stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yläne
Luonto

Yläne on vedenjakajaseutua. Sen luonnonympäristöä hallitsevat sen alueen pohjoisosaan ulottuva Säkylän Pyhäjärvi ja siihen etelästä laskeva Yläneenjoki. Suurin kokonaan Yläneen alueella oleva järvi on Laajoen lähdejärvi Elijärvi Pyhäjärven lounaispuolella.  Yläneen lounaisosassa Laajoen latvoilla sijaitsee vuonna 1956 perustettu ja vuonna 1983 laajennettu Vaskijärven luonnonpuisto, ja Yläneen alueelle Kuhankuonon luona ulottuu myös Kurjenrahkan kansallispuisto, jonka sisälle jäävä Savojärvi on Aurajoen sivujoen Järvijoen lähdejärvi ja Aurajoen vesistön suurin järvi. Samalla seudulla osuu Yläneen alueelle myös Mynäjoen lähdejärvi Mynäjärvi.
Historia

Yläne on asutettu jo esihistoriallisella ajalla ja se liittyy tässä suhteessa Euran ja Säkylän seudun vanhaan asutukseen. Yläneen Vanhankartanon mailta, Yläneenjoen rannalta löydettiin vuonna 1954 niin kutsuttu Anivehmaan yhdyskunta. Paikalla tehdyissä kaivauksissa paljastui 83 hautaa, joista vanhin on ajoitettu viikinkiaikaan 700-luvulle ja pääosa 900–1000-luvuille.
1800-luvulle asti Yläne yhdessä Oripään kanssa on ollut Pöytyän kirkkopitäjään kuulunut kappeliseurakunta. Yläneen kappeli mainittiin asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1432, mutta jo tätä ennen Yläneellä on varmasti ollut kirkko. Kirkollinen perimätieto kertoo Pyhän Henrikin liikkuneen Yläneen seudulla, ja Lietsan lähellä olevan Henrikinlähteen kerrotaan saaneen nimensä piispa Henrikin käynnistä sen luona. Yläneen sijainnista maakuntien rajalla on johtunut, että pitäjä kuului kirkollisesti Varsinais-Suomeen, mutta hallinnollisesti Ala-Satakunnan Köyliön neljännekseen ja Kokemäenkartanon lääniin.
Yläneellä on sijainnut kolme suurta kartanoa, Vanhakartano, Uusikartano ja Tourula. Vanhankartanon (alkujaan Yläneenkartanon) ovat omistaneet muiden muassa Djäknin, Flemingin, Creutzin, Lybeckerin ja Jägerhornin suvut. Yläneenkartanosta erotettiin vuonna 1809 suurin osa sen lampuotialueesta, ja erotetun osan nimeksi tuli Uusikartano. Uudenkartanon ja Tourulan omisti 1800-luvulla Sahlbergin suku, jonka jäsenet saavuttivat mainetta luonnontutkijoina. Taloustirehtööri Frans Fredrik Björni yhdisti vuonna 1892 ostamansa Vanhankartanon ja ennestään omistamansa Uudenkartanon. Suomen valtio osti Uudestakartanosta vuonna 1910 asutustarkoituksiin noin 5 500 hehtaaria maata. Tästä alueesta muodostettiin 126 uutta itsenäistä tilaa, mikä oli aikansa suurimpia tämänlaatuisia vapaaehtoisia järjestelyjä koko maassa. Jatkosodan jälkeen Yläneelle asutettiin Metsäpirtin siirtoväkeä.
Professori Carl Reinhold Sahlberg rakennutti 1840-luvulla Pyhäjärven lounaisrannalle Huvitus-nimisen tilan, jonka puutarhassa kasvoi hänen aikanaan yli 1 200 hedelmäpuuta. Raittiuden Ystävät -järjestö osti Huvituksen 1900-luvun alussa ja perusti sinne alkoholistiparantolan. Vuonna 1943 Huvitus päätyi valtion omistukseen, mistä lähtien siellä toimi Yläneen tyttökoti.
Yläne, Oripää ja Pöytyä saivat kukin oman kunnallishallintonsa vuonna 1869. Itsenäinen seurakunta Yläneestä tuli vuonna 1879 ja Oripäästä vuonna 1903.
Liikenne

Yläneen tärkeimmät liikenneväylät ovat Liedon ja Euran välinen seututie 204 sekä Yläneeltä kaakossa Loimaalle ja luoteessa Euran Hinnerjoelle johtava seututie 210. Yhdystie 2043 johtaa Yläneeltä Pöytyälle ja yhdystie 2020 Mynämäelle.
Tapahtumia ja nähtävyyksiä

Yläneellä toimii keväällä 2002 valmistunut Yläneen Luontokapinetti, jossa on esillä ympärivuotinen luontonäyttely. Luontokapinetin yhteydessä on myös geologisilla opetustauluilla varustettu kävelyreitti ja näkötorni.
Rakennettuina kulttuuriympäristöinä valtakunnallisesti merkittäviksi Yläneellä on Museoviraston vuonna 2009 julkistamassa inventoinnissa arvioitu Yläneen kirkonmäki ja pappila sekä Yläneen Vanhakartano viljelymaisemineen.
Yläneellä vietetään juhannuksen jälkeisellä viikolla Yläne-viikkoa (tunnetaan myös nimellä Yläneen säpinät), jolloin järjestetään erilaisia yleisötapahtumia. Suomalaista tanssilavaperinnettä Yläneellä edustaa Valasrannan tanssilava. Valasrannan Tanssileiri kokoaa kymmenen päivän aikana tuhansia kurssilaisia keskellä kesää.
Kallionokka oli ennen Valasrantaa tunnettu kesäjuhlien viettopaikka.
Himolan teatteri esittää talvella kaksi näytelmää, joista toinen on suunnattu lapsille ja toinen aikuisille. Kesällä juhannuksen jälkeen tulevat kesäteatterin esitykset Lysmettässä (usein 13-14 esityskertaa).
Yläneen kotiseutumuseo on ulkoilmamuseo, jossa on useita rakennuksia. Museota moni pitää yhtenä Varsinais-Suomen parhaista museoista. Museolla on kesäkaudella useita eri tapahtumia mm. käsityöläisten näyttely Helyt ja heinäseipäät, Reissu-Veikon sottiisi, ja Hiljan soitto. Museon yhteydessä toimii perinnepuutarha.
Kyliä

Heinijoki, Kajava, Keihäskoski, Kirkonkylä, Kurala, Kärrilä, Latvo, Lietsa, Mettäinen, Mykkälä, Mäenpää, Nokkala, Osa, Pramila, Tourula, Uusikartano, Vainionperä, Vimpa, Yläne, Ylänehaveri.
Huvitus, Korkeakoski, Kirkonkylä, Kolinummi, Rannanmäki, Otsola, Ristinummi.
Etäisyyksiä

Loimaalle 45 km
Turkuun 55 km
Saloon 80 km
Poriin 88 km
Tampereelle 121 km
Helsinkiin 215 km
Tunnettuja yläneläisiä > Yläneellä syntyneitä

Sune Carlsson, säveltäjä ja urkutaiteilija
Annikka Haavio-Tapaninen, kirjailija
Carl Helenius, runoilija ja pappi
Konrad Hollo, helmenpyytäjä
Paavo Kairinen, upseeri
Väinö Lahtonen, päätoimittaja ja kirjailija
Ola Laiho, arkkitehti
Oskari Lukkala, metsätieteilijä
Alina Mattila, korkeushyppääjä
Ilari Mettälä, jalkapalloilija
Kyösti Mäkimattila, laulaja
Vilho Niittymaa, kiekonheiton olympiamitalisti
Helmi Ranne, runoilija
Mia Sahlberg, opettaja, tyttökoulun ja sairaalan johtaja
Arvo Ylinen, lentotekniikan professori
Vihtori Ylinen, taidemaalari
Tunnettuja yläneläisiä > Yläneellä vaikuttaneita

Frans Fredrik Björni (1850–1930), talousneuvos, valtiopäivämies ja kartanonomistaja Yläneellä
Jaakko Haavio (1904–1984), Yläneen kirkkoherra, runoilija, virsirunoilija ja kirjailija
Martti Haavio (1899–1973), kansanrunoudentutkija, akateemikko, Helsingin yliopiston professori, runoilija, varttui Yläneellä
Onni Rantasalo (e. Björni, 1883–1977), kansanedustaja, maanviljelysneuvos ja kartanonomistaja Yläneellä
Viljo Rantasalo (e. Björni, 1887–1983), pediatriikan dosentti
Carl Reinhold Sahlberg (1779–1860), hyönteistieteilijä, kartanonomistaja Yläneellä
Reinhold Ferdinand Sahlberg (1811–1874), hyönteistieteilijä, museomies, lääkäri ja kartanonomistaja Yläneellä
Johan (John) Reinhold Sahlberg (1845–1920), hyönteistieteilijä, Helsingin yliopiston professori, varttui Yläneellä
Edvard Vesala (1945–1999), jazzmuusikko, asui viimeiset vuotensa Yläneellä
Saima Tigerstedt-Ylinen (1878–1978), taidemaalari
Tunnettuja yläneläisiä > Kesäasukkaita

Paavo Kallio, kasvitieteilijä, Turun yliopiston kasvitieteen professori
Kyllikki Tuominen, opettaja ja oppikirjojen kirjoittaja
Oiva Tuominen, maantieteilijä, Turun yliopiston maantieteen professori
Kulttuuri > Murre

Yläneen alueella puhutun kielen perustana on Turun ylämaan murre, joka kuuluu lounaisten välimurteiden ryhmään. Yläneen murteelle tyypillinen piirre on yleisgeminaatio p,t,k,s-konsonanteissa lyhyen ensi tavun jäljessä.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Yläneen pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla ohrankryyni-klimppivellinki, ruisleipä ja pullataikinasta tehdyt Yläneen rinkilät.
Kuvia

Yläneen kirkko.
Yläneen kartano.
Kuhankuonon rajakivi Yläneen eteläkulmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yläne Wikimedia Commonsissa
Yläneen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Yläneen luontokapinetti
Valasrannan tanssilava
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef 
Yläneen kirkonkylää heinäkuussa 2015.
Gallie Åkerhielm

Gallie Åkerhielm, o.s. Hoffmann, (28. maaliskuuta 1907 Kazan, Venäjä – 3. syyskuuta 1968) oli ruotsalainen lastenkirjailija ja kääntäjä.
Åkerhielmin vanhemmat olivat ruotsalais-saksalainen vuori-insinööri August Hoffmann ja hänen venäläinen vaimonsa Lydia, s. Popova. Isä oli tekninen johtaja kaivoksella Uralilla ja sittemmin alueen kultakaivostoiminnan johtaja. Muutaman vuoden kuluttua he muuttivat Ruotsiin, jossa isä kuoli 35-vuotiaana. Isänäiti Nanna otti vastuun asioiden hoidosta. Nanna Hoffmann oli miehensä kuoleman jälkeen ottanut hoitaakseen pianotehtaan. Hänestä tuli kuninkaallinen hovihankkija, ja hänelle myönnettiin Illis Quorum.
Gallie Hoffmann meni vuonna 1928 naimisiin italialaisen kapteenin ja konsulin Arturo Crocin kanssa, mutta avioliitto päättyi 1935, ja hän meni 1937 uusiin naimisiin asianajajan ja kirjailijan Uno Engin (1896−1972) kanssa, jonka tavattuaan hän oli eronnut edellisestä liitostaan. He saivat tyttären avioliittoa edeltävänä vuotena. Kolmannen avioliiton hän solmi 1941 kirjailija Helge Åkerhielmin (1910−1968) kanssa.
Alun perin taloudellisesti hyvässä asemassa ollut Gallie Åkerhielm menetti omaisuutensa 1930-luvulla. Hankkiakseen elannon itselleen ja usein miehelleenkin hän alkoi kirjoittaa pakinoita ja satuja viikkolehtiin. Avioliitonaikaisesta elämästään Roomassa hän kirjoitti romaanin Nygift i Rom 1937.
Åkerhielm oli monikielinen ja aloitti noina vuosina myös kääntäjänuransa. Hän muokkasi Grimmin saduista kuvakirjaversioita, joihin kustantaja liitti kuvituksen, usein laadultaan heikon. Hän käänsi seitsemisenkymmentä kirjaa, mutta osassa oli kääntäjänimenä Helge Åkerhielm, sillä Galliella oli verovelkoja ja verottaja vei palkkiot suoraan kustantajalta. Ranskalaista Angelika-sarjaa kääntäessään hän lisäili siihen eroottisia kohtauksia, joista hän sai lisäpalkkion. Hän oli jonkin aikaa Husmodernin toimituspäällikkö. Toimittajana hänen työnantajiaan olivat Stockholms-Tidningen, Åhlén & Åkerlund ja Aller-kustantamo. Bullsin kautta hän kirjoitti maakuntalehtiin Leelian lepotuoli -tyyppistä palstaa.
Gallie Åkerhielm ja hänen miehensä Helge Åkerhielm kuolivat auto-onnettomuuden jälkiseurauksiin.
Suomennettuja lastenkirjoja

Brumbo ja tähdet : kuvasatu. Lucie Lundberg, Gallie Åkerhielm. Tampere : Artkon lastenkirjoja, 1948.
Joutsenprinssit. H. C. Andersenin sadun mukaan kertoi Gallie Åkerhielm ; kuv. Evalisa Agathon. Helsinki : Suomen Alga, [1949]
Lumivalko ja Ruusunpuna : Grimm-veljesten mukaan kertonut Gallie Åkerhielm. kuv. Evalisa Agathon. Helsinki : Suomen Alga, [1950]
Peukaloliisa. H. C. Andersenin sadun mukaan kertonut Gallie Åkerhielm ; kuv. Elinor Askvold. Helsinki : Suomen Alga, [1951]
Keijukaiskuningattaren häät. teksti: Gallie Åkerhielm ; kuvitus: Lucie Lundberg ; suom. A H. Helsinki : Kuvataide, 1953.
Kellokirja. tekstin vapaasti muk. Elisabet Laurila ; kuv. Evalisa Agathon. Helsinki : Kuvataide, 1954.
Brumbo ja tähdet : kuvasatu. Lucie Lundberg & Gallie Åkerhielm. Tampere : Artko, 1976
Brumbo ja tähdet : kuvasatu. Lucie Lundberg, Gallie Åkerhielm. Tampere : Satukustannus, 1995. ISBN 951-866-439-0.
Åkermans Verkstad

Åkerman-kaivinkone iskuvasaran kanssa Jyväskylässä.
Åkermans Verkstad AB, aiemmin Eslövin insinööritoimisto, on kaivinkoneiden  valmistaja. 
Åkermanista tuli sotien jälkeen yksi suurimmista ruotsalaisista kaivinkoneiden valmistajista.
Kirjallisuutta

Arttu Käyhkö: Jusseja ja Åkermaneja Kustantaja Myllymäki, 2018. ISBN 978-952-69085-0-2
Ålands Hemvärn

Ålands Hemvärn oli Ahvenanmaalla toiminut suojeluskuntaa vastaava kodinturvajoukko, joka perustettiin talvisodan alettua. Enimmillään siihen kuului 1 800 miestä. He jakautuivat 17 piiriin, ja lisäksi oli lottina ja marttoina noin tuhat naista.
Välirauhan aikana Hemvärn toimi ampumayhdistysten suojissa. Jatkosodan alettua aate heräsi jälleen, ja siihen kuului enimmillään 630 miestä ja 250 sotilaspoikaa. Heistä osa sai jalkaväkikoulutuksen, toiset rannikkotykistökoulutuksen. Källskärissä ja Björkörissä oli hoidettavana kevyet patterit. Lottia oli enimmillään kuutisensataa.
Perustaminen

Kodinturvajoukkojen perustaminen hyväksyttiin 6. joulukuuta 1939 pidetyssä kansalaiskokouksessa. Siihen liittyivät lähes kaikki asekuntoiset ahvenanmaalaiset miehet, mikä oli hämmästyttävää siihen nähden, että vain vuosi aiemmin tehty ehdotus demilitarisoinnin purkamisesta oli torjuttu jyrkästi. Syynä pidettiin sitä, että sodan uhka oli todellinen, sota oli tullut liian lähelle ja jokainen katsoi velvollisuudekseen olla puolustamassa kotiaan. Osansa on voinut olla Ålandin päätoimittajalla, Landstingetin puheenjohtajalla Julius Sundblomilla mielipiteenmuokkaajana. Pienimuotoista värväystäkin käynnistyi, mutta se osoittautui tarpeettomaksi, kun kaikki liittyivät vapaaehtoisesti. Päällystön ja alipäällystön järjestäminen vei aikaa, mutta joukon johtoon tuli kapteeni Arvid Lindberg. Aseistus oli runsasta. Rekisteröityjä aseita oli 300, ja lisäksi oli sitäkin enemmän yksityisiä aseita, ja Ruotsista aseita tuli vielä lisää.
Žytomyr

| Žytomyr Житомир |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Žytomyrin alueen sijainti, alla kaupungin sijainti.
 Žytomyr
 Koordinaatit: 50.25329°N, 28.66534°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Žytomyrin alue
Piiri:  Žytomyrin piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  65 km²
Väkiluku (2023):  260 000
 – Väestötiheys:  4 182 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 zt-rada.gov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žytomyr (ukr. Жито́мир, ven. Жито́мир, Žitomir, puol. Żytomierz) on noin 260 000 asukkaan kaupunki Teterivjoen varrella Ukrainan pohjoisosissa. Žytomyr on samannimisen alueen pääkaupunki.
Se on maanviljelyalueen keskus; siellä on myös puu- ja elintarviketeollisuutta.lähde?
Liikenneyhteyksiä

Žytomyr sijaitsee Ukrainan päärataverkon varrella. Kaupunki on risteyspaikkakunta: päärata jatkaa sieltä etelään ja pohjoiseen (Korosten) ja sivurata itään (Fastiviin) ja länteen (Zvjahel). Satelliittikuvan mukaan kaupungissa on kaksi lentokenttää: itäosissa muun muassa pienilmailuun käytetty siviililentokenttä ja eteläpuolella sotilaslentokenttä.
Liikenteellisesti kaupunki sijaitsee Euroopan tärkeimpiin kuuluvan poikittaisen eurooppatien, koko Ukrainan läpi kulkevan E 40:n varrella (muun muassa Bryssel–Köln–Krakova–Lviv–Žytomyr–Kiova–Harkova–Volgograd–Astrahan–Samarkand–Almaty). Žytomyrin lähistöllä tämä liikennekäytävä muodostuu Ukrainan valtatiestä M06. Muita Žytomyriin johtavia pääväyliä ovat etelään Romanian Iașiin vievä eurooppatie E 583 ja lounaaseen Tšernivtsiin vievä H03 maantie (aiempi M20). Myös pohjoiseen Valko-Venäjän rajalle vievä maantie P28 on merkittävä esimerkiksi tavaraliikenteen kannalta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valokuvia kaupungin nähtävyyksistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lyhyesti kaupungista (englanniksi)
Annina Ärölä

| Annina Ärölä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1971 Oulu
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Anita Hallamaa, "Presidentti ja tyttö", Anna-Liisa, "Manner", Kyllikki, "Rauta-aika", Sugar, "Piukat paikat", Maria, "The Sound of Music"
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Annina Ärölä (o.s. Tuomi) on suomalainen freelance-näyttelijä. Hän on rehtorina Oriveden seudun kansalaisopistossa ja kulttuurijohtajana Oriveden kaupungissa. Hän oli apulaisrehtorina ja koulutuspäällikkönä Pirkan opistossa ja suunnittelijaopettajana Valkeakoski-opistossa. lähde?
Ärölä valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1995. Hän on suorittanut johtamisen erikoisammattitutkinnon, opettajan pedagogiset opinnot ja opetushallinnon tutkinnon ja opiskellut laulun, musiikinteorian ja kitaransoiton opintoja. Ärölä on uransa aikana näytellyt Rovaniemen, Seinäjoen, Kouvolan ja Tampereen ja Vaasan lavoilla. Hänen rooleihinsa lukeutuvat muun muassa Anna-Liisa (Manner) ja Anita Hallama (Presidentti ja Tyttö) Tampereen Työväen Teatterissa, Kyllikki (Rauta-aika) Pyynikin kesäteatterissa, Layla Locket (Kuuma Kesä 85), Sugar (Piukat paikat) Seinäjoen kaupunginteatterissa, Maria (The Sound of Music) Rovaniemen Teatterissa ja toimittaja Suni (Katri Helena -musikaali) Vaasan kaupunginteatterissa.
Aiheesta muualla

Annina Ärölä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Mihail Zoštšenko

Mihail Zoštšenkon muistomerkki Siestarjoella, jossa hän vietti viimeiset vuotensa.
Mihail Mihailovitš Zoštšenko (ven. Михаи́л Миха́йлович Зо́щенко, 10. elokuuta 1895 Pultava – 22. heinäkuuta 1958 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Elämä ja tuotanto

Mihail Zoštšenko syntyi taiteilijaperheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ja osallistui vapaaehtoisena ensimmäiseen maailmansotaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Zoštšenko palveli puna-armeijassa ja kokeili mitä erilaisimpia ammatteja. Vuonna 1921 hän liittyi Serapion-veljien kirjailijaryhmään.
Zoštšenkon ensimmäinen kertomuskokoelma Rasskazy Nazara Iljitša, gospodina Sinebrjuhova (”Herra Nazar Sinebrjuhovin kertomuksia”) ilmestyi vuonna 1922. Hänen satiiriset kertomuksensa saivat pian valtavan suosion. Niiden kertojasankari on puoliksi sivistynyt pieni ihminen, joka yrittäessään sopeutua uusiin olosuhteisiin törmää erilaisiin absurdeihin epäkohtiin. Kirjailijan alatyylistä puhetapaa ja uutta neuvostosanastoa humoristisesti sekoittava kerrontatekniikka kuuluu Nikolai Gogolista juontuvaan skaz-perinteeseen. Sitä jatkaa myös Zoštšenkon vuonna 1929 julkaisema lukijakirjeiden kokoelma Pisma k pisatelju (”Kirjeitä kirjailijalle”).
Zoštšenkon satiiri vaimeni 1930-luvulla hänen pyrkiessään sopeutumaan sosialistisen realismin vaatimuksiin. Raskasmielisyydestä kärsineen kirjailijan tuon ajan pääteoksia ovat psykologinen kertomus Vozvraštšonnaja molodost (”Takaisin saatu nuoruus”, 1933) ja murska-arvostelun saanut kertomuskokoelma Golubaja kniga (”Sininen kirja”, 1935). Toisen maailmansodan aikana Zoštšenko kirjoitti Alma-Ataan evakuoituna itsetutkiskeluun perustuvaa teosta Pered voshodom solntsa (”Ennen auringonnousua”), jonka vuonna 1943 ilmestynyt ensimmäinen osa leimattiin neuvostovastaiseksi.
Vuonna 1946 Zoštšenkosta tehtiin Anna Ahmatovan ohella kylmän sodan aiheuttaman kulttuurielämän kurinpalautuksen syntipukki. NKP:n keskuskomitean päätöksellä pannaan julistettu kirjailija erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ja vailla työmahdollisuuksia hänen henkinen sairautensa paheni entisestään. Tänä aikana Zoštšenko laati muun muassa Maiju Lassilan Tulitikkuja lainaamassa -romaanin venäjännöksen. Hänet otettiin takaisin kirjailijaliittoon vuonna 1953 ja ensimmäinen uusi teosvalikoima ilmestyi vuonna 1956.
Suomennettuja teoksia

Kireähermoista väkeä (Rasskazy). Suom. Katja Losowitch. Helsinki: SN-kirjat, 1990 ISBN 951-615-702-5 novellikokoelma
| --- | --- |
 Rippi  Aristokraatti  Koiran vainu  Sauna  Kireähermoista väkeä  Potilas  Limonadi  Kulttuurin hedelmät  NEPin kieroutuma  Laatutuote  Kissa ja ihmiset  Surumieliset silmät  Suurkaupungin valot  Pakkolasku  Muistotilaisuus  Kolme sydäntä :  Huono vaimo  Purjekangassalkku  Kaislikko kahisi  Rattoisa peli  Rosa-Maria  Sairaskertomus  Viimeinen takaisku  Poika ja poikapuoli  Tapaus yöllä  Yllättävä tilanne  Koe  Häkkyrä  Apollon ja Tamara  Kauhujen yö  Mistä satakieli lauloi  Sireeni kukkii 
Vainukoira. Suom. Ilkka Ryömä. Teoksessa: Huumoria ympäri maailman. Helsinki: Tammi, 1962
Pirunpeliä. Suom. Esa Adrian. Teoksessa: Neuvostoproosaa 1. Porvoo–Helsinki: WSOY, 1969
Aiheesta muualla

Mihail Zoštšenkon teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Mihail Zoštšenko (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Zor Alef

| Zor Alef |
| --- | --- |
 Zor Alef luennoimassa Bulgariassa Belogradchikissa Kaleto Fortressissa 2014
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. joulukuuta 1976 (ikä 48) Moskova, Venäjä
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  luennoitsija, kirjailija, henkinen opettaja, mystikko
Vanhemmat:  Alexander Rudenko (ven. Александър Анатолиевич Руденко, Alexandr Anatolyvitch Rudenko) (isä), Ivanka Pavlova Ivanova (äiti)
Kirjailija
Äidinkieli: Venäjä
Tuotannon kieli: venäjä, bulgaria
Aikakausi:  1990, 2000, 2010
Aiheet:  mystiikka, esoteerisuus,
Esikoisteos:  Vihityn Risti  (ven. Крест Посвященного, Krest Posvyashennogo, 1993) (bulg. Кръстът на посветения, 1995
Pääteokset:  Pyhä Terapia (ven. Священная Терапевтика, Svyashchennaya Terapevtika, 2002) (bulg. Свещена терапия, Sveshtena terapiya, 2003
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Zor Alef (ven. Зор Алеф, Anatoli Rudenko a.k.a. Zor Alef) (s. 5. joulukuuta 1976) on venäläis-bulgarialainen, Venäjällä ja Bulgariassa asuva henkinen opettaja, luennoitsija ja kirjailija.
Ensimmäisen mystiikka-aiheisen kirjan "Vihityn Risti" (ven. Крест Посвященного, Krest Posvyashennogo) hän julkaisi vuonna 1993, jonka jälkeen on perustanut Eheä Oppi -nimisen henkisen koulun (ven. Школа Единого Учения, Edinoe Uchenie) joka toimii Venäjällä, Bulgariassa, Kyproksella, Saksassa, Suomessa ja muissa Euroopan maissa.
Zorin kirjoja on käännetty vuoteen 2015 mennessä bulgarian kielelle.
Eheän Opin koulu

Zorin vuonna 2000 perustama Eheän Opin koulu tarjoaa järjestelmällistä opetusta, joka on seuraavien oppien henkinen ja filosofinen synteesi:
hermetismi
esoteerinen kristinusko
esoteerinen juutalaisuus (kabbala)
esoteerinen islam (sufilaisuus)
esoteerinen buddhalaisuus
hindulaisuus
taolaisuus
Teokset > Suomentamattomat teokset

Йога сноведений, 2014
Йога Слова, 2012
Ответы непосвященному, 2010
Быть, 2006
Воззвание к Свету, 2004
Ответы непосвященному I, II, 2002, 2004
Священная Терапевтика, 2002
Школа Единого Учения, 2001
Ответы непосвященному, 2000
Эзотерическая Школа ЗОР, 1999
Практика самостоятельного оккультного лечения, 1999
Путь Сияния, 1995
Бог и Сатана, 1995
Крест Посвященного, 1993
Kirjallisuutta

"Out of the New Spirituality of the Twentieth Century - The Dawn of Anthroposophy, the White Brotherhood and the Unified Teaching", Svetoslava Toncheva, Frank & Timme Publishing, 2015, ISBN 978-3-7329-0132-6
"Religion and Boundaries Studies from the Balkans, Eastern Europe and Turkey"  Chapter: "Across Boundaries: the Prophet Zor Alef, a Case of Transnational Mysticism", Ekaterina Anastasova & Irina Sedakova. The Isis Press, Istanbul, 2010, ISBN 978-975-428-412-6
Aiheesta muualla

Школа Единого Учения - Eheän Opin venäjänkieliset sivut
Школата на Единното Учение - Eheän Opin bulgariankieliset sivut
Eheän Opin suomenkieliset sivut
ДА БЪДЕШ - "To Be" -keskus Bulgariassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Eheä Oppi YouTubessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB