Grankulla IFK Fotboll
Historia > Nousu ylemmille sarjatasoille

Seuraava sarjanousu tapahtui vuonna 1970. Joukkueeseen liittyivät entiset Mestaruussarja-pelaajat Leffe Mattson ja Ilkka Haila, joista Mattson myös valmensi joukkuetta. GrIFK voitti kakkosluokan piirimestaruuden sekä IV divisioonan karsintasarjan nousten ensimmäistä kertaa Palloliiton sarjoihin. Seuraavalla kaudella 1971 Grankulla IFK voitti IV divisioonan ja nousi Kolmoseen. Piirin loppuottelussa joukkue voitti espoolaisen Tapion Hongan, ja hävisi Suomen Cupissa pääsarjassa pelaavalle HJK:lle jatkoajalla. Seuran toiminta oli kehittynyt, ja sitä edusti piirin sarjoissa kaikkiaan yhdeksän joukkuetta. Kaudella 1972 GrIFK jatkoi lukuisten vahvistusten avulla nousuaan yltäen jo Kakkoseen. Kyseisen vuoden nousijajoukkue oli sekoitus kokemusta ja nuoruutta. Piirin mestaruuden voittivat sekä edustus- että reservijoukkue. Vuonna 1974, GrIFK:n pelatessa Kakkosessa, seuran reservipelaajat perustivat uuden seuran, Team Granin. Kauden 1975 päätteeksi selvästi heikentynyt Grankulla IFK putosi takaisin Kolmoseen. Samoihin aikoihin seuran naisjalkapalloilu otti ensiaskeliaan Elisabeth Rehnin johdolla. Visiitti Kolmosessa jäi kuitenkin yhden kauden mittaiseksi, sillä Kalle Strömin valmentama joukkue voitti sarjan, ja palasi Kakkoseen kauden 1976 päätteeksi. Muun muassa Ove H. Rehnin paluu joukkueenjohtajaksi oli merkittävä. Suomen Cupissa GrIFK hävisi vuoden 1971 tavoin HJK:lle jatkoajalla.
Kaudesta 1977 tuli historiallinen, sillä sen päätteeksi GrIFK nousi ensimmäistä kertaa Ykköseen. Ove Rehnin suhteilla joukkueen maalia vartioi viidessä viimeisessä ottelussa entinen Ruotsin maajoukkueen maalivahti Sven-Gunnar Larsson. Hän tuurasi polvensa loukannutta Jan Seliniä. Vuonna 1978 seuran kannattajat perustivat Grani Supporters’ Club -nimisen yhdistyksen, joka teki matkoja kaikkiin joukkueen vierasotteluihin. Kautta 1979 pidetään mahdollisesti jopa GrIFK:n kaikkien aikojen parhaana. Kalle Ström vietti välivuotta valmennuksesta, jolloin hänen paikkansa otti Martti Kuusela. Hänen valmentamanaan GrIFK ylsi Ykkösessä viidenneksi, ja siten SM-karsintasarjaan. Saman vuoden kesällä Kauniaisissa vieraili englantilainen liigaseura Leicester City, joka voitti pelin 1–0. Peliä oli seuraamassa ennätykselliset 1 512 katsojaa. Kausi 1979 oli myös viimeinen, jolla joukkuetta luotsasi Martti Kuusela hänen siirtyessä HJK:n valmentajaksi.
Kauden 1980 päätteeksi GrIFK putosi takaisin Kakkoseen, mutta palasi toiseksi korkeimmalle sarjatasolle heti kaudeksi 1982. Seura pelasi siellä aina vuoteen 1985 asti, jolloin tapahtui seuraava putoaminen sarjaporrasta alemmaksi. Visiitti Kakkosessa jäi tälläkin kertaa vain kauden mittaiseksi, sillä kokematon valmentajakaksikko Ari Tiittanen–Jan Selin nosti seuran jälleen Ykköseen kaudeksi 1987. GrIFK voitti itälohkon, ja maalivahti Petteri Korkala siirtyi kauden jälkeen hollantilaiseen ammattilaisseuraan Roda JC:hen. Ari Tiittanen jatkoi joukkueen valmentajana myös kaudella 1987, ja kyseinen kausi oli tuloksellisesti Grankulla IFK:n historian paras. Joukkue sijoittui Ykkösessä toiseksi päästen karsimaan paikasta Mestaruussarjaan. Siinä vastaan asettui Kemin Palloseura, joka oli kuitenkin kahdessa osaottelussa parempi yhteismaalein 7–2. Ensimmäistä osaottelua Kauniaisissa oli seuraamassa uusi ennätysyleisö, 1 866 katsojaa. Kaudella 1988 joukkue putosi Kakkoseen, kun Vantaan Pallo voitti sen Espoon Leppävaarassa pelatussa karsinnassa maalein 3–0. Valmentaja Tiittanen erotettiin kauden jälkeen. Myöskään seuran taloudellinen tilanne ei näyttänyt hyvältä. Uusi valmentaja Jyrki Maisonlahti onnistui kuitenkin nostamaan GrIFK:n takaisin Ykköseen heti kaudeksi 1990.