stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vis I
Puuesinelöytöjä > Jouset ja kaaret

Erilaisia puukaaria löytyi tulkinnasta riippuen noin 30. Eripituisina ja erilaisesti työstettyinä ne jaettiin neljään luokkaan.
Holmegaard-tyyppinen jousi tunnetaan hyvin Tanskan suolöydöistä. Se tunnetaan hyvin myös muinaisharrastelijoiden keskuudessa, jotka valmistavat siitä erilaisista lehtipuista. Myös kaivauksilta löydetty 45 cm kaarenkappale oli lehtipuuta. Kaaren pää oli uurrettu tyypillisesti ja se oli 4 cm paksu. Kaari löytyi turpeiden alta joenpohjan hiekkakerroksista ollen yli 8200 BP eli kalibroituna 7200 eaa..
Pitkäjousi on käsijousta pitempi ja paksumpi. Näitä löytyi 9 kappaletta. Suurin löydetyistä oli 320 cm pitkä ja 4–5 cm paksu ja sen päähän oli porattu reikä jännettä varten. Toinen katkelma oli 230 cm pitkä. Yhden 50 cm:n pituisen katkelman päässä oli paksu nuppi jänteen kiinnitystä varten. Kaksi lehtipuista pitkää jousta löytyi joenpohjahiekasta, mutta loput havupuiset löytyivät ylemmistä kerroksista, jolloin ne olivat 8000-7400 BP vanhoja eli kalibroituna 6900-6200 eaa..
Käsijousi on edellistä lyhyempi ja ohuempi. Käsijousia löytyi 16 kappaletta ja ne olivat kaikki havupuuta. Näiden joukossa oli pari kokonaista kaarevaksi jäänyttä jousta, mutta loput löytyivät katkelmina. Ehjien jousien pituus päästä päähän eli jänteetön jännepituus oli 145 cm ja 115 cm ja kaaren paksuus keskeltä noin 3–4 cm. Ilmeisesti kaaren yläpäässä oli litteä laajennus ja alapäässä jänteelle oli hiottu kiinnitysura. Jouset olivat epäsymmetriset, koska kaaren puoliskot työstettiin erilaisiksi. Keskelle hiottiin nuolelle ura tai olka, jota pitkin se liukui ammuttaessa. Neljä jousista oli koristeltu siksak-viivoin, verkkoviivoin, v-kuvioilla ja muilla lyhyillä viivakuvioilla. Kolme kaarta löydettiin joen pohjahiekan joukosta, mutta muut ajoitettiin 8000-7500 BP eli kalibroituna 6900-6300 eaa..
Porakaaret eivät voi olla lyhyytensä ja jäykkyytensä vuoksi jousia. Näillä on ilmeisesti liikuteltu löysää narua pyöritettävän poran ympärillä saaden sen pyörimään vinhasti. Esineistä löytyneet reiät selittyisivät näiden avulla. Kahden kaaren pituudet olivat 30 cm ja 50 cm ja paksuudet vastaavasti 2 cm ja 4 cm. Näitä löytyi 7 kappaletta kahdesta alimmaisesta turvekerroksesta. Kaikki paitsi yksi kaari olivat havupuuta. Kolme kaarta oli koristeltu erilaisilla viivakuvioilla. Ne ajoitettiin 8300-7500 BP eli kalibroituna 7300-6300 eaa..
Puuesinelöytöjä > Nuolet ja keihäät

Nuolia ei löytynyt kuin 5 kappaletta. Ne olivat havupuukatkelmia, joista kaksi olivat 50 cm 35 cm pitkät. Toisen kärki on uurrettu kivi- tai luuterän kiinnittämistä varten. Toisen terä oli teroitettu suoraan puuhun. Kaksi nuolista löytyi joen pohjahiekan päältä ja muut turpeesta. Ne ajoittuivat 8300-7500 BP eli kalibroituna 7300-6300 eaa..
Keihäitä löytyi 5 katkelmaa. Pisin niistä oli päästään teroitettu 175 cm kärki. Näitä löytyi kahdesta alimmaisesta kerroksesta, joten ne ajoitettiin noin 8300-7500 BP eli kalibroituna 7300-6300 eaa..
Puuesinelöytöjä > Kalastusvälineet

Verkonmerkki tai kellukkeen palanen on 6 cm leveä ja 5 mm paksu ja on valmistettu kaarnasta. Se on ollut pitkänmallinen ja toisessa päässä sen reunassa on 5 mm reikä, joten sen voi sitoa narulla paikalleen. Palasen ikä on yli 8000 BP eli kalibroituna 6900 eaa.. Samanlaiset verkonmerkit on löydetty myös Virosta Siivertsistä ja Karjalankannakselta Antrea-Korpilahdelta.
Kalaverkko oli valmistettu narusta, joka oli 1,5 - 2,0 mm paksua. Narun materiaalia ei ole ilmoitettu, mutta se ei ole pajua. Verkonpalasen ulkomitat olivat 30 cm, 20 cm ja 10 cm ja siinä oli 9 solmua. Verkon silmien väli oli 4,5 - 5,5 cm. Se ajoitettiin noin 7200 BP eli kalibroituna 6100 eaa.. Verkon läheltä löydettiin myös narunpätkä, jonka pituus oli alle 10 cm ja paksuus 4 mm. Se oli kiedottu kahdesta ohuemmasta narusta. Ainoa vastine kalaverkolle lähiseudulta tunnetaan Karjalankannakselta Antrea-Korpilahdelta, josta löydettiin tällä hetkellä maailman vanhin kalaverkko.
Liistekatiska, jonka 1–2 mm paksut ja 5–8 mm leveät liisteet olivat mäntyä, oli koottu sitomalla ne naruilla yhteen 1-1,5 cm välein.  Punosfragmentti löytyi hiekkakerroksen päältä, joten se ajoitettiin noin 8200 BP eli kalibroituna 7200 eaa..
Verkkorysän kaaria tai -vanteita löytyi 8-9 kpl. Ne olivat kaikki rikkinäisiä ja pisimmät kaaret olivat 32–100 cm pitkät ja noin 13–19 mm paksut. Kolmella oli kaareva muoto säilynyt hyvin. Rysän ympärysmitta saattoi niiden perusteella olla halkaisijaltaan 45–130 cm, mutta todennäköisin vaihtoehto on noin 50 cm.
Osaan niistä oli porattu reikiä narun kiinnittämistä kiinnitystä varten ja toisiin taas ei. Reikien välimatka vaihteli 7,7-15,8 cm. Jäänteitä verkosta ei mainita. Kaikki kaaret olivat havupuuta ja ne löytyivät ensimmäisestä ja toisesta kerroksesta. Ne ajoitettiin 8200-7500 BP eli kalibroituna 7200-6300 eaa.. Veretje I:n asuinpaikan kaaret muistuttavat näitä kaaria.
Verkkomerkki oli noin 15 cm leveä ja 2 cm paksu pyöreä levy, johon oli keskelle  kaiverrettu 2–4 cm soikea reikä. Levyn pinta oli koristeltu symmetrisesti kahdella kolmion muotoisella verkkomaisella viivakuviolla ja kahdella kulmaviivalla. Koho löytyi toisen kerroksen keskeltä ja ajoittui sen takia noin 7700 BP eli kalibroituna 6500 eaa.. Samanlaiset rengasmaiset kohot on löydetty myös Veretje I:stä ja Viron Tõrvalasta, sekä lukuisista neoliittisistä kohteista Euroopasta.
Puuesinelöytöjä > Kulkuvälineet

Suksia ja jalaksia löytyi yhteensä 22 kappaletta, joista suksia olisi tulkinnasta riippuen noin 5-11 kappaletta. Kaikki löydökset olivat suksen katkelmia. Vanhimmat 4 kappaletta oli valmistettu lehtipuusta ja ne löytyivät joen pohjahiekan päältä ja seasta. Niillä on siten ikää yli 8300 BP eli kalibroituna 7300 eaa.. Muut katkelmat löytyivät toisen ja kolmannen turvekerroksen yläosista. Ne ajoitettiin noin 7700-7000 BP eli kalibroituna 6500-5900 eaa.
Sukset on jaoteltu Vis- ja Veretje-tyyppisiksi. Eräs Vis-tyypin suksen kärki oli veistetty reunoistaan paksummaksi kuin keskeltä. Reunat olivat kuin pienat ja niihin oli piirretty viivakuviot ornamentiksi. Suksen koko leveyttä ei päässyt mittaamaan muuten kuin täydentämällä puuttuvia osia kynällä. Silloin suksen leveys olisi ollut 18 cm ja kärki kaartui 25 cm matkalla. Suksi vaikuttaa olevan tasapohjainen. Yhteensä kolmessa Vis-tyypin suksessa on koristeena siksak-kuviot ja kahdessa lisäksi ornamenttina pienistä rinnakkaisista viivoista.
Toinen Veretje-tyypin suksen kärki tai kanta oli koristeltu hirvenpäällä, joka oli veistetty samaan puuhun. Tähän sukseen kaarevaan osaan oli porattu myös kaksi reikää. Tämäkin suksi oli tasapohjainen.
Jalaksia löytyi tulkinnasta riippuen noin 14-20 kappaletta. Kolmen jalasta oli valmistettu lehtipuusta. Näitä kutsuttiin Heinola-tyyppisiksi jalaksiksi, joissa ei ollut päällä kourua. Yhden jalaksen pituus oli 2 metriä pitkä ja 25 cm leveä ja sen pohja oli pyöreähkö. Sekä kärki että perä olivat loivasti ylöspäin kaarellaan. Nämä ajoitettiin 8300-7700 BP eli kalibroituna 7300-6500 eaa..
Ylemmistä turvekerroksista löydetyt jalakset olivat havupuuta. Kaksi näistä oli Heinola-tyyppisiä, joihin oli kaiverrettu syvät kourut jalaksen päälle. Kaksikko ajoittui 7200 BP eli kalibroituna 6100 eaa. . Loput ajoittuivat 7700 - 7000 BP eli kalibroituna 6500 - 5800 eaa.. Eräs tällainen jalas, jota kutsuttiin Vis-tyypin jalakseksi, oli tasapohjainen ja 2 metriä pitkä ja 30 cm leveä. Näitä löytyi 9 kappaletta. Vain yksi Vis-tyypin jalas oli koristeltu pienillä rinnakkaisilla ornamenttiviivoilla.
Mela ajoitettiin 7200 BP eli kalibroituna 6100 eaa.. Lapa on 50 cm pitkä ja 10 cm leveä ja on kärjestään 10 cm teroitettu. Varsi oli katkennut ja samaa puuta lavan kanssa . Varren vahvike lavassa näkyi kohoumana. Lavan malli on samanlainen kuin Veretje I:n asuinpaikalta löydetyllä lavanpalasella, mutta tämä on sitä kaksi kertaa pitempi.
Puuesinelöytöjä > Muuta

Tuohikko on koottuna mitoiltaan 15 cm ja 10 cm leveä ja 5 cm syvä. Se on taiteltu suorakulmaisesta palasta nostamalla reunat ylös ja taittamalla kulien kolmiot päädyn tueksi. Se löytyi keskimmäisestä turvekerroksesta ja ajoitettiin noin 7900 BP eli kalibroituna 6800 eaa..
Kirveenvarsi löytyi joenpohjan hiekan seasta ja ajoitetaan siksi noin 8300 BP eli kalibroituna 7300 eaa.. Varren päässä on suuri laajentuma.
Kaapimen varsi on ilmeisesti kierrätetty porakaaresta hiomalla kaaren keskelle uurteet kivikaapimien kiinnittämistä varten. Kaavinvarsi oli koristeltu suorilla viivoilla ja siksak-kuvioin. Se löytyi toisen turvekerroksen keskeltä ja ajoittui sen takia noin 7700 BP eli kalibroituna 6500 eaa..
Luuesineitä ei Vis I:stä havaittu.
Aiheesta muualla

Don's maps: Nets and skis
1480 Aunus

| 1480 Aunus> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Yrjö Väisälä
Löytöpäivä:  18. helmikuuta 1938
Muut nimet:  1938 DK ja 1992 WX9
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  6,385  km
Pyörähdysaika:  5,16 h
Albedo:  0,257
Absoluuttinen magnitudi:  13,1  ja 13,23
Asteroidiluokka:  S-tyypin asteroidi
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,11 , 0,1091024  tai 0,1089184855486713
Inklinaatio:  4,86190 astetta tai 4,859913209524454 astetta
Keskianomalia:  324,58264 astetta tai 86,19622347727194 astetta
Kiertoaika:  3,27 vuotta ja 1 193,89938061076 vuorokautta
Periapsis:  1,9621463 au ja 1,962593251719052 au
Apoapsis:  2,443 au ja 2,442375808465123 au
Radan isoakselin puolikas:  2,2024376 au ja 2,202484530092087 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
1480 Aunus on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Väisälän lapsenlapsen Yrjö Aunus Olavi Neuvon mukaan.
Aunuksen likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,2 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 3 kuukautta.
149 Medusa

| 149 Medusa |
| --- | --- |
 Valokäyrämittausten avulla luotu kolmiulotteinen malli Medusasta.
Löytäminen
Löytäjät:  J. Perrotin
Löytöaika:  21. syyskuuta 1875
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,18 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,03 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  2,32 AU
Eksentrisyys:  0,065
Kiertoaika Auringon ympäri:  1172 päivää  3,21 vuotta
Inklinaatio:  0,94°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  19,75 km
Pyörähdysaika:  26 h
Albedo:  0,233
Asteroidiluokka:  S
149 Medusa on Marsin ja Jupiterin välisellä asteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi J. Perrotin vuonna 1875. Nimensä pikkuplaneetta sai kreikkalaisen mytologian Medusa-gorgon mukaan.
1488 Aura

| 1488 Aura> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Yrjö Väisälä
Löytöpäivä:  15. joulukuuta 1938
Muut nimet:  1932 WD, 1938 XE, 1950 EM, 1953 VF1, A905 SE ja A918 EF
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  24,665  km
Pyörähdysaika:  99,7 h
Albedo:  0,139
Absoluuttinen magnitudi:  10,3  ja 10,26
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,12 , 0,1192874  tai 0,1134802937415123
Inklinaatio:  10,53294 astetta tai 10,5568997435541 astetta
Keskianomalia:  66,24306 astetta tai 0,5240768122236508 aste
Kiertoaika:  5,3 vuotta ja 1 935,928946500163 vuorokautta
Periapsis:  2,6757619 au ja 2,694939699231317 au
Apoapsis:  3,401 au ja 3,384879347998698 au
Radan isoakselin puolikas:  3,0381783 au ja 3,039909522444119 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
1488 Aura on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Löytö on tehty Turussa, ja se on nimetty Aurajoen mukaan.
Auran likimääräinen läpimitta on 29 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,04 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 4 kuukautta.
Cichlasoma

| Cichlasoma |
| --- | --- |
 Cichlasoma trimaculatum
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Cichlasoma  Swainson, 1839
Katso myös
   Cichlasoma Wikispeciesissä   Cichlasoma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cichlasoma on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 16 lajia, joita tavataan Pohjois- ja Etelä-Amerikasta:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cichlasoma amazonarum Kullander, 1983 – Nauriskirjoahven  Cichlasoma araguaiense Kullander, 1983 – Nuottakirjoahven  Cichlasoma bimaculatum (Linnaeus, 1758) – Täpläkirjoahven  Cichlasoma boliviense Kullander, 1983 – Kaarnakirjoahven  Cichlasoma dimerus (Heckel, 1840) – Kaksoskirjoahven  |  Cichlasoma geddesi (Regan, 1905) – Sepelkirjoahven  Cichlasoma istlanum (Jordan & Snyder, 1899) – Komeettakirjoahven  Cichlasoma orientale Kullander, 1983  Cichlasoma orinocense Kullander, 1983 – Orinoconkirjoahven  Cichlasoma paranaense Kullander, 1983  Cichlasoma portalegrense (Hensel, 1870) – Verkkokirjoahven  |  Cichlasoma pusillum Kullander, 1983  Cichlasoma sanctifranciscense Kullander, 1983  Cichlasoma taenia (Bennett, 1831) – Ametistikirjoahven  Cichlasoma trimaculatum (Günther, 1867)  Cichlasoma zarskei Ottoni, 2011  |
Ciano-luokka

| Ciano-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  9 768 t (kuiva) 11 998 t (kuormattu)
Pituus:  189 m (kokonaispituus)
Leveys:  19,0 m
Syväys:  6,9 m
Koneteho:  115 000 hv
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  ei tiedossa
Aseistus
Meritorjunta:  10 × 152 mm/L53 OTO M1929 tykkiä 8 × 90 mm/L50 Ansaldo M1938 tykkiä kaksoistorneissa 6 × 533 mm torpedoputkea 4 lentokonetta
Ilmatorjunta:  8 × 37 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina 12 × 20 mm/L65 kaksiputkista ilmatorjuntatykkiä
Ciano-luokan piti olla Italian laivaston kevyt risteilijäluokka, johon kuuluisi kaksi vuodesta 1939 alkaen valmistettua alusta.
Regia Marina aloitti kahden uuden risteilijän suunnittelun noin kaksi vuotta edeltäneen Abruzzi-luokan alusten valmistumisesta. Alusten piti muistuttaa edeltäjiään, mutta toki niihin oli tarkoitus tehdä käytössä havaittuja muutoksia. Luokan piti siis olla Condottieri-luokan alaluokka tai muunnos.
Luokan alusten pääaseistuksen piti olla sama, mutta apuaseiksi piti tulla uudet 90 millimetrin 50 pituuskaliiperin Ansaldo 1938 tykit aiempien 100 millimetrin aseiden tilalle. Tykit piti ryhmitella kaksiputksina asennuksina neljä kummallekin kyljelle kuten taistelulaiva Littoriossa. Samoin tehtiin ehdotus uusien 65 millimetrin 64 pituukaliiperin Ansaldo-Terni ilmatorjuntatykkien käyttöönotosta, joissa kuitenkin todettiin testeissä vakavia puutteita. Samoin aluksille oli määrä asentaa uusia 20 millimetrin 65 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkejä. Lisäksi lentokoneiden lukumäärä oli tarkoitus kasvattaa neljään.
Alusten suojan piti olla sama lukuun ottamatta kansipanssarin lisäämistä 45 millimetriin ja tornien etupanssarin lisäämistä 140 millimetriin. Rungon kokoa kasvatettiin, jolloin uppouma kasvoi 9 800 tonniin ja mahdollisesti jopa 10 000 tonniin. Nopeuden piti olla vähintään 33 solmua, kun käytettävissä olisi 115 000 hevosvoimaa.
Ennen suunnitelmien vahvistamista syttyi toinen maailmansota ja vaikka Italia ei liittynytkään sotaan vielä vuonna 1939 muut akselivaltojen edustajat painostivat sitä liittymään siihen. Laivastolle asetettiin uusi arvojärjestys tehtäville, joihin kuului hävittäjät ja torpedoveneet. Tällaisessa tilanteessa alusten suunnittelun viimeistelystä luovuttiin 1940 eikä tilauksia siten jätetty, vaikka niille nimet varattiinkin.
Chain Home

| Chain Home |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Merkki:  Chain Home
Malli:  CH, CHL, CHEL
Peitenimi:  AMES-1 (Air Ministry Experimantal Station)
Valmistaja:  lähettimet Metropolitan-Vickers Ltd, antennit Marconi Ltd, vastaanottimet ja näyttölaitteet A.C. Cossor Ltd
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Valmistusaika:  1938, (CHL 1940, CHEL 1941)
Tuotantomäärä:  yli 100 asemaa yhteensä, pelkkä CH yli 50
Rakenne
Käyttötarkoitus:  ilmapuolustus
Tutkatyyppi:  bistaattinen 3D pulssitutka
Asennustapa:  kiinteä
Laitekoko:  suuri, useita rakennuksia, bunkkereita ja rakennelmia
Kantama:  150–300 km
Tekniset tiedot
Lähetysteho:  750 kW (pulssiteho)
Lähetystaajuus:  4 vaihtoehtoa välillä 20–55 MHz
Lähettimen toimintatapa:  pääoskillaattori ja tehovahvistin
Tehopääteaste:  Kaksi vuorovaihekytkettyä vesijäähdytettyä tetrodia
Pulssinpituus:  5–20 µs
Toistotaajuus:  50, 25 tai 12,5 Hz
Vastaanotintyyppi:  superheterodyne
Antennityyppi:  lähtindipoliryhmät 115 m korkeissa metallitorneissa, vastaanotin rombiantennit 77 m korkeissa puutorneissa
Keilaustavat:  kiinteät antennit ja goniometrivertailu 60° sektorissa suunta ja korkeus kulmat
Esitystapa:  katodisädeputki ja goniometri
Järjestelmäliitokset:  kaikki asemat synkronoitu valtakunnan sähkövekolla. Kaikkien asemien 3D tiedot yhteiseen valvontakeskukseen puhelimitse
Tietojenkäsittely:  asemilla mekaaninen laskin (hedelmäkone)
Muuta:  täysin erilaiset CHL käytti WHF aluetta ja CHEL mikroaaltoja
Nykyään pystyssä oleva Chain Homen torni.
Chain Homen ulottuvuus suhteessa joukkojen sijoitukseen.
Chain Home oli Ison-Britannian pääsaaren rannikot sekä Orkney- ja Shetlandsaaret kattanut toisen maailmansodan aikainen tutkaverkko. Se oli maailman ensimmäinen ilmavalvonta- ja taistelunjohtotutkajärjestelmä. Se koostui teknisesti kolmenlaisista järjestelmistä, joissa kaikissa oli paljon tutka-asemia. Ensivaiheessa juuri sodan alkaessa käytössä oli 20 asemaa, mutta sodan aikana lukumäärä kasvoi asteittain yli sataan.
Chain Home, CH, sai alkunsa marraskuussa 1934, kun Britannian ilmapuolustuksen tieteellisen kehittämisen komitea, josta käytettiin myös nimeä Tizardin komitea puheenjohtajansa everstiluutnantti Henry Tizardin mukaan, tuli siihen tulokseen, että Robert Watson-Wattin suunnitelma tutkajärjestelmän rakentamisesta on pantava täytäntöön. Britanniassa käytettiin siihen aikaan tutkasta nimeä RDF (Radio Direction Finding, tai Range and Direction Finding). Helmikuussa 1935 järjestettyjen teknillisten näyttöjen jälkeen suunnitelman toteuttamiseen myönnettiin valtuudet ja joulukuussa 1935 myönnettiin myös rahoitus.
Ilmailuministeriön ohjeessa kehotettiin myös valitsemaan antennimastojen paikat niin, ”että ne eivät liiaksi rajoita hanhenmetsästystä”.
Rakennustyöt alkoivat kesällä 1937 ja Britannian kuninkaalliset ilmavoimat vastaanotti valmiin järjestelmän tammikuussa 1938. Järjestelmä oli käytössä koko sodan ajan ja pitkälle 1950-luvulle. Joitakin osia CH:sta on yhä olemassa museoituna.
CH:n tekniikka

Koska radioaaltojen etenemisen luonnonlait aiheuttivat tiettyjä rajoituksia, täytyi rakentaa toistensa katveita täydentäviä erilaisia laitteistoja. Pitkän kantaman antoi Chain Home, mutta siltä jäi alakatve alle 200 metrin korkeudella lentäviin maaleihin. Siksi rakennettiin Chain Home Low, CHL, jonka ulottuvuus oli pienempi, mutta kyky nähdä pintamaalit hyvä. Sitäkin paremmin ja tarkemmin pintamaalit näki sodan lopulla valmistukseen tullut mikroaaltotutka, jolla toteutettiin Chain Home Extra Low, CHEL.
CH:n tekniikka > Chain Home, CH

Tutkat olivat rakenteeltaan bistaattisia, eli ne koostuivat eri paikkaan sijoitetuista lähetin- ja vastaanotinasemista. CH oli 3D tutka, eli mittasi maalin suunnan, etäisyyden ja korkeuskulman. Lähettimen taajuus oli operaattorin valittavissa neljästä vaihtoehdosta väliltä 20–55 megahertsiä. Putkilähettimen teho oli aluksi 200 kilovattia, mutta suureni myöhemmin tehdyissä parannuksissa vaiheittain 750 kW:iin. Toiminta oli pulssitutka ja pulssin pituus 5–25 mikrosekuntia. Toistotaajuus oli valittavissa 50, 25 tai 12,5 Hz. Toistotaajuus oli tahdistettu valtakunnan sähköverkon taajuuteen, joten kaikki tutka-asemat toimivat tahdistettuina myös keskenään.
Lähettimen tehoaste oli toteutettu kahdella vuorovaihekytketyllä tetrodilla. Niitä jäähdytettiin tislatulla vedellä. Lähettimet rakensi Metropolitan-Vickers Ltd, antennit Marconi Ltd, vastaanottimet ja näyttölaitteet A.C. Cossor Ltd.
Lähetinantennit olivat kolmessa 115 metriä korkeassa metallimastossa kolmessa kerroksessa ja kahdennettuna, jotta voitiin käyttää neljää taajuusaluetta. Antenniryhmää vaihtaen voitiin teho lähettää eri suuntiin ja eri korkeuskulmiin. Yksi asema kattoi 60 asteen sektorin ja vierekkäiset asemat sivusivat hiukan toisiaan. Vastaanotinantennit olivat neljässä 77 metriä korkeassa puumastossa kolmessa kerroksessa. Maalin suunta- ja korkeuskulma määriteltiin vertaamalla kaikuja eri antenniryhmistä goniometrillä. Antennit eivät siis pyörineet tai muutenkaan liikkuneet. CH tunnettiin myös toisella nimellä AMES-1 (Air Ministry Experimantal Station).
CH:n tekniikka > Chain Home Low, CHL

Jo syksyllä 1939 kehitettiin alle 200 metrin alakatveen täyttämiseksi uusi tutkalaite. Tarkoitukseen sopi pienin muutoksin rannikkotykistön CD-MkII (Coast Defence). Se puolestaan oli kehitetty yöhävittäjäpommittajien AI/ASV-MkII (Air Inteception/Air-to-Surface Vessel) lentokonetutkasta. Sen lähettimen taajuus oli 200 MHz, joten antennikin oli kohtuullisen kokoinen 3 kertaa 7 metriä. Keila oli melko kapea, mutta erinomainen suunnanmittaustarkkuus saatiin käyttämällä kahden vastaanottokeilan menetelmää, jossa operaattori suuntasi antennin niin, että molemmista, toisistaan hiukan eri suuntiin osoittavista keiloista saatiin täsmälleen yhtä suuri signaali. Maalin suunta saatiin tarkasti antennin akselin servolähettimeltä. Antenni voitiin myös asettaa pyörimään jatkuvasti 1,5 kierrosta minuutissa. Tutka oli monostaattinen, siis lähetin ja vastaanotin samassa asemassa ja lähetys- ja vastaanottoantennit samassa mastossa. Laivat ja suuret lentokoneet näkyivät 40 kilometriä. Myös rannikkotykkien tulta voitiin johtaa, koska kranaattien iskemät näkyivät myös. Myös CHL lähettimet rakensi Metropolitan-Vickers. Vastaanottimia kehitti kolme televisiovalmistajaa: Electrical and Musical Industries Ltd (EMI), A.C. Cossor Ltd ja A.G. Pye Company. Tohtori Dennis Taylorin johdolla saatiin ensimmäiset 18 asemaa valmiiksi helmikuussa 1940. Niiden mastot olivat 64 metriä korkeat, mutta myöhemmin tehtiin hyvin monen korkuisia ja jopa mastottomia, liikuteltavia malleja. CHL tunnettiin myös toisella nimellä AMES-2.
CH:n tekniikka > Chain Home Extra Low, CHEL

Kun magnetroni oli saatu kehitetyksi syntyi nopeasti lentokonetutkia sukellusveneiden torjuntaan. Siitä syntyi edelleen laivakäyttöön sopiva Type 271 elokuussa 1941. Se oli perustana kun rakennettiin rannikkotykistön CD-MkIV. Se sopi sellaisenaan täydentämään CH-verkkoa, koska se pystyi havaitsemaan aivan pinnassakin lentävät koneet ja ulottuvuuttakin riitti, laivamaaliin jopa 70 kilometriä. Magnetronin 3 GHz:n taajuus ja siis 10 senttimetrin aallonpituus mahdollisti todella terävän keilan, joka tehtiin kahdella paraboliantennilla, lähettimelle yksi ja vastaanottimelle toinen. Antennit, lähettimen ja vaunun, johon kaikki oli rakennettu, suunnitteli British Thompson-Houston (BTH). EMI suunnitteli vastaanottimen ja näyttölaitteen. Sarjavalmistuksen teki Metropolitan-Vickers. CHEL tunnettiin myös nimellä AMES-54.
CH:n tekniikka > Identification Friend or Foe, IFF

Jo ennen sotatoimien alkua ehdittiin valmistaa tuhat kappaletta IFF MkI -tutkavastaajia, transpondereita lentokoneisiin. Niiden tehtävänä oli kuunnella vastaanottimella CH:n taajuutta ja heti sen kuultuaan käynnistää oma lähetin ja lähettää pulssimuotoinen lyhyt keinotekoinen kaiku. Tämä ylimääräinen kaikumerkki näkyi mainiosti tutkaoperaattorin kuvaputkella omatunnuksena. Kun CHL otettiin käyttöön modifioitiin tutkavastaajat IFF MkII myös sille taajuusalueelle. Vaikka tutkavastaajalla ei ollut mitään muuta koodausta riitti tämä toisiotutka erittelemään taistelunjohdolle omat ja vieraat lentokoneet. Käyttäjien slangissa laite tunnettiin nimellä parrot (papukaija). Ferranti Ltd valmisti molemmat IFF-laitteet.