stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Crippled America: How to Make America Great Again

| Crippled America: How to Make America Great Again |
| --- | --- |
 Kirjan kansikuva
Kirjailija:  Donald Trump
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Threshold Editions
Julkaistu:  3. marraskuuta 2015
Sivumäärä:  193
ISBN:  978-1-5011-3796-9

Edeltävä:  Time to Get Tough: Making America No. 1 Again (2011)
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Crippled America: How to Make America Great Again on Donald Trumpin kirja vuodelta 2015. Trump kirjoitti sen presidentinvaalikampanjaansa varten, ja se julkaistiin vuonna 2016 uudelleen nimellä Great Again: How to Fix Our Crippled America.
Trump lupasi lahjoittaa kaikki kirjan tuotot hyväntekeväisyyteen.
Niklas Friberg

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Halikko, Suomi
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Haka
Pelinumero: 3
Junioriseurat
2008–2013: SalPa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011–2014 | SalPa | 54 | (0) |
| 2014–2018 | TPS | 92 | (4) |
| 2016 | → SalPa | 2 | (0) |
| 2019– | Haka | 138 | (8) |
Maajoukkue
| 2012 | Suomi U16 | 14 | (0) |
| 2012–2013 | Suomi U17 | 5 | (0) |
| 2014 | Suomi U18 | 10 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. marraskuuta 2024.
Niklas Friberg (s. 14. maaliskuuta 1996, Halikko) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC Hakaa. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Friberg nousi miesten peleihin Salon Palloilijoissa, jossa hän pelasi kauteen 2013 asti myös junioripelejä. Friberg pelasi Kakkosessa yhden ottelun kaudella 2011. Kausina 2012 ja 2013 hän oli suurimmassa osassa SalPan otteluita jo aloituskokoonpanossa pelaten noiden kahden kauden aikana 40 ottelua. Kaudella 2014 Friberg ehti pelata SalPassa 13 ottelua. Heinäkuussa 2014 hän siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Veikkausliigaa pelaavaan Turun Palloseuraan.  Neljän TPS-kauden jälkeen Friberg siirtyi Ykkösessä pelanneen valkeakoskelaisen FC Hakan riveihin ja oli nostamassa joukkuetta kauden päätteeksi Veikkausliigaan, jossa hän jatkoi kaudella 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niklas Friberg Wikimedia Commonsissa
FC Haka – Veikkausliiga
1 Hilander |
2 Kyöstilä |
3 Friberg |
4 Auvinen |
5 De Lucas |
6 Bushue |
7 Hilska |
8 Hussein |
9 Bosnjak |
10 Chidi |
12 Hakala |
13 Huhtala |
15 Purme |
16 Laaksonen |
17 Laine |
18 Saarinen |
19 Tainio |
20 Malundama |
21 Listo |
22 Kohonen |
23 Ojala |
24 Antinaho |
26 Alison |
27 Loen |
77 Yartey |
  Vucenovic |
Valmentaja Tainio
Erkki Liikanen (muusikko)

| Erkki Liikanen |
| --- | --- |
 Erkki Liikanen vuonna 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1943 (ikä 81) Viipuri
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja rumpali
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Erkki Ilmari Liikanen (s. 16. huhtikuuta 1943 Viipuri) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja rumpali.
Ura

Erkki Liikanen otti laulajauransa ensiaskeleita ollessaan kiertueella Veikko Ahvenaisen orkesterin kanssa 1960-luvun alussa. Ensilevytys oli vuonna 1962 tehty Hiiri Gonzales (Sauvo Puhtilan sanoitus, alkuperäiskappale oli nimeltään ”Speedy Gonzales”). Liikanen soitti noihin aikoihin myös rumpuja sekä Erik Lindströmin että Pertti Metsärinteen yhtyeissä. 1960-luvun tunnetuimmat levytykset olivat ”Kun hämärtää” (1965) ja ”Manzanilla” (1963), joka oli duetto Arja Tuomarilan kanssa.
Vuonna 1965 levytetty lännenballadi Mua älä hylkää saneli laulajan tyylin jatkossa. Countrya on ollut usein mausteena myös myöhemmässä tuotannossa. Vuosikymmenen vaihteessa Liikanen oli mukana lauluduossa Heput, joka levytti muun muassa kappaleen Kuljen kuljen, joka oli käännösversio Proud Marystä.
Erkki Liikanen esiintyi komediallisessa televisiosarjassa Katapultti (1971–1972). Lisäksi hän näytteli myös muutamissa elokuvissa. 1970-luvun puolivälissä syntyi country-henkinen pitkäsoitto nimeltään Aikapommi yhdessä Kari Tapion kanssa. Levyltä löytyy hittikappale ”Meiä Veera”, Karjalan murteella tehty suomennos Buck Owensin kantrikappaleesta ”Arms Full of Empty”. Samaan aikaan Liikanen näytteli ja lauloi Merirosvoradiossa ja aloitti menestyksekkään osallistumisputken Syksyn sävel -kilpailuihin kappaleella ”Evakkoreki” (1975). Liikasen huumorirallit valloittivat listat seuraavina vuosina ja myöhemminkin syntyi vielä muun muassa kappale ”Lampata” (1989).
Vuodesta 1976 lähtien Erkki Liikanen esiintyi vuosikausia Seura-lehden mainoskasvona laulajanuransa ohella. 1980-luvulla hän harjoitteli klassista laulua ja teki joitakin kirkkokonsertteja. Viimeisimmät levyt ovat olleet teemoiltaan selviä kokonaisuuksia: Juha Vainion lauluja (1997) yhdessä Aarno Ranisen johtaman Kotkan kaupunginorkesterin kanssa ja Lapin lentojätkä rento (2002), joka sisältää uusia sovituksia Lappi-aiheisista lauluista.
Erkki Liikasen ja Sanna Mansikkaniemen yhteistyönä syntynyt lastenmusikaali Saastepeikko kantaesitettiin Forssassa vuonna 2002 Lounais-Hämeen Musiikkipäivien tuotantona. Musikaalin pohjalta julkaistiin myös satukuunnelma-CD-levy vuonna 2006.
Liikanen levytti jääkiekkoseura SaiPan kannustuslaulun ”Lätkä lentää” alkuperäisen version vuonna 1981. Hän on tehnyt myös Turun Palloseuran maalilaulun ”Maali se on hunajata”. Vuonna 2010 Liikanen levytti FC Hämeenlinnan seuralaulun ”Linna linna linna”.
Liikanen on tunnettu myös imitoinnin taidosta.
Diskografia > Studioalbumit

Kari Purhonen ja heput (1970)
On ihmeen hyvä tulla kotiin (1972,  1960-luvun levytyksiä ja 6 uutta raitaa mm. Vesa Ennen ja Timo Tervon kanssa)
Erkki Liikanen & Kari Tapio: Aikapommi (1975)
Evakkoreki (1975)
Jokkantii (1976)
Kolmen konstin timpermanni (1977)
Viimeiset painajaiset (1983)
Ilo pintaan (1989)
Juha Vainion lauluja (1998)
Lapin lentojätkä rento (2002)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Rekkakuski (1983)
20 suosikkia – Evakkoreki (1999)
Tähtisarja – 30 suosikkia (2011)
Syksyn sävel

Erkki Liikanen oli 1970-luvun lopulla suosituimpia suomalaislaulajia Syksyn sävel -kilpailussa saavutetun menestyksen myötä. Hän osallistui kilpailuun vuosina 1975, 1976, 1977, 1983, 1984 ja 1989. Liikanen voitti humoristisilla iskelmillään kilpailun vuosina 1975 ja 1976 ja sijoittui toiseksi muilla osallistumiskerroillaan.
Syksyn sävel > Kilpailukappaleet

1975 – "Evakkoreki"
1976 – "Jokkantii"
1977 – "Kolmen konstin timpermanni"
1983 – "Reikani, Reikani"
1984 – "Tuttu mies, putkimies"
1989 – "Taikuri itämaan"
Kaikki kappaleet ovat Liikasen sävellyksiä ja sanoituksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Erkki Liikanen Pomus.netin tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Liikasen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erkki Liikasen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erkki Liikasen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Thomas Bibb

| Thomas Bibb |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1783 Amelian piirikunta, Virginia
Kuollut: 20. syyskuuta 1839
Ammatti:  kauppias, poliitikko
Poliitikko
Puolue:  demokraattis-republikaaniset
Asema:  Alabaman kuvernööri (1820–1821)
Puoliso:  Pamelia Thompson
Lapset:  1 1
Thomas Bibb (8. toukokuuta 1783 – 20. syyskuuta 1839) oli yhdysvaltalainen kauppias ja poliitikko. Hän toimi Alabaman toisena kuvernöörinä vuosina 1820–1821.
Bibb syntyi Virginiassa. Hän oli Alabaman senaatin puheenjohtaja, kun hänen veljensä, Alabaman ensimmäinen kuvernööri  William Wyatt Bibb kuoli tapaturmaisesti 10. heinäkuuta 1820. Tällöin Thomas Bibbistä tuli Alabaman perustuslain mukaisesti kuvernööri hänen veljensä loppukauden ajaksi. Bibb ei hakenut jatkokaudelle, vaan häntä seurasi kuvernöörinä vuonna 1821 Israel Pickens.
Bibb oli naimisissa Pamelia Thompsonin kanssa. He saivat 11 lasta, joista kahdeksan selvisi aikuisikään.
Siuntion sotaveteraanit

Siuntion sankarihautausmaa
Sjundeå krigsveteraner rf – Siuntion sotaveteraanit ry on suomenruotsalainen vuonna 1967 perustettu järjestö, jonka tavoitteena on toimia veteraanien hyväksi Siuntiossa, sekä säilyttää veteraanien perintöä. Järjestö kuuluu yhtenä vanhimpana jäsenjärjestönä ruotsinkieliseen Södra Finlands krigsveterandistrikt -veteraanijärjestöön.
Vuonna 2012 Siuntion sotaveteraaneilla oli yhteensä noin 100 jäsentä, jotka koostuivat veteraaneista ja kannattajajäsenistä.
Richard Hongisto

| Richard Duane Hongisto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1936 Bovey, Minnesota
Kuollut: 4. marraskuuta 2004 (67 vuotta) San Francisco, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  San Franciscon seriffi (1972-1977), Clevelandin poliisipäällikkö (1977-1978), SFPD:n päällikkö (1992)
Poliitikko
Vanhemmat:  Raymond Hongisto ja Gladys Longrie
Richard Duane Hongisto (16. joulukuuta 1936 Bovey, Minnesota – 4. marraskuuta 2004 San Francisco, Kalifornia) oli amerikansuomalainen liikemies, poliitikko, seriffi ja poliisipäällikkö San Franciscossa ja Ohion Clevelandissa.
Hongisto jätti julkiset tehtävät vuonna 2000 ja ryhtyi täysipäiväisesti liikemieheksi ja kiinteistösijoittajaksi. Hongistolla oli neljästä avioliitostaan poika ja tytär. Hongisto kuoli sydänkohtaukseen 4. marraskuuta 2004.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard Hongisto
Luettelo Botswanan lentoyhtiöistä

Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Botswanassa.
Nykyiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Air Botswana | BP | BOT | BOTSWANA | 1972 |
| Mack Air | - | MKB | GREENTAIL | 1994 |
| Moremi Air | - | - | - | 1997 |
| Northern Air | - | - | - | 1991 |
| Wilderness Air | - | - | - | 1991 |
Entiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan | Lopetti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bechuanaland National Airways | - | - | - | 1965 | 1966 |
| Botswana National Airways | - | - | - | 1966 | 1971 |
Air Botswanan BAe 146-100
Käännös suomeksi
Aavikkorotta

| Aavikkorotta |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha 
Yläheimo::  Dipodoidea 
Heimo::  Hyppyrotat Dipodidae 
Alaheimo::  Dipodinae 
Suku::  Aavikkorotat Jaculus
Laji::  jaculus
Kaksiosainen nimi
 Jaculus jaculus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Aavikkorotta Wikispeciesissä   Aavikkorotta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavikkorotta (Jaculus jaculus) on Lähi-idässä ja Pohjois- ja Koillis-Afrikassa elävä jyrsijälaji ja yksi hyppyrottien heimon 51 lajista. Sitä pidetään Suomessakin lemmikkieläimenä, ja lemmikkiharrastajat käyttävät siitä nimitystä "pikkujerboa".
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajille uutta suomenkielistä nimeä pohjoisafrikanjerbo.
Levinneisyys ja elintavat

Aavikkorottaa tavataan Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän hiekka- ja kivikkoaavikoilla, jossa se elää pienissä ryhmissä. Aavikkorotta on yöeläin, joka voi vaipua kuumana päivänä pesässään horteeseen. Naaras synnyttää lokakuun ja helmikuun välisenä aikana 2–4 poikasta.
Aavikkorotan ravinto koostuu kasvien juurista, mehikasvien lehdistä, silmuista, siemenistä ja hämähäkeistä. Ruokaa etsiessään ja paetessaan vihollisiaan ne voivat liikkua hyppimällä nopeasti pitkiäkin matkoja avoimessa maastossa.
Laji elää vankeudessa 5–6-vuotiaaksi.
Tuntomerkit

Aavikkorotan ruumis on 10–15 cm pitkä. Lyhyen, harmaankeltaisen karvan peittämä häntä on 15–25 cm pitkä, ja päättyy isoon tupsuun. Myös takajalkojen varpaita peittävät pitkistä karvoista muodostuneet tupsut. Selkä ja kyljet ovat hiekan kellertävät, mikä on aavikko-olosuhteissa hyvä suojaväri. Vatsapuoli on valkea. Silmät ja korvat ovat erittäin suuret. Täysikasvuinen yksilö painaa noin 55 grammaa. Aavikkorottien takajalat ovat noin neljä kertaa pidemmät kuin etujalat, ja väitetäänkin ettei koirakaan saa hyppien pakenevaa aavikkorottaa kiinni.
Durban

| Durban |
| --- | --- |
 Durbanin taivaanrantaa
 lippu
 Durban
 Koordinaatit: 29°51.7′S, 31°0.6′E 
Valtio:  Etelä-Afrikka
Provinssi:  KwaZulu-Natal
Piirikunta:  eThekwini
Asutettu:  1824
Perustettu:  1835
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 292 km²
Väkiluku (2011)  (kaupunkialue):  2 786 046
 – Väestötiheys:  1 460 as./km²
 
 www.durban.gov.za 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Durbanin rantaviivaa.
Durban (aikaisemmin Port Natal) on satamakaupunki Etelä-Afrikassa KwaZulu-Natalin maakunnassa. Kaupungissa on noin 2,7 miljoonaa asukasta, ja se on Johannesburgin  ja Kapkaupungin jälkeen  Etelä-Afrikan kolmanneksi suurin kaupunki. Durbanin pinta-ala on 2 292 km², asukastiheys noin 1 460 as./km².
Historia

Nykyisen Durbanin kaupungin historia alkaa vuodesta 1824, jolloin 25 Kapmaasta saapunutta miestä perusti brittiläisen luutnantin F. G. Farewellin johdolla siirtokunnan Natalinlahden pohjoisrannalle. Farewellin seurana oli seikkailija nimeltä Henry Fynn. Fynnin onnistui päästä hyviin väleihin zulukuningas Shaka Zulun kanssa, ja kuningas luovutti Fynnille suurehkon rannikkoalueen. Fynnin alueella 23. kesäkuuta 1835 pidetyssä 35 valkoisen asukkaan kokouksessa päätettiin pääkaupungin rakennuttamisesta. Pääkaupungille annettiin nimi Kapmaan kuvernöörin Benjamin d'Urbanin mukaan d'Urban.
Vuonna 1838 voortrekkerit perustivat Natalian tasavallan Durbanista pohjoiseen. Tasavalta sai pääkaupungikseen Pietermaritzburgin. Zuluväestön ja valkoisen väestön välille kehkeytynyt konflikti johti Durbanin evakuoimiseen, ja lopulta afrikaanerit hyväksyivät sotilaallisen painostuksen alla alueen luovuttamisen briteille. Alueelle valittiin brittiläinen kuvernööri, ja alue sai useita uusia asukkaita Euroopasta ja Kapmaasta. Britit perustivat 1860-luvulla alueelle sokeriruokoteollisuutta. Kun zulut olivat haluttomia työskentelemään brittiläisten plantaaseilla, alueelle tuotiin tuhansia työläisiä Intiasta. Niinpä Durbaniin kehittyi Etelä-Afrikan suurin aasialainen yhteisö.
Vuonna 1948 alkunsa saanut apartheid-järjestelmä loi Durbanin eri rotujen välille jännitteitä. Väkivalta ja terrorismi eivät olleet kaupungissa harvinaisia. Apartheid-järjestelmän romahtamisen jälkeen pidetyt vuoden 1994 vapaat, demokraattiset vaalit kuitenkin rauhoittivat tilanteen. Nykyisin Durban on yksi Afrikan vilkkaimmista satamista ja etenkin eteläafrikkalaisten suosima matkailukohde. 1970-luvulla kehitetty Golden Milen alue on kaupungin merkittävimpiä vetonauloja.
Väestö

Durbanin väestöstä 68,3 prosenttia on mustia afrikkalaisia. Seuraavaksi eniten on aasialaisia ja intialaisia, 19,9 prosenttia. Valkoihoisia on kaupungin väestöstä 8,98 prosenttia ja värillisiä 2,89 prosenttia.
63,04 prosenttia durbanilaisista puhuu kotonaan zulua, 29,96 prosenttia englantia (pääosin valkoiset ja intialaiset), 3,43 prosenttia xhosaa, 1,44 prosenttia afrikaansia, 0,7 prosenttia sothoa, 0,2 prosenttia ndebeleä ja 0,1 prosenttia pohjoissothoa.
Suurin uskonto on kristinusko; 68 prosenttia kaupungin asukkaista on kristittyjä. 15,5 prosenttia asukkaista ei tunnusta mitään uskontoa, 11,3 prosenttia on hinduja, 3,2 prosenttia muslimeja ja 0,1 prosenttia juutalaisia.
Liikenne > Lentoliikenne

Durbanin kansainvälinen lentokenttä omaa niin kotimaisia kuin kansainvälisiäkin lentoja. Suuri osa ulkomaanlennoista kohdistuu Swazimaahan, Mosambikiin ja Mauritiukselle. Vuonna 2005 lentokentällä vieraili noin neljä miljoonaa matkustajaa, mikä oli noin 15 prosenttia enemmän kuin vuonna 2004. Suunnitteilla on uuden lentokentän rakentaminen vuoden 2010 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuihin noin 30 kilometrin päähän kaupungin keskustasta.
Liikenne > Meriliikenne

Durban on vanha satamakaupunki. Durbanin satama, entinen Natalin satama, perustettiin 1840-luvulla ja on Etelä-Afrikan vilkkain satama. Satama rakennettiin Johannesburgin kaupan tarpeisiin. Sen pahimpana kilpailijana toimii Mosambikin pääkaupungin Maputon satama.
Koulutus

Durban on KwaZulu-Natalin yliopiston eli UKZN:n päätoimipaikka. UKZN syntyi vuonna 2004, kun KwaZulu-Natalin provinssin kaksi suurinta yliopistoa, Natalin yliopisto ja Durban-Westvillen yliopisto yhdistyivät. Yliopistolla on noin 38 000 opiskelijaa. Toinen kaupungissa sijaitseva yliopisto on Durbanin teknillinen yliopisto (Durban University of Technology). Siellä opiskelee noin 20 000 opiskelijaa.
Ystävyyskaupungit

Aleksandria (Egypti)
Chicago (Yhdysvallat)
Eilat (Israel)
Leeds (Yhdistynyt kuningaskunta)
Rio de Janeiro (Brasilia)
Kanton (Kiina)
Lisäksi Durbanilla on yhteistyötoimintaa Alankomaiden Rotterdamin kanssa.
Kuvagalleria

Durbanin jahtisatama.
Durbanin rantaa.
Kuningas Shakan kansainvälinen lentoasema.
Inkosi Albert Luthuli International Convention Centre.
Kaupungin moottoriteitä.
Suncoast Casino and Entertainment World.
Linja-auto Durbanissa.
Rautatieaema.
Kasvitieteellinen puutarha.
Aiheesta muualla

Durbanin viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Durbanin kaupungintalo.
Durban on merkittävä satamakaupunki.
KwaZulu-Natalin yliopisto.
Hiljainen kansa

Hiljainen kansa toukokuun alussa, talven jälkeen (2007).
Hiljainen kansa heinäkuussa 2020.
Kesäparlamentti Salon taidemuseo Veturitallin edustalla 2009.
Ympäristötaide
Casagrande & Rintala, , teräksinen puisto Japanissa, 2003.
Suuntauksia
Installaatio | Maataide | Paikkasidonnainen taide | Tilataide | Valotaide
Suomalaisia tekijöitä
Jan-Erik Andersson | Marco Casagrande | Saara Ekström | Kaarina Kaikkonen| Ismo Kajander | Marja Kanervo | Jussi Kivi | Antti Laitinen | Harri Larjosto | Tuuli Luukas | Annikki Luukela | Anni Rapinoja | Sami Rintala | Catarina Ryöppy | Charles Sandison | Maaria Wirkkala
Ulkomaisia tekijöitä
Carl Andre | John Baldessari | Christo ja Jeanne-Claude | Jan Dibbets | Ian Hamilton Finlay | Hamish Fulton | Andy Goldsworthy | Hans Haacke | Michael Heizer | Robert Irwin | Nancy Holt | Richard Long | Walter de Maria | Ana Mendieta | Dennis Oppenheim | Robert Smithson | James Turrell | Wolf Vostell
Teoksia
Hiljainen kansa | Kolme aitaa | Maaltapako | 1000 Rauhanlippua
Hiljainen kansa on Suomussalmella sijaitseva Reijo Kelan vuonna 1988 suunnittelema ympäristötaideteos. Alun perin "Kansa" toteutettiin Kelan tanssiesitystä varten. Paikallinen pelto valtatie 5:n vieressä on vuodesta 1994 lähtien täytetty variksenpelättimen kaltaisilla hahmoilla, joiden päät on tehty turpeesta ja vartalo puukepeistä. Hahmoilla on päällään vaatteet, jotka liikkuvat tuulessa.
Hiljaisen kansan keskellä on esitetty performansseja. Paikallinen nuorten työpaja pukee hahmot vuodenajan mukaan.
Hiljainen kansa (englanniksi The Silent People) palkittiin Englannissa Kentin Medway-festivaalien visuaalisen taiteen kategoriassa joulukuussa 2008. Teos on ollut Medwayn alueella vuoden ajan esillä neljänä eri versiona, joissa on ollut yhteensä 400 hahmoa. Teos sai kulttuurialan Suomi-palkinnon 2021.
Hiljaisesta kansasta on ollut eri versioita esillä myös Suomessa. Salon taidemuseon edessä oli kesän 2009 teos Kesäparlamentti, jossa on 200 hahmoa. Rauman Kodiksamissa on ollut vuodesta 2014 lähtien teos Varjeltu kylä.
Aiheesta muualla

Hiljainen kansa, Suomussalmen kunnan internetsivut
Ristipellosta väriloistoksi — Hiljainen kansa riisuuntui Yle 6.6.2018
Albert Houssiau

Albert Houssiau
Albert Jean Charles Ghislain Houssiau (s. 2. marraskuuta 1924 Halle) on belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän sai pappisvihkimyksensä 6. helmikuuta 1949. 17. maaliskuuta 1986 hänet nimitettiin Liègen hiippakunnan piispaksi, ja piispaksi vihkiminen seurasi 18. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Godfried Danneels, jota avustivat Guillaume Marie van Zuylen, Robert-Joseph Mathen, Jozef-Maria Heuschen ja Paul Van den Berghe.
Houssiau jäi eläkkeelle 9. toukokuuta 2001.
Ford Transit (2000)

| Ford Transit V |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Iso-Britannia  Kiina  Malesia  Puola  Turkki  Valko-Venäjä  Vietnam
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  2000–2006
Muut nimet:  Ford Tourneo
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Ford Transit IV
Seuraaja:  Ford Transit VI
Iskutilavuus:  2,0–2,4 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto takaveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti
Mitat
Akseliväli:  2 933–3 750 mm
Viidennen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 2000–2006. Se valittiin Vuoden pakettiautoksi 2001.
Etu- ja takapyöräveto

Ford oli jo vuonna 1993 perustanut suunnitteluryhmän pohtimaan tulevaisuuden markkinoiden Transit-mallistoa. Näihin alkoi jo olla selvää, että kevyemmät, niin sanotun ”tonniluokan” pakettiautot siirtyisivät vähitellen etuvetoon. Kahden tonnin autoissa takaveto joka tapauksessa säilyisi, koska suurella kuormalla lastattuna etuveto ei painojakauman vuoksi ole toimiva ratkaisu. Fordilla päädyttiin lopputulokseen, että hyötyajoneuvomallistoon tarvittaisiin kaksi erillistä mallia yhden sijasta: Transit olisi aina etuvetoinen, ja sen yläpuolelle tulisi suurempi takavetoinen malli. Ideaa pidettiin sinänsä järkevänä, mutta kahden hyötyajoneuvon kehittäminen erillisinä projekteina aiheuttaisi turhan paljon ylimääräisiä kustannuksia. Tästä syystä päätettiin alkaa valmistaa sekä etu- että takavetoisia Transit-malleja, joissa perusrakenne kuitenkin olisi sama. Takavetomalleissa luonnollisesti olisi pitkittäin, ja etuvetoisissa poikittain asennettu moottori. Tällainen ratkaisu vaati paljon rahaa ja aikaa, mutta Ford päätti ottaa haasteen vastaan.
Kehitys

Uuden Transitin suunnitteluprojekti käynnistyi 1990-luvun puolivälin tienoilla Yhdysvalloissa, josta se pikku hiljaa tuotiin Eurooppaan loppuun vietäväksi. Lisäkustannusten pitämiseksi niin alhaisina kuin mahdollista, haluttiin molempien vetotapojen perusrakenteiden olevan niin lähellä toisiaan kuin suinkin mahdollista. Tämän ratkaisemiseen kului valtavasti aikaa. Täysikokoinen mallikappale valmistui vuonna 1996 Fordin johdon hyväksyttäväksi. Kaksi vuotta myöhemmin esiteltiin varsinainen konseptimalli, jolla tutkittiin yleisön reaktioita. Konsepti muistutti muodoiltaan suuresti tuotantomallia, mutta etupään ilmettä hiottiin vielä ennen markkinoilletuloa. Fordin antama koodimerkintä takavetoa käyttävälle mallille oli V184 ja etuvetoiselle V185.
Markkinoille Transit ehti heinäkuussa 2000. Lopullinen muotoilu perustuu Fordin silloiseen New Edge Design -muotoilukieleen, joka oli esitelty ensimmäistä kertaa Ford Ka:ssa vuonna 1996. Ohjaamo oli jälleen kerran muuttunut astetta henkilöautomaisempaan suuntaan. Tällä kertaa kojelautaa ei kuitenkaan tarvinnut suunnitella täysin puhtaalta pöydältä. Oli nimittäin käynyt niin, että Yhdysvaltain markkinoilla myytävään F-150-lava-automalliin suunniteltu kojelauta oli jäänyt odottelemaan sopivaa käyttökohdetta, kun kyseiseen malliin valittiinkin toisenlainen kojelauta.
ABS-jarruja tarjottiin Transitiin lisävarusteena, ja vakiovarusteeksi ne tulivat vuoden 2003 puolivälissä.
Korivaihtoehdot

Ensimmäisen Transit-sukupolven esittelystä 1965 lähtien saatavana oli aina ollut kaksi askeliväliä ja korikorkeutta. Viidennen sukupolven myötä mallistoa laajennettiin niin, että tarjolla oli nyt akselipituuksia (SWB: 2 933 mm, MWB: 3 300 mm, LWB: 3 750 mm) ja korikorkeuksia kumpiakin kolme kappaletta, sekä neljä kokonaisuuspituutta. Näin toivottiin jokaisen löytävän sopivan Transit-mallin omiin käyttötarkoituksiinsa.
Huhtikuussa 2002 esiteltiin 17-paikkainen pikkubussimalli.