Horyn
Luonnonvarat

Horynin riistarikkaat hedelmälliset metsäiset rannat ja puhtaat kalaisat vedet houkuttelivat paimentolaisia myöhäispaleoliittiselta ajanjaksolta noin 12–10 tuhatta vuotta eKr., joista on säilynyt muinaisia leirintäalueita ja hautakumpuja. Joen rantojen saviesiintymät vetivät puoleensa neoliittikauden ensimmäisiä siirtokuntia. Horynista tuli yksi alueen kehityksen vetureista jokikalastuksen ja maatalouden ohella kynnettyine rannikkoseutuineen. Useiden kulttuurien risteymäkohdassa sijaitsevassa Horynin laaksossa ajanjakso 6000–3000 eaa. loi perustan Tripoljen kulttuurille, jonka jäljeltä luoteisimmalta asutusalueelta lähellä Bodakin kylää löydettiin piikivityökaluja ja työpajoja niiden valmistamiseksi, irtonaisia keraamisia astioita, kupari- ja luukoristeita. Horynin tulva-alueiden soisissa osissa on runsaasti suomalmeja, joita käytettiin 1700-luvun alkuun asti raudan sulattamiseen ja joen rannoillaan edelleen löytyy sulatusuunien jäänteitä. Metallurgisena keskuksena pidettiin nykyisin hylättyä Dorohoštšan kylää.
Suurin osa Horynin valuma-alueesta ja jokirinteiden lauhkeat ja kohtalaisen jyrkät tasaiset alueet ovat yleensä kynnettyä viljelymaata. Joidenkin lähteiden mukaan metsiä on pinta-alaltaan noin 1 950 km² ja sitäkin lehti-, havu- tai sekametsinä pääasiassa alajuoksun jyrkillä rinteillä. Horynjokea ympäröivät yleensä suurten tammien, mäntyjen ja saarnien metsät. Jyrkemmät rannat ovat sekametsän, leppä- ja pihlajapensaiden peitossa. Soiden kokonaispinta-ala on noin 1 700 km². Muilla alueilla Horynin laaksossa esiintyy kuivaa niittyä, jolla kasvaa vanhoja puita ja rannoilla paksuja ruoko- ja pajupensaikkoja Niittyjä pilkkovat pienet purot, järvet ja vesiputoukset, joissa asuu 34 kalalajia ja useita kymmeniä vesilintuja.
Täällä voi nähdä punaiseen kirjaan merkityn jäännekasvin, yksivuotisen vesisaniaislajin salvinian tiiviin, paksun ja mattomaisen kasvuston kelluvan veden pinnalla. Horynjoen vesistä löytyy toinenkin uhanalaisia lajeja käsittelevän kirjan kasvi, isolumme, jonka massiivinen juurakko saavuttaa 1–2 metrin pituuden. Erityisen mikroilmaston ansiosta tämän joen varrella hyvin varhain alkavat kukkia esikot ja kiurunkannukset ja täällä löytyy jopa 20 orvokkilajia. Muiden harvinaisten lajien joukossa on metsänata, joka löydettiin täältä ensimmäisen kerran vuonna 2002. Erittäin harvinaisen  suoneidonvaipan ainoa tunnettu nykyaikainen kasvupaikka on suoinen syvennys Horynjoen terasseilla Netišynin lähellä Hmelnytskyin alueella. Lehtoneidonvaippaa löytyy useista paikoista tammi- ja euroopanvalkopyökkimetsässä lähellä Netišyniniä, samoin Stantsiya Kryvynin mänty- ja valkopyökkimetsätalousalueelta ja pensaikoista lähellä Horynjoen pääuomaa. Tummaneidonvaippa kasvaa vanhan tammimetsän alueella lähellä Netišyniniä, konnanlieko jokiterassin suoisessa altaassa ja punakämmekkä havaittiin turveniityllä.
Joen rannoilla, tulvaniityillä että toisinaan myös soilla löytyy isokarpaloa ja viiltosaraa. Karhunvatukka on yleinen Ukrainassa juuri Karpaateilla ja sen viereisillä alueilla Horynjoen tasangoilla. Netišynin lähistöiltä sitä löydettiin mäntymetsäalueilta, joissa oli levinnyt eri lajia karhunvatukoita, mm. sinivatukkaa, metsävatukkaa ja vadelmaa. Netišyninin ja Slavutan kaupunkien läheisyydessä sijaitsevissa mäntymetsissä aluskasvillisuutta edustaa niukka sammalpeite, jossa kasvaa hoikkarölliruohoa ja jopa luonnonvarainen lampaannata sietää täällä männikön varjoa, kuivuutta ja niukkaravinteista kasvualustaa. Netišynin läheisyydessä on säilynyt arvokas alue täynnä vanhoja tammi-valkopyökkimetsiä, jossa on säilynyt joitakin jopa 200-vuotiaita tammia ja myös iäkkäitä valkopyökkejä. Niin vaahteran kuin valkopyökin elpyminen on hyvä ja alueella hallitsevat tammi-valkopyökkimetsille tyypilliset kasvit kuten kevättähtimö, keltapeippi, vuohenputki ja harvinaisista lajeista varjolilja. Horynjoen tulva-alueen rannikkokaistaleella kasvavan leppämetsän reunalta lähellä Netišyniä löytyi harvinainen saniaiskasvi metsäimarre. Horynajoen tulvatasangot ovat yleensä nurmirölli-, niittynurmikka- ja punanataniittyjä, mutta siinä leviää runsaasti kivennäisravinteita sisältäviä soita, joissa on tyypillisiä kostean paikan kasveja kuten peltopähkämö, rantamatara, vesiminttu, luhtalemmikki, liejupahaputki jne.
Joenlaaksossa metsiköistä löytyy laaja valikoima lintuja ja monia eläinmaailman edustajia, saukkoja ja majavapatoja, liskoja, metsäkauriita ja villisikoja. Lintuja on yli 200 lajia ja harvinaisista lajeista löytyy täällä merikotka, telkkä, kalasääski, käärmekotka, mustahaikara ja muut. Horynin savirannoilla pesii pääskyjä ja joella voi tavata lokkeja ja sorsia. Tavallisesti kaislikoissa pesivät kyhmyjoutsenet vierailevat usein Horynjoen läheisillä järvillä ja usein näissä paikoissa pysähtyvät myös kurjet.
Joidenkin lähteiden mukaan Horynissa ja sen sivujoissa on yhteensä 34 kala- ja ympyräsuisten lajia, joiden joukossa on myös Ukrainan punaisessa kirjassa lueteltuja uhanalaisia lajeja kuten ukrainannahkiainen, punasalakkoihin kuuluva Alburnoides rossicus, karppeihin kuuluva Dneprin barbel, Donets ruffe-ahvenlajia, seipiä, ruutanaa ja madetta. Joissakin osissa joesta löytyy runsaasti kuhaa ja särkeä ja täällä voi saada lahnaa, haukea, monnia, ahventa, säyneä, sorvaa, gobioa, salakkaa, pasuria, katkerokalaa, niin miekka- ja nokkasärkeä kuin särkien heimoon kuuluvaa leuciscusta eli seipiä, harvemmin turpaa, toutainia, suutaria, punasalakkaa, sapa, lisäksi Slutšista nieriää, rantanuoliaisia ja mutakalaa.