stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lemun taistelu
Maihinnousun valmistelua

Kenraalimajuri von Vegesack oli saanut 25. toukokuuta 1808 kuningas Kustaa IV Aadolfilta käskyn maihinnousuoperaatiosta Lounais-Suomeen. Ennen maihinnousua tuli von Vegesackin nimissä levittää kansannostatusvetoomusta pitkin rannikkoa. Kuningas oletti suomalaisten nousevan venäläisiä vastaan ruotsalaisen sotaväen noustessa maihin.
Maihinnousujoukkojen komentajana von Vegesackilla oli neljä adjutanttia, joista yksi oli majuri Anders Wilhelm Ramsay. von Vegesack jakoi ruotsalaisen maihinnousujoukon prikaateiksi, ja kokoinaisvahvuus oli 2 620 miestä. Everstiluutnantti Önnert Jönssonin johtama saaristolaivasto kuljetti maihinnousujoukon Lemunniemelle noin 70 aluksella. Suurin osa aluksista oli 20-metrisiä tykkisluuppeja. Maihinnousujoukkoihin liittyi 108 miestä antautuneesta Viaporista ja noin 200 talonpoikaa lähialueilta.
Taistelu > Joukkojen sijoitukset

Ennen varsinaista maihinnousua von Vegesack sijoitti 3. maihinnousuprikaatin pataljoonat Kuusistoon ja Kakskertaan ja määräsi maihinnousualueen linnoitettavaksi. Puolustuslinja ryhmitettiin linjalle Ala-Lemun kartanon pohjoispuolella oleva kallio – kartano – Sovinnonmäki – Tuulimyllykukkula (nykyisin Kasarminmäki) – Yli-Lemun kartano – Härkähaka. Rannan linnoitustyöt tekivät pääsääntöisesti talonpojat. Tykit sijoitettiin asemiin Ala-Lemun kartanon eteen. Ruotsalaisten etuvartioasemat etenivät Uusihakaan. Tykkisluupit sijoitettiin asemiin Pitkäsalmeen Viperinlahteen ja Kuusistonlahdelle. Niiden tehtävä oli sulkea salmet ja tukea maataistelua.
Venäläisten joukot olivat pieninä yksikköinä pitkin Turun–Viipurin tietä. Grodnon husaarirykmentti (ven. Гродненский гусарский полк) oli Turun hautausmaan luona, Libaun (ven. 6-й пехотный Либавский Принца Фридриха-Леопольда Прусского полк) ja Brestin (ven. 49-й пехотный Брестский Его Императорского Высочества Великого Князя Михаила Михайловича полк) rykmenttien osia tienristeyksessä nykyisen Kaarningon pumppuaseman kohdalla sekä Suomenmaalainen rakuunarykmentti (ven. Финляндский драгунский полк) oli sijoitettuna Ladjakoskelle.
Taistelu > Taistelun kulku > Sunnuntai 19. kesäkuuta (J: 7.)

Maihinnousulaivaston tullessa näkyviin rannalla olleet kasakat lähtivät suorittamaan hälytyksen. Von Vegesack nousi maihin noin kello 19.00 ensimmäisten joukossa Ala-Lemun kartanon venelaiturin luona. Koko maihinnousujoukko oli rantautuneena kello 20.30.
Baggovut toimi divisioonan komentajana kenraaliluutnantti Pjotr Bagrationin sijaisena. Ensimmäisenä venäläisjoukkona lähetettiin eversti Vadkovskin johtama Libaun jalkaväkirykmentin yksi pataljoona yhden tykin kanssa. Turussa hälytettiin myös 15. saaristolaivasto.
Libaun jalkaväkirykmenti työnsi ruotsalaisten etuvartiot takaisin. Ruotsalaiset yrittivät saarrostaa venäläisten sivustan onnistumatta siinä. Venäläiset olivat saaneet vahvistuksena Grodnon husaarirykmentin eskadroonan tykkeineen paikalle. Venäläiset ajoivat edellään ruotsalaiset Yli-Lemun kartanolle ja tuulimyllykukkulalle. Kaksi venäläiskomppaniaa hyökkäsi ruotsalaisia vastaan, ensimmäinen pistimin tien oikealla puolella Ala-Lemun kallioille ja toinen pistimin tuulimyllykukkulalle tykin kartessitulen tukemana.
Luutnantti von Vegesack (kenraalin poika) huomasi venäläisten avoimen vasemman (ruotsalaisista oikealla) sivustan. Hän hyökkäsi tuloksekkaasti Libaun rykmentin kylkeen, ja venäläisten oli peräännyttävä nykyisen Piispanlähteen koulun takana olevaan metsikköön. 
Ruotsalaisten etuvartiot tulivat metsänreunaan Sauhuvuoren tasalle ja rajalinjana oli pellolla kulkeva puro. Puolen yön aikoihin tulitus lakkasi.
Taistelu > Taistelun kulku > Maanantai 20. kesäkuuta (J: 8.)

Kenraalimajuri Nikolai Borozdin oli koonnut Baggovutille reservejä Kaarningon pumppuaseman luona olevaan tienristeykseen. Baggovut sai Brestin rykmentistä 300 miestä, kaksi tykkiä ja Suomenmaalaisesta rakuunarykmentistä yhden eskadroonan. Von Vegesack vahvisti myös joukkojaan. Hän siirrätti ammuksia ja tykkejä laivoista sekä määräsi 3. maihinnousprikaatin joukot Kuusistosta ja Kakskerrasta taistelukentälle. Vahtiin saarille jäi vain 100 miestä.
Aamuyöllä kahden aikaan Libaun rykmentti hyökkäsi ruotsalaisten Sauhuvuoren metsänreuna-asemaa vastaan. Ruotsalaiset vetäytyivät Yli-Lemun kartanon maastoon ja linnoittautuivat Ala-Lemun kallio – Ala-Lemun kartano – Tuulimyllykukkula – Yli-Lemun kartano – Härkähaka -maastoon kallioiden ja rakennusten suojiin. Venäläiset ryhmittivät tykit tuulimyllykukkulan pohjoispuolelle ja Libaun ja Brestin rykmentit molemmin puolin tietä. Molemminpuolinen kivääri- ja tykistötulitus kesti tunteja.
Puoli viiden aikaan aamulla saapui 3. maihinnousuprikaati Kuusistosta ja Kakskerrasta taistelukentälle ja meni asemiin kalliolle luoteeseen noin kilometri Ala-Lemun kartanosta.
Baggovut sai vielä lisää vahvistuksia; puoli pataljoonaa ja neljä tykkiä. Venäläisten tykistö ampui Ala-Lemun kartanon palamaan ja Pärnun krenatöörirykmentin (ven. 3-й гренадерский Перновский Короля Фридриха-Вильгельма IV полк) 2. komppania hyökkäsi oikealta sivustalta (venäläisistä katsoen) Ala-Lemun kalliolle ja työnsi ruotsalaisia takaisinpäin. Puoli yksitoista aamupäivällä venäläiset tekivät koko rintaman levyisen pistinhyökkäyksen; Pärnun krenatöörit oikealla, Libaun rykmentti keskellä tuulimyllykukkulalle ja vasemmalla sivustalla Brestin rykmentti Yli-Lemun kartanoon ja Härkähakaan.
Von Vegesack komensi vetäytymisen. Vetäytymistä suojasivat aiemmin rakennetut rantalinnoitteet ja saaristolaivaston tykkisluupit. Laivaus alkoi puolelta päivin ja se onnistuttiin tekemään hyvässä järjestyksessä. Haavoittuneet ja osa kaatuneista saatiin mukaan. Vetäytymisen yhteydessä kaatui majuri Anders Henrik Ramsay. Vapaaehtoisten seppä Grönlund sai urheudesta kersantin arvon .
Kahden aikaan iltapäivällä ruotsalaisten kuljetuslaivasto pääsi lähtemään suojaan Kuusiston taakse. Tykkisluupit jäivät vielä varmistamaan vetäytymistä ja nekin poistuivat kuuden aikaan. Tykistötaistelun aikana ruotsalaiset menettivät yhden aluksen. Venäläisten saaristolaivasto ei ehtinyt taisteluun mutta yritti tuloksetta löytää vetäytyvät ruotsalaiset saariston suojasta. Venäjän armeijan ylipäällikkö kreivi Friedrich Wilhelm von Buxhoevden antoi maihinnousun johdosta julistuksen, jonka voi lukea tämän artikkelin osasta Aiheesta muualla.
Taistelun jälkeen venäläiset jättivät Yli-Lemun kartanoon reserviksi Nevskin rykmentistä (ven. 1-й пехотный Невский генерал-фельдмаршала графа Ласси, ныне Его Величества Короля Эллинов полк) kaksi komppaniaa, yhden tykin sekä Suomenmaalaisesta rakuunarykmentistä puoli eskadroonaa.
Muuta

Yli-Lemun kartanon pihalla olleessa Swedenborgin kappelissa siunattiin taistelussa kaatuneita uhreja, osa muualle kuljetettavista ruumiista myös säilytettiin kappelin kellarissa, kunnes ne saatettiin haudan lepoon. Kartanon maille pystytettiin 2008 kesällä kuvanveistäjä Heidi Limnellin veistämä muistomerkki ”Kuoleva Soturi” taistelussa kaatuneiden muistoksi. Teos perustuu Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden samannimiseen runoon.
Suomen sodasta muistuttaa muun muassa Yli-Lemun kartanon meijeriä vastapäätä kallioon kiinnitetty Upseeriliiton vuonna 1958 lahjoittama muistolaatta, sekä Suomen sodan ajoilta oleva muistokivi, jossa luku 180. Kivessä oleva risti sekä miekat ristikkäin viittaavat sotilaiden hautapaikkaan. Myös Ala-Lemun kartanon mailla on nähtävissä merkkejä taistelusta, mm. rannassa olevat hautavallit. On myös puhuttu Ramsayn tammesta, joka olisi istutettu taistelussa kaatuneen majuri Anders Wilhelm Ramsayn kuolinpaikalle, mutta varsinaisesta kuolinpaikasta on liikkeellä kahdenlaista tietoa.
Taistelujärjestys > Ruotsalaiset

| Taisteluosasto | Komentaja | vahvuus | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. Maihinnousuprikaati | Henkikaartin majuri Jacob Vilhelm Tornéhjelm | Yhteensä 660 miestä 6 komppaniassa ja tykkipatterissa, jossa oli 6 kolminaulaista tykkiä. | Maihinnousuprikaatin kokoonpano: Henkikaartista 206 miestä, Ruotsin kaartista 207 miestä, Suomen kaartista 198 miestä ja Tykistörykmentistä 49 miestä. |
| 2. Maihinnousuprikaati | Everstiluutnantti Carl Henric Reutercrona | Yhteensä 742 miestä kahdessa nostoväkipataljoonassa Tukholman läänistä | III pataljoona 436 miestä ja IV pataljoona 302 miestä |
| 3. Maihinnousuprikaati | Everstiluutnantti Arvid Ulrik Wrangel | Yhteensä 1028 miestä kahdessa nostoväkipataljoonassa Uppsalan läänistä | I pataljoona 479 miestä ja II pataljoona 549 miestä |
| Ratsuhenkikaarti | Ratsumestari A. E. G. Broberg | Yhteensä 75 miestä | Ratsuhenkikaartilla ei ollut hevosia |
| Vapaaehtoiset tarkka-ampujat | Luutnantti J. F. E. von Vegesack | Yhteensä 108 tarkka-ampujaa antautuneesta Viaporista |  |
| Kansan vapaaehtoispataljoona | Suomen Kaartin faanjunkkari G. A. Ljungberg | Noin 200 varsinaissuomalaista talonpoikaa Taivassalosta, Lemun alueelta ja Mynämäeltä | Talonpojat oli koonnut seppä Grönlund |
Taistelujärjestys > Venäläiset

| Taisteluosasto | Komentaja | vahvuus | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 6. Libaun jalkaväkirykmentti | Eversti Jakov Vadkovski | kuusi ja ½ komppaniaa |  |
| 49. Brestin jalkaväkirykmentti | Eversti Pjotr Ivelitš | ½ komppaniaa |  |
| Suomenmaalainen rakuunarykmentti | Kenraalimajuri Nikolai Borozdin | Yksi eskadroona |  |
| 3. Pärnun krenatöörirykmentti | Eversti Pavel Tšoglokov | Kaksi komppaniaa |  |
| 1. Nevskin jalkaväkirykmentti | Eversti Alexandr Patton | Neljä komppaniaa |  |
| Grodnon husaaritykmentti |  | Yksi eskadroona | Venäläisillä oli lisäksi yhteensä 8 tykkiä |
Aiheesta muualla

Vänrikki Stoolin tarinat: Kuoleva soturi
Kartta taisteluista 19.6.1808
Kartta taisteluista 20.6.1808
Neljä englanninkielistä kuvausta Saaristomeren taisteluista
Kreivi Buxhövdenin julistus Lemun taistelun johdosta
Kuvaus maihinnousussa käytetystä tykkisluupista
"Ei muut kon päästetti kroohaulei joukko, nii et kiljus vaa -". Torpanpoika Jussi Lindgrenin kuvaus Lemun taistelusta ja Suomen sodan vaiheista, Hakkapeliitta, 17.07.1934, nro 29, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut: Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta: Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav 
Kenraaliluutnantti Karl Gustav Baggovut
Kenraalimajuri Ernst von Vegesack
Kuoleva Soturi.
Lemun taistelun muistolaatta.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1981–1982

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1981–1982 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jonka jälkeen kuusi parasta jatkoi mestaruuskamppailua kaksinkertaisessa jatkosarjassa ja lopuksi neljän parhaan pudotuspelein. Neljä heikointa jatkoi alemmassa jatkosarjassa. Mestaruuden voitti Loimu-79 Turusta.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loimu-79 Turku | 18 | 17 | 1 | 52-11 | 34 |
| Pieksämäen NMKY | 18 | 16 | 2 | 51-18 | 32 |
| Salon Viesti | 18 | 10 | 8 | 38-36 | 20 |
| Lahden Kimmo | 18 | 10 | 8 | 39-37 | 20 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 18 | 8 | 10 | 34-39 | 16 |
| Poliisien Palloseura | 18 | 8 | 10 | 32-40 | 16 |
| Oulun Kisko | 18 | 7 | 11 | 31-43 | 14 |
| Rantaperkiön Isku | 18 | 6 | 12 | 35-42 | 12 |
| Kokkolan Tiikerit | 18 | 5 | 13 | 28-46 | 10 |
| Porin Pyrintö | 18 | 3 | 15 | 23-51 | 6 |
Miesten SM-sarja > Ylempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Loimu-79 | 10 | 7 | 3 | 26-11 | 514-434 | 6 | 20 |
| Pieksämäen NMKY | 10 | 6 | 4 | 24-15 | 539-453 | 4 | 16 |
| Lahden Kimmo | 10 | 7 | 3 | 21-18 | 515-468 | 2 | 16 |
| Salon Viesti | 10 | 5 | 5 | 19-22 | 498-510 | 3 | 13 |
| Seinäjoen Maila-Jussit | 10 | 5 | 5 | 17-21 | 438-501 | 1 | 11 |
| Poliisien Palloseura | 10 | 0 | 10 | 10-30 | 425-563 | 0 |   0 |
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oulun Kisko | 6 | 5 | 1 | 16-9 | 305-295 | 3 | 13 |
| Rantaperkiön Isku | 6 | 5 | 1 | 17-7 | 330-211 | 2 | 12 |
| Kokkolan Tiikerit | 6 | 2 | 4 | 11-12 | 260-281 | 1 |   5 |
| Porin Pyrintö | 6 | 0 | 6 | 2-18 | 177-285 | 0 |   0 |
Kokkolan Tiikerit ja Porin Pyrintö putosivat sarjasta. Sarjaan nousivat Karhulan Veikot ja Hesa.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Välierät

| Loimu-79 – Salon Viesti  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | Viesti | 3–2 | 15-13 , 18-20 , 8-15 , 15-11 , 15-10 |
|  | Viesti | Loimu | 3–2 | 15-13 , 10-15 , 16-14 , 13-15 , 15-7 |
|  | Loimu | Viesti | 3–1 | 15-10 , 15-10 , 9-15 , 16-14 |
|  | Viesti | Loimu | 0–3 | 11-15 , 11-15 , 10-15 |
Loimu loppuotteluun voitoin 3-1.
| Pieksämäen NMKY – Lahden Kimmo  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | PNMKY | Kimmo | 3–2 | 14-16 , 16-14 , 16-14 , 13-15 , 15-7 |
|  | Kimmo | PNMKY | 3–0 | 18-16 , 15-11 , 15-8 |
|  | PNMKY | Kimmo | 3–1 | 15-7 , 11-15 , 15-10 , 15-11 |
|  | Kimmo | PNMKY | 1–3 | 10-15 , 15-12 , 10-15 , 6-15 |
PNMKY loppuotteluun voitoin 3-1.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Loppuottelut

| Loimu-79 – Pieksämäen NMKY  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | PNMKY | 3–0 | 15-12 , 15-7 , 15-11 |
|  | PNMKY | Loimu | 3–1 | 13-15 , 15-6 , 15-11 , 15-7 |
|  | Loimu | PNMKY | 3–2 | 9-15 , 15-12 , 13-15 , 15-13 , 15-4 |
|  | PNMKY | Loimu | 0–3 | 4-15 , 4-15 , 12-15 |
Loimu-79 Suomen mestari voitoin 3-1.
Mestarit: Markku Ahila, Eero Alatalo, Jussi Jokinen, Kari Kalin, Kari Körkkö, Raimo Körkkö Eero Maja, Markku Mäkilä, Kai Rumpunen, (Kari Mäkilä), Valmentaja Jukka Kutila.
Miesten SM-sarja > Pudotuspelit > Pronssiottelut

| Lahden Kimmo – Salon Viesti  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kimmo | Viesti | 2–3 | 6-15 , 15-5 , 15-17 , 15-5 , 11-15 |
|  | Viesti | Kimmo | 1–3 | 12-15 , 15-5 , 8-15 , 7-15 |
|  | Kimmo | Viesti | 1–3 | 14-16 , 9-15 , 15-4 , 7-15 |
Salon Viestille SM-pronssia voitoin 2-1.
Lepakkohaukka

| Lepakkohaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Macheiramphus
Laji::  alcinus
Kaksiosainen nimi
 Macheiramphus alcinus  Bonaparte, 1850 
Alalajit
 M. a. alcinus  M. a. anderssoni  M. a. papuanus 
Katso myös
   Lepakkohaukka Wikispeciesissä   Lepakkohaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lepakkohaukka (Macheiramphus alcinus) on keskikokoinen päiväpetolintu. Se on sukunsa Macheiramphus ainut edustaja.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 47 cm. Väritykseltään se on tummanruskea, lähes musta. Ainoastaan silmän ala- ja yläpuolella on valkoinen täplä, ja rinnassa voi olla vaaleaa kirjailua. Silmä on keltainen ja koivet vaalean harmaat. Lepakkohaukan kita on suuri, sillä se nielee saaliit kokonaisina. Lennossa se on haarahaukkamainen, saalistaessaan nopea kuin jalohaukat.
Yleensä lepakkohaukka on äänetön, mutta hämärissä tai soitimella se kimittää kokoonsa nähden vaatimattomasti.
Lajin kuvaili ja nimesi tieteelle ranskalainen Charles Lucien Bonaparte vuonna 1850.
Esiintyminen

Laji elää trooppisessa Afrikassa, Kaakkois-Aasiassa ja Uudessa-Guineassa. Maailman populaation koko on 10 000–100 000 yksilöä. Kanta on vakaa. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Lepakkohaukan elinympäristöä ovat trooppiset metsät ja puistomaiset kaupungit sekä pensaikkoalueet.
Lisääntyminen

Molemmat puolisot osallistuvat pesän rakentamiseen. Pesä on rakennettu risuista korkealle puuhun, tavallisesti vaakasuoralle oksalle. Se on halkaisijaltaan lähes metrin ja noin 30 cm syvä. Pesämalja voi olla vuorattu mutta on usein vuoraamaton. Munia on yleensä vain yksi. Vain naaras hautoo ja koiras tuo sille ruokaa. Haudonta kestää noin kuukauden. Poikasta ruokitaan vasta juuri ennen pimeän laskeutumista, ja emot kantavat sille saaliita tiheään tahtiin, usein vain heittäen saaliin pesään ja palaten taas saalistamaan. Pienelle poikaselle syötetään yleensä vain hyönteisiä. Poikanen on lentokykyinen 5–6 viikon ikäisenä.
Ravinto

Nimensä mukaisesti lepakkohaukka saalistaa etupäässä lepakoita, mutta myös pääskyjä, kiitäjiä, lentäviä hyönteisiä ja joskus muitakin lintuja. Se saalistaa iltahämärissä lähellä lepakoiden luolia, vesistöjen äärellä ja taajamissa.
Antti Salmén

Antti Eelis Salmén (6. maaliskuuta 1946 Hollola – 22. heinäkuuta 2009) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Salmén opiskeli Lauri Lahtisen ja Matti Lehtisen johdolla. Hän liittyi Suomen kansallisoopperan kuoroon vuonna 1969 ja esiintyi siellä sittemmin myös soolo-osissa. Salmén esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla Viimeisissä kiusauksissa (1980) ja Lentävässä hollantilaisessa (1981, 1982). Hän teki esiintymisiä myös Kotkassa, Turussa, Lahdessa ja Leningradissa.
Salmén sai kolmannen palkinnon Lappeenrannan valtakunnallisten laulukilpailujen miesten sarjassa vuonna 1969.
Aiheesta muualla

Antti Salmén Suomen kansallisoopperan ja -baletin esitystietokannassa
Katariina Salmela-Aro

Katariina Salmela-Aro (s. 26. joulukuuta 1961 Helsinki) on Helsingin yliopiston professori kasvatustieteen alalla. Hänen painotuksensa kasvatustieteessä on psykologia.
Salmela-Aro on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1989 ja filosofian tohtoriksi 1997. Hän on sekä Helsingin että Jyväskylän yliopiston dosentti. Hän on työskennellyt  professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2004 ja työskentelee vuodesta 2018 Helsingin yliopiston kasvatustieteen professorina. Lisäksi hänellä on vierailuprofessuureja.
Salmela-Aron tutkimustyötä pidetään korkeatasoisena, ja lisäksi hän esiintyy ahkerasti julkisuudessa esittelemässä tutkimustyötään ja sijoittui näin oman alansa toiseksi Helsingin Sanomien selvityksessä, jossa professoreita arvioidaan arvostetuissa kansainvälisissä tiedelehdissä julkaistujen artikkeleiden perusteella.
Julkaisut

Personal projects and subjective well-being. Katariina Salmela-Aro. Helsinki: University of Helsinki, 1996 - (Helsingin yliopiston psykologian laitoksen tutkimuksia, ISSN 0781-8254; n:o 18.). ISBN 951-45-7515-6. - Väitöskirja Helsingin yliopisto.
CAST käsikirja: cartoon, attribution, strategy test. Jari-Erik Nurmi, Tarja Haavisto, Katariina Salmela-Aro. Helsinki: Psykologien kustannus, cop. 1997. ISBN 951-9263-29-2.
Mikä meitä liikuttaa: modernin motivaatiopsykologian perusteet. Katariina Salmela-Aro ja Jan-Erik Nurmi (toim.). Jyväskylä: PS-kustannus, 2002 ISBN 952-451-055-3. – 3., täysin uudistettu painos. Jyväskylä: PS-kustannus, 2017. ISBN 978-952-451-769-0
Nuorten koulu-uupumusmittari BBI-10. Katariina Salmela-Aro, Petri Näätänen. Helsinki: Edita, 2005 ISBN 951-37-4319-5.
Opiskelu-uupumusmittari SBI-9 yliopisto- ja ammattikorkeakouluopiskelijoille. Katariina Salmela-Aro. Helsinki: Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiö, 2009 - (Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön tutkimuksia, ISSN 1237-5888; 46.). ISBN 978-952-5696-21-9.
Psykologia! Kurssi 4, Motivaatio, tunteet ja älykäs toiminta. Kirsti Lonka, Kai Hakkarainen, Katariina Salmela-Aro, Maija Ferchen, Anita Lautso. Helsinki: WSOY Oppimateriaalit, 2009. ISBN 978-951-0-32879-8.
Psykologia! Kurssi 5, Persoonallisuus, mielenterveys ja hyvinvointi. Kirsti Lonka, Kai Hakkarainen, Katariina Salmela-Aro, Maija Ferchen, Anita Lautso, Pekka Sauri. Helsinki: WSOYpro, 2010. ISBN 978-951-0-33914-5.
Kohti työelämää: työkirja. Mikko Nykänen, Soili Klemola, Markku Jokisaari, Tommy Larvi, Katariina Salmela-Aro, Sanna Sutela, Jukka Vuori. Helsinki: Työterveyslaitos, 2013 ISBN 978-952-261-281-6.
Kohti työelämää: ohjaajan käsikirja. Mikko Nykänen, Soili Klemola, Markku Jokisaari, Tommy Larvi, Katariina Salmela-Aro, Sanna Sutela, Jukka Vuori. Helsinki: Työterveyslaitos, 2013 ISBN 978-952-261-279-3.
Motivaatio ja oppiminen. Katariina Salmela-Aro (toim.); kirjoittajat: Kaisa Aunola [ja 24 muuta]. ISBN 978-952-451-811-6.
Samalta viivalta 13: valtakunnallisen kasvatusalan valintayhteistyöverkoston (VAKAVA) kirjallisen kokeen aineisto 2019. Meri Arnala, Jouni Peltonen ja Rauno Huttunen (toim.); kirjoittajat: Meri Arnala [ja 10 muuta]. ISBN 978-952-451-883-3.
Erkki K. M. Leppävuori

Erkki Keijo Mikael (K. M.) Leppävuori (s. 9. toukokuuta 1951 Varkaus) on entinen VTT:n pääjohtaja ja professori.
Henkilötiedot ja opinnot

Erkki K. M. Leppävuori syntyi Varkaudessa 1951 johtaja, DI Keijo Leppävuoren ja hammaslääkäri Sally Hartialan perheeseen. Hän valmistui ylioppilaaksi Varkauden yhteislyseosta vuonna 1969. Hän opiskeli Teknillisestä korkeakoulussa, josta valmistui rakennustekniikan diplomi-insinööriksi vuonna 1974 ja tekniikan lisensiaatiksi vuonna 1977.
Ammattiura

Leppävuori toimi Teknillisen korkeakoulun tutkijana ja vt. apulaisprofessorina 1974–1979 sekä erikoisopettajana myöhemmin 1982–1988. VTT:n tutkijana hän työskenteli vuosina 1979-1981 ja vt. tutkimusprofessorina 1981–1983. Vuosina 1986-1986 hän toimi Tekesin jaostopäällikkönä, sitten taas VTT:llä laboratorion johtajana 1986-1989 ja Rautaruukki Oy:ssä johtajana vuodesta 1989 vuoteen 1994. VTT:n rakennustekniikan tutkimusyksikön johtaja ja professori hänestä tuli vuonna 1994. VTT:n pääjohtajana hän toimi vuosina 1999 - 2015.
Leppävuorella on ollut lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä tieteellisiä ja ammatillisia luottamustehtäviä. Näistä mainittakoon hänen nimityksensä eurooppalaisten tutkimus- ja  teknologiaorganisaatioiden yhdistyksen EARTO:n puheenjohtajaksi vuonna 2005.
Leppävuori harrastaa golfia ja on toiminut sekä Suomen golfliiton hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana että vastaavan maailmanlaajuisen ja Euroopan-järjestön hallituksen jäsenenä.
Huomionosoitukset

Erkki Leppävuorelle myönnettiin kunniatohtorin arvonimi Teknillisen korkeakoulun 20. tohtoripromootiossa 2. huhtikuuta 2008.
Aiheesta muualla

Vepsäläinen, M. L. 2003. Perustutkimuksen asemaa ei saa rappeuttaa. Acatiimi 3/03. s. 8-9. Acatiimi-juttu (Viitattu 27.2.2008)
Donna Leon

| Donna Leon |
| --- | --- |
 Leon vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1942 (ikä 82) New Jersey, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, opettaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Esikoisteos:  Kuolema oopperassa (1992)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Donna Leon [ˈdɒnə ˈliːɒn] (s. 29. syyskuuta 1942 New Jersey) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan Venetsiaan sijoittuvasta Guido Brunetti -rikoskirjasarjastaan. Leon asui Venetsiassa 1980-luvulta 2010-luvulle, ja nykyisin hän asuu Sveitsissä.