stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kakegawa

| Kakegawa (掛川市) |
| --- | --- |
 Kakegawan linna
 lippu:  symboli
 Kakegawan sijainti Shizuokan prefektuurissa
 Kakegawa
 Koordinaatit: 34°46′07″N, 137°59′54″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Shizuokan prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  265,69 km²
Väkiluku (03/2020):  117 383
 – Väestötiheys:  441,8 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Osmanthus fragrans
 – Kukka:  Jalokello
 – Lintu:  Idänsilkkikerttunen
 
 https://www.city.kakegawa.shizuoka.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kakegawa (jap. 掛川市, Kakegawa-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Shizuokan prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Ogasavuorta ympäröivillä kukkuloilla. Etelässä sen alue ulottuu Tyynenmeren Enshūnmerelle, pohjoisessa Akaishivuorten reunavuorille. Kakegawassa on 117 383 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 265,69 neliökilometriä.
Kakegawan linnan perusti Imagawa-klaani Sengoku-kaudella. Sittemmin Edo-kaudella 1600-luvulta lähtien Kakegawa kehittyi yhtenä vilkkaan Tōkaidō-tiereitin postiasemista (shukuba) ja linnanaluskaupunkina Ōta-klaanin hallinnassa. Tärkeä perinteinen elinkeino on teen viljely ja tuotanto. Aiemmin kaupungissa oli etenkin tekstiiliteollisuutta, mutta 1970-luvulta lähtien sinne on sijoittunut kone-, elektroniikka-, kosmetiikka- ja lääketeollisuutta. Teen lisäksi kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla viljellään muun muassa mikan-mandariineja, meloneja ja tomaatteja. Kaupunkioikeudet Kakegawalle myönnettiin vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2005, kun siihen liitettiin Daitōn ja Ōsukan maaseutukaupungit.
Kakegawan linnaan liittyvä palatsirakennus on valittu yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Linnan torni sen sijaan on rakennettu uudelleen vuonna 1994. Kaupungissa sijaitsevat myös Takatenjinin ja Yokosukan linnojen rauniot. Muita nähtävyyksiä ovat Kamon japaninkurjenmiekkapuutarha, Sayo no Nakayaman sola ja Kurami-onsenin kuuma lähde. Kakegawa on historiallisesti ollut hōtoku-filosofian ydinaluetta, ja siellä toimii Dai-Nippon hōtoku-sha -järjestön päämaja. Kakegawaa palvelevat suurnopeusjunalinja Tōkaidō Shinkansen, JR Tōkain Tōkaidō-päälinja ja Tenryū Hamanako -rautatien Tenryū Hamanako -linja.
Kuvia

Mikumano-jinja
Kakegawan kukka- ja lintupuutarha
Shiosain silta
Kakegawan rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kakegawa Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Lasten hautausmaa (täsmennyssivu)

Lasten hautausmaa voi tarkoittaa:
Lasten hautausmaa, suomalainen rockyhtye
Lasten hautausmaa, saman nimisen yhtyeen albumi
Lasten hautausmaa, saman nimisen yhtyeen EP.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lasten hautausmaa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Larissa

Larissa (m.kreik. Λάρισσα) voi viitata seuraaviin:
Larissa, kreikkalaisen mytologian hahmo
Larissa, naisen etunimi
Larissa, Neptunuksen kuu
Maantiede

Antiikin aikana:
Larissa eli Larissa Frikonis, kaupunki Aioliissa
Larissa, kaupunki Eliissä
Larissa eli Larissa Kremaste, kaupunki Akhaia Fthiotiissa Thessaliassa
Larissa, kaupunki Pelasgiotiissa Thessaliassa nykyisen Lárisan paikalla
Larissa, kaupunki Troaksessa
Larissa, Argoksen kaupungin akropolis
Nykyaikana:
Lárisa, kaupunki ja kunta Lárisan alueyksikössä Thessalian alueella
Lárisan alueyksikkö, alueyksikkö Thessalian alueella
Larisa Yurkiw

Larisa Yurkiw
Larisa Yurkiw (s. 30. maaliskuuta 1988 Owen Sound) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Georgian Peaks Ski Club -seuraa.
Nuorten MM-kilpailuissa Formigalissa vuonna 2008 Yurkiw saavutti alppiyhdistetyssä hopeaa. Aikuisten arvokisoissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Val d’Isèrem MM-kilpailuissa 2009, jossa hän keskeytti supersuurpujottelussa. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui supersuurpujottelussa 23:nneksi ja syöksylaskussa 28:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli syöksylaskussa 20:s. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui syöksylaskussa 14:nneksi ja supersuurpujottelussa 28:nneksi.
Yurkiw'n ensimmäinen kilpailu alppihiihdon maailmancupissa oli Altenmarkt-Zauchenseen syöksylaskussa tammikuussa 2007. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Lake Louisen syöksylaskussa joulukuussa 2008 oltuaan 29:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Tarvision syöksylaskussa helmikuussa 2009 oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa tammikuussa 2015 oltuaan toinen. Joulukuussa 2015 hän oli toinen Val d’Isèren syöksylaskussa sekä tammikuussa 2016 toinen Altenmarkt-Zauchenseen ja Cortina d’Ampezzon syöksylaskuissa. Hän sijoittui kaudella 2015–2016 kolmanneksi syöksylaskucupissa.
Aiheesta muualla

Larisa Yurkiw'n kotisivut
Lapsiperheiden kotipalvelu

Lapsiperheiden kotipalvelu on Suomessa kunnan tarjoama palvelu, jossa lapsiperheellä on oikeus saada sosiaalihuoltolain nojalla kotipalvelua perheen huolenpidon turvaamiseksi, jos lapsen hyvinvoinnin turvaaminen ei ole mahdollista esimerkiksi vamman, sairauden, synnytyksen tai muu vastaavanlainen toimintakykyä alentavan syyn vuoksi. Myös perheenjäsenen kuolema, vanhempien ero, toisen vanhemman joutuminen vankilaan tai muu erityinen perhe- tai elämäntilanne voi oikeuttaa kotipalveluun.
Lapsiperheiden kotipalvelu voi sisältää asumiseen, lastenhoitoon, asiointiin tai muihin jokapäiväiseen elämään kuuluvien tehtävien ja toimintojen suorittamista tai niissä avustamista. Kotipalvelu voi pitää sisällään esimerkiksi ateria-, vaatehuolto- ja siivouspalveluja.
Lapsiperheiden kotipalvelua on annettu vuosi vuodelta yhä harvemmille perheille. Vuonna 1990 kotipalvelua sai vielä kahdeksan prosenttia lapsiperheistä, mutta apua saaneiden perheiden osuus tippui 2000-luvulla alle kolmeen prosenttiin ja vuonna 2006 alle kahteen prosenttiin.
La Flèche Wallonne 2021

La Flèche Wallonne 2021 oli järjestyksessään 85. maantiepyöräilyn miesten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 193,6 kilometrin reitillä Charleroista Mur de Huy'hin 21. huhtikuuta 2021. Kilpailu kuului UCI World Touriin.
Julian Alaphilippe voitti kilpailun ohitettuaan Mur de Huyn nousun loppuhetkillä Primož Rogliči, joka oli tehnyt oman iskunsa nousun jyrkimmässä kohdassa noin 350 metriä ennen maalia. Alejandro Valverde oli kolmas.
Naisten kilpailu

Samana päivänä käytiin 24. naisten La Flèche Wallonne 130,2 kilometrin reitillä, jossa Huy oli lähtöpaikkana ja Mur de Huyn nousu maalina. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin.
Anna van der Breggen voitti La Flèche Wallonnen seitsemännen kerran peräkkäin pudotettuaan Katarzyna Niewiadoman kyydistään sata metriä ennen  maalia, Elisa Longo Borghini sijoittui kolmanneksi.
Joensuun seutukirjasto

| Joensuun seutukirjasto |
| --- | --- |
 Joensuun pääkirjasto.
Sijainti:  Koskikatu 25, 80100 Joensuu
Koordinaatit:  62.60172°N, 29.75141°E
Tyyppi:  seutukirjasto
Kokoelman koko:  noin 786 000 (2019)
Lainauksia vuodessa:  noin 2,18 milj. (2019)
Asiakkaita:  noin 39 600 (2019, lainaajat)
Budjetti:  6,16 milj. euroa (2019)
Työntekijöitä:  87,4 (2019)
Kotisivut
Joensuun seutukirjastoon (aiempi Joensuun kaupunginkirjasto) kuuluu Joensuun kirjastojen lisäksi ympäristökuntien Liperin, Kontiolahden, Polvijärven ja Outokummun kirjastot. Seutukirjaston pääkirjasto sijaitsee Joensuussa Koskikadulla. Kirjastopalvelujohtaja on Suvi Pirnes-Toivanen.
Historia

Joensuun kaupunginkirjaston toiminta käynnistyi maaliskuussa 1862, jolloin kauppa-apulainen Anton Keldan perusti kirjaston Mustosen taloon Torikadulle.
Kirjasto on toiminut muun muassa Joensuun kaupungintalolla ja Rantakadulla konservatorion rakennuksessa. Nykyinen Tuomo Siitosen suunnitteleman kirjastotalo Koskikadulla valmistui 1992.
Joensuun seutukirjaston toiminnasta sovittiin jäsenkunnissa keväällä 2006 ja toiminta käynnistettiin vuonna 2007. Seutukirjaston kunnat osallistuvat kustannuksiin asukaslukunsa mukaisessa suhteessa.
Vuonna 2012 kirjasto vietti 150-vuotisjuhlaa, joka alkoi Lainan päivänä 8. helmikuuta. Samalla juhlittiin maakuntakirjastotoiminnan 50-vuotista ja seutukirjaston viisivuotista taivalta. Maakuntakirjastotoiminta muuttui vuonna 2018 alueelliseksi kehittämistehtäväksi.
Seutukirjaston kirjastot ovat osa koko Pohjois-Karjalan kattavaa Vaara-kirjastojen kirjastokimppaa.
Seutukirjaston tilastoja

Tilastot ovat vuodelta 2018.
Lainoja 2,1 miljoonaa
Käyntejä 1,1 miljoonaa
Verkkokäyntejä 388 000
Tapahtumia 1400
Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot > Joensuu

Joensuun pääkirjasto
Enon kirjasto
Heinävaaran kirjasto
Karsikon kirjasto
Kiihtelysvaaran kirjasto
Nepenmäen kirjasto
Pyhäselän kirjasto (Hammaslahti)
Rantakylän kirjasto
Reijolan kirjasto
Tuupovaaran kirjasto
Uimaharjun kirjasto
Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot > Kontiolahti

Kontiolahden kirjasto
Lehmon kirjasto
Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot > Liperi

Liperin kirjasto
Viinijärven kirjasto
Ylämyllyn kirjasto
Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot > Outokumpu

Outokummun kirjasto
Joensuun seutukirjastoon kuuluvat kirjastot > Polvijärvi

Polvijärven kirjasto
Aiheesta muualla

Joensuun seutukirjasto
Joensuun pääkirjaston 3D-malli
KLM uk

KLM uk:n Fokker 100.
KLM uk:n BAe 146-300.
KLM uk:n ATR 72-202.
KLM uk:n Fokker 50.
KLM uk (IATA: UK, ICAO: UKA, kutsukoodi: UKAY) oli KLM:n brittiläinen tytäryhtiö, joka operoi lyhyen matkan Fokker- ja ATR- ja BAe-lentokoneilla.
Historia

KLM osti aiemmin nimillä AirUK ja Air Anglia tunnetun yhtiön huhtikuussa 1999. Se aloitti uusia reittejä Amsterdamista Yhdistyneen kuningaskunnan paikallislentoasemille, ja reitit muualle kuin Alankomaihin joko suljettiin tai siirrettiin tytäryhtiö Buzzille. KLM uk:n reittiverkostoon jäi lopulta vain 15 kohdetta. Päätös sen yhdistämisestä KLM Cityhopperiin tehtiin vuonna 2002.
Laivasto

KLM uk käytti seuraavia lentokoneita:
5 ATR 72-202
10 BAe 146-300
9 Fokker 50
17 Fokker 100
Larisa Oleynik

| Larisa Oleynik |
| --- | --- |
 Larisa Oleynik vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Larisa Romanovna Oleynik
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1981 (ikä 43) Santa Claran piirikunta, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Larisa Romanovna Oleynik (s. 7. kesäkuuta 1981 Santa Claran piirikunta, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan 1990-luvun suositussa lasten televisiosarjassa The Secret World of Alex Mack. Oleynik on esiintynyt myös elokuvissa, kuten Lastenlikkojen klubi, 10 Things I Hate About You ja 100 kimmaa.
Oleynikin isä Roman Oleynik oli anestesialääkäri ja äiti Lorraine Oleynik (o.s. Allen) on entinen sairaanhoitaja. Larisa on vanhempiensa ainut lapsi. Hänen sukujuurensa ovat Venäjältä, Ukrainasta ja Slovakiasta. Oleynik kasvoi San Franciscon lahden alueella.
Oleynik teki läpimurtonsa kahdeksanvuotiaana Les Misérables -musikaalissa Cosetten roolissa. Hän oli hakenut rooliin lehti-ilmoituksen kautta. Sen jälkeen Oleynik hankki itselleen agentin ja alkoi käydä näytelmätunneilla. Hän teki televisiodebyyttinsä 12-vuotiaana sarjassa Tohtori tuli kaupunkiin vuonna 1993. Samana vuonna hän sai roolin televisioelokuvasta ja alkoi näytellä pääroolia The Secret World of Alex Mackissa. Sarjaa esitettiin Nickelodeon-kanavalla 1994–1998 ja se teki Oleynikista suositun teinitähden sekä 1990-luvun lasten idolin. Samaan aikaan Oleynik näytteli yhtä päärooleista elokuvassa Lastenlikkojen klubi (1995), joka perustuu kirjasarjaan The Baby-sitters Club. Hän esitti myös Dana Pruittia televisiosarjan Isojen poikien leikit kolmessa jaksossa.
Kun Oleynikin tähdittämä Alex Mack -sarja tuli päätökseen, hän näytteli sivuroolia komediasarjassa Kolmas kivi auringosta sekä menestyskomediaelokuvassa 10 Things I Hate About You.
2000-luvulla Oleynik on esiintynyt lähinnä sivurooleissa televisiosarjoissa kuten Veljemme on nero, Ilman johtolankaa, Valehtelevat viettelijät ja Mad Men. Hän myös ääninäyttelee Winx-klubi-animaatiosarjassa Icy-noitaa.
Aiheesta muualla

Larisa Oleynik Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Larisa Oleynik Biography (1981-) Film Reference. Viitattu 5.10.2023. (englanniksi)
Larisa Oleynik NNDB. Viitattu 5.10.2023. (englanniksi)
Laakso

Ossau-laakso Pyreneillä
Laakso on suurehko, tavallisesti pitkänomainen maanpinnan laskeuma, jota rajoittaa ainakin kahdelta vastakkaiselta sivulta korkeammalla oleva maa. Laakso syntyy yleensä virtaavan veden tai jäätikön kaivertaessa kallioon uran. Laaksoa kutsutaan jokilaaksoksi, jos siinä virtaa edelleen joki.
Laaksot ovat aina olleet tärkeitä ihmisille etenkin niissä virtaavan joen vuoksi. Laaksojen reunat ovat myös suojelleet ihmisiä tuulelta ja muilta äärisäiltä sekä hyökkääjiltä.
Laaksot voidaan jakaa muotonsa perusteella V-laaksoihin, U-laaksoihin ja tasapohjaisiin laaksoihin.
V-laakso on kapea ja sen rinteet jyrkät. V-laakson synnyttää voimakas virta, joka kovertaa kallioon uran. V-laaksoja esiintyy vuoristoisilla seuduilla ja ylänköalueilla. Erityisen jyrkkäseinäistä, rotkomaista laaksoa kutsutaan kanjoniksi.
U-laaksossa on myös jyrkät rinteet, mutta ne loivenevat alhaalla, ja laakson pohja on leveä. U-laaksoja syntyy jokea tai V-laaksoa pitkin hitaasti liikkuvien jäätiköiden aiheuttamassa eroosiossa.
Tasapohjainen laakso on yleisin laaksotyyppi. Tasapohjaiset laaksot ovat vanhoja muodostelmia, jotka joki on aikoinaan kaivertanut. Ajan kuluessa niiden pohja on leventynyt ja joki on alkanut polveilla kun sen rinteet ovat murentuneet. Polveileva joki on edelleen leventänyt laaksonpohjaa. Tulvan sattuessa laaksosta tulee tulvatasanko.
V-laakso Pohjois-Carolinassa
U-laakso Himalajalla
Yosemitenlaakso Yosemiten kansallispuistossa
Fljótsdalur on melko laakea laakso Itä-Islannissa
Engstligenin laakso Sveitsissä
Thurjoen laaksoa Sveitsissä
Niilin laakso tulvii
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laakso Wikimedia Commonsissa
Laura Hämeen-Anttila

Laura Hämeen-Anttila (s. 20. joulukuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja.
Hämeen-Anttila on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa Turun Palloseuraa kaudella 2015–2016 ja helsinkiläistä EräViikinkejä kaudesta 2018–2019 alkaen. Hän on pelannut liigassa neljän kauden aikana 43 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia ja saanut kuusi syöttöpistettä, sekä kahdeksan pudotuspeliä ilman tehopisteitä. Hän solmi syksyllä 2021 EräViikinkien kanssa jatkosopimuksen mutta pitkästä loukkaantumisesta toipuessaan ei pelannut kaudella 2021–2022 liigassa. Hämeen-Anttilan kasvattajaseura on Kirkkojärven Loiske.
Jurmo

Jurmo
Kalastajakylä Jurmossa.
| --- | --- |
Sijainti:  Parainen Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Vesialue:  Saaristomeri
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  2,79 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  11
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jurmo on saari Saaristomerellä  13 kilometriä Utöstä koilliseen. Saari on Korppoon Jurmon kylän pääsaari ja kuuluu Paraisten kaupunkiin.
Jurmon saari on noin viisi kilometriä pitkä ja kilometrin leveä. Saarella on oma kirkko vuodelta 1846. Vakituisia asukkaita on kymmenkunta, mutta kesällä asukkaita on reippaasti enemmän.
Pitkulainen Jurmo syntyi jääkaudella ja on oikeastaan III Salpausselän kaukainen jatke. Jurmon maaperä onkin hyvin kivistä ja kivisyys jatkuu myös merenpinnan alle. Tälle sora- ja kivisaarelle onkin kehittynyt niin erikoisen rikas kasvi- ja eläinlajisto, että sitä pidetään Saaristomeren kansallispuiston arvokkaimpana kohteena. Osa Jurmosta kuuluu kansallispuistoon, mutta suurin osa maa- ja vesialueista on saaren neljän kantatilan omistuksessa.
Majoittuminen tapahtuu paikallisiin vuokramökkeihin ja leiriytyminen on suotavaa vain erikseen osoitetuille paikoille. Saaristomeren kansallispuiston Jurmon luontotuvassa Iurimassa voi tutustua saaren luonnosta ja historiasta kertovaan näyttelyyn.
Turun lintutieteellisen yhdistyksen lintuasema Korppoon Jurmossa on toiminut vuodesta 1962 lähtien. Lintuaseman päätavoitteina on rengastus, muutonseuranta ja lepäilijöiden laskenta.
Historia

Nimen Jurmo on arveltu tulevan suomenkielisestä nimestä Juurimaa. Jurmon varhainen maininta löytyy 1200-luvulta peräisin olevasta tanskalaisesta itineraariosta, jossa kuvataan purjehdusreittiä Tanskasta Rääveliin eli Tallinnaan.
Nykyisin enimmäkseen puuton Jurmo lienee aikoinaan ollut metsän peitossa. Kylän läheisyydessä on 1930-luvulla istutettu mäntymetsä ja etelärannalla merellinen tervaleppälehto, jossa kataja muodostaa läpipääsemättömiä tiheikköjä. Tarinan mukaan Jurmon metsä poltettiin asuimistoineen Kustaa Vaasan käskystä, koska lukuisat haaksirikot saaren läheisyydessä aiheuttivat huolta. Perimätiedon mukaan Staffasgåbbenin ja Lillstugåbbenin luona oli luola tai kivistä tehty koju, jossa muutaman saarelaisen onnistui säilyä tuholta. Tämä polttotarina selittäisi myös Jurmon karuuden ja mullan puutteen.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän Itämeren laivastolla oli Jurmon lentotukikohta lentoveneille.
Saaren itäpäässä kasvanut Jurmon mänty toimi pitkään maamerkkinä merenkulkijoille. Tarinan mukaan mänty oli ainoa puu, joka jäi jäljelle Kustaa Vaasan määräämästä täystuhosta, mutta 2003 suoritetut kairaukset määrittivät sen iäksi noin 180 vuotta. Mänty kuoli Pyryn päivän myrskyssä 2001 päähaaran katkeamiseen.
Jurmossa on asuttu jo keskiajalta lähtien. Korppoon seurakunnan kirkonkirjoissa jurmolaisia esiintyy vuodesta 1693 lähtien eli vanhimmissa säilyneissä kirjoissa. Jurmossa on oma merimieskirkko eli kappeli. Tiedetään, että kappelissa riippuvan votiivilaivan on veistänyt 1700-luvulla saarelle jäänyt merimies. Nykyisessä muodossaan kappeli on ollut vuodesta 1846 lähtien, mutta osa kappelin kalustoa kuten saarnatuoli on myöhempää perua. Vanhoja esineitä ovat myös Pyhää Annaa esittävä puuveistos sekä postilla, jonka kirjanpainaja Peter Hansson on painanut Turussa vuonna 1661.
Jurmolaiset saivat elantonsa kalastuksesta 1970-luvulle asti, mutta nykyisin pääosa tuloista saadaan matkailusta. Saarella onkin kuuluisa noin 80 venepaikan vierasvenesatama ja kesäkahvila/kioski. Yhteysalus M/S Eivor liikennöi saareen säännöllisesti Nauvon Pärnäisistä.
Museovirasto on määritellyt Jurmon kylän valtakunnallisesti merkittäväksi valtakunnalliseksi kulttuuriympäristöksi osana Länsi-Turunmaan ulkosaariston kyläasautusta.
Jurmossa toimitettiin Suomen viimeinen isojako vasta vuonna 1989.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jurmo Wikimedia Commonsissa
Jurmon veneilysivu sivustolla www.venesatama.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Arkivet: Om Jurmo (ruotsiksi)
Jurmon pohjoista rantaa.
M/S Aspö lähestyy Jurmon saarta.
Kaakkolammi (Jämsä, Hiukkaa)

| Kaakkolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°39′35″N, 24°50′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pääskylänjoen valuma-alue (35.76)
Laskujoki:  oja Nuottijärveen 
Järvinumero:  35.763.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,5 m  
Rantaviiva:  0,635 km  
Pinta-ala:  1,812 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKaakkolammi 
Kaakkolammi  on Keski-Suomessa Jämsässä Oksjärven ja Nuottijärven välissä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee kallioisen mäen länsipuolella rinteen alla soistuneessa painaumassa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 650 metriä. Järvi on metsäinen ja autio. Sinne ei tule tietä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Lahnajärven valuma-alueeseen (35.763) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy. Siihen on johdettu suo-oja ja sen laskuoja on kaivettu suorana ojana kohti koillista. Oja yhtyy ojitettuun suohon, joka laskee lännessä olevaan Nuottijärveen. Vaikka Oksjärven laskuoja ei ylety lampeen asti, valuvat ojanpäästä vedet lopulta siihen.
K. K. Aro

Kaarle Kustaa Aro, sukunimi vuoteen 1906 Ahlstedt (12. huhtikuuta 1876 Pusula – 17. tammikuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen rovasti, kirkkoneuvos ja opetusministeriön esittelijäneuvos.
Aron vanhemmat olivat talonomistaja Henrik Gustaf Ahlstedt ja Mariana Karolina Forsell. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja suoritti teologisen erotutkinnon 1903. Aro vihittiin papiksi 1917.
Aro oli Helsingin suomalaisen tyttökoulun jatko-opiston ja yliopistoon johtavain jatkoluokkain uskonnon ja historian opettajana 1905–1922. Hän oli sosiaaliministeriön raittiusosaston vt. päällikkönä 1922–1924 ja raittius- ja alkoholiasiain osaston osastopäällikkönä 1929–1935, opetusministeriön esittelijäneuvoksena 1935–1942 ja Kirkon keskusrahaston johtajana 1942–1947 sekä kirkkohallituksen jäsenenä 1944–1947. Aro sai rovastin arvon 1935.
Aro oli Raittiuden Ystävien sihteerinä 1922–1929 ja hän edusti Suomea Kööpenhaminassa vuonna 1923 pidetyssä kansainvälisessä raittiuskongresissa. Aro oli alkoholikomitean jäsenenä 1922–1926, alkoholistihuoltokomitean jäsenenä 1924—1926 ja raittiusopetuskomitean jäsenenä 1929–193l. Aro oli lisäksi Akateemisen raittiusliiton puheenjohtaja 1931-1932 ja Akateemisen raittiusseuran puheenjohtaja 1933–1938. Hän oli Raittiuden ystävien kunniajäsen. Aro laati raittiusopetusta ja alkoholistien huoltoa käsittelleitä kirjasia ja lehtiartikkeleita.
Kaarle Kustaa Aro oli naimisissa vuodesta 1930 filosofian maisteri Tyyne Maria Tyrnin (entinen Wink) kanssa.
Julkaisuja

Nimellä K. K. Aro:
Jeesus ja sosiaalinen kysymys. Uusmaalaisen ylioppilas-yhdistyksen kansantajuisia esitelmiä 1. Sarja, n:o 6. Helsinki 1903
Uskonnonopetus Hollannissa: S. A. Fries'in mukaan. WSOY 1906
Jeesuksen elämää esittävistä evankeliumiharmonioista. Vartija, Helsinki 1910
Mihin kieltolaki velvoittaa?. Edistysseurojen Kustannus Oy, Helsinki 1919
Suomen kirkon seurakuntatyön keskusliiton toiminta. Helsinki 1920
Nykyinen raittiustilanne ja kieltolain vaikutukset. Tekijä, Helsinki 1923
Raamattu ja raittius. Tekijä, Helsinki 1923
Luther ja raittius. Raittiuden ystävät, Helsinki 1924
Alkoholistien huolto. Raittiusviikkotoimikunta, Helsinki 1925
Onko alkoholikielto kasvatuksen ja lainsäädännön kannalta erehdys?. Helsinki 1926
Velvollisuutemme alkoholisteja kohtaan. Helsinki 1926
Raittiusolojen arvosteleminen juopumustilaston mukaan. Raittiusvaliokunta, Helsinki 1927
Yhteiskunnan suhtautuminen alkoholirikollisiin. Raittiuden ystävät, Helsinki 1927
Alkoholistien huolto: yhteiskunnan itsesuojelutoimintaa. Raittiuden ystävät, Helsinki 1928
Alkoholistihuolto ilman lain tukea ja lain tukemana. Raittiuden ystävät, Helsinki 1929
Raittiusliikkeen tehtävät ja mahdollisuudet nykyhetkellä. Tekijä, Helsinki 1932
Alkoholilainsäädäntömme vaikutus alkoholin käyttöön ja sen seurauksiin. Vammala 1934
Olutkysymys kansanraittiuden kannalta. Raittiuden ystävät, Helsinki 1934
Miten kirkko voi tukea raittiustyötä?: alustus Suomen 55. yleisessä raittiuskokouksessa Kemissä 5.7.1937. Raittiuden ystävät, Helsinki 1937
Alkoholismista ja alkoholisteista. Raittiuden ystävät, Helsinki 1938
Miten seurakunnat kykenevät täyttämään yhä lisääntyvät taloudelliset velvollisuutensa. Kirkon keskusrahasto, Helsinki 1943
Väinö Voionmaa raittiusmiehenä. Suomen akateeminen raittiusliitto, Helsinki 1947
Suomennoksia

Rudolf Handmann : Kristinusko ja Buddhalaisuus toisiinsa verrattuina; suom. K. K. Ahlstedt. Gummerus 1905
Kirjallisuutta

Juhlakirja K. K. Arolle hänen täyttäessään 60 vuotta 12.4.1936. Akateeminen raittiusliitto, Vammala 1936
Kamakuramaru

Kamakuramaru saapumassa Jokohamaan mukanaan neljän hyökkäyksessä Sydneyn satamaan kaatuneen sukellusvenemiehen tuhkat.
Kamakuramaru oli keisarillisen Japanin laivaston toisessa maailmansodassa käyttämä vuonna 1930 risteilyaluksena Chichibumaru vesillelaskettu joukkojenkuljetusalus.