stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Buick Riviera
Viides sukupolvi (1977-1978)

Etuvetoisten sisarmallien Eldorado ja Toronado sijaan Riviera säilytti vuosimallissa 1979 uudistuvaa E-pohjalevyä odotellessa perinteisen takavedon, minkä vuoksi lyhytikäiseksi välimalliksi vuosille 1977 ja 1978 jäävä viides sukupolvi käytti E-pohjalevyn sijaan pienempää B-pohjalevyä. Ratkaisu oli käytännön sanelema, sillä ison 455-moottorin jäädessä pois Buick olisi vanhan pohjalevyn säilyttäessään joutunut käyttämään omaa 350-kuutootuumaista moottoriaan, mikä olisi ollut alimittainen raskaassa mallissa, tai ostamaan suurikokoisemmat eli tehokkaammat moottorit toisilta GM-divisioonilta, jolloin niiden rajoitetumpi saatavuus olisi leikannut Rivieran myyntimääriä. Pienikokoisempi Riviera oli monessa suhteessa Buick LeSabre-sedanin coupé-versio, joskin se säilytti pystysuoran maskin sedanin taaksepäin kallistetun sijaan. Landau-vinyylikatto sai jälleen suositut "ooppera"-ikkunat, jotka muistuttivat tyyliltään Eldorado-sisarmallia. Korin mitat pienenivät "downsizing"-trendin mukana: akseliväli lyheni 150 mm ja kokonaispituus 120 mm, mikä laski painoa 330 kilolla. Perinteikäs 455-kuutiotuumainen moottori sai väistyä, ja tilalle tulivat joko 350-kuutiotuumainen (5,7 l) 155hv Buick-V8 tai 403-kuutiotuumainen (6,6 l) 185hv Oldsmobile-V8, Kalifornia-mallissa siellä jo tiukempien päästörajojen vuoksi 350-kuutiotuumainen Oldsmobile-V8, joka tarjosi 170 hv tehon. Vuosimallin 1977 myynti nousi hieman, 26 138 kappaleeseen, mutta pakitti vuonna 1978 enää 20 535 kappaleeseen: jäljempänä vuonna Buickin 75-vuotista historiaa juhlisti "LXXV"-erikoismalli (valmistusmäärä 2 889 kappaletta), joka sai hopea/musta-erikoisvärityksen, harmaan nahkasisustuksen mustilla korostuksilla, nelipyörä-levyjarrut, sekä LXXV-merkit.
Kuudes sukupolvi (1979-1985)

Vuodelle 1979 Riviera siirtyi sisarmalliensa Eldoradon (8. sukupolvi) ja Seville-sedanmallin (2.sukupolvi, "bustleback"-kyttyräperä), sekä Oldsmobile Toronadon (3. sukupolvi) kanssa uudelle E-pohjalevylle, mikä tarkoitti mallin muuttumista niiden tavoin etuvetoiseksi. V8-moottorivaihtoehdoista jäi tarjolle Oldsmobilen 350-kuutiotuumainen, kun taas vakiomoottoriksi tuli Buickin 231-kuutiotuumainen (3,8 l) V6-moottori. Uusittu Riviera nousi hyvin suosituksi (myyntimäärät 52 181 vuonna 1979, ja 48 621 lähes muuttumattomalle 1980-vuosimallille), ja se valittiin suuren Motor Trend-lehden vuoden 1979 autoksi. Myös uudistuneet sisarmallit menestyivät mainiosti. Vuodelle 1981 Riviera sai turboahdetun V6-moottorin "T-Type"-malliversiossa, sekä ensi kertaa silloin suositun V8-dieselmoottorin, Oldsmobilen 350-kuutiotuumaisen 105 hevosvoimalla. Vakiomoottori oli Buickin ahtamaton 4,1-litrainen V6-moottori. Vuodelle 1982 tuli tarjolle "convertible"-avuauto joko valkoisena tai firemist-punaisena (firemist-koriväri ja valkoinen nahkasisustus oli klassinen yhdistelmä Buick-avoautoissa), ja joko suosituimmaksi myös coupé-variantissa nousseella 150 hv tehoon nostetulla V8-moottorilla, tai turboahdetulla V6-moottorilla. Avoauton valmisti vuosille 1982-1985 ASC-yhtiö (Automobile Specialty Company), mikä valmistaisi myös viimeisen vuosimallin 1987 Buick Grand Nationalin 500 kappaleeseen rajatun, Regal/Grand National-sarjan päättävän, McLaren Engines-yhtiön virittämällä 300 bhp-moottorilla varustetun GNX-erikoismallin. Vuonna 1983 sisarmalleista urheilullisimman imagon omannut Riviera-avoauto valittiin Indianapolis 500-kilpailun johtoautoksi. Kuudes sukupolvi oli suuri myyntimenestys, ja vielä viimeisenä vuonna 1985 se saavutti 65 305 kappaleen myyntimäärän.
Seitsemäs sukupolvi (1986-1993)

Riviera ja sen sisarmallit siirtyivät vuonna 1986 itsekantavaan koriin, jonka mittoja oli edelleen supistettu: akseliväli lyheni 196 mm, ja pituus peräti 462 mm. Moottori oli nyt asennettu poikittain, ja Rivieraa sai ainoastaan ahtamattomilla tai "T-Type":ssä turboahdetuilla V6-bensiinimoottoreilla. Auton ajokäytös parani selvästi, aivan erityisesti urheilullisimmassa FE3-versiossa. Sen ohjaamossa oli 9-tuumainen katodiputkinäyttö, joka tarjosi lämpötilan hallinnan lisäksi ajotietokoneen sekä huoltomuistuttimen. Investoinnit tekniikkaan nostivat pienentyneen Rivieran hintaa tuntuvasti, versiosta riippuen 19 831-21 577 taalaan (1986), kun taas mittojen kutistamisen vuoksi Riviera lähestyi pienikokoisia, edullisempia GM-automalleja, mikä nakersi kalliin mallin statusta. Tylsä muotoilu ja V8-moottorivaihtoehdon pois jääminen karkottivat nekin ostajia, ja myyntimäärien alamäki oli jyrkkä: 22 138 kappaleesta 1986 se supistui enää 15 223 kappaleeseen 1987, ja 1988 vaivaiseen 8 625 kappaleeseen - joskin hyvin samankaltainen Reatta-luksusversio vei oman osansa Rivieran myyntimääristä. Buick yritti pysäyttää luisun päivitetyllä muotoilulla vuosimalleissa 1989-1993, jossa koria oli pidennetty 280 mm akselivälin säilyessä ennallaan, mutta myynnin elvyttyä 21 189 kappaleeseen vuonna 1989 se vaipui viimeisen vuosimallin 1993 osalta enää 4 555 kappaleeseen. Tosin on otettava huomioon, että Rivieran valmistaminen GM:n Hamtramck-tehtaalla päättyi jo 10.12.1992, eli viimeinen valmistusvuosi jäi vajaaksi.
Kahdeksas sukupolvi (1995-1999)

Riviera jäi tauolle aina vuoteen 1995 asti, jolloin se palasi radikaalisesti muutettuna ja tuoreella uudella muotoilulla, joka teki pesäeroa Rivieran vanhoihin traditioihin. Se käytti nyt samaa Cadillac-peräistä G-pohjalevyä kuin Oldsmobile Aurora, ja saatavilla oli vain 3,8-litraisia V6-moottoreita: ahtamattomana teho oli 205hv, ja ahtimella (ei enää turboahdinta) 225hv. Tuotanto Lake Orion-tehtaalla Michiganissa alkoi jo toukokuussa 1994, ja suitsutettu uusi Riviera löysi peräti 41 422 ostajaa. Seuraavalle vuodelle ahdetun version teho nousi, ja tarjolla oli nyt 240 hv: tämä oli Buickin tehokkain moottori sitten vuoden 1980 Grand National-muskelimallin, ja ahdettu versio kiihtyi korkean vääntönsä vuoksi 0-60 mailiin alle 7 sekunnissa. Vaihteistoksi tuli 4T60E-HD, mikä tosin vaihtuisi jo vuosimallissa 1997 vahvistettuun 4T65E-HD:en. Vuosimallia 1996 valmistui 18 036 kappaletta, painonsäästökuurin alustaansa kokenutta vuosimallia 1997 taas 18.827 kpl. Vuosimallissa 1998 ahdettu V6-moottori tuli vakiomoottoriksi, saataville tuli GM:n "Onstar"-palvelu, ja sisustus koki pieniä päivityksiä: tuotanto jäi kuitenkin 10 953 kappaleeseen. Korimallina coupé oli menettänyt ostajakunnan suosion, lehdistön mielipide uudistuneesta Rivierasta oli ristiriitainen joten GM päätti vetää legendaarisen Riviera-mallin markkinoilta mallivuoden 1999 myötä. Viimeiset 200 kappaletta kaikkiaan 1 956 valmistetusta autosta saivat vuoden 1963 prototyypin mukaan "Silver Arrow"-nimen, hopeisen värin ja koristelun, ja 25.11.1998 valmistui viimeinen Riviera.
Galleria

Riviera-korimalli 1949-
Riviera-korimalli –1962
1. sukupolvi (1963–1965)
2. sukupolvi (1966–1970)
3. sukupolvi (1971–1973)
4. sukupolvi (1974–1976)
5. sukupolvi (1977–1978)
6. sukupolvi (1979–1985)
7. sukupolvi (1986–1993)
8. sukupolvi (1995–1999)
Konseptiauto 2007
Konseptiauto 2013
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buick Riviera Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Riviera 1963 mallin ohjaamo.
1963 Riviera
1965 Riviera Gran Sport
1966 Riviera
1970 Riviera by Buick
1972 "boat-tail" Riviera
Buick Riviera 1974-1976
1978 Buick Riviera
1981 Buick Riviera coupé
Riviera 1986-1988
Riviera 1989-1993
Buick Riviera 1995-1999
Käännös suomeksi
Romanel-sur-Morges

| Romanel-sur-Morges |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Romanel-sur-Morges
 Koordinaatit: 46°33′18″N, 6°30′41″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,75 km²
Väkiluku (5.6.2024):  462
Romanel-sur-Morges on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 462 asukasta.
Business College Helsinki

| Business College Helsinki> Suomen liikemiesten kauppaopisto |
| --- | --- |
Sijainti:  Rautatieläisenkatu 5, Helsinki
Tyyppi:  Ammattioppilaitos
Perustettu:  1881 (HKOL) ja 1898 (SLK)
Opiskelijoita:  n. 2800
Verkkosivut
Business College Helsinki (BC) (ent. Suomen Liikemiesten Kauppaopisto) on Helsingissä toimiva yksityinen kaupallisen alan ammatillinen oppilaitos. Business College Helsinki on Suomen kolmanneksi vanhin kaupan ja hallinnon alan oppilaitos ja Helsingissä se on alansa vanhin.
Business College Helsinki muodostettiin 1. elokuuta 2009, kun Suomen Liikemiesten Kauppaopisto - Atk-instituutti ja Helsingin liiketalousinstituutti - Helsinki Business College yhdistyivät. Oppilaitosta ylläpitää Helsinki Business College Oy, jonka omistavat Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Säätiö ja Helsingin seudun kauppakamari tasaosuuksin.
Business College Helsingissä on opiskelijoita yhteensä noin 2800 (joista noin 1000 aikuiskoulutuksessa) ja työntekijöitä noin 130. Oppilaitoksella on yksi toimipiste Helsingissä, Pasilassa osoitteessa Rautatieläisenkatu 5.
Historia > Helsingin vanhin kauppaoppilaitos

Suomen Liikemiesten Kauppaopiston edeltäjistä Suomen Liikemiesten Kauppaopisto oli perustettu vuonna 1898 ja Helsingin kauppaoppilaitos vuonna 1881. Molempien kantaoppilaitosten perustajissa on ollut aikansa vaikuttavia liikemiehiä ja poliitikkoja, jotka ovat halunneet nostaa kauppaopetuksen tasoa Suomessa.
Suomen Liikemiesten Kauppaopisto perustettiin 1898 antamaan korkeampaa, kolmevuotista liikesivistystä suomen kielellä. Ylläpitomuodoksi valittiin osakeyhtiö. Varsinainen perustava yhtiökokous kutsuttiin koolle 16.4.1898. Osakeyhtiön perustivat 18 huomattavaa suomenmielistä liikemiestä ja kulttuurivaikuttajaa, mm. Valter Ahlström, Karl Alfred Brander (myöh. Paloheimo), Otto Donner, Karl Gustaf Göös ja Herman Saastamoinen. Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ensimmäinen lukukausi alkoi 5.8.1898, oppilasmäärä oli 18. Ensimmäiset opiskelijat saivat päättötodistuksensa keväällä 1901. Tähän joukkoon kuului muun muassa myöhempi ministeri Väinö Tanner, joka kohosi luokan priimukseksi. Oppilaitos sai aluksi vaatimattomat tilat Aleksanterinkadun ja Mikonkadun kulmassa sijainneesta puutalosta, mutta jo ennen kolmannen lukuvuoden alkua vuonna 1900 päästiin siirtymään tilavampaan huoneistoon Korkeavuorenkadulle.
Historia > Kauppakorkeakoulun kehto

Vuonna 1905 ostettiin tontti Fabianinkadulta ja sille rakennettiin jugend-tyylinen koulutalo, joka vihittiin 1907 opiston käyttöön. Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ylioppilasluokista muodostettiin vuonna 1911 kauppakorkeakouluosasto, joka oli Suomen ensimmäinen kauppakorkeakoulu. Kauppatieteiden kandidaatin tutkinto perustettiin vuonna 1920. Oppilaat perustivat yhdistyksen jo toisen lukuvuoden alkupuolella 28.10.1899, jonka nimi vakiintui 1913 Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Oppilasyhdistykseksi.
Suomen Liikemiesten Kauppaopisto, joka käytti nimestään lyhennettä SLK, pääsi muuttamaan 1927 valmistuneisiin uusiin tiloihin Vuorikatu 5:n pihasiipeen. Suomen Liikemiesten Kauppaopistoa ja Kauppakorkeakoulua ylläpitävä Korkeamman Kauppaopetuksen Kannatusosakeyhtiö päätti 1948 myydä koko omaisuutensa, myös koulutalot Fabianinkadulla ja Vuorikadulla, valtiolle rahoittaakseen uuden Kauppakorkeakoulun rakentamisen Runeberginkadulle. Omaisuutta luovutettiin Helsingin Kauppakorkeakoulun Tukisäätiölle. Kauppaopiston ylläpitäjäksi perustettiin 1949 Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Säätiö, joka vuokrasi opistolle valtiolta sen entisen koulutalon Fabianinkadulla.
Kauppa- ja teollisuusministeriö päätti vuonna 1950 antaa Suomen Liikemiesten Kauppaopistolle normaalikauppaoppilaitoksen aseman ainoana Suomessa ja oppilaitoksen virallinen nimi olikin tämän jälkeen Suomen Liikemiesten Kauppaopisto - Normaalikauppaoppilaitos. Jokaisen kauppaopettajaksi opiskelevat opettajakokelaan eli auskultantin tuli suorittaa pääosa opettajaharjoittelustaan SLK:ssa. Samana vuonna oppilaitokseen perustettiin työssä käyville opiskelijoille maan ensimmäinen kauppaopiston iltaosasto.
Historia > Haaga-Helian luoja

Tilat Fabianinkadulla alkoivat käydä 1960-luvulla ahtaaksi ja koulun johtokunta päätyi yhdessä 1972 perustetun ATK-instituutin kanssa rakennuttamaan yhteisen koulutalon Pasilaan Helsingin Kaupungilta vuokratulle tontille. Näin perustettiin Kiinteistö Oy Opetustalo ja rakennettiin 15 300 kerrosneliömetrin ja 30 miljoonan markan uudisrakennus. Uusiin tiloihin päästiin muuttamaan 1978 ja ne ovat Suomen Liikemiesten Kauppaopiston käytössä yhä.
Ammatillisen koulutuksen rakenteita haluttiin uudistaa 1990-luvun alussa ja myös Helsingissä sijaitsevat kauppaoppilaitokset olivat hakemassa ammattikorkeakoulujen kokeilulupia. Tärkeänä syynä oli, että opistoasteisen koulutuksen tuottamaa osaamista ja reagointikykyä työelämän muuttuviin vaatimuksiin haluttiin parantaa. Yhdeksänkymmentäluvun taitteessa Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa päätettiin myös, että kansainvälistyminen nostetaan oppilaitoksen keskeiseksi toimintastrategiaksi. Vuonna 1992 Suomen Liikemiesten Kauppaopisto, ATK-instituutti ja Helsingin Sihteeriopisto aloittivat ammattikorkeakoulukokeilun, joka johti Liiketalouden ammattikorkeakoulu Helian (nykyisin Haaga-Helia) vakinaistamiseen vuonna 1997. Kokeilu koski ylioppilasluokkia, jotka siirtyivät ammattikorkeakouluun. Näin Suomen Liikemiesten Kauppaopisto oli jo toista kertaa historiansa aikana perustamassa korkeakoulua.
Historia > Vuosituhanteenvaihteen fuusiot

Lähes 30 vuotta toiminut ATK-instituutti fuusioitui Suomen Liikemiesten Kauppaopiston kanssa elokuun alussa 1999. Suomen Liikemiesten Kauppaopisto oli vuotta aiemmin aloittanut uuden toisen asteen datanomikoulutuksen saatuaan tähän kokeiluluvan. Suomen Liikemiesten Kauppaopisto aloitti 2002 kokonaan englanninkielisen toisen asteen merkonomikoulutuksen ensimmäisenä Suomessa.
Vuonna 2007 Helsingin Kauppaoppilaitos Oy ja Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Säätiö allekirjoittivat uuden oppilaitoksen perustamissopimuksen ja kaksi vuotta myöhemmin 2009 Helsingin kauppaoppilaitos ja Suomen Liikemiesten Kauppaopisto yhdistyivät. Tässä yhteydessä datanomikoulutus siirrettiin kokonaan Vallilan toimipisteeseen.
Historia > Business College Helsinki

Elokuusta 2016 lähtien oppilaitoksen kaikki yksiköt ovat toimineet Pasilan Opetustalossa datanomikoulutuksen siirryttyä sinne takaisin Vallilasta.
Oppilaitos toteutti vuonna 2018 suuren brändiuudistuksen, jossa oppilaitoksen nimi muutettiin liki 120 vuoden jälkeen Suomen Liikemiesten Kauppaopistosta Business College Helsingiksi (BC).
Koulutusohjelmat

Business College Helsingissä voi opiskella liiketalouden perustutkinnon (ent. merkonomi), tieto- ja viestintätekniikan perustutkinnon (ent. datanomi) tai kaksoistutkinnon (merkonomi- ja ylioppilastutkinto tai tieto- ja viestintätekniikan perustutkinto ja ylioppilastutkinto).
Business College Helsingin aikuiskoulutuksessa voi suorittaa liiketalouden perustutkinnon (ent. merkonomi) tai tieto- ja viestintätekniikan perustutkinnon (ent. datanomi) päiväkoulutuksessa, oppisopimuskoulutuksessa tai iltakoulutuksessa. BC:n aikuiskoulutus toteuttaa ammatti- ja erikoisammattitutkintoja sekä muuta aikuisille suunnattua täydennyskoulutusta, joka mahdollistaa omassa ammatissa kehittymisen, uralla etenemisen tai uuteen ammattiin siirtymisen. Keskeiset koulutusalueet ovat johtaminen, yrittäjyys, taloushallinto sekä ohjelmointi. Yksikkö tarjoaa myös yrityksille räätälöityä, maksullista koulutusta.
Oppilaitoksen historiaan liittyviä henkilöitä

Ilmari Aho, kauppaneuvos
Wäinö Bonsdorff, rehtori
Frans Johan Franzén, kauppaneuvos
Hanna-Leena Hemming, kansanedustaja
Lauri Kaukonen, kanslianeuvos
Oskar Wilhelm Louhivuori, kansleri, professori
Juho Kusti Paasikivi, Suomen presidentti
Karl Alfred Paloheimo, vuorineuvos
Lauri Räsänen, teollisuusneuvos
Bernt Starckjohann, kauppaneuvos
Väinö Tanner, pääministeri
Väinö Voionmaa, ulkoministeri
Carel Vorselman, teollisuusneuvos
Aiheesta muualla

Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Säätiö
Business College Helsinki
Suomen Liikemiesten Kauppaopiston Osakeyhtiö: yhtiöhistoriaa (porssitieto.fi)
Entinen Suomen Liikemiesten Kauppaopiston rakennus Fabianinkadun varrella. Kiinteistön omistaa nykyään Helsingin Yliopisto
Uskon ritari

Uskon ritari on Søren Kierkegaardin filosofiassa henkilö, joka on laittanut uskon kokonaisuudessaan itseensä ja Jumalaan. Uskon ritari on esimerkki henkilöstä, joka määrittää itse oman olemassaolonsa luonteen. Täten uskon ritari vertautuu mm. Friedrich Nietzschen yli-ihmiseen.
Kierkegaard käsitteli ajatusta useissa teoksissaan, laajimmin ja yksityiskohtaisimmin teoksessaan Pelko ja vavistus.
Kolme tasoa

Kierkegaard katsoi yksilön olemassaolon koostuvan kolmesta tasosta: nämä olivat esteettinen, eettinen ja uskonnollinen taso. Pelossa ja vavistuksessa Silentio viittaa kullakin tasolla oleviin yksilöihin nimillä ”orja”, ”loputtoman alistumisen ritari” ja ”uskon ritari”. Jokainen näistä tasoista sisältää alemmat tasot: esimerkiksi eettinen ihminen kykenee silti esteettisiin nautintoihin. On myös tärkeää huomata, että näiden elämäntapojen erot ovat sisäisiä, eivät ulkoisia. Näin ei ole olemassa mitään ulkoisia merkkejä, joista voisi päätellä, millä tasolla kukin on.
Uskon ritarit käytännössä

Johannes de Silentio uskoi, että Abraham oli eräs esimerkki uskon ritarista. Ensimmäisessä Mooseksen kirjassa Jumala käski Abrahamia uhraamaan poikansa Iisakin. Abraham rakasti kauan odotettua poikaansa syvästi, ja vaikka valitti kohtaloaan katkerasti, totteli käskyä uskollisesti. Juuri kun hän oli surmaamaisillaan poikansa, enkeli pysäytti hänet ja palkitsi tämän uskon.
Silentio uskoi itse, että historiassa on ollut vain kaksi uskon ritaria: Abraham ja Neitsyt Maria. Hän kuitenkin myöntää, että jossain saattaa olla olemassa uskon ritareita joista emme tiedä; toisaalta oli myös mahdollista, ettei koskaan ole ollut olemassa yhtään uskon ritaria. Tämä johtuu siitä, että uskon ritarit ovat olemassa vain eristyneisyydessä. Vain Jumala on siinä asemassa, että voi arvioida ovatko jonkun henkilön teot jumalallisesti inspiroituneita vai demonisia; meille muille nämä teot saattavat vaikuttaa identtisiltä.
Aiheesta muualla

Eronen, Annika: Usko Arkhimedeen pisteenä (Arkistoitu – Internet Archive), Niin & näin 3/2001.
Kierkegaard, Søren: Fear and Trembling (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Knight of faith
Käännös suomeksi
Sadan vuoden yksinäisyys (kappale)

Sadan vuoden yksinäisyys oli Matti Inkisen Sig-yhtyeen vuonna 1984 tekemä kappale, joka nousi hitiksi. Kappale on sujuvaa poppia, jonka sanat ovat sentimentaalisen romanttis-traagiset.
Kappale nousi Hittimittarissa 3. sijalle. Se tuli mukaan "Unelmia" levylle. Kappale pohjautui alkujaan Inkisen vuonna 1974 tekemään Medaljonki-nimiseen kappaleeseen. "Sadan vuoden yksinäisyys" tuli kappaleen nimeksi, kun Inkisen tyttöystävä erosi tästä ja lähetti Matille Gabriel García Márquezin kirjan "Sadan vuoden yksinäisyys".
Saint-Livres

| Saint-Livres |
| --- | --- |
 vaakuna
 Saint-Livres
 Koordinaatit: 46°30′27″N, 6°23′14″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,10 km²
Väkiluku (5.6.2024):  698
Saint-Livres on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 698 asukasta.
Saint-Prex

| Saint-Prex |
| --- | --- |
 vaakuna
 Saint-Prex
 Koordinaatit: 46°29′00″N, 6°27′25″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,49 km²
Väkiluku (5.6.2024):  5 905
Saint-Prex on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 5 905 asukasta.
Urheiluvuosi 1978

Urheiluvuosi 1978 käsittelee vuoden 1978 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Maailmanmestaruuskilpailut 29.1.–5.2. Garmisch-Partenkirchenissä, Länsi-Saksassa. Kisaohjelmaan kuului neljä miesten ja neljä naisten lajia. Ruotsin Ingemar Stenmark voitti kultaa pujottelussa ja suurpujottelussa sekä Itävallan Annemarie Moser-Pröll syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä. Itävalta voitti kaikkiaan neljä kultamitalia, ja mitaleille pääsi kahdeksan maata.
Maailmancupkaudella 1977–1978 miesten kokonaiskilpailun voitti Ruotsin Ingemar Stenmark kolmannen peräkkäisen kerran ja naisten kokonaiskilpailun ykkönen oli Liechtensteinin Hanni Wenzel.
Amerikkalainen jalkapallo

Super Bowlin voitti Dallas Cowboys.
Ampumahiihto

Maailmanmestaruuskilpailut 1.–5.3. Hochfilzenissä, Itävallassa. Norjan Odd Lirhus voitti 20 kilometrin maailmanmestaruuden, ja Itä-Saksan kolmoisvoittoon päättyneellä 10 kilometrillä mestari oli Frank Ullrich. Viestissä kultaa voitti Itä-Saksa.
Maailmancup kilpailtiin ensimmäisen kerran kaudella 1977–1978. Cupin voitti Itä-Saksan Frank Ullrich.
Autourheilu

Ruotsalainen Formula 1 -kuljettaja Ronnie Peterson kuoli edellisenä päivänä Italian GP:n lähdössä Monzassa sattuneessa joukkokolarissa saamiinsa vammoihin.
Formula 1:n maailmanmestaruuden voitti yhdysvaltalainen Mario Andretti.
Markku Alén voitti rallissa kuljettajien FIA-cupin kaudella 1978.
Golf

Masters-turnauksen voitti kolmannen kerran urallaan eteläafrikkalainen Gary Player.
Yhdysvaltain avoimen turnauksen voitti yhdysvaltalainen Andy North.
Britannian avoimen turnauksen voitti kolmannen kerran urallaan  yhdysvaltalainen Jack Nicklaus.
PGA-mestaruuden voitti yhdysvaltalainen John Mahaffey.
Jalkapallo

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1.–25.6. Argentiinassa. Maailmanmestaruuden voitti isäntämaa Argentiina, joka voitti Buenos Airesissa pelatussa loppuottelussa Alankomaat jatkoajalla 3–1. Mario Kempes teki loppuottelussa kaksi maalia ja voitti kisojen maalikuninkuuden kuudella maalilla. Pronssiottelussa Brasilia, joka ei hävinnyt kisoissa yhtään ottelua, voitti Italian 2–1. Lahjonta- ja sopupeliepäilyjä herätti Argentiinan 6–0-voitto Perusta joukkueiden viimeisessä jatkolohko-ottelussa, minkä ansiosta Argentiina pääsi Brasiliaa paremmalla maalierolla loppuotteluun.
Euroopan mestarijoukkueiden cupin loppuottelu 10.5. Lontoossa, Isossa-Britanniassa. Englantilainen Liverpool voitti belgialaisen Club Bruggen 1–0.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailut Prahassa, Tšekkoslovakiassa. Neuvostoliitto voitti kultaa, Tšekkoslovakia saavutti hopeaa ja Kanada sijoittui pronssille.
NHL:n loppuotteluissa Montreal Canadiens voitti Stanley Cupin kolmannen peräkkäisen kerran, kun se oli Boston Bruinsia parempi otteluvoitoin 4–2.
Koripallo

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 5.–14.10. Manilassa, Filippiineillä. Loppuottelussa Jugoslavia voitti Neuvostoliiton jatkoajalla 82–81. Pronssiottelussa Brasilia voitti Italian 86–85.
NBA:n mestaruuden voitti Washington Bullets.
Käsipallo

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 27.1.–5.2. Kööpenhaminassa, Tanskassa. Loppuottelussa Länsi-Saksa voitti Neuvostoliiton 20–19. Pronssille sijoittui Itä-Saksa.
Lentopallo

Naisten maailmanmestaruuskilpailut 25.8.–6.9. Neuvostoliitossa. Kisoihin osallistui 23 joukkuetta. Maailmanmestaruuden voitti Kuuba, hopealle sijoittui Japani ja pronssia sai Neuvostoliitto.
Miesten maailmanmestaruuskilpailut 20.9.–1.10. Italiassa. Mukana oli 24 joukkuetta. Maailmanmestaruuden voitti Neuvostoliitto, hopealle sijoittui Italia ja pronssia sai Kuuba.