stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olga Lauristin
Neuvostovalta Viroon

Neuvostoliitto miehitti Viron tasavallan 17. kesäkuuta 1940. Neuvostoliiton suurlähetystön sanelema Johannes Vareksen hallitus nimitettiin 21. kesäkuuta. Viron kommunistinen puolue laillistettiin 4. heinäkuuta 1940 ja sen johtajina toimivat Karl Säre ja Johannes Lauristin. Heti seuraavana päivänä 5. heinäkuuta uusi hallitus ilmoitti järjestävänsä perustuslain vastaisesti pikavaalit 14.–15. heinäkuuta. Vaalien aikana ei tuotu esille, että Viro aiotaan liittää Neuvostoliittoon. Kaksikamarisesta parlamentista valittiin vain alahuone riigivolikogu, joka yllättäen ensi töikseen julisti Eestin neuvostotasavallan perustetuksi ja "anoi" jäsenyyttä Neuvostoliitossa. Riigivolikogun valtuuskunta kävi 23. heinäkuuta anomassa liittymistä Neuvostoliittoon. Liittymispyynnön Neuvostoliiton korkeimmassa neuvostossa esitti Johannes Lauristin.
Olga Lauristinilla oli näkyvä asema uudessa Neuvosto-Eestissä. Hän oli toimittaja Rahva Hääl -lehdessä, uuden Neuvosto-Eestin näkyvimpiä naisia ja vastasi sensuurista, jonka yhteydessä hävitettiin noin 200 000 poliittisesti sopimattomaksi leimattua Viron tasavallan aikaista kirjaa. Lauristinista tuli keväällä 1941 Viron kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen. Hän kuului siis puolueen ytimeen.
Saksalaisten hyökättyä kesällä 1941 Neuvostoliittoon Lauristin siirtyi tyttärensä kanssa pois Tallinnasta Venäjälle. Hänen miehensä Johannes Lauristin sai surmansa Jumindan miinakentällä paetessaan eteneviä saksalaisia elokuussa 1941. Olga Lauristin toimi sotavuosina 1941–1944 Yleisliittolaisen radion vironkielisen toimituksen päällikkönä.
Sodanjälkeisen Neuvosto-Viron johtajia

Puna-armeijan vallattua Viron syys–lokakuussa 1944 neuvostovalta pystytettiin uudelleen, ja Lauristinista tuli Neuvosto-Viron sosiaaliministeri vuosiksi 1944–1947 ja sen jälkeen elokuvataiteen ministeri 1947–1951. Lauristin oli sodan jälkeen vuonna 1945 avioitunut virolaisen kommunistijohtajan Hendrik Allikin kanssa, joka toimi ensimmäisenä varapääministerinä. Heille syntyi vuonna 1946 poika Jaak – sittemmin Viron kommunistisen puolueen ideologiasihteeri ja Viron uuden itsenäistymisen vaiheessa riigikogun jäsen ja ministeri.
Tähän ajanjaksoon liittyvät maaliskuun 1949 kyyditykset, joissa maaseudun itsenäisten tilojen perheitä kyyditettiin Siperiaan, koska maatalouden kollektivointi oli tapahtunut Neuvostoliiton kommunistijohdon mielestä liian hitaasti. Näihin kyydityksiin Lauristin osallistui Hiidenmaalla paikallisena kommunistiedustajana. Tästä ovat antaneet todisteita myöhempinä vuosikymmeninä kyyditysten kohteeksi joutuneet virolaiset.
Poliittisesti syrjään – kansalaisjärjestöjohtajaksi

Stalinin valta jatkui vielä 1950-luvun alussa. Neuvostoliiton johtajat Stalin etunenässä olivat olleet tyytymättömiä sodanjälkeisen puoluejohtajan Nikolai Karotammin toimintaan Viron neuvostolaistamisessa. Karotamm erotettiin maaliskuussa 1950. Olga Lauristinin puoliso Hendrik Allik kuului Karotammin lähipiiriin, hänet tuomittiin vuosiksi vankileirille. Olgakin sai kärsiä tilanteesta, sillä hänet erotettiin ministerin tehtävästä ja Viron kommunistipuolueen keskuskomiteasta vuonna 1951. Seuraavana vuonna 1952 hänet erotettiin jopa kommunistipuolueesta. Maaliskuussa 1953 tapahtuneen Stalinin kuoleman jälkeen hänet hyväksyttiin takaisin puolueeseen. Elantonsa Olga joutui hankkimaan kuitenkin romua keräämällä. Miehensä ”kansanviholliseksi” luokittelun vuoksi Lauristinia ja lapsia uhkasi karkotus Siperiaan. Sen vuoksi hän joutui eroamaan puolisostaan. Hendrik Allik pääsi käynnistyneen suojasääkauden aikana pois vankeudesta ja sai palata Viroon vuonna 1955.
Lauristin oli 1960-luvun alkuun asti Viron ulkomaisten ystävyys- ja kulttuurisiteiden kehittämisjärjestön johtokunnan puheenjohtaja. Hän oli aina vuoteen 1989 Viron rauhanpuolustajien varapuheenjohtaja. Hän oli sekä Neuvostoliiton että Neuvosto-Viron korkeimpien neuvostojen jäsen (kansanedustaja).
Eläkevuodet ja uusi Viron itsenäisyys

Lauristin ehti nähdä miehensä kanssa Neuvostoliiton perestroikan ja historian uudelleenarvioinnin ajanjakson. Hän oli vuonna 1989 tyttärensä Marjutin kanssa jäsenenä Viron korkeimman neuvoston tutkimuskomiteassa, joka julisti vuonna 1940 tapahtuneen Viron liittämisen Neuvostoliittoon hyökkäystoimeksi ja sotilaalliseksi miehitykseksi.
Miehensä Hendrik Allikin vuonna 1989 tapahtuneen kuoleman jälkeen Lauristin muutti Tarttoon, jossa asuivat hänen tyttärensä ja tyttärentytär. Kuollessaan kesällä 2015 102-vuotiaana hän oli Tarton vanhin asukas.
Johannes Lauristin kukitettuna Tallinnan rautatieasemalla hänen palattuaan Moskovasta 24. heinäkuuta 1940. Hänen vasemmalla puolellaan puoliso Olga Lauristin.
Pappinen (Salo)

Pappinen (ruots. Pappis) on kylä Salossa. Kylä sijaitsee Helisnummen ja Kaukvuoren asuinalueiden välissä kaupungin keskustaajaman kaakkoislaidalla.
Pappisten pohjois- ja länsilaidat ovat tiivisti rakennettua omakotialuetta. Kylän keskus on Pappisten tila, joka on muodostettu yhdistämällä kylän kantatilat Suvi, Kreivi ja Liipola. Tilaa ympäröivät peltoalueet, jotka ulottuvat Vähäjoelle saakka. Kylää reunustavat idästä ja etälästä metsäiset kalliot.
Rantarata rakennettiin 1800-luvulla Pappisten läpi. Rataa on sittemmin oikaistu, eikä nykyinen ratalinjaus kulje Pappisten kautta. Pappisten tilan päärakennus vaurioitui tulipalossa vuonna 2019.
Otto Kaiser

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Otto Kaiser |  Otto Kaiser |  Otto Kaiser |  |
Maa:   Itävalta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten taitoluistelu
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1928 | pariluistelu |  |
Otto Kaiser (8. toukokuuta 1901 – 7. kesäkuuta 1977) oli itävaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän saavutti pariluistelussa Lilly Scholzin kanssa maailmanmestaruuden (1929) ja olympiahopeaa (1928). Maailmanmestaruuskilpailujen pariluistelussa Kaiser sai lisäksi kolme hopeamitalia (1926, 1927, 1928) ja yhden pronssimitalin (1925).
Otto Karl von Fieandt

Otto Carl von Fieandt. Miniatyyrimaalaus vuodelta 1791.
Otto Karl von Fieandt (20. kesäkuuta 1758 Mikkelin pitäjä – 17. toukokuuta 1825 Mikkelin pitäjä) oli suomalainen everstiluutnantti, valtiopäivämies, kartografi ja Haapaniemen topografikunnan päällikkö 1812–1819. Hän oli Suomen itsenäisyyden esitaistelija.
Von Fieandtin vanhemmat olivat Kyyhkylän kartanon omistaja, majuri Carl Johan von Fieandt ja Ebba Charlotta Furumarck. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli 1784–1799 Sofia Gustava Leopold ja toinen puoliso vuodesta 1800 Beata Wunsch. Von Fieandt tuli vapaaehtoiseksi Savon kevyessä jalkaväkirykmentissä 1766. Kersantti hänestä tuli 1772, vänrikki Savon rykmentissä 1775, luutnantti 1780, kapteeni 1783, Savon prikaatin yliadjutantti 1788 ja majuri 1791. Hänet siirrettiin Hämeen läänin rykmenttiin 1792. Hänestä tuli sitten everstiluutnantti, sivusadjutantti ja Haapaniemen sotakoulun tiedustelutaidon opettaja 1794. Hän erosi palveluksesta 1805, mutta toimi vielä Suomen sodan päätyttyä Haapaniemen topografiakoulun johtajana 1812–1819.
Von Fiendt toimi Valhalla-seuran savolaisen Kultainen jousi -alaosaston esimiehenä ja varainhoitajana. Talvella 1786–1787 Von Fiendt kävi salaa tapaamassa Venäjän palvelukseen siirtynyttä Georg Magnus Sprengtportenia Pietarissa, ja ilmeisesti vei hänelle tiedon Savon kevyen rykmentin upseerien tuesta suunnitellulle kapinalle Suomessa. Kustaa III:n sodassa Von Fieandt toimi Savon joukkojen komentajan Berndt Johan Hastfehrin yliadjutanttina ja järjesti kaksi tapaamista Sprengtportenin ja Hastfehrin välillä. Kevään 1789 kapinaoikeudenkäynneissä von Fieandt kuitenkin vapautua kaikista syytteistä vedoten tietämättömyyteen tapaamisten sisällöstä.
Kesällä 1791 von Fiendt lähetettiin salaiseen tehtävään vallankumoukselliseen Ranskaan kartoittamaan armeijan marssireitin, jonka oli määrä auttaa Kustaa III:tta kukistamaan vallankumoukselliset ja vapauttaa Ranskan kuningasperhe. Marraskuussa 1792 hänelle annettiin tehtäväksi kartoittaa Venäjän vastainen raja. Suomen sodan päätyttyä 1809 von Fieandt hyödynsi suhteitaan Venäjälle paenneisiin emigrantteihin. Hän osallistui Porvoon valtiopäiville ja hänet nimitettiin sotilasjäseneksi komissioon, joka valvoi Tukholmassa linnoitus- ja muiden sotilaallisten karttojen luovutusta venäläisille.
Otermanjärvi

| Otermanjärvi |
| --- | --- |
 Järveä Lapinsalmelta länteen päin nähtynä toukokuussa 2010.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Vaala
Koordinaatit:  64°39′00″N, 27°04′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Kutujoki Järvenjärveen
Järvinumero:  59.262.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  140,6 m 
Rantaviiva:  52,46 km 
Pinta-ala:  21,1243 km² 
Tilavuus:  0,0422424 km³ 
Keskisyvyys:  2 m 
Suurin syvyys:  5,47 m 
 fiOtermanjärvi 
Otermanjärvi on Oulujoen vesistöön kuuluva järvi Oterman kylässä Vaalan kunnan pohjoisosassa Pohjois-Pohjanmaalla. Se sijaitsee Paatinjärven eteläpuolella 15 kilometriä Vaalan kuntakeskuksesta koilliseen. Seututie 800 ylittää järven Lapinsalmen kohdalla pengertä pitkin.
Järvinäkymä Joensuunperältä länsilounaaseen toukokuussa 2010.
Järven pinta-ala on 21,12 neliökilometriä, ja sen rantaviivan pituus on 52,46 kilometriä. Järvellä on kuusi saarta, joista suurimmat ovat järven pohjoisosassa sijaitseva Holapansaari ja länsiosassa sijaitseva Virtasaari. Molemmissa saarissa on ollut tervahautoja. Järven suurimmat selät ovat idästä länteen Kekkolanselkä ja Isoselkä sekä Lapinsalmen länsipuolen Salmenselkä. Järven tilavuudeksi on laskettu 42,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0422 kuutiokilometriä. Otermanjärvi on matala. Sen keskisyvyys on 2 metriä ja suurin syvyys 5,47 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoisosassa Kekkolanselällä.
Järven suurimmat asutusalueet ovat Lapinsalmi, pääkylä Oterma ja itärannan Joensuunperä. Lapinsalmessa on lapinpato, joka on nähtävissä matalan veden aikana. Se on aikoinaan ulottunut koko salmen yli.[lähde? ] jonne laskee Tervajoki Pienanjärvestä. Laskujoki Kutujoki lähtee pohjoiskoillisen Niskanselältä.
Otermanjärvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ylä-Oulujoen alueen (59.2) Otermanjärven alueella (59.26), jonka Otermanjärven lähialueeseen (59.262) se kuuluu. Vedenpinnan korkeus on 140,6 mpy. Järveen laskevat Tervajoki Pienanjärvestä ja Paatinjoki Paatinjärvestä. Lisäksi järveen laskee lukuisia suo-ojia. Otermanjärvi laskee sen länsipäästä lähtevää Kutujokea pitkin Järvenjärveen. Kutujoen pudotus on 28,4 metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otermanjärvi Wikimedia Commonsissa
Vaala
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Enonlahti  Jaalanka  Jylhämä  Järvikylä  Kangaskylä  Kankari  Liminpuro  Manamansalo  Neittävä  Nimisjärvi  Nuojua  Oterma  Pelso  Salmenranta  Suutarinkylä  Säräisniemi  Veneheitto 
Muuta Vaalaan liittyvää:   Alassalmen lossi  Jylhämän vesivoimalaitos  Nuojuan rautatieasema  Nuojuan vesivoimalaitos  Rokua  Rokuan kansallispuisto  Rautatieasema  Siikajoen uittokanava  Säräisniemen kirkko  Säräisniemen kotiseutumuseo  Vaalankurkun rautatiesilta 
Järvet ja joet:   Järvenjärvi  Kutujoki  Nimisjärvi  Oulujärvi  Paatinjärvi  Neittävänjoki  Oulujoki
Otto Hahn

| Otto Hahn |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1879 Frankfurt am Main, Saksa
Kuollut: 28. heinäkuuta 1968 (89 vuotta) Göttingen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Marburgin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Theodor Zincke
Oppilaat:  Walter Seelmann-Eggebert Fritz Strassmann Hans Joachim Born Siegfried Flügge Nikolaus Riehl
Tutkimusalue:  Radiokemia
Tunnetut työt:  Fissioreaktio
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1944)
 Nimikirjoitus
Otto Hahn (8. maaliskuuta 1879 – 28. heinäkuuta 1968) oli saksalainen tiedemies, jonka Fritz Strassmannin kanssa tekemät tutkimukset johtivat fissioreaktion keksimiseen. Pohjatyön Hahnin ja Strassmanin työlle teki Lise Meitner kehittämällä kokeen, jossa uraania pommitettiin varauksettomilla neutroneilla. Hahn sai kokeet tehtyä, mutta ei kyennyt ymmärtämään tulosta, jossa uraanin pommittaminen neutroneilla ei johtanut raskaampiin alkuaineisiin kuten Hahn ja Meitner olivat odottaneet. Hahnin epäiltiin osallistuneen Saksan sodanaikaiseen ydinaseohjelmaan, joka päättyi tuloksettomana, mutta tutkimukset osoittivat Hahnin osuuden rajoittuneen akateemiseen fysiikan tutkimukseen. Hahnille myönnettiin vuoden 1944 kemian Nobel-palkinto fissioreaktion löytämisestä. Otto Hahnin mukaan on nimetty saksalainen ydinkäyttöinen rahtilaiva NS Otto Hahn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Hahn Wikimedia Commonsissa
Nobelin kemianpalkinto
P1 Motorsport

P1 Motorsport on brittiläinen pikkuformulatalli, joka kilpailee Formula Renault 3.5 -sarjassa. Tallin perusti Brabham- ja Lotus-talleissa aiemmin työskennellyt Roly Vincini vuonna 1990. Talli kilpaili Britannian F3-sarjassa vuosina 1992–1993 ja uudestaan 2003–2005. Vuodesta 2007 P1 Motorsport on kilpaillut World Series by Renault -sarjoissa. Vuonna 2008 tallin kuljettaja Giedo van der Garde voitti Formula Renault 3.5 -sarjan kuljettajien mestaruuden. Vuosina 2011–2013 talli kilpaili hollantilaisella lisenssillä FR 3.5 -sarjassa. Tallin päämaja sijaitsee Norfolkissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Paasvesi

Paasvesi tarkoittaa seuraavia:
Paasvesi, järvenosa Suonenjoella, Leppävirralla ja Pieksämäellä
Paasvesi, järvenosa Saimaalla Savonrannassa ja Kiteellä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Pappiskuningas Johannes

Pappiskuningas Johannes Hartmann Schedelin kronikassa 1493.
Pappiskuningas Johanneksen valtakunta sijoitettuna Etiopiaan Abraham Orteliuksen kartassa 1573.
Pappiskuningas Johannes (lat. presbyter Ioannes) on Aasiassa, myöhemmin Afrikassa asuvia kristittyjä hallitseva myyttinen kuningas, joka ilmaantui 1100-luvun puolivälissä eurooppalaiseen kirjallisuuteen. Hän esiintyy liittolaisena islaminuskoisia arabeja vastaan.
Ensimmäisiä mainintoja seurasi 1160–1170 tienoilla Johannekselta Eurooppaan tullut kirje, jossa kirjoittaja kutsui itseään Kolmen Intian kuninkaaksi. Valtakunta kuvataan paratiisimaiseksi: siellä oli arvokkaita jalokiviä, ihmeellisiä eläimiä ja kasveja. Toisaalta Johanneksen valtakuntaan liittyi apokalyptisiä piirteitä. Kirjeeseen pyrittiin vastaamaan: paavi Aleksanteri III:n kerrotaan vastanneen Johanneksen kirjeeseen 1177. Seuraavalla vuosisadalla eurooppalaiset etsivät tarujen valtakuntaa mongolien keskuudesta, kuten monet säilyneet matkakertomukset kertovat.
1300-luvulta alkaen varsinkin italialaiset siirsivät taruston valtakunnan Afrikkaan. 1400-luvulla sitä etsittiin enää vain Afrikasta. Valtakunta alettiin yleisesti samastaa Etiopiaan, joka oli jo vanhoista ajoista ollut kristitty valtakunta mutta josta Euroopassa oli islamin nousun jälkeen ollut vain niukasti tietoja. Vielä 1600-luvulla Euroopassa kutsuttiin tuolloin jo tutummaksi tullutta Etiopian kuningasta arvonimellä pappiskuningas Johannes.
Pappiskuningas Johannesta käsiteltiin John Buchanin kirjassa Prester John (suom. Afrikan viimeinen kuningas ja kaksiosaisena: Sinisen Antiloopin lähde ja Suuren Käärmeen luola,molemmat  WSOY, 1962). Nykykaunokirjallisuudessa Johanneksen tarinaa käsittelee laajasti Umberto Eco romaanissaan Baudolino.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirje lyhennettynä nykykielellä. (englanniksi)
Kirje lyhennettynä nykykielellä. (saksaksi)
John Buchan: Afrikan viimeinen kuningas Gutenberg-projektissa
P21 (proteiini)

p21/WAF1 on proteiini, joka on ihmisessä koodattu CDKN1A-geeniin. Geeni sijaitsee 6. kromosomissa.
Paatela

Paatela on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Jaakko Paatela (1922–1989), arkkitehti, Kaija Paatelan puoliso, Veli Paatelan veli, Jussi Paatelan poika
Juhani Paatela (1917–2008), maataloustieteilijä, professori, ylijohtaja, Jussi Paatelan poika
Jussi Paatela, vuoteen 1906 Pavén (1886–1962), arkkitehti, professori, Toivo ja Oskari Paatelan veli
Kaija Paatela, alk. ja myöh. Schreck (1921–2022), arkkitehti, Veli Paatelan puoliso
Oskari Paatela, vuoteen 1906 Pavén (1888–1952), taidemaalari, Jussi ja Toivo Paatelan veli
Toivo Paatela, vuoteen 1906 Pavén (1890–1962), arkkitehti, Jussi ja Oskari Paatelan veli
Veli Paatela (1919–2005), arkkitehti Jaakko Paatelan veli, Jussi Paatelan poika
Paatela voi viitata myös paikkaan.
Paatela, kylä Juvalla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Paatela”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ouigo

| Ouigo |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  halpajunaliikenne
Omistaja:  SNCF
Alkuperämaa:   Ranska
Perustettu:  2013
Kotisivu:  www.ouigo.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ouigo on brändinimi Ranskan kansallisen rautatieyhtiön SNCF:n liikennöimille halvempien lippujen junille, sekä tavanomaisille että suurnopeusjunille. Se perustettiin vuonna 2013. Ouigon on tarkoitus olla SNCF:n halvempi junapalvelu premium-tason TGV inOuihin verrattuna.
Historia

SNCF:llä on käynnissä projekti, jonka tarkoituksena on esimerkiksi korvata perinteinen TGV-brändi Ouigolla ja vuonna 2017 perustetulla paremman tason inOuilla. Projektin tavoitteena on uudistamalla pitää SNCF:n junat kilpailukykyisinä kilpailevia junayhtiöitä ja kasvavaa bussiliikennettä vastaan.
Ouigo perustettiin vuonna 2013 tarjoamaan halvempia junamatkoja Ranskassa. Brändin junat ovat palveluiltaan riisuttuja ja niissä on vain yksi matkustusluokka. Alun perin kaikki Ouigo-junat olivat TGV-kalustoa eli suurnopeusjunia. Näiden palveluiden nimi on Ouigo Grande Vitesse. Vuonna 2021 brändi laajentui Espanjaan, kun Ouigo España aloitti liikenteen. Vuonna 2022 lanseerattiin Ouigo Train Classique, jotka ovat tavanomaisia veturivetoisia junia.
Ouigo Grande Vitessen käyttöön modifioitu TGV Duplex -juna
Ouigo Train Classique, kalustonaan BB 22200 -veturi ja Corail-vaunuja
Paasonvuori

| Paasonlinna |
| --- | --- |
Sijainti:  Sortavala
Koordinaatit:  61°43′55″N, 30°41′59″E
Rakennustyyppi:  linna
Purkuvuosi:  1200-luku
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paasonvuori, Paassonvuori, Paussunvuori tai Paasonlinna on rautakautinen muinaislinna, joka sijaitsee Sortavalassa, Karjalassa.
Muinaislinna on ollut käytössä jo viikinkiaikana ja tuhoutunut tulipalossa 1200-luvulla, minkä jälkeen se on autioitunut. Se sijaitsee 74 metriä merenpinnan yläpuolella ja on yksi Karjalan korkeimmilla sijainneista muinaislinnoista. Muinaislinnan matalahkot vallin jäänteet ovat maasta ja pienenpuoleisista kivistä tehdyt ja niissä on ollut mahdollisesti kaksi porttia. Paasonvuorelta tunnetaan kuuden tai seitsemän asumuksen perustukset, joista osa on ollut kiviperusteisia. Rakennukset ovat olleet pinta-alaltaan noin 40–48 m². Rakennusten tulisija on sijainnut joko niiden keskellä tai lähellä pohjois- tai eteläseinää. Paikalta on löydetty myös ahjon jäänteet ja muuta sepän pajaan viittaavaa esineistöä, kuten talttoja ja langanvetorauta. Löytöaineistoissa on myös miekan ponsi sekä nuolen- ja keihäänkärkiä. Runsas ja monipuolinen löytöaineisto kertoo asukkaiden harjoittaneen maanviljelyä, metsästystä ja kalastusta sekä valmistaneet saviastioita ja rautaa itse.
P/S-luku

P/S-luku (engl. price-to-sales ratio) on osakeyhtiön osakkeita kuvaava laskennallinen tunnusluku. Se määritellään seuraavasti:
P/S-luku = osakekannan markkina-arvo / tilikauden liikevaihto.
P/S eli price/sales kuvaa yrityksen markkina-arvon ja liikevaihdon välistä suhdetta ja P/E-luku eli price/earnings kuvaa yrityksen markkina-arvon ja tuloksen välistä suhdetta. Molemmat luvut heijastavat sijoittajien yritykseen kohdistamia kasvuodotuksia. Mitä korkeampia arvot ovat, sitä arvokkaampana sijoittajat pitävät yritystä suhteessa sen nykyiseen liikevaihtoon ja tulokseen. Korkean arvostuskertoimen yritysten odotetaan siis tuottavan liikevoittoa tulevaisuudessa niin hyvin, että osakkeesta kannattaa maksaa enemmän nykyiseen voittoon/myyntiin nähden. Odotettua hitaampi kasvu voi tällöin johtaa osakkeen hinnan alenemiseen.
P/S-luvun etuna suhteessa P/E-lukuun on, että P/S on määritelty myös tappiollisille yrityksille. Lisäksi P/S-luvun liikevaihtoon ei sisälly satunnaisia tai liiketoimintaan kuulumattomia eriä, jotka voivat vaikuttaa yksittäisen tilikauden arvoon. Toisaalta P/S ei huomio yrityksen kannattavuutta.
Koska liikevaihtoa ei ole tapana ilmaista osakekohtaisena lukuna, P/S-lukua laskettaessa koko yrityksen markkina-arvoa verrataan sen liikevaihtoon. Lopputuloksen kannalta ei ole merkitystä käytetäänkö osakekohtaisia vai koko yritystä koskevia lukuja.
Kuten P/E-luvun, myös P/S-luvun tyypilliset arvot voivat vaihdella paljon eri toimialojen välillä.
Pariser Zeitung

Pariser Zeitung oli lyhytaikainen sanomalehti, jota julkaisivat toisen maailmansodan aikana Ranskan valloittaneet saksalaisjoukot. Lehden päälevikkialue oli Pariisi. Pariser Zeitungisa julkaistiin useita juutalaisvastaisia kirjoituksia shakin maailmanmestari Aleksandr Alehinin nimellä.
Otep

| Otep |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2000
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Otep Shamaya - vokalisti   Ari Mihalopoulos - kitaristi  Corey Wolford - basisti  Justin Kier - rumpali
Levy-yhtiö:  Capitol, Victory, Koch, EMI
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otep (myös OT3P) on yhdysvaltalainen nu metal -yhtye, jonka perusti laulaja Otep Shamaya Los Angelesissa Kaliforniassa vuonna 2000.
Diskografia

Sevas Tra (2002)
House Of Secrets (2004)
The Ascension (2007)
Smash The Control Machine (2009)
Atavist (2011)
Sounds Like Armageddon (2012)
Hydra (2013)
Generation Doom (2016)
Kult 45 (2018)
The God Slayer (2023)
Aiheesta muualla

Otep Discogsissa. (englanniksi)
Paristo (televisiosarja)

| Paristo |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Ria Kataja Tiina Lymi Ismo Apell Ilkka Heiskanen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3
Esitetty:  13. syyskuuta 2002 – 21. maaliskuuta 2004
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuottaja(t):  Riina Hyytiä
Vastaava(t) tuottaja(t):  Olli Haikka
Ohjaaja(t):  Johanna Vuoksenmaa
Käsikirjoittaja(t):  Johanna Vuoksenmaa Leo Viirret Eppu Nuotio
Tuotantoyhtiö(t):  Filmiteollisuus Fine
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Paristo on Filmiteollisuus Finen tuottama vuosina 2002–2004 MTV3-kanavalla esitetty sketsisarja.
Ohjelma keskittyi parisuhteiden omituisuuksien ja ongelmien, kuten miesten ja naisten kielen erojen kustannuksella nauramiseen. Sen pääosissa olivat Ria Kataja, Tiina Lymi, Ismo Apell ja Ilkka Heiskanen. Ohjaajana toimi Johanna Vuoksenmaa, joka myös käsikirjoitti sarjaa yhdessä Leo Viirteen ja Eppu Nuotion kanssa.
Otto Julius Hagelstam

Otto Julius Hagelstam
Otto Julius Hagelstam, vuoteen 1817 Hagelberg (11. maaliskuuta 1784 Nauvo – 28. huhtikuuta 1870 Tukholma) oli suomalaissyntyinen eversti ja Ruotsissa vaikuttanut kartografi.
Hagelstamin vanhemmat olivat kapteeni Gabriel August Hagelberg ja Anna Lovisa Qvick ja puoliso vuodesta 1817 Eva Fredrika Burenstam (1791-1877). Hän sai meriupseerin koulutuksen ja osallistui luutnanttina Suomen sotaan 1808-1809, kunnostautuen erityisesti Grönvikin salmen meritaistelussa. Suomen tultua sodan jälkeen liitetyksi Venäjään Hagelberg siirtyi Ruotsiin ja tuli 1810 kapteenina merimittausjoukon jäseneksi. Hänet aateloitiin Kaarle XIV Juhanan kruunauksen yhteydessä 1818, jolloin hän otti sukunimekseen Hagelstamin. Siviiliin Hagelstam siirtyi 1824 ja ryhtyi maanviljelijäksi puolisonsa tiluksille Södermanlandissa. Hän ehti kuitenkin aloittaa nykyaikaisen merikartoituksen Ruotsissa ja kartoitti useiden saaristoalueiden lisäksi myös Ruotsin suuria sisäjärviä. Hänen työnsä tunnetuin tulos lienee Geografisk militarisk och statistik karta öfver hela Sverige och Norrige (1820). Erottuaan upseerinvirasta Hagelstam toimi politiikassa aateliston edustajana ja tuli tunnetuksi Venäjän vastustajana. Krimin sodan aikana 1853-1856 hän tuki aktiivisesti Ranskan ja Englannin laivasto-operaatioita Itämerellä ja  laati 1855 suunnitelman Pietarin valtaamiseksi mereltä tehdyllä yllätysmaihinnousulla.
Aiheesta muualla

Svenskt Biografiskt Lexikon (Ruotsiksi, viitattu 28.10.2015)