Ida Aalberg
Ura > 1890-luku

Tammikuussa 1890 Aalberg vieraili Bergbomien kutsusta Suomalaisessa Teatterissa. Kappaleena oli Regina von Emmeritz ja suosio suuri. Lisäksi hän näytteli Émile Zolan teoksessa Thérèse Raquin ja komediassa Erotaan pois. Ensin mainittu oli synkkäsävyistä ranskalaista realismia, jälkimmäinen taasen kevyttä hupailua; molempien näytelmien yleisömenestys oli erinomainen. Helmikuussa 1890 Aalberg lähti jälleen Berliiniin. Hän teki vaikutuksen maineikkaaseen näyttelijä Josef Kainziin ja pääsi näyttelemään Julian roolin klassikossa Romeo ja Julia. Hänen roolitulkintansa sai myönteisen vastaanoton, mutta toisaalta hänen saksanääntämistään pidettiin huonona. Lopulta ura Berliinissä ei ottanut tulta. Samana keväänä Lauri Kivekäs sairastui keuhkokuumeeseen, joka oli viedä hänen henkensä. Keuhkokuumeen jälkeen Kivekäs sai ankaran influenssan ja myös Aalberg sairasteli. Pariskunta vietti seuraavan kesän kylpylöissä. Joulukuussa 1890 Aalberg näytteli Suomalaisessa Teatterissa Julian roolin ja seuraavan vuoden alussa jälleen tutun Regina von Emmeritzin. Aalbergin ja Kaarlo Bergbomin välit lienevät olleet huonoimmillaan 1890-luvun alussa. Bergbom kuitenkin tajusi Aalbergin merkityksen, eikä kohdistanut tähän ”olympolaista vihaansa tai murhaavaa ivaansa”.
Kevätkauden 1891 uutuus oli Canthin Papin perhe, jota seurasi Ibsenin Hedda Gabler, jonka nimiosan Aalberg esitti. Rooli oli yksi Aalbergin uran kohokohdista, hänen suoritustaan kuvailtiin ”neron työksi”. Hän onnistui saamaan itsekeskeisen ja hemmotellun Heddan rooliin uusia syvyyksiä: kauneudenkaipuun, kunnianhimon ja älykkyyden. Talven taituttua kevääksi Aalberg lähti jälleen Suomalaisen Teatterin kiertueelle Viipuriin ja Pietariin. Kiertueella näyteltiin muun muassa Hedda Gabler sekä Romeo ja Julia. Erään pietarilaislehden kriitikko kiitti Aalbergin näyttelijäntyön luonnollisuutta. Pietarissa Aalberg tapasi näyttelijä Eleonora Dusen, jota hän oli pyrkinyt tapaamaan jo Firenzessä. Syksyn 1891 tapaus oli Gustaf von Numersin Elinan surma, jossa Aalberg tulkitsi Kirsti Flemingiä. Klaus Kurkena nähtiin Axel Ahlberg. Kirstin osa jatkoi Aalbergin merkittävien roolitehtävien listaa; tulevina vuosina hän näytteli sitä useaan otteeseen Suomessa ja ulkomailla.
Vuonna 1892 Aalberg ja Kivekäs hakivat jälleen parannusta sairauksiinsa kylpylöistä. Vaimo matkasi saksalaiseen Kreuznachiin ja aviomies puolestaan ranskalaiseen Contrexevilleen. Kivekkäällä diagnosoitiin munuaisvaiva. Hän palasi Helsinkiin aiemmin kuin Aalberg, joka jäi Sveitsiin. Kivekkään sairaus paheni, ja hänen oli luovuttava työnteosta. Loppuvaiheessa hän sai halvauskohtauksen, joka vei puhekyvyn. Lauri Kivekäs kuoli palmusunnuntaiaamuna 1893. Leskeksi jäätyään Aalberg perusti oman suomenkielisen kiertueteatterin. Kiertue debytoi Porissa syksyllä 1893 tutuin numeroin: Nukkekoti, Erotaan pois ja Adrienne Lecouvreur. Myös Minna Canthin uutuus, Sylvi kuului ohjelmistoon. Aalberg toimi paitsi näyttelijänä, myös ohjaajana. Yhtälö oli hankala, sillä kiertueen näyttelijät olivat nuoria aloittelijoita, eikä Aalberg kokemattomana ohjaajana kyennyt opastamaan heitä taiteen saloihin. Pietarissa kriitikot antoivat positiiviset arviot paitsi Aalbergille, myös kiertueteatterin toiselle konkarille, Axel Ahlbergille. Ida Aalbergia verrattiin Eleonora Duseen ja Sarah Bernhardtiin. Taloudellisesti kiertue epäonnistui täysin, mutta Aalbergin mesenaatit pelastivat hänet velkojilta ja näyttelijöiden palkat saatiin maksettua.
Kevättalvella 1894 Aalberg sai omintakeisen kosintakirjeen vapaaherra Alexander Uexküll-Gyllenbandilta. Vapaaherra oli Aalbergin ihailija eikä tuntenut teatteritähteä henkilökohtaisesti. Aalberg päätti tavata miehen ja pian pariskunta oli kihloissa. Varakkaasta suvusta tullut Uexküll-Gyllenband puhui äidinkielenään saksaa eikä osannut suomea. Näyttelijätär ja vapaaherra tekivät kihlauksen jälkeen pitkän matkan ympäri Eurooppaa ja avioituivat Lontoossa 24. heinäkuuta 1894. Virallisissa yhteyksissä Aalbergia alettiin kutsua vapaaherratar Aalberg-Uexkulliksi. Seuraavana syksynä vapaaherratar lähti Pohjoismaiden kiertueelle, josta oli sovittu teatteriohjaaja Harald Molanderin kanssa vuotta aiemmin. Näytelmät esitettiin ruotsiksi Molanderin ohjauksessa. Ruotsissa menestys oli erinomainen, mutta Kristianiassa ja Kööpenhaminassa suosio oli hieman vaatimattomampaa. Kiertueella näyteltiin muun muassa Elinan surma ja Kamelianainen. Turneen jälkeen Aalberg puolisoineen asettui Pietariin asumaan. Hän täytti elämänsä kielten opiskelulla ja vanhoja roolejaan kertaamalla. Kaipuu näyttämölle ei kuitenkaan sammunut. Myöhemmin Aalberg jatkoi taiteilijavierailujaan Helsinkiin ja teki mittavia näytelmäkiertueita. Pariskunta Aalberg-Uexküll-Gyllenbandilla oli sittemmin asunto Pietarin ohella myös Helsingissä Vironkadulla. Kolmantena asuntona heillä oli kartanomainen huvila Augustenhof Pikiruukissa lähellä Viipuria Suomenlahden rannalla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”[Ida Aalberg on] todellinen tragedienne, joka pystyy tulkitsemaan suuria intohimoja ja intohimo valtaa ja vaikuttaa mieliin kuin puhdistava rajuilma.” | ” |
– Kriitikko Gustaf af Geijerstam ylistää Ida Aalbergia tämän Pohjoismaiden kiertueella
Keväällä 1896 Aalberg vieraili Kaarlo Bergbomin pyynnöstä Suomalaisessa Teatterissa. Hän sai jälleen huomattavan taiteellisen voiton, tällä kertaa Kleopatran roolissa. Alexander Uexküll-Gyllenband alkoi vähitellen kiinnostua näyttämötaiteesta, jota hän alkuaan oli vieroksunut ja alkoi hoidella puolisonsa teatterivierailuja ja sopimuksia. Vuosisadan lopussa Aalberg piti sairautensa takia kolmisen vuotta kestäneen esiintymistauon, jonka jälkeen hän palasi vierailijana Suomalaiseen Teatteriin ja näytteli muun muassa Faustin Margaretan. Vastaanotto oli totuttuun tapaan riemullinen.