stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron politiikka

Viron politiikka on Viron tasavallan (Eesti vabariik) politiikkaa. Sen tärkein toimielin on Viron parlamentti Riigikogu, jossa on 101 jäsentä. Toimeenpanovalta on Virossa hallituksella, jota johtaa pääministeri.
Vuoden 2016 hallitukseen nousivat keskustapuolue, sosiaalidemokraatit ja oikeistolainen Isänmaan ja Res Publican liitto.
Reformipuoluetta edustanut, vuodesta 2014 pääministerinä toiminut Taavi Roivas erosi hävittyään luottamuslauseäänestyksessä ja hallituskoalitionsa hajottua. Taustalla oli hallituskumppanien halu muodostaa yhteinen hallitus reformipuolueen sijasta keskustapuolueen kanssa sen jälkeen, kun keskustapuolueen johtoon oli valittu kiistellyn Edgar Savisaaren tilalle Jüri Ratas. Keskusta suhtautui Reformipuolueen lailla myönteisesti EU:hun ja sotilasliitto Natoon, mutta se oli halukas siirtämään Viron sisäpolitiikkaa hieman vasemmalle muun muassa korvaamalla maan 20 prosentin tasaveron progressiivisella mallilla.
Vuoden 2019 vaaleissa oikeistoliberaali reformipuolue sai 34 paikkaa, keskustapuolue sai 26 paikkaa, konservatiivinen kansanpuolue EKRE sai 19 paikkaa, konservatiivinen Isänmaa-puolue sai 12 paikkaa ja sosiaalidemokraatit sai 10 paikkaa. Populistinen Ekre nousi Viron kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi ja myös Kaja Kallasen johtama reformipuolue lisäsi kannatustaan ja säilyi Riigikogun suurimpana puolueena. Oppositiossa ollut reformipuolue oli aiemmin ollut hallituksessa yhtäjaksoisesti vuosina 1999–2016. Huhtikuussa 2019 pääministeri Jüri Ratas muodosti uuden hallituksen, jossa olivat mukana keskustavasemmistolainen keskustapuolue sekä oikeistokonservatiiviset Viron konservatiivinen kansanpuolue Ekre ja Isänmaa-puolue. Oppositioon jäivät reformipuolue ja sosiaalidemokraattinen puolue. Pääministeri Jüri Ratasin edellisessä hallituksessa hänen johtamansa keskustapuolueen hallituskumppaneina olivat Isänmaa-puolue sekä Jevgeni Ossinovskin johtamat sosiaalidemokraatit. Nyt oikeistopopulistinen Ekre nousi ensimmäistä kertaa Viron hallitukseen. Uuden hallituksen 15:stä ministeristä naisia oli vain kaksi. Ekren puheenjohtaja Mart Helme tuli Viron sisäministeriksi ja hänen poikansa, puolueen varapuheenjohtaja Martin Helme valtiovarainministeriksi.
2020-luvulle tultaessa Viron poliittinen ja yhteiskunnallinen ilmapiiri oli kärjistynyt voimakkaaseen kahtiajakoon liberaalien ja konservatiivien välillä. Konservatiivisella puolella olivat talouspoliittisesti vasemmalla olevat mutta hyvin arvokonservatiiviset Ekre ja keskusta. Liberaalilla puolella taas olivat oikeistoliberaali reformi ja vasemmistoliberaali sosiaalidemokraattinen puolue sekä liberaalia kansainvälisyyttä edustava presidentti Kersti Kaljulaid. Tammikuussa 2021 pääministeri Rataksen hallitus kaatui korruptio-skandaalin seurauksena ja reformipuolueen johtaja Kaja Kallas muodosti uuden hallituksen, jossa ovat mukana reformipuolue ja keskustapuolue. Kallas on Viron ensimmäinen naispääministeri. Kallas erotti reformipuoluetta vastaan toimineen keskustapuolueen hallituksesta kesäkuussa 2022, ja heinäkuussa muodostettiin uusi hallitus, jonka muodostavat reformipuolue, SDE ja Isänmaa-puolue.
1000X

| 1000X Neljä Ruusua |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 11. helmikuuta 2022
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tuottaja(t): Mikko Tamminen
 Tyylilaji: pop-rock
 Kesto: 39.39
 Levy-yhtiö: Ratas Music Group / Sony Music
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 6.
Neljän Ruusun muut julkaisut
| Mustia ruusuja 2018 | 1000X 2022 | 40 2022 |
Singlet albumilta 1000X
 ”Surutulitus” Julkaistu: 18. lokakuuta 2019  ”Muuttolinnut” Julkaistu: 1. toukokuuta 2020  ”Viimeinen valssi” Julkaistu: 8. tammikuuta 2021  ”Seuraan sua” Julkaistu: 3. syyskuuta 2021  ”Tähdelliset” Julkaistu: 11. helmikuuta 2022
1000X (tuhat kertaa) Neljä Ruusua -yhtyeen 16. studioalbumi, joka julkaistiin 11. helmikuuta 2022. Albumin on tuottanut Mikko Tamminen. Julkaisuviikollaan 1000X nousi Suomen virallisen albumilistan 21. sijalle. Kolme viikkoa myöhemmin se nousi listan kuudenneksi. Fyysisellä albumilistalla levy debytoi sijalla yksi.
Albumin ensisinglenä julkaistu ”Surutulitus” nousi radiosoittolistan 11. sijalle, toisena julkaistu ”Muuttolinnut” 25. sijalle, kolmas single ”Viimeinen valssi” 7. sijalle ja neljäs single ”Seuraan sua” 40. sijalle. Albumin viimeisestä singlestä ”Tähdelliset” julkaistiin virolaisella louhoksella kuvattu musiikkivideo.
Kappaleet

Kappaleet on sanoittanut Ilkka Alanko, säveltänyt Kode Koistinen ja tuottanut Mikko Tamminen, ellei toisin mainita.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | 80-luvulla |  | 3.51 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Vaan yhden saat |  | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | 1000X |  | 3.32 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Tähdelliset |  | 3.33 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Surutulitus |  | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Amélie |  | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Viimeinen valssi |  | 3.39 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Jäätikkö sulaa | Ilkka Alanko | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Seuraan sua |  | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Muuttolinnut |  | 3.36 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Levon hetki |  | 3.31 |  |  |  |  |  |  |
Tekijät

| --- | --- |
 Neljä Ruusua Ilkka Alanko – laulu  Kode Koistinen – kitara  Lade Laakkonen – basso  Kämy Kämäräinen – rummut Muut esiintyjät Tero Lindberg – flyygelitorvi (11) :  Tuotanto Mikko Tamminen – tuotanto, miksaus  Svante Försback – masterointi  Mikko Tukiainen – A&R  Rami Mursula – kansien ulkoasu  Ville Juurikkala – valokuvat  Neea Rautio – stailaus  Laur-Leho Kaljumets – location manager
Arvostelut

Keskisuomalainen:
Soundi:
Tony Salerno (mafioso)

| Tony Salerno |
| --- | --- |
 FBI:n pidätyskuva vuodelta 1985.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1911 New York City, New York
Kuollut: 27. heinäkuuta 1992 (80 vuotta) Springfield, Missouri
Muut tiedot
Muut nimet:  Fat Tony
Anthony ”Tony” Salerno (15. elokuuta 1911 Manhattan, New York – 27. heinäkuuta 1992 Springfield, Missouri), tunnettiin lempinimellä ”Fat Tony”, oli amerikanitalialainen mafioso. Hän oli Genovesen mafiaperheen pomo vuosina 1981–1986, ja kuului koko Yhdysvaltojen mafiaperheitä johtaneeseen "komissioon".
Salerno tuomittiin vuonna 1986 kymmenen viikkoa kestäneessä oikeudenkäynnissä järjestäytyneestä rikollisuudesta sadaksi vuodeksi vankeuteen. Vuonna 1988 toisessa oikeudenkäynnissä hän sai vielä 70 vuoden tuomion liittyen  Manhattanin betonirakentamisen laittomaan hallitsemiseen, kiristykseen ja lahjontaan.
Häneen perustuu tunnettu Simpsonit-televisiosarjan hahmo Fat Tony.
Take Me to Your Future

| Take Me to Your Future Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1989–2005
 Julkaistu: syyskuu 2006
 Tuottaja(t): Dave Brock & Alan Davey
 Tyylilaji: elektroninen musiikki, space rock, hard rock
 Kesto: 31.44 (audiopuoli) 54:53 (videopuoli)
 Levy-yhtiö: Voiceprint
Hawkwindin muut julkaisut
| Take Me to Your Leader 2005 | Take Me to Your Future 2006 | The Brock/Calvert Project 2007 |
Take Me to Your Future on Hawkwindin DualDisc-formaatissa julkaistu albumi vuodelta 2006, jolla on viisi audiokappaletta sekä arkistovideoita.
Audiopuolella avauskappale "Uncle Sam's On Mars" on uudelleenversiointi vuoden 1979 PXR 5 -albumilla alun perin julkaistusta kappaleesta. "Small Boy" ja "Ode To A Timeflower" ovat tuolloin tulevalta ja vuonna 2007 julkaistulta The Brock/Calvert Project -albumilta jossa edesmenneen Robert Calvertin 1980-luvulla nauhoittamia runoja on sovitettu yhtyeen tekemään musiikkiin. "The Reality Of Poverty" on ennenjulkaisematon kappale joka on peräisin Take Me To Your Leader -albumin sessioista. "Silver Machine (21th Century Remix)" on uudelleenversiointi/miksaus yhtyeen vuoden 1972 hitistä. Alkuperäisversiosta ovat jäljellä Lemmy Kilmisterin lauluosuudet sekä kitarasoolo.
Videopuoli sisältää live-materiaalia Voiceprintin tuolloin tulevilta DVD-julkaisuilta sekä yhtyeen arkistoista. Studiomateriaalia ovat instrumentaali "Don't Be Donkish" ja "Paradox"-kappaleen uusi versio.
Levyn kansi perustuu Georgia O'Keeffen maalaukseen Radiator Building - Night, New York vuodelta 1927.
Kappaleet > Audiopuoli

Uncle Sam's On Mars – 8.18 (säv. Calvert/Brock/House/King)
Small Boy – 3.16 (säv. Calvert/Brock)
The Reality of Poverty – 9.08 (säv. Morley/Brock)
Ode to a Timeflower – 4.05 (säv. Calvert/Brock)
Silver Machine (21th Century Remix) – 6.58 (säv. Calvert/Brock)
Kappaleet > Videopuoli

Images – 5.58 (promovideo 1990, tulevalta Space Bandits-DVD:ltä, säv. Wishart/Brock/Davey)
Utopia – 9.38 (tv-studio live, tulevalta Australia 2000-DVD:ltä, säv. Brock)
Assassins of Allah – 8.39 (live, Winter Solstice 2005-DVD:ltä, säv. Calvert/Rudolph)
The Golden Void – 7.28 (live, Treworgey Tree Fayre 1989-DVD:ltä, säv. Brock)
Steppenwolf – 7.39 (1996 kiertue-harjoituksista, säv. Calvert/Brock)
Don't Be Donkish – 3.12 (Hawkfest 2002-2003 still-kuvia ja videota, säv. Brock)
Paradox 2005 – 5.59 (still-kuvia Take Me To Your Leader-albumin julkaisutilaisuudesta, säv. Brock)
Muusikot

| --- | --- |
 Audiopuoli Dave Brock – kitara, kosketinsoittimet, laulu  Alan Davey – basso, laulu  Richard Chadwick – rummut  Jason Stuart – kosketinsoittimet + Robert Calvert – lausunta (kappaleet 2 ja 4)  Simon House – viulu (kappale 3)  Arthur Brown – laulu (kappale 3)  Lemmy Kilmister – laulu (kappale 5) :  Videopuoli Dave Brock  Richard Chadwick  Alan Davey (kappaleet 1, 3–7)  Jason Stuart (kappaleet 3, 6 ja 7)  Harvey Bainbridge – kosketinsoittimet, laulu (kappaleet 1, 2 ja 4)  Simon House – viulu (kappaleet 1, 2 ja4)  Bridgett Wishart – laulu (kappale 1)  Ron Tree – laulu (kappale 5)  Jerry Richards – kitara (kappale 2)  Steve Taylor – basso (kappale 2)
Arvostelut

Allmusic:
Julkaisuhistoria

syyskuu 2006: Voiceprint Records, HAWKVP38DD, dual disc UK
Aiheesta muualla

Arvostelu Starfarer-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Viuhkohelmimarja

| Viuhkohelmimarja |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Asteridit
Kladi::  Lamidit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Helmimarjat Callicarpa
Laji::  dichotoma
Kaksiosainen nimi
 Callicarpa dichotoma  (Lour.) K.Koch 
Katso myös
   Viuhkohelmimarja Wikispeciesissä   Viuhkohelmimarja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viuhkohelmimarja (Callicarpa dichotoma) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon kuuluva laji, aiemmin luokiteltu verbenakasveihin (Verbenaceae). Se on kausivihanta pensas, korkeudeltaan 0,5–1,5 metriä. Lajia esiintyy Itä-Aasiassa lauhkean vyöhykkeen metsissä Kiinassa, Taiwanissa, Koreassa ja Japanissa sekä trooppisella vyöhykkeellä Vietnamissa. Se kuuluu samaan sukuun kuin mustehelmimarja (Callicarpa japonica).
Aiheesta muualla

ITIS: Callicarpa dichotoma (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Callicarpa dichotoma (englanniksi)
Flora of China: Callicarpa dichotoma (englanniksi)
Viron presidentinvaali 1938

Viron ensimmäinen presidentti Konstantin Päts
Viron presidentinvaali 1938 järjestettiin Virossa 24. huhtikuuta 1938. Vaalit ovat Viron ensimmäiset vaalit. Seuraavat vaalit järjestettiin vasta vuonna 1992. Konstantin Päts voitti vaalit  ja hänestä tuli samalla maansa ensimmäinen presidentti.
Viitoitusjärjestelmä

Viitoitusjärjestelmä tarkoittaa merenkulussa tapaa merkitä luodattu vesiväylä viitoilla ja poijuilla merialueelle.
Suomessa käytetään kansainvälistä A-viitoitusjärjestelmää, joka sisältää kardinaali- ja lateraalijärjestelmän. Lisäksi käytössä on kolme muuta viittaa: kari- ja turvavesi- ja erikoismerkki. Pääväylillä käytettävät viitat, poijut ja reunamerkit on usein varustettu valotunnuksin.
Merkkityypit > Kardinaalijärjestelmä

Kardinaalijärjestelmän viitat ja poijut osoittavat sen ilmansuunnan jolta puolelta väylä kulkee suhteessa viittaan eli kummalta puolen viitta ohitetaan veneellä. Viitat ja poijut on maalattu mustakeltaisiksi siten, että värien järjestys kertoo ilmansuunnan. Viittojen mustaa väriä vastaa sininen heijastin ja keltaista väriä keltainen heijastin .
Merkkityypit > Kardinaalijärjestelmä > Pohjoisviitta

Värit: Musta yläosa, keltainen alaosa
Heijastimet: Sininen ylhäällä, keltainen alhaalla
Valotunnus: Jatkuva valkoinen nopea pikavilkku, VQ
Ohitetaan pohjoispuolelta.
Merkkityypit > Kardinaalijärjestelmä > Itäviitta

Värit: Keltainen keskellä, musta ylä- ja alaosa
Heijastimet: Sininen ylhäällä ja alhaalla.
Valotunnus: Valkoinen valo, kolmen nopean pikavilkun sarjassa, viiden sekunnin jaksossa, VQ(3) 5s
Ohitetaan itäpuolelta.
Merkkityypit > Kardinaalijärjestelmä > Eteläviitta

Värit: Keltainen yläosa, musta alaosa.
Heijastimet: Keltainen ylhäällä, sininen alhaalla
Valotunnus: Valkoinen valo, kuusi nopeaa pikavilkkua ja yksi kestovilkku 10 sekunnin jaksoissa, VQ(6)+Fl10s
Ohitetaan eteläpuolelta.
Merkkityypit > Kardinaalijärjestelmä > Länsiviitta

Värit: Keltainen mustalla vyöllä.
Heijastimet: Keltainen ylhäällä ja alhaalla.
Valotunnus: Valkoinen valo, yhdeksän nopean pikavilkun sarjassa, kymmenen sekunnin jaksossa, VQ(9) 10s
Ohitetaan länsipuolelta.
Merkkityypit > Lateraalijärjestelmä

Lateraalijärjestelmään kuuluu kaksi viittaa, oikeanpuoleinen ja vasemmanpuoleinen viitta. Nimensä mukaisesti ne osoittavat väylän sijainnin nimelliskulkusuuntaan katsottuna.
Nimelliskulkusuunta on merkitty nuolella merikarttaan ja sen määrittely Suomen merialueilla noudattaa pääsääntöisesti seuraavaa periaatetta: Nimelliskulkusuunta on avomereltä sisämaahan päin ja Pohjanlahdella pituussuuntaan etelästä pohjoiseen sekä Suomenlahden pituussuuntaan lännestä itään. Satamaan johtavissa väylissä nimelliskulkusuunta on satamaan päin.
Käytännössä veneen turvallinen reitti tulee varmistaa ajan tasalla olevasta merikartasta.
Merkkityypit > Lateraalijärjestelmä > Vasemmanpuoleinen viitta

Väri: Punainen
Heijastin: Punainen
Valotunnus: Punainen ryhmävilkku, kolmen sekunnin välein tai kahden vilkun sarjassa kuuden sekunnin välein, Fl 3s / (2) 6s
Ohitetaan nimelliskulkusuuntaan kuljettaessa oikealta eli osoittaa väylän vasemman reunan.
Merkkityypit > Lateraalijärjestelmä > Oikeanpuoleinen viitta

Väri: Vihreä
Heijastin: Vihreä
Valotunnus: Vihreä ryhmävilkku, kolmen sekunnin välein tai kahden vilkun sarjassa kuuden sekunnin välein, Fl 3s / (2) 6s
Ohitetaan nimelliskulkusuuntaan kuljettaessa vasemmalta eli osoittaa väylän oikean reunan.
Merkkityypit > Muut viitat > Karimerkki

Väri: Mustat ja punaiset vaakasuorat leveät raidat vuorottelevat.
Heijastimet: Punainen ylhäällä, sininen alhaalla.
Valotunnus: Kaksi valkoista pikavilkkua 10 sekunnin jaksossa, Fl(2) 10s
Yleissääntönä merkki voidaan kiertää miltä puolelta vain
Merkkityypit > Muut viitat > Turvavesimerkki

Väri: Punaisia ja valkoisia pystysuoria raitoja.
Heijastimet: Valkoinen ylhäällä, punainen alhaalla.
Valotunnus: Valkoinen kestovilkku
Käytetään osoittamaan esimerkiksi väylän keskilinjaa, kuljetaan merkiltä merkille.
Merkkityypit > Muut viitat > Erikoismerkki

Väri: Keltainen
Heijastin: Keltainen
Valotunnus: Keltainen vilkku
Ei sisällä viitteitä sivuuttamisesta
Ei varsinaisesti ohjaa vesiliikennettä, voidaan käyttää esimerkiksi ruoppausjätteiden, sotilasalueiden, putkien, kaapeleiden, ulkoilualueiden ja muiden sellaisten merkitsemiseen.
Rakennetyypit > Viitta

Kiinnitys: Kireällä ketjulla pohjaan ankkuroitu
Yleinen sisävesillä tai pienemmillä väylillä
Rakennetyypit > Viittapoiju

Kiinnitys: Löysällä ketjulla pohjaan ankkuroitu
Rakennetyypit > Poijuviitta

Kireällä ketjulla pohjaan ankkuroitu
Yleensä valaistu
Näkyvän osan korkeus/leveyssuhde yli 5:1
Rakennetyypit > Poiju ja valopoiju

Löysällä ketjulla pohjaan ankkuroitu
Käyttö vähentynyt
Rakennetyypit > Jääpoijut ja valojääpoijut

Löysällä ketjulla pohjaan ankkuroitu
Ei nosteta talveksi pois
Rakennetyypit > Reunamerkki

Väylän reunaa osoittava kiinteä merkki
Sijaitsee yleensä 0-50m. väylän reunan ulkopuolella (etäisyys merkitty merikarttaan)
Yleensä tutkaheijastin
Yleensä myös valoheijastin.
Eteläviitta
Pohjoinen
Itä (klo 3)
Etelä (klo 6)
Länsi (klo 9)
Oikeanpuoleinen poiju.
Länsipoiju
Vasemmanpuoleinen kiinteä reunamerkki tutkaheijastimella.
Voulisméno Alóni

Voulisméno Alóni.
Voulisméno Alóni (kreik. Βουλισμένο Αλώνι, ”Vajonnut puimatanner”) on doliini eli karstivajoama Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Stroúmpoulas-vuoren juurella Malevízin kunnassa noin 15 kilometriä Iraklionin kaupungista länteen, lähellä Márathoksen kylää.
Voulisméno Alónin vajoamaa sisältä.
Vajoama on pyöreä ja sen halkaisija on noin 90 metriä. Siinä on jyrkät reunat, joiden korkeus vaihtelee 15 ja 50 metrin välillä. Seinämiä käytetään kiipeilyyn. Alas pääsee polkua pitkin. Vajoaman arvellaan syntyneen luolan romahtamisen seurauksena.
Paikallisen kertomuksen mukaan vajoama olisi saanut nimensä ”Vajonnut puimatanner” siitä, että joku maanviljelijä olisi suorittanut paikalla puimatöitä vaimonsa ja tyttärensä kanssa profeetta Elian pyhäpäivänä. Rangaistukseksi maa romahti heidän altaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voulisméno Alóni Wikimedia Commonsissa
Vihkiristi

Vihkiristi Haminan Marian kirkon itäpäädyssä.
Vihkiristi on ristimaalaus keskiajalla rakennetuissa kirkoissa. Kun piispa vihki kirkon, hän teki kirkon seiniin pyhitettyyn öljyyn kastetulla peukalolla 12 ristinmerkkiä. Niitä tuli molempiin sivuseiniin neljä ja päätyseiniin kaksi. Myöhemmin niihin maalattiin ympyrän sisälle nelisakarainen vihkiristi. Vihkiristit ovat kahdentoista apostolin symboleja. Pienissä kappeleissa on ollut neljä vihkiristiä kuvaamassa neljää evankelistaa.
Lohjan Pyhän Laurin kirkossa ja Turussa Maarian kirkossa on säilynyt kaikki 12 vihkiristiä.
Voulpaix

| Voulpaix |
| --- | --- |
 Voulpaix’n kirkko
 Voulpaix
 Koordinaatit: 49°50′24″N, 03°49′53″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Aisne
Arrondissementti:  Vervins
Hallinto:  
 – Pormestari:  Jean-Paul Renaux
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  11,55 km²
Väkiluku (2013):  416
 – Väestötiheys:  36 as./km²
Postinumero:  02140
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Voulpaix on Ranskan kunta Aisnen departementissa Pohjois-Ranskassa. Kunnassa on arviolta 416 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 11,55 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voulpaix Wikimedia Commonsissa
Viuhkot

| Viuhkot |
| --- | --- |
 Tuhkaviuhko (Rhipidura albiscapa)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Viuhkot Rhipiduridae  Sundevall, 1872
Katso myös
   Viuhkot Wikispeciesissä   Viuhkot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viuhkot (Rhipiduridae) eli aikaisemmalta nimeltään viuhkamonarkit  on varpuslintujen lahkoon kuuluva runsaslajinen lintuheimo.
Viuhkot ovat pienikokoisia hyönteissyöjälintuja, jotka elävät Australiassa, Oseaniassa ja eteläisessä Aasiassa. Ne ovat 11,5–21 cm pitkiä, niillä on pitkä pyrstö, jonka ne usein levittävät viuhkamaiseksi, ja suvulleen tyypillisesti ne seisoessaan roikottavat siipiään. Viuhkot saalistavat pääasiassa ilmassa lentäviä hyönteisiä. Sukupuolet ovat enimmäkseen samanvärisiä. Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen ja poikasten hoitoon. Pesä on rakennettu puun oksanhaaraan kuivista ruohoista ja heinistä sekä hämähäkinseiteistä.
Nuori tuhkaviuhko
Harmaavatsaviuhkon pesä
Viuhkolajit BirdLife Suomen lajiluettelossa, 47 lajia:
Näistä omat sukunsa muodostavat:
Papuandrongo Chaetorhynchus papuensis
Silkkipyrstömonarkki Lamprolia victoriae
Viuhkojen sukuun kuuluvat lajit:
Amiraliteettienviuhko, Rhipidura semirubra
Arafuranviuhko, Rhipidura dryas
Babarinviuhko, Rhipidura fuscorufa
Burunviuhko, Rhipidura superflua
Celebesinviuhko, Rhipidura teysmanni
Filippiinienviuhko, Rhipidura nigritorquis
Florensinviuhko, Rhipidura diluta
Harmaavatsaviuhko, Rhipidura albicollis
Harmaarintaviuhko, Rhipidura euryura
Harmaavyöviuhko, Rhipidura rufiventris
Kandavunviuhko, Rhipidura personata
Makiranviuhko, Rhipidura tenebrosa
Malaitanviuhko, Rhipidura malaitae
Mangroveviuhko, Rhipidura phasiana
Mustatiheikköviuhko, Rhipidura maculipectus
Mustaviuhko, Rhipidura atra
Mustavyöviuhko, Rhipidura javanica
Nokitiheikköviuhko, Rhipidura threnothorax
Nokiviuhko, Rhipidura albolimbata
Palaunviuhko, Rhipidura lepida
Pisarakurkkuviuhko, Rhipidura perlata
Punamustaviuhko, Rhipidura nigrocinnamomea
Punaotsaviuhko, Rhipidura rufifrons
Punapyrstöviuhko, Rhipidura phoenicura
Punaselkäviuhko, Rhipidura rufidorsa
Rennellinviuhko, Rhipidura rennelliana
Ruskoselkäviuhko, Rhipidura hyperythra
Ruskoviuhko, Rhipidura brachyrhyncha
Saintmatthiasinviuhko, Rhipidura matthiae
Salomoninviuhko, Rhipidura cockerelli
Samoanviuhko, Rhipidura nebulosa
Seraminviuhko, Rhipidura dedemi
Sinipääviuhko, Rhipidura cyaniceps
Siniviuhko, Rhipidura superciliaris
Tanimbarinviuhko, Rhipidura opistherythra
Tiaisviuhko, Rhipidura fuliginosa
Tuhkaviuhko, Rhipidura albiscapa
Uudenbritannianviuhko, Rhipidura dahli
Valkokulmaviuhko, Rhipidura leucophrys
Valko-otsaviuhko, Rhipidura aureola
Viirurintaviuhko, Rhipidura verreauxi
Valkovatsaviuhko, Rhipidura albiventris
Vuoriviuhko, Rhipidura drownei
Vyötiheikköviuhko, Rhipidura leucothorax
Aiheesta muualla

ITIS: Rhipiduridae (englanniksi)
Viron pelastuskomitea

Viron pelastuskomitea (vir. Eestimaa Päästekomitee) oli Virossa helmikuussa 1918 muutaman päivän ajan toiminut kolmijäseninen komitea, joka julisti Viron itsenäiseksi. Pelastuskomitean jäsenet olivat Konstantin Päts, Jüri Vilms ja Konstantin Konik.
Viron kuvernementin maapäivät oli hajotettu lokakuun vallankumouksen jälkeen 28. marraskuuta (juliaanisen kalenterin 15. marraskuuta) 1917 bolševikkien hallitseman Viron työläis- ja sotilasneuvostojen toimeenpanevan komitean määräyksellä. Viimeisessä istunnossaan maapäivät julistautuivat korkeimman vallan haltijaksi Virossa siihen saakka kunnes tuleva Viron perustava kokous kokoontuisi ja luovuttivat tämän vallan edelleen puhemiehistölleen sekä erityiselle vanhintenneuvostolle (vanematekogu), jossa olivat edustettuina eri puolueet. Vanhintenneuvoston puheenjohtajaksi valittiin Konstantin Päts. Ajatus Viron itsenäisyydestä sai vähitellen kannatusta seuraavien kuukausien aikana.
Kun Saksa aloitti 18. helmikuuta suuren hyökkäyksen Viroon, alkoi kriittinen hetki Viron itsenäisyyden julistamiseksi olla käsillä. Vanhintenneuvosto ja maapäivien puhemiehistö päättivät 19. helmikuuta 1918 luovuttaa kaiken päätösvallan edelleen kolmihenkiselle pelastuskomitealle, jonka jäseniksi valittiin johtava porvarillinen poliitikko Päts sekä Viron työpuoluetta edustaneet Vilms ja Konik. Pienemmän komitean asettamiseen vanhintenneuvoston tilalle vaikutti myös pelko siitä, että bolševikit alkaisivat vangita muiden puolueiden poliitikkoja. Komitean toiminta oli salaista.
Pelastuskomitea aikoi aluksi esittää itsenäisyysjulistuksen 21. helmikuuta Haapsalussa, joka oli virolaisista muodostetun I Virolaisen rykmentin hallussa, mutta saksalaiset ehtivät vallata kaupungin. Komitea ei myöskään onnistunut matkustamaan Tarttoon tai Pärnuun. Julistus luettiin lopulta illalla 23. helmikuuta Pärnun Endla-teatterin parvekkeelta, vaikka komitean jäsenet eivät olleet paikalla. Seuraavana päivänä pelastuskomitea otti III Virolaisen rykmentin päällystön ja vapaaehtoisjoukkojen avulla vallan Tallinnassa, josta bolševikkijohto oli jo paennut, ja julkisti virallisesti itsenäisyysjulistuksen. Helmikuun 24. päivää vietetään sen muistoksi Viron itsenäisyyspäivänä. Viro julistettiin myös puolueettomaksi sodassa. Pelastuskomitea asetti samalla Viron väliaikaisen hallituksen, jonka pääministerinä oli Päts, varapääministerinä Vilms, ulkoministerinä Jaan Poska ja puolustusministerinä eversti Andres Larka. Saksan armeija miehitti Tallinnan seuraavana päivänä, jolloin väliaikainen hallitus joutui siirtymään maan alle.