stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Siperian interventio
Osallistujat > Japani

Ranska pyysi Japania osallistumaan operaatioon jo vuonna 1917, mutta Japani hylkäsi pyynnön. Armeijan johto kuitenkin näki Venäjän tsaarinvallan hajoamisen mahdollisuutena vapauttaa Japani mahdollisesta Venäjän uhasta tulevaisuudessa. He näkivät mahdollisuuden muodostaa Siperiasta riippumaton puskurivaltio Venäjän ja Japanin väliin.
Heinäkuussa 1918 presidentti Wilson pyysi Japania lähettämään 7 000 sotilaan joukon osaksi kansainvälisen liittouman 25 000 sotilaan joukkoa. Keskustelun jälkeen Japanin pääministeri Terauchi Masatake hyväksyi 12 000 sotilaan lähettämisen sillä ehdolla, että he toimivat itsenäisesti eivätkä kansainvälisen joukon komennossa.
Osallistujat > Yhdysvallat

Yhdysvaltain joukon komentajana toimi kenraalimajuri William S. Graves. Joukko koostui 7 950 upseerista ja värvätystä. Kenraali Graves saapui Siperiaan vasta 4. syyskuuta 1918, mutta ensimmäinen osa Yhdysvaltain joukosta saapui Vladivostokiin 15. elokuuta 1918 alkaen. Joukot ryhtyivät vartioimaan Vladivostokin ja Ussurijskin välistä rautatietä.
Toisin kuin muut ympärysvaltojen komentajat kenraali Graves uskoi, että heidän tehtävänään oli suojata materiaalia ja vapauttaa Tšekkoslovakian legioona, eikä osallistua taisteluun bolševikkeja vastaan. Hän kiisteli asiasta toistuvasti muiden komentajien kanssa, jotka halusivat Yhdysvalloilta aktiivisempaa osallistumista sotilaallisen toimintaan.
Ympärysvaltojen interventio (1918–1919)

Ympärysvaltojen interventio alkoi elokuussa 1918. Japanilaiset siirtyivät alueelle Vladivostokin ja osin Mantsurian rajan kautta. Operaatioon osallistui yli 70 000 japaniliasta sotilasta. Japanilaisten joukkojen suuri määrä sai liittoutuneet huolestumaan heidän tarkoitusperistään. 5. syyskuuta japanilaiset saivat yhteyden Tšekkoslovakian legioonaan. Muutaman päivän kuluttua Britannian, Ranskan ja Italian joukot saavuttivat myös legioonan pyrkimyksenään muodostaa uusi itärintama Uralin taakse. Eurooppalaiset jatkoivat etenemistä länteen, mutta japanilaiset kieltäytyivät etenemästä Baikal-järven länsipuolelle. Yhdysvaltalaiset olivat epäluuloisia japanilaisten suunnitelmista ja he myös jäivät jälkeen eurooppalaisista pitääkseen japanilaisia silmällä. Marraskuuhun mennessä japanilaiset olivat miehittäneet kaikki Primorjen aluepiiriin ja Chitan kaupungista itään sijainneet satamat ja suuret kaupungit.
Kesästä 1918 alkaen japanilaiset tarjosivat osia joukostaan Venäjän Valkoisen armeijan käyttöön. Joukot ottivat haltuun Taka-Baikalia ja muodostivat lyhytikäisen Taka-Bakalian Valkoisen hallituksen.
Ympärysvaltojen vetäytyminen (1919–1920)

Euroopan sodan päättymisen jälkeen ympärysvallat päättivät tukea Venäjän valkoista armeijaa ja pyrkivät aktiivisesti osallistumaan Venäjän sisällissotaan. Liittoutuneiden joukkojen tuki annettiin Valkoisen hallituksen amiraali Koltšakille Omskissa. Japanilaiset jatkoivat Koltšakin kilpailijan Grigori Semjonovin ja Ivan Kalmykovin tukemista. Kesällä 1919 puna-armeija sieppasi ja teloitti amiraali Koltšakin ja Siperian valkoinen hallitus romahti.
Kesäkuussa 1920 yhdysvaltalaiset, britit ja jäljellä olleet ympärysvaltojen joukot vetäytyivät Vladivostokista. Tšekkiläisen legioonan evakuointi toteutettiin samana vuonna. Japanilaiset kuitenkin päättivät jatkaa miehitystä, johtuen osaksi kommunismin leviämisen pelosta liian lähelle Japania, Koreaa ja Mantsuriaa. Japanilaiset pakotettiin vetäytymään Gongotan sopimuksessa vuonna 1920 ja tämä johti Semjonovin hallinnon päättymistä lokakuussa 1920.
Japanilaiset varustivat sotilaallisesti Japanin tukemaa Priamurin hallitusta. Priamurin hallitus vastusti Moskovan tukemaa Kaukoidän tasavaltaa. Japanilaisten läsnäolo huolestutti Yhdysvaltoja ja lopulta Yhdysvaltain ja Britannian diplomaattisen painostuksen alla, Japani joutui vetäytymään lokakuussa 1922.
Vaikutukset > Vaikutukset Japanin politiikkaan

Japanin motiivit liittyen Siperian interventioon olivat huonosti ilmaistuja. Näennäisesti Japani (ja muut ympärysvaltojen joukot) olivat suojaamassa varastoja ja ”pelastamassa” tšekkiläistä legioonaa. Taustalla olleita syitä olivat Japanin hallituksen vihamielinen suhtautuminen kommunismiin, halu ”kostaa” Venäjälle aiempia tappioita ja mahdollisuus ratkaista ”pohjoinen kysymys” muodostamalla puskurivaltio. Japanissa kuitenkin vieraili useita Valkoisen Venäjän edustajia, mikä aiheutti Japanin joutumisen diplomaattisesti vaikeaan tilanteeseen. Lopulta interventio aiheutti merkittävän hajaannuksen Japanin sotilaallisessa yhtenäisyydessä. Armeija ja hallitus joutuivat katkeraan kiistaan.
Japanilaisia joukkoja kuoli interventiossa noin 5 000 ja operaation kulut olivat yli 900 miljoonaa jeniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanadalaisten joukkojen Siperian interventio Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Siberian Intervention
Käännös suomeksi
Habib Galhia

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Habib Galhia olympialaisten palkintojenjaossa 1964. |  Habib Galhia olympialaisten palkintojenjaossa 1964. |  Habib Galhia olympialaisten palkintojenjaossa 1964. |  |
Maa:   Tunisia
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | 63,5 kg |  |
Habib Galhia (arab. حبيب قلحية‎‎, 14. toukokuuta 1941 Kairouan, Ranskan Tunisia – 25. joulukuuta 2011) oli tunisialainen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Galhia oli maansa ensimmäinen olympiamitalisti. Hän saavutti sarjan 63,5 kg olympiapronssia Tokiossa 1964. Méxicossa 1968 hän sijoittui samassa sarjassa 17:nneksi.
Galhia kuoli 70-vuotiaana 25. joulukuuta 2011.
HMS Chaser (D32)

| HMS Chaser |
| --- | --- |
 HMS Chaser

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ingalls Shipbuilding
Kölinlasku:  28. kesäkuuta 1941
Laskettu vesille:  15. helmikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  9. huhtikuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  palautettu Yhdysvaltain laivastolle 12. huhtikuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 800 t (standardi) 14 400 t (kuormattu)
Pituus:  149,81 m
Leveys:  32 m (lentokansi)
Syväys:  7,9 m
Koneteho:  8 500 shp (6,3 MW)
Nopeus:  18 solmua (31 km/h)
Miehistöä:  646
Aseistus
Aseistus:  2 × DP 4" (102 mm) -tykkiä 8 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä kaksiputkisina asennuksina 20 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä kaksi ja yksiputkisina asennuksina 28 lentokonetta
HMS Chaser (viirinumero D32) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Attacker-luokan saattuetukialus toisessa maailmansodassa. Yhdysvallat luovutti aluksen Britannialle lend-lease sopimuksen nojalla.
Valmistus

Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta, missä köli laskettiin 28. kesäkuuta 1941 kauppalaivana MV Mormacgulf. Yhdysvaltain laivasto lunasti aluksen ja muutti sen saattuetukialukseksi. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1942 nimettynä USS Bretoniksi (runkonumero CVE-10). Alus luovutettiin 9. huhtikuuta 1943 lend-lease-sopimuksen mukaisesti Kuninkaalliselle laivastolle, joka nimesi aluksen Pascagoulassa palvelukseen otettaessa HMS Chaseriksi.
Palvelus

Alus saapui 23. huhtikuuta Norfolkin laivastontelakalle Virginiaan. Miehistönkoulutus aloitettiin 21. toukokuuta Chesapeakenlahdella. 845 laivueen Avengerit siirrettiin 23. kesäkuuta alukselle kuljetettavaksi Britteinsaarille, jonne alus lähti saattueessa HX245. Se saapui 6. heinäkuuta Clydeen, jossa Chaserin kattilahuoneessa tapahtui seuraavana päivänä räjähdys. Alus siirrettiin Rosythiin korjattavaksi. Alus määrättiin 29. lokakuuta läntisen reitin alaisuuteen ja miehistönkoulutus aloitettiin Clydessä. Aluksella olivat 835 laivueen Fairey Swordfish -torpedopommittajat ja Hawker Sea Hurricane -hävittäjät. Aluksella todettiin jälleen vakava vika 29. marraskuuta Clydessä.
Alus osallistui 21. helmikuuta 1944  operaatio FX:ään. Aluksella olivat 816 laivueen Swordfish ja F4F Wildcat -koneet, kun se suojasi saattueen JW57 Scapa Flow'sta Murmanskiin. Alus suojasi 2. maaliskuuta palaavaa saattuetta RA57. Chaserin Swordfish tunnuksella B osallistui 4. maaliskuuta 1944 Saksan laivaston sukellusveneen U-472 upottamiseen. Seuraavana päivänä Swordfish tunnuksella F upotti kolmen tuuman raketeilla sukellusveneen U-366 ja 6. maaliskuuta Swordfish tunnuksella X upotti sukellusveneen U-973 samoin kolmen tuuman raketeilla.
Alus jäi ankkuristaan pohjaan 13. maaliskuuta, minkä seurauksena se ajautui maihin. Seuraavana päivänä alus hinattiin irti. Se siirrettiin 18. maaliskuuta Rosythin telakalle korjattavaksi, minkä jälkeen se siirrettiin Belfastiin muutettavaksi kuljetustukialukseksi. Alus määrättiin 4. helmikuuta 1945 Brittiläiseen Tyynenmeren laivastoon täydennystukialukseksi ja se lähti Gibraltarille osana saattuetta KMF41. Se jatkoi Suezin kanavan, Adenin, Cochinin ja Colombon kautta edelleen Sydneyyn, jonne se saapui toukokuussa. Alus jatkoi matkaansa Manuksen kautta Leytelle hakemaan lentokoneita. Alus lähti 14. toukokuuta Leyteltä koneiden kanssa ja toimitti Task Force 57:lle 18. toukokuuta kolme Supermarine Seafireä, kaksi F6F Hellcattiä, yhden Fairey Fireflyn, kaksitoista Avengeria ja yhden F4U Corsairin.
Alus palautettiin 12. toukokuuta 1946 Yhdysvaltain laivastolle, joka myi 20. joulukuuta sen kauppalaivaksi nimellä MV Aagtekerk. Alus nimettiin 1967 uudelleen MV E. Yungiksi. Aluksella syttyi tuhoisa tulipalo 3. joulukuuta 1972, minkä seurauksena se romutettiin pian tapahtuman jälkeen Kaohsiungissa Taiwanilla.
H. Vaaja

Helmi Amalia Nykänen (o.s. Mäkinen 15. kesäkuuta 1897 Tammela – 27. helmikuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen kirjastonhoitaja ja kääntäjä, joka käytti suomentajana myös salanimeä H. Vaaja tai Helmi Vaaja.
Mäkinen tuli ylioppilaaksi vuonna 1915 ja hänellä oli sen jälkeen opintoja Suomen Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa vuosina 1915–1918 oikeustieteellisessä tiedekunnassa. Mäkinen avioitui vuonna 1919 koristetaiteilija, kirjailija ja tehtaanjohtaja Frans Nykäsen kanssa. Helmi Nykänen suoritti Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon vuonna 1946 ja kirjastotutkinnon vuonna 1950. Vuonna 1944 hän oli alkanut työskentelyn saman korkeakoulun kirjastossa Helsingissä ja toimi siinä kuolemaansa saakka, viimeksi v.t. kirjastonhoitajana. Vuodesta 1953 Nykänen toimi Suomen kirjastoseuran sihteerinä.
Varsinaisten käännöstöidensä ohella Nykänen kirjoitti omia artikkeleita ja ulkomaisten artikkelien käännöksiä aikakauslehtiin.
Nykäsen vanhemmat olivat opettaja, virkamies ja valtiopäivämies Kaarlo Kristian Mäkinen ja kansakoulunopettaja Amalia Serafia (o.s. Pinni). Nykäsen poika oli johtaja ja Mannerheim-ristin ritari Heikki Nykänen.
Suomennoksia

Nimellä Helmi Nykänen:
Joseph Mayer : Tieteen seitsemän sinettiä : järjestelmällisen tiedon kehityshistoriaa ; suom. Helmi Nykänen. Karisto 1930 (alkuteos The Seven Seals of Science)
Nimellä H. Vaaja:
Edgar Rice Burroughs : Filmikaupungin tyttö ; tekijän valtuuttamana suomentanut H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1924
Elinor Glyn : Kuusi päivää ; englannink. suom. H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1924
Frederik C. Davis ja muita : Savupaholainen y.m. kertomuksia ; englanninkielestä suom. H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1924
James Oliver Curwood : Viimeinen raja ; tekijän luvalla englanninkielestä suomentanut H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1924, 2. painos WSOY 1935, 3. painos 1942, 4. painos 1958 8alkuteos The last frontier)
C. N. ja A. M. Williamson : Pilvien tyttö ; englanninkielestä suom. H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1925
Elinor Glyn : Rakkauden jumalattaren suojatti ; englannink. suom. H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1925
Berta Ruck : Kuolematon tyttö ; englanninkielestä suom. Helmi Vaaja. Minerva, Helsinki 1925
James Oliver Curwood : Kuolema kintereillä. Minerva, Helsinki 1926
Peter Kyne : Palomarin ylpeys ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1926
Pamela Wynne : Annen suuri seikkailu ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
E. Phillips Oppenheim : Herra Grayn seikkailu : salapoliisiromaani ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
James Oliver Curwood : Kuolemanmajan salaisuus ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Tampere 1927, 2. painos WSOY 1936, 3. painos WSOY 1941, 4. painos WSOY 1959
Louis Tracy : Musta kissa ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
James Oliver Curwood : Musta metsästäjä ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Tampere 1927, 2. painos WSOY 1934, 3. painos 1941, 4. painos 1942, 5. painos 1955, 6. painos 1960
Sapper : Myrkkysade ; englanninkielestä suomentanut H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
Berta Ruck : Ruusunpunainen peilikuva ; englanninkielestä suomentanut H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
Sax Rohmer : Tulikieli : salapoliisiromaani ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1927
E. Phillips Oppenheim : Kavaltaja ; englanninkielestä suomensi H. Vaaja. Minerva, Helsinki 1929
Frances Noyes Hart : Kuka oli kostaja? : seikkailuromaani. Minerva, Helsinki 1929, 2. painos WSOY 1942
Sapper : Temppelitornin kummitus. Minerva, Helsinki 1929
Berta Ruck : Arvalla avioliittoon. Minerva, Helsinki 1930
C. A. Seltzer : Karjakartanon aarre. Minerva, Helsinki 1930
Berta Ruck : Kuherruskuukausi lentokoneessa. Minerva, Helsinki 1930
Beatrice Grimshaw : Lainsuojaton. Minerva, Helsinki 1930
Pamela Wynne : Morsian liikaa. Minerva, Helsinki 1930
Alva Krondal : Nykyajan tyttöjä. Taru, Helsinki 1930
C. A. Seltzer : Henkensä hinnalla. Minerva, Helsinki 1931
Berta Ruck : Nykypäivän nainen. Minerva, Helsinki 1931
James Oliver Curwood : Vanha valtatie. 2. painos WSOY 1935, 3. painos 1959 (alkuteos The Ancient Highway)
Gustavsson

Gustavsson tai Gustavson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
August Edvard Gustavson (1820–1890), suomalainen kenraalimajuri
Bengt Gustavsson (1928–2017), ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Erik Gustavson (s. 1955), norjalainen elokuvaohjaaja
Fanny Flodin-Gustavson (1868–1954), suomalainen pianisti ja pianopedagogi
Felix Gustavsson (s. 1994), ruotsalainen jalkapalloilija
Filip Gustavsson (s. 1998), ruotsalainen jääkiekkoilija
Hanna Gustavsson (s. 1985), ruotsalainen kuvittaja, sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija
Johannes Gustavsson (s. 1975), ruotsalainen kapellimestari
Jonas Gustavsson (s. 1984), ruotsalainen jääkiekkomaalivahti
Jukka Gustavson (s. 1951), suomalainen muusikko
Leena Gustavson (s. 1954), suomalainen tanssija-koreografi
Linda Gustavson (s. 1949), yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja
Otto Gustavsson (s. 1993), suomalainen näyttelijä
Stig Gustavson (s. 1945), ruotsalainen vuorineuvos, diplomi-insinööri ja yritysjohtaja
Tamara Gustavson (s. 1961), yhdysvaltalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri
Tony Gustavsson (s. 1973), ruotsalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Ylva Gustavsson (s. 1963), ruotsalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, -tuottaja ja -leikkaaja
Gujō

| Gujō (郡上市) |
| --- | --- |
 Hachimanin vanhaakaupunkia
 lippu:  symboli
 Gujōn sijainti Gifun prefektuurissa
 Gujō
 Koordinaatit: 35°44′55″N, 136°57′52″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Gifun prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 030,75 km²
Väkiluku (05/2020):  40 855
 – Väestötiheys:  39,6 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Vaahtera
 – Kukka:  Pajumagnolia
 – Kala:  Aju
 
 https://www.city.gujo.gifu.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gujō (jap. 郡上市, Gujō-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Gifun prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Nagarajoen varrella. Noin 90 prosenttia kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa. Luoteessa se rajautuu Fukuin prefektuuriin. Gujōssa on 40 855 asukasta (toukokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 1 030,75 neliökilometriä.
Gujōn kaupunki perustettiin vuonna 2004 liittämällä yhteen seitsemän Gujōn piirikunnan kuntaa: Hachimanin, Shirotorin ja Yamaton maaseutukaupungit sekä Meihōn, Minamin, Takasun ja Waran kyläkunnat. Kaupungin keskusta sijaitsee Hachimanissa, joka kehittyi 1500-luvun puolivälistä lähtien linnanaluskaupunkina. Se tunnetaan yleisesti lisänimellä Gujō-Hachiman. Alue on suosittu matkailukohde, jonne turisteja houkuttelee muun muassa elokuisin järjestettävä festivaali Gujō-odori. Shirotorin alue toimii porttina Hakuvuorelle suuntautuvalle retkeilylle. Muita merkittäviä elinkeinoja ovat metsätalous, puusepänteollisuus, maidon tuotanto ja vihannesten viljely.
Gujōn nähtävyyksiä ovat esimerkiksi uudelleenrakennettu Gujō-Hachimanin linna ja useat paikallista kulttuuria esittelevät museot. Kaupungissa toimii monia hiihtokeskuksia ja leirintäalueita. Nagarajoen sivujoet tunnetaan japaninjättisalamanterin esiintymisalueena. Kaupungin pohjoisosa kuuluu Hakuvuoren puolikansallispuistoon. Gujōta palvelee Nagarajokea seuraileva Nagaragawa-rautatien Etsumi-nan-linja.
Kuvia

Yanaka Mizu no komichi Hachimanissa
Gujō-Hachimanin linna
Gujō-odori-festivaali
Takasu Snow Park -laskettelukeskus
Gujō-Hachimanin rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gujō Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Green Lantern: Rise of the Manhunters

| Green Lantern: Rise of the Manhunters |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Double Helix Games Griptonite Games (Wii, DS, 3DS) Other Ocean Group (iOS)
Julkaisija:  Warner Bros. Interactive Entertainment
Jakelija:  Nintendo eShop ja App Store
Käsikirjoittaja:  Marv Wolfman
Julkaistu:  NA 7. kesäkuuta 2011 EU 10. kesäkuuta 2011 AUS 29. kesäkuuta 2011
Lajityyppi:  toiminta
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Microsoft Windows PlayStation 3 Xbox 360 Wii Nintendo DS Nintendo 3DS iOS
Jakelumuoto:  Blu-ray-levy ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Green Lantern: Rise of the Manhunters on Double Helix Gamesin ja Griptonite Gamesin kehittämä sekä Warner Bros. Interactive Entertainmentin julkaisema toimintapeli, joka perustuu DC Comicsin sarjakuvahahmoon Vihreään Lyhtyyn. Peli julkaistiin kesäkuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle, Wiille, Nintendo DS:lle, Nintendo 3DS:lle ja iOS:lle.
Pelitilat

Master the Ring -tilassa on tarkoitus hallita voimasormusta luomalla erilaisia välineitä, kuten aseita, nyrkkejä ja suojia. Näiden ohella niitä voi yhdistellä eri luomuksien kanssa.
Stand Together -tilassa liityt ystäviesi kanssa Hal Jordanilla tai Sinestrolla taistelemaan Ihmismetsästäjiä vastaan.
Take Flight -tilassa on tarkoitus selvittää tiensä vihollislegioonien läpi maailmankaikkeudessa.
Juoni

Ihmismetsästäjät on androidirotu, jonka loivat universumin vartijat. Heidän oli tarkoitus toimia maailmankaikkauden poliisiyksikkönä, mutta heistä tuli liian pakkomielisiä rankaisemaan, kuin toteuttamaan oikeutta. Tämä pakotti Vartijat tuhoamaan luomuksensa, joista muutama kuitenkin selvisi elossa ja pakeni. Vartijat päättivät rakentaa uuden poliisiyksikön ja perustivat Vihreiden Lyhtyjen joukon, jotka käyttävät aseinaan voimasormusta.
Nyt ihmismetsästäjät ovat palanneet takaisin kostamaan vartijoille ja tuhoamaan Vihreät Lyhdyt. He värväävät apuunsa lahjakkaan, mutta ylimielisen koelentäjän Hal Jordanin suojelemaan ja ylläpitämään oikeutta.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ryan Reynolds  | … |  Vihreä Lyhty/Hal Jordan   |
|  Steve Blum  | … |  Amon Sur   |
|  Marton Csokas  | … |  Sinestro   |
|  Olivia d'Abo  | … |  Kuningatar Aga'po   |
|  Grey DeLisle  | … |  Hal Jordanin voimasormus   |
|  Michael Jackson  | … |  Ganthet   |
|  Wendee Lee  | … |  Zamarons   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  Kilowog   |
|  Fred Tatasciore  | … |  Ihmismetsästäjät   |
|  Wally Wingert  | … |  Muut Vihreät Lyhdyt   |
Gustavus

Gustavuksen satama-allasta.
Gustavus on kaupunki Yhdysvalloissa Alaskan osavaltiossa.
Gustavus sijaitsee Glacier Bayn kansallispuiston ympäröimänä ja kuuluu Hoonah-Angoonin väestönlaskenta-alueeseen. Sen väkiluku oli huhtikuun 2020 tiedon mukaan 655 ja edellisessä, huhtikuun 2010 väestönlaskennassa 442. Yli puolet väestöstä työllistää Glacier Bayn kansallispuisto. Noin puolet Gustavuksen asiakkaista pysyy myös talvisin kaupungin alueella. Kaupunkia palvelee vain kesäkausina toiminnassa oleva Gustavuksen lentoasema (Yhdysvaltain ilmailuhallinnon ja Kansainvälisen ilmakuljetusliiton koodi: GST). Alue on tietöntä, joten Gustavukseen pääsee vain meri- tai ilmateitse. Kaupungin maapinta-ala on noin 75,1 neliökilometriä, ja sen alueeseen kuuluu vesistöjä noin 25,9 neliökilometriä. Alueen merelliselle ilmastolle luonteenomaisia ovat viileät kesät ja leudot talvet. Gustavuksen kaupungissa keskilämpötila on kesäisin noin 11–17, talvisin noin -3–3 celsiusastetta.
Gustavus on vanhalta nimitykseltään Strawberry Point. Alun perin nimen Gustavus antoi paikalle William Healey Dall, joka näki sitä vastapäätä kartalla vuonna 1878 nimen Point Adolphus ja oletti sen tulleen Ruotsin Kustaa II Aadolfista. Strawberry Pointia ei ollut merkitty kartalle, joten Dall joutui keksimään sille toisen nimen. Todellisuudessa nimen Point Adolphus oli antanut vastapäiselle paikalle vuonna 1793 kapteeni George Vancouver tulevan Cambridgen herttua Adolfin kunniaksi. Strawberry Pointin uusi paikallinen postitoimisto otti vuonna 1925 paikasta virallisesti käyttöön nimen Gustavus. Strawberry Point -nimitys pysyi kuitenkin käytössä vielä 1950-luvulla ja myöhemminkin. Ensimmäiset alkuperäiskansoihin kuulumattomat, valkoiset siirtolaiset asettuivat paikkakunnalle 1910-luvulla.
Gustavus sai paikallishallinnon vuonna 2004. Sitä johtavat pormestari ja kaupunginvaltuusto. Kaupungin luonnonvaroja hallinnoivat Glacier Bayn kansallispuisto, International Pacific Halibut Commission, Alaskan osavaltion kala- ja riistahallinto ja Tongassin kansallismetsä. Gustavuksessa on kaupungintalo, lääketieteellinen klinikka, palolaitos, kirjasto ja kaupunginpuisto. Siellä toimii Gustavus School, joka kuuluu hallinnollisesti Chathamin koulupiiriin.
HMS Spartan (S105)

| HMS Spartan |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  VSEL, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  26. huhtikuuta 1976
Laskettu vesille:  7. toukokuuta 1978
Palveluskäyttöön:  22. syyskuuta 1979
Poistui palveluskäytöstä:  tammikuu 2006
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 400 t (pinnalla) 4 900 t (sukelluksissa)
Pituus:  82,9 m
Leveys:  9,8 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  15 000 shp
Nopeus:  20 solmua (pinnalla) 30 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  13 upseeria ja 103 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Spartan (viirinumero S105) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Swiftsure-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 7. helmikuuta 1976 Vickers Shipbuilding Groupsilta (nykyisin osa BAE Systems Submarine Solutionsia), missä köli laskettiin 26. huhtikuuta 1976. Se laskettiin vesille 7. toukokuuta 1978 kumminaan amiraali Raymond Lygon puoliso ja valmistui 22. syyskuuta 1979.
Palvelus

Alus sai 30. maaliskuuta 1982 määräyksen lähteä Etelä-Atlantille kaksi päivää ennen Argentiinan maihinnousua Falklandinsaarille. Alus oli siten ensimmäinen alueelle saapunut Britannian kuninkaallisen laivaston alus. Se aloitti välittömästi alueelle saavuttuaan Britannian julistaman sotatoimialueen valvonnan. Alus havaitsi Argentiinan laivaston miinoittavan Port Stanleyn sataman, mutta ei saanut hyökkäyslupaa. Lupa evättiin osittain neuvottelujen jatkamisen vuoksi ja osittain siksi, ettei karkotettaisi suurempia maaleja (Argentiinan laivaston lentotukialus ja kevyt risteilijä) alueelta. Alus ei sotatoimien aikana laukaissut torpedoitaan, mutta sen toimittamat tiedustelutiedot olivat merkittäviä. Lisäksi aluksen läsnäolo vaikutti Argentiinan laivaston toimintaan.
Spartan varustettiin 1999 Tomahawk-risteilyohjuksin. Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 2006.