stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Angles
Vastaanotto > Kriitikoiden mielipide

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Paluulevy Angles on hieno, joskin hieman kaksijakoinen albumi. Parhaat hetket nousevat yhtyeen uran kohokohtien joukkoon, mutta seassa on toisaalta muutama hyvältä kuulostava, mutta sisällöltään yhdentekevä biisi. | ” |
– Tommi Saarikoski, Desibeli.net
Angles sai kriitikoilta pääosin myönteisen vastaanoton. Se on saavuttanut Metacriticissa 71/100 pistettä, jotka perustuvat 41 arvosteluun. Rolling Stone -lehden David Fricke antoi sille neljä tähteä viidestä ja kommentoi sen olevan odotuksen arvoinen. Brittiläinen NME antoi kolme ja puoli tähteä viidestä ja sanoi ”se ei ole mestariteos, jota toivoimme, mutta se on silti hemmetin hyvä albumi”. Pitchforkin arvostelija Ryan Dombal antoi Anglesille 5,9/10 pistettä ja kehui muun muassa kappaleita ”Gratisfaction” ja ”Taken for a Fool”, mutta kritisoi albumi säkeistöjen ja kertosäkeiden sekä toisaalta musiikin ja sanoitusten epäyhtenäisyyttä. Brittiläisen Clash-lehden Simon Harper antoi sille 8/10 pistettä ja piti sitä mahdollisesti The Strokesin parhaana albumina sitten Is This Itin.
Antaessaan albumille kaksi tähteä viidestä Soundin kriitikko Tero Alanko kirjoittaa ”ohjelmoitujen rytmien olevan yhtyeen fetissi, jonka funktiota on vaikea ymmärtää”. Rumba-lehden Anton Vanha-Majamaa antoi sille niin ikään kaksi tähteä viidestä ja päätti arvostelunsa: ”Olisiko tämä jo vihdoin tässä?” Helsingin Sanomat antoi sille neljä tähteä viidestä ja sanoi sen olevan ”tasapainoinen kokonaisuus kotikaupunkinsa 1970-luvun lopun taidepunkista lainaavaa kuivaa ja kulmikasta Strokes-soundia sekä 1980-luvun diskorockista ammentavia uusia sävyjä.”
Vastaanotto > Arvostelut

| --- | --- |
 Metacritic: 71/100  AllMusic:   The A.V. Club: B+  Clash: 8/10  Desibeli.net   Entertainment Weekly: B−  The Guardian:  :  Helsingin Sanomat:   NME:   Pitchfork: 5.9/10  Rolling Stone:   Rumba:   Soundi:
Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat yhtyeen jäsenten tekemiä.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Machu Picchu | 3.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Under Cover of Darkness | 3.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Two Kinds of Happiness | 3.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | You’re So Right | 2.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Taken for a Fool | 3.25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Games | 3.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Call Me Back | 3.03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Gratisfaction | 2.59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Metabolism | 3.05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Life is Simple in the Moonlight | 4.15 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 34.27 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano ja henkilöstö > Yhtye

Julian Casablancas – laulu, kitara, taustalaulu
Albert Hammond – rytmikitara, koskettimet, taustalaulu
Nick Valensi – kitara, koskettimet, taustalaulu
Nikolai Fraiture – basso
Fabrizio Moretti – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Kokoonpano ja henkilöstö > Tuotanto

Tuottajat: Gus Oberg, The Strokes, Joe Chiccarelli (kappaleet 2, 3, 8 ja 10)
Masterointi: George Marino
Tekniikka: Gus Oberg
Miksaus: Noah Georgeson, Gus Oberg (kappaleet 2 ja 8)
Kansitaide: Guy Pouppez
Lähde:
Listasijoitukset ja palkinnot

Listasijoitusten lähde:
Julkaisuhistoria

| Maa | Levy-yhtiö | Formaatti | Kataloginumero | Julkaistu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Eurooppa | RCA, Sony Music | CD-levy | 88697 53472 2 | 18. maaliskuuta 2011 |
|  Eurooppa | RCA, Sony Music | Vinyylilevy | RTRADLP530 | 21. maaliskuuta 2011 |
|  Britannia  Irlanti | Rough Trade | CD | RTRADCD530 | 17. maaliskuuta 2011 |
|  Britannia  Irlanti | Rough Trade | Vinyyli | 88697534721 | 21. maaliskuuta 2011 |
|  Yhdysvallat | RCA | CD | 88697-53472-2-RE1 | 22. maaliskuuta 2011 |
|  Yhdysvallat | RCA | Vinyyli | 88697372552 | 2011 |
|  Brasilia | RCA, Sony Music | CD | 88697534722 | 2011 |
|  Meksiko | RCA, Sony Music | CD | 88697534723 | 21. maaliskuuta 2011 |
|  Australia | RCA | CD | 88697534722 | maaliskuu 2011 |
|  Kanada | RCA | CD | 88697-53472-2-RE1 | 22. maaliskuuta 2011 |
|  Indonesia | RCA | CD | 88697-53472-2-RE1 | 2011 |
|  Japani | RCA | CD | SICP 3046 | 23. maaliskuuta 2011 |
|  Venäjä | Sony Music, RCA, CP Digital | CD | 88697867272 | 21. maaliskuuta 2011 |
Lähde:
Arthur Henderson

Arthur Henderson
Arthur Henderson (13. syyskuuta 1863 Glasgow – 20. lokakuuta 1935) oli brittipoliitikko, ammattiyhdistysjohtaja ja aseistariisunnan kannattaja. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1934.
Elämäkerta

Arthur Henderson syntyi Skotlannissa Glasgow'n kaupungissa. Hänen isänsä oli tekstiilityöläinen, joka kuoli poikansa ollessa kymmenvuotias. Isän kuoleman jälkeen Arthur Henderson muutti Englannin koillisosassa sijaitsevaan Newcastle upon Tynen kaupunkiin.
Henderson työskenteli veturitehtaalla jo 12-vuotiaana. Kun hän oli päättänyt oppipoika-aikansa 17-vuotiaana, hän muutti Southamptoniin vuodeksi ja tämän jälkeen hän palasi synnyinkaupunkiinsa työskennelläkseen teräsvalimossa. Tällöin hän myös kääntyi metodistiksi vuonna 1879 ja aloitti uransa maallikkosaarnaajana. Henderson kuitenkin joutui työttömäksi vuonna 1884 ja niin hän aloitti itsensä koulutuksen ja saarnaamisen opiskelun.
Henderson aloitti myös aktiivin toimintansa ammattiyhdistyksessä ja samoin Englannin työväenpuolueessa, jossa kummassakin hän elämänsä aikana hoiti monia vastuunalaisia tehtäviä.
Hänellä oli takanaan myös pitkä ura alahuoneessa ja hän toimi useita kertoja myös ministerinä; sisäministerinä vuonna 1924 ja ulkoministerinä 1929–1931.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Henderson johti työväenpuoluetta ja kannatti sotaa. Elämänsä loppupuolen Henderson omisti rauhanaatteelle ja yritti voimakkaasti vastustaa kiihtyvää asevarustelua. Hän osallistui keskeisenä henkilänä Geneven aseistariisuntakonferenssiin, ja tämä toiminta johti hänelle vuonna 1934 myönnettyyn Nobelin rauhanpalkintoon.
Arthur Henderson kuoli 72-vuotiaana. Hänen kahdesta pojastaan tuli kummastakin menestyviä työväenliikkeen poliitikoita ja pitkäaikaisia parlamentin jäseniä. Hänen toisesta pojastaan William Hendersonista tehtiin perinnöllinen paroni Henderson of Westgate ja kolmannesta pojastaan Athurista tuli elinikäinen paroni Rowley.
Aiheesta muualla

Nobel-elämäkerta
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
Major League Baseball -kausi 1879

Kausi 1879 oli neljäs National Leaguen kausi. Liigan mestaruuden voitti toista kauttaan pelannut Providence Grays, joka liigojen välisissä play-offseissa voitti Albany Blue Stockingsin (National Association) voitoin 2–0. Ensimmäisen kerran avauskauden jälkeen liigassa pelasi kahdeksan joukkuetta.
Sarjataulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| National League | National League | National League | National League | National League | National League |  |
| Sija | Joukkue | Voitot | Tappiot | Tasan | Voittosuhde |   GB |

| 1. | Providence Grays | 59 | 25 | 1 | .702 | – |
| 2. | Boston Red Caps | 54 | 30 | 0 | .643 |   5 |
| 3. | Buffalo Bisons | 46 | 32 | 1 | .590 | 10 |
| 4. | Chicago White Stockings | 46 | 33 | 4 | .582 | 10.5 |
| 5. | Cincinnati Reds | 43 | 37 | 1 | .538 | 14 |
| 6. | Syracuse Stars | 22 | 48 | 1 | .314 | 30 |
| 7. | Cleveland Blues | 27 | 55 | 0 | .329 | 31 |
| 8. | Troy Trojans | 19 | 56 | 2 | .253 | 35.5 |
| --- | --- |
    : Joukkue poistettiin liigasta kauden jälkeen. Tilalle tuli Worcester Worcesters, tunnettu myös nimillä Brown Stockings tai Ruby Legs.
Willem van Aelst

| Willem van Aelst |
| --- | --- |
 Riista-asetelma, 1661, National Gallery of Art, Washington, D. C.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1627 Delft, Alankomaat
Kuollut: 22. toukokuuta 1683 (56 vuotta) Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  Barokki
Willem van Aelst (16. toukokuuta 1627 Delft – 22. toukokuuta 1683 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakaudella vaikuttanut asetelmamaalari, joka tunnetaan erityisesti riistaa ja metsästysvälineitä kuvaavista maalauksistaan. Teknisesti äärimmäisen taitava van Aelst unohdettiin vuosiksi, mutta hänen maineensa ja arvostuksensa on noussut viime vuosina järjestettyjen retrospektiivinäyttelyjen ansiosta.
Elämä ja ura

Van Aelst oli setänsä, asetelmamaalari Evert van Aelstin (1602–1657) oppilas. Vuonna 1643 hän liittyi Delftin Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan. Hän on poikkeus hollantilaisten maalareiden joukossa, sillä hän oleskeli pitkiä aikoja ulkomailla.
Elämä ja ura > Ranska ja Italia

Vuosina 1645–1649 van Aelst työskenteli Ranskassa ja asui Pariisissa taiteilijayhteisössä. 1649–1656 hän asui Italiassa ja toimi Firenzessä Toscanan arkkipiispan Ferdinando II de’ Medicin hovimaalarina. Hän kuului Italiassa nimellä Schildersbent tai Bentvueghels tunnettuun pohjois-eurooppalaisten maalarien yhdistykseen, jossa hän sai lempinimen Vogelverschrikker (suom. linnunpelätti). Palattuaan Alankomaihin hän signeerasi teoksensa lempinimellään tai nimellä Guillermo van Aelst. Kuumaverinen, itsetietoinen ja mitä ilmeisimmin juopotteluun taipuvainen van Aelst joutui lähtemään Italiasta lähes tapettuaan miehen kapakkatappelussa.
Elämä ja ura > Aika Amsterdamissa ja perintö

Hän palasi matkoiltaan ensin Delftiin ja asettui lopulta vuonna 1657 Amsterdamiin, jossa hän meni naimisiin ja perusti perheen. Hän maalasi samanlaisia riista- ja kukka-asetelmia kuin Italiassa ja kohosi pian myös kotimaassaan yläluokan suosikiksi.
Van Aelstin dynaamiset sommitelmat, värienkäyttö, kyky kuvata materiaaleja ja tekninen taituruus saivat paljon jäljittelijöitä. Hänen vaikutuksensa näkyy Elias van den Broeckin (n. 1650–1708), Simon Verelstin (1644–1721) ja Jan van Huysumin (1682–1749) maalauksissa. Van Aelstin ennakkoluulottomuus näkyy myös hänen valinnoissaan oppilaikseen. Naistaiteilijat olivat harvinaisia Alankomaiden kultakaudella. Kukka-asetelmia maalanneet naistaiteilijat Rachel Ruysch (1664–1750) ja Maria van Oosterwijck (1630–1693) olivat molemmat van Aelstin oppilaita.
Tyyli ja teokset

Van Aelst maalasi valokuvamaisen realistisia pöytä-, kukka-, hedelmä- ja riista-asetelmia. Hän oli erittäin taitava kuvaamaan erilaisia pintamateriaaleja kuten lasia, metallia ja kankaita. Van Aelst asiakkaat olivat oman aikansa varakasta eliittiä ja hänen työnsä olivat yhtä ekslusiivisia ja ylellisiä kuin ne esineet, joita maalauksissa kuvattiin.
Van Aelst tunnetaan nykyisin erityisesti riista-asetelmistaan. Noin kolmasosa van Aelstin asetelmista kuvaa riistaa ja metsästysvälineitä aikana, jolloin metsästys oli vain aatelille ja suurmaanomistajille rajattu harrastus. Metsästysaiheiset maalaukset säilyivät asettelultaan samankaltaisina lähes koko hänen uransa ajan, mutta ovat osoituksia tekniikkansa täydellisesti hallitsevasta mestarista.
Tyyli ja teokset > Ranskan ja Italian ajan vaikutus tyylin kehitykseen

Van Aelstin tyyliin vaikutti hänen aikansa Ranskassa ja Italiassa. Pariisissa vietettyjen vuosien (1645–1649) aikana Van Aelst alkoi maalata aiempaa suurempia ja sommittelultaan monimuotoisempia asetelmia, jotka esittivät usein ylellisyysesineitä. Van Aelstin ajalta Medicien hovimaalarina Italiassa (1649–1656) tunnetaan 14 maalausta, joiden aiheina olivat metsästys, kukat ja erilaiset eksoottiset keräilyesineet. Hänen työhönsä vaikuttivat hänen Italiassa tapaamansa hollantilaiset Matthias Withoos (1627–1703) ja Otto Marseus van Schrieck (1613–1678). Palattuaan Amsterdamiin vuonna 1657 van Aelst mukautti tyylinsä uuteen kilpailutilanteeseen ja alkoi maalata aiempaa rennommalla ja vapaamalla otteella.
Tyyli ja teokset > Van Aelst asetelmamaalauksen kehittäjänä

Van Aelstin maalausten värienkäytössä näkyy hänen edeltäjänsä Jan Davidsz. de Heemin (1606–1684) vaikutus, mutta van Aelst kehitti asetelmamaalausta omissa töissään uuteen suuntaan. Yhtenäisen ja tasaisen valaistuksen sijasta van Aelst suosi voimakkaita valoja ja varjoja, jotka korostavat ja häivyttävät yksityiskohtia. Hän hylkäsi aiempien asetelmien symmetrisen ja staattisen sommittelun. Esimerkiksi maalauksessa Kukka-asetelma ja kello (1663) näkyy Willem Kalfin (1619–1693) vaikutus, mutta myös van Aelstin oma kyky kehittää perinnettä. Maalauksessa on katsetta ohjaava voimakas diagonaalisommitelma. Van Aelstin dynaamiset sommitelmat saivat pian runsaasti jäljittelijöitä.
Teoksia

Hedelmäasetelma ja kristallimaljakko, 1652, 73 × 58 cm, Palazzo Pitti, Firenze.
Kukka-asetelma, 1656, 46,4 × 55,9 cm, North Carolina Museum of Art, Raleigh.
Asetelma. Kanoja, 1658, 95 × 78,5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Riista-asetelma, 1661, 84,7 × 67,3 cm, National Gallery of Art, Washington, D.C.
Riista-asetelma, 1664, 68 × 54 cm, Nationalmuseum, Tukholma.
Hedelmäasetelma, 1670, 58,4 × 50 cm, Royal Collection of the United Kingdom.
Riista-asetelma. Kuolleita lintuja ja laukku, 1674, Getty Center, Los Angeles.
Kukka-asetelma ja perhonen, 1677, 32 × 26 cm, yksityiskokoelma.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willem van Aelst Wikimedia Commonsissa
Kukka-asetelma ja kello, 1663, 62,5 × 49 cm, Mauritshuis, Haag.
Riista-asetelma ja samettilaukku marmoripaadella, n. 1665, 67,3 ×  54 cm, Museum of Fine Arts, Houston.
Suomen presidentinvaali 2030

Suomen presidentinvaalin 2030 ensimmäinen kierros järjestettäneen 27. tammikuuta 2030. Istuva tasavallan presidentti Alexander Stubb voi asettua vaaleissa ehdolle jatkokaudelle.
Äänioikeus vaaleissa on kaikilla Suomen kansalaisilla, jotka ovat ensimmäisen kierroksen vaalipäivään mennessä vähintään 18-vuotiaita. Asuinpaikka ei vaikuta äänioikeuteen.
Eteläpuisto

| Eteläpuisto |
| --- | --- |
 Eteläpuisto Hatanpään arboretumista nähtynä Sauna Open Air -festivaalin aikaan.
Sijainti:  Tampereella Pyhäjärven rannalla
Koordinaatit:  61°29′26″N, 023°45′15″E
Perustettu:  1915–1917 ja 1928–1929
Rakennuttaja:  Tampereen kaupunki
Suunnittelija:  kaupungininsinööri K. Vaaramäki
Eteläpuisto on Tampereen keskustan eteläpuolella Pyhäjärven rannassa sijaitseva puisto joka rajautuu pohjoisessa Eteläpuisto-katuun ja Tampereen valtatiehen, ja idässä Ratinansalmeen jonka ylittävä Tampereen valtatien silta yhdistää alueen Ratinan kaupunginosaan.
Eteläpuistosta esiteltiin kaksi asemakaavaluonnosta vuonna 2016 joissa alueelle kaavailtiin 2500 asukkaan asuinaluetta, mikä herätti osassa asukkaista vastarintaa ja kaupunki luopui ainakin osasta suunnitelmista.
Historiaa

Eteläpuistossa oli 1800-luvun lopulla venäläisten sotilaiden kasvimaita ja kellareita, ja sisällisodan aikana 1918 siellä kasvatettiin väliaikaisesti perunaa ja lanttua. Puisto rakennettiin kahdessa jaksossa vuosina 1915–1917 ja 1928–1929. Puiston suunnittelijana oli kaupungininsinööri K. Vaaramäki ja sen rakentamista johti kaupunginpuutarhuri Onni Karsten. Sinne rakennettiin vuonna 1924 klassista tyyliä oleva pyöreä soittolava. Sen tilalle tuli vuonna 1950 Wäinö Aaltosen suunnittelema Osuustoiminta-muistomerkki, kaksipuolinen teos  ”Ostoksilta paluu” ja toisella puolella teosta on “Tukinkantajat”. Se oli julkistuksensa aikaan Pohjoismaiden suurin veistos. Vuonna 1953 puistoon pystytettiin Yrjö Liipolan tekemä teollisuusmies Fabian Klingendahlin rintakuva. Eteläpuistossa ovat Suomen paksuimmat mongolianvaahtera- ja paperikoivuyksilöt.
Eteläpuiston rantatasenne on toiminut 1950- ja 60-luvulla speedwayratana, myöhemmin sillä on järjestetty muun muassa Sauna Open Air -festivaali, joka oli siellä ensimmäisen kerran vuonna 2004, sittemmin se on siirtynyt muualle.
Kuvia

Osuustoimintamuistomerkki ”Ostoksilta paluu”.
Teoksen “Tukinkantajat” puoli.
Teollisuusmies Klingendahlin rintakuva.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eteläpuisto Wikimedia Commonsissa
Kermaperunat

Kermaperunat on yleinen lisukeruoka, johon tulee vähintään kermaa, perunoita ja mausteita. Kermaperunat voi muokata esimerkiksi valkosipulikermaperunoiksi lisäämällä vain vuokaan valkosipulia. Ruokalaji toimii usein liharuokien lisäkkeenä, ei niinkään pääruokana. Kermaperunoita saa myös valmisruokana.
Variaattori

Variaattori on automaattinen voimansiirtojärjestelmä, jonka välityssuhde muuttuu moottorin kierrosten sekä kuormituksen mukaan. Tämän avulla käytössä on aina parhain välitys ja moottori pyrkii toimimaan taloudellisimmalla kierroslukualueella. Hihnavariaattorin toiminta perustuu kartiomaisiin hihnapyöriin sekä edessä että takana, sekä niitä yhdistävään voimansiirtohihnaan. Hihnan asentoa kartioilla säätelee yksinkertainen keskipakoisvoimaan perustuva puristusmekanismi joka siten pyrkii muuttamaan välitystä moottorille edullisimmaksi.
Variaattoreita käytetään yleisesti moottorikelkoissa, mönkijöissä, skoottereissa, leikkuupuimureissa ja mopoautoissa. 
DAF ja Volvo ovat valmistaneet variaattori-voimansiirrolla (Variomatic) toimivia henkilöautoja, esimerkiksi Volvo 343 sekä DAF 66, myös Nissan on valmistanut Primeraa Transmatic-nimisellä variaattorilla.
Nykyään portaaton vaihteisto on elektronisesti ohjattu (CVT) ja toimii samojen periaatteiden mukaan kuin DAF:n alun perin suunnittelema variaattori. Kuminen vetohihna on saanut väistyä teräslamelleista valmistetun hihnan tieltä. CVT-vaihteistoja käytetään muun muassa Audeissa, Hondassa, Toyotassa (erityisesti hybrideissä), Subaruissa, Mitsubisheissä, Mineissä, sekä Opel Corsassa.
Teppo Vihola

Teppo Tapani Vihola (19. syyskuuta 1954 Jyväskylä – 27. syyskuuta 2024 Jyväskylä) oli suomalainen historiantutkija, dosentti ja museonjohtaja. Vihola toimi Suomen maatalousmuseo Saran johtajana vuosina 2009–2018 ja tätä ennen Snellman-instituutin johtajana, sekä Kuopion kesäyliopiston tiederehtorina. Suomen maatalousmuseon johtajan tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuoden 2018 lopussa.
Filosofian tohtori Vihola on työskennellyt assistenttina, yliassistenttina ja Suomen historian dosenttina Jyväskylän yliopiston historian laitoksella. Lisäksi hän on toiminut taloushistorian dosenttina Joensuun yliopistossa, sekä Suomen Akatemian tutkimusassistenttina. Vihola on kirjoittanut historioita Keuruun ja Lahden kaupungeille, Keski-Suomen liitolle sekä MeritaNordbankenille. Hän tutki väitöksessään suomalaisen maatalouden muuttumista 1860-luvun nälkävuosista ensimmäiseen maailmansotaan asti.
Julkaisuja

”Molotovin rauhankyyhkyt” Kuopion taivaalla: Kuopion pommitukset talvisodassa 1939-40. Gummerus, Jyväskylä, 2009.
Lahden historia 3, Lahden talouselämän historia. Lahti, 1996.
Rahan ohjaaja. Yhdyspankki ja Merita 1950-2000. Merita, Jyväskylä, 2000.
Aiheesta muualla

Viholan haastattelutallenne aiheesta "Snellman ja Kuopio" (2004)
Rubidium

Rubidium (lat.  rubidium) on alkalimetalleihin lukeutuva alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Rb ja järjestysluku 37. Rubidium on hopeanvärinen, pehmeä metalli, joka muiden alkalimetallien tavoin reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa. Sen löysivät Robert Bunsen ja Gustav Kirchhoff spektrianalyysin avulla Heidelbergissä vuonna 1861. Rubidiumia käytetään muun muassa atomikelloissa, valokennoissa ja katalyyttinä.
Luonnossa rubidium sisältää ainoan pysyvän isotoopin 85Rb lisäksi noin 28 % hajoavaa isotooppia 87Rb, joka on heikosti radioaktiivista.
Ominaisuudet ja rakenne

Rubidium on yksi elektropositiivisimmista metalleista ja kuuluu alkalimetallien ryhmään. Rubidium kuuluu jaksollisen järjestelmän ensimmäisen pääryhmän viidenteen jaksoon ja sijaitsee strontiumin vieressä. Rubidiumin sulamispiste on 40 °C, joten se voi esiintyä luonnossa myös nestemäisenä.
Rubidiumin elektronikonfiguraatio on [Kr]5s1. Rubidium saattaa syttyä itsestään palamaan ja muiden alkalimetallien tavoin reagoi erittäin kiivaasti veden kanssa vapauttaen vetyä. Kuten muutkin alkalimetallit, rubidium muodostaa elohopean kanssa amalgaameja. Rubidiumin ja kaliumin liekit ovat molemmilla violetit, joten spektroskooppisia menetelmiä tarvitaan erottamaan nämä kaksi alkuainetta toisistaan.
Ominaisuudet ja rakenne > Yhdisteet

Rubidiumin hapetusluku on lähes aina +I. Rubidium voi muodostaa erilaisia yhdisteitä, joista rubidiumkloridi (RbCl) on eniten käytetty yhdiste. Rubidiumkloridia käytetään biokemiassa merkkiaineena, koska luonnostaan sitä esiintyy elävissä organismeissa vain vähän. Toinen yleinen rubidiumin yhdiste on rubidiumhydroksidi (RbOH), jota käytetään lähtöaineena monissa rubidiumpohjaisissa reaktioissa. Rubidiumhopeajodidilla (RbAg4I5) on korkein sähkönjohtavuus huoneenlämpötilassa kaikista tunnetuista ionikiteistä. Rubidiumilla on monia oksideja, joita syntyy, kun rubidiummetalli joutuu ilman kanssa tekemisiin. Rubidium muodostaa myös suoloja halidien kanssa, kuten muun muassa rubidiumfluoridin ja jo edellä mainitun rubidiumkloridin.
Ominaisuudet ja rakenne > Isotoopit

Luonnostaan rubidium esiintyy kahdella eri isotoopilla massaluvuilla 85 ja 87. Massaluvulla 85 esiintyvä rubidiumin isotooppi on pysyvä ja massaluvun 87 isotooppi on radioaktiivinen isotooppi, jota esiintyy luonnossa noin 28 %. Radioaktiivisen rubidiumin hajoaminen luonnossa tapahtuu β--hajoamisella. Radioaktiivinen rubidiumin isotooppi hajoaa negatiivisen beetapartikkelin emissiolla pysyväksi strontium-87:ksi. Lisäksi rubidiumilla on 24 muuta synteettisesti valmistettua isotooppia. Rubidium-87 puoliintumisaika on 4,8·1010 vuotta. Eräs rubidiumin synteettinen isotooppi on Rubidium-82, jota valmistetaan elektronisieppauksella strontium-82:sta. Tätä rubidiumin isotooppia käytetään positroniemissiokuvauksessa (PET) merkkiaineena. Rubidium-82 puoliintumisaika on 76 s.