Ford Mustang (1964)
1969–1970

| Ford Mustang 1969 – 1970 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat Dearborn, Michigan San Jose, Kalifornia Edison, New Jersey  Meksiko, Mexico City  Venezuela, Valencia
Valmistusvuodet:  7/1968 – 6/1970
Korimalli:  2-ovinen hardtop 2-ovinen fastback 2-ovinen convertible
Muotoilija:  Gale Halderman (1966)
Tekniset tiedot
Moottori:  200 cu in (3,3 l) Thriftpower 250 cu in (4,1 l) Thriftpower 302 cu in (4,9 l) Windsor V8 302 cu in (4,9 L) Boss V8 351 cu in (5,8 l) Windsor V8 351 cu in (5,8 l) Cleveland V8 390 cu in (6,4 l) FE V8 428 cu in (7,0 l) Cobra Jet & Super Cobra Jet V8 429 cu in (7,0 l) Boss V8
Vaihteisto:  3-portainen manuaali 4-portainen manuaali 3-portainen automaatti
Mitat
Massa:  3122 lb (1416 kg) (perus)
Pituus:  187.5 in (4762 mm)
Akseliväli:  108 in (2743 mm)
Leveys:  71.7 in (1821 mm)
Korkeus:  50.5 in (1283 mm)
Mallivuoden 1969 kasvojenkohotus antoi Mustangille lisää kokoa. Akseliväli pysyi edelleen alkuperäisessä 108 tuumassa, mutta edeltäjäänsä verrattuna auto sai pituutta liki neljä- ja leveyttä puoli tuumaa. Myös auton paino nousi merkittävästi Vuoden 1969 malli on helposti tunnistettavissa maskiaukon molemmin puolin sijoitetuista tuplavaloista. Maskin keskellä aitauksessa laukkaava poni oli vaihtunut maskin kuljettajan puoleiselle sivulle sijoitettuun "pony and tribar" -logoon. Uusi kupera kylkipellitys lisäsi entisestään aiempaa matalamman korin pullistelevaa imagoa. Fastback-koriversio sai uuden nimen Sportsroof.
Mallivuodelle 1969 esiteltiin Mach 1 -versio, jossa yhdisteltiin kisakoneen ja GT-auton tyylillisiä ominaisuuksia. Auton kyljissä ja peräpeilissä oli heijastava teippiraidoitus, auki ponnahtava, pop-open-tankin korkki, kaksoispakoputkisto, mattamusta konepeitto valescoopilla ja NASCAR-tyyppinen konepeiton pinnikiinnitys. Korostetuin kirjaimin varustetut Goodyear Polyglas -renkaat oli istuttettu kisatyyppisille teräsvanteille. Valinnaisvarusteena oli saatavana toimiva "shaker"-scooppi. Nimitys tulee siitä että konepeiton reiän läpi tuotu scooppi, joka oli kiinni ilmansuodattimessa, värisi moottorin käydessä. Muita valinnaisvarusteita olivat takapään spoileri ja takaikkunan ritilä. Mach 1:n sisustus oli hyvää GT-luokkaa: teak-sävytetty kojetaulu ja puujäljitelmä-ohjauspyörä, korkeaselkänojaiset istuimet, paksumpi äänieristys, korin väriset kisataustapeilit auton molemmin puolin. Mach 1 löysi ystävänsä ja versiota myytiin sen ensimmäisenä vuotena 72 458 kappaletta.
Voimaversio Boss 302 luotiin vastaamaan Trans Am -sääntöihin. Boss 429 luotiin Ford 385 -sarjaan perustuvan Boss 429 -moottorin luokittelemiseksi NASCAR-sarjaan. Kuluttajamarkkinoille valmistettiin  1628 kappaletta Boss 302:aa ja 859 kappaletta Boss 429:ää, joten ne ovat melko harvinaisia malleja.
Vuoden 1969 uutuuksiin kuului myös GT-auton ja personal luxury -auton ominaisuuksia yhdistellyt Grande-versio. Siihen kuuluivat pehmeämpi jousitus, erikoispaksu äänieristys, istuimien tekstiili-vinyyliverhous, teak-sävytetty kojetaulu ja mittaristo, puujäljitelmä-ohjauspyörä ym. Tämäkin versio sai pajon ystäviä, Grande-versiota myytiin mallivuoden 1969 aikana 22 182 kappaletta.
Vuoden 1969 lukuisiin erikoismalleihin lukeutui myös lähinnä kuriositeetiksi jäänyt Mustang E, jota valmistettiin ainoastaan 50 kappaletta. Mallin voimalinjana oli 250-kuutiotuumainen rivikuutonen, vakioautomaatti korkean stall speedin momentinmuuntimella ja hyvin harva, 2.33:1 perävälitys. Näillä eväillä pyrittiin alhaiseen polttoaineenkulutukseen ja siksi Mustang E:hen ei ollut mahdollista saada esim. ilmastointilaitetta.
Mustang GT pudotettiin pois valikoimasta kesken mallivuotta 1969, koska uusi Mach 1 oli syönyt sen markkinat lähes täydellisesti. Kyseisenä vuonna myytiin ainoastaan 5396 GT-mallia.
Uusi, 155 hv:n 250 Thriftpower -rivikuutonen täytti aukon aiemman 200 Thriftpower-rivikuutosen ja V8-moottoripaletin välissä.
Vuodelle 1969 jatkettiin pääosin samoilla V8-moottoreilla, jotka kuuluivat tarjontaan jo vuotta aiemmin. Jonkin verran muutoksia oli kuitenkin tehty; 302 Windsor antoi nyt tehoa 220 hv eli aiempaa vähemmän, 390 FE -moottorin teho oli noussut 320 hv:aan ja vasta aivan hiljan markkinoille tuodulle 428 Cobra Jet -moottorille, Ram-Air -järjestelmällä tai ilman, ilmoitettiin 335 hv:n teho. Ford pyrki pitämään Mustangin markkinaosuuden hallussaan tiukasti kilpailluilla markkinoilla, jotka odottivat autoilta jatkuvaa uudistumista. Tähän tarkoitukseen Mustangin moottoripalettiin lisättiin uusi 351 Windsor (351W) V8, joka oli mahdollista valita joko 250- tai 290 hv:n versiona.
428 Cobra Jet -moottori jatkoi muutoksitta mallivuodet 1969 ja 1970. Tehdas ilmoitti sen tehoksi 335 hv, vaikka todellinen lukema oli lähellä 410:aa hevosvoimaa. Mikäli Cobra Jet Mustang tilattiin V tai W -koodin taka-akselilla (3.90 tai 4.30 lukkoperä), tämä poiki muutoksia myös moottoripuolelle, joiden tarkoituksena oli parantaa luotettavuutta stripillä. Parannuksiin kuuluivat öljynjäähdytin (jonka takia ilmastointia ei voitu valita), vahvempi kampiakseli ja kiertokanget sekä parannettu tasapainotus. Näillä muutoksilla toteutettu moottori sai nimen Super Cobra Jet.
Vuonna 1969 Shelby Mustangin valmistus siirtyi Fordin käsiin. Tästä huolimatta malli poikkesi ulkonäöltään vakio-Mustangista huomattavasti. Oman ilmeen mallille antoi lasikuituinen keulan jatkopala, joka kasvatti auton pituutta kolmella tuumalla, sen ympäri kiertävä puskuri ja keulapeiton viisi ilmanottoaukkoa. Tarjolla oli kaksi mallia, 290-hevosvoimaisella 351 Windsor (351W) -moottorilla varustettu GT-350 ja 428 Cobra Jet -moottorilla varustettu GT-500. Molemmat mallit olivat tarjolla sportsroof- ja convertible -versiona. Kaikki 1969–1970 Shelby Mustangit valmistettiin vuonna 1969. Mallin myynti ei vetänyt entiseen tapaan ja 789 myymätöntä vuoden 1969 autoa saivat uuden valmistenumeron ja ne myytiin mallivuoden 1970 autoina. Vuodelle 1970 autot saivat lisäksi keulan modifioidun ilmanohjaimen ja konepellin mustat raidat.
Vuodelle 1970 Mustang sai uuden, vähemmän aggressiivisen ulkonäön. Maski muuttui selkeän yksiosaiseksi ja tuplavalot jäivät pois. Kyljet muuttuivat aiempaa sileämmiksi ja takapyöränaukon valeilmanottoaukot oli siivottu pois. Takapaneli oli muuttunut koverasta tasaiseksi. Sisätilat pysyivät pääosin muuttumattomina.
Mallivuodelle 1970 351W V8 -moottorioptio korvattiin uudella 351 Cleveland (351C) V8:lla, joko kaksi- tai nelikurkkuisella kaasuttimella varustettuna. Jotkin vuoden 1969 puolella valmistuneet autot saivat vielä keulalleen 351W-moottorin. 351C 4V (koodi M) moottorin puristussuhde oli 11.0:1 ja se tuotti tehoa 300 hv (bhp) @ 5400 r/min. Uuteen tehomoottoriin oli yhdistetty ominaisuuksia Ford 385 -sarjan- ja Boss 302 -moottoreista, lisäksi sen ominaispiirteitä olivat ohutvalulohko ja sylinterikannen poly-angle-palotila ja canted -venttiilit. Termit tarkoittavat toisiinsa nähden kulmittain asennettuja venttiilautasia ja pyörein muodoin toteutettua monikulmiota.
Loppuvuodesta 1969 Ford valmisti Kansasin Ford-dealereille 96 kappaletta Mustang Twister Special -erikoismalleja. Twister Specialit olivat erikoisdekaaleilla varustettuja, Grabber Orange -värisiä Mach 1 -malleja. Ford valmisti myös joitain Sidewinder-erikoismallin autoja, jotka valmistettiin Dearbornissa, rahdattiin Omahaan ja myytiin Iowan ja Nebraskan osavaltioissa. Näiden väreinä olivat Grabber Green, Grabber Blue, Calypso Coral ja Yellow. Autojen teippiraidat kulkivat tavaratilassa ja ne asennettiin paikalleen dealereiden toimesta.