stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Federica Mogherini
Poliittinen ura Italiassa > Ulkoministerinä

Mogherini nimitettiin ulkoministeriksi Matteo Renzin hallitukseen helmikuussa 2014. Hän oli tuossa virassa kolmas nainen ja myös toinen nainen peräkkäin, edeltäjänsä Emma Boninon jälkeen. Hänen arvioitiin olleen kokemattomampi kuin edeltäjänsä olivat olleet. Ulkoministerinkautensa aikana Mogherini vieraili muun muassa kriisialueilla Gazassa ja Ukrainassa.
Italia oli esittänyt keskusteluja South Stream -kaasuputken rakentamiseksi Mogherinin vierailtua Moskovassa heinäkuussa 2014. Myöhemmin Mogherini ilmoitti myöhemmin heinäkuussa, ettei Italia vastustakaan lisäpakotteita Venäjälle kaasuputkeen liittyen. Mogherini ilmaisi vastustavansa sotilaallista ratkaisua Ukrainan kriisiin ja muistutti venäjänkielisen vähemmistön oikeuksista. Elokuussa Mogherini pyysi Euroopan unionin korkeaa edustajaa Catherine Ashtonia kutsumaan koolle ylimääräisen kokouksen Irakin kurdien tukemisesta. Mogherini sanoi Isisin etenemisen pysäyttämisen olevan ”äärimmäinen välttämättömyys” ja toivoi tukea Kurdistanille, mutta ei kannattanut sotilaallista väliintuloa.
Korkea edustaja > Nimitys

Vuoden 2014 europarlamenttivaalien jälkeen Renzi esitti Mogherinia Euroopan unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkeaksi edustajaksi. Silloisen korkean edustajan Catherine Ashtonin seuraajaksi toivottiin naista ja sosiaalidemokraattia, ja Mogherini täytti nämä epämuodolliset vaatimukset. Sosiaalidemokraattiset puolueet asettuivat tukemaan Mogherinia. Italian demokraattinen puolue oli saanut eniten paikkoja Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmässä, mikä edisti Italian esitystä.
Esitys Mogherinista korkeana edustajana sai myös vastustusta. Mogherinia pidettiin liian kokemattomana virkaan. Mogherini vastasi kritiikkiin vedoten asemaansa G7-maan ulkoministerinä ja pitkään kokemukseen ulkopolitiikassa ministerinviran ulkopuolelta. Häntä pidettiin myös liian nuorena virkaan, vaikka hän on kaksi vuotta häntä esittänyttä Renziä vanhempi. Erityisesti Itä-Euroopan maat esittivät huolensa Mogherinin mahdollisesta heikkoudesta suhteessa Venäjään. Tätä kritiikkiä vahvistivat myös Italian taloussuhteet Venäjään ja maan Venäjä-myönteisyys Ukrainan kriisin pakoteasioissa muun muassa South Stream -kaasuputken tukemisen muodossa. Puola esitti Mogherinin sijasta Radosław Sikorskia, jota Länsi-Euroopan maat pitivät taas liian kriittisenä Venäjää kohtaan. Suomen puolustusministeri Carl Haglund kritisoi Mogherinin kokemattomuuden ja vahvuuden puutteen lisäksi puoluepoliittista blokkiutumista. Italia otti myöhemmin kovemman suhtautumisen Venäjää kohden, minkä lisäksi Venäjää arvostelleen puolalaisen Donald Tuskin valinta Eurooppa-neuvoston puheenjohtajaksi lievensivät kritiikkiä Mogherinin nimitystä kohtaan. Italian ja pääministeri Renzin tuki Mogherinille oli voimakasta, ja Italia vaati äänestystä, jos Mogherinia ei voitaisi nimittää tavanomaisella konsensuksella.
Eurooppa-neuvosto valitsi Mogherinin korkeaksi edustajaksi 30. elokuuta 2014. Päätös oli lähes yksimielinen, koska vain Liettuan presidentti Dalia Grybauskaitė jätti äänestämättä Mogherinin hyväksi.
Korkea edustaja > Iranin ydinsopimus

Mogherinilla oli keskeinen rooli Iranin ydinohjelmaa koskevan kansainvälisen sopimuksen neuvotteluissa. Hän sai edeltäjältään Ashtonilta johdettavakseen Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston ja Saksan muodostaman kokonaisuuden ydinsopimuksen neuvotteluissa. Ashton oli luonut hyvät suhteet Iranin ulkoministeri Mohammad Javad Zarif kanssa, joten Mogherini pystyi jatkamaan Ashtonin työtä neuvotteluiden ministeritapaamisissa. Mogherini nimitti Ashtonin erityisneuvonantajakseen. Ashton sekä Astonin ja Mogherinin sijainen Helga Schmid osallistuivat diplomaattisiin neuvotteluihin.
Mogherini sai pitkittyneiden ja osin tunteellisten neuvotteluiden aikana kehuja tunnollisuudestaan ja hyvistä kommunikaatiotaidoistaan. Iranin edustajat eivät kätelleet Mogherinia tai muita neuvotteluihin osallistuneita naisia, mutta nimettämön virkamiehen mukaan sukupuoli ei neuvotteluissa ollut ongelma iranilaisille. Kun Mogherini oli heinäkuussa 2015 uhannut keskeyttää pitkittyneet neuvottelut, Iranin ulkoministeri Zarif oli tiuskaissut hänelle: ”Älä ikinä uhkaa iranilaista”.
Mogherini ja Iranin ulkoministeri Zarif ilmoittivat virallisesti osapuolten päässeen sopimukseen 14. heinäkuuta 2015 Wienissä. Mogherini kommentoi yhteisessä tiedotustilaisuudessa sopimuksen olevan ”toivon merkki maailmalle”. Mogherini vieraili Teheranissa kaksi viikkoa myöhemmin keskustelemassa sopimuksen käytännön toteuttamisesta. Vierailun seurauksena Iran ilmoitti aloittavansa neuvottelut Euroopan unionin kanssa niiden suhteiden lähentämisestä ja muun muassa ihmisoikeuksista. Norjalainen Nobelin rauhanpalkintoihin perehtynyt historijoitsija Asle Sveen piti Mogherinia ja Zarifia todennäköisimpinä rauhanpalkinnon saajina vuonna 2017.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump ilmoitti vuonna 2017 Yhdysvaltojen irtisanoutuvan ydinsopimuksesta. Mogherini asettui Trumpia vastaan ja puolusti sopimusta voimakkaasti. Hän väitti ydinsopimuksen olevan toimiva ja tärkeä Euroopan turvallisuudelle. Mogherini kiisti Yhdysvaltojen oikeuden kumota sopimuksen yksipuolisesti ja ilmoitti Euroopan unionin jatkavan sopimuksen noudattamista. Mogherini lupasi taloudellista tukea eurooppalaisille yrityksille sen jälkeen kun Yhdysvallat ilmoitti sanktioista kauppaa Iranin kanssa käyville yrityksille. Myöhemmin Mogherini vaati Irania pysymään sopimuksessa Yhdysvaltojen toimista huolimatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Federica Mogherini Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Catherine Ashton | Unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja 2014–2019 | Seuraaja: Josep Borrell |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Emma Bonino | Italian ulkoministeri 2014 | Seuraaja: Paolo Gentiloni |
Mogherini keskustelemassa Barack Obaman, Angela Merkelin ja muiden kanssa Naton huippukokouksessa syyskuussa 2014.
Mogherini (pöydän päässä) Iranin ydinsopimuksen neuvotteluissa Wienissä vuonna 2015.
Augusta af Heurlin

Augusta af Heurlin
Augusta Helena af Heurlin (o.s. Bergbom; 6. tammikuuta 1847 Vaasa – 3. syyskuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen järjestöaktiivi 1900-luvun vaihteen molemmin puolin.
Af Heurlinin vanhemmat olivat senaattori Johan Erik Bergbom ja Fredrika Juliana Roschier. Hänen sisaruksiaan olivat Kansallisteatterin perustajat Kaarlo ja Emilie Bergbom sekä senaattori Ossian Wuorenheimo. Augusta af Heurlinin puolisona oli vuodesta 1871 kirjapainonomistaja Lars Oskar Wilhelm af Heurlin, joka kuitenkin kuoli jo neljä vuotta myöhemmin. Heidän kolme lastaan olivat pankinjohtaja Lauri af Heurlin, laulunopettaja Paula af Heurlin ja valtiopäivämies Maunu af Heurlin.
Heurlin liittyi 1880-luvulla Suomen Naisyhdistykseen ja johti Naisyhdistyksen vuonna 1900 perustamaa valmistavaa ammattikoulua. Hän oli vuonna 1911 kutsumassa eri naisyhdistyksiä perustamaan Suomen Naisten Kansallisliittoa. Hän toimi Raittiuden Ystävien keskushallituksessa vuosina 1886–1887 ja oli organisoimassa ensimmäisten eduskuntavaalien yhteydessä järjestettyä keräystä, jonka tuotto suunnattiin keuhkotautiparantoloiden rakentamiseen. Keräys toteutettiin Raittiuden Ystävien nimissä. Kun keräys onnistui, sen varojen käytöstä ja kasvattamisesta huolehtimaan perustettiin ”Toimikunta vähävaraisten keuhkotautisten hyväksi” -järjestö, jonka jäsenenä af Heurlin toimi 1907–1918.
Vuonna 1905 Heurlin perusti Koulukeittoyhdistyksen huolehtimaan, että kansakoululaisille pyrittäisiin tarjoamaan koulussa lämmin keitto, sillä varsinkin syrjäseutujen lapsilla oli pitkien koulumatkojen vuoksi vaikeuksia. Heurlinin täyttäessä 70 vuotta 1917 hänen kunniakseen vietettiin kansalaisjuhla ja perustettiin hänen nimeään kantava rahasto. Heurlin lahjoitti varat Koulukeittoyhdistykselle. Yhdistyksen toiminnan hiipuessa varat siirtyivät 1923 Suomalaiselle Konkordia-liitolle ja vuonna 1955 rahasto yhdistettiin Paula af Heurlinin rahastoon.
Af Heurlinin koti Helsingissä osoitteessa Yrjönkatu 13 tunnettiin 1800-luvun lopulla Suomalaisen Puolueen johtajien kokoontumispaikkana.
Anthony Raftery

Anthony Raftery, Antoine Ó Raifteiri, Antaine Raiftearaí eli Antaine Ó Reachtubhra (n. 1784 – lokakuu–joulukuu 1835) oli irlantilainen iirinkielinen kansanrunoilija.
Raftery syntyi Cill Liadáinissa (engl. Killedan) Mayon kreivikunnassa ja sairastui lapsena isorokkoon, johon kuoli perheen yhdeksästä lapsesta kahdeksan ja Anthony sokeutui. Hän hankki elannon kerjäämällä ruokaa laulamalla, mutta sokeana hän eli elämänsä suuressa köyhyydessä ja kurjuudessa Mayon ja Galwayn kreivikuntia kierrellen. Hänellä oli jonkin aikaa vaimo tai tyttöystävä nimeltä Siobhán, jonka kanssa hän sai pojan ja tyttären. Pojasta tuli viulunsoittaja sirkukseen.
Raftery kuoli vuonna 1834. Vanhoilla päivillään hän ehti kuulla Daniel O'Connellin kampanjasta irlantilaisten katolisten oikeuksien puolesta, ja hän sanoitti O'Connellin kannattajille taistelulauluja. Kun irlantilainen älymystö vuonna 1900 heräsi arvostamaan maansa vanhaa kulttuuria, Rafteryn oletetulle haudalle pystytettiin Augusta Gregoryn aloitteesta muistomerkki.
Rafteryn runoja ja lauluja on säilynyt viitisenkymmentä. Iirinkieliset yhtyeet esittävät niitä Irlannissa edelleen. Tunnetuimpia ovat "Eanach Dhúin", valituslaulu nuorten hengen vaatineen veneonnettomuuden johdosta, ja "Na Buachaillí Bána", jonka Raftery kirjoitti taistelulauluksi maaseudulla vaikuttaneelle niin sanottujen Valkoisten poikien (engl. Whiteboys, iiriksi Buachaillí Bána) katoliselle salaseuralle. Huomattava osa Rafteryn runoista on kuitenkin sidoksissa aikansa politiikkaan eikä uuvuttavan protestantti- ja englantilaisvastaisuutensa vuoksi oikein sovellu nykyaikana esitettäväksi.
Kirjallisuutta

Raiftearaí - Amhráin agus Dánta. Toimittanut Ciarán Ó Coigligh. An Clóchomhar Teoranta, Baile Átha Cliath 1986, toinen painos 2000 (iiriksi)
Antoine Wright

Antoine Wright
Antoine Domonick Wright (s. 6. helmikuuta 1984 West Covina) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa Toronto Raptorsia.
Ura

Wright pelasi yliopistokoripalloa Teksasin A&M yliopistossa, josta hän ilmoittautui vuoden 2005 NBA:n varaustilaisuuteen. New Jersey Nets varasi Wrightin viidentenätoista pelaajana ja hän pelasikin seurassa kolme seuraavaa kautta. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi Dallas Mavericksiin, mutta pelasi seurassa ainoastaan kauden ajan, sillä kesällä 2009 hän siirtyi Raptorsiin.
Aiheesta muualla

NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Flórina

| Flórina Flórinan kunta Φλώρινα Δήμος Φλώρινας |
| --- | --- |
 Näkymä Flórinan kaupunkiin.
 Kunnan sijainti
 Flórina
 Koordinaatit: 40°47′N, 21°24′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros jaLänsi-Makedonia
Alue:  Länsi-Makedonia
Alueyksikkö:  Flórina
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  1701
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  827,6 km²
Väkiluku (2011):  32 881
 – Kunnallis­yksikkö:  19 985
 – Kaupunki­yhdys­kunta:  17 907
 – Kaupunki:  17 686
 – Väestötiheys:  39,73 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  531 00
Suuntanumero(t):  23850
Rekisterikilpi:  ΡΑ
 
 www.cityoflorina.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Flórina (kreik. Φλώρινα) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (kreik. Δήμος Φλώρινας, Dímos Flórinas), joka sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kaupunki on alueyksikkönsä hallinnollinen keskus. Koko kunnan pinta-ala on 827,6 neliökilometriä ja väkiluku 32 881. Varsinaisen Flórinan kaupungin väkiluku oli 17 686 vuonna 2011.
Flórinan kunta sijaitsee Kreikan pohjoisosissa Pohjois-Makedonian rajan tuntumassa. Kaupunki sijaitsee laaksossa noin 13 kilometriä rajasta etelään. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu muun muassa Flórinan arkeologinen museo.
Historia

Bysantin valtakunnan aikana perustettu Flórina kuului 1300-luvun lopulta Osmanien valtakuntaan. Siitä tuli osa Kreikkaa Ensimmäisen Balkanin sodan aikana vuonna 1912. Ensimmäisessä ja toisen maailmansodassa kaupunki oli Bulgarian miehittämä.
Nykyinen Flórinan kunta muodostui, kun Flórina, Káto Kleinés, Melíti ja Pérasma yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Flórinan kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Flórina | Álona | Álona | 211 |
| Flórina | Armenochóri | Armenochóri | 986 |
| Flórina | Flórina | Flórina | 17 686 |
| Flórina | Flórina | Símos Ioannídis | 221 |
| Flórina | Koryfí | Koryfí | 0 |
| Flórina | Mesonísi | Mesonísi | 198 |
| Flórina | Próti | Próti | 120 |
| Flórina | Skopiá | Skopiá | 563 |
| Flórina | Trívouno | Kalogerítsa | 0 |
| Flórina | Trívouno | Trívouno | 0 |
Flórina: Yhteensä: 19 985
| Káto Kleinés | Agía Paraskeví | Agía Paraskeví | 136 |
| Káto Kleinés | Akrítas | Akrítas | 100 |
| Káto Kleinés | Áno Kalliníki | Áno Kalliníki | 275 |
| Káto Kleinés | Áno Kleinés | Áno Kleinés | 179 |
| Káto Kleinés | Ethnikó | Ethnikó | 58 |
| Káto Kleinés | Káto Kalliníki | Káto Kalliníki | 85 |
| Káto Kleinés | Káto Kleinés | Káto Kleinés | 394 |
| Káto Kleinés | Kladorráchi | Kladorráchi | 93 |
| Káto Kleinés | Kladorráchi | Koímisi tis Theotókou | 4 |
| Káto Kleinés | Krateró | Krateró | 84 |
| Káto Kleinés | Marína | Marína | 120 |
| Káto Kleinés | Mesochóri | Mesochóri | 358 |
| Káto Kleinés | Mesókampos | Mesókampos | 67 |
| Káto Kleinés | Néos Káfkasos | Néos Káfkasos | 229 |
| Káto Kleinés | Níki | Níki | 273 |
| Káto Kleinés | Paróreio | Paróreio | 23 |
| Káto Kleinés | Polyplátano | Polyplátano | 257 |
Káto Kleinés: Yhteensä: 2 735
| Melíti | Achláda | Achláda | 271 |
| Melíti | Achláda | Áno Achláda | 102 |
| Melíti | Achláda | Giouroúki | 31 |
| Melíti | Itéa | Itéa | 542 |
| Melíti | Lófoi | Lófoi | 355 |
| Melíti | Melíti | Melíti | 1 432 |
| Melíti | Neochoráki | Ágios Athanásios | 33 |
| Melíti | Neochoráki | Neochoráki | 485 |
| Melíti | Palaístra | Palaístra | 289 |
| Melíti | Pappagiánnis | Pappagiánnis | 581 |
| Melíti | Sitariá | Sitariá | 718 |
| Melíti | Skopós | Skopós | 114 |
| Melíti | Tripótamos | Tripótamos | 311 |
| Melíti | Vévi | Vévi | 663 |
Melíti: Yhteensä: 5 927
| Pérasma | Ágios Vartholomaíos | Ágios Vartholomaíos | 172 |
| Pérasma | Ágios Vartholomaíos | Stathmós Vévis | 41 |
| Pérasma | Ammochóri | Ammochóri | 1 250 |
| Pérasma | Áno Ydroússa | Áno Ydroússa | 229 |
| Pérasma | Atrapós | Atrapós | 150 |
| Pérasma | Drosopigí | Drosopigí | 239 |
| Pérasma | Flámpouro | Flámpouro | 420 |
| Pérasma | Kolchikí | Kolchikí | 231 |
| Pérasma | Leptokaryés | Leptokaryés | 62 |
| Pérasma | Pérasma | Pérasma | 435 |
| Pérasma | Polypótamo | Polypótamo | 314 |
| Pérasma | Triantafylléa | Triantafylléa | 64 |
| Pérasma | Tropaioúchos | Tropaioúchos | 323 |
| Pérasma | Ydroússa | Ydroússa | 304 |
Pérasma: Yhteensä: 4 234
Yhteensä: 32 881
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flórina Wikimedia Commonsissa
Δήμος Φλώρινας. Flórinan kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Länsi-Makedonian alue
| --- | --- |
Flórinan alueyksikkö:   Amýntaio  Flórina  Préspes 
Grevenán alueyksikkö:   Deskáti  Grevená 
Kastorián alueyksikkö:   Kastoriá  Nestório  Orestída 
Kozánin alueyksikkö:   Eordaía  Kozáni  Sérvia  Velventós  Vóio
Atlantic Container Line

| Atlantic Container Line |
| --- | --- |
Perustettu:  1967
Kotipaikka:  Iselin, New Jersey, Yhdysvallat
Toimiala:  varustamo
Omistaja:  Grimaldi Group
Kotisivu:  aclcargo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Atlantic Container Line (ACL) on vuonna 1967 perustettu ruotsalainen laivayhtiö. Yhtiön kotipaikka sijaitsee Iselinissa, New Jerseyn osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Yhdysvaltain lisäksi yrityksellä on toimipaikat Kanadassa, Belgiassa, Tanskassa, Suomessa, Ranskassa, Saksassa, Irlannissa, Britanniassa, Norjassa, Ruotsissa ja Sveitsissä. ACL on 99-prosenttisesti italialaisen Grimaldi Groupin omistuksessa.
Atlantic Container Line operoi konttialuksilla Euroopan ja Pohjois-Amerikan itärannikon välillä.
Atlantic Container Linen M/S Atlantic Conveyor Göteborgin satamassa kesällä 2008.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut (englanniksi)
Filip II (Burgundi)

Filip II Rohkea
Juhana II
Antoine
Lapset:
Juhana I Peloton
Flip III Hyvä
Lapset:
Filip III Hyvä
Kaarle I Rohkea
Lapset:
Kaarle I Rohkea
Maria I
Lapset:
Maria I
Ranskan Filip, Burgundin herttuana Filip II Rohkea, (ransk. Philippe II le Hardi) syntyi Pontoisessa 17. tammikuuta 1342 ja kuoli Halessa, Belgiassa 27. huhtikuuta 1404. Hän oli Ranskan kuninkaan Juhana II Hyvän ja Luxembourgin Bonnen neljäs ja nuorin poika, joka hankki lisänimensä taistellessaan isänsä rinnalla Poitiersin taistelussa vuonna 1356.
Elämäkerta

Filip II sai Burgundin herttuakunnan apanage-läänityksenä Isältään Juhana II:lta, joskin vasta hänen veljensä Ranskan Kaarle V toteutti isänsä toiveen heti valtaan noustuaan. Burgundin herttuakunta oli palautunut Kuninkaan omistuksen, sillä pitkäaikainen hallitsijasuku, joka polveutui Ranskan kuninkaan Robert II:n nuoremmasta pojasta, oli sammunut miespuolesta kun vain 15-vuotias herttua Filip I eli Filip de Rouvres oli kuollut vuonna 1361.
Burgundin Filip II aloitti perinteen, jonka myötä avioliittojen kautta voitiin laajentaa herttuakunnan arvotusta ja valtaa myös laajemmin. Vuonna 1369 hän avioitui Flanderin kreivitär Marguerite III:n (1350–1405) kanssa. Tämä oli jäänyt leskeksi vuonna 1361 kun hänen aiempi lapsiaviopuolisonsa Burgundin herttua Filip I:n oli kuollut. Marguerite oli Flanderin kreivin ja Ranskan päärin Ludvig II:n eli Ludvig de Dampierres eli Ludvig de Malen tytär. Marguerite oli isänsä ainoa lapsi ja tulisi tämän jälkeen perimään suunnattoman suuret läänitykset eli Flanderin kreivinkunnan lisäksi perintöön kuuluivat Neversin, Rethelin, Artoisin ja Burgundin kreivikunnat sekä Brabantin herttuakunta.
Näin omalla esimerkillään Filip II Rohkea loi uudelle dynastialle perinteen, jota noudattivat hänen kaikki Valois-sukuiset seuraajansa. Tämän politiikan seurauksena Burgundista tuli aikaa myöten Läntisen Euroopan todellinen mahtivaltio. Vuonna 1385 Filip naitti poikansa Juhanan, josta tuli seuraava Burgundin herttua Juhana I Peloton, Hainaut’n ja Hollannin kreivi Albert I:n tyttärelle Margueritelle. Filip naitti myös tyttärensä Margueriten Hainaut’n, Hollannin, ja Zelandin kreiville, ja Bavière-Straubingin herttualle Vilhelm IV:lle, joka oli Juhana Pelottoman vaimon veli. Näin Filip II valmisteli Burgundin valtiollista tulevaisuutta, joka realisoitui näiden naimakauppojen osalta Filip Hyvän hallituksen aikana.
Filip Rohkea myös mahdollisti avioliittojen avulla yhteyden myös Baijerin hallitsijahuoneeseen. Hän näet järjesti veljenpoikansa Kaarle VI:n avioliiton Baijerin Isabeaun kanssa, ja tämä oli puolestaan Vilhelm IV:n serkku. Kaukokatseisena miehenä Filip Rohkea naitti myös muut tyttärensä hyvin: Catharine avioitui Itävallan herttua Leopold IV von Habsbourgin kanssa ja Marie avioitui Savoin herttuan Amédée VIII:n kanssa.
Hallinto

Burgundin Filip Rohkea oli hyvin aktiivisti mukana hovin toiminnoissa. Hän osallistui Kaarle VI:n setien hallintoon, joka oli pakko järjestää sijaishallitsijaperiaatteella Kaarlen VI:n mielenterveyden tähden. Filipin rooli tuli keskeiseksi, sillä hänen veljistään Ludvig osallistui Italiassa oman kuningaskuntansa asioihin ja kolmas veljeksistä Berryn Herttua Jean osallistui erinomaisen vähän politiikkaan sekä oman läänityksensä Languedocin hallintaan. Louis II de Bourbon joka myös osallistui hallintoon, oli kuitenkin vain Kaarle VI:n eno.
Kuninkaan sedät ja siten myös Burgundin Filip Rohkea saivat vakavia kilpailijoita, kun entiset, Kaarle V:n aikaisen asiantuntijat ”marmousetit” palasivat hallitsemaan Kaarle VI:n omasta pyynnöstä vuonna 1388. Mutta avustajat saivat lähteä kun Kuninkaan terveydentila paheni vuonna 1392. Filip II joutui kilpailuun kuninkaan veljen Orléansin herttuan Ludvigin kanssa. Kyseessä erimielisyyksissä oli raha, sillä Filip oli kiinnostunut samaan osuutensa valtion kanssaan tulevista rahoita, sillä hänen hovinsa ja alueensa ylläpito tuli kalliimmaksi kuin hän pystyi veroina keräämään. Kuitenkin Orléansin herttuan tuhlaavaisuutta vastaan Filip II asetti minänsä, joka oli uudistuksia ajava, hän saavuttikin melkoisen suosion etenkin pariisilaisten keskuudessa. Kuitenkin tämä terävä ja älykäs ruhtinas jätti pojalleen perinnöksi tuhjän ruhtinaskunnan kassakirstun. Tietenkin hän jätti myös opetuksen demagogista, jolla voitettaisiin kansan suosio.
Hän kuoli Hallessa, joka on nykyisen Belgian alueelle ja Brabantin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. 27. huhtikuuta 1404.
Hauta

Vuodesta 1378 lähtien Filip II Rohkea hankki omistukseensa Champnolin tilukset, johan hän halusi perustaa kartusiaaniluostarin. Rakentaminen kesti vuodesta 1383 vuoteen 1388. Luostarin tuli toimia Filipin toiveen mukaisesti hänen maallisten jäännöstensä säilytyspaikkana. Hänen hautamuistomerkkinsä on yksi ranskalaisen kuvanveistotaiteen helmiä. Sen toteuttivat Jean de Marville (1381–1389), Claus Sluter (1398–1406) sekä Claus de Werve (1406–1410). Herttuan virallinen taidemaalari Jean Maloule vastasi teoksen värityksestä ja kultauksesta.
Filip II Rohkean ruumis balsamoitiin ja sijoitettiin sinkkiarkkuun. Arkku sijoitettiin Champmolen kartusaaniluostarin kirkon kuoriin 16. kesäkuuta vuonna 1404. Sisälmykset lähetettiin Hallin Notre-Damen kirkkoon säilytettäviksi. Vuonna 1792 Filipin ruumis siirrettiin pyhän Bénignen katedraaliin Dijoniin. Vallankumoukselliset avasivat hänen hautansa myöhemmin vuonna 1793, ja se tuhottiin. Muistomerkki entisöitiin 1800-luvun alkupuolella, ja nykyisin hautamuistomerkki on nähtävissä Dijonin Beaux-museossa, joka sijaitsee entisessä Burgundin herttuoiden palatsissa.
Perhe ja lapset

Filip II:lla oli avioliitosta vuodesta 1369 lähtien Flanderin kreivittären Marguerite III:n (1350–1405) kanssa yhdeksän lasta:
Juhana I Peloton (28. toukokuuta 1371, Dijon -  murhattu 10. syyskuuta 1419 Montereaun sillalla);
Charles (1372 – 13. heinäkuuta 1373), kuoli sylilapsena
Marguerite (1374 – 1441), avioitui 12. huhtikuuta 1385 Hainaut’n, Hollannin ja Zelakin kreivi Vilhelm II Baijerilaisen kanssa ;
Catherine (1378 – 24. tammikuuta 1425); avioitui 15. elokuuta 1393 Itävallan herttuan Léopold IV :n kanssa ;
Louis (1377 – 1378), kuoli sylilapsena
Bonne (1379 – 10. syyskuuta 1399)
Marie (syyskuu 1380 – 6. lokakuuta 1422), avioitui Savoin kreivin ja sittemmin herttua Amédée VIII:n kanssa
Antoine (s. elokuussa 1384), Réthelin kreivi ja sittemmin Brabantin herttua, kaatui Azincourtin taistelussa 25. lokakuuta 1415;
Philippe II (s. 1389), Neversin ja Réthelon kreivi, kaatui Azincourtin taistelussa 25. lokakuuta 1415;
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alttarikaappi, jonka Filip II lahjoitti
Filip II:n hautamuistomerkki
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Filip de Rouveres | Burgundin herttua   | Seuraaja: Juhana I Peloton |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ludvig II | Flanderin kreivi   | Seuraaja: Juhana I Peloton |
Burgundin Filip II, dit le Hardi
Burgundin herttua Filip II Rohkea vanhana
Burgundin herttuan Filip II:n hautamuistomerkki Burgundin herttuoiden palatsissa Dijonissa
Arne O. Strömmer

Arne Ossian Strömmer (19. heinäkuuta 1887 Ikaalinen – 15. helmikuuta 1977 Tampere) oli suomalainen diplomi-insinööri ja kirjailija.
Strömmerin vanhemmat olivat apteekkari Sven Evert Strömmer ja Elin Ida Fredrika Fabritius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Tampereen reaalilyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1912.