Naisten aseman historia
Naisen asema Euroopassa 1500-1600-luvuilla > Nainen ja avioliitto

Uudella ajalla useimmat naiset menivät naimisiin 20–30 vuoden iässä. Esimerkiksi Britanniassa englantilaisnainen avioitui 1600-luvulla keskimäärin 26-vuotiaana kun Ranskassa avioliitto solmittiin naisen ollessa 23-vuotias. Britanniassa keski-ikä lähti laskuun 1700-luvulla, mutta Ranskassa ennen vallankumousta trendi oli päinvastainen. Yleensä ottaen yläluokkaiset naiset avioituivat kaikista nuorimpana. Toisaalta taas yläluokkaiset naiset jäivät myös tavallista useammin ns. vanhoiksi piioiksi. Mikäli nainen halusi hyviin naimisiin, hänellä piti olla tarjottavana hyvät myötäjäiset. Tärkein seikka, joka varmisti onnen, oli varakkuus, ei kauneus. Naisille kauneus saattoi kuitenkin olla taktinen maski. Sitä käytettiin paitsi viettelyyn, myös ”aseena” sosiaalisessa toiminnassa, sillä nainen ei voinut käyttää laillisia (poliittisia, taloudellisia ja kulttuurisia) keinoja. Miehen huomion saavutettuaan nainen saattoi puhua ja esittää omia näkemyksiään.lähde? Toisaalta vaimon ulkonäkö ja arvokkuus paransivat miehen asemaa.
Keskiajan perimää oli, että aatelisten (ja myöhemmin porvareiden) pojat koulutettiin klassiseen kulttuuriin, ennen kaikkea latinantaitoisiksi. Latinantaito avasi pääsyn yliopistoon ja ennen kaikkea kirkollisiin ja yhteiskunnallisiin virkoihin. Tyttärille opetettiin ainoastaan rukouksia ja ennen kaikkea taitoja, joita tarvittiin kodinhoidossa. Julkinen kulttuuri oli siis miesten valtakunta. Naisten huono koulutus toisaalta vaivasi monia oppineita miehiä, jotka olisivat tahtoneet vaimojensa ymmärtävän ja osallistuvan oppineisiin keskusteluihinsa. Erot sukupuolten välisessä koulutuksessa olivat kuitenkin hyvin suuret ja johtivat yhä selkeään sosiaaliseen eriarvoisuuteen.
Toisaalta 1500-luvun uskonpuhdistus ruokki lukutaitoisuutta. Lutherin mukaan molempien sukupuolten tuli kyetä perehtymään uskontoon suoran lähteen kautta: Raamatusta. Luther halusi kuitenkin rajoittaa naisten koulutusta, sillä hän kannatti patriarkaaista perhettä. Vastauskonpuhdistuksen myötä myös katolilaiset alkoivat antaa uskonnollista opetusta hyvin nuorillekin ihmisille. Esimerkiksi jesuiitat perustivat pyhäkouluja Hollannissa. Yleensä ottaen havahduttiin ymmärtämään tulevien äitien merkitys ja alettiin opettaa nuorille tytöille lukutaitoa ja katekismusta. Varakkaiden perheiden tytöt menivät luostarikouluihin ja köyhemmät hyväntekeväisyyskouluihin. Monet luostarikoululaiset menivät aikanaan suoraan luostarin noviiseiksi.
Aviomies määritti naisen aseman, joten miehen kuolemalla oli sosiaalisia, psykologisia ja taloudellisia seurauksia. Aatelisnaiselle leskeksi jääminen ei ollut välttämättä katastrofi. Suurin osa leskistä jäi kuitenkin taloudelliseen ahdinkoon nuoruusiässä olevien lasten kera. Toisaalta myös vanhoilla piioilla oli vaikeaa. Usein he asuivat yhdessä muiden vastaavassa elämäntilanteessa olevien naisten kanssa. Sairauden, vanhuuden ja työttömyyden yllättäessä he olivat kuitenkin varsin heikossa asemassa.
1500-luvulla joka neljäs avioliitto oli toiselle puolisoista jo toinen kerta. Mielenkiintoinen uusioavioliittoon liittyvä kansanperinne oli charivari, eli karskit laulut hääparin ”kunniaksi”. Charivari järjestettiin esimerkiksi jos morsian oli raskaana, ikäero oli suuri tai omaisuusero oli suuri, tai jos vaikka odotetut tanssiaiset olivat jääneet väliin. Uhrien piti antaa rahaa, ruokaa tai juomaa, jotta pilkkalaulut loppuivat.
Vallitsevan uskonnollisen näkökulman mukaan oli kaksi tapaa harrastaa seksiä. Oikea tapa oli aviollinen, lisääntymiseen tähtäävä. Toinen tapa oli himokas, nautintohakuinen ja siis väärä. Niin sanotut suuret seksuaaliset synnit olivat coitus interruptus (keskeytetty yhdyntä), homoseksuaalisuus, masturbaatio ja eläimellisyys. Pienemmät seksuaaliset synnit olivat esimerkiksi esiaviollinen seksi ja syrjähyppy avioliitossa.