stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Desert Planet
Suomen ensimmäinen itsenäinen USB-musiikkijulkaisu

29.5.2007 Desert Planet julkaisi Aska-Osaka Virtual Highway USB-muistitikun, joka on ensimmäinen suomalainen itsenäinen musiikkijulkaisu USB-formaatissa. Itsenäinen tarkoittaa tässä sitä, että sisältöä ei ole julkaistu muussa formaatissa. Muistitikku ei ole siis osa CD-albumin markkinointia – kuten yleensä. Julkaisu ei ole perinteisessä mielessä albumi eikä ep. Sitä voisi kuvailla mediatikuksi. Se sisältää multimediaa, useita videoita ja noin 24 minuuttia ennen julkaisematonta musiikkia. Japani-henkinen tikku toimii myös tavallisena USB-muistina.
Diskografia > Albumit

Asteroid Hopper (Dese 001, 2001)
Joystick Pop (Odor, 2003)
Turbo Tellytunes (Dese 002, 2004)
Mario built My Hot Rod (9pm/Stupido, 2005, julkaistu myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä)
Moonrocks (9pm/Stupido, 2008, julkaistu myös Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä)
Mortal Kombo (Dese004, 2010, ilmainen ladattava albumi, osa MILKY WAY UNDRGROUND multimediasivustoa
Extra Ball - Best of the early sold out releases + (9pm/Stupido, 2010, julkaisupäivämäärä 28.5.2010 Saksassa, Itävallassa ja Sveitsissä). Suomessa julkaisu 9.6.2010.
Diskografia > Singlet

Dune Buggy CDS (Odor, 2002)
Diskografia > USB-julkaisut

Aska-Osaka Virtual Highway (2007, julkaisuformaattina USB-muistitikku, Dese-003)
Diskografia > Multimediasivustot

Milky Way Underground (2010, julkaisuformaattina www-sivusto, joka sisältää multimediaa, musiikkia, videoita, taideprojekteja, historiikkia, blogin ja esittelyä tulevasta. Sivusto on puettu avaruudessa sijaitsevan metron muotoon. Sivustolle mentäessä hypätään metrojunan kyytiin ja vieraillaan asemilla, joissa edellä mainittuja sisältöjä voi tarkastella.)
Diskografia > Musiikkivideot

Asteroid Hopper, 2001 (ohjaus: Jari Mikkola)
Lost Galaxians, 2003  (ohjaus: Jari Mikkola)
Return of the Ninja Droids, 2005  (ohjaus: Jari Mikkola)
Return of the Ninja Droids, LIVE at GERMAN TOUR 2006, 2006  (ohjaus: Jukka Tarkiainen)
Green Fireballs, 2008 (osa "Short Tour Movie -lyhytelokuvaa, ohjaus: Jukka Tarkiainen)
Riot Sector 68, 2008  (ohjaus: Jari Mikkola)
Diskografia > Lyhytelokuvat

Short Tour Movie, 2008, on pääosin yhtyeen fanien kuvaama. Se kuvattiin kiertueilla vuosina 2006-2007 Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Ranskassa ja Suomessa. Se sisältää livetaltioinnit kappaleista "Aska-Osaka Virtual Highway" ja "Opponent" (aiemmin julkaistu USB-julkaisulla Aska-Osaka Virtual Highway). Lisäksi "Green Fireballs" musiikkivideo Moonrocks-albumilta. Elokuvan kesto on noin 18 minuuttia. Elokuva julkaistu yhtyeen kotisivuilla. Elokuvan ohjasi ja editoi Jukka Tarkiainen.
Kiertueet ulkomailla

Vuonna 2003 Desert Planet esiintyi muutamia kertoja Ranskassa. Vuonna 2004 Desert Planet solmi levytyssopimuksen saksalaisen 9PM Recordsin kanssa, ja siitä lähtien yhtye on tehnyt useita kiertueita saksankielisessä Keski-Euroopassa (Saksa, Itävalta, Sveitsi). Ensimmäinen kiertue tehtiin toukokuussa 2005. Yhtye on vieraillut myös pari kertaa Hollannissa, ja neljä kertaa Venäjällä, viimeksi vuonna 2019.
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut
Ei mikään enkeli

| Ei mikään enkeli> Destry Rides Again |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George Marshall
Käsikirjoittaja:   Felix Jackson  Henry Myers  Gertrude Purcell 
Perustuu:  Max Brandin romaaniin Destry Rides Again (1930)
Tuottaja:  Joe Pasternak
Säveltäjä:  Frank Skinner
Kuvaaja:  Hal Mohr
Leikkaaja:  Milton Carruth
Tuotantosuunnittelija:  Jack Otterson
Pääosat:   Marlene Dietrich  James Stewart  Brian Donlevy 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  29. joulukuuta 1939
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  700 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ei mikään enkeli (engl. Destry Rides Again) on vuonna 1939 valmistunut yhdysvaltalainen komediallinen lännenelokuva, jonka on ohjannut George Marshall. Pääosissa esiintyvät Marlene Dietrich ja James Stewart. Elokuva perustuu väljästi Max Brandin romaaniin Destry Rides Again (1930). Elokuva sai aikanaan hyvän vastaanoton sekä yleisön että kriitikoiden keskuudessa.
Vuonna 1996 Yhdysvaltain kongressin kirjasto valitsi elokuvan säilytettäväksi National Film Registryn kokoelmissa, pitäen sitä ”kulttuurillisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä”.
Juoni

Tom Destry (James Stewart) on säyseä mies, joka kaihtaa aseita ja väkivaltaa. Päädyttyään villin ja korruptoituneen Bottleneckin rajakaupungin apulaissheriffiksi, hänen vakaumuksensa joutuu koville. Kaupunkia hallitsee kiero saluunanomistaja Kent (Brian Donlevy) yhdessä tyttöystävänsä ja viettelevän kapakkalaulajan Frenchyn (Marlene Dietrich) kanssa. Destry alkaa laittaa kaupunkia järjestykseen. Aluksi hän pyrkii käyttämään apunaan enemmän sanoja kuin aseita, mutta lopulta tilanteesta ei selvitä ilman tulitaistelua.
Arvostelut

Ylen kansainvälisestä ohjelmahankinnasta vastaavan Vesa Nykäsen mukaan Ei mikään enkeli ”yhdistää nautittavasti huumoria, romantiikkaa ja toimintaa. Stewart tulkitsee pääroolin nautittavan vähäeleiseen tyyliinsä, jolle Marlene Dietrichin räväkkä ja säkenöivä suoritus luo mainion vastapainon”.
Aiheesta muualla

Ei mikään enkeli Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
James Stewart ja Marlene Dietrich kapakkakohtauksessa.
Goldwasser-Micali

Goldwasser-Micali kryptosysteemi (GM) on epäsymmetrinen julkisen avaimen salaamisalgoritmi, jonka ovat kehittäneet Shafi Goldwasser ja Silvio Micali vuonna 1982. GM oli ensimmäinen satunnaistava (probabilistinen) julkisen avaimen salakirjoitusjärjestelmä, joka on kryptografisten standardioletusten ollessa voimassa todistettavasti turvallinen. Se ei kuitenkaan ole tehokas kryptosysteemi, koska salakielinen viesti voi olla alkuperäistä viestiä satoja kertoja pitempi. Todistaakseen kryptosysteemin turvallisuusominaisuudet Goldwasser ja Micali esittelivät laajaan käyttöön levinneen semanttisen turvallisuuden käsitteen.
GM salakirjoitusjärjestelmä on semanttisesti turvallinen olettaen, että ns. neliönjäännösprobleema on ratkeamaton modulo yhdistetty luku  N=pq, missä  p ja  q
ovat suuria alkulukuja. Olettamuksen mukaan annetuilla  (x,N) on hyvin vaikeata määrätä, onko jokin luku  x neliönjäännös modulo  N (ts. onko olemassa sellaista lukua  y, että  x=y^{2} mod  N), kun Jacobin symboli luvulle  x saa arvon +1. Neliönjäännösprobleema on helppo ratkaista, kun luvun  N tekijöihinjako tunnetaan. Toisaalta uusia neliönjäännöksiä pystyy kuka tahansa tuottamaan vaikka ei tuntisi tätä tekijöihinjakoa. GM-salakirjoitusjärjestelmä hyödyntää tätä epäsymmetriaa salakirjoittamalla tietyn selväkielisen viestin joko jonoksi neliönjäännöksiä tai epäneliöitä modulo  N, joilla kaikilla Jacobin symboli saa arvon +1. Viestin vastaanottaja käyttää tuntemaansa luvun  N tekijöihinjakoa salaisena avaimenaan ja desiferoi viestin testaamalla, ovatko vastaanotetun salakieliviestin luvut neliöitä vai epäneliöitä.
Koska Goldwasser-Micali korvaa jokaisen selväkielisen koodin bitin suuruusluokkaa  |N| olevalla luvulla, GM salaus johtaa koodin oleelliseen laajentumiseen. Tekijöihinjakoon perustuvien hyökkäysten estämiseksi suositellaan nimittäin, että luku  N olisi useiden satojen bittien mittainen. Siten järjestelmä epäkäytännöllisenä palvelee lähinnä teoreettista tutkimusta. Käytännön sovellutuksia varten on myöhemmin kehitetty tehokkaampia todistettavasti turvallisia salakirjoitusjärjestelmiä. Esimerkki tällaisesta järjestelmästä on Elgamal-järjestelmä.
Koska salauksessa käytetään satunnaistavaa algoritmia, sama selväkieliteksti tuottaa yleensä erilaisia salakieliviestejä joka salauskerralla. Tästä on järjestelmän turvallisuuden kannalta merkittävää etua, sillä se estää sen, että viestien sisältöä voitaisiin arvata vertailemalla salakieliviestejä aikaisemmin tunnettuihin.
Järjestelmän määrittely

Goldwasser-Micali koostuu kolmesta algoritmista:
satunnaistava avaimen generointialgoritmi, joka tuottaa julkisen ja salaisen avaimen,
satunnaistava salausalgoritmi ja
deterministinen purkualgoritmi.
Järjestelmä perustuu siihen, että pystytään päättelemään, onko annettu luku  x neliönjäännös mod  N, kun luvun  N tekijöihinjako  (p,q) tunnetaan. Jos nimittäin  x^{(p-1)/2}\equiv 1 (mod  p) ja  x^{(q-1)/2}\equiv 1 (mod  q), niin  x on neliönjäännös modulo  N, muussa tapauksessa kysymyksessä on epäneliö.
Järjestelmän määrittely > Avaimen generointi

GM-järjestelmän moduuliluku generoidaan samalla tavalla kuin RSA-järjestelmässä.
Liisa generoi satunnaisesti ja toisistaan riippumatta kaksi sellaista suurta alkulukua  p ja  q, että  p\neq .
Liisa laskee luvun  N=pq.
Tämän jälkeen hän etsii jonkin epäneliön  z modulo  N, jolle Jacobin symboli saa arvon +1. Tämän hän voi tehdä valitsemalla satunnaislukuja ja testaamalla tuntemansa tekijöihinjaon avulla, ovatko ne neliönjäännöksiä. Jos  (p,q)\equiv 3 (mod  4) (ts.  N on Blumin kokonaisluku), niin luvulla  N-1 on varmasti tämä ominaisuus.
Julkinen avain muodostuu lukuparista  (N,z). Salaisen avaimen muodostaa puolestaan tekijöihinjako  (p,q).
Järjestelmän määrittely > Viestin salaaminen

Oletetaan, että Roope haluaa lähettää Liisalle viestin m:
Roope koodaa viestin  m bittijonoksi  (m_{0},m_{1},\dots ,m_{n}) käyttäen jotain yksinkertaista ja tunnettua koodaustapaa, esimerkiksi ASCII-koodia.
Jokaista bittiä  m_{i} kohti Roope generoi satunnaisluvun  y, joka on pienempi kuin  N. Hän laskee arvon  c_{i}\equiv y^{y}z^{m_{i}} (mod  N).
Roope lähettää Liisalle salakielisen viestin  (c_{0},c_{1},\dots ,c_{n}).
Järjestelmän määrittely > Viestin avaaminen

Liisa vastaanottaa salakieliviestin  (c_{0},c_{1},\dots ,c_{i}). Hän pystyy palauttamaan viestin  m seuraavalla tavalla:
Käyttämällä tuntemaansa tekijöihinjakoa  (p,q) Liisa tutkii, mitkä salakieliviestin luvut  c_{i} ovat neliönjäännöksiä. Jos luku  c_{i} on neliönjäännös,  m_{i}=1, muuten  m_{i}=0.
Liisa saa näin selville selväkieliviestin  m=(m_{0},m_{1},\dots ,m_{n}).
Eino Kankaanpää

Eino Mikael Kankaanpää (14. syyskuuta 1914 Humppila − 3. joulukuuta 1974 Seinäjoki) oli suomalainen pankinjohtaja ja Keskustapuolueen kansanedustaja. Koulutukseltaan hän oli agrologi. Kankaanpää nousi eduskuntaan varapaikalta 27. tammikuuta 1970 Vaasan vaalipiiristä Toivo Antilan tilalle.
Perhe

Vanhemmat: torppari Kalle Rosten ja Olga Maria Moosentytär:
Puoliso: Lyyli Hedvig Tala (vuodesta 1946, k. 16. joulukuuta 2001)
Lapset: Tapio (s. 1948), Antti (1949), Matti (1951) ja Kari (1956)
Elämäkerta

Kansakoulun jälkeen Kankaanpää valmistui Hyvinkään pienviljelyneuvojaopistosta 1939. Sen jälkeen hän toimi Pienviljelijäin keskusliiton piirikonsulenttina 1939–1955, Etelä-Pohjanmaan osuuspankkien liiton toiminnanjohtajana 1955–1961, Jalasjärven osuuspankin johtajana 1961–1974. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1962 ja 1968.
Kankaanpää viljeli myös maatilaa Jalasjärvellä ja istui paikallisessa kunnanvaltuustossa. Lisäksi hän toimi Etelä-Pohjanmaan maatalousteknikkojen yhdistyksen puheenjohtajana sekä oli Maatalousteknikkojen liiton johtokunnan, Osuuskassojen keskusliiton hallintoneuvoston ja Etelä-Pohjanmaan maatalouskeskuksen johtokunnan jäsen.
Sotilasarvoltaan Kankaanpää oli yliluutnantti.
Aiheesta muualla

.aspx Eino Kankaanpää Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Erkki Mutru

Erkki Taneli Mutru (18. marraskuuta 1910 Suurpäälä, Säkkijärvi – 18. helmikuuta 1990 Tampere) oli suomalainen prosaisti ja runoilija. Mutru toimi ammattikoulun suomen kielen ja kirjallisuuden opettajana.
Varakkaan maatalon poikana syntynyt Mutru opiskeli 1930-luvulla Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi. Mutru osallistui talvisodan rintamataisteluihin ja jatkosodan aikana hän oli Rovaniemen komendanttivirastossa sekä Päämajan Sotilashallinto-osaston Henkisen huollon toimistossa. Sodan jälkeen evakoksi joutunut Mutru toimi ammattikoulun opettajana Tampereella.
Teoksia

Hymni Viljamille. Viljam Hätönen, Tampere 1945
Keltaisen talon sisarukset. Kansankirja, Helsinki 1946
Maa alla suven ja auringon : kuorolausunta sikermä Erkki Mutrun ym. runoista. Koonnut ja esitysohjeet laatinut Riku Kuikka. 1946
Pikku veljiä : välähdyksiä koulupoikien maailmasta. Kansankirja, Helsinki 1947
Ammattioppilaitosten lukukirja, toimittajat Pertti Korhonen ja Erkki Mutru. WSOY 1950, 2. uud. painos 1960
Rouvakutsut. Karisto 1953
Faaraon kirje : romaani. Karisto 1954
Matkalla jälkeenpäin. Karisto 1955
Vieras poika : erään rouvan kertomus. WSOY 1959
Hyvä hymy, käytös soma, viihtyy vieras, väki oma, toimittanut Tampereen kaupungin tapakulttuuritoimikunta, kuvat Hannu Ojala, riimitellyt Erkki Mutru. Tampereen kaupungin julkaisuja 9. Tampere 1962
Luotilanka, runokokoelma, piirrokset Lauri Ruippo. Koilliskulma, Helsinki 1989 (Osa kokoelman runoista on Erkki Mutrun kirjoittamia, suurin osa hänen kääntämiään)
Iloja ja murheita, muistelmateos. Rakel Mutru, Tampere 1991
Kirjallisuutta

Katriina Paloheimo : Kirjailijan kolme elämää – Erkki Mutru, suomalainen 1910–1990.   Kulttuurihistorian pro-gradu tutkielma, Turun yliopisto, Humanistinen tiedekunta 2001
Aiheesta muualla

Erkki Mutru : Sodan kynnyksellä. Matkailijan vaikutelmia Englannista, Ranskasta ja Saksasta ennen suursodan syttymistä, Hakkapeliitta, 12.09.1939, nro 37, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eino Sandelin

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kilpapurjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kilpapurjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tukholma 1912 | 12mR |  |
Eino Kauno Sandelin (16. joulukuuta 1864 Virrat, Suomen suuriruhtinaskunta – 15. lokakuuta 1937 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, professori, kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nyländska Jaktklubbenia.
Eino Sandelinin vanhemmat olivat kirkkoherra, lääninrovasti Frans Viktor Sandelin (1833–1897) ja Emma Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1885 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1888, filosofian maisteriksi ja lääketieteen kandidaatiksi 1890, lääketieteen lisensiaatiksi 1894 ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1896. Sandelin teki opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Norjaan ja Ruotsiin.
Sandelin oli Helsingin yliopistossa kirurgian dosenttina 1900–1921. Hän oli Virtain kunnanlääkärinä 1894–1895, Helsingin yleisen sairaalan kirurgisen osaston apulaislääkärinä ja alilääkärinä 1895–1902, Marian sairaalan kirurgisen osaston ylilääkärinä 1902–1918 sekä Eiran sairaalan lääkärinä. Hän sai professorin arvonimen 1919.
Sandelin toimi Sairaalalääkäriyhdistyksen sihteerinä ja rahastonhoitajana sekä 1919–1932 Helsingin kaupungin sairaalain hallituksen puheenjohtajana.
Sandelin kuului suomalaisen Heatherbell-veneen miehistöön sen voittaessa 12mR-luokan olympiapronssia Tukholmasta 1912. Hänen veljensä Torsten Sandelin kilpaili myös purjehduksessa Tukholman olympiakisoissa ja voitti joukkuevoimistelussa olympiapronssia Lontoossa 1908.
Eino Sandelin oli naimisissa vuodesta 1891 Sigrid Elisabet Hartmanin kanssa.
Julkaisuja

Kliniska studier öfver struma i Finland, med ledning af 80 operativt behandlade fall, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingfors 1896
Frans Viktor Sandelin: biografiska anteckningar. Helsingfors 1933
Eira sjukhus 1905-1925. Helsingfors 1935
Eino Sandelins anteckningar 1934; toim. Karin Sandelin, Carl Fredrik Sandelin. F. Sandelin, Espoo 1986
Elistan lentoasema

Elistan lentoasema (ven. Аэропорт Элиста, Aeroport Elista) on lentoasema Kalmukian tasavallan pääkaupungissa Elistassa Venäjällä. Se on Kalmukian suurin ja tärkein lentoasema.
Aiheesta muualla

Elistan matkakohteet
Avia.ru (Arkistoitu – Internet Archive)
Girugamesh

| Girugamesh (ギルガメッシュ) |
| --- | --- |
 Girugamesh esiintymässä vuonna 2007.
Tiedot
Toiminnassa:  2003–2016
Tyylilaji:  alternative metal, nu metal, visual kei
Kotipaikka:   Tokio, Japani
Laulukieli:  Japani
Jäsenet:  Satoshi, Laulu   Nii, Kitara   ShuU, Basso   Ryo, Rummut  
Entiset jäsenet:  Cyrien, Laulu (2003–2004)  Hotaru, Kitara (2003–2004) 
Aiheesta muualla
girugamesh.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Girugamesh (ギルガメッシュ, Girugamesshu) oli japanilainen metalliyhtye, joka perustettiin vuonna 2003. Yhtyeen sanoitukset ovat synkkiä, ja ne kertovat yleensä korruptiosta, valheista, petoksista ja kaikesta nykymaailman propagandasta. Yhtyeen nimi viittaa Gilgameš-eepokseen. Yhtyeen nimen versiota, jossa on kaksi pistettä a:n päällä ei juurikaan käytetä, sillä se on vain design jota käytetään levyjen kansissa ja oheistuotteissa.
Sanoitukset on kirjoittanut vokalisti Satoshi, musiikki on uusimmilla levyillä merkitty koko yhtyeen säveltämäksi. Aiemmin pääosasta sävellyksistä vastasi rumpali Ryo.
Yhtye ilmoitti lopettavansa heinäkuussa 2016.
Jäsenet

Laulu: Satoshi
Kitara: Nii
Basso: ShuU
Rummut: Ryo
Diskografia > Albumit

13's Reborn (27. syyskuuta 2006)
Girugamesh (26. joulukuuta 2007)
MUSIC (5. marraskuuta 2008)
NOW (16. joulukuuta 2009)
GO (26. tammikuuta 2011)
Monster (27. marraskuuta 2013)
Diskografia > Minialbumit

goku -shohan kata enban- (2005)
Reason of Crying (2007)
Gravitation (2014)
Chimera (2016)
Diskografia > Singlet & Maxi-Singlet

Jelato    (2004)
[kaisen sengen] ~kikaku kata enban~	『開戦宣言』～企画型円盤～     (2004)
→mikongyaku	→み恨逆	CD	single       (2004)
[kuukyo no utsuwa] ~kyosaku kata enban~	『空虚の器』～虚策型円盤～	 (2004)
[kosaki uta] ~kaijou kata enban~	『枯咲き歌』～開場型円盤～	 (2005)
kyozetsusareta tsukue -tandoku kata enban-	拒絶された机-単独型円盤- (2005)
[Fukai no yami] -mayosake kata enban-	『腐界の闇』-迷叫型円盤-    (2005)
risei kairan	理性壊乱	(2005)
honnou kaihou	本能解放	(2005)
[Zero] -mukei kata enban-	『零-ｾﾞﾛ-』-無景型円盤-	CD	   (2006)
omae ni sasageru minikui koe	お前に捧げる醜い声	                 (2006)
ALIVE (2009)
BORDER (2009)
crying rain (2009)
COLOR (2010)
Inochi No Ki (イノチノキ) (2010)
Zecchou BANG!! (絶頂BANG!!) (2012)
Zan tetsu ken (斬鉄拳) (2012)
INCOMPLETE (11. syyskuuta 2013)
Period (2016)
Diskografia > DVD

Crazy Crazy Crazy (3. heinäkuuta 2009)
Gaisen-Kouen 'Chiba' (22. helmikuuta 2012)
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Yhtyeen viralliset englannikieliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yhtyeen profiili JmusicEuropassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Girugamesh Myspacessa (englanniksi)
Girugameshin haastattelu JmusicEuropassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Aaltio

Erkki Aaltio (2. toukokuuta 1922 Helsinki – 2. helmikuuta 2013 Espoo) oli suomalainen professori. Hän oli Helsingin Kauppakorkeakoulun tavarateknologian professorina vuodesta 1973. Koulutukseltaan Aaltio oli tekniikan tohtori. Hän avioitui Reenpään sukuun kuuluvan Brita Reenpään kanssa vuonna 1949, mutta tämä menehtyi sairauteen saman vuoden lopulla eikä pariskunnalle syntynyt lapsia. Hän avioitui uudelleen vuonna 1952 Ritva Mannerin kanssa, ja heille syntyi neljä tytärtä.
Aaltio valmistui ylioppilaaksi Töölön yhteiskoulusta vuonna 1940. Vuonna 1949 hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta puunjalostuksen diplomi-insinööriksi. Hän suoritti lisensiaatin tutkinnon vuonna 1953 ja väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1958. Hänen väitöskirjansa otsikko oli Investigations on the mode of combination of lignin in wood: With special reference to aspen (Populus tremula) wood.
Vuodesta 1961 Aaltio toimi Teknillisessä korkeakoulussa paperikemian dosenttina ja erikoisopettajana sekä paperiteknologian ja puukemian virkaa toimittavana professorina. Kauppakorkeakoulussa hän toimi vuodesta 1965 tavaraopin ja -teknologian dosenttina. Vuonna 1973 hänet nimitettiin tavaraopin professoriksi. Hän toimi tehtävässä eläkkeelle jäämiseen saakka.
Vuodet 1958–1968 Aaltio työskenteli tutkimuspäällikkönä Lohja-Kotka Oy:ssä ja vuosina 1968–1971 Jaakko Pöyryn perustaman Jaakko Pöyry & Co -insinööritoimiston teollisuustalousosaston apulaisjohtajana. Aaltio työskenteli myös YK:n alaisen elintarvike- ja maatalousjärjestö FAO:n asiantuntijatehtävissä kehitysmaissa.
Aaltio oli sotilasarvoltaan kapteeni. Sodissa hän toimi lentolaivueen tähystäjänä ja hänelle myönnettiin ansioistaan IV luokan Vapaudenristi, Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki ja ilmavoimien muistoristi.
Erkki Aaltio oli nuorempana aktiivinen jazzmuusikko ja julkaisi musiikkia Ditty Dealers -yhtyeen kanssa taiteilijanimellä Eki Aaltio.
Teoksia

Aaltio, Erkki (toim.): Puumassan valmistus.  (Suomen paperi-insinöörien yhdistyksen oppi- ja käsikirja 2)  Helsinki:  Suomen paperi-insinöörien yhdistys, 1968.
Aaltio, Erkki & Olkkonen, Tauno: Tuotanto ja sen ohjaus.  Weilin + Göös & Suomen ekonomiliitto, 1976.  ISBN 951-35-1401-3.
Erkki Aaltonen

Erkki Aaltonen.
Erik (Erkki) Verner Aaltonen (17. elokuuta 1910 Hämeenlinna – 8. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän opiskeli musiikkia Sibelius-Akatemiassa (tuolloisessa Helsingin Konservatoriossa) 1929–1947. Hän aloitti pianon-, viulun- ja urkujensoiton opiskelulla. Myöhemmin hän opiskeli sävellystä 1933–1934 Väinö Raition ja 1945–1947 Selim Palmgrenin johdolla. Kaksivuotisen kapellimestarikurssin hän suoritti 1945–1947.
Erkki Aaltonen sävelsi viisi sinfoniaa, joista tunnetuin on toinen, lisänimeltään Hiroshima (1949), kaksi pianokonserttoa (1948 ja 1954), viulukonserton (1966), baletteja Kimmon kosto, Nummisuutarit, Lapponia 1 ja Lapponia 2, elokuvamusiikkia sekä useita kamarimusiikkiteoksia, viisi pianosonaattia, oboesonaatin, lauluja pianon säestyksellä ja kappaleita viululle ja huilulle. Lisäksi mainittakoon orkesterisarja Macbeth ja kansanmusiikkia sinfoniaorkesterille. Hänen viimeisiä valmistuneita teoksiaan on Canto dell'umanita, kantaatti sekakuorolle, solistille ja orkesterille. Aaltosen sävellystuotantoa leimaa humanistinen ja sodanvastainen ajattelu, jonka pohjana ovat olleet hänen henkilökohtaiset sotakokemuksensa lääkintäaliupseerina.
Kapellimestarina Aaltonen johti vakinaisena tai vierailujohtajana ainakin seuraavia orkestereita ja kuoroja: Helsingin Kamarimuusikot r.y., Helsingin kaupunginorkesteri, Radion sinfoniaorkesteri, Kansallisoopperan orkesteri, Helsingin teatteriorkesteri, Helsingin Torvisoittokunta, Tampereen kaupunginorkesteri, Turun kaupunginorkesteri, Porin kaupunginorkesteri, Lohjan kaupunginorkesteri, Kemin kaupunginorkesteri, Oulun kaupunginorkesteri, Tallinnan Radion Sinfoniaorkesteri, Krakovan Filharmoninen Orkesteri, Krakovan Radion Sinfoniaorkesteri, George Enescu Filharmonia, Bukarestin Radion Sinfoniaorkesteri, Sibelius-Akatemian Oppilasorkesteri, Polyteknikkojen Orkesteri, Pohjois-Haagan Orkesteri, Kemin Soitannollisen Seuran Orkesteri, Työväen orkesteri ja Kullervo-kuoro.
Aaltonen debytoi kapellimestarina 1948. Hän toimi vuosina 1964–1966 Lohjan orkesterin ja musiikkikoulun johtajana. Vuosina 1966–1973 hän toimi Kemin kaupungin musiikinjohtajana. Tänä aikana hän käynnisti Kemin Musiikkiopiston (nykyisin Länsi-Pohjan musiikkiopisto) toiminnan, toimi musiikkiopiston johtajana ja Kemin kaupunginorkesterin johtajana.
Aaltosen oma instrumentti oli viulu. Hän toimi vakinaisesti viulistina Helsingin teatteriorkesterin jäsenenä vuosina 1935–1945 ja alttoviulistina Helsingin kaupunginorkesterissa vuosina 1945–1966. Lisäksi hän toimi viulistina muun muassa Radio-orkesterissa.  Viulusolistina hän toimi Helsingin kaupunginorkesterin konsertissa 1941 ja Teatteriorkesterin radiokonsertissa 1941. Viulunsoiton opetusta hän oli antanut jo nuoresta pitäen. Hän antoi viulutunteja musiikinjohtajan toimensa ohessa Kemin musiikkiopistossa ja jatkoi tuntien antamista vielä eläkkeellä ollessaan Nurmijärven musiikkiopiston puitteissa.
Talvi- ja jatkosodassa Aaltonen toimi rintamalla Kannaksella lääkintäaliupseerina, jatkosodan loppuvaiheessa Georg Malmsténin viihdytyskiertueella laivastossa.
Palkinnot ja tunnustukset

I luokan vapaudenmitali
II luokan vapaudenmitali
Talvisodan (Kannaksen) muistomitali miekkojen kera
Pajarin divisioonan marssilaulukilpailussa I palkinto 1943
Suomen Kaupunkiliiton hopeinen ansiomitali 1970