stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Plessisville

| Plessisville |
| --- | --- |
 Plessisvillen kaupungintalo.
 vaakuna
 Plessisville
 Koordinaatit: 46°13′10″N, 71°46′20″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Perustettu:  27 huhtikuuta 1855
Pinta-ala:  
 – Maa:  4,40 km²
Väkiluku (2016):  6 551
 – Väestötiheys:  1 490,3 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
 
 www.ville.plessisville.qc.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Plessisville on Centre-du-Québecin (Bois-Francsin) hallinnollisella alueella keskisessä Quebecissä, Kanadassa sijaitseva, samannimisen kirkkopitäjän maantieteellisesti kokonaan ympäröimä kaupunki. Se on l’Érablen aluekunnan hallinnollinen keskus. Kaupungissa asui vuonna 2016 yhteenä 6 551 henkeä.
Kaupunki sijaitsee Quebec Route 116 ja 165 ‑teiden varrella, 185 kilometrin päässä Montrealista ja 95 kilometrin päässä Quebecistä. Plessisville tunnetaan lempinimellä ”Maailman vaahterapääkaupunki”; se on isännöinyt vuosittain huhtikuussa järjestettävää Maple Festival (”Vaahterafestivaali”) ‑tapahtumaa vuodesta 1958.
Se on Québecin vaahterasiirapin tuottajien osuuskunnan kotipaikka ja Institut québécois de l’érable (Quebecin vaahterainstituutti) ‑järjestöllä on siellä päämajansa.Vaahterasiirapin ja muiden vaahteratuotteiden valmistus on kaupungissa ja sen ympäristössä merkittävä teollisuudenala; jopa l’Érablen aluekunta on saanut siitä nimensä (ranskan kielen sana ”érable” on merkitykseltään ’vaahtera’). Plessisvillen motto on Meliora paramus (”Me järjestämme asiat paremmin”).
Historia

Seudun ensimmäinen vakinainen asukas oli sinne vuonna 1835 muuttanut Jean-Baptiste Lafond. Aluksi asutus tunnettiin nimellä Somerset; vuonna 1855 kylän viralliseksi nimeksi vahvistettiin Plessisville tuolloin Quebecin 11. piispana toimineen Monseigneur Joseph-Octave Plessis’n kunniaksi.
Tunnettuja plessisvilleläisiä

Denis Blondin, antropologi
Pierre Bourque, saksofonisti
William Deslauriers, laulaja
Claude Forand, kirjailija
Pierre-Andre Fournier, katolisen kirkon arkkipiispa
Normand Rousseau, kirjailija
François-Théodore Savoie, liberaalipuolueen kansanedustaja ja ylähuoneen jäsen
Plouharnel

| Plouharnel (Plouharnel) |
| --- | --- |
 Notre-Dame-des-Fleurs’n kappeli
 Plouharnel
 Koordinaatit: 47°35′56″N, 3°06′41″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Morbihan
Arrondissementti:  Lorient
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,3 km²
Väkiluku (2018):  2 184 
 – Väestötiheys:  119 as./km²
Kunnan numero:  56168
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Plouharnel (bretoniksi Plouharnel) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Quiberoninlahden rannalla, noin 34 kilometriä Lorientin kaupungista kaakkoon.
Plouharnel on suosittu merenrantakohde, joka on erityisesti surffaajien suosiossa. Kunnan alueella on 10 kilometriä hiekkarantoja.
Kunnan alueella on runsaasti esihistoriallisia megaliitteja.
Crucunon dolmen.
22:sta menhiristä koostuva “Crucunon nelikulmio”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plouharnel Wikimedia Commonsissa
Pietilä (Järvenpää)

| Pietilä |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Pietilä korostettuna.
Kaupunki:  Järvenpää
Suuralue:  Koilliset kaupunginosat
Kaupunginosa nro:  14 
Väkiluku:  1 577 (31.12.2014)
Pietilä on Järvenpään 14. kaupunginosa. Se sijaitsee Lahdenväylän länsipuolella, kaupungin keskustasta koilliseen. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 1 577 ihmistä. Pietilän naapurikaupunginosia ovat Nummenkylä, Peltola, Isokytö ja Haarajoki. Pohjoisessa Pietilää rajaa vielä Tuusulan kunta.
Asutus

Pietilän asutus koostuu tiheään rakennetuista omakotitaloista. Alueella ei ole kerrostaloja.[lähde? ]
Palvelut

Pietilässä on suhteellisen vähän palveluita verrattuna muihin Järvenpään kaupunginosiin. Kaupunginosassa ei ole koulua, joten useimmat alakouluikäiset lapset käyvät Mankalan koulua. Pietilässä sijaitsee Alepa-lähikauppa. Haarajoen rautatieasema on kävelymatkan päässä idässä.
Plougonvelin

| Plougonvelin (Plougonvelen) |
| --- | --- |
 Saint-Mathieun majakka sekä luostarin rauniot
 vaakuna
 Plougonvelin
 Koordinaatit: 48°20′26″N, 4°43′06″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Finistère
Arrondissementti:  Brest
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,7 km²
Väkiluku (2017):  4 174 
 – Väestötiheys:  223 as./km²
Kunnan numero:  29190
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Plougonvelin (bretoniksi Plougonvelen) on kunta läntisessä Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Iroisemeren rannikolla.
Kunnan alueella sijaitsee jyrkkäkallioinen niemimaan kärki Pointe Saint-Mathieu. Legendan mukaan Saint Tanguy perusti luostarin niemimaan kärkeen 500-luvulla. Hänen tarkoituksensa oli säilyttää siellä apostoli Matteuksen pyhäinjäännöksiä. Bro-Léonin kauppiaat olivat aikaisemmin tuoneet apostolin ruumiin tälle paikalle, ja ihme oli pelastanut heidät hukkumiselta. Nykyään paikalla on romaanisen luostarin rauniot. Raunioiden viereen on rakennettu Pointe Saint-Mathieun majakka. Lähettyvilla on myös kaksi menhiriä, joissa on poikkeuksellisesti ristit kivien päällä. Kiviä kutsutaan nimellä Gibet des moines.
Pointe Saint-Mathieusta rannikkoa pitkin itään mennessä on Vaubanin rakennuttama linnake Fort de Bertheaume.
Gibet des moines
Fort de Bertheaume
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plougonvelin Wikimedia Commonsissa
Perttu Puro

Perttu Puro (s. 1971) on Tradekan toimitusjohtaja. Puro on työskennellyt Tradekan toimitusjohtajana vuodesta 2012 alkaen, jota ennen hän oli vuosina 2007–2013 osuuskunnan hallintojohtaja.
SDP:läinen Puro toimi vuosina 2005–2007 liikenne- ja viestintäministerien Leena Luhtasen ja Susanna Huovisen valtiosihteerinä. Aiemmin hän toimi liikenne- ja viestintäministerin erityisavustajana, oikeusministeri Johannes Koskisen erityisavustajana ja SDP:n eduskuntaryhmän sihteerinä.
Puro valmistui vuonna 1996 valtiotieteiden maisteriksi ja vuonna 1999 oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta.
Yksityiselämä

Puro on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Hänen isänsä on muun muassa Ilmarisen toimitusjohtajana ja sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikkönä työskennellyt Kari Puro.
Psykopompos

Kharonin, unen, yön ja Morfeuksen pursi Luca Giordanon maalaus, 1684-1686.
Psykopompos (kreik. ψυχοπομπός ’sielujen opas’) tarkoittaa useissa uskonnoissa erityistä henkistä olentoa, joka ohjaa vainajaa tuonpuoleiseen. Psykopomposten tehtävänä ei ole tuomita kuollutta vaan ainoastaan turvata matka.
Psykopompokset on usein samastettu hevosiin, korppeihin, koiriin, variksiin, pöllöihin, varpusiin, hirviin ja delfiineihin. Jungilaisessa psykologiassa psykopompos on välittäjä tietoisuuden ja alitajunnan välillä. Unissa se voidaan nähdä viisaana miehenä (tai naisena) tai toisinaan auttavan eläimen hahmossa. Joissakin kulttuureissa šamaani hoitaa psykopompoksen tehtävää. Eri uskonnoissa psykopompoksia ovat olleet esimerkiksi Epona, Horus, Neith, Kharon, Morfeus, Hermes, Thanatos, Turms, Agni, Azrael, Gabriel, Baldur, Mithra, Odin ja enkelit sekä valkyyriat.
Poltettu kylä

| Poltettu kylä |
| --- | --- |

Nimi:  Poltettu kylä
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1879
Taiteenlaji:  historiamaalaus
Korkeus:  124 cm
Leveys:  199 cm
Sijainti:  Cygnaeuksen galleria
Paikkakunta:  Helsinki
Poltettu kylä (ruots. Den brända byn) on Albert Edelfeltin historiamaalaus vuodelta 1879. Se kuvaa nuijasodan aikaista kuvitteellista näkyä, jossa suomalainen talonpoikaisperhe on paennut sotajoukon polttamasta kotikylästään.
Maalauksen sisältö

Maalauksen etualalla on kolme hahmoa, nuori nainen, puolisokea vanha mies ja pieni lapsi, jotka piileskelevät kallion takana, kun kylän rakennukset savuavat horisontissa. Sotajoukko on marssimassa pois kylästä. Mukanaan paenneella perheellä on joitain kelkkaan lastattuja tavaroita ja ainoina aseinaan kirves ja varsijousi. Ympärillä on lumen peittämä tasainen maisema.
Poltettu kylä ilmentää Edelfetin pyrkimystä kuvata realistisella historiamaalauksella inhimillisiä ja koskettavia aiheita pelkkien näyttävien pukujen ja rekvisiitan sijaan. Maalauksessa varsinainen kylän polttaminen hädin tuskin erottuu taustalla, ja katsojan huomio kiinnittyy etualan ihmisten pelkoon. Edelfeltin maalaukseen tekemässä luonnoksessa naishahmo puristi aggressiivisen näköisenä kirveen vartta, mutta lopullisessa työssä hän jätti tämänkin yksityiskohdan pois. Poltetun kylän sommittelun esikuvana on saattanut olla eräs ranskalaisen Fernand Boissard de Boisdenier’n maalaus, joka esittää Venäjältä vetäytyviä Napoleonin armeijan sotilaita.
Maalauksen vanhan miehen kasvot perustuvat Edelfeltin vuonna 1877 Itä-Suomen matkallaan tekemään luonnokseen karjalaisesta talonpojasta. Saman luonnoksen pohjalta syntyi myöhemmin vuonna 1879 Edelfeltin maalaus Silmäpuoli karjalainen.
Maalauksen historia

Edelfeltin kaksi vuotta aiemmin maalaama Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista sijoittuu sekin samaan aikakauteen mutta kuvaa vain vallanpitäjien keskinäistä kohtaamista. Vuoden 1878 lopulla Edelfelt alkoi suunnitella maalavansa seuraavana talvena Pariisissa toisenlaisen historiamaalauksen, jonka hän voisi asettaa näytteille Pariisin salonkiin. Aiheena olisivat ”pakenevat talonpojat Suomen nuijasodan ajoilta 1596”, ja näkökulma olisi tällä kertaa sodan avuttomissa uhreissa. Edelfelt halusi nimenomaisesti maalata lumen peittämän maiseman, joka ranskalaisten näkökulmasta eksoottisena aiheena voisi tehdä vaikutuksen Pariisissa. Edelfelt teki maalauksen kokonaan Pariisin ateljeessaan, koska ulkona maalaaminen oli talvella hankalaa. Hän ei kuitenkaan ollut tyytyväinen lumen toteutukseen lopullisessa maalauksessa ja katui jälkeenpäin sitä, ettei ollut maalannut taulua Suomessa. Pariisissa hän saattoi käyttää apunaan vain paria Suomessa pikaisesti tekemäänsä tutkielmaa lumimaisemasta, ja hänen mukaansa lopputuloksesta puuttui ”todellisuuden tuntu”.
Maalaus hyväksyttiin Pariisin salonkiin hyvälle paikalle, mutta Edelfelt itse piti sitä niin epäonnistuneena, että katsoi välttämättömäksi muuttaa kokonaan työtapojaan ja huomioida jatkossa paremmin luonnonmukaisuuden teostensa suunnittelussa, mikä tarkoitti ulkona maalaamista. Hän ei enää tämän jälkeen maalannut Suomen historiaan liittyviä teoksia Pariisin salonkia varten. Suomessa Poltettua kylää arvosteltiin siitä, että talonpoikaisperheen jäsenet näyttivät liian rumilta eikä teos siksi ollut esteettisesti miellyttävä.
Edelfelt lahjoitti myöhemmin maalauksen Fredrik Cygnaeuksen taidekokoelmaan, ja se kuuluu edelleen Cygnaeuksen gallerian kokoelmiin. Maalauksen harjoitelma on Kansallisgallerian kokoelmissa vuonna 1935 saatuna testamenttilahjoituksena.
Kirjallisuutta

Den brända byn Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva (Albert Edelfeltin kirjeet. Elektroninen julkaisu).  2014−2020. Maria Vainio-Kurtakko & Henrika Tandefelt & Elisabeth Stubb, Svenska litteratursällskapet i Finland. (ruotsiksi)
Silmäpuoli karjalainen, 1879
Maalauksen harjoitelma, 1878–1879.
Poppius

Gabriel Poppius. Johan Gustaf Sandberg 1831, maalaus).
Poppius on suomalainen suku. Suvun kantaisä oli 1550-luvulla syntynyt Ericus Henrici, joka toimi kuolemaansa saakka 1608 Uskelan kirkkoherrana. Suku on vanha pappissuku, jossa on toiminut kantaisästä lähtien pappeja seitsemän sukupolven ajan.
Suvun jäseniä

Henrik Poppius (1721–1786), Juvan kirkkoherra, sahanomistaja, rovasti
Gabriel Poppius (1769–1856), kauppakollegion presidentti, korkeimman oikeuden jäsen, valtioneuvoston jäsen, Henrik Poppiuksen poika
Abraham Poppius (1793–1866), runoilija ja pappi
Karl Alfred Poppius (1846–1920), perhostutkija
Olga Poppius (1866–1939), näyttelijä, lausuja, puheilmaisun opettaja
Wilhelm Gabriel Poppius (1867–1939), tullihallituksen pääjohtaja
Bertil Poppius (1876–1916), hyönteistutkija
Uolevi Poppius (1896–1978), tykistön tarkastaja, Suomen Väestönsuojelujärjestön puheenjohtaja, kenraaliluutnantti
Liisa Poppius (1900–1979), sukututkija ja Valtionarkiston kanslisti
Håkan Poppius (1927–2019), lääkäri, professori
Abraham Poppius (1793–1866), runoilija ja pappi
Bertil Poppius (1876–1916), hyönteistutkija
Gabriel Poppius (1769–1856), kauppakollegion presidentti, korkeimman oikeuden jäsen, valtioneuvoston jäsen, Henrik Poppiuksen poika
Henrik Poppius (1721–1786), Juvan kirkkoherra, sahanomistaja, rovasti
Håkan Poppius (1927–2019), lääkäri, professori
Karl Alfred Poppius (1846–1920), perhostutkija
Liisa Poppius (1900–1979), sukututkija ja Valtionarkiston kanslisti
Olga Poppius (1866–1939), näyttelijä, lausuja, puheilmaisun opettaja
Uolevi Poppius (1896–1978), tykistön tarkastaja, Suomen Väestönsuojelujärjestön puheenjohtaja, kenraaliluutnantti
Wilhelm Gabriel Poppius (1867–1939), tullihallituksen pääjohtaja
Aiheesta muualla

/ Poppius (1500 - ) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Portimonense SC

Portimonense Sporting Clube on jalkapalloseura Portimãon kaupungista. Seura on perustettu vuonna 1914. Portimonense pelaa kaudella 2024–2025 Portugalin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, johon se putosi pääsarjasta keväällä 2024.
Polícia Internacional e de Defesa do Estado

| Polícia Internacional e de Defesa do Estado |
| --- | --- |
Perustettu:  1945
Lakkautettu:  1969
Toimiala:  salainen palvelu turvallisuuspoliisi
Päämaja:   Lissabon, Portugali
Kattojärjestö:  Sisäministeriö
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kansainvälisen ja valtiollisen turvallisuuden poliisi (port. Polícia Internacional e de Defesa do Estado (PIDE ) vuodesta 1969 Direcção Geral de Segurança (DGS) ) oli Portugalin salainen palvelu ja turvallisuuspoliisi António de Oliveira Salazarin johtaman Estado Novon konservatiivisen ja autoritaarisen hallinnon aikana.
Portugalin turvallisuuspoliisin nimenä PIDE oli käytössä vain vuosina 1945–1969, mutta tällä nimellä tunnetaan kaikki valtion turvallisuusorganisaatiot koko 40-vuotisen Estado Novon aikana.
Estado Novon viimeinen johtaja Marcello Caetano nimesi PIDE:n vuonna 1969 Salazarin jälkeen Caetano yritti demokratisoida maata kasvaneen sensuuriin, kuluttavien ja raskaiden siirtomaasotien sekä kansalaisoikeuksien rajoittamisen vastustuksen takia. Tämä näkyi salaisen poliisin voimankäytön ja väkivallan vähenemisenä, mikä taas vähensi salaisen poliisin voimakkuuden ja tehon laskuna.
PVDE

PIDE:n pohja luotiin vuonna 1933, jolloin perustettiin Portugalin uusi hallintojärjestelmä Estado Novo. Salazarin antamilla suorilla käskyillä perustettiin Polícia de Vigilância e de Defesa do Estado (PVDE) (suom. Valtion turvallisuus- ja valvontapoliisi), jolla oli kaksi päähaaraa:
Sosiaalisen ja poliittisen turvallisuuden jaosto, jonka tuli ehkäistä ja paljastaa poliittiset ja yhteiskunnalliset rikokset. Tehtäviin kuului siis sensuuri ja toisinajattelijoiden ajatusten leviäminen.
Kansainvälinen jaosto, jonka vastuulla oli kontrolloida maahanmuuttoa sekä karkottaa ei-toivotut maahanmuuttajat. Jaoston tehtäviin kuului myös vastavakoilu ja/tai kansainvälinen vakoilu.
Vuonna 1936 perustettiin Portugalin siirtomaahan Kap Verdelle Tarrafalin vankileiri. Se oli suoraan PVDE:n alaisuudessa ja sinne karkotettiin poliittiset vangit, joiden katsottiin olevan kaikkein suurimpina uhkina valtiolle. 40 vuoden aikana Tarrafalissa 32 vankia menetti henkensä ja kyseinen vankila tuli tunnetuksi eri kidutustyyleistään ja- muodoistaan.
Samana vuonna PVDE alkoi keskittyä maanalaisen Portugalin kommunistisen puolueen ja kommunismin vastaiseen taisteluun Espanjan sisällissodan alettua ja anarkistien uhattua Salazarin henkeä. Toista maailmansotaa edeltävinä vuosina saksalaisia ja italialaisia neuvonantajia kävi kehittämässä ja muokkaamassa PVDE:n organisaatiota ja toimintatapoja. PVDE:n organisaatiota järjesteltiinkin Gestapon mallin mukaisesti.
Toisen maailmansodan vuosina PVDE oli aktiivisimmillaan. Puolueettoman Portugalin pääkaupungista Lissabonista kehittyi vakoilun keskus ja useita tunnettuja henkilöitä oli tuolloin siellä maanpaossa, mm. Ian Fleming ja Espanjan kuningasperhe. Sodan eri osapuolet värväsivät Lissabonissa vakoilijoita käyttöönsä, mutta PVDE oli pääasiallisesti puuttumatta näiden toimiin Portugalissa, jos ne olivat puuttumatta Portugalin sisäisiin asioihin.
PIDE

Sodan jälkeen vuonna 1945 PVDE hylättiin turvallisuuspalveluna ja sen korvasi uusi organisaatio PIDE, joka organisoitiin Scotland Yardin mukaan. Tiedustelupoliisin (Polícia Judiciária) osana sillä oli täydet valtuudet tiedustella, jäljittää ja pidättää kaikki, joiden epäiltiin vehkeilevän Estado Novoa vastaan.
PIDE:llä oli kaksi päätoimialaa:
Hallinnolliset tehtävät, joihin kuuluivat myös maasta- ja maahanmuuttoon liittyvät toiminnot.
Rikollisuuden vastainen toiminta
Monet tahot pitävät PIDE:ä yhtenä historian tehokkaimpana ja toimivampana salaisena palveluna. PIDE:llä oli laaja Portugalin ja sen merentakaiset alueet (Ultramar) kattava tiedusteluverkko, johon kuului paljon soluttautujia niin Portugalin kommunistisessa puolueessa kuin Angolan ja Mosambikin vapautusliikkeissäkin. PIDE rohkaisi kansalaisia ns. urkkijoiksi (bufos) tarjoamalla vaikutusvaltaa ja rahaa, jotta nämä ilmoittaisivat kaikesta epäilyttävästä toiminnasta. Tämä mahdollisti täydellisen sisäisen vakoilun, jonka kontrolli vaikutti portugalilaisten jokapäiväiseen elämään. Tuhansia portugalilaisia vasemmistolaisia ja valtionpetoksesta epäiltyjä henkilöitä pidätettiin ja kidutettiin vankiloissa.
PIDE oli aktiivisimmillaan Portugalin siirtomaasotien aikana, jolloin mm. Ranskan äärioikeistolaisen terroristijärjestö OAS:n johtohenkilö ja Ranskan armeijan upseeri Yves Guerin Serac toimi PIDE:n palveluksessa.
PIDE/DGS:n loppu

Neilikkavallankumouksen dramaattisimmat hetket sijoittuivat DGS:n päämajan lähettyville, huonossa maineessa olleelle António Maria Cardoson kadulle. Tuntemattomat agentit avasivat päämajan katolta tulen kohti mielenosoittajia surmaten neljä henkilöä.
DGS:n päämaja oli Estado Novon viimeinen tukikohta. Kun vallankaappaajat valtasivat rakennuksen, suurin osa nauhoista ja arkistosta oli tuhottu. DGS:n etsivät ja poliisit pakenivat vallankumouksen jälkeisinä päivinä ulkomaille, kuten Espanjaan. Portugalin kommunistinen puolue taas luovutti osan DGS:ltä haltuunsa saamia arkiston osia neuvostotiedustelulle. Vuodesta 1990 lähtien PIDE:n jäljelle jäänyt arkisto löytyy Portugalin kansallisarkistosta. DGS kuitenkin jatkoi toimintaansa Portugalin siirtomaissa nimellä Polícia de Informação Militar (Armeijan tiedustelupoliisi).
Ainoat oikeuteen joutuneet PIDE:n etsivät olivat he, jotka murhasivat maanpaossa eläneen oppositiojohtaja kenraali Humberto Delgadon 1965. Oikeuskäsittely kuitenkin kesti vuosia, eikä ainutkaan näistä etsivistä viettänyt aikaa vankilasta.
Aiheesta muualla

PIDE/DGS:n asiakirjoja ja dokumentteja (portugaliksi)
Plessix-Balisson

| Plessix-Balisson Ar Genkiz-Yuzhael |
| --- | --- |
 Plessix-Balissonin kirkko.
 vaakuna
 Plessix-Balisson
 Koordinaatit: 48°32′18″N, 2°08′28″W 
Valtio:  Ranska
Région:  Bretagne
Departementti:  Côtes-d'Armor
Arrondissementti:  Dinan
Kantoni:  Ploubalay
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Philippe Guesdon  2008–2014
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0.08 km²
Korkeus:  35 m–57 m
Väkiluku (2006):  91
 – Väestötiheys:  1 138 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  22650
 
 plessix.balisson.chez-alice.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Plessix-Balisson (bretoniksi Ar Genkiz-Yuzhael) on kunta Côtes-d'Armorin departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Dinanin arrondissementtiin ja Ploubalayn kantoniin. Kunnassa oli 91 asukasta vuoden 2006 väestönlaskennassa ja väestötiheys oli 1 138 as./km². Plessix-Balissonin pinta-ala on 0,08 neliökilometriä, ja se on näin ollen pinta-alaltaan Ranskan toiseksi pienin kunta Castelmoron-d'Albretin jälkeen.
Kunnasta on matkaa Languenaniin 3,3 kilometriä, Trégoniin 4,6 km, Ploubalayhin 4,7 km, Créheniin 5,2 km, Tréméreuciin 6,3 km, Pleslin-Trigavouhin 6,4 km ja Saint-Lormeliin 6,4 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 360 km.
Väkiluvun kehitys

Plessix-Balissonin väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2006:
| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1968: 152
1975: 136
1982: 108
1990: 94
1999: 83
2006: 91
Aiheesta muualla

Kunnan kotisivut (ranskaksi)
Kunta INSEEssä[vanhentunut linkki] (ranskaksi)
Kunnan kartta[vanhentunut linkki] (saksaksi)
Perez Hilton

| Perez Hilton |
| --- | --- |
 Perez Hilton vuonna 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mario Armando Lavandeira, Jr.
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1978 (ikä 46) Miami, Florida
Näyttelijä
Aktiivisena:  1994-
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Perez Hilton (oik. Mario Armando Lavandeira, Jr., s. 23. maaliskuuta 1978) on yhdysvaltalainen bloggaaja ja televisiopersoona.
Hänen bloginsa, Perezhilton.com, johon hän kirjoittaa salanimellä Perez Hilton, on suosittu ympäri maailmaa. Blogiinsa Mario kirjoittaa tuoreimpia juoruja liittyen julkkiksiin.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huomiot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Another Gay Sequel: Gays Gone Wild | Itsensä | Kuvattu Fort Lauderdalessa, Floridassa |
Filmografia > Televisio

| Vuosi | Nimi | Rooli | Huomiot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | The Sopranos | Oppilas | Lopputeksteissä mainittu nimellä Mario Lavandeira (Jakso 3.3). |
| 2004 | From Flab to Fab | Itsensä (Mario) |  |
| 2007- | MuchOnDemand | Itsensä | Vieraili web-kameran kautta |
| 2007 | Celebrity Rap Superstar | Itsensä |  |
| 2007- | What Perez Sez | Itsensä |  |
| 2007 | MADtv | Itsensä | Vierailu |
| 2007 | The 100 Most Annoying People Of 2007 | Itsensä |  |
| 2007- 2008 | TRL | Itsensä | Esiintyy joka viikko puhuakseen julkkisjuoruista (web-kameran kautta). |
| 2008 | Pissisten käytöskoulu | Itsensä | Haastatteli kilpailijoita. |
| 2008 | Paris Hilton's My New BFF: Casting Special | Itsensä |  |
| 2008 | Family Guy | Itsensä (äänirooli) |  |
| 2008 | Fido Awards | Itsensä |  |
| 2008 |  Extra | Itsensä | Esiintyy joka viikko puhuakseen julkkisjuoruista (web-kameran kautta). |
| 2008 | The Martha Stewart Show | Itsensä | Vierailu |
| 2008 | Privileged | Itsensä |  |
| 2009 | Mtv's My Super Sweet 16 UK  | Itsensä |  |
| 2009 | The Bad Girls Club Season 3 | Itsensä |  |
| 2012 | Glee | Itsensä | Vierailu |
Pikkumesikot

| Pikkumesikot |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Marjastajat Melanocharitidae
Suku::  Pikkumesikot Oedistoma  Salvadori, 1876
Katso myös
   Pikkumesikot Wikispeciesissä   Pikkumesikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkumesikot (Oedistoma) on marjastajien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Pikkumesikoiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Toisissa lähteissä on esitetty edellisestä poikkeavia suvun lajimääriä.
Pikkumesikoihin kuuluvia lajeja

Harmaarintamesikko (Oedistoma iliolophus, aiemmin O. iliolophum)
Pikkumesikko (Oedistoma pygmaeum)
Portin

Portin on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Anja Portin (s. 1971), kirjailija
Fredric Portin (s. 1989), suunnistaja
Göran Portin (1929–2001), juristi, korkeimman oikeuden oikeusneuvos
Jens Portin (s. 1984), jalkapalloilija
Johan Portin (s. 1961), näyttelijä, teatteriohjaaja ja urheilutoimittaja
Jonas Portin (s. 1986), jalkapalloilija
Marja Liisa Portin (s. 1966), kilpasuunnistaja
Marko Portin (s. 1970), klarinetisti, säveltäjä
Petter Portin (1940–2023), geneetikko, professori
Sigurd Portin (1906–1979), päätoimittaja ja toimitusjohtaja
Tuula Portin, o.s. Polvi (s. 1966), Miss Suomi.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.