Antiikin Euboia
Maantiede > Luonnonmaantiede

Koko Euboian pituudelta kulki vuorijonoja, jotka muodostivat ikään kuin saaren selkärangan. Nämä vuorijonot olivat tavallaan Ossa-, Pelion- ja Othrys-vuorten jatkeita. Korkein vuori oli itärannikon Dirfys eli Delfi. Euboian vuoret olivat harmaata kalkkikiveä, joissa on paljon myös saviliusketta.
Euboian pohjoisosa, joka työntyi kohti Thessalian rannikkoa ja Pagasainlahtea, oli varsin leveä. Sen luoteispään niemi tunnettiin Kenaionin (Κήναιον) niemenä. Siellä oli samanniminen vuori. Heti Kenaionin muuhun Euboiaan yhdistäneen kannaksen eteläpuolella sijaitsi Telethrios (Τελέθριος) -vuori. Sen juurella oli kuumia lähteitä, joista paikalla sijainnut Aidepsoksen kaupunki tunnettiin. Telethriokselta vuoret levittäytyivät kohti saaren itäosaa, jossa oli useita korkeita huippuja. Näiden vuorten pohjois- ja länsipuolella sijaitsi Histiaian hedelmällinen tasanko. Tällä pohjoisrannikolla sijaitsi myös Artemisionin niemi, joka tunnetaan vuoden 480 eaa. Artemisionin meritaistelusta.
Telethrios-vuoren eteläpuolella Euboian länsirannikko oli vuoristoista aina Khalkiin pohjoispuolelta alkaneelle tasangolle saakka. Kyseinen tasanko oli laaja ja hedelmällinen ja ulottui Khalkiin ja Eretrian väliselle alueelle, jossa se tunnettiin Lelantonin tasankona. Mainitut kaupungit kamppailivat sen hallinnasta. Pohjoisen ja idän puolelta tasankoaluetta rajasivat vuoret, jotka ulottuivat saaren itärannikolle. Näistä vuorista korkein oli Dirfys eli Dirfe (Διρφύς/Δίρφη, nyk. Dírfi).
Saaren eteläosan täyttivät jälleen vuoret, joista korkein oli Okhe (nyk. Óchi). Saaren kaakkoispää tunnettiin nimellä Kafareus tai Kafereus (Καφηρεύς, nyk. Kafiréas) ja lounaispää nimellä Geraistos (Γεραιστός, nyk. Mandíli). Saaren eteläpää tunnettiin vaarallisena merenkulkijoille. Euboian itäpuoli oli vuoristoisempaa ja karumpaa kuin länsiosa. Siellä oli myös vähemmän asutusta ja vain vähän hyviä satamapaikkoja.
Antiikin aikana uskottiin, että Euboia oli alun perin ollut yhteydessä muuhun Manner-Kreikkaan ja erkani siitä maanjäristyksen seurauksena. Euboian ja mantereen välinen etäisyys oli pienimmillään Euripos-salmessa, jonka leveys oli noin 37 metriä. Se tunnettiin poikkeuksellisesta vuorovesi-ilmiöstään. Ensimmäinen silta salmen yli rakennettiin 400-luvulla eaa. Eteläisessä Euboianlahdessa Euboian lounaisrannikolla sijaitsi useita saaria, joista suurimpia olivat Aigileia (nyk. Stýra) ja Petaliai-saaret (nyk. Petalioí).
Euboialla ei ollut merkittäviä jokia. Nimeltä mainitaan joet Kallas (Καλλάς), joka virtasi saaren pohjoisrannikolla ja laski mereen lähellä Histiaiaa; Kereus (Κηρεύς) ja Neleus (Νηλεύς), joiden sijainteja ei tunneta, mutta joista kerrottiin, että Kereuksesta vettä juoneet lampaat tulivat valkoisiksi ja Neleuksesta juoneet mustiksi; Lelantos (Λήλαντος, nyk. Lílas), joka virtasi Lelantonin tasangon läpi; ja Budoros (Βούδωρος), joka laski mereen itärannikolla lähellä Kerinthosta.
Euboian tasangoilla viljeltiin antiikin aikana huomattavia määriä viljaa. Saarella oli myös paljon hyvää laidunmaata vuorten rinteillä. Vuorista saatiin kuparia ja rautaa. Karystoksen lähellä saaren eteläosassa sijainneet marmorilouhokset, joista saatiin arvostettua cipolliomarmoria, kuuluivat Kreikan kuuluisimpiin.