stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maarten Stekelenburg
Ura > Maajoukkue

Stekelenburg debytoi Alankomaiden maajoukkueessa 3. syyskuuta 2004 ottelussa Liechtensteinia vastaan. Stekelenburg pelasi ottelussa nollapelin ja Alankomaat voitti ottelun 3–0. Hänet valittiin myös Saksan vuoden 2006 MM-kisoihin, mutta hän ei päässyt pelaamaan kisoissa. Ensimmäisen arvoturnausottelunsa hän pelasi EM-kilpailuissa 2008 Romaniaa vastaan.
Stekelenburg nousi maajoukkueen kiistattomaksi ykkösmaalivahdiksi edellisen aloittajan Edwin van der Sarin lopetettua maajoukkueuransa EM-kisojen 2008 jälkeen. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua Alankomaiden saavuttaessa hopeaa MM-kilpailuissa 2010. Hän pelasi kaikki Alankomaiden kolme ottelua EM-kilpailuissa 2012. Hän kuitenkin menetti ykkösmaalivahdin paikkansa saman vuoden lopulla ja pelasi lokakuun 2012 jälkeen seuraavat neljä maaotteluaan vasta loka-marraskuussa 2016. Tämän jälkeen tuli 4,5 vuoden tauko, kunnes hän pelasi kesäkuussa 2021 ystävyysottelun Georgiaa vastaan ja hänet valittiin saman kesän EM-kilpailuihin, jossa hän pelasi joukkueen ykkösmaalivahtina.
Muuta

Stekelenburgin toinen korva on kuuro.
Aikamatkaaja

| Aikamatkaaja> Tidsresenären |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anna-Karin Grönroos
Käsikirjoittaja:  Anna-Karin Grönroos
Tuottaja:  Oskar Forstén
Säveltäjä:  Salla Luhtala
Kuvaaja:  Mikko Kelloniemi
Leikkaaja:  Anna-Karin Grönroos
Pääosat:  Henrik Wahlforss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Parad
Ensi-ilta:  29. tammikuuta, 2021 (Docpoint)
Kesto:  64 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aikamatkaaja on Anna-Karin Grönroosin ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva on henkilödokumentti teollisesta muotoilijasta ja tulevaisuudentutkijasta Henrik Wahlforssista. Siinä haastatellaan Wahlforssin entisiä työtovereita sekä läheisiä ja se sisältää erilaisia arkistomateriaaleja, kuten valokuvia sekä kotivideoita.
Aikamedia

| Aikamedia |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1995
Toimitusjohtaja:  Olavi Kumpulainen
Puheenjohtaja:  Waltteri Haapala
Avainhenkilöt:   Pekka Havupalo  Peter Korhonen  Olavi Kumpulainen  Petri Merisaari 
Kotipaikka:  Vantaa
Toimiala:  kristillinen kustannustoiminta Sanomalehtien kustantaminen
Tuotteet:  lehdet, kirjat, musiikki
Liikevaihto:  n. 2 milj. € (2022)
Liikevoitto:  n. 180 000 € (2022)
Henkilöstö:  12
Omistaja:  Hyvä sanoma ry
Kotisivu:  aikamedia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aikamedia Oy on vuonna 1912 perustettu suomalainen kristillinen mediatalo. Aikamedia toimii kustannustoiminnan, viestintä- ja teknologiapalveluiden, tilitoimistopalveluiden ja verkkokaupan alalla. Kirjakustannuksen toiminta yrityksessä alkoi vuonna 1926. Historiansa aikana Aikamedia on toiminut myös nimillä Ristin Voitto ry, RV-kirjat ja Aika Oy Kristilliset kirjat.
Aikamedia julkaisee viittä kristillistä lehteä: Ristin Voitto, Hyvä Sanoma, Jees, Paimen Plus ja Kultalyhde. Tämän lisäksi Aikamedia julkaisee projekti- ja kampanjalehtiä.
Kirjakustantajana Aikamedia julkaisee vuosittain noin 20–30 nimikettä. Tuotanto käsittää kaunokirjallisuutta, elämäkertoja, teologiaa, raamatunopetusta, evankelioivaa kirjallisuutta, yhteiskunnallisia ja historiallisia teoksia sekä sarjakuvia. Aikamedia vastaa helluntailiikkeen teologisen kirjallisuuden tuottamisesta. Suurin osa kustannetuista teoksista on kuitenkin sisällöltään yleiskristillistä.
Aikamedia julkaisee myös musiikkia. Aikaisemmin yritys tuotti musiikkia Prisma-tuotemerkillä vuodesta 1967. Sittemmin yhtiö on luopunut omasta studiotuotannosta.
Aikamedia on Kristilliset kustantajat ry:n jäsen.
Aldana Cometti

Aldana Cometti
Aldana Cometti (s. 3. maaliskuuta 1996) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Argentiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 36 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia. Vuoden 2018 Copa Américassa hän pelasi kaikki Argentiinan ottelut alusta loppuun, kuten myös vuoden 2019 MM-kilpailuissa.
Cometti on pelannut seuratasolla muun muassa River Platessa, Boca Juniorsissa, kolumbialaisessa Atlético Huilassa ja espanjalaisseura Sevillassa.
Agnes Jongerius

| Agnes Jongerius |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.7.2014–  
Ryhmä:  S&D-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1960 (ikä 63) Vleuten-De-Meern, Alankomaat
Kansalaisuus:  hollantilainen
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Aiheesta muualla
www.agnesvooreuropa.nl
Agnes Jongerius (s. 4. marraskuuta 1960 Vleuten-De-Meern, Alankomaat) on hollantilainen poliitikko. Jongerius edustaa työväenpuoluetta. Jongerius on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2014 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa sosialistien ja demokraattien ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agnes Jongerius Wikimedia Commonsissa
Agnes Jongerius Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
AZERTY

Euroopassa käytettyjen näppäimistöjen asettelu
  QWERTY
  QWERTZ
  AZERTY
  Kansallinen asettelu (Turkki FGĞIOD, Latvia ŪGJRMV, Liettua ĄŽERTY)
  Ei-latinalainen asettelu
AZERTY-näppäimistö
AZERTY on erityinen näppäimistön asettelu latinalaisille aakkosille kirjoituskoneen ja tietokoneen näppäimistöillä. Nimitys johtuu kirjainnäppäinten ensimmäisen rivin ensimmäisistä kuudesta kirjaimesta; eli (A Z E R T Y). Saksalaisen QWERTZ-asettelun tapaan se on mallinnettu englanninkielisellä QWERTY-asettelulla. AZERTY on käytössä useimmissa ranskankielisissä Euroopan maissa, vaikka Ranskassa ja Belgiassa on omat kansalliset vaihtelunsa. Luxemburg ja Sveitsi käyttävät Sveitsin QWERTZ-näppäimistöä. Suurin osa Quebecin, pääasiassa ranskankielisen Kanadan, asukkaista käyttää QWERTY-näppäimistöä, joka on mukautettu ranskan kielelle, kuten Quebecin ja Kanadan hallituksien asettama monikielinen standardinäppäimistö CAN/CSA Z243.200-92.
Ranskankielisille suunnitellut kilpailevat asettelut (esim. 1907 julkaistu ZHJAYSCPG-asettelu, 1976 Claude Marsanin asettelu, 2002 Dvorak-fr ja 2005 Bépo-asettelu) ovat saaneet vain vähäistä tunnustusta.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:AZERTY
Luis Buñuel

| Luis Buñuel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1900 Calanda, Espanja
Kuollut: 29. heinäkuuta 1983 (83 vuotta) México, Meksiko
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1929–1977
Tunnetuimmat ohjaukset:  Andalusialainen koira (1928),   Kulta-aika (1930),   Los olvidados – säälikää heitä (1950),   Viridiana (1961),   Porvariston hillitty charmi (1972)
Palkinnot
 Bafta-palkinto (1974),   Kultainen palmu (1961),   Kultainen leijona (1967) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Luis Buñuel Portolés (22. helmikuuta 1900 Calanda, Espanja – 29. heinäkuuta 1983 México, Meksiko) oli espanjalais-meksikolainen surrealistinen elokuvaohjaaja ja runoilija. Hän kritisoi useissa elokuvissaan porvaristoa ja papistoa.
Buñuelin ensimmäinen elokuva oli Salvador Dalín kanssa tekemä lyhytelokuva Andalusialainen koira. Buñuel joutui jättämään Espanjan 1930-luvulla ja teki seuraavat elokuvansa vasta 1940-luvun puolivälissä Meksikossa. Hänet nosti maailmanlaajuisesti tunnetuksi vuonna 1950 ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla saanut ja siellä myös palkittu Los olvidados – säälikää heitä. Tämän jälkeen hän teki vielä useita elokuvia Meksikossa, kunnes palasi 1960-luvulla Eurooppaan, missä hän ohjasi muun muassa elokuvat Päiväperho ja Porvariston hillitty charmi, joka sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon.
Nuoruus

Buñuel syntyi Calandassa Espanjassa rikkaaseen porvarisperheeseen. Hän oli ensimmäinen perheen seitsemästä lapsesta. Perhe asui Zaragozassa, ja Luis sai ankaran jesuiittakasvatuksen.
Buñuel muutti 17-vuotiaana Madridiin, missä hän asui vuoteen 1925 arvostetussa Residencia de Estudiantesissa, jonka taustalla oli Francisco Giner de los Ríosin kehittämä idea tuoda kaikki Espanjan ja Euroopan intellektuellit samaan paikkaan. Buñuel tutustui siellä muun muassa Federico García Lorcaan ja Salvador Dalíín. Buñuel haki isänsä pakottamana opiskelemaan maataloustekniikkaa Madridin yliopistoon, muttei päässyt sisään. Tämän jälkeen hän kävi kursseja entomologiasta, opiskeli filosofiaa ja kirjallisuustiedettä ja valmistui vuonna 1924 pääaineenaan historia.
Ura > Alku Ranskassa ja Espanjassa

Buñuel muutti isänsä kuoltua vuonna 1925 Pariisiin, missä hän alkoi vasta keskittyä elokuviin. Hän kirjautui Jean Epsteinin ja usean apulaisen vetämään yksityiseen elokuvakouluun. Buñuel työskenteli muun muassa Epsteinin apulaisohjaajana elokuvassa Usherin talon häviö. Epstein erotti Buñuelin koulusta, kun tämä ei suostunut työskentelemään Abel Gancen apulaisena.
Buñuel liittyi 1928 pariisilaiseen surrealistiryhmään, jonka jäseniä hän oli tavannut jo Residencia de Estudiantesissa. Hänen tutkimuksensa surrealismin estetiikasta ja elokuvasta johti hänen ensimmäiseen elokuvaansa, Andalusialaiseen koiraan. Sitä on kutsuttu eniten analysoiduksi 17-minuuttiseksi elokuvan historiassa. Buñuel ja Dalí kirjoittivat elokuvan uniensa pohjalta.
Espanjaan Buñuel palasi 1932 tekemään elokuvan Las Hurdes – Maa ilman leipää, jota kriitikot ovat kutsuneet ”dokumenttiparodiaksi”, sillä se yhdistää kansatiedettä ja surrealismia. Buñuel auttoi 1930-luvun puolivälissä Ricardo Urgoitin Filmófonoa ja muun muassa tuotti ja ohjasi neljä Espanjan varhaista äänielokuvaa.
Ura > Maanpaossa Yhdysvalloissa ja Meksikossa

Espanjan sisällissota puhkesi 1936, ja tasavaltalaisia kannattanut Buñuel lähti maanpakoon. Hän asui vuosina 1938–1945 Los Angelesissa ja New Yorkissa. Hän työskenteli poliittisten dokumenttien parissa, avusti Museum of Modern Artia sekä MGM:ää espanjankielisten elokuvien teossa ja Warner Brothersia dubbaamisessa.
Buñuel kutsuttiin vuonna 1946 Meksikoon elokuvaamaan García Lorcan näytelmän Bernarda Alban talo. Projekti ei toteutunut, mutta Buñuel sai muita mahdollisuuksia Meksikossa. Hänen Meksikon-kautensa ensimmäinen elokuva Gran Casino (1947) oli floppi, ja Buñuel itse piti myös elokuvaa El Gran Calavera yhtä heikkona. Elämäkerturi John Baxterin mukaan se oli kuitenkin merkittävä Buñuelin tekniikan kehittymisessä.
Meksikon-aikanaan Buñuel nousi maailmanlaajuisesti tunnetuksi elokuvaohjaajaksi. Vuonna 1950 kuvattu, köyhistä katulapsista kertonut Los olvidados – säälikää heitä toi Buñuelille Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinnon.
Buñuel teki Meksikossa 20 elokuvaa, ja vaikka hänet yhdistetään usein surrealistiseen elokuvaan, hän ohjasi siellä myös useita studioelokuvia. Näihin elokuviin kuuluivat Una mujer sin amor (1952), Illuusio matkustaa raitiovaunulla (1954), Joki ja kuolema (1954) ja Humiseva harju (1954). Lisäksi Los olvidadosin ansiosta Buñuel teki muutamia elokuvia yhteistyössä myös ulkomaalaisten tuottajien kanssa: Robinson Cruseon seikkailujen (1952) ja Neitsytsaaren (1960) teossa oli mukana yhdysvaltalaisia tuottajia sekä elokuvien Veri kuohuu (1956), Kuoleman puutarha (1956) ja Likaiset polut (1959) ranskalaisia tuottajia.
Los olvidadosin rinnalla Buñuelin Meksikon-kauden parhaimpia elokuvia ovat yhteiskunnallisesti kantaa ottavat Nazarin (1959), Viridiana (1961), joka palkittiin Cannesin Kultaisella palmulla, ja Tuhon enkeli (1962). Viridianan Buñuel teki Espanjassa, kun Francon hallinto ajatteli käyttävänsä maailmanlaajuisesti tunnettua espanjalaisohjaajaa kulttuuripolitiikkansa ajamiseen. Vaikka elokuva palkittiin Cannesissa, se lopulta kiellettiin Espanjassa Vatikaanin hermostuttua sen aggressiivisen rienaavaan sisältöön. Viridiana esitettiin Espanjassa ensimmäisen kerran vasta vuonna 1977.
Ura > Viimeiset elokuvat Euroopassa

Buñuel jakoi 1960-luvulla aikansa Pariisin, Madridin ja Méxicon välillä. Vaikka hän teki Meksikossa vielä elokuvat Tuhon enkeli ja Simon ja viettelykset (1965), hänen viimeisistä elokuvistaan suurimman osan hän kuvasi Ranskassa. Buñuel tapasi 1963 Ranskassa tuottaja Serge Silbermanin, joka tuotti viisi Buñuelin kuudesta Ranskassa kuvatusta elokuvasta. Silberman antoi Buñuelille lähes vapaat kädet ja paremmat työolosuhteet kuin Meksikossa hänellä oli kertaakaan ollut. Buñuelin piti tehdä Kamarineidon päiväkirja Meksikossa, mutta uuden tuottajan ansiosta hän kuvasikin sen Ranskassa. Pääosaan Silberman hankki Jeanne Moreaun, josta tuli Buñuelin lempinäyttelijöitä, vaikka he tekivätkin vain yhden yhteisen elokuvan. Elokuvan käsikirjoitti Jean-Claude Carrière, jonka kanssa Buñuel teki yhteistyötä loppu-uransa ajan.
Ranskalaisissa elokuvissaan Buñuel jatkoi porvaristoelämän kritisointia. Ranskassa hän teki vuosina 1966–1977 muun muassa elokuvat Päiväperho (1966), Porvariston hillitty charmi (1971) ja Tämä intohimon hämärä kohde (1977). Päiväperho kertoo Catherine Deneuven esittämästä kyllästyneestä kotirouvasta, joka alkaa prostituoiduksi piristäkseen seksuaalista elämäänsä. Buñuel käytti elokuvan jälkituotantoon poikkeuksellisen paljon aikaa, sillä hän halusi hämärtää päähenkilön unimaailman ja todellisuuden välistä rajaa.
Päiväperhon ja Porvariston hillityn charmin välissä Buñuel teki elokuvat Linnunrata (1969) ja Tristana (1970). Tristanan Buñuel pystyi kuvaamaan Espanjassa. Viridianan jälkeen Francon hallinto oli onnistunut estämään hänen elokuvien tekemisensä Espanjassa. Buñuelin seuraava elokuva Porvariston hillitty charmi voitti Oscarin parhaasta vieraskielisestä elokuvasta. Hän itse oli siitä ehdolla Oscariin parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi hän voitti parhaan käsikirjoituksen Baftan ja oli ehdolla Baftaan parhaasta ohjauksesta ja parhaasta soundtrackista.
Buñuelin viimeiset elokuvat Vapauden aave (1974) ja Tämä intohimon hämärä kohde, josta Buñuel oli ehdolla parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscariin, jatkoivat samoilla teemoilla kuin Porvariston hillitty charmi.
Buñuel jäi eläkkeelle elokuvan Tämä intohimon hämärä kohde jälkeen, vaikka Silberman yritti suositelle tätä vielä tekemään uusia elokuvia. Buñuel julkaisi vuonna 1982 omaelämäkerrallisen teoksen Viimeinen henkäykseni.
Yksityiselämä

Buñuel meni naimisiin Jeanne Rucarin kanssa vuonna 1934. He saivat kaksi lasta, Juan Luisin ja Rafaelin. Juan Luisista tuli kuvanveistäjä ja elokuvantekijä ja Rafaelista kirjailija ja professori. Buñuelien koti oli useiden vuosikymmenten ajan Méxicon esikaupunkialueella.
Luis Buñuel kuoli Méxicossa maksakirroosiin 29. heinäkuuta 1983.
Tyyli ja teemat

Buñuel suosi koko pitkän uransa ajan samantapaisia tyylejä ja teemoja. Hänen koko uraansa liitetty surrealismi sekä tiedostamattoman ja unimaailman käsittely näkyy ensimmäisen elokuvan Andalusialaisen koiran häiritsevästä kuvastosta myös myöhempiin elokuviin, kuten Tuhon enkeliin ja Porvariston hillittyyn charmiin. ”Buñuelilainen” tyyli voi viitata surrealistiseen unen ja todellisuuden sekoittamiseen, mutta myös omalaatuiseen kuvastoon, johon kuuluvat kotieläimet hienostuneessa ympäristössä, leikkaukset eläimiin syömässä toisiaan, omalaatuiset kädet ja erityisesti fetisistiset otokset jaloista ja käsistä.
Filmografia

Andalusialainen koira (Un chien andalou) 1929
Kulta-aika (L'Âge d'Or) 1930
Las Hurdes – Maa ilman leipää (Las Hurdes) 1933
Gran Casino 1947
El Gran Calavera 1949
Los olvidados – säälikää heitä (Los olvidados) 1950
Susana 1951
La hija del engaño 1951
Subida al cielo 1952
Una mujer sin amor 1952
El – salattu totuus (El) 1952
Robinson Crusoen seikkailut (Las aventuras de Robinson Crusoe)  1952
El bruto 1953
Illuusio matkustaa raitiovaunulla (La ilusión viaja en tranvía) 1954
Humiseva harju (Abismos de pasión) 1954
Joki ja kuolema (El río y la muerte) 1954
Ensayo de un crimen 1955
Veri kuohuu (Cela s'appelle l'aurore) 1955
Kuoleman puutarha (La mort en ce jardin) 1956
Nazarin (Nazarín) 1959
Likaiset polut (La fièvre monte à El Pao) 1959
Neitsytsaari (The Young One) 1960
Viridiana 1961
Tuhon enkeli (El Ángel exterminador) 1962
Kamarineidon päiväkirja (Le journal d'une femme de chambre) 1964
Simon ja viettelykset, (Simón del desierto) 1965
Päiväperho (Belle de jour) 1967
Linnunrata (La voie lactée) 1969
Tristana 1970
Porvariston hillitty charmi (Le charme discret de la bourgeoisie)  1972
Vapauden aave (Le fantôme de la liberté) 1974
Tämä intohimon hämärä kohde (Cet obscur objet du désir) 1977
Kirjallisuutta

Buñuel, Luis: Viimeinen henkäykseni.  (Mon dernier soupir, 1982.)  Suomentanut Sulamit Hirvas. Helsinki:  Otava, 1983 (2. nidottu painos 1993).  ISBN 951-1-07643-4.
Guarner, J. L.: ”Buñuel ja perilliset”. Filmihullu 8/1989.
Koski, M. ym.: ”Buñuelia etsimässä”, Filmihullun Buñuel-erikoisnumero 1/1991.
Peippo, Antti: ”Buñuel ja surrealismi”. Filmihullu 8/1975.
Timonen, Lauri: ”Sorrettuja ja solvattuja – havaintoja Luis Buñuelin Nazarinista”. Filmihullu 1/2017.
artikkeleita Buñuelista myös Filmihullussa 1/2000, 5–6/2010 ja 6/2020.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luis Buñuel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Luis Buñuel Allmoviessa (englanniksi)
Luis Buñuel Elonetissä.
Madridin intellektuelleja 1923, Luis Buñuel oikealla takarivissä.
Alan Autry

Carlos Alan Autry (s. 31. heinäkuuta 1952) on yhdysvaltalainen näyttelijä, amerikkalaisen jalkapallon pelaaja ja republikaanisen puolueen poliitikko.
Autry syntyi Shreveportissa, Louisianassa, ja koki pikkulapsena vanhempiensa avioeron. Hän pelasi 1970-luvulla ammattimaisesti Green Bay Packersissa käyttäen nimeä Carlos Brown.
Autry esiintyi näyttelijänä muiden muassa elokuvissa Destination America (1986) ja Avaruuden tunkeilijat (1992). Hän tuli tunnetuksi myös televisiosta, kuten Captain Bubba Skinnerin roolista sarjassa Yön kuumuudessa vuosina 1988–1995. Hänellä on vaimo Kimberlee.
Autry aloitti tammikuussa 2001 Fresnon pormestarina Kaliforniassa. Hän oli pormestarina kaksi kautta. Toinen kausi päättyi vuoden 2009 alussa.
Aiheesta muualla

Alan Autry Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Autryn pelaajatilastot Pro-football-reference-sivustolla (englanniksi)
Aleksamenos Teoslainen

Aleksamenos Teoslainen (400-luvun loppupuoli eaa.) oli antiikin kreikkalainen sokraattinen filosofi ja todennäköisesti Sokrateen oppilas. Diogenes Laertioksen mukaan hän oli kotoisin joko Styrasta tai Teoksesta. Diogenes kirjoitti myös, että Aristoteleen teoksen Runoilijoista mukaan Aleksamenos olisi ollut ensimmäinen, joka kirjoitti sokraattisia dialogeja jo ennen Platonia.
Alikapteeni

Alikapteeni (ven. штабс-капитан, štabs-kapitan) oli vuodesta 1798 käytössä ollut Venäjän keisarillisessa armeijassa luutnantin ja kapteenin arvojen väliin sijoittunut sotilasarvo, jota Saksassa on vastannut lähinnä yliluutnantti, ja myöhemmin puna-armeijassa vanhemman luutnantin arvo. Arvo oli rankijärjestelmässä sijalla kymmenen, vuodesta 1884 sijalla yhdeksän. Ratsuväessä käytettiin vastaavasti aliratsumestarin arvoa. Ratsumestari yleensä tarkoitti kapteenin arvoista sotilasarvoa.
Nimitystä alikapteeni on käytetty Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa arvon alkuperäisenä käännöksenä sekä Venäjän keisarikunnan armeijassa palvelleiden sotilasarvon suomenkielisenä käännöksenä.[lähde? ] Suomen arvojärjestyksissä vuosilta 1860–1897 arvo oli nimellä taapikapteeni tai taapiratsumestari.
Venäjän kielessä alikapteenin arvo oli suoraan käännettynä esikuntakapteeni, joka tulee saksan kielen sanasta Stab, joka tarkoittaa esikuntaa, ja eräänlaista esikuntapäällikköä, joka huolehtii esimiehensä poissa ollessa tavanomaisista asioista.
Alan Aldridge
Aldrigen tyyli

Aldrigen vapaa ja leikkisä psykedeelinen tyyli johtui siitä, ettei hänellä ollut graafikon tai taiteilijan ammattikoulutusta. Kun Aldrige aloitti Penguinilla, suurin osa siihenastisista kirjojen kuvittajista oli opiskellut Taideakatemiassa. Aldrige sen sijaan työskenteli impulsiivisesti ja piirsi mitä milloinkin mieleen juolahti.
Aldrige koki kuitenkin, että näyttävät temput eivät toimisi ikuisesti, ja hän tunsi olevansa epävarma työssään Penguinilla ja The Sunday Timesissa ilman taidekoulutusta. Hän ei kuitenkaan pyrkinyt taidekouluun, vaan lainasi kirjastosta taidekirjoja ja tutki niitä huolellisesti. Vähitellen hänen taitonsa kehittyivät. Hänen tärkeimpiä esikuviaan olivat Pablo Picasson, Ben Shahnin, Robert Rauschenbergin, John Tennielin, M.C. Escherin ja René Magritten työt. Myös sarjakuvat vaikuttivat Aldrigen tyyliin.
Aldrigen töiden tyypillisiä piirteitä olivat soljuva sarjakuvamainen tyyli ja retussiruiskulla aikaansaatu pehmeä jälki. Hänen kuvansa edustivat 1960-1970-luvulla yleistä psykedeelistä tyyliä. Aldrige tunnetaan erityisesti Beatlesin laulujen kuvituksista sekä antropomorfisia hyönteisiä esittävistä kuvituksistaan, jotka hän teki vuonna 1973 julkaistuun kuvakirjaan The Butterfly Ball and the Grasshopper Feast.
Abílio Rodas de Sousa Ribas

Abílio Rodas de Sousa Ribas (s. 2. tammikuuta 1931) on sãotomépríncipeläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 21. syyskuuta 1957 ja nimitettiin São Tomé ja Príncipen hiippakunnan piispaksi 3. joulukuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 1985. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre do Nascimento, jota avustivat Fortunato Baldelli ja Manuel Franklin da Costa.
Rodas de Sousa Ribas jäi eläkkeelle 1. joulukuuta 2006.
Aldanin piiri

Aldanin piiri (ven. Алданский район, Aldanski raion, jak. Алдан улууһа, Aldan uluuha) on paikallinen itsehallintoalue Aldanin ja siihen laskevan Amgan vesistöalueilla Sahan tasavallan eteläosassa Venäjällä. Se rajoittuu pohjoisessa Hangalassin ja Amgan uluseihin eli piireihin, koillisessa Ust-Majan ulusiin, idässä Habarovskin aluepiiriin, etelässä Nerjungrin piiriin sekä lännessä ja luoteessa Oljokminskin piiriin.
Aldanin piirin hallinnollinen keskus on Aldanin kaupunki. Piirin toinen kakupunki on Tommot. Näiden lisäksi piirissä on kaksi muuta kaupunkikuntaa, joiden pääpaikat ovat kaupunkimaisia taajamia, sekä kolme maalaiskunta (naslegia). Näissä hallintoyksiköissä on kaikkiaan 34 asutusta. Uluusin pinta-ala on 157 000 km² ja vuonna 1995 väkiluku oli 61 800.
Alueelta louhitaan muun muassa kultaa. Piirin halki kulkee päätie tasavallan pääkaupungista Jakutskista etelään. Samoin rakenteilla oleva rautatie Baikalin–Amurin radalta Jakutskiin kulkee piirin läpi.
Aiheesta muualla

Aldanin piirin kartta
Aldanski raion respublika Saha (Jakutija) Piirin sivut Sahan tasavallan portaalissa.
Sahan piirijako
Kaupunkipiirikunnat: Jakutsk | Žatai
Piirit ja ulusit: Abyi | Aldan | Allaiha |  Amga | Anabarin kansallinen | Bulun | Bytantain evenien kansallinen  | Gornyi | Hangalass | Kobjai | Megino-Kangalass | Lensk | Mirnyi | Moma | Nam | Nerjungri | Nižnekolymsk | Njurba | Oimjakon | Olenjokin kansallinen  | Oljokminsk  | Srednekolymsk  | Suntar | Tatta | Tompo | Tšuraptša | Ust-Aldan | Ust-Jansk | Ust-Maja | Verhnekolymsk  | Verhneviljuisk  | Verhojansk | Viljuisk  | Žiganskin kansallinen
Alppihiihdon Eurooppa-cup

Alppihiihdon Eurooppa-cup on kansainvälisen hiihtoliitto FIS:n järjestämä toiseksi korkeimman tason kansainvälinen sarjamuotoinen kilpailu, jota on laskettu kaudesta 1971–1972 alkaen. Kaikki sarjan kilpailut järjestetään Euroopassa, mutta ne ovat avoimia myös Euroopan ulkopuolelta tuleville laskijoille.
Aldan (kaupunki)

| Aldan (Алдан) |
| --- | --- |
 Aldanin rautatieasema
 Sahan tasavalta Venäjällä, alla kaupunki tasavallan kartalla
 Aldan
 Koordinaatit: 58.6086°N, 125.3883°E 
Valtio:   Venäjän federaatio
Tasavalta:  Sahan tasavalta
Piiri:  Aldanin piiri
Perustettu:  1923
Nimi 1923-1939:  Nezametnyi
Kaupungiksi:  1939
Väkiluku (2010):  21 275
Aikavyöhyke:  UTC+9 (MSK+6)
Suuntanumero(t):  +7 41145
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aldan (jakuutiksi ja ven. Алдан) on kaupunki Sahan tasavallan kaakkoisosassa Venäjällä Aldanjoen varrella, 530 kilometriä tasavallan pääkaupungista Jakutskista etelään. Aldan on Aldanin piirin pääkaupunki. Kaupungissa on pieni lentoasema. Se sijaitsee rakenteilla olevan Amurin-Jakutskin rautatien varrella.
Asukasluvun kehitys:
12 400 (1959)
24 700 (2002)
24 300 (2005)[lähde? ]
21 275 (2010)
Aldan perustettiin vuonna 1923 nimellä Nezametnyi (Незаметный). Vuonna 1939 siitä tuli kaupunki ja se sai nykyisen nimensä. Kaupunki on tunnettu kultakaivostoiminnan keskuksena; alueelta louhitaan myös kiilteitä.
Aldanin ilmastodiagrammi