stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryhmy ja Romppainen
Henkilöhahmot

Vääpeli Ryhmy ja vänrikki Romppainen eivät ole toimintasankareita vaan veijareita, jotka taistelevat vihollista vastaan lähinnä nokkeluudella ja sanailulla. He ovat urheita ja "viisaasti höperöitä" mutta inhoavat turhantärkeyttä, byrokratiaa ja isoja herroja. Heidän tärkein aseensa on puukalikka ja paras ystävänsä "kevyt kenttäkissa" Mörökölli. He välttävät vihollisten tappamista: sen sijaan he "kalauttavat" eli iskevät vastustajaa puukalikalla päähän takaa käsin. Vakiovihollinen on venäläinen toveritar komissaari Natalia Vengrovska, joka on mielettömästi rakastunut Ryhmyyn – jota puolestaan asia jopa kauhistuttaa.
Ryhmy ja Romppainen ylenevät nopeasti. Ryhmy on aluksi sotamies, sitten kersantti ja lopulta vääpeli. Kirjassa Jees, mullikuhnuri! molemmista tulee Mannerheim-ristin ritareita. He löytävät Laatokalta Läskelän itäpuolelta suuren proomun, jossa on kuusi tuliterää panssarivaunua. Proomun omistuksesta joudutaan käymään hiukan myöhemmin kipakka kamppailu venäläisen vartioveneen kanssa. Matkassa ollut TK-mies Pupunen kirjoittaa asiasta repäisevän artikkelin "Mullikuhnurien suururotyö", ja Mannerheim-ristit tulevat miltei paluupostissa.
Armas J. Pulla ei kuitenkaan käsittele myöskään suomalaisia upseereita silkkihansikkain: heidät esitetään usein hyvin tärkeilevinä, byrokraattisina, hidasälyisinä ja virkaintoisina. Kirjassa Jees, hapankaalia, señor, sanoi vääpeli Ryhmy sankarit joutuvat Nicaraguaan, joka oli julistanut sodan Suomelle. Nicaragualaiset esitetään tyypillisenä mahtailevana ja tappelunhaluisena sotilasdiktatuurina, jotka saavat sisällissodan aikaan siitä, pitäisikö maan radiossa soittaa sinfonioita vai iskelmiä.
Elokuvat

Kirjojen pohjalta tehtiin kolme elokuvaa. Päämaja piti Jees ja just -elokuvaa suomalaista  sotilasta halventavana. Syksyllä 1944 sensuuri kielsi Jees ja just -elokuvan Neuvostoliittoa loukkaavana. Elokuva hyväksyttiin videolevitykseen vasta vuonna 1988. Ryhmyä esitti Oiva Luhtala, Romppaista Reino Valkama ja Vengrovskaa Kirsti Hurme.
Kirjat

"Ja pöh!" sanoi sotamies Ryhmy (1940, ISBN 951-23-0788-X)
"Jees punamultaa!", sanoi kersantti Ryhmy (1940, ISBN 951-23-0789-8)
"Ole viisasti höperö!", sanoi vääpeli Ryhmy (1940)
"Jees, mullikuhnuri!" sanoi vääpeli Ryhmy (1941)
"Oikea antifilatelisti!" sanoi vääpeli Ryhmy (1942, ISBN 951-23-0895-9)
"Jees, Nurmijärven mämmiä!" sanoi vääpeli Ryhmy (1943, ISBN 951-23-0913-0)
"Jees, hapankaalia, señor!" sanoi vääpeli Ryhmy (1944)
"Jees, leskiyli-insinöörskä!" sanoi vääpeli Ryhmy (1944, ISBN 951-23-0914-9)
"Jees, diktaattori vastoin tahtoaan!" sanoi herra Ryhmy (1945)
"Iltaa häspyyttäri!", sanoi vääpeli Ryhmy (1950, ISBN 951-23-0790-1)
"Jees, plitisimppa!", sanoi vääpeli Ryhmy (1955) lähde?
"Jees, Romulus, ei Remulus!" sanoi vääpeli Ryhmy (1957)
"Jees, smirno!" sanoi krenatööri Ryhmy (1964)
"Jees, James Pound!" sanoi herra Ryhmy (1967)
Kirjat > Kokoelma

Ryhmy ja Romppainen , Karisto, 1992 (9. p. 2004). ISBN 951-23-3118-7. Sisältää teokset:
"Ja pöh!" sanoi sotamies Ryhmy
"Jees, punamultaa!" sanoi kersantti Ryhmy
"Ole viisaasti höperö!" sanoi vääpeli Ryhmy
"Jees mullikuhnuri!" sanoi vääpeli Ryhmy
"Oikea antifilatelisti" sanoi vääpeli Ryhmy
"Jees, Nurmijärven mämmiä!" sanoi vääpeli Ryhmy
"Jees hapankaalia, señor!" sanoi vääpeli Ryhmy
"Jees, leskiyli-insinöörskä!" sanoi vääpeli Ryhmy
"Jees, diktaattori vastoin tahtoaan!" sanoi herra Ryhmy
"Iltaa häspyyttäri!" sanoi vääpeli Ryhmy
Elokuvat

Ryhmy ja Romppainen (1941)
Jees ja just (1943, perustuu kirjaan "Ja pöh!" sanoi sotamies Ryhmy)
"Jees, olympialaiset", sanoi Ryhmy (1952)
Aiheesta muualla

Ryhmy ja Romppainen vedättivät vihollista ja omiakin tärkeilijöitä. Ylen Elävä arkisto.
Saakoski

Saakoski
Saakoski on kylä Korpilahden eteläosassa (nykyisessä Jyväskylässä) Valtatie 9:n molemmin puolin. Kylän läpi virtaa Saajoki Saarijärvestä Päijänteeseen. Asukkaita Saakoskella on noin 300.
Jyväskylän osa-aluejaossa kylän alue kuuluu Korpilahden suuralueeseen ja Etelä-Korpilahden tilastoalueeseen, jossa on vain Saakoski-niminen pienalue. Pienalueeseen kuuluvat varsinaisen Saakosken lisäksi myös Painaa, Särkijoki, Puolakka, Ahvenus ja Saalahti.
Kirjallisuutta

Suomäki, Pekka (toim.): Luonnonihana paikka valtamaantien varrella : Saakosken kyläkirja. Saakosken kyläseura, 2004. ISBN 952-91-6944-2.
Pauli Räsänen

Pauli Räsänen (23. helmikuuta 1928 Tampere – 22. maaliskuuta 2000 Tampere) oli suomalainen laulaja, muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Tunnetuin hänen esittämistään lauluista oli Kotkan ruusu.
Ura

Pauli Räsänen opiskeli viulunsoittoa 6-vuotiaasta saakka ja esiintyi iltamissa ja juhlissa jo 8-vuotiaana vuonna 1936. Jatkosodan aikana hän oli mukana viihdytyskiertueilla Karjalassa muiden muassa Eugen Malmsténin, Harry Bergströmin ja Lasse Pihlajamaan kanssa. Räsänen oli ryhmän nuorin, mutta taitojensa perusteella jo täysivaltainen jäsen. Sodan aikana perustetussa tamperelaisessa Vivo-orkesterissa hän lauloi sekä soitti kitaraa ja viulua. Vuonna 1950 hän julkaisi ensilevytyksenään laulun Mimmi eli uintiretki aamutuimaan. 1950-luvun alkuvuosina hän levytti muutamia kymmeniä lauluja, joukossa myös hänen itse kirjoittamiaan kupletteja, kunnes levytyksiin tuli pitkä tauko. Räsänen kiersi 1940-luvun lopulta 1970-luvulle saakka tanssilavoja tamperelaisen Toivo Honkosen Suruttomat-yhtyeen solistina.
Räsänen hankki hienomekaanikon kisällikirjan ja työskenteli Valtion lentokonetehtaalla ja Suomen Trikoossa. Myöhemmin hän kouluttautui työntutkijaksi. Päätoimiseksi muusikoksi hän ryhtyi vasta 1970-luvulla. Kuuluisuuteen hän nousi vuonna 1969 levytettyään laulun Kotkan ruusu ja sikermän sota-ajan iskelmiä. Räsäsen laulujen varaan rakentui pitkälti TV2:n sarja Nää niitä lauluja on. Räsänen perusti 1970-luvulla Tampereelle lasten musiikkileikkikoulun. Tapsan Tahtien laulelmakilpailun tuomaristossa hän toimi kymmenen vuotta. Hänen vuonna 1976 julkaisemansa albumi Tampereelle takaisin sisältää Toivo Kärjen säveltämiä ja Vexi Salmen sanoittamia Tampere-aiheisia lauluja. 1970-luvun lopulta lähtien Räsänen alkoi rajoittaa esiintymisiään tanssikeikkailusta pienimuotoisempiin tilaisuuksiin ja konsertteihin. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1982 ja sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen. Esiintymiset hän jätti vuonna 1994 menetettyään pitkäksi aikaa puhe- ja osin liikuntakykynsäkin.
Diskografia

Nää niitä lauluja on (1969, Scandia)
Kotkan ruusu / Vieraalla maalla (single, 1969, Scandia)
Pauli Räsänen (1970, Scandia)
Pauli Räsänen & Humppa Veikot (1972, Scandia)
Tampereelle takaisin (1976, Finnlevy)
Mies peilissä (1982, OK-Music)
Unohtumattomat (1999, Warner Music)
20 suosikkia – Kotkan ruusu (2000, Warner Music)
Aiheesta muualla

Pauli Räsäsen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Yle Elävä arkisto: Pauli Räsänen oli iskelmäestradien pirteä pystytukka
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Agda Rössel

Agda Rössel vuonna 1950 Yrkeskvinnors Samarbetsförbundin toimistossa. Hän toimi järjestön puheenjohtajana 1948–1952.
Agda Viola Rössel (o.s. Jäderström, 4. marraskuuta 1910 Jällivaara – 27. toukokuuta 2001 Tukholma) oli ruotsalainen diplomaatti ja sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän oli Alva Myrdalin jälkeen toinen ruotsalainen naispuolinen suurlähettiläs ja on yhä ainoa Ruotsin YK-suurlähettiläänä toiminut nainen.
Agda Rössel työskenteli suurlähettiläänä lähes 20 vuoden ajan, ensin vuosina 1958–1964 YK:ssa New Yorkissa, sitten vuoteen 1969 asti Jugoslavian Belgradissa, 1969–1973 Tšekkoslovakian Prahassa ja 1973–1976 Kreikan Ateenassa.
Yhdistyneissä kansakunnissa Rössel vastusti kuolemantuomiota ja naisten sukuelinten silpomista sekä edisti muun muassa tasa-arvo- ja pakolaisasioita.
Nuoruus ja uran alku

Agda Jäderström syntyi Jällivaaran lähellä Ruotsin pohjoisessa Norrbottenin läänissä kuusilapsiseen ratavartijan perheeseen. Lahjakas tyttö pääsi tuttavien ja sukulaisten taloudellisella tuella opiskelemaan Tukholman Socialinstitutet-oppilaitokseen.
Vuonna 1943 hän meni naimisiin kirjailija James Rösselin kanssa miehen vauraan östermalmilaisperheen vastusteluista huolimatta. He saivat kaksi lasta, mutta avioliitto päättyi pian eroon miehen psyykkisten ongelmien takia, ja Agda jäi lasten yksinhuoltajaksi samalla kun opiskeli ja teki uraa. Hän eteni nopeasti johtotehtäviin työmarkkinahallituksessa (arbetsmarknadsstyrelsen) ja Rädda Barnen -lastenapujärjestössä. 1950-luvulla hän alkoi saada kansainvälisiä tehtäviä Ruotsin valtuuskunnan jäsenenä YK:n ihmisoikeuskomissiossa.
Kirjallisuutta

Jäderström, Elin. Hennes excellens Agda Rössel : från banvaktstugan till FN-skrapan. Atlantis, 2018. ISBN 9789173539661.
Saarentaanjärvi

| Saarentaanjärvi |
| --- | --- |
 Saarentaanjärveä etelästä Saarentaantieltä nähtynä
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Somero
Koordinaatit:  60°37′59″N, 23°27′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Rautelankoski
Järvinumero:  27.032.1.004 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  81,2 m
Pinta-ala:  0,43 km²
Suurin syvyys:  16 m
 fiSaarentaanjärvi 
Saarentaanjärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Somerolla. Se on yksi Paimionjoen yläjuoksun kallioperän murrokseen muodostuneen järviketjun pitkistä ja kapeista järvistä, joita katkonainen harjujakso reunustaa. Saarentaanjärven yläpuolisia järviä järviketjussa, jonka kaikkien järvien korkeus merenpinnasta on noin 81,2 metriä, ovat Hirsjärvi ja Someron Kirkkojärvi ja alapuolisia Rautelanjärvi, Pusulanjärvi, Åvikinjärvi ja Pitkäjärvi.
Pinta-alaltaan Saarentaanjärvi on 43 ha ja sitä erottaa Kirkkojärvestä kapea salmi Härkälän kartanon luona ja Rautelanjärvestä nykyään avoimeksi vesiväyläksi ruopattu Rautelankoski, jonka yläpuolelta ennen kosken ruoppausta oli Pitkäjärvelle 40 cm pudostus.
Järven etelärannalla sijaitsee Someron Saarentaan kylä ja järveä kirkkojärvestä erottavan salmen etelärannalla Härkälän kartano. Järven pohjoisrannat kuuluvat Someron Pappilan ja Rautelan kyliin, joiden kautta järven pohjoispuolella Rautelannummen harjualueella kulkee Hämeen Härkätie (yhdystie 2810). Someron keskustaajamaan liittyvää omakotiasutusta järven rannoilla on sekä Härkälän, Saarentaan, Pappilan että Rautelan kylissä. Maisemaan järven ympäristössä on vaikuttanut soranotto, jota on tapahtunut järven itäpäässä Pappilankylän Kohnamäessä, järven pohjoispuolella Pappilannummella sekä järven länsipäässä Rautelannummella ja Kertunsalossa.
Vanhempaa kerrostumaa ihmisen luontoa muokkaavassa toiminnassa edustaa järven länsipäässä Kertunsalon harjualueella vieläkin nähtävissä oleva, Saarentaan Hurran talon isännän Mikko Hurran 1800-luvun alkuvuosina kaivattama kaivanto, jonka tarkoituksena oli säädellä Rautelankosken vettä; yrityksestä on jäänyt elämään sanonta: "Kyl voima voi, sano Hurra kun Kukkoharjaa loi". Sama Kertunsalon notkonpohja muistetaan myös ikivanhana nuorison kokoontumis- ja juhlapaikkana. 1930-luvulta vuoteen 1950 Kertunsalon saaressa Rautelanjärvessä oli tanssilava, joka vuonna 1952 vaihdettiin Saarentaanjärven pohjoisrannalle Rautelannummelle, missä se oli käytössä toistakymmentä vuotta, kunnes nykyinen Esakallio perustettiin Salontien varteen.
Rymy-Eetu

Rymy-Eetu oli kuin luonnonvoima, tässä hän on ottamassa tulta piippuunsa. Kansan Kuvalehti 22/1952.
Rymy-Eetu oli Erkki Tantun piirtämä sarjakuva, joka ilmestyi vuosina 1930–1973. Sarjakuvan päähenkilö Rymy-Eetu on väkevä, varreltaan vanttera mies, joka niin sodan kuin rauhan aikoina pystyi lähes yli-ihmismäisiin suorituksiin. Sarjassa ei pääsääntöisesti ollut lainkaan tekstiä.
Hahmot

Rymy-Eetu sai nimensä väkevyytensä ja miehekkyytensä mukaan, vaikkei hän koskaan kova rymyäjä ollut. Välillä hän tuntuu hallitsevan luonnonvoimiakin. Tosin hänen uhitteleva luonteensa saattaa hänet joskus pulaan. Mutta tiukassakin paikassa piippu pysyy jämäkästi suupielessä. Rymy-Eetun vastapelurina on usein serkkupoika Kalle Kuikkaneva, lyhyenläntä silmälasipäinen veijari, joka nokkeluuttaan joskus pääsee Rymy-Eetusta voitolle.
Ilmestyminen

Rymy-Eetu ilmestyi ensimmäisen kerran Nuoressa Voimassa vuonna 1930. Silloin hahmolla ei vielä ollut nimeä. Seuraavana vuonna sarjakuvaa alkoi julkaista Kansan Kuvalehti, jossa Ilmari Turja keksi nimen uudelle sankarille. Innoittajana saattoi olla Pentti Haanpään novellissa Hanuri-pelimannin elämäkerta (1927) esiintynyt Remu-Eemeli-niminen hahmo. Rymy-Eetu ilmestyi eri vuosikymmenillä eri lehdissä ja strippejä kertyi kaikkiaan noin 1900 kappaletta, kunnes sarja lakkasi kesällä 1973. Kaikkiaan sarjakuva ilmestyi seuraavissa lehdissä: Nuori Voima (1930 ja 1935), Kansan Kuvalehti (1931–1935 ja 1945–1954), Suomen Kuvalehti (1934–1936) Hakkapeliitta (1936–1944), Radiokuuntelija-Antenni (1955–1968) ja Käytännön Maamies (1970-luku). Suomen Kuvalehti alkoi julkaista vuonna 2007 uudelleen Kansan Kuvalehdessä aikanaan ilmestyneitä väritettyjä Rymy-Eetuja.
Otava julkaisi 38 Rymy-Eetu-albumia vuosina 1938–1968. Tauno Karilas riimitteli niihin ruutujen alle tekstit, jollaisia ei alkuperäisissä sarjakuvissa ollut. Tanttu ei sarjakuvaansa tekstiä tarvinnut vaan antoi pelkkien ilmeikkäitten kuviensa puhua. Silloin tällöin tosin saattoi puhekupla auttaa kerrontaa.
Sota-aikana Rymy-Eetua käytettiin propagandassa. Rymy-Eetu murskasi venäläiset vastustajansa tarinoissaan perusteellisesti. Moskovan välirauhan solmimisen jälkeen Suomen kustannusyhdistys lähetti kirjakaupoille pyynnön poistaa näytteiltä 288 teosta ja lopettaa niiden myynti. Näiden kirjojen joukossa olivat Rymy-Eetu ja Hymy-Freetu sekä Rymy-Eetun jymyvoitto. Otava julkaisi 1999 kokooma-albumin Rymy-Eetu ryssän kauhu, jossa olivat mukana kaikki sodan aikana julkaistut neljä Rymy-Eetua.
Kunnianosoituksia

Rymy-Eetusta julkaistiin vuonna 1996 postimerkki.
Helsingissä avattiin tammikuussa 2008 baijerilaistyyppinen ravintola Rymy-Eetu, jossa on vaihtuva sarjakuvanäyttely nimihahmosta.
Kirjallisuutta

Erkki Tanttu: Rymy-Eetu uljaimmillaan Helsinki Otava 1984 ISBN 951-1-07696-5
Aiheesta muualla

Rymy-Eetun isä - Erkki Tantun haastattelu - Kansan Kuvalehti 1/1951 (Arkistoitu – Internet Archive)
Legendaarinen Rymy-Eetu alkaa SK:ssa 10/2007 (Arkistoitu – Internet Archive)
Elvi Saari

Elvi Saari (23. joulukuuta 1910 Kirvu – 15. elokuuta 1985) oli suomalainen teologi. Hän toimi muun muassa opettajana Rovaniemellä Rovalan Setlementissä sekä Hauholle vuonna 1951 perustetun Viittakiven opiston ensimmäisenä rehtorina 1951–1974. lähde?
Saari oli Suomen ensimmäisiä joogaopettajia.  Suomen Joogaliiton puheenjohtajana hän oli 1971–1979. Kristillinen kveekariliike oli hänelle läheinen. Hän toimi aktiivisesti kansainvälisessä työleiritoiminnassa 1940-luvulta lähtien ja toimi Kansainvälisen vapaaehtoisen työleirijärjestön toiminnanjohtajana 1947–1949. Eläkevuodet hän eli Hämeenlinnassa.
Tuotantoa

Kveekareiden jäljillä Suomessa 1945–1975: Kveekarit, työleirit, Viittakivi (1976)
Paavo Ruotsalainen - The George Fox Of Finland, 1978
Ei minulta mitään puutu: elämäni viittakiviä; WSOY; ISBN 9510133213 (1985)
Jooga ja inhimillinen kasvu; Suomen joogaliitto; ISBN 9519993207 (1988)
useita kirjojen suomennoksia
Ahti Saarenpää

Ahti Erik Saarenpää (s. 1946) on suomalainen  oikeustieteilijä ja emeritusprofessori. Hän oli 1981–2014 Lapin yliopiston yksityisoikeuden professori ja vuodesta 2002 oikeustieteiden tiedekunnan dekaani.
Saarenpää suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1970 ja oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon 1973. Hänen väitöskirjansa hyväksyttiin Helsingin yliopistossa 1980.
Julkaisuja

Ahti E. Saarenpää. Tasajaon periaate: tutkimus jäämistöoikeudellisen tasajaon periaatteen toteuttamisesta tuomioistuinkäytännössä. Juridica, 1980, ISBN 951-9464-10-7 (nid.), ISBN 951-9464-11-5 (sid.)
Ahti E. Saarenpää. Pesänselvittäjä ja pesänjakaja. Ensimmäinen osa. Condictio, 1980 ISBN 951-9464-12-3.
Aulis Aarnio, Ahti E. Saarenpää, Pekka Santala. Maatilan sukupolvenvaihdos. A-tieto: 1983 ISBN 951-9464-24-7.
Ahti Saarenpää. Avioliittolain muutokset. Artikla, 1989. (Artikla ry:n julkaisuja). ISBN 952-90-1448-1. – 4. uud. p. Artikla, 1992. Sarja: Artikla ry:n julkaisuja ISBN 951-96377-1-0
Ahti Saarenpää. Vajaavaltainen kuolinpesässä. Artikla, 3.p. 1991, (Artikla ry:n julkaisuja). ISBN 952-90-2677-3.
Ahti Saarenpää. Perintö ja jäämistö: jakosäännösten ja jakoon vaikuttavien säännösten tulkintoja. Pandecta, 1994. ISBN 951-96865-0-9.
Ahti Saarenpää (toim.), Tuomas Pöysti (toim.). Tietoturvallisuus ja laki: näkökohtia tietoturvallisuuden oikeudellisesta sääntelystä: tutkimusraportti, Valtiovarainministeriö, hallinnon kehittämisosasto: 1997 ISBN 951-53-1675-8.
Risto Haavisto. (toim.) Oikeusjärjestys 2000, osa 1, Lapin yliopisto, 2000, (Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja. ISSN 0788-7671; 28). ISBN 951-634-710-X. – 7. täyd. p. Lapin yliopisto, 2011 Sarja: Lapin yliopiston oikeustieteellisiä julkaisuja 56. Sarja C, 0788-7671 ISBN 978-952-484-408-6
Eero Yrttiaho, Ahti Saarenpää, Esko Oikarinen. (toim.) Pohjoisen oikeutta neljännesvuosisata: Rovaniemen hovioikeus 1979–2004: juhlajulkaisu, Lapin yliopisto, 2004, (Pohjois-Suomen tuomarikoulun julkaisuja). ISBN 951-634-921-8.
Saarenmaa (Jyväskylä)

| Saarenmaa |
| --- | --- |
 Saarenmaan entinen koulu
Kaupunki:  Jyväskylä
Suuralue:  Palokka–Puuppola
Kaupunginosa nro:  53
Väkiluku:  731 (tilastoalue) (joulukuu 2010)
Saarenmaa on Jyväskylän 53. kaupunginosa sekä yksi kaupungin tilastoalueista. Saarenmaa on maalaismaista aluetta, jota toisinaan pidetään omana kylänään, mutta se ei ole muodostanut virallista rekisterikylää.
Kaupunginosajaottelussa Saarenmaahan kuuluu vain Ylä-Tuomiojärven ja Kaitajärven välinen Reijunperä sekä muita ympäröiviä alueita. Tilastoalue on kaupunginosaa suurempi alue, johon kuuluu varsinaisen Saarenmaan ja Reijunperän lisäksi myös Vertaala. Vuoden 2010 joulukuun tilastojen mukaan tilastoalueella oli 731 asukasta, joista 250 eli Saarenmaan läntisellä pienalueella, 267 Saarenmaan itäisellä ja 214 Vertaalan pienalueella. Tilastoalueella oli tuolloin myös 121 loma-asuntoa.
Historiaa

Saarenmaan asutus on muodostunut Vesangan, Palokan ja Korttajärven eli Puuppolan maakirjakylien raja-alueelle. Saarenmaan talo on sijainnut Vesangan alueella, se perustettiin vuonna 1837 Kemilän talosta erottamalla.
Ennen vuoden 2009 kuntaliitosta Saarenmaa kuului Jyväskylän maalaiskuntaan.
Vuonna 1921 perustettu Saarenmaan koulu lakkautettiin vuonna 2020 sisäilmaongelmien takia. Alueen oppilaat siirrettiin Savulahden päiväkotikouluun. Koulussa oli oppilaita vuosiluokilta 1–4 Saarenmaan, Vertaalan, Lintukankaan ja Puuppolan alueilta, viides- ja kuudesluokalaiset oli siirretty jo 1980-luvulla Keski-Palokan kouluun.
Ryysyranta (kappale)

| ”Ryysyranta” Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Reteesti vaan
 B-puoli: ”Muutakin on kierretty kuin tahkoa”
 Julkaistu: 1967
 Tyylilaji: folk, iskelmä
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Irwin Goodmanin muut singlet
| ”Äiti” 1967 | ”Ryysyranta” 1967 | ”Kun ei rahat riitä” 1967 |
”Ryysyranta” on Irwin Goodmanin kappale, joka ilmestyi singlenä vuonna 1967 sekä Reteesti vaan -albumilla vuonna 1968. Kappaleen sävelsi Goodman ja sanoitti Vexi Salmi nimimerkillä Emil Retee.
Synty

Kappale on saanut nimensä Ilmari Kiannon Ryysyrannan Jooseppi -romaanin mukaan. Kappale sai alkunsa siitä, että tuntematon henkilö pyysi Irwiniä tekemään Ryysyrannasta kappaleen. Irwin kysyi Vexi Salmelta, voisiko Ryysyrannasta tehdä laulun. Salmi luki Kiannon kirjan uudelleen ja teki kappaleen, jonka tekemiseen hän kysyi neuvoa myös Toivo Kärjeltä. Ryysyranta on myös Goodmanin vuonna 1969 rakennuttaman omakotitalon nimi.
Yhteiskunnallinen tausta

Ryysyranta-kappale julkaistiin ajankohtana, jolloin suomalainen yhteiskunta oli historiallisen rakennemuutoksen kourissa. Maa- ja metsätalouden työllistävä vaikutus väheni 1960-luvun aikana voimakkaasti koneellistumisen myötä. Maaseudun muinainen pulma liikaväestöstä oli palannut, vaikka siitä oli välillä jo näytetty päästyn. 1800-luvun lopun Savon loiset olivat saaneet seuraajansa Itä- ja Pohjois-Suomen metsäseuduille. Vaikka 1960-luvun maalaisköyhälistön olot eivät olleet läheskään yhtä kurjat kuin Ilmari Kiannon romaanin syntyaikoihin 1920-luvulla, muihin sosiaaliryhmiin nähden syrjäseutujen eläjät olivat yhä peränpitäjiä elintasokakun jaossa.
Yleisen elintason noustessa katsottiin olojen ns. kehitysalueilla suhteellisesti kurjistuvan, ja puhuttiin ”paluusta Ryysyrantaan”. Kansainvälisen kehitysmaatietoisuuden lisääntyessä alettiin Suomen sisäinenkin kehitys nähdä osana maailmanlaajuista kurjistumista. Monet yhteiskuntatutkijat, kuten Lars Wahlbeck, Auvo Kiiskinen ja Olavi Riihinen osoittivat alueellisten erojen muodostuneen jo 1960-luvun alkupuolella suuriksi. Kehittyneitä Etelä- ja Länsi-Suomea alettiin kutsua teollisuus-Suomeksi tai hyvinvointi-Suomeksi, alikehittyneitä Itä- ja Pohjois-Suomea taas siirtomaa-, reuna- tai luonnon-Suomeksi; tarkkaa rajaa näiden välille oli kuitenkin vaikea vetää.
Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan dosentti Pekka Haatanen piirsi teoksessaan Suomen maalaisköyhälistö (WSOY, 1968) uuden maalaisköyhälistön edustajan muotokuvan:
»Hän on syrjäisten seutujen pienviljelijä, useimmiten kääpiöviljelmän haltija, joka tilansa syrjäisen sijainnin johdosta jatkuvasti joutuu kärsimään niin avoimesta kuin piilevästä työttömyydestä ja sitä myöten rahan puutteesta. Parhaat miehuusvuodet ovat hänellä jo takanapäin ja niinpä hänen ansiotulonsa ovat vuosi vuodelta vähenemässä eikä hänellä myöskään ole edellytyksiä tai halua tilansa tuoton lisäämiseen koneistamisen tai erikoistumisen avulla. Puuttuu pääomia ja tilat ovat sitä paitsi syrjässä. Viljelijän ja hänen vaimonsa ”henkinen kyvykkyys” on arvioitavissa heikommaksi kuin menestyneiden ammattiveljien tai -sisarien.»
Haatanen jatkoi, että tämä menestymättömien pienviljelijöiden viimeinen sukupolvi eli syrjäseuduilla vuosikymmeniä muusta maaseudusta jälkeenjääneenä ja että yhä uudelleen ”on tavallista suuremmassa määrin kohtalo” syntyä syrjäsuomalaisen pientilallisen poikana. Passiivisuus, köyhyys ja syrjäinen kotiseutu kietoutuivat edelleen yhteen.
Kappaleen rakenne

Laulun alkusäkeen sanat (”Olet maamme armahin Suomenmaa”) ja sävel on lainattu sarkastisessa mielessä suoraan J. H. Erkon tunnetusta Kansalaislaulusta,  jota se kuitenkaan ei muilta osiltaan, sisällöltään tai tyyliltään lainkaan muistuta. Jaakko Borgin sovitus rakentuu vastakkainasetteluille: kappaleessa on sekä isänmaallista laulua juhlavalla rintaäänellä, Irwinin venyttelevää kerrontaa vähäosaisten arjesta, fanfaarinomaisia trumpettivälikkeitä että orkesterin riehakasta soitantaa. Melodiansa puolesta Ryysyranta voisi olla jenkka, mutta rumpukompin nopeamman poljennon ja vahvojen takapotkuiskujen ansiosta se kuulostaa enemmän 1960-luvun rockmusiikilta kuin perinteiseltä jenkalta. Melodian hidasliikkeisyys antaa laulusolistille mahdollisuudet hyödyntää nasaalista lauluääntään täydellä teholla.
Kappaleen vastaanotto ja menestys

Ryysyranta-laulun sanat koettiin kainuulaisten keskuudessa loukkaavana, mutta kappaleesta tuli kuitenkin Suomessa hitti. M. A. Numminen luonnehti Suosikki-lehdessä vuonna 1968 Ryysyranta-kappaletta ”yhteiskunnallisesti merkittäväksi teokseksi”. Ryysyranta-single pysyi myyntilistan kärkipaikalla neljä kuukautta lokakuusta 1967 tammikuuhun 1968, sitä myytiin yli 25 000 kappaletta, ja Irwin Goodman sai siitä uransa ensimmäisen kultalevyn.
Kokoonpano

Jaakko Borg - kapellimestari
Erkki Karjalainen - trumpetti
Rauno Lehtinen - mandoliini
Taisto Wesslin - kitara
Erkki Seppä - basso
Ossi Kuula - rummut
Lähde: