stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Benno Ohnesorg
Opiskelijaliikkeen marttyyrihahmo

Ohnesorgen surma toimi merkittävänä tekijänä vasemmistolaisen opiskelijaliikkeen radikalisoitumisessa, ja Ohnesorg nousi erilaisten radikaalien liikkeiden marttyyrihahmoksi. Hänen arkkuaan oli saattamassa Berliinissä yli 10 000 ihmistä. Liikkeet katsoivat, että surma todistaa valtiojärjestelmän syyllistyvän väkivaltaan kansalaisiaan kohtaan.
Vaikka Ohnesorgista tuli kuolemansa jälkeen opiskelijaliikkeen ikoni, hän oli itse enemmän kiinnostunut kirjallisuudesta kuin politiikasta. Liikkeessä hän ei ollut keskeinen johtohahmo, mutta hän sattui olemaan väärässä paikassa väärään aikaan. Hän oli juuri ennen kuolemaansa mennyt naimisiin raskaana olevan tyttöystävänsä kanssa ja suunnitteli uraa opettajana.
Mielenosoitus Iranin shaahia vastaan
Italian ympäriajo 2024

Kilpailun pääjoukko ajaa sateessa 16. etapilla.
Italian ympäriajo 2024 (Giro d’Italia 2024) oli järjestyksessään 107. Italian ympäriajo. Se alkoi Venaria Realesta 4. toukokuuta ja päättyi Roomaan 26. toukokuuta 2024.
Kilpailun voitti slovenialainen Tadej Pogačar. UAE Team Emirates -joukkuetta edustaneen Pogačarin aikaero toiseksi tulleeseen Daniel Martíneziin oli huomattavat 9 minuuttia ja 56 sekuntia. Kolmanneksi tullut Geraint Thomas taas hävisi voittajalle 10 minuuttia ja 24 sekuntia. Pogačar nousi kilpailun johtoon jo toisella etapilla ja johti kilpailua loppuun saakka. Lisäksi hän saavutti kilpailussa kuusi etappivoittoa. Pogačar voitti myös parhaan mäkimiehen kilpailukategorian. Jonathan Milan voitti pistekirikilpailun ja kolme etappivoittoa. Nuorten kilpailun voitti Antonio Tiberi. Parhaan joukkueen kilpailun voitti Decathlon–AG2R La Mondiale.
Kilpailussa oli 21 etappia, joista kaksi oli henkilökohtaisia aika-ajoja. Kilpailun vaativin etappi eli niin sanottu ”kuningataretappi” oli 15. etappi, joka päättyi Livignoon, ja jonka aikana ajettiin yli 5 400 nousumetriä. 16. etapilla oli tarkoitus ajaa kuuluisa Passo dello Stelvion vuoristonousu, mutta nousu peruttiin lumivyöryriskin takia.
Etapit

| Etappi | Päivä | Reitti | type | Pituus (km) | Nousumetrit | Voittaja | Kokonaiskilpailun johtaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1  | 4. toukokuu | Venaria Reale – Torino | Mäkietappi | 140 | 1 850 m |  Jhonatan Narváez |  Jhonatan Narváez |
| 2  | 5. toukokuu | San Francesco al Campo – Sacro Monte di Oropa | Keskivaikea vuorietappi | 161 | 2 300 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
| 3  | 6. toukokuu | Novara – Fossano | Tasamaaetappi | 166 | 750 m |  Tim Merlier |  Tadej Pogačar |
| 4  | 7. toukokuu | Acqui Terme – Andora | Mäkietappi | 190 | 1 700 m |  Jonathan Milan |  Tadej Pogačar |
| 5  | 8. toukokuu | Genova – Lucca | Mäkietappi | 178 | 1 700 m |  Benjamin Thomas |  Tadej Pogačar |
| 6  | 9. toukokuu | Viareggio – Rapolano Terme | Mäkietappi | 180 | 1 900 m |  Pelayo Sánchez |  Tadej Pogačar |
| 7  | 10. toukokuu | Foligno – Perugia | Henkilökohtainen aika-ajo | 40,6 | 400 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
| 8  | 11. toukokuu | Spoleto – Prati di Tivo | Vuorietappi | 152 | 3 850 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
| 9  | 12. toukokuu | Avezzano – Napoli | Tasamaaetappi | 214 | 1 300 m |  Olav Kooij |  Tadej Pogačar |
|  | 13. toukokuu | välipäivä | Hviledag |  |  |  |  |
| 10  | 14. toukokuu | Pompei – Cusano Mutri | Vuorietappi | 142 | 2 850 m |  Valentin Paret-Peintre |  Tadej Pogačar |
| 11  | 15. toukokuu | Foiano di Val Fortore – Francavilla al Mare | Tasamaaetappi | 207 | 1 850 m |  Jonathan Milan |  Tadej Pogačar |
| 12  | 16. toukokuu | Martinsicuro – Fano | Mäkietappi | 193 | 2 100 m |  Julian Alaphilippe |  Tadej Pogačar |
| 13  | 17. toukokuu | Riccione – Cento | Tasamaaetappi | 179 | 150 m |  Jonathan Milan |  Tadej Pogačar |
| 14  | 18. toukokuu | Castiglione delle Stiviere – Desenzano del Garda | Henkilökohtainen aika-ajo | 31,2 | 100 m |  Filippo Ganna |  Tadej Pogačar |
| 15  | 19. toukokuu | Manerba del Garda – Livigno | Vuorietappi | 222 | 5 400 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
|  | 20. toukokuu | välipäivä | Hviledag |  |  |  |  |
| 16  | 21. toukokuu | Laas – Santa Cristina - Gherdëina | Vuorietappi | 118,4 | 2 151 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
| 17  | 22. toukokuu | Sëlva – Brocon Pass | Vuorietappi | 159 | 4 200 m |  Georg Steinhauser |  Tadej Pogačar |
| 18  | 23. toukokuu | Fiera di Primiero – Padova | Tasamaaetappi | 178 | 550 m |  Tim Merlier |  Tadej Pogačar |
| 19  | 24. toukokuu | Mortegliano – Sappada | Keskivaikea vuorietappi | 157 | 2 850 m |  Andrea Vendrame |  Tadej Pogačar |
| 20  | 25. toukokuu | Alpago – Bassano del Grappa | Vuorietappi | 184 | 4 200 m |  Tadej Pogačar |  Tadej Pogačar |
| 21  | 26. toukokuu | Rooma – Rooma | Tasamaaetappi | 125 | 300 m |  Tim Merlier |  Tadej Pogačar |
Joukkueet

UCI WorldTeam
| --- | --- |
 Alpecin–Deceuninck  Arkéa–B&B Hotels  Astana Qazaqstan Team  Bora–Hansgrohe  Cofidis  Decathlon–AG2R La Mondiale  EF Education–EasyPost  Groupama–FDJ  Ineos Grenadiers :  Intermarché–Wanty  Lidl–Trek  Movistar Team  Soudal–Quick-Step  Team Bahrain Victorious  Team dsm–firmenich PostNL  Team Jayco–AlUla  UAE Team Emirates  Visma–Lease a Bike 
UCI ProTeam
Israel–Premier Tech
Polti–Kometa
Tudor Pro Cycling Team
VF Group–Bardiani–CSF–Faizanè
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian ympäriajo 2024 Wikimedia Commonsissa
Tietoa kilpailusta ProCyclingStats-sivustolla
Giro d’Italia
1909
1910
1911
1912
1913
1914
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930
1931
1932
1933
1934
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Maglia rosa
Maglia ciclamino
Maglia rosso passione
Maglia verde
Maglia bianca
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:  (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:  Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo
SS.11

SS.11 (sol-sol, maasta-maahan) on ranskalaisen Nord Aviationin ensimmäisen sukupolven (MCLOS) panssarintorjuntaohjusjärjestelmä, joka otettiin käyttöön Ranskassa 1956. Yhdysvalloissa ohjus tunnettiin nimellä AGM-22. 1980-luvulle mennessä ohjusta valmistettiin 180 000 kappaletta. Halvan hintansa vuoksi siitä tuli suosittu etenkin kolmannen maailman maissa. Ohjus oli  kenttäkelpoinen ja sen saattoi laukaista jopa ilman varsinaista lähtötelinettä vain irrallisen etutuen varasta.
Alkuperä ja ominaisuuksia

Ohjus on edelleen kehitelty SS.10-ohjuksesta. Kehitystyö alkoi 1953 nimellä Nord-5210. Tärkeimmät parannukset olivat parempi panssarinläpäisy ja pidempi toimintamatka.
Huomattavasti SS.10:ta raskaampana se ei enää soveltunut jalkaväen käytettäväksi, vain ajoneuvoihin asennettavaksi.
Ohjus painoi 30 kiloa ja kuljetuslaatikko 4 kg.
Ranskan armeijassa ohjus sai nimen SS.11.
Ohjus oli mahdollisimman yksinkertainen ja esimerkiksi vakautus toteutettiin hitaalla pyörimisliikkeellä pituusakselin ympäri, joka saatiin sijoittamalla siivet hieman kulmaan. Ohjus pyöri lentäessään 1,5 - 3 kierrosta sekunnissa. Ohjus lensi vaakasuoraan asentoon verrattuna 7 - 11 °:n kulmassa. Tästä seuraavan onteloräjähteen tehon lasku korvattiin voimakkaammalla latauksella.
Ohjuksen nopeus on 190 m/s ja kantama 500 m – 3 km. Laukaisussa boosteriraketti palaa 1,2 s ja sen jälkeen matkalentomoottori korkeintaan 20 sekuntia. Ohjuksessa voitiin käyttää useaa erityyppistä taistelukärkeä. Ontelokärki 140AC läpäisi 60 cm panssaria. Sirpalekärjet olivat 140AP02 ja 140AP59. Edellinen pystyi läpäisemään ohuen panssarin ennen räjähtämistä ja jälkimmäinen räjähti osuessaan kohteeseen. Merimaaleja vastaan tarkoitettu kärki oli 140CCN. Lisäksi oli harjoituskärki.
Myöhemmässä B-versiossa osa elektroniikasta toteutettiin puolijohteilla.
Ohjuksen käytöstä

Yhdysvalloissa ohjus otettiin käyttöön 1961. Sitä käytettiin UH-1B Huey -helikoptereissa. Taistelukäyttöön se tuli 1966 Vietnamissa. Yhdysvalloissa ohjus korvattiin 1976 lähtien BGM-71 TOWilla.
SS.11:n tyyppisen MCLOS-ohjuksen (Manual Command to Line of Sight) ohjaus tapahtuu ohjaamalla ohjusta ohjausvivun avulla. Komennot välittyvät ohjuksesta purkautuvaa johtoa pitkin. SS 11:n ohjauskomentojen toteutuksesta käytettiin nimitystä kiihtyvyysohjaus. Menetelmässä ohjus jatkaa lentoaan viimeksi annettuun suuntaan. Esimerkiksi jos ampuja korjasi suuntaa kaartamalla oikeaan, ohjus jatkoi matkaa tähän suuntaan uuteen komentoon saakka, jolloin ohjus jälleen jatkaisi annettuun suuntaan. Ohjuksen kääntyminen tapahtui moottorin suihkuvirtaukseen sijoitetuilla ohjaimilla.
Ohjus oli varsin vaikea hallita. Ohjuksista vain 10 % osui amerikkalaiskäytössä maaliinsa.
SS.11 -ohjusta on käytetty myös Suomessa. Ohjus oli ensisijaisesti Rannikkotykistön käyttämä väylätorjuntaohjus. Suomessa ohjukseen kehitettiin kevyt liikuteltava puinen laukaisuteline, joka todettiin käyttökelpoiseksi koe- ja harjoitusammunnoissa. Suomalaiset ohjusampujat valittiin tarkoin. Osumatarkkuus oli näin selvästi parempi kuin mitä kokemukset muualla olivat. Pääsyy ohjuksen käytöstä poistumiseen oli tuotannon päättyminen.
Näytteillä

Yksi riisuttu kappale ohjusta oli pitkään asetettuna Suomenlinnan Rannikkotykistömuseoon. Alkuvuodesta 2008 se varastoitiin muun museokaluston mukana, koska vanha ammuskellari jossa museo on sijainnut, jouduttiin poistamaan museokäytöstä homevaurioiden ja sortumisvaaran vuoksi. Uutta tilaa etsitään. Kesäkaudeksi 2008 ohjus oli sijoitettu Suomenlinnan Maneesiin.
Yksi ohjus on ollut alkuvuodesta 2015 lähtien esillä Turussa merikeskus Forum Marinumin perusnäyttelyssä Kruununmakasiinin rakennuksessa. Se on sijoitettu merivoimien osastolle yhdessä P-15 Termit-ohjuksen (MtO 66) kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SS.11 (Astronautix)
SS-11 -ohjus Suomenlinnan Rannikkotykistömuseossa
Luettelo NCAA:n III-divisioonan oppilaitoksista

Tämä on luettelo NCAA:n III-divisioonan oppilaitoksista eli oppilaitoksista, jotka osallistuvat NCAA:n III-divisioonaan eri urheilulajeissa. NCAA:n III-divisioonaan kuuluu nykyisin kaikkiaan 428 oppilaitosta.
Oppilaitokset

| Wisconsin Lutheran College | Northern Athletics Collegiate Conference  | Wisconsin |
| Wittenberg University | North Coast Athletic Conference  | Ohio |
| Worcester Polytechnic Institute | New England Women's and Men's Athletic Conference  | Massachusetts |
| Worcester State University | Massachusetts State Collegiate Athletic Conference  | Massachusetts |
| Yeshiva University | Skyline Conference  | New York |
| York College (New York) | City University of New York Athletic Conference  | New York |
| York College (Pennsylvania) | Middle Atlantic Conferences  | Pennsylvania |
Miitta Sorvali

| Miitta Sorvali |
| --- | --- |
 Miitta Sorvali Suomi-areenalla heinäkuussa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mariitta Sisko Sorvali
Syntynyt: 10. helmikuuta 1956 (ikä 68) Kitee
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Kari Sorvali (vih. 1978)
Lapset:  2
Sukulaiset:  Tuomas Holopainen
Näyttelijä
Merkittävät roolit:   Raid  Iltalypsy  YleLeaks  Miitta-täti  Puhtaat valkeat lakanat  Erityiset 
Palkinnot
 Parhaan naissivuosan Jussi   2019 Aurora 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Mariitta ”Miitta” Sisko Sorvali (o.s. Nortia, s. 10. helmikuuta 1956 Kitee) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä, joka on esiintynyt teatteri- ja televisiorooleissa. Vuonna 2020 Sorvali palkittiin parhaan naissivuosan Jussilla elokuvasta Aurora (2019).
Varhainen elämä

Sorvali syntyi Kiteen pappilaan Martti ja Airi Nortian seitsemänneksi tyttäreksi. Keskikoulun jälkeen hän vietti vuoden au pairina Yhdysvalloissa. Siellä hän opiskeli muun muassa keramiikkaa ja draamaa, ja Suomeen palattuaan meni lukiolaisena mukaan Ylioppilasteatteriin. Hän pääsi ensiyrittämällä Teatterikorkeakouluun ja jätti lukion kesken. Sorvali on kertonut joutuneensa oman isänsä pahoinpitelemäksi.
Ura

Sorvali valmistui näyttelijäksi 1978 ja toimi freelance-vuosien ja lyhyiden kiinnitysten jälkeen kymmenen vuotta Helsingin kaupunginteatterissa 1997–2006. Sen jälkeen hän on työskennellyt taas freelancerinä ja oli mukana muun muassa UIT:n kesän 2007 revyyssä Da Lintsi -koodi ja Komediateatteri Arenan esityksessä Kaikki äitini, kaikki tyttäreni 2013.
Yksityiselämä

Sorvali on ollut vuodesta 1978 naimisissa näyttelijä Kari Sorvalin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Hän on Nightwish-yhtyeen kosketinsoittajan Tuomas Holopaisen täti.
Itserakkausjuttuu

| ”Itserakkausjuttuu” Mariska |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 29. toukokuuta 2015
 Tuottaja(t): Jukka Immonen
 Tyylilaji: rap, pop
 Kesto: 02.47
 Levy-yhtiö: The Fried Music
Mariskan muut singlet
| ”Sua kaipaan” 2010 | ”Itserakkausjuttuu” 2015 | ”Sotilaat” 2015 |
”Itserakkausjuttuu” on suomalaisartisti Mariskan kappale hänen vuonna 2016 julkaistulta Matador-albumiltaan. Kappale julkaistiin albumin ensimmäisenä singlenä 29. toukokuuta 2015. Kappale on Mariskan ensimmäinen julkaisu sen jälkeen, kun Mariska & Pahat Sudet -yhtye lopetti syksyllä 2013.
Mariska on kertonut kyllästyneensä itsensä ja toisten mollaamiseen; kappaleessa kannustetaan kehumaan itseään. Artistin itsensä sanoittama kappale on genreltään poppia ja räppiä.
Kappaleet

Itserakkausjuttuu – 2.47
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Suomen virallinen singlelista: —
Suomen virallinen latauslista: 18 
Radiolista: 58
Edward Woods

| Edward Woods |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1903 Los Angeles, Yhdysvallat
Kuollut: 8. lokakuuta 1989 (86 vuotta) Salt Lake City
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Eddie Woods
Aktiivisena:  1930–1938
Merkittävät roolit:  Matt Doyle (Yhteiskunnan vihollinen)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Edward Woods (5. heinäkuuta 1903, Los Angeles – 8. lokakuuta 1989, Salt Lake City) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa oli klassikkofilmissä Yhteiskunnan vihollinen, jossa hän näytteli yhdessä James Cagneyn kanssa gangstereita.
Tämän jälkeen hän sai näyteltäväkseen vain sivurooleja tai rooleja halvalla tuotetuissa b-elokuvissa.kenen mukaan?
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Hans Järta

| Hans Järta |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1774 Husby, Ruotsi
Kuollut: 6. huhtikuuta 1847 (73 vuotta) Uppsala, Ruotsi
Ammatti:  juristi, virkamies, poliitikko
Muut tiedot
Koulutus: Uppsalan yliopisto
Hans Järta (vuoteen 1800 Hierta; 11. helmikuuta 1774 Husby – 6. huhtikuuta 1847 Uppsala) oli ruotsalainen virkamies ja poliitikko, joka oli nuorena liberaali yksinvallan vastustaja, mutta kehittyi myöhemmin konservatiiviseen suuntaan. Valmistuttuaan Uppsalan yliopistosta Järta työskenteli sihteerinä ulkoministeriössä ja oikeusministeriössä. Vuoden 1800 valtiopäivillä Järta arvosteli Kustaa IV Aadolfia ja luopui aatelisarvostaan, jolloin hän myös vaihtoi sukunimensä Hiertasta Järtaksi. Tämän jälkeen hän työskenteli asianajajana. Jo nuorena Järta oli omaksunut Ranskan vallankumouksen ihanteet, ja hän osallistui Ruotsin vallankaappaukseen vuonna 1809.
Några tankar om sättet at upprätta och befästa den urgamla franska monarchien (1799)
Järta oli mukana laatimassa uutta perustuslakia, joka noudatti Montesquieun vallanjako-opin henkeä. Hänestä tuli uudessa hallinnossa valtiosihteeri, mutta hän erosi vuonna 1812 riitaannuttuaan kruununperijä Kaarle Juhanan kanssa ja siirtyi maaherraksi Kopparbergin lääniin, missä virassa hän toimi vuoteen 1822. Järta palasi myös valtiosihteeriksi vuonna 1815, mutta joutui jälleen erimielisyyksiin Kaarle Juhanan kanssa ja erosi seuraavana vuonna. Maaherrana Järta pyrki tukemaan maataloutta ja ruukkiteollisuutta, ja hän nautti laajaa kansansuosiota. Vuonna 1825 hän muutti Uppsalaan, missä hän alkoi julkaista kirjoituksiaan ja nousi yhdeksi maan näkyvimmistä konservatiivihahmoista. Järta toimi Ruotsin kansallisarkiston johtana 1837–1844. Vuodesta 1819 Järta oli Ruotsin akatemian jäsen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Järta Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Gudmund Jöran Adlerbeth | Ruotsin akatemia, tuoli 9 1819–1847 | Seuraaja: Carl David Skogman |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani
Nick Bjugstad

| Nick Bjugstad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1992 (ikä 32) Blaine, Minnesota
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  197 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Utah
Sarja:  NHL
Pelinumero:  72
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Minnesotan yliopisto (NCAA) Florida Panthers (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Minnesota Wild (NHL)   Arizona Coyotes (NHL)   Edmonton Oilers (NHL)
NHL-varaus:  19. varaus, 2010 Florida Panthers
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Ruotsi & Suomi 2013 | jääkiekko |  |
Nick Bjugstad (s. 17. heinäkuuta 1992 Blaine, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Utah Hockey Clubia. Florida Panthers varasi Bjugstadin 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Ura

Bjugstad pelasi kaudet 2010–2013 NCAA-yliopistosarjaa Minnesotan yliopiston joukkueessa. Kolmannen yliopistovuotensa jälkeen, huhtikuussa 2013, hän teki sopimuksen NHL-seura Florida Panthersin kanssa. Vuoden 2014 viimeisenä päivänä hän teki joukkueen kanssa kauden 2020-2021 loppuun asti ulottuvan jatkosopimuksen. Helmikuussa 2019 Bjugstad kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Syyskuussa 2020 Penguins kauppasi Bjugstadin Minnesota Wildiin vaihdossa ehdolliseen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2021 Bjugstad teki Wildin kanssa yksivuotisen ja 900 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2023 Arizona Coyotes kauppasi Bjugstadin Edmonton Oilersiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja Michael Kesselringiin. Heinäkuussa 2023 Bjugstad teki vapaana agenttina Coyotesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Nyyrikki (lehti)

Nyyrikki on 13 kertaa vuodessa Oulussa ilmestyvä viihdelehti ja Suomen vanhin kaunokirjallinen viikkolehti.
Historia

Nyyrikin näytenumero ilmestyi 26. marraskuuta 1904 ja se alkoi ilmestyä säännöllisesti 1. huhtikuuta 1905 alkaen. Nyyrikin perustivat oululaiset Herman Willehad Marjamaa ja toimittaja Juho Raappana, joka oli vuonna 1899 perustanut Kalevan ja pakinoinut siinä Nyyrikki-nimimerkillä. Lehden päätoimittajina toimivat Herkko Marjamaa ja vuosina 1949–1970 hänen poikansa Kosti Marjamaa. Kosti Marjamaa oli myös lehden kustannusyhtiön toimitusjohtaja.
Vuonna 1972 samantapaista Perjantai-nimistä lehteä Oulussa julkaissut Perjantai Ky osti Nyyrikin ja vuonna 1976 toisen oululaisen viikkolehden Sirpaleen. Sittemmin Nyyrikkiä on julkaissut Kolmiokirja Oy. Lehden päätoimittaja on Elina Uutinen.
Nyyrikissä julkaistaan novelleja, jatkokertomuksia, pakinoita ja runoja. Se on tullut tunnetuksi aloittelevien kirjoittajien tekstien ensimmäisenä julkaisupaikkana. Monet kirjailijat kuten Kalle Päätalo, Timo K. Mukka, Pentti Haanpää, Uuno Kailas ja Jorma Kurvinen ovat uransa alkuvaiheessa kirjoittaneet Nyyrikkiin. Myös Urho Kekkosen kirjoittama novelli "Papinsaari" löytyy vuoden 1918 Nyyrikistä.
Aiheesta muualla

Nyyrikki-lehden verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Avola, Pertti: Nyyrikki on tarjonnut romantiikkaa suomalaisille tsaarinajasta asti – jo 110 vuotta HS.fi. 22.7.2014.
Nyyrikin ensimmäinen numero digitoituna
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Kangasniemi, Päivi: Lukuviihteen huipulta, Kolmiokirja Oy, 1991 Painoyhtiö Liitto, Oulu
Norsunluurannikon alueet

Norsunluurannikko jakautuu 19 alueeseen (régions), jotka jakautuvat edelleen 58 departementtiin. Alueet ovat:
Agnéby
Bafing
Bas-Sassandra
Denguélé
Dix-Huit Montagnes
Fromager
Haut-Sassandra
Lacs
Lagunes
Marahoué
Moyen-Cavally
Moyen-Comoé
N'zi-Comoé
Savanes
Sud-Bandama
Sud-Comoé
Vallée du Bandama
Worodougou
Zanzan
Gunnebon linna

Linna puistosta katsoen

Gunnebon linna sijaitsee Ruotsissa Mölndalin kunnassa koillisosassa Mölndalin ja Pixbon välillä.
Se sijaitsee lähellä Rådasjön- och Stensjön-järviä. Gunnebon historia voi seurata aina 1300-luvun lopulle, jolloin nimi esiintyy ensi kerran erään kartanon ja siihen kuuluvan myllyn yhteydessä. Nimi oli silloin Gunnobodher tai Gunnobodhum. Sittemmin kartano on kuulunut muun muassa hallitsijasuvulle ja kirkolle.
Gods & Gårdar -lehti valitsi Gunnebon puutarhan ja puiston vuoden 2007 linnanpuutarhaksi. Linnan omistaa Mölndalin kaupunki, joka kunnosti sen 1949–1952.
Rakennus

Italialaistyylinen rakennus on Pohjois-Ruotsista tuotua puuta, mäntyä ja kuusta, minkä vuoksi se on erikoisasemassa.Vastaavat eurooppalaiset arvorakennukset rakennettiin siihen aikaan kivestä. Huolimatta pylväistä, terasseista ja mahtavasta portaikosta muotopuutarhan suuntaan rakennus on itse asiassa kesähuvila eikä linna.
Gunnebo on ainutlaatuisen sopusointuinen kokonaisuus pienimpiä yksityiskohtia myöten. Kaiken sen on suunnitellut yksi mies. Gunnebo on arkkitehtuuriltaan, kiinteältä ja irtaimelta sisustukseltaan yhtenäisen uusklassinen. Puutarha on kuitenkin barokkityylinen muotopuutarha.
Ruotsin sana "slott" ('linna') on muuttunut sisällöltään, sillä alkuun nimitettiin linnoiksi kuninkaallisia rakennuksia, ja vasta 1800-luvun lopulla linnoiksi alettiin sanoa myös suuria kartanoita. Gunnebota sanottiin jo sen syntyaikaan "pieneksi sieväksi puulinnaksi" ja sitä luonnehdittiin "puurakennukseksi, joka on kuin pieni linna".
Historia > Rakentaminen

Nykyisen Gunnebon linnan rakensi varakas kauppias John Hall vanhempi, joka 1778 osti Gunnebon maatilan pakkahuoneentarkastaja Joakim af Ditmeriltä. Linna koostuu 900 m²:n kokoisesta puurakenteisesta päärakennuksesta ja yhdestä tuon ajan Ruotsin merkittävimmistä ja parhaiten säilyneistä puistoista.lähde? Arkkitehti oli Carl Wilhelm Carlberg, ja pääosa hänen alkuperäispiirustuksistaan on tallella Göteborgissa Röhssin museossa.
Kaupunginarkkitehti C. W. Carlberg oli palannut pitkältä Euroopan-matkalta ja oli innostunut italialaisen Andrea Palladion (1508–1580) huviloista. Nuo pohjaltaan symmetriset rakennukset, joissa oli monumentaaliset julkisivut, rikkoivat renessanssin ja sitä edeltäneen barokin harmoniaoppia vastaan.
Carlberg teki perusteellista työtä ja piirsi linnan, puiston ja palvelusväen rakennuksen sekä kasvihuoneen, orangerian ja lisäksi vielä koko sisustuksen, patsaat, tekstiilit, kaakeliuunit parkettien kuviointia ja kukkaruukkuja myöten. Linnan runko nousi 1784, ja 1796 söi Hallin perhe siellä ensimmäisen ateriansa, mutta vasta noin 1800 se oli täysin valmis.