stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neuvostoliiton asevoimat
Kylmä sota

Toisen maailmansodan jälkeen neuvostojoukkoja kotiutettiin, ja Neuvostoliiton asevoimien vahvuus vähennettiin arviolta viiteen miljoonaan. Neuvostoarmeijan yksiköt, jotka olivat vapauttaneet Itä-Euroopan maat saksalaisten vallasta, jäivät maihin miehitysjoukoiksi varmistamaan neuvostovallan säilymisen. Tämä johti valtioiden muuttumiseen sosialistisen blokin jäseniksi ja käytännössä Neuvostoliiton satelliittivaltioiksi.
Jako idän ja lännen välillä vakiintui Kreikan sisällissodan jälkeen, jonka länsi voitti. Tšekkoslovakia ajautui Neuvostoliiton vaikutuspiiriin. Molemmat osapuolet pitivät Euroopassa vaikutuspiireistään kiinni eivätkä vakavasti uhanneet tasapainoa tapahtuneiden kriisien – kuten Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) kansannousun, Unkarin kansannousun tai Tšekkoslovakian miehityksen – takia. Lännen tuki Varsovan liiton maiden oppositiolle jäi sanalliseksi. Toisaalta Neuvostoliittokaan ei pyrkinyt aktiivisiin toimiin kommunististen puolueiden kautta Naton jäsenvaltioissa.
Sen sijaan Aasiassa ja Afrikassa osapuolet tukivat poliittisia salamurhia, vallankaappauksia, taistelutoimintaa ja osallistuivat itsekin pääasiassa teknisenä ja poliittisena apuna myös väkivaltaisiin tapahtumiin Etelä-Aasiassa, Kaakkois-Aasiassa, kuten Indokiinassa sekä Afrikassa.
Afrikassa Neuvostoliiton ulkopolitiikan tavoitteena oli ensiksi tukea Ison-Britannian siirtomaavallan purkautumista tukemalla muun muassa Israelin itsenäisyyttä ja sittemmin arabimonarkioita nykyaikaistamaan tukevia kansallishenkiä arabisosialistisia liikkeitä, joille Israel oli vihollinen. Suezin kriisin jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan menetettyä itsenäisen suurvaltansa aseman siksi, että ne eivät kyenneet ilman Yhdysvaltoja hoitamaan aloittamaansa sotilaallista konfliktia loppuun, tuli brittiläisen imperiumin seuraajaksi Afrikassa taustalla Yhdysvallat, jolloin Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton vastakkainasettelu kärjistyi Afrikassa. Aasiassa Indokiinan sota periytyi Ranskalta Yhdysvalloille Vietnamin sodaksi, jolloin asetelma alkoi olla samankaltainen kuin Aasiassa kuin Afrikassa sillä poikkeuksella, että kolmantena maiden välisiin suhteisiin itsenäisesti vaikuttavana tekijänä oli Kiinan kansantasavalta.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Aasia > Korean sota (1950–1953)

Aasiassa neuvostoarmeija ei osallistunut suurilla sotilasmäärillä taisteluihin esimerkiksi tavalla, jolla Yhdysvallat osallistui Korean sotaan Yhdistyneinä kansakuntina tai Kiinan kansantasavalta Kansan vapautusarmeijan vapaaehtoisin.
Neuvostoliitto kuitenkin toimitti Pohjois-Korealle MiG-15-hävittäjiä, jotka vaikuttivat Yhdysvaltain kykyyn järjestää strategisia pommituksia sitä vastaan ja ajoittain poistivat yhdysvaltalaisten ilmaylivoiman. Osa MiG-15-hävittäjälentäjistä oli neuvostoliittolaisia ilman neuvostoliittolaista univormua tai kansallisuustunnuksia. Lentäjien valtaosa oli palvelukseen käskettyjä Kansan vapautusarmeijan ilmavoimien lentäjiä, jotka myös olivat saaneet neuvostoliittolaisilta koulutuksellista tukea ja apua.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Aasia > Vietnamin sota (1955–1975)

Vietnamin sodassa Yhdysvallat päätyi antamaan teknisen avun asemasta jopa 500 000 sotilasta taisteluun presidentti Lyndon B. Johnsonin laajennettua sotaa, sotilasneuvonantajista ja ilmavoimista taisteleviin maavoimien yksiköihin saakka.
Neuvostoliitto ei tarjonnut Pohjois-Vietnamille omia sotilaitaan maavoimien taistelutoimintaa, kuten Kiinan kansantasavalta Pohjois-Korealle Korean sodassa, mutta se otti suoraa vastuuta ilmatorjuntaohjuksista yhdysvaltalaisten pommituksia vastaan epävirallisesti. Neuvostoliitto tarjosi myös torjuntahävittäjiä Vietnamin kansantasavallalle.
Vaikka Neuvostoliiton ja Kiinan välit olivat edelleen vuoden 1969 Ussurijoen rajakahakoiden vuoksi edelleen kireät, silti Yhdysvallat otti diplomatiassaan myös huomioon Kiinan kansantasavallan järjestämällä sille tunnustetun valtion aseman Yhdistyneissä kansakunnissa vuonna 1971, jolloin Taiwan joutui luovuttamaan asemansa Yhdistyneissä kansakunnissa yhtenä sen perustajavaltioista.
Neuvostoliitto tarjosi Vietnamille teknistä apua muun muassa rajasodassa Kiinaa vastaan vuonna 1979, kun Kiina hyökkäsi rajoitetuin voimin Vietnamiin siksi, että Vietnam oli miehittänyt Kiinan liittolaisena pitämänsä Kamputsean vapauttaakseen maan punaisten khmerien vallasta.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Aasia > Afganistanin sota (1979–1989)

Merkittävä sota, johon neuvostoarmeija osallistui, oli Afganistanin sisällissota. Sota oli seurausta siitä, ettei Neuvostoliiton tukema marxilainen vallankumous menestynyt, vaan afgaanit ryhtyivät laajaan vastarintaan. Vuonna 1979 neuvostoarmeija puuttui Afganistanissa riehuvaan sisällissotaan. Neuvostoliiton tavoitteena oli tukea ystävällismielistä maallista hallintoa, jota uhkasivat muslimisissit (joihin kuului muun muassa Osama bin Laden). Yhdysvallat, Saudi-Arabia ja Pakistan tukivat näitä sissejä taloudellisesti ja sotilaallisilla varusteilla, muun muassa toimittamalla niille yhdysvaltalaisia Stinger-ilmatorjuntaohjuksia, joilla oli tarkoitus taistella neuvostojoukkojen ilmaherruutta vastaan.
Stinger-olkapääohjukset olivat menestys, jotka aiheuttivat Neuvostoliiton helikoptereilla vuoristoisessa maassa suoritetavan ilmatoiminnan lamaantumista Afganistanissa, jolloin neuvostoarmeijan oli yhä selkeämmin pitäydyttävä vain kaupungeissa ja asutuskeskuksissa, jolloin vastarinta kykeni pitämään asemansa paremmin myös maajoukkoja vastaan vuoristossa, koska taisteluhelikoptereita ei kyetty käyttämään tehokkaasti. Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu (CIA) järjesti Stinger-ampujien koulutuksen Pakistanissa. Neuvostoarmeijan vastaista toimintaa rahoitti Yhdysvaltain lisäksi myös Pakistan, Saudi-Arabia sekä Neuvostoliiton vaikutusvallan lisääntymistä Aasiassa niin ikään pelkäävä Kiinan kansantasavalta, jonka suhteet olivat Neuvostoliiton kanssa 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa erittäin kireät.
Teknisestä ylivertaisuudestaan huolimatta neuvostoarmeija ei onnistunut saamaan maata kontrolliin ja kärsi jatkuvia tappioita sissien iskuissa ja väijytyksissä. Mihail Gorbatšov veti viimein joukot maasta vuonna 1988. Afganistanin sotaa vuosina 1980–1988 voidaan verrata Yhdysvaltain käymään sotaan Vietnamissa – molemmat olivat kylmän sodan sijaissotia ja molemmat päättyivät nöyryyttävään tappioon teknisesti alivoimaista, mutta lopulta voitokasta sissivastustajaa vastaan.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Aasia > Intia

Intia on Neuvostoliiton tapaan rajasodan Kiinan kansantasavallan kanssa käynyt maa. Se on ollut Neuvostoliiton strateginen kumppani Aasiassa sen jälkeen, kun Neuvostoliiton ja Kiinan välirikko vuosina 1958–1959 toteutui ja erityisesti 1970-luvulla Ussurijoen taisteluiden jälkeen.
Neuvostoliitto tarjosi Intialle muun muassa satelliittipalveluita Pakistanin ydinohjelman seuraamiseksi. Pakistan on ollut Yhdysvalloille läheinen kumppani Aasiassa muun muassa Afganistanin sodan aikana.
Neuvostoliitto valtiona on ollut myös mukana luomassa puolustusvälineteollisuuden yhteistyötä Intian kanssa, mistä ovat peräisin Intian neuvostomalliset panssarivaunut, joista osaa on valmistettu Intiassa.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Afrikka

Neuvostoliitto tarjosi Afrikassa tukea monille kansallisille vapautusliikkeille. Merkittävää teknistä apua se tarjosi Israelin ja arabien välisissä sodissa Egyptille ja Syyrialle. Merkittävää oli ilmatorjunta. Poliittisista syistä Anwar Sadat kuitenkin karkotti neuvostoasiantuntijat ennen jom kippur -sotaa. Sen jälkeen Egypti teki rauhan Israelin kanssa ja ajautui osittain Yhdysvaltain vaikutuspiiriin.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Eurooppa

Suurin neuvostoarmeijan vahvuus oli sijoitettuna Saksan demokraattiseen tasavaltaan torjumaan Nato-joukkojen uhkaa ja takaamaan kommunistisen puolueen ja sen liittolaispuolueiden johtavan aseman Saksan demokraattisessa tasavallassa.
Saksalaishyökkäyksen Neuvostoliiton maaperällä aiheuttamat tuhot saivat Neuvostoliiton muodostamaan kylmän sodan doktriinin, jonka tavoite oli taistella vihollisia vastaan niiden omalla maaperällä tai mahdollisesti satelliittivaltioiden puskurivyöhykkeellä.
Varsovan liiton ensimmäinen aalto, noin 1 500 000 sotilasta, oli sijoitettu Saksan demokraattiseen tasavaltaan. Se tultua torjutuksi toinen aalto, noin 700 000 sotilasta, oli varattu Puolan tasolle. Nato oli maajoukkojen osalta alivoimainen, minkä vuoksi se korosti ilmavoimien kykyä tasoittaa voimasuhteet. Lisäksi Nato oli valmistautunut rintamien mahdollisesti murruttua keinolla millä hyvänsä käymään pienimuotoisia häirintähyökkäyksiä Varsovan liiton iskukyvyn heikentämiseksi sisältä ja sivuilta.
Kun usko Yhdysvaltain haluun ottaa maailmanlaajuisen ydintuhon riski Naton vuoksi joutui Ranskassa epäilyksen alaiseksi sekä Charles de Gaullen yleisen yhdysvaltalaisvastaisuuden vuoksi Ranska jättäytyi Nato-yhteistyöstä pois ja varustautui ydinasein.
Turvatakseen puskurivyöhykkeen olemassaolon neuvostojoukot kukistivat kaikki sosialisminvastaiset kansannousut Saksan demokraattisessa tasavallassa vuonna 1953, Unkarissa vuonna 1956 ja Tšekkoslovakiassa vuonna 1968. Puolassa ei päädytty neuvostojoukkojen osallistumiseen vuonna 1981, mikä olisi ollut mahdollista, ellei Puolan marsalkka Wojciech Jaruzelski olisi lannistanut Solidaarisuus-ammattiliikettä kansallisin voimin.
Asevoimien konfliktit ja muut kansainväliset suhteet > Latinalainen Amerikka

Latinalaisessa Amerikassa merkittävin kiista oli Kuuban ohjuskriisi.
Strategia > Merimahti

Vastakkainasettelu Naton kanssa kylmän sodan aikana perustui lähinnä ydinpelotteeseen. Neuvostoliitto käytti paljon resursseja armeijansa ydinaseiden kehittelyyn, etenkin ballististen ohjusten ja ydinsukellusveneiden. Ydinsukellusveneet tarjosivat Neuvostoliitolle mahdollisuuden kuljettaa veden alla ydinohjuksia lähelle Yhdysvaltain rannikkoa, jolloin Kuuban ohjuskriisin kaltaista ohjusten sijoittelua mahdollisen kostoiskun tekemiseksi siinä tapauksessa, että Yhdysvallat hyökkää ydinasein ensiksi ei tarvita maalle sijoittelun vuoksi. Yhdysvallat vastasi sukellusveneuhkaan monilla vastatoimilla.
Strategia > Merimahti > Neuvostoliiton pohjoinen laivasto

Ydinsukellusveneuhan muodosti pääasiassa Murmanskin alueelle tukikohtiaan pitävä Neuvostoliiton pohjoinen laivasto, jonka tehtävänä oli murtautua Pohjois-Atlantille Islannin etelä- tai pohjoispuolelta Grönlannin eteläpuolelta niin sanotun GIUK-gapin läpi (Grönlanti, Islanti, UK) hyökkäämään Atlantille saattueita ja tukialusryhmiä vastaan. Yhdysvallat rakensi tähän aukkoon valvontasensorien SOSUS-ketjun (SOund SUrveillance System).
Syynä pohjoiseen sijoitteluun oli se, että Tanskan salmet olisivat sodan sattuessa joka tapauksessa Naton valvonnassa ja että Murmanskissa on golfvirran vuoksi koko vuoden sulana säilyvä edullinen satamapaikka. Neuvostolaivasto puolestaan piti Barentsinmerta ja Vienanmerta omina tukikohtinaan ohjussukellusveneitään varten, ja pyrki estämään Nato-maiden hyökkäyssukellusveneiden pääsyn sinne.
Kilpailu mahdollisuudesta vastaiskuun synnytti kilpailuun vedenalaisista kuuntelulaitteista, joilla sukellusveneet olisi voitu havaita. Suomessa tämä näkyi muun muassa siten, että Yhdysvallat kielsi Rauma-Repola Oceanicsia myymästä yllättävän hyviksi havaittuja tutkimussukellusveneitä enää Neuvostoliittoon siksi, että niillä voitaisiin havaita ja valvoa sukellusveneet paljastavia antureita ja mahdollisesti tuhota niitä, jolloin sukellusveneillä olisi helpompi tunkeutua Pohjois-Atlantille ja sieltä lähemmäs Yhdysvaltoja.
Oleellista sukellusveneiden liikkeissä olivat myös hiljaiset potkurinäänet. Japanilainen Toshiba myi Neuvostoliittoon metallintyöstökoneita, jotka mahdollistivat hiljaisempien sukellusvenepotkurien valmistamisen Neuvostoliitossa, jolloin potkurinäänien havaitseminen tuli tai sen uskottiin tulevan Natolle vaikeammaksi.
Strategia > Merimahti > Neuvostoliiton Itämeren laivasto

Itämerellä Yhdysvallat vastasi Neuvostoliiton uhkaan solmimalla virallisesti puolueettoman Ruotsin kanssa salaisen puolustussopimuksen, joka mahdollisti Yhdysvalloille sen omien sukellusveneiden sijoittamisen yleensä matalan Itämeren syvänteeseen Gotlannin lähelle. Neuvostoliitto pyrki tiedustelemaan Naton ja Ruotsin meripuolustuksen tehokkuutta omilla sukellusveneillään Itämerellä.
Strategia > Sodat kehitysmaissa

Konflikteja sodittiin ainoastaan niin sanottujen proxy-sotien kautta, joissa Yhdysvallat ja Neuvostoliitto tukivat hallituksia tai kapinallisliikkeitä tarpeen mukaan.
Neuvostoliiton loppu

Vuonna 1991 armeija näytteli tärkeää osaa vanhoillisten kommunistien ja ylempien sotilaskomentajien järjestämässä vallankaappausyrityksessä, jonka tarkoituksena oli syöstä Mihail Gorbatšov ja hänen uudistusmielinen hallituksensa vallasta lähettämällä panssarivaunuja Moskovan kaduille. Kaappaus epäonnistui, koska siviilit ryhtyivät vastarintaan ja panssarivaunujen miehistöt kieltäytyivät ampumasta maanmiehiään.
Venäjän federaation asevoimat

Kaappausta seurasi Neuvostoliiton romahtaminen. Neuvostoliiton asevoimat muuttui Itsenäisten valtioiden yhteisön asevoimiksi, mutta pian sen resurssit jaettiin IVY-valtioiden kesken. Suurin osa armeijasta, mukaan lukien ydinohjusjoukot liitettiin Venäjän asevoimiin. Itä-Eurooppaan ja Baltian maihin sijoitetut joukot vedettiin takaisin vuosina 1991–1994.
Neuvostoliittolaissotilas Afganistanissa vuonna 1988.
Neuvostoliiton asevoimien paraati Itä-Berliinissä 1980-luvulla.
Neuvostoliiton laivaston joukkoja vuonna 1982.
Neuvostosotilaita estämässä pääsyä Kremliin ja Punaiselle torille 20. elokuuta 1991.
Myllyojan rautatieasema

Kuusakoski Oy:n tehdasalueen portti aseman ratapihalla
Myllyojan rautatieasema (lyh. Myl) on rautatieliikennepaikka Heinolassa Lahti–Heinola-radan varrella. Se sijaitsee ratakilometrillä 161+727. Myllyoja toimii lupapaikkana Lahden ja Heinolan välillä ajaville junille. Myllyojan nimenä oli vuoteen 1945 asti Jyränkö, ja tämän jälkeen vuoteen 1949 Myllykylä.
Myllyojan ratapihalla on kolme läpiajettavaa raidetta. Aivan ratapihan vieressä toimii Kuusakoski Oy:n romuttamo, jolla on yksi läpiajettava raide sekä kaksi pistoraidetta. Romuttamolla on myös oma Move51h-tyyppinen vaihtoveturi. Myllyojan tavaraliikenne koostuu kokonaan Kuusakoski Oy:n romukuljetuksista. Viime aikoina Kuusakoski Oy on romuttanut muun muassa Gbln-vaunuja.
Myllyojan ohi ajaa arkisin 2–4 tavarajunaa päivässä. Henkilöliikenne radalla loppui vuonna 1968. Vanha Thure Hellströmin piirtämä rautatieasema on yhä jäljellä, mutta kaikki muut rakenneukset purettiin vuonna 2020.
Mestarien liigan kausi 2013–2014

| Mestarien liiga 2013–2014 |
| --- | --- |

Joukkueiden määrä:  32 (76 karsijasta)
Ajankohta:  17. syyskuuta 2013 – 24. toukokuuta 2014 2. heinäkuuta – 28. elokuuta 2013 (karsinta)
Mestari:   Real Madrid
Toinen sija:   Atlético Madrid
Ottelut:  125
Maalit:  362 (2,9 per ottelu)
Paras maalintekijä:   Cristiano Ronaldo (17)
Yleisökeskiarvo:  45 701
  ← 2012–2013 :  2014–2015 → 
Mestarien liigan kausi 2013–2014 oli Mestarien liigan 22. kausi, ja Euroopan parhaiden joukkueiden kesken pelattavan jalkapallocupin 59. kausi. Puolustavana mestarina kauteen lähti saksalainen Bayern München. Loppuottelu pelattiin 24. toukokuuta 2014 Estádio da Luzilla Portugalin pääkaupungissa Lissabonissa.
Joukkueiden jako

Mestareiden liigaan osallistui yhteensä 76 joukkuetta UEFA:n 52 jäsenmaasta. Poikkeuksena Liechtenstein, jossa ei järjestetä kansallista mestaruussarjaa ja Gibraltar, josta tuli UEFA:n jäsen vasta toukokuussa 2013.
UEFA:n jäsenmaat oli pisteytetty UEFA:n maapisterankingin mukaan, mikä määrittää sen montako joukkuetta kunkin maan jäsenliitosta pääsee Mestareiden liigaan. Paikat Mestareiden liigassa jaettiin seuraavasti:
Liitot 1–3 saavat neljä paikkaa
Liitot 4–6 saavat kolme paikkaa
Liitot 7–15 saavat kaksi paikkaa
Liitot 16–54 saavat yhden paikan
Joukkueet

Joukkueen sijoitus kansallisessa liigassa edellisenä kautena on merkitty sulkuihin. (M = hallitseva mestari).
| Lohkovaihe |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bayern München M (1.) |  Atlético Madrid (3.) |  Benfica (2.) |  Šah’tar Donetsk (1.) |
|  Manchester United (1.) |  Borussia Dortmund (2.) |  Paris Saint-Germain (1.) |  Olympiakos (1.) |
|  Manchester City (2.) |  Bayer Leverkusen (3.) |  Marseille (2.) |  Galatasaray (1.) |
|  Chelsea (3.) |  Juventus (1.) |  TsSKA Moskova (1.) |  Anderlecht (1.) |
|  Barcelona (1.) |  Napoli (2.) |  Ajax (1.) |  Kööpenhamina (2.) |
|  Real Madrid (2.) |  Porto (1.) |  |  |
Play-off -kierros
Mestarit: Ei mestarit
|  |  Arsenal (4.) |  Schalke 04 (4.) |  Paços de Ferreira (3.) |
|  |  Real Sociedad (4.) |  Milan (3.) |  |
Kolmas karsintakierros
Mestarit: Ei mestarit
|  Basel (1.) |  Lyon (3.) |  PAOK (2.) |  Nordsjælland (2.) |
|  Austria Wien (2.) |  Zenit Pietari (2.) |  Fenerbahçe (**) (2.) |  Grasshoppers (2.) |
|  APOEL (1.) |  PSV Eindhoven (2.) |  Zulte Waregem (2.) |  Red Bull Salzburg (2.) |
|  |  Metalist Harkova (*) (2.) |  |  |
Toinen karsintakierros
|  Maccabi Tel Aviv (1.) |  Slovan Bratislava (1.) |  Sligo Rovers (1.) |  FH Hafnarfjörður (1.) |
|  Celtic (1.) |  Molde (1.) |  Maribor (1.) |  Sutjeska Nikšic (1.) |
|  Viktoria Plzen (1.) |  Partizan (2.) |  Ekranas (1.) |  Skënderbeu Korçë (1.) |
|  Legia Varsova (1.) |  Ludogorets Razgrad (1.) |  Sheriff Tiraspol (1.) |  Birkirkara (1.) |
|  Dinamo Zagreb (1.) |  Győr (1.) |  Neftçi Baku (1.) |  The New Saints (1.) |
|  Steaua Bukarest (1.) |  HJK (1.) |  Daugava (1.) |  Nõmme Kalju (1.) |
|  BATE Borisov (1.) |  Dinamo Tbilisi (1.) |  Vardar (1.) |  Cliftonville (1.) |
|  Elfsborg (1.) |  Željezničar (1.) |  Šahtjor Karaganda (1.) |  Fola Esch (1.) |
Ensimmäinen karsintakierros
|  Shirak (1.) |  EB/Streymur (1.) |  Lusitanos (1.) |  Tre Penne (1.) |
(**) Fenerbahçe SK sijoittui toiseksi Turkin Superliigassa 2012-2013, ja olisi selviytynyt Mestarien liigan karsintoihin, mutta UEFA sulki seuran kilpailusta sopupeliskandaalin vuoksi 25. kesäkuuta 2013.
(*) 14. elokuuta 2013 ukrainalaisseura Metalist Harkovan osallistuminen Mestarien liigan kaudelle 2013–2014 estettiin otteluiden järjestämisen vuoksi. UEFA päätti antaa Metalist Harkovalta jääneen tyhjän paikan kreikkalaiselle PAOK:lle, jonka ukrainalaisseura pudotti edellisellä karsintakierroksella. Metalist Harkova jätti asiasta pyynnön urheilun kansainväliselle vetoomustuomioistuimelle, jolla se haki väliaikaista lupaa kilpailuun osallistumiselle, kunnes lopullinen päätös asiasta julkaistaan. Hakemus kuitenkin hylättiin.
Ohjelma

Kaikki turnaukseen liittyvät arvonnat suoritettiin UEFA:n pääkonttorissa Nyonissa, Sveitsissä, ellei toisin mainita.
| Vaihe | Kierros | Arvonta pvm>  | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Karsinta | Ensimmäinen kierros | 24. kesäkuuta 2013 | 2.–3. heinäkuuta 2013 | 9.–10. heinäkuuta 2013 |
| Karsinta | Toinen kierros | 24. kesäkuuta 2013 | 16.–17. heinäkuuta 2013 | 23.–24. heinäkuuta 2013 |
| Karsinta | Kolmas kierros | 19. heinäkuuta 2013 | 30.–31. heinäkuuta 2013 | 6.–7. elokuuta 2013 |
| Play-off | Play-off -kierros | 9. elokuuta 2013 | 20.–21. elokuuta 2013 | 27.–28. elokuuta 2013 |
| Lohko | 1. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 17.–18. syyskuuta 2013 | 17.–18. syyskuuta 2013 |
| Lohko | 2. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 1.–2. lokakuuta 2013 | 1.–2. lokakuuta 2013 |
| Lohko | 3. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 22.–23. lokakuuta 2013 | 22.–23. lokakuuta 2013 |
| Lohko | 4. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 5.–6. marraskuuta 2013 | 5.–6. marraskuuta 2013 |
| Lohko | 5. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 26.–27. marraskuuta 2013 | 26.–27. marraskuuta 2013 |
| Lohko | 6. Ottelupäivä | 29. elokuuta 2013 (Monaco) | 10.–11. joulukuuta 2013 | 10.–11. joulukuuta 2013 |
| Pudotuspeli | Neljännesvälierät | 16. joulukuuta 2013 | 18.–19. & 25.–26. helmikuuta 2014 | 11.–12. & 18.–19. maaliskuuta 2014 |
| Pudotuspeli | Puolivälierät | 21. maaliskuuta 2014 | 1.–2. huhtikuuta 2014 | 8.–9. huhtikuuta 2014 |
| Pudotuspeli | Välierät | 11. huhtikuuta 2014 | 22.–23. huhtikuuta 2014 | 29.-30. huhtikuuta 2014 |
| Pudotuspeli | Loppuottelu | 11. huhtikuuta 2014 | 24. toukokuuta 2014 Estádio da Luz, Lissabon | 24. toukokuuta 2014 Estádio da Luz, Lissabon |
Karsintakierrokset > Ensimmäinen karsintakierros

Ensimmäisen ja toisen karsintakierrosten arvonta suoritettiin 24. kesäkuuta 2013. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 2. heinäkuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 9. heinäkuuta 2013.
| Joukkue #1 | Yht>  | Joukkue #2 | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Shirak FC  | 3–1 |  SP Tre Penne | 3–0 | 0–1  |
| FC Lusitanos  | 3–7 |  EB/Streymur | 2–2 | 1–5 |
Kaikissa ottelupareissa ensimmäisen osaottelun kotijoukkue on ilmoitettu ensin. Lähde:
Karsintakierrokset > Toinen karsintakierros

Ensimmäiset osaottelut pelattiin 16. ja 17. heinäkuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 23. ja 24. heinäkuuta 2013.
| Joukkue #1 | Yht>  | Joukkue #2 | 1>  osa | 2>  osa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Neftçi Baku PFK  | 0–1 |  KF Skënderbeu Korçë | 0–0 | 0–1  |
| FC Steaua Bukarest  | 5–1 |  FK Vardar | 3–0 | 2–1  |
| FC Viktoria Plzeň  | 6–4 |  FK Željezničar Sarajevo | 4–3 | 2–1  |
| FC Sheriff Tiraspol  | 6–1 |  FK Sutjeska Nikšić | 1–1 | 5–0  |
| Birkirkara FC  | 0–2 |  NK Maribor | 0–0 | 0–2  |
| Sligo Rovers FC  | 0–3 |  Molde FK | 0–1 | 0–2  |
| IF Elfsborg  | 11–1 |  FC Daugava | 7–1 | 4–0  |
| HJK  | 1–2 |  JK Nõmme Kalju | 0–0 | 1–2  |
| FK Ekranas  | 1–3 |  FH Hafnarfjörður | 0–1 | 1–2  |
| The New Saints FC  | 1–4 |  KP Legia Varsova | 1–3 | 0–1  |
| Cliftonville FC  | 0–5 |  Celtic FC | 0–3 | 0–2  |
| CS Fola Esch  | 0–6 |  NK Dinamo Zagreb | 0–5 | 0–1  |
| Győri ETO FC  | 1–4 |  Maccabi Tel Aviv FC | 0–2 | 1–2  |
| FK BATE  | 0–2 |  FK Šahtjor Karaganda | 0–1 | 0–1  |
| Shirak FC  | 1–1 |  FK Partizan | 1–1 | 0–0  |
| ŠK Slovan Bratislava  | 2–4 |  PFK Ludogorets Razgrad | 2–1 | 0–3  |
| Tbilisin Dynamo  | 9–2 |  EB/Streymur | 6–1 | 3–1 |
Kaikissa ottelupareissa ensimmäisen osaottelun kotijoukkue on ilmoitettu ensin. Lähde:
Karsintakierrokset > Kolmas karsintakierros

Kolmas osio jakautuu kahteen erilliseen osioon – mestarien karsintaan ja hyvin sijoittuneiden karsintaan. Molempien osioiden häviäjät pääsevät Eurooppa-liigan play-off -kierrokselle.
Kolmannen karsintakierroksen arvonta suoritettiin 19. heinäkuuta 2013. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 30. ja 31. heinäkuuta 2013. Toiset osaottelut pelattiin 6. ja 7. elokuuta 2013.
| Joukkue #1> Mestarit | Yht> .Mestarit | Joukkue #2> Mestarit | 1>  osa.Mestarit | 2>  osa.Mestarit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| FC Basel  | 4–3 |  Maccabi Tel Aviv FC | 1–0 | 3–3  |
| Molde FK  | 1–1 |  KP Legia Varsova | 1–1 | 0–0  |
| PFK Ludogorets Razgrad  | 3–1 |  FK Partizan | 2–1 | 1–0  |
| Tbilisin Dynamo  | 1–3 |  FC Steaua Bukarest | 0–2 | 1–1  |
| APOEL FC  | 1–1 (vm.) |  NK Maribor | 1–1 | 0–0  |
| Celtic FC  | 1–0 |  IF Elfsborg | 1–0 | 0–0  |
| FK Šahtjor Karaganda  | 5–3 |  KF Skënderbeu Korçë | 3–0 | 2–3  |
| Austria Wien  | 1–0 |  FH Hafnarfjörður | 1–0 | 0–0  |
| JK Nõmme Kalju  | 2–10 |  FC Viktoria Plzeň | 0–4 | 2–6  |
| NK Dinamo Zagreb  | 4–0 |  FC Sheriff Tiraspol | 1–0 | 3–0 |
Hyvin sijoittuneet
| FC Nordsjælland  | 0–6 |  FK Zenit Pietari | 0–1 | 0–5  |
| FC Red Bull Salzburg  | 2–4 |  Fenerbahçe SK | 1–1 | 1–3  |
| PAOK FC  | 1–3 |  FK Metalist Harkova | 0–2 | 1–1  |
| PSV Eindhoven  | 5–0 |  SV Zulte Waregem | 2–0 | 3–0  |
| Olympique Lyonnais  | 2–0 |  Grasshopper Club Zürich | 1–0 | 1–0 |
Kaikissa ottelupareissa ensimmäisen osaottelun kotijoukkue on ilmoitettu ensin. Lähde: