stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juho Ritola

| Juho Ritola |
| --- | --- |
 Juho Ritola Haapavedellä 1902.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Robert Ritola
Syntynyt: 4. joulukuuta 1871 Haapavesi
Kuollut: 26. toukokuuta 1959 (87 vuotta) Haapavesi
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto 
Johan (Juho, Jussi) Robert Ritola (4. joulukuuta 1871 Haapavesi – 26. toukokuuta 1959 Haapavesi) oli aikakautensa tunnetuimpia hiihtäjiä.
Ritola hiihtäjänä

Juho Ritola oli hiihtäjäsukua, toinen suurhiihtäjä Aappo Luomajoki oli hänen sukulaisensa – Ritolan äidin serkku. Ritolan kerrotaan hiihtäneen ahkerasti 5-vuotiaasta lähtien, kilpailuihin hän osallistui täytettyään kymmenen. Hiihtoinnostuksen hän ilmeisesti peri isältään Matilta. 17-vuotiaana hän sijoittui Aappo Luomajoen kanssa palkintosijoille Oulun hiihdossa, 30 kilometrin kilpailun toinen sija tuotti palkintona 80 markkaa rahaa.
Ritola voitti kilpailuja Suomessa ja ulkomailla, muun muassa Ruotsissa, ja löi aiempia ennätyksiä. Sortavalan hiihdoissa 17. maaliskuuta vuonna 1895 voitettuaan hänelle laadittiin erityinen onnitteluruno. Kotimatka kisoista tehtiin Joensuusta hiihtämällä, sen pituus oli peräti 40 vanhaa peninkulmaa. Tukholmassa suomalaiset Ritola, Juho Räihä ja Fredrik Liljeberg ottivat kolmoisvoiton 1892, paras norjalainen hävisi Ritolalle 12 minuuttia ja paras ruotsalainen lähes puoli tuntia. Suomalaisilla oli etunaan 1890-luvulla suurempi määrä kilpailuja ja paremmat välineet, joilla he saattoivat hiihtää tasaisella maalla kaksipotkuista vuorotahtia. Tukholman kisojen palkintojenjaosta Ritola ei joutunut suksille, vaan professori Nordenskjöldin tarjoamille illallisille. Tarina kertoo, että paluumatkalla laiva juuttui jäihin Tukholman saaristossa, jolloin Ritola laskeutui jäälle, keihästi kuusi hyljettä ja kiskoi ne kannelle.
Ritola hiihti ensimmäisissä Pohjoismaisissa kisoissa 1901 Tukholmassa 60 kilometrin kilpailussa kolmanneksi. Kilpailu päättyi suomalaisten kolmoisvoittoon. Ritola jäi voittaneesta Otto Hepoahosta 12 minuuttia.
Ritola voitti vielä 37-vuotiaana Oulun hiihtojen 20. pitokerralla hopeisen tuopin, vuotta aiemmin eli 1908 hän oli ollut neljäs. Ikämiehenä hän myös sijoittui ensimmäiseksi Raahen piirin hiihtoammunnassa sarjassaan.
Elämänvaiheet

Ritola eli lähes 90-vuotiaaksi, harrastaen koko ikänsä ahkerasti metsästystä ja kalastusta. Aappo Luomajoen kanssa hän kerran onnistui pyydystämään hiihtäen suden, hirvi ja kettu olivat kuitenkin tavallisempia saaliita.
Ritola tunnettiin suksiseppänä, Helsingin suksinäyttelyssä hän voitti ensimmäisen palkinnon. Niin sanottu haapavetinen suksimalli on lähtöisin hänen kotitalostaan. Helsingin hiihtomuseossa on edelleen paljon Ritolan keräämiä ja tekemiäkin suksia, vuonna 1930 pidettyyn suksikeräykseen hän lahjoitti eniten suksia ja sai siitä palkinnon.
Ritola oli sanavalmis kansanmies, hän myös kokosi sananparsia ja sutkauksia, joista sai Pohjois-Pohjalaiselta Osakunnalta kunniapalkinnon. Hänet nimitettiin Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan II luokan ritariksi.
Ritolan esimerkin arvellaan vaikuttaneen suuresti hiihdon yleistymiseen, häntä pidetään usein ensimmäisenä kansainvälisenä hiihtosankarina Suomessa. Hänen poikansa, vuonna 1902 syntynyt Matti Ritola, edusti Suomea ensimmäisissä talviolympialaisissa Chamonix’ssa vuonna 1924.
Aiheesta muualla

Suomalaisia suurhiihtäjiä I. Jussi Ritola, Aamulehti, 19.12.1937, nro 342, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Oulun ja Haapaveden hiihtosankarit, Suomen Kuvalehti, 11.03.1939, nro 10, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Lillestrøm SK

Lillestrøm Sportsklubb on  jalkapalloseura Lillestrømistä Norjasta. Se perustettiin vuonna 1917, kun kaksi paikallista seuraa yhdistyi. Seuralla on yli  2 300 jäsentä. Joukkue on voittanut viidesti Norjan mestaruuden ja neljästi cup-mestaruuden.
Kotiottelunsa joukkue pelaa yli 12 000-paikkaisella Åråsen Stadionilla.
Saavutukset

Norjan mestaruus 1959, 1976, 1977, 1986, 1989
Norjan Cupin voitto 1977, 1978, 1981, 1985, 2007, 2017
Royal Leaguen kakkossija 2005
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Kanari-Fansen, kannattajien sivu
| n k Jalkapallon Norjan mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1938 Fredrikstad FK  1939 Fredrikstad FK  1948 SK Freidig  1949 Fredrikstad FK  1950 IF Fram Larvik  1951 Fredrikstad FK  1952 Fredrikstad FK  1953 Larvik Turn & IF  1954 Fredrikstad FK  1955 Larvik Turn & IF  1956 Larvik Turn & IF  1957 Fredrikstad FK  1958 Viking FK  1959 Lillestrøm SK  1960 Fredrikstad FK  1961 Fredrikstad FK  1962 SK Brann  1963 SK Brann  1964 FC Lyn Oslo  1965 Vålerenga Fotball  1966 Skeid Fotball  1967 Rosenborg BK  1968 FC Lyn Oslo  1969 Rosenborg BK  1970 Strømsgodset IF  1971 Rosenborg BK  1972 Viking FK  1973 Viking FK  1974 Viking FK  1975 Viking FK  1976 Lillestrøm SK  1977 Lillestrøm SK  1978 IK Start  1979 Viking FK  1980 IK Start  1981 Vålerenga Fotball  1982 Viking FK  1983 Vålerenga Fotball  1984 Vålerenga Fotball  1985 Rosenborg BK  1986 Lillestrøm SK  1987 Moss FK  1988 Rosenborg BK  1989 Lillestrøm SK  1990 Rosenborg BK  1991 Viking FK  1992 Rosenborg BK  1993 Rosenborg BK  1994 Rosenborg BK  1995 Rosenborg BK  1996 Rosenborg BK  1997 Rosenborg BK  1998 Rosenborg BK  1999 Rosenborg BK  2000 Rosenborg BK  2001 Rosenborg BK  2002 Rosenborg BK  2003 Rosenborg BK  2004 Rosenborg BK  2005 Vålerenga Fotball  2006 Rosenborg BK  2007 SK Brann  2008 Stabæk IF  2009 Rosenborg BK  2010 Rosenborg BK  2011 Molde FK  2012 Molde FK  2013 Strømsgodset IF  2014 Molde FK  2015 Rosenborg BK  2016 Rosenborg BK  2017 Rosenborg BK  2018 Rosenborg BK  2019 Molde FK  2020 FK Bodø/Glimt  2021 FK Bodø/Glimt  2022 Molde FK  2023 FK Bodø/Glimt
Kaarle XII:n Norjan sotaretki

Kaarle XII:n Norjan sotaretki oli Ruotsin kuninkaan Kaarle XII:n epäonnistunut yritys Norjan valtaamiseksi Tanskalta suuren Pohjan sodan loppuvaiheessa vuosina 1716–1718.
Tapahtumat

Syyskuussa 1716 Kööpenhaminan lähistöllä oli noin 50 000 sotilaan tanskalais-venäläinen armeija valmistautumassa Skånen valtaukseen. Ahvenanmaalla oli 21 000 sotilaan tanskalaislaivasto, joka uhkasi Tukholmaa. Ruotsin kuningas, joka oli onnistunut Turkista paluunsa jälkeen kokoamaan uuden armeijan, näki Norjan-hyökkäyksen parhaaksi puolustautumiskeinoksi ja vastapuolen valtioiden erimielisyyksien synnyttämiseksi. Loppuvuonna 1716 kuningas aloitti etenemisen kohti Kristianiaa, joka olikin Ruotsin hallussa kesään 1717 saakka. Tätä laajempi Norjan-valloitus oli kuitenkin mahdoton Tanskan vahvan laivaston uhatessa.
Lokakuussa 1718 operaatio aloitettiin uudestaan. Tarkoituksena oli välttää suuria taistelukenttiä ja valloittaa sen sijaan maavoimin Tanskan linnoituksia pitkien piiritysten avulla. Ruotsin 40 000 miehen kokoinen pääarmeija ylitti rajan 30. lokakuuta 1718. Fredrikstenin linnoituksen piiritys alkoi kolme viikkoa myöhemmin. Pohjoisempana aloitettiin Trondheimin sotaretki. Marraskuun viimeisen päivän iltana kuningas sai luodin päähänsä ja kuoli. Karoliinijoukot vetäytyivät, ja koko sota oli Ruotsin osalta päättynyt. Trondheimia piirittäneet Carl Gustaf Armfeltin ruotsalais-suomalaiset joukot joutuivat perääntyessään uudenvuoden aattona 31. joulukuuta 1718 lumimyrskyyn, ja noin puolet 5 000 miehen armeijasta menehtyi tunturimaastoon lähelle Duvedin kylää. Heitä oli yritetty marssittaa mahdollisimman nopeasti omalle puolelle, ja he olivat joutuneet yöpymään useina peräkkäisinä myrskyöinä taivasalla. Menehtyneistä yli kaksi kolmasosaa oli suomalaisia.
Seuraukset

Kuninkaan kuolema käynnisti valtataistelun Ulriika Eleonooran ja 18-vuotiaan Karl Fredrikin välillä. Ulriika Eleonoora oli Kaarle XII sisar ja Karl Fredrik aiemmin kuolleen vanhemman sisaren  poika.
Aiheesta muualla

Erkki Räikkönen : Isonvihan synkin murhenäytelmä. Armfeltin kuolinmarssi Tydalin tuntureilla, Suomen Kuvalehti, 03.12.1927, nro 49, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aarne Laitakari : Kaarlolaisten jäljillä Norjan tuntureilla. Millaisessa maastossa tuhoutui Armfeltin armeija pyryyn ja pakkaseen talvella 1718-19, Hakkapeliitta, 18.12.1934, nro 51-52, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Salama Simonen : Kaarlelaisten kuolemantie. Kaarle XII:n viimeisen murhenäytelmän tapahtumapaikat muistomerkein ikuistettuina, Hakkapeliitan joulu, 01.12.1937, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Asta Leppä

| Asta Leppä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1965
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  toimittaja, tietokirjailija, kolumnisti
Kirjailija
Esikoisteos:  Sinä et hävinnyt (2008)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Asta Leppä (s. 1965) on suomalainen toimittaja, kolumnisti ja tietokirjailija.
Elämä ja ura

Leppä on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta. Vuosina 1989–2006 hän työskenteli Anna-lehdessä. Hän on kirjoittanut vapaana toimittajana suomalaisiin tiedotusvälineisiin yhteiskunnallisista aiheista, erityisesti eriarvoistumisesta, huono-osaisuudesta ja muuttuvasta työelämästä. Hän on myös toiminut kolumnistina sekä Yleisradiossa että useissa aikakausi- ja sanomalehdissä. Leppä on pitänyt kolme valokuvanäyttelyä.lähde?
Lepän ensimmäinen teos Sinä et hävinnyt ilmestyi vuonna 2008. Kirja käsittelee ero- ja surutyötä puolison kuoleman jälkeen. Kriitikko Suvi Aholan mukaan ”tätä lähemmäs Augustinuksen Tunnustuksia nykypäivänä tuskin pääsee”. Esseitä sisältävä Voittajien varjot – elämää eriarvoisten tasavallassa ilmestyi 2017. Kirjaa siivitti Lepän jäsenyys Tampereen yliopiston professori Juho Saaren vetämässä  tutkimusprojektissa Kaksi Suomea – kasvaako eriarvoisuus (KASU) -ryhmässä 2015–2017. Kriitikko Ville Hämäläisen mukaan teos ”edustaa samansuuntaista traditiota esimerkiksi bell hooksin ja Martha Nussbaumin kanssa” ja ”tuo suomalaiseen asiaproosan piiriin tärkeän yhteiskunnallisen kysymyksen, joka ansaitsee saada muidenkin kuin sosiologien huomion osakseen.” Lepän tieteisnovelli Avain sijoittui vuoden 2017 Atorox-kisassa kymmenen parhaan joukkoon. Lepän esseistinen Sävyttömät sanat – kun vastakkainasettelut saivat vallan ilmestyi vuonna 2019 ja oli Kanava-palkintoehdokas.
Vuonna 2021 Ylellä julkaistiin Lepän podcast-sarja Asta Leppä ja köyhä Suomi.
Teokset

Sinä et hävinnyt.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-21282-9
Voittajien varjot – Elämää eriarvoisten tasavallassa.  Helsinki:  Kirjapaja, 2017.  ISBN 9789522887382
Sävyttömät sanat – Kun vastakkainasettelut saivat vallan.  Helsinki:  Kirjapaja, 2019.  ISBN 9789523540736
Simpukka ja yhdeksän muuta soittoa.  Turku:  Kustantamo Helmivyö, 2020.  ISBN 9789527211564
Aivan äksänä: kun huomasin kuuluvani sukupolveen.  Helsinki:  Kirjapaja, 2022.  ISBN 978-952-354-556-4
Aiheesta muualla

Asta Leppä ja köyhä Suomi Yle Areena (kuunneltavissa toistaiseksi)
Ohio Wesleyan University

| Ohio Wesleyan University |
| --- | --- |

Perustettu:  syyskuussa 1842
Säätiön varat:  190 miljoonaa dollaria (lokakuu 2011)
Rehtori:  Rock F. Jones
Henkilökunta:  200
Opiskelijoita:  1 850
Jatko-opiskelijoita:  0
Sijainti:  Delaware, Ohio  Yhdysvallat
Sivusto:  owu.edu
Ohio Wesleyan -yliopiston kampuskeskus.
Ohio Wesleyan University (OWU) (suomeksi joskus ”wesleyläinen yliopisto”) on yhdysvaltalainen vuonna 1842 perustettu liberal arts college Delawaressa, Ohion osavaltiossa. Yliopistoksi sitä ei nimestään huolimatta voi lukea, koska se tarjoaa vain bachelor-tason tutkintoja.
Metodistikirkon perustajan John Wesleyn mukaan nimetyn korkeakoulun nykyinen rehtori on Rock Jones. Ennen häntä oppilaitoksella on ollut 15 rehtoria, mukaanlukematta väliaikaisia rehtoreita.
Rehtorit

Edward Thomson (1842–1860)
Frederick Merrick (1860–1873)
Charles H. Payne (1876–1888)
James Whitford Bashford (1889–1904)
Herbert George Welch (1905–1916)
John W. Hoffman (1916–1928)
Edmund D. Soper (1928–1938)
Herbert John Burgstahler (1939–1947)
Arthur Sherwood Flemming (1948–1953, 1957–1958)
David Lockmiller (1959–1961)
Elden T. Smith (1962–1968)
Thomas E. Wenzlau (1969–1984)
David Warren (1984–1993)
Thomas Courtice (1994–2004)
Mark Huddleston (2004–2007)
Rock Jones (2008–)
Rehtorit > Sijaisrehtorit

Lorenzo D. McCabe (1873–1876)
William F. Whitlock (1888–1889)
Edward L. Rice (1938–1939)
Clarence E. Ficken (1947–1948, 1953–1955)
Frank J. Poutin (1955–1957)
George W. Burns (1958–1959)
Robert Lisensky (1968–1969)
William C. Louthan (1993–1994)
David Robbins (2007–2008)
Rehtorit > Naisten yliopiston rehtorit

Wesleyan Universityssa oli vuosina 1855–1877 erikseen yliopisto naisille. Sillä oli sinä aikana kolme rehtoria:
Oran Faville (1853–1855)
Nathaniel Clark Burt (1868–1870)
William Richardson (1873–1877)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohio Wesleyan University Wikimedia Commonsissa
Tabbouleh

Tabbouleh-salaattia.
Tabbouleh, tabouleh tai suomeksi suositusten mukaan tabbule (arab. تبولة‎ tabūlah) on libanonilainen kasvisruoka, joka valmistetaan tomaateista, hienoksi pilkotusta persiljasta, mintusta, bulgurista ja sipulista ja maustetaan oliiviöljyllä, sitruunamehulla ja suolalla. Tabbulea tehdään joskus myös runsaampia versioita, jotka sisältävät esimerkiksi kurkkua ja/tai kikherneitä.
Tabbulea tarjotaan usein meze-alkupalana arabimaailmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tabbouleh Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tabbouleh
Käännös suomeksi
Vihannestarinat: Talossa

| Vihannestarinat: Talossa> VeggieTales in the House |
| --- | --- |


Tyyli:  animaatio
Kestoaika:  22 minuuttia
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Verkko:  Netflix
Esitetty:  26. marraskuuta 2014 – 23. syyskuuta 2016
Tuotantokausia:  4
Jaksoja:  52
Aiheesta muualla
IMDb 
Vihannestarinat: Talossa (VeggieTales in the House) on yhdysvaltalainen animaatiosarja. Sarja perustuu Phil Vischerin ja Mike Nawrockin luomaan Popsikkaat-sarjaan (engl. VeggieTales), jonka pääosassa ovat puhuvat vihannekset. Sarjassa on kristinuskoon pohjautuva moraaliteema.
Netflix alkoi esittää sarjaa marraskuussa 2014. Jokaisessa jaksossa on kaksi 11 minuutin tarinaa. Sarjas neljäs ja viimeinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä marraskuussa 2016. Vuonna 2017 suoratoistopalvelussa alettiin esittää sarjan jatko-osaa Vihannestarinat: Cityssä.
Äänirooleissa

Alkuperäiset ääninäyttelijät
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Phil Vischer  | … |  Bobi Tomaatti, Pormestari Archibald Parsa, Vaari Rypäle, Jimmy Kurpitsa, Herra Lunt, Philippe Herne, Retiisit  |
|  Mike Nawrocki  | … |  Lari Kurkku, Jerry Kurpitsa, Jean-Claude Herne, Retiisit  |
|  Tress MacNeille  | … |  Juniori Parsa, Laura Porkkana, Rouva Mustikka, Petunia Raparperi, Lisa Parsa  |
|  Rob Paulsen  | … |  Ichabeezer, Motaatti, Pekoni Pete, Kapteeni Mike Parsa  |
Suomalaiset ääninäyttelijät
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Bobi Tomaatti  |
|  Markus Blom  | … |  Lari Kurkku  |
|  Katja Aakkula  | … |  Juniori Parsa, Laura Porkkana, Rouva Mustikka, Lisa Parsa  |
|  Kristina Vahvaselkä  | … |  Petunia Raparperi  |
|  Peter Pihlström  | … |  Jimmy Kurpitsa  |
|  Markus Niemi  | … |  Vaari Rypäle, Motaatti, Philippe Herne  |
|  Jarmo Koski  | … |  Pormestari Archibald Parsa  |
|  Tuomas Uusitalo  | … |  Herra Lunt, Pekoni Pete  |
|  Joonathan Kettunen  | … |  Ichabeezer  |
|  Juha Varis  | … |  Kapteeni Mike Parsa  |
Aiheesta muualla

Vihannestarinat: Talossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Musiikkia Risto Jarvan elokuvista

| Musiikkia Risto Jarvan elokuvista Markku Kopisto |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 1975–77
 Studio : Love Records-studio (1977)   Finnvox-studiot (1975–76)
 Julkaistu: toukokuussa 1978   2004 (CD)
 Formaatti: LP-levy (LRLP 265)   CD-levy (LRCD 265)
 Tuottaja(t): Filminor / Markku Kopisto
 Tyylilaji: soundtrack, jazz, folk
 Kesto: 34.16
 Levy-yhtiö: Love Records   Siboney (CD)
 Levymerkki: Love Records
Muut kannet
   Vuoden 2004 CD-painoksen kansikuva.
Markku Kopiston muut julkaisut
|   | Musiikkia Risto Jarvan elokuvista 1980 | Kippari Neppari 1985 |
Musiikkia Risto Jarvan elokuvista on suomalaissäveltäjä Markku Kopiston toukokuussa 1978 julkaistu soundtrack-albumi. Albumi on sisältää musiikkia Risto Jarvan ohjaamista elokuvista Mies, joka ei osannut sanoa ei (1975), Loma (1976) ja Jäniksen vuosi (1977).
Kopisto työskenteli aikoinaan soitonopettajana ja valmisteli samalla musiikkia elokuvaan Jäniksen vuosi. Elokuvan ohjaaja Jarva ehdotti sävellysten julkaisemista albumilla, johon Kopisto suostui. Radiotoimittajat valitsivat albumin kuukauden levyksi.
Love Records julkaisi albumin vain vinyylilevynä Love Records-levymerkillä. Siboney julkaisi albumin vuonna 2004 remasteroituna CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sovittanut Markku Kopisto, ellei toisin mainita.
Nuotiotunnelma – 3.34
Varhainen aamu – 2.00
Kioskilla – 1.12
Kaarlo Vatanen – 0.33
Takaa-ajo – 0.48
Tuntureilla – 2.26
Vatanen pelastaa jäniksen seidalta – 1.05
Vaellus – 2.29
Mies joka ei osannut sanoa ei (Aimon teema) – 2.45 (sov. Risto Pelli)
Kivimäki – 2.10
Veneretki – 1.41 (sov. R. Pelli)
Kivimäen pumpun humppa – 0.50
Katseen kosketus – 2.42 (san. Jussi Kylätasku, sov. R. Pelli)
Onnellinen Marjukka – 2.06
Lampaan tuonti – 1.11
Kreikkalainen tanssi – 1.36
Salaperäinen – 1.30
Surullinen Marjukka – 3.38
Lähde:
Tekijät > Muusikot

Markku Kopisto – kapellimestari (paitsi 11)
Risto Pelli – kapellimestari (11)
Keijo Aho – oboe (18)
Kari Karjalainen – basso- ja piccolotrumpetit (8)
Veijo Lankinen – sopraanonokkahuilu (14), tuuba (12)
Mikko Salo – huilu (1, 2, 8)
Risto Pensola – klarinetti (1, 8), sopraano (5–7, 11) -ja tenorisaksofonit (5, 7, 11, 12)
Esa-Pekka Salonen – käyrätorvi (8)
Heikki Simola – fagotti (8)
Vesa Mäkelä – huuliharppu (9, 10, 12)
Mikko Nikula – viulu (15, 16)
Maarit Nikula – laulu (17)
Timo Tervo – laulu (13)
Risto Pelli – piano (9, 11, 13)
Seppo Hovi – harmonikka (1, 3), piano (4)
Ole Halén – kitara (1, 2, 6)
Jari Metsberg – kitara (9)
Timo Ryymin – kitara (10, 14-16), rytmikitara (18)
Ilkka Virta – soolokitara (18)
Heikki Laurila – mandoliini (15, 16)
Antti Hytti – kontrabasso (1, 6, 13), sähköbasso (5)
Heikki Liikanen – sähköbasso (9, 11)
Timo Aittokallio – rummut (9, 11)
Tero Sarikoski – rummut (6, 7)
Heikki Hämäläinen, Jussi Pesonen, Ahti Pilvi, Juhani Tiainen ja Jorma Ylönen – viulut
Jarmo Ahvenainen – alttoviulu
Veli-Pekka Bister ja Kari Lindstedt – sellot
Lähteet:
Tekijät > Tuotanto

Filminor / Markku Kopisto – tuottaja
Paul Jyrälä – äänitys (Jäniksen vuosi, Love Records -studio, 1977 ja Loma, Finnvox-studiot, 1976)
Mikael Nuorivaara – äänitys (Mies, joka ei osannut sanoa ei, Finnvox-studiot, 1975)
Matteus ”Matti” Marttila – kannen maalaus
Kullervo Kukkasjärvi – takakannen tekstit
Lähde:
Dharma

Dharman ratas
Dharma (sanskritia; devanagari धर्म, paaliksi धम्म dhamma ’(luonnon)laki’, ’oikeus’, ’luonnollinen järjestys’, ’hyve’ ja niin edelleen) on lukuisten intialaisten tai intialaisperäisten uskontojen keskeinen teoreettinen käsite, jolla tarkoitetaan ihmisestä riippumatta olemassa olevaa luonnollista järjestystä sekä tämän järjestyksen mukaista elämää.
Hindulaisuudessa dharmalla on monta merkitystä, muun muassa jumalallinen laki, olemassaolon laki, elämäntapa, oikeudenmukaisuus, uskonto, elämänohje, velvollisuus, hyve, oikeus, hyvyys ja totuus; ”se, joka ylläpitää kaikkeutta”. Dharmalla voidaan tarkoittaa hindulaisuuden opetusta ja siksi se toimii myös uskonto-sanan vastineena. Dharma merkitsee uskonnon sisäisiä periaatteita. Esimerkiksi ihmisen dharma on oivaltaa jumalallisuus itsessään.
Hindulaisuuden ohella dharma on keskeinen käsite myös buddhalaisuudessa, jainalaisuudessa sekä sikhiläisyydessä, jotka kaikki tulkitsevat sen omalla tavallaan.
Buddhalaisuudessa dharma merkitsee Buddhan ja muiden buddhalaisten valaistuneiden opettamaa oppia eli kaikkia niitä opetuksia, jotka auttavat ihmistä kehittymään kohti valaistumista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dharma Wikimedia Commonsissa
Stabæk Fotball

Stabæk Fotball on vuonna 1912 perustettu norjalainen jalkapalloseura Bærumista Akershusin läänistä. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2022 Norjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla OBOS-ligaenissa. Seura on osa monilajiseuraa Stabæk IF.
Seura voitti kauden 2008 päätteeksi historiansa ensimmäisen Norjan liigamestaruuden. Kautta aikaisemmin se oli hopealla. Stabæk on voittanut seurahistoriansa aikana myös Norjan cupin vuonna 1998.
Stabækissa ovat pelanneet urallaan muun muassa Tobias Linderoth, Christian Wilhelmsson, Christer Basma ja Martin Andresen.
Saavutukset

Norjan-mestaruus: 2008
Hopeaa: 2007
Pronssia: 1998, 2003, 2009
Norjan cup: 1998
Ennätykset

Suurin kotivoitto: 8–0 vs. Molde FK 29.10.2006
Suurin vierasvoitto: 14–0 vs. Vestfossen IF 12.5.2008
Suurin kotitappio: 0–7 vs. Lillestrøm SK 20.3.2011
Suurin vierastappio: 1–8 vs. SK Brann 24.5.2001
Eniten otteluita: Tommy Stenersen 305 (1995–2008)
Eniten maaleja: Daniel Nannskog 111 (2005–2009)
Entisiä valmentajia

Hans Backe (1996–1997)
Anders Linderoth (1998–2001)
Jan Jönsson (2005–2010, 2019–2021)
Jörgen Lennartsson (2011)
Petter Belsvik (2012–2013)
Bob Bradley (2014–2015)
Billy McKinlay (2016)
Henning Berg (2018–2019)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Kannattajien sivusto
Leif Segerstam

| Leif Segerstam |
| --- | --- |
 Leif Segerstam vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1944 Vaasa
Kuollut: 9. lokakuuta 2024 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kapellimestari säveltäjä
Puoliso:  Anna-Liisa Hannele Angervo Minnaleena Jankko Eija Nenonen
Lapset:  5
Muusikko
Tyylilajit:  sinfonia 
Soittimet:  piano, alttoviulu ja viulu 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Leif Selim Segerstam (2. maaliskuuta 1944 Vaasa – 9. lokakuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, säveltäjä ja multi-instrumentalisti. Hän toimi monissa tärkeissä musiikkialan tehtävissä sekä Suomessa että ulkomailla. Segerstam tunnettiin myös poikkeuksellisen tuotteliaana säveltäjänä. Segerstam palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä vuonna 1992.
Nuoruus ja opiskelu

Segerstamin opettajavanhemmat Viola ja Selim Segerstam muuttivat Helsinkiin vuonna 1947. Segerstam oli varhaiskypsä: hän oppi lukemaan kolmivuotiaana, lukemaan nuotteja viisivuotiaana ja teki kuusivuotiaana ensimmäiset sävellyksensä.
Segerstam opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianon- ja viulunsoittoa sekä orkesterinjohtoa. Vuonna 1962 hän voitti Maj Lind -pianokilpailun ja debytoi viulistina. Seuraavana vuonna hän pääsi New Yorkin Juilliard School of Music -musiikkikorkeakoulun kapellimestariluokalle, jossa häntä opetti ranskalainen kapellimestari Jean Morel. Hänen opiskelutovereitaan olivat muiden muassa James Levine ja Leonard Slatkin.
Segerstam soitti myös alttoviulua, kaikkia vaskipuhaltimia ja nokkahuilua.
Kapellimestarinura

Segerstam toimi Suomen kansallisoopperan kapellimestarina vuosina 1965–1968 ja vuodesta 1968 Tukholman kuninkaallisen oopperan kapellimestarina, minkä jälkeen 1970-luvulla hän johti muun muassa Berliinin Deutsche Operissa sekä Itävallan radio-orkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Rheinland-Pfalzin sinfoniaorkesteria ja Tanskan radion orkesteria.
Vuosina 2012–2019 Segerstam toimi Turun filharmonisen orkesterin johtajana ja ylikapellimestarina. Lisäksi hän oli Helsingin kaupunginorkesterin ylikapellimestari emeritus.