stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abu Salimin vankila
Vuoden 1996 verilöyly > Jälkipyykki

Viranomaiset kiistivät alussa koko tapahtuman. Vuonna 2004 Gaddafi myönsi vankilakapinan tapahtuneen kertoen siitä monia yksityskohtiakin. Hän sanoi kuitenkin osan vangeista paenneen ja vankien varastaneen aseita vartijoilta, ja monien vankien kuolleen poliisin ja vankien välisissä tulitaisteluissa. Vuonna 2005 asiaa pantiin tutkimaan komitea, joka ei tehnyt mitään. Yritys nostaa oikeusjuttu joukkomurhasta vastuunalaisia vastaan kariutui. Gaddafin poika Saif al-Islam myönsi suuren välikohtauksen tapahtuneen ja surmattujen perheiden joutuneen kärsimään.
Salainen poliisi valvoi joukkomurhan omaisten mielenosoitusta. Vuonna 2009 oli määrä tehdä virallinen tutkimus, jonka tarkoitus ei ollut jakaa oikeutta vaan päästä sovintoon. Tämä tapahtui tarjoamalla surmattujen perheille rahakorvauksia, joita vastaan perheet eivät sitten haastaisi viranomaisia oikeuteen.
Deloslaisten agora

| Deloslaisten agora |
| --- | --- |
 Deloslaisten agoran rauniot.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°23′58″N, 25°16′02″E
Rakennustyyppi:  agora
Valmistumisvuosi:  200–100-luvut eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deloslaisten agora on antiikin aikainen agora eli tori Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Deloslaisten agoran raunioita.
Deloslaisten agora sijaitsee Deloksen Apollonin ja Artemiin pyhäkköalueen eteläpuolella ja Pyhän tien itäpuolella lähellä Kompetaliastien agoraa. Agora syntyi hellenistisellä kaudella 200–100-luvuilla eaa. Sen aluetta rajaavat sen kaikilta neljältä sivuilta tuona aikana rakennetut stoat eli pylväshallit.
Pohjois- ja itäsivuilta agoraa rajaa L-kirjaimen muotoinen stoa, joka rakennettiin noin vuonna 187–173 eaa. Sen pohjoissiiven koko oli noin 51,1 × 11,4 metriä ja itäsiiven koko noin 43,3 × 11,7 metriä. Stoa oli kaksikerroksinen ja avautui agoralle päin. Sisältä rakennus oli kaksilaivainen ja sen perimmäisessä laivassa oli huoneita kauppatiloiksi ja muuhun käyttöön.  Eteläsivulta agoraa rajaa hieman poikittain oleva niin kutsuttu Vino stoa, joka rakennettiin noin vuonna 250 eaa. Se edusti doorilaista tyyliä. Sen koko oli noin 31,8 × 5,0 metriä ja se avautui pohjoiseen agoralle. Länsisivulta agoraa rajaa niin kutsuttu Etelästoa, joka rakennettiin ensimmäisenä noin vuonna 270–230 eaa..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Deloslaisten agora Wikimedia Commonsissa
Delfoin oraakkeli

Delfoin oraakkelina toimiva Themis sekä Aigeus Delfoin Apollonin temppelissä. Kolmijalalla istuva Themis on kuvattu tyypillisessä ennuspapitar Pythian asennossa. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla tehdyssä kyliksissä. Kodros-maalari, noin 440–430 eaa.
Delfoin oraakkeli (m.kreik. τὸ ἐν Δελφοῖς μαντεῖον, to en Delfois manteion) oli antiikin aikana Delfoissa Kreikassa toiminut oraakkeli eli ennustusinstituutio. Se oli koko antiikin maailman tunnetuin ja merkittävin oraakkeli ja merkittävimpiä panhelleenisiä eli yleiskreikkalaisia kultteja. Oraakkeli toimi Delfoin Apollon-jumalan pyhäkköalueella sijainneessa Apollonin temppelissä.
Delfoissa ”oraakkelilla” voidaan viitata joko yleisesti koko oraakkeli-instituutioon ennuslauseet muotoilleine pappeineen; ennuspapitar Pythiaan, joka istui kolmijalalla temppelissä ja lausui hurmostilassa vastaukset hänelle esitettyihin kysymyksiin; tai Apollon-jumalaan itseensä, jota pidettiin näiden ennustusten jumalallisena alkuperänä. Oraakkeli toimi noin tuhannen vuoden ajan ja sillä oli suuri merkitys kreikkalaisten kaupunkivaltioiden väliseen diplomatiaan ja sotiin erityisesti 700–500-luvuilla eaa.
Delfoin oraakkelia ja Pythiaa ei tule sekoittaa Delfoin sibyllaan, joka oli pyhäkköalueella yksityishenkilönä toiminut ennustajatar.
Historia > Alkuperä

Delfoin oraakkelin syntyperä on osin hämärän peitossa. Delfoin Apollonin pyhäkkö on perustettu aikaisintaan noin 750 eaa., ja varhaisimmat historialliset tiedot paikasta ovat tältä ajalta. Delfoin oraakkeli esiintyy kuitenkin jo Kreikan mykeneläiselle pronssikaudelle sijoittuvassa kreikkalaisessa mytologiassa erityisesti Delfoin lähialueisiin, kuten Theban kaupunkiin liittyvissä myyteissä. Myyttien mukaan ennustuksia paikalla, jonka nimi oli alun perin Pytho (Πῡθώ, Pȳthō), antoivat alun perin ennen Apollonin saapumista jumalattaret Ge eli Gaia ja Themis.
Odysseian mukaan jo Demodokos toi Agamemnonin Pythoon koskien Troijan sodan onnistumista. Deukalionin kokeman suuren tulvan jälkeen oraakkelina toiminut Themis neuvoi häntä uuden ihmiskunnan luomisessa. Kadmos sai Europea etsiessään oraakkelilta neuvon perustaa kaupunki paikkaan, johon kuunsirppiä muistuttavia sarvia kantava hieho asettuisi. Näin Theba sai alkunsa. Juuri Delfoin oraakkeli ennusti Oidipukselle, että tämä olisi surmaava isänsä ja naiva äitinsä. Oraakkeli myös muun muassa määräsi Herakleen palvelemaan Eurystheusta. Oraakkelilla oli osa myös argonauttien retkessä ja Theseuksen sankariteoissa.
Homeerisen hymnin Apollonille mukaan Delfoissa ei ollut oraakkelia ennen kuin Apollon saapui paikalle ensimmäistä kertaa Deloksesta. Hymnissä jumala kertoo itse oraakkelin perustamisesta surmattuaan Python-hirviön:
»Tähän siis aion perustaa loistavan temppelin ennuspaikaksi ihmisille, jotka ovat kunniakseni ainiaan tuova tänne otollisia satauhreja [...] tullessaan neuvoa pyytämään; ja kaikille heille minä erehtymättä vastaan rikkaassa temppelissäni.»
Mikäli paikalla on ollut jonkinlainen oraakkeli ennen 700-luvua eaa., sillä on ollut tutkijoiden mukaan korkeintaan paikallista merkitystä. 700-luvulla eaa. oraakkeli sai kuitenkin nopeasti mainetta, ja siitä oli tullut yleiskreikkalainen jo vuosisadan lopulle tultaessa.
Diodoros Sisilialaisen myöhäisemmän selonteon mukaan oraakkelin ennuspaikan keksi alun perin paikallinen Koretas-niminen vuohipaimen nähtyään, että eläimet alkoivat käyttäytyä oudosti hengitettyään maassa olleesta halkeamasta nousseita höyryjä. Hengitettyään höyryjä itse hän alkoi ennustaa tulevia tapahtumia. Tämän jälkeen paikka sai mainetta ja yhä uudet ihmiset kokivat saman, minkä seurauksena Delfoita alettiin pitää ihmeellisenä ennuspaikkana. Koska ihmisiä kuoli pudottuaan halkeamaan, paikalle perustettiin oraakkeli-instituutio niin, että ennustukset annettiin yhden tehtävää hoitavan ennuspapittaren kautta.
Delfoin ennuspapitar valittiin alun perin paikallisten nuorten neitojen joukosta. Ennuspapittaren ”virkanimi” oli vuosisadasta toiseen Pythia. Useat eri naiset hoitivat siis tehtävää. Nimi oli peräisin Delfoin vanhasta nimestä Pytho. Alun perin oraakkeli antoi vastauksia ilmeisesti vain kerran vuodessa, keväällä, jolloin vietettiin Apollonin Delfoihin saapumisen juhlaa. Oraakkelin suosion kasvaessa vastauksia alettiin kuitenkin antaa ympäri vuotta, joka kuukauden seitsemäntenä päivänä kolmea talvikuukautta lukuun ottamatta; tuolloin Apollonin katsottiin olevan hyperborealaisten maassa poissa Delfoista.
Historia > Arkaainen kausi

Oraakkelin merkitys oli suurimmillaan Kreikan arkaaisella kaudella 700-luvulta 400-luvun eaa. alkuun. Oraakkelilla oli suuri vaikutus erityisesti kreikkalaisten kaupunkivaltioiden politiikkaan. Ennuslauseiden välityksellä annettiin neuvoja muun muassa kaupunkivaltioiden väliseen diplomatiaan ja sotiin sekä siirtokuntien perustamista koskeviin asioihin. Varsinkin 600-luvulla eaa. monet kreikkalaiset siirtokunnat Suur-Kreikassa sekä Mustallamerellä perustettiin oraakkelin neuvosta. Myös monet kreikkalaisten kaupunkivaltioiden valtiomuodot käytiin hyväksyttämässä Apollonilla oraakkelin kautta; näin tekivät muun muassa Spartan lainsäätäjä Lykurgos 600-luvulla eaa. sekä Ateenan lainsäätäjä Solon vuonna 510 eaa.
Oraakkelilla oli laaja kansainvälinen tiedustelijaverkosto eri puolilla antiikin maailmaa. Näin se pysyi selvillä tapahtumista. Carl Grimbergin Kansojen historian mukaan ”oraakkeli arkistoineen oli verrattavissa suureen nykyaikaiseen tiedustelutoimistoon. Ja joskin siellä toisinaan erehdyttiin, niin maine oli yleensä sangen helposti pelastettavissa, koska vastaukset useinkin olivat hämäriä ja monimielisiä”. Kiitokseksi ja kunnioitukseksi Apollonia kohtaan kuninkaat ja kaupunkivaltiot rakennuttivat Delfoihin monumentteja, patsaita ja kallisarvoisilla esineillä täytettyjä temppelin kaltaisia aarrekammioita, joista tunnetuin on Ateenalaisten aarrekammio. Lahjoilla pyrittiin samalla osoittamaan oman kaupungin mahtia ja muistuttamaan muita saavutetusta menestyksestä.
Viimeistään 500-luvulta eaa. lähtien oraakkeli oli suosituin kaikista lukuisista kreikkalaisista oraakkeleista. Samoihin aikoihin erityisesti Lyydian kuningas Kroisos antoi Delfoihin kalliita lahjoja, tuki oraakkelia ja sai siltä monia tunnettuja ennustuksia. Vuonna 510 eaa. alkmaionidit onnistuivat karkottamaan tyranni Hippiaan Ateenasta osaksi siksi, että lahjoivat oraakkelin. Myös roomalaiset kävivät kysymässä oraakkelilta neuvoa viimeistään 500-luvun lopulla eaa., jolloin esimerkiksi kuningas Tarquinius Superbus lähetti oraakkelin luo pojistaan koostuneen lähetystön.
Delfoin oraakkeli vaikutti suuresti moniin muihin antiikin oraakkeli-instituutiohin. Muun muassa Argoksen Apollon Pythioksen temppeli piti Delfoita perustajanaan, ja temppelissä toimi Delfoin oraakkelin kaltainen ennustuslaitos. Epeiroksessa eräässä Apollonin temppelissä pidettiin ennustamiseen käytettyjä käärmeitä, joiden sanottiin olevan Delfoin Pythonin jälkeläisiä. Didymassa aiemmin papeilla ollut ennustajantoimi siirtyi papittarille Delfoin esikuvan mukaan.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Persialaissotien aikana 400-luvulla eaa. oraakkeli antoi persialaisille suotuisia lausumia, koska ilmeisesti pelkäsi joutuvansa muutoin tuhon omaksi Didyman oraakkelipaikan tavoin. Yleisen käsityksen mukaan oraakkeli kärsi tämän seurauksena mainetappion, koska ei osannut ennustaa kreikkalaisten voittoa sodassa, vaan oli liian selvästi kehottanut kreikkalaisia antautumaan (toisaalta oraakkeli oli antanut ateenalaisille muun muassa tunnetun, hyödyllisen neuvon varautua sotaan ”puisin muurein” eli laivastolla). Myöhemmin oraakkelin lausumia sotaa koskien pyrittiinkin tulkitsemaan uudelleen. Toisaalta näkemys oraakkelin maineen huononemisesta on nykyaikainen tulkinta ja perustuu lähinnä Herodotoksen Historiateoksen esitykseen, joka voi olla yksipuolinen ja epäluotettava.
Sodan jälkeen poliittisia päätöksiä tehtiin kuitenkin yhä useammin ilman, että asiasta olisi kysytty oraakkelilta. Klassiselta kaudelta eteenpäin tunnetaankin enemmän tavallisten yksityishenkilöiden tekemiä tiedusteluita. Kuuluisa on muun muassa Khairefonin oraakkelille esittämä kysymys, onko kukaan viisaampi kuin Sokrates; oraakkeli vastasi kieltävästi. Ksenofon kysyi oraakkelilta, mille jumalalle hänen tulisi uhrata, jotta Kyyroksen sotaretki sujuisi hänen osaltaan turvallisesti.
Oraakkelin merkitys väheni hellenistiselle ajalle tultaessa samalla, kun ajatus kreikkalaisesta kaupunkivaltiosta (polis) taantui. Vuoden 50 eaa. jälkeen oraakkelin toiminnassa saattoi olla ajoittaisia katkoksia. Lopullisesti oraakkeli taantui muun pakanallisen uskonnollisuuden mukana antiikin ajan lopulla. Oraakkelin tiedetään kuitenkin varmuudella antaneen vastauksia vielä ainakin 200-luvulla jaa. Rooman keisari Julianus Apostata suunnitteli oraakkelin elvyttämistä muiden pakanauskoa elvyttävien hankkeidensa ohella noin vuonna 362, mutta tuolloin papit vastasivat oraakkelin vaienneen:
»Kerro keisarille, että Apollonilla ei enää ole kotia, temppeli on sortunut, ennustavaa laakeripuuta ja puhuvaa lähdettä ei enää ole. Sen vesi on vaiennut.»
Tämä on oraakkelin viimeinen muistiin merkitty ennuslause, vaikkakin sen historiallisuus on kyseenalainen. Lopullisesti Delfoin oraakkelin toiminta loppui noin vuonna 391, kun kaikki oraakkelit ja ennustaminen kiellettiin koko valtakunnassa Theodosius I:n asetuksen myötä.
Oraakkelin toiminta > Papittaret ja papit

Delfoin ennuspapittaren nimi oli Pythia. Laajimmassa vaiheessa 500-luvulla eaa. temppelin palveluksessa oli yhtä aikaa kolme Pythiaa, mutta alun perin ja jälleen myöhempinä aikoina papittaria oli vain yksi. Sama nimi oli käytössä vuosisatoja eräänlaisena virkanimenä. Pythia-papittaria (monikossa Pythiai) oli siis sekä historian kuluessa että joskus myös samanaikaisesti useita. Alun perin tehtävään valitun tuli olla nuori, neitsyt ja vailla fyysisiä vammoja. Myöhemmin käytäntö vaihtui, sillä Ekhekrates-nimisen thessalialaisen kerrotaan kerran ihastuneen yhteen neitoon niin paljon, että raiskasi tämän. Tämän jälkeen ennuspapittarena käytettiin 50 vuotta täyttäneitä naisia, jotka pukeutuivat neidoiksi muistona aiemmasta käytännöstä.
Papittaret pysyivät koko ikänsä Apollonin palvelijattarina. He saivat palkkaa, asunnon ja elatuksen, olivat vapaita verotuksesta ja saivat osallistua julkisiin tilaisuuksiin. On arveltu, että Delfoissa on saattanut olla eräänlainen Vestan neitsyitä muistuttava ammattikunta, jonka tehtävänä on ollut huolehtia temppelin hestia-tulesta, ja jonka joukosta Pythiat on valittu.
Ennuspapittaren lisäksi Delfoilla oli kiinteä papisto, päin vastoin kuin useimmilla muilla kreikkalaisilla kulttipaikoilla ja temppeleillä. Miespuolisia pappeja oli alun perin yksi, 200-luvulta eaa. lähtien kaksi. Tehtävään valittiin paikallisia arvostettuja henkilöitä. Muun muassa kreikkalainen kirjailija Plutarkhos toimi Delfoin pappina ennen kirjailijan uraansa. Pappien tehtävänä oli temppelin ja oraakkeli-instituution toiminnan pyörittäminen, ennuslauseiden muotoilu runomuotoon sekä muun muassa Python kisojen järjestäminen.
Muita viranhaltijoita olivat hosioi, joita oli viisi, sekä profētai. Näiden tehtäviä ei tunneta, mutta toimenkuvaan kuului mahdollisesti pappien avustaminen käytännön asioissa sekä kysymysten tai ennuslauseiden muotoilussa.
Oraakkelin toiminta > Tieteellinen selitys

Antiikin ajan kuvauksia temppelin lattiassa olleesta halkeamasta nousseista huumaavista höyryistä on usein epäilty, koska arkeologisissa kaivauksissa itse temppelistä ei ole löydetty mitään tähän viittaavaa rakennetta. Siksi aiemmissa tutkimuksissa antiikin aikaiset kuvaukset on tulkittu myyteiksi. Sen sijaan on esitetty, että transsitila olisi saatu enemmänkin aikaan joillakin Pythian nauttimilla aineilla tai lähinnä paaston, itsesuggestion sekä muiden henkisten ja ruumiillisten valmistelujen kautta.
Tuoreempien tutkimusten mukaan maaperässä on kuitenkin juuri temppelin kohdalla jonkinlainen halkeama, joka risteää temppelin alla mahdollisesti antiikin aikana pohjois-eteläsuunnassa kulkeneen Kassotis-lähteeseen liittyneen vesivirran kanssa. Halkeamasta on antiikin aikaan voinut kohota maaperän koostumuksen (bitumipitoista kalkkikiveä) ja geologisen toiminnan sekä veden virtauksen seurauksena lievää euforiaa aiheuttavia etyleenikaasuja. On mahdollista, että nämä kaasut saivat aikaan ennuspapittaren transsitilan. Myös laakerinlehtien pureskelu saattoi edesauttaa transsitilaan joutumista.
Myöhemmässä kulttuurissa

Delfoin oraakkeli esiintyy myös muun muassa Percy Jackson -kirjasarjassa, jossa Delfoin oraakkeli on Rachel Elizabeth Dare.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Delfoin oraakkeli Wikimedia Commonsissa
Orestes Delfoissa. Kuvitusta punakuviotekniikalla valmistetussa krateerissa, noin 330 eaa.
Apollonin temppelin rauniot Delfoissa.
John Collier, Delfoin papitar, 1891.
Heinrich Leutemann, Haltioitunut Delfoin oraakkeli.
Niin kutsuttu ”Pythian kivi”, mahdollinen Pythian kolmijalan jalusta, Delfoin arkeologisella alueella.
John William Godward, Delfoin oraakkeli, 1899.
R.Smg. Adua

| R>  Smg. Adua |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CRDA, Monfalcone
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1936
Laskettu vesille:  13. syyskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  14. marraskuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 30. syyskuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  697,25 t (pinnalla) 856,40 t (sukellus)
Pituus:  60,18 m
Leveys:  6,45 m
Syväys:  4,7 m
Koneteho:  2 × dieselmoottoria 1 200 bhp 2 × sähkömoottoria 800 hv
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  45
Aseistus
Aseistus:  1 × 100 mm/47 tykki 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea
R. Smg. Adua oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 vesillelaskettu Adua-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin CRDA:n Monfalconen telakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 13. syyskuuta ja luovutettiin laivastolle 14. marraskuuta.
Palvelus

Vuoden 1939 lopulla alus liitettiin VII sukellusveneosaston 71. laivueeseen, joka oli sijoitettu Cagliariin Sardiniaan. Italian liittyessä toiseen maailmansotaan 10. kesäkuuta 1940 aluksen päällikkönä oli Roselli Lorenzini ja se oli partiomatkalla Sardiniansalmessa yhdessä kolmen muun veneen kanssa. Kolme päivää myöhemmin alus siirtyi Baleaareille ja lopulta Lyoninlahdelle Ranskan etelärannikolla, missä aluksen miehistö havaitsi 18. kesäkuuta Ranskan laivaston Marseista Touloniin matkanneen saattueen. Sukellusvene laukaisi yhden torpedon, mutta tulos on ristiriitainen.
Pian matkalta palattuaan aluksen päälliköksi tuli Luigi Riccardi. Lokakuusta 1940 maaliskuuhun 1941 alus kuului Pulassa toimivaan merisotakouluun, minä aikana aluksen päällikön sijaisena olivat Carlo Todaro ja Mario Resio. Koululta vapauduttuaan alus siirtyi Riccardin johdolla Tarantoon.
Maaliskuusta toukokuuhun 1941 alus partioi Tarantonlahdella ja Kreikan vesillä. Alus kävi 10. toukokuuta Leroksella, josta se lähti 24. toukokuuta partiomatkalle Aleksandrian ja Kreetan väliselle merialueelle. Littinoksenniemen edustalla alus kohtasi 3. kesäkuuta moottoripurren, jossa oli 72 Egyptiin pyrkivää brittisotilasta. Sukellusveneeseen siirrettiin kahdeksan upseeria ja pursi pakotettiin palaamaan Kreetalle. Partiomatkalta alus palasi Tarantoon, jossa se siirrettiin huoltoon telakalle.
Syyskuun puolivälissä alus sai päätökseen partiomatkan Minorcalla ja se saapui Cagliariin 16. syyskuuta. Alus palasi 29. syyskuuta merelle aloittaen partioinnin Palosinniemen edustalla Cartagenan pohjoispuolella, missä odotettiin suurta saattuetta. Aluksen miehistö havaitsi 30. syyskuuta yksitoista hävittäjää, joita vastaan alus hyökkäsi laukaisten neljä torpedoa. Alus väisti hyökkäystä, mutta sen lähettämä ilmoitus saattueesta on viimeinen havainto aluksesta.
Sodan jälkeen julkaistut Britannian kuninkaallisen laivaston raportit kertovat HMS Gurkhan ja HMS Legionin upottaneen alueella sukellusveneen, josta ei jäänyt eloonjääneitä.
Denga

Kaksi Novgorodin tasavallan dengaa, hopea, 1420-1478.
Denga (ven. деньга, aiemmin денга) oli eräs Venäjän rahayksikkö 1300-luvulta 1800-luvulle saakka.
Hopeinen Denga otettiin käyttöön jo 1300-luvulla, ja se olikin Venäjän tärkein rahayksikkö vuoden 1534 rahauudistukseen saakka. Uudistuksessa dengan arvo tuli vastaamaan ½ kopeekkaa. Pietari Suuren rahauudistuksessa kolikko muuttui kupariseksi ja 1800-luvun puolivälissä siitä tuli nimeltään ½ kopeekkaa.
Adventure (Atari 2600)

| Adventure |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Warren Robinett
Julkaisija:  Atari
Suunnittelija:  Warren Robinett
Julkaistu:  1979
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Atari 2600
Jakelumuoto:  Pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Adventure on Warren Robinettin kehittämä ja Atarin vuonna 1979 Atari 2600:lle julkaisema videopeli, jota pidetään ensimmäisenä toimintaseikkailupelinä. Pelin suunnittelija Warren Robinett kätki peliin myös yhden ensimmäisistä pääsiäismunista (engl. Easter egg). Pelin tavoitteena on ohjata seikkailijaa, jonka tehtävänä on etsiä mustasta linnasta aarre ja kuljettaa se keltaiseen linnaan.
Peli oli alun perin suunniteltu graafiseksi versioksi vuoden 1977 Colossal Cave Adventure -pelistä.
Populaarikulttuurissa

Peli on huomattavassa osassa science fiction -romaanissa Ready Player One.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adventure MobyGamesissa (englanniksi)
Aegyptus (diokeesi)

| Aegyptus Dioecesis Aegypti> Rooman diokeesi |
| --- | --- |

 Aegyptuksen diokeesin alue.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens
Nykyinen valtio/alue:  Egypti, Libya
Perustettu:  n. 381
Aegyptus (lat. Dioecesis Aegypti, m.kreik. Διοίκησις Αιγύπτου, Dioikēsis Aigyptū) oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti nykyisen Egyptin ja Libyan.
Diokeesi perustettiin noin vuonna 381 erottamalla se Oriensin diokeesista. Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 jälkeen diokeesi oli osa Itä-Roomaa ja kuului Oriensin prefektuuriin.
Provinssit

Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin (kaikkien muutosten tarkkaa ajoitusta ei tunneta):
| Provinssit n>  381–395 | Provinssit vuodesta 395 |
| --- | --- |
Aegyptus Jovia: Aegyptus
Aegyptus Herculia: Arcadia
Aegyptus Herculia: Augustamnica
Libya superior
Libya inferior
Thebais
Selitykset:
↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.
↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aegyptuksen diokeesi Wikimedia Commonsissa
Rooman diokeesit
| --- | --- |
n. 293–395:  Africa · Asiana · Britannia · Gallia · Hispania · Italia · Moesia · Oriens · Pannonia · Pontica · Thracia · Viennensis
n. 395–:  Aegyptus · Africa · Asiana · Britannia · Dacia · Gallia · Hispania · Italia annonaria · Italia suburbicaria · Macedonia · Oriens · Pannonia · Pontica · Septem provinciae · Thracia
Denov

| Denov |
| --- | --- |
 Said Otaliqin madrasa.
 Denov
 Koordinaatit: 38°16′29″N, 67°53′44″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Surxondaryon alue
Piiri:  Denovin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Korkeus:  600 m
Väkiluku (2016):  78 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Denov (ven. Дена́у, Denau) on kaupunki ja Denovin piirin keskus Surxondaryon alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee Surxondaryo- ja Sangardakjokien välillä 156 kilometriä alueen pääkaupungista Termizista pohjoiseen. Kaupungissa oli 78 300 asukasta vuonna 2016.
Kaupungin lähellä Budrochtepassa sijaitsevat historiallisen Tšaghanijanin alueen pääkaupungin rauniot. Denovista, joka mainitaan ensimmäisen kerran 1300-luvulla nimellä Dehinav (”uusi kylä”), tuli Tšaghanijanin hävityksen jälkeen alueen keskus. 1400-luvulla sinne rakennettiin linnoitus, ja 1600- ja 1700-luvuilla se oli Buharan kaanikuntaan kuulunut kaupan ja käsityöammattien keskus. Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1958.
Denovin kautta kulkee Dušanbeen johtava maantie ja rautatie. Kaupungissa on muun muassa puuvilla- ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiä ovat 1500-luvulla rakennettu Said Otaliqin madrasa ja puulajipuisto. Seudulla tuotetaan myös viiniä.
Deontologia

Deontologia eli velvollisuusoppi on filosofinen näkökulma, joka keskittyy käytäntöön ja tekoihin sekä niiden selittämiseen sinänsä kausaalisena prosessina. Tämä erottuu teleologiasta, jonka mukaan asioita tulisi selittää niiden lopputulosten perusteella.
Deontologinen etiikka eli velvollisuusetiikka tutkii teoista lähinnä itse tekoja eikä tekojen aiheuttamia lopputuloksia. Deontologinen logiikka puolestaan antaa yksinkertaisimpia mahdollisia loogisia päätelmiä.
Lars Erik Taxell

| Lars Erik Taxell |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1913 Vaasa
Kuollut: 7. lokakuuta 2013 (100 vuotta) Turku
Poliitikko
Puolue:  RKP
Lars Erik Taxell (6. huhtikuuta 1913 Vaasa – 7. lokakuuta 2013 Turku) oli suomalainen poliitikko ja yksityisoikeuden ja yleisen oikeusopin professori. Hän oli Ruotsalaisen kansanpuolueen järjestyksessä viides puheenjohtaja vuosina 1956–1966.