Oopperan historia
Romantiikan ooppera > Saksa > Richard Wagner

Richard Wagner aloitti oopperoiden säveltämisen 1830-luvun alkupuolella hänen työskennellessään oopperaseurueissa Etelä-Saksassa ja Latviassa. Kolmen keskeneräiseksi jääneen teoksen jälkeen ensimmäinen valmistunut ooppera oli satunäytelmään perustuva Die Feen (Keijut, 1833), joka kuitenkin säveltäjän omasta pyynnöstä sai ensiesityksensä vasta tämän kuoltua vuonna 1895. Vuodet 1839–1842 Wagner asui Pariisissa työskennellen lehtimiehenä samalla yrittäen saada oopperoitaan esitetyksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut tässä Meyerbeeriltä saamastaan avusta huolimatta. Palattuaan Saksaan vuonna 1842 Dresdenissä ensi-iltansa saanut Rienzi, der letzte der Tribunen saavutti suuren suosion samoin kuin seuraavana vuonna esitetty Der fliegende Holländer (Lentävä hollantilainen). Wagner tuki vuosina 1848–1849 tasavaltalaista kansannousua Dresdenissä ja joutui sen vuoksi lähtemään pitkään maanpakoon Sveitsiin. Sveitsissä vietettyjen vuosien aikana Wagner keskittyi massiivisen Der Ring des Nibelungen -tetralogian (Nibelungin sormus) säveltämiseen ja keskeisten musiikkia koskevien näkemystensä saattamiseen kirjalliseen muotoon. Vuonna 1864 Wagner löysi suojelijakseen Baijerin kuninkaan Ludvig II:n, joka maksoi säveltäjän velat, myönsi tälle kuukausittaisen apurahan ja tuki Wagnerin oopperoiden produktioita. Ludvig II:n turvin ensi-iltansa saivat oopperat Tristan und Isolde (Tristan ja Isolde, 1865), Die Meistersinger von Nürnberg (Nürnbergin mestarilaulajat, 1868) ja Der Ringin kaksi ensimmäistä teosta Das Rheingold (Reininkulta,1869) ja Die Walküre (Valkyyria,1870). Vuonna 1870 Wagner aloitti Bayreuthin oopperatalon rakennustyöt ja vuonna 1876 siellä pidettiin ensimmäinen oopperafestivaali, jossa esitettiin ensi kertaa Der Ring kokonaisuudessaan. Toisilla festivaaleilla vuonna 1882 sai ensi-iltansa Wagnerin viimeiseksi jäänyt teos Parsifal.lähde?
Wagner tuotti sävellystyönsä lisäksi myös mittavan määrän kirjallista tuotantoa, joka käsittelee taiteiden ja kulttuurin lisäksi myös yhteiskunnallisia, poliittisia ja rodullisia kysymyksiä. Hänen kirjallisessa tuotannossaan yhdistyy ristiriitaisella tavalla korkealentoinen esteettinen ja filosofinen näkemys karkeisiin hyökkäyksiin erityisesti juutalaisia vastaan. Wagnerin teosten pohjalta syntyi oma lähes uskonnon omainen wagnerilaisuus, jonka muodot vaihtelivat kasvissyönnistä tietynlaiseen taiteelliseen ihanteeseen. Esseessään Das Kunstwerk der Zukunft (Tulevaisuuden taideteos) Wagner esitteli yhtenäistaideteoksen (saks. Gesamtkunstwerk) käsitteen, jolla hän kuvasi kansan luomaa teosta, joka astuu keskelle julkista areenaa ja poliittista elämää. Yhtenäistaideteoksessa ei ole myöskään rajaa esittäjien ja yleisön välillä ja siinä musiikki tanssi ja runous saavuttivat jälleen ”alkuperäisen yhteytensä”. Oper und Drama -esseessään (1851) Wagner puolestaan arvosteli absoluuttisen musiikin ajatusta ja katsoi, että musiikin tuli määräytyä kielen ja näyttämötoiminnan mukaan.lähde?
Fuldan sinfoniaorkesteri, johtaa Simon Schindler
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Keskeistä Wagnerin luomassa uudessa tyylissä oli aarioiden ja resitatiivien sulautuminen katkeamattomaksi musiikin virraksi, josta yksittäisiä kohtia ei usein voi lainkaan erottaa kokonaisuudesta. Wagnerin kypsän kauden teoksissa musiikki katkeaa vasta näytöksen vaihtuessa. Gesamtkunstwerk ajatuksen mukaisesti säveltäjä pyrki luomaan italialaisen numero-oopperan sijaan taidetta, jota yleisö seuraisi tarkkaavaisesti koko teoksen ajan. Yksi Wagnerin keskeisistä oopperan muotoa uudistavista keksinnöistä oli johtoaiheiden (saks. Leitmotiv) käyttöönotto. Jo aikaisemmassa ranskalaisessa oopperassa oli tosin käytetty muistuma-aiheita tietyillä strategisilla hetkillä, mutta Wagner vei tekniikan paljon pidemmälle. Koko teoksen musiikki muodostui eri johtoaiheiden kudelmasta. Henkilöihin, esineisiin, ajatuksiin ja ideoihin liitettiin jokin musiikillinen teema, joka kuultiin musiikissa aina kyseisen asian esiintyessä näyttämöllä. Wagnerin teemat olivat vielä usein johdettavissa toisistaan ja niiden keskinäiset suhteet ja variaatiot myös veivät draamaa eteenpäin. Wagner oli myös länsimaisen musiikin ja erityisesti sen harmonioiden käsittelyn suuri uudistaja. Hän käytti runsaasti erilaisia dissonanttisia sointuja, joita hän saattoi purkaa hyvin epäperinteisillä tavoilla. Tristan ja Isolde -ooppera ja sen ensimmäinen sointu, niin sanottu Tristan-sointu, oli tässä suhteessa erityisen merkityksellinen. Der Ringissä Wagner puolestaan kehitti orkestrointitekniikkaa erityisesti vaskisektioiden osalta.lähde?
Wagner sävelsi varsin vähän oopperoita, mutta käytti vuosia teostensa valmistelemiseen ja hiomiseen. Tästä huolimatta Wagnerin asema 1800-luvun loppupuolen saksalaisessa oopperamaailmassa oli täysin ylivertainen ja oikeastaan kenenkään muun säveltäjän teoksia ei tuolta kaudelta ole jäänyt oopperatalojen pysyvään ohjelmistoon. Wagnerista on myös kirjoitettu enemmän kuin kenestäkään muusta säveltäjästä. Wagnerin taiteelliset ajatukset vaikuttivat myös oopperan ja musiikin ulkopuolella. Runoilijat, kuten Paul Verlaine ja Stéphane Mallarmé toivat symbolistisen koulukunnan runouteen vaikutteita hänen Leitmotivistaan ja symbolien käyttämisestä. Kuvataiteiden puolella wagneristista kiinnostusta legendoihin ja symboleihin ilmensi muun muassa Gustav Klimt. Wagnerin antisemitistiset ajatukset saivat myös kannatusta, ja Wagnerista tuli myöhemmin natsi-Saksan kulttuurielämän tärkein säveltäjä. Wagnerin ja natsismin on vielä tänäkin päivänä joidenkin ihmisten mielessä niin vahva, ettei hänen musiikkiaan juuri esitetä Israelissa. Thomas Mann esseessään Leiden und Grösse Richard Wagners nosti Wagnerin koko 1800-luvun symboliksi kirjoittaessaan:lähde?
»Suruissa ja suuruudessa kyllästetty, kuten koko 1800-luku, joka niin täydellisesti tiivistyi hänessä – siltä vaikuttaa Richard Wagnerin hahmo minun silmissäni... rauhaton, piinattu ja pakkomielteinen, tunnustusta vaille jäänyt, väärinymmärretty elämä, joka lopulta päättyi loistoon ja maailmanmaineeseen»