stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Savonlinnan Pallokerho
Tunnettuja pelaajia > I-divisioonassa/Mestiksessä palkitut

| Kausi | Valinta | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 1994–1995 | Vuoden tulokas |  Jukka Laamanen |
| 2008–2009 | Fair Play -joukkue | Savonlinnan Pallokerho |
| 2009–2010 | Kultainen kiekko Paras maalintekijä Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Kalle Konsti |
| 2009–2010 | Vuoden tulokas |  Jesper Piitulainen |
| 2009–2010 | Fair Play -joukkue | Savonlinnan Pallokerho |
| 2010–2011 | Kultainen kiekko Paras hyökkääjä (Jouni Rinne -palkinto) Pistepörssin voittaja (Jouni Rinne -palkinto) Herrasmiespelaaja (Waltteri Immonen -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Jan-Mikael Järvinen |
| 2010–2011 | Toinen tähdistökentällinen |  Jesper Piitulainen |
| 2010–2011 | Fair Play -joukkue | Savonlinnan Pallokerho |
| 2011–2012 | Vuoden valmentaja (Raimo Määttänen -palkinto) Fair Play -valmentaja |  Pekka Tirkkonen |
| 2013–2014 | Opiskelijapalkinto |  Teemu Suhonen |
| 2014–2015 | Fair Play -joukkue | Savonlinnan Pallokerho |
| 2015–2016 | Vuoden tulokas (Petri Varis -palkinto) |  Sameli Ventelä |
| 2016–2017 | Paras puolustaja (Jari Lippojoki -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Casimir Jürgens |
| 2016–2017 | Pudotuspelien arvokkain pelaaja (Håkan Hjerpe -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Teemu Lepaus |
| 2016–2017 | Toinen tähdistökentällinen |  Joona Monto |
| 2016–2017 | Vuoden valmentaja (Raimo Määttänen -palkinto) Mestarijoukkueen valmentaja (Juhani Tamminen -palkinto) |  Pasi Räsänen |
| 2016–2017 | Kultainen kiekko Paras hyökkääjä (Mika Helkearo -palkinto) Pistepörssin voittaja (Jouni Rinne -palkinto) Paras maalintekijä (Kai Nurminen -palkinto) Tehopelaaja (Jari Hirsimäki -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |   Jonatan Tanus |
| 2016–2017 | Vuoden seurajoukkue (Viipurin Reipas -palkinto) | Savonlinnan Pallokerho |
| 2017–2018 | Toinen tähdistökentällinen |  Jimi Kuronen |
| 2017–2018 | Vuoden tulokas (Petri Varis -palkinto) |  Matias Lainio |
| 2017–2018 | Toinen tähdistökentällinen |  Niklas Salo |
| 2018–2019 | Herrasmiespelaaja (Waltteri Immonen -palkinto) |  Matias Lainio |
Kapteenit Mestiksessä

| --- | --- |
 2006–2007  Anssi Kostiainen  2007–2008  Jarno Tiilikainen  2008–2009  Anssi Kostiainen  2010–2011  Matti Tiihonen  2010–2012  Kalle Konsti  2012–2014  Anssi Virkki  2014–2015  Pekka Niemimaa :  2015–2016  Joonas Toivanen  2016–2017  Juuso Forsström  2017–2018  Joona Monto  2018–2020  Juuso Forsström  2020–2021  Roope Hirvonen  2021–  Juuso Forsström
Valmentajat Mestiksessä

2006–2008  Jori Kokkonen
2008–2012  Pekka Tirkkonen
2012–2013  Saku Martikainen
2013–2015  Janne Sinkkonen
2015–2021  Pasi Räsänen
2021  Niko Eronen
2021–  Juho Nykänen
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut
Seuran yksityiskohtaisempi historia 1990-luvun lopulle saakka (Arkistoitu – Internet Archive)
Artikkelikokoelma SaPKon jääkiekon SM-sarjakausien 1968—71 otteluista (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomi-sarja |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  FPS  Haukat  Hunters  JHT  LeKi  Muik Hockey  PEPO  Pyry  RaaheK  Riemu  SaPKo  S-Kiekko  Titaanit  Virkiä 
Talvisalon jäähalli vuonna 2008.
Stanley Cup-voittaja Tuukka Rask siirtyi SaPKosta 16-vuotiaana Tampereen Ilvekseen vuonna 2003.
Amur Habarovsk

| Amur Habarovsk |
| --- | --- |

Historia:  SKA Habarovsk (1966–1996) SKA-Amur Habarovsk  (1996–1999)  Amur Habarovsk  (1999–) 
Perustettu:  1966
Kaupunki:   Habarovsk, Habarovskin aluepiiri
Kotiareena:  Platinum Arena (7 200 paikkaa)
Sarja:  KHL
Konferenssi:  Itäinen
Divisioona:  Tšernišov
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Vadim Pokotilo
Puheenjohtaja:   Sergei Abramov  Aleksandr Mogilnyi
Päävalmentaja:   Viktor Kostjutšjonok
Omistaja:   Dalspetsstroy
Yhteistyöseurat:  Sokol Krasnojarsk (VHL) Amurskie Tigry (MHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Platinum Arena
Amur Habarovskin Jakub Petruzalek ja Ilshat Bilalov
Amur Habarovsk (ven. Амур Хабаровск) on venäläinen jääkiekkojoukkue, joka pelaa KHL-liigan itäisen konferenssin (lohkon) Tšernišov-divisioonassa. Joukkueen kotikaupunki on Habarovsk ja nimi on annettu Amurjoen mukaan. Kaudella 2013–2014 matka lähinaapurina olevaan KHL-joukkueeseen lyhenee aiemmasta yli 3 000 kilometristä, kun mukaan liittyy uusi joukkue Admiral Vladivostok runsaan 600 kilometrin päästä.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1958 nimellä SKA Habarovsk, SKA tarkoittaa asevoimien urheiluseuraa. Habarovsk pelasi pitkään Neuvostoliiton kolmannella sarjatasolla Vtoraja Ligassa, kunnes voitti sen mestaruuden vuonna 1989 ja nousi Pervaja Ligaan. Tästä seura jatkoi vuonna 1992 uudelle toiselle sarjatasolle Vysšaja Ligaan. Kaudella 1995–1996 Habarovsk voitti Vysšaja Ligan mestaruuden ja nousi Venäjän jääkiekon superliigaan. 2004 Habarovsk putosi jälleen Vysšaja Ligaan, josta nousi kahden kauden kuluttua takaisin pääsarjaan. Vuonna 2008 Amur Habarovsk jatkoi uuteen KHL-liigaan.
Joukkue kaudella 2024–2025

päivitetty 12. helmikuuta 2025
| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit> Kotimaa | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 32 |  | Matt Jurusik | L | 2025 | La Grange, Illinois, Yhdysvallat |  |
| 60 |  | Viktor Kobozev | L | 2026 | Moskova, Venäjä |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat> Kotimaa | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 28 |  | Aleksandr Brintsev | L | 2025 | Seversk, Venäjä |  |
| 36 |  | Jakov Rylov | L | 2025 | Kirovo-Tšepetsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |  |
| 41 |  | Viktor Baldajev | L | 2025 | Elektrostal, Venäjä |  |
| 47 |  | Ivan Mistšenko (A) | L | 2025 | Omsk, Venäjä |  |
| 49 |  | Jefim Gurkin | L | 2025 | Ufa, Venäjä |  |
| 50 |  | Aleksandr Štšemerov | R | 2025 | Jekaterinburg, Venäjä |  |
| 67 |  | Sergei Ryžikov | L | 2025 | Tšegdomin, Venäjä |  |
| 77 |  | Cam Lee | L | 2026 | Ferguson's Cove, Nova Scotia, Kanada |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät> Kotimaa | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 19 |  | Jevgeni Gratšjov (C) | L | KH | 2025 | Habarovsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 21 |  | Arnaud Durandeau | L | VLH | 2025 | Beaconsfield, Québec, Kanada |
| 22 |  | Vladislav Barulin | R | OLH | 2025 | Moskova, Venäjä |
| 23 |  | Vjatšeslav Gretski | L | OLH | 2025 | Hrodna, Valko-Venäjä |
| 25 |  | Alex Broadhurst | L | KH | 2026 | Orland Park, Illinois, Yhdysvallat |
| 27 |  | Devin Brosseau | L | KH / OLH | 2025 | St. Lambert, Québec, Kanada |
| 29 |  | Kirill Slepets | L | LH | 2025 | Habarovsk, Venäjä |
| 55 |  | Alex Galchenyuk | L | KH / VLH | 2027 | Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat |
| 81 |  | Sergei Lapin | L | VLH | 2025 | Angarsk, Venäjä |
| 85 |  | Ilja Talalujev | R | OLH | 2027 | Voskresensk, Venäjä |
| 87 |  | Artur Gizdatullin | L | KH | 2026 | Almetjevsk, Venäjä |
| 90 |  | Oleg Li | L | LH | 2026 | Volgograd, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto |
| 95 |  | Dmitri Ševtšenko (A) | L | KH / OLH | 2026 | Voskresensk, Venäjä |
| 97 |  | Ignat Korotkikh | L | KH | 2025 | Vanino, Venäjä |
| 99 |  | Sergei Dubakin | L | LH | 2025 | Novosibirsk, Venäjä |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Viktor Kostjutšjonok
Apuvalmentaja: Vitali Atjušov
Toimitusjohtaja & Apuvalmentaja: Vadim Pokotilo
Maalivahtivalmentaja: Oleg Filimonov
Videovalmentaja: Stanislav Basov
Videovalmentaja: Mikhail Ždakhin
Fysiikkavalmentaja: Denis Bogdanov
Huoltopäällikkö: Dmitri Skopinok
Puheenjohtaja: Sergei Abramov
Puheenjohtaja: Aleksandr Mogilnyi
Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Roman Kramar
Joukkueenjohtaja: Artjom Kuzmenko
Lähde: EliteProspects
Käännös suomeksi
2 cm Flak 30

| 2 cm Flak 30 |
| --- | --- |
 2 cm Flak 30
Aseen tyyppi:  Kevyt ilmatorjuntatykki
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Saksa  Suomi
Sodissa:  Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Fritz Herlach Theodor Rakula
Valmistajat:  Rheinmetall-Borsig
Valmistusvuodet:  1934–1939
Tekniset tiedot
Paino:  463 kg tuliasemassa 890 kg kuljetuskunnossa
Pituus:  225 cm
Putken pituus:  130 mm (L/65)
Patruuna:  20 mm × 138 B
Toimintatapa:  Lyhyt putkirekyyli
Lipas:  20 patr. tanko
Tulinopeus:  120 ls/min (käyt.) 280 ls/min (teor.)
Lähtönopeus:  830–900 m/s 
Tehokas kantama:  1 200 m 
Maksimikantama:  2 200 m (ilmamaaliin) 4 400 m (maamaaliin)
Tähtäimet:  Flakvisier 35 Linealvisier 21
2 cm Flak 30 eli 2 cm Flugzeugabwehrkanone 30 oli Saksan armeijan toisessa maailmansodassa käyttämä kevyt 20 mm ilmatorjuntatykki. Siitä kehitettiin myöhemmin parannettu malli 2 cm Flak 38, joka oli Saksan pääasiallinen kevyt ilmatorjunta-ase sodassa. Flak 38:sta kehitettiin myös kevyt vuoristomalli 2 cm Gebirgsflak 38 sekä neliputkinen 2 cm Flakvierling 38. Tykkejä asennettiin myös erilaisille puolitelavaunu- ja panssarialustoille. Tykeistä oli myös olemassa laivastoversiot 2 cm C/30 ja 2 cm C/38. Suomeen saatiin 50 Flak 30 -tykkiä talvisotaan sekä noin sata Flak 38 -tykkiä jatkosodan aikana. Suomalaiset nimikkeet tykeille olivat 20 ItK/30 BSW ja 20 ItK/38 BSW.
Kehitys

Rheinmetall-tehdas oli kehittänyt Saksassa ensimmäisen maailmansodan loppupuolella Ehrhardt Flz.K -lentokonetykin 20x70RB-patruunalle suurennetun Dreyse-konekiväärin koneiston pohjalta. Tykki ei ehtinyt palveluskäyttöön, mutta tehdas onnistui pitämään aseen piirustukset ja mallikappaleet hallussaan. 1920-luvulla Rheinmetallin asiantuntijat siirtyivät tilapäisesti Sveitsiin Solothurnin tehtaalle 20 mm konetykkien kehittelemiseksi. Kehitystyön tuloksena syntyi Ehrhardt-tykin pohjalta uutta voimakkaampaa 20x138B-patruunaa käyttävä Solothurn S5-100 -konetykki laiva-, ilmatorjunta- ja panssarintorjuntalaveteilla. Aseesta tehtiin myös ajoneuvoversio T5-100, josta kehitettiin edelleen saksalaisten 2 cm KwK 30 panssarivaunutykki. 1930-luvun vaihteessa asetta kehitettiin sekä Sveitsissä että Saksassa, jossa se tunnettiin Rheinmetallin kaupallisella nimellä 2 cm Maschinenkanone ST 5.
Solothurn ja Rheinmetall yrittivät myös kilpailla Oerlikonin 20 mm tykin kanssa tarjoamalla ST-5-tykkiä mm. Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen asevoimille, mutta käytännössä tuloksetta. Yhdysvallat kokeili ST-5-tykkiä jo vuonna 1933, mutta asetta ei katsottu riittävän hyväksi, jotta se olisi kannattanut hankkia. Iso-Britannia järjesti kilpailun tykkien välille vuonna 1935, joiden tuloksena valittiin Oerlikonin ase. Saksan laivasto otti ST-5-konetykin ensimmäisenä käyttöönsä laivastoversiona 2 cm MG C/30L kartiolavetilla Sockellafette 30L. Vuonna 1933 Berlin-Suhler Waffen und Fahrzeugwerke suunnitteli tykille kaksipyöräisellä ajolaitteella varustetun ilmatorjuntalavetin, jolla varustettuna Rheinmetallin (vuodesta 1936 Rheinmetall-Borsig) tykki hyväksyttiin Saksan uudelleen muodostettujen asevoimien käyttöön. Ensimmäisenä 2 cm Flak 30 -tykin saivat Luftwaffen ilmatorjuntayksiköt vuosien 1934–1935 tienoilla.
Toimintaperiaate

Flak 30:n varsinaisen aseen kiinteät osat ovat laatikko, laatikon kansi ja peräkappale sekä lipas. Putki on 130 cm eli 65 kaliiperimitan pituinen, josta kahdeksalla rihlalla varustetun osan pituus on 72 cm. Rekyylin säätelyä varten putken suuhun kiinnitettiin pikakiinnityksellä suujarru, uudenkarheissa tykeissä tai kylmässä säässä vähemmän jarruttava 41 mm suujarru tai jo sisäänajetuissa aseissa 35 mm suujarru. Laatikon sisällä liikkuvaan luistiin putki on kiinnitetty pikakiinnityksellä putken helppoa vaihtamista varten. Lavetissa oleviin laukaisupolkimiin on kiinnitetty aseen kaksi liipaisinta, jotka sijaitsevat peräkappaleen molemmin puolin, vasemmanpuoleinen sarjatulta varten ja oikeanpuoleinen kertatulta varten. Sarjatulta ammuttaessa laatikon peräkappaleessa olevan vasemmanpuoleisen liipaisimen nokka vapauttaa lukon syöksymään eteenpäin ja ottamaan patruunan mukaansa. Lukonpidättimen kynnys päästää luistin ja putken liikkumaan, jolloin puskurijousi alkaa työntää lukkoa, luistia ja putkea yhdessä eteenpäin jolloin luistiin akseloitu vipumainen lukituskappale synnyttää jäykkäyhteyden osien välille. Iskuri sytyttää patruunan nallin samalla hetkellä kuin liikkuvien osien liike eteenpäin pysähtyy luistin osuessa laatikon etuosaan, ja laukauksen rekyyli saa putken, luistin ja lukon peräytymään. Liikkuvien osien peräännyttyä noin 25 mm lukko ja luisti irtautuvat toisistaan, ja luisti ja putki pysähtyvät luistin puskuria vasten jääden taakse lukituskappaleen ja sen salvan varaan. Lukko jatkaa perääntymistä jolloin ulosheittäjän osuminen ammutun hylsyn kantaan saa hylsyn poistumaan aseesta. Lukko pysähtyy peräkappaleen puskuria vasten, ja sykli toistuu mikäli laukaisupoljinta yhä painetaan ja lippaassa on patruunoita. Kertatulta ammuttaessa oikeanpuoleinen pyörivä liipaisin pidättää lukon lukonpidättimen nokan varaan jokaisen laukauksen jälkeen.
Toimintaperiaate > Lavetti ja tähtäimet

Tykissä käytetään 20 patruunan kaksirivistä kaarevaa lipasta joka kiinnittyy tykin vasempaan kylkeen vaakasuoraan asentoon. Lippaan tyhjentyessä lukko jää taakse ja ase on tulivalmis heti lippaan vaihdon jälkeen. Flak 30:n teoreettinen tulinopeus on 280 laukausta minuutissa käytännön tulinopeuden ollessa 120 laukausta minuutissa. Tykki on varustettu kaksipyöräisellä ajolaitteella Sonderanhänger 51 (Sd.Ah.51, erikoisperävaunu 51), jolta se tuliasemassa pudotetaan Y:n muotoiselle aluslavetille säädettävien maalevyjen varaan. Tarvittaessa tykillä voidaan ampua myös ajolaitteen kanssa pyörien päältä. Aluslavettiin on laakeroitu 360 asetta pyörivä ylälavetti johon tykin painontasaimella ja joustinlaitteella varustettu kehto on kiinnitetty. Tykin suuntaus tapahtuu kahdella käsipyörällä joista sivusuuntauskoneiston pyörä on tykin takana istuvan suuntaajan edessä ja korotoskoneistonpyörä ylälavetin oikeassa sivulevyssä. Tykin ja suuntaajan suojaksi lavettiin voidaan kiinnittää panssarilevyt maataistelua varten. Korkeussuuntauksen rajat ovat –12°  – +90°. Alun perin Flak 30 -tykeissä käytettiin Carl Zeissin valmistamaa ilmatorjuntatähtäintä Flakvisier 35, kaupalliselta nimeltä Ned 4 A. Tämä tähtäin oli ennakkolaskimella varustettu heijastustähtäin joka annettujen ampuma-arvojen (kohteen nopeus, etäisyys, lentokaltevuuskulma ja liikesuunta) kääntyi niin että ampuja saattoi pitää kohteen tähtäimessä huolehtimatta ennakosta. Lisäksi oli olemassa yksinkertaisempi Linealvisier 21 -ennakkotähtäin. Flakvisier-tähtäintä käytettäessäkin jouduttiin tulta korjaamaan valojuovien avulla ilmatorjuntakonekiväärien tapaan koska suurin osa laskimelle annetuista arvoista oli arviomääräisiä.
| 2 cm Flak 38 |
| --- | --- |
 2 cm Flak 38
Aseen tyyppi:  Kevyt ilmatorjuntatykki
Alkuperämaa:   Saksa
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Saksa  Suomi
Sodissa:  Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Suunniteltu:  1934-1938
Valmistajat:  Waffenfabrik Mauser AG
Valmistusvuodet:  1938–1945
Eri versiot:  2 cm Gebirgslak 38 2 cm Flakvierling 38
Tekniset tiedot
Malli:  2 cm Flak 38
Paino:  405 kg tuliasemassa 860 kg kuljetuskunnossa
Pituus:  225 cm
Piipun pituus:  130 mm (L/65)
Patruuna:  20 mm x 138 B
Toimintatapa:  Lyhyt putkirekyyli
Lipas:  20 patr. tanko
Tulinopeus:  220 ls/min (käyt.) 450 ls/min (teor.)
Lähtönopeus:  830–900 m/s 
Tehokas kantama:  1 200 m 
Maksimikantama:  2 200 m (ilmamaaliin) 4 400 m (maamaaliin)
Tähtäimet:  Flakvisier 38 Linealvisier 21 Schwebekreisvisier 30
2 cm Flak 38 > 2 cm Gebirgsflak 38 ja Flakvierling 38

Aiemman 2 cm KwK 30:n tapaan myös Flak 38:sta kehitettiin panssarivaunutykki 2 cm KwK 38. Vuoristo- ja maahanlaskujoukoille kehitettiin Flak 38:sta kevyempi versio 2 cm Gebirgsflak 38, jonka paino oli vain 276 kg. Tavallisen alalavetin sijaan tykissä oli kolmihaarainen lavetti johon voitiin kiinnittää pyörät hinausta varten, tai tykki voitiin purkaa osiin esimerkiksi kantojuhtien kuljetettavaksi. Vuonna 1940 todettiin että lentokoneet eivät olleet muuttuneet vain nopeammiksi vaan myös kestävämmiksi ja paremmin panssaroiduiksi. Flak 38:n suurempi tulinopeus paransi osumistodennäköisyyttä, mutta yksi osuma 20 mm kranaatista ei useinkaan riittänyt lentokoneen pudottamiseen. Kevyen ilmatorjunnan tehon parantamiseksi neljä Flak 38:n asetta asetettiin yhdelle lavetille neliputkiseksi tykiksi 2 cm Flakvierling 38. Ensimmäiset Flakvierlingit saatiin käyttöön loppuvuodesta 1940. Neljä putkea oli sijoitettu pareittain tykin kummallekin kyljelle, ja ne voitiin ampua joko vastakkain pareittain tai kaikki yhdessä. Kaksi laukaisupoljinta laukaisivat vastakkaiset putkiparit (oikea ylä ja vasen ala sekä päinvastoin). Kahta putkea ammuttaessa kahden muun liippaat voitiin vaihtaa tai kaikki neljä putkea voitiin ampua kerralla suurimman tulivoiman saamiseksi. Tykki oli tavallisesti kaksipyöräisellä ajolaitteella Sonderanhänger 52, mutta voitiin myös asentaa rautatievaunuun tai kiinteästi ilmatorjuntatorniin tai muuhun linnoitettuun asemaan. Flakvierlingin paino oli 1 509 kg tuliasemassa ja 2 100 kg kuljetuskunnossa. Tykin tähtäimenä oli Flakvisier 40 tai Linealvisier 21.
2 cm Flak 38 > Laivastomallit

Flak 38:n laivastomallin nimike oli 2 cm C/38. Laivamallissa 20 patruunan lipas oli korvattu suuremmalla 40 patruunan lippaalla. Tykkiä käytettiin C/30:n tapaan yksiputkisena samalla vartalosuunnattavalla L/30 kartiolavetilla, mutta tykistä kehitettiin myös neliputkinen Vierling-versio Flak 35 Vierling L/38. Neliputkisesta lavetista kehitettiin edelleen kolmen akselin suhteen vakautettu versio joka pysyi vaakasuorassa aluksen kallistelusta huolimatta nimikkeellä Vierling C 38/43. Ensimmäiset vakautetut tykit tulivat käyttöön 1944. Moottoritorpedoveneisiin oli olemassa yksiputkinen lavettimalli L41. Erikoisuutena U-veneisiin kehitettiin kaksiputkinen hydrauliohjattu lavettiversio joka kesti sukelluksen aina 200 metrin syvyyteen.
2 cm Flak 38 > Ilmatorjuntapanssarivaunut ja -puolitelavaunut

Saksalaiset pyrkivät jo sodan alussa parantamaan kevyen ilmatorjunnan liikkuvuutta asentamalla Flak 30 tai Flak 38 -tykkejä erilaisille ajoneuvoalustoille. Yksinkertaisimmillaan tämä tarkoitti kuorma-auton lavalle sijoitettua tavallista tykkiä. Tarkoitukseen tehtyjä ilmatorjuntapuolitelavaunuja olivat Sd.Kfz.10:n perusteelta tehdyt Sd.Kfz.10/4 ja Sd.Kfz.10/5, joista Sd.Kfz.10/4:n valmistus aloitettiin jo hieman ennen sotaa heinäkuussa 1939. Siinä oli Flak 30 tykki panssaroimattomalla Sd.Kfz.10:n lavalle tehdyllä alustalla alaskäännettävillä sivulevyillä joka mahdollisti täyden 360 asteen tulisektorin. Vuonna 1941 Flak 30 korvattiin Flak 38:lla, ajoneuvo panssaroitiin osittain ja nimettiin Sd.Kfz.10/5:ksi. Näitä ajoneuvoja valmistettiin useita tuhansia. Sd.Kfz.251-puolitelavaunusta ei tehty varsinaisia tehdasversioita ilmatorjuntaan, mutta rintamajoukoille tehtiin valmiit muunnossarjat Flak 30:n tai Flak 38:n sijoittamiseksi ajoneuvon lavalle. Ilmatorjuntaversio sai myös virallisen nimikkeen Sd.Kfz.251/17. Nelipiippuinen Flakvierling 38 asennettiin raskaan Sd.Kfz.7 lavalle nimikkeellä Sd.Kfz.7/1. Ensimmäiset mallit olivat panssaroimattomia, mutta vuodesta 1942 alkaen ne suojattiin 8 mm panssarilevyillä. Noin tuhat kappaletta valmistettiin sodan aikana.
Ensimmäiset varsinaiset ilmatorjuntapanssarivaunut olivat Panzerkampfwagen I:n rungosta muunnetut Flakpanzer I-vaunut sekä Panzerkampfwagen 38(t):n rungosta muunnetut Flakpanzer 38(t)-vaunut. Näissä vanhentuneet kevyet panssarivaunut oli muutettu ilmatorjuntapanssarivaunuiksi ja niiden aseistuksena oli yksi Flak 38 -tykki. Möbelwagen ilmatorjuntapanssarivaunusta tehtiin ensin Flakvierling 38:lla aseistettu prototyyppi, mutta sarjavalmistuuksen hyväksytyssä mallissa aseena oli yksi 3,7 cm Flak 43 ilmatorjuntatykki. Wirbelwind varta vasten suunniteltu ilmatorjuntapanssarivaunu joka oli aseistettu Flakvierling 38 -tykillä sijoitettuna päältä avoimeen kevyesti panssaroituun torniin. Noin sata Wirbelwindiä valmistettiin vuoden 1944 aikana, ja vaunu osoittautui tehokkaaksi matalalla lentäviä lentokoneita vastaan.
Käyttö

2 cm Flak 30 sai tulikasteensa Espanjan sisällissodassa. Toisessa maailmansodassa tykit eri versioina olivat saksalaisten joukkojen käytössä kaikilla rintamilla. Flak 38 oli pääasiallinen malli, mutta myös vanhempi Flak 30 säilyi käytössä sodan loppuun asti. Tykit olivat maavoimien kevyiden ilmatorjuntapatteristojen aseina 37 mm tykkien ohella. Perusperiaatteena oli yksi 37 mm patteri ja kolme 20 mm patteria patteristossa, kussakin 20 mm patterissa 12 tykkiä. Sodan kuluessa ilmatorjuntaosastojen kokoonpano vaihteli kuitenkin suuresti olosuhteiden ja tehtävien mukaan. Tykkejä käytettiin usein myös pinta-ammuntaan. Luftwaffen ilmatorjuntayksiköiden käytössä tykit olivat Saksan kotialueen ja valloitettujen alueiden kohteiden suojana. Laivastoversiot olivat osa miltei jokaisen sota-aluksen aseistusta. Tyypillinen miehistö koostui seitsemästä miehestä: tykin johtaja, suuntaaja, kaksi ennakkolaskimen käyttäjää, lataaja, etäisyydenmittaaja sekä kuljettaja ja ammusmies. Kiinteissä asemissa olevien tykkien miehistö oli usein pienempi.
Gabriel Thohey Mahn-Gaby

Gabriel Thohey Mahn-Gaby (19. syyskuuta 1927 Kanazogon – 5. toukokuuta 2016) oli myanmarilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 21. joulukuuta 1951.
Thohey Mahn-Gaby sai 9. marraskuuta 1964 nimityksen Rangoonin koadjuuttoriarkkipiispaksi ja Stauropoliin titulaariarkkipiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. helmikuuta 1965. Pääkonsekraattorina toimi Victor Bazin, jota avustivat George Maung Kyaw ja Sebastian U Shwe Yauk.
Thohey Mahn-Gabysta tuli 19. kesäkuuta 1971 Rangoonin arkkipiispa. Hänen kaudellaan arkkihiippakunnan nimi vaihdettiin Yangoniksi. Hän jäi eläkkeelle 30. syyskuuta 2002.
Metyylietyyliketoni

| Metyylietyyliketoni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-butanoni
CAS-numero:  78-93-3
PubChem CID:  6569
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O
Moolimassa:  72,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste (väritön)
Sulamispiste:  −86 °C (187 K)
Kiehumispiste:  80 °C (353 K)
Tiheys:  0,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  29 g/100 ml (20 °C)
  
Metyylietyyliketoni on orgaaninen yhdiste (ketoni), joka on helposti syttyvää, huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on asetonia muistuttava haju. Sen kemiallinen kaava on C4H8O ja rakennekaava on CH3COCH2CH3. Metyylietyyliketonista käytetään myös nimityksiä MEK, etyylimetyyliketoni, 2-butanoni, metyyliasetoni ja metyylipropanoni.
Metyylietyyliketonin moolimassa on 72,1 g/mol, sulamispiste −86 °C, kiehumispiste 80 °C, tiheys 0,8 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa 29 g/100 ml, hajukynnys 2–83 ppm, leimahduspiste −9 °C (c.c.), itsesyttymislämpötila 505 °C ja CAS-numero 78-93-3.
Käyttö

Metyylietyyliketonia käytetään yleisesti liuottimena lakoissa ja liimoissa, kuten niin sanotuissa "lennokkiliimoissa". Rakennusmateriaaleista ja kuluttajatuotteista voi vapautua metyylietyyliketonia ja sitä on myös tupakansavussa ja pieninä määrinä luonnollisena aineosana monissa ruoka-aineissa.
Ainetta käytetään kaupallisesti myytävän etanolin denaturointiin. Esimerkiksi Lasol sisältää metyylietyyliketonia 2 %. Tislaamalla aineita on vaikea erottaa, koska metyylietyyliketonin kiehumislämpötila 80 °C on vain vajaat kaksi astetta etanolin yläpuolella.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistuminen ärsyttää silmiä ja hengitysteitä sekä voi aiheuttaa vaikutuksia keskushermostossa. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen aineelle voi kuivattaa ihoa. Työministeriön päätöksen 1044/91 mukaan aineelle altistumisen työssä katsotaan aiheuttavan vaaraa perimälle, sikiölle tai lisääntymiselle.
Elimistössä metyylietyyliketoni eli 2-butanoni hapettuu ensin 3-hydroksi-2-butanoniksi eli asetoiiniksi, joka edelleen pelkistyy 2,3-butaanidioliksi ja eri vaiheiden jälkeen poistuu elimistöstä pääasiassa hiilidioksidina ja vetenä.