Teimuraz I
Kapinalliskuningas

Teimuraz jatkoi Venäjän ja osmanien avun etsimistä Irania vastaan. Safavidien vastustajat kerääntyivät hänen taakseen, mikä rohkaisi hänen alamaisiaan torjumaan hänen islaminuskoisen korvaajansa. Šaahi Abbas kosti kiduttamalla hänen äitinsä Ketevanin kuoliaaksi 13. syyskuuta 1624 ja kastroimalla hänen poikansa Aleksandren ja Leonin.
Samaan aikaan Abbas I:n Kakhetin kuvernööriksi nimittämä Selim Khan aloitti kampanjan asuttaakseen itäisen Georgian tyhjennetyt alueet turkkilaisilla paimentolaisilla, mikä sai aikaan kapinan jäljelle jääneen georgialaisväestön keskuudessa. Šaahin aiempi georgialainen liittolainen Giorgi Saakadze eli Mourav-Beg, kuten hänet Iranissa tunnettiin, liittyi kapinaan ja johti georgialaiset voittoon Iranin armeijasta Martqopin taistelussa 25. maaliskuuta 1625. Saakadze tuhosi seuraavaksi turkkilaiset maahanmuuttajat ja asetti Teimurazin uudelleen Kartlin ja Kakhetin valtaistuimille. Šaahi ei kyennyt murskaamaan kapinaa, vaikka hän saikin kalliin voiton georgialaisista Marabdan taistelussa 1. heinäkuuta 1625. Georgian ylämaiden sissivastarinnan edessä Abbas myöntyi Moskovan kehotuksiin ja tunnusti kapinalliskuninkaan oikeuden hallita.
Georgian aatelisto jakautui kuitenkin pian toisiaan vastustaviin leireihin. Toisella puolella olivat Saakadze ja hänen seuraajansa, jotka vastustivat Teimurazin valtaa Kartlissa ja aikoivat kutsua Imeretin prinssi Aleksandren (tulevan kuningas Aleksandre III:n) uudeksi kuninkaaksi. Toisella puolella olivat Teimuraz ja hänen uskollinen kakhetilaispuolueensa, jotka saivat vaikutusvaltaisen tukijan Saakadzen langosta ja entisestä kumppanista Zurabista, Aragvin eristavista ("ruhtinaasta"). Šaahi Abbas I suhtautui epäilyksellä Saakadzen neuvotteluihin osmanien kanssa, ja rohkaisi myös Teimurazia antamaan lopullisen iskun kunnianhimoiselle kenraalille. Myöhemmin vuonna 1626 Georgian johtajien välinen kilpailu huipentui Bazaletin taisteluun Bazaleti-järvellä, jossa kuninkaallinen armeija saavutti ratkaisevan voiton. Saakadze ajettiin maanpakoon Istanbuliin, jossa hänet teloitettiin vuonna 1629 lyhyen sotilasuran jälkeen sulttaani Ibrahim I:n palveluksessa.
Saakadzen kukistumisen ja Abbas I:n kuoleman jälkeen vuonna 1629 Teimuraz jatkoi auktoriteettinsa vahvistamista itäisessä Georgiassa. Hän yllytti Zurab Aragvilaista murhaamaan Semayun Khanin, Iranin nimittämän Kartlin kilpailevan kuninkaan, vuonna 1630. Sen jälkeen hän salamurhautti Zurabin, päästen eroon molemmista. 1630-luvun alkuun mennessä Teimuraz oli saanut sekä Kartlin että Kakhetin jokseenkin vakaaseen hallintaansa. Yrittäessään määrätietoisesti eliminoida safavidien hegemonian Georgiassa Teimuraz lähetti lähettiläänsä Niciphores Irbachin Länsi-Eurooppaan pyytämään apua Espanjan kuninkaalta Filip IV:ltä ja paavi Urbanus VIII:ltä. Euroopan johtajat olivat kuitenkin liiaksi kiinni kolmikymmenvuotisessa sodassa (1618–1648) välittääkseen pienen kaukasuslaisen kuningaskunnan kohtalosta, eikä lähetystö onnistunut tavoitteessaan. Sen ainoa tulos oli ensimmäisen georgialaisen painetun kirjan, Stefano Paolinin ja Niciphores Irbachin laatiman Dittionario giorgiano e italianon ("georgialais–italialainen sanakirja", Rooma, 1629), julkaisu.