stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stavropolin aluepiiri
Hallinto

Aluepiiri on jaettu hallinnollisesti 26 hallintopiiriin ja 10 kaupunkialueeseen. Aluepiirin hallintoa johtavat kuvernööri, aluepiirin hallitus ja valtiollinen duuma.
| --- | --- |
 Budjonnovsk  Georgijevsk  Jessentuki  Kislovodsk  Lermontov :  Mineralnyje Vody  Nevinnomyssk  Pjatigorsk  Stavropol  Železnovodsk 
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aleksandrovskojen piiri  Andropovin piiri  Apanasenkovskojen piiri  Arzgirin piiri  Blagodarnyin piiri  Budjonnovskin piiri  Georgijevskin piiri  Gratšovkan piiri  Izobilnyin piiri  |  Ipatovon piiri  Kirovin piiri  Kotšubejevskojen piiri  Krasnogvardeiskojen piiri  Kurskajan piiri  Levokumskojen piiri  Mineralnyje Vodyn piiri  Neftekumskin piiri  Novoaleksandrovskin piiri  |  Novoselitskojen piiri  Petrovskojen piiri  Predgornyn piiri  Sovetskin piiri  Špakin piiri  Stepnojen piiri  Trunovin piiri  Turkmeenien piiri  |
Talous

Aluepiirissä on kaivos-, elintarvike-, koneenrakennus- ja kemianteollisuutta sekä öljyn- ja maakaasuntuotantoa. Kaivosteollisuus tuottaa kivihiiltä ja värimetalleja. Maataloudessa on keskitytty maanviljelykseen, joka tuottaa viljaa, auringonkukan siemeniä, sokerijuurikasta, viiniä ja vihanneksia. Myös matkailu on tärkeä elinkeino. Alueella sijaitsevat kivennäisvesistään kuuluisat kylpyläkaupungit Kislovodsk, Pjatigorsk ja Jessentuki. Mineralnyje Vody on tärkeä liikenteen solmupiste rautatie- ja lentoasemineen.
Historia

Toisessa maailmansodassa Saksa valtasi suurimman osan aluepiiristä loppukesällä 1942. Neuvostoliitto valtasi alueen kuitenkin takaisin seuraavana vuonna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stavropolin aluepiiri Wikimedia Commonsissa
Torgovo-primyšlennaja palata Stavropolskogo kraja (aluepiirin kauppa- ja teollisuuskamari) (venäjäksi) (tppsk.ru)
| n k Pohjois-Kaukasian federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Pjatigorsk
|  Dagestan  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Karatšai-Tšerkessia  Pohjois-Ossetia-Alania  Stavropol  Tšetšenia  |  Dagestan  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Karatšai-Tšerkessia  Pohjois-Ossetia-Alania  Stavropol  Tšetšenia  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Stephanie Garber

| Stephanie Garber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1987 
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Caraval
Aiheesta muualla
Kotisivu
Stephanie Garber on yhdysvaltalainen nuorten aikuisten fiktiokirjailija, joka tunnetaan Caraval- kirjasarjan kirjoittajana.
Kirjailijan ura

Garber oli yliopistossa asuva johtaja, kun hän aloitti kirjoittamisen vapaa-ajallaan. Hän kirjoitti useita romaaneja ja sai paljon hylkäyksiä, kunnes hänen neljäs kirja, Avaruusooppera, herätti kiinnostuksen kustantajissa. Kun avaruusoopperaa ei myyty tarpeeksi, Garber kirjoitti Caravalin. Garber on ilmoittanut, ettei hän aikonut tehdä Caravalista alun perin kirjasarjaa. Caraval sai myöhemmin kaksi jatko-osaa, kirjat nimeltä Legendary ja Finale.
Hänen kirjansa ovat saaneet ristiriitaisen vastaanoton. Caraval sai erittäin hyvät arvostelut Publishers Weekly -lehdeltä, jossa todettiin, että "kiehtovat hahmot, mielikuvitukselliset puitteet ja mielikuvituksellinen kirjoittaminen yhdessä luovat lumoavan tarinan rakkaudesta, menetyksestä, uhrautumisesta ja toivosta", kun taas Caitlin Paxson NPR: stä kirjoitti, kuinka "viime kädessä Caravalin viesti päätyy sekavaksi." Caraval oli The New York Timesin bestseller -listalla viidentoista viikon ajan, parhaimmillaan toisella sijalla. Caravalliin hankittiin myös elokuvaoikeudet, Twentieth Century Foxin toimesta.
Legendary oli The New York Timesin bestseller-listalla kahdeksan viikon ajan ja saavutti parhaimmillaan ensimmäisen sijan. Kirkus Reviews kritisoi Legendaryn "heikkoa juoni- ja ultraviolettiproosaa", mutta kehui sitä "mielikuvituksen kiertueeksi".
Teokset > Caraval-trilogia

Caraval. Flatiron Books, 2017.
Legendary. Flatiron Books, 2018.
Finale. Flatiron Books, 2019.
Teokset > Once Upon A Broken Heart-sarja

Once Upon a Broken Heart. Flatiron Books, 2021.
The Ballad of Never After. Flatiron Books, 2022.
A Curse For True Love. Flatiron Books, 2023.
Vincenzo Peruggia

| Vincenzo Peruggia |
| --- | --- |
 Peruggia vuonna 1909.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1881 Dumenza, Varese, Italia
Kuollut: 8. lokakuuta 1925 (44 vuotta) Saint-Maur-des-Fossés, Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  puuseppä
Pietro Vincenzo Antonio Peruggia (8. lokakuuta 1881 Dumenza – 8. lokakuuta 1925 Saint-Maur-des-Fossés) oli italialainen rikollinen, joka tuli kuuluisaksi varastaessaan Louvresta 21. elokuuta 1911 Leonardo da Vincin maalauksen Mona Lisa (1507). Kaksi vuotta myöhemmin hän jäi kiinni yrittäessään myydä teosta Uffizin taidemuseolle Firenzeen 500 000 liiralla.
Mona Lisan varkaus > Katoaminen

Mona Lisan varkauden huomasi ensimmäiseksi taidemaalari Louis Béroud, jonka oli tarkoitus maalata teoksesta kopio. Heti huomattuaan maalauksen kadonneeksi Béroud hälytti vartijat, joiden mukaan se olisi ollut valokuvausstudiolla kuvattavana. Mona Lisa julistettiin varastetuksi, kun sitä ei löytynyt studiostakaan.
Pariisin poliisipäällikkö Louis Lepine ja valtion salainen poliisi La Sûreté kutsuttiin johtamaan Louvren etsintöjä. Poliisi eristi taidemuseon etsintöjen ajaksi. Vain taulun kehykset ja uusi lasisuojus löytyivät henkilökunnan portaikosta. Kävi ilmi, että teos oli kadonnut Louvresta jo maanantaiaamuna paikan ollessa suljettuna. Ranskan rajat suljettiin, jottei maalausta voitaisi viedä maasta. Poliisi päätti myös varmistaa museon työntekijöiden mahdolliset osuudet varkauteen ja otti sormenjäljet kaikilta työntekijöiltä huomattuaan lasisuojuksessa olevat sormenjäljet. Tapauksen seurauksena Louvren turvallisuuspäällikkö Théophile Homolle erosi.
Katoamisesta syntyi monia teorioita. Yhden teorian mukaan saksalaiset olivat varastaneet maalauksen, ja toisen mukaan teos olisi tuhoutunut ja museo yritti peitellä sitä varkaudella. Mona Lisan ollessa kateissa sen maine kasvoi ja ihmiset maailmanlaajuisesti kiinnostuivat varastetusta taulusta. Poliisipäällikkö Lepinen mukaan varas aikoi kiristää valtiolta rahaa Mona Lisan palautusta vastaan.
7. syyskuuta poliisi pidätti runoilija Guillaume Apollinairen, joka oli kirjoittanut sanomalehdissä, että Louvre pitäisi polttaa. Apollinairen epäily sai vahvistusta, kun selvisi Apollinairen tuntevan belgialaisen tauluvarkaan Géry Piéret’n, joka oli tehnyt Louvresta taidevarkauksia. Myös Pariisissa asuvaa nuorta espanjalaistaidemaalaria Pablo Picassoa epäiltiin, sillä hän oli ostanut Piéret’ltä patsaan, jonka tämä oli varastanut Louvresta. Poliisi kuulusteli kaikkia kolmea, mutta yksikään heistä ei tiennyt mitään varkaudesta. Kohu laantui, ja Mona Lisa julistettiin hävinneeksi.
Mona Lisan varkaus > Löytyminen

Katoamisesta oli ehtinyt kuulua kaksi vuotta ennen kuin tapaus tuli takaisin julkisuuteen. Syyskuussa 1913 firenzeläinen taidekauppias Alfredo Geri sai kirjeen Peruggilta, joka esiintyi Leonardo Vincenzo -nimisenä. Vincenzo ilmoitti kirjeessä, jossa oli Pariisin postileima, että hän haluaa palauttaa Mona Lisan takaisin sen alkuperäiseen kotimaahan Italiaan ja pyysi taulusta puoli miljoonaa liiraa. Hänen vaatimuksensa oli, että Mona Lisan pitäisi olla ikuisesti Uffizin galleriassa Firenzessä. Geri piti miestä huijarina, mutta suostui kuitenkin tapaamaan tämän Italiassa.
11. joulukuuta Geri ja Uffizi-gallerian johtaja Giovanni Poggi saapuivat Leonardo Vincenzon huoneeseen Firenzen Tripoli–Italia-hotelliin. Vincenzo paljasti kankaaseen käärityn Mona Lisan matka-arkkunsa valepohjasta. Poggi tunnisti taulun Louvren leimasta, ja Vincenzo pidätettiin heti.
Peruggia väitti olevansa isänmaan asialla. Huomattuaan kuinka paljon italialaisia töitä oli ranskalaisessa museossa hän päätti, että ainakin kuuluisin italialainen taulu Mona Lisa pitäisi palauttaa kotimaahansa. Peruggia sanoi, että hän joutui aivan Mona Lisan valtaan. Hän katsoi sen kuuluvan italialaisille ja väitti, että maalaus oli varastettu Italiasta Napoleonin sotaretkien aikana. Todellisuudessa Leonardo da Vinci oli aikanaan itse joko myynyt tai lahjoittanut maalauksen Ranskan kuninkaalle Frans I:lle. Mona Lisa oli Frans I:n ylellisen kylpyhuoneen seinällä Fontainebleaun linnassa. Vuonna 1804 Mona Lisa siirrettiin Napoleonin käskystä Louvreen kaiken kansan katseltavaksi ja siitä tuli Ranskan ylpeys. Peruggia ilmoitti oikeudessa kesällä 1914 toimineensa yksin. Hän kuitenkin kertoi kahden italialaisen nimet, mutta heitä vastaan ei löydetty todisteita. Oikeudessa isänmaallisia puheita pitänyt Peruggia vapautettiin kahden kuukauden jälkeen.
Mona Lisan varkaus > Ryöstöteorioita

Yhden teorian mukaan Peruggia tunsi Louvren hyvin, koska oli työskennellyt siellä. Hän oli ottanut Mona Lisan pois lasisuojasta ja irrottanut sitten tuon 77-senttimetriä korkean taulun kehyksistään ja kätkenyt sen pussiin. Taulu makasi sitten Peruggian sängyn alla aivan Louvren vieressä.
Toisen teorian mukaan Peruggia ei olisi itse suunnitellut Mona Lisan varkautta, vaan hankkeen takana olikin argentiinalainen aatelismies Eduardo de Valfierno, joka palkkasi Peruggian varastamaan Mona Lisan ja teettämään siitä kuusi taitavaa kopiota. Kopiot Valfierno aikoi myydä mustassa pörssissä yhdysvaltalaiselle miljonäärille, joka ei olisi voinut palauttaa tauluja, koska ne olivat varastetun maalauksen kopioita. Varkauden jälkeen Valfierno ei olisi tarvinnut Mona Lisaa ja Peruggia olisi saanut odottaa turhaan palkkiota varkaudesta. Kun aatelismiehestä ei enää kuulunut mitään, olisi petetty Peruggia varmaan yrittänyt epätoivoisesti myydä taulua kunnialliselle eurooppalaiselle museolle eikä upporikkaalle keräilijälle.
Mona Lisan varkaus > Jälkeen

Tauluvarkauden jälkeen Mona Lisa asetettiin viikoksi näytteille Uffizin galleriaan Firenzeen. Sen jälkeen taulu teki kierroksen Roomassa ja Milanossa ennen kuin se palautettiin Pariisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vincenzo Peruggia Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Puola  Vatikaani 
Mona Lisan tyhjä paikka Louvressa elokuussa 1911.
Poggi tarkistamasssa Mona Lisaa Uffizissa.
Palautettu Mona Lisa Louvressa 4. tammikuuta 1914.
Ronda

| Ronda |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Ronda
 Koordinaatit: 36°44′14″N, 5°9′53″W 
Valtio:  Espanja
Hallintoalue:  Andalusia
Maakunta:  Málaga
Hallinto:  
 – Pormestari:  María Teresa Valdenebro (PSOE)
Väkiluku (2015):  35 676
 
 www.ronda.es 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ronda on kaupunki Espanjan Andalusiassa  Málagan maakunnassa. Kaupungissa on noin 35 000 asukasta, ja se on yksi seudun valkoisista kylistä, pueblos blancos.
Ronda on rakennettu korkealle Serranía de Rondan vuoristoon. Kaupungin halkaisee 120 metriä syvä El Tajo -rotko, jonka yli on rakennettu 1700-luvulla Puente Nuevo -silta. Rotkon pohjalla virtaa Guadalevínjoki. Rotkon eteläpuolella sijaitsee maurien rakentama vanhakaupunki (La Ciudad) kapeine kujineen ja pohjoispuolella sijaitsevat uudemmat rakennukset.
Historia

Ronda on yksi Espanjan vanhimmista kaupungeista, jonka historia ulottuu esihistoriallisiin aikoihin. Kaupunki on kokenut useita valloituksia ja kehitysvaiheita, muun muassa kelttien, foinikialaisten ja roomalaisten aikana. Maurien vallan alla Ronda kukoisti, ja siitä tuli itsenäinen Taifa. Vuonna 1485 kaupungin valloittivat kristityt.
1400–1600-luvuilla Ronda koki suuria muutoksia, kuten moskeijoiden muuttamisen kirkoiksi ja uusien kaupunginosien syntymisen. 1800-luvulla Ronda oli Ranskan miehityksen alla. 1900-luvun alussa Ronda koki taloudellisia vaikeuksia, mutta sen kehitys kiihtyi demokratian myötä.
Arkeologiset kaivaukset kaivaukset ovat paljastaneet merkittäviä todisteita kaupungin elinvoimasta roomalaisella aikakaudella.
Härkätaistelu

Rondassa sijaitsee yksi Espanjan vanhimmista härkätaisteluareenoista, vuonna 1785 valmistunut Plaza de Toros de Ronda. Rondan vuonna 1572 perustetussa kuninkaallisessa ratsastusakatemiassa Real Maestranza de Caballería de Rondassa on saanut alkunsa nykyaikainen härkätaisteluperinne.
Kuvia

Ronda on Euroopan vanhimpia kaupunkeja.
Puente Nuevo yhdistää kaupungin.
Kaupungintalo
Plaza de Toros -härkätaisteluareena
Baños árabes on kylpylä noin 1200-luvulta almohadien valtakaudelta.
Palacio de Mondragón on 1200-luvulta. Kuningas Abomelic asui talossa 1300-luvun alussa.
Iglesia de Santa María la Mayor oli alkuaan moskeija 1300-luvulla.
Casa del Rey Moro
Casa del Rey Moron alla on maahan kaivettu linnoitus ja vesivarasto 1300-luvun alusta.
Plaza del Socorro
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ronda Wikimedia Commonsissa
Málagan kunnat
Alameda
Alcaucín
Alfarnate
Alfarnatejo
Algarrobo
Algatocín
Alhaurín de la Torre
Alhaurín el Grande
Álora
Almargen
Almogía
Almáchar
Alozaina
Alpandeire
Antequera
Árchez
Archidona
Ardales
Arenas
Arriate
Atajate
Benadalid
Benahavís
Benalauría
Benalmádena
Benamargosa
Benamocarra
Benaoján
Benarrabá
Campillos
Canillas de Aceituno
Canillas de Albaida
Carratraca
Cartajima
Casabermeja
Casarabonela
Casares
Cañete la Real
Colmenar
Comares
Cortes de la Frontera
Coín
Cuevas Bajas
Cuevas de San Marcos
Cuevas del Becerro
Cártama
Cómpeta
Cútar
El Borge
El Burgo
Estepona
Faraján
Frigiliana
Fuengirola
Fuente de Piedra
Gaucín
Genalguacil
Guaro
Humilladero
Igualeja
Istán
Iznate
Jimera de Líbar
Jubrique
Júzcar
Macharaviaya
Málaga
Manilva
Marbella
Mijas
Moclinejo
Mollina
Monda
Montecorto
Montejaque
Nerja
Ojén
Parauta
Periana
Pizarra
Pujerra
Rincón de la Victoria
Riogordo
Ronda
Salares
Sayalonga
Sedella
Serrato
Sierra de Yeguas
Teba
Tolox
Torremolinos
Torrox
Totalán
Valle de Abdalajís
Villanueva de Algaidas
Villanueva de la Concepción
Villanueva de Tapia
Villanueva del Rosario
Villanueva del Trabuco
Viñuela
Vélez-Málaga
Yunquera
Kaiku (lehti)

Kaiku oli vuosina 1877–1949 Oulussa ilmestynyt sanomalehti, jonka perustaja oli toimittaja Konrad Fredrik Kivekäs. Kivekäs toimitti ja kustansi Kaikua vuoteen 1905 saakka.
Historia

Kaiku oli 1800-luvun lopulla Pohjois-Suomen johtava sanomalehti ja levikiltään Suomen suurin maaseutulehti. Lehden linja radikalisoitui sen jälkeen, kun Suomalainen puolue jakaantui 1880-luvulla vanhasuomalaisiin ja nuorsuomalaisiin, ja Kaiku siirtyi jälkimmäisten leiriin. Kaiku käsitteli kielikysymyksen lisäksi muita ajankohtaisia kysymyksiä, kuten työväen asemaa, siirtolaisuutta, raittiusasiaa ja maaseudun tilattoman väestön ongelmia. Kivekäs sai näiden kirjoitusten takia useita painokanteita ja joutui maksamaan sakkoja, ja hänet tuomittiin myös kerran kolmen kuukauden vankeusrangaistukseen.
Vuonna 1933 Kansallinen Kokoomuspuolue tuli lehteä kustantaneen yhtiön osakkaaksi. Myöhemmin samana vuonna Isänmaallinen kansanliike valtasi lehden. Kaiku jatkoi kuitenkin puolueiden yhteisenä äänenkannattajana. Vaikka Isak Kaitera oli vuosina 1933-39 Kaiun päätoimittaja ja julkaisuyhtiön toimitusjohtaja, päätoimittajan tehtäviä hoiti käytännössä pääasiassa toimittaja, tunnettu lehti- ja radiomies Arvo Alanne. Kokoomus myi osakkeensa vuonna 1939.
Vuoden 1948 eduskuntavaalien jälkeen kokoomus jätti maksamatta velkansa lehdelle. Omistaja-yhtiö Kirjola päätti lakkauttaa lehden lokakuussa 1949, kun rahaa ei ollut saapunut. Lakkautettaessa lehdellä oli 1 950 tilaajaa.
Päätoimittajat

Kaiun päätoimittajat:
K. F. Kivekäs 1877-1905
Jussi Oksanen 1905–1909
E. A. Oulasvirta 1909–1919
Väinö Paasikangas 1919–1924
Heikki Kokko 1924–1925
K. A. Vanamo 1925–1930
Arvi Tapiola 1930–1933
Isak Kaitera 1933–1939
Viljo Mäkipuro 1939-1949
Aiheesta muualla

Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1890: Kaiku 1877–1890
Unkarin liberaalipuolue

| Unkarin liberaalipuolue> Magyar Liberális Párt |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  27. toukokuuta 2013
Johto:   Anett Bősz (pj. vuoteen 2024) 
Ideologia:  liberalismi EU-myönteisyys
Poliittinen kirjo:  keskusta-oikeisto
Värit:  sininen
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan liberaalidemokraattinen puolue
Kotisivu:  liberalisok.hu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Unkarin liberaalipuolue (unk. Magyar Liberális Párt), tai lyhyemmin Liberaalit (unk. Liberálisok) tai MLP, on unkarilainen liberaalipuolue, joka  perustettiin 27. toukokuuta 2013. Vuoden 2022 parlamenttivaaleissa puolue putosi parlamentista, vuonna 2024 sen puheenjohtaja jätti politiikan, ja puolueen toiminta vaikuttaa lakanneen.
Vaalitulokset > Unkarin parlamentti

| Vuosi | %-osuus | Äänimäärä | Paikkoja | +/– | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 20141 | 25,99 %1 | 1 246 4651 | 1 / 199 |  | oppositiossa |
| 20182 | 10,05 %2 | 682 7012 | 1 / 199 |  | oppositiossa |
| 20223 | 34,46 %3 | 1 947 1173 | 0 / 199 |  | oppositiossa |
1 Vaaliliitto yhdessä Unkarin sosialistisen puolueen, Demokraattisen koalition, Yhdessä -puolueen ja Vuoropuhelun kanssa.

2 Unkarin sosialistisen puolueen ja Vuoropuhelun vaaliliiton listoilla.

3 Seitsemän oppositiopuolueen vaaliliitossa.

Tulosten lähde: Unkarin kansallinen vaalivirasto
Aiheesta muualla

Puolueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
Katariina Vaasa

| Katariina Vaasa |
| --- | --- |
 Ruotsin prinsessa ja Itä-Friisian kreivitär
 
Itä-Friisian kreivitär
Valtakausi:  1561 – 1599

Syntynyt:  6. kesäkuuta 1539  Tukholma, Ruotsi
Kuollut:  21. joulukuuta 1610 (71 vuotta)  Berum, Itä-Friisia
Hautapaikka:  Cirksenan mausoleumi, Aurich, Ala-Saksi
Puoliso:  Edzard II (vih. 1559; k. 1599)
Lapset:   Kreivitär Margareeta  Anna, Saksi-Lauenburgin herttuatar  Enno III, Itä-Friisian kreivi  Johan III von Rietberg  Cristoffer  Edzard  Elisabet  Sofia  Karl Otto  Maria, Brunswick-Dannenbergin herttuatar 
Koko nimi:  Katarina Gustavsdotter Vasa
Suku:  Vaasa
Isä:  Kustaa Vaasa
Äiti:  Margareeta Leijonhufvud
Uskonto:  luterilainen
Katariina Vaasa (6. kesäkuuta 1539 – 21. joulukuuta 1610) oli Ruotsin prinsessa ja Itä-Friisian kreivitär. Hänen vanhempansa olivat kuningas Kustaa Vaasa ja kuningatar Margareeta Leijonhufvud. Katariina oli naimisissa Itä-Friisian kreivi Edzard II:n (24. kesäkuuta 1532 – 1. syyskuuta 1599) kanssa, ja hän oli poliittisesti aktiivinen ollessaan Itä-Friisian kreivitär vuosina 1561–1599. Vuodesta 1599 kuolemaansa asti hän hallitsi Berumin ja Nordenin kaupunkeja.
Elämäkerta > Lapsuus

Katariinan kasvattivat ensisijaisesti kuninkaallisen päiväkodin henkilökunta, jossa vastuussa olivat erityisesti hänen äitinsä luotettu lastenhoitaja Birgitta Lass Andersson, serkku Margareeta ja aatelisleski Ingrid Amundsdotter. Katariinan isoäidillä Ebba Vaasalla oli kuitenkin korkein käskyvalta ainakin kuningasparin poissaollessa. Katariinan ja hänen sisartensa opinnoista ei ole löydetty kirjoitettua tietoa, vaikka heidän veljiensä opinnoista onkin. Muiden renessanssin ajan prinsessojen tavoin heidänkin roolinsa oli kuitenkin mennä jonkin ulkomaalaisen hallitsijan kanssa naimisiin ja tehdä sillä tavoin diplomaattityötä. Sen takia Katariinan ja hänen siskojensa on täytynyt opetella saksaa, taloudenhoitoa, tanssia ja soittoa ja osallistua virallisiin tapahtumiin. Katariinan äidin kuoltua 1551 hänet asetettiin ensin Kristina Gyllenstiernan ja sitten tätiensä Märta ja Brita Leijonhufvudin hoitoon, kunnes hänen isänsä meni uudelleen naimisiin Katariina Stenbockin kanssa.
Elämäkerta > Kihlaus

Vuonna 1556 Katariina ja hänen sisarensa muotokuvat maalattiin ja hovirunoilija Henricus Mollerus kirjoitti heistä runoja, joissa tuotiin esille kunkin tytön hyveitä. He saivat myös 100 000 riikintaalerin myötäjäiset, jotta heidät voitaisiin esitellä poliittisilla avioliittomarkkinoilla. Jo vuonna 1541 oli suunniteltu, että Katariina naitettaisiin Tanskan kruununperijälle, mutta suunnitelmia ei ollut koskaan pantu toteen.
Kustaa Vaasa lähetti vuonna 1556 Itä-Friisiaan lähetin, jonka mukana oli pyyntö kauppasopimuksesta, naimatarjous ja muotokuva Katariinasta.lähde? Naimakauppa Itä-Friisian kreivin Edzardin ja Katariinan kanssa kiinnosti Kustaa Vaasaa, sillä se vahvistaisi kauppasopimuksen Itä-Friisian kanssa. Itä-Friisia sijaitsi strategisella paikalla Tanskaa ajatellen, ja sen pääkaupunki Emden oli tärkeänä satamakaupunkina kilpailija Lyypekin satamakaupungille. Ruotsin ja Itä-Friisian välinen kauppasopimus rikkoisi siten Hansaliiton mahdin Ruotsin kaupankäynnissä. Kauppasopimus solmittiin 1557 ja sovittiin, että Edzard matkustaisi vuoden päästä Ruotsiin viimeistelemään avioliittoneuvottelut.
Heinäkuussa 1558 Edzard saapui Tukholmaan, jossa hän sai valita Cecilian ja Katariinan väliltä. Valinta kohdistui Katariinaan, ja parin kihlaus julkaistiin 21. elokuuta 1558. Katariinalle luvattiin kihlasopimuksessa ylläpito, hänen arvonsa mukainen hovi, Berumin ja Nordenin maat ja paikka holhoojahallituksessa jos Edzard kuolisi ennen kuin kruununperijä olisi täysi-ikäinen.