stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen ja Namibian väliset suhteet
Koulutus

Mailla on yhteistyötä korkeakoulutuksen saralla sekä oppilasvaihdon että eri hankkeiden muodossa. Yhdeksällä suomalaisella korkeakoululla on ollut yhteistyötä Namibian yliopiston kanssa ja 12 korkeakoululla Namibian teknillisen yliopiston kanssa. Turun yliopisto avasi vuonna 2019 Namibian yliopiston Windhoekin pääkampuksen yhteyteen oman etäkampuksensa, jossa se tarjoaa ohjelmistotekniikan alan koulutusta.
Valtiovierailut

Kesäkuussa 2008 Namibian pääministeri Nahas Angula vieraili Suomessa.
Helmikuussa 2011 Suomen presidentti Tarja Halonen vieraili Namibiassa.
24.–25. helmikuuta 2024 presidentti Sauli Niinistö osallistui edesmenneen Namibian presidentti Hage Gottfried Geingobin hautajaisiin.
Aiheesta muualla

Koivunen, Leila; Merivirta, Raita, Colonial Aspects of Finnish-Namibian Relations, 1870-1990, SKS, 2024, e-kirjan versio
Kuortti, Joel, Oshigwana Hashi Lesha : A Bibliography of 150 Years of Writing on Namibia, SKS, 2024
Käännös suomeksi
Sébastien Érard

| Sébastien Érard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1752 Strasburg
Kuollut: 5. elokuuta 1831 (79 vuotta)
Sébastien Érard (5. huhtikuuta 1752 Strasburg – 5. elokuuta 1831) oli ranskalainen soitinrakentaja. Érardia voidaan pitää sekä nykymuotoisen pianon että harpun kehittäjänä.
Elämä ja ura

Érard oli puusepän poika. Hän osoitti poikana suurta taipumusta käytännölliseen geometriaan ja arkkitehtoniseen piirtämiseen, ja isänsä työpajassa hän pystyi jo varhain hyödyntämään taitojaan. Hänen ollessaan 16-vuotias hänen isänsä kuoli, ja hän muutti Pariisiin, jossa hän sai töitä cembalovalmistajalta. Täällä hänen huomattava rakennustaitonsa aiheutti nopeasti kateutta hänen mestarissaan ja johti hänen erottamiseensa. Pian Érard kuitenkin herätti myös arvostettujen muusikoiden ja soitinrakentajien huomion. Ennen kuin hän täytti 25 vuotta, hän ryhtyi yrittäjäksi, ja hänen ensimmäinen työpajansa oli huone de Villeroin herttuattaren talossa, ja herttuatar kannusti häntä lämpimästi. Siellä hän rakensi vuonna 1780 ensimmäisen fortepianonsa, joka oli myös yksi ensimmäisistä Ranskassa valmistetuista. Se toi valmistajalleen nopeasti niin suuren maineen, että pian hän sai niin paljon tilauksia, että hän kutsui apuun veljensä Jean Baptisten, jonka kanssa hän perusti Faubourg Saint-Germainin rue de Bourbonille pianotehtaan, josta tuli muutamassa vuodessa yksi Euroopan tunnetuimmista. Ranskan vallankumouksen puhjettua hän lähti Lontooseen, jonne hän perusti tehtaan. Palattuaan Pariisiin vuonna 1796 hän toi pian sen jälkeen markkinoille englantilaisen mallin mukaan valmistettuja ja omia parannuksiaan sisältäviä grand pianoforteja. Vuonna 1808 hän vieraili jälleen Lontoossa, jossa hän valmisti kaksi vuotta myöhemmin ensimmäisen harppunsa. Hän oli jo aiemmin tehnyt useita parannuksia harppujen valmistukseen, mutta uusi soitin oli valtava edistysaskel kaikkiin hänen aiemmin valmistamiinsa soittimiin nähden, ja se sai sellaisen maineen, että hän omistautui jonkin aikaa yksinomaan sen valmistukselle. Vuonna 1812 hän palasi Pariisiin ja jatkoi pianojen ja harppujen kehitystä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sébastien Érard Wikimedia Commonsissa
Suovanalanen

| Suovanalanen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°55′13″N, 23°30′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Jakaman valuma-alue (35.34)
Laskuoja:  oja Paskolammiin 
Järvinumero:  35.346.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  174 m  
Rantaviiva:  1,181 km  
Pinta-ala:  7,079 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSuovanalanen 
Suovanalanen  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kaidankylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 7,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.346) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 174 metriä mpy.
Arvi Valkonen

Arvi Valkonen 1930-luvulla
Arvi Anselm Valkonen (21. huhtikuuta 1906 Viipuri – 14. kesäkuuta 1984 Lappeenranta) oli suomalainen rovasti ja pianotaiteilija.
Arvi Valkosen vanhemmat olivat muurari Juho Valkonen ja Katri Reijonen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1924 ja suoritti teologian erotutkinnon 1936. Valkonen opiskeli 1924–1926 Konservatoriossa ja harjoitti musiikkiopintoja Pariisissa 1927–1931. Hän oli konsertoiva pianisti ja hän piti ensikonserttinsa Helsingissä 1926.
Valkonen oli pianonsoiton opettajana Viipurin musiikkiopistossa 1926–1935 ja 1945–1948 sekä Lappeenrannan konserttiopistossa vuodesta 1952 lähtien. Hän oli Mikkelin lääninvankilan pastorina 1936, Savonlinnan vt. kappalaisena 1936–1937, Jääsken seurakunnan virallisena apulaisena Ensossa 1937–1948, Uudenkirkon vt. kirkkoherrana 1948–1952 ja Lauritsalan kappalaisena 1952–1976.
Arvi Valkonen oli naimisissa vuodesta 1933 Irma Tellervo Oksasen kanssa. Sosiologi ja professori Tapani Valkonen on heidän poikansa.
Aiheesta muualla

Pianotaiteilija Arvi Valkonen 1940-luvun lopulla, Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Lasten jumalanpalvelus Lauritsalan vanhassa kirkossa 1960. Kappalainen Arvi Valkonen puhuu, Pekka V. Virtasen valokuvia Lauritsalan kauppalasta 1950- ja 1960-luvuilta
Starnberg

| Starnberg |
| --- | --- |

 vaakuna
 Starnberg
 Koordinaatit: 48°0′N, 11°20′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ylä-Baijeri
Piirikunta:  Starnberg
Hallinto:  
 – Pormestari:  Patrick Janik
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61,84 km²
Korkeus:  588 m
Väkiluku (31.12.2020):  23 511
 – Väestötiheys:  380 as./km²
 
 www.starnberg.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Starnberg on kaupunki Baijerin osavaltiossa, eteläisessä Saksassa. Se on Starnbergin piirikunnan hallintokaupunki ja kuuluu Ylä-Baijerin hallintopiiriin. Kaupunki sijaitsee Starnberginjärven pohjoislaidalla noin 25 kilometriä osavaltion pääkaupungista Münchenistä lounaaseen. Vuoden 2020 lopussa kaupungin asukasluku oli 23 511. Sen pinta-ala on 61,84 neliökilometriä ja asukastiheys 380 as./km².
Historia

Varhaisin tunnettu maininta Starnbergistä on peräisin vuodelta 1226. Tuolloin se tunnettiin vielä nimellä Aheim am Würmsee[lähde? ]. Andechs-Meranin kreivien omistuksessa ollut Starnbergin linna mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1244 nimellä Starnberch Castrum. Myöhemmin 1200-luvulla linna siirtyi Wittelsbachien omistukseen. 1800-luvulla Starnbergista kehittyi merkittävin kaupunki Starnberginjärven, entisen Würmseen, rannalla. Se kuitenkin pysyi aina 1900-luvulle saakka pienenä kalastajakylänä. Kaupunginoikeudet Starnberg sai vuonna 1912.
Kaupungin väkiluvun kehitys:
1871: 1 147
1900: 2 853
1910: 3 633
1919: 4 214
1929: 4 838
1939: 5 846
1950: 9 234
1960: 10 490
1970: 10 504
1978: 17 517
1990: 20 371
2000: 21 650
2010: 23 148
2015: 22 939
Kuvagalleria

Starnberg
Näkymä Starnberg-järveltä kaupunkiin ja Starnbergin linnalle.
Näkymä Starnbergin linnalta kaupunkiin ja Starnbergjärvelle.
Villa Böhler. Sen rakensi arkkitehti Ulrich Merk Münchenin taide- ja antiikkikauppiaalle Julius Böhlerille vuonna 1898.
Starnberg, Maximilianstrasse. Vanhojen huviloiden peruskorjauksen ja uusien liikerakennusten rakentamisen seurauksena kaupungin tärkein kauppakeskus muutti Maximilianstrasselle 1990-luvulla.
Starnbergin kirjasto vanhassa raatihuoneessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Starnberg Wikimedia Commonsissa
Starnbergin kaupungin viralliset sivut (saksaksi)
Baijerin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Aichach-Friedberg
Altötting
Amberg
Amberg-Sulzbach
Ansbachin piirikunta
Ansbach
Aschaffenburgin piirikunta
Aschaffenburg
Augsburgin piirikunta
Augsburg
Bad Kissingen
Bad Tölz-Wolfratshausen
Bambergin piirikunta
Bamberg
Bayreuthin piirikunta
Bayreuth
Berchtesgadener Land
Cham
Coburgin piirikunta
Coburg
Dachau
Deggendorf
Dillingen an der Donau
Dingolfing-Landau
Donau-Ries
Ebersberg
Eichtätt
Erding
Erlangen
Erlangen-Höchstadt
Forchheim
Freising
Freyung-Grafenau
Fürstenfeldbruck
Fürthin piirikunta
Fürth
Garmisch-Partenkirchenin piirikunta
Günzburg
Haßberge
Hofin piirikunta
Hof
Ingolstadt
Kaufbeuren
Kelheim
Kempten
Kitzingen
Kronach
Kulmbach
Landsberg am Lech
Landshutin piirikunta
Landshut
Lichtenfels
Lindau
Main-Spessart
Memmingen
Miesbach
Miltenberg
Mühldorf am Inn
Münchenin piirikunta
München
Neuburg-Schrobenhausen
Neumarkt in der Oberpfalz
Neustadt an der Aisch-Bad Windsheim
Neustadt an der Waldnaabin piirikunta
Neu-Ulm
Nürnberg
Nürnberger Land
Oberallgäu
Ostallgäu
Passaun piirikunta
Passau
Pfaffenhofen an der Ilm
Regen
Regensburgin piirikunta
Regensburg
Rhön-Grabfeld
Rosenheimin piirikunta
Rosenheim
Roth
Rottal-Inn
Schwabach
Schwandorf
Schweinfurtin piirikunta
Schweinfurt
Starnberg
Straubing
Straubing-Bogen
Tirschenreuth
Traunstein
Unterallgäu
Weiden in der Oberpfalz
Weilhelm-Schongau
Weißenburg-Gunzenhausen
Wunsiedel im Fichtelgebirge
Würzburgin piirikunta
Würzburg
Starnbergiläinen näkymä vuoden 1860 tienoilta.
Armas Salenius

Armas Matias Salenius (sukunimi myöh. Salla, 3. lokakuuta 1887 Kuopio – 6. huhtikuuta 1956 Kuopio) oli suomalainen kirjakauppias ja suomentaja joka käytti nimimerkkiä A. S..
Saleniuksen vanhemmat olivat lyseon lehtori Johan Magnus Salenius ja Johanna Gustava Langén. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1906.
Salenius työskenteli kirjakauppa-alalla Helsingissä vuoteen 1930 saakka muun muassa Suomalaisessa Kirjakaupassa ja Akateemisessa Kirjakaupassa. Hän oli sitten Savolan kirjakaupan johtajana ja osakkaana Kuopiossa 1940–1956.
Salenius oli naimisissa vuodesta 1919 Tyyni Maria Elisabet Hedmanin kanssa.
Teoksia

Jaetaanko valtion varoja tasapuolisesti sivistystarkoituksiin : tietoja Viipurin suomalaisista ja ruotsalaisista oppikouluista ; kirj. A. S. Helsinki 1926
Suomennoksia

F. Walta : Maanviljelijän kalenteri ja käsikirja vuodelle 1912 ; suomentanut A. S. Tekijä, Viipuri 1912
Sax Rohmer : Tohtori Fu-Manchu, kauhujen mies ; tekijän luvalla englanninkielestä suomentanut A. S. Minerva, Helsinki 1923, 2. painos WSOY 1941, 3. painos 1942, 4. painos 1973 (alkuteos The Mystery of Dr. Fu-Manchu)
Frank L. Packard : Yön ovilla ; englanninkielestä suom. A. S. Minerva, Helsinki 1925
Sapper : Musta veljeskunta : teräsnyrkki Hughin uusia seikkailuja. Minerva, Helsinki 1926
Svend Madsen

| Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Tanska> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | vapaa systeemi, joukkuekilpailu |  |
Svend Meulengracht Madsen (17. maaliskuuta 1897 – 10. syyskuuta 1990) oli tanskalainen voimistelija. Hän oli mukana voittamassa kultaa vapaan systeemin joukkuekilpailussa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Hän oli Vigo ja Hans Meulengracht Madsenin veli.
Arvoanalyysi

Arvoanalyysi on menetelmä tuotteen kustannusten alentamiseksi ilman että sen tuottama arvo vähenisi. Arvoanalyysissä selvitetään tuotteen tai palvelun ominaisuuksia ja kustannuksia ja tarkastellaan niiden suhdetta tavoitteena löytää tähän mahdollisimman hyvä tasapaino. Tarkastelun tuloksena voidaan joko kehittää ominaisuuksia tai vähentää kustannuksia tai molempia. Menetelmää voidaan soveltaa osana tuotekehitysprojektia tai rakennusprojektia eri suunnitteluvaihtoehtojen arvioinnissa tai olemassa olevan tuoteen kustannusten hallinnassa.
Arvoanalyysi kehitettiin toisen maailman sodan aikana Yhdysvalloissa. Alkujaan General Electric käytti tekniikasta nimitystä Value analysis, joka suomennettiin nimellä arvoanalyysi, kun tekniikka tuotiin Suomessa koneensuunnitteluun opetukseen 1970-luvulla. Nykyään englanninkielessä tekniikasta käytetään nimitystä Value engineering.
Arvoanalyysin ideana on toimintokustannusanalyysi (hyötykustannusanalyysi), jossa luetteloidaan kaikki tuotteeseen sisältyvät ominaisuudet tai toiminnot. Näille annetaan painokertoimet. Sen lisäksi selvitetään kunkin osan osto-, valmistus-, kokoonpano- ja laatukustannukset. Lisäksi arvioidaan, kuinka paljon kukin osa vaikuttaa kuhunkin ominaisteen. Nämä ristiintaulukoidaan ja siitä saadaan laskettua, kuinka paljon kukin toiminto tuottaa kustannuksia. Työmäärän kohtuullistamiseksi sovelletaan yleensä Pareton periaatetta, jonka mukaan 20% osista aiheuttaa 80% kustannuksista, ja tarkastellaan vain noin 20% osista. Tulosten perusteella arvioidaan, onko jokin ominaisuus liian kallis tuottamaansa hyötyynsä nähden ja mitä asialle voidaan tehdä.
Jos tehdään kahden suunnitteluvavaihtoehdon arviointia, voidaan arvoanalyysi tehdä ilman kustannuksia, kun annetaan vaihtoehdoille arvosana siitä, kuinka hyvin se toteuttaa kunkin ominaisuuden. Arvoanalyysillä voidaan tarkoittaa myös pelkästään sitä, että alihankkijan kanssa tuote puretaan osiin ja tarkastellaan, kuinka tuotetta voidaan kehittää vastaamaan paremmin tilaajana tarpeita.
Suomen sotilasmusiikkimuseo

Suomen sotilasmusiikkimuseo Lahdessa.
Suomen sotilasmusiikkimuseo oli Lahden Hennalassa Helsingintien varrella toiminut museo, jolla oli omat pysyvät kokoelmat, lainassa näyttelyesineistöä Sotamuseosta sekä vaihtuvia näyttelyitä. Museo suljettiin elokuun lopussa 2014.
Perustaminen

Sotilasmusiikkikoulun Tuki (sittemmin Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry) perustettiin 1990-luvun puolivälissä. Yhdeksi tavoitteeksi otettiin heti alussa sotilasmusiikkiperinteen vaaliminen. Kesäkuussa 2001 pidetyssä hallituksen kokouksessa päätettiin selvittää, minkälaisia edellytyksiä on sotilasmusiikkimuseon perustamiselle Lahteen. Oli jo tiedossa, että Hämeen rykmentti olisi valmis luovuttamaan sotilasmusiikkimuseon käyttöön Sotilaslääketieteen museon läheisyydessä olevan, noin 420 m2:n polkupyörä- ja suksivaraston sekä noin hehtaarin suuruisen alueen museon puistoksi. Rakennus oli kuitenkin nopeasti rappeutumassa.
Puolustusvoimien silloinen ylikapellimestari, musiikkieverstiluutnantti Harri Saksa (s. 1954) kannatti varauksetta ajatusta sotilasmusiikkimuseon perustamisesta Lahteen. Vahvana perusteluna oli Sotilasmusiikkikoulun sijainti Hämeen rykmentissä. Esimerkiksi Sotilasmusiikkikoulun apulaiskapellimestarikurssilaiset ovat hyödyntäneet Sotilasmusiikkimuseon arkistoja lopputöittensä valmistamiseen, samoin he ovat käyttäneet tiloja soittonäytteiden antamiseen.
Hämeen Työ- ja elinkeinokeskus lupasi rahaa rakennuksen korjaamiseen edellyttäen, että rahaa saadaan myös toimintaan. Päijät-Hämeen liitolla oli käytettävissään EAKR- rahaa (Erityisaluekehitysrahasto), joka koostuu likimain puoliksi EU:n ja puoliksi Valtion osoittamasta rahasta. Perusedellytyksenä EAKR- rahan saamiselle kuitenkin oli, että kaupunki on myös mukana hankkeessa. Lahden kaupunki suostui vuonna 2002 antamaan Sotilasmusiikkimuseon toimintaan 35 000 euroa. Työministeriö myönsi Puolustusministeriön suosituksesta rakennuksen korjaamiseen aluksi anotut 400 000 euroa. Myöhemmin jouduttiin kahdesti anomaan lisää. Lopulliset rakennuskustannukset olivat noin 551 000 euroa. Kustannukset maksettiin kokonaisuudessaan työllistämisvaroista.
Päijät-Hämeen liitto myönsi Sotilasmusiikkimuseolle käyttövaroja kolme eri kertaa: aluksi vuosille 2002–2004. Alun viivästyksistä johtuen jatkettiin avustuksen käyttöaikaa ensin 31.3.2006 asti, ja vielä uudestaan 31.12.2006 saakka, jolloin projekti lopullisesti päättyi. Omarahoitusosuus oli n. 35 %. Käytännössä on toimittu siten, että Sotilasmusiikkimuseo on omin varoin maksanut kulunsa ja tehnyt tilityksen PHL:lle, jolta se on saanut palautuksena n. 65 % maksamistaan PHL:n hyväksymistä menoista. Korjaustyöt päästiin aloittamaan maaliskuun 2003 puolivälissä arkkitehti Jouko Mattilan suunnittelemana.
Museon avajaisia vietettiin 2.10.2003. Yleisölle museo avattiin 1. päivänä joulukuuta 2003. Avajaispuheen piti valtioneuvos, Sotilasmusiikkimuseosäätiön puheenjohtaja Riitta Uosukainen ja museon vihki kenraalimajuri Aarno Vehviläinen Pääesikunnasta. Avajaisiin osallistui 160 kutsuvierasta.
Museorakennuksen historia

Suomen Sotilasmusiikkimuseon rakennus valmistui samoihin aikoihin kuin muutkin alueen rakennukset. Erääseen museorakennuksen kattovasaan on kirjoitettu vuosiluku 1914, joten valmistumisvuosi lienee juuri tämä. 10. kesäkuuta 1910 oli käänteentekevä ajankohta Lahden historiassa. Tällä päivämäärällä osti Venäjän Keisarillisen hallituksen "Pietarin sotilaspiirin viides sotilasrakennuskomissiooni" Lahden Hennalasta maa-alueen kasarmien sijoituspaikaksi. Aluksi venäläiset suunnittelivat kasarmien sijoituspaikaksi Fellmanin peltoja, koska vuonna 1909 pidetyssä suuressa taisteluharjoituksessa Lahdessa ja sen ympäristössä venäläisten sotilasleiri oli sijoitettu juuri hovineuvos Fellmanin pellolle.
Viralliset ostotarjoukset venäläiset tekivät kuitenkin Jaakko Rostisen omistamasta Lounaa -nimisen tilan osasta Möysän järven länsipuolella sekä Metsä-Hennalan tilasta. Kiinnostusta oli myös Jalkarannan Köllin tilaan. Kerrotaan kuitenkin, että lahtelaiset pystyivät pitämään puolensa maakauppaneuvotteluissa venäläisten kanssa ja venäläisten oli lopulta ostettava kosteapohjaiset Jylisevän eli Metsä-Hennalan tilan maat. Kauppa tehtiin markoissa (65 000 mk), mutta maksettiin ruplissa. Rupla vastasi noin kahta markkaa.
Seuraavana vuonna, vuoden 1911 lokakuun 8. päivänä laskettiin kasarmin peruskivi venäläisin juhlallisuuksin. Maapohja siunattiin pyhitetyllä vedellä ja kirkon rukouksella. Peruskiven arvellaan olevan Upseerikerhon perustuksissa. Hennalaan sijoittui 11. Suomenmaalainen tarkk'ampujarykmentti. Lahdesta tuli Helsingin ja Viipurin jälkeen suurin venäläinen varuskunta. Rakennusohjelma käsitti kolme kasarmirakennusta, useita esikunta- ja huoltorakennuksia sekä 10 asuinrakennusta. Rakentajia oli noin 3 500, joista suurin osa oli suomalaisia. Soranajossa oli noin 500 hevosta. Kerrotaan, että koska maksu tapahtui kuormien lukumäärän mukaan, niin jotkut ajoivat ylimääräisiäkin kierroksia kuormanlaskijan ohi. Soraa ajettiin Hennalaan 7000–8000 kuormaa. Muurauksesta maksettiin käytettyjen tiilien mukaan. Tästä seurasi, että ylimääräisiä tiiliä piiloteltiin muun muassa ilmahormeihin.
Tarkoitus

Suomen sotilasmusiikkimuseon tavoitteena on kerätä ja tallettaa alan esineistöä ja aineistoa, tukea erityisesti suomalaiseen sotilasmusiikkiin liittyvää tutkimustoimintaa sekä vaalia sotilasmusiikkiperinnettä. Tarkoituksensa toteuttamiseksi Sotilasmusiikkimuseo voi järjestää konsertteja ja muita musiikkiesityksiä sekä esitelmä- ja koulutustilaisuuksia, harjoittaa kustannustoimintaa, omistaa kiinteätä omaisuutta, vastaanottaa lahjoituksia, avustuksia ja testamentteja sekä järjestää asianomaisella luvalla arpajaisia ja rahankeräyksiä.
Hallinto ja henkilöstö

Sotilasmusiikkimuseohankkeen käynnistäjä, Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry, perusti keväällä 2003 Patentti- ja Rekisterihallituksen luvalla Suomen sotilasmusiikkimuseosäätiön, jolle ry samalla siirsi Sotilasmusiikkimuseon hallinnon. Säännöissä määriteltiin aluksi hallituksen jäsenmääräksi kuusi, myöhemmin sääntöjä muutettiin niin, että jäseniä voi olla 6-8. Ensimmäisen hallituksen jäseninä toimivat: puheenjohtaja Riitta Uosukainen, varapuheenjohtaja opetusneuvos Yrjö Leppänen sekä jäsenet museoneuvos Jouko Heinonen, musiikkimajuri Jyrki Koskinen, prikaatikenraali Hannu Luotola ja filosofian tohtori Seppo Pietilä, viimeksi mainittu toimii myös säätiön asioitsijana.
Kokouksessa 7.10.2004 Hannu Luotola ja Jyrki Koskinen pyysivät eroa hallituksen jäsenyydestä ja esittivät tilalleen lippueamiraali Juha Rannikkoa ja ylikapellimestari musiikkieverstiluutnantti Harri Saksaa, jotka myös valttiin. Sotilasmusiikkimuseon intendentti Ulla Aaltiolla on puheoikeus hallituksen kokouksissa. Intendentti, filosofian maisteri Ulla Aaltio on toiminut Sotilasmusiikkimuseossa alusta lähtien. Kesällä 2001 Lahden työvoimatoimisto antoi 100 % tuen hänen palkkaamiseensa. Tällöin hän oli muodollisesti Hämeen Rykmentin palveluksessa aina elokuuhun 2003 saakka, jolloin Sotilasmusiikkimuseon säätiö palkkasi hänet museon intendentiksi. Sen jälkeen hän siirtyi Lahden kaupunginmuseoon.
Projektipäällikkönä ja Suomen sotilasmusiikkimuseon toiminnanjohtajana aloitti jo ennen museon perustamista Sotilasmusiikkikoulun Tuen (myöhemmin Sotilasmusiikkikoulun Tuki ry) ja Suomen sotilasmusiikkimuseosäätiön hallituksen jäsen filosofian tohtori Seppo Pietilä, joka toimii myös säätiön asioitsijana.
Museon esineistö ja näyttelyt

Sotilasmusiikkimuseon kokoelmat ovat varsin monipuoliset ja edustavat. Koko esineistö on Sotilasmusiikkimuseon omaisuutta. Soittimet, erityisesti puhaltimet, ovat varsin hyvin edustettuina. Esillä on myös nuotteja, valokuvia, äänitteitä, kirjoja sekä soittajien univormuja. Erityisesti näyttelyesineistä kannattaa mainita Marsalkan hopeatorvet, sodassa mukana olleet kenttäurkuharmonit sekä Puolustusvoimain ensimmäisen ylikapellimestari Aleksei Apostolin soitintehtaan torvet. Sotilasmusiikkimuseon pääsalissa on pysyvä näyttely, jossa on museon perusesineistö. Se on aseteltu kolmeksi osastoksi Suomen historiaa seuraten. Ensimmäisenä esittäytyy Ruotsin vallan aika, sitten Autonomian aika ja näyttelyn pääosan muodostaa Suomen itsenäisyyden aika. Näyttely tosin kehittyy ja kasvaa kaiken aikaa, joten siinä mielessä se ei ole pysyvä. Lahjoituksia on saatu jatkuvasti muun muassa sotilassoittajilta ja heidän leskiltään ja lapsiltaan sekä myös yhdistyksiltä. Myös muutamia testamenttilahjoituksia on saatu. Sotilasmusiikkimuseon kokoelmat on tutkijoiden sekä omankin työn helpottamiseksi taltioitu viideksi arkistoksi. Ne ovat nuottiarkisto, kuva-arkisto, äänitearkisto, kirja-arkisto sekä soitin- ja muut kokoelmat. Jälkimmäiseen kuuluvat mm. soittajien asusteet ja mitalit.
Vaihtuva näyttely rakennetaan 1-3 kertaa vuodessa. Ensimmäinen näyttely koostui sadasta suuresta valokuvasta, joilla esitettiin kunnostusvaiheen tapahtumat aina piha-alueen kunnostuksesta alkaen. Otsikkona oli ”Polkupyörävarastosta Sotilasmusiikkimuseoksi” (Ks. aikaisemmin esitetyt kuvat). Tätä näyttelyä Museovirasto kiitti arvokkaaksi dokumentoinniksi. Se jatkui syyskuuhun 2004, jolloin avattiin valokuvanäyttely ”Korven kaikuja”, joka kertoi rintamamusiikista jatkosodan ajoilta. Näyttely jatkui maaliskuun 2005 loppuun.
Huhtikuun 2005 alussa avattiin arkkitehti Jouko Mattilan akvarellinäyttely, jonka taiteilija itse pystytti. Näyttelylle hän antoi nimeksi ”Kuuntele kuvia”. Näyttely purettiin kesäkuun 2005 alussa, jolloin yleisön pyynnöstä avattiin uudestaan ”Korven kaikuja” –näyttely. Se jatkui marraskuuhun 2005. Tällöin pystytettiin ”Parolan marssin tahtiin - Sotilassoittokunnat Hennalassa” -valokuvanäyttely.
Näyttelynä oli myös "Hennalan historiaa ja Lahti 1918”.