stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toini Pöysti
Saavutuksia

Olympiapronssia Squaw Valleyssa 1960 ja Innsbruckissa 1964 (3 × 5 km viesti)
MM-hopeaa Lahdessa 1958 (3 × 5 km viesti)
SM-kultaa 1960 (10 km)
Holmenkollenin voitto 1954 (10 km)
Ruotsin hiihtokisojen voitto 1959 (10 km)
Salpausselän voitto 1960 (10 km)
Quadrigarius

Quintus Claudius Quadrigarius oli roomalainen annalisti, joka eli ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Hän kirjoitti 33 kirjaa käsittäneen Rooman historian, joka alkoi gallien Rooman valtauksesta ja joka loppui Sullan kuolemaan. Livius käytti Quadrigariuksen teosta omaan Rooman historiaansa. Quadrigariuksen teoksesta on säilynyt katkelma Aulus Gelliuksen Noctes Atticaessa. Quadrigariuksen tyyliä pidetään selkeänä ja yksinkertaisena.
Qoyqırılǵan qala

Rekonstruktio.
Miehen muotoinen hautauurna.
Qoyqırılǵan qala (uzb. Qoʻyqirilgan qalʼa, ven. Кой-Крылга́н-кала́, Koi-Krylgan-kala) on zarathustralaisen palvontapaikan raunio Karakalpakian tasavallan Tórtkúlin piirissä Uzbekistanissa. Se sijaitsee 22 kilometriä Tórtkúlin kaupungista koilliseen.
Vuosina 1951–1957 tehdyissä kaivauksissa löydettiin 300–200-luvuilta ennen ajanlaskun alkua oleva kaksikerroksinen pyöreä temppelirakennus, jonka ympärysmitta on 45 metriä ja korkeus noin 9,5 metriä. Sitä ympäröivat asuin- ja talousrakennukset sekä suojamuuri ja vallihauta. Muuri oli varustettu tornein ja ampuma-aukoin. Sen itäosassa oli tornien suojaama monimutkainen porttirakennelma.
Pyöreä temppelirakennus toimi ilmeisesti alun perin observatoriona. Rakennus hylättiin ennen ajanlaskun alkua, mutta se otettiin pian uudelleen käyttöön palvontapaikkana. Qoyqırılǵan qalasta on löydetty piirtokirjoituksia, terrakottapatsaita, aseita, koruja, seinämaalausten kappaleita ja koristeellisia hautaruukkuja. Paikka hylättiin 300-luvulla.
Qoyqırılǵan qalan esineitä on Pietarin Eremitaasin ja Nukusin Savitski-museon kokoelmissa. Sen rauniot ovat kaivausten jälkeen kuluneet ja peittyneet kasvillisuuteen.
Pääskylaiskuri

| Pääskylaiskuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Laiskurit Bucconidae
Suku::  Chelidoptera
Laji::  tenebrosa
Kaksiosainen nimi
 Chelidoptera tenebrosa  (Pallas, 1782) 
Alalajit
 C. t. brasiliensis  C. t. pallida  C. t. tenebrosa 
Katso myös
   Pääskylaiskuri Wikispeciesissä   Pääskylaiskuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pääskylaiskuri (Chelidoptera tenebrosa) on laiskureihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Pääskylaiskuri kasvaa 15–17 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Laji on ruumiinrakenteeltaan tukevahko, suuripäinen, leveäsiipinen ja lyhytpyrstöinen. Pääskylaiskurin pää, rinta, selkä ja siivet ovat tumman siniharmaat, melkein mustat. Siipien alapuoli ja perä ovat valkoiset. Osalla alalajeista on valkoinen juova rinnan ja punaruskean vatsan välissä.
Levinneisyys ja elintavat

Pääskylaiskuria tavataan laajalta alueelta Venezuelasta Brasiliaan ja Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat savannit sekä galleriametsät ja niiden reunamaat. Lintu liikkuu muutaman yksilön ryhminä usein vesialueiden lähellä. Pääskylaiskurin ravintoa ovat hyönteiset, ja se pyydystää niitä pääskyjen tavoin usein aivan veden pinnalta. Laji pesii hiekkatörmään kaivamaansa käytävään, ja naaras munii kaksi munaa.
Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2015

Pöytätenniksen maailmanmestaruuskilpailut 2015 kilpailtiin Suzhoussa, Kiinassa 26. huhtikuuta – 3. toukokuuta. Lajeina olivat miesten kaksinpeli, naisten kaksinpeli, miesten nelinpeli, naisten nelinpeli ja sekanelinpeli. Kiina voitti kaikki mestaruudet sillä poikkeuksella, että sekanelinpelissä voittajaparin toinen pelaaja oli eteläkorealainen. Mitaleille ylsi kaikkiaan kahdeksan maan urheilijoita.
Mitalistit

Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kisat | Kulta | Hopea | Pronssi |
| Miesten kaksinpeli |  Ma Long |  Fang Bo |  Fan Zhendong |
| Miesten kaksinpeli |  Ma Long |  Fang Bo |  Zhang Jike |

| Naisten kaksinpeli |  Ding Ning |  Liu Shiwen |  Mu Zi |
| Naisten kaksinpeli |  Ding Ning |  Liu Shiwen |  Li Xiaoxia |

| Miesten nelinpeli |  Xu Xin / Zhang Jike |  Fan Zhendong / Zhou Yu |  Lee Sang-su / Seo Hyun-deok |
| Miesten nelinpeli |  Xu Xin / Zhang Jike |  Fan Zhendong / Zhou Yu |  Kenta Matsudaira / Kōki Niwa |

| Naisten nelinpeli |  Liu Shiwen / Zhu Yuling |  Ding Ning / Li Xiaoxia |  Feng Tianwei / Yu Mengyu |
| Naisten nelinpeli |  Liu Shiwen / Zhu Yuling |  Ding Ning / Li Xiaoxia |  Li Jie /  Li Qian |

| Sekanelinpeli |  Xu Xin /  Yang Ha-eun |  Maharu Yoshimura / Kasumi Ishikawa |  Wong Chun Ting / Doo Hoi Ken |
| Sekanelinpeli |  Xu Xin /  Yang Ha-eun |  Maharu Yoshimura / Kasumi Ishikawa |  Kim Hyok-bong / Kim Jong |
Qazaqfïlm

Qazaqfïlm (kaz. Қазақфильм) eli Kazahfilm (ven. Казахфи́льм) on Almatyssa toimiva kazakstanilainen elokuvastudio.
Studio on saanut alkunsa vuonna 1934 perustetusta uutiselokuvien ja vuonna 1941 perustetusta näytelmäelokuvien studiosta. Niistä jälkimmäinen liitettiin marraskuussa 1941 Almatyyn toisen maailmansodan aikana evakuoituihin Mosfilmiin ja Lenfilmiin, joista muodostettiin Neuvostoliiton yhdistetty näytelmäelokuvastudio TsOKS. Vuonna 1944 perustettiin Almatyn näytelmä- ja uutiselokuvien studio, joka valmisti aluksi etupäässä uutiskatsauksia ja dokumenttielokuvia. Näytelmäelokuvien säännöllinen tuotanto aloitettiin vuonna 1954. Studio sai nimen Kazahfilm vuonna 1959. Vuonna 1984 se nimettiin ohjaaja Şäken Aymanovin mukaan.
Kazahfilmin ensimmäinen näytelmäelokuva oli Muxtar Äwezovin käsikirjoitukseen perustuva Abay änderi (ven. Pesni Abaja, 1946). Studion ohjaajia olivat Aymanovin lisäksi muun muassa Mäjït Begalïn, Sultanaxmet Qojıqov ja Oraz Äbişev. Parhaita kazak­stani­laisia elokuvia olivat Atameken (Zemlja ottsov, 1967), Bizdiñ süyikti däriger (Naš milyi doktor, 1958), Aldar köse (Aldar-Kose, 1964), Kasakkapäällikön loppu (Atamannıñ aqırı, ven. Konets atamana, 1971), Konekiväärityttö (Mänşük turalı dastan, ven. Pesn o Manšuk, 1970) ja Qız-Jibek (Kyz-Žibek, 1971). 1980-luvulla studio tuotti vuosittain seitsemän näytelmäelokuvaa, yli 50 dokumenttielokuvaa, 24 uutiskatsausta ja jälkiäänitti kazakiksi 60–70 elokuvaa. Piirroselokuvien tuotanto aloitettiin vuonna 1967.
Studio yhtiöitettiin vuonna 2000. Nykyään siellä kuvataan lähinnä kansainvälisiä yhteistuotantoja ja televisioelokuvia. 19 hehtaarin laajuisella alueella on kaksi kuvauspaviljonkia, äänistudio ja muita laitoksia.
Aiheesta muualla

Qazaqfïlmin sivusto
Päätykolmio

Ateenan akatemian päätykolmio, joka on koristeltu veistoksin.
Päätykolmio (m.kreik. τύμπανον, tympanon, harvemmin τύπανον, typanon) eli pedimentti on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa ja yleisesti klassista arkkitehtuuria edustavissa rakennuksissa entablementin eli palkiston ja kattorakenteiden rajaama kolmiomainen tai harvemmin kaarimainen alue, joka on usein koristeltu veistoksilla.
Päätykolmiot sijoitettiin yleensä rakennuksen pääsisäänkäyntien yläpuolelle. Tyypillisessä kreikkalaisessa temppelissä ne sijaitsivat temppelin kummassakin lyhyessä päädyssä. Päätykolmiota rajaa alapuolella korniisin vaakasuora palkki geison ja yläpuolella vinot palkit eli simat. Kreikkalaisissa temppeleissä päätykolmio oli matalampi ja leveämpi kuin etruskitemppeleissä ja roomalaisessa temppelissä, ja sen sivukulma oli ensin mainituissa noin 15 astetta ja viimeksi mainituissa noin 20 astetta.
Myös nykyaikaisen satulakattoisen talon ylintä, kolmiomaista päätyalaa kutsutaan päätykolmioksi. Klassista päätykolmiota yleensä pienempi kolmiomainen tai kaarimainen koristeaihe esimerkiksi sisäänkäyntien ja ikkunoiden yhtedessä on frontoni. Päätykolmion tapainen koristeellinen seinäpinta tunnetaan nykyisin päätykolmion alkuperäisellä kreikkalaisella nimellä tympanon.
Päätykolmioveistokset

Päätykolmioon oli usein sijoitettu veistosryhmä, joka esitti temppeliin liittynyttä mytologista aihetta. Päätykolmioveistokset kehittyivät ottamaan käytettävissä olevan tilan taitavasti huomioon, niin että keskelle sijoitettiin seisovia hahmoja ja sivummalle erilaisissa matalammissa asennoissa olevia hahmoja.
Päätykolmion veistoskoristelu tunnetaan ensimmäisenä Korkyran Artemiin temppelistä, joka ajoittuu noin vuoteen 590 eaa. Tunnetuimpia päätykolmiokoristeluja ovat Feidiaan johdolla veistetyt Parthenonin päätykolmioveistokset, jotka ovat osa Parthenonin marmoriveistoksia (Elginin marmoreita) ja nykyisin säilyneiltä osiltaan British Museumissa, sekä muun muassa Aiginan Afaian temppelin ja Olympian Zeuksen temppelin päätykolmioveistokset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta päätykolmio Wikimedia Commonsissa
Parthenonin länsipään päätykolmion veistosryhmän ennallistus, Akropolis-museo.
Pekka Päivärinta

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Maastojuoksun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Maastojuoksun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.Maastojuoksun MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Waregem 1973 |  |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Katowice 1975 | 3 000 metriä |  |
|  Hopeaa | San Sebastián1977 | 3 000 metriä |  |
|  Pronssia | Rotterdam 1973 | 3 000 metriä |  |
Pekka ”Lätsä-Pekka” Johannes Päivärinta (s. 4. toukokuuta 1949 Aura) on suomalainen kestävyysjuoksija ja maastojuoksun maailmanmestari. Päivärinta voitti uransa aikana yhteensä 14 Suomen mestaruutta, neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia eri juoksumatkoilla ulko- ja sisäradoilla. Päivärinta edusti Kaarinan Urheilijoita ja vuodesta 1973 Turun Urheiluliittoa.
Juoksu-ura

Päivärinta edusti Suomea ratajuoksijana monissa arvokisoissa: kesäolympialaisissa 1972 ja 1976 sekä EM-kisoissa 1971 ja 1974, mutta parhaaksi sijoitukseksi jäi kahdeksas sija 3 000 metrin estejuoksussa Münchenin olympialaisissa 1972. Vuonna 1973 Päivärinta voitti kaikkien aikojen ensimmäisen maastojuoksun maailmanmestaruuden. Vuonna 1975 hän juoksi Oulussa 25 000 metrin ratajuoksun maailmanennätyksen 1.14.16,8; ennätyksen rikkoi Bill Rodgers vuonna 1979. Päivärinnan lyhyiden sisäratojen 3000 metrin Suomen ennätys kesti lähes 51 vuotta, kun hän juoksi ajan 7.52,92 maaliskuussa vuonna 1973 ja ennätys rikottiin vasta tammikuussa 2024.
Päivärinta suosi harjoittelussaan kotimaan harjoittelua jopa talvisaikaan, poiketen monista senaikaisista huippujuoksijoista. Hänen valmentajanaan toimi Kari Sinkkonen.
Päivärinta voitti 19. syyskuuta 1976 Kaisaniemen maratonin. 25 kilometrin kilpailun voittoaika oli 1.17.44.
Yksityiselämä

Päivärinta tunnettiin lempinimellä ”Lätsä-Pekka”, jonka hän sai kilpailuissa käyttämästään lippalakista. Lakki on nykyisin Suomen Urheilumuseossa. Punavalkoisen lakin ompeli aikoinaan Päivärannan vaimo Merja. Lakkeja oli itse asiassa kaksi, toinen kilpailuissa ja toinen harjoituksissa käytetty. Päivärinnan mukaan hän alkoi käyttää lakkia vuonna 1968 nähdessään ensimmäisen lehtikuvan itsestään. Hänellä oli siihen aikaan pitkä tukka, johon tuli vauhdissa keskelle päätä jakaus, eikä hän halunnut näyttää körttiläiseltä. Vaimon ompelemasta lakista tuli myös taikakalu.
Päivärinta on koulutukseltaan peltiseppä, mutta toimi juoksu-uransa huippuvuosina talonmiehenä. Nykyisin Päivärinta asuu Kangasalla.
Omat ennätykset

800 m
Ulkorata 1.52,5h (Salo 23.7.1978)
1 500 m
Ulkorata 3.37,2h (Helsinki 28.6.1973),
Halli 3.52,3h (Turku 27.2.1972)
Maili
Ulkorata 4.05,2h (Oulu 2.9.1975)
2 000 m
Ulkorata 5.11,0h (Laitila 2.8.1974)
3 000 m
Ulkorata 7.57,2h (Hyvinkää 27.7.1975),
Halli 7.52,97 (SE) (Rotterdam 11.3.1973)
5 000 m
Ulkorata 13.28,51 (Helsinki 16.9.1973),
Halli 13.49,0h (Turku 22.2.1975)
10 000 m
Ulkorata 27.54,43 (Helsinki 23.6.1976)
25 000 m
Ulkorata 1.14.16,8 (ME) (Oulu 15.5.1975)
Maraton
Ulkorata 2.13.09,0 (PE) (Fukuoka 8.12.1974)
2 000 m esteet
Ulkorata 5.46,8h (Maarianhamina 9.8.1969)
3 000 m esteet
Ulkorata 8.25,4h (Helsinki 26.7.1972)
Viittaukset populaarikulttuurissa

Elokuvassa Uuno Turhapuro armeijan leivissä ministeri Tuura miehineen eksyy Ruotsin puolelle. Härski Hartikainen ehdottaa, että samalla voitaisiin käydä selvittämässä Päivärinnan tapaus. Kun muut eivät muista tapausta, hän kertoo, että Päivärintaa tyrkittiin vuoden 1972 maaottelussa ja lopulta suoritus hylättiin. Tuuran puheesta välittyy radion kautta katkelma, josta saa käsityksen, että Tuura julistaa sodan Ruotsille.
Oikea Päivärinnan tapaus sattui 1975 Tukholmassa 5 000 metrillä maaottelussa. Päivärinnan ja Bengt Nåjden suoritukset lopulta hylättiin.
Aiheesta muualla

Pekka Päivärinta Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Liljedahl, Tommi: Maailman ensimmäinen ja Suomen ainoa maastomestari Sydän-Hämeen Lehti.  31.1.2013.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics
Qızıl tañ

Lehden etusivu syyskuussa 2023.
Qızıl tañ (Кызыл таң, ”Punainen aamunkoitto”) on Venäjällä Baškirian pääkaupungissa Ufassa ilmestyvä tataarinkielinen sanomalehti.
Qızıl tañin edeltäjä oli Orenburgissa vuonna 1918 perustettu Baškirian vallankumouskomitean lehti Başqortostan (”Baškiria”), joka vuonna 1924 jaettiin tataarin- ja baškiirinkielisiksi lehdiksi. Tataarinkielinen lehti sai nimen Yaña awıl (”Uusi kylä”) ja vuonna 1930 nimen Qommuna (”Kommuuni”). Se lakkasi vuonna 1941 ja alkoi ilmestyä uudelleen vuonna 1944 nimellä Qızıl tañ.
Qızıl tañ oli neuvostoaikana NKP:n Baškirian aluekomitean sekä Baškirian ASNT:n korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 106 000 kappaletta vuonna 1972.
Lehti on nykyään Baškortostanin tasavallan parlamentin ja hallituksen äänenkannattaja. Sen ilmestymistiheys on harventunut viidestä kolmeen kertaan viikossa. Painosmäärä laski 12 500:sta vuonna 2012 4 800 kappaleeseen vuonna 2019. Toimitus julkaisee myös lasten viikkolehteä Oçqın (”Kipinä”) ja aikakauslehteä Ällüki.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Päijänteen alue

| Päijänteen alue  (2>  jakovaihe: 14.22) |
| --- | --- |
 Käkisalmen silta ylittää Pulkkilanharjun. Etualan alue on Päijänteen Virmailanselkää, sillan takana Sulunpohjaa.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme, Pirkanmaa, Keski-Suomi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
1. jakovaihe:  Suur-Päijänteen alue (14.2)
2. jakovaihe:  Päijänteen alue (14.22)
Vesistöjako:  Päijänteen lähialue (14.221), Äiniönjoen valuma-alue (14.222), Heinjoen valuma-alue (14.223), Alainen-Karkjärven v-a (14.224), Iso-Pihlajajärven valuma-alue (14.225), Kurujoen−Nytkymenjoen v−a (14.226), Tammijärven−Hauhajärven v−a (14.227), Pianakkaojan valuma-alue (14.228), Lintulanjoen valuma-alue (14.229)
Lasku-uoma:  Käkisalmi, Karisalmi, Pulkkilansalmi, Asikkalanselän alueelle 
Vesistöreitti:  Kymijoen alue ←Suur-Päijänteen alue ←Leppäveden–Kynsiveden alue ←Viitasaaren reitin valuma-alue
Laskupaikka:  Pulkkilanharju, Asikkala
Koordinaatit:  61°17′31″N, 25°31′59″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  25 758,51 km²  
Järvisyys:  34,73 % 
Jakovaiheen alue:  2 715,01 km²  
Alueen pituus:  noin 100 km  
Alueen leveys:  noin 55 km  
Pääuoma:  yli 530 km  
Keskiylivirtaama:  356 m³/s  
Keskivirtaama:  237 m³/s  (Kalkkistenkosken arvot )
Keskialivirtaama:  133 m³/s  
 fiLasku-uomina ovat Pulkkilanharjun salmet: Käkisalmi, Karisalmi ja Pulkkilansalmi. 
Päijänteen alue (vesistöaluetunnus 14.22) on Kymijoen vesistön (14) Suur-Päijänteen alueessa (14.2) sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka muodostuu Päijänteen keskiosasta ja sen lähialueiden vesistöistä. Päijänteen pohjoisosa kuuluu Ristiselän alueeseen (14.23) ja eteläosa Asikkalanselän alueeseen (14.21). Vesistön alueet laskevat seuraavaksi Päijänteen alueen vedet laskevat seuraavaksi Pulkkilanharjun kolmen salmen, Käkisalmen, Karisalmen ja Pulkkilansalmen, kautta Asikkalanselän alueelle (14.21).
Yleistä > Vesistöalueen sijainti

Päijänteen alueen pinta-ala on 2 715,01 neliökilometriä, joka on 49,6 prosenttia ensimmäisen jakovaiheen Suur-Päijänteen alueesta (5 473,69 km²). Alueen järvisyys on 26,75 prosenttia. Kun mukaan luetaan vesistöalueen kaikki yläpuoliset valuma-alueet, tulee pinta-alaksi 26 459,34 neliökilometriä ja järvisyydeksi 18,87 prosenttia. Alueen eteläosat kuuluvat Päijät-Hämeeseen, johon työntyy lännestä Pirkanmaalle kuuluva Kuhmoinen, ja pohjoisen osat kuuluvat Keski-Suomeen. Päijänteen alue on noin 100 kilometriä pitkä ja noin 75 kilometriä leveä. Päijänteen alue sijaitsee Suur-Päijänteen alueen sisällä, joka on vuorostaan Kymijoen vesistön lounaisreunassa. Suur-Päijänteen alueen sisällä se on keskimmäinen Päijännettä sisältävistä Ristiselän alueesta ja Asikkalanselän alueesta, ja sen länsipuolella sijaitsee Jämsän reitin valuma-alue (14.5) ja itäpuolella sijaitsevat Sysmän reitin valuma-alue (14.8) ja Mäntyharjun reitin valuma-alue (14.9). Päijänteen alueen vedenjakajan itäpuolella sijaitsee Kokemäenjoen vesistö (35).
Yleistä > Pääuoma

Päijänteen alue sisältyy Suur-Päijänteen alueeseen sijaiten sen keskellä. Kymijoen vesistöreitti, eli pääuoma, noudattaa ensimmäisen jakovaiheen vesistöalueilla ilmaistuna seuraavaa reittiä. Kymijoen vesistön pääuoma noudattaa alajuoksulta lukien seuraavaa vesistöreittiä: Kymijoki on vesistöalueen laskujoki, joka kuuluu Kymijoen alueeseen (14.1). Siihen laskee Päijänne, joka sijaitsee Suur-Päijänteen alueella (14.2), ja Päijänteeseen laskee Vaajakoskella Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) vedet. Yläjuoksulla pääuoman eri vesistöt kuuluvat Viitasaaren reitin valuma-alue (14.4), jossa pääuoma alkaa Salamajärven lounaispuolella sijaitsevasta Hepolammesta. Suur-Päijänteen alueella pääuoma alkaa Vaajanvirrasta ja päättyy Kalkkistenkoskelle. Pääuoman muodostaa koko alueella yksinomaan Päijänne, jossa vesireitin osuuden pituudeksi tulee 116 kilometriä . Päijänteen alueeseen luetaan noin 80 kilometrin osuus pääuomasta.
Yleistä > Vesistöalueen jako

Päijänteen alueen kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä. Pääuomaan eli vesistöreittiin kuuluvat vesistöalueiden nimet on lihavoitu :
Päijänteen lähialue (14.221) → 	Asikkalanselän alue (14.21)
Äiniönjoen valuma-alue (14.222)
Heinjoen valuma-alue (14.223)
Lintulanjoen valuma-alue (14.229)
Alainen-Karkjärven valuma-alue (14.224)
Pianakkaojan valuma-alue (14.228)
Iso-Pihlajajärven valuma-alue (14.225)
Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue (14.226)
Tammijärven–Hauhajärven valuma-alue (14.227)
Vesistöalueen rakenne > Suomen päävesistö

Kymijoen vesistö on Suomen päävesistöalue (vesistöaluetunnus 14), jonka valuma-alueen pinta-ala on 37 158,74 neliökilometriä ja sen järvisyys on 18,34 %. Päijänteen alue, joka muodostaa osan ensimmäisen jakovaiheen Suur-Päijänteen alueesta (14.2), on noin 7,3 % päävesistöalueesta.
Vesistöalueen rakenne > Järviä

Päijänteen alueen järvisyys on noin kolmasosa, mutta suurimman osan siitä muodostaa Päijänteen laajat järvenselät. Suuri osa vesistöalueen järvistä ovat pinta-alaltaan pieniä. Alueella esiintyy kuitenkin joitakin suurehkoja järviä. Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueella (14.227) sijaitseva Tammijärvi–Hauha (728 ha) on niistä suurin. Päijänteen länsirannan tuntumassa oleva Patalahti (208 ha) sijaitsee aivan Himoksen alla. Kauempana sisämaassa sijaitseva Palvia (89 ha) kuuluu myös Jämsään. Samaan lahteen Jämsänjoen kanssa laskee Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue (14.226), jonka pääjärvi on Nytkymenjärvi (426 ha). Päijänteen itäpuolella Luhangan rajalla on Valkjärvi (80 ha), joka on yksi seutunsa suuria järviä. Länsirannalla sijaitsee Iso Pihlajajärvi (334 ha), joka on Iso-Pihlajajärven valuma-alueen (14.225) alin järvi ja jonka kautta laskee sen valuma-alueen vedet Päijänteeseen. Sen lähellä sijaitsee myös Iso Kärppäjärvi (88 ha), joka laskee Päijänteeseen omaa laskuojaa myöten. Etelämpänä Kuhmoisista pohjoispuolella sijaitsee Alainen-Karkjärven valuma-alue (14.224). Sen valuma-alueella ovat Ylä-Karkjärvi (156 ha) ja Ala-Karkjärvi (93 ha) sekä vielä Velisjärvi (142 ha). Lähes samalla korkeudella mutta itäpuolella on Pianakkaojan valuma-alue (14.228), jonka järviä ovat Mynnilänalanen (89 ha), Kirkjärvi (143 ha) ja Säynätjärvi (119 ha). Näiden länsipuolella on vielä Suojärvi (131 ha), ja Sysmän lähellä on lisäksi Ylä-Vehkajärvi (112 ha) ja Ala-Vehkajärvi (76 ha). Itärannalla Sysmästä etelään sijaitsee Lintulanjoen valuma-alue (14.229). Siellä sijaitsevat Auhjärvi (224 ha) ja Pilkanselkä (143 ha). Padasjoella Päijänteen rannikolla sijaitsee harjun patoama Alijärvi (115 ha). Padasjoen eteläpuolella laskee Päijänteeseen vielä Heinjoen valuma-alue (14.223), jonka suurin järvi on Iso-Tarus (78 ha).
Huomioita

1 2 3  Kymijoen pääuoman määrittämistä on käsitelty Kymijoen vesistön artikkelissa kappaleessa Pääuoman kulun ja pituuden määritys.
↑  Suur-Päijänteen alueen osuuspääuomasta muodostuu kokonaan Päijänteestä. Se on mitattu artikkelissa Luettelo Päijänteeseen laskevista vesistöistä.
Qiu Jin

| Qiu Jin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1875 Xiamen, Fujian
Kuollut: 15. heinäkuuta 1907 Shaoxing, Zhejiang
Qiu Jin (kiin. 秋瑾, pinyin: Qiū Jǐn, Wade–Giles: Ch'iu Chin) oli kiinalainen vallankumouksellinen ja feministiaktivisti. Hän myös julkaisi ja kirjoitti naisille suunnattuja lehtiä. Hänet mestattiin maanpetoksesta vuonna 1907, jonka jälkeen hänestä tuli sankarillisuuden, isänmaallisuuden ja feminismin symboli.
Elämäkerta

Qiu Jin syntyi Fujianissa, ja hänen alkuperäinen nimensä oli Guijin. Qiu oli vanhin oppineistoon ja virkamiehistöön kuuluneista vanhempiensa neljästä lapsesta. Hän sai kaksi lasta järjestetystä avioliitostaan Wang Tingjunin kanssa, mutta avioliitto oli onneton ja vuonna 1904 hän lähti tuolloin epätavalliseen tapaan opiskelemaan Japaniin jättäen perheensä Kiinaan. Japanissa hän omaksui suuren osan vallankumouksellisista ajatuksistaan Fukuda Hidekolta ja Shimoda Utakolta, joista jälkimmäinen kehitti opettajien opetussuunnitelman Jissenin naisten yliopistolle Tokiossa, jossa Qiu opiskeli. Valmistuttuaan opettajaksi Qiu palasi Kiinaan ja työskenteli useissa lyhyissä työsuhteissa useassa eri koulussa. Yksi niistä oli Datongin koulu Shaoxingissa, jota vallankumoukselliset käyttivät keskuksenaan. Opettajan työn ohella Qiu kirjoitti ja julkaisi lehtiä. Tokiossa hän oli julkaissut Baihua bao -lehteä ja vuodesta 1907 Zhongguo nübao -lehteä. Molemmista ilmestyi vain muutama numero, mutta ne olivat omalla vallankumouksellisen feminismin alallaan merkittäviä.
Qiu osallistui myös Qing-dynastian vastaiseen vallankumoukselliseen toimintaan. Hän oli mukana myös serkkunsa Xu Xilinin suunnittelemassa vallankaappaushankkeessa. Suunnitellun kapinan alettua Qiu pidätettiin, ja hänet mestattiin Shaoxingissa 15. heinäkuuta 1907. Oikeudenkäynnin asiakirjat ovat harvoja ja epätäydellisiä, eikä Qiun rikoksesta ole täyttä selvyyttä. Hänen toimintaansa pidettiin kuitenkin asiakirjoissa maanpetoksena. Neljä vuotta Qiun kuoleman jälkeen Qing-dynastia romahti ja maasta tuli tasavalta. Mestauksen takia Qiusta tuli joka tapauksessa sankarillisuuden, isänmaallisuuden ja feminismin symboli, jota käyttivät useat eri poliittiset tahot 1900-luvun aikana.
Qiu Jinin vahanukke hänen kotitalossaan, joka toimii nykyisin museona.
Pääomarakenne

Pääomarakenne tarkoittaa tapaa, jolla yrityksen toiminta on rahoitettu. Pääomarakenne on yritykselle riskinhallinta- ja kustannuskysymys.