stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maja Wasander
Henkilöhistoria

Hjeltin isä oli professori Hjalmar Hjelt ja äiti Hedvig Forsblom. Hänellä oli ottolapsi Ingmar. Hjelt tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui filosofian maisteriksi 1910. Filosofian lisensiaatiksi hän valmistui Åbo Akademista 1930 ja väitteli 1948. Hän opiskeli psykologiaa muun muassa Saksassa, ja hän oli merkittävä soveltavan psykologian pioneeri Suomessa. Hjelt työskenteli 1922–1927 työntekijöiden valintatestejä suorittaneessa Valtionrautateiden psykoteknillisessä laboratoriossa ja myöhemmin muun muassa Åbo Akademin sovelletun sielutieteen dosenttina vuodesta 1947. Hän toimi myös opettajana ja ammatinvalinnanohjaajana muun muassa Turussa, Inkoossa ja Helsingissä.
Uransa alkuvuosina Hjelt toimi opettajana Porvoossa ja Turussa.
Teokset > Omalla nimellä

Två kombinationstests, tillämpande på finländska skolbarn. Finska Vetenskaps-Societeten, Helsingfors 1930 (väitöskirja).
Praktisk psykologi i samhällslivet. Söderström, Helsingfors 1938.
Lannistumaton: Maikki Fribergin elämäkerta. Ruotsinkielisestä käsikirjoituksesta suomentanut Tyyni Tuulio. Gummerus 1945.
Teokset > Lastenkirjoja nimellä Maja Wasander

I tonåren. Schildt, Helsingfors 1918.
Lyckliga år: En berättelse om Gunnel och hennes syskon. Söderström, Lovisa 1919.
Klosterliv. Söderström, Helsingfors 1935.
I solskenet. Söderström, Helsingfors 1936.
Mallorean taru

Mallorean taru on David Eddingsin kirjoittama fantasiakirjasarja, joka on jatkoa Belgarionin tarulle. Sarjan kirjat on suomentanut Tarmo Haarala.
Sarjan osat

Lännen vartijat (engl. Guardians of the Weston) on sarjan ensimmäinen osa. Kirja ilmestyi 1987 ja se suomennettiin 1994. Kartat on piirtänyt Shelly Shapiro.
Murgojen kuningas (engl. King of the Murgos) ilmestyi 1988 ja se suomennettiin 1994.
Karandan paholaisherra (engl. Demon Lord of Karanda) ilmestyi 1988 ja se suomennettiin 1995.
Darshivan velhotar (engl. Sorceress of Darshiva) ilmestyi 1989 ja se suomennettiin 1995.
Kellin näkijätär (engl. The Seeress of Kell) on sarjan viimeinen osa. Kirja ilmestyi 1991 ja se suomennettiin 1995.
Aiheesta muualla

Vesa Lehtinen: Lännen vartijat & Murgojen kuningas. Aikakone 3/1995.
Matti Väisänen

Matti Väisänen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Matti Väisänen (1887–1939), poliitikko (SSTP) ja ammattiyhdistysjohtaja
Matti Väisänen (1890–1973), kauppias, tehtailija ja talousneuvos
Matti Väisänen (s. 1934), teologi ja Missionsprovinsin piispa
Matti Väisänen (s. 1945), jääkiekkovaikuttaja ja -valmentaja ja jääkiekkoilija
Matti Väisänen (s. 1948), hiihtosuunnistaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Matti Väisänen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Margot Boer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Margot Boer vuonna 2009  |  Margot Boer vuonna 2009  |  Margot Boer vuonna 2009  |  |
Maa:  Alankomaat
Naisten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | 500 m |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | 1 000 m |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Vancouver 2009 | 1 000 m |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2012 | 1 000 m |  |
| Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  | Sprinttereiden MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2011 | yhteispisteet |  |
Margot Boer (s. 7. elokuuta 1985 Woubrugge) on alankomaalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti. Boer on 182 senttimetriä pitkä, painaa 72 kilogrammaa ja edustaa Control-seuraa.
Boer on kilpaillut pikaluistelun maailmancupissa kaudesta 2004-2005 asti. Hän on saavuttanut kaksi voittoa kaudella 2008-2009. Kakkossijoja Boer on saavuttanut 15 ja kolmossijoja 13 kappaletta.
Boer on osallistunut kaksiin talviolympialaisiin, vuosina 2010 ja 2014. Vuoden 2014 kilpailuista Sotšista Boer saavutti kaksi pronssia, 500 ja 1 000 metriltä.
Boer on osallistunut 16 kertaa MM-kilpailuihin, kymmenen kertaa matkakohtaisiin MM-kilpailuihin ja kuusi kertaa sprinttereiden MM-kilpailuihin. Matkakohtaisista MM-kilpailuista Boerilla on kaksi pronssia 1 000 metriltä vuosilta 2009 ja 2012 ja sprinttereiden MM-kilpailuista yksi pronssi vuodelta 2011.
Käännös suomeksi
Maurice Paul Delorme

Maurice Paul Delorme (20. marraskuuta 1919 Lyon – 27. joulukuuta 2012) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Lyon(-Vienne)n arkkihiippakuntaan 11. lokakuuta 1942 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ottociumin titulaaripiispaksi 2. lokakuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alexandre-Charles-Albert-Joseph Renard, jota avustivat Alfred-Jean-Félix Ancel ja Michel-Louis Vial.
Delorme jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 1994.
Marco Borriello

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Marco Borriello
Syntymäaika: 18. kesäkuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Napoli, Italia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 senttimetriä
Junioriseurat
: AC Milan
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001 2001–02 2002–2007 2003 2004–2005 2005–2006 2006 2007–2008 2008–2010 2010– 2012– | → Triestina (laina) → Treviso (laina) AC Milan → Empoli FC (laina) → Reggina (laina) → Sampdoria (laina) → Treviso (laina) Genoa CFC AC Milan AS Roma → Juventus (laina) | 9 (1) 27 (10) 17 (1) 12 (1) 30 (2) 11 (2) 20 (5) 35 (19) 37 (15) 41 (11) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2001-2003 2008 | Italia U-21  Italia | 12 (6) 7 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. tammikuuta 2012.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. tammikuuta 2012.
Marco Borriello (s. 18. kesäkuuta 1982 Napoli, Italia) on italialainen jalkapalloilija, joka on edustanut useita italialaisseuroja, muun muassa Milania, Genoaa ja Romaa. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Kesästä 2007 lähtien Genoassa pelannut Borriello on urallaan pelannut myös Triestinassa, Trevisossa, AC Milanissa, Empolissa, Regginassa, Sampdoriassa ja Romassa.
Marraskuussa 2006 edustaessaan AC Milania Borriello antoi positiivisen dopingnäytteen AS Roma -ottelun jälkeen. Hänelle langetettiin kolmen kuukauden pelikielto, joka alkoi 21. joulukuuta 2006.
Tammikuussa 2012 Borriello siirtyi AS Romasta lainalle Juventukseen. Kauden jälkeen Juventuksella on mahdollisuus ostaa Borriello seuraan kahdeksalla miljoonalla eurolla.
Aiheesta muualla

Marco Borriello Football.it -sivustolla
Marco Borriello figc.it -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Marco Borriello Serie A:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Buffon |
2 Panucci |
3 Grosso |
4 Chiellini |
5 Gamberini |
6 Barzagli |
7 Del Piero |
8 Gattuso |
9 Toni |
10 De Rossi |
11 Di Natale |
12 Borriello |
13 Ambrosini |
14 Amelia |
15 Quagliarella |
16 Camoranesi |
17 De Sanctis |
18 Cassano |
19 Zambrotta |
20 Perrotta |
21 Pirlo |
22 Aquilani |
23 Materazzi |
Valmentaja Donadoni
Maurice Piat

Maurice Piat (s. 19. heinäkuuta 1941 Moka) on mauritiuslainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin spiritaanien papiksi 2. elokuuta 1970 ja nimitettiin Port-Louisin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 21. tammikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean Margéot, jota avustivat Gilbert Guillaume Marie-Jean Aubry ja Alphonsus Mathias. Piatista tuli Port-Louisin piispa 15. helmikuuta 1993.
Maurice Piot

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | Säilä, joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Monte Carlo 1950 | Säilä, joukkuekilpailu |  |
Maurice Fernand Piot (14. heinäkuuta 1912 Saint-Quentin – 22. toukokuuta 1996 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija ja olympiamitalisti.
Piot oli voittamassa hopeaa MM-kilpailuissa 1950 säilän joukkuekilpailusta ja sai samasta lajista olympiapronssia Helsingin kisoissa 1952. Hän oli olympiamitalin voittaessaan 40-vuotias. Myös Mauricen setä Jean oli miekkailija.
Madeirankeiju

| Madeirankeiju |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Ulappakeijut Hydrobatidae
Suku::  Ulappakeijut Hydrobates
Laji::  castro
Kaksiosainen nimi
 Hydrobates castro  (E.W.V.Harcourt, 1851) 

Katso myös
   Madeirankeiju Wikispeciesissä   Madeirankeiju Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Madeirankeiju (Hydrobates castro) on ulappakeijujen heimoon kuuluva lintulaji, jota tavataan Atlantilla ja Tyynellämerellä. Lajin nimesi Edward William Vernon Harcourt vuonna 1851.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 20 cm, siipien kärkiväli 43–46 cm ja paino 44–49 g. Olemukseltaan se muistuttaa suuresti myrskykeijua, eroina hieman erimuotoinen valkoinen yläperä ja vielä syvempään haaroittunut pyrstö. Sukupuolet ovat samannäköisiä.
Esiintyminen

Madeirankeiju pesii Atlantin ja Tyynenmeren lämpimän vyöhykkeen saarilla, kuten Madeiralla, Azoreilla, Kanariansaarilla, Selvagenssaarilla, Kap Verdellä, Ascensionilla, Saint Helenalla, Galápagossaarilla, Japanin itärannikolla ja Havaijilla. Mahdollisesti se pesii myös São Tomélla. Maailmanpopulaation koko on 20 000–200 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Madeirankeiju on tavattu kerran Suomessa, 19. tammikuuta 1993 Suonenjoella.[lähde? ]
Elinympäristö

Lajin elinympäristöä ovat louhikkoiset kalliosaaret.
Lisääntyminen

Madeirankeijut pesivät suurina yhdyskuntina kallion- ja kivenkoloissa lähellä vesirajaa. Naaras munii yhden valkoisen munan. Haudonta-aika on 38–42 päivää ja molemmat hautovat vuorollaan 2–6 päivän välein. Poikanen on lentokykyinen 68–73 päivän ikäisenä. Emot käyvät pesällä vain yöllä eivätkä mielellään edes kirkkaalla kuutamolla, sillä siten ne välttävät lokkien ja kihujen ryöstelyn.
Azoreilla on havaittu madeirankeijujen pesivän kahdesti vuodessa, ensin kesä-heinäkuussa ja myöhemmin marras-joulukuussa. Tarkkojen tutkimusten perusteella on esitetty, että kesä- ja talvipesijät ovat eri lintuja, sillä muna on talvella selvästi suurempi, ja kesäpesijät ovat massaltaan 10 prosenttia kevyempiä ja niillä on keskimäärin pidemmät siivet ja pyrstö kuin talvipesijöillä. Talvipesintä on mahdollisesti sopeutuma siihen, että merivirrat tuovat alueelle talvella runsaasti ravintoa, eikä poikasten ravinnonsaanti ole populaatiota rajoittava tekijä. Toistaiseksi on avoin kysymys, pesivätkö talvipesijät kesällä jossakin muualla.
Ravinto

Madeirankeijut syövät merenpinnalle nousevaa planktonia, kuten äyriäisiä, pieniä mustekaloja ja muita pieniä selkärangattomia sekä kaloja ja myös raatoja.
Muna.
Matti Hyvönen (opettaja)

Matti Hyvönen (30. marraskuuta 1882 Sortavalan maalaiskunta – 1958) oli suomalainen kansakoulunopettaja, puutarhaviljelijä ja puutarhakirjojen tekijä.
Hyvösen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Hyvönen ja Leena Laasonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1910. Hyvönen opiskeli Ruotsissa 1904–1906 ja Mecklenburgissa 1912–1913.
Hyvönen oli kansakoulunopettajana Säkkijärvellä 1910–1917 ja Viipurissa vuodesta 1919 alkaen. Puutarhaviljelijänä hän toimi vuodesta 1917 alkaen.
Matti Hyvönen oli naimisissa vuodesta 1916 Aino Santapukin kanssa.
Julkaisuja

Nimellä M. Hyvönen:
Koulupuutarha. Otava 1913, 2. uud. painos nimellä Koulupuutarha sen tarkoitus, järjestely ja perustaminen. Otava 1922
Kotipuutarhuri : käytännöllinen opas keittiökasvien, hedelmä- ja marjakasvien hoitajille. Otava 1914, 4. painos 1929
Nuorten puutarhakirja : oppi- ja lukukirja kouluja ja koteja varten. Otava 1914, 2. painos 1918, 3. painos 1926
Mansikanviljelys : kuvitettu käsikirja. Otava 1927
Markku Mäenpää

Johan Markku Mäenpää (25. huhtikuuta 1871 Kylmäkoski – 7. toukokuuta 1941 Perniö) oli suomalainen maanviljelijä, opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Mäenpään vanhemmat olivat tilallinen Kustaa Mäenpää ja Elisabet Pusa ja puoliso 1900–1929 meijeri- ja karjanhoitokoulun opettaja Elin Augusta Ringdahl. Mäenpää tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta vuonna 1892 ja valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1898. Hän työskenteli ensin Ruovedellä maanviljelysneuvos Alexander Aminoffin omistamalla Pekkalan tilalla, jossa oli myös meijeri- ja karjakkokoulu, mutta siirtyi jo vuonna 1899 maanviljelysneuvos Arthur Hildénin Ikaalisiin perustaman maamies- ja maanviljelyskoulun opettajaksi ja pehtoriksi. Vuonna 1902 hän siirtyi Ernst Fabritiuksen Lapinjärvelle perustamaan Latokartanon maanviljelyskouluun ja sieltä vuonna 1905 Kajaaniin Seppälän maamies- ja karjakkokoulun opettajaksi.
Vuonna 1908 Mäenpäästä tuli vasta perustetun Salon maamieskoulun johtaja. Koulun siirryttyä Perniön Pohjankartoon Mäenpää hankki sieltä itselleen myös maatilan. Vuonna 1917 maanviljelyskouluksi muuttuneen oppilaitoksen johtajana hän toimi yhteensä yli 30 vuotta. Vuonna 1935 maanviljelysneuvoksen arvonimen saanella Mäenpäällä oli työnsä ohella useita luottamustehtäviä.  Myös hänen pojastaan Olavi Mäenpäästä tuli maanviljelysneuvos, joka lisäksi jatkoi isänsä työtä Salon maanviljelyskoulun johtajana.
Markku Moilanen

Markku Moilanen (s. 1961) on suomalainen tekniikan tohtori ja yritysjohtaja. Hänet nimitettiin huhtikuussa 2023 Enston toimitusjohtajaksi. Moilanen aloittaa tehtävässään 1. kesäkuuta 2023.
Moilanen valmistui tietoliikennetekniikan diplomi-insinööriksi vuonna 2002, jolloin hän toimi Fortumilla asiakaspalvelujohtajana. Moilanen oli jo opiskeluaikanaan vuonna 1987 aloittanut data-analyysitalo SAS Institutella ja työskenteli siellä viime vaiheessa konsultointipäällikkönä ja myyntijohtajana, kunnes siirtyi vuonna 2000 Fortumille. Hän jatkoi työn ohessa opintoja Teknillisessä korkeakoulussa tuotantotalouden laitoksella ja väitteli tohtoriksi vuonna 2009 strategisesta johtamisesta. Moilanen oli vuonna 2007 siirtynyt tanskalaisen suunnittelu- ja konsultointiyritys Ramboll Finland Oy:n toimitusjohtajaksi. Vuonna 2015 hän siirtyi Rambollin konsernijohtoon vastaamaan tytäryhtiöiden operatiivisesta johtamisesta ja kehittämisestä Pohjoismaissa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Moilanen nimitettiin joulukuussa 2020 YIT Oyj:n toimitusjohtajaksi. Hän jätti toimitusjohtajan tehtävän marraskuussa 2022 ja toimi neuvonantajana vuoden 2022 loppuun.
Markku Myllykangas (kenraali)

| Markku Myllykangas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1961 (ikä 63) Kankaanpää
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1985–2021
Komentajuudet:  Tykistöprikaati 2009–2012
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Kunniamerkit:  SL K sotilasansiomitali
Ylennykset:  eversti 2008 prikaatikenraali 2013 kenraalimajuri 2017
Markku Johannes Myllykangas (s. 15. heinäkuuta 1961 Kankaanpää) on suomalainen kenraalimajuri evp. Hän toimi urallaan viimeiseksi Maavoimien esikunnan esikuntapäällikkönä vuosina 2017–2021.
Myllykangas suoritti Kadettikoulun vuosina 1982–1985. Hän toimi uransa aikana muun muassa reserviupseerikurssin johtajana Reserviupseerikoulussa 2002–2003, Tykistöprikaatin komentajana 2009–2012, Maavoimien esikunnan suunnittelupäällikkönä 2012–2013 ja Pääesikunnan valmiuspäällikkönä 2013–2017.
Myllykangas eläköityi reserviin 1.8.2021.
Matti Hara

Matti Juhani Hara (s. 26. toukokuuta 1936) on suomalainen eläkkeellä oleva radiotoimittaja ja valtiotieteen maisteri. Hän vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Helsingin Oulunkylässä ja asuu nykyisin Helsingin Kivikossa
Hara vammautui pysyvästi 29.1.1958, kun hän oli varusmiehenä lentoupseerikurssilla (LntUk 29) Ilmasotakoulussa Kauhavalla. Toipilaana oli Ilennonvarmennusaliupseerina (1958–1961) ja kaslistina (1961–1963) Ilmavpimien esikunnassa, josta siirtyi Yleisradion palvelukseen. Hän oli Nuorten radion toimituspäällikkönä (1.6.1963–31.12.1974) ja erikoistoimittajana Radio Suomen ajankohtaisohjelmissa (1.1.1975–1.6.1999)). Hara on tullut tunnetuksi puolustusvoimien paraatien, itsenäisyyspäivien lipunnostojen ja valtiollisten hautajaisten selostajana.  Hara on Liputusyhdistys Siniristi ry:n Vuoden 2001 liputtaja.
Teoksia

Yleisradion kehitysteoriasta radion puheohjelmistojen aihepiirien yleiskartoitukseen : 1960-luvun kehitystä kuvaava teoreettis-empiirinen tarkastelu, Helsingin yliopiston pro gradu-työ. Yleisradio Sarja B 1975,7. Yleisradio, Helsinki 1975
Menstadin yhteenotto

Menstadin yhteenotto tapahtui 8. kesäkuuta 1931 Norjan Skienissä työläisten ja valtion järjestysvoimien välillä. Osana laajempaa suuren laman aiheuttamaa työmarkkinakonfliktia Norsk Hydro oli asettanut työntekijänsä työsulkuun ja palkannut ulkopuolista työvoimaa ilman työehtosopimusta. Työntekijäpuoli piti näitä rikkureina, ja parituhatta mielenosoittajaa marssi Norsk Hydron satamavarastolle, jossa heitä oli vastassa noin sata poliisia. Syntyi tappelu, ja paikalle lähetettiin sotilaita Oslosta sekä neljä sotalaivaston alusta. Yhteenotossa loukkaantui kolme poliisia, yksi heistä menetti toisen silmänsä. Väkivaltaisuudet herättivät suurta huomiota ja pelkoa vallankumouksesta. Työväenliikkeen enemmistö oli kuitenkin maltillista, ja työmarkkinakonflikti saatiin lopulta ratkaistua neuvotteluteitse saman vuoden syksynä. Menstadin yhteenotosta tuomittiin kaksi henkilöä sakkoihin ja 20 enimmillään kymmenen kuukauden vankeustuomioon.
Matylda Matoušková

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Moskova 1958 | joukkuekilpailu |  |
Matylda Růžičková (o.s. Šínová, ent. Matoušková, s. 29. maaliskuuta 1933 Brno) on Tšekkoslovakiaa edustanut, kilpauransa päättänyt telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Matoušková saavutti joukkuekilpailusta olympiahopeaa Roomassa 1960 ja olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän kilpaili myös Melbournen kesäolympialaisissa 1956 missä oli joukkuekilpailussa viides. Yhteisvoimistelussa Matoušková sijoittui Tšekkoslovakian joukkueessa Helsingissä kuudenneksi ja Melbournessa seitsemänneksi. MM-kilpailuissa Matoušková saavutti joukkuekilpailun hopeaa Moskovassa 1958. Hän avioitui sittemmin telinevoimistelun olympiamitalisti Zdeněk Růžičkan kanssa.
Matti Hannus

Matti Hannus (18. joulukuuta 1947 Oulu) on suomalainen kirjailija ja toimittaja. Hän on Juoksija-lehden toimittaja. Hannus on palkittu Vuoden urheilukirja -palkinnolla vuosina 1976, 1996, 1999 ja 2006.
Hannus on kirjoittanut urheilusta 30 kirjaa, muun muassa Pertti Sankilammesta kirjan Voitin elämän. Kirja on Suomen vammaisliikunnan ensimmäinen elämäkertateos. Urheilun ohella se kirjaa merkittävällä tavalla myös invalidityön ja Kempeleen kunnan historiaa.
Teoksia

Montreal olympiakirja, Mark Shearmanin kanssa (1976)
Moskova olympiakirja, Mark Shearmanin kanssa (1980)
Yleisurheilu : tuhat tähteä (1983)
Flying Finns (1988)
Flying Finns: Story of the Great Tradition of Finnish Distance Running and Cross Country Skiing (1990)
Voitin elämän : Pertti Sankilammen kunnian latu (1994)
Urheilu 2000, Antti O. Arposen ja Antero Raevuoren kanssa (1996)
Kultaiset kentät : Suomen yleisurheilun vuosisata (1999)
Martti Jukola : suomalaisen urheilun suuri tulkki, Antti O. Arposen ja Juha Kanervan kanssa
Maailman paras maaottelu : Suomi-Ruotsi 75 vuotta (2000)
Kalevan Kisat, Kalevan Malja : vuosisata yleisurheilun Suomen mestaruuksia, Matti Laitisen ja Seppo Martiskaisen kanssa (2002)
Suomi voittoon – kansa liikkumaan : Suomen Urheiluliiton 100-v. historia, toim. (2006)
Olaveihin Suomi luotti : mestarimailerit Salonen, Vuorisalo, Salsola (2009)
Menseki

Menseki eli japanilainen numerosokkelo (jap. 面積迷路, mensekimeiro, ’pinta-alalabyrintti’) on geometrinen pulmatehtävä, jossa tarvitaan matemaattis-loogista päättelykykyä.
Pelissä on tavoitteena päätellä suorakulmion pinta-ala tai sivun pituus annettuja mittoja sekä päässälaskutaitoa hyödyntäen. Mensekit ovat suosittuja japanissa, ja pulmakirjoja on jo julkaistu suomeksikin.
Mensuraalinotaatio

Esimerkki mensuraalinotaatiosta 1200-luvulla sävelletystä motetista ”Mout me fu grief – Robins m'aimme – Portare”.
Mensuraalinotaatio eli mensuraalinuottikirjoitus (lat. mensura 'mitta') osoittaa musiikin rytmiä nuottien aika-arvoilla. Se otettiin käyttöön vuonna 1250. Järjestelmä oli käytössä 1200–1600-luvulla, ja se on nykyisen viivastonotaation edeltäjä.
Matkalla perille

| Matkalla Perille Plutonium 74 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 12. kesäkuuta 2020
 Levy-yhtiö: Stupido
Listasijoitukset
  44.
Plutonium 74:n muut julkaisut
| Peittoalueen ulkopuolella 2008 | Matkalla Perille 2020 |   |
Matkalla perille on Plutonium 74:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 12. kesäkuuta 2020 levymerkillä Stupido Records.
Kappaleet

Päättärillä – 4.07
Jonotusmusa – 5.20
Aleksis Kiven kadulla – 3.46
Kahden tähden cowboytarina – 3.24
Jäähai – 4.48
Grönlannin Raato & Sakka – 4.28
Muistatko tämän laulun? – 5.01
Mäkelänkadun maraton – 5.44
Loppusuora – 8.02
Seitsemän vuoden välein – 6.24
Pertin hokkarit – 4.48
Leena-Ellin karavelli – 5.15
Arvostelut

Desibeli.net:
Kulttuuritoimitus:
Soundi:
Matvei Mitškov

| Matvei Mitškov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. joulukuuta 2004 (ikä 19) Perm, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  67 kg
Seura
Seura:  Philadelphia Flyers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  SKA Pietari (KHL) HK Sotši (KHL)
NHL-varaus:  7. varaus, 2023 Philadelphia Flyers
Matvei Andrejevitš Mitškov (ven. Матвей Андреевич Мичков; s. 9. joulukuuta 2004 Perm, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään vuoden 2023 varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana ja häntä pidetään yleisesti yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista jääkiekkoilijoista.  Erityisesti maalintekotaidostaan tunnettu Mitškov on pelannut vakuuttavasti muun muassa Venäjän nuorten maajoukkueessa.
Martigny

| Martigny |
| --- | --- |

 vaakuna
 Martigny
 Koordinaatit: 46°6′N, 7°4′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Valais
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,97 km²
Korkeus:  471 m
Väkiluku (joulukuu 2011):  16 345
 – Väestötiheys:  655 as./km²
 
 www.martigny.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Martigny (saks. Martinach, lat. Octodurum, myös ransk. Octodure) on vanha sveitsiläinen kaupunki Valais'n kantonin ranskankielisessä osassa. Martigny sijaitsee lähellä Sveitsin, Italian ja Ranskan rajojen risteyskohtaa. Martignyssä oli vuoden 2011 lopulla 16 345 asukasta. Martignyn seutu on tunnettu monista hiihtokeskuksistaan. Martigny on myös samannimisen hallintoalueen keskuspaikka.
Maantiede

Maantieteellisesti kaupunki on Rhônen laakson mutkakohdassa, jossa Drance-joki laskee Rhôneen ja jossa Rhône kääntyy pohjoiseen kohti Genevejärveä. Kaupungin pohjoispuolella sijaitsevat Bernin Alpit, kaakkoispuolella levittäytyvät Valais'n Alpit, eteläpuolella on Mont Blancin massiivi ja Chablaisin Alpit ovat kaupungin länsipuolella.
Liikenne

Rhônen laaksoa seuraava eurooppatie E62 (Autobahn A9, valtatie N9), Alppien yli Italiaan vievä eurooppatie 27 (valtatie N21) sekä pienempi tie Col de la Forclaz -solan yli Ranskaan kulkevat Martignyn kautta. Martigny on SBB-CFF-FFS:n Geneve-Brig-pääradan varrella. Lisäksi Martignystä on RegionAlps-yhtiön  junayhteydet vuorille Le Châbleen ja Orsiéresiin sekä Genevenjärven kaakkoisrannalle, Ranskan rajalle St. Gindolphiin. TMR-yhtiön  junat kulkevat Ranskaan, Chamonix'hin. Martignystä lähtee myös yhteensä kymmenkunta linja-autoreittiä lähikyliin ja kaupunkeihin sekä Italian puolelle, Ison Sankt Bernhardin solan yli Aostaan . Lähimmät kansainväliset lentokentät ovat Sionissa, Genevessä ja Bernissä.