stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria Guise
Skotlannin kuningataräiti ja sijaishallitsija

Jaakko V kuoli vuonna 1542 vain muutamaa päivää tyttärensä Marian syntymän jälkeen, jolloin vastasyntyneestä Maria Stuartista tuli välittömästi kuningatar. Sijaishallitsijaksi tuli aluksi kuningasperheen sukulainen, jaarli James Arran. Maria Guise suostutteli vuonna 1543 parlamentin hylkäämään Arranin neuvotteleman Maria Stuartin kihlauksen Englannin kruununprinssi Edvardin kanssa. Maria Guisesta tuli samana vuonna sijaishallitsijan tueksi nimitetyn neuvoston jäsen. Vuonna 1546 tapahtuneen kardinaali David Beatonin murhan jälkeen Marian on katsottu olleen Skotlannin hallituksen vahva nainen. Hän junaili vuonna 1548 sopimuksen tyttärensä Maria Stuartin kihlauksesta Ranskan kruununprinssi Fransin kanssa, jolloin viisivuotias kuningatar lähetettiin varttumaan Ranskaan.
Jaarli Arran erosi huhtikuussa 1554 sijaishallitsijan tehtävästä, joka siirtyi nyt muodollisestikin kuningataräiti Maria Guiselle. Hän pyrki tiivistämään Skotlannin ja Ranskan liittoa. Uskonpuhdistus oli noihin aikoihin jo käynnistynyt Skotlannissa, mutta Maria Guise oli katolilainen. Aluksi hän oli uskonnollisissa kysymyksissä sovitteleva ja sai protestanttien tuen vuonna 1558 viimein toteutuneelle Maria Stuartin ja kruununprinssi Fransin avioliitolle. Ilmeisesti Ranskan painostuksesta Maria Guise hylkäsi pian tämän jälkeen uskonnollisen suvaitsevaisuuden ja ryhtyi toteuttamaan ankaraa vastauskonpuhdistusta. Protestanttisia saarnaajia vastaan suunnatut oikeustoimet johtivat toukokuussa 1559 uskonpuhdistaja John Knoxin johtaman kapinan puhkeamiseen Perthissä. Protestanttiset lordit kokosivat sotajoukon, joka valtasi pääkaupunki Edinburghin, ja he julistivat pakoon lähteneen Maria Guisen 21. lokakuuta 1559 erotetuksi sijaishallitsijan tehtävästä.
Ranskan lähettämien apujoukkojen tuella Maria valtasi Edinburghin pian takaisin, mutta Skotlannin protestantteja tukenut Englanti vastasi tähän lähettämällä armeijansa huhtikuussa 1560 piirittämään ranskalaisten tukikohdan Leithissä Edinburghin lähellä. Pattitilanteessa Maria Guise vetäytyi sairaalloisena Edinburghin linnaan, jossa hän kuoli saman vuoden kesäkuussa. Kuolinvuoteellaan hän vetosi Skotlannin aatelisiin, jotta nämä hautaisivat kiistansa ja vannoisivat uskollisuutta kuningatar Maria Stuartille. Toive toteutui pian Maria Guisen kuoltua, kun Skotlannin uskonsota päätettiin Edinburghin rauhansopimuksella. Maria Guise haudattiin Reimsin katedraaliin Ranskassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Guise Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Belgradin rauha

Belgradin rauhaa allekirjoitetaan. Yksityiskohta Itävallan–Turkin sodasta kertovasta aikalaispiirroksesta.
Belgradin rauha oli Osmanien valtakunnan ja Habsburgien Itävallan välinen rauhansopimus, joka allekirjoitettiin 21. elokuuta 1739. Rauhansopimus päätti Itävallan–Turkin sodan 1737–1739 ja Itävalta irtautui yksipuolisesti liittolaisuudesta Venäjän kanssa Venäjän–Turkin sodassa 1735–1739.
Venäjän–Turkin sota alkoi Venäjän sodanjulistuksella 1735 ja varsinaiset sotatoimet alkoivat seuraavana vuonna. Venäjä saavutti voittoja, jotka innostivat Itävaltaa liittymään mukaan sotaan. Maat allekirjoittivat salaisen liittolaissopimuksen tammikuussa 1737, vaikka Itävalta esiintyi välittäjänä osmanien ja venäläisten välisissä rauhanneuvotteluissa aina saman vuoden loppukesään asti. Elokuussa 1737 käydyssä Nemyrivin kongressissa liittolaisuus paljastui osmaneille ja Itävalta liittyi mukaan sotaan. Itävalta, jonka armeijan kehitys oli jäljessä venäläisistä, ei kuitenkaan menestynyt, vaan kärsi useita tappioita. Kesällä 1739 turkkilaiset kokosivat Tonavan alueelle suuren armeijan ja löivät Itävallan joukot Grockan taistelussa 22. heinäkuuta. Vaikka sota jatkui Belgradin piirityksellä, Itävalta oli käytännössä hävinnyt. Kenraali Wilhelm Reinhard von Neipperg toimi Itävallan edustajana rauhanneuvotteluissa ja osmaneja edusti Ranskan Istanbulin suurlähettiläs Louis Sauveur de Villeneuve. Kerrotaan, että osmanien suurvisiiri Hacı İvaz Mehmed pašša piti Neippergiä panttivankinaan, jotta tämä ei saisi päivitettyjä tietoja rintamatapahtumista. Itävallan irtautuminen esti Prutjoelle marssinutta Venäjää hyödyntämästä samana vuonna saavuttamia merkittäviä voittojaan, sillä rauhansopimuksen jälkeen kaksi Itävaltaa vastaan taistellutta osmaniarmeijaa vapautui käytettäväksi Venäjää vastaan.
Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että osa osmanien menestyksestä neuvotteluissa oli nimenomaan neuvokkaan Villeneuven ansiota. Palkkiokseen Villeneuve sai järjestettyä joukon myönnytyksiä, joita sulttaani myönsi Ranskalle 1740.
Rauhansopimus oli erillisrauha, jonka seurauksena Itävalta erosi sodasta ja luovutti 1718 solmitussa Passarowitzin rauhassa osmaneilta voittamansa alueet takaisin. Alueisiin kuuluivat Bosnia, Valakia ja Serbia mukaan lukien Belgrad.
Erillisrauhan vuoksi myös Venäjä joutui solmimaan rauhan Osmanien valtakunnan kanssa. Maat allekirjoittivat Nissan rauhan saman vuoden lokakuussa.
Tanskan ghetot

Viranomaiset ovat luokitelleet Vollsmosen asuinalueen Odensessa ”vaikeaksi ghetoksi”.
Tanskan ghetot ovat maan viranomaisten käyttämä nimitys Tanskan kaupunkien sellaisista alueista, joissa asukkaiden tausta on erityisen etninen tai heillä on tietty sosiaalinen luokka-asema. Tanskan liikenne-, rakentamis- ja asuntoministeriö julkaisee vuosittain luettelon Tanskan ghetoista (tansk. Ghettolisten). Vuonna 2020 luettelossa oli 28 aluetta. Viranomaiset käyttävät sanaa ”ghetto” alueista, joiden väestö täyttää kriteereitä, kuten työttömyys, rikollisuus, etninen alkuperä, koulutustaso ja tulotaso.
Ghetto-ohjelman tavoitteena on vähentää alueiden välisiä taloudellisia, sosiaalisia ja etnisiä eroja. Tanskan hallitus on kehottanut purkamaan kunnallisia vuokrataloja ja rakentamaan tilalle asumisoikeus- ja omistusasuntoja. Purettavien talojen asukkaat pakkosiirretään joko alueen sisällä tai kokonaan muille alueille.
Purkutalojen asukkaat saavat jäädä omalle asuinalueelleen, mikäli heillä on koulutus- tai työpaikka. Jos he ovat yhteiskunnan tukien varassa, heidät muutetaan toiselle alueelle. Tanskan hallituksen tavoitteena on siirtää ainakin 11 000 ihmistä ghetoista vuoteen 2030 mennessä.
Ghetto-ohjelman käynnisti Tanskan keskustaoikeistolainen hallitus, jonka tukipuolueena toimi maahanmuuttovastainen Tanskan kansanpuolue.
Tanskan sosiaalidemokraattien vähemmistöhallitus on jatkanut ohjelman toteuttamista.
Rangaistukset

Tanskan hallituksen keväällä 2018 hyväksymässä ”ghettopaketissa” on myös rangaistuksia. Hallitus harkitsi, että tuomioistuimet voivat kaksinkertaistaa rangaistuksen, jos rikos tehdään ghetossa. Toinen säännös langettaisi neljän vuoden rangaistuksen siirtolaisten vanhemmille, joiden lapset pakotetaan matkustamaan pitkäksi ajaksi alkuperäismaahansa. Erään säännöksen mukaan paikallisille viranomaisille myönnettäisiin lupa lisätä ”ghettoperheiden” valvontaa ja tarkkailua.
Aiheesta muualla

Ét Danmark uden parallelsamfund.  Statsministeriet, 2018.  ISBN 978-87-93635-37-1  Teoksen verkkoversio. (tanskaksi)
Peuhkuri, Lea: Perheenäiti sai tietää asuvansa ghetossa – Tanskan huonomaineisissa lähiöissä asuu ihan tavallisia ihmisiä: "En ymmärrä ghettolistaa". Aamulehti, 10.11.2018.  Sanoma Oy. Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tanskan hallitus haluaa kitkeä maasta "ghetot" vuoteen 2030 mennessä. Keskisuomalainen, 1.3.2018.  STT, Ritzau-TT, Mediatalo Keskisuomalainen. Artikkelin verkkoversio.
Tanska pisteyttää ulkomaalaiset Voima.  8.5.2011.
Bobby Beausoleil

Bobby Beausoleil
Robert Kenneth "Bobby" Beausoleil (s. 6. marraskuuta 1947 Santa Barbara,  Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko, säveltäjä ja näyttelijä. Hän tunnetaan myös läheisestä suhteestaan Charles Mansonin perheeseen sekä Gary Hinmanin murhasta 27. heinäkuuta 1969. Beausoleil tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Tammikuussa 2019 – 50 vuoden vankeuden jälkeen – Kalifornian ehdonalaislautakunta suositteli hänen vapauttamistaan.
Musiikki- ja elokuvaura

Beausoleil soitti 1960-luvulla muun muassa Arthur Leen Love-yhtyeessä ja kitaraa sekä sitaria Magick Powerhouse of Oz-yhtyeessä. Elokuvaohjaaja Kenneth Anger halusi Beausoleilin säveltävän musiikin Lucifer Rising -elokuvaansa. He kuitenkin riitautuivat ja Beausoleil varasti Angerin auton, elokuvakamerat ja 500 metriä jo kuvattua elokuvaa. Anger otti kuitenkin yhteyttä uudestaan Beausoleiliin vuonna 1976. Nyt tällä olikin runsaasti aikaa sävellystyöhön kärsiessään elinkautista.
Beausoleil esiintyy myös Angerin 11-minuuttisessa lyhytelokuvassa Invocation of My Demon Brother roolittaen Luciferia muun muassa Angerin itsensä ja Anton LaVeyn kanssa vuonna 1969.
Musiikki- ja elokuvaura > Lucifer Rising-soundtrack

Lucifer Rising elokuvan soundtrack sävellettiin ja äänitettiin vuosina 1976-1979 ja julkaistiin vinyylinä 1981 ja CD-formaatissa 2005
Musiikki- ja elokuvaura > Lucifer Rising-soundtrack > Kappalelista

| Lucifer Rising: The Soundtrack Album  A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Part I | Beausoleil | 4.10 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Part II | Beausoleil | 5.57 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Part III | Beausoleil | 5.43 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Part IV | Beausoleil | 1.44 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Part V | Beausoleil | 15.44 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Part VI | Beausoleil | 10.14 |  |  |  |  |  |  |
Musiikki- ja elokuvaura > Kokoonpano albumilla

Bobby Beausoleil - sähkökitara, bassokitara
Steve Grogan - sähkökitara
Richard Sutton - Sähköurut, sähköpiano
Andy Thurston - Rummut
Tim Wills - Sähköpiano
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bobby Beausoleil Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Pohjoismaiset murteet

Pohjoismaiset murteet tai pohjoisgermaaniset murteet ovat joukko germaanisen kieliryhmän pohjoismaiseen haaraan kuuluvia paikallisia, murteellisia variantteja, joita puhutaan Pohjois-Euroopassa. Niitä kutsutaan usein esimerkiksi kansankieliksi, paikallismurteiksi tai kansanmurteiksi.
Murteet ovat kehittyneet muinaisnorjasta ja muuttuneet eri tavoin Pohjoismaiden eri osissa. Esimerkiksi Islannissa murteita ei kehittynyt yhteenkuuluvuuden, yhteisten valtiopäivien ja varhain kukoistaneen kirjallisuuden takia. Skandinavian niemimaalla puhuttu kieli muotoutui joka maakunnassa, piirissä ja kirkonmäen pitäjässä ennen kaikkea ihmisten kesken.
Adolf Noreenin luokittelu

1900-luvun alussa professori Adolf Noreen pyrki jakamaan pohjoismaiset murteet kiinnittämättä liikaa huomiota poliittisiin rajoihin. Hänen luokituksensa mukaan pohjoismaiset murteet voidaan jakaa seuraavasti:
Länsinorja, eli murteet, joita puhutaan Norjan länsirannikolla Telemarkin läänissä sijaitsevan Langesundin vuonon ja Sunnmøren ja Romsdalin välillä sekä Nord-Hålogalandin hiippakunnassa Pohjois-Norjassa.
Pohjoisskandinaaviska, eli murteet, joita puhutaan muualla Norjassa, Ruotsissa suunnilleen Trosasta Strängnäsin ja Västeråsin kautta Värmlannin pohjoiskärkeen ulottuvan linjan pohjoispuolella sekä Suomessa. Muutama historiallinen pohjoismainen murre, joita on puhuttu nykyisen Viron alueella, lasketaan tähän kategoriaan, kuten myös Gammalsvenskbyn murre. Tämä suuri ryhmä jaetaan tavallisesti kolmeen pienempään ryhmään:
Itänorja, eli murteet Østlandetissa ja Hålogalandissa sekä tröndska (Trøndelagissa ja Nordmøressa), jämtska, härjedalska, murteet Idressä ja Särnassa sekä bohusläniläiset murteet.
Keski- ja pohjoisruotsi, toisin sanoen Sveanmaan, Taalainmaan ja Norlannin murteet.
Itäruotsalaiset murteet, suomenruotsi (Suomi, jaettu pohjoiseen ja eteläiseen osaan) ja vironruotsi (Aiboland, Viro).
Gutniska, eli murteet, joita puhutaan Gotlannissa. Tietyt vironruotsin murteet voidaan toisinaan laskea tähän ryhmään.
Keskiruotsi, eli murteet, joita puhutaan pohjoisskandinaavisista murteista etelään sekä Förlösasta Nässjöhön, Jönköpingiin, Fegeniin ja Tvååkeriin kulkevan linjan pohjoispuolella. Tämä ryhmä voidaan jakaa kahteen pienempään ryhmään:
Keski-Sveanmaan murteet, eli murteet jäljellä olevassa osassa Södermanlandia ja Västmanlandia sekä murteet Närkessä, Värmlannissa ja Dalslandissa.
Götanmaan murteet, alueen jäljellä olevat murteet.
Eteläskandinaaviset murteet, eli pohjoismaiset murteet, joita puhutaan Etelä-Ruotsissa, Tanskassa ja Slesvigissä. Tämä ryhmä jaetaan edelleen kolmeen osaan:
Eteläruotsalaiset murteet tai itätanskalaiset murteet, eli murteet Skånessa, Blekingessä, Smålandin ja Hallandin eteläosissa sekä Bornholmissa.
Tanskalaiset saaristomurteet, eli murteet, joita puhutaan Tanskan saaristoalueella (Bornholmia lukuun ottamatta).
Jutska, eli murteet, joita puhutaan Jyllannissa ja Slesvigissä.
Sekä poliittisessa että kielellisessä luokittelussa fääri ja islanti muodostavat kaksi omaa ryhmää, joista fäärille tyypillistä on suuri murteiden hajaannus. Islannissa on vain pieniä, alueellisia ääntämiseroja mutta ei varsinaisia murteita.
Myöhemmät luokittelut

Pohjoismaiset murteet vaihtelevat enemmän kuin kirjakielet. Murteiden ominaispiirteiden rajat ovat vain osittain samat kuin kirjakielten rajat. Se, että maiden rajat ovat samalla kielirajoja, johtuu pitkälti myöhäisistä olosuhteista. Ruotsalaisella kielialueella ei ole merkittyjä rajoja tanskan tai norjan kielen kanssa. Historiallisesta näkökulmasta katsottuna on olemassa vain yksi pohjoismainen kieli ja sen eri maantieteelliset variantit. Siten eteläskånelaiset murteet ovat läheistä sukua Etelä-Själlandin murteille ja Bornholmin murteet muistuttavat paljon eteläskånelaisia murteita. Itä-Norjassa puhutut murteet ovat yhteydessä värmländskaan ja Västerdalarnin murteisiin. Jämtlandin murteet voidaan nähdä linkkinä tröndskan ja Norlannin rannikolla puhuttujen murteiden välillä.
Nykyisiä mannerpohjoismaisia murteita voidaan murrejatkumon puitteissa nimittää skandinaavisiksi murteiksi. Ne on kuitenkin tapana jakaa norjalaisiin, ruotsalaisiin ja tanskalaisiin murteisiin, jolloin huomioidaan tarkemmin poliittiset rajat, jotka ainakin osittain ovat myös kielirajoja.
Pohjoismaisia murteita nimitetään siis esimerkiksi Ruotsissa ruotsalaisiksi murteiksi, ei siksi että ne välttämättä olisivat ruotsin kielen variantteja, vaan koska ne ovat pohjoismaisia murteita, joita puhutaan pääasiassa Ruotsissa (tai alueilla, jotka ovat aiemmin olleet ruotsalaisia, kuten Suomi). Tämän luokittelun mukaan Norjan pohjoismaiset murteet ovat siis norjalaisia murteita, Tanskan pohjoismaiset murteet tanskalaisia murteita ja pohjoismaiset murteet Färsaarilla färsaarelaisia murteita.
Myöhemmät luokittelut > Norja

Norjalaiset murteet jaetaan tavallisesti kahteen seuraavaan pääkategoriaan (itänorja ja länsinorja) sekä neljään alakategoriaan:
Itänorja
Itä-Norjan murre
Tröndska
Länsinorja
Länsi-Norjan murre
Pohjois-Norjan murre
Myöhemmät luokittelut > Ruotsi

Ruotsalaiset murteet jaetaan pääasiassa kuuteen pääryhmään:
Norlannin murteet
Itäruotsalaiset murteet
suomenruotsi (jaettuna pohjoiseen ja eteläiseen osaan)
vironruotsi
Sveanmaan murteet
Götanmaan murteet
Eteläruotsalaiset murteet
Koska tietyt murteet, kuten bohuslänska, jämtska ja härjedalska, eivät aina täysin kuulu mihinkään ryhmään, muodostavat ne toisinaan ”ylimääräisen ryhmän”.
Myöhemmät luokittelut > Gutniska

Gotlantilaiset murteet jaetaan kahteen ryhmään:
Varsinaiset Gotlannin murteet
Fårön murre
Myöhemmät luokittelut > Tanska

Tanskalaiset murteet jaetaan tavallisesti kolmeen ryhmään:
Länsi-Tanskan murteet, jutska
Ømålin murteet
Itä-Tanskan murteet, tähän ryhmään lasketaan Tanskassa usein mukaan niin sanotut eteläruotsalaiset murteet.
Kieliä vai murteita?

Pohjoismaiset murteet ovat vastakohta pohjoismaisille kielille, jotka käsittävät eri pohjoismaisista murteista myöhemmin luodut yleiskielet. Ruotsin kielelle luotu kirjakieli on lähtöisin Sveanmaan murteesta. Uusnorjan kirjakieli on lähtöisin perinteisistä norjalaisista murteista, kun taas kirjanorja perustuu tanskan yleiskieleen, joka on muodostunut pohjoissjällandskan ja lounaisskånskan pohjalta. Ruotsi ja Tanska eroavat Norjasta siten, että yleiskielestä on näissä maissa tullut suuremmassa määrin puhuttu kieli ja se on syrjäyttänyt alkuperäiset murteet. Usein sanotaan, että nämä kolme yleiskieltä (ruotsi, norja ja tanska) ovat keskenään samankaltaisempia kuin pohjoismaiset murteet kussakin maassa. Näillä kolmella yleiskielellä on kuitenkin ollut suuri vaikutus murteisiin. Tämä koskee erityisesti tanskan kieltä Islannissa ja Färsaarilla (ja pitkälti 1800-luvulla myös suurissa osissa Norjaa), joka kuitenkin katosi puhdaskielisyyden harjoittamisen myötä. Färsaarilla V. U. Hammershaimb otti 1800-luvun puolivälissä käyttöön erityisen oikeinkirjoitustavan, joka perustui islantilaiseen oikeinkirjoitukseen. Hammershaimb lisäsi tarvittavien kirjainten lisäksi liikkuvan merkin ð, jota siihen aikaan ei enää käytetty Färsaarilla. Norjassa tanskan kieli vaikutti vahvasti erityisesti kirjakieleen. Siitä syystä Ivar Aasen halusi 1800-luvulla ottaa käyttöön norjalaisemman kielen, jossa painotettiin murteita, ja hänen työnsä tuloksena syntyi uusnorja.
Pohjoismaisille murteille on yhteistä se, että niistä kaikista puuttuu yhtenäinen kirjakieli, joka kieleltä usein vaaditaan tullakseen luokitelluksi kieleksi. Älvdalskan asemasta on siksi myöhemmin käyty keskusteluja, sillä se on ainoa pohjoismainen murre, jolle on kehitetty oma oikeinkirjoitus. Jotkut ovat laskeneet omiksi kielikseen myös muita ruotsalaisia murteita, joilla ei ole omaa oikeinkirjoitusta, kuten skånskan ja jämtskan.
Gutniskalla ei ole ollut kirjakieltä moneen sataan vuoteen, koska tanskan ja ruotsin kieltä on käytetty Gotlannissa Tanskan ja vastaavasti Ruotsin ylivallan aikaan.
Ivan Beljajev

Ivan Stepanovitš Beljajev (ven. Ива́н Степа́нович Беля́ев, 21. marraskuuta 1907 nykyisen Tolmatšin kunnan Vorobjovon kylä – 22. maaliskuuta 1967 Sortavala) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen opettaja ja poliitikko.
Ivan Beljajev syntyi tverinkarjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Tverin pedagogisesta instituutista vuonna 1930, minkä jälkeen hänet lähetettiin työhön Neuvosto-Karjalaan. Beljajev suoritti kasvatustieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1949.
Beljajev työskenteli vuoteen 1944 saakka venäjän kielen ja kirjallisuuden opettajana, Karjalan autonomisen tasavallan valistusasiain kansankomissariaatin tarkastajana, Petroskoin opettajaopiston rehtorina sekä Karjalais-suomalaisen neuvostotasavallan kouluhallinnon päällikkönä ja valistusasiain varakansankomissaarina. Vuosina 1944–1951 hän toimi tasavallan opetusministerinä ja vuodesta 1951 ministerineuvoston varapuheenjohtajana ja ulkoministerinä. Vuosina 1956–1967 Beljajev oli Karjalan ASNT:n ministerineuvoston puheenjohtaja. Hän oli NKP:n Karjalan aluekomitean jäsen ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kansanedustaja.
Beljajevin erityisalana oli venäjän kielen opetus vieraana kielenä. Hänen johdollaan on laadittu useita suomalaisille ja karjalaisille tarkoitettuja venäjän oppikirjoja.
Ashton Bell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ashton Bell vuonna 2024. |  Ashton Bell vuonna 2024. |  Ashton Bell vuonna 2024. |  |
Maa:  Kanada
Naisten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kanada 2021 |  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2022 |  |  |
Ashton Bell (s. 7. joulukuuta 1999) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi aiemmin hyökkääjänä mutta on aikuisten maajoukkuevuosinaan ollut puolustaja.
Bell on Kanadan maajoukkueen pelaajana voittanut olympialaisissa kultaa Pekingissä 2022 sekä MM-kilpailuissa kultaa Kanadassa 2021 ja Tanskassa 2022.
Bell saavutti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa hopeaa vuosina 2016, jolloin hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen, ja 2017, jolloin hän oli joukkueensa kapteeni.
Marta Eggerth

Marta Eggerth
Marta Eggerth (17. huhtikuuta 1912 Budapest, Itävalta-Unkari – 26. joulukuuta 2013 Rye, New York) oli unkarilaissyntyinen, Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut laulaja ja näyttelijä. Hän aloitti laulamisen 11-vuotiaana ja sai menestystä jo nuorena, mutta joutui vuonna 1938 pakenemaan miehensä, kollega Jan Kiepuran kanssa Euroopasta (molemmilla oli juutalaiset äidit).
Eggerth teki Yhdysvaltoihin asetuttuaan useita rooleja Metro-Goldwyn-Mayerille. Kun sopimusta ei uusittu, hän muutti Kiepuran kanssa New Yorkiin ja kasvatti kaksi poikaa. Hänen elokuviinsa kuuluvat Zauber (1937), Sittenkin sankari (1942) ja Tässä tulen minä! (1943).
Marta Eggerth vieraili Suomessa kesäkuussa 1939 ja piti konsertin Messuhallissa.
Eggerth oli näyttelijänä aktiivinen pääosin 1930- ja 1950-lukujen välisenä aikana. Hän oli Yhdysvaltain kansalainen 1950-luvulta ja jäi leskeksi 1966. Hän oli tunnettu operetin puolestapuhuja ja asui New Yorkin Ryessa. Hän piti konsertteja vielä 2000-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marta Eggerth Wikimedia Commonsissa
"Mein Herz ruft nach Dir, Marta Eggerth!" Näin laulaen valloitti Kiepura Martan. Laulajatar-filmitähellä tungokseen asti vastaanottajia, Helsingin Sanomat, 18.06.1939, nro 161, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  LexM  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  Europeana
Miss Tampere

Miss Tampere on vuosittain Tampereella järjestettävä kauneuskilpailu, jonka järjestäjänä toimii mallitoimisto Studio Face. Studio Face on järjestänyt kilpailun ensimmäistä kertaa vuonna 2012.
Voittajat

| vuosi | Miss Tampere | 1>  perintöprinsessa | 2>  perintöprinsessa |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Hanna Granlund | Anni Hankimäki | Janette Karvonen |
| 2013 | Emma Juureva | Maija Yläpelto | Sara Leinonen |
| 2014 | Jenni Peräinen | Nina Heinikoski | Marika Mattus-Elo |
| 2015 | Tiina Virranta | Hanna Ojaniemi | Heidi Häkli |
| 2016 | Liisa-Maria Pukkila | Henna Hakala | Karin Stenius |
| 2017 | Marietta Minetti | Anniina Halonen | Riina Ahomaa |
| 2018 | Sheila Da Costa | Vilhelmiina Riuttala | Emilia Lumio |
| 2019 | Amanda Teuho | Emilia Lepomäki | Noora Manninen |
| 2020 | Emilia Lintala | Janette Mikkola | Liina Raatikainen |
| 2021 | Matilda Wirtavuori | Julia Podkolina | Noora Rauhala |
| 2022 | Kukka-Maaria Halme | Roosa Tuominen | Jenna Hyttinen |
| 2023 | Wilma Simi | Vera Eloranta | Petra Treskine |
| 2024 | Peppi Koppanen | Jenni Hiissa | Verna Hupila |
Aiheesta muualla

MissTampere.fi
Facebook
Margit von Willebrand-Hollmérus

Margit von Willebrand-Hollmérus (2. huhtikuuta 1894 Helsinki – 27. syyskuuta 1982 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija.
Henkilöhistoria

Von Willebrand-Hollméruksen vanhemmat olivat lakitieteen tohtori Wladimir von Willebrand ja Karin Colliander ja puoliso vuodesta 1919 rehtori, yliopettaja Ragnar Hollmérus. Kirjailija Viveca Hollmerus oli heidän tyttärensä.
Tuotanto

Von Willebrand-Hollméruksen esikoisteos Värvet (1920) kuvaa sisällissotaa valkoisten näkökulmasta. 1930-luvulla hän kirjoitti nonsense-tyylisiä kertomuksia, kuten Pörröisiä veitikoita. Myöhemmin hän julkaisi sarjan viihteellisiä historiallisia romaaneja, mutta 1960-luvun novelleissa on jo psykologista ihmiskuvausta.