stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Järjestelmäkutsu

Järjestelmäkutsu eli käyttöjärjestelmäkutsu (engl. system call, "systeemikutsu") on ohjelmoinnissa sovellusohjelmien käyttämä matalan tason mekanismi käyttöjärjestelmän ytimen tarjoamien palveluiden suorittamiseksi.
Järjestelmäkutsu ei ole suora funktiokutsu kuten sovelluksissa, vaan kutsun on ylitettävä ytimen ja käyttäjäavaruuden välinen jako. Kutsutavat eroavat alustojen ja arkkitehtuurin mukaan.
Käyttöjärjestelmissä voi olla satoja eri järjestelmäfunktioita. Plan 9 -käyttöjärjestelmässä eri järjestelmäfunktioita on vain noin 50 kappaletta. Alkuperäisessä Unix-järjestelmässä oli alle 50 järjestelmäkutsua.
Tyypillisesti järjestelmäkutsut suoritetaan standardikirjaston avulla suoraan kutsumisen sijaan. Järjestelmäkutsu voi olla huomattavasti hitaampaa käyttäjäavaruuden funktiokutsuun verrattuna. Kirjastot kuten glibc toteuttavat kutsujen optimointeja käyttäjäavaruudessa muun muassa vDSO-toiminnolla.
Suorittimet kuten Motorola 68000 tukevat käyttäjämoodia (user-mode) ja kernelimoodia (supervisor-mode), kun taas eräät muut suorittimet käyttävät ohjelmasegmentin tasoa.
Järjestelmäkutsun hitauteen vaikuttavia tekijöitä ovat muun muassa muistiavaruuden vaihdosta seuraavat toiminnot (TLB-tyhjennys) sekä tarve tallettaa ja palauttaa rekisterien tilat (pinon käsittely).
Käyttötapaukset

Järjestelmäkutsuilla toteutetaan muun muassa seuraavia toimintoja:
prosessien ja säikeiden käsittely
muistinhallinta
levy-IO, tiedostojärjestelmät
Toteutukset

Intel x86-arkkitehtuuripohjaisissa Linux-järjestelmissä järjestelmäkutsuja voidaan käyttää kahdella tavalla. Perinteinen tapa on käyttää ohjelmistokeskeytystä 80h (tai 0x80, desimaaleina 128), jolloin järjestelmäkutsun numero laitetaan rekisteriin eax ja funktion parametrit rekistereihin ebx - edx. Uudempi ja nopeampi tapa on käyttää suorittimen SYSENTER/SYSEXIT-käskyjä, jotka välttävät keskeytyssignaalin lisäkuorman. 64-bittisessä x86-64-arkkitehtuurissa vastaava kutsu tehdään rekistereillä rax ja rdi - r9, ja käytetään SYSCALL/SYSRET-käskyjä. vDSO-toiminto ja ajonaikainen kirjasto voivat automaattisesti valita suorittimen tukeman toiminnon taaksepäin yhteensopivuuden vuoksi.
MS-DOS-tyyppisissä käyttöjärjestelmissä taas käytetään keskeytystä 21h järjestelmäkutsuun.
FreeBSD käyttää Unix-tyylistä kutsumistapaa ja 80h-keskeytystä, jossa oletetaan että kutsuttu funktio herättää keskeytyksen kutsuvan ohjelman sijaan ja parametrit välitetään pinossa.
Windows NT on käyttänyt laitteistokeskeytystä keskeytysporttien lisäksi sekä 2e-keskeytystä järjestelmäkutsuun.
Esimerkki

Esimerkki on laadittu assembly-konekielellä Linux-järjestelmään.  Siinä pyydetään käyttöjärjestelmää suorittamaan palvelu sys_close.
mov eax, 6 ; järjestelmäkutsu sys_close(unsigned int fd), sulkee tiedostokahvan
mov ebx, 1 ; tiedostokahva, 1 = stdout
int 80h    ; tee järjestelmäkutsu
Vastaava esimerkki uudemmalla menettelyllä:
mov     $6, %rax  ; järjestelmäkutsun numero
mov     $1, %rdi  ; parametri
syscall           ; tee järjestelmäkutsu
Myös ylemmän tason kielillä voi tehdä järjestelmäkutsuja suoraan:
#include <linux/unistd.h>
#include <sys/syscall.h>

int main()
{
    long pid = syscall(SYS_getpid);
    printf("Prosessinumero on %lx\n", pid);
    return 0;
}
Kirjallisuutta

Stevens, W. Richard: Advanced Programming in the UNIX Environment.  Addison-Wesley, 1993.  ISBN 0201563177
Aiheesta muualla

Linuxin järjestelmäkutsut - Linuxin kernel 2.2:n järjestelmäkutsujen luettelo[vanhentunut linkki]
Linuxin järjestelmäkutsut ytimen versiolle 4.7
How System Calls Work on Linux/i86 (englanniksi)
Unix assembly language programming
Ignoila

Ignoila (ven. Игнойла) on kylä Suojärven piirin Veskelyksen maalaiskunnassa Karjalan tasavallassa Venäjällä, Suomen sotien jälkeen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella.
Suomelle kuuluessaan Ignoila oli yksi Suojärven kunnan itäosassa sijainneen ns. Hyrsylän mutkan alueen kylistä ja Suomen kylistä itäisin. Ennen vuotta 1931 Ignoila ja Hyrsylän mutka kuuluivat Salmin kuntaan, kunnes ne liitettiin Suojärveen tieyhteyden valmistuttua. Ignoila-nimi johtunee kylän ensimmäisestä asukkaasta Ignat/Ignoi Burtschasta. Suomen alueluovutusten myötä myös Ignoilan väestö asutettiin supistuneen Suomen alueelle. Tunnettu ignoilalainen oli Aira Samulin.
Ignoila sijaitsee nykyisin syrjässä Petroskoista Suojärvelle johtavalta maantieltä. Kylän halki virtaa Suojoki josta on myös nimeä Suojujoki käytetty. Jokeen rakennettiin Ignoilan vesivoimala alueen kuuluessa Suomelle vuonna 1936. Vuonna 1991 voimala oli käytössä, joskin puinen pato vuoti melkoisesti. Turbiini on Tampellan ja generaattori ASEA:n valmistama. Teho on alle 10 MW. Voimalan purkua on suunniteltu kanoottimelonnan ja arvokalan nousun parantamiseksi.
Nykyisin kylän asukasmäärä on vähäinen.
Aiheesta muualla

Hyrsylä (Arkistoitu – Internet Archive) Suojärven pitäjäseuran sivut
Hyrsylän mutka Suojärven pitäjän karttahahmotelmassa luovutettukarjala.fi
Veeti Vuorio

| Veeti Vuorio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. toukokuuta 1996 (ikä 28) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Nyrkki
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  HC Valpellice
Sarja:  Italian HL
Pelinumero:  71
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  TPS (SML) TUTO Hockey (Mestis) VG-62 (S-S) FPS (S-S) KeuPa HT (Mestis)
Veeti Vuorio (s. 20. toukokuuta 1996 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Italian Hockey Leaguen HC Valpellicessa.  Vuorio on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Vuorio on TuTon kasvatti. Hän oli kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten paras maalintekijä I-divisioonan runkosarjassa kahdeksalla osumallaan. Seuraavaksi kaudeksi 2012–2013 Vuorio siirtyi Turun Palloseuraan. Kaudella 2013–2014 hän toimi seuran B-nuorten varakapteenina.
Kaudella 2014–2015 Vuorio debytoi TPS:n SM-liigajoukkueessa. Hän sai tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa 7. maaliskuuta 2015 Tapparaa vastaan. Vuorio merkittiin vain kolmella ketjulla pelanneen TPS:n ylimääräiseksi hyökkääjäksi nelosketjuun, mutta hän ei saanut ottelussa kuitenkaan peliaikaa. Vainio ensimmäiset peliaikansa kuitenkin toisessa ottelussaan, runkosarjan päätöskierroksella 12. maaliskuuta 2015 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin TPS:n kolmosketjun vasempaan laitaan Otto Karvisen ja Patrik Moision viereen. Vuorio sai jääaikaa 13.28 minuuttia. Hän palasi TPS:n liigakauden jälkeen takaisin seuran A-nuorten vahvuuteen ja voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2015–2016 Vuorio pelasi kokonaan TPS:n A-nuorissa. Hän vahvisti joukkuetta myös Junior Club World Cupissa.
Kaudeksi 2016–2017 Vuorio siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella kasvattajaseuransa TUTO Hockeyn Mestis-joukkueeseen. Hänen roolinsa jäi kuitenkin todella pieneksi ja Vuorio pelasi TUTOssa alkukaudella vain kaksi ottelua. Hän pelasi suurimman osan alkukaudestaan lainalla Suomi-sarjajoukkue VG-62:ssa. Siirtorajan kynnyksellä, helmikuussa 2017 TUTO lainasi Vuorion loppukaudeksi TPS:n A-nuoriin.
Vuorio pelasi suurimman osan kaudesta 2017–2018 edelliskeväänä A-nuorten SM-liigaan nousseen TUTOn A-nuorissa. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös seuran Mestis-joukkueessa, jossa Vuorion varsinainen tulokaskausi toi 24 runkosarja- ja kymmenessä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Alkukaudella 2018–2019 Vuorio pelasi TUTOssa 12 runkosarja- ja kaksi Suomen Cupin ottelua, kunnes joulukuussa 2018 seura lainasi hänet alustavasti tammikuun 2019 ajaksi Suomi-sarjajoukkue Forssan Palloseuraan, jossa Vuorio pelasi lopulta kauden loppuun. Hän jakoi pudotuspeleissä joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin voiton tehoilla 3+6=9. Syksyllä 2019 Vuorio antoi tryoutin kautta näyttöjä TUTOon, jonne hän sai syyskuussa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Vuorio pelasi kaudella 2019–2020 myös kahdeksan ottelua lainalla FPS:ssä.
Kaudeksi 2020–2021 Vuorio siirtyi jatkamaan Mestis-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella KeuPa HT:n riveihin. Huhtikuussa 2021 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas toukokuussa 2022. Kaudeksi 2022–2023 Vuorio nimettiin KeuPan kapteeniksi.
Marraskuussa 2023 Vuorio siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella Italian toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Italian Hockey Leaguen HC Valpelliceen.
Ura > Maajoukkueura

Vuorio on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Pelityyli

KeuPa HT:n entisen päävalmentaja ja pelaajakoordinaattori Tomas Westerlundin mukaan Vuorio on isokokoinen voimahyökkääjä, joka pelaa suoraviivaista jääkiekkoa ja tykkää touhuta maalin edessä. Westerlundin mukaan hän tuo joukkueeseen rutkasti fyysisyyttä ja taklausvoimaa.
Veera Snellman

| Veera Snellman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tanssitaiteilija ja muusikko
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Veera Snellman on Joensuussa asuva tanssitaiteilija ja muusikko. Snellman on valmistunut tanssijaksi Pohjois-Karjalan ammattiopisto Outokummusta (nyk. Riveria) ja vuonna 2022 tanssitaiteen maisteriksi Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta. Snellman on kotoisin Helsingistä ja muutti Pohjois-Karjalaan opiskelemaan tanssia. Valmistuttuaan tanssitaiteen maisteriksi hän muutti uudelleen Helsingistä Pohjois-Karjalaan.
Snellman haluaa lisätä tanssitaiteen saavutettavuutta, niin että tanssiminen ja sen kokeminen olisi mahdollista entistä useammalle. Tähän kuuluu esimerkiksi perinteisten tanssi- ja teatterinäyttämöiden ulkopuolella työskentely, ja Snellman on vienyt teoksia muun muassa päiväkoteihin ja kouluihin. Snellmanin maisterintyö käsitteli muun muassa tanssin ulossulkevuuden syitä ja mahdollisia ratkaisuja saavutettavuuden lisäämiseen.
Projektista riippuen Snellman on työskennellyt muun muassa tanssijana, koreografina, työpajaohjaajana, ääninäyttelijänä ja kuvaajana.
Snellman toimii vokalistina Bereniken hiukset -nimisessä yhtyeessä. Yhtye on julkaissut EP:n ja musiikkivideon vuonna 2022. Lisäksi Snellman muodostaa Väki-kollektiivin tanssitaiteilija Johanna Karlbergin ja muusikko-säveltäjä Aino Ruotasen kanssa.
PUMPUMPUM

PUMPUMPUM on sooloesitys, jonka Veera Snellman loi osana tanssitaiteen maisteriopintojaan. Sitä esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 2019.
Vuonna 2021 PUMPUMPUM sai lisäesityksiä ja työpajoja osana Kulttuuri- ja taidealan keskusjärjestö KULTA ry:n hallinnoimaa ja Suomen Kulttuurirahaston rahoittamaa Taidekesä-hanketta. Snellmanin työskentelyä tuki Taiteen edistämiskeskus.
Vuonna 2023 Snellman kiersi PUMPUMPUM-esityksen kanssa Pohjois-Savon yläkouluja yhdessä toisten tanssitaiteilijoiden kanssa. Kiertuetta tuki Suomen Kulttuurirahaston Pohjois-Savon rahasto.
Tanssi- ja teatteriteoksia

Kuka lohduttaisi Nyytiä? Outokummun teatteri. Esiintyjä, koreografi. 2015.
PUMPUMPUM. Konseptin luoja, esiintyjä, työpajaohjaaja. 2019 - 2023.
Sodoma, Gomorra ja Blanco - jatkuvan tuhon tuskasta nousevat narrit. Koreografi, esiintyjä. 2021.
Vieras väki. 3–8-vuotiaille lapsille suunnattu immersiivinen tanssi- ja musiikkiesitys. Väki-kollektiivi. Koreografi, esiintyjä. 2022.
Ilkosillaan-alastonkonsertti. Tanssija. 2022 - 2023.
Levytykset

Bereniken hiukset: ”Kuolleiden tähtien alla.” EP. 2022.
Aiheesta muualla

Bereniken hiukset: Aurinko nousee idästä -musiikkivideo
Pikkutulli

Tulliportti ja -aita kartassa 1670-luvun Tukholmassa.
Pikkutulli eli maatulli oli Ruotsissa ja Suomessa koottu sisäinen tullimaksu, jota kerättiin kaikista toreille ja markkinoille tuoduista tuotteista. Myöhemmin sitä alettiin kerätä kaikista maaseudulta kaupunkiin tuoduista tuotteista, ja tullin keräämistä varten kaupunkien sisääntuloteiden varsilla oli tullipuomit ja tullivartijat. Kaupunki täytyi myös ympäröidä tulliaidalla, joten sinne pääsi vain tulliporttien kautta.  Pikkutulli oli 1/32 tavaran arvosta.
Pikkutulli tuli voimaan 1622, ja se poistettiin Suomesta 1808 ja Ruotsista 1810.
Aiheesta muualla

Pikkutullin päiviltä, Suomen Kuvalehti, 17.06.1933, nro 25, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Unihiekkamyrsky

| Unihiekkamyrsky Kaija Koo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: toukokuussa 1997
 Tuottaja(t): Markku Impiö
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 46.43
 Levy-yhtiö: Warner
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (4 viikkoa, huhtikuu 1997)
Kaija Koon muut julkaisut
| Tuulikello 1995 | Unihiekkamyrsky 1997 | Operaatio jalokivimeri 1998 |
Unihiekkamyrsky on Kaija Koon neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1997 WEA Recordsin kautta. Unihiekkamyrsky jatkaa Kaija Koon edellisiltäkin levyiltä tuttua kevyen popin linjaa. Albumi nousi Suomen listaykköseksi toisella viikollaan ja pysyi kärjessä neljä viikkoa. Unihiekkamyrsky on myynyt yli platinarajan, ja yhteensä sitä on myyty yli 50 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Unihiekkamyrsky” ja ”Minä muistan sinut”.
Kappaleet

Intro: Myrskyn synty – 1.12
Unihiekkamyrsky – 3.42
Minä muistan sinut – 2.26
Läpinäkyvää – 5.05
Mitä siitä – 2.25
Meidät on arvottu – 4.11
Suurempi muita – 4.36
Totuus viiltää – 3.49
Ei yksi pääsky kesää tee – 5.12
Avaruuden kevät – 6.03
Pitkä hiljaisuus – 3.19
Sinua päin – 4.32
Sävellykset ja sovitukset: Markku Impiö
Sanoitukset: Markku Impiö (kappaleet 3, 5, 7, 8 ja 11), Markku Impiö ja Kaija Koo (kappaleet 1–2, 4, 6, 9–10 ja 12)
Tuotanto

Tuottaja: Markku Impiö
Masterointi: Mika Jussila (Finnvox)
Kuvat: Michael Aston
Kannen suunnittelu: Tapsa Rantanen (Private Eye)
Marko Myyry

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. marraskuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Kerava, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 161 cm
Junioriseurat
1975–1984: KP-75
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985 | KP-75 | – | (12) |
| 1986–1987 | Haka | 40 | (6) |
| 1987–1989 | SV Meppen | 59 | (14) |
| 1989–1994 | KSC Lokeren | 157 | (20) |
| 1994–2001 | SV Meppen | 190 | (18) |
| 2001–2003 | Blau-Weiß Dörpen |  |  |
| 2005 | SV Lengerich-Handrup |  |  |
| 2006–2007 | SV Meppen II |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 446 | (58) |
Maajoukkue
| 1984 | Suomi U16 | 4 | (1) |
| 1985 | Suomi U17 | 7 | (1) |
| 1985 | Suomi U18 | 1 | (0) |
| 1986–1987 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1986–1997 | Suomi | 60 | (2) |
Valmennusura
2001–2003: Blau-Weiß Dörpen
2005: SV Lengerich-Handrup
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Marko Olavi Myyry (15. marraskuuta 1967 Kerava) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Myyry muistetaan erityisesti pienestä koostaan, ollen vain 161 senttimetriä pitkä. Hän siirtyi vuonna 1986 yhdessä isoveljensä Mika Myyryn kanssa kasvattajaseurastaan Keravan Pallosta Valkeakosken Hakaan, jonka valmentajana toimi hänen junioriaikojensa valmentaja Jukka Vakkila. Myyry siirtyi ulkomaille jo alle 20-vuotiaana ja loi uransa Saksassa ja Belgiassa. Siirto Saksan kakkosliigan SV Meppeniin aukaisi hänelle portit myös maajoukkueeseen, jossa hän pelasi 60 ottelua. Meppenistä hän siirtyi kolmeksi kaudeksi belgialaiseen KSC Lokereniin. Sieltä palattuaan hän edusti SV Meppeniä vielä seitsemän kauden ajan seuran vajotessa sarjassa alaspäin amatöörisarjoihin asti.
Myyry päätti uransa Blau-Weiß Dörpenin pikkuseurassa, jonka pelaajavalmentajana hän toimi.
Saavutuksia

Vuoden jalkapalloilija 1991
Nuorten maajoukkueen paras pelaaja 1986
Vuoden poikapelaaja 1985
Anssi Raitala

Anssi Raitala (s. 15. joulukuuta 1975 Sotkamo) on suomalainen uransa lopettanut pesäpalloilija. Raitala pelasi Superpesistä kaudet 1996–2001 ja 2003–2013. Superpesiksessä Raitalan seurat olivat Imatran Pallo-Veikot, Jyväskylän Kiri, ja Joensuun Maila. Jyväskylän Kirissä pelatessaan Raitala saavutti SM-pronssin kaudella 1999. Joensuun Mailassa pelatessaan Raitala saavutti SM-pronssin kaudella 2013. Kauden 2002 hän pelasi Ykköspesistä Nurmon Jymyssä ja eteni joukkueen kanssa Superpesiksen karsintasarjaan. Raitala pelasi urallaan 415 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän löi 11 kunnaria ja 129 tavallista juoksua, tuonut 199 juoksua ja kerännyt 1594 kärkilyöntiä. Raitala pelasi urallaan 57 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän löi kolme kunnaria ja 20 tavallista juoksua, toi 21 juoksua ja keräsi 220 kärkilyöntiä. Raitala pelasi urallaan seitsemän Superpesiksen alempaa pudotuspeliottelua. Näissä hän toi kolme juoksua ja keräsi 28 kärkilyöntiä. Hän pelasi urallaan 26 Superpesiksen karsintasarjan ottelua. Näissä hän löi kaksi kunnaria ja kymmenen tavallista juoksua, toi 33 juoksua ja keräsi 125 kärkilyöntiä. Uransa jälkeen Raitala on toiminut Joensuun Mailan naisten joukkueen pelinjohtajana. Hän toimii liikunnan ja terveystiedon opettajana Joensuun lyseon peruskoulussa.
Museotie

Tuusulan Rantatie on asfaltoitu 1970-luvun lopulla.
Sorapäällysteinen Vanhalinnantie nähtynä Liedon linnavuorelta. Oikealla virtaa Aurajoki.
Museotie on tieverkon osa, joka on erityispiirteiltään tai historiansa perusteella merkityksellinen. Tie voi olla edelleen normaalissa käytössä tai sen on syrjäyttänyt uudempi tieyhteys. Museotiet on useimmiten merkitty tiekarttoihin ja maastoon. Tiet on pyritty jättämään siihen tilaan, että kävijä saa käsityksen entisajan tiestöstä ja liikenneolosuhteista. Joskus tie itsessään vaikuttaa tavalliselta maantieltä, mutta sillä on historiallinen tausta. Esimerkkinä museotiestä on Petsamoon johtaneen Jäämerentien eräs osuus, Inarin kunnassa sijaitseva Magneettimäki, joka on katsottu historiallisesti merkittäväksi kohteeksi. Toinen huomattava museotie on Suomussalmella Raatteeseen johtava tie jonka varrella käytiin ankaria taisteluja talvisodan aikana.
Tiehallinnon ja sen edeltäjän Tie- ja vesirakennuslaitoksen valintaperusteina on ollut tien valtakunnallinen historiallinen ja kulttuurihistoriallinen merkitys, tietekninen merkitys, tie- ja liikennehistoriallinen merkitys, paikallinen erikoismerkitys, ennallaan säilyttämisen edellytykset sekä alkuperäisyys.
 Lähes kaikki museotiet on otettu luetteloon 1982.
Vastuu tienpidon perinneasioista kuuluu Pirkanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskukselle.
Suomen museotiet

Museoteitä ovat Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen luettelon mukaan vuoden 2012 joulukuussa seuraavat 22 tietä:
| Tieosuuden nimi | Kunta | Maakunta | Tien valmistumisaika | Tien pituus km | Maantien numero | Museotieksi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Fagervikintie | Inkoo | Uusimaa | 1300-luku | 1,1 | 1050 | 1982 |
| Tuusulanjärven rantatie | Tuusula | Uusimaa | 1500-luku | 3,4 | 11609 | 1982 |
| Vanhalinnantie | Lieto | Varsinais-Suomi | 800-luku | 3,4 |  | 1982 |
| Huovintie | Köyliö | Satakunta | keskiaika | 7,9 | 2131 | 1998 |
| Tallimäki–Virojoki-tie | Hamina ja Virolahti | Kymenlaakso | 1300-luku | 35,2 | 3513 | 1982 |
| Niskapietiläntie | Ruokolahti ja Rautjärvi | Etelä-Karjala | 1600-luku | 19,5 | 3981 | 1989 |
| Kuortti–Miekansalmi-tie | Pertunmaa | Etelä-Savo | 1470 vaiheilla | 6,4 | 15023 | 1982 |
| Porrassalmentie | Mikkeli | Etelä-Savo | 1600-luku | 4,9 | 15131 | 1982 |
| Porras–Renko-tie | Hämeenlinna | Kanta-Häme | 800-luku | 10,3 | 2831 | 1982 |
| Peräkunnantie | Ruovesi | Pirkanmaa | 1600-luku | 8,9 | 14278 | 1990 |
| Nikkilänmäentie | Leppävirta | Pohjois-Savo | 1700-luku | 2,4 |  | 1985 |
| Vornantie | Lieksa, Joensuu | Pohjois-Karjala | 1741–1743 | 2,7 | 5077 | 1982 |
| Koiviston paikallistie | Äänekoski | Keski-Suomi | 1700-luku | 2,9 | 16757 | 1998 |
| Kyrönkankaan kesätie | Kauhajoki | Etelä-Pohjanmaa | keskiaika | 7 |  | 1982 |
| Taistelutantereentie | Vöyri | Pohjanmaa | 1600-luku | 2,8 | 17861 | 1982 |
| Saviselkä–Piippola-tie | Kärsämäki ja Siikalatva | Pohjois-Pohjanmaa | 1700-luku | 23,8 | 8000 | 1982 |
| Paltaniementie | Kajaani | Kainuu | 1650-luku | 3 | 8801 ja 19056 | 1982 |
| Raatteentie | Suomussalmi | Kainuu | 1915–1919 | 19,8 | 9125 | 1982 |
| Simonkyläntie | Simo | Lappi | 1600–1700 -luku | 2,9 | 19502 | 1982 |
| Magneettimäki | Inari | Lappi | 1913 | 2,8 /5 |  | 1992 |
| Nivajoki–Alajalve-tie | Utsjoki | Lappi | 1500-luku | 4,8 | 970 | 1983, 2005 |
| Seitajärventie | Savukoski | Lappi | 1961 | 13,5 | 19905 | 2010 |

Museoteistä Fagervikintie ja Tallimäki–Virojoki-tie ovat osia Suuresta Rantatiestä, ja Vanhalinnantie ja Porras–Renko-tie ovat osia Hämeen Härkätiestä. Kuortti–Miekansalmi-tie on osa Suurta Savontietä. Taistelutantereentien aikaisempi nimi oli Minnestodsintie. Peräkunnantiestä on käytetty museokohdeselvityksessä myös rinnakkaisnimeä Kuru–Ruovesi-tie. Luettelosta on poistettu Rautalammilla oleva Toholahti–Hankavesi -tie, joka oli vielä vuonna 2007 julkaistussa tiehallinnon museokohdeselvityksessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen museotiet Wikimedia Commonsissa
Kartta Suomen museoteistä ja -silloista
Matkataan museotietä ja kohdataan museosillalla Tiehallinto. Arkistoitu 6.12.2010. Viitattu 20.7.2010.
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:   Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:   Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:   Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:   Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:   Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:   Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:   Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:   Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:   Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:   Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:   Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:   Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:   Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:   Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:   Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:   Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:   Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Suomen museotie (Q3445465)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museon tyyppi, tie
valtio: Suomi
Tuulikello (albumi)

| Tuulikello Kaija Koo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tuottaja(t): Markku Impiö
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 37.17
 Levy-yhtiö: Warner
Listasijoitukset
  Suomi: 1. (3 viikkoa, helmikuu 1995)
Kaija Koon muut julkaisut
| Suomen parhaat 1994 | Tuulikello 1995 | Unihiekkamyrsky 1997 |
Tuulikello on Kaija Koon vuonna 1995 julkaistu albumi. Sitä on myyty yli 100 000 kappaletta. Albumilta julkaistiin viisi singleä: Menneen talven lumet, Seuraavassa elämässä, Taivas sisälläni, Viisi vuodenaikaa ja Maailman tuulet vie.
Helsingin Sanomien kulttuuritoimitus otti albumin mukaan vuoden 1995 parhaiden äänilevyjen listalleen.
Kappaleet

Seuraavassa elämässä – 3.46 (säv. Markku Impiö, san. Impiö & Kaija Koo)
Taivas sisälläni – 4.12 (säv. ja san. Impiö)
Viisi vuodenaikaa – 3.15 (säv. ja san. Impiö)
Tuulikello – 3.44 (säv. Impiö, san. Impiö & Kaija Koo)
Maailman tuulet vie – 4.23 (säv. ja san. Impiö)
Menneen talven lumet – 4.08 (säv. ja san. Impiö)
Tulisit edes käymään – 3.10 (säv. ja san. Impiö)
Jouluna kotiin – 3.10 (säv. Impiö, san. Impiö & Kaija Koo)
Kuiskaaja – 4.11 (säv. Impiö, san. Kaija Koo)
Viisasten kivi – 3.21 (säv. Impiö, san. Impiö & Kaija Koo)
Viimeiset hitaat – 3.09 (säv. ja san. Impiö)
Tuotanto

Tuottaja: Markku Impiö
Masterointi: Mika Jussila (Finnvox), paitsi 1. ja 6. kappale Risto Asikainen (Advoice)
Valokuvat: Michael Aston (A Station)
Kansi: Tapsa Rantanen (Private Eye)