stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkkienkeli Mikaelin kirkko (Episkopí)

| Arkkienkeli Mikaelin kirkko Ναός Μιχαήλ Αρχαγγέλου |
| --- | --- |
 Arkkienkeli Mikaelin kirkko.
Sijainti:  Episkopí, Kolymvári, Plataniás, Chaniá, Kreeta, Kreikka
Koordinaatit:  35°29′27″N, 23°45′48″E
Kirkkokunta:  Kreetan kirkko
Hiippakunta:  Kíssamoksen ja Sélinoksen hiippakunta
Rakentamisvuosi:  500-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arkkienkeli Mikaelin kirkko (kreik. Ναός Μιχαήλ Αρχαγγέλου, Naós Michaíl Archangélou) eli Rotónta (Ροτόντα < Rotunda) on bysanttilaisaikainen ortodoksinen kirkko Plataniáksen Episkopín kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se on omistettu arkkienkeli Mikaelille.
Arkkienkeli Mikaelin kirkko.
Kirkko on rakennettu 500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Kreetan ensimmäisellä bysanttilaisella kaudella, mikä tekee siitä yhden Kreetan vanhimmista säilyneistä kirkoista. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella kirkko toimi Kíssamoksen hiippakunnan katedraalina eli piispanistuimena.
Kirkossa on suuri pyöreä, kerroksittainen kupoli, mistä se on saanut rotunda-nimensä. Kirkko on koristeltu seinämaalauksilla, joita on useissa kerroksissa, ja mosaiikkilattioilla. Varhaisimmat seinämaalaukset ovat 600-luvulta. Toinen, ihmishahmoja vailla oleva maalauskerros on ikonoklasmin ajalta ja kolmas kirkon pyhiä esittävä kerros toiselta bysanttilaiselta kaudelta. Mosaiikkilattiat ovat heti kirkon rakentamisen ajoilta, ja niissä esiintyy muun muassa viinin- ja muratinlehtiä ja kaloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arkkienkeli Mikaelin kirkko Wikimedia Commonsissa
Deadsy

| Deadsy |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1995–2007
Tyylilaji:  goottirock darkwave alternative rock synthrock
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Elijah Blue Allman, laulu, Kitara   Carlton Bost, Kitara   Ashburn Miller, Basso   Alec Puro, rummut   Renn Hawkey, Koskettimet  
Levy-yhtiö:  Sire Records, Dreamworks Records, Elektra Records, Elementree Records, Immortal Records, Warner Music Group
Infobox OKNimi-testi OK: 
Deadsy on yhdysvaltalainen synth rock -yhtye Los Angelesista, Kaliforniasta. Yhtye on niittänyt mainetta muun muassa vahvalla visuaalisella korostuksellaan: jokaisella soittajalla on tietynlainen taiteilijanimi, värikoodi ja "logo" sopimaan heidän lavapersooniinsa. Yhtye julkaisi kolme studioalbumia. Vuoden 1996 omakustannedebyytin jälkeen yhtye sai valtavirran huomion yhteistyöstään muun muassa Jonathan Davisin ja Fred Durstin kanssa. Edellä mainitut alternativepioneerit myös auttoivat yhtyettä taloudellisesti odotetun Commencement-albuminsa julkaisussa. Yhtye myös liitettiin menestyksekkääseen Family Values Tour -konserttikiertueeseen muun muassa Kornin ja Orgyn kanssa. Yhtyeen toistaiseksi viimeiseksi albumiksi jäi vuoden 2006 Phantasmagore, jonka jälkeen se päätti jäädä määrittämättömän mittaiselle tauolle.
Historia > Varhaiset vuodet

Deadsyn perusti Cherin ja Greg Allmanin poika Elijah Blue Allman vuonna 1995 äänittämällä demoja ystävänsä Alec Puron kanssa. Myöhemmin he saivat kutsuttua myös Renn Hawkeyn mukaan yhtyeen esiasteeseen lähettämällä hänelle Juno 106 -keyboardin liittymiskutsuna. Tämän kolmikon katsotaan olevan ensimmäinen "oikea" Deadsy-kokoonpano, jotka loivat yhtyeen aikaansa nähden futuristisen soundin studiokokeiluillaan. He myös järjestivät yhtyeelle "tarpeen tullen" levytyssopimuksen.
Historia > Sire Records-vuodet

Deadsy solmi levytyssopimuksen Sire Recordsin kanssa ja alkoi työstää uutta materiaalia. Orgysta tuttu Jay Gordon soitti bassot yhtyeen lyhyellä esikoisalbumilla virallisen basistin puuttuessa. Kun levy oli saatu valmiiksi, yhtye muutti väliaikaisesti New Yorkiin muodostaakseen lyhytaikaisen suhteen rumpali/tuottaja Marc Jordanin kanssa. Basistiksi ryhtyi Craig Riker ja yhtye alkoi nopeasti työskennellä seuraavaa kokopitkää Commencement-albumia varten. Yhtye kirjoitti vain muutaman uuden kappaleen ja äänitti uudelleen suuren osan ensimmäisen levyn kappaleista. Myös ”She Likes Big Words” sai kotitekoisen musiikkivideon mainontamielessä. Levynteon ollessa loppusuoralla Sire erosi Elektra Recorsista, mikä lisäsi kapuloita rattaisiin. Sire jätti Deadsyn oman onnensa nojaan, mikä teilasi mahdollisuudet sekä ensimmäisen levyn tuotannon jatkamiselle että toisen levyn suunnittelulle.
Historia > DreamWorks-vuodet

Uutta levy-yhtiötä etsiessään yhtye liitti Carlton Bostin toiseksi kitaristiksi ja Ashburn Miller korvasi Craigin tammikuussa 2002. Yhtyeen suureksi onneksi Korn-yhtyeen laulaja Jonathan Davis oli vakuuttunut Deadsyn kaupallisesta vetovoimasta ja liitti yhtyeen Elementree-levymerkilleen sekä kutsui heidät Family Values Tour -kiertueelle. Viimein vuoden 2002 toukokuussa Commencement julkaistiin ja muun muassa ”Key to the Gramercy Park” sai musiikkivideon, jonka ohjasi yhtyeen jäsenten ystävä Fred Durst; kyseisellä kappaleella kuullaan myös Jonathan Davisin lauluosuuksia. Toinen video kuvattiin Sebadoh-coverkappaleelle ”Brand New Love”. Uuden levyn mainontavaiheessa tuottelias yhtye oli aloittanut jo uuden levyn suunnittelemisen.
Historia > Phantasmagore

Deadsy solmi levytyssopimuksen Immortal Recordsille julkaistakseen Phantasmagoren vuonna 2006. Nelivuotisen levynteon aikana yhtye julkaisi demoversioita virallisille internet-sivuilleen. Kesällä 2006 Deadsy liitettiin jälleen kerran Family Values Tourille Kornin ja Ðeftonesin kanssa, joista jälkimmäisen kanssa siirtyi yhteiskiertueelle saman vuoden syksyllä. Tammikuussa 2007 Ashburn Miller joutui jättämään yhtyeen vaurioitumisenselvennä johdosta, hänet korvasi Jens Funke.
Historia > Hajoaminen

Helmikuussa 2007 Elijah Blue Allman ilmoitti tekevänsä soololevyn Elijah Blue and the Trapedzoids -yhtyeensä kanssa. Tämän johdosta yhtye jäi tauolle, jonka aikana jäsenet lähtivät omille teilleen. Tiettävästi yhtye ei ole suunnitellut paluuta.
Visuaalinen olemus

Elijah Blue on usein kutsunut Deadsya taideprojektikseen, jonka kukin jäsen edustaa eräänlaista väriä, teemaa ja kokonaisuutta, joka ajaa yhteiskuntaa.
International Klein Blue - Koulutus (Philips Exter Blue I/Allman)
Keltainen - Tiede (Dr. Nner/Hawkey)
Harmaa - Sota (Carlton Megalodon/Bost)
Punainen - Kauhu (Jens Funke), (The Beast/Riker), (Creature/Miller)
Vihreä - Vapaa-aika (Alec Püre/Puro)
Diskografia > Deadsy

1. "Lake Waramaug"
2. "The Elements"
3. "Flowing Glower"
4. "Future Years"
5. "From Beyond"
6. "Anti-Pop"
7. "Cruella"
8. "This Goodnight"
9. "Sleepy Hollow (feat. Jonathan Davis)
Diskografia > Commencement

1."The Key to Gramercy Park"
2."Winners"
3."Brand New Love"
4."Mansion World"
5."Lake Waramaug"
6."The Elements"
7."Flowing Glower"
8."Future Years"
9."She Likes Big Words"
10."Cruella"
11."Seagulls (The Macroprosopus)"
12."Le Cirque En Rose (Obsolescence)"
13."Tom Sawyer" (Rush-cover)
14."Commencement"
Diskografia > Phantasmagore

1. "Razor Love"
2. "Carrying Over"
3. "Babes in Abyss"
4. "Paint It Black"
5. "Better than You Know"
6. "Book of Black Dreams"
7. "Asura"
8. "The Last Story Ever"
9. "Phantasmagore"
10. "Time (I Am the Great Destroyer of Worlds)"
11. "Health & Theory"
Eino Kauppala

Eino Kauppala
Eino Aksel Daniel Kauppala (11. kesäkuuta 1917 Kivennapa – 3. kesäkuuta 1992) oli suomalainen kirjailija ja suomentaja.
Teoksia

Muukalaispassi : romaani. Karisto 1963
Pelin henki : romaani. Karisto 1967
Kerro kerro kärpänen : romaani. Karisto 1968
Päivälliset herra Leolle : 7 rullaa rakkaudesta elämään : romaani. Karisto 1969
Käsikirjoituksia

Päivälliseksi kalaa : tv-näytelmä. Teatterituokio, TV1 1970 (Dokumenttiaineistoon perustuva dramatisointi Japanin Minamatassa
sattuneesta myrkytyskatastrofista)
Mareena : tv-elokuva. Mainos-TV 1971 (pohjana romaani Pelin henki)
Suomennoksia

Birgitta Stenberg : Kenties. Karisto 1964 (alkuteos Chans)
Birgitta Stenberg : Raportti "pilvestä". Karisto 1970
Riisto, nälkä, myrkyt , kirj. Hans Palmstierna avustajanaan Lena Palmstierna. Karisto 1971 (alkuteos Plundring, svält, förgiftning)
Palkinnot

I palkinto Porin kaupungin näytelmäkilpailussa 1970
Asko Salokorpi

Asko Matti Salokorpi (15. huhtikuuta 1935 Viipuri – 20. joulukuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen arkkitehtuurin historian tutkija, arkkitehtuurikriitikko ja tietokirjailija, joka teki valtaosan elämäntyöstään Suomen rakennustaiteen museon eri tehtävissä. Hän toimi myös Ensimmäisen parlamentaarisen liikennekomitean pääsihteerinä sekä tutkijana Helsingin kaupunginmuseossa. Asko Salokorven isä oli tiedustelu-upseeri Toivo Salokorpi (entinen Sirén) ja äiti Wilhelmiina Salokorpi, omaa sukua Laitinen.[lähde? ]
Salokorpi pääsi ylioppilaaksi Svenska Normallyceumista Helsingissä vuonna 1953 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa pääaineenaan taidehistoria. Hän aloitti vastaperustetun Suomen rakennustaiteen museon arkistoharjoittelijana 1956 ja toimi sittemmin museon arkistonhoitajana, tutkimuspäällikkönä ja varajohtajana.
Lisäksi hän opetti arkkitehtuurin historiaa Teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1973–1982. Salokorpi perusti yhdessä Lauri Nordbergin kanssa Liikennepoliittinen yhdistys Enemmistö r.y.n vuonna 1968 ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana. Hän julkaisi useita arkkitehtuuriteoksia sekä suomensi arkkitehtuuritekstien ohella myös kaunokirjallisuutta, kuten Michael Innesin Hyvästi iäks’ (1960) ja Jerzy Kosinskin Kirjava lintu (1967).
Julkaisuja

Modern Architecture in Finland (Weidenfeld and Nicolson 1970, myös saksan-, ruotsin-, japaninkieliset laitokset)
Suomen arkkitehtuuri 1900-luvulla (Tammi 1971)
Arkkitehtuurinähtävyyksiä (1979)
Suomen arkkitehtuuri 1900-luvulla (1985, yhdessä Ilpo Okkosen kanssa)
palkittiin maailman kauneimpana kirjana
Arkkitehdiksi sodan varjossa (1994)
Helsingin kasvot / Faces of Helsinki (1999, yhdessä Ilpo Okkosen kanssa)
Suomen rautaruukit (1999)
Selim A. Lindqvist, arkkitehti (2001)
Aleksanterinkatu – katu Helsingin sydämessä (2004)
Arthur Golden

Arthur Golden (s. 1956 Chattanooga Tennessee, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija. Golden on kirjoittanut menestysromaanin Geishan muistelmat (engl. Memoirs of a Geisha).
Golden kuuluu varakkaaseen New York Times -lehden omistavaan Ochs-Sulzbergerin sukuun. Hän opiskeli Harvard Collegessa ja suoritti arvosanan taidehistoriassa erikoistuen japanilaiseen taiteeseen. Vuonna 1980 hän suoritti Master of Arts -arvon Japanin historiassa Columbian yliopistossa ja opetteli mandariinikiinaa. Vietettyään kesän Pekingin yliopistossa hän meni töihin Tokioon. Yhdysvaltoihin palattuaan hän suoritti  Bostonin yliopistossa Master of Arts -arvosanan englannin kielessä. Hän asuu Brooklinessa Massachusettsissa Yhdysvalloissa.
Ilmestyttyään 1997 Geishan muistelmat oli New York Timesin bestseller-listalla kaksi vuotta. Sitä on myyty englanniksi neljä miljoonaa kappaletta, ja se on käännetty 32 kielelle eri puolilla maailmaa.
Geishan muistelmia varten kirjoittaja haastatteli useita geishoja, joista tärkein oli Mineko Iwasaki. Heiltä kirjoittaja sai tietoa geishojen maailmasta. Journalismitaustansa vuoksi Golden päätti tehdä kirjasta kuvitteellisen, mutta kuitenkin mahdollisimman lähellä totuutta olevan, ja hän pyrki saamaan kaikki yksityiskohdat täsmälleen oikein.
Kun Geishan muistelmien japaninkielinen laitos ilmestyi, Arthur Goldenia syytettiin sopimuksen rikkomisesta ja Iwasakiin kohdistuvasta kunnianloukkauksesta. Kantaja väitti, että Golden oli sopinut, ettei paljasta häntä, jos hän kertoo elämästään geishana, sillä perinteinen vaikenemisen sääntö kieltää heitä kertomasta asiakkaistaan. Asia sovittiin ilman oikeudenkäyntiä julkistamattomalla rahasummalla.
Teoksen Geishan muistelmat pohjalta tehtiin 2005 elokuva, jossa näyttelevät Ziyi Zhang ja Ken Watanabe. Elokuvan on ohjannut Rob Marshall.
Arthur Gardner

Arthur Gardner on:
Arthur Gardner, yhdysvaltalainen diplomaatti
Arthur Gardner, englantilainen jalkapalloilija
Arthur Gardner, yhdysvaltalainen tuottaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Arthur Gardner”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Arthur Godfrey

Arthur Godfrey (vasemmalla) keskustelemassa lentäjä George Cooperin ja Ames Aeronautical Laboratoryn johtajan Smith DeFrancen kanssa.
Arthur Godfrey (31. elokuuta 1903 New York, New York – 16. maaliskuuta 1983 New York, New York) radio- ja televisio-ohjelmien isäntä ja viihdyttäjä. Hänen isännöimiään ohjelmia olivat muun muassa kykyjenetsintäohjelma Arthur Godfrey's Talent Scouts, jota esitettiin radiossa 1945 – 1948 ja televisiossa 1948 – 1958 ja Arthur Godfrey and His Friends, jota esitettiin televisiossa 1949 – 1959.
Arthur Godfreylla on tähti Hollywood Walk of Famella ja lisäksi hän on päässyt Radio Hall of Fameen.
Eero Siren

Eero Siren
Eero Siren (s. 2. kesäkuuta 1946, Helsinki) on suomalainen teatteritaiteen tohtori ja teatterintekijä. Hän on toiminut dramaturgina, ohjaajana, näyttelijänä ja teatterinjohtajana. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Oulunkylän yhteiskoulusta 1967 ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi 2000 Teatterikorkeakoulusta. Hän väitteli Taideyliopiston teatterikorkeakoulussa 2017.
Siren on ollut kiinnitettynä Imatran Teatterissa 1973–1975 näyttelijä-ohjaajana, Nukketeatteri Vihreässä Omenassa näyttelijänä 1975–1977 ja Kokkolan kaupunginteatterissa 1977–1979 ohjaajana. Hän oli Kokkolan kaupunginteatterin johtaja 1979–1982. Siren työskenteli Kemin kaupunginteatterissa 1982–1983 dramaturgina, 1983–2000 näyttelijänä ja 2000–2002 teatterinjohtajana. Vuosina 2002–2010 hän oli jälleen teatterin dramaturgi. Siren on myös kirjoittanut tv-sketsejä ja esiintynyt televisio-ohjelmissa.
Ohjauksia

Shakespeare, Romeo ja Julia
Molière, Lääkäri vastoin tahtoaan
Hannikainen, Silmänkääntäjä
Molière, Porvari aatelismiehenä
Lassila, Mimmi Paavaliina
Arbuzov, Vanha rakas koti
Pötry, Hymyilevä potilas
Lope de Vega, Liekehtivä kylä
Topelius, LIntu sininen
Steinbeck, Hiiriä ja ihmisiä
Kairimo, Entten tentten Höpötintti
Siren, Kävelyretki Ateenassa
H.C. Andersen, Satakieli, myös dramatisointi(vieraili Berliinissä Puppentheaterfest FEZ-Berlin -juhlilla 2006)
Rooleja

Tartuffe, (Tartuffe)
Lukkari, Iso Niilo ja Pikku Niilo
Nysse, (Mimmi Paavaliina)
Kaarlo Bergbom, (Aleksis Kivi)
Räätäli Motel Kamzoil (Viulunsoittaja katolla)
Adolf Hitler (Svejk)
Tuzenbach (Kolme sisarta)
Eerik (Jeppe Niilonpoika)
Vilippus Rummukainen (Siunattu hulluus)
Leplait, (Piaf, pikku varpunen)
Dramatisointeja ja käsikirjoituksia

Maksim Gorki, Kain ja Artjom, Radioteatteri, 1968
Iivari kiivastuu, S. Teatterkoulun korkeakouluosasto 1971
Sipuliretki Merileväsuvannossa, Imatran Teatteri 1974
Maiju Lassila, Kuolleista herännyt, Kemin kaupunginteatteri 1983
Kävelyretki Ateenassa, Kemin kaupunginteatteri 1991
Kuningas Midas saviruukkuvarastossa, Poleenin teatteri 1991
Miten nuket näyttelevät, Kemin kaupunginteatteri 2008
Nukketeatterin historia komeljanttareiden kertomana, Taideyliopiston teatterikorkeakoulu 2014
Väitöstutkimus

Nukketeatteri ja näyttelijän maailma – taiteellinen elämäkertani, Taideyliopiston teatterikorkeakoulu 2017  https://urn.fi/URN:ISBN:978-952-7218-12-9
Artikkeleita kirjoissa ja tutkimusartikkeleita

Ignatius & Lindblom, (toim.), Tapsa – Koko kansan reissumies, (muistelma) Aviador, 2020
Leila Peltonen (toim.), Nukketeatterin tekijänä Lapissa (artikkeli), Atrain & Nord, 2019
Peltonen –Tawast, Nukketeatteria suomalaisilla näyttämöillä. (artikkeli.), Like, 2009
Näyttämö ja tutkimus, vol.9. 2022.  https://journal.fi/teats/article/view/127624/76943
Lectio Praecursoria. Teatterikorkeakoulu  https://actascenica.teak.fi/lectio/siren-eero-lectio/ 2017
Veitsi ja sukka: Nukketeatteri toi tutkijaksi Eero Siren – NIVEL, Taideyliopiston teatterikorkeakoulu 2015
https://nivel.teak.fi/veitsi-ja-sukka/veitsi-ja-sukka-nukketeatteri-toi-tutkijaksi-eero-siren/
Aiheesta muualla

Eero Siren Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eero Siren Elonetissä.
Näytelmät.fi
Teatterikorkeakoulu
https://www.helsinginfreet.com/eero-siren.html
August von Nandelstadh

August von Nandelstadh (7. heinäkuuta 1832 Rantasalmi – 31. joulukuuta 1896 Oulu) oli suomalainen sotilas ja virka- ja valtiopäivämies.
Von Nandelstadhin vanhemmat olivat majuri Johan Vilhelm von Nandelstadh ja Helena Gustava Järnefelt ja puolisot vuodesta 1856 Olga Natalia Lindberg (k. 1865) ja vuodesta 1866 Matilda Eleonora Margareta Aminoff, eversti Berndt Adolf Carl Gregori Aminoffin tytär. Von Nandelstadh kävi Haminan kadettikoulun ja valmistui sieltä vänrikkinä 1852. Hän palveli sotilaana useissa eri joukko-osastoissa, mukaan lukien  3. Oulun ruotujakoinen tarkk'ampujapataljoona. Aliluutnantti von Nandelstadhista tuli luutnantti 1856, alikapteeni 1862 ja kapteeni 1866, sotapalveluksesta hän erosi kesällä 1868. Sotilasuransa jälkeen von Nandelstadh oli tullin palveluksessa Haminassa, Kotkassa ja Oulussa vuoteen 1891, jolloin hän siirtyi tullihallituksen asessoriksi aina eläkkeelle jäämiseensä asti.
Von Nandelstadh oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1891.
Asia (albumi)

| Asia Asia |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Marcus- ja Townhouse-studioilla kesä-marraskuussa 1981
 Julkaistu: 1982
 Tuottaja(t): Mike Stone
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 43.54
 Levy-yhtiö: Geffen Records
Listasijoitukset
  Yhdysvallat – 1.
Asian muut julkaisut
|   | Asia 1982 | Alpha 1983 |
Asia on progressiivista rockia soittavan Asia-yhtyeen ensimmäinen albumi. Albumi on yhtyeen menestynein, ja se sijoittui Yhdysvaltain albumilistan ensimmäiselle sijalle. Albumin avausraita "Heat of the Moment" puolestaan menestyi hyvin singlelistoilla, ja se onkin yksi yhtyeen tunnetuimmista kappaleista.
Kappaleet

Heat of the Moment – 3.54 (säv. Geoff Downes, John Wetton)
Only Time Will Tell – 4.48 (säv. Downes, Wetton)
Sole Survivor – 4.52 (säv. Downes, Wetton)
One Step Closer – 4.18 (säv. Steve Howe, Wetton)
Time Again – 4.47 (säv. Downes, Howe, Carl Palmer, Wetton)
Wildest Dreams – 5.11 (säv. Downes, Wetton)
Without You – 5.07 (säv. Howe, Wetton)
Cutting It Fine – 5.40 (säv. Downes, Howe, Wetton)
Here Comes the Feeling – 5.43 (säv. Howe, Wetton)
Kokoonpano

Carl Palmer – rummut, lyömäsoittimet
Geoff Downes – kosketinsoittimet, laulu
John Wetton – basso, laulu, kosketinsoittimet
Steve Howe – kitara, laulu
Bakuhashi senki Metal Walker

| Bakuhashi senki Metal Walker |
| --- | --- |
爆走戦記　メタルウォーカー   (Bakuhashi senki Metal Walker)
Genre: seikkailu, toiminta 
Manga: Bakuhashi senki Metal Walker
Tekijä: Takao Aoki
Julkaisija: Shōgakukan
Sarjajulkaisulehti: Coro Coro
Ensimmäinen painatus: 2000 – 2000
Kirjojen lukumäärä: 1 
Bakuhashi senki Metal Walker (爆走戦記　メタルウォーカー) on Takao Aokin kirjoittama ja piirtämä manga, joka julkaistiin Coro Coro -lehdessä 28. heinäkuuta vuonna 2000.[lähde? ]
Yhden numeron verran kestänyt manga perustui samannimiseen Game Boy -peliin. Mangan tarina kertoo Tetsuto Kuramasta, joka etsii kadonnutta isäänsä. Mukana hänen seikkailuissaan saarella on vahva robotti nimeltä Metaball, jonka kanssa Tetsuto taistelee salaperäisiä ja vallanhimoisia vihollisia vastaan.
Aviamotornajan metroasema (Kalininsko-Solntsevskaja)

| Aviamotornaja (Авиамоторная) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Kalininsko-Solntsevskaja
Sijainti:  55.7524°N, 37.7191°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  30. joulukuuta 1979
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Aviamotornaja (ven. Авиамоторная) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 30. joulukuuta 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aviamotornajan metroasema (Kalininsko-Solntsevskaja) Wikimedia Commonsissa
Aviadvigatel

| Aviadvigatel |
| --- | --- |

Perustettu:  1939
Kotipaikka:  Perm
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aviadvigatel PS-90 -suihkumoottori.
Aviadvigatel on venäläinen lentokonemoottorivalmistaja, joka käyttää vientimarkkinoinnissa toiminimeä Perm Motors.
Aiheesta muualla

Aviadvigatel (englanniksi)
GlobalSecurity.org (englanniksi)
Argentiina kesäolympialaisissa 1936

Argentiina osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 51 urheilijan joukkueella. Maa voitti yhteensä seitsemän mitalia, joista kaksi oli kultaisia, kaksi hopeisia ja kolme pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Argentiina sijoittui jaetulle 13. sijalle.
Argentiinan joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi maratonjuoksija Juan Carlos Zabala.
Mitalistit > Kultaa

Oscar Casanovas — Nyrkkeily, sarja 57,2 kg
Andrés Gazzotti, Manuel Andrada, Roberto Cavanagh ja Luis Duggan — Poolo, miehet
Mitalistit > Hopeaa

Guillermo Lovell — Nyrkkeily, sarja yli 79,4 kg
Jeannette Campbell — Uinti, naisten 100 m vapaauinti
Mitalistit > Pronssia

Raúl Villareal — Nyrkkeily, sarja 72,6 kg
Francisco Risiglione — Nyrkkeily, sarja 79,4 kg
Julio Curatella and Horacio Podestá — Soutu, miesten kaksikko
Argentiinan joukkue, poolon viimeiset olympiavoittajat.
August von Tobiesen

August Friedrich (Fredrik) von Tobiesen (ven. Август Романович Тобизен, Avgust Romanovitš Tobizen; 18. maaliskuuta 1810 Marienhof bei Plön, Schleswig-Holstein – 28. helmikuuta 1885 Helsinki, Venäjän keisarikunta) oli saksalaissyntyinen venäläinen kenraalimajuri ja Suomen santarmihallituksen ensimmäinen päällikkö.
Tobiesenin isä oli Ludolph Hermann Tobiesen. Tobiesen aloitti palveluksensa Venäjän laivastossa vuonna 1825. Hän palveli vuodesta 1832 Kaartin ekipaasissa ja vuodesta 1843 2. ekipaasissa. Hän sai luutnantin arvon 1831 ja kapteeniluutnantin 1842. Vuodesta 1848 hän oli santarmimajurina Vitebskissä.
Tobiesen tuli Suomeen Krimin sodan aikana vuonna 1854, ja hänet nimitettiin Suomen santarmiosaston esiupseeriksi eli päälliköksi vuonna 1856. Myöhemmin perustettiin Suomen santarmihallitus, jota hän johti kuolemaansa saakka. Tobiesen kuvasi 1860-luvun alusta alkaen Suomen kenraalikuvernööreille toimittamissaan raporteissa Suomessa jatkuvasti kasvavaa ”separatismia”, joka tosin hänen mukaansa oli lähtöisin lähinnä ruotsinkielisen yläluokan keskuudesta, kun taas suomenkielinen kansa oli uskollista Venäjälle. Hän ei onnistunut vakuuttamaan kenraalikuvernööri Nikolai Adlerbergia, joka suosi ruotsinkielisiä. Jac. Ahrenbergin mukaan Tobiesen olisi kerran jopa ”ilmiantanut” Adlerbergin keisarille, mikä ei kuitenkaan johtanut mihinkään. Seuraavan kenraalikuvernöörin Fjodor Heidenin kielipolitiikka vastasi Tobiesenin suositusta. Tobiesen sai aikaan Hjalmar Nordenstrengin siirtämisen Hämeen läänin kuvernöörin paikalta vähäpätöisempään Mikkelin läänin kuvernöörin tehtävään, koska tämä suhtautui viileästi venäläisiin ja Venäjään.
Tobiesen sai kenraalimajurin arvon vuonna 1868. Hän kuoli aivohalvaukseen vuonna 1885.
Tobiesenin puoliso oli paronitar Olga von Rosen. Heidän poikiaan olivat Venäjällä uransa luonut kuvernööri Hermann von Tobiesen ja Suomeen asettunut eversti Fredrik Paul Johannes von Tobiesen. Tobiesenin tytär oli taidemaalari Olga von Nottbeck. Finlayson-yhtiön omistajasukuun kuuluneet veljekset Wilhelm Fredrik von Nottbeck ja Peter von Nottbeck olivat Tobiesenin vävyjä.