stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rudyard Kipling
Tunnustuksia

Vuonna 1907 Rudyard Kipling sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon. Palkinnon yhteydessä todettiin seuraavasti:
»Tarkkaavaisuuden voima, mielikuvituksen omaperäisyys, ideoiden eläväisyys ja merkittävä kerronnallinen lahjakkuus kuvaavat tämän maailmankuulun kirjailijan teoksia.»
Nobel-palkintoja oli alettu jakaa vuonna 1901 ja Kipling oli ensimmäinen englanninkielinen nobelisti. Palkinnonjakotilaisuudessa Tukholmassa 10. joulukuuta Ruotsin akatemian sihteeri Carl David af Wirsén ylisti sekä Kiplingiä että englantilaisen kirjallisuuden kolmea vuosisataa:
Palkitsemalla Nobelin kirjallisuuspalkinnolla tänä vuonna Rudyard Kiplingin Ruotsin akatemia haluaa antaa kunnianosoituksensa englantilaiselle kirjallisuudelle, joka on rikas monimuotoisessa kunniakkuudessaan, ja suurimmalle nerolle kerronnan alalla, mitä tämä maa on koskaan tuottanut meidän aikanamme.
Loppuhuipennus tälle saavutukselle oli kahden runoutta sekä tarinoita sisältävän yhdistelmäteoksen Puck of Pook's Hill (1906) ja Rewards and Fairies (1910). Jälkimmäinen teos sisälsi runon '"Jos—" (If—), joka valittiin BBC:n äänestyksessä vuonna 1995 Britannian suosituimmaksi runoksi. Tämä stoalaisuuteen ja itsekontrolliin kannustava runo on epäilemättä Kiplingin runoista suosituin, ja sen sanotaan perustuvan Kiplingin ystävän tohtori Leander Starr Jamesonin luonteenpiirteisiin.
Kiplingillä oli tuolloin epävirallinen asema valtakunnan virallisena runoilijana, mutta moni on ihmetellyt, miksei hänelle annettu tämän aseman virallistavaa Poet Laureate -arvoa. Joidenkin mukaan se oltaisiin myönnetty hänelle vuosien 1892–1896 interregnumin aikana, mutta Kipling olisi kieltäytynyt tästä, kuten muistakin hänelle tarjotuista arvoista.
Rudyard Kiplingin mukaan nimetty ja hänen tyttärensä vihkimä brittilaivaston hävittäjä HMS Kipling osallistui toiseen maailmansotaan vuosina 1939–1942, kunnes joutui eversti Joachim Helbigin komentaman Junkers Ju 88 -pommilaivueen upottamaksi.
Vuonna 2010 Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni nimesi yhden kymmenestä Messengerin löytämästä Merkuriuksen kraatterista Rudyard Kiplingin mukaan.
Kiplingin teosten pohjalta tehtyjä elokuvia

Kiplingin runo "Gunga Din" inspiroi saman nimisen kuuluisan seikkailuelokuvan (1939). Viidakkokirjasta on tehty tunnettu Disney-piirroselokuva (1967), ja myös Kim on kuvattu. Kiplingin oma elämä ja hänen ainoan poikansa kohtalo Loos'n taistelussa ovat draamaelokuvan Poikamme Jack aiheena (2007).
Baretti

Baretti
Baretti (ransk. barrette litteä lakki ital. baretta) on nykyistä baskeria muistuttava, mutta leveämpi ja pussimaisempi lakki.
Baretti oli 1300–1500-luvuilla muotipäähine. Se oli matalakupuinen ja lierillinen. Korkeakupuisena versiona se jäi monissa maissa tuomarien, oppineiden ja papiston virkapuvun päähineeksi. Baretti saattoi olla oli litteä, pyöreä tai kulmikas päähine. Siviilikäytössä baretteja näkee nykyään erityisesti espanjalaisilla baskitalonpojilla. Ensimmäiset sotilasbaretit otettiin käyttöön 1880-luvun lopulla ranskalaisia alppijääkäreitä perustettaessa. Sittemmin merkittävä osa länsimaisista armeijoista on ottanut baretin käyttöön; baretti kuuluu Suomessa varusmiesten loma-asuihin.
Barettia ei tule sekoittaa baskeriin, joka on historiallisesti erityisesti ranskalaisten talonpoikien suosiossa ollut, sittemmin myös laajempaan käyttöön päässyt päähine. Baskeria ei muotoilla, ja siinä on keskellä huopanypykkä.
Baretti suomalaisessa sotilaskäytössä

Ensimmäiset suomalaiset baretit jaettiin 1960-luvulla Laskuvarjojääkärikoulun henkilökunnalle ja varusmiehille. Vuonna 1980 baretti otettiin käyttöön Rannikkojääkärikoulussa ja vuonna 1983 Panssariprikaatissa. Barettien värit valittiin länsimaisen perinteen mukaisiksi: laskuvarjojääkäreille viininpunainen, rannikkojääkäreille vihreä ja panssarimiehille musta. Erityisesti rannikkojääkäreiden baretti seurasi läheisesti ruotsalaista ja anglosaksista esikuvaa. Laskuvarjojääkärien baretin väri on kansainvälisesti ”viininpunainen”, monissa maissa oikeastaan punaruskea (engl. maroon). Punaisen baretin otti ensimmäisenä käyttöön vuonna 1942 Brittiläisen 1. laskuvarjodivisioonan komentaja kenraalimajuri Frederick Browning.
Suomessa bareteissa käytettiin 1980-luvulle saakka otsan keskikohdalle asetettua tavanomaista kokardia: kantahenkilökunnalla oli punainen leijonakokardi, varusmiehillä sinivalkoinen valtakunnankokardi. Koska vastaavaa tapaa ei ollut käytössä muualla kuin Kuubassa, puolustusvoimat otti käyttöön erityiset barettimerkit.
Rannikkojääkärikoulun päivystäjän tunnuksena käytettiin pitkään tummanvihreätä rannikkojääkärin barettia, jonka merkkinä on joukko-osaston olkapäämerkki virallisen barettimerkin sijasta.
Baretti otettiin käyttöön 1990-luvun jälkipuolella kaikissa suomalaisissa joukko-osastoissa Saksan esimerkkiä seuraten. Alkuvaiheessa suunniteltiin saksalaistyyppisiä aselajikohtaisia baretteja vastaavine barettimerkkeineen, mutta ajatuksesta luovuttiin osin kustannussyistä, osin estetiikan takia. Jos aselajivärejä olisi seurattu, Urheilukoulu olisi nimittäin saanut keltaisen ja Suojelukoulu oranssin baretin. Suurimmassa osassa maavoimien joukko-osastoja otettiin käyttöön yhtenäinen oliivinvihreä baretti vaatimattomine hopeisine barettimerkkeineen. Alkuperäisessä suunnitelmassa baretti oli suunniteltu vain maavoimien alokkaiden käyttöön.lähde?
| Joukko | Baretin väri | Baretin kokardi |
| --- | --- | --- |
| Erikoisrajajääkärit | Ruskea | Kultainen karhunpää, havu ja miekka (Rajavartiolaitoksen tunnus) |
| Rajajääkärit | Oliivinvihreä | Kultainen karhunpää, havu ja miekka (Rajavartiolaitoksen tunnus) |
| Maavoimat (poikkeuksin) | Oliivinvihreä | Hopeinen, kruunuton leijonanpää |
| Valmiusjoukot | Oliivinvihreä | Kultainen, kruunattu leijonanpää (Puolustusvoimien kansainvälisen keskuksen tunnus) |
| YK:n rauhanturvaajat | Vaaleansininen | YK:n tunnus |
| Panssariprikaati | Musta | Hopeinen kyrassieerikypärä |
| Laskuvarjojääkärit ja erikoisjääkärit | Viininpunainen | Hopeinen laskuvarjo ja kultainen nuoli |
| Suomen maavoimien ilmailu | Kirkkaansininen | Hopeinen aarnikotka |
| Ilmavoimat | Kirkkaansininen | Kultainen kotka siipiseppeleessä (Ilmavoimien tunnus) |
| Sotilassoittokunnat | Kirkkaansininen | Kultainen lyyra ja miekka |
| Merivoimat | Tummansininen | Hopeinen ankkuri ja kultainen leijona (Merivoimien tunnus) |
| Rannikkojääkärit | Vihreä | Kultainen merikotkanpää |
| Partiolaiset (siviili) | Tummansininen | Ei kokardia |
Baretti suomalaisessa sotilaskäytössä > Huomautuksia

Puolustushaarojen (maavoimat, merivoimat, ilmavoimat) baretit jaetaan lähes kaikille asehaaran palvelukseen astuville varusmiehille. Sen sijaan erikoisyksiköiden baretit jaetaan vasta erityisten suoritusten jälkeen:
Laskuvarjojääkärien viininpunaisen baretin saa ensimmäisen laskuvarjohypyn ja barettijuoksun jälkeen.
Helikopteripataljoonan sinisen baretin saa suoritettuaan Ilma-aluksen tyyppikurssin hyväksytysti.
Kansainvälisten valmiusjoukkojen kultaisen kokardin saa suoritettuaan erillisen barettimerkkikokeen/barettimarssin.
Rannikkojääkärien vihreän baretin saa tiettyjen kuntosuoritusten ja erillisen barettimarssin jälkeen.
Sotilassoittajan sininen baretti ja kultainen kokardi ansaitaan barettimarssin ja hyväksytysti suoritetun paraatikäytäntöjen kokeen jälkeen
Panssarimiesten mustan baretin saa nykyään jokainen varusmies palvelukseen astuessaan. Aiemmin baretin saamiseksi täytyi vannoa sotilasvala tai suorittaa tutkinto.
Rajajääkäreiden baretin käyttöoikeuden saa sotilasvalan tai vakuutuksen vannomisen jälkeen.
Erikoisrajajääkäreiden ruskea baretti ansaitaan suorittamalla hyväksytysti erikoisrajajääkärintesti.
Baretin käyttö > Päässä pitäminen

Baretti kantamiseen liittyy sotilaskulttuurissa monia perinteitä ja tapoja. Maailmalla baretti yhdistetään erityisesti erikoisjoukkoihin, ja jokaisella joukolla on omat perinteensä baretin kantamisen suhteen.
Baretin käyttö > Suomalainen ohje baretin kantamisesta

Suomalaisessa sotilaskäytössä baretti on sileä ja laskeutuu juuri oikean korvan päälle. Baretin laita on juuri korvalehden yläpuolella eikä tule korvan päälle. Baretti asetetaan päähän siten, että sekä vasemman korvanlehden että kulmakarvan päälle jää kahden sormen kokoinen väli. Baretin tulee olla pari kokoa normaalia hattua pienempi, jotta vaatimukset täyttyvät. Baretin kurenauhan kireyttä säädetään naruilla; nämä tulee solmia ja piilottaa baretin alle pois näkyvistä - pois lukien kansainvälisissä edustustehtävissä toimivien varusmiessoittokuntalaisten barettien nauhat, jotka roikkuvat näkyvillä. Kokardin tulee olla suoraan vasemman silmän yläpuolella.
Oikeasta käyttötavasta on monia näkemyksiä, joista yllä mainittua pidetään oikeana niiden henkilöiden keskuudessa, jotka pitävät baretin käyttöä tärkeänä ja tarkkana asiana.kenen mukaan? Varsinaista ”oikeaa” tapaa ei kuitenkaan luultavimmin ole, eikä baretin käyttötyyliä valvota räikeimpiä tapauksia lukuun ottamatta erityisen tarkasti.
Baretin käyttö > Hoito

Suomalainen baretti on sileä ja sopivan levyinen. Tämä saavutetaan oikealla kokovalinnalla sekä baretin hoidolla. Baretit valmistetaan useimmiten huovasta, eikä materiaalin muokkaaminen poikkea juuri normaalista huovutuksesta. Baretti kastellaan läpikotaisin, joskus käymällä suihkussa ja saunassa baretti päässä, muotoillaan märkänä päähän sopivaksi ja rullataan siististi. Muutaman rullauksen jälkeen baretti kuivataan ennen käyttöönottoa. Tämä tulee toistaa noin kerran kuukaudessa, jotta baretti säilyttäisi muotonsa. Toinen tapa on nopeasti uittaa barettia kiehuvassa vedessä siten, että baretin huopaosa kastuu täysin. Nahkaremmin kastumista on vältettävä kovettumisen välttämiseksi. Barettia ei myöskään tarvitse pitää kiehuvassa vedessä kun noin 20 sekuntia. Kiehauttaminen saa baretin huovan hieman vetäytymään ja kutistumaan, samalla se myös omaksuu paremmin uuden muodon kuivuessaan. Seuraavaksi baretin sisälle sen vasempaan reunaan laitetaan talouspaperista tehty pötkö, jonka jälkeen baretti rullataan "banaaniksi" rullaamalla vasen puoli oikean puolen sisään. Rullaamisen täytyy olla tiukkaa. Rullaamisen jälkeen baretti väännetään banaanin muotoiseksi, ja se jätetään kuivumaan lämpöpatterin päälle. Baretti ei saa patterin päällä kuivana ollessaan lämmetä kuumaksi, muutoin nahkaremmi kovettuu ja alkaa halkeilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rauhanturvaajien barettimerkit
Amerikkalaisia baretinkäyttöohjeita
Puolustusvoimain komentaja, kenraali Timo Kivinen päässään maavoimien oliivinvihreä baretti.
Saksalainen sotilasbaretti eroaa suomalaisesta muun muassa kokardin sijainnin osalta.
Avro

| Avro |
| --- | --- |
Perustettu:  1. tammikuuta 1910
Perustaja:  Alliott Verdon Roe
Lakkautettu:  1963
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Avro oli englantilainen lentokonetehdas, joka toimi itsenäisenä 1910–1935 ja jonka toiminta päättyi 1963 sulautumiseen Hawker Siddeley -yhtiöön, joka omisti sen jo vuodesta 1935 alkaen. Myyntinimenä Avro esiintyi vielä 2000-luvun alussa.
Historia > Alku

Alliott Verdon Roe ja hänen veljensä Humphrey perustivat yhtiön nimellä A.V. Roe & Company Brownsfield Millsissä Manchesterissä 1. tammikuuta 1910. A. V. Roe -tehtaan Bulls Eye oli yhtiön ensimmäisiä tuotteita. Yhtiö rakensi maailman ensimmäisen umpiohjaamoisen ja yksitasoisen lentokoneen vuonna 1912. Avro 504 oli yhtiön päätuote ensimmäisen maailmansodan aikana. Se valmisti 8 340 konetta sodan ja sen jälkeisten 15 vuoden aikana.
Historia > 1918–1939

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä yhtiöllä oli useita tehtaita, mutta ei tilauksia. Elokuussa 1920 Crossley Motors -yhtiö myi 68 prosenttia yhtiön osakkeista, sillä se tarvitsi tehdastilaa. Vuonna 1924 yhtiö siirtyi Woodfordiin Cheshireen, jossa BAE Systems toimii 2000-luvun alussakin.
Vuonna 1928 Crossley Motors myi AVROn Armstrong Siddeley Holdings-yhtiölle. A. V. Roe irtautui yhtiöstä vuonna 1928 ja perusti Saunders-Roe-yhtiön, joka kehitti toisen maailmansodan jälkeen suihkuhävittäjiä. Vuonna 1935 Avrosta tuli Hawker Siddeleyn osanen.
Historia > Toinen maailmansota

Yhtiön tuote 1930-luvun alussa oli Avro Tutor -sotilaskoulukone. Kohtalaisesti menestyi Avro Anson, joka oli pieni matkustajalentokone.
Avron pommikoneet Avro Manchester, Avro Lancaster (7 000 kpl) ja Avro Lincoln olivat yhtiön päätuotteet. Koneiden käyttö Saksan kaupunkeja vastaan oli Italiassa 1920-luvulla kirjoitetun Douhet’n ilmapommitusstrategian toteutusyritys.
Historia > 1945 alkaen

Avro Lancastrian oli yritys luoda vanhasta pommikoneesta uuteen aikaan sopiva matkustajalentokone. Myynti kohdistui vain Englantiin. Avro Shackleton -merivalvontakone oli parempi keino ylläpitää yksi Lancasterin tuotantolinja. Avro Tudor paineistettiin, mutta epäonnistui silti matkustajakoneena. Vanhempaa Avro York -konetta saatiin myytyä RAFille.
Kylmän sodan kiihtyminen pelasti yhtiön. Tuotantoon tuli Avro Vulcan ja sen kantama Avro Blue Steel -ydinohjus.
Yhtiön Avro 748 -matkustajakone kehitettiin 1950-luvulla ja myi hyvin.
Historia > Avro Canada

Vuonna 1945 Hawker Siddeley osti kanadalaisen Victory Aircraftin ja nimesi sen Avro Aircraft Limited (Canada) -yhtiöksi lähinnä markkinointisyistä.
Historia > Loppu

Avro sulautui Hawker Siddeley Aviation -yhtymään heinäkuussa 1963 ja tällöin Avro-nimen käyttö päättyi – tosin 2000-luvullakin oli markkinoinnissa käytössä esimerkiksi ”Avro RJ”, joka oli British Aerospacen RJ-85- ja RJ-100-versioiden (BAe 146) nimike.
BAe ATP (Advanced Turbo Prop) kehitettiin Avro 748 -koneesta.
Avron lentokoneet

Roe I Biplane
Roe I Triplane
Roe II Triplane
Roe III Triplane
Roe IV Triplane
Avro Mercury
Avro Curtiss type
Roe-Duigan
Roe-Burga monoplane
Roe Type D
Roe Type F
Roe Type G
Avro 500 (Type E)
Avro 501 (Type H
Avro 502
Avro 503 (TYpe H)
Avro 504
Avro 508
Avro 510
Avro 511
Avro 519
Avro 521
Avro 523 Pike
Avro 529
Avro 530
Avro 531 Spider
Avro 533 Manchester
Avro 534 Baby
Avro 536
Avro 539
Avro 547
Avro 548
Avro 549 Aldershot
Avro 552
Avro 555 Bison
Avro 557 Ava
Avro 558
Avro 560
Avro 561 Andover
Avro 562 Avis
Avro 566 Avenger
Avro 571 Buffalo
Avro 581
Avro 584 Avocet
Avro 594 Avian
Avro 604 Antelope
Avro 616 Avian
Avro 618 Ten
Avro 619 Five
Avro 621 Tutor
Avro 624 Six
Avro 626 Prefect
Avro 627 Mailplane
Avro 631 Cadet
Avro 636 (1935)
Avro 638 Club Cadet (1933)
Avro 641 Commodore (1935)
Avro 642 Eighteen
Avro 643 Cadet
Avro 652
Avro 652A Anson (1935)
Avro 671 Rota (1935)
Avro 679 Manchester (1939)
Avro 683 Lancaster (1941)
Avro 684 (1941)
Avro 685 York (1942)
Avro 688 Tudor (1945)
Avro 689 Tudor
Avro 691 Lancastrian (1943)
Avro 694 Lincoln (1944)
Avro 701 Athena (1948)
Avro 695 Lincolnian (1949)
Avro 696 Shackleton (1949)
Avro 698 Vulcan (1952)
Avro 707 (1949)
Avro Ashton (1950)
Avro 748 (1960) - myöhempi Hawker Siddeley Andover, HS 748 sekä BAe 748
Avron lentokoneet > Suunnittelun asteelle jääneet

Avro 720 - hävittäjä
Avro 730 - yliäänipommikone
Avron lentokoneet > Avro Canada

Avro Canada C-102 Jetliner
Avro Canada CF-100 Canuck
Avro Canada CF-105 Arrow
Avro Canada VZ-9 Avrocar
Avron lentokoneet > Avro Canada > Suunnittelun asteelle jääneet

Avro Canada CF-103
Avro Canada Project Y-3
Avro Canada Project Y-2
Avro Canada PV-704
Ohjukset

Blue Steel
Kirjallisuutta

Harlin, E. A. ja G. A. Jenks. Avro: An Aircraft Album. Shepperton, Middlesex, UK: Ian Allen, 1973. ISBN 0711003424.
Holmes, Harry. Avro: The History of an Aircraft Company. Wiltshire, UK: Crowood Press, 2004. ISBN 1-86126-651-0.
Jackson, Aubrey J. Avro Aircraft since 1908. London: Putnam, 1965. ISBN 0-85177-797-X.
Molson, Ken M. ja Harold, A. Taylor. Canadian Aircraft since 1909. Toronto: Putnam, 1982. ISBN 0-09-200211-0.
Wood, Derek. Project Cancelled: British Aircraft That Never Flew. New York: The Bobbs-Merrill Company, Inc., 1975. ISBN 0-672-52166-0.
Aiheesta muualla

Avro Heritage Museum (englanniksi)
A.V. Roe Bulls Eye
Avro Lancaster
Avro Vulcan
Blue Steel
Avron kehittelemä stand off -tyyppinen ohjusase Blue Steel. Sen Red Snow -ydinkärki oli teholtaan 1.2 MT.
Rudolf Kjellén

Rudolf Kjellén
Johan Rudolf Kjellén (13. kesäkuuta 1864 Torsö − 14. marraskuuta 1922 Uppsala) oli ruotsalainen valtiotieteilijä ja poliitikko, joka otti ensimmäisenä käyttöön käsitteen ”geopolitiikka”. Kjellénin työ sai vaikutteita saksalaisen maantieteilijän Friedrich Ratzelin ajattelusta.
Kjellénin mukaan valtio on itsenäisesti toimiva maantieteellinen organismi, joka ei ole riippuvainen yksityisten jäsentensä tahdosta. Hänen tärkeimpänä geopoliittisena teoksenaan pidetään kirjaa Valtio elinmuotona (Staten som livsform), joka julkaistiin vuonna 1916 (suomennettu 1919).lähde?
Kjellén oli konservatiivipoliitikko, ja hän oli Ruotsin valtiopäivien toisen kamarin jäsen vuosina 1905–1908 ja ensimmäisen kamarin 1911–1917.lähde?
Kirjallisuutta

Davidsen, Peter: The Emancipation of Political Science: Contextualizing the State Theory of Rudolf Kjellén, 1899–1922.  (Diss)  Helsinki:  University of Helsinki, 2021.  ISBN 978-951-51-7723-0  Teoksen verkkoversio.
Edström, Bert – Björk, Ragnar – Lundén, Thomas: Rudolf Kjellén: Geopolitiken och konservatismen.  Stockholm:  Hjalmarson & Högberg, 2014.  ISBN 978-91-7224-196-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rudolf Kjellén Wikimedia Commonsissa
J. Rudolf Kjellén. Svenskt biografiskt lexikon.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Albert Bartlett

Albert Bartlett
Albert Allen Bartlett (21. maaliskuuta 1923 Shanghai – 7. syyskuuta 2013) oli yhdysvaltalainen fysiikan professori. Professori Bartlett luennoi Coloradon yliopistossa (Boulder, Colorado) syyskuusta 1969 lähtien yli 1 600 kertaa aiheesta Aritmetiikka, väestö ja energia (Arithmetic, Population, and Energy).
Uravaiheet

Bartlett suoritti B.A.-tutkinnon fysiikasta Colgate Universityssa vuonna 1944. M.A.-arvon (1948) ja tohtorin arvon (1951) hän sai Harvardin yliopistosta. Boulderiin Bartlett siirtyi opettajaksi Coloradon yliopistoon syyskuussa 1950. Vuonna 1978 hän toimi puheenjohtajana fysiikan opettajien liitossa American Association of Physics Teachers. Hän oli American Physical Societyn ja American Association for the Advancement of Science -liittojen tutkijajäsen. Vuosina 1969–1970 hän toimi Coloradon yliopiston tiedekuntaneuvoston puheenjohtajana.
Teokset

(Arkistoitu – Internet Archive) The Essential Exponential For the Future of Our Planet, professori Bartlettin esseekokoelma (2004). Center for Science, Mathematics and Computer Education, University of Nebraska-Lincoln. ISBN 0-9758973-0-6
Aiheesta muualla

Professori Al Bartlettin kotisivu
Albert A. Bartlett Coloradon yliopiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
"Arithmetic, Population, and Energy", professori Albert Bartlett (Arkistoitu – Internet Archive) 57 minuutin ääni ja -videoluento.
"Arithmetic, Population, and Energy", professori Albert Bartlett (Arkistoitu – Internet Archive) osittainen luentoteksti.
Analyysi Bartlettin "Arithmetic, Population, and Energy" -luennosta (Arkistoitu – Internet Archive) - Exponentialist-sivustolla.
Is There a Population Problem? Ecofuture-sivustolla.
The Massive Movement to Marginalise the Modern Malthusian Message (Arkistoitu – Internet Archive) professori Albert Bartlett artikkeli.
Thoughts on Long-term Energy Supplies - Scientists and the Silent Lie artikkeli (2004) energiasta ja väestöstä Physics Today -sivustolla.
Öljyhuippu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
Michel de Klerk

Michel de Klerk
Michel de Klerk (24. marraskuuta 1884 Amsterdam – 24. marraskuuta 1923 Amsterdam) oli alankomaalainen arkkitehti. Hän kuului Amsterdamin koulukuntaan, ja hänet tunnetaan parhaiten ekspressionismia edustaneista suunnitelmistaan, jotka hän toteutti yhteistyössä Pieter Lodewijk Kramerin kanssa. Tunnettuja töitä ovat Scheepvaarthuis (1911–1916), Het Schip (1919) ja De Daageraadin asuinalue (1920–1922).
Marjun Syderbø Kjelnæs

| Marjun Syderbø Kjelnæs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1974 (ikä 50–51) Tórshavn, Färsaaret
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: fääri
Tuotannon kieli: fääri
Palkinnot
 2011 Pohjoismaiden koulukirjastonhoitajien lastenkirjapalkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marjun Syderbø Kjelnæs (s. 1974 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen runoilija, näytelmäkirjailija ja prosaisti. Hänen esikoisnovellinsa osallistui vuonna 2000 novellikilpailuun. Hän valmistui sairaanhoitajaksi Kööpenhaminassa mutta on sittemmin palannut Färsaarille ja kirjoittaa täysitoimisesti.
Teokset

"Hiekkaan kirjoitettu" kokoelmassa Rakastaa, ei rakasta, Tammi 2010 ISBN 978-951-31-4664-1
2001 Kópakona, kokoelmassa Mjørki í heilum
2004 Ein farri av kolvetni, yhdeksän novellia
2006 Tað svarta portrið, julkaistu vuosittain ilmestyvässä teoksessa Mín jólabók (Bókadeild Føroya Lærarafelags)
2007 Og tú fert rennandi, novelli, julkaistu färsaarelaisessa lehdessä Vencil nro 2
2007 Hvør fjalir seg í postkassanum? (lastenkirja)
2008 Hvør fjalir seg í ferðataskuni?
2009 Hvør fjalir seg í smúkkuskríninum?
2010 novelli Skriva í sandin pohjoismaisessa novellikokoelmassa Älskar, älskar inte
2010 Skriva í sandin, nuortenromaani, oli ehdokkaana: Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinto 2013
2012 Rót Trip runokokoelma, Sprotin.
2012 Eg undrist, At týða týdningin, Allar línur spennast, Vit hava hits áður. Novelleja, julkaistu Vencil, nro 11
Palkinnot ja tunnustukset

2001 Listastevna Føroya, taidefestivaali, 2. palkinto
2002 Listastevna Føroya, 1. palkinto
2004 Grunnur Thorvalds Poulsen av Steinum -säätiön stipendi
2008 Torshamns byråds barnkulturpris (Barnamentanarheiðursløn Tórshavnar býráðs)
2008 palkinto fäärinkielisen nuortennovellin kirjoituskilpailussa
2009 kolmivuotinen työskentelyapura: Mentanargrunnur Landsins (Färsaarten kulttuuriministeriön perustama kulttuurisäätiö
2011 White Raven Deutsche Jugendbibliothekin palkinto kirjasta Skriva í sandin
2011 Pohjoismaiden koulukirjastonhoitajien lastenkirjapalkinto kirjasta Skriva í sandin
2012 Länsi-Pohjolan lastenkirjapalkinnon ehdokkaana teoksella Skriva í sandin
2013 Pohjoismaiden neuvoston lasten- ja nuortenkirjallisuuspalkinnon ehdokkaana teoksella Skriva í sandin
Thomas Ball Barratt

| Thomas Ball Barratt |
| --- | --- |
 Thomas Ball Barratt 16-vuotiaana.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1862 
Ammatti:  Pastori
Puoliso:  Laura Barratt
Thomas Ball Barratt (22. heinäkuuta 1862 Albaston, Englanti – 29. tammikuuta 1940 Oslo, Norja) oli norjalainen metodistipastori. Hän oli helluntaiherätyksen edelläkävijänä Euroopassa.
Tausta

Barratt oli brittiläistä syntyperää. Hänen perheensä muutti Englannista Norjaan, kun Thomas oli noin viisivuotias. Barrattin isä oli kaivostoiminnan johtaja ja äiti opettaja. Koulutuksenssa Barratt sai Tauntonin Queens’ Collegessa Englannissa. Barratt oli urheilullinen, ja hänellä oli myös taiteellisia taipumuksia. Barratt opiskeli musiikkia Edvard Griegin johdolla. Thomas Barratt muutti vuonna 1889 puolisonsa Lauran kanssa Kristianiaan.
Ura ja palvelutehtävä > Metodistipastorina

Barratt tuli uskoon 12-vuotiaana. Hän sai nuorena saarnaajakoulutuksen kotipaikkakunnallaan Varaldsøyssä, jossa hän luki postillaa hartaustilaisuuksissa. Luterilaiset postillat tuntuivat Barrattille yksipuolisilta, ja hän ryhtyi kääntämään Dwight L. Moodyn ja John Wesleyn kirjoituksia norjaksi. Ensimmäisen saarnansa Barratt piti joulukuussa 1880. Pari vuotta myöhemmin hän suoritti paikallissaarnajan tutkinnon Bergenissä. Barratt muutti vaimonsa Lauran kanssa Kristianiaan vuonna 1889 ja aloitti kaupunkilähetyksen kesällä 1902. Barratt toimitti hengellistä julkaisua nimeltä Byposten.