stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Film noir
Ominaispiirteitä > Visuaalinen tyyli

Monen klassisen film noirin tummasävyiset valaisutyylit liitetään jyrkkiin vaalean ja tumman kontrasteihin sekä dramaattisiin varjokuvioihin – tyyliin, joka tunnetaan renessanssiajan kuvataiteista lainatulla termillä chiaroscurona. Sälekaihtimien tai porraskaiteiden näyttelijän, seinän tai koko kohtauksen päälle heittämät varjot ovat ikoninen osa noirin visuaalisuutta ja olivat muuttuneet kliseeksi jo hyvissä ajoin ennen neo-noirin aikakautta. Hahmojen kasvot saattavat olla osin tai kokonaan pimeyden peitossa, mikä on suhteellisen harvinaista perinteisessä Hollywoodin elokuvanteossa. Vaikka monet pitävät mustavalkoista kuvaustyyliä oleellisena osana klassista film noiria, luetaan värielokuvat Minun on kosto (1945) ja Niagara (1953) yleisesti noiriin kuuluviksi, ja erinäinen määrä kriitikoita luokittelee myös elokuvat Punainen jälki (1956), Chicagon yöperhoset (1958) sekä Vertigo – punainen kyynel (1958) film noiriksi.
Film noir tunnetaan myös matalien kuvakulmien, laajakuvan sekä vääristyneiden ja vinojen kuvien käytöstä. Muita film noirissa suhteellisen tavallisia hämmennyskeinoja ovat ihmisten heijastukset yhdestä tai useammasta peilistä, kuvaus kaarevien tai huurrutettujen lasien tai muiden vääristävien pintojen läpi (kuten kuristuskohtaus elokuvassa Muukalaisia junassa) sekä joskus omalaatuiset erikoisefektijaksot. Oikeiden yökuvien käyttö oli tavallista, toisin kuin Hollywoodissa yleensä päivällä kuvatut yökohtaukset. 1940-luvun puolivälistä alkaen oikeiden kuvauspaikkojen käyttö yleistyi film noirissa.
Analysoidessaan myöhäisen ja itsetietoisen tyylitellyn klassisen film noirin Kohtalokkaan tapaamisen visuaalisuutta, kriitikko Alain Silver kuvailee, kuinka kuvaustyyli vahvistaa tarinan teemoja ja tunnelmaa. Eräässä kohtauksessa hahmot nähdään ”kulmikkaiden muotojen sekasorron” läpi, ikään kuin ”vangittuna käsin kosketeltavaan kurimukseen tai suljettuna ansaan”. Silver esittää, että ”sivuvaloa on käytetty ... kuvastamaan hahmojen ristiriitaisuutta”, kun taas alhaaltapäin valaistut kuvat ”noudattavat visuaalisen ilmaisun traditiota, joka liittää ylöspäin lankeavat varjot kasvoilla epäluonnollisuuteen ja pahaenteisyyteen”.
Ominaispiirteitä > Rakenne ja kerronnalliset keinot

Film noireissa esiintyy epätavallisen monimutkaisia tarinoita, jotka käyttävät usein hyväkseen takaumia ja muita kerrontaa häiritseviä tai sekoittavia leikkauskeinoja. Koko pääjuonen sisällyttäminen takaumaan on myös tavallista. Kertojaäänen selostusta saatettiin käyttää selventämään rakennetta ja siitä tulikin yksi noirin tunnusmerkeistä; vaikka klassinen noir liitetään yleensä ensimmäisen persoonan (ts. päähenkilön) kerrontaan, Stephen Neale huomauttaa kolmannen persoonan kerronnan olevan tavallista semidokumentaarisella tyylillä tuotetuissa noireissa. Hyvinkin erilaiset neo-noirit, kuten Forbrydelsens element (surrealismi), Loppuun asti (retro) ja Kiss Kiss, Bang Bang (meta), ovat käyttäneet takauman ja kertojaäänen yhdistelmää.
Klassisella kaudella tehtiin joitakin uhkarohkeita elokuvallisen kerronnan kokeiluja: esimerkiksi Nainen järvessä on kuvattu täysin päähenkilönsä Philip Marlowen näkökulmasta; tähden (ja ohjaajan) Robert Montgomeryn kasvot nähdään vain peileissä. Vainoojan (1946) unenomaisuuteen ja fatalismiin pohjautuva mielikuvituksellinen kerrontatyyli muistuttaa tiettyjä kauhutarinoita, eikä tyylillä ole pahemmin ennakkotapauksia realististen lajityyppien keskuudessa. Sekä Auringonlaskun katu että Kuollut saapuessaan ovat eri tavoin kumpikin kuolleiden miesten kertomia tarinoita. Myöhempien aikojen noir on ollut valtavirtaelokuvan kerronnallisten kokeilujen etujoukossa, kuten muun muassa Pulp Fiction – Tarinoita väkivallasta, Fight Club ja Memento osoittavat.
Ominaispiirteitä > Maailmankatsomus, moraali ja tunnelma

Film noiria kutsutaan usein pohjimmiltaan pessimistiseksi. Luonteenomaisimmat noir-tarinat kertovat ihmisistä ei-toivotuissa tilanteissa (joita he eivät yleensä aiheuttaneet mutta ovat toimillaan pahentaneet), kamppailemassa sattumanvaraista, välinpitämätöntä kohtaloa vastaan, usein tuhoon tuomittuina. Elokuvien katsotaan kuvaavan maailmaa, joka on perimmiltään turmeltunut. Monet kriitikot yhdistävät klassisen film noirin aikakauden yhteiskunnalliseen tilanteeseen Amerikassa, erityisesti kasvaneeseen levottomuuteen ja vieraantumiseen, jonka on sanottu seuranneen toista maailmansotaa. Kirjailija ja elokuvakriitikko Nicholas Christopherin sanoin, ”on kuin sota ja yhteiskunnalliset purkaukset sen jälkimainingeissa olisivat päästäneet valloilleen kansalliseen psyykeen kasaantuneet demonit.” Film noirin, erityisesti 1950-luvulla ja kommunismin pelon huippuvuosina tuotetun, on usein katsottu kuvastaneen kulttuuriparanoiaa; Kohtalokas tapaaminen on yleisimmin esitetty todiste tämän väitteen tueksi.
Film noirin on usein sanottu määrittyvän ”moraalisen monitulkintaisuuden” kautta, vaikka tuotantokoodi pakotti lähes kaikki klassiset noirit varmistumaan siitä, että peräänantamaton hyveellisyys palkitaan ja paheista rangaistaan ankarasti (olipa lopullisen oikeuden toteutuminen tarinankerronnallisesti kuinka uskomaton tahansa). Huomattava määrä myöhempien aikojen noireista uhmaa avoimesti tätä käytäntöä: paheet nousevat voitolle moninaisissa elokuvissa synkästä Chinatownista härskiin Hot Spotiin asti.
Film noirin tunnelmaa pidetään yleisesti alakuloisena; jotkut kriitikot kokevat sen jopa synkempänä – Robert Ottosonin mukaan tunnelma on ”musertavan lohduton”. Vaikutusvaltainen kriitikko (ja elokuvantekijä) Paul Schrader kirjoitti uraauurtavassa esseessään vuonna 1972 film noirin määrittyvän tunnelmansa kautta, ja tämän tunnelman hän katsoi olevan ”epätoivoinen”. Kuvaillessaan elokuvan Nainen ilman omaatuntoa sovitusta noir-analyytikko Foster Hirsch mainitsee tekijöiden saavuttaneen ”vaadittavan epätoivoisen tunnelman”, joka tuntuu samalla kuvailevan hänen koko noir-käsitystään. Toisaalta maineikkaat film noirit kuten Syvä uni, Nainen Shanghaista ja myös Nainen ilman omaatuntoa ovat kuuluisia kovaksikeitetystä ja nokkelasta sanailustaan, jota on usein maustettu seksuaalisella vihjailulla ja itsetietoisella huumorilla, jotka ovat merkkejä toisenlaisesta tunnelmasta.
Kirjallisuutta

Bagh Peter von: Rikoksen hehku. (Otava, 1997)
Bus, Robin: French Film Noir. (Marion Boyars, 2001)
Hughes, Lloyd: Gangster Movies. (Rough Guides, 2005)
Kaplan: Women in Film Noir. (Englanti, 1980)
Kurki, Eeva: Varjojen ritarit: Jean-Pierre Melvillen elokuvat ja eksistentialistinen moraali. (Taideteollinen korkeakoulu, 1997)
Nogueira, Rui: Elokuva Melvillen mukaan. (Valtion painatuskeskus, 1989)
Porfirio, Robert; Silver, Alain; Ursini, James: Film Noir Reader 3. (Limelight Editions, 2002)
Salo, Matti: Seinä vastassa. (Valtion painatuskeskus, 1982)
Server, Lee; Gomran, Ed; Greenberg, Martin H.: The Big Book of Noir. (Carrol & Graf, 1998)
Silver Alain, Ursini James: The Noir Style. (Aurum, 1999)
Silver Alain, Ursini James: Film Noir. (Taschen, 2004)
Telotte, J. P.: Voices in the Dark: The Narrative Patterns of Film Noir. (University of Illinois, 1989)
Thomson, David: The Big Sleep. (BFI 1997)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Film noir Wikimedia Commonsissa
Film noir -elokuvia ladattavissa ja katseltavissa Internet Archivessa
Film noir Hannu Salmen elokuvablogissa
Eight of the greatest film noirs: The Asphalt Jungle (1950) (BBC)
Varjot menneisyydestä (Out of the Past, 1947) sisältää monia lajityypin tuntomerkkejä: kyyninen yksityisetsivä päähenkilönä, femme fatale, useita takaumia kertojaäänen selostuksella, dramaattisesti varjoisa kuvaustyyli, ja fatalistinen tunnelma, jota piristää provosoiva vitsailu. Elokuvan päärooleissa noir-ikonit Robert Mitchum ja Jane Greer.
Jotkut pitävät elokuvaa Vertigo – punainen kyynel (1958) film noirina sen juonen, tunnelman ja aiheiden perusteella. Toisten mukaan elokuvan värillisyys yhdistettynä ohjaaja Alfred Hitchcockin näkemyksen tarkkuuteen sulkevat sen kategorian ulkopuolelle.
Helen Walker elokuvan Tuhoava isku (Impact, 1949) mainoskuvassa. Matala kuvakulma ja dramaattisia varjoja heittävä valaistus kuuluvat film noirin visuaalisiin tyylikeinoihin.
Barbara Stanwyck ja Burt Lancaster olivat klassisen noirin tuotteliaimpia näyttelijöitä. Valitan, väärä numero! (1948) sisältää monimutkaisen rakenteen, johon kuuluu reaaliaikainen kehyskertomus, useita kertojia sekä takaumia takaumien sisällä.
FC Honka

| Mitalit> Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Hopeaa | 2008, 2009, 2013 |  |
|  Pronssia | 2019, 2022 |  |
Suomen Cup 
|  Kultaa | 2012 |  |
|  Hopeaa | 1969, 2007, 2008, 2023 |  |
Liigacup 
|  Kultaa | 2010, 2011, 2022 |  |
FC Honka on vuonna 1975 perustettu espoolainen jalkapalloseura. Miesten edustusjoukkue pelasi kaudella 2023 Suomen pääsarjatasolla Veikkausliigassa. Esport Honka oy jätti konkurssihakemuksen kauden 2023 päätteeksi ja luopui Veikkausliigan sarjapaikastaan. FC Honka ry otti haltuunsa Esportin alaisuudessa toimineen Honka Akatemian sarjapaikan Kakkosessa.
FC Honka syntyi, kun Tapion Honka -nimisen yleisseuran jalkapallojaosto erkani omaksi seurakseen. Honka on ensimmäinen Suomen pääsarjatasolla pelannut espoolainen jalkapalloseura. FC Hongan parhaat saavutukset ovat Suomen Cupin voittaminen vuonna 2012 ja Liigacupin voittaminen vuosina 2010, 2011 ja 2022. Suomen Cupin finaalin häviävänä osapuolena Honka on ollut vuosina 1969, 2007, 2008 ja 2023. Pääsarjatasolla Hongan parhaat saavutukset ovat hopeat kausilta 2008, 2009 ja 2013. Pronssia se voitti kaudella 2019.
Hongan miesten edustusjoukkueen toimintaa harjoitti kauteen 2014 asti Pallohonka Oy, jolle emoseura FC Honka ry oli vuokrannut sarjapaikan. Sopimus purettiin Pallohongan pitkään jatkuneiden talousvaikeuksien vuoksi kauden 2014 jälkeen ja FC Honka aloitti uuden yhteistyön liikuntapalveluyritys Esportin kanssa. Yhteistyön myötä joukkueesta käytettiin myös nimeä Esport Honka, mutta sarjaan se osallistui nimellä FC Honka. Esportin alaisuudessa pelasivat myös miesten Kakkosta pelaava Honka Akatemia, B-poikien Akatemia -joukkue sekä tuoreimpana kaudelle 2020 Esportin huippu-urheiluyksikköön siirtynyt, Kansallista Liigaa pelaava, naisten edustusjoukkue. Muun seuran taustayhtiö oli FC Honka ry.
Historia > Alasarjavuodet

Seura perustettiin alun perin vuonna 1957 yleisseurana nimellä Tapion Honka. Vuonna 1975 lajit erkanivat emoseurasta omiksi seuroikseen, ja jalkapallotoiminta erkani emoseurasta. Jalkapalloseuran nimeksi tuli FC Honka. Sen virallinen perustamispäivämäärä on 17. marraskuuta 1975.
Honka nousi I-divisioonaan ensimmäisen kerran vuonna 1978 ja vuonna 1981 se ylsi SM-karsintasarjaan Jyrki Heliskosken valmentamana. 1990-luvun alussa joukkue oli kuitenkin vajonnut IV-divisioonaan. Seuran pelillistä tilannetta paransi kuitenkin vuosina 1994–1997 voimassa ollut farmisopimus HJK:n kanssa. Honka palasikin Ykköseen, missä se pelasi kymmenen peräkkäistä kautta. Kauden 2005 päätteeksi seura nousi Veikkausliigaan valmentajanaan Mika Lehkosuo.
Historia > Esport-aikakausi

Kauden 2014 päätteeksi sarjapaikan omistanut FC Honka ry purki sopimuksen sarjapaikan siirrosta Pallohonka Oy -yhtiölle, joka pyöritti edustusjoukkeen toimintaa Veikkausliigassa. Tämän toimenpiteen ja aikaisempien vuosien talousvaikeuksien johdosta Pallohonka Oy ajautui myöhemmin vuonna 2015 konkurssiin.
FC Honka ry yritti aloittaa uuden projektin liikuntapalveluyritys Esportin kanssa Veikkausliigasta. Esportin olisi kuitenkin pitänyt ottaa Pallohongan velat harteilleen, jotta Palloliitto olisi voinut hyväksyä sarjapaikan siirron, eikä Esport hyväksynyt tätä. Esport päätti lähteä kuitenkin tukemaan Honkaa Kakkosessa, jossa pelanneen FC Honka ry:n reservijoukkueen Pallohongan sarjapaikan se otti. Joukkueeseen hankittiin Kakkosen tasolle nimekkäitä pelaajia, kuten Roni Porokara, Nicholas Otaru, John Weckström ja Antonio Inutile. Uudeksi valmentajaksi nimettiin Juho Rantala. Seura asetti tavoitteekseen paluun Veikkausliigaan kahden vuoden kuluessa.
Kakkosen kaudella 2015 Honka voitti etelälohkon ylivoimaisesti häviämällä ainoastaan yhden pelin, päätöskierroksen ottelun KäPalle. Ykkösen nousukarsinnoissa joukkue kuitenkin hävisi KPV:lle yhteismaalein 1–2. Kauden 2016 päätteeksi FC Honka nousi Ykköseen, kun se voitti kaksiosaisessa nousukarsinnassa Oulun Palloseuran yhteismaalein 4–3.
Ykkösen kaudelle päävalmentajaksi tuli Vesa Vasara Rantalan siirtyessä HJK:n organisaatioon.lähde? FC Honka oli lähellä suoraa nousua Veikkausliigaan. Joukkue tarvitsi päätöskierroksen kotiottelusta TPS:ää vastaan voiton, mutta peli päättyi 1–1-tasapeliin, jolloin Ykkösen voitti ja Veikkausliigaan nousi TPS. Toinen sija toi kuitenkin Hongalle paikan liigakarsintaan, jossa se voitti vierasmaalisäännön turvin HIFK:n ja nousi Veikkausliigaan.
Honka saavutti keväällä 2022 liigacupin voiton, kun se voitti Espoonlahdessa pelatussa finaalissa FC Interin maalein 3–1.
Seuran taustayhtiö Esport Honka oy hakeutui marraskuussa 2023 konkurssiin. FC Honka oli edellisellä viikolla jättänyt hakematta lisenssiä Veikkausliigaan ja hakemuksia alemmille sarjatasoille. Taustayhtiö oli tehnyt aiempina vuosina raskaita taloudellisia tappioita, jotka aiemmin oli kuitannut liikemies Färid Ainetdin, joka ei enää suostunut maksuihin. Suurimmaksi syyksi Hongan vetäytymiseen Veikkausliigasta hän kertoi Tapiolan uuden jalkapallostadionin rakennushankkeen ongelmat. Hongan nykyisellä stadionilla Ainetdin ei näe taloudellisia edellytyksiä.
Pian Esport Honka oy:n konkurssihakemuksen jälkeen FC Honka ry ilmoitti ottavansa haltuunsa Honka Akatemialle kuuluneen Kakkosen sarjapaikan. Myös B-poikien akatemiajoukkue siirtyi takaisin FC Honka ry:n alaisuuteen. Esport Honka oy asetettiin virallisesti konkurssiin 21. marraskuuta 2023.
Peliasu ja logo

Honka on perinteisesti pelannut keltaisissa pelipaidoissa. Vuosien varrella joukkue on pelannut myös muutaman kauden verran lähes täysin mustassa peliasussa, mutta Esportin omistajuuden myötä joukkue on pelannut keltaisissa sekä keltamustaraidallisissa pelipaidoissa.
Hongan nykyinen logo.
Hongan vanha logo.
Hongan vanha logo.
Stadion

FC Honka pelaa kotiottelunsa Tapiolan urheilupuistossa, jonka kokonaiskapasiteetti vuonna 2016 oli 2 000 katsojaa.
Pelaajat ja valmentajat > Nykyinen joukkue

Päivitetty 5. toukokuuta 2024.
Pelaajat ja valmentajat > Valmennusjohto

Päivitetty 5. toukokuuta 2024.
Päävalmentaja: Mika Väyrynen
Valmentaja: Edward Kukko
Maalivahtivalmentajat: Miika Salmi ja Pasi Hilli
Manageri: Jari Antikainen
Joukkueenjohtaja: Pirkko Ilmonen
Saavutukset ja ennätykset > Saavutukset

SM-hopea: 3 (2008, 2009, 2013)
SM-pronssi: 2 (2019, 2022)
Suomen Cupin mestaruus: 1 (2012)
Suomen Cupin hopea: 3 (1969, 2007, 2008, 2023)
Liigacupin mestaruus: 3 (2010, 2011, 2022)
Saavutukset ja ennätykset > Eurocup-ottelut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Turnaus/Kierros | Vastustaja | 1. ottelu | 2. ottelu | Yhteensä |
| 2007 | UEFA Intertoto Cup / 1. |  TVMK | 0–0 | 2–4 | 4–2 |
|  | UEFA Intertoto Cup / 2. |  Aalborg BK | 2–2 | 1–1 | 3–3 |
| 2008–2009 | UEFA Cup / 1. karsinta |  ÍA | 3–0 | 2–1 | 4–1 |
|  | UEFA Cup / 2. karsinta |  Viking | 0–0 | 1–2 | 2–1 |
|  | UEFA Cup / 1. kierros |  Racing de Santander | 1–0 | 0–1 | 0–2 |
| 2009–2010 | Eurooppa-liiga / 2. karsinta |  Bangor City | 2–0 | 0–1 | 3–0 |
|  | Eurooppa-liiga / 3. karsinta |  FK Karabah | 0–1 | 2–1 | 1–3 |

| 2010–2011 | Eurooppa-liiga / 2. karsinta |  Bangor City | 1–1 | 2–1 | 2–3 |

| 2011–2012 | Eurooppa-liiga / 1. karsinta |  Nõmme Kalju | 0–0 | 0–2 | 2–0 |
|  | Eurooppa-liiga / 2. karsinta |  BK Häcken | 1–0 | 0–2 | 0–3 |
| 2013–2014 | Eurooppa-liiga / 2. karsinta |  Lech Poznań | 1–3 | 1–2 | 2–5 |
| 2020–2021 | Eurooppa-liiga / 1. karsinta |  Aarhus GF | 5–2 | – | 2–5 |
| 2021–2022 | Konferenssiliiga / 1. karsinta |  NSÍ Runavík | 0–0 | 1–3 | 3–1 |
|  | Konferenssiliiga / 2. karsinta |  NK Domžale | 1–1 | 0–1 | 1–2 |
| 2023–2024 | Konferenssiliiga / 1. karsinta |  FK Tobol | 2–1 | 0–0 | 1–2 |
Hongan kotiottelu lihavoituna. Kotijoukkueen maalit ensin.
| Kilpailu | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Tappiot | Tehdyt | Päästetyt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Eurooppa-liiga / UEFA Cup | 21 | 5 | 4 | 12 | 16 | 26 |
| UEFA Intertoto Cup | 4 | 1 | 3 | 0 | 7 | 5 |
| Konferenssiliiga | 6 | 1 | 3 | 2 | 5 | 5 |
| Yhteensä | 29 | 7 | 8 | 14 | 28 | 36 |
Tilanne 20.7.2023 pelatun ottelun jälkeen.
Saavutukset ja ennätykset > Seuraennätykset

Suurin voitto Veikkausliigassa: 9-0 (4.10.2009 FC Honka - RoPS)
Suurin tappio Veikkausliigassa: 0-5 (20.07.2014 FC Honka - FF Jaro)
Suurin kotiyleisö Veikkausliigassa: 6 657 (27.5.2007 FC Honka - HJK)
Suurin kotiyleisö eurocupissa: 9 106 (2.10.2008 FC Honka - Racing Santander, Töölön jalkapallostadion)
Tilastot > Sarjasijoitukset kaudesta 2000

Pääsarja
| Kausi | Sarja | Sija | O | V | T | H | TM–PM | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Ykkönen (etelälohko) | 6. | 26 | 11 | 5 | 10 | 46–42 | 38 |
| 2001 | Ykkönen (etelälohko) | 4. | 27 | 12 | 4 | 11 | 37–43 | 40 |
| 2002 | Ykkönen (etelälohko) | 3. | 22 | 11 | 5 | 6 | 46–26 | 38 |
| 2003 | Ykkönen | 4. | 26 | 12 | 6 | 8 | 47–28 | 42 |
| 2004 | Ykkönen | 3. | 26 | 13 | 4 | 9 | 55–38 | 43 |
| 2005 | Ykkönen | 1. | 26 | 17 | 6 | 3 | 57–17 | 57 |
| 2006 | Veikkausliiga | 4. | 24 | 13 | 3 | 8 | 50–32 | 42 |
| 2007 | Veikkausliiga | 4. | 26 | 10 | 11 | 5 | 34–25 | 41 |
| 2008 | Veikkausliiga | 2. | 26 | 15 | 5 | 6 | 46–23 | 50 |
| 2009 | Veikkausliiga | 2. | 26 | 13 | 10 | 3 | 65–29 | 49 |
| 2010 | Veikkausliiga | 4. | 26 | 12 | 5 | 9 | 42–34 | 41 |
| 2011 | Veikkausliiga | 4. | 33 | 13 | 14 | 6 | 57–40 | 53 |
| 2012 | Veikkausliiga | 7. | 33 | 12 | 7 | 14 | 37–38 | 43 |
| 2013 | Veikkausliiga | 2. | 33 | 18 | 7 | 8 | 51–37 | 61 |
| 2014 | Veikkausliiga | 11. | 33 | 6 | 13 | 14 | 38–57 | 31 |
| 2015 | Kakkonen (etelälohko) | 1. | 27 | 22 | 4 | 1 | 56–11 | 70 |
| 2016 | Kakkonen (lohko B) | 1. | 22 | 19 | 1 | 2 | 74–9 | 58 |
| 2017 | Ykkönen | 2. | 27 | 16 | 7 | 4 | 64–24 | 55 |
| 2018 | Veikkausliiga | 4. | 33 | 15 | 13 | 5 | 51–33 | 58 |
| 2019 | Veikkausliiga | 3. | 27 | 14 | 5 | 8 | 41–29 | 47 |
| 2020 | Veikkausliiga | 4. | 22 | 9 | 10 | 3 | 26–17 | 37 |
| 2021 | Veikkausliiga | 9. | 27 | 9 | 6 | 12 | 38–37 | 33 |
| 2022 | Veikkausliiga | 3. | 27 | 14 | 7 | 6 | 53-27 | 49 |
| 2023 | Veikkausliiga | 5. | 27 | 12 | 5 | 10 | 29-27 | 41 |
| 2024 | Kakkonen (lohko B) | 8. | 24 | 8 | 6 | 10 | 43-48 | 30 |
| 2025 | Kakkonen (lohko A) |  |  |  |  |  | - |  |
Kirjallisuutta

Mikael Erävuori – Jukka Pakkanen: F.C. Honka (Minerva Kustannus, ISBN 952-5591-88-3)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta FC Honka Wikimedia Commonsissa
FC Hongan sivusto
Esport Hongan sivusto
Veikkausliigan verkkonäyttely: FC Honka urheilumuseo.fi. Veikkausliiga, Veikkaus Oy ja Suomen Urheilumuseosäätiö. Arkistoitu 20.7.2011. Viitattu 21.2.2012.
FC Hongan naisten edustusjoukkueen sivusto
Kannattajaryhmä HK05:n Facebook-sivusto
| n k Espoon urheilu |
| --- | --- |
Urheilupaikat:  Espoon Bembölen FK-rata  Espoo Metro Areena  Espoonlahden uimahalli  Espoonlahden urheilupuisto  Esport  Keski-Espoon uimahalli  Kilon talli  Leppävaaran uimahalli  Leppävaaran Urheiluhalli  Leppävaaran urheilupuisto  Matinkylän jäähalli  Matinkylän uimahalli  Matinkylän urheilupuisto  Olarin uimahalli  Otahalli  Peikin Ratsastuskoulu  Solvallan urheiluopisto  Tapiolan jalkapallostadion  Tapiolan ratsastuskoulu  Tapiolan uimahalli  Tapiolan urheiluhalli  Tapiolan urheilupuisto  Tapiolan urheilupuiston jalkapallostadion  Westendin tennishalli 
Urheiluseurat:  Canoa  Cetus  Esbo Bollklubb  Esbo Idrottsförening  Esbo Skytteförening  FC Espoo  FC Honka  Espoo Basket Team  Espoo Expos  Espoo Rugby Club  Espoon Akilles  Espoon Hiihtoseura  Espoon Jääklubi  Espoon Jäätaiturit  Espoon Kiekkoseura  Espoon Palloseura Jalkapallo  Jääkiekko  Espoon Pesis  Espoon Suunta  Espoon Taitoluisteluklubi Revolutions  Espoon Tapiot  Espoon Telinetaiturit  Espoon Tikka  Esport Oilers  Etelä-Espoon Pallo  Fjällskidarklubben-37  Gammelgårds Ungdoms & Allmogeförening  Golden Futsal Team  HC KJH  HooGee  Idrottsklubben-32  IK Örnen  Jäähonka  FC Kasiysi  Kauklahden Pyrintö  Kiekko-Espoo  Kilo Idrottsförening  Laaksolahden Jalkapalloseura  FC Laatupallo Espoo  Leppävaaran budoseura  Leppävaaran Pallo  Leppävaaran Pyrintö  Leppävaaran Sisu  Länsiväylän Dynamo  Olarin Tarmo -77  Olarin Voimistelijat  Peräkylän Ponnistus  Pohjois-Espoon Ponsi  Polin Pallo  SexyPöxyt  Smash-Tennis  Tapiolan Honka  Tapiolan Voimistelijat  Viherlaakson Veikot  Westend Indians 
Urheilutapahtumat:  Juoksu Länsiväyläjuoksu  Viestijuoksun SM 2008  Jääkiekko U-18 MM 2024  Naisten MM 1999  Naisten MM 2019  Jääpallo MM 1975  Maalipallo MM 2014  Ravi Finlandia-ajo  Erkon Pokaali  Kuninkuusravit 2017  Suuri Suomalainen Derby  Ringette MM 2000  Taitoluistelu EM 2023  Uinti Sprinttiuinnin EM 1992  Pitkän radan SM 2006  Pitkän radan SM 2007  Pitkän radan SM 2008  Yleisurheilu Kalevan kisat 2009  Kalevan kisat 2025  Vammaisyleisurheilun EM 2005  U-23 EM 2023  Sisäratojen SM 1970  Sisäratojen SM 1979 
Muuta:  Pääkaupunkiseudun paras urheilija 
FC Hongan kannattajaryhmä
Tapiolan urheilupuisto
Gojoseon

| Gojoseon   고조선   (古朝鮮) > 2333 eaa.–108 eaa. |
| --- | --- |
  
Valtiomuoto:  Monarkia
Pääkaupunki:  Wanggeom
Seuraaja(t):  Jun (? - 194 eaa.)  Wiman (194 eaa. - ?)  Wi Ugeo (? - 108 eaa.)
Korean esihistoria
Jeulmun (8000-1500eaa.)
Mumun (1500-300 eaa.)
Varhaiset kuningaskunnat
Gojoseon ?–108 eaa.
Jin-valtio
Varhaishistoriallinen kausi
Kolmen valtakunnan kausi
Goguryeo (37 eaa.–668 jaa.)
 Baekje (18 eaa.–660 jaa.)
 Silla( 57 eaa.–935 jaa.)
 Gayan heimoliitto (42–562)
Kahden valtakunnan kausi
Silla (668–935)
 Balhae (698–926)
Myöhemmät kolme valtakuntaa
Hugoguryeo (892–936)
Hubaekje (901–918)
Silla (57 eaa.–935 jaa.)
Dynastinen kausi
Goryeo-dynastia (918–1392)
Joseon-dynastia (1392–1897)
Korean keisarikunta (1897–1910)
Siirtomaa-aika
Japanin miehityskausi
Itsenäisyyden aika
Korean jako
Korean sota
Jakautunut Korea
Etelä-Korean historia
Pohjois-Korean historia
n
k
Gojoseon tai Muinais-Choseon oli muinainen korealainen kuningaskunta. Lisäys Go (고, 古), tarkoittaa vanhaa, erottamaan sen muista Joseon-nimisistä kuningaskunnista. Korean myyttisenä perustajana pidetään jumalkuningas Dangunia, jonka uskotaan laskeutuneen taivaasta ja perustaneen Gojoseonin 2333 eaa. Vaikka sitä pidetäänkin vain myyttinä, niin kertomuksella Dangunista on ollut merkittävä rooli Korean kansallisen identiteetin muodostumiseen.
Historiallinen Gojoseonin valtakunta mainittiin ensimmäisen kerran kiinalaisessa historiankirjoituksessa 700-luvun alussa eaa. Alkuvaiheessa Gojoseonin pääkaupunki sijaitsi Liaoningissa, kunnes noin 400 eaa. Se siirrettiin Pjongjangiin.
Vuonna 108 eaa. Han-dynastian Kiina tunkeutui maahan ja valtasi Gojoseonin. Kiina perusti sinne neljä sotilasläänitystä hallinnoimaan Gojoseonin aluetta. Alueen valloitti myöhemmin Goguryeo vuonna 313 eaa.
Perustaminen > Dangun-myytti

Dangun on korealaisen mytologian mukaan Korean valtion legendaarinen perustaja. Vaikka on olemassa erilaisia versioita ja suullisia kertomuksia siitä miten Korea syntyi, suosituin versio myytistä on peräisin Samgungnyusasta, joka on 1300-luvun kokoelma legendoja ja tarinoita. Legendan mukaan Taivaan herralla, Hwaninilla oli poika Hwanung, joka laskeutui Baekdu-vuorelta ja perusti Shinsin kaupungin. Karhu ja tiikeri tulivat Hwanungin luokse ja kertoivat haluavansa tulla ihmisiksi. Hwanung sanoi heille, että jos he menisivät luolaan ja asuisivat siellä sata päivää, syöden ainoastaan pujoa ja valkosipulia, hän muuttaisi heidät ihmisiksi. Kuitenkin, noin puolessa välissä tiikeri luovutti ja juoksi ulos luolasta. Kun taas karhun onnistui hillitä itsensä ja siitä tuli kaunis nainen nimeltä Ungnyeo (웅녀, 熊 女). Myöhemmin Hwanung nai Ungnyeon, ja tämä synnytti Dangunin.
Vaikka Dangunin tarinaa pidetään myyttinä, uskotaan sen olevan synteesissä useiden historiallisten tapahtumien kanssa, jotka liittyvät Gojoseonin perustamiseen.