stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Ehrnrooth

Georg Ehrnrooth viittaa seuraaviin henkilöihin:
Georg Ehrnrooth (1866–1935), suomalainen vuorineuvos
Georg C. Ehrnrooth (1926–2010), suomalainen poliitikko
Georg Ehrnrooth (s. 1940), suomalainen vuorineuvos
Georg Ehrnrooth (s. 1966), suomalainen sijoittaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Georg Ehrnrooth”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
François Boucher

| François Boucher |
| --- | --- |
 Omakuva (n. 1720).
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1703 Pariisi
Kuollut: 30. toukokuuta 1770 (66 vuotta) Pariisi
Taiteilija
Taidesuuntaus:  rokokoo
Kuuluisimpia töitä:  Lepäävä tyttö Lammaspaimen ja tyttö lepäämässä
 Nimikirjoitus
François Boucher (29. syyskuuta 1703 Pariisi – 30. toukokuuta 1770 Pariisi) oli ranskalainen rokokoo-ajan kuuluisa taidemaalari, suunnittelija ja kaivertaja. Hän syntyi Pariisissa ja toimi maalari François Le Moynen oppipoikana. Suurin hänen innoittajansa oli kuitenkin maalari Jean-Antoine Watteau, jonka useita kuvia hän kaiversi.selvennä
Boucher voitti Prix de Rome'n opiskelijapalkinnon ja pääsi opiskelemaan Roomaan Académie de France'en vuosiksi 1727–1731. Hän ei saavuttanut siellä ollessaan suurta suosiota, mutta palattuaan Ranskaan hänestä tuli vuonna 1734 Royal Academyn jäsen. Boucher maalasi lukuisia maalauksia, suunnitteli tapetteja, tekstiilejä ja posliineja sekä lavastuksia ja puvustuksia teattereihin. Hänestä tuli vuonna 1755 Gobelinin tapettitehtaan johtaja. Boucherilla oli keskeinen osa Ranskan kuninkaallisten asuntojen ja kaupungintalojen koristeluissa ja myöhemmin koko Euroopan koristetaiteen kehityksessä. Hän maalasi useita muotokuvia myös Ludvig XV'n virallisesta rakastajattaresta, Madame de Pompadour'sta.
Vuonna 1765 Boucherista tuli ensimmäinen kuninkaallinen taidemaalari, kuninkaallisen akatemian johtaja ja kuninkaallisen posliinitehtaan suunnittelija. Hän oli aikansa kuuluisimpia maalareita, ja hänen työnsä ilmentävät hyvin rokokoo-tyylin keveyttä. Boucherin tunnusmerkkejä ovat mystiset ja sentimentaaliset teokset sekä herkät luonto- ja paimenkuvaukset, mutta myös sensuellit, mytologiset maalaukset. Hänen helppoa tyyliään imitoitiin paljon. Malleinaan hän käytti usein vaimoaan ja muita perheensä jäseniä.
Boucherin kuuluisimpia töitä ovat muun muassa Lepäävä tyttö ja Lammaspaimen ja tyttö lepäämässä.
Uusklassismia kohti siirryttäessä Boucher menetti suosiotaan. Denis Diderot kritisoi Boucherin teoksia niiden teennäisyydestä sekä Boucherin tavasta halventaa omaa vaimoaan käyttämällä tätä mallina esimerkiksi teoksessa Odaliski. Boucher ei antanut valistusfilosofin lannistaa itseään, vaikkakin tämä kritiikki toimi myöhemmin yllykkeenä Boucherin maineen mustaamiselle.
François Boucher kuoli 30. toukokuuta 1770 Pariisissa.
Maalauksia

Vangittu Amor (1754)
Madame Pompadour (1759)
Mylly (1751)
Kylpijät (Diana kylvyn jälkeen) (1742)
Lepäävä tyttö (Marie-Louise O'Murphy, 1752)
Odaliski (1740)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Louvren taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
WebMuseum, Paris
GE Money

| GE Money |
| --- | --- |

Kotipaikka:  Yhdysvallat
Toimiala:  rahoitus
Tuotteet:  rahoitustuotteet
Emoyhtiö:  General Electric
Huomioitavaa:  toiminta Suomessa (GE Money Oy) siirtyi 7.1.2009 Santander Consumer Financelle.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
GE Money (muissa maissa myös nimellä GE Capital) on yhdysvaltalaisen General Electricin tytäryhtiö, joka toimii teollisuuden rahoitusalalla. Ennen se tarjosi myös rahoitusta kuluttajille monissa maissa.
Vuonna 2015 yhtiö päätti lopettaa rahoituspalveluiden tarjoamisen muutakuin teollisuus- ja energia-aloille, ja tämä siirtymä oli lopullisesti valmis vuonna 2021.
Vuonna 2008 GE Moneylla oli liiketoimintaa 55 eri maassa, ja sillä oli samana vuonna noin 130 miljoonaa asiakasta. 
Silloin yritys työllisti Suomessa 160 ja kansainvälisesti noin 36 000 henkilöä.
Konsernin tase oli noin 190 miljardia dollaria.
GE Money muodosti General Electricin toiseksi suurimman liiketoiminnan alan, ja oli myös yksi suurimmista rahoitusalan toimijoista maailmassa. Yritys onnistui kääntämään vaikean tilanteen Yhdysvaltojen rahoituskriisissä voitokseen ja julkisti liikevoittonsa kasvaneen vuoden 2007 viimeisellä neljänneksellä vuoden takaiseen verrattuna. Tuotot kasvoivat vuositasolla 7 %.
Yrityksen johtajana toimi silloin David R. Nissen ja nykyään Alec Burger.
Suomessa

Vuonna 1998 GE Capital Autorahoituksen nimellä aloittaneen GE Money Oy:n (nimenmuutos maaliskuussa 2005) liiketoiminta Suomessa oli vuonna 2008 nopeassa kasvussa. Tasella mitattuna toiminnan volyymi oli noin 1,3 miljardia euroa.
Nopein kasvusegmentti oli yksityiset kulutusluotot, joita yritys alkoi myydä toukokuussa 2005. Niissä yritys myi vakuudettomia 5 000–50 000 euron luottoja, joiden laina-aika on kahdesta 10 vuoteen.
Yrityksen muuhun tuotevalikoimaan kuului ajoneuvojen osamaksu- ja leasingrahoitus sekä GE Money Mastercard. GE Money Oy oli silloin julkistamiensa tietojen mukaan Suomen toiseksi suurin autoja ja suurin vapaa-ajan ajoneuvoja rahoittava yhtiö. Myyntikanavana ajoneuvorahoituspalveluissaan sillä oli ajoneuvoja myyvät liikkeet, joita oli yhteistyökumppaneina noin 700.
Yritys oli taloustietojensa mukaan huomattavan tuottava, sillä esimerkiksi vuosina 2003 ja 2004 sen liikevoitto ylitti 50 %.
Näihin aikoihin yritys julkaisi mainoksen joka oli lautapeli nimeltään Lainapeli jota jaettiin Postin ilmaisjakelujen mukana.
GE Money Oy:n toimitusjohtaja ennen Santanderille myyntiä oli Mervi Pasula.
Suomessa > Santander osti Suomen liiketoiminnan 2009

Santander osti 7. tammikuuta 2009 GE Money Oy:n koko osakekannan. GE Moneyn mainonta ja liikemerkki näkyivät vielä jonkin aikaa julkisuudessa ja materiaaleissa, mutta Santander Consumer Finance on vastannut kaikesta toiminnasta ostohetkestä alkaen. GE Money Oy:llä ei ollut enää yhteyttä muuhun General Electricin toimintaan Suomessa tai kansainvälisesti eikä GE:n liikemerkkiin. GE Money -nimi poistui vuoden 2009 alussa Suomessa ja kaikki liiketoiminnot siirtyivät Santander-nimen alle.
Myöhemmin myös GE Moneyn Ruotsin, Norjan ja Tanskan toiminnot on myyty Santanderille.
Aiheesta muualla

"Amerikkalaisjätti haastaa pankit kulutusluotoissa". Talentum.com, 3.5.2005[vanhentunut linkki]
Galerie Hörhammer

Ivar Hörhammer galleriansa toimistossa vuonna 1934.
Galerie Hörhammer oli Helsingissä toiminut taidegalleria. Vuonna 1918 perustettu galleria oli vuosikymmenten ajan yksi Suomen merkittävimmistä taidegallerioista.
Historia

Galerie Hörhammerin perusti taidekauppias ja entinen sosialidemokraattien kansanedustaja Ivar Hörhammer. Hän oli ryhtynyt Gösta Stenmanin taidesalongin osakkkaaksi vuonna 1916, mutta myi osuutensa jo vuoden kuluttua ja ryhtyi keräämään omaa kokoelmaa, johon kuului taideteosten ohella vanhoja mattoja sekä ryijyjä. Hörhammer oli luonut hyvät suhteet taiteilijoihin ja Galerie Hörhammer aloitti toimintansa Kasarmikatu 23:ssa Magnus Enckellin näyttelyllä syyskuussa 1918. Seuraavan parinkymmenen vuoden aikana galleriassa nähtiin muun muassa Pekka Halosen, Eero Järnefeltin, Yrjö Ollilan, Akseli Gallen-Kallelan, Helene Schjerfbeckin ja Berndt Lindholmin sekä Septem-ryhmän näyttelyt. Galleriassa oli esillä ainoastaan kallista kotimaista laatutaidetta. Lisäksi galleriassa oli laaja ryijykokoelma, jonka Hörhammer oli kerännyt Keski-Suomesta. Galleriasta tuli taidepiirien trendikäs kohtaamispaikka, jonka takahuoneessa asiakkaat ja taiteilijat seurustelivat.
Ivar Hörhammerin kuoltua 1953 gallerian toimitusjohtajana oli hänen puolisonsa Dorthy Aminoff. Hänen aikanaan galleria keskittyi Suomen kulta-ajan taiteeseen ja tuli tunnetuksi säännöllisesti pidetyistä myyntinäyttelyistään "Vanhaa ja uutta" sekä "Suurten taiteilijoiden pieniä töitä". Dorthy Aminoffin jäätyä eläkkeelle toimitusjohtajana toimi vuodesta 1983 lähtien heidän poikansa Paul Hörhammer (1949-2016). Vuonna 1984 galleria aloitti myös huutokauppatoiminnan. Vuonna 1996 Hörhammerin ja Bukowskin huutokauppakamarit yhdistivät toimintansa, mutta Hörhammerin galleria jatkoi edelleen itsenäisenä 2000-luvun alkuun saakka. 2010-luvun vaihteessa Paul Hörhammer sekaantui niin sanottuun suureen taideväärennösjuttuun.
Geraldo Verdier

Geraldo Verdier vuonna 2015.
Geraldo João Paulo Roger Verdier (28. maaliskuuta 1937 Alban – 22. lokakuuta 2017) oli Ranskassa syntynyt, Brasiliassa työskennellyt katolinen pappi ja piispa. Hänet vihittiin papiksi Guajará-Mirimin hiippakuntaan 30. maaliskuuta 1963 ja nimitettiin saman hiippakunnan piispaksi 31. heinäkuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carmine Rocco, jota avustivat João Batista Costa ja Luiz Roberto Gomes de Arruda.
Galeras

Galeras (Urcunina)
Galeras joulukuussa 2005.
| --- | --- |
Tyyppi:  tulivuori
Sijainti:  Kolumbia
Vuoristo:  Andit
Korkeus merenpinnasta:  4 276 m
Suojelualue:  Galeras Fauna and Flora Sanctuary (d) (käännä suomeksi) 
Purkautunut viimeksi:  2006
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Galeras, intiaanien kielellä Urcunina, on 4 276 metriä korkea toimiva tulivuori Kolumbian lounaisosassa Paston kaupungin reunustalla.
Galeras on ollut aktiivinen yli miljoonan vuoden ajan. Kahdesti on tapahtunut kaldera-muodostuman aiheuttanut romahdus. Tulivuori on purkautunut toistuvasti 1500-luvulta alkaen eli espanjalaisasutuksen tulon jälkeen. Vuoden 1993 purkauksessa kuoli yhdeksän ihmistä, joista viisi oli vuoren kraatteria tutkineita tutkijoita.
Tammikuun 2008 purkaus ei vaatinut yhtään uhria. Seuraava purkaus alkoi 14. tammikuuta 2009, eikä sekään aiheuttanut vahinkoja. Tammikuun 2010 ensimmäinen purkaus oli vaarallisempi, mutta evakuoinnin ansiosta vältyttiin onnettomuuksilta. Elokuun 2010 purkaus nosti tuhkapilven, mutta purkaus ei ollut räjähdysmäinen eikä aiheuttanut vahinkoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Global Volcanism Program: Galeras (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://volcano.und.nodak.edu/vwdocs/volc_images/img_galeras.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Geraldo María de Morais Penido

Geraldo María de Morais Penido (6. syyskuuta 1918 – 15. marraskuuta 2002) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Belo Horizonten arkkihiippakuntaan 4. huhtikuuta 1942 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Avissan titulaaripiispaksi 10. maaliskuuta 1956. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Antônio dos Santos Cabral, jota avustivat Helder Pessoa Câmara ja Luis do Amaral Mousinho.
De Morais Penido sai 30. marraskuuta 1957 nimityksen Juiz de Foran koadjuuttoripiispaksi, ja 9. kesäkuuta 1958 hänestä tuli sen piispa. 14. huhtikuuta 1962 hän sai nimityksen Juiz de Foran arkkipiispaksi. 1. joulukuuta 1977 hän sai nimityksen Aparecidan koadjuuttoriarkkipiispaksi; 18. syyskuuta 1982 hänestä tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 12. heinäkuuta 1995.
De Morais Penido osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Geraldo Nascimento

Geraldo Nascimento (18. toukokuuta 1936 Senador Pompeu, Fortaleza, Ceará – 6. marraskuuta 2022 Juazeiro do Norte, Fortaleza, Ceará) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin kapusiinien papiksi 29. kesäkuuta 1967 ja nimitettiin Fortalezan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Zama Majorin titulaaripiispaksi 10. syyskuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aloísio Leo Arlindo Lorscheider, jota avustivat Manuel Edmilson da Cruz ja Timóteo Francisco Nemésio Pereira Cordeiro.
Nascimento erosi tehtävistään vihkipiispana 22. tammikuuta 1997.
Geraldo Scarpone Caporale

Geraldo D. Joseph Scarpone Caporale (1. lokakuuta 1928 Watertown, Massachusetts, Yhdysvallat – 29. lokakuuta 2016) oli Hondurasissa uransa luonut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 24. kesäkuuta 1956 ja nimitettiin Comayaguan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 15. tammikuuta 1979. Piispaksi konsekroinnin suoritti 21. helmikuuta Gabriel Montalvo Higuera, jota avustivat Héctor Enrique Santos Hernández ja Oscar Andrés Rodríguez Maradiaga.
Scarpone Caporalesta tuli Comayaguan piispa 30. toukokuuta 1979, ja hän toimi tässä virassa, kunnes jäi eläkkeelle 21. toukokuuta 2004.
Galinstaani

Galinstaani on huoneenlämmössä nestemäinen metalliseos. Tyypillinen seossuhde on 68 % galliumia, 22 % indiumia ja 10 % tinaa sekä sulamispiste –19 °C. 
Galinstaania käytetään vähäisemmän myrkyllisyytensä ja reaktiivisuutensa vuoksi korvaamaan elohopeaa ja NaK -seosta (natrium/kalium) muun muassa lämpömittareissa ja joissain lämmönsiirtojärjestelmissä. Toisin kuin elohopea, galinstaani kuitenkin tarttuu ja leviää herkästi eri pintoihin kuten lasiin, joten esimerkiksi kuumemittarin mittaputken sisäpinta on päällystettävä galliumoksidilla tarttumisen estämiseksi.
Fortuna Silver Mines

Fortuna Silver Mines on kanadalainen kaivosyhtiö, joka operoi viittä kaivosta ja tuottaa kultaa, hopeaa, lyijyä ja sinkkiä. Yhtiön nimestä huolimatta sen päätuote on kulta. Yhtiöllä on toimintaa Latinalaisessa Amerikassa ja läntisessä Afrikassa.
Historia

Yhtiö on perustettu vuonna 2005, ja sen ensimmäinen kaivos oli Caylloma-hopeakaivos Perussa. Sen onnistuneen operoimisen jälkeen yhtiö investoi San Jose -hopeakaivokseen Meksikossa, joka avattiin ja joka kerrytti yhtiölle kassavaroja. Vuonna 2016 yhtiö osti argentiinalaisen kasaliuotukseen perustuvan Lindero-kultakaivosprojektin, jonka rakentaminen myöhästyi ja ylitti budjetin.
Vuonna 2021 yhtiö fuusioitui Afrikassa toimineen Roxgoldin kanssa ja sai fuusiossa burkinafasolaisen Yaramoko-kaivoksen ja norsunluurannikkolaisen Seguela-projektin. Projekti oli fuusiohetkellä rakentamispäätöstä vaille valmis. Kaivoksen ensimmäinen kultaerä valettiin toukokuussa 2023. Toukokuussa 2023 ilmoitti hankkivansa Chesser Resources -yhtiön ja sen senegalilaisen Diamba Sud -kultakaivosprojektin.
Kaivokset

Yhtiöllä on viisi toiminnassa olevaa kaivosta.
Caylloma, Peru (hopea sekä lyijyä ja sinkkiä)
San Jose, Meksiko (pääasiassa hopea, myös kultaa)
Lindero, Argentiina (kultaa kasaliuotuksella)
Yaramoko, Burkina Faso (kulta)
Seguela, Norsunluurannikko (kulta)
Kaivokset > Projektit

Diamba Sud, Senegal (kulta)
Aiheesta muualla

https://fortunasilver.com/
Greta Laurent

Greta Laurent
Greta Laurent (s. 3. toukokuuta 1992) on italialainen maastohiihtäjä.
Maailmancupissa Laurent kilpaili ensimmäisen kerran Düsseldorfissa joulukuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Canmoren vapaan hiihtotavan sprintissä joulukuussa 2012 oltuaan 26:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Seefeldin vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018.
Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 Laurent sijoittui perinteisen hiihtotavan sprintissä 31:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 26:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen sprintissä 37:s ja Lahdessa 2017 vapaan hiihtotavan sprintissä 29:s. Pyeongchangissa 2018 hän sijoittui perinteisen sprintissä 32:nneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Laurent sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 28:nneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Greta Laurent Wikimedia Commonsissa
GDL

GDL (Geometric Description Language) on lähinnä ArchiCAD-ohjelmassa käytetty ohjelmointikieli rakennuksen tietomallin (BIM) objektien (olioiden) mallintamiseen 2D ja 3D muodoissa. GDL on vähän muistitilaa vievä, tekstipohjainen koodauskieli, joka mahdollistaa objektien luomisen. GDL-kieli on Graphisoftin kehittämä ohjelmointikieli ja se on yhteensopiva myös muiden tietomalliohjelmistojen kanssa.
Aiheesta muualla

Englanninkielinen Graphisoftin verkkosivu GDL-kielestä. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomenkielinen M.A.D. Oy:n verkkosivu GDL-kielestä ja runsaasti suomalaiseen suunnitteluun toteutettuja GDL-objekteja. (Arkistoitu – Internet Archive)
Georg Ossian Sars

| Georg Ossian Sars |
| --- | --- |
 Sars noin vuonna 1865.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1837 Florø, Norja
Kuollut: 9. huhtikuuta 1927 (89 vuotta) Oslo, Norja
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Oslon yliopisto
Tutkimusalue:  meribiologia
Palkinnot:  Linné-mitali (1910) Pyhän Olavin ritarikunta (1911)
Georg Ossian Sars (20. huhtikuuta 1837 Florø – 9. huhtikuuta 1927 Oslo) oli norjalainen meribiologi. Hän työskenteli professorina Oslon yliopistossa vuosina 1874–1918. Sars johti Norjanmerelle suuntautuneita tutkimusretkiä ja luokitteli suuren määrän erityisesti äyriäislajeja.
Perhe

Sarsin isä Michael Sars oli myös meribiologi, veli Ernst Sars historioitsija ja sisko Eva Nansen oopperalaulaja, joka meni naimisiin Fridtjof Nansenin kanssa.
Sars veljensä Ernst Sarsin seurassa vuonna 1907.
Sars 1910-luvulla.
Sarsin mukaan nimetty tutkimusalus G. O. Sars.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georg Ossian Sars Wikimedia Commonsissa
Galina Šamrai

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | yhteisvoimistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | moniottelu |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Rooma 1954 | eritasonojapuut |  |
Galina Jakovlevna Šаmrаi (myöh. Rudko ja Iljina, ven. Галина Яковлевна Шамрай (Рудько, Ильина), 5. lokakuuta 1931 Taškent, Uzbekistanin SNT – 12. helmikuuta 2022 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Šаmrаi kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952, missä hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja hopeaa yhteisvoimistelussa. Ottelussa ja muilla telineillä hän sijoittui hyppyä lukuun ottamatta sijoille 7–8. Roomassa 1954 hän voitti avioiduttuaan Rudko-sukunimellä ottelun ja joukkuekilpailun maailmanmestaruudet ja otti eritasonojapuilta hopeaa. Myöhemmin hän avioitui uudestaan jalkapallon olympiavoittaja Anatoli Iljinin kanssa.
Giorgio de Chirico

Giorgio de Chirico vuonna 1936.
Giorgio de Chirico (10. heinäkuuta 1888 – 20. marraskuuta 1978), taiteilijanimeltään myös Népo, oli merkittävä italialainen esi-surrealistinen taidemaalari. De Chirico perusti taidesuuntauksen, joka tunnetaan nimellä scuola metafisica (metafyysinen taide).
De Chirico syntyi vuonna 1888 Voloksessa Kreikassa italialaiseen perheeseen. Opiskeltuaan kuvataiteita Ateenassa ja Firenzessä de Chirico muutti Saksaan vuonna 1906 ja pääsi jatkamaan opintojaan Münchenin taidekatemiaan. Siellä hän perehtyi muun muassa Nietzschen ja Arthur Schopenhauerin filosofiaan sekä Arnold Böcklinin ja Max Klingerin teoksiin.
Hän palasi Italiaan kesällä 1909 ja vietti ensin puoli vuotta Milanossa, jonka jälkeen hän muutti Firenzeen. Firenzessä hän maalasi ensimmäisen sarjansa metafyysisiä kaupunkikuvia ja muita tunnettuja varhaisteoksiaan. Vuonna 1911 hän päätti muuttaa Pariisiin, jossa hänen veljensä Andrea jo asui. Veljensä kontaktien kautta hän tutustui galleristipiireihin, minkä ansiosta hän kykeni järjestämään monia näyttelyitä merkittävissä taidegallerioissa. Näin hänen työnsä saivat pian laajaa julkisuutta. Muun muassa Pablo Picasso ja Guillaume Apollinaire huomasivat de Chiricon lahjakkuuden.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa de Chirico päätti muuttaa takaisin Italiaan, jossa hän jatkoi intensiivisesti maalaustyötään. Sodan päätyttyä hänen töitään alkoi olla yhä laajemmin esillä merkittävissä manner-Euroopan taidegallerioissa. Vuonna 1924 hän avioitui venäläisen ballerinan Raissa Gurievichin kanssa ja muutti jälleen Pariisiin. Muutaman vuoden kuluttua de Chiricon töitä oli esillä jo Lontoossa ja New Yorkissa.
De Chirico tunnetaan parhaiten vuosien 1909 ja 1919 välisen metafyysisen kauden maalauksistaan, joita sävyttää intensiivinen ja usein painostavakin tunnelma. Ranskalainen kirjailija ja taidekriitikko Guillaume Apollinaire oli erityisen ihastunut de Chiricon teoksiin ja esitteli niitä monille merkittäville tuleville surrealisteille. De Chiricon työllä katsotaankin olleen voimakas vaikutus surrealismin kehitykseen. Muun muassa Max Ernst, Salvador Dalí, René Magritte ja Philip Guston ovat saaneet häneltä vaikutteita.
Vuonna 1925 de Chirico julkaisi myös romaanin Hebdomeros, il Metaphysician.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giorgio de Chirico Wikimedia Commonsissa
Gabriela Szabo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabriela Szabo |  Gabriela Szabo |  Gabriela Szabo |  |
Maa:  Romania
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 5 000 m |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | 1 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1997 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Sevilla 1999 | 5 000 m |  |
|  Kultaa | Edmonton 2001 | 1 500 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1995 | 3 000 m |  |
|  Kultaa | Pariisi 1997 | 3 000 m |  |
|  Kultaa | Maebashi 1999 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Maebashi 1999 | 3 000 m |  |
|  Hopeaa | Lissabon 2001 | 3 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1998 | 5 000 m |  |
|  Hopeaa | München 2002 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Helsinki 1994 | 3 000 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Valencia 1998 | 3 000 m |  |
|  Kultaa | Gent 2000 | 3 000 m |  |
Gabriela Szabo (s. 14. marraskuuta 1975 Bistrița, Romania) on romanialainen kestävyys- ja keskimatkojen juoksija. Hän saavutti urheilu-urallaan kolme olympiamitalia ja useita maailmanmestaruuksia.
Vuonna 2014 Szabo nimettiin Romanian nuoriso- ja urheiluministeriksi.
Urheilu-ura

Szabon ensimmäinen arvokisamitali oli Helsingin EM-kisoissa 1994 juostu 3 000 metrin juoksun pronssimitali. Seuraavana vuonna Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa hän voitti mestaruuden 3 000 metrillä. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti olympiahopeaa 1 500 metrin juoksukilpailussa. Vuonna 1997 hän voitti Pariisin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrin MM-kultaa sekä Ateenan MM-kisoissa MM-kultaa 5 000 metrin juoksussa. Myös vuosi 1998 oli Szabolle menestyksekäs. Hän voitti ensin sisäratojen EM-kilpailussa 3 000 metrin juoksun ja Budapestin EM-kisoissa hopeaa 5 000 metrillä.
Vuonna 1999 Szabo ansaitsi 500 000 dollaria voittamalla seitsemän Kultaisen liigan osakilpailua. Samana vuonna hän voitti Maebashin sisäratojen MM-kisoissa sekä 1 500 metriä että 3 000 metriä. Sevillan MM-kisoissa hän voitti lisäksi 5 000 metrillä MM-kultaa. Seuraavana vuonna Szabo juoksi sisäratojen Euroopan mestariksi 3 000 metrin juoksussa. Sydneyn olympialaisissa hän voitti olympiakultaa 5 000 metrillä ja juoksi pronssille 1 500 metrillä. Vuonna 2001 Szabo voitti vielä hopeaa Lissabonin sisäratojen MM-kilpailuissa 3 000 metrillä ja ulkoradoilla MM-kultaa Edmontonin MM-kisoissa. Viimeisen arvokisamitalinsa hän voitti Münchenin EM-kisoissa 2002 juoksemalla 1 500 metrillä toiseksi.
Szabo juoksi 13. helmikuuta 1999 Dortmundissa 5 000 metrin sisäratojen maailmanennätyksen 14.47,35. Berhane Adere alitti ennätyksen vuonna 2004.
Szabon valmentajana toimi Zsolt Gyöngyössy, joka on nykyisin hänen aviopuolisonsa. Szabo ilmoitti toukokuussa 2005 lopettavansa aktiiviuransa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gabriela Szabo Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Naisten 5 000 metrin juoksun olympiavoittajat
Naisten 1 500 metrin juoksun maailmanmestarit
Naisten 5 000 metrin juoksun maailmanmestarit