 |
| 20 | 1 | Damon Hill | Arrows-Yamaha | 1:34.806 | +5.437 |
| 21 | 18 | Jos Verstappen | Tyrrell-Ford | 1:34.943 | +5.574 |
| 107% raja | 107% raja | 107% raja | 107% raja | 1:35.624 | +6.255 |
| 22 † | 2 | Pedro Diniz | Arrows-Yamaha | 1:35.972 | +6.603 |
| DNQ | 24 | Vincenzo Sospiri | Lola-Ford | 1:40.972 | +11.603 |
| DNQ | 25 | Ricardo Rosset | Lola-Ford | 1:42.086 | +12.717 |

† Pedro Diniz pääsi mukaan kilpailuun, koska hän oli onnistunut alittamaan 107% rajan harjoituksissa.
Tulokset > Kilpailu

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Piseet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 10 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 58 | 1'30:28.178 | 4 | 10 |
| 2 | 5 |  Michael Schumacher | Ferrari | 58 | 20.046 | 3 | 6 |
| 3 | 9 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 58 | 22.177 | 6 | 4 |
| 4 | 8 |  Gerhard Berger | Benetton-Renault | 58 | 22.841 | 10 | 3 |
| 5 | 14 |  Olivier Panis | Prost-Mugen Honda | 58 | +1:00.308 | 9 | 2 |
| 6 | 17 |  Nicola Larini | Sauber-Petronas | 58 | +1:36.040 | 13 | 1 |
| 7 | 15 |  Shinji Nakano | Prost-Mugen-Honda | 56 | +2 krs. | 16 |   |
| 8 | 4 |  Heinz-Harald Frentzen | Williams-Renault | 55 | Jarrut | 2 |   |
| 9 | 14 |  Jarno Trulli | Minardi-Hart | 55 | +3 krs. | 17 |   |
| 10 | 2 |  Pedro Diniz | Arrows-Yamaha | 54 | +4 krs. | 22 |   |
| Kesk. | 22 |  Rubens Barrichello | Stewart-Ford | 49 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 19 |  Mika Salo | Tyrrell-Ford | 42 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 23 |  Jan Magnussen | Stewart-Ford | 36 | Ripustukset | 19 |   |
| Kesk. | 7 |  Jean Alesi | Benetton-Renault | 34 | Polttoaine loppu | 8 |   |
| Kesk. | 20 |  Ukyo Katayama | Minardi-Hart | 32 | Sähköt | 15 |   |
| Kesk. | 12 |  Giancarlo Fisichella | Jordan-Peugeot | 14 | Ulosajo | 14 |   |
| Kesk. | 18 |  Jos Verstappen | Tyrrell-Ford | 2 | Ulosajo | 21 |   |
| Kesk. | 11 |  Ralf Schumacher | Jordan-Peugeot | 1 | Vaihdelaatikko | 12 |   |
| Kesk. | 3 |  Jacques Villeneuve | Williams-Renault | 0 | Kolari | 1 |   |
| Kesk. | 6 |  Eddie Irvine | Ferrari | 0 | Kolari | 5 |   |
| Kesk. | 16 |  Johnny Herbert | Sauber-Petronas | 0 | Kolari | 7 |   |
| DNS | 1 |  Damon Hill | Arrows-Yamaha | 0 | Kaasu | 20 |   |
| DNQ | 24 |  Vincenzo Sospiri | Lola-Ford |   | Karsiutui |   |   |
| DNQ | 25 |  Ricardo Rosset | Lola-Ford |   | Karsiutui |   |   |
Muuta

Ensimmäinen Stewart GP:n kilpailu
Shinji Nakanon ensimmäinen kilpailu
Beatrice

| Beatrice |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. joulukuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Bea
Vastineita eri kielissä:  Beatrix, Beatriz
Nimen alkuperä:  italialainen, ilon tuoja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Beatrice on alun perin italialainen naisen etunimi, joka johtuu ilon tuojaa tai onnea tuovaa merkitsevistä sanoista. Nimen on tehnyt suosituksi erityisesti Danten tunnetuimmissa teoksissa esiintyvä Beatrice Portinari, hänen nuorena kuollut rakastettunsa.
Suomessa nimi Beatrice on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 897 naiselle. Beatricen nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 2. joulukuuta.
Tunnettuja Beatrice-nimisiä

Beatrice (1857–1944), englantilainen prinsessa, kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin nuorin lapsi
Beatrice (s. 1988), englantilainen prinsessa, prinssi Andrew’n tytär
Beatrice d’Este (1475–1497), Milanon herttuatar, herttua Ludovico Sforzan puoliso
Beatrice Armstrong (1894–1981), brittiläinen uimahyppääjä
Beatrice Arthur (1922–2009), yhdysvaltalainen näyttelijä, koomikko ja laulaja
Beatrice Ask (s. 1956), ruotsalainen poliitikko
Beatrice Capra (s. 1992), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Beatrice Câșlaru (s. 1975), romanialainen uimari
Beatrice Chebet (s. 2000), kenialainen kestävyysjuoksija
Beatrice Chepkoech (s. 1991), kenialainen estejuoksija ja maailmanmestari
Beatrice Covassi (s. 1968), italialainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Béatrice Edwige (s. 1988), ranskalainen käsipalloilija
Beatrice Egli (s. 1988), sveitsiläinen laulaja ja televisiojuontaja
Beatrice Farve (1895–2009), yhdysvaltalainen aikoinaan maailman vanhin ihminen
Beatrice Faumuina (s. 1974), uusiseelantilainen kiekonheittäjä
Beatrice Granberg (1916–2000), suomalainen Kansallismuseon tutkija, taiteen keräilijä ja numismaatikko
Beatrice Gumulya (s. 1991), indonesialainen tennispelaaja
Beatrice Hill-Lowe (1868–1951), brittiläinen jousiampuja
Beatrice Kristi Laus (s. 2000), Bea Kristi, Beabadoobee, brittiläis-filippiiniläinen muusikko ja lauluntekijä
Beatrice Lillie (1894–1989), kanadalainen näyttelijä
Beatrice Lyons, Nancy Lyons (s. 1930), australialainen uimari
Béatrice Martin (s. 1989), taiteilijanimeltään Cœur de pirate, kanadalainen laulaja-lauluntekijä ja pianisti
Beatrice Mintz (1921–2022), yhdysvaltalainen embryologi
Beatrice Nedberge Llano (s. 1997), norjalainen moukarinheittäjä
Beatrice Nylander (1906–1950), suomenruotsalainen kirjailija
Beatrice Portinari (1266–1290), Dante Alighierin rakastettu
Beatrice Rana (s. 1993), italialainen pianisti
Béatrice Romand (s. 1952), ranskalainen näyttelijä
Béatrice de Rothschild (1864–1934), ranskalainen paronitar ja taiteen keräilijä
Beatrice Shilling (1909–1990), brittiläinen ilmailuinsinööri ja moottoriurheilija
Beatrice Straight (1914–2001), yhdysvaltalainen näyttelijä
Beatrice Timgren (s. 1999), ruotsalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Beatrice Tinsley (1941–1981), brittiläis-yhdysvaltalainen tähtitieteilijä
Beatrice Utondu (s. 1969), nigerialainen pituushyppääjä ja pikajuoksija
Beatrice Webb (1858–1943), brittiläinen sosiologi, sosiaalihistorioitsija ja sosialistinen ajattelija
Kuvitteellisia Beatriceja

Beatrice Baudelaire, yksi päähenkilöistä lasten- ja nuortenkirjasarjassa Surkeiden sattumusten sarja
Beatrice, päähenkilö Friedrich von Schillerin teoksessa Messinan morsian
Beatrice, William Shakespearen näytelmässä Paljon melua tyhjästä
Beatrice Hofer, Lemmen viemää hahmo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beatrice Wikimedia Commonsissa
RN Ammiraglio di Saint Bon

| RN Ammiraglio di Saint Bon |
| --- | --- |
 RN Ammiraglio di Saint Bon

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Venetsian laivastontelakka
Kölinlasku:  18. heinäkuuta 1893
Laskettu vesille:  29. huhtikuuta 1897
Palveluskäyttöön:  24. toukokuuta 1901
Poistui palveluskäytöstä:  18. kesäkuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 082 t (normaali) 10 531 t (kuormattu)
Pituus:  111,80 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,12 m
Syväys:  7,69 m
Koneteho:  14 296 ihp
Nopeus:  18,3 solmua
Miehistöä:  557
Aseistus
Aseistus:  4 × 10″/40 tykkiä 8 × 6″/40 tykkiä 8 × 4,7″/40 tykkiä 2 × 37 mm/20 tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
RN Ammiraglio di Saint Bon (ital. Regia Nave Ammiraglio di Saint Bon) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Ammiraglio di Saint Bon -luokan predreadnought-taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Venetsian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. heinäkuuta 1893. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 24. toukokuuta 1901.
Palvelus

Alus poistettiin alusluettelosta 18. kesäkuuta 1920.
RN Albatros

| RN Albatros |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Odero, Sestri Ponente
Kölinlasku:  18. elokuuta 1905
Laskettu vesille:  22. tammikuuta 1907
Palveluskäyttöön:  14. elokuuta 1907
Poistui palveluskäytöstä:  4. maaliskuuta 1923
Tekniset tiedot
Uppouma:  216,5 t
Pituus:  50,35 m
Leveys:  5,3 m
Syväys:  1,725 – 1,775 m
Koneteho:  2 900 ihp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  35–41
Aseistus
Aseistus:  2 x 57 mm/43 tykkiä 1 x 47 mm/43 tykkiä 3 x 450 mm torpedoputkea
RN Albatros (ital. Regia Nave Albatros) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1907 valmistunut Pegaso-luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 18. elokuuta 1905. Alus laskettiin vesille 22. tammikuuta 1907 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 14. elokuuta.
Palvelus

Alus romutettiin 4. maaliskuuta 1923.
HMS Aster (K188)

| HMS Aster |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  15. lokakuuta 1940
Laskettu vesille:  12. helmikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  9. huhtikuuta 1941
Loppuvaihe:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  925 t
Pituus:  62,48 m
Leveys:  10,11 m
Syväys:  4,14 m
Koneteho:  2 750 shp
Nopeus:  16 solmua (30 km/h)
Miehistöä:  87
Aseistus
Aseistus:  1 x BL 4″/L45 (102 mm) Mk IX -tykki 1 x DP 3″/L50 -tykki 2 x kaksiputkista 20 mm ilmatorjuntatykkiä 2 x Mk II syvyyspomminheitintä, joihin yhteensä 40 syvyyspommia
HMS Aster (viirinumero K188) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 8. huhtikuuta 1940 Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1940 telakkanumerolla 1099. Alus laskettiin vesille 12. helmikuuta 1941 ja valmistui reilua kuukautta myöhemmin 9. huhtikuuta.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1946.
HMS Erebus (I02)

| HMS Erebus |
| --- | --- |
 HMS Erebus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Govan
Kölinlasku:  12. lokakuuta 1915
Laskettu vesille:  19. kesäkuuta 1916
Palveluskäyttöön:  2. syyskuuta 1916
Loppuvaihe:  romutettu heinäkuussa 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 300 t
Pituus:  123,4 m (kokonaispituus)
Leveys:  26,8 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  6 000 ihp
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  226
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 15″/L42 Mk I 8 × 4″ (102 mm) tykkiä  2 × 12 naulan ilmatorjuntatykkiä 2 × 3″ (76 mm) ilmatortuntatykkiä 2 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 1 × nelipiippuinen Vickers .50″ Mk III -ilmatorjuntakonekivääri
HMS Erebus (viirinumero I02) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Erebus-luokan monitori ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Govanista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1915. Alus laskettiin vesille 19. kesäkuuta 1916 ja valmistui 2. syyskuuta.
Aujeszkyn tauti

Aujeszkyn tauti on viruksen aiheuttama sian tauti. Siitä toisinaan käytetty nimitys valeraivotauti on sikäli harhaanjohtava, että sairauden aiheuttava mikrobi ei ole sukua raivotautivirukselle vaan kuuluu herpesviruksiin. Tautia esiintyy endeemisenä suurimmassa osassa maailmaa. Aujeszkyn taudin aiheuttaa sian herpesvirus 1, josta käytetään myös nimityksiä sikaeläinten herpesvirus-1 (lyhennettynä SHV-1) ja valeraivotautivirus (PRV). Tauti on taloudellisesti merkittävintä vahinkoa aiheuttava sian sairaus alueilla, joilta sikarutto on saatu hävitettyä. Myös muut nisäkkäät, kuten nautaeläimet, lammas, koira ja pesukarhu, ovat alttiita tartunnalle. Niillekin tauti on usein tappava. Taudin ei ole todettu aiheuttaneen ihmisen sairastumista, mutta ihminenkin voi toimia taudin kantajana eläimestä toiseen. Tarpeettomia kontakteja myös taudista puhtailla sikatiloilla tulisi kuitenkin tämän takia välttää.
Historiaa

Ensimmäiset muistiinpanot Aujeszkyn taudiksi epäillystä sairaudesta ovat vuodelta 1813 Yhdysvalloista. Tiedoissa mainitaan karjan sairastuneen ankaraan kutinaan, jota kutsuttiin hulluksi kutinaksi. Vuonna 1902 unkarilainen eläinlääkäri Aladár Aujeszky eristi taudin aiheuttajan koirasta, härästä ja kissasta. Hän osoitti, että virus aiheutti saman sairauden siassa ja kanissa. Nimityksen valeraivotauti sairaus sai siitä, että se aiheuttaa kanissa samankaltaisia oireita kuin raivotauti.
Yleiskatsaus

Virus välittyy tartunnan saaneen sian suun ja kärsän kautta syljen ja nenäeritteiden mukana. Virus voi myös aerosolisoitua ilmaan tai tarttua muiden väliaineiden kautta. Kosteassa ilmassa se voi säilyttää tartuttavuutensa seitsemän tunnin ajan ja levitä kahden kilometrin säteelle. Kaivovedessä se voi selvitä myös seitsemän tuntia, tuoreessa ruohossa, maaperässä ja ulosteessa kaksi vuorokautta, saastuneessa rehussa kolme vuorokautta sekä olkipehkussa jopa neljä vuorokautta.
Suomen lainsäädännössä Aujeszkyn tauti on luokiteltu vaaralliseksi eläintaudiksi. Sitä vastaan rokottaminen on EU:ssa kiellettyä taudista vapailla alueilla, joihin Suomi kokonaisuudessaan kuuluu. 
Aujeszkyn tauti diagnosoidaan ELISA-testillä. Taudin hävittämiseksi perustettuja ohjelmia on käytössä Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa. Vuonna 2004 Yhdysvaltain kaupallinen sikakanta julistettiin taudista vapaaksi, mutta villeissä kannoissa sitä yhä esiintyy.
Oireet

Aikuiset siat ovat monesti oireettomia. Aujeszkyn tauti aiheuttaa kuitenkin yleisesti keskenmenoja, sekä täysikasvuisilla sioilla että porsailla yskää, nuhaa, kuumetta, ummetusta, masennusta, ataksiaa ja erittäin runsasta syljen muodostusta sekä porsailla myös suuren kuolleisuuden. Alle kuukauden ikäisillä porsailla kuolleisuus on lähes 100 prosenttia, mutta 1–6-kuukautisilla enää noin 10 prosenttia. Karjaeläimillä oireisiin kuuluvat aluksi ankara kutina sekä sen jälkeen neurologisia häiriöitä ja lopulta kuolema. Koiralla ilmenee ankaraa kutinaa, leuan ja nielun halvaantumista, ulvomista ja lopulta kuolema. Kissan tauti tappaa niin nopeasti, ettei muita oireita ehdi yleensä esiintyä.
Eri eläimissä

Villisika on Yhdysvalloissa tavallinen taudin levittäjä. Sillä kuolleisuus on suurimmillaan pienporsailla. Raskaana olevat emakot saavat usein keskenmenon sairastuttuaan. Muuten terveet aikuiset urokset (karjut) ovat yleensä oireettomia taudinkantajia.
Siat (sekä koti- että villisika) ovat viruksen tyypillisiä kantajia. Virus voi kuitenkin aiheuttaa suuren kuolleisuuden muillakin eläinlajeilla. Aujeszkyn tautia on tavattu muiden muassa ruskea- ja mustakarhulla, floridanpuumalla, kojootilla ja valkohäntäpeuralla. Useimmissa tapauksissa eläimet olivat ennen sairastumistaan joko varmasti tai todennäköisesti olleet kosketuksissa sikojen tai siasta valmistettujen tuotteiden kanssa. Eurooppalaisilla turkistarhoilla on tapahtunut joukkosairastumisia minkkien ja kettujen saatua saastuneita sikatuotteita sisältänyttä rehua. Kokeellisesti on todettu monien muidenkin lajien voivan sairastua.
Sovelluksia neurotieteissä

Aujeszkyn taudin muunnoksia on käytetty neurobiologiassa keskushermoston hermoverkostoja tutkittaessa. Tunnettu heikennetty muunnos on vuonna 1961 kehitetty Barthan kanta, jota käytetään retrogradisena neuronaalisena merkkiaineena.
Aiheesta muualla

Yleiskatsaus virukseen ja sen sovelluksiin neurotieteissä[vanhentunut linkki](englanniksi)
Eläinten virukset(englanniksi)
Arthur C. Clarke -palkinto

| Arthur C>  Clarke -palkinto |
| --- | --- |
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ensimmäinen palkinto:  1987
Virallinen internet-sivu
Arthur C. Clarke -palkinto on vuosittain jaettava brittiläinen tieteiskirjallisuuden palkinto. Palkinto perustettiin Arthur C. Clarken lahjoituksesta ja jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1987. Palkittavan kirjan valitsee kirjailijoista, kriitikoista ja faneista koostuva tuomaristo.
Palkitut teokset

1987: Margaret Atwood: Orjattaresi (The Handmaid's Tale)
1988:  George Turner: The Sea and Summer
1989: Rachel Pollack: Unquenchable Fire
1990: Geoff Ryman: The Child Garden
1991: Colin Greenland: Take Back Plenty
1992: Pat Cadigan: Synners
1993: Marge Piercy: Body of Glass
1994: Jeff Noon: Vurt
1995: Pat Cadigan: Fools
1996: Paul J. McAuley: Fairyland
1997: Amitav Ghosh: The Calcutta Chromosome
1998: Mary Doria Russell: The Sparrow
1999: Tricia Sullivan: Dreaming in Smoke
2000: Bruce Sterling: Distraction
2001: China Miéville: Perdido Street Station
2002: Gwyneth Jones: Bold as Love
2003: Christopher Priest: The Separation
2004: Neal Stephenson: Quicksilver
2005: China Miéville: Iron Council
2006: Geoff Ryman: Air
2007: M. John Harrison: Nova Swing (suom.)
2008: Richard Morgan: Musta mies (Black Man)
2009: Ian R. MacLeod: Song of Time
2010: China Miéville: Toiset (The City & the City)
2011: Lauren Beukes: Zoo City (suom.)
2012: Jane Rogers: The Testament of Jessie Lamb
2013: Chris Beckett: Dark Eden
2014: Ann Leckie: Ancillary Justice
2015: Emily St. John Mandel: Asema 11 (Station Eleven)
2016: Adrian Tchaikovsky: Children of Time
2017: Colson Whitehead: Maanalainen rautatie (The Underground Railroad)
2018: Anne Charnock: Dreams Before the Start of Time
2019: Tade Thompson: Rosewater
2020: Namwali Serpell: The Old Drift
2021: Laura Jean McKay: The Animals in That Country
2022: Harry Josephine Giles: Deep Wheel Orcadia
2023: Ned Beauman: Venomous Lumpsucker
2024: Martin MacInnes: In Ascension
Lähde
Aiheesta muualla

Arthur C. Clarke -palkinnon viralliset sivut (englanniksi)
Arthur C. Clarke -palkinto Kirjavinkit.fi.
Antiikin musiikki

| --- | --- |
Länsimaisen taidemusiikin aikakaudet
Antiikki: (–476)
Keskiaika: (476–1400)
Renessanssi: (1400–1600)
Barokki: (1600–1750)
Galantti tyyli: (1720–1775)
Klassismi: (1770–1830)
Romantiikka: (1815–1910)
1900-luku: (1900–1999)
Nykymusiikki: (uusin musiikki)
Kreikkalainen maljakko, joka esittää Odysseusta ja seireeniä. Seireeni soittaa kreikkalaista harppua.
Kitharaa soittava nainen. Boscorealeasta Publius Fannius Synistorin huvilan huone H:sta löydetty fresko n. vuodelta 40 – 30 eaa. Kithara ei ollut sukua kitaralle.
Antiikin musiikki on antiikin Kreikassa ja Rooman valtakunnassa esitettyä musiikkia. Musiikilla oli kreikkalaisessa kulttuurissa keskeinen asema ja joitain katkelmia kreikkalaisesta musiikista nuottikirjoituksena on säilynyt nykyaikaan asti. Muita historiallisia lähteitä antiikin musiikkielämästä ovat lukuisat aiheesta säilyneet kirjoitukset ja muun muassa keramiikassa esiintyvät musiikkiesitysten kuvat. Sana musiikki tulee Zeuksen tyttäristä, muusista, jotka olivat taiteellisten ja älyllisten pyrkimysten suojelusjumaluuksia. Musiikilla oli keskeinen osa kreikkalaisessa koulutuksessa ja pojille opetettiin musiikkia kuudesta ikävuodesta eteenpäin.
Myös länsimaisen musiikinteorian ja musiikkiestetiikan perusta luotiin antiikin aikana. Musiikki yhdistettiin jo varhain maailmankaikkeuteen ja matematiikkaan. Siihen liitettiin myös erilaista lukuihin liittyvää mystiikkaa. Matematiikan ja musiikin kiinteä ja hyvin konkreettinen liitto ilmenee muun muassa kiinnostuksena, joka kohdistui viritysjärjestelmiin.
Kreikkalaiset kehittivät musiikinteoriaa ja kreikkalaiset moodit tulivat myöhemmin keskiajan kirkkomusiikin perustaksi ja sitä kautta muodostavat nykyisen taidemusiikin perustan. Antiikin pääsävellajit olivat doorinen, fryyginen ja lyydinen. Doorinen oli vakavahko asteikko, lyydinen pehmeä ja nautinnollinen, fryyginen intohimoinen. Asteikot soitettiin ylhäältä alas. Antiikin Kreikassa musiikki liittyi keskeisesti teatterin syntyyn, sillä musiikki oli olennainen osa näytelmää.
Musiikilla oli suuri merkitys myös Egyptin kulttuureissa. Haudoista löytyneistä kuvista voi päätellä, että musiikilla oli oma jumalansa. Musiikilla oli oma tärkeä asema egyptiläisessä kulttuuri- ja seuraelämässä.
Pythagoraan musiikinteoria

Kreikkalaisen matemaatikon Pythagoraan kehittämä viritysjärjestelmä (noin 550 eaa.) loi pohjan myöhemmin syntyneille lukuisille erilaisille järjestelmille. Pythagoras havaitsi intervallien suhteisiin liittyvän pulman: kun perussävelestä edetään 12 puhdasta kvinttiä ylöspäin, tullaan säveleen, joka on hivenen perussävelen puhdasta oktaavikerrannaista korkeampi. Tätä eroa kutsutaan yhä nimellä Pythagoraan komma. Ero johtuu oktaavien ja kvinttien mittajärjestelmän erilaisuudesta. Oktaavit ovat värähdystaajuudeltaan kahden potensseja, kvintit kolmen monikertoja. Samasta sävelestä lähtevät oktaavi- ja kvinttisarjat eivät milloinkaan kohtaa.
Pythagoraan kommasta seuraa, että mikäli oktaavit halutaan pitää puhtaina ja samalla säilytetään mahdollisuus moduloida vapaasti sävellajista toiseen, yksikään toinen intervalli ei voi olla puhdas. Pythagoras kuitenkin perusti oman järjestelmänsä puhtaisiin kvintteihin. Järjestelmä toimi hyvin keskiaikaisessa yksiäänisessä laulussa, samoin kvintti- ja kvarttiharmonioihin pohjautuneessa varhaisessa moniäänisyydessä. Kun musiikissa myöhemmin siirryttiin terssiharmonioihin, pythagoralainen järjestelmä sai väistyä.
Aiheesta muualla

Antiikin musiikki. Internetix.
Masa Mainds

| Masa Mainds> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1989–
Tyylilaji:  pop rock   hard rock
Kotipaikka:  Lieksa, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Jarmo Hiesu, basso   Olli Laakkonen, koskettimet   Timo Kaverinen, kitara   Matti Päiväpuro, laulu   Niko Nevalainen, rummut  
Entiset jäsenet:  Mika Oinonen, kitara   Mika Tossavainen, rummut   Keijo Porkka, basso   Timo  Nevalainen, kitara    Timo Malinen, koskettimet   Juha Räty, koskettimet, taustalaulu  
Levy-yhtiö:  Propaganda Records   Pilfink Records   Mama-records   Poptori   Snap Records   Corleone   Kill City  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Masa Mainds on lieksalainen pop rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 1989. Yhtye on julkaissut yhdeksän albumia. Uusin albumi Pienen kaupungin poika ilmestyi syyskuun lopussa 2019, ja uusin single Kirsikkapuisto (feat. Sampsa Astala) julkaistiin syyskuun lopussa 2023.
Masa Maindsin tunnetuimpia kappaleita ovat "Dada dii" (1995) ja sen uusi versio "Dada-dii" (2010), "Siivet" (1996) ja "Rauniotango" (1994). "Dada-dii" -kappaleesta on tehnyt oman versionsa myös tanssimusiikkiyhtye Ässät.
Marraskuussa 2014 tuotti tekijähaku esittäjälle Masa Mainds fono.fi-äänitetietokannassa 133 kappaletta. Masa Mainds on levyttänyt myös laulaja-lauluntekijänsä Matti Päiväpuron nimellä.lähde?