stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SPSS
Kirjallisuutta

Holopainen, Martti & Tenhunen, Lauri & Vuorinen, Pertti: Tutkimusaineiston analysointi ja SPSS.  (Tradenomia)  Järvenpää:  Yrityssanoma, 2004.  ISBN 952-5383-21-0
Karjalainen, Leila: SPSS-perusteet 15.0.  (Rengaskirja)  Mikkeli:  Pii-kirjat, 2007.  ISBN 978-952-9776-30-6
Leppälä, Raija: Ohjeita tilastollisen tutkimuksen toteuttamiseksi SPSS for Windows -ohjelmiston avulla.  (3. uudistettu painos. Tampereen yliopisto, Matematiikan, tilastotieteen ja filosofian laitos. Opetusmoniste B 53)  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2004.  ISBN 951-44-5983-0
Metsämuuronen, Jari: SPSS aloittelevan tutkijan käytössä.  (Metodologia-sarja)  Helsinki:  International Methelp, 2000.  ISBN 952-5372-04-9
Tähtinen, Juhani & Isoaho, Hannu: Tilastollisen analyysin lähtökohtia: Ensiaskeleet kvantiaineiston käsittelyyn, analyysiin ja tulkintaan SPSS-ohjelmaympäristössä.  (Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta. Julkaisusarja C, Opintomonisteita 13)  Turku:  Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta, 2001.  ISBN 951-29-1965-6
Yli-Luoma, Pertti V. J.: Johdatus kvantitatiivisiin analyysimenetelmiin SPSS for Windows-ohjelman avulla.  (7. painos)  Sipoo:  International Multimedia & Distance Learning, 2004.  ISBN 952-5061-20-5
Aiheesta muualla

SPSS Finland Oy -yrityksen kotisivut.
Soutuvene

Soutajat vuorotahdissa.
Soutuvene on yhden tai useamman ihmisen soutamalla kuljettama vene. Soutaminen tapahtuu airoilla, joiden kiinnittämistä varten veneen laidoissa on hankaimet.
Vene kulkuvälineenä

Kulkuvälineenä soutuvene on ikivanha. Soutuvene on tekniikan edistyessä kehittynyt soutulaivoiksi, joita esimerkiksi roomalaiset, kiinalaiset ja viikingit käyttivät kauppa- ja sotaretkillään.
Suomalaisella soutuveneellä on kaksi päämuotoa, hämäläis- ja savolaismalli. Hämäläinen vene on korkealaitaisempi ja suuntavakaampi. Sen airot ovat usein mitoitettu siten, että pyyryt menevät vedossa ristiin, jotta vetoon saadaan enemmän voimaa. Savolainen vene on matalampi ja herkempi kääntää ja sopii erinomaisesti pienvesille niin kalastus- kuin retkeilymielessäkin. Viikinkien mastolla varustettujen pitkien soutu- ja purjealusten kaltaisia, suurempia suomalaisia muinaisveneitä kutsuttiin uiskoiksi. Pienempiinkin veneisiin valmistettiin usein yksinkertainen, harustamattomine mastoineen helposti alasotettava varpapurje 1900-luvun alkukymmenille asti, kunnes perämoottorit alkoivat yleistyä.
Puista soutuvenettä veistettäessä on tärkeää löytää metsästä aluksi kunnon kokkapuu keulavantaaksi. Puuvene muotoutuu tämän ympärille. Nykyään tosin kokkapuukin tehdään valmiista puutavarasta. Vanhoja veneenrakentajia on harvassa, mutta esimerkiksi kansalaisopistot pitävät veneenrakennuskursseja. Nykyään kuitenkin lasikuituiset ja alumiiniset soutuveneet ovat paljon yleisempiä kuin puiset.
Lasikuituinen soutuvene on halpa ja kestävä. Vastoin yleistä luuloa veneen käyttöominaisuudet eivät riipu valmistusmateriaalista, vaan muotoilusta ja rakenteesta. Puuvene on ympäristöystävällinen, yksilöllinen ja vakaakulkuinen. Pienellä hoidolla myös se kestää kauan.
Suurikokoisia soutuvenetyyppejä ovat esimerkiksi kirkkovene ja kaleeri. Olympialuokkien soudussa käytetään erityisiä ulkohankaveneitä, joissa veneen runko on vastuksen minimoimiseksi kapea ja hankaimet on sijoitettu selvästi sen ulkopuolelle.
Soutuveneellä liikkuminen

Soutu sopii turvallisesti aiemmin liikuntaa harrastamattomalle tai ylipainoisille. Lajissa liikkeet ovat pitkiä ja pehmeitä, joten ne ovat helliä nivelille. Päätetyöläiselle ja toimistotyötä tekevälle soutu on myös hyvä liikuntamuoto, koska niska-hartiaseutu pääsee tekemään verenkiertoa kehittävää liikettä. Soudussa on sekin hyvä puoli, että kaksi hyvin eri kuntoista henkilöä voi tehdä yhteisen harjoituksen, eikä kukaan pääse karkuun eri nopeudella.
Ellei kuljettava vesimatka ole kovin pitkä, on soutuvene - mahdollisesti purjeella varustettuna - ekologisesti ylivoimainen vaihtoehto moottoriveneeseen nähden.
Veneily ja kotitarvekalastus ovat Suomessa erittäin suosittuja harrastuksia. Kilpaurheiluna soutua harrastetaan monella tasolla; soutu on muun muassa olympialaji. Suomessa vuosittain järjestettäviin Sulkavan soutuihin osallistuu parhaimmillaan yli 10 000 urheilijaa ja 20 000 katsojaa.
Soutuveneellä liikkuminen > Souturetkeily

Souturetkeily on saasteeton ja halpa liikuntaharrastus. Siinä yhdistyvät liikunta ja luonto. Harrastus on mahdollinen myös hyvin vähäisillä varusteilla.
Parisoutuna (kahdet airot) matkanteko sujuu huomattavasti kevyemmin. Toisen soutajan levähtäessä matkanteko jatkuu yhä. 50 tai 80 kilometrin päivämatkat eivät ole mitenkään tavattomia. Matkanopeudeksi tulee helposti 8 km/h. Soutuveneen aiheuttaman turbulenssin vuoksi nopeutta on käytännössä vaikea nostaa yli 12 km/h.
Hyviä perusvälineitä:
puinen tai lasikuituinen soutuvene
kahdet airot
kevyt ankkuri ja köyttä
äyskäri
pelastusliivit
kartta
kompassi
juomavettä
matkapuhelin hätätilanteiden varalta
Tähän kuntoa kohottavaan maisemaretkeilyyn voi yhdistää myös kalastuksen. Kalastamisen ei suinkaan tarvitse olla päätarkoitus, vaan tärkeämpinä voi pitää matkantekoa, kohteissa vierailemista ja samalla luonnosta nauttimista. Mutta siitä huolimatta soutamisen aikana voi vetää perässään myös uistinta. Jos päivämatkaa kertyy kymmeniä kilometrejä, todennäköisyys kalaonneen on suuri. Soutuvene on hiljaisuutensa vuoksi huomattavasti parempi vene uisteluun kuin esimerkiksi moottorivene.
Souturetkillä voi myös rantautua tekemään vaelluksia luonnonkauniisiin kohteisiin (esimerkiksi saariin), joten rinkka on hyvä varuste.
Soutuveneretkeilyn suosio on pikkuhiljaa kohoamassa muun muassa Etelä-Savossa Sulkavalla vuosittain järjestettävän soututapahtuman ansiosta. Soutuveneellä matkustamisen merkitys vesireittisen Suomen asuttamisessa on historialliselta merkitykseltään varsin suuri. Esimerkiksi Saimaalla ja Puulalla on nähtävissä hienoja kalliomaalauksia ja vanhojen asutusten raunioita tuhansien vuosien takaa.
Soutuveneellä liikkuminen > Kuormaaminen

Lasikuituinen soutuvene on keveytensä vuoksi syytä kuormata hyvin. Suuria järvenselkiä ylitettäessä vene ei saa olla liian kevyt, sillä muutoin se on herkkä tuulille. Sopivan raskaalla kuormauksella vakavuus säilyy paremmin. Soutuvene yleensäkin on syytä kuormata hieman peräpainoisesti paremman suuntavakavuuden aikaansaamiseksi.
Soutuveneellä liikkuminen > Turvallisuus

Sekä soutuveneellä että kanootilla - oli se sitten avokanootti tai kajakki - tulee varautua siihen, että vene voi kaatua. Kylmässä vedessä suurin vaara on kuoleminen alilämpöisyyteen, hypotermiaan, ei hukkuminen kun käytetään pelastusliivejä. Kylmällä vedellä tarkoitetaan tässä noin alle 18 asteen vettä eli koko alkukesä on vielä kylmän veden aikaa.
Suurille järvenselille tai merenlahdille ei tule lähteä millään veneellä, jos ei tiedä hallitsevansa venettä hyvin. Sisävesillä ukkonen voi nostattaa myrskytuulen hyvin nopeasti.
Kirjallisuutta

Perälä, Osmo: Puuvene: Veistäminen, kunnostaminen, perinne.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5340-8
Vartiainen, Juha: Puuvene: Käsityötä pihkan ja tervan tuoksussa.  Vantaa:  Moreeni, 2011.  ISBN 978-952-254-060-7
Veneretkellä.
Käytöstä poistettu soutuvene Utajärveltä
Spreeinsel
Kuvia

Näkymä Spreeinselille 1800-luvulla: Schloßbrücke ja kuninkaanlinna
Palast der Republik vuonna 2006
Puretun Palast der Republikin tilalla oli ruohokenttä
Uusi kuninkaanlinna 2015
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spreeinsel Wikimedia Commonsissa
The Sound of Silence

| ”The Sound of Silence” Simon & Garfunkel |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Wednesday Morning, 3 A.M.
 Äänitetty : 10. maaliskuuta 1964
 Julkaistu: 19. lokakuuta 1964
 Tyylilaji: folk
 Kesto: 03.08
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Wednesday Morning, 3 A.M:n muut kappaleet
| ”Benedictus” (5.) | ”The Sound of Silence” (6.) | ”He Was My Brother” (7.) |
The Sound of Silence (myös muotoa The Sounds of Silence käytetään) on yhdysvaltalaisen Simon & Garfunkel -duon kappale, joka julkaistiin alun perin akustisena folk-lauluna heidän esikoisalbumillaan Wednesday Morning, 3 A.M. (1964). Seuraavana vuonna kappaleesta tehtiin sähköistetty folk rock -versio, johon oli duolta kysymättä lisätty sähkökitara, bassokitara ja rummut. Tuo versio julkaistiin singlenä, ja siitä tuli muun muassa Yhdysvaltain listaykkönen. Se sisältyi myös yhtyeen toiselle studioalbumille Sounds of Silence (1966).
Kappaleen kirjoitti Paul Simon. Kappaletta ei ole tarkoitettu kannanotoksi Vietnamin sodasta, mutta monet ovat tulkinneet sen sodanvastaiseksi.
Työstö ja alkuperäinen versio

Duon toinen jäsen, Paul Simon, alkoi tehdä laulua marraskuussa 1963 John F. Kennedyn salamurhan innoittamana. Kappale edistyi hyvin hitaasti. Simonin kertoman mukaan hän turhautui useaan otteeseen kirjoitettuaan sitä usean kuukauden ajan ”rivin päivässä.” Art Garfunkelin mukaan laulu kuitenkin lopulta ”kirjoitti itse itsensä” yhden päivän aikana, 19. helmikuuta 1964. Kappaleen ensimmäinen rivi Hello darkness, my old friend tuli Paul Simonin lapsuuden tavasta laulaa pimeässä kylpyhuoneessa. Pian duo esitti laulua Greenwich Villagen folk-klubeilla.
Lokakuussa 1964 kappale julkaistiin duon esikoisalbumilla Wednesday Morning, 3 A.M., joka ei kuitenkaan menestynyt. Kyseinen 10. maaliskuuta 1964 äänitetty ensimmäinen versio oli täysin akustinen.
Singleversio

| ”The Sound of Silence” Simon & Garfunkel |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Sounds of Silence
 Julkaistu: syyskuu 1965
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Paul Simon
 Tuottaja(t): Tom Wilson, Teo Macero
 Tyylilaji: folk rock
 Kesto: 03.05
 Levy-yhtiö: Columbia Records (USA, CAN)   CBS Records (Eurooppa)
Listasijoitukset
  Yhdysvallat – 1.   Kts. lisää listasijoituksia
Simon & Garfunkelin muut singlet
| ”I’m Lonesome” 1966 | ”The Sound of Silence” 1965 | ”Homeward Bound” 1966 |
Pian Yhdysvalloissa tuli muotiin folk rock. Erityisesti The Byrds -yhtyeen tekemät sähköiset versiot Bob Dylanin akustisista kappaleista saavuttivat menestystä. Niinpä Simon & Garfunkelin tuottaja Tom Wilson sai idean tehdä ”The Sound of Silencesta” uuden version. 15. kesäkuuta 1965, kun Bob Dylan oli New Yorkissa äänittämässä kappalettaan ”Like a Rolling Stone”, meni Wilson pyytämään kyseisessä kappaleessa soittaneita muusikoita avustamaan. Wilson halusi kappaleeseen modernin folk rock -taustan, joten siihen lisättiin sähkökitara, bassokitara ja rummut.
Singleversio > Julkaisu ja vastaanotto

Paul Simon, joka oli muuttanut esikoisalbumin flopattua Englantiin, ei tiennyt Wilsonin toimista mitään. Yllättäen tuli kuitenkin tieto ”The Sound of Silencen” noususta Yhdysvaltain listaykköseksi. Laulu nousi kärkeen 1. tammikuuta 1966, mutta seuraavalla viikolla The Beatles -yhtyeen ”We Can Work It Out” pudotti sen kakkoseksi. Seuraavalla viikolla, 22. tammikuuta, ”The Sound of Silence” palasi jälleen ykköseksi viikon ajaksi. Yhteensä singleä myytiin yli miljoona kappaletta, ja se nousi listoille myös muun muassa Itävallassa ja Alankomaissa. Britanniassa kappale ei saavuttanut sijoitusta, mikä johtui mahdollisesti siitä, että irlantilaisen The Bachelors -yhtyeen nopeasti tekemä cover-versio pääsi maan listan kolmannelle sijalle.
Broadcast Music Incorporatedin listalla ”The Sound Of Silence” valittiin 1900-luvun 18:nneksi parhaaksi kappaleeksi. Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”The Sound of Silence” ylsi listalla sijalle 74. Toisaalta Blender-lehti listasi ”The Sound of Silencen” kaikkien aikojen 42:nneksi huonoimmaksi lauluksi. Lehti totesi sen olevan lähes parodia 1960-luvun folk rockista.
Sekä Simon että Garfunkel ovat ilmoittaneet pitävänsä kappaleesta. Garfunkelin mukaan he tekivät tarkoituksella astetta laadukkaampaa kappaletta, mutta heidän mielestään siitä tulikin parempi kuin he osasivat toivoakaan.
Singleversio > Julkaisu ja vastaanotto > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | 1. |  | 1966 |  |
|  Itävalta | 3. | 8 | 15.6.1966 |  |
|  Tanska | 9. | 7 | viikko 42/1968 |  |
|  Alankomaat | 11. | 9 | 29.1.1966 |  |
|  Sveitsi | 94. | 1 | 10.5.2009 |  |
Kappaleet singlellä

A-puoli
The Sound of Silence – 3.05 (säv. Paul Simon)
B-puoli
We’ve Got a Groovey Thing Goin' – 1.55 (säv. Simon)
Muut versiot

Kappaleesta ovat tehneet cover-version muun muassa Jane Morgan, Baja Marimba Band, The Ventures, Boston Pops Orchestra ja Disturbed. Ruotsissa ”En ton av tystnad” -nimisen käännöksen ovat levyttäneet muun muassa Anni-Frid Lyngstad ja Tommy Körberg. Norjankielisen version ”Ett skrik av stillhet” tekivät Helge og Rune. Richard Anthony esitti kappaleen ranskaksi nimellä ”La voix du silence” ja espanjaksi sen levytti Los Modulos -yhtye nimellä ”El sonido del silencio”. Oman versionsa on tehnyt myös kuoroyhtye Gregorian albumillaan Masters of Chant.
Suomessa Pertti Reposen tekemän tekstin ”Hiljaisuuden äänet” ovat levyttäneet Ami Aspelund (1974) ja Matti ja Teppo (1984).
Pyhä Spyridon

| Pyhä Spyridon |
| --- | --- |
 Pyhä Spyridon ikoniin kuvattuna.
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 270 Trimythus, Kypros
Kuollut: 12. joulukuuta 358
Pyhä Spyridon (kreik. Ἅγιος Σπυρίδων, Ágios Spyrídon) (n. 270 – 12. joulukuuta 358) on ortodoksisen kirkon pyhä.
Pyhä Spyridon on muun muassa savenvalajien ja Tolstoin perheen sekä kreikkalaisten Elafónisoksen, Kásoksen ja Korfun saarten suojeluspyhä. Hänen juhlapäivänsä on 12. joulukuuta.
Elämä

Pyhä Spyridon syntyi Kyproksen saarella hartaiden kristittyjen vanhempien lapsena. Spyridon työskenteli paimenena ja oli lukutaidoton. Hänellä oli vaimo ja lapsi. Spyridon opetteli ulkoa pyhimpiä uskonnollisia tekstejä ja kirkonpalvelusta. Alueen piispa oli vaikuttunut nuoren Spyridonin luonteesta ja vihki tämän papiksi. Konstantinus Suuren valtakaudella Spyridonin vaimo kuoli, minkä jälkeen hänestä tuli Trimythuksen piispa. Vuosien kuluessa Spyridon auttoi apua tarvitsevia ja hänen maineensa kasvoi. Hänen rukouksiensa ansiosta sokeat saivat näkönsä takaisin, sairaat parantuivat ja kuivuudet päättyivät. Sittemmin Spyridonista tuli sokea, mutta hän koki sen olevan lahja Jumalalta.
Kerran Spyridonin ollessa myymässä muutamia pässejä eräälle maanviljelijälle, Spyridon käski maanviljelijän jättää maksun pässeistä tiettyyn paikkaan ja ottaa sieltä mukaansa pässit. Maanviljelijä vei rahat paikkaan ja Spyridon otti ne, mutta ei laskenut niitä. Tämän nähtyään maanviljelijä päätti ottaa yhden ylimääräisen pässin, mutta pässi palasi puolivälissä matkaa takaisin Spyridonin talliin. Tämä toistui kolme kertaa. Maanviljelijä myönsi rikoksensa ja maksoi ylimääräisestäkin pässistä, jonka jälkeen pässi meni maanviljelijän talliin.
Sana Spyrídonin viisaudesta, nöyryydestä ja hyväntekeväisyydestä levisi edelleen ja hänet kutsuttiin Nikean ensimmäiseen kirkolliskokoukseen, joka pidettiin vuonna 325.
Spyridon kuoli 88 vuoden iässä vuonna 358, jonka jälkeen häntä ehdotettiin pyhäksi. Pyhän Spyridonin pyhäinjäännökset ovat Kreikassa Korfun saarella hänen mukaansa nimetyssä kirkossa. Tosin Spyridonin oikea käsi on Roomassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhä Spyridon Wikimedia Commonsissa
Spina

| Spina> Σπίνα.Sijainti |
| --- | --- |
 Spina
Koordinaatit:  44°41′38″N, 12°06′16″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Volania, Comacchio, Ferrara, Emilia-Romagna
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  500-300-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Gallia cisalpina / Umbria
Pinta-ala:  0,06 km²
Aiheesta muualla
  Spina Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Spina (m.kreik. Σπίνα tai Σπῖνα, Spīna) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Padus-joen suistossa lähellä Adrianmeren rannikkoa nykyisen Italian pohjoisosassa. Se sijaitsi noin kuusi kilometriä länteen nykyisestä Comacchion kaupungista.
Spina oli alun perin etruskikaupunki, joka kreikkalaistui ajan kuluessa. Siitä ei vaikuta koskaan tulleen roomalaista kaupunkia, vaan se lakkasi olemasta ennen tätä.
Maantiede

Spina sijaitsi Gallia cisalpinassa Padus-joen (nyk. Po) suistossa noin kuusi kilometriä länteen nykyisestä Comacchiosta. Alue oli alun perin Umbriaa ennen etruskien tuloa alueelle. Kaupunki oli rakennettu lähelle Paduksen eteläisimmän suuhaaran suuta. Haara sai tästä nimen Spinan suuhaara (lat. Spineticum ostium). Sen tulkitaan olevan nykyinen Po di Primaro. Nykyisin Spinan paikka on jokisuiston liettymisen vuoksi noin 11 kilometriä sisämaahan Adrianmerestä. Strabon kertoo, että kaupungin sanottiin alun perin sijainneen meren rannalla, mutta että se oli hänen aikanaan 90 stadioninmittaa sisämaassa. Strabonin antamassa etäisyydessä on ilmeisesti arviointivirhe, sillä tämä tekisi noin 17 kilometrin matkan. Kaupungin paikka on ollut soista aluetta, ja kaupungin pinta-ala on ollut noin 6 hehtaaria.
Spinan suuhaaran arvellaan olleen muinoin Paduksen päähaaroja ja paljon merkittävämpi kuin mitä se on nykyaikana ollut. Plinius vanhemman mukaan Spinan suuhaara olisi tunnettu nimellä Eridanos (lat. Eridanus), mutta tämä on todennäköisesti lähinnä yritys yhdistää myyttinen Eridanos-joki Padukseen liittämällä sen nimi yhteen Paduksen haaroista. Spinasta kulki Adrianmerelle myös etruskien rakennuttama purjehduskelpoinen, 15 metriä leveä kanava. Myöhemmin roomalaisella kaudella Spinan paikan kautta tai läheltä kulki Via Popillia.
Historia

Spina oli nykynäkemyksen mukaan etruskien kaupunki. Antiikin kreikkalaiset lähteet antavat siitä kuitenkin kuvan ensin pelasgisena ja sitten kreikkalaisena kaupunkina. Dionysios Halikarnassoslaisen mukaan Spina olisi ollut pelasgien asutus ja yksi merkittävimmistä pelasgikaupungeista Italiassa. Hän kertoo kaupungin hallinneen Adrianmerta laivastollaan ja kukoistaneen kaupan ansiosta, ja että kaupungilla oli oma aarrekammio Delfoissa. Lopulta barbaarit ajoivat Spinan asukkaat pois kaupungistaan.
Strabon mainitsee myös Spinan laivastomahdin sekä aarrekammion, mutta kutsuu kaupunkia kreikkalaiseksi kaupungiksi. Spinan mainitsee myös Pseudo-Skylaks, joka luettelee vain kreikkalaisia kaupunkeja. Kaupungin kreikkalaisiksi perustajiksi mainitaan joko thessalialaiset tai mytologian Diomedes. On varmaa, että spinalaisilla todella oli oma aarrekammio Delfoissa, vaikkakaan sitä ei ole löydetty. Aarrekammion olemassaolo vaikuttaa vahvalta todisteelta kaupungin kreikkalaisuuden tai vahvan kreikkalaistumisen puolesta. Oletettavasti Spinaan perustettiin kreikkalainen siirtokunta tai se kreikkalaistui voimakkaasti kauppayhteyksien kautta. Kauppaa alueelle kävivät erityisesti ateenalaiset.
Spinan suurinta kukoistuskautta oli aika, jolloin etruskit levittäytyivät Apenniinien pohjoispuolelle 500-luvulta eaa. lähtien. Nykytutkimuksessa kaupunki luetaan arkaaisen ja klassisen kauden kreikkalaisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon. Kaupungin asukkaat olivat pääosin etruskeja, mutta siellä asui myös paljon kreikkalaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Spinatēs (Σπινάτης) ja Spinitēs (Σπινίτης).
Pseudo-Skylaks antaa ymmärtää Spinan olleen olemassa vielä hänen aikanaan. Siksi ne barbaarit, jotka Dionysioksen mukaan ajoivat spinalaiset pois, olivat todennäköisesti galleja, ja kaupunki luultavimmin tuhoutui vain vähän ennen kuin roomalaiset valtasivat Gallia cisalpinan. Gallien tulo alueelle ajoitetaan 300-luvun eaa. puoliväliin. Vaikuttaa siltä, ettei Spinaa koskaan rakennettu uudestaan niin, että siitä olisi tullut roomalainen kaupunki. Strabon puhuu oman aikansa Spinasta pelkkänä kylänä, ja Plinius mainitsee sen toistuvasti paikkana, joka ei enää ollut olemassa.
Rakennukset ja löydökset

Spinan kaupunki oli ympäröity useilla maavalleilla ja paaluvarustuksilla, jotka sulkivat sisäänsä epäsäännöllisen muotoisen alueen. Kaupungissa oli suunniteltu ruutuasemakaava, jossa pääkadut kulkivat luoteis-kaakkoissuunnassa. Kaupungin alueella oli kortteleita erottaneita kanavointeja ja patoja. Talot oli tehty pääosin puusta. Spinassa oli kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt ainakin Apollonille, Dionysokselle, Demeterille ja Hermeelle.
Kaupungin itäpuolelta on löydetty sen nekropoliita eli hauta-alueita, jotka sijaitsivat alun perin merenrannan hiekkadyyneillä. Yhteensä hautoja on löydetty yli 4 000, ja ne ajoittuvat 500-luvulta 200-luvulle eaa. Hautaesinelöytöihin lukeutuu paljon attikalaista punakuviokeramiikkaa klassiselta kaudelta. Löytöihin lukeutuu myös etruskilaista, faliskilaista, sisilialaista ja boiotialaista keramiikkaa sekä paikallista tuotantoa, sekä etruskilaisia pronssiesineitä ja kultakoruja.
Spinasta ja sen nekropoliilta tehdyt esinelöydöt ovat Ferraran arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spina Wikimedia Commonsissa
Spinasta löydetty etruskihautaus.
Spinasta löydetty Penthesileia-maalarin punakuviotekniikalla koristelema kyliks, n. 470 eaa. Kuvituksessa Zeus ja Ganymedes.
Spinasta löydetty punakuviotekniikalla koristeltu krateeri.
Stasandros

Stasandros (m.kreik. Στάσανδρος, kuoli ehkä noin 317 eaa.) oli kyproslainen sotilas ja yksi Aleksanteri Suuren seuraajista eli diadokeista. Triparadasoksen jaossa vuonna 321 eaa. hänet nimitettiin Arian ja Drangianan satraapiksi. Stasandros avusti Eumenes Kardialaista tämän taistelussa Antigonosta vastaan. Stasandros komensi  Paraitakenen taistelussa ja Gabienen taistelussa osastoa baktrialaista ratsuväkeä. Stasandros teloitettiin ehkä Eumeneen kanssa taistelujen jälkeen. Antigonos antoi kuitenkin Stasandroksen maakunnat eräälle Euitokselle, joka kuoli pian ja jätti Arian ja Drangianan Euagoraalle.
RN Staffetta

| Staffetta |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Sampierdarena
Kölinlasku:  elokuu 1873
Laskettu vesille:  24. kesäkuuta 1876
Palveluskäyttöön:  1. joulukuuta 1877
Poistui palveluskäytöstä:  19. huhtikuuta 1914
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 366 t 1 777 t (kuormattu)
Pituus:  77,08 m
Leveys:  9,43 m
Syväys:  3,97 m
Koneteho:  1 700 ihp (aiemmin Cristoforo Colombossa)
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  144
Aseistus
Aseistus:  4 × 4,7"/20 tykkiä 1 × 14" torpedoputki
RN Staffetta (ital. Regia Nave Staffetta) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu prikantiinitakiloitu rautarunkoinen yhteysalus (ital. Avvisi ad elica), joka oli samalla ensimmäinen italialaisella telakalla valmistunut rautarunkoinen sotalaiva.
Valmistus

Guglielmo Puccin suunnittelema alus tilattiin Sampierdarenasta Ansaldolta ja sen köli laskettiin elokuussa 1873. Alus laskettiin vesille 24. kesäkuuta 1876 ja se liitettiin laivastoon 1. joulukuuta 1877.
Palvelus

Aluksen aseistukseen lisättiin neljä 57 millimetrin 43 pituuskaliiperin tykkiä vuonna 189, jolloin samalla miehistön tarve nousi 137:ään. Vuosina 1900-1903 alus muutettiin tutkimusalukseksi, jolloin sen aseistuksena oli ainoastaan neljä 57 millimetrin tykkiä. Tutkimusaluksena aluksen miehistöntarve oli 126 henkeä. Alus poistettiin palveluksesta 19. heinäkuuta 1914.
HMS Stag (1899)

| HMS Stag |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Chiswick
Kölinlasku:  16. huhtikuuta 1898
Laskettu vesille:  18. marraskuuta 1899
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1900
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  325 t
Pituus:  66 m
Leveys:  6,0 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  5 800 ihp
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  63
Aseistus
Aseistus:  1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 × 18" torpedoputkea
HMS Stag oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1900 valmistunut Stag-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 7. syyskuuta 1897 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1897-1898 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 16. huhtikuuta 1898 telakkanumerolla 334. Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta 1899 ja se valmistui syyskuussa 1900.
Palvelus

HMS Stag palveli 1902-1913 Välimerellä ja myöhemmin Britteinsaarilla. Alus myytiin 17. maaliskuuta 1921 romutettavaksi Wardille Graysiin.