stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Palsamipihta
Ulkonäkö ja koko

Palsamipihta kasvaa yleensä 8–20 metriä korkeaksi. Harvahaarainen latvus on leveähkö ja kartiomainen, harvempi kuin siperianpihdalla. Runko on väriltään harmaa ja sen kuoressa on pihkarakkuloita. Rungon kuori on nuorena sileä, vanhempana karhea. Kuluvan kesän kasvainranka on lyhyt- ja tummakarvainen, talvisilmut ovat pihkaisia, muodoltaan munanmuotoisia tai pallomaisia ja väriltään oranssivihreitä ja punalaikkuisia. Neulaset eli lehdet ovat pituudeltaan 15–25 mm ja leveydeltään 2 mm. Muodoltaan ne ovat tasasoukkia, siirottavat kampamaisesti sivuille ja paljastavat haararangan. Lehtien yläpinnalla on usein ilmarakoja ja alapinnalla on kaksi kapeaa hopeanvalkoista, tavallisesti kuusijonoista ilmarakojuovaa. Pihkatiehyet ovat syvällä lehtien sisällä. Lehdet katkeavat helposti taivutettaessa.
Palsamipihdan kukinto on käpy. Hedekukinnot ovat riippuvia, kun taas emikukinnot ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa palsamipihta kukkii toukokuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on perätön ja tylppäkärkinen, eivätkä sen peitinsuomut ole näkyvissä. Kooltaan käpy on 5–8 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat, mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Palsamipihta risteytyy helposti siperianpihdan (A. sibirica) kanssa kantalajien kasvaessa lähekkäin. Laji risteytyy myös virginianpihdan (A. fraseri) kanssa. Näiden risteymää kutsutaan vermontinpihdaksi (A. balsamea x fraseri).
Levinneisyys

Palsamipihta on pohjoisamerikkalaisista pihdoista laajimmalle levinnyt. Levinneisyysalue ulottuu Keski- ja Itä-Kanadasta Yhdysvaltojen koillisosiin ja etelään Appalakkien vuoristoon. Suomessa palsamipihta on harvinainen viljelykarkulainen, jota voi tavata villiintyneenä muutamin paikoin Etelä- ja Itä-Suomesta.
Elinympäristö

Palsamipihta kasvaa tuoreissa, keski- ja runsasravinteisissa metsissä sekä rehevissä, ohutturpeisissa korvissa.
Käyttö

Palsamipihtaa käytetään koriste- ja joskus myös viljelymetsäpuuna. Pietari Kalm toi ensimmäiset palsamipihdat Suomeen Amerikasta vuonna 1751.
Laji kuuluu Suomessa kestävimpiin pihtalajeihin siperianpihdan ohella ja se menestyy vyöhykkeillä I–VI (VIII). Palsamipihdasta on jalostettuja lajikkeita, kuten alle puolimetriä korkea kääpiöpalsamipihta 'Nana'.
Palsamipihtaa viljellään yleisesti muun muassa Pohjois-Amerikassa joulukuusipuuna.
Kanadalainen kirjailija Ernest Thompson Seton sanoo kirjassaan Kaksi partiopoikaa että palsamipihta on sopivin puu tuliporan tekoon eli silloin kun halutaan sytyttää tuli kahta puuta hankaamalla.
Hänen mukaansa nimenomaan chippewa-intiaanit käyttävät juuri palsamipihtaa tähän.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Palsamipihta (Abies balsamea)
Kasviatlas 2018: Palsamipihdan (Abies balsamea) levinneisyys Suomessa
Metla: Palsamipihta (Abies balsamea) (Arkistoitu – Internet Archive)
Arboretum Mustila: Palsamipihta (Abies balsamea) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Abies balsamea (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Abies balsamea (englanniksi)
USDA Forest Service: Balsam Fir (Abies balsamea) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Abies balsamea (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Abies balsamea:  Wikidata: Q428023  Wikispecies: Abies balsamea  BioLib: 2369  CoL: 63Z6Q  Ecocrop: 2551  EoL: 1061732  EPPO: ABIBA  EUNIS: 150699  FEIS: abibal  FNA: 233500002  GBIF: 2685383  GRIN: 635  iNaturalist: 54261  IPNI: 1084057-2  IRMNG: 10716877  ITIS: 18032  IUCN: 42272  MichiganFlora: 1916  MoBotPF: 284972  NatureServe: 2.152370  NCBI: 90345  NZOR: b6826306-f1d2-4117-9156-2b020da421b0  Observation.org: 113745  Open Tree of Life: 883527  Panartic Flora: 130101  PfaF: Abies balsamea  PPE: abies-balsamea  Plant List: kew-2609719  PLANTS: ABBA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:1084057-2  Tropicos: 24900050  uBio: 5948795  VASCAN: 7159  WisFlora: 2407  WFO: wfo-0000511004  Laji.fi: MX.37806 
Pinus balsamea:  Wikidata: Q17357252  CoL: 4J235  GBIF: 5284606  GRIN: 28419  IPNI: 325659-2  IRMNG: 11255312  ITIS: 183270  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:325659-2  Tropicos: 24900606  VASCAN: 17902  WFO: wfo-0000482342 
Palsamipihdan oksa
Palsamipihdan hedekukintoja
Palsamipihdan käpyjä
Pangongjärvi

| Pangongjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Kiinan kansantasavalta, Intia 
Paikkakunta:  Ladakh, Intia; Ngari, Tiibet, Kiina
Koordinaatit:  33°42′17″N, 78°45′00″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  4 241 m
Pituus:  134  km
Leveys:  5  km 
Pinta-ala:  690 km2 
Suurin syvyys:  328  m 
 fiPangongjärvi 
Pangongjärvi on murtovetinen järvi Intian ja Kiinan rajalla. Noin kolmasosa järvestä on Intian Ladakhissa ja kaksi kolmasosaa Tiibetin Ngarin prefektuurissa. Järvi on 4 241 metrin korkeudessa meren pinnasta.
Maantiede

Muodoltaan pitkä ja kapea järvi sijaitsee laaksossa Intian ja Kiinan rajalla Indusjoen yläosan valuma-alueella Karakorumin vuoriston itäosassa. Intia hallitsee noin kolmasosaa järvestä sen länsiosissa ja Kiina sen muuta osaa idässä. Aluehallinnollisesti Intian puoleinen osa on Lehin piirikuntaa Ladakhin territoriossa. Kiinan puoleinen osa on Tiibetin autonomisen alueen Rutongin piirikuntaa.
Järven länsiosassa Intian puolella siihen laskee lähteistä ja lumen sulamisesta alkunsa saavaa jokea. Järvestä sen länsiosassa vesi laskee Shyokjokeen, joka itsessään on Induksen sivujoki. Järvessä on murtovetisiä ja suolavetisiä alueita, sekä niiden viereisiä kosteikkoja. Järven muinaisista pohjakerrostumista löydettyjen limakotilojen jäänteiden perusteella järven vesi on ollut joskus makeavetistä. Järven vesi on suolaisuuden ohella myös hyvin emäksistä.
Maantiede > Luonto

Järvi on tärkeä pesimäalue monille vesilinnuille, kuten ruostesorsille. Järvellä esiintyy runsaasti muuttavia tiibetinhanhia, jotka mahdollisesti myös lisääntyvät järvellä. Mustakaulakurki ei tiettävästi lisäänny järvellä, mutta joillakin sen lähialueilla. Pangongjärvellä saattaa olla merkitystä pysähdyspaikkana ja ravinnon etsinnän kannalta.
Järven ympäristössä on runsaasti laajemmallekkin alueelle tyypillistä eläimistöä. Paikalla esiintyy esimerkiksi kiangi, lumileopardi, argaali, baraali, tiibetingaselli, tiibetinsusi, kettu, himalajanpika ja himalajanmurmeli.
Kaloja järvessä ei esiinny lainkaan. Eläinplanktonia edustavat vain Diaptomus-suvun hankajalkaiset.
Historia

Järven lähiseudun asukkaat ovat tiibetiläisiä paimentolaisia, joita kutsutaan changpoiksi. Heidän perinteiseen elinkeinoonsa on kuulunut jakkien ja vuohien paimennus vuoriston laidunalueilla.
Kiina ja Intia ovat kiistelleet ja myös ottaneet suoraan yhteen järvellä liittyen maiden kiistaan rajojensa kulusta. Rajoja ei olla koskaan määritelty tarkasti. Maat kävivät suoran sodan vuonna 1962 ja vaikka sota päättyi, kiista rajoista ei ratkennut. Molemmat maat ovat keskittäneet joukkojaan järven etelä- ja pohjoispuolelle.  Ajoittain ne ovat käyneet keskenään yhtenottoja, joissa on ollut myös kuollonuhreja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pangongjärvi Wikimedia Commonsissa
Panionion

| Panionion> Πανιώνιον.Sijainti |
| --- | --- |
 Panionion
Koordinaatit:  37°42′07″N, 27°19′42″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Samsun Dağı -vuori, Akçakonak, Söke, Aydın (alkuperäinen) Güzelçamli, Aydın (myöhempi)
Historia
Tyyppi:  pyhäkkö
Ajanjakso:  n. 600-luku eaa./540 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Joonia
Kaupunki:  Priene
Infobox OKNimi-testi OK: 
Panionion (myös Panjonion; m.kreik. Πανιώνιον, Paniōnion; lat. Panionium) oli antiikin aikainen Poseidon Helikoniokselle omistettu pyhäkkö Jooniassa, nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi Prienen poliksen alueella ja toimi Joonian liiton keskuksena.
Pyhäkkö sijaitsi ilmeisesti alun perin Mykale-vuorella lähellä nykyistä Akçakonakin kylää ja myöhempinä aikoina lähempänä rannikkoa lähellä nykyistä Güzelçamlin kaupunkia.
Maantiede

Panionion sijaitsi alun perin arkaaisella kaudella Mykale-vuorella (nyk. Samsun Dağı, Dilek Dağı), joka jakoi Joonian alueen kahtia pohjois- ja eteläosaan. Herodotoksen mukaan pyhäkkö oli vuoren pohjoisrinteessä. Sen sijaintipaikaksi on ehdotettu vuorijonon itäosassa olevaa Çatallar Tepe -nimistä huippua (37°42′07″N, 27°19′42″E), jonka korkeus on noin 780 metriä merenpinnasta laskettuna ja josta on avautunut näköala Jooniaan sekä vuoren pohjois- että eteläpuolella. Prienen kaupunki sijaitsi saman vuoren toisella puolella eli etelärinteessä noin 15 kilometrin päässä. Panionionin seutu oli antiikin aikana prieneläisten ja samoslaisten kiistelyn kohteena, mutta itse pyhäkkö kuului prieneläisille.
Panionia siirrettiin sen historian aikana (katso alla). Myöhempien aikojen Panionion sijaitsi kukkulalla noin kilometrin itäkaakkoon nykyisestä Güzelçamlista (37°42′46″N, 27°14′05″E). Kukkula on tunnettu uuden ajan kreikkalaisajalla nimellä Profítis Ilías siellä olleen profeetta Elialle omistetun kappelin mukaan, ja nykyisin se tunnetaan nimellä Otomatik Tepe. Tämä sijainti vastaa paremmin Strabonin antamaa kuvausta, jonka mukaan pyhäkkö sijaitsi kolme stadioninmittaa eli alle 600 metriä sisämaahan rannikosta. Nykyisin etäisyys on noin yksi kilometri rannikon siirtymisen jälkeen. Stefanos Byzantionlainen on ainoa, joka kutsuu paikkaa kaupungiksi ja vieläpä mainitsee sen asukkaiden käyttämän etnonyymin Paniōnios. Tämä jälkimmäinen paikka on nykyisin tunnetumpi Panionionin arkeologinen kohde.
Historia

Panionion toimi Joonian liiton eli Vähän-Aasian rannikkoseudun kahdentoista joonialaisen poliksen liiton keskuksena arkaaiselta kaudelta 600-luvulta eaa. lähtien. Liiton jäsenkaupungit pitivät siellä yhteiset kokouksensa. Samalla pyhäkön kultti yhdisti kaupunkeja. Siellä uhrattiin Poseidon Helikoniokselle ja vietettiin vuosittaista Panionia-juhlaa. Juhlan järjestäminen oli prieneläisten vastuulla, ja pyhäkön pappeudet oli varattu prieneläisille miehille. Pyhäkön nimi tarkoittaa ”Kaikkien joonialaisten [paikkaa]”.
Panionionin Poseidonin kultti perustui oletettavasti paikalliseen kaarialaiseen, joonialaisten kreikkalaisten saapumista edeltäneeseen kulttiin, jossa uhrattiin härkiä. Sen keskuspaikka oli Mykale-vuorella sijainnut Melian kaupunki. Joonialaiset tuhosivat Melian niin kutsutussa Melian sodassa 600-luvulla eaa., samaan aikaan jolle ajoittuvat ensimmäiset varmemmat tiedot Joonian liiton olemassaolosta. Joonialaiset ilmeisesti ottivat Melian kultin osaksi omaa kulttiaan, jonka keskuksen Panionionin perustivat samalle paikalle. Panionionin pyhäkkö rakennettiin Melian raunioille noin vuonna 540 eaa.
Persialaiset tuhosivat pyhäkön arkaaisen kauden lopulla vuonna 494 eaa., vain noin 50 vuotta sen rakentamisen jälkeen. Panionia-juhlat siirrettiin Efesoksen lähelle viimeistään klassisella kaudella noin vuonna 426/425 eaa., missä ne tunnettiin nimellä Efesia. Lopulta juhlat palautettiin takaisin Mykale-vuorelle. Tämän on ehdotettu tapahtuneen noin vuonna 373 eaa.
Pyhäkkö perustettiin uudelleen ja uuteen paikkaansa klassisen kauden lopulla 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla, viimeistään Aleksanteri Suuren valloitusten jälkeen. Se ei kuitenkaan koskaan noussut yhtä merkittäväksi kuin aiemmin. Uusi pyhäkkö ei ilmeisesti valmistunut koskaan kokonaan, vaan jäi vaatimattomaksi, ja on myös ehdotettu, ettei sitä koskaan edes käytetty ennen kuin se jo hylättiin.
Güzelçamlin läheltä löydettiin Panionioniin viitannut piirtokirjoitus jo vuonna 1673. Theodor Wiegand löysi myöhemmän Panionionin lähistöltä vuonna 1900. Sen arkeologiset kaivaukset suoritettiin G. Kleinerin ja P. Hommelin johdolla vuonna 1958. Se esitettiin pitkään alkuperäisenä Panionionina, vaikka paikalta ei löytynyt arkaaista aineistoa. Todennäköisemmän alkuperäisen arkaaisen Panionionin löysi kuitenkin arkeologi Hans Lohmann myöhemmin vuonna 2004. Alexander Herda on kuitenkin kyseenalaistanut tulkinnan, ja ehdottanut paikkaa Mykalessoksen eli Mykalen kaupungin paikaksi.
Rakennukset ja löydökset

Alkuperäinen paikka
Çatallar Tepeltä on löydetty jäänteitä kaarialaisesta asutuksesta 600-luvulta eaa. sekä arkaaisesta joonialaista tyyliä edustaneesta temppelistä. Se oletetaan kaarialaisen Melian paikaksi ja samalla alkuperäisen Panionionin paikaksi.
Temppelin pituus oli noin 28,8 metriä, mikä tekee siitä suunnilleen hekatompedon-temppelin. Siinä oli pronaos, jonka syvyys oli noin 8,7 metriä ja jonka kaksi neljän pylvään riviä jakoi kolmeen laivaan, sekä naos eli cella, jonka koko oli noin 8,1 × 7,6 metriä ja jonka sisällä oli kaksi pylvästä. Temppelin länsipäässä oli vielä kolmas huone, jonka pituus oli noin 10,4 metriä ja jonka keskellä oli rivissä kolme pylvästä. Näin temppelin sisällä oli yhteensä 13 pylvästä, kun taas sen ulkopuolella ei ollut peristasista. Rakennuksen korkeus on ollut noin kuusi metriä. Temppeliä on verrattu malliltaan Naksoksen Dionysoksen pyhäkköön.
Paikalta on löydetty myös muun muassa laajat muurit, jotka ympäröivät noin viiden hehtaarin kokoisen alueen, ja joiden paksuus on ollut noin kolme metriä. Löytöihin lukeutuu myös lukuisten talojen jäänteitä sekä keramiikkaa arkaaiselta kaudelta. Paikalta tehtyjä löytöjä esittelee Aydınin arkeologinen museo.
Myöhempi paikka
Myöhemmässä paikassa lähellä Güzelçamlia ollut pyhäkköalue eli temenos-alue oli ympäröity muurilla, ja sen sisäänkäynti oli länsipuolelta. Pyhäkössä oli Poseidonille omistettu alttari, jonka koko oli noin 17,5 × 4,3 metriä. Pyhäkköalueella ei ollut temppeliä, eikä sellaista mainita myöskään antiikin lähteissä. Kaivajat ajoittivat alttarin 500-luvulle eaa., mutta nykyisin tämä on kyseenalaistettu.
Lisäksi alueelta on löydetty Joonian liiton kokouspaikka, joka muistutti pientä, puolikaarenmuotoista kreikkalaista teatteria. Se sijaitsi kukkulan lounaisrinteessä varsinaisen pyhäkköalueen ulkopuolella, noin 50 metriä lounaaseen alttarista, ja avautui länteen päin. Rakennusta on kutsuttu ”buleuterioniksi”. Sen halkaisija oli noin 32 metriä, ja siinä oli 11 penkkiriviä, jotka oli osaksi kaiverrettu kallioon. Rakennelman jäänteet on ajoitettu noin vuoteen 300 eaa., ja siinä on joitakin yhtäläisyyksiä samaan aikaan rakennettuun Prienen teatteriin. Penkkirivien jäänteistä on kuitenkin päätelty, että se jäi keskeneräiseksi.
Arkaaisen Panionionin paikaksi oletetun Çatallar Tepen kaivauksissa löydetyn temppelin pronaoksen ennallistus. Aydınin arkeologinen museo.
Paradejäätikkö

Paradejäätikkö on (engl. Parade Glacier) Cumberlandin niemimaalla, Auyuittuqin kansallispuistossa, Baffininsaarella sijaitseva jäätikkö ja osa suurta Pennyjäätikköä. Itse saari kuuluu hallinnollisesti Kanadalle ja on osa Nunavutin territoriota.
Panimo

1500-luvun panimo.
Panimoiksi kutsutaan oluita valmistavia yrityksiä ja paikkaa, jossa olutta valmistetaan. Suurimmat panimoalan yritykset ovat monikansallisia suuryrityksiä, jotka ovat 2000-luvulla laajentuneet voimakkaasti yritysostojen ja -fuusioiden ansiosta.
Erityyppisiä panimoita

Panimot vaihtelevat kokonsa ja valmistamiensa oluttyyppien määrän mukaan suuresti. Pienimmät valmistavat muutamia kymmeniä tynnyreitä vuodessa, suurimmat ovat monikansallisia konserneja, joiden valmistusmäärä on miljoonia tynnyreitä vuosittain.
Usein käytettyjä nimityksiä panimoille ovat:
pienpanimo (engl. microbrewery) – 1900-luvun lopulla annettu nimitys pienelle panimolle
panimoravintola (engl. brew pub) – panimo, jonka olut valmistetaan pääosin samassa paikassa, jossa se myydään asiakkaille. Yleensä kyseessä on pub tai ravintola. Jotkut panimoravintolat myyvät oluttaan myös muihin ravintoloihin.
contract brewery (”sopimusvalmistuttaja”, ei vakiintunutta suomenkielistä termiä) – yritys, joka vuokraa panimon oluenvalmistusta varten. Contract brewer yleensä huolehtii oluiden markkinoinnista, myynnistä ja levityksestä, valmistava vuokrapanimo (jota harhaanjohtavasti joskus kutsutaan myös englanniksi nimellä contract brewer) panee ja pullottaa oluen. Tunnettuja vuokrapanimoita ovat muun muassa belgialaiset Proef ja Strubbe.
alueellinen panimo (engl. Regional brewery, termi käytössä Isossa-Britanniassa) – panimo, joka tuottaa olutta tietylle maantieteelliselle alueelle. Nykyaikana oluen jakelu on helpompaa ja termi on menettämässä merkityksensä.
craft brewer (”käsityöläispanimo”, ei vakiintunutta suomenkielistä termiä) – pienpanimon synonyymi, panimo, joka panee ”käsin tehtyä olutta” (yhdysvaltalainen termi craft beer). Tällaiseksi määritellään usein täysmallasolut, jota tehdään pieniä määriä kerrallaan.
makropanimo (engl. Macrobrewery ) tai megapanimo (engl. Megabrewery), negatiivissävyinen termi isolle panimolle, pienpanimon vastakohta.
Panimoita > Kansainväliset

Maailman kolme suurinta panimokonsernia ovat:
Anheuser-Busch InBev (Belgia)
Heineken (Alankomaat)
Carlsberg (Tanska)
Heinäkuussa 2008 ilmoitettiin InBevin ostavan 52 miljardilla dollarilla yhdysvaltalaisen maailman kolmanneksi suurimman panimon Anheuser-Buschin. Kaupan tuloksena syntyi uusi maailman suurin panimoalan yritys. Vuonna 2016 Anheuser-Busch InBev osti siihen asti toiseksi suurimman panimokonsernin, kilpailijansa belgialaisen SABMillerin yli 100 miljardilla dollarilla.
Panimokonsernit ovat saaneet näkyvyyttä olutbrändeilleen muun muassa jalkapallojoukkueiden ja -turnausten sponsoreina. Heineken on toiminut pitkään jalkapallon Mestareiden liigan sponsorina ja Anheuser-Busch InBev on tukenut jalkapallon MM-kisoja.
Panimoita > Panimot Suomessa

Vielä 1700-luvun lopulla Suomessa olutta sai myydä vapaasti lähes kuka tahansa maistraatin luvalla. Tilanne muuttui kun Helsingin maistraatti päätti perustaa oluen ja kaljan panimon. Siltä yksinoikeudet myytävien mallasjuomien valmistukseen osti Nikolai Sinebrychoff vuonna 1819. Hänen nimeään kantava panimo on edelleen toiminnassa. Sinebrychoff siirtyi kokonaan Carlsbergin omistukseen vuonna 1999. Panimoteollisuus kasvoi 1800-luvun jälkeen ja Suomessa oli 114 panimoa vuonna 1882.
Suomen Panimoteollisuus Yhdistys perustettiin Hotelli Kämpissä 1. marraskuuta 1902. Ennen kieltolain voimaantuloa raittiusaate oli voimissaan. Olutpanimoiden toimintamahdollisuuksia kavennettiin veronkorotuksilla. Mallasveroa korotettiin kahdeksankertaiseksi vuosina 1907–1909. Oluen sijaan kaljaa valmistavat kaljapanimot saivat sen sijaan valmistaa mietoja mallasjuomia (2,5 tilavuusprosenttia) verovapaasti ilman viranomaisvalvontaa. Vuonna 1912 Suomessa oli 60 olutpanimoa. Väliaikainen kieltolaki tuli voimaan syyskuussa 1917 ja virallinen kesäkuun alussa 1919.
Kieltolain kumosi eduskunta neuvoa-antavan kansanäänestyksen jälkeen, mikä järjestettiin joulukuussa 1931. Uuden väkijuomalain mukaan väkijuomiksi määriteltiin kaikki aineet, jotka sisälsivät yli 2,25 painoprosenttia alkoholia. Niiden valmistus, maahantuonti ja kauppa oli valtion väkijuomayhtiön Oy Alkoholiliike Ab:n yksinoikeus. Alkoholiliikkeet avattiin Suomessa 5. huhtikuuta 1932 kello 10. Keväällä 1932 Alkoholiliike myönsi oluen valmistusoikeuden 44 panimolle. Lain mukaan alkoholiliike sai harjoittaa vähittäismyyntiä vain kaupungeissa ja kauppaloissa. 1950-luvun alussa verollisia mallasjuomia valmisti 28 tehdasta.
Uusi alkoholi- ja keskiolutlaki tuli voimaan 1969 taaten myyntioikeudet lähes 18 000 elintarvikeliikkeelle. Panimoala keskittyi Suomessa ja vuonna 1973 kolme suurinta panimoa valmisti 83 % tuotannosta. Yrityskauppojen seurauksena seuraavan vuosikymmenen vaihteessa jäljellä olivat enää Hartwall, Sinebrychoff ja Olvi. Vuoden 1995 alkoholilaissa Alkolta poistettiin monopolioikeudet vähittäismyyntimonopolia lukuun ottamatta. Tämän jälkeen Suomeen on kolmen suuren panimon ohella toiminut pienpanimoita. Niistä vanhin on vuonna 1987 sahdin valmistuksen aloittanut Lammin Sahti ja suurin vuonna 1995 perustettu Laitilan Wirvoitusjuomatehdas. Sadas pienpanimo sai valmistusluvan toukokuussa 2018.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sivusto panimoista ympäri maailman
Suomenpienpanimot.fi
Modernin norjalaisen pienpanimon Nøgne Ø:n laitteistoa.
Laitilan Wirvoitusjuomatehdas on Suomen neljänneksi suurin panimo ja suurin pienpanimo.
Papperslyktan

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Papperslyktan oli Helsingissä vuosina 1858–1861 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden perusti Morgonbladetin entinen toimittaja August Schauman, joka halusi tuulettaa ilmapiiriä eurooppalaisessa liberalistisessa hengessä. Se oli luonteeltaan Helsingfors Tidningarin ja Litteraturbladin sekoitus ja tyyliltään rohkea journalistinen kokeilu. Schauman kirjoitti eri aloja käsittelevät katsauksensa neljän eri nimimerkin suojassa. Pääkirjoituksia vastasivat ihannetyttö Rustikalle lähetetyt kirjeet. Ulkonaisesti Papperslyktan muistutti aikakauslehteä, mutta oli sisällöltään hyvin ajankohtainen.
Papperslyktan tuli kuuluisaksi Schaumanin ja Snellmanin välisestä kielipolemiikista, joka lopulta meni henkilökohtaisuuksiin ja levisi muihinkin lehtiin. Vuoden 1861 alusta kiistelyyn väsynyt Schauman siirtyi Topeliuksen tilalle Helsingfors Tidningarin toimittajaksi. Hänen jälkeensä lehdestä tuli voimistuvan liberaaliryhmän äänenkannattaja ja Helsingfors Dagbladin edelläkävijä.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 945 kappaletta vuonna 1859. Schaumanin jälkeen sen toimittajina työskentelivät Edvard Bergh ja Robert Lagerborg.
Aiheesta muualla

Papperslyktan Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Pantenoli

| Pantenoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,4-dihydroksi-N-(3-hydroksipropyyli)-3,3-dimetyylibutanamidi
CAS-numero:  16485-10-2
PubChem CID:  4678
SMILES:  CC(C)(CO)C(C(=O)NCCCO)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H19NO4
Moolimassa:  205,252 g/mol
Tiheys:  1,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  562,3 g/l (22 °C)
Pantenoli (C9H19NO4) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kosmetiikassa kosteuttavana ainesosana ja haavojen parantumista nopeuttavissa voiteissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pantenoli on väritöntä ja hyvin viskoosia nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen ja etanoliin ja vähäisessä määrin dietyylieetteriin. Yhdiste on kiraalinen ja sen R(+)-enantiomeeria kutsutaan dekspantenoliksi. R(+)-enantiomeerin kiertokyky vesiliuoksessa on +29,5. Pantenoli hydrolysoituu vahvojen happojen ja emästen vaikutuksesta. Ihmiselimistössä se hapettuu pantoteenihapoksi.
Valmistus ja käyttö

Pantenolia valmistetaan pantolaktonin ja 3-aminopropanolin välisellä reaktiolla. Tuote puhdistetaan tislaamalla hyvin alhaisessa paineessa. Pantenolia käytetään kosmetiikkatuotteissa kuten voiteissa ja shampoissa kosteuttavana ainesosana ja se myös lisää ihon joustavuutta. Yhdiste stimuloi ihon pintakerroksen solujen kasvua ja tämän vuoksi sitä käytetään palovammojen ja haavojen hoitoon käytetyissä voiteissa. Se myös vähentää haavojen ja palovammojen kutinaa. Pantenolia käytetään joko raseemisena seoksena tai puhtaana R-enantiomeerina eli dekspantenolina.
Aiheesta muualla

DrugBank: Panthenol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): DL-Panthenol (englanniksi)
Pampa

Pampa levittäytyy Argentiinan, Uruguayn ja Brasilian alueelle Etelä-Amerikassa.
Pampaa Argentiinassa.
Pampaa Brasiliassa.
Phytolacca dioica on pampan kotoperäinen puulaji.
Pampa on aroalue Argentiinan itäosissa, Uruguayssa ja Brasilian eteläkärjessä. Pampan tyypillisimmät kasvit ovat pensaat ja ruohot. Usein toistuvat ruohikkopalot estävät korkeamman metsän kasvun.
Etymologia

Nimi pampa juontuu ketšuan kielen pengertä tai avaraa tilaa tarkoittavasta sanasta bamba.
Maantiede

Pampan pinta-ala on noin 750 000 neliökilometriä. Suurin osa pampasta on Argentiinassa.
Pampa sijaitsee 27. ja 38. eteläisen leveysasteen välillä. Se rajoittuu etelässä Coloradojokeen ja pohjoisessa Gran Chachon metsiin. Idässä pampan rajana on Atlantin valtameri ja lännessä Andien aluskukkulat. Pampa on enimmäkseen tasankoa, joka nousee loivasti kohti länttä aina 708 metrin korkeuteen merenpinnasta. Pampan koillisosissa on ylänköä ja eteläosissa kukkuloita.