stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jere Jokinen

| Jere Jokinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. huhtikuuta 2000 (ikä 24) Hämeenlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  189 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Hokki
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  HPK (SML) FPS (Mestis) Ilves (SML) TPS (SML) Östersunds IK (HA)
Jere Jokinen (s. 9. huhtikuuta 2000 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kajaanin Hokissa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Jokinen laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Jokinen on pelannut kuusi nuorten maaottelua.
Joubertin oireyhtymä

Joubertin oireyhtymä on synnynnäinen sairaus, jonka piirteisiin lukeutuvat pikkuaivomadon puuttuminen tai vajaa kehittyneisyys, kehitysvammaisuus, hengitysoireet, ataksia, silmäviat sekä epätavalliset kielen- ja silmänliikkeet. Kävelemään oppii puolet vammautuneista, ja heilläkin se tapahtuu usein varsin myöhään. Useimmiten oireisto aiheuttaa varhaisen menehtymisen vauvana tai lapsena.
Marie Joubertin kumppaneineen vuonna 1969 kuvaama oireisto on erittäin harvinainen. Oireistosta tunnetaan eri muotoja. Se periytyy peittyvästi autosomissa.
Johannes Serlachius

Johannes (Johan) Serlachius (21. helmikuuta 1658 Pernaja – 5. helmikuuta 1729 Östra Husby, Ruotsi) oli suomalainen kirkkoherra, lääninrovasti ja valtiopäivämies.
Serlachiuksen vanhemmat olivat Suomen vuorimestari, Pernajan Särkilahden maatilan omistaja Johan Danielsson (k. 1679) ja Anna Thorwöste. Sukunimi Serlachius tuli Särkilahden tilan nimestä. Hän kävi Helsingin triviaalikoulua ja Viipurin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi 1674. Serlachius vihittiin papiksi Viipurin hiippakunnassa 1681 ja hän valmistui Turun akatemiasta filosofian maisteriksi 1682.
Serlachius oli valtaneuvos, vapaaherra Claes Rålambin kotisaarnaajana vuodesta 1681 ja Viipurin lukiossa vt. 1. teologian lehtorina vuodesta 1683 ja matematiikan ja runousopin lehtorina 1684–1689. Hän oli samalla Siikaniemen ja Säkkijärven vt. kirkkoherra 1684 ja Viipurin tuomiokapitulin jäsen vuodesta 1685. Serlachiuksesta tuli Käkisalmen ja Viipurin läänin Pyhäjärven kirkkoherra 1689 ja samana vuonna myös lääninrovasti. Isonvihan aikana Serlachius joutui pakenemaan sotaa 1710, ja hän oli Helsingin kirkkoherrana vuodesta 1711. Serlachius pakeni sitten edelleen Ruotsiin Arbogaan 1713 ja hän oli siellä pakolaiskomission jäsenenä. Viimeksi Serlachius oli Ruotsissa Linköpingin hiippakunnassa Östra Husbyn kirkkoherrana 1715–1729, ja hänestä tuli lääninrovasti 1717. Serlachius oli valtiopäivämiehenä vuosina 1686, 1713–1714, 1723 ja 1726–1727.
Johannes Serlachius oli naimisissa 1688–1695 Kristina Stiernhoffin (k. 1695) kanssa, 1696–1701 Brita Magnusdotterin (k. 1701) kanssa ja vuodesta 1701 Maria Laurbecchiuksen (k. 1756) kanssa. Hänen pojistaan Petter Serlachius (1709–1779) oli Norrköpingin kaupunginsihteerinä ja pormestarina, kun taas Johan Serlachius (1705–1757) oli asianajajana Turussa.
Teoksia

Oratio de solis globi structura. 1676
De ministris sacrorum apud veteres. 1682
Aiheesta muualla

Johannes Serlachiuksen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Johannes Serlachius
Käännös suomeksi
Julkisen hallinnon digitaalisen turvallisuuden johtoryhmä

Julkisen hallinnon digitaalisen turvallisuuden johtoryhmä (VAHTI), aikaisemmin myös Valtionhallinnon tietoturvallisuuden johtoryhmä ja Valtionhallinnon tieto- ja kyberturvallisuuden johtoryhmä, on Suomen valtiovarainministeriön asettama hallinnon tietoturvallisuuden kehittämiseen tähtäävä elin.
Suomen valtionhallinto on määritellyt tietoturvan tärkeäksi keinoksi, jonka avulla kansalaiset ja yritykset saadaan luottamaan tietoyhteiskuntaan.
Tietoturvakeskustelua vauhditti Soneran tapaus, jossa yhtiön työntekijöitä jäi kiinni teletunnistetietojen urkinnasta. Uusilla laeilla pyrittiin estämään tapauksen toistuminen. Lisäksi luotiin kansallinen tietoturvastrategia lain soveltamiseksi, kansallisen kilpailukyvyn edistämiseksi ja suomalaisten tieto- ja viestintäalan yritysten toimintamahdollisuuksien parantamiseksi. Kaikki valtionhallinnon toimet eivät olleet tavoitteiden kanssa ristiriidattomia. Valtio tuki samaan aikaan tietoturvan kannalta ongelmallisia suljetun lähdekoodin ohjelmia julkishallinnossa ja kannatti ohjelmistopatentointia, mikä heikensi ohjelmistoyritysten toimintamahdollisuuksia.
VAHTI-tietoturvaohjeet

Valtionhallinnossa on luotu VAHTI-tietoturvaohjeet, joita hyödynnetään valtionhallinnon lisäksi kunnallishallinnossa, elinkeinoelämässä ja kansainvälisessä tietoturvayhteistyössä. VAHTI:n mukaan tietoturvariskin suuruusluokka määräytyy sen mukaan, miten vakava riski on ja kuinka todennäköisenä sen toteutumista pidetään. Tämän luokituksen mukaan esimerkiksi suljetun lähdekoodin ohjelmat aiheuttavat ohjelmavirheineen sietämättömän riskin. Network Associatesin teettämän selvityksen mukaan yritykset menettävät ohjelmavirheiden mahdollistamien virusten takia yhteensä noin 22 miljardia euroa vuosittain.  Valtionhallinnon ohjeet edellyttäisivät tällöin, että
näin riskialtista toimintaa ei pitäisi aloittaa
riski on poistettava ja toimenpiteet aloitettava välittömästi
riskialtis toiminta pitää keskeyttää, kunnes riski on poistettu.
Kehittämistoimet

Tietoturvallisuuden kehittämistoimet on jaettu VAHTI:ssa seuraavaan kahdeksaan osa-alueeseen.
Neljä ulointa kerrosta ovat:
hallinnollinen tietoturva
henkilöstöturvallisuus
fyysinen turvallisuus
tietoliikenneturvallisuus.
Näiden neljän kerroksen suojaamana ovat sisimpänä:
ohjelmistoturvallisuus
tietoaineistoturvallisuus
käyttöturvallisuus
laitteistoturvallisuus.
Josef Frank

Josef Frank n. 1960.
Josef Frank (15. heinäkuuta 1885 Baden bei Wien, Itävalta – 8. tammikuuta 1967 Tukholma, Ruotsi) oli itävaltalais-ruotsalainen arkkitehti, muotoilija ja taiteilija. Hän oli funktionalismin pioneereja.
Frank opiskeli arkkitehdiksi Berliinissä. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1910 käsittelee Leon Battista Albertin kirkkoarkkitehtuuria.
Kun elämä Itävallassa kävi hankalaksi, Frank muutti Ruotsiin ruotsalaisen (Suomessa syntyneen) vaimonsa Anna Sebeniuksen ehdotuksesta. Siellä hän ei kuitenkaan saanut juurikaan oman alansa töitä mutta keskittyi sen sijaan muihin, Svenskt Tennille tekemiinsä suunnittelutöihin, kuten tekstiileihin ja huonekaluihin. Kasviaiheiset tekstiilit poikkesivat värikylläisyydessään arkkitehtuurin ankarasta funktionaalisuudesta. Toisen maailmansodan aikana Frank asui viisi vuotta Yhdysvalloissa, jossa hän ei saanut töitä mutta sen sijaan vaikutteita muun muassa meksikolaisesta kansantaiteesta.
Frank ihaili brittiläistä arts and crafts -liikettä. Häntä on toisinaan pidetty Marimekon esikuvana. Frank oli myös kuvataiteilija, hän maalasi akvarelleja, mutta tätä puolta hänen elämäntyöstään tunnetaan toistaiseksi vähän.
Frank sai Ruotsin kansalaisuuden 1939. Vaimonsa kuoleman jälkeen hän asui yhdessä tämän serkun Dagmar Grillin kanssa. Frank oli juutalainen, ja hänen sukulaisiaan kuoli keskitysleireillä.
Palkinnot

Arkkitehtuurin valtionpalkinto, Itävalta.
Kirjallisuutta

Ulrika von Schwerin Siever: Josef Frank: De okända akvarellerna, Nicotext, 2016
José Touré

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Touré
Syntymäaika: 24. huhtikuuta 1961
Syntymäpaikka: Nancy, Ranska
Pelipaikka: Keskikenttä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1979-86 1986-88 1988-90 | FC Nantes FC Girondins de Bordeaux AS Monaco |  |
Maajoukkue
| 1983-1989 |  Ranska | 16 (4) |
| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | jalkapallo |  |
José Touré (s. 24. huhtikuuta 1961 Nancy) on entinen ranskalainen jalkapalloilija.
Touré pelasi seuraurallaan FC Nantesissa (1979–1986), FC Girondins de Bordeaux'ssa (1986–1988) ja AS Monacossa (1988–1990). Maajoukkueessa hän pelasi vuosina 1983–1989 tehden neljä maalia ja pelaten 16 ottelua. Hän oli voittamassa Ranskalle olympiakultaa Los Angelesissa 1984.
Josef Feistmantl

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten ohjaskelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten ohjaskelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten ohjaskelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten ohjaskelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Innsbruck 1964 | parikilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Königssee 1969 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Villard-de-Lans 1959 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Königssee 1970 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Hammarstrand 1967 | yksilökilpailu |  |
|  Pronssia | Olang 1971 | yksilökilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Königssee 1967 | parikilpailu |  |
|  Hopeaa | Weissenbach 1962 | parikilpailu |  |
Josef Feistmantl (23. helmikuuta 1939 Absam – 10. maaliskuuta 2019) oli itävaltalainen ohjaskelkkailija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Elämä ja urheilu-ura

Feistmantl voitti Manfred Stenglin kanssa historian ensimmäisen parikilpailun olympiakullan Innsbruckissa 1964, missä hän lisäksi sijoittui yksilökilpailussa viidenneksi. Grenoblen talviolympialaisissa 1968 Feistmantl oli yksilökilpailussa jälleen viides ja parikilpailussa seitsemäs. Sapporon talviolympialaisissa 1972 hän oli yksilökilpailun kymmenes. Maailmanmestaruuskilpailuista Feistmantl voitti yhteensä viisi mitalia, kaikki yksilökilpailusta. Ainoan maailmanmestaruutensa Feistmantl voitti Königsseessä vuonna 1969. EM-mitaleja Feistmantl voitti kaksi kappaletta parikilpailusta, kultaa vuonna 1967 ja hopeaa vuonna 1962. Feistmantl sytytti yhdessä Christl Haasin kanssa olympiatulen Innsbruckin talviolympialaisissa 1976. Feistmantl kuoli parisen viikkoa 80-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen 10. maaliskuuta 2019. Hän oli kärsinyt pitkään vakavasta sairaudesta.
Aiheesta muualla

Josef Feistmantl Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Johannes Seppälä

Johannes Seppälä (21. toukokuuta 1944 Tampere – 17. elokuuta 2017 Knivsta, Ruotsi) oli suomalainen ortodoksisen kirkon rovasti ja uskonnollisten tekstien suomentaja.
Johannes Seppälän vanhemmat olivat Tampereen tuomiokirkon urkuri, diplomiurkuri Heikki Seppälä (1922–1990) ja näyttelijä Kielo Seppälä (o.s. Keihäs, 1926–1990). Hänen isoisänsä oli tuomiorovasti Kaarle Heikki Seppälä . Johannes Seppälä pääsi ylioppilaaksi 1964 Tampereen klassillisesta lyseosta. Kreikan kielen harrastus johti Seppälän ortodoksisen kirkon jäsenyyteen. Hänet vihittiin diakoniksi 1967 ja papiksi 1972. Seppälä opiskeli sitten teologiaa Ateenan yliopistossa ja hän suoritti siellä PTh (Ptyhiouhos Teologias)-tutkinnon 1971.
Seppälä toimi Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvoston (OKJ) sihteerinä 1970–1976 ja oli ortodoksisen kirkon edustajana Suomen luterilaisen kirkon raamatunkäännöskomiteassa vuonna 1973. Hän oli Kuopion ortodoksisen pappisseminaarin teologisten aineiden opettajana ja myöhemmin vielä systemaattisen teologian vs. professorina Joensuun yliopistossa 1991–1993.
Seppälä muutti perheineen Uppsalaan vuonna 1977. Hän toimi Ruotsissa Tukholman kreikkalaisen seurakunnan Pyhän Georgios Voittajan kirkon ja Uppsalan Apostoli Paavalin kirkon pappina ja oli myös Skandinavian metropoliitan Pavloksen sihteerinä. Seppälä jäi eläkkeelle vuonna 2014. Hän sai rovastin arvon vuonna 1988.
Johannes Seppälä oli naimisissa vuodesta 1967 Hilkka Hakamiehen kanssa. Hilkka Seppälä toimi myöhemmin kirkkomusiikin professorina Joensuun yliopistossa.
Teoksia

Uskon ohjeeksi; toimittanut Irma Hakamies. Ortokirja, Joensuu 1990
Puupalasta Jumalan kuvaksi. Ortodoksisen kirjallisuuden julkaisuneuvosto, Joensuu 1990
Suomennoksia

Pyhän apostoli Jaakobin, Herran veljen, jumalallinen liturgia. 1974, 1989
Jaakobin, Nikodemuksen ja Tuomaan apokryfiset evankeliumit. 1978
Koptilainen Tuomaan evankeliumi. 1978
Apokryfiset evankeliumit. 1979, 1980, 2008
Ehtoollisrukoukset: Herran pyhään Ehtoolliseen valmistautuminen ja siitä kiittäminen. 1979
Johannes Damaskolainen : Ortodoksisen uskon tarkka esitys. 1980, 2. osa 1980, 3. osa 1987, 4. osa 1989
Johannes Edelläkävijän laskeutuminen tuonelaan. 1980
Pietarin evankeliumi sekä Pietarin ja Andreaan teot. 1981
Etiopialainen Eenokin kirja. 1982
Mooseksen ilmestyskirja. 1982
Akatistoshymni Pyhälle Hengelle. 1983
Oktoehos: sunnuntaipäivien kahdeksan sävelmäjaksoa. 1983
Paikallissynodien kanonit. 1983
Gerontikon eli Pyhien vanhusten sanomaa. 1984
Johannes Damaskolainen : Ikoneista: kolme puhetta ikonien syyttäjiä vastaan. 1986
Johannes Siinailainen : Portaat. 1986
Romanos Melodos : Kristuksen syntymän kontakki. 1986
Pyhien isien kanonit. 1986
Rukouskanonit. 1988
Pyhä Nektarios: ihmeidentekijä aikanamme; suom. Petri Piiroinen, Johannes Seppälä. 1992
Johannes Moskos : Niitty: kertomuksia taivaallisen ruusutarhan elämästä. 1998
Kyrillos Jerusalemilainen : Mystagogiset opetuspuheet. 1999
Pentekostarion: viidenkymmenen päivän aika pyhästä ja suuresta Herran pääsiäisestä helluntaihin sekä Pyhän Hengen päivästä kaikkien pyhien sunnuntaihin. 1999
munkki Antiokos : Pandektes: 130 lukua Herran käskyjä selityksineen ja niihin liittyvine opetuksineen. 2002
Isien kuoro: alkuvuosisatojen opetusta kirkkolaulusta. 2010
Kyrillos Jerusalemilainen : Katekeettiset opetuspuheet. 2013
Pyhän Andreas Kreetalaisen suuri katumuskanoni. 2019
piispa Palladios : Kilvoittelijaelämää: kertomuksia Lausokselle. 2019
Jouhi

Hevonen huiskii häntäjouhillaan
Jouhi on pitkä ja melko jäykkä eläimen karva. Erityisesti nimitystä käytetään pitkistä hevosen harjan ja hännän karvoista, mutta sana esiintyy myös puhuttaessa esim. hylkeen turpajouhista.
Puhdistetut ja lajitellut hevosenjouhet olivat vielä 1900-luvun alkupuoliskolla tärkeä tuote moneen käyttötarkoitukseen. Kauppatavarana hevosen häntäjouhien pituuden tuli olla vähintään 60 senttimetriä ja harjajouhien 30–50 cm. Häntäjouhet keitettiin puhtaassa vedessä ja kammattiin häkilällä, jolloin saatiin erotelluksi pitkät ja lyhyet jouhet toisistaan. Parhaat pitkät valkoiset jouhet käytettiin viulun jousiin ja halvemmat värilliset jouhet kudontaan ja palmikointiin.
Jouhikudonnaiset valmistettiin joko kokonaan jouhista tai sekarakenteisina, jolloin kude oli jouhta ja loimet puuvillaa, manilahamppua tai muuta vastaavaa. Yksinomaan jouhista valmistettuja tuotteita olivat esimerkiksi siivilän pohjat, seulakankaat ja huonekalukankaat. Sekarakenteisia tuotteita olivat muun muassa lakit, joustavat alusvuorit ja punontatuotteet.
Lyhyemmät harjajouhet puhdistettiin kuumalla vedellä ja höyryllä, jolloin ne myös kihartuivat. Siksi niitä nimitettiin käherretyiksi jouhiksi. Ne olivat parasta täyteainetta huonekaluihin, patjoihin, satuloihin ja tyynyihin, mutta jouhien kalleuden vuoksi mukaan sekoitettiin usein halvempia kuituja. Lyhimpiä käherrettyjä jouhia käytettiin myös narujen ja köysien punomiseen sekä muun muassa kengänpohjallisten valmistamiseen. Ylipäätään hyvät jouhet ovat kovia ja kimmoisia. Käytettyjen jouhien kimmoisuuden saa palautumaan, kun ne kiehauttaa ja kiertää keppien ympärille kuivumaan.
Justin Torkildsen

Justin Torkildsen (s. 3. heinäkuuta 1981 Boulder, Colorado, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Rick Forresterina vuosina 1999–2004 saippuasarjassa Kauniit ja rohkeat.
Vuonna 2001 Torkildsen voitti Daytime Emmy -palkinnon parhaana draamasarjojen nuorena näyttelijänä.
Yksityiselämä

Justin Torkildsen vihittiin 31. joulukuuta 2001 Bonnie Binionin kanssa. Pariskunta erosi vuonna 2008. Helmikuussa 2011 hän meni naimisiin italialaisen Valentina Di Berardinon kanssa. Torkildsenilla on norjalaiset sukujuuret.
Aiheesta muualla

Justin Torkildsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
José Ulises Macías Salcedo

José Ulises Macías Salcedo (s. 29. lokakuuta 1940 León) on meksikolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Leónin hiippakuntaan 10. huhtikuuta 1966 ja nimitettiin Mexicalin hiippakunnan johtoon 14. kesäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Girolamo Prigione, jota avustivat Manuel Pérez-Gil y González ja Anselmo Zarza Bernal.
Macías Salcedo sai 20. elokuuta 1996 nimityksen Hermosillon arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 29. lokakuuta.
José Ubiratan Lopes

José Ubiratan Lopes (s. 7. syyskuuta 1947 Itambacuri) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 28. joulukuuta 1975 ja nimitettiin Itaguaín hiippakunnan johtoon 17. marraskuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. helmikuuta 2000. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat Antônio Eliseu Zuqueto ja José Carlos de Lima Vaz.
José Trinidad González Rodríguez

José Trinidad González Rodríguez (12. syyskuuta 1943 – 1. huhtikuuta 2024) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. huhtikuuta 1972 ja nimitettiin Guadalajaran arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Menefessin titulaaripiispaksi 21. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Sandoval Íñiguez, jota avustivat Girolamo Prigione ja Adolfo Hernández Hurtado.
José Trinidad Sepúlveda Ruiz-Velasco

José Trinidad Sepúlveda Ruiz-Velasco (30. maaliskuuta 1921 Atotonilco El Alto – 4. syyskuuta 2017 Ayotlán) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Guadalajaran arkkihiippakuntaan 27. maaliskuuta 1948 ja nimitettiin Tuxtla Gutiérrezin hiippakunnan johtoon 20. toukokuuta 1965. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Garibi y Rivera, jota avustivat Francisco Javier Nuño y Guerrero
Sepúlveda Ruiz-Velasco sai 12. helmikuuta 1988 nimityksen San Juan de los Lagosin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. maaliskuuta. Hän jäi eläkkeelle 20. tammikuuta 1999.
Sepúlveda Ruiz-Velasco osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Jöran Wilhelm Lode

Jöran (Göran) Wilhelm Lode (19. maaliskuuta 1742 Turku – 11. syyskuuta 1799 Turku) oli Lode -sukuun kuulunut lakimies ja poliitikko, joka toimi Vaasan ja Turun hovioikeuden presidenttinä.
Loden vanhemmat olivat everstiluutnantti Otto wilhelm Lode ja Katarina Agneta Fleming. Hän opiskeli Turussa ja tuli hovioikeuden auskultantiksi 1776. Helsingin ryhmentin auditööri hänestä tuli 1771 ja Vaasan vasta perustetun hovioikeuden asessori 1776. Reuterholmin valtakaudella Loden ura kehittyi nopeasti: hänestä tuli revisiosihteeri ja yliauditööri 1792, oikeuskansleri 1793 ja sen ohella Vaasan hovioikeuden presidentti 1795. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Turun hovioikeuden presidentiksi, mitä virkaa hän kävi hoitamaan Reuterholmin menetettyä asemansa ja Loden samalla oikeuskanslerin tehtävänsä. Lode otti osaa vuosien 1769–1770 ja 1771–1772 valtiopäiviin toimien kiivaasti hattuja vastaan.
Lode kuoli naimattomana.
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Jöran Vilhelm Lode. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005. Viitattu 18.4.2014.
Lode, Georg Vilhelm, 1796. Secreteraren Lodes Memorial, angående en utkommen skrift, kallad, En patriots tankar, om grund-lagarnes nödwändiga förbättring. Ridderskapet och adelen den 15 Augusti 1769. Stockholm : Tryckt hos Wennberg & Nordström.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik von Post | Kuninkaallisen Turun hovioikeuden presidentti 1796–1799 | Seuraaja: Karl Arvid Hallenborg |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Johan von Carlsson | Kuninkaallisen Vaasan hovioikeuden presidentti 1795-1796 | Seuraaja: Axel Christian Reuterholm |
Jonne Valtonen

| Jonne Valtonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Purple Motion
Aiheesta muualla
www.valtone.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jonne Valtonen (s. 1976) on suomalainen säveltäjä, joka on laatinut musiikkia esimerkiksi näytelmiin ja tietokonepeleihin.
Valtonen tuli tunnetuksi demoscene -harrastajien piirissä nimellä Purple Motion. Hän kuului Future Crew -nimiseen ryhmään. Tunnetuimpia töitä demoscenessä olivat Assembly 93 demopartyillä menestystä saaneen Second Reality demon musiikit (Peter Hajban kanssa). Muita tunnettuja demoscene-kappaleita ovat esimerkiksi "Satellite One" ja "Starshine". Nimimerkki Purple Motion juontuu rock-yhtye Deep Purplesta.
Future Crew'n hajottua 1990-luvun puolivälissä Valtonen jatkoi säveltämistä, työskenteli tietokonepelien parissa ja kirjoitti musiikkia useisiin näytelmiin. Vuonna 2004 hän julkaisi ensimmäisen ammattimaisesti tuotetun musiikki-CD:nsä nimeltä Musicdisk. Vuosina 2005 ja 2006 hän sovitti musiikkia Play! A Video Game Symphony -kiertueelle.
Valtonen on osallistunut Merregnonin konsertteihin ja ollut pääsovittajana Symphonic Shadesille, joka koostui Chris Hülsbeckin säveltämästä musiikista.
Musiikkia peleihin

Death Rally
Albion Online
Alien Incident
Insaniquarium
Rampage Puzzle Attack
Project S-11
Rally Trophy
Wonderland-sarja
Cities: Skylines
Aiheesta muualla

Jonne Valtosen musiikkituotantoyhtiö, Valtone Oy.
Virallinen Purple Motion -sivusto
Jonne Valtonen (Arkistoitu – Internet Archive) MobyGamesissa
Jonne Valtonen VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Kagerō

Kagerō on ollut usean Japanin laivaston aluksen nimenä.
Kagerō, Murakumo-luokan hävittäjä, laskettu vesille 1899, romutettu 1923
Kagerō, Kagerō-luokan hävittäjä, laskettu vesille 1938, upotettu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kagerō”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juustonvalmistuksen konsulentti

Juustonvalmistuksen konsulentti oli aiemmin Suomessa juustonvalmistusta valvonut viranomainen.
Konsulentin toimenkuva

Juustonvalmistuksen konsulentin tehtäviin kuului antaa lausuntoja viranomaisille, talous- ja maanviljelysseuroille sekä maatalouden alalla toimivien osuuskuntien liitoille juustonvalmistusta koskevista asioista. Tämän lisäksi hänen tehtäviinsä kuului antaa neuvoja, opetusta ja ohjausta juustonvalmistuksessa seuroille ja liitoille sekä osuuskunnille ja yksityisille. Hänen tuli myös toimia muuten juustonvalmistuksen edistämiseksi. Näiden toimien lisäksi juustonvalmistuksen konsulentti toimi juustonvalmistusharjoittelulaitoksen johtajana sekä järjesti ja ohjasi tietopuolisia juustonvalmistuskursseja sekä tällaiseen kurssiin yhdistettyä koelaitosta.
Josef Fares

Josef Fares
Josef Fares (s. 19. syyskuuta 1977 Beirut, Libanon) on ruotsinlibanonilainen elokuvaohjaaja ja videopelisuunnittelija. Hänen veljensä on näyttelijä Fares Fares, joka on näytellyt Josef Faresin elokuvissa, kuten elokuvissa Jalla! Jalla! ja Kopps. Josef Fares muutti Ruotsiin ollessaan 10-vuotias ja asuu tällä hetkellä (elokuu 2006) Örebrossa. Variety-lehti nimesi Faresin yhdeksi kymmenestä ohjaajatulokkaasta vuonna 2006.
Filmografia > Elokuvat

Jalla! Jalla! (2000)
Kopps (2003)
Zozo (2005)
Faija (2010)
Filmografia > Videopelit

Brothers: A Tale of Two Sons (2013)
A Way Out (2018)
It Takes Two (2021)
Aiheesta muualla

Josef Fares Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jouars-Pontchartrain

Château de Pontchartrain
Jouars-Pontchartrain on kunta Yvelinesin departementissa Île-de-Francen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2004 oli 4932. Jouars-Pontchartrainin pinta-ala on 10 km².
Aiheesta muualla

Kunnan kotisivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .