Könnin mestarit
Neljä sukupolvea mestareita > Jaakko Könni (Königsback)

Jaakko Könni (Königsback), alkujaan Ranto syntyi 28. kesäkuuta 1721 Ilmajoen Koskenkorvalla ja kuoli 3. toukokuuta 1794 Ilmajoen Könnillä. Hän oli Könnin kellomestarisuvun kantaisä, talollinen, rauta-, kello- ja pyssyseppä.
Uudistilan kirjoissa olevan nimen mukaan Jaakko Ranto otti nimen Königsbäck – yhtä usein nimi esiintyy myös muodossa Köningsbäek – joka lienee lähinnä muodostunut Könninluoman ruotsinkielisestä nimestä Könnisbäck. Virallinen nimi Königsbäck esiintyy kirjoissa aina vuoteen 1830 saakka. Nimi kuitenkin muuttui alkuperäiseen muotoonsa Könni, ja ainakin 1798 painetussa Hermelin-Hällströmin Ruotsin lääninkarttasarjassa liittyvässä Vaasan maaherrakunnan kartassa paikan nimeksi on merkitty Könni.
»Könnillä Jaakko jatkoi sepänammattiaan yhtä uutterana kuin ennenkin. Hän alkoi valmistaa myös pyssyjä. Tämän taidon hän oppi siten, että meni Vaasaan, kun oli saanut ensimmäisen pyssynpiipun taotuksi. Vaasassa toimi silloin harvinaisen taitava pyssyseppä. Tälle suositteli Jaakkoa ent. kauppias Granberg. Tähän aikaan kaikki ammattitaito pidettiin kateellisesti hyvin salassa. Granberg sen vuoksi esitti pyssysepälle, että Könni oli hyvin vähätietoinen mies, joka oli jollain tavoin valmistanut pyssynpiipun ja nyt halusi, että seppä valmistaisi siitä pyssyn hänelle, mutta kun mies oli tunnetusti köyhä, joten ei voi maksaa työpalkkaa, hän korvaisi sen työllä. Tähän seppä suostui ja Jaakko sai nähdä koko valmistuksen, porauksen, reiän kaivun ym. Käytännöllisenä miehenä hän ei muuta tarvinnutkaan, vaan kykeni heti valmistamaan aivan erinomaisia pyssyjä, joita sitten myös pojat tekivät".» 
(Helsingfors Morgonbladin kirjoitus 1841)
Jaakko Jaakonpojasta tuli Könnien kellomestarisuvun kantaisä, ja hän ryhtyi Könnillä entistä tarmokkaammin harjoittamaan sepänammattiaan rauta-, kello- ja pyssyseppänä. Hänen valmistamansa pyssyt olivat hyvin kysyttyjä ja samoin hänen valmistamansa seinäkellot, jotka alkoivat saavuttaa mainetta. Sepäntyön rinnalla hän suoritti merkittävän työn maanviljelijänä ja loi suuntaviivat yhdistetylle teollisuus- ja maataloustoiminnalle vuosisadan ajaksi. Tilaa raivattiin ja maa-ala lisääntyi; pian hänellä oli rinnallaan 1754 syntynyt poikansa Juho.
Könnin asettuessa tilalle se oli autioitunut ja sisälsi vain vähäisiä peltotilkkuja. Mittauskirjan mukaan peltoa tai pelloksi kelpaavaa maata oli alle 4 tynnyrinalaa ja niittyä 45 tynnyrinalaa, mistä parempaa niittyä noin puolet. Koko tilan suuruus oli n. 42 tynnyrinalaa. Jaakko Könni ja hänen poikansa raivasivat suoperäisillä mailla uutta peltoa noin 200 tynnyrinalaa (noin 100 hehtaaria), joka silloisena aikana oli merkittävä saavutus. Myös uusiin viljelytapoihin kiinnitettiin huomiota ja järkiperäiseen metsänhoitoon ja sen käyttöön. Jaakon aikana Könnin tila alkoi jo kohota huomattavaan vaurauteen, ja seuraavien sukupolvien aikana vaurastuminen vain jatkui.
Näitten varhaisempien Könnien voimaperäinen pellonraivaus, joka vaati runsaasti työvoimaa, lienee muun huomion rinnalla antanut aiheen hyvin tunnettuihin tarinoihin koneellisesta "Könnin kuokkamiehestä" ja "tuulikuokasta". Saattaa olla, että Könni on kurillansa sanonut jotain tämäntapaisesta mekaanisesta laitteesta joillekin ihmettelijöille. Jaakko Könni oli myös pitäjän luottamustoimissa ja muun muassa kauan aikaa kirkon isäntänä.
Puolisot: 1. 1742 Maria Juhontytär (28. toukokuuta 1725 – 25. kesäkuuta 1778); 2. 1779 Maria Bartholdintytär Ilkka (6. helmikuuta 1739 Ilmajoki – 31. maaliskuuta 1813). Kuusi lasta: neljä tytärtä ja kaksi poikaa isän elämäntyön jatkajaksi.