Gregor Strasser
Elämä > Kansallissosialistisen puolueen jäsen

Sodan päätyttyä Staressrin ei onnistunut päästä kiinni siviilielämään. Samassa tilanteessa oli tuon ajan Euroopassa lukemasttomat nuoret miehet. Sodan jälkeen hän liittyi Freikorpsiin ja myöhemmin kansallissosialistiseen puolueeseen, jossa hänestä tuli eräs SA:n tärkeimpiä jäseniä. Hänen tuolloisia näkemyksiään leimasi ajatus vuoden 1914 kesän ja vuoden 1918 syksyn ristiriidasta. Kesällä 1914 oli syntynyt uusi maailma eikä sitä edeltäneeseen aikaan ollut paluuta. Sinne palaaminen olisi typerää ja rikollista. Sen sijaan Saksan vuoden 1918 tapahtumat olivat syntyneet pelkuruudesta ja petoksesta.
Strasser otti osaa oluttupavallankaappaukseen 8.–9. marraskuuta 1923 ja joutui vankilaan. Toukokuussa 1924 hänet vapautettiin puolen vuoden vankilassaolon jälkeen, kun hänet oli valittu edustajaksi valtiopäiville.
Toisin kuin muut kansallissosialistit, Strasser herätti arvostusta myös poliittisissa vastustajissaan. Hänen puheensa olivat hyvin muotoiltuja ja hän esitti ne rauhalliseti. Hän käyttäytyi ystävälliseti ja osoitti myös herkkyyttä. Hän rentoutui lukemalla Homerosta ja muuta klassista kirjallisuutta. Iso-Britannian suurlähettiläs piti häntä pätevänä miehenä ja uumoili hänestä kansleria. Jopa sosiaalidemokraatit pitivät häntä luotettavana. Oswald Spengler piti häntä älykkäimpänä miehenä jonka oli koskaan tavannut.
Puheissaan Staresser oli sekä antisemitisti että aikansa globalisaation vastustaja. Antisemitisminsä hän osasi esittää verhotummin kuin muut kassallissosialistit, mutta kuulijat ymmärsivät mistä oli kyse. Hän puhui suurpankkien omistajista ja mainitsi kansainvälisen suurpääoman mainiten heidän nimensä ja totesi, että "kaikki ymmärtävät keistä on kyse". Hän heistä käytti halventavaa jiddišin kielistä nimitystä "rebbach", joka tarkoittaa suomeksi lähinnä voiton tavoittelua. Aikansa globalisaation ilmiöitä hän vastusti toteamalla, että Saksan piti irrottautua kultakannasta ja maailmantaloudesta ja diskonttokorkojen sijaan laittaa omat köyhät etusijalle.
Hitlerin ollessa vangittuna Strasser toimi lyhyen aikaa puolueen johtajana. Puheenjohtajana ollessaan hän ei säästellyt aikaansa tehdessään uutta puoluetta tunnetuksi. Yhtenä vuonna hän piti 180 puhetilaisuutta. Monet taipuivat ajattelemaan, että Strasserilla olisi puolueelle paljon enemmän annettavaa kuin tunteellisena ja epävakaana pidetyllä Hitlerillä. Toisinkuin Hitler, joka puhui "Blut und Boden"- ajatuksesta, eli kunnon saksalainen on kotoisin maaseudulta, käänsi Strasser katseensa kaupunkiköyhälistöön. Hänen mukaansa Saksa pääsisi Euroopan johtoon vain teollisuutensa avulla. Työläisten asemaa parannettaisiin sosialismilla ja sosiaaliohjelmilla. Tätä monet pitivät paljon älykkäämpänä ajatuksena kuin se, mitä Hitler oli esittänyt.     Strasseria pidetään Heinrich Himmlerin ”löytäjänä” ja suosittelijana.
Vuonna 1925 Strasserista tuli Pohjois-Saksan puoluejohtaja ja hänen kannatuksensa oli loppuun saakka maan pohjoisosissa suurempaa kuin Hitlerin. Sama koski Reininmaata. Näissä osissa maata Hitlerin tyyli esiintyä ei ollut vakuuttava. Strasserin suora asiaan meneminen ja paatosta välttävä tyyli puri kuulijoihin. Yhdessä veljensä Otto Strasserin kanssa hän alkoi kontrolloida kansallissosialistista Arbeiter Zeitung -lehteä. Lehden nousu vaati pääomaa ja se saatiin myymällä Gregorin apteekki. Lisäksi hän perusti vain puolueen jäsenille jaettavan pienen tiedotuslehtisen, nimeltään "NS-Briefe". Sen toimittajaksi palkattiin 24- vuotias Joseph Goebbels.
Strasser toimi NSDAP:n valtakunnallisena propagandajohtajana vuosina 1926–1928, minkä jälkeen tehtävä siirtyi Hitlerille itselleen. Hän piti tuohon aikaan kiivaita puheita, missä vaati köyhää kansaa kurittavan kapitalismin tuhoamista ja liittoutumista Neuvostoliiton kanssa.
Strasser oli vakaumuksellinen sosialisti kuten SA:n johtaja Ernst Röhm. Strasserin mielestä Saksan vauraus piti jakaa uudelleen ja niinpä hän vastusti Hitlerin tukea merkittäville teollisuusjohtajille kuten Emil Kirdorfille. Strasserin puheet aiheuttivat sen, että Kirdorf ja muut johtajat hylkäsivät puolueen joksikin aikaa, mikä hankaloitti Strasserin suhdetta Hitleriin ja muihin puoluejohtajiin.
Henkilösuhteet eivät muutenkaan olleet uudessa puolueessa aivan ilman jännitteitä. Hitler kadehti Strasserin nauttimaa henkilökohtaista suosiota. Goebbels oli eräässä kokouksessa Strasserin kannannalla, mutta nähtyään, että tämä häviäisi, vaihtoi äkisti puolta. Tämän jälkeen Strasser kutsui Goebbelsia juonittelevaksi kääpiöksi.