stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pesäpallon SM-sarja 1943
Sotasarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts | HP | KPL | ToPV | TMP | PT | RPL | SMJ | VLK | HPL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Haminan Palloilijat | 8 | 6 | 1 | 1 | 57-21 | 13 |  |  |  | 6-7 | 7-0 |  | 5-4 | 8-3 |  |
| Kouvolan Pallonlyöjät | 8 | 6 | 1 | 1 | 67-23 | 13 | 2-11 |  |  | 6-0 | 4-2 |  |  | 12-2 |  |
| Toijalan Pallo-Veikot | 8 | 5 | 2 | 1 | 64-19 | 12 | 2-2 | 4-4 |  | 5-1 | 3-0 |  |  |  | 32-0 |
| Työväen Mailapojat | 8 | 5 | 0 | 3 | 38-32 | 10 |  |  |  |  | 6-8 |  | 4-2 | 5-0 | 9-4 |
| Helsingin Pallo-Toverit | 8 | 3 | 0 | 5 | 40-44 | 6 |  |  |  |  |  |  | 3-6 | 9-4 |  |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 8 | 3 | 0 | 5 | 26-35 | 6 | 0-7 | 1-7 | 7-3 | 1-6 | 0-5 |  |  |  | 10-0 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 8 | 3 | 0 | 5 | 40-51 | 6 |  | 1-11 | 0-9 |  |  | 4-6 |  |  | 8-1 |
| Valtion lentokonetehdas | 8 | 2 | 0 | 6 | 47-59 | 4 |  |  | 5-6 |  |  | 3-1 | 12-15 |  | 18-3 |
| Helsingin Pallonlyöjät | 8 | 1 | 0 | 7 | 27-122 | 2 | 3-11 | 2-21 |  |  | 14-13 |  |  |  |  |
Helsingin Pallonlyöjät putosi sarjasta ja tilalle nousivat Tampellan Terä sekä Maasotakoulun joukkue. Jälkimmäinen voitti Helsingin A-sarjan, jossa pelasivat myös helsinkiläiset mestaruussarjajoukkueet. Joukkueessa pelasi useita suursarjapelaajia eri puolelta maata. Se ei ennättänyt esittämään taitojaan vuoden 1944 mestaruussarjassa, sillä pelaajia tarvittiin sotarintamalla.
Mestarijoukkue

Olavi Paavola
Kaarlo Reila
Mauri Sorvali
Pauli Vainio
Onni Paavola
Sakari Yrjönen
Hannu Vainio
Elmer Meilahti
Pentti Paavola
Eero Salisma
Mauno Reila
Kalle Haapaniemi
Mauri Mäkelä
Unto Liukkonen
Pentti Karppinen
Pentti Taavitsainen
Eero Vuorio
Pentti Raussi
Jaakko Kangas
Otso Paavola
Teuvo Tilli
Leo Töllikkö
Pentti Hattari
Lauri Toikka
Olli Saressalo
Lartio
Irra?
Hopeajoukkue

Ks. http://mrasilainen.com/html_1/1943_KPL.htm
Ansiomerkit

| Palkinto | Henkilö |
| --- | --- |
PPL:n kultainen ansiomerkki no 3: Kullervo Pellinen
Pink Lake

Pink Lake auringonlaskussa.
Pink Lake on suolajärvi, joka sijaitsee Länsi-Australiassa. Se on noin 3 kilometrin päässä Esperancen kaupungista.
Pink Lake tunnetaan siitä, että sen vesi oli ennenmilloin? vaaleanpunaista. Se vaihtoi useinselvennä väriä olosuhteidenselvennä muuttuessa, mutta vuonna 2017 se lakkasi vaihtamasta väriä. Tämä johtui osittainselvennä Dunaliella salina-levästä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pink Lake Wikimedia Commonsissa
Pista Ski Cross

| Pista Ski Cross |
| --- | --- |
Paikkakunta::  Malles Venosta, Italia
Talviurheilukeskus:: Watles Ski Area
Vuori:: Watles
Rinneluokitus:: Musta
Hissi
Hissi:: Watles
Tyyppi:: 4-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 1 600 henkilöä/h
Ala-asema:: 2 154 m
Yläasema:: 2 520 m
Miehet ja naiset
Skicross
Lähtö:: 2 330 m
Maali:: 2 160 m
Korkeusero:: 170 m
Pituus:: 1 230 m
Keskijyrkkyys:: 13,8 %
Eri elementtejä:: 23 kpl
1. MC-kilpailu:: 16.1.2016

Pista Ski Cross on laskettelupuisto Watles Ski Areassa Malles Venostan kunnassa Italiassa.
Pista Ski Cross toimii freestylehiihdon maailmancupin skicross-kilpailuiden isäntäpaikkana.
Perjantaipörssi

Perjantaipörssi oli vuosina 1985–1987 Yle TV1 -kanavalla esitetty viihdeohjelma. Noin tunnin mittaista ohjelmaa lähetettiin perjantai-iltaisin suorana ravintolayleisön edestä, vuonna 1985 ravintola Kaisaniemestä Helsingin keskustasta ja myöhemmin ravintola Heart Breakista Helsingin Itäkeskuksesta. Jokaisessa jaksossa oli yksi tai useampia ”tähtivieraita” sekä muita esiintyjiä, kuten ajankohtaisia sketsejä esittäviä näyttelijäryhmiä.
TV1:n viihdetoimituksen tuottaman ohjelman työryhmään kuuluivat muiden muassa Heikki Seppälä, Uolevi Taskinen, Pipsa Poskela, Upi Sorvali ja Eero Melasniemi. Aluksi ohjelman juontajana toimi Ville-Veikko Salminen, mutta syksyllä 1986 juontajan käytöstä luovuttiin. Sketsien kirjoittajia olivat ainakin Juhani Mäkelä, Juhani Lindström, Seppo Sännälä ja nimimerkki Hans Peters. Sketsejä esittivät muiden muassa Harri Hyttinen, Leo Lastumäki ja Miitta Sorvali. Taustalaulajina kuultiin muun muassa Kati Bergmania, Anna-Mari Kähärää, Rele Kosusta ja Jokke Seppälää.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien televisioarvostelija Jukka Kajava ei pitänyt Perjantaipörssistä. Hänestä se oli milloin ”epämusikaalista, tarkoittamatonta mekastusta reunasta reunaan”, milloin ”epäviihdyttävä, omahyväinen ja pahimmillaan typerä soitteluohjelma”.
Ohjelmien tähtivieraat > 1985

18.10.1985: Sonja Lumme
25.10.1985: Juha Vainio
1.11.1985: Ami Aspelund
8.11.1985: Jussi Raittinen
15.11.1985: Tarja Ylitalo
22.11.1985: Laura Antikainen
29.11.1985: Anneli Saaristo
6.12.1985: Mikko Alatalo, Maaria Metsomäki, Eino Grön
Ohjelmien tähtivieraat > 1986

17.1.1986: Seija Simola ja Markku Aro
31.1.1986: Kai Hyttinen, Liisa Hynninen ja Eini
14.2.1986: Lea Laven ja Kari Tapio
28.2.1986: Lapinlahden Linnut, Taljanka ja Pirjo Aittomäki
7.11.1986: Maarit
21.11.1986: Riki Sorsa
5.12.1986: Tuula Amberla
Ohjelmien tähtivieraat > 1987

16.1.1987: Matti ja Teppo, Mari Rantasila, Solistiyhtye Suomi
2.1.1987: Lapinlahden Linnut ja Sonja Lumme.
13.1.1987: Ville-Veikko Salminen, How Many Sisters ja Opus 5
13.2.1987: Anneli Sari, Harri Saksala ja Maria Dolores
Aiheesta muualla

Ulla Tapaninen Perjantaipörssin sketsissä, Yle Elävä arkisto
Kirka laulaa ”Born to Be Wild” Perjantaipörssissä, Yle Elävä arkisto
Paul Suominen

Paul Rafael Suominen (s. 7. helmikuuta 1930 Helsinki) on suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija.
Elämä > Ura lavastajana ja pukusuunnittelijana

Suominen aloitti uransa Svenska Teaternin lavastamossa, jossa hän oli aluksi oppipoikana. Hän eteni Svenska Teaternin ja Lilla Teaternin ammattilavastajaksi. Vuosina 1955–1974 hän työskenteli Suomen Kansallisoopperan lavastus- ja pukusuunnittelijana. Hän teki sinne yksittäisiä lavastuksia tämän jälkeenkin. Kansallisoopperassa viettämänään aikana Suominen suunnitteli lavasteita ja pukuja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Giuseppe Verdin, Giacomo Puccinin, Richard Wagnerin, Pjotr Tšaikovskin ja Aarre Merikannon oopperoiden sekä lukuisten balettien esityksiä varten. Viimeisen kerran hän työskenteli siellä August Bournonvillen baletin Napoli tuotannossa vuonna 1986. Suominen suunnitteli lavastukset myös useiden eri teatterien käyttöä varten eri puolilla Suomea. 1970–1980-luvuilla hän työskenteli lisäksi ulkomailla, kuten kaupunginteattereissa Tukholmassa ja Uppsalassa.
Suominen kutsuttiin vuonna 1973 suunnittelemaan lavastajakoulutusta yhteistyössä opiskelijoiden kanssa Taideteolliseen korkeakouluun. Hän pääsi oppilaitoksen lavastustaiteen yliopettajaksi ja sittemmin apulaisprofessoriksi. Suominen oli Suomen Teatterityöntekijäin Yhteisjärjestö STY:n (myöhemmin Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto) ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1973–1976. Hän oli myös lavastajien kansainvälisen järjestö OISTAT:n puheenjohtaja sen toiminnan varhaisissa vaiheissa.
Elämä > Myöhemmät vaiheet

Vuonna 1996 Suominen lähti viisivuotiselle maailmanympäripurjehdukselle Ellen-aluksellaan. Hän oli ennen tätä myynyt kaiken omaisuutensa lukuun ottamatta alustaan ja matkalle ottamiaan kirjoja. Hän asettui Venezuelaan ja perusti sinne perheen. Vuonna 2013 Suominen palasi Suomeen tyttärensä kanssa Venezuelan ajauduttua poliittiseen epävakauteen. Hän toi mukanaan omaisuutenaan vain repullisen tavaraa.
Suominen on Suomeen paluunsa jälkeen asunut Loviisassa ja Porvoossa. Suominen on elinikäinen maalaamisen harrastaja. Hän on pitänyt monia näyttelyitä, kuten Augustin Ehrensvärdin maisemapiirrosten innoittamasta 36:n akvarellityön kokonaisuudesta koostuneen "Matka Suomessa 1747" -näyttelyn Loviisassa vuonna 2018. Tätä näyttelyä Suominen kuvasi "ensimmäiseksi hyväkseen". Hän on tehnyt sekä akvarelli- että öljyväritöitä.
Aiheesta muualla

Paul Suominen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pissa

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Pissa voi tarkoittaa seuraavia:
Pissa, joki Venäjällä
Pissa, kylä Keski-Afrikan tasavallassa
virtsan arkinen nimitys.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pissa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Picassokala

| Picassokala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Säppikalat Balistidae
Suku::  Rhinecanthus
Laji::  aculeatus
Kaksiosainen nimi
 Rhinecanthus aculeatus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Picassokala Wikispeciesissä   Picassokala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Picassokala (Rhinecanthus aculeatus) on säppikaloihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Picassokala kasvaa noin 30 cm pitkäksi. Sen vartalo on levymäinen, kyljessä huomiota herättäviä kuvioita, joiden vertailusta Pablo Picasson taiteeseen kala on saanut nimensä. Tämän kalan havaijinkielinen nimi on humuhumu-nukunuku-a-pua`a. Kiilasäppikalalla, joka on Havaijin kansalliskala, on sama havaijinkielinen nimi.
Alkuperä

Picassokala elää luonnossa Indopasifisella merialueella.
Käyttäytyminen

Picassokala on lihansyöjä, jonka sanotaan puraisevan mitä vain. Siksi sitä ei voi akvaariossa pitää pienempien kalojen tai selkärangattomien seurassa. Myös akvaarion sisustus on tehtävä järeäksi. Sillä on erikoinen tapa nukkua kyljellään. Se pystyy uimaan sekä eteen- että taaksepäin liikuttamalla selkä- ja vatsaeviään aaltomaisesti. Jos kala nostetaan pois vedestä, se röhkii kuin sika.
Vesiolot ja ravinto

Picassokala syö lihapitoista ravintoa: matoja, simpukoita, äyriäisiä, kaloja, koralleja ja jopa merisiilejä ”puhaltamalla” ne ensin nurin niin, että pehmeä vatsapuoli on ylöspäin. Picassokala syö myös levää.
Sopiva suolapitoisuutta kuvaava meriveden ominaispaino on picassokalalle 1,025.
Picasa

| Picasa |
| --- | --- |

 Picasa 2
Kehittäjä:  Google
Kehityshistoria
Vakaa versio:  Microsoft Windows: 3.9 Build 136.09 / 11. syyskuuta 2012
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Kuvankäsittelyohjelma
Alusta:  Linux, OS X, Windows
Lisenssi:  Ilmaisohjelma
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
Picasa on Googlen ilmainen kuvankäsittely- ja arkistointiohjelma. Google alkoi jakaa ohjelmistoa ilmaiseksi hankittuaan ohjelmiston Idealab-yritykseltä heinäkuussa 2004. Picasa toimii Windows-, Linux- ja OS X -käyttöjärjestelmissä ja se on käännetty usealle kielelle, myös suomeksi.
Google ilmoitti helmikuussa 2016 lopettavansa Picasan kehityksen maaliskuun 2016 aikana ja keskittyvänsä jatkossa Google Kuvat -palveluun.
Ominaisuudet

Ohjelmalla voi muokata ja järjestellä kuvia. Kuvien perusmuokkauksiin kuuluvat mm. punasilmäisyyden poisto sekä kuvien rajaus ja suoristus. Ohjelma tarjoaa useita erilaisia tehosteita. Kuvia voi katsella helposti myös diaesityksenä sekä luoda halutuista kuvista esimerkiksi näytönsäästäjän tai kuvakollaasin. Kuvia voi luokitella folksonomisesti eli ns. avainsanojen (tags) avulla. Kuvia voi tallentaa eri tiedostomuotoihin.
Picasa tukee kuvien geotaggausta joko Google Earth -ohjelmiston tai Google Maps -palvelun avulla.
Ohjelma osaa tunnistaa kuvista automaattisesti samankaltaiset kasvot, jotka nimeämällä ohjelma luo kansiot jokaista henkilöä kohden ja näin kuvien selailu ja käyttö halutun henkilön perusteella helpottuu. Apuna nimeämisessä voidaan käyttää käyttäjän Google-tiliin liitettyjä yhteystietoja, jos Picasa on yhdistetty käyttäjän Google-tiliin.
Picasa ei tee muutoksia suoraan kuviin, vaan tallentaa tehdyt muutokset asetustiedostoon, ja näyttää sen avulla alkuperäisen kuvan muokattuna. Jos muutokset haluaa näkyviin muuallakin kuin Picasassa, ne voi tallettaa kuviin erikseen. Ohjelma luo tällöin automaattisesti varmuuskopiot alkuperäisistä kuvista. Vientityökalulla kuvat haluttuun tiedostomuotoon ja kokoon tallentamalla muutokset tallentuvat luonnollisesti myös.
Picasa-verkkoalbumit

Picasasta kuvat voi siirtää Googlen yhteisölliseen kuvienjakopalveluun, Picasa-verkkoalbumeihin. Picasassa on myös mahdollista luoda albumeita, jotka synkronoidaan automaattisesti verkkoalbumien kanssa aina kun muutoksia tulee. Picasa-verkkoalbumien käyttö vaatii Google-tunnuksen, mutta palvelun kuvia voi katsella ilman tunnustakin.
Kuvien siirto verkkoalbumeihin on mahdollista OS X -käyttöjärjestelmällä myös ilman Picasaa, iPhoto-sovellukseen saatavan lisäosan tai erillisen ohjelman avulla .
Verkkoalbumit tukevat laajasti itse Picasan edistyneitä ominaisuuksia, mukaan lukien kasvojentunnistus, geotaggaus ja avainsanojen hallinta. Muutokset synkronoidaan automaattisesti alkuperäisiin kuviin Picasassa.
Verkkoalbumit mahdollistavat yhteiskäyttöisen kuva-albumin luomisen, johon albumin luojan sallimat henkilöt voivat ladata uusia ja muokata kansiossa ennestään olevia kuvia. Toimintaperiaate on sama kuin Googlen yhteiskäyttöisessä Google Docs & Spreadsheets -verkko-ohjelmistossa. Kansion yhteiskäyttäjät tarvitsevat Google-tunnuksen eivätkä voi käyttää jaettua kansiota Picasan kautta, ainoastaan www-käyttöliittymällä.
Picasa on integroitu myös Googlen Gmail-sähköpostipalveluun, eli kuvia voi lähettää sähköpostitse suoraan Picasasta. Tätä kautta esimerkiksi integraatio Flickr-verkkopalveluun on mahdollinen .
Aiheesta muualla

Picasan kotisivu
Picasa (OS X) (Arkistoitu – Internet Archive)
Picasa-verkkoalbumien kotisivu
Pissa (Keski-Afrikan tasavalta)

| Pissa |
| --- | --- |
 Pissa
 Koordinaatit: 04°03′07″N, 18°11′52″E 
Valtio:  Keski-Afrikan tasavalta
Prefektuuri:  Lobaye
Korkeus:  409 m
 – Väestötiheys:  16 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pissa on kylä Lobayen prefektuurissa, Keski-Afrikan tasavallassa. Se sijaitsee lounaaseen pääkaupungista Banguista lähellä Kongon demokraattisen tasavallan rajaa.
Pierre Laclède

Pierre Laclède
Perre Lacléde Liguet (22. marraskuuta 1729 Bedois, Ranska – 20. kesäkuuta 1778) oli turkiskauppias ja Amerikan uudisraivaaja. Hän eli parisuhteessa miehensä hylkäämän naisen kanssa, mutta katolinen kirkko ei sallinut avioeroa, joten suhde pysyi laillistamattomana. Poikapuoli Auguste Chouteau seurasi Laclèdea Amerikkaan. He yhdessä löysivät Mississippin varrelta vuonna 1763 hyvän kauppapaikan, jonka nimesivät St. Louisiksi. Tähän kehittyi myöhemmin Saint Louisin kaupunki, nykyisten Yhdysvaltojen Missourin ja Illinoisin osavaltioiden rajalle. Laclede kuoli köyhtyneenä ja sairaana laivalla Mississippijoella lähellä Arkansasia vuonna 1778.
Saint Louisin Laclede Avenue, Laclede Countyn piirikunta ja Laclede Landing, jossa on turismia ja viihdettä, ovat saaneet nimensä Perre Laclèden mukaan.
Lacledes Landing Boulevard Saint Louisissa
Petra Innanen

Petra Innanen/ Bettie Blackheart/ kuva Jirina Alanko
Petra Johanna Innanen (s. 25. joulukuuta 1970 Lappeenranta) on suomalainen taidemaalari, burleskitaiteilija ja sisustusalan ammattilainen.
Innanen on opiskellut Västra-Nylands folkhögskolan taidelinjalla Karjaalla vuosina 1986–1987 ja Kuvataideakatemiassa vuosina 1987–1992. Hän valmistui kuvataiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 1996. Innanen on lisäksi opiskellut sisustusalaa sekä keramiikkaa. Innasen töitä oli ensimmäisen kerran esillä 1991 Nuorten näyttelyssä Taidehallissa Helsingissä.
Innanen on toiminut kuvataiteen opettajana Umeå konstskolassa Ruotsissa, Taidekoulu Maassa, Aalto-yliopistossa ja Kuvataideakatemiassa. Hän on suunnitellut levynkansia Fiaskorecords levy-yhtiölle vuodesta 2000 alkaen. Helsingin kaupungin Riistavuoren palvelukeskuksessa on Innasen teos.
Petra Innanen esiintyy myös burleskitaiteilijana Bettie Blackheart -nimellä. Esityksiä on ollut muun muassa New Yorkissa, Moskovassa, Pariisissa ja Roomassa. Lisäksi Innanen on tuottanut burleskitapahtumia, kuten kansainvälistä Helsinki Burlesque Festivalia 2008–2017, ja hän opettaa burleskia Burlesk Instituutissa. Näyttelijänä Petra Innanen esiintyy toisessa pääosassa Iina Terhon ohjaamassa elokuvassa Full of Love – pakomatka pakastimesta (2018).
Aiheesta muualla

Petra Innasen sivusto
Bettie Blackheart
Burlesk Insituutti
Petra Häkkinen

Petra Häkkinen (s. 31. tammikuuta 1979 Helsinki, Suomi) on suomalainen jalkapallomaalivahti.
Häkkinen edusti urallaan kasvattajaseuraansa Helsingin Palloseuraa, Malmin Palloseuraa, Tikkurilan Palloseuraa ja Helsingin Jalkapalloklubia. Hän voitti Suomen-mestaruuden HJK:ssa vuonna 2005.
Maajoukkueessa Häkkinen teki ensiesiintymisensä 16. maaliskuuta 2004 ystävyysottelussa Kiinaa vastaan. Hän pelasi urallaan kolmessa maaottelussa vuosien 1997 ja 2006 välillä. Hänet valittiin joukkueen kokoonpanoon vuoden 2009 EM-kilpailuihin.
Aiheesta muualla

Petra Häkkisen esittely HJK:n sivustolla
Eilisen naistähdet kokoontuvat keskiviikkona (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2009
1 Meriluoto |
2 Vaelma |
3 Julin |
4 Valkonen |
5 Niemi |
6 Salmén |
7 Mäkinen |
8 Nokso-Koivisto |
9 Österberg Kalmari |
10 Rantanen |
11 Lehtinen |
12 Häkkinen |
13 Hyyrynen |
14 Korpela |
15 Malaska |
16 Westerlund |
17 Hirvonen |
18 Sällström |
19 Sainio |
20 Sjölund |
21 Talonen |
22 Saari |
Valmentaja Käld
Pinkjärvi

| Pinkjärvi |
| --- | --- |
 Näkymä Pinkjärveälle Saukonniemen luota.
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Eurajoki (Luvia)
Koordinaatit:  61°17′44″N, 21°42′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Harjajuopa
Järvinumero:  83.027.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  29,3 m
Rantaviiva:  20,4 km
Pinta-ala:  2,8 km²
Suurin syvyys:  7,2 m
 fiPinkjärvi 
Pinkjärvi on Satakunnassa Eurajoella sijaitseva järvi. Pohjoispuoli järvestä on entistä Luvian kuntaa, eteläosa on vanhastaankin kuulunut Eurajokeen.
Vajaan 280 hehtaarin suuruinen järvi on Kokemäenjoen ja Eurajoen vesistöalueiden välissä. Se laskee vetensä noin kymmenen kilometrin pituisen lasku-uomansa kautta Selkämereen Luvian Laitakarin pohjoispuolelle. Pinkjärven laskujokea kutsutaan aluksi Pinkjärvenojaksi ja mereen se virtaa Harjajuopa-nimisenä kapeana jokena. Ojan luusuaan on suunniteltu patoa, mutta vielä toistaiseksi Pinkjärvi on säännöstelemätön.
Järven Eurajokeen vanhastaan kuulunut  eteläpuolisko on osa Pinkjärven Natura 2000 -suojelualuetta. Pinkjärven Natura-alueeseen kuuluu myös suorantainen Ylisenjärvi, sekä ympäröiviä metsiä. Tämä Eurajoen puoleinen osa on kuulunut 1920-luvulta lähtien Metsähallitukselle ja on kokonaan rakentamaton. Järven Luvian puoleisilla rannoilla on runsaasti vapaa-ajan asutusta, mutta senkin rannat ovat säilyneet pitkälti erämaisina. Metsähallituksen omistamalla 17 neliökilometrin laajuisella alueella järven itäpuolella kulkee useita suosittuja retkeilyreittejä. Retkeilyalue vastaa rajoiltaan Natura-aluetta. Tästä Eurajoen pohjoisesta metsäseudusta on käytetty myös nimitystä Tokinmaa.
Lähijärviä

Järven pohjoispuolella sijaitsevat pienempi noin 40 hehtaarin kokoinen Rekojärvi, jonka kapea kannas erottaa Pinkjärvestä ja noin 25 hehtaarin laajuinen Riihijärvi, jota suo-oja yhdistää Pinkjärveen. Lännestä Pinkjärveen laskevat Natura-alueella kokonaan sijaitsevat Iso Ylistenjärvi ja Vähä Ylistenjärvi. Isoon Ylistenjärveen laskee koillisesta Eurajoella sijaitseva, Lastensuon Natura 2000 -suojelualueeseen kuuluva pieni Lastensuonjärvi.
Pilgrimage (Dorothy Richardsonin kirja)

| Pilgrimage> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dorothy Richardson
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Duckworth Books J. M. Dent
Julkaistu:  1915–1835 yhtenäinen laitos 1938
Sivumäärä:  noin 2 000
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pilgrimage on englantilaisen kirjailijan Dorothy Richardsonin romaanisarja, joka ilmestyi yksittäisinä kirjoina vuodesta 1915 ja yhtenäisenä laitoksena 1938. Teos oli ensimmäinen, jonka yhteydessä puhuttiin tajunnanvirrasta,  jota termiä hän itsekin käytti. Kirjaa ei kuitenkaan tunneta laajemmin, ei Englannissakaan, ja se on jäänyt syrjään modernismin kaanonista. Ville-Juhani Sutinen pohtii artikkelissaan Parnassossa syytä syrjimiseen: ehkä sen valtava koko: ilmestyttyään yhtenäisenä laitoksena 1938 se oli neliosainen, liki 2 000-sivuinen. Tai sitten syynä oli ehkä Richardsonin myönteinen suhtautuminen Saksaan, johon tuolloin, 1900-luvun alkupuolella, suhtauduttiin Englannissa torjuvasti. Syynä saattoi olla myös sukupuoli, sillä naisesta ei ehkä nähty olevan romaanin uudistajaksi.
Kirja kertoo Miriam Hendersonin kasvamisesta itsenäiseksi naiseksi 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa, vuoteen 1915. Teos jakautuu 12 "kirjaan" ja niiden jälkeiseen epilogiin March Moonlight, joka Richardsonilta jäi kesken. Ensimmäinen romaani, Pointed Roofs, ilmestyi 1915, kahdestoista Dimple Hill vuonna 1938. Richardson piti kirjoja yhden kirjan lukuina, mutta käytännön syistä ne ilmestyivät erillisinä. Sutinen perustelee sitä sillä, että yksittäiset kirjat eivät ole tasapainoisia, mutta kokonaisuus muodostaa tasapainon. Pilgrimagessa ei korostu juonellinen toiminta vaan päähenkilön Miriamin ajatukset. Richardson saattaa kuvata monta sivua Miriamin ajatuksia siitä, miten hiukset pitää kammata.
Richardson tunsi monien modernistien tuotantoa, mutta vaikuttajakseen hän sanoo Henry Jamesin myöhäistuotannon. Aikalaistaan Virginia Woolfia Richardson ei mainitse, vaikka tämä vilkkuu rivien välistä. Richardson ei halunnut arvioida Woolfin viimeistä romaania Vuodet, koska tunsi aina jääneensä tämän varjoon.
Pilgrimage ei ole ulkoisesti elämäkerrallinen vaan Sutisen mukaan sisäinen omaelämäkerta. Hän kirjoitti Saturday Review -lehteen ja oli täyttänyt neljäkymmentä Pilgrimagen alkaessa ilmestyä. Viimeisen osan ilmestyttyä hän oli 65-vuotias. Teoksen yhteydessä on esitetty kysymys sen autofiktiivisyydestä. Sutisen mukaan se ei ole räikeän julistavasti" omaelämäkerrallinen, mutta Richardsonia voi kuitenkin pitää autofiktion isoäitinä. Monia henkilöhahmoja on tunnistettavissa: Hypo Wilson on karikatyyri H. G. Wellsistä. Teoksen osa Dawn's Left käsittelee Miriamin ja Hypon suhdetta. Nimissä on yleensä jokin vihje alkuperäisestä henkilöstä.
Vuoden 1938 julkaisua kriitikot lukivat yhtenäisenä, ja ihmeteltiin, kun teos jäi kesken, sillä Dimple Hill ei vetänyt teemoja yhteen vaan loppu jäi auki, odottamaan vielä yhtä suunniteltua osaa. March Moonlight ilmestyi Richardsonin kuoleman jälkeen keskeneräisenä. Sen lopussa Miriam on saanut valmiiksi esikoisromaaninsa.
Pilgrimagen julkaisut

Pointed Roofs. Introd. J.D. Beresford. London: Duckworth, 1915.
Backwater. London: Duckworth, 1916.
Honeycomb. London: Duckworth, 1917.
The Tunnel. Johdanto. "The novels of Dorothy Richardson by May Sinclair. Extracts from an article published in The Egoist April 1918." London: Duckworth, [helmikuu] 1919.
Interim. London: Duckworth, [joulukuu] 1919.
Deadlock. London: Duckworth, 1921.
* Revolving Lights. London: Duckworth, 1923.
The Trap. London: Duckworth, 1925.
Oberland. London: Duckworth, 1927.
Dawn's Left Hand. London: Duckworth, 1931.
Clear Horizon. London: J.M. Dent & The Cresset Press, 1935.
Pilgrimage. 4 osaa. [sisältää kirjailijan alkusanat sekä ensimmäisen kerran Dimple Hillin] London: J.M. Dent & The Cresset Press, 1938.
Pilgrimage. 4 osaa. [sisältää. March Moonlightin ensimmäisen kerran]. Johdanto: Walter Allen. London: J.M. Dent, 1967.
Pilgrimage. 4 osaa. Johdanto: Gillian Hanscombe. London: Virago, 1979.
Pesäpallon naisten Suomen Cup 1992

Pesäpallon Suomen Cup järjestettiin naisille 14.kerran kesällä 1992. Kilpailun voitti Viinijärven Urheilijain SM-sarjajoukkue. Tämä oli toistaiseksi viimeinen virallinen Suomen Cup pesäpallossa. Sarjaotteluiden lisääntymisen myötä cupissa nähtiin useita luopumisia ja mielenkiinto kilpailua kohtaan hiipui.
1. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Vimpelin Veto | 41–2   | Virtain Urheilijat |  |
| Lappajärven Veikot | 1–0 | Ylistaron YNsPa |  |
| Pesä Ysit, Lappeenranta (mk) | 10–1   | Heinolan Maila-Pojat |  |
| Pesäkahut, Pori (ss) | 1–0 | Karinaisten Kunto |  |
| Vantaan Pesis | 20–19 | Virkkalan Kiri |  |