stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Teemu Keskisarja
Poliittinen ura

Helmikuussa 2023 Keskisarja ilmoitti asettuvansa perussuomalaisten ehdokkaaksi kevään 2023 eduskuntavaaleissa Uudenmaan vaalipiirissä. Syynä puoluevalintaan oli Keskisarjan mukaan se, että hänelle tärkeitä asioita ovat ”suomen kieli ja suomen mieli” sekä ”pakkoenglannin” ja EU:n ennallistamisluonnonsuojeluohjelman vastustaminen. Hänen muut keskeiset teemansa liittyvät maahanmuuttoon ja valtion velkaantumiseen. Keskisarja sanoo vastustavansa isojen ihmisjoukkojen siirtoa Lähi-idästä, Keski-Aasiasta ja Afrikasta Suomeen, sillä se johtaisi hänen mukaansa Suomen ja suomalaisuuden tuhoon. Työperäiseen maahanmuuttoon hän suhtautuu positiivisesti.
Keskisarja tuli valituksi kansanedustajaksi vuonna 2023 Uudenmaan vaalipiiristä 6 569 äänellä.
Keskisarjan mukaan hän oli aiemmin maan kysytyimpiä kirjoittajia, mutta tultuaan valituksi eduskuntaan perussuomalaisten riveistä hänen tekstejään ei enää huolita julkaisuihin.
Vuonna 2024 Suomen itsenäisyyspäivänä Keskisarja kieltäytyi kutsusta Linnanjuhliin. Syynä tähän oli osallistuminen kansallismieliseen 612-soihtukulkueeseen, johon Keskisarja oli kutsuttu puhumaan. Kulkueeseen osallistui arviolta 400–500 henkeä. Osa 612-kulkueen osallistujista teki natsitervehdyksiä ja osalla oli mukana äärioikeistolaisia tunnuksia, kuten Soldiers of Odinin vaatteita. Keskisarja ei tuominnut natsitervehdyksiä, kun häntä haastateltiin median toimesta.
Yksityiselämä

Keskisarja on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Keskisarja on shakin FIDE-mestari ja edustaa suomalaista shakkikerho Aatosta.
Kunnianosoituksia

Pro Finlandia -mitali (Suomi, 2021)
2021 Johannes Linnankoski -mitali
2019 Lauri Jäntin säätiön tunnustuspalkinto teoksesta Saapasnahka-torni. Aleksis Kiven elämänkertomus
2018 Suomalaisuuden liiton kunniajäsen
2016 Tietokirjailijain liiton palkinto tuotannosta
2013 Tieto-Finlandia-ehdokas teoksesta Viipuri 1918
2013 Urho Kaleva Kekkosen 70-vuotissäätiön palkinto teoksista Raaka tie Raatteeseen
2013 WSOY:n säätiön kirjallisuuspalkinto tuotannosta
2013 Kainuun kirjallisuuspalkinto teoksesta Raaka tie Raatteeseen
2013 Kanava-palkinnon ehdokas Markku Kuisman kanssa teoksesta Erehtymättömät
2010 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta Vihreän kullan kirous
2010 Historian Ystäväin Liiton Vuoden historiateos -palkinto teoksesta Vihreän kullan kirous
2010 Lauri Jäntin Säätiön palkinnon kunniamaininta teoksesta Vihreän kullan kirous
2009 P. E. Svinhufvudin Säätiön palkinto teoksesta Vihreän kullan kirous
2007 Historian Ystäväin Liiton Vuoden Historiateos -kunniamaininta teoksesta Afäärifennomaanit
Marraskuussa 2013 Keskisarjan teos Viipuri 1918 valittiin Tieto-Finlandia-ehdokkaaksi. Hän on Suomalaisuuden liiton kunniajäsen.
Teokset > Itsenäiset historiateokset

”Secoituxesta järjettömäin luondocappalden canssa”: Perversiot, oikeuselämä ja kansankulttuuri 1700-luvun Suomessa.  (Väitöskirja (pdf-tiedostona))  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2006.  ISBN 952-92-1175-9
Afäärifennomaanit: Paloheimo-veljekset suurliikemiehinä ja yhteiskunnallisina vaikuttajina.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31842-6
Pornaisten historia 2, Vuodesta 1869: Elämä pienessä kunnassa ja muuttuvassa yhteiskunnassa.  Pornainen:  Pornaisten kunta, 2007.  ISBN 978-952-99163-1-3
Suomen ainoa sarjamurhaaja: Juhani Adaminpojan rikos ja rangaistus.  Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-538-5
Vihreän kullan kirous: G. A. Serlachiuksen elämä ja afäärit.  Helsinki:  Siltala, 2010.  ISBN 978-952-234-041-2
Vääpeli T:n tapaus ja muita kertomuksia suomalaisesta terrorista.  Jyväskylä:  Atena, 2010.  ISBN 978-951-796-623-8
Kyynelten kallio: Kertomuksia seksistä ja väkivallasta.  Helsinki:  Siltala, 2011.  ISBN 978-952-234-080-1
Raaka tie Raatteeseen: Suurtaistelun ihmisten historia.  Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-135-8
Viipuri 1918.  Helsinki:  Siltala, 2013.  ISBN 978-952-234-187-7
Tolvajärven jälkeen: Suurtaistelun ihmisten historia.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-253-9
Suuri tammi: Kertomuksia kulttuurista, rahasta ja Suomen Kulttuurirahastosta.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014.  ISBN 978-952-222-555-9
Kirves: Toivo Harald Koljosen rikos ja rangaistus.  Helsinki:  Siltala, 2015.  ISBN 978-952-234-324-6
Hulttio: Mannerheimin painava nuoruus.  Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 9789522343857
Saapasnahka-torni: Aleksis Kiven elämänkertomus.  Helsinki:  Siltala, 2018.  ISBN 978-952-234-497-7
Murhanenkeli – Suuren Pohjan sodan ihmisten historia. Helsinki: Siltala, 2019. ISBN 9789522346384
Kyllikki Saari – Mysteerin ihmisten historia.  Helsinki:  WSOY, 2021.  ISBN 9789510467091
Kustu: Vuorineuvos Gustaf Serlachius ja Mäntän kadonnut aika.  Helsinki:  Siltala, 2021.  ISBN 978-952-234-900-2
Hattujen sota.  Helsinki:  Siltala, 2022.  ISBN 978-952-388-054-2
Tulilahti: Tutkimuksia naismurhista.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-48787-7
Teokset > Muiden kanssa kirjoitetut historiateokset

Alexander Järnefelt: Kenraali ja suomalaisuustaistelija. Kirjoittajat Jouni Yrjänä ja Teemu Keskisarja. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2009.
Erehtymättömät: Tarina suuresta pankkisodasta ja liikepankeista Suomen kohtaloissa 1862–2012. Kirjoittajat Markku Kuisma, Teemu Keskisarja. WSOY, 2012.
Hulluja päiviä, huikeita vuosia: Stockmann 1862–2012. Kirjoittajat Markku Kuisma, Anna Finnilä, Teemu Keskisarja, Minna Sarantola-Weiss. Siltala, Helsinki 2012.
Paperin painajainen: Metsäliitto, metsät ja miljardit Suomen kohtaloissa 1984–2014. Kirjoittajat Markku Kuisma, Sakari Siltala, Teemu Keskisarja. Siltala, 2014.
1917. Kirjoittajat Kaj Häggman, Teemu Keskisarja, Markku Kuisma. WSOY, 2017
1918. Kirjoittajat Kaj Häggman, Teemu Keskisarja, Markku Kuisma. WSOY, 2018
Suomen historia. Kirjoittajat Anitra Komulainen, Teemu Keskisarja, Markku Kuisma. Siltala, 2018.
1939. Kaj Häggman, Teemu Keskisarja, Markku Kuisma, Jukka Kukkonen. WSOY, Helsinki 2018
Kun Niin Perkeleesti Sahaa: Kopran Sahasuvun Historia. Sakari Siltala ja Teemu Keskisarja. Siltala, Helsinki 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teemu Keskisarja Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Teemu Keskisarja Wikisitaateissa
Teemukeskisarja.fi. Keskisarjan ihmishistoria oy.
Yle: Seuraa kansanedustajaasi: Teemu Keskisarja (ps.)
Teemu Keskisarja Siltalan sivuilla
Kummallisuuksien historioitsija
Mattila, Mattias: Historioitsija Teemu Keskisarja havahtui suomen kielen rappiotilaan viimeistellessään Aleksis Kiven elämäkertaa: "Englanti tyhmentää kaikilla arjen tasoilla" Yle Uutiset. 29.4.2018.
Yle Areena: Teemu Keskisarja ja kuolleet ihmiset -dokumenttisarja
| n k Perussuomalaisten kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (46):  Aittakumpu (2024–)3  Antikainen  Bergbom  Eerola  Elomaa  Garedew  Halla-aho  Huhtasaari  Huru  Immonen  Junnila  Juuso  Juvonen  Kangas  Keskisarja  Koponen  Koskela  Laakso  Lehtinen  Lundén  Meri  Mäenpää  Mäkelä  Niemi  Nieminen  Peltokangas  Piisinen  Polvinen  Puisto  Purra  Ranne  Rantanen  Rasinkangas (2024–)2  Reijonen  Rintamäki  Ronkainen  Rostila  Rydman  Savio  Seppänen  Sillanpää  Simula  Strandman  Tavio  Tynkkynen (2023–2024)2  Vigelius  Vornanen (2023–2024)1  Vähämäki 
 1  Timo Vornanen erotettiin ryhmästä toukokuussa 2024.  2  Sebastian Tynkkynen siirtyi Euroopan parlamenttiin heinäkuussa 2024, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Merja Rasinkangas.  3 Pekka Aittakumpu erosi keskustasta ja liittyi perussuomalaisten eduskuntaryhmään lokakuussa 2024. 
| n k Uudenmaan vaalipiirin kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (37):  Adlercreutz  Andersson  Elo  Fagerström  Guzenina (2023–2024)  Harkimo  Hopsu  Hyrkkö  Juvonen  Kaikkonen  Kauma  Keskisarja  Keto-Huovinen  Kiljunen  Koponen  Kumpula-Natri (2024–)  Kvarnström  Laiho  Limnéll  Lindtman  Lohikoski (2024–)  Marttila  Meri  Multala  Mykkänen  Paasi (2024–)  Peltonen  Perholehto  Piisinen  Poutala  Purra  Päivärinta  Rostila  Räsänen  Sammallahti  Saramo (2023–2024)  Toveri (2023–2024)  Vestman  Viljanen  Wickström 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Australia 
Henkilöt:  DDB  Trove  Eduskunta  Yle 
Muut:  IdRef
Kielihiirensammal

| Kielihiirensammal> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Silmälläpidettävä 
Suomessa::  Puutteellisesti tunnettu 
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Hiirensammalten lahko Bryales
Heimo::  Hiirensammalten heimo Bryaceae
Suku::  Hiirensammalet Bryum
Laji::  oblongum
Kaksiosainen nimi
 Bryum oblongum  Lindb. 
Katso myös
   Kielihiirensammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kielihiirensammal (Bryum oblongum) on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa (Bryaceae). Sitä esiintyy Euroopassa ja Keski-Siperiassa.
Suomessa kielihiirensammal on harvinainen ja esiintyy nykyisin Satakunnan alueella. Se kasvaa kostella, paljaalla ja kalkkipitoisella savella ja hiekalla. Lajin uhanalaisuusluokka on silmälläpidettävä (NT).
Ketjureaktio (kinetiikka)

Ketjureaktio on kemiallinen reaktio, joka etenee ketjumekanismilla eli ketjun eri vaiheissa olevat alkeisreaktiot toistuvat monta kertaa. Esimerkkejä ovat polymerointi tai alkaanin pyrolyysi  Ketjureaktioille on tyypillistä, että se alkaa radikaalin muodostumisella ja jatkuu kunnes joku muu reaktio kuluttaa radikaalin konsentraation olemattomaksi.
Vedyn ja bromin välinen reaktio on ketjureaktio. Sille voidaan kirjoittaa kokonaisreaktioksi:
Kokeellisesti on toteennäytetty, että sen kinetiikka noudattaa nopeuslakia:
Tämän perusteella kyseessä ei ole alkeisreaktio, mutta se on selitettävissä niiden avulla.
Ketjureaktion mekanismi

Ketjureaktio on pilkottavissa eri vaiheisiin ja niiden kriittinen tarkastelu selvittää kokeellisesti päätellyn nopeuslain taustan. Bromiradikaalit (so. bromiatomit) muodostuvat ketjureaktion alussa (initiaatio) verrattain hitaasti esim. termisen dissosiaatioreaktion (sidoksen katkeaminen) seurauksena, koska reaktion aktivoitumisenergia on suuri. Muodostuneet Br-atomit reagoivat hyvin nopeasti vedyn kanssa muodostaen H-atomeja. Nämä taas reagoivat bromin kanssa tuottaen Br-atomeja uudestaan. Tämä vaihe on propagaatio ja se voi toistua useita kertoja. Tässä ketjureaktiovaiheessa atomi toimii ns. ketjunkantajana. Lopulta ketju katkeaa kun ketjunkantajat reagoivat keskenään terminaatio-vaiheessa muodostaen pysyvän tuotteen. Esimerkin ketjureaktion eri vaiheet kirjoitettuna erillisinä alkeisreaktioina (M on ns. puskurikaasu; atomien reagoidessa keskenään muodostuu energisesti virittynyt välituote, jonka ylimääräenergia siirtyy törmäyksessä puskurikaasumolekyylille jotta pysyvä tuote voi muodostua):
Ketjureaktion alkeisreaktioille voidaan kirjoittaa nopeuslait ja välituotteina oleville [H]:lle ja [Br]:lle sovelletaan vakiotilaoletusta seuraavasti:
Näistä yhtälöistä saadaan:
Vastaavasti Br-atomin konsentraation muutokselle voidaan kirjoittaa:
Sijoittamalla tähän yhtälöön  {\frac {d[H]}{dt}}-lausekeen oikea puoli saadaan vakiotilaolosuhteissa
Tämän avulla voidaan ratkaista  {\frac {d[H]}{dt}}-lausekkeesta  [H] vakiotilaolosuhteissa:
Kokeellisesti todettu [HBr] muuttuminen ajan funktiona on selitettävissä seuraavasti:
Tämä pätee kun
Tästä nopeuslaista voidaan todeta, että [HBr] hidastaa reaktionopeutta ja sen hidastavaa vaikutusta voidaan pienentää lisäämällä [Br2]:ta reaktioon. Nämä ilmiöt on todettavissa reaktioissa (4) ja (1).
Ketjureaktion tarkastelu

Valituista alkeisreaktioista, joilla ketjureaktio on selitetty, on todettava:
Initiaatio on yhtälön (1) mukainen, koska vaihtoehtoisesti H2:n dissosioituminen koeolosuhteissa on hyvin epätodennäköistä sen vahvan sidoksen takia verrattuna Br2:n sidokseen. Myös HBr:n dissosioituminen on epätodennäköistä johtuen sen sidosvoimakkuuden suuruudesta. Vaihtoehtoinen initiaatio-vaihe  {\ce {Br + HBr -> Br_2 + H}} on poissuljettu, koska se on endoterminen.
Reaktion (3) nopeusvakio on paljon suurempi kuin reaktion (2) vastaava, johtuen myös vety- ja bromimolekyylien erisuurista sidosvoimakkuuksista. Tästä seuraa, että reaktion (5) sijasta vaihtoehtona oleva  {\ce {M + 2H -> H_2 + M}}:n tai  {\ce {H + Br -> HBr}}:n osuus on epätodennäköinen.
Ketjun pituus,  \gamma , ilmaisee toistettua syklimäärää:
Art deco

William Van Alen, Chrysler Building, 1930, New York, Yhdysvallat.
Art deco (ransk. Art Déco) on ensimmäisen ja toisen maailmansodan välissä esiintynyt tyyli koristetaiteissa, josta se levisi vaikuttamaan arkkitehtuuriin, muotoiluun, muotiin ja kuvataiteisiin.
Termiä art deco ryhdyttiin käyttämään vasta 1960-luvun lopulla Yhdysvalloissa, ja se juontuu Ranskassa 1925 pidetystä taideteollisuusnäyttelystä Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes. Art deco on lyhenne ranskan kielen sanoista arts décoratifs, koristetaiteet. Yleensä termillä tarkoitetaan noin 1910–1950 vallinnutta sisustus- ja koristelutyyliä, joka sai vaikutteita niin jugendilta, funktionalismilta kuin kubismilta.
Art decon vaikutuksesta myös autojen muotoilu muuttui kokeellisemmaksi 1930-luvulta eteenpäin.
Tyylin synty

Ranskassa monet art nouveaun (jugend) keskeiset taiteilijat, arkkitehdit ja suunnittelijat kokivat jo 1800-luvun lopussa, että art nouveau alkoi menettää merkitystään. Heidän mielestään teollistumisen aika ja 20. vuosisata kaipasivat uusia tuulia. He perustivat yhdistyksen nimeltään Societé des Artistes Décorateurs. Yhdistykseen kuuluivat muun muassa painokuvien tekijä Eugene Grasset ja kuuluisa art nouveau -arkkitehti Hector Guimard.
Ryhmän tärkein tavoite oli pyrkiä nostamaan koristetaiteiden asema maalaustaiteen ja kuvanveiston rinnalle. Vuonna 1914 ryhmä päätti järjestää tavoitteen edistämiseksi uudenaikaisen koristetaiteen näyttelyn. Ensimmäisen maailmansodan syttyminen kuitenkin keskeytti suunnitelmat. Sodan jälkeen tuli vielä useita muita viivytyksiä.
Lopulta vuonna 1925 Pariisissa avattiin laaja taideteollisuus- ja koristetaiteen näyttely Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes Ranskan valtion tukemana. Näyttely levittäytyi Seinen molemmin puolin Hotel Les Invalidesin, Petit Palaisin ja Grand Palaisin ympäristöön. Näyttelyssä oli yli 15 000 näytteilleasettajaa, ja seitsemän kuukauden aikana sitä kävi katsomassa yli 16 miljoonaa ihmistä. Näyttelystä muodostui uuden tyylisuunnan lähtölaukaus.
Tyylipiirteet

Art Decolle ominaisia olivat yksinkertaiset ja puhtaat muodot sekä usein "virtaviivainen" ulkoasu. Ilmaisussa luotettiin geometriseen ja tyyliteltyyn designiin. Art Deco suosi kalliita materiaaleja, kuten jadea, hopeaa, norsunluuta, obsidiaania, kromia ja kivikristallia. Ylellisten luonnonmateriaalien ohella käytettiin keinotekoisia materiaaleja, kuten bakeliittia ja teräsbetonia.
Vaikka art deco -esineitä valmistettiin harvoin sarjatuotantona, sen tyylipiirteisiin kuului modernien koneiden sekä koneellisesti valmistettujen esineiden ihannointi, koneromantiikka. Art decon tyyliesikuvia olivat muun muassa jugend, Bauhaus, kubismi ja Sergei Djagilevin Ballets Russes. Koristelu sai vaikutteita Amerikan alkuperäiskansojen, muinaisen Egyptin ja varhaisen antiikin taiteesta sekä luonnosta. Koristelun tyypillisiä kuva-aiheita olivat alastomat naishahmot, eläimet, lehdet ja auringonsäteet, kaikki vahvasti tyyliteltyinä.
Art deco -kuvat olivat voimakkaan kaksiulotteisia, laakeita ja abstrahoituja. Art deco käytti tummia ja intensiivisiä värejä vastareaktiona art nouveaun vaaleille sävyille. Huonekalumuotoilussa käytettiin Ranskan siirtomaista tuotuja eksoottisia ja ylellisiä materiaaliyhdistelmiä, kuten eebenpuuta, palmuja, ruusupuuta, norsunluuta ja helmiäistä. Tyylin esteettisyys perustui tekstuurien ja materiaalien kontrasteihin sekä monimutkaisiin tekniikoihin. Bakeliittiesineiden muottivalmistus tarjosi uusia mahdollisuuksia koristeluun ja toisaalta virtaviivaisti esineiden muotoja. Bakeliittia arvostettiin materiaalina, eikä se jäänyt pelkästään massatuotantoon sopivaksi edulliseksi vaihtoehdoksi, vaan sitä käytettiin myös arvoesineissä ja koruissa. Myös kromattuja metalleja käytettiin taideteollisuusesineiden viimeistelyyn aina teräksisistä putkihuonekaluista cocktailsekoittimien ja kodinkoneiden yksityiskohtiin asti.
Tyylipiirteet > Vaikutteita

Wiener Werkstätten varhaisteokset, funktionalistinen teollinen muotoilu, jonka juuret ovat 1800-luvun loppuvaiheessa.
Afrikan, Egyptin tai Meksikon asteekkien ”primitiivinen” taide, osittain suodattuneena kubismin kautta.
Bauhausin varhainen ajattelu, sen ekspressionistinen vaihe Weimarissa.
Antiikin Kreikan kuvanveisto ja keramiikka vähemmän naturalistiselta arkaaiselta kaudelta.
Léon Bakstin lavasteet ja puvustus Djagilevin Venäläiseen balettiin.
Kubismin ja futurismin ositetut, kristallimaiset ja fasettimuodot.
Fauvistien väripaletti.
Radikaalin uusklassismin ankarat muodot: varsinkin Boullée ja Schinkel.
Jazz, jazzin aikakausi (Jazz-aika) tai ”jazzmaisuus”.
Eläinaiheet ja muodot, trooppinen lehvästö, zikkuratit, kristallit, auringonsäteet ja tyylitellyt suihkulähdeaiheet.
Notkeat, atleettiset naishahmot, polkkatukat.
Koneajan teknologia, kuten radio ja pilvenpiirtäjät.
Art deco Suomessa

Suomessa art decoa pidetään ennen kaikkea taideteollisena tyylinä, joka esiintyi 1920-luvun klassismin ja 1930-luvun funktionalismin rajoilla. Kotimaassaan Ranskassa art deco ymmärretään laajempana käsitteenä, jossa se viittaa klassistisiin piirteisiin kaikissa taiteissa 1900-luvun ensimmäiseltä vuosikymmeneltä 1930-luvun loppuun.
Maalaustaiteessa on alettu tarkastelemaan esimerkiksi Juho Rissasen ja Eero Järnefeltin tuotantoa, joka näyttäytyy uudessa valossa Maurice Denis´n maalausten rinnalla. Kuvanveistossa tunnetaan Wäinö Aaltosen klassismi 1900-luvun alusta, mutta sitä on tarkasteltu harvemmin osana kansainvälisiä virtauksia. Suomalaisen maalaustaiteen art deco -maalareita olivat Nikolai Kaario ja Eva Gyldén.
Suomalaisen art decon helmiä on Eduskuntatalon esineistö taikka Arttu Brummerin art deco -kalusteet, joita arvosti Amos Anderson, jonka laaja rakennustoiminta 1920- ja 1930-luvuilla sai art deco -vaikutteisen klassismin piirteitä.
Merkittävä esimerkki art deco -arkkitehtuurista löytyy Helsingin Töölössä: Jalmari Peltosen vuosina 1931–34 suunnittelema neljän talon rivi Välskärinkadulla erottautuu alueelle tavanomaisesta "töölöläisfunkkiksesta" muun muassa julkisivu- ja porrashuonekoristelunsa ansiosta. Myös Helsingin Taidehalli sekä Hietaniemen krematorio edustavat art decoa.lähde?
Helsingissä oli myös ainakin kaksi ravintolaa – Chat Doré ja The English Tearoom – joiden sistuksessa oli 1920-1930-luvuilla vahvoja Art Deco -vaikutteita.
Art deco -galleria

Maljakko, leikattua kristallia, Val Saint Lambert, Belgia, noin 1930.
Enrique Alfarez, Fountain of the Winds, 1937, New Orleans, Yhdysvallat.
Henry Moore, Länsituuli, 1928, Lontoo, Englanti.
Wallis, Gilbert and Partners, Pyrene Building, 1930, Brentford, Englanti.
Elmslea Chambers, 1933, Goulburn, Australia.
Hotelli, art deco -alue, Miami South Beach, USA.
André Watteyne ja Léon Guianotte, Augustiinolaiskirkko, 1936, Bryssel, Belgia.
Maurice Ascalon (1913–2003), Pal-Bell Art Deco.
J.S. Sirén ja muut, Valtiosali, Eduskuntatalo, 1931.
J.S. Sirén, veistokset Wäinö Aaltonen, Istuntosali, Eduskuntatalo, 1931.
Jalmari Peltonen, Välskärinkatu 9, 1933.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Art deco Artcyclopediassa (englanniksi)
Art Lexin määritelmä (englanniksi)
Washingtonin art deco -yhdistyksen verkkosivut (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Louis Armstrong

| Louis Armstrong |
| --- | --- |
 Louis Armstrong vuonna 1953.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1901 New Orleans, Yhdysvallat
Kuollut: 6. heinäkuuta 1971 (69 vuotta) New York, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Satchmo, Pops
Aktiivisena:  1919–1971
Tyylilajit:  jazz, dixieland, swing
Soittimet:  trumpetti, kornetti, laulu
Levy-yhtiöt:  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
louisarmstronghouse.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Louis Daniel Armstrong (4. elokuuta 1901 New Orleans, Yhdysvallat – 6. heinäkuuta 1971 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen jazzlaulaja ja -trumpetisti. Hänet tunnetaan myös lempinimillä Satchmo ja Pops. Hän loi 1920-luvulla suuntaviivat tulevalle jazz-improvisaatiolle. Hän teki tunnetuksi semanttisesti merkityksettömiin tavuihin perustuvan scat-laulutyylin.
Elämä ja ura > Nousu suosioon (1921–1928)

Vuonna 1921 Louis Armstrong muutti Chicagoon, ja vuonna 1922 liittyi King Oliverin Creole Jazz Band -ryhmään, joka soitti Chicagon Lincoln Gardens -tanssiravintolassa. Suositussa yhtyeessä esiintyminen sai Armstrongin uran vauhtiin, ja hänen soittonsa jätti usein varjoonsa orkesterinjohtaja Oliverin, joka New Orleansin perinteiselle trumpettityylille uskollisena useimmiten pysytteli taka-alalla yhtyeen soitossa.
Helmikuussa 1924 hän meni naimisiin Oliverin yhtyeen pianistin ja sovittajan Lillian Hardinin kanssa. Määrätietoisen Hardinin mielestä Armstrongin lahjat menivät hukkaan Oliverin kokoonpanossa, ja vastahakoisesti tämä lähtikin yhtyeestä vuonna 1924. He muuttivat yhdessä New Yorkiin, jossa Louis liittyi Fletcher Hendersonin yhtyeeseen. Hendersonin yhtye oli yksi kaupungin suosituimmista mustista tanssiorkestereista, ja Armstrong sai nopeasti mainetta kyvykkäänä jazzsoittajana. Marraskuussa 1925 hän kuitenkin palasi takaisin Chicagoon. Hän soitti vaimonsa johtamassa Dixie Syncopators -yhtyeessä ja vaihtoi kornetista trumpettiin.
1920-luvun loppupuoliskolla Armstrong nauhoitti useiden artistien kanssa ja teki omalla Hot Five -orkesterillaan ensimmäiset nauhoituksensa orkesterinjohtajana. Samaan aikaan hän esiintyi konserteissa muun muassa Erskine Taten ja Carroll Dickersonin johtamien yhtyeiden kanssa. Vuonna 1927 hän perusti ensimmäisen oman liveyhtyeensä, jonka nimeksi tuli Louis Armstrong and his Stompers ja joka soitti vakituisesti Chicagon Sunset Caféssa.
Armstrong liittyi Chicagon Savoy Ballroomissa soittavaan Carroll Dickersonin yhtyeeseen maaliskuussa 1928, ja ennen pitkää hänestä tuli yhtyeen johtaja. Seuraavana vuonna hän muutti yhtyeineen New Yorkiin ja soitti vakituisesti Harlemissa sijaitsevassa Connie’s Inn -yökerhossa. Hän lauloi vuoden 1929 musikaalinäytelmä Hot Chocolatesissa Fats Wallerin kappaleen ”Ain’t Misbehavin’”, josta tuli top 10 -hitti.