stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsinsuomalaiset
Tilastotietoa ruotsinsuomalaisista > Suomea puhuvan tai ymmärtävän väestön määrä

Sisuradion vuonna 2005 teettämän Ruotsin 9–79-vuotiasta väestöä koskeneen kyselyn mukaan 3,5 prosenttia Ruotsin väestöstä puhui tai ymmärsi suomen kieltä, 0,5 prosenttia meänkieltä ja 1,2 prosenttia molempia. Yhteensä 399 000 henkilöä, 5,2 prosenttia väestöstä puhui tai ymmärsi suomea, meänkieltä tai molempia.
Yhdeksällä Ruotsin Radion P4-paikalliskanava-alueella suomea tai meänkieltä puhuvien tai ymmärtävien väestöosuus ylitti koko Ruotsin keskiarvon. Nämä alueet olivat:
| Paikalliskanava-alue | Lääni | Suomenkielisiä |  % |
| --- | --- | --- | --- |
| Norrbotten | Norrbottenin lääni | 60 000 | 27,7 |
| Sjuhärad | entisen Älvsborgin läänin eteläosa (Sjuhärad) | 12 000 | 7,0 |
| Sörmland | Södermanlandin lääni | 16 000 | 7,0 |
| Västmanland | Västmanlandin lääni | 14 000 | 6,5 |
| Stockholm | Tukholman lääni | 102 000 | 6,4 |
| Västerbotten | Västerbottenin lääni | 13 000 | 5,7 |
| Taalainmaa | Taalainmaan lääni | 13 000 | 5,6 |
| Uppland | Uppsalan lääni | 14 000 | 5,6 |
| Gävleborg | Gävleborgin lääni | 13 000 | 5,3 |
Ruotsinsuomalaisten lehdet

Haaparannanlehti (kaksikielinen, nimi ruotsiksi Haparandabladet)
Liekki (ruotsinsuomalaisten kirjoittajien yhdistyksen julkaisema lehti)
Ruotsin Sanomat (meni konkurssiin vuonna 2005)
Ruotsin Suomalainen
Sheriffi (kaksikielinen kulttuurijulkaisu, ilmestynyt vuodesta 2009)
Suomen Uutisviikko
Yks'Kaks (ruotsinsuomalainen kulttuurilehti, ilmestynyt vuodesta 1992)
Ruotsinsuomalaiset koulut

Viidessä Ruotsin kunnassa toimii ruotsinsuomalainen koulu, joissa opetusta annetaan sekä suomeksi että ruotsiksi:
Eskilstunan ruotsinsuomalainen koulu
Upplands Väsbyn ruotsinsuomalainen koulu
Botkyrkan ruotsinsuomalainen koulu
Lilja-koulu (Kistassa, Tukholmassa)
Tukholman ruotsinsuomalainen koulu
Lisäksi ainakin Göteborgissa ja Örebrossa on ollut ruotsinsuomalaiset koulut, jotka on lakkautettu vuosina 2017 ja 2014 rahoitusongelmien ja vähäisen oppilasmäärän vuoksi.
Kirjallisuutta

Finnjävlar : suomiperkeleet Ruotsissa. Toim. Kristian Borg, suom. Tuula Kojo, esipuhe Anu Koivunen, kirjoittajat Susanna Alakoski ja 16 muuta. Tampere : Vastapaino, 2017. ISBN 978-951-768-591-7.
Gabriel Bladh ja Christer Kuvaja, Svenskt i Finland – finskt i Sverige. 1, Dialog och särart : människor, samhällen och idéer från Gustav Vasa till nutid / [utgivare ... Nils Henrik Villstrand] ; redaktörer Gabriel Bladh och Christer Kuvaja, Helsinki, 2005 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Snellman, Hanna: ”Suuri muutto Ruotsin lähiöihin”, Suomalaisen arjen historia 4: Hyvinvoinnin Suomi, s. 127–141.  Weilin + Göös, 2008.  ISBN 978-951-0-29298-3
Nils Erik Villstrand, Marianne Junila ja Charles Westin, Svenskt i Finland – finskt i Sverige. 2, Mellan majoriteter och minoriteter : om migration, makt och mening / [utgivare ... Nils Henrik Villstrand] ; redaktörer: Marianne Junila och Charles Westin, Helsinki, 2006 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Nils Erik Villstrand, Juhana Aunesluoma ja Susanna Fellman, Svenskt i Finland – finskt i Sverige. 3, Från olika till jämlika : Finlands och Sveriges ekonomier på 1900-talet / [utgivare ... Nils Henrik Villstrand] ; redaktörer: Juhana Aunesluoma och Susanna Fellman, Helsinki, 2006 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Nils Erik Villstrand, Olli Kangas ja Helena Kangasharju, Svenskt i Finland – finskt i Sverige. 4, Ordens makt och maktens ord / [utgivare ... Nils Henrik Villstrand] ; redaktörer: Olli Kangas och Helena Kangasharju, Helsinki, 2007 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Kirjallisuutta > Tilastoja

Ruotsinsuomalaiset tilastoina (Sisuradion tilastoja, karttoja ja uutisia ruotsinsuomalaisista)
Inför Finlands självständighetsdag: 440 000 har koppling till grannlandet i öst (Statistiska centralbyrånin tiedote suomalaistaustaisia koskien) (ruotsiksi)
Aiheesta muualla

Ruotsinsuomalaisten Keskusliitto
Institutet för språk och folkminnen: Kielineuvosto (aiemmin Ruotsinsuomalainen kielilautakunta)
Ruotsinsuomalaisten valtuuskunta
Sisuradio (Sveriges Radion suomenkielinen kanava)
Häpeä suomalaisjuurista on muuttumassa ylpeydeksi Ruotsissa – “Kaikki ihmettelevät, että häh, oletko sä suomalainen?” Yle, 2017
Norrbottenin läänin kunnat 1952. Entisestä Jukkasjärven kunnasta oli 1948 tullut Kiirunan kaupunki.
Kempelehalli

| Kempelehalli |
| --- | --- |
 Kempelehalli heinäkuussa 2013.
Osoite:  Koulutie 3, 90440 Kempele
Koordinaatit:  64°55′02″N, 025°28′47″E
Valmistumisvuosi:  2001
Omistaja:  Kempeleen kunta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kempelehalli on Kempeleessä, kunnan koulukeskuksen läheisyydessä sijaitseva vuonna 2001 rakennettu 6 000 neliömetrin kokoinen monitoimihalli.
Rakennuksessa on jäähalli 900-paikkaisella katsomolla, palloiluhalli, jossa voi pelata muun muassa salibandya, sulkapalloa, lentopalloa ja käsipalloa sekä kuntosali. Hallissa järjestetään liikuntatapahtumien lisäksi erilaisia näyttelyitä ja messuja sekä konsertti- ja juhlatilaisuuksia.
Aiheesta muualla

Kempelehallin kotisivut
Kempele
| --- | --- |
Kempeleen alueista ja kylistä kertovat artikkelit: Alakylä (kylä) · Asemanseutu (keskustaajaman keskuspaikka, asuinalue) · Hakamaa (teollisuusalue) · Juurussuo (kylä) · Ketolanperä (kylä) · Kirkonseutu (keskustaajaman osa) · Rajakorpi (kylä) · Vihiluoto (kylä, asuinalue, yritysalue) · Väärälänperä (kylä, asuinalue) · Ylikylä (keskustaajaman osa)  · Zatelliitti (yritysalue)
Kempeleen asuinalueista kertovat artikkelit: Kempeleen keskustan asuinalueet (keskustaajaman länsipuolen asuinalueet) · Ylikylä (keskustaajaman itäpuolen asuinalueet)
Muuta Kempeleeseen liittyvää: Honkasen lasten- ja nuortentalo · Kempelehalli · Kirjasto · Kotiseutumuseo · Köykkyrin virkistysalue · Meijeri · Mourunkijärvi · Pappila (uusi) · Pappila (vanha) · Pyhän Kolminaisuuden kirkko · Rautatieasema · Tiilitehdas · Vanha kirkko · Vesitorni · Zeppelin · Zimmari
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kempelehalli (Q11870899)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: arkkitehtoninen rakenne
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kempele
koordinaatit: 64°55′02″N 25°28′47″E﻿ / ﻿64.917222°N 25.479722°E﻿ / 64.917222; 25.479722
Via nova

Via nova (lat., ”Uusi tie”) voi viitata seuraaviin:
Nova via eli Via nova, katu antiikin Roomassa Palatiumin pohjoispuolella
Via nova, katu antiikin Roomassa lähellä Via Appiaa
Via nova, roomalainen tie Hispaniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Via nova”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eljas Aalto

Eljas Aalto Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Eljas Kullervo Aalto (s. 15. tammikuuta 1996 Sipoo) on suomalainen pikajuoksija. Hän edustaa IF Sibbo-Vargarnaa ja hänen valmentajanaan toimii Markku Leppänen. Vuoteen 2019 saakka häntä valmensi Taisto Olenius.
Kalevan kisoissa Aalto on saavuttanut 400 metrin juoksussa kultaa vuonna 2019 ja hopeaa 2022 sekä pronssia 200 metrin juoksussa vuosina 2017 ja 2018. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut 200 metrillä kultaa 2023 ja 2025 ja hopeaa 2022, 400 metrillä hopeaa 2025 sekä 4 × 200 metrin viestissä kultaa 2025 ja hopeaa 2023. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 × 400 metrin viestissä kultaa 2019 ja 2024 ja pronssia 2018 sekä 4 × 100 metrin viestissä hopeaa 2019 ja 2024.
Aalto on kilpaillut aikuisten maaotteluissa vuodesta 2017, ja sijoittunut henkilökohtaisella matkalla parhaimmillaan toiseksi.
Ennätyksikseen hän on juossut 100 metrillä ajan 10,54 (2022), 200 metrillä ulkoradoilla 21,08 (2024) ja sisäradoilla 21,04 (2025) ja 400 metrillä 46,92 (2022).
Kyrkesund

| Kyrkesund |
| --- | --- |

 Kyrkesund
 Koordinaatit: 58°01′37″N, 11°33′11″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Tjörn
Väkiluku (31.12.2023):  534
Kyrkesund on taajama Tjörnin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Bohuslänin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 534 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrkesund Wikimedia Commonsissa
Oi Herra, luoksein jää

| Oi Herra, luoksein jää |
| --- | --- |
säveltäjä:  William Monk (en)
sanoittaja:  Henry Francis Lyte
suomentaja:  Rauhansäveliä, Martti Ruuth
virsikirjan numero:  555
virsikirjaan:  1938
Oi Herra, luoksein jää (engl. Abide with me; fast falls the eventide) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjan virsi 555. Sanat virteen on kirjoittanut englantilainen Henry Francis Lyte vuonna 1847 hieman ennen kuolemaansa. Sävel on peräisin William Monkilta (en) vuodelta 1861. Virsi on suosittu hautajaisvirtenä.
Historia

Virren on kirjoittanut englantilainen pappi Henry Francis Lyte. Sairastuttuaan vuoden 1847 kesällä 54-vuotiaana tuberkuloosiin Lyte joutui jättämään toimensa. 5. syyskuuta hän kuitenkin keräsi voimansa pitääkseen jäähyväissaarnansa. Virren hän kirjoitti tuon sunnuntain iltapäivällä ja illalla, joskaan tapahtumien tarkkaa kulkua ei tunneta. Yhden kertomuksen mukaan hän käyskenteli ensin talonsa pihalla ja istuutui sitten rantakiville sanoittamaan tunteitaan. Auringon laskettua hän palasi kotiin. Hänen perheensä luuli hänen menevän levolle, mutta Lyte keskittyi virtensä viimeistelyyn. Lyte kuoli kaksi kuukautta myöhemmin marraskuussa 1847 ollessaan Ranskan Nizzassa hoidattamassa terveyttään. Toisen version mukaan Lyte antoi viimeisen saarnansa iltana tyttärelleen virren käsikirjoituksen, jonka hän olisi kirjoittanut jo joitakin viikkoja aikaisemmin.
Lyte ehti kirjoittaa elämänsä aikana suuren määrän runoja ja virsiä. Yhdessä runossaan hän pyytää, että saisi kirjoittaa sellaisen virren, joka jää elämään hänen kuoltuaan. Juuri hänen viimeisestä virrestään "Oi Herra, luoksein jää" tulikin tunnettu kaikkialla maailmassa.
Sävelen virteen kirjoitti William Monk (en) tärkeimpänä englantilaisena virsikirjana pidettyä Hymns Ancient and Modern (en) (1861) varten. Virren menestyksen takasi Monkin siihen erinomaisesti sopivana pidetty sävelmä. Sen hidas tempo ja kapea ääniala tekevät virrestä helposti laulettavan suurillekin seurakunnille. Juuri tällä sävelmällä virsi levisi käännöksinä useille kielille. Viktoriaanisen aikakauden loppuun tultaessa virsi oli jo erittäin yleisessä käytössä kirkonmenoissa Englannissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oi Herra, luoksein jää Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Abide with Me on Wikiaineistossa (englanniksi)
Oi Herra, luoksein jää – Virsikirja.fi
Henry Francis Lyte
Oi Herra, luoksein jää, Hymns Ancient and Modern (en) (1861)
Via lata

Via lata (lat., ”Leveä katu”) oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se on myöhäisantiikin aikainen ja keskiaikainen nimitys Aurelianuksen muurin sisäpuoliselle osuudelle Via Flaminiasta. Nimi esiintyy ensimmäisen kerran Notitia urbis Romaessa kadusta nimensä saaneen, Augustuksen perustaman seitsemännen Rooman alueen Regio VII Via latan nimenä.
Kadun nimi esiintyy usein myös Liber pontificaliksessa, ja se on säilynyt Santa Maria in Via Lata -kirkon nimessä. Kirkko mainitaan ensimmäisen kerran yhtenä niistä kirkoista, joille paavi Leo III antoi lahjoja vuonna 806. Nykyisin kadun paikalla kulkee Via del Corso.
Via latalla oli kolme triumfikaarta, Arcus novus eli Diocletianuksen riemukaari, Claudiuksen riemukaari ja Marcus Aureliuksen riemukaari.
Alta semita

Alta semita (lat., ”Korkea polku”) oli antiikin aikainen katu Rooman kaupungissa Italiassa. Se kulki koillissuuntaan Quirinalis-kukkulan harjanteella Serviuksen muurin Porta Collinalle saakka.
Katu antoi nimensä Augustuksen perustamalle kuudennelle Roooman alueelle, Regio VI Alta semitalle. Se oli alueen pääkatu. Kadun koillisosa tunnettiin todennäköisesti nimellä Vicus Portae Collinae, mikäli voidaan päätellä läheltä Santa Susanna alle Terme di Diocleziano -kirkkoa löydetystä piirtokirjoituksesta. Porta Collinalta katua jatkoivat Via Salaria ja Via Nomentana.
Katu vastaa nykyisiä Via del Quirinalea ja Via Venti Settembreä, jotka kulkevat Piazza del Quirinalelta koilliseen päin. Kadun antiikin aikainen päällyskiveys sijaitsee keskimäärin 1,83 metrin syvyydessä nykyisen katutason alapuolella.
Rösselvik

| Rösselvik |
| --- | --- |
 Rösselvik
 Koordinaatit: 57°58′09″N, 11°39′50″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Tjörn
Väkiluku (31.12.2023):  212
Rösselvik on taajama Tjörnin kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä Bohuslänin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 212 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rösselvik Wikimedia Commonsissa
Hospodářské noviny

| Hospodářské noviny |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Economia
Kokonaislevikki:  30 034 (2021)
Perustettu:  1990
Kotikunta:  Praha
Kotimaa:  Tšekki
Kieli:  tšekki
Aiheesta muualla
Kotisivu
Hospodářské noviny (tš. ’taloussanomat’) on tšekkiläinen vuonna 1990 perustettu erityisesti talouteen keskittyvä päivälehti. Se kuuluu samaan konserniin kuin Respekt.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (tšekiksi)
Puskás Arena

| Puskás Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Budapest, Unkari
Koordinaatit:  47°30′11″N, 19°05′53″E
Rakennustyöt aloitettu:  2017
Avattu:  15. marraskuuta 2019
Omistaja:  Unkarin jalkapalloliitto
Käyttäjät
 Unkarin jalkapallomaajoukkue 
Katsojakapasiteetti
 67 889 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Puskás Arena on jalkapallostadion Budapestissa, Unkarissa. Stadion on rakennettu entisen Puskás Ferenc Stadionin tilalle, jonka purkaminen saatiin päätökseen lokakuussa 2016. Uuden stadionin rakentaminen aloitettiin vuonna 2017 ja avattiin 15. marraskuuta 2019 Unkarin ja Uruguayn ystävyysottelun yhteydessä. Stadionin kapasiteetti on 67 889.
Stadion on nimetty unkarilaisen jalkapallolegendan Ferenc Puskásin mukaan. Stadion on yksi vuoden 2020 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen pelipaikoista.
Historia > Suunnittelu ja rakentaminen

Ensimmäiset suunnitelmat uudesta Puskás Ferenc Stadionista tehtiin vuonna 2011. Vanha stadion oli päässyt huonoon kuntoon, jonka vuoksi se oli kelvoton jalkapallo-otteluiden järjestämiseen. Vanhan stadionin purkaminen aloitettiin helmikuussa 2016 ja se saatiin päätökseen saman vuoden elokuussa. Helmikuussa 2017 stadionin kustannukset nousivat 100 miljardista forintista 190 miljardiin forinttiin.
Scuderia Ferrari

|  Ferrari |
| --- | --- |

Koko nimi:  Scuderia Ferrari
Päämaja:   Maranello, Italia
Tallipäällikkö:   Frédéric Vasseur
Tekninen johtaja:   Enrico Cardile  Enrico Gualtieri (voimayksikkö)
Kilpakuljettajat:  16.  Charles Leclerc  44.  Lewis Hamilton
Testikuljettajat:  99.  Antonio Giovinazzi  Antonio Fuoco  Davide Rigon  Arthur Leclerc
Runko:  SF-25
Moottori:  Ferrari 066/12
Renkaat:  P Pirelli
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1950
Kilpailuja:  1 101 (1 098 starttia)
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  16 (1961, 1964, 1975, 1976, 1977, 1979, 1982, 1983, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2007, 2008)
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  15 (1952, 1953, 1956, 1958, 1961, 1964, 1975, 1977, 1979, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2007)
Voittoja:  247
Paalupaikkoja:  253
Nopeimpia kierroksia:  262
Sijoitus kaudella 2024:  2. (652 p.)
Scuderia Ferrari on Ferrarin kilpailujaos, joka on nykyisistä F1-talleista vanhin ja menestynein. Ferrari on myös ainoa talli, joka on ollut mukana jokaisella Formula 1 -kaudella. Ensimmäinen F1-kilpailu Ferrarilla ajettiin vuonna 1950 Monacon GP:ssä.
Ferrari oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 45. arvokkain urheiluseura 3,9 miljardin dollarin arvolla.
Historia

Alkujaan Scuderia Ferrari oli nimi Alfa Romeon kilpailutallille, jota Enzo Ferrari johti vuosina 1929–1938. Ennen johtoportaaseen siirtymistä Ferrari oli toiminut autonsuunnittelijana sekä myös ajanut tuossa kilpatallissa 1924–1929.
Ferrari on ollut mukana Formula 1:ssä ensimmäisestä MM-kaudesta alkaen. Ensimmäisenä vuonna talli ei kyennyt haastamaan Alfa Romeota, joka voitti kaikki kisat joihin se osallistui Giuseppe Farinan ja Juan Manuel Fangion johdolla. Nuori Alberto Ascari onnistui kuitenkin Ferrarillaan pääsemään silloin tällöin hyville sijoille, ja 11 pisteen ansiosta hän sijoittui yhteispisteissä viidenneksi kolmen Alfa Romeon (Farina, Fangio ja Luigi Fagioli) sekä Talbot-Lago-kuljettaja Louis Rosierin taakse.
Historia > 1950-luku > Nousu huipulle

Vuonna 1951 Scuderia Ferrari pääsi askeleen lähemmäksi menestystä, kun José Froilán González toi Ferrarille sen historian ensimmäisen voiton Britannian GP:stä 1951. Ascari täydensi Ferrarin menestystä voittamalla seuraavat kilpailut, eli Saksan ja Italian GP:t. Alfa Romeo kuitenkin voitti Fangion avulla sen vuoden mestaruuden. Seuraaville kausille Alfa Romeolla ei ollut uusiin sääntöihin sopivaa autoa, minkä vuoksi se vetäytyi Formula 1:stä lähes 30 vuodeksi.
Alfa Romeon päätös vetäytyä oli hyvä asia Ferrarille, sillä seuraavana vuonna ajettiin kulujen säästämiseksi Formula 2 -autoilla ja Ferrari oli ainoa talli, joka oli rakentanut auton alusta asti uusien sääntöjen mukaisesti. Enzo Ferrarin suunnittelema Ferrari 500 oli ylivoimainen, jolla Piero Taruffi ja Ascari voittivat kauden kahdeksasta kilpailusta seitsemän (poikkeuksena Indianapolis 500, johon osallistui enimmäkseen yhdysvaltalaisia ja jossa Ascari keskeytti teknisiin ongelmiin). Taruffi voitti yhden kilpailun, ja Ascari voitti kuudella voitollaan sekä 36 MM-pisteellä maailmanmestaruuden. Toiseksi sijoittui Ferrarin Farina 24 pisteellä ja Taruffi oli kolmas 22 pisteellä.
Seuraavana vuonna Ferrarin ylivoima jatkui ja Ascari hallitsi sarjaa alusta asti. Kausien 1952-1953 aikana Ascari voitti myös uskomattomat yhdeksän GP:tä peräkkäin (poikkeuksena jälleen Indianapolis 500, johon osallistui enimmäkseen yhdysvaltalaisia kuljettajia). Voittoputki alkoi 22. kesäkuuta 1952 Belgian GP:stä ja kesti 365 päivän ajan (+ kaksi viikkoa) samaan kisaan asti, kunnes seuraavassa kilpailussa 5. heinäkuuta 1953 järjestetyssä Ranskan GP:ssä voittoon ajoi Mike Hawthorn.
Historia > 1950-luku > Fangion ja Hawthornin aikakausi

50-luvun puolta väliä hallitsi Juan Manuel Fangio. Hän oli voittanut mestaruuden 1951 ja 1954–55, joten Ferrari halusi hänet leiriinsä. Kausi 1956 oli Fangiolle hankala, sillä tämä nousi kunnolla taistelemaan mestaruudesta vasta voitettuaan kauden loppupuoliskolla ajetut Britannian ja Saksan GP:t. Kauden päätöskisassa Italian GP:ssä Fangion matka päättyi jo varhain kisassa, mutta hänen tallikaverinsa Peter Collins lahjoitti autonsa hänelle, mikä oli vielä 50-luvulla sallittua. Fangio ajoi kisassa toiseksi ja koska pisteet sääntöjen mukaan jaettiin, saivat Collins ja Fangio molemmat kolme pistettä normaalin kuuden sijaan ja Fangio oli maailmanmestari. Erikoista sinänsä oli se, että ellei Collins olisi antanut autoaan Fangiolle, olisi hän itse ollut mestari.
Fangion siirtyessä kaudeksi 1957 Maseratille, missä hän voitti viidennen maailmanmestaruutensa, Ferrari tarvitsi tämän tilalle uuden sankarin. Kaudella 1958 Mike Hawthorn vei mestaruuden yhden pisteen erolla toiseen brittiläiseen, Vanwallilla ajaneeseen Stirling Mossiin, vaikka Moss voitti neljä kilpailua Hawthornin yhtä vastaan. Mossin talli Vanwall oli kuitenkin ensimmäinen valmistajien maailmanmestari. Moss oli kauden 1958 jälkeen neljättä kertaa peräkkäin MM-sarjassa toinen eikä hän koskaan voittanut F1-sarjan maailmanmestaruutta elämänsä aikana.
Historia > 1960-luku

Cooper ja Jack Brabham hallitsivat F1-sarjaa vuosina 1959–1960. Kaudelle 1961 voimaan tulleet uudet säännöt määräsivät moottorien enimmäistilavuudeksi 1500 kuutiosenttiä, minkä ansiosta Ferrari oli jälleen ainoa, jolla oli vastaus valmiina. Näin saksalainen Wolfgang von Trips ja amerikkalainen Phil Hill ajoivat kuin omassa sarjassaan. Ratkaisu tapahtui dramaattisesti Hillin hyväksi Tripsin saatua surmansa kauden toiseksi viimeisessä GP:ssä Italiassa. Hill voitti mestaruuden yhdellä pisteellä ennen von Tripsiä.
Seuraavaa menestystä saatiin odottaa vuoteen 1964, jolloin brittiläinen John Surtees ajoi maailmanmestariksi yhden pisteen erolla maanmieheensä Graham Hilliin. Surteesista tuli samalla historian ensimmäinen, ja toistaiseksi ainoa henkilö, joka on onnistunut voittamaan maailmanmestaruuden sekä autoilla että moottoripyörillä (Surtees voitti 1950-luvulla yhteensä kaikkiaan seitsemän ratamoottoripyöräilyn kuljettajien maailmanmestaruutta 500- ja 350-kuutioisissa).
Kun nuori Chris Amon tuli Ferrarille 1967, Ferrarin kurssi kääntyi alamäkeen. Lorenzo Bandini kuoli samalla kaudella Monacon onnettomuudessa. Suurimpana tallin ongelmana oli auton epäluotettavuus, ja tallin kuljettajista Jacky Ickx voitti vuosina 1967–1969 vain yhden osakilpailun. Vaikka Amon ei koskaan voittanut Ferrarilla (eikä edes koko urallaan) F1-osakilpailua, oli hän tallinsa "lama-aikana" ehdoton ykköskuljettaja. Amon oli monessa kilpailussa monta kertaa aivan ylivoimaisessa johdossa, mutta tekninen vika pilasi haaveet voitosta lähes joka kerta. Kaudella 1968 hän ottikin kolmessa perättäisessä kilpailussa paalupaikan, mutta joka kerta kilpailu päättyi tekniseen vikaan. Muun muassa Kanadan GP:ssä Ferrarin kytkin hajosi Amonin ollessa yli minuutin johdossa toisena ajaneeseen Denny Hulmeen. Amonin lähdettyä Ferrarilta kauden 1969 jälkeen talli sai käyttöönsä uuden moottorin, josta tuli erittäin menestyksekäs.
Historia > 1970-luku

Ferrarin kulta-aikaa oli 1970-luvun puoliväli ja loppu. Niki Laudan saapuminen talliin kaudeksi 1974 oli Ferrarin ensimmäinen askel kohti mestaruuksia, jonka Lauda saavutti tallissa heti seuraavana vuonna. Samalla Ferrari voitti valmistajien tittelin. Kaudelle 1976 Lauda ja hänen tallitoverinsa Clay Regazzoni olivat jälleen ajamassa kohti maailmanmestaruutta, kunnes onnettomuus Nürburgringin yli 22-kilometriä pitkällä radalla oli lähellä viedä Laudan hengen. Auto iskeytyi radan turva-aitoihin niin kovaa, että se syttyi tuleen. Kuitenkin paikalle sattuneet muut kilpailijat kävivät pelastamassa hänet ja itävaltalainen vietiin kiireesti paikalliseen sairaalaan.
Laudan ei uskottu toipuvan enää kilpailukuntoon, mutta hän ei antanut periksi vaan ajoi jälleen kilpailuissa jo 38 päivää onnettomuuden jälkeen. Paluukilpailussa Lauda ajoi neljänneksi, mutta keskeytykset kauden loppukilpailuissa nostivat tasaisesti kaudella ajaneen brittiläisen McLaren-kuljettaja James Huntin lopulta maailmanmestariksi yhden pisteen erolla (ero oli ollut suurimmillaan 35 pistettä Laudaan). Ferrari voitti kuitenkin selvästi valmistajien maailmanmestaruuden, jonka se uusi seuraavana vuonna samalla, kun Lauda voitti toisen maailmanmestaruutensa. Lauda oli pitkään 15 voitollaan Ferrarin kautta aikain menestynein kuljettaja, ennen kuin Michael Schumacher voitti 16. osakilpailunsa Monacon GP:ssä kaudella 1999 jo neljännellä Ferrari-kaudellaan. Ferrari saavutti kolmannen peräkkäisen maailmanmestaruuden, joka oli tuohon aikaan ennätys.
Lauda siirtyi Brabhamille kauden 1977 päätteeksi, jolloin Ferrari tarvitsi itselleen uuden lupaavan kuljettajan. Tällaiseksi osoittautui kanadalainen Gilles Villeneuve. Villeneuve oli erittäin nopea kilpailija, jota kitsaaksi osoittautunut Enzo Ferrarikin tunnusti ihailevansa, vaikka tämä hengenvaarallisen ajotyylinsä takia saattoi rikkoa useita autoja ja ansaitsi siitä johtuen Ferrarin antaman lempinimen "Tuhon ylipappi" (engl. The High Priest of Destruction). Villeneuvesta tuli kuuluisa jo vuoden 1979 Yhdysvaltain GP:n myötä, joiden harjoituksissa hän ajoi sateisessa säässä kaikkiaan 11 sekuntia nopeammin kuin harjoitusten toiseksi nopein. Villeneuven periaatteena oli "kaikki tai ei mitään", mikä tuossa tilanteessa kallistui hänen hyväkseen.
Samalla kaudella Villeneuve taisteli maailmanmestaruudesta tallikaverinsa eteläafrikkalaisen Jody Scheckterin kanssa. Enzo Ferrari halusi kuitenkin ajattaa ensin Scheckterin maailmanmestariksi ja käski aina tarpeen tulleen antaa Villeneuven päästää Scheckter ohitseen, minkä hän teki työtä käskettyä.