stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Akseli Gallen-Kallela
Elämäkerta > Puoliso ja lapset

Gallen-Kallelan ateljeeasunnot
Kalela, Gallen-Kallelan erämaa-ateljee Ruovedellä 2010.
Gallen-Kallelan Museo Tarvaspää Espoossa.
Gallen-Kallela avioitui vuonna 1890 Mary Helena Slöörin (1868–1947) kanssa. Slöörin isä oli hovineuvos Kaarlo Slöör ja äiti (vihitty 1863) Aina Emilia Ehrnström (k. 1929). Akselille ja Marylle syntyi kolme lasta: Impi Marjatta (1891–1895), Aino Kirsti ja Kaius Jorma. Kirsti ja Jorma olivat kuvataiteellisesti lahjakkaita, kuten vanhempansa. Kirsti oli myös musikaalisesti lahjakas, kuten äitinsä Mary, joka soitti pianoa. Mary toteutti myös miehensä Akselin kuvataidetta taidekäsityönä.
Tyyli ja tuotanto > Kansankuvausta ja dekadenssia

Gallen-Kallelan ensimmäisiä huomattavia teoksia olivat suoran realistiset Poika ja varis 1884 sekä Akka ja kissa seuraavalta vuodelta. Gallen-Kallela sai Pariisissa vaikutteita muun muassa Jules Bastien-Lepagen maalaamista talonpoikaiskuvauksista. Hän jatkoikin realistista kansankuvausta samoihin aikoihin syntyneissä maalauksissa, kuten Muikunpaistaja, Käsikivillä jauhaja ja Ensi opetus. Gallen-Kallelan omiin suosikkeihin lukeutui Haavakuume.
Hän kuvasi kuitenkin myös pariisilaiselämää ja sen henkevän dekadenttia fin de siècle -ilmapiiriä. Tunnetuin esimerkki tästä on Démasquée vuodelta 1888.
Tyyli ja tuotanto > Kansankuvausta ja dekadenssia > Teoksia 1880–1890

Tulipalon katselijat Pitkänsillan rannassa, 1881.
Poika ja varis, 1884.
Akka ja kissa, 1885.
Ensi opetus, 1887–1889.
Talonpoikaiselämää, 1887.
Démasquée, 1888.
Haavakuume, 1889.
Saunassa, 1889.
Tyyli ja tuotanto > Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen

Démasquéen aikoihin Gallen-Kallela kuitenkin siirtyi jo kohti Kalevala-aiheita. Näitä varhaisia maalauksia aiheesta nimitetään Kalevala-romantiikaksi, kun myöhemmät ovat enemmänkin Kalevala-mystiikkaa. Ensimmäisiä suurikokoisia teoksia oli triptyykki Aino-taru, joka valmistui 1890-luvun alussa. Matkat Itä-Karjalaan ja Kuusamoon toivat tuotantoon erämaa-aiheita, kuten Paanajärven paimenpoika ja Palokärki.
Jo erämaamaalauksissa oli koristeellisuutta, joka oli ominaista Gallen-Kallelan Symposion-vaiheelle. Tuolloin hän keskittyi eurooppalaisiin virtauksiin kuten symbolismi ja mystisismi, ja kansalliset aiheet jäivät sivummalle. Pääteoksia tältä kaudelta ovat Symposionin ohella Ainolassa oleva Sibelius Sadun säveltäjänä, molemmat vuodelta 1894.
Tyyliin ja koristeellisuuteen vaikutti myös Berliinissä 1895 herännyt kiinnostus taidegrafiikkaan, ja Gallen-Kallela ryhtyi kehittelemään sopivaa tapaa tehdä väripuupiirroksia. Hänen laaja grafiikantuotantonsa käsitteli samoja aiheita kuin maalaukset. Tunnetuimpia ovat puupiirrokset, kuten Sammon taonta ja Kalman kukka tuoreeltaan vuodelta 1895 sekä etsaukset aiheista Kullervon kirous ja Koskenkuulija seuraavalta vuodelta.
Yleensäkin Gallen-Kallelan tuotanto oli 1890-luvulla kaksijakoinen, eli realismi ja symbolismi vuorottelivat. Realismia edusti esimerkiksi Sammon taonta, symbolismia taas Ad Astra.
Tyyli ja tuotanto > Kalevala-romantiikasta Symposion-vaiheeseen > 1890-luvun teoksia

Aino-taru, 1891.
Madonna, 1891.
Näkymä Pohjoisrannasta, 1891.
Sammon taonta, 1893.
Symposion, 1894.
Sammon puolustus, 1896.
Velisurmaaja, 1897.
Joukahaisen kosto, 1897.
Lemminkäisen äiti, 1897.
Omakuva, 1897.
Kullervon kirous, 1899.
Auringonlasku, 1899.
Tyyli ja tuotanto > Kalevala-mystiikkaa freskojen kautta

Symposion-kauden jälkeen Gallen-Kallela palasi Kalevala-aiheisiin uudelta kannalta. Italiassa hän oli 1890-luvun loppupuolella perehtynyt freskomaalaukseen, ja monet maalaukset olivat jo aiemminkin olleet freskojen luonnoksia. Freskoiksi ajateltuja olivat olleet Lemminkäisen äiti ja Velisurmaaja, kuin myös temperamaalaus Sammon puolustus.
Freskojen pariin Gallen-Kallela pääsi Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyssä maalatessaan Kalevala-aiheiset kattomaalaukset Suomen paviljonkiin. Pian sen jälkeen hän maalasi Porissa Juséliuksen mausoleumin elämän ja kuoleman teemoihin liittyvät freskot. Maailmannäyttelyn paviljongin purkamisen myötä freskot tuhoutuivat, mutta Gallen-Kallela maalasi ne uudelleen yhtä aihetta lukuun ottamatta vuonna 1928 Kansallismuseon sisääntulohallin holvattuun kattoon. Juséliuksen mausoleumin freskot uusi hänen poikansa Jorma Gallen-Kallela 1934–1939 luonnosten pohjalta. Fresko syntyi myös Vanhan ylioppilastalon musiikkisaliin vuonna 1901, jonne Gallen-Kallela maalasi Kullervon sotaanlähdön.
Tyyli ja tuotanto > Loppuvaiheen tuotanto

Kansalliset aiheet kuitenkin vähenivät 1900-luvulla. Gallen-Kallelan aiheet olivat uran loppupuolella monipuolisempia, kuten luontoa ja afrikkalaisia kuvaavat värikkäät maalaukset Afrikan-matkalta. Gallen-Kallela julkaisi myös Afrikka-kirjan 1931. Aiemmin 1924 oli julkaistu myös Gallen-Kallelan taiteeseen ja elämään liittyviä pohdiskeluja Kallela-kirjan muodossa.
Tyyli ja tuotanto > Loppuvaiheen tuotanto > Teoksia 1900–1931

Kullervon sotaanlähtö, 1901.
Myrsky, 1901–1902.
Heijastuksia, 1902.
Tuonelan virralla, 1903.
Keitele, 1905.
Väinämöisen lähtö, 1906.
Maksim Gorkin muotokuva, 1906.
Ad Astra, toinen versio vuodelta 1907.
Sivu Koru-Kalevalasta, 1920-luku.
Kansallismuseon kattofreskot Ilmarinen kyntää kyisen pellon ja Sammon puolustus, 1928.
Teoksia

Poika ja varis, 1884
Akka ja kissa, 1885
Muikunpaistaja, 1885
Käsikivillä jauhaja, 1886
Ensi opetus, 1887
Äiti ja lapsi, 1887
Eero Järnefelt maalaamassa, 1888
Démasquée, 1888
Nainen kukkoryijyllä, 1888
Äiti sairaan lapsensa vuoteen ääressä, 1888
Saunassa, 1889
Tyttö Keuruun vanhassa kirkossa, 1889
Aino-taru, 1891
Näkymä Pohjoisrannasta, 1891
Paanajärven paimenpoika, 1892
Sammon taonta, 1893
Palokärki, 1893
Kuolleiden virta, 1893 ja toinen versio 1906–1907
Symposion, 1894
Sibelius Sadun säveltäjänä, 1894
Kalman kukka, 1895, puupiirros
Sammon puolustus, 1896
Koskenkuulija, 1896
Velisurmaaja, 1897
Joukahaisen kosto, 1897
Lemminkäisen äiti, 1897
Omakuva, 1897
Kullervon kirous, 1899
Kullervon sotaanlähtö, 1901
Tuonelan virralla, 1903
Keitele, 1904
Sammon ryöstö, 1905.
Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen kuvitukset, 1906–1908
Väinämöisen lähtö, 1895–1906
Purren valitus, 1907
Ad Astra, toinen versio vuodelta 1907
Koru-Kalevalan kuvitukset, 1922
Ilmarinen kyntää kyisen pellon, Suuri hauki, Sammon taonta ja Sammon puolustus, 1928
Maine ja arvostus

Gallen-Kallelan uran alkuvaiheessa hänen naturalistisia maalauksiaan haukuttiin, koska niissä oli "rumia ihmisiä".
Gallen-Kallela sai professorin arvonimen vuonna 1919, ja 1923 hänestä tehtiin kunniatohtori.
Gallen-Kallelan toimiessa Taiteilijaseuran puheenjohtajana 1911–1915 hän joutui kiistoihin esiin nousevien nuorten taiteilijoiden kanssa. Modernin taiteen edustajat eivät 1920-luvulla arvostaneet Gallen-Kallelaa, mutta myöhemmin on taas ihailtu erityisesti hänen monipuolisuuttaan ja ansioitaan kansallisromanttisen tyylin luojana.
Hänen hautajaisensa vuonna 1931 olivat suuri tapahtuma, johon osallistuivat niin Mannerheim kuin Sibeliuskin. Gallen-Kallelan muistonäyttely järjestettiin 1935 vasta valmistuneessa Messuhallissa eli funkis-tyylin temppelissä. Samaan aikaan restauroitiin mestarin tuotannon huippuna pidettyjä freskoja Porissa Juseliuksen hautakappelissa.
150 vuotta syntymänsä jälkeen Gallen-Kallelaa kutsutaan edelleen Suomen kansallistaiteilijaksi. Hänen töitään näkyy sosiaalisessa mediassa ja jopa tatuoinneissa.
Kirjallisuutta

Gallen-Kallelan Museo (toim.): Ota sielusi täyteen! Tutkimuksellisia polkuja Akseli Gallen-Kallelan taiteeseen.  Espoo:  Gallen-Kallelan Museo, 2011.  ISBN 978-952-9739-27-1
Gallen-Kallela-Sirén, Janne: Minä palaan jalanjäljilleni: Akseli Gallen-Kallelan elämä ja taide.  Helsingissä:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17649-8
Kalevala.  (Kuvittanut ja painatustyön suunnitellut Akseli Gallen-Kallela. 22. painos (1. painos 1922))  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 978-951-0-24270-4
Kämäräinen, Eija: Akseli Gallen-Kallela: Katsoin outoja unia.  Helsinki Porvoo Juva:  WSOY, 1994 (3. painos 2005).  ISBN 951-0-19217-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Akseli Gallen-Kallelan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Akseli Gallen-Kallela taiteilijamatrikkelissa
Akseli Gallen-Kallela Kansallisgallerian kokoelmissa
Gallen-Kallelan Museo Tarvaspäässä.
Yle Elävä arkisto: Akseli Gallen-Kallelan 120 työtä (1954).
Yle Areenan äänikirjat. Akseli Gallen-Kallelan Afrikka-kirja. Lukijana Esko Salervo (Arkistoitu – Internet Archive).
Akseli Gallen-Kallelan ja Carl Dörnbergerin kirjeenvaihto 1885–1929.
Akseli Gallen-Kallela Amerikassa. Viikkoliitteelle muistellut tri H. Holm, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 10.09.1933, nro 37, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Akseli Gallen-Kallela Amerikassa, jatkoa edellisestä numerosta, Helsingin Sanomat, 17.09.1933, nro 249, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Akseli Gallen-Kallelan viimeinen matka, Helsingin Sanomat, 20.03.1931, nro 78, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
E. Aaltonen : Kaksi itsenäisyysmiestä ja taiteilijaa. Gallén-Kallelan ja hänen tulisieluisen aseenkantajansa Carl Bengtsin ajatuksia ja töitä, Hakkapeliitta, 28.03.1935, nro 13-14, s. 67, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aksel Gallén-Kallela "norssina". Muutamia muistelmia, Helsingin Sanomat, 11.12.1938, nro 334, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gallen-Kallela Kovalan aitassa, Suomen Kuvalehti, 25.02.1939, nro 8, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Akseli Gallen-Kallela kollegoineen Académie Julianissa harjoittelemassa elävänmallin maalausta 1880-luvulla. Gallen-Kallela on mallin polven tienoilla.
Akseli Gallen-Kallela luutnantin univormussaan Suomen sisällissodan aikana 1918.
Akseli Gallen-Kallela ja Kansallismuseon fresko, Sammon puolustus, vuonna 1928.
Gallen-Kallela maalaamassa Aino-tarua.
Gallen-Kallela työryhmänsä kanssa maalaamassa keväällä 1928 Kansallismuseoon Kalevala-aiheisia kattofreskoja.
28. helmikuuta

28. helmikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 59. päivä. Vuodesta on jäljellä 306 päivää (karkausvuonna 307).
28. helmikuuta vietetään Suomessa Kalevalan ja suomalaisen kulttuurin päivää. Päivä on virallinen liputuspäivä.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Onni, Sisu
suomenruotsalainen kalenteri: Rune, Runa
ortodoksinen kalenteri: Vasili, Vilho, Ville
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Curtnaš
vanhemmissa kalentereissa: Lage, Leander, Macarius, Macharius, Makarius, Maria, Romanus, karkausvuosina ennen vuotta 2000 Torsti
Tapahtumia

202 eaa. – Han-dynastian valtakausi alkoi, kun Han Gaozu kruunattiin Kiinan keisariksi.
364 – Valentinianus I valittiin Länsi-Rooman keisariksi.
1700 – 28:tta helmikuuta seurasi Ruotsissa 1. maaliskuuta, mistä sai alkunsa ruotsalainen kalenteri.
1784 – John Wesley perusti metodismin.
1835 – Elias Lönnrot allekirjoitti ja päiväsi Kalevalan ensimmäisen version, ns. Vanhan Kalevalan esipuheen.
1854 – Yhdysvaltain republikaaninen puolue perustettiin Wisconsinin Riponissa.
1900 – Toinen buurisota: 118 päivää kestänyt Ladysmithin piiritys päättyi.
1922 – Egypti itsenäistyi
1935 – Wallace Carothers keksi nailonin.
1938 – Suomen Kulttuurirahaston säätiö perustettiin.
1947 – Taiwanissa alkoi verisesti hajotettu kansannousu Kuomintangia vastaan.
1952 – 8. talviolympialaiset päättyivät Oslossa.
1953 – James D. Watson ja Francis Crick ilmoittivat ystävilleen selvittäneensä DNA:n kemiallisen rakenteen. Virallinen ilmoitus annettiin 25. huhtikuuta, mitä edelsi Nature-lehdessä 2. huhtikuuta ilmestynyt artikkeli.
1960 – 10. talviolympialaiset päättyivät Squaw Valleyssa Kaliforniassa.
1974 – Suomen ainoa ruotsinkielinen iltapäivälehti Nya Pressen ilmestyi viimeisen kerran.
1982 – Mäkihyppääjä Matti Nykänen otti 18-vuotiaana ensimmäisen aikuisten sarjan arvokisamitalinsa voitettuaan Holmenkollenilla käytyjen maailmanmestaruuskilpailujen suurmäen kilpailun.
1983 – M*A*S*H-televisiosarjan viimeinen jakso esitettiin Yhdysvalloissa kaikkien aikojen katsotuimpana televisiosarjan jaksona (106–125 miljoonaa katsojaa).
1986 – Ruotsin pääministeri Olof Palme murhattiin Tukholmassa.
1987 – Vihreä liitto perustettiin Suomessa.
1988 – Suomi voitti Calgaryn talviolympialaisissa ensimmäisen arvokisamitalinsa jääkiekossa saavuttaen hopeaa.
1991 – Persianlahden sota päättyy.
1993 – Alkoholia, tupakkaa ja tuliaseita valvovan yhdysvaltalaisen viraston (ATF) agentit järjestivät ratsian Daavidin oksa -uskonlahkon päämajaan Wacossa Texasissa, tarkoituksenaan pidättää kulttijohtaja David Koresh. Neljä ATF:n agenttia ja viisi kultin jäsentä kuoli ratsian ensimmäisessä vaiheessa, mitä seurasi 51 päivää kestänyt piiritys.
1997 – North Hollywoodin pankkiryöstö Los Angelesissa.
2001 – Lahden MM-hiihtojen dopingskandaali 2001: kolme suomalaista urheilijaa jäi kiinni hemohesin käyttämisestä.
2013 – Paavi Benedictus XVI päätti kautensa katolisen kirkon johtajana.
2014 – Venäjä aloitti sotilasoperaation vallatakseen Krimin niemimaan.
Stylesin tapaus

| Stylesin tapaus> The Mysterious Affair at Styles |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  John Lane
Julkaistu:  lokakuu 1920 (Yhdysvallat)
Sivumäärä:  296
ISBN:  ei käytössä 1920
Suomennos
Suomentaja:  Paavo Lehtonen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1970
Sivumäärä:  206
Sarja: Hercule Poirot
Seuraava:  Golfkentän murha
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Stylesin tapaus (engl. The Mysterious Affair at Styles) on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani. Hän kirjoitti sen vuonna 1916, ja yhdysvaltalainen John Lane julkaisi sen Yhdysvalloissa lokakuussa 1920. Englannissa sen julkaisi John Lanen omistama The Bodley Head 1. helmikuuta 1921.
Stylesin tapaus on Christien ensimmäinen julkaistu romaani, ja siinä esiintyvät ensimmäisen kerran Hercule Poirot, komissario Japp sekä kapteeni Hastings. Hastings kertoo tarinan minä-muodossa ja se sisältää lukuisia elementtejä, jotka Christien ansiosta ovat muodostuneet osaksi salapoliisiromaanin kultakauden tunnusmerkeiksi. Tapahtumapaikkana on suuri, syrjäinen kartano. Epäiltyjä on puolisen tusinaa, ja useimmat heistä salaavat tietoja itsestään. Kirjassa on kartta talosta, murhapaikasta sekä kuva testamentin palasesta. Kirjassa on lukuisia vääriä johtolankoja ja yllättäviä juonenkäänteitä.
Henkilöt

Kapteeni Hastings, kertoja, sairauslomalla länsirintamalta
Hercule Poirot, kuuluisa belgialainen yksityisetsivä, joka on sotaa paossa Englannissa, Hastingsin hyvä ystävä
Komisaario Japp Scotland Yardista
Emily Inglethorp, Stylesin omistaja, varakas vanha nainen
Alfred Inglethorp, hänen huomattavasti nuorempi aviomiehensä
John Cavendish, Emilyn vanhempi poikapuoli ja Stylesin perijä Emilyn kuoltua
Mary Cavendish, Johnin vaimo
Lawrence Cavendish, Johnin nuorempi veli
Evelyn Howard, rouva Inglethorpin seuralainen
Cynthia Murdoch, perheystävän kaunis orpo tytär
Tohtori Bauerstein, epäilyttävä toksikologi
Sovitukset > Hercule Poirot ‑televisiosarja (1990)

Romaani muokattiin Hercule Poirot ‑televisiosarjan jaksoksi vuonna 1990. Se oli pitkän elokuvan mittainen jakso Agatha Christien syntymän satavuotispäivän kunniaksi. Sen ensiesitys oli Britanniassa ITV-kanavalla 16. syyskuuta 1990.
Clive Extonin sovitus on jokseenkin uskollinen romaanille, vaikka muutamia sivuhenkilöitä olikin karsittu. Mukaan on pujahtanut virhe, sillä koskaan ei selitetä, miten rouva Ingelthorpin huoneen ovi (joka oli murrettu hänen kuoliniltanaan) on äkkiä aamulla korjattu ennen kuin Poirot saapuu paikalle (lukitun oven tarkoitushan oli, ettei kukaan pääsisi sotkemaan johtolankoja). Jakson ohjasi Ross Devenish, pääosissa olivat David Suchet Hercule Poirot’na ja Hugh Fraser Arthur Hastingsinä.
Sovitukset > Kuunnelma (2005)

BBC Radio 4 teki romaanista viisiosaisen kuunnelmasarjan vuonna 2005. Jaksot nauhoitettiin 4. huhtikuuta 2005 ja ensiesitys oli 5. syyskuuta – 3. lokakuuta 2005. Kuunnelman muokkasi Michael Bakewell ja tuotti Enyd Williams. Kuunnelmaversio säilytti romaanin minä-kertojan. Pääosissa olivat Hercule Poirot’na John Moffatt ja Arthur Hastingsina Simon Williams.
Julkaisuhistoria > Britannia ja Yhdysvallat

1920, John Lane (New York), lokakuu 1920, sidottu, 296 s.
1921, John Lane (The Bodley Head), 1.2.1921, sidottu, 296 s.
1926, John Lane (The Bodley Head), kesäkuu 1926, sidottu, 319 s.
1931, John Lane (The Bodley Head, helmikuu 1931 (kokoomateoksessa Agatha Christie Omnibus), sidottu (halvempi laitos ilmestyi lokakuussa 1932)
1932, John Lane (The Bodley Head), heinäkuu 1932, nidottu
1935, Penguin Books, 30.7.1935, nidottu, 255 s.
1945, Avon Books (New York), Avon number 75, nidottu, 226 s.
1954, Pan Books, nidottu (Pan number 310), 189 s.
1959, Pan Books, nidottu (Great Pan G112)
1961, Bantam Books (New York), nidottu, 154 s.
1965, Longman (London), nidottu, 181 s.
1976, Dodd, Mead and Company, (muistojulkaisu pian Christien kuoleman jälkeen), sidottu, 239 s., ISBN 0-39-607224-0
1988, Fontana Books (HarperCollins), nidottu, 208 s., ISBN 0-00-617474-4
1989, Ulverscroft Large Print Edition, sidottu, ISBN 0-70-891955-3
2007, HarperCollins, 5.11.2007, näköispainos vuoden 1921 brittiläisestä ensipainoksesta, sidottu, 296 s., ISBN 0-00-726513-1
Ensimmäisen kerran romaani ilmestyi 18-osaisena jatkoromaanina The Times ‑sanomalehden Colonial Edition ‑viikkolehdessä (tunnetaan myös nimellä The Weekly Times) 27.2.–26.6.1920 (numerot 2252–2269).. Se ei eronnut alkuperäisestä romaanista – mukana olivat myös kartat ja muu romaanin kuvitus. Viimeiseen osaan liittyi mainos: ”Tämä on loistava jännitysromaani, ja myös ensimmäinen jatkoromaani The Times Weekly Editionissa. John Lane valmistelee parhaillaan romaanin julkaisua kirjana ja se on pian saatavilla.” Toisaalla mainittiin, että kirja ilmestyisi elokuussa. John Lane julkaisi sen kuitenkin vasta lokakuussa 1920 Yhdysvalloissa, ja Britanniassa se ilmestyi vasta seuraavana vuonna. Joidenkin lähteiden mukaan brittipainos olisi julkaistu 26. tammikuuta 1921 ja toisten mukaan taas 1. helmikuuta – English Catalogue of Booksin mukaan jälkimmäinen on oikea päivämäärä.
Stylesin tapaus oli myös yksi ensimmäisiä kirjoja, jotka vastaperustettu Penguin Books julkaisi heinäkuussa 1935.
Julkaisuhistoria > Suomennokset

Romaanin suomensi Paavo Lehtonen ja julkaisi WSOY.
1970: 1. painos (SaPo-sarja 116)
1970: 2. painos (SaPo-sarja 116)
1979: 3. painos (SaPo-sarja 116)
1987: 5. painos (kokoomateoksessa Hercule Poirotin johtolangat)
1989: 6. painos (kokoomateoksessa Hercule Poirotin johtolangat)
1990: 7. painos (kokoomateoksessa Hercule Poirotin johtolangat)
2006: 8. painos, uusi laitos, kustantajana Loisto
Julkaisuhistoria > Omistuskirjoitus

Kirjan omistus on: ”Äidilleni”.
Christien äidillä, Clarissa (”Clara”) Boehmer Millerillä (1854–1926), oli hyvin vahva vaikutus Christien elämään. He olivat hyvin läheisiä – etenkin sen jälkeen kun hänen isänsä oli kuollut vuonna 1901. Christien ollessa sairaana (vuoden 1908 tienoilla) hänen äitinsä ehdotti kirjoittamista. Tuloksena oli The House of Beauty (”Kaunis talo”), sittemmin kadonnut teos, mutta se oli Christien kirjailijauran hapuileva alku. (Christie muokkasi sen myöhemmin novelliksi The House of Dreams, joka ilmestyi The Sovereign Magazine ‑lehdessä tammikuussa 1926 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1997 novellikokoelmassa Kirstun arvoitus.)
Christie omisti myös ensimmäisen Mary Westmacott ‑romaaninsa Kaksi rakkautta (1930) äidilleen, joka oli kuitenkin ehtinyt kuolla ennen sen ilmestymistä.
Aiheesta muualla

The Mysterious Affair at Styles Stylesin tapaus Agatha Christien virallisella sivustolla
Koko romaani englanniksi:
The Mysterious Affair at Styles Wikiaineistossa
The Mysterious Affair at Styles Standard Ebooksissa
The Mysterious Affair at Styles Project Gutenbergissä
Wirtschaftsblatt

| Wirtschaftsblatt |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  talouslehti
Kustantaja:  Styria Medien AG
Kokonaislevikki:  30 000 (2014)
Perustettu:  1995
Lakkautettu:  2016
Kotimaa:  Itävalta
Kieli:  saksa
Aiheesta muualla
OCLC
Wirtschaftsblatt oli itävaltalainen vuosina 1995–2016 ilmestynyt taloussanomalehti. Se keskittyi uutisoimaan kansallisesta ja kansainvälisestä talouspolitiikasta ja liike-elämän sekä rahoitusalan asioista.
Euroopan unioni
Historia > Tausta

Britannian pääministeri Winston Churchill esitti toisen maailmansodan jälkeen syksyllä 1946 Zürichissä ajatuksen ”Euroopan Yhdysvalloista” ja sotien ehkäisemisestä. Aloite johti Euroopan neuvoston luomiseen vuonna 1949. Totalitarismia vastustavassa ja rauhaa tavoittelevassa yhdentymisaikeessa olivat Churchillin lisäksi aktiivisia Konrad Adenauer, Alcide De Gasperi ja Robert Schuman. Läntiseen Eurooppaan oli määrä luoda uudet, osapuolten yhteiseen etuun pohjautuvat rakenteet. Ne taas perustuisivat sopimuksiin, joilla taattaisiin oikeusvaltion periaatteiden noudattaminen ja eri maiden tasavertaisuus.
Euroopassa haluttiin välttää uusi suursota, ja Saksan ja Ranskan välistä jännitystä pyrittiin poistamaan asettamalla maiden rajaseudun Saarin alueen hiilivarat kansainvälisen, riippumattoman viranomaisen valvontaan. Euroopan hiili- ja teräsyhteisö perustettiin vuonna 1951, ja perustussopimuksen allekirjoittivat Pariisissa Saksa, Ranska, Italia, Belgia, Alankomaat ja Luxemburg.
Historia > Rooman sopimus (1957–1992)

Hiili- ja teräsyhteisön perustamisen seurauksena Euroopan maiden välinen yhteistyö laajeni, ja Euroopan talousyhteisön ja Euroopan atomienergiayhteisön sopimukset allekirjoitettiin Roomassa vuonna 1957. Euroopan talousyhteisö perustui jäsenmaiden väliseen tulliliittoon ja asteittain toteutettaviin yhteismarkkinoihin. Sopimuksessa päätettiin luoda yhteiset politiikat maataloudelle, liikenteelle, työvoiman liikkumiselle ja talouden tärkeille sektoreille.
Kolmelle yhteisölle perustettiin yhteiset toimielimet. Vuonna 1967 tuli voimaan sulautumissopimus, jolla Euroopan yhteisöille perustettiin yhteinen neuvosto ja yhteinen komissio.
Euroopan yhteisö laajeni vuonna 1973 kun siihen liittyivät Yhdistynyt kuningaskunta, Irlanti ja Tanska. Kreikasta tuli jäsen vuonna 1981 ja Espanjasta ja Portugalista vuonna 1986.
Yhteisörakenteiden ulkopuolisena järjestelmänä kehittyi 1970-luvulla myös poliittinen yhteistyö, jota tuki Eurooppa-neuvoston perustaminen vuonna 1974. Euroopan parlamentin vaikutusvalta vahvistui, ja ensimmäiset suorat vaalit parlamentin jäsenten valitsemiseksi järjestettiin vuonna 1979. Vuonna 1986 allekirjoitettiin Euroopan yhtenäisasiakirja, minkä jälkeen ryhdyttiin luomaan sisämarkkinoita, jotka tekivät yhteisöstä tiiviimmän talousalueen.
Euroopan poliittinen tilanne muuttui radikaalisti Berliinin muurin murtuessa vuonna 1989 ja sosialistimaiden hakeutuessa pois Neuvostoliiton etupiiristä. Saksat yhdistyivät joulukuussa 1990, ja Neuvostoliitto lakkasi olemasta vuoden 1991 lopussa. Samaan aikaan jäsenvaltiot neuvottelivat uudesta sopimuksesta, jolla luotaisiin Euroopan unioni (EU).