stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Operaatio Menace
Yhteenotto

Kuninkaallisen laivaston lentokoneet pudottivat 23. syyskuuta lentolehtisiä Dakariin. Vapaan Ranskan väreissä ollut lentokone nousi tukialukselta ja laskeutui Dakariin. Heti laskun jälkeen lentäjä vangittiin. De Gaullen neuvottelijat pyrkivät veneellä satamaan, mutta heitä vastaan avattiin tuli.
Vichyn laivaston alukset pyrkivät ulos satamasta, mutta HMAS Australian tykkituli pakotti alukset takaisin. Vichyn laivaston alusten palatessa satamaan rannikkolinnakkeet avasivat tulen HMAS Australiaa kohti, jolloin liittoutuneiden laivasto-osaston ja rannikkolinnakkeiden välille syntyi tulitaistelu.
Iltapäivällä Vapaan Ranskan joukot suorittivat maihinnousun Dakarin koillispuolelle Rufisquen rannalle, mutta yritys epäonnistui joukkojen joutuessa kovaan tulitukseen.
Seuraavat kaksi päivää liittoutuneiden laivasto ja rannikkolinnakkeet kävivät tulitaistelua. Taisteluiden aikana Vichyn laivaston sukellusveneet Persée ja Ajax upotettiin ja hävittäjää vaurioitettiin. Liittoutuneiden laivasto kärsi myös vaurioita sukellusvene Bévéziers torpedoi HMS Resolutionin ja HMS Barhamiin osui Richelieun ampuma 380 millimetrin kranaatti. HMS Resolution jouduttiin hinaamaan Kapkaupunkiin. Samoin kaksi risteilijää vaurioitui.
Seuraukset

Usko kenraali Charles de Gaullen kykyyn ranskalaisten edustajana horjui liittoutuneiden päättävissä elimissä. Luottamus ei täysin palautunut, vaikka Gabonissa saavutettiin vastaavassa tilanteessa voitto.
Kokoonpanot > Vichyn Ranska

Alueella olleen laivaston komentajana oli kontra-amiraali Landriau.
Taistelulaiva Richelieu (Marzin)
Hävittäjä Le Hardi
1. apuristeilijäviirikkö (1ère DCX): El Djezaïr, El Kantara, El Mansour, Victor Shoelcher ja Ville D'Oran
6. sukellusveneviirikkö (6e DSM): Ajax, Bévéziers ja Persée
Sluupit: D'Entrecasteaux, D'Iberville, Calais, Commandant Rivière, Gazelle ja La Surprise
Force Y (kontra-amiraali Lacroix)
4. risteilijäviirikkö (4e DC): Georges Leyges ja Montcalm
10. hävittäjäviirikkö (10e DCT): Le Fantasque, L’Audacieux ja Le Malin
Rannikkolinnakkeet (pohjoisesta etelään)
Mamelles: 3 240 mm tykkiä
Pointe Fann: 4 90 mm ilmatorjuntatykkiä
Madeleines: 4 138 mm tykkiä
Cap Manuel: 2 240 mm tykkiä
Gorée: 2 240 mm tykkiä, 4 138 mm tykkiä ja 4 90 mm tykkiä
Bel Air: 2 240 mm tykkiä
Rufisque:2 95 mm tykkiä
Ilmavoimat:
Ouakamin lentotukikohta (Dakarin luoteispuolella)
Kokoonpanot > Liittoutuneet

Force M (vara-amiraali John Cunningham)
taistelulaivat: HMS Barham ja HMS Resolution
lentotukialus:HMS Ark Royal, jolla 30 Fairey Swordfish ja 21 Blackburn Skua lentokonetta
risteilijät: HMS Devonshire, HMAS Australia, HMS Cumberland ja HMS Dragon
8. hävittäjälaivue: HMS Faulknor, HMS Foresight, HMS Forester, HMS Fortune, HMS Fury ja HMS Greyhound
12. hävittäjälaivue: HMS Inglefield, HMS Echo ja HMS Escapade
sluupit: HMS Bridgewater ja HMS Milford
Vapaan Ranskan laivasto
siirtomaa sluuppi:Savorgnan de Brazza
miinanraivaajasluupit: Commandant Duboc ja Commandant Dominé
aseistettu troolari Président Houduce
Joukkojenkuljetusalukset
Westerland ja Pennland, joilla 2400 Vapaan Ranskan asevoimien sotilasta
Ettrick, Karanja, Kenya ja Sobieski, joilla 4270 brittisotilasta
Maihinnousualukset
Anadyr, Casamonce, Fort Lamy ja Nevada
Tukilaivat
SS Belgravian (elintarvikkeita)
Ocean Coast (polttoaineita)
Walmart

| Wal-Mart Stores, Inc>  |
| --- | --- |

Osake:  NYSE: WMT
ISIN:  US9311421039
Perustettu:  1962
Perustaja:  Sam Walton
Kotipaikka:   Bentonville, Arkansas, Yhdysvallat
Toimiala:  vähittäiskauppa
Liikevaihto:  500,34 mrd. USD (2018)
Henkilöstö:  2,3 milj. (2017) maailmanlaajuisesti; 1,5 milj. (2017) Yhdysvalloissa
Kotisivu:  www.walmart.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tyypillinen Wal-Martin julkisivu. Wal-Mart Lexingtonissa, Virginiassa (2005)
Walmart-liikkeiden sijoittuminen Yhdysvalloissa.
Walmart, virallisesti Wal-Mart Stores, Inc., on yhdysvaltalainen vähittäiskauppaketju. Wal-Mart on maailman suurin vähittäismyyjä ja liikevaihdoltaan maailman suurin yritys. Se on myös Yhdysvaltain suurin yksityinen työnantaja. Tammikuun lopussa 2014 päättyneellä tilikaudella liikevaihto oli 485,62 mrd. dollaria.
Wal-Martin osake noteerataan New Yorkin pörssissä, ja osake kuuluu Dow Jones Industrial Average -indeksiin.  Walmartin suurimpia kilpailijoita ovat Yhdysvalloissa Kroger ja Target.
Fortune-lehden mukaan vuonna 2017 työllistämällä 2,3 miljoonaa henkilöä Walmart oli maailman suurin yksityinen työnantaja.
Historia

Wal-Martin perusti Sam Walton vuonna 1962. Walton kuoli vuonna 1992. Hänen vaimonsa Helen Robson Walton kuoli 19. huhtikuuta 2007. Forbes listasi Robson Waltonin maailman 29. rikkaimmaksi ihmiseksi noin 16,4 miljardin omaisuudellaan.
1980-luvun alussa Wal-Martin myynti oli alle kaksi miljardia Yhdysvaltain dollaria. 2000-luvulle tultaessa ketjun myynti oli jo lähes 200-kertaistunut, esimerkiksi yhtiön liikevaihto kasvoi vuosina 2007–2009 60,6 miljardilla dollarilla.
Tammikuussa 2016 Walmart ilmoitti sulkevansa 269 myymälää. Yhdysvalloissa olevista myymälöistä suljetaan 154 eli noin kolme prosenttia; kokonaisuudessaan sulkeminen vaikuttaa alle prosenttiin ketjun myymäläpinta-alasta ja liikevaihdosta. Vuonna 2016 ja 2017 Walmart aikoo avata maailmanlaajuisesti 300 uutta myymälää, joista jopa 60 Walmart Supercenteriä Yhdysvalloissa.
Liiketoimintamalli

Wal-Martin myymälät ovat pääsääntöisesti isojen asutuskeskittymien kaupunkikeskustojen ulkopuolella hyvien tieyhteyksien varsilla sijaitsevia hypermarketteja. Myymälät ovat keskittyneitä suuryksiköitä, joilla on suuri saavutettavuusalue yksityisautoiluun perustuvan mallin vuoksi. Myymälät ovat yksikerroksisia, tasakattoisia ja varastohallimaisia rakennuksia. Myymälöiden ulkoasut ja pohjapiirustukset noudattavat samaa kaavaa. Myymälöiden yhteydessä on laajat pysäköintialueet. Suurimpia Wal-Martin myymälöitä kutsutaan Supercentereiksi ja niiden yhteydessä on tavallisesti muita pieniä liikkeitä.
Wal-Marteissa myydään erilaisia kulutustavaroita: elintarvikkeita, asusteita, elektroniikkaa ja vapaa-ajan tuotteita. Wal-Mart ostaa tuotteet suurten myyntimäärien vuoksi suurissa erissä ja saa ne tällä tavalla edullisesti. Myymälöissä on suhteellisen pienet varastot, mutta niitä täydennetään usein; varastointikustannukset saadaan näin pidettyä pieninä. Wal-Mart maahantuo itse suuren osan tuotteistaan esimerkiksi Kiinasta ja välttää tukkukauppojen käyttämistä välttääkseen välikäsiä. Wal-Mart myy elintarvikkeita isoissa pakkauksissa, esimerkiksi maitoa gallonan (3,8 litran) pakkauksissa. Suurten myyntivolyymien vuoksi myyntihinnoissa riittävät pienet katteet. Wal-Martilla on oma etu-/luottokortti.
Toukokuussa 2019 Walmart julkisti lemmikkieläinten apteekin ja suunnitelmissa oli lisätä myymälöihin pieneläinklinikoita.
Ulkomailla

Wal-Mart on Yhdysvaltain, Meksikon ja Kanadan suurin yksityinen työllistäjä. Yhdysvalloissa Wal-Martin markkinaosuus on 8,9 prosenttia vähittäiskaupasta. Ketjulla on myymälöitä Yhdysvaltojen ulkopuolella eniten Meksikossa 1023, Japanissa 394 ja Brasiliassa 313. Wal-Mart lopetti Etelä-Koreassa ja Saksassa vuonna 2006.
Robotisaatio myymälöissä

Walmart on ryhtynyt ottamaan käyttöön myymälöissään lattian pesemiseen kykeneviä siivousrobotteja. Myös hyllyjen tuotepuutteiden ja väärin hyllytettyjen tavaroiden tunnistamiseen käytetään robottia.
Leirintä pysäköintialueilla

Walmart-myymälöiden suurilla pysäköintialueilla on pitkään sallittu matkailuautoissa ja myös henkilöautoissa yöpyminen ilmaiseksi. Alun perin karavaanareille tarkoitetusta palvelusta on tullut merkittävä apu Yhdysvaltojen asunnottomille. Tarjonta on kuitenkin vähenemässä: vuonna 2020 enää 58 prosenttia Walmart-myymälöistä sallii yöpymisen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wal-Martin pääsivusto (englanniksi)
| n k  Dow Jones Industrial Average |
| --- | --- |
 3M  American Express  Amgen  Apple  Boeing  Caterpillar  Chevron  Cisco Systems  Coca-Cola  Dow Inc.  Goldman Sachs  Home Depot  Honeywell  Intel  IBM  Johnson & Johnson  JPMorgan Chase  McDonald’s  Merck & Co.  Microsoft  Nike  Procter & Gamble  Salesforce  The Travelers Companies  UnitedHealth Group  Verizon  Visa  Walgreens Boots Alliance  Walmart  Walt Disney 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Walmartin logo vuosina 1977-1981.
Walmartin logo vuosina 1981-1992.
Walmartin logo vuosina 1992-2008.
Walmartin logo vuosina 2008-2025.
Walmart-symboli (Spark) käytössä vuodesta 2025.
Taranton taistelu

Taranton taistelu (operatiiviselta nimeltään operaatio Judgement) oli toisessa maailmansodassa Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien ilmavoimien ja Italian kuninkaallisen laivaston välillä 11.–12. marraskuuta 1940 käyty meritaistelu. Operaatio Judgement oli osa operaatiota MB8.
Tausta

Italian operaatiot Libyassa 1940 vaativat jatkuvia huoltokuljetuksia Italiasta. Brittien Egyptiin tukeutuvien operaatioiden huoltoon oli kaksi mahdollisuutta saattueiden piti kulkea joko Välimeren poikki Gibraltarilta tai kiertää Afrikka Hyväntoivonniemen reitin kautta. Italian laivastolla oli täten mahdollisuus vaikeuttaa merkittävästi brittien huoltoa.
Pitäytymällä teoriassa laivaston olemassaolosta Italian laivasto jätti aluksensa viisaasti satamaan, varsinkin kun ne olisivat käytännössä olleet vailla ilmasuojaa. Tarantoon oli sijoitettu kuusi taistelulaivaa (viisi taistelukuntoista), seitsemän raskasta risteilijää, kaksi kevyttä risteilijää ja kahdeksan hävittäjää, minkä takia niiden merellelähdön uhka sitoi runsaasti brittiläisiä joukkoja.
Tämän vuoksi britit olivat suunnitelleet yllätyshyökkäyksen Tarantoon. Tätä tehtävää varten oli uusi lentotukialus HMS Illustrious komennettu vanhemman HMS Eaglen lisäksi amiraali Andrew Cunninghamin laivastoon. Alun perin operaatio oli tarkoitus toteuttaa 21. lokakuuta 1940 (Trafalgarin muistopäivä), mutta HMS Illustriousin kannella tapahtunut onnettomuus esti hyökkäyksen, lisäksi neljä konetta vaurioitui. Uudeksi hyökkäyspäiväksi määrättiin 11. marraskuuta, mutta silloin ei HMS Eagle ollut osaston käytettävissä, joten osa sen Fairey Swordfish -torpedokoneista siirrettiin HMS Illustriousille hyökkäystä varten. Taisteluosasto koostui HMS Illustriousesta, 20:stä Swordfish torpedo- ja pommikoneesta sekä merkkauskoneesta, kahdesta raskaasta risteilijästä, kahdesta kevyestä risteilijästä ja neljästä hävittäjästä. Hyökkäykseen osallistuneet lentokoneet olivat 813, 815, 819 ja 824 laivueesta. HMS Illustriousilla oli myös 806 laivue ilmapuolustuksena.
Taistelu > Ryhmittyminen ja tiedustelu

Maltalle sijoitetusta Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien laivueesta lähetetty Martin Maryland -pommikone teki 10. marraskuuta tiedustelulennon Taranton laivastotukikohtaan. Varhain seuraavana aamuna tukialukselta lähetettiin lentokone noutamaan tiedustelukuvat, jotka vahvistivat Italian laivaston sijainnin. Kuvien perusteella tukikohdassa oli viisi taistelulaivaa. Short Sunderland -lentovene teki vielä 11. marraskuuta klo 22.30 tiedustelulennon ja havaitsivat kuudennen taistelulaivan saapumisen satama-alueelle. Tämä hälytti italialaiset, mutta ilman tutkaa he eivät voineet muuta kuin odottaa.
Taisteluosasto oli 11. marraskuuta klo 18.00 noin 300 kilometrin päässä Tarantosta kreikkalaisen Kefalonian saaren edustalla valmistautumassa hyökkäykseen.
Taistelu > Ensimmäinen hyökkäysaalto

Ensimmäinen hyökkäysaalto, johon kuuluivat 12 Fairey Swordfish -torpedopommittajaa 813., 815., 819. ja 824. laivueista johtajana komentajakapteeni K. Williamson (tähystäjänä luutnantti N. J. Scarlett) tutki saatuja tiedustelukuvia ja totesivat, että sataman suojana olevat torpedoverkot sekä sulkupallot sulkivat parhaiten torpedohyökkäyksiin soveltuvat linjat. Tämän seurauksena ainoastaan kuusi koneista varustettiin torpedoilla, neljään asennettiin pommit ja kahteen sekä pommeja että soihtuja maali-alueen valaisemiseksi. Torpedokoneiden kohteeksi määrättiin ulompaan satamaan (ital. Mar Grande) sijoitetut taistelulaivat ja vastaavasti pommein varustetut hyökkäisivät samanaikaisesti ulkona redillä olevia risteilijöitä ja hävittäjiä sekä sisäsatamassa (ital. Mar Piccolo) olevia aluksia vastaan. Koneissa ei ollut taka-ampujia, jotta niihin voitiin asentaa lisätankit paluuta varten.
Koneet nousivat HMS Illustriousilta kello 20.35–20.50 ja ne kokoontuivat 13 kilometrin päässä. Ensimmäinen aalto lähti kello 20.57 kohti Tarantoa, jonne oli matkaa noin 275 kilometriä. Olosuhteet hyökkäykselle olivat lähes parhaat mahdolliset, lähes täysi kuu ja 2 400 metrissä tiivis pilviverho. Koneet jakaantuivat kello 21.15 pilvien yläpuolella hyökkäysryhmiin. Niistä yhden muodosti viisi torpedokonetta, toisen yksi pommikone ja soihduin varustetut koneet ja loput neljä konetta hyökkäisivät itsenäisesti.
Soihduilla varustetut koneet pudottivat kello 22.56 soihdut 2 300 metristä valaisten maalialueen ja tekivät sen jälkeen syöksypommituksen öljyvarastoa vastaan.
Soihtujen valaistessa ensimmäiset kolme torpedokonetta aloittivat rynnäkön 1 200 metristä San Pietron saaren yläpuolelta. Komentajakapteeni Williamssonin johtokone sai ilmatorjuntatulesta osuman ja tuhoutui. Seuraava kone laskeutui kymmeneen metriin satama-altaan puolessa välissä ja hyökkäsi kohti taistelulaiva Conte di Cavouria laukaisten torpedonsa 635 metrin päästä. Minuuttia myöhemmin torpedo räjähti maalina olleen aluksen kyljessä. Kolmas kone otti maalikseen saman aluksen.
Loput kolme torpedokonetta valitsivat maalikseen kaksi Littorio-luokan taistelulaivan Littorion ja Andrea Doria -luokan taistelulaivan Caio Duilion ja raportoivat osumista palattuaan. Tämän osaston hyökätessä aloittivat satamassa olleet risteilijät ilmatorjuntatulen, jonka sanotaan osuneen satamassa olleeseen kauppalaivaan. Samoin ilmatorjuntatuli tuhosi ainakin kolme sulkupalloa.
Pommein varustetuista koneista ensimmäinen pudotti pomminsa satamassa olleisiin kahteen risteilijään, toinen rivissä olleisiin neljään hävittäjään ja kolmas, joka ei löytänyt sopivaa kohdetta sisäsatamasta, jatkoi sisämaahan ja pommitti lentotukikohtaa ilmoittaen osumasta hangaariin.
Taistelu > Toinen hyökkäysaalto

Toisen aallon yhdeksän konetta komentajakapteeni J. W. Halen (tähystäjä luutnantti G. A. Carline) johdolla nousivat tukialuksen kannelta kello 21.23 alkaen. Koneista viisi oli varustettu torpedoilla, kaksi pommeilla ja kaksi pommeilla ja soihduilla. Koneiden valmistautuessa lähtöön kahdeksas kone (luutnantti E. W. Clifford ja luutnantti G. R. M. Going) törmäsi edellä olleeseen ja se piti siirtää korjattavaksi. Kone sai luvan lähteä muiden perään ja nousi lentotukialukselta 20 minuuttia muiden perään.
Yhden Fairey Swordfish-koneen oli palattava lentotukialukselle 20 minuutin lennon jälkeen teknisen vian vuoksi. Loput koneet näkivät Tarantossa palavat soihdut ja ilmatorjunnan 95 kilometrin päästä, mikä helpotti suunnistamista. Juuri ennen puolta yötä soihtukoneet valaisivat uudelleen satama-altaan ja torpedokoneet hyökkäsivät taistelulaivojen kimppuun.
Yhteen hyökkäävistä torpedokoneista osui konekiväärisuihku, joka esti tilapäisesti koneen ohjaamisen. Kone oikeni juuri ennen vettä ja kone jatkoi hyökkäystä. Lähtökaarrossa koneeseen osui toisen kerran tuhoten ylemmän siiven. Tässä vaiheessa ilmatorjuntaa ammuttiin risteilijöiltä, rannasta ja taistelulaivoilta. Myös satamassa olleet alukset saivat osumia ilmatorjuntatulesta.
Toisen aallon jälkeen lähtenyt luutnantti Clifford saapui satama-alueelle noin 15 minuuttia toisen aallon tekemän hyökkäyksen jälkeen. Palavat alukset valaisivat koko sataman ja ilmatorjuntatuli keskitettiin yksinäiseen hyökkääjään, joka pudotti pomminsa risteilijöihin.
Toisen aallon koneet palasivat tukialukselle kello 02.30 lukuun ottamatta yhtä alasammuttua.
Seuraukset

Hyökkäyksissä taistelulaiva Littorioon osui kolme torpedoa ja taistelulaivoihin Conte di Cavour sekä Caio Duilio osui yksi torpedo kumpaankin. Sisäsatamassa lentopommit vaurioittivat risteilijää.
Englanti menetti kaksi lentokonetta hyökkäyksessä, jolloin niiden miehistöistä kaksi sotilasta kaatui ja kaksi jäi sotavangeiksi.
Italian laivaston tappiot olivat huomattavat, se menetti puolet taistelulaivoistaan. Italian laivasto siirsi hyökkäytä seuranneena päivänä vahingoittumattomat alukset Tarantosta pohjoisempana sijaitseviin laivastotukikohtiin suojellakseen niitä lentohyökkäyksiltä. Littorion korjaus kesti noin neljä kuukautta ja Caio Duilion kuusi kuukautta. Conte di Cavour tarvitsi paljon pelastustyötä ja sen korjaus oli vielä kesken, kun Italia, lukuun ottamatta Saksan hallitsemaa Salòn tasavaltaa, antautui liittouneille vuonna 1943.
Välimerta Saksan tuella hallinnut Italian laivasto menetti merkitystään ja Kuninkaallinen laivasto lisäsi suhteellista voimaansa Välimerellä. Hyökkäyksen jälkeen Regia Marinalla oli resursseja Spartiventon taisteluun 27. marraskuuta 1940. Britit voittivat Italian laivaston muutamaa kuukautta Matapanin taistelussa maaliskuussa 1941.
Lentokonetorpedoasiantuntijat olivat olleet yleisesti sitä mieltä, että torpedohyökkäykset aluksia vastaan vaativat vähintään 30 metriä syvää vettä. Tarantossa syvyys oli vain 12 metriä, mutta Kuninkaallinen laivasto käytti muutettuja torpedoja, jotka tiputettiin hyvin matalalta. Japanilaiset tutkivat myös brittien hyökkäystä Tarantoon suunnitellessaan hyökkäystä Pearl Harboriin joulukuussa 1941.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taranton taistelu Wikimedia Commonsissa
Maltan saattueet (1940–1943)
Hurry |
Hats |
MB6 |
Judgement |
White |
Collar |
Excess |
Dunlop |
Tiikeri |
Tracer |
Substance |
Style |
Halberd |
Perpetual |
MF5 |
Spotter |
MG1 |
Calendar |
Bowery |
LB |
Harpoon |
Vigorous |
Pedestal |
Stoneage |
Portcullis
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat 
Taranton laivastoasema
Torpedolla varustettu Fairey Swordfish sotaaedeltävin tunnuksin
Conte di Cavour 1937–1938
Cape Passeron taistelu (1940)

Cape Passeron taistelu oli Britannian kuninkaallisen laivaston ja Italian laivaston välinen taistelu toisessa maailmansodassa 12. lokakuuta vastaisena yönä vuonna 1940. Taistelussa olivat vastakkain Britannian kevyt risteilijä HMS Ajax ja italialainen laivasto-osasto.
Tausta

Maltalle toimitettavalla sotamateriaalilla, ruoalla ja polttoainella kuormatut rahtialukset SS Clan Macaulay (10 492 t), SS Clan Ferguson (7 347 t), SS Lanarkshire (9 816 t) ja SS Memnon (7 506 t), jotka olivat lähteneet Britteinsaarilta ja kulkeneet Hyväntoivonniemen reittiä, saapuivat 8. lokakuuta 1940 Aleksandriaan. Rahtialuksista muodostettiin saattue MF3, joka lähti Aleksandriasta Maltalle 9. lokakuuta suojanaan ilmatorjuntaristeilijät HMS Calcutta ja HMS Coventry ja neljä hävittäjää. Kaukosuojana toimi amiraali Andrew Cunninghamin komentama osasto, jossa olivat taistelulaivat HMS Warspite, HMS Malaya ja HMS Ramillies ja molemmat tukialukset HMS Ark Royal ja HMS Illustrious, 3. risteilijäviirikkö HMS York, HMS Gloucester, HMS Liverpool, 7. risteilijäviirikkö HMS Ajax, HMS Orion ja HMAS Sydney sekä 16 hävittäjää. Samalla oli tarkoitus siirtää Maltalta Aleksandriaan saattue MF4, jonka muodostivat tyhjä rahtilaiva SS Volo, laivaston tankkeri RFA Plumleaf ja tykkivene HMS Aphis. Näitä kahta saattuetta yhdessä kutsutaan nimellä operaatio MB6.
Ainoa merkittävä tapahtuma saattueen reitillä Maltalle oli hävittäjä HMS Imperialin vaurioituminen sen osuttua miinaan. Hävittäjä HMS Decoy hinasi vaurioituneen aluksen Maltalle. Saattue MF3 pääsi määränpäähänsä 11. lokakuuta, ja saattue MF4 lähti kohti Aleksandriaa saman tien. Italian ilmavoimien tiedustelukone havaitsi palaavan saattueen pian Maltalta lähdön jälkeen, minkä seurauksena Italian laivaston esikunta päätti järjestää ylläkön palaavalle saattueelle.
Taistelu

Italian laivaston komentaja amiraali Inigo Campioni määräsi hävittäjäyksiköt Tunisian ja Sisilian väliseen salmeen Cap Boniin, mikäli brittiläinen laivasto-osasto olisi matkalla Gibraltarille. Campionin näkemyksen mukaan taistelulaivojen ja risteilijöiden lähettäminen oli liian myöhäistä, koska ne eivät kykenisi taistelemaan enää saattuetta vastaan. Italian laivaston Soldati-luokan hävittäjistä muodostettu kapteeni (ital. Capitano di Vascello) Carlo Margottinin komentama 11. hävittäjälaivue Artigliere, Camicia Nera, Aviere ja Geniere lähti merelle. Lisäksi Spica-luokan torpedoveneista muodostettu kapteeni (ital. Capitano di Fregata) Alberto Banfin komentama 1. torpedovenelaivue Ariel, Alcione ja Airone oli partiomatkalla 35°45”N ja 35°25”N välillä ja eteni noin kolme merimailia toisistaan täydenkuun valossa.
Taistelu > HMS Ajaxin ja torpedoveneosaston välinen taistelu

Torpedovene Alcione havaitsi kello 01:37 HMS Ajaxin matkalla kohti itää 17,9 kilometrin päässä vasemmalla. Kaikki kolme torpedovenettä aloittivat hyökkäyksen kello 01:48 täydellä vauhdilla kohti HMS Ajaxia, joka ei ollut havainnut italialaisia. Alcione laukaisi kaksi torpedoa kello 01:57 1 900 metrin etäisyydeltä. Torpedoveneosaston komentaja Banfi käski lippulaiva Aironen avata tulen 100 millimetrin tykillään, samalla myös muut avasivat tulen kohti HMS Ajaxia, johon osui kolme laukauksista, kaksi sillalle ja yksi kaksi metriä vesirajan alle.
HMS Ajax havaitsi hyökkääjät kello 1:55 ja avasi tulen kohti lähintä täyttä vauhtia hyökkäävää torpedovenettä Arielia, joka hajosi osumista ja upposi 20 minuuttia myöhemmin. Osaston varapäällikkö kapteeni Mario Ruta sekä pääosa aluksen miehistöstä sai surmansa. Seuraavaksi risteilijä siirsi tulensa Aironeen, joka kuitenkin ehti laukaisemaan kaksi torpedoa. Airone syttyi tuleen, sen kansirakenteet pirstoutuivat, ja HMS Ajaxin konekiväärit tulittivat alusta lähietäisyydeltä. Airone upposi muutamaa tuntia myöhemmin. Kapteeni Banfi oli pelastuneiden joukossa. Ainoa vahingoittumaton torpedovene Alcione poistui paikalta kello 2:03.
Taistelu > HMS Ajaxin ja hävittäjäosaston välinen taistelu

Torpedoveneitä vastaan käydyn taistelun päätyttyä HMS Ajax palautti kurssinsa kohti itää. Aluksen tutka havaitsi kello 02:15 kaksi Italian laivaston hävittäjää, joiden päällikkö kapteeni Carlo Margottini oli havainnut HMS Ajaxin ja torpedoveneiden välisen taistelun etelässä. Radion epäkuntoisuus esti Margottinia hyökkäämästä koko osastollaan, koska kolme hänen hävittäjistään oli matkalla luoteeseen eikä pohjoiseen kuten oli käsketty. HMS Ajax avasi tulen täyslaidallisella ja torpedoilla kohti Avierea, joka kärsi pahoja vaurioita paeten etelään.
Artigliere laukaisi torpedon ja ampui kolme sarjaa 120 mm kansitykillään 2,6 kilometrin päästä ennen kuin HMS Ajaxin tuli osui ja rampautti aluksen. Laukaistu torpedo meni ohi maalin, mutta neljä kranaattia läpäisi kaksi apuasetornia ja tuhosi tutkan. HMS Ajax ampui vielä kohti Camicia Neraa, mutta ei osunut. HMS Ajax poistui paikalta kärsittyään 13 kaatuneen ja yli 20 haavoittuneen tappiot. HMS Ajax käytti taistelussa 490 eri kokoista laukausta ja neljä torpedoa. Aluksen vaurioiden korjaaminen vei lähes kuukauden, minkä jälkeen se palasi palvelukseen.
Camicia Nera otti hinaukseen taistelussa liikuntakyvyttömäksi vaurioituneen hävittäjä Artiglieren, jonka päällikkö ja monet upseerit olivat kaatuneet. Britannian kuninkaallisen laivaston risteilijä HMS York yllätti aamulla alukset. Seuranneessa taistelussa hinattavana ollut Artigliere tuhoutui ja Camicia Nera pakeni paikalta.
Seuraukset

Italian kuninkaallisen laivaston esikunta (ital. Supermarina) tutki yöllistä taistelua ja havaitsi muutaman epäkohdan. Ensimmäinen havainto oli italialaisalusten syttyminen palamaan ensimmäisistä osumista. Tämän seurauksena annettiin määräys poistaa alusten kansilta kaikki tulenarkamateriaali kuten puiset koristeet. Lisäksi tutkittiin Britannian kuninkaallisen laivaston tapaa käyttää erilaisia valaisuammuksia ja täyteisiä tulitoiminnassaan, joiden käyttöä erityisesti yötaisteluissa määrättiin tutkittavaksi. Hieman huomiota sai etsintävalojen ja valaisuammusten käyttö tulitoiminnan tukena. Esikunta myös oletti tutkan käytön helpottaneen tulitoimintaa.