stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Egedalin kunta

| Egedalin kunta |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Pääkaupunkialue
Keskustaajama:  Stenløse
Hallinto:  
 – Pormestari:  Willy Eliasen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  125,8 km²
Väkiluku:  43 376
 – Väestötiheys:  344,8 as./km²
 
 www.egedalkommune.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Egedal on Pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 43 376 asukasta, ja sen pinta-ala oli 125,8 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on nimeltään Stenløse.
Kunta syntyi 1. tammikuuta 2007 Tanskan kuntauudistuksen seurauksena, jolloin entiset Ledøje-Smørumin, Ølstykken ja Stenløsen kunnat yhdistyivät.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Egedalin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Arafuranmeri

| Arafuranmeri |
| --- | --- |
 Arafuranmeri (Arafura Sea) kartalla.
Koordinaatit:  9°S, 133°W
Sijainti:  Tyynenmeren länsipuolella.
Valtio:   Indonesia,  Australia
Merialue:  Tyynimeri
Arafuranmeri on Uuden-Guinean etelä- ja Australian pohjoispuolella sijaitseva merialue. Se rajautuu lännessä Timorinmereen, luoteessa Bandan- ja Seraminmeri, idässä Torresinsalmi liittää sen Korallimereen.
Arafuranmeren pinta-ala on 650 000 km².
Eino Kellberg

Eino Antero Kellberg (12. elokuuta 1908 Iisalmen maalaiskunta – 31. heinäkuuta 1978 Iisalmi) oli suomalainen kauppias ja kirjailija.
Kellbergin isä oli mäkitupalainen Paavo Kellberg joka oli työmiehenä Iisalmen pappilassa ja tunsi kirjailija Juhani Ahon. Eino Kellberg työskenteli suutarina ja rautateillä kunnes hän sai kerättyä varoja oman kauppaliikkeen perustamiseen. Vaikka kaupan hoito veikin aikaa Kellberg ehti lukea myös kirjallisuutta ja hänen suosikkikirjailijoihinsa kuuluivat Aleksis Kivi, Juhani Aho, Jack London ja Pentti Haanpää.
Kellberg voitti Gummeruksen järjestämän historiallisten romaanien kirjoituskilpailun teoksellaan  Kylä kapinan rajalla joka kertoi omakohtaisiin kokemuksiin perustuen vuosien 1917–1918 tapahtumista Iisalmen seudulla.
Kirjailija Aarno Kellberg on Eino Kellbergin poika.
Teoksia

Kylä kapinan rajalla.    Gummerus 1973
Elina Luukanen

| Elina Luukanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Marja Elina Luukanen o.s. Ignatius
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1941 (ikä 83) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  taidegraafikko
Marja Elina Luukanen (s. 7. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen taidegraafikko.
Henkilöhistoria

Luukasen vanhemmat olivat Ignatius-sukuun kuulunut diplomi-insinööri Reino Ignatius (1913–2001) ja taidegraafikko Lea Ignatius, omaa sukuaan Jännes (1913–1990). Luukasen puoliso on Niilo Luukanen. Pariskunnalla on kaksi lasta, Jaakko (s. 1964) ja Arttu (s. 1972). Luukanen on asunut vuodesta 2001 Helsingissä. Hän opiskeli aluksi arkkitehtuuria Teknillisen korkeakoulun arkkitehtuuriosastolla 1961–1964, mutta valmistui sitten humanististen tieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1970. Äitinsä avustajana toimiessaan Luukanen kiinnostui taidegrafiikasta ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1965–1968, mutta suoritti varsinaiset grafiikan opinnot Taideteollisessa korkeakoulussa 1970–1972 Pentti Kaskipuron yksityisoppilaana. Luukanen itse toimi opettajana Taideteollisessa korkeakoulussa 1979–1980.
Taiteellinen tuotanto

Luukanen aloitti uransa mustavalkografiikalla erottuakseen värigrafiikkaa tekevästä äidistään. Ensimmäisen kerran hän asetti teoksiaan näytteille Helsingissä vuonna 1971, ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti 1973. Luukasen teoksia on useiden merkittävien kotimaisten ja ulkomaisten museoiden kokoelmissa.
Taiteellinen tuotanto > Palkintoja ja tunnustuksia

Palkittiin ensimmäisessä kansainvälisessä grafiikan trienaalissa Graphica Creativassa Jyväskylässä parhaana suomalaisena taiteilijana, 1975
Pro Finlandia, 1988
Valtion pitkäaikainen taiteilija-apuraha, 1994–2004
Valtion taiteilijaeläke, 2005
Kirjallisuutta

Rantanen, Leena: Portaat valoon. Elina Luukasen grafiikkaa. Pohjoinen 1998.
Pieraccini, Rolando (toim.): Elina Luukanen. Grafiikkaa 1970–2000. Suomalaisia nykytaiteilijoita 4. Teksti Pekka Suhonen.
Erik Therman

Erik Therman
Bror Erik Therman (15. heinäkuuta 1906 Helsinki – 28. joulukuuta 1948 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjastonhoitaja ja kirjailija.
Erik Thermanin vanhemmat olivat kirjastonhoitaja Uno Therman ja Thyra Hagelstam; hänen veljensä oli opettaja Tor Therman. Hän itse työskenteli kirjastoamanuenssina Turussa ja Helsingissä opiskeltuaan kirjallisuutta ja kulttuurihistoriaa. Thherman jäi eläkkeelle 1947 terveydellisistä syistä.
Therman julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa Glidande bilder vuonna 1928. Hän julkaisi sen jälkeen runokokoelmia, romaaneja, matkakertomuksia ja novellikokoelmia. Hän toimi myös Svenska Pressen ja Nya Pressen-lehtien avustajana. Hän oli mukana perustamssa Pro Arte-taiteilijaryhmää ja oli mukana Lapin Sivistysseuran toiminnassa.
Therman teki 1930-luvulla useina kesinä retkiä Enontekiön alueen porosaamelaisten keskuuteen ja julkaisi niiden pohjalta vuonna 1940 kirjan Bland noider och nomader (Noitien ja paimentolaisten parissa).
Teoksia

Glidande bilder. Söderström, Helsingfors 1928.
Dagrar. Söderström, Helsingfors 1930.
Människan är mot människan upprorisk. Söderström, Helsingfors 1931.
Förvandling. Söderström, Helsingfors 1932.
Port som svänger. Söderström, Helsingfors 1933.
Lapplandsresan. Söderström, Helsingfors 1934.
Ljus ur mullen. Söderström, Helsingfors 1935.
Kettil Rödes saga. Söderström, Helsingfors 1936.
Bergtagen. Söderström, Helsingfors 1937.
Eddan och dess ödestragik. Natur och kultur, Stockholm 1938.
Inför Dionysos anlete. Söderström, Helsingfors 1938.
Bland noider och nomader. Söderström, Helsingfors 1940
Noitien ja paimentolaisten parissa. WSOY 1990.
Hjärtats seger. Söderström, Helsingfors 1941.
Livet och vi. Söderström, Helsingfors 1941.
Mannen som förlorade: En modern Tannhäusersaga. Fennia, Helsingfors 1943.
Mannen som segrade: Den moderna Parcifal. Fennia, Helsingfors 1943.
Renhandlarna: Roman. Fennia, Helsingfors 1945.
Kanske ett leende. Fennia, Helsingfors 1946.
Lemminkäinen i Pohjola: Kalevala sagor. Bilder Eeli Jaatinen. Taidekorttikeskus 1947.
Lemminkäinen Pohjolassa: Kaleva-satuja. Taidekorttikeskus 1947.
Under Graals förbannelse. Söderström, Helsingfors 1948.
Ekonometria

Ekonometria on tilastotieteen menetelmien soveltamista taloudellisten ilmiöiden tutkimiseen. Empiirisessä ekonometrisessa tutkimuksessa voidaan esimerkiksi estimoida taloudellisia riippuvuussuhteita, testata taloustieteen teorioita sekä arvioida julkisen tai yksityisen sektorin tekemien uudistusten vaikutuksia. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus on taloudellisten aineistojen analyysiin soveltuvien tilastollisten menetelmien kehittämistä.
Empiirisessä taloustieteellisessä tutkimuksessa on vain harvoin mahdollista tehdä kontrolloituja kokeita. Tämän vuoksi ekonometriassa tutkitaan lähinnä sellaisia tilastollisia malleja, joissa selittävät muuttujat ovat satunnaismuuttujia eivätkä kiinteitä. Kontrolloitujen kokeiden puutetta pyritään kompensoimaan myös hyödyntämällä niin sanottuja luonnollisia koeasetelmia (engl. natural experiment).
Ekonometrisissa malleissa on usein endogeenisiä muuttujia. Endogeenisella selittävällä muuttujalla tarkoitetaan sitä, että selittävä muuttuja on korreloitunut virhetermin kanssa. Teoreettinen ekonometrinen tutkimus liittyy usein muuttujien endogeenisyydestä aiheutuvien ongelmien korjaamiseen. Endogeenisyydestä aiheutuvaa harhaa korjataan usein käyttämällä instrumenttimuuttujia.
Ekonometriset menetelmät jaotellaan usein tarkasteltavan aineiston mukaan. Kun havaintoyksikkö on yksilö, kotitalous tai yritys, puhutaan mikroaineistosta. Kun havaintoyksiköistä on tehty peräkkäisinä ajankohtina on kyseessä aikasarja-aineisto. Yleensä havainnot on tehty tasaisin väliajoin esimerkiksi kuukausittain tai vuosittain. Kansantaloutta kuvaavat aggregoidut aineistot ovat tavallisesti aikasarjoja.
Mikroaineistojen ekonometria

Aineistoa sanotaan mikroaineistoiksi, kun havaintoyksiköt on tehty hyvin hienojakoisella tasolla. Tyypillisesti havainnot ovat yrityksiä, yksilöitä tai kotitalouksia. Tyypillisesti mikroekonometrian tavoite on tarkastella eri muuttujien kausaalivaikutuksia toisiinsa. Mikroekonometriaa voidaan jaotella tyypillisesti kahteen luokkaan: kokeelliseen ja rakenteelliseen. Kokeellisessa mikroekonometriassa korostetaan tutkimuksen koeasetelmaa. Asetelma voi olla satunnaistettu, luonnollinen koe tai kvasikoe. Rakenteellinen mikroekonometria korostaa taloustieteen teoriaa ja rakentee ekonometrisen mallin teorian pohjalta.
Kokeellisessa mikroekonometriassa käytettyjä tyypillisiä menetelmiä satunnaistettujen kokeiden ja lineaariregression lisäksi on:
Instrumenttimuuttuja
Erotuksen erotus
Kiinteät vaikutukset
Tapahtumatutkimus
Epäjatkuvuusregressio
Yhteensovittaminen
Rakenteellisessa mikroekonometriassa tyypillisiä menetelmiä on:
Diskreetit valintamallit
Valikoitumismallit
Elinaika-analyysi
Aikasarja-analyysi

Aikasarja-aineistossa on yleensä vain harvoja havaintoyksiköitä, mutta niistä on tehty toistuvia havaintoja ajan kuluessa. Aikasarja-aineisto voi muodostua esimerkiksi vuosittaisista havainnoista bruttokansantuotteesta tai keskilämpötilasta. Taloustieteessä aikasarja-analyysiä käytetään erityisesti empiirisessä makrotaloustieteen tutkimuksessa ja rahoituksen tutkimuksessa. Tällöin mallinnusmenetelmät hyödyntävät tuloksia, jotka perustuvat oletukseen, että  T\rightarrow \infty , kun taas  N pidetään kiinteänä.
Ohjelmistoja

EViews
Matlab
PSPP
R
SAS
SHAZAM
SPSS
Stata
Kirjallisuutta

Angrist, Joshua & Pischke, Jörn-Steffen: Mostly Harmless Econometrics: An Empiricist's Companion.  Princeton University Press, 2009.
Baltagi, Badi H.: Analysis of Panel Data.  John Wiley & Sons, 2005.
Brooks, Chris: Introductory Econometrics for Finance.  Cambridge University Press, 2002.
Cameron, A. Colin - Trivedi, Pravin K.: Microeconometrics.  South-Western, 2005.
Greene, William: Econometric Analysis.  Prentice Hall, 2008.
Hamilton, James D.: Time Series Analysis.  Princeton University Press, 1994.
Stock, James & Watson, Mark.: Introduction to Econometrics.  Pearson Series in Economics, 2007.
Wooldridge, Jeffrey M.: Introductory Econometrics: A Modern Approach.  Cambridge University Press, 2002.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ekonometria Wikimedia Commonsissa
Arseniitti

Arseniitti (AsO33−) on arseenin anioni, jossa arseeni esiintyy hapetusasteella +III. Hapetusasteella +V (AsO43−) syntyviä yhdisteitä kutsutaan puolestaan arsenaateiksi. Arseniitit liukenevat helposti veteen. Suomessa arseenia esiintyy arseniittimuodossa pohjasedimenteissä ja syvien, hapettomien kaivojen vedessä.
Arseniittiyhdisteet ovat monille eliöille myrkyllisempiä kuin arsenaatit. Niitä käytettiin 1950- ja 1960-luvuilla tuholaismyrkkynä, mutta aineiden markkinointi kiellettiin jo 1960-luvulla.
Sekä luontainen että torjunta-aineista levinnyt arseeni ovat ongelmia juomavedessä. Jos arseeni on arseniittimuodossa, se voidaan poistaa käänteisosmoosin avulla.
Arseniitteja

kaliumarseniitti (KAsO2), Fowlerin liuoksen ainesosa
kupariarseniitti (CuHAsO3), väriaine Scheelen vihreä
natriumarseniitti (NaAsO2)
Argentiina yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
-: 0
Argentiina on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1983 kisoista lähtien. Lisäksi se oli mukana erillisissä, vuonna 1980 järjestetyissä naisten 3 000 metrin juoksun ja 400 metrin aitajuoksun MM-kilpailuissa. Maan ainoat pistesijoille MM-kilpailuissa yltäneet urheilijat ovat Antonio Silio, joka sijoittui 10 000 metrin juoksussa kahdeksanneksi Stuttgartissa 1993, ja Germán Lauro, joka oli kuulantyönnössä seitsemäs Moskovassa 2013. Naisten kilpailuissa Argentiinan parhaat saavutukset ovat Jennifer Dahlgrenin 10. sija moukarinheitossa Daegussa 2011 ja Alejandra Garcían 11. sija seiväshypyssä Sevillassa 1999.
Argentiina kesäolympialaisissa 2012

Argentiina osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 2012. Argentiina sai lähetettyä 137 jäsenisen kilpailijajoukkueen joista 96 oli miehiä ja 41 oli naisia. Osallistujia riitti 22 eri urheilulajiin. Maa voitti olumpialaisista yhden kultamitalin, yhden hopeamitalin ja kaksi pronssimitalia. Maan lipunkantajana avajaisissa toimi Luciana Aymar ja Sebastian Crismanich kantoi lippua päätöstilaisuudessa.
Maan ainoan kultamitalin voitti miesten taekwondossa kilpaillut Sebastian Crismanich. Hopeamitalin voitti naisten maahockeyjoukkue ja pronssia voitti miesten tenniksessä Juan Martin del Potro.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Argentina at the 2012 Summer Olympics
Argentiina-pokaali

Viron vapaakiväärijoukkue Luzernin vuoden 1939 MM-kilpailuissa. Voittajajoukkue kuvassa palanneena takaisin Viroon, jossa heille järjestettiin heinäkuussa 1939 juhlat Kadrioru staadionilla Tallinnassa. Ampujien edessä Argentiina-pokaali, jonka he saivat haltuunsa seuraaviin MM-kisoihin asti. Joukkueen jäsenet vasemmalta: joukkueen johtaja Otto Sternbeck, August Liivik, Elmar Kivistik, Harald Kivioja, Kaarel Kübar ja Gustav Lokotar.
Argentiinan puolustusministeri, eversti Pablo Riccheri lahjoitti vuonna 1903 maiden väliseen vapaakiväärin joukkuekilpailuun Argentiina-pokaalin, joka oli tiettävästi aikanaan maailman kallein kiertopalkinto. Pokaalin paino on 28 kg ja tehty kiinteästä kullasta ja hopeasta. Se esittää Argentiinan kansallisuustunnusta eli ohdakelyhdettä kantavaa enkeliä.
Ensimmäisen kerran Buenos Airesissa 1903 oteltaessa pokaalin voitti Sveitsi. Se pitikin sitä hallussaan aina maailmansotaan saakka, mutta Lyonin kisoissa 1921 pokaali joutui Yhdysvaltain haltuun. Sveitsi voitti pokaalin Yhdysvalloilta takaisin vuonna 1925 ja puolusti sitä kolme kertaa menestyksellä, kunnes 1930 oli jälleen Yhdysvaltain vuoro. Sveitsi valtasi mestaruuden takaisin heti 1931, onnistui puolustamaan sitä 1933, mutta menetti sen Suomelle Roomassa 1935.
Jouduttuaan Viron haltuun (Helsinki 1937 ja Luzern 1939), se katosi tietymättömiin Viron jouduttua sotanäyttämöksi. Pokaali löytyi lopulta Neuvostoliitosta, joka palautti sen Argentiinaan vasta vuonna 1950. Tukholmassa 1947 oli Sveitsin vuoro jälleen voittaa kilpailu. Buenos Airesissa järjestetyissä MM-kilpailussa 1949 sen voitti Suomen joukkue, mutta 1952 se palasi jälleen sveitsiläisille.
Itäblokin mukaantulo Neuvostoliiton johdolla muutti tilannetta. Vuosina 1954, 1958 ja 1962 Argentiina-palkinto meni Neuvostoliittoon, nyt urheilullisesti. Seuraavissa neljissä MM-kisoissa voittaja oli Yhdysvallat, joka vei näin vuosien 1966, 1970, 1974 ja 1978 aikana palkinnon. Vuonna 1982 Neuvostoliito palasi voittokantaan voittaen myös vuosien 1986 ja 1990 kisat.
Neuvostoliiton hajoaminen 1990-luvun alussa toi tähänkin lajin muutoksia. Niinpä vuoden 1994 MM-kisoissa Argentiina-pokaali siirtyi uuden Neuvostoliitosta syntynen valtion eli Valko-Venäjän haltuun. Seuraavissa kisoissa 1998 Yhdysvallat oli jälleen voittovuorossa. Vuonna 2002 voiton vei uusi maa Tšekki ja vuonna 2006 voittaja oli Norja. Vuoden 2010 kisoissa voittaja oli Sveitsi, joka palasi Argentiina-pokaalin saajaksi sitten vuoden 1952. Vuonna 2014 Sveitsi jatkoi voittojaan.
Araeoscelis

| Araeoscelis |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Alaluokka::  Diapsidit Diapsida
Lahko::  Araeoscelida
Suku::  Araeoscelis  Williston, 1910
Infobox OKNimi-testi OK: 
Araeoscelis  oli diapsideihin kuuluva suku, joka eli Permikaudella Pohjois-Amerikassa. Siihen kuuluvia lajeja olivat A. gracilis ja A. casei. Suvun lajit olivat noin 60 cm pitkiä ja ne olivat hyönteissyöjiä. Araeoscelis muistutti ulkonäöltään nykyisiä liskoja.
Aiheesta muualla

http://www.reptileevolution.com/araeoscelis.htm (englanniksi)
http://dinosaurs.about.com/od/predinosaurreptiles/p/Araeoscelis.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Elvis istuu oikealla

| Elvis istuu oikealla Olavi Uusivirta |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14. maaliskuuta 2012
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Julius Mauranen
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 40.33
 Levy-yhtiö: Johanna Kustannus
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 7.    Fyysinen albumilista: 10.
Olavi Uusivirran muut julkaisut
| Preeria 2010 | Elvis istuu oikealla 2012 | 27 suosikkia 2013 |
Singlet albumilta Elvis istuu oikealla
 ”Nuoruus” Julkaistu: tammikuu 2012  ”Oodi ilolle” Julkaistu: huhtikuu 2012
Elvis istuu oikealla on suomalaisen laulaja Olavi Uusivirran viides studioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2012. Levyn julkaisi Johanna Kustannus.
Taustaa ja julkaisu

Albumin kaikki kappaleet ovat Uusivirran sanoittamia ja säveltämiä, paitsi levyn seitsemäs kappale, "Vien sut täältä pois", jonka on säveltänyt Pauli Saarikivi. Uusivirta on luonnehtinut albumia "luomulevyksi"; siinä on käytetty enemmän akustisia soittimia kuin edeltävillä levyillä, ja sanoituksista on tehty puhekielisempiä ja yksinkertaisempia. Uusivirta soittaa itse pianoa levyn nimikkokappaleella "Elvis istuu oikealla".
Albumi julkaistiin digitaalisena ja fyysisenä painoksena 14. maaliskuuta 2012. Levyn julkaisua edelsi single "Nuoruus", joka julkaistiin tammikuussa 2012. Toisena singlenä julkaistiin saman vuoden huhtikuussa kappale "Oodi ilolle".
Vastaanotto

Levy nousi ilmestyessään Suomen virallisen albumilistan seitsemänneksi. Albumi pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa ennen lopullista putoamistaan.
Elvis istuu oikealla sai kriitikoilta positiivisen vastaanoton, ja monet pitivät sitä Uusivirran uran parhaana albumina. Albumin luonnehdittiin olevan "vaivaton" ja "tasaisen vahva esitys". Nuorgamin kriitikko oli hieman varauksellisempi, mutta sanoi, että "albumin sisältämässä musiikissa ei ole mitään vikaa".
Dome.fi:
Nyt.fi:
Rumba:
Soundi:
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Auringon lapsi | Olavi Uusivirta | 3.26 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Nuoruus | Olavi Uusivirta | 4.33 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Reeperbahn | Olavi Uusivirta | 6.08 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Elvis istuu oikealla | Olavi Uusivirta | 4.08 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Sokea perhonen | Olavi Uusivirta | 4.08 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Oodi ilolle | Olavi Uusivirta | 3.50 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Vien sut täältä pois | Olavi Uusivirta, Pauli Saarikivi | 3.48 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Ne toiset | Olavi Uusivirta | 4.11 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Juoksepoistyttö | Olavi Uusivirta | 3.07 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Kaiken jälkeen olet kaunis | Olavi Uusivirta | 3.19 |  |  |  |  |  |  |
Singlet

"Nuoruus" (1/2012)
"Oodi ilolle" (4/2012)
Eir Aoi

| Eir Aoi> 藍井エイル |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1988 (ikä 35) Sapporo, Hokkaido
Muusikko
Taiteilijanimi:  Eir 
Tyylilajit:  J-pop
Levy-yhtiöt:  SME Records ja Sony Music Entertainment Japan 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eir Aoi (jap. 藍井エイル, Aoi Eir, s. 30. marraskuuta 1988 Sapporo, Hokkaido) on japanilainen laulaja, joka löydettiin Nico Nico Douga videopalvelun kautta. Hänet valittiin laulamaan tunnusmusiikki animesarjaan Fate/Zero, joka julkaistiin hänen debyyttisinglellään MEMORIA 19. lokakuuta 2011.
Diskografia > Albumit

Prayer (2012)
Blau (2013)
Aube (2014)
D'azur (2015)
Fragment (2019)
Aiheesta muualla

Eir Aoi Discogsissa. (englanniksi)
Eir Aoi VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Eir Aoi Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Asuintorni

Saksalainen asuintorni
Asuintorni on nykyään pelkästään asuntoja sisältävä tornitalo eli kapea ja korkea kerrostalo, jossa on tyypillisesti vain yksi porrashuone.
Keskiajalla asuintorni oli asuinrakennus, jossa jokaisessa kerroksessa oli vain yksi huone. Tällainen pohjaltaan neliömäinen torni oli osa linnaa tai asuinrakennusta, kuten porvaris- tai talonpoikaistaloa. Asuintornin alaosassa oli varasto, sisäänkäyntikerroksessa oleskelutilat ja yläkerroksessa makuuhuone. Italialaiset aateliset valmistautuivat puolustamaan itseään ja perhettään asuintornista käsin. Asuintornista kehittyi tornilinna, joka on pohjaltaan pyöreä tai neliskulmainen tornillinen linna. Keskiaikaisen linnoituksen ytimenä toimivaa puolustus- ja asuintornia kutsutaan sydäntorniksi.
Asuinympäristö

Asuinympäristö tarkoittaa ihmisten asuntoja, asujia ja lähiympäristöä, mutta myös alueen palveluja ja toimintamahdollisuuksia. Jos asuinympäristö tarjoaa pelkkää asumista ilman palveluja, asukkaat pitävät aluetta epäviihtyisänä.
Asuinympäristön tutkimus alkoi siitä havainnosta, että 1970-luvun uudet niin sanotut nukkumalähiöt eivät olleet niin viihtyisiä kuin jotkut vanhat asuinalueet. Niitä tutkittaessa on havaittu, että asuinympäristöllä tulisi olla toiminnallista monipuolisuutta ja sen synnyttämää kiinteyttä. Tätä kehitetään aluesuunnittelulla, josta kunnat huolehtivat.
Yksin asuminen on yhä yleisempää, ja se lisää yksinäisyyttä. Asumismuotoja kehitetään siten, että ne tarjoaisivat mahdollisuuksia kanssakäymiseen ja yhteistyöhön naapurien kesken. Yhteisöllisessä asumisessa naapurit voivat hallita yhteistiloja, joissa voi tehdä keittiötöitä, askartelua, päivähoitoa tai ansiotyötä. Yleensä jokaisella ruokakunnalla on kuitenkin yksityiset tilansa.
Lainsäädännön mukaan asuinympäristön on oltava terveellinen. Alueiden käytön suunnittelulla “pyritään turvallisen, terveellisen, viihtyisän, sosiaalisesti toimivan ja eri väestöryhmien, kuten lasten, vanhusten ja vammaisten, tarpeet tyydyttävän elin- ja toimintaympäristön luomiseen”.  Terveyttä vaarantavia ovat esimerkiksi erilaiset ympäristöhaitat.
Eino Kettunen

Eino Kettunen (13. toukokuuta 1894 Juuka – 15. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Vuonna 1950 hän sanoitti 9 Toivo Kärjen sävellystä, jotka melkein kaikki levytti Jorma Ikävalko.
Kettusen muistomerkki sijaitsee Juuan kirjastotalon vieressä, lähellä Kettusen kotitaloa.
Kettusen tuotantoa esitti vuodesta 1995 alkaen Kuplettikööri. Vuosien myötä esiintyjäryhmä kuihtui ja alkuperäisestä kokoonpanosta on jäljellä vielä Hannu Musakka, joka on ottanut käyttöönsä Kupletööri - nimikkeen ja joka viittaa edeltäjäänsä Kuplettikööriin. Kettusen kupletteja on esitetty mm. Kaustisen Folk Music Festival - tapahtumassa vuodesta 1996 alkaen vuosittain ja edelleen. Kupletööri Hannu Musakka jatkaa Kettusen ja Kuplettiköörin perinnettä, joten ohjelmisto sisältää siten ainoastaan Eino Kettusen lauluja.[lähde? ]
Tunnetuimmat sanoitukset

Ilta Viipurissa (Sellanen on Viipuri), 1929 (Saukin uudistama nimellä Sellanen ol´ Viipuri)
Villiruusu, 1929
Ievan polkka, 1937
Siirtolaisen muistoja, Hevosmiesten polkka, 1950
Joensuun Elli, 1953
Aiheesta muualla

Eino Kettusen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eino Kettusen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Loituma esittää Eino Kettusen kappaleen Ievan polkka
Kauko Ratilainen ja Eila Ratilainen: Eino Kettusen ikkuna maailmaan.  Sotkamo 1996.
Kauko Ratilainen ja Eila Ratilainen: Eino Kettusen ikkuna maailmaan II.
Aragats

Aragats
| --- | --- |
Sijainti:  Aragatsotn, Armenia
Korkeus merenpinnasta:  3 952 m
Prominenssi:  2 143  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Aragats (arm. Արագած) on Armenian korkein vuori. Aragatsotnin maakunnassa sijaitsevan vuoren korkeus on 4 090 metriä merenpinnan yläpuolella. Vuori on Vähä-Kaukasuksen vuoriston korkein ja yksi Armenian ylängön korkeimmista huipuista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aragats Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mount Aragats
Käännös suomeksi