stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huck Seed

| Huckleberry "Huck" Seed |
| --- | --- |
 Huck Seed vuoden 2007 WSOP:ssa.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
Sponsori:  FullTiltPoker
WSOP-voitot:  4
WSOP-rahasijat:  37
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  5 313 396
Päivitetty:  27. tammikuuta 2010
Huckleberry "Huck" Seed (s. 30. marraskuuta 1968) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Seed voitti World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen miljoonan dollarin ykköspalkinnon vuonna 1996. Vuoden 1999 WSOP:ssä hän sijoittui finaalipöydässä kuudenneksi.
Seed opiskeli sähkötekniikkaa Caltechissa, mutta jätti opintonsa kesken vuonna 1989 siirtyen pokeriammattilaiseksi.
Seed on urallaan voittanut neljä WSOP-ranneketta, näistä kaksi razzissa. Tammikuussa 1998 Seed voitti Carnivale of Poker -tapahtuman 5 000 dollarin mestaruusturnauksen. Ykköstilallaan hän ansaitsi 306 000 dollaria. Lokakuussa 2004 Seed oli ykkönen Festa al Lago III Poker Tournament -tapahtuman 2 000 dollarin no limit hold'em -turnauksessa.
Maaliskuussa 2008 Huck Seed voitti Canadian Open Poker Championshipin 4 650 dollarin turnauksen  ja vuotta myöhemmin NBC National Heads-Up Championshipin. Jälkimmäisen ykköspalkinto oli puoli miljoonaa dollaria. Seed on ollut NBC National Heads-Up Championshipin kestomenestyjä: vuonna 2005 hän oli yhdeksäs, 2006 kolmas, 2007 yhdeksäs ja 2008 jälleen kolmas. Elokuussa 2009 Seed oli voittaja brittiläisessä televisioidussa Late Night Poker-ohjelmassa.
Tammikuussa 2007 Seed oli mukana NBC:n Poker After Dark -ohjelman ensimmäisellä viikolla.
Tammikuussa 2010 Seedin pokeriuran turnausansiot ylittivät 5,3 miljoonaa dollaria.
WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Palkintosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1994 | $2,500 Pot Limit Omaha | 167 000 |
| 1996 | $10,000 No Limit Hold'em World Championship | 1 000 000 |
| 2000 | $1,500 Razz | 77 400 |
| 2003 | $5,000 Razz | 71 500 |
Aiheesta muualla

Huck Seed The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Huckleberry Finnin seikkailut

| Huckleberry Finnin seikkailut> Adventures of Huckleberry Finn |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Mark Twain
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1884
Suomennos
Suomentaja:  useita suomennoksia, muun muassa Yrjö Kivimies 1927 Jarkko Laine 1972 Juhani Lindholm 2018
Julkaistu:  1904, 1927, 1936, 1945, 1972, 2018

Edeltävä:  Tom Sawyerin seikkailut
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Huckleberry Finn ja Jim lautalla. Vuoden 1884 laitoksen kuvitusta.
Huckleberry Finn ja kaniini. E. W. Kemblen kuvitusta vuoden 1884 laitoksessa.
Huckleberry Finnin seikkailut (engl. Adventures of Huckleberry Finn) on vuonna 1884 julkaistu Mark Twainin romaani. Sitä pidetään yleisesti yhtenä suurimmista yhdysvaltalaisista romaaneista. Se on myös yksi ensimmäisistä merkittävistä yhdysvaltalaisista romaaneista, jossa tuodaan esille kuvatun alueen paikallisväriä eponyymin Huckleberry ”Huck” Finnin itsensä kertomana. Finn oli kolmen muun Mark Twainin kirjan sankarin Tom Sawyerin paras ystävä. Tyko Hagmanin suomennos ilmestyi 1904.
Huckleberry Finnin seikkailut ilmestyi ensin 10. joulukuuta 1884 Englannissa ja Kanadassa ja sitten 18. helmikuuta 1885 Yhdysvalloissa.
Kirja kertoo viattomasta nuoresta päähenkilöstä Huck Finnistä, se kuvaa värikkäästi Mississippijoen seutua ja sen asukkaita ja esittää satiirisesti heidän piintyneitä asenteitaan, varsinkin rasismia. Finnin ja hänen ystävänsä, karanneen orjan Jimin, Mississippijoen vartta kulkeva lauttamatka saattaa olla yksi kestävimmistä pakenemisen ja vapauden kuvauksista yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa.[lähde? ]
Kirja on ollut suosittu erityisesti nuorten keskuudessa, ja sitä on pidetty vähemmän kiistanalaisen Mark Twainin teoksen Tom Sawyerin seikkailujen jatko-osana.[lähde? ]
Teoksesta on Yhdysvalloissa tullut vuonna 2011 uusi versio, jossa sanastoa on muokattu. Esimerkiksi sana nigger on muutettu sanaksi slave (orja). Muutokset, jotka on tehnyt Twain-tutkija, Auburnin yliopiston professori Alan Gribben, ovat herättäneet voimakkaita vastalauseita.
Kirjasta on tehty lukuisia televisio- ja elokuvasovituksia.
Teoksesta on tehty useita suomennoksia, joista 14 painokseen on yltänyt Yrjö Kivimiehen 1927 julkaistu suomennos. Kirjailija Jarkko Laine suomensi teoksen uudelleen 1970-luvun alussa, Juhani Lindholmin suomennos 2018.
Suomennokset

Huckleberry Finnin (Tom Sawyerin toverin) seikkailut, suom. Tyko Hagman. Otava, 1904. Sarja: Otavan helppohintainen kirjasto; 111--112
Huckleberry Finnin seikkailut, suom. Yrjö Kivimies. WSOY, 1927. Sarja: Koululaiskirjasto; n:o 22
Huckleberry Finnin seikkailut, Petroskoi: Valtion Kustannusliike Kirja, 1936
Huckleberry Finnin seikkailut, suom. Kirsti Laipio. Atlas, 1945
Huckleberry Finnin seikkailut, suom. Jarkko Laine. Otava, 1972
Huckleberry Finnin seikkailut, suom. Juhani Lindholm. Siltala, 2018 978-952-234-505-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huckleberry Finnin seikkailut Wikimedia Commonsissa
kepa.fi: Huckleberry Finnin seikkailut (Arkistoitu – Internet Archive) - teoksen kuvausta suomeksi.
Huckleberry Finnin seikkailut Wikiaineistossa. (englanniksi)
Huckleberry Finnin seikkailut kokotekstinä Gutenberg-projektissa. (englanniksi)
Huckleberry Finnin seikkailut Gutenberg-projektissa äänikirjana. (englanniksi)
Huckleberry Finnin seikkailut digitaalisena näköispainoksena. (englanniksi)
Messent, Peter: Censoring Mark Twain's 'n-words' is unacceptable The Guardian.  5.1.2011. Viitattu 8.1.2011. (englanniksi)
Sirpa Pääkkönen: Kustantaja haluaa peukaloida Huckleberry Finnin kieltä (Archive.org) Helsingin Sanomat.  5.1.2011. Arkistoitu 6.1.2011. Viitattu 28.5.2019.
Hugues Fabrice Zango

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hugues Fabrice Zango |  Hugues Fabrice Zango |  Hugues Fabrice Zango |  |
Maa:  Burkina Faso
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | kolmiloikka |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 2023 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Eugene 2022 | kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Doha 2019 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Glasgow 2024 | kolmiloikka |  |
| Afrikan kisat  | Afrikan kisat  | Afrikan kisat  |  |
|  Kultaa | Rabat 2019 | kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Accra 2024 | kolmiloikka |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Asaba 2018 | kolmiloikka |  |
|  Kultaa | St Pierre 2022 | kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Douala 2024 | kolmiloikka |  |
|  Hopeaa | Durban 2016 | kolmiloikka |  |
Hugues Fabrice Zango (s. 25. kesäkuuta 1993) on burkinalainen kolmiloikkaaja ja maailmanmestari.
Zango karsiutui loppukilpailusta sekä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 että Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Birminghamin sisäratojen MM-kilpailuissa 2018 hän sijoittui kuudenneksi. Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia omalla ennätyksellään 17,66, joka oli myös Afrikan ennätys. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän sai pronssia tuloksella 17,47. Kyseessä oli Burkina Fason ensimmäinen olympiamitali. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän sai hopeaa tuloksella 17,55. Elokuussa 2023 Zango voitti uransa ensimmäisen aikuisten maailmanmestaruuden Budapestin MM-kilpailuissa tuloksella 17,64. Hän voitti sisäratojen maailmanmestaruuden Glasgow'ssa 2024 tuloksella 17,53.
Zango voitti Afrikan mestaruuden 2018, 2022 ja 2024 sekä sai hopeaa 2016. Afrikan kisoissa hän voitti kultaa 2019 ja 2024. Universiadeissa hän sai hopeaa sekä 2015 että 2017.
Zango hyppäsi helmikuussa 2020 sisäratojen Afrikan ennätyksen 17,77. Tammikuussa 2021 hän hyppäsi Aubièressa sisäratojen maailmanennätyksen 18,07. Hän ylitti valmentajansa Teddy Tamghon nimissä olleen entisen ennätyksen 15 senttimetrillä ja oli sisäradoilla ensimmäinen 18 metrin ylittäjä. Hän on ensimmäinen hyppylajeissa maailmanennätyksen tehnyt afrikkalainen miesurheilija ja ensimmäinen maailmanennätyksen tehnyt burkinalainen yleisurheilija. Kesällä 2021 hän paransi ulkoratojen Afrikan ennätyksen lukemiin 17,67 Montreuilissa ja 17,82 Székesfehérvárissa.
Ilgaz

| --- | --- |
Tyyppi:  vuoristo 
Sijainti:  Turkki
Vuoristo:  Pontiset vuoret 
Korkeus merenpinnasta:  1 979  m 
| --- | --- |
Luokitus:  Kansainvälisesti tärkeä lintualue 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilgaz (turk. Ilgaz Dağı) on vuoristo Turkissa, Çankırın maakunnassa. Vuoristo ja sitä ympäröivä 1 118 hehtaarin alue on kansallispuisto vuodesta 1976.
Vuorilla kasvaa havumetsää, jossa elää villisikoja, susia, karhuja ja kettuja. Ilgazin hiihtokeskus toimii 2 850 metrin korkeudessa.
Huopalahden seurakunta

| Huopalahden seurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  luterilaisuus
Kirkkokunta:  Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Hiippakunta:  Helsingin hiippakunta
Rovastikunta:  Huopalahden rovastikunta
Perustettu:  1917
Erotettiin:  Helsingin pitäjän seurakunta
Liitetty:  2011
Liitettiin:  Haagan seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huopalahden seurakunta oli vuosina 1917–2011 Helsingissä toiminut evankelis-luterilainen seurakunta. Huopalahden seurakunta erotettiin Helsingin pitäjän seurakunnasta vuonna 1917 omaksi kirkkoherrakunnakseen. Kirkkoherrakuntaan kuuluivat aluksi Haagan kauppala, Munkkiniemi, Vähähuopalahti ja Pasila.
Seurakuntaan liitettiin vielä Vähä-Meilahti (1922), Lehtisaari (1922), Ruskeasuo (1926), Salmisaaren läntinen osa (1927), saaret Melkki ja Ryssänkari (1931) Pitäjänmäki (Tali ja Konala) (1936) ja Lauttasaari (1939). Seurakunta sai oman kirkon 1942, jonka jälkeen kirkkoherran virka vakinaistettiin.
Vuonna 1959 Huopalahti liitettiin Helsingin seurakuntien joukkoon ja kaksi vuotta myöhemmin seurakunnasta erosi Luukkaan ja Munkkiniemen seurakunnat. Vuonna 1966 Huopalahdesta irtosi Hakavuoren, Kannelmäen ja Pitäjänmäen seurakunnat.
Kirkkoherrat

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Huopalahden seurakunnan kirkkoherroina:
1919–1922: vt. Eino Sormunen
1922–1940: vt. Onni Ronimus
1940–1944: vt. Osmo Alaja
1944: Veikko Päivänsalo
1944–1970 Yrjö Winter
1971-1992: Matti Hakkarainen
1992–2000: Erkki Kokko
2000–2011: Hannu Vapaavuori
Hoop-La

| Hoop-La |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Frank Lloyd
Käsikirjoittaja:   Joseph Moncure March  Bradley King 
Perustuu:  Kenyon Nicholsonin näytelmään The Barker
Kuvaaja:  Ernest Palmer
Pääosat:  Clara Bow
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation
Ensi-ilta:  30. marraskuuta 1933 (US)
Kesto:  85 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hoop-La on Frank Lloydin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1933, jonka pääosassa on Clara Bow hänen viimeiseksi jääneessä elokuvaroolissaan. Bow näyttelee karnevaaliesiintyjää, joka yrittää vietellä show'n johtajan pojan voittaakeen vedon. Sivuosia esittävät muiden muassa Preston Foster ja Richard Cromwell. Käsikirjoitus on laadittu Kenyon Nicholsonin näytelmän The Barkerin pohjalta. Hoop-La kestää 85 minuuttia ja on mustavalkoinen. Tuotantoyhtiönä oli Fox Film Corporation.
Kenyon Nicholsonin näytelmän pohjalta on tehty kaksi muutakin elokuvaa: vuonna 1928 romanttinen draama Valloittaja (engl. The Barker), jonka ohjasi George Fitzmaurice, jossa näyttelee muiden muassa Douglas Fairbanks Jr. ja vuonna 1945 musikaali Tanssiva Venus (engl. Diamond Horseshoe), jonka ohjasi George Seaton päätähtenä Betty Grable.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clara Bow  | … |  Lou   |
|  Preston Foster  | … |  Nifty Miller   |
|  Richard Cromwell  | … |  Chris Miller   |
|  Herbert Mundin  | … |  Hap Spissel   |
|  James Gleason  | … |  Jerry   |
|  Minna Gombell  | … |  Carrie   |
|  Roger Imhof  | … |  Colonel Gowdy   |
|  Florence Roberts  | … |  Ma Benson   |
Aiheesta muualla

Hoop-La Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hoop-La TCM Movie Databasessa
Hooley Smith

Hooley Smith
Reginald ”Hooley” Smith (7. tammikuuta 1903 – 24. elokuuta 1963) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti ammattilaisena Ottawa Senatorsia, Montreal Maroonsia, Boston Bruinsia ja New York Americansia. Hän saavutti NHL-mestaruus Stanley Cupin kahdesti.
NHL-urallaan hän pelasi 715 runkosarjaottelua, joissa teki 200 maalia ja antoi 225 syöttöä (425 tehopistettä). Jäähyminuutteja kertyi 1 013.
Saavutuksia

1924 talviolympialaisissa kultaa
Montreal Maroonsin kapteeni 1932–1936
Hockey Hall of Fameen 1972
Aiheesta muualla

Hooley Smith The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Legends of Hockey/Hooley Smith
Hatzor HaGlilit

| Hatzor HaGlilit חָצוֹר הַגְּלִילִית |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 Hatzor HaGlilit
 Koordinaatit: 32°58′46″N, 35°32′36″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,17 km²
Väkiluku (2018):  9 165
 
 hatzorg.co.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hatzor HaGlilit (hepr. חָצוֹר הַגְּלִילִית‎ kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on kaupunki Korazimin tasangolla Israelin Pohjoisella hallintoalueella, Rosh Pinnan ja Safedin kaupunkien lähistöllä. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165.
Nimi

Hatzor HaGlilit (kirjaimellisesti "Galilean Hatzor") on saanut nimensä lähellä sijaitsevan Tel Hazorin eli muinaisen raamatullisen Hazorin kaupungin rauniokummun mukaan.
Maantiede

Hatzor HaGlilit sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galileassa Rosh Pinnan koillispuolella.
Historia

Nykyinen Hatzor HaGlilit sijaitsee historialliseen Hazorin kaupunkiin liitetyn rauniokummun eli Tel Hazorin eteläpuolella. Hatzor oli Raamatun mukaan kanaanilaisten ja myöhemmin israelilaisten Naftalin heimon kaupunki (Joos. 19:36) myöhäisellä pronssikaudella ja varhaisella rautakaudella. Assyrian kuningas Tiglatpileser III valloitti kaupungin vuonna 732 eaa. Asukkaat joutuivat pakkosiirtolaisuuteen ja kaupunki poltettiin maan tasalle.
Nykyisen kaupungin paikalle alettiin rakentaa asuntoja vuonna 1950 ja sen ensimmäiset asukkaat muuttivat paikalle vuonna 1953 Rosh Pinnan uusien siirtolaisten väliaikaiselta leiriltä. Ensimmäiset asukkaat olivat juutalaisia Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan maista. Taloudellinen tilanne oli etenkin alkuaikoina varsin huono ja monet paikalle tulleista siirtolaisista päätyivät muuttamaan muualle. Paikkakunta alkoi kuitenkin kasvaa talouden lopulta kohentuessa.
Talous

Hatzor HaGlilitiä ympäröi tuottoisa maatalousalue, joka saa vetensä Hulanlaakson alueelta. Kaupungissa on myös teollisuutta. Paikalta on myös hyvät yhteydet Safediin ja Kirjat Shmonaan. Paikallisten keskimääräiset tulotasot ovat kuitenkin olleet Israelin keskimääräistä alhaisemmat.
Väestö

Hatzor HaGlilitin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 9 165. Vuonna 2002 vastaava lukema oli 8 550, vuonna 1969 5 250 ja vuonna 1953 895.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hatzor HaGlilit Wikimedia Commonsissa
Näkymä kohti Hatzor HaGlilitia. Takana Hulanlaakso ja taustalla kohoava Hermonvuori.
Ilmari Takkala

Ilmari Takkala (30. elokuuta 1889 Karstula – 1967) oli suomalainen Karstulan Oinoskylässä asunut maanviljelijä ja majatalon pitäjä. Hän oli mukana suojeluskuntatoiminnassa ja oli 1930-luvun alussa yksi Lapuan liikkeen johtohenkilöitä.
Takkala oli jo 1900-luvun alussa mukana aktivistien salaisissa toimissa. Hän toi vuonna 1905 veljensä Oskarin kanssa salaa Pietarsaaresta aselaiva John Graftonin Suomeen tuomia Grafton-kiväärejä veljesten perustamalle Oinoskylän ja Vastingin ampumaseuralle. Ensimmäisen maailmansodan aikana Takkala osallistui jääkärivärväykseen toimien etappitien hoitajana. Syksyllä 1917 hän perusti Karstulan suojeluskunnan Vastingin-Kivijärven kyläosaston ja hankki osastolle 30 kivääriä Jyväskylästä.
Takkalan 40 miehen vahvuinen osasto osallistui Suomen sisällissodan aikana Jyväskylässä punaisten riisumiseen aseista ja sen jälkeen siirtyi Mäntyharjun rintamalle. Helmikuussa 1918 osasto liitettiin Jyväskylän pataljoonaan ja Takkala oli sitten konekiväärijoukkueen johtajana Vilppulan rintamalla ja Orivedellä osallistuen sitten Tampereen valtaukseen. Sodan päätyttyä Takkala osallistui miehineen valkoisten voitonparaatiin Helsingissä 16. toukokuuta 1918 ja he palasivat Karstulaan alkukesästä 1918 oltuaan vielä jonkin aikaa Viipurissa. Takkala ylennettiin reservin vänrikiksi toukokuun lopulla 1918 ja reservin luutnantiksi 1928.
Takkala oli Karstulassa mukana kunnalliselämässä ja suojeluskunnan toiminnassa. Hän osallistui valkoisten sankaripatsaan pystyttämiseen 1922, suojeluskuntatalo "Suojan" rakentamiseen 1931 sekä Otto von Fieandtin kivet-muistomerkin pystyttämiseen Karstulaan. 1930-luvun alussa Takkalan majatalo oli yksi Lapuan liikkeen kyyditysverkoston etappitaloista.
Mäntsälän kapinan aikana maaliskuun alussa 1932 Takkala kuului Jyväskylään kokoontuneiden kapinallisten esikuntaan. Turun hovioikeus tuomitsi hänet marraskuussa 1933 10 kuukaudeksi vankeuteen avunannosta kapinaan.  Korkein oikeus piti tuomion muuttamattomana huhtikuussa 1934 antamassaan päätöksessä. Huhtikuussa 1933 Vaasan hovioikeus tuomitsi Takkalan avunannosta maanviljelijä Nestori Saarimäen kyyditykseen 3 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Saarimäki oli kyyditetty 12. elokuuta 1930 Kauhajoelta Karstulan ja Nurmeksen kautta Venäjän rajalle.
Takkala piti Karstulassa Lotta-Kahvilaa vuosina 1933-1942. Vuonna 1938 hän rakennutti kotitilalleen Oinoskylään täysimittaisen ampumaradan. Jatkosodan alkuvaiheessa 1941-1942 Takkala palveli kapteenin arvoisena Sisä-Suomen sotilaspiirin esikunnassa.
Sotien jälkeen Takkala harrasti kotiseututyötä ja kansanperinteen keräystä. Hän keräsi Kansanvalistusseuran arkistoon satoja vanhoja loitsuja ja taikoja ja oli perustamassa Karstulan kotiseutumuseota vuonna 1954. Hän oli Karstulassa kunnanvaltuuston ja kunnallisten lautakuntien jäsenenä.
Aiheesta muualla

Ilmari Takkala katsoo kaappiinsa kodissaan Takkalan talossa Oinoskylällä, Matti Poutvaaran valokuva, Museovirasto, Kansatieteen kuvakokoelma
Hubschraubertransportgeschwader 64

| Hubschraubertransportgeschwader 64 (HTG 64) |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1. lokakuuta 1966 – 1. huhtikuuta 1994
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Aselajit:  ilmavoimat
Rooli:  taktiset ilmakuljetukset etsintä- ja pelastuspalvelu
Osa joukkoa:  Lufttransportkommando
Koko:  1975: 120 helikopteria 1994: 39 helikopteria
Tukikohta:  Ahlhornin lentotukikohta
Kalusto:  Bell UH-1D
Komentajat
Nykyinen komentaja:  eversti Hans-Otto Elger
Hubschraubertransportgeschwader 64 (HTG 64)  oli Saksan ilmavoimien helikopterilennosto, joka perustettiin vuonna 1966.
Historia

Lennosto perustettiin 22. syyskuuta 1966 annetun ilmavoimien käskyn No 292 mukaisesti 1. lokakuuta Pensingin lentotukikohdassa lähellä Landsbergiä, jolloin ilmavoimien kolme helikopterein varustettua etsintä- ja pelastuslaivuetta ja yhteyslentolaivuetta yhdistettiin. Lennostoon liitettiin myös osa ilmavoimien koulutuskeskus A:sta. 1. koulutus-, testaus- ja kuljetuslaivue oli Fürstenfeldbruckin lentotukikohdassa, 2. etsintä- ja pelastuslaivue oli Penzingin lentotukikohdassa ja 3. etsintä- ja pelastuslaivue oli Fassbergin lentotukikohdassa. Sen kalustona olivat Bristol Sycamore Br 71, Sikorsky H-13, Piasecki H-21 ja Sikorsky H-34 -helikopterit sekä yhteyskoneena Dornier Do 27. Toukokuussa 1968 lennostoon perustettiin Penzingissä 4. laivue. Vuodesta 1968 alkaen lennoston kalustoksi vaihtui Bell UH-1D -helikopterit korvaten kaikki muut tyypit.
Lennosto lakkautettiin ilmavoimien organisaatiomuutoksen  seurauksena 1. huhtikuuta 1994. Henkilöstö ja kalusto siirrettiin ilmavoimien muihin kuljetuslennostoihin. Osa henkilöstöstä ja kalustosta sijoitettiin Holzdorfin lentotukikohdassa olevaan Lufttransportgeschwader 62:aan. Lisäksi henkilöstöä siirrettiin Lufttransportgeschwader 63:een ja Flugbereitschaft des BMVg:hen.
Komentajat

Lennoston komentajina olivat:
eversti Johannes Neumann 1. lokakuuta 1966 - 30. syyskuuta 1973
eversti Rudolf Meyer 1. lokakuuta 1973 - 30. huhtikuuta 1975
eversti Max Dietrich 1. toukokuuta 1975 - 19. elokuuta 1981
eversti Werner Geissinger 21. elokuuta 1981 - 29. maaliskuuta 1984
eversti Jörg Rappke 1. huhtikuuta 1984 - 31. maaliskuuta 1990
eversti Hans-Otto Elger 1. huhtikuuta 1990 - 30. syyskuuta 1993
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hubschraubertransportgeschwader 64 Wikimedia Commonsissa
Ilhéu Raso

Ilhéu Raso
| --- | --- |
Sijainti:  Kap Verde
Saariryhmä:  Barlavento
Vesialue:  Atlantin valtameri 
Korkein kohta:  50  m 
Pinta-ala:  7 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ilhéu Raso tai Raso (vanh. Razo) on Barlaventon saariryhmään kuuluva asumaton saari Kap Verden saarivaltiossa Atlantin valtameressä. Saaren pinta-ala on 7 km². Se sijaitsee kaakkoon Brancon saarelta ja länteen São Nicolaun saarelta.
Saari tunnetaan rasonkiurusta, kotoperäisestä lintulajista jota ei esiinny missään muualla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilhéu Raso Wikimedia Commonsissa
Hugues-Bernard Maret

| Hugues-Bernard Maret |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 10. marraskuuta 1834–18. marraskuuta 1834  
Monarkki:  Ludvig Filip I
Edeltäjä:  Étienne Maurice Gérard
Seuraaja:  Édouard Mortier
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1763 Dijon, Ranska
Kuollut: 13. toukokuuta 1839 (76 vuotta) Pariisi, Ranska
Tiedot
 Nimikirjoitus
Hugues-Bernard Maret, Bassanon herttua (1. toukokuuta 1763 Dijon – 13. toukokuuta 1839 Pariisi) oli ranskalainen lehtimies, diplomaatti ja poliitikko. Hänellä oli Napoleonin vallan aikana tärkeä asema Ranskan hallituksessa.
Maret oli alkuperäiseltä koulutukseltaan lakimies. Ranskan vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 hän ryhtyi julkaisemaan Bulletin de l'Assemblée nationale -nimistä lehteä ja osallistui myös Le Moniteur Universelin perustamiseen. Hän kuului näkyviin feuillantteihin. Maret siirtyi 1792 diplomaatiksi, kun hänet nimitettiin Ranskan lähettilääksi Englantiin. Vuonna 1793 hänet nimitettiin suurlähettilääksi Napoliin, mutta matkalla asemapaikkaansa hän jäi itävaltalaisten vangiksi, ja vapautui vasta 1795. Napoleon Bonaparten kaapattua vallan Ranskassa vuonna 1799 Maret nimitettiin konsulaatin pääsihteeriksi. Hänestä tuli Napoleonin luotettu neuvonantaja ja keisarikunnan perustamisen jälkeen vuonna 1804 valtiosihteeri. Hän sai 1809 Bassanon herttuan arvon. Maret toimi huhtikuusta 1811 marraskuuhun 1813 Ranskan ulkoministerinä ja järjesti helmi–maaliskuussa 1812 Preussin ja Itävallan kanssa sopimukset, jotka mahdollistivat Napoleonin sotaretken Venäjälle. Vuonna 1813 hän oli myös sotaministerinä. Maret auttoi Napoleonia palaamaan Elbalta vuonna 1815 ja toimi sisäministerinä satapäiväisen keisarikunnan aikana.
Bourbonien palattua valtaan Maret oli maanpaossa vuoteen 1820. Kuninkaaksi tullut Ludvig Filip antoi hänelle vuonna 1831 päärinarvon ja nimitti hänet 10. marraskuuta 1834 pääministeriksi. Maret ei saanut hallitusta muodostettua, ja erosi jo kahdeksan päivän kuluttua.
Maret oli vuodesta 1803 Ranskan akatemian ja vuodesta 1832 Académie des sciences morales et politiques -akatemian jäsen.
Aiheesta muualla

Hugues-Bernard Maret (ranskaksi) Académie française
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Jean François de Saint-Lambert | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 10 1803-1816 | Seuraaja: Joseph Henri Joachim Lainé |
Isac von Krusenstierna

Isac von Krusenstierna vuonna 2023.
Isac von Krusenstierna (s. 14. tammikuuta 1998) on ruotsalainen suunnistaja. Doksyn MM-kilpailuissa 2021 von Krusenstierna voitti sprintin maailmanmestaruuden. Viron EM-kilpailuissa 2022 hän oli Ruotsin toiseksi tulleessa viestijoukkueessa.
Juniorien MM-kilpailuissa von Krusenstierna on saavuttanut kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.