stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maltan kieli
Maltan kieli maltalaisessa yhteiskunnassa

Vaikka malta on nykyään sekä virallinen kieli että kadun kieli, englannin asema Maltalla on varsin vahva. Esimerkiksi koulu- ja yliopisto-opetus ovat valtaosaltaan englanninkielistä. On jopa väitetty, että maltan kielen tulevaisuus on uhattuna englannin ylivallan vuoksi. Kyseessä saattaa olla liioittelu, mutta on totta, että maltan standardikieli perustuu enemmänkin kaupunkilaisten kuin maalaisten maltaan. Toisin sanoen kielen englantilaistunein ja sekakielisin malta on yhteiskunnallisesti arvostetuinta.
Standardikieli on suurelle osalle maltalaisista melko vierasta, ja sekä sosiaaliset että maantieteelliset murre-erot ovat huomattavia. Gozolla puhuttu malta eroaa selvästi Maltan pääsaaren murteista, mutta myös saarten sisällä on runsaasti variaatiota. Arabialaisperäiset kurkkuäänteet, jotka ovat kadonneet standardimaltasta, mutta joille käytetään vielä eri kirjaimia, saatetaan jopa saman kylän eri osissa ääntää (tai jättää ääntämättä) hyvinkin eri tavalla.
Gozon saaren asukkaat, gozitaanit, käyttävät selvästi enemmän vanhanaikaisia italialaisia ja arabialaisia sanoja kuin pääsaarelaiset. Pääsaarelaisilla on jopa vaikeuksia ymmärtää gozitaanien puhetta. Juuri siksi gozitaanit käyttävät murrettaan mielellään myös "pääkaupungin snobien" ärsyttämiseen. Englantilaiset lainat ovat harvinaisempia, eikä Gozossa myöskään vaihdeta arkipuheessa englannista maltaan ja takaisin samoin kuin urbaaneissa keskuksissa.
Englannin kielen lainavaikutus on varsinkin sanastossa nykyisin huomattava, ja nykymaltalainen äiti voi pyytää lapseltaan suukkoa sanomalla tiha kiss il-mummy ("anna mummylle kiss"). Myös englanninkielisten täyte- ja pikkusanojen (hello, right, sorry ym.) voidaan sanoa juurtuneen maltaan melko pysyvästi. Doggy "hauva" ja pussycat "kisu" ovat lastenkielessä korvanneet alkuperäiset maltalaiset sanat wuwwu ja peixti. Monet maltalaiset pitävät tätä englantilaisvaikutusta rappiona ja uskovat, että "aito ja puhdas malta" korvautuu "barbaarisella maltan ja englannin sekoituksella", mutta huoli ei kuulosta vakavasti otettavalta, kun muistetaan, että malta on niin sanotusti puhtaanakin aikamoista sekakieltä.
Huomattavasti vakavampi huolenaihe on se, että maltan asema on koululaitoksessa yhä verraten heikko. Monet englanninkielisiin maihin siirtolaisiksi lähteneet maltalaiset ovat palanneet kotisaarelleen mukanaan maltaa taitamaton perhe, joten Maltalla on mahdollista tavata pelkästään englantia puhuvia nuoria maltalaisia, jotka eivät osaa saarten omaa kieltä. Niinpä maltan kielen aseman parantaminen koululaitoksessa ei välttämättä saa edes kaikkien maltalaisten varauksetonta hyväksyntää. On myös mahdollista, että tarpeettomaksi pikkukieleksi ajatellun kielen yhteiskunnallinen arvostus vähenee entisestään, jos sillä ei voida kommunikoida edes kaikkien samanmaalaisten kanssa.
Italia ei enää ole kenenkään maltalaisen yksinomainen kieli, mutta italiaa osaavia maltalaisia on paljon, eikä italian vaikutus kieleen ole lakannut. Italialaisten vaikutteiden merkittävin lähde on läheisen sijainnin takia saarilla helposti näkyvä Italian televisio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
YLE/Tänään iltapäivällä, 10.4.2004: Euroopan kielet, osa 8: Malta
Maltankielinen Wikipedia
Afroaasialaiset kielet
aasáx
aari
afar
ajawa
akkadi
amhara
arabia
aramea
bambassi
bedža
ebla
egypti
foinikia
hassaniyya
hausa
heprea
higi-bura
kabyyli
kambata
keskiatlaksentamazight
kopti
malta
oromo
saho
sidamo
somali
syyria
tamashek
tašelhit
tigre
tigrinja
ugariti
wolaitta
Euroopan unionin viralliset kielet
bulgaria
englanti
espanja
hollanti
iiri
italia
kreikka
kroatia
latvia
liettua
malta
portugali
puola
ranska
romania
ruotsi
saksa
slovakki
sloveeni
suomi
tanska
tšekki
unkari
viro
Laipio (sukunimi)

Laipio on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Matti Laipio (s. 1944), talous- ja musiikkitoimittaja
Onni Laipio (1920–1996), Mikkelin maalaiskunnan- ja Kauhavan kunnanjohtaja
Sakari Laipio, valokuvaaja.
Kun Joulupukki suukon sai

Kun Joulupukki suukon sai (engl. "I Saw Mommy Kissing Santa Claus") on joululaulu, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Tommie Connor.
Alun perin kappaleen nauhoitti Jimmy Boyd ja se nousi yhdysvaltalaisen Billboard-listan ensimmäiselle sijalle vuonna 1952 ja Cash Box -listalle seuraavana vuonna. Saks Fifth Avenue tilasi kappaleen edistämään myymälän joulupostikortin myyntiä tuolta vuodelta. Kappale kuvaa tilannetta, jossa lapsi näkee äidin suutelevan joulupukkia mistelinoksan alla.
Katolinen kirkko tuomitsi Boydin levytyksen, koska sen mielestä kappaleessa yhdistetään seksi uskonnolliseen juhlaan. Monet radiokanavat eivät siksi soittaneet kappaletta, kunnes 13-vuotias Boyd tapasi kirkon edustajia.
Cover-versiot

Kappaleesta ovat oman versionsa tehneet The Ronettes, Molly Bee, The Beverley Sisters ja The Jackson 5. Reba McEntire, Amy Winehouse, John Mellencamp, The Cheetah Girls, Jessica Simpson, Teresa Brewer, Rica Fukami, Secret Chiefs 3 ja Dionne Bromfield ovat myös levyttäneet sen. Stand up -koomikko Kip Addotta nauhoitti kappaleen nimellä "I Saw Daddy Kissing Santa Claus".
Suomeksi kappaleen ovat levyttäneet muiden muassa Brita Koivunen, Kai Hyttinen, Polyteknikkojen kuoro, Anna Hanski ja Laura Voutilainen. Se on mukana myös Saukin ja Pikkuoravien sikermässä Pikkuoravien joulupotkuri 2.
Ensimmäinen äänitys suomeksi lienee Hilkka Tellervon & Kalevi Vallinevan duetto, joka julkaistiin 2. toukokuuta 1953.
Cover-versiot > Maailmanlaajuiset versiot

tanskaksi : "Jeg så julemanden kysse mor" (sanoitus: Susanne Palsbo)
suomeksi: "Kun Joulupukki suukon sai" (sanoitus: Saukki)
norjaksi: "Jeg så mamma kysse nissen" (sanoitus: Philip A. Kruse)
ruotsiksi: "Jag såg mamma kyssa tomten"
Peso Pluma

| Peso Pluma |
| --- | --- |
 Peso Pluma vuonna 2024.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hassan Emilio Kabande Laija
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1999 (ikä 25) Zapopan, Jalisco, Meksiko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Peso Pluma, La Doble P
Laulukielet:  espanja
Aktiivisena:  2020–
Tyylilajit:  Regional Mexican, corridos tumbados, corridos bélicos, Latin urban, reggaeton, Latin trap, Elektroninen tanssimusiikki
Soittimet:  kitara
Levy-yhtiöt:   El Cartel de Los Ángeles  Prajin  Worms  Double P  Creative Art Agency 
Palkinnot
 Grammy-palkinto 2024: Paras alueellinen meksikolainen tai tejano-albumi (Génesis) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Hassan Emilio Kabande Laija (s. 15. kesäkuuta 1999 Zapopan, Jalisco, Meksiko), tunnetaan artistinimellä Peso Pluma, on meksikolainen laulaja. Pluma oppi soittamaan kitaraa 15-vuotiaana Youtube-videoiden avulla. Vuonna 2020 Pluma julkaisi kaksi livealbumia serkkunsa, laulaja-lauluntekijä Roberto "Tito" Laija Garcian, avulla. Huhtikuussa 2020 Pluma julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Ah y Que?, joka sisälsi 12 kappaletta. Pluman kolmas albumi, Génesis, voitti parhaan alueellisen meksikolaisen tai tejano-albumin Grammy-palkinnon vuonna 2024. Pluma on Meksikon kaikkien aikojen kuunnelluin artisti.
Diskografia > Studioalbumit

Ah y Qué? (2020)
Efectos Secundarios (2021)
Génesis (2023)
Éxodo (2024)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Peso Pluma
Käännös suomeksi
Joka kodin asuntomarkkinat

| Joka kodin asuntomarkkinat |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jorma Piisinen, Hanna Sumari, Juha Salmi
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Kolmoskanava MTV3
Esitetty:  8. syyskuuta 1991 – 30. toukokuuta 2010
Tuotantokausia:  20
Jaksoja:  597
Aiheesta muualla
IMDb 
Joka kodin asuntomarkkinat oli Kolmoskanavalla vuosina 1991–1992 ja MTV3-kanavalla 1993–2010 esitetty asuntomarkkinoihin, kiinteistöjen huoltoon ja hallinnointiin sekä asuntojen rakentamiseen ja remontointiin keskittynyt televisio-ohjelma.
Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 8. syyskuuta 1991, ja ohjelmaa esitettiin yleensä viikonloppuaamuisin. Kolmoskanava esitti ohjelmaa vuoden 1992 loppuun asti, ja vuoden 1993 alusta kanavapaikalla aloitti uusi MTV3, jolloin Yleisradion ykkös- ja kakkoskanavilla esitetyt Mainostelevision (MTV) ohjelmat siirtyivät sille ja MTV sai oman kanavan. Vuodesta 1993 Joka kodin asuntomarkkinoiden remonttiosuuksien juontaja oli Jorma Piisinen, "Remontti-Reiska". Toisena juontajana toimi Hanna Sumari. Ohjelman tuottaja Juha Salmi esiintyi myös ohjelman juontajana.
Ohjelmaa tehtiin kaikkiaan 597 jaksoa, ja katsojia se sai viikoittain noin 700 000. Joka kodin asuntomarkkinoita tuotti alkuaikoina Vip Vision, myöhemmin The End Production ja sitten Finnish Construction Communications Oy.
1. syyskuuta 2003 Joka kodin asuntomarkkinat sai kauppa- ja teollisuusministeriön myöntämän kuluttajatiedon julkistamispalkinnon.
Jorma Piisinen jatkoi ohjelman loputtua omaa Remontti-Reiska-ohjelmaa MTV3 Max-kanavalla. Sen tuottajana toimi Oy Filmiteollisuus Fine Ab.
Aiheesta muualla

Ohjelman sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pikkumuppetit

| Pikkumuppetit> Muppet Babies |
| --- | --- |
 Sarjan päähenkilöt
Tyyli:  Animaatiosarja, johon on lisätty filmimateriaalia elokuvista
Kestoaika:  21-23 min
Luoja(t):  Jim Henson, Jeffrey Scott
Pääosissa:  Barbara Billingsley Frank Welker Laurie O'Brien Greg Berg Russi Taylor Howie Mandel Katie Leigh Dave Coulier
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  CBS, Kolmoskanava
Esitetty:  1984 – 1991
Jaksoja:  107 (Luettelot jaksoista)
Aiheesta muualla
IMDb
Pikkumuppetit eli Muppet Babies on alun perin CBSn kanavalla vuosien 1984 ja 1991 välillä televisioitu piirrossarja. Ohjelmassa The Muppet Show'n hahmot ovat pikkulapsen iässä olevia piirroshahmoja, jotka kuvittelevat itsensä erilaisiin seikkailuihin. Ohjelman tuotti Jim Henson Company ja Marvel Productions. Sarjaa esitettiin Suomessa suomeksi tekstitettynä Kolmoskanavalla 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa.
Sarja

Ohjelman idea perustuu The Muppets Take Manhattan elokuvaan, jossa Miss Piggy kuvittelee itsensä ja Kermit Sammakon kasvavan lapsina talossa, jossa "täti" hoitaa heitä. Piirrossarjassa täti nähdään joka jaksossa. Hän on aikuinen nainen, jonka kasvoja ei koskaan näytetä.
Ohjelma eroaa idealtaan tavanomaisista piirrossarjoista. Jaksot täyttyvät päähenkilöiden kuvittelemista seikkailuista. Kuvamateriaalia näytetään mielikuvitusmaailmasta ja lastenhuoneesta siten, että jälkimmäisessä näkyy mitä "todellisuudessa" tapahtuu. Usein hahmot joutuvat mielikuvitusmaailmassa pinteeseen, mutta jokin ulkoinen tapahtuma pelastaa heidät ja kuva siirtyy takaisin oikeaan maailmaan. Oikean maailman esineet kuten huonekalut ja leikkikalut näyttäytyvät mielikuvitusmaailmassa aina jonain kuviteltuna asiana. Ohjelmaan on lisätty myös sopiviin kohtiin pätkiä ei-piirretyistä (usein mustavalkoisista) elokuvista. Usein muppettejen kuvitellut seikkailut ovat parodioita jostain tunnetuista elokuvista.
Vessan oven takaa löytyy ohjelmassa usein jotain pelottavaa oikeasta filmistä otettua materiaalia. Useimmiten Gonzo avaa vessan oven. Toinen ohjelman ikuinen teema ovat Fozzie karhun huonot vitsit. Hän kuvittelee myös itselleen yleisön, joka heittelee tomaatteja. Ohjelman lopuksi lopputekstien jälkeen Elukka (The animal) ilmaantuu aina jakson teemaan liittyvässä ympäristössä, ja huutaa "Gooooooo bye-bye! Ya-ba-ba-ba-ba-ba-ba!!".
Marvel julkaisi sarjan pohjalta 26 numeroa sarjakuvia. lähde?
Sarjan hahmot

Kermit Sammakko (Frank Welker)
Skeeter (Frank Welker)
Miss Piggy (Laurie O'Brien)
Fozzie Karhu (Greg Berg)
Gonzo (Russi Taylor)
Skeeter ja Elukka (Howie Mandel, Dave Coulier)
Rowlf Koira (Katie Leigh)
Täti (Barbara Billingsley)
Vastaanotto ja arvostelut

Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Pikkumupetit sijalle 63 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 31.
Sarjan tullessa vuonna 1987 uuden Kolmoskanavan ohjelmistoon Helsingin Sanomien Pertti Avolan kirjoitti sarjan piirrosteknikan olevan luistavaa ja seikkailujen vaikuttavan ”pehmeämmiltä kuin lapsille suunnattujen rähinäpiirrettyjen yleiset mäiskeet”.
Aiheesta muualta

Ohjelman tunnari videona
Indoktrinaatio

Indoktrinaatio on jonkin arvojärjestelmän, uskomusjärjestelmän tai oppijärjestelmän eli doktriinin iskostamista ihmiseen ilman mahdollisuutta sen kyseenalaistamiseen tai kriittiseen arviointiin. Iskostettu uskomus tai arvo esitetään ehdottomana totuutena, ja sen noudattaminen katsotaan pakolliseksi.
Käsitteen historia

Indoktrinaation käsite yleistyi keskiajalla. Silloin doktriinilla tarkoitettiin roomalaiskatolisen kirkon oppeja ja indoktrinaatiolla niiden opettamista. Käsitteen yleistyessä sillä alettiin tarkoittaa samaa kuin opettamisella yleisesti, eikä vain kristillisten doktriinien opetusta. Keskiajalla opettaminen oli nykyajasta poiketen yksisuuntainen tiedonsiirtoprosessi, joka perustui vallan käyttöön ja pakottamiseen.
Kun länsimaat modernisoituivat ja opetus muuttui vastavuoroiseksi, ja kun demokratia ja älyllinen vapaus nousivat ihanteiksi, erotettiin indoktrinaation ja koulutuksen käsitteet toisistaan, ja ne alettiin nähdä toistensa vastakohtina. Indoktrinaatioksi alettiin käsittää sellainen opetus, joka arvioitiin eettisesti arveluttavaksi ja kielteiseksi.
Kriteerit

Englantilainen kasvatusfilosofi I. A Snook määritteli vuonna 1972 indoktrinaatiolle neljä kriteeriä, joiden avulla indoktrinaatio erotellaan kasvatuksellisesta opettamisesta:
Menetelmäkriteeri on Amerikassa korostunut näkökulma, jossa indoktrinaatio paikannetaan opetuksessa käytettyihin menetelmiin. Indoktrinaatio määritellään siinä epärationaaliseksi opetusmenetelmäksi, jota luonnehtivat autoritaarisuus, yksipuolinen tiedon siirto, vapaan vastavuoroisen keskustelun estyminen sekä haluttomuus ja kyvyttömyys oppilaan persoonan arvostamiseen.
Sisältökriteeri on korostunut Isossa-Britanniassa. Siinä indoktrinaatio liittyy doktrinaalisiin eli opillisia uskomuksia sisältäviin maailmankatsomuksellisiin opetussisältöihin.
Seurauskriteerissä indoktrinaatio määrittyy opetusten seurausten eli indoktrinoitujen persoonien perusteella. Heidät kuvataan tiedollisesti ja maailmankatsomuksellisesti lukkiutuneiksi ja kritiikittömiksi toimijoiksi.
Intentiokriteerissä indoktrinaatio paikannetaan opettajan intentioihin.
Käyttö

Kasvatustieteilijä Thomas F. Green määritteli indoktrinaation kasvatusmenetelmäksi, joka ei tähtää yksilön itsenäisen ajattelun kehittämiseen vaan hallintaan ja sortamiseen. Näin se on autokraattinen eikä demokraattinen lähestymistapa opetukseen. Sihen ei kuulu relativismia tai moniarvoisuutta, vaan se edistää tietämättömyyttä ja rajoittuneisuutta.
Indoktrinaation kohteina ovat usein ihmiset, joilla on jokin heikkous, tai joilla ei ole valtaa. Tyypillinen esimerkki tällaisesta vallan epätasapainosta on vanhemman ja lapsen suhde. Vanhemmat voivatkin indoktrinoida lapsensa noudattamaan tiettyjä uskonnollisia tai poliittisia näkemyksiä.
Indoktrinaatiota hyödynnetään joskus uskonnoissa ja etenkin fundamentalismissa. Indoktrinaatiota ovat käyttäneet jotkin uskonnolliset kultit saadakseen jäsenensä luopumaan omaisuudestaan tai joskus suorittamaan jopa joukkoitsemurhan. Iskostettu järjestelmä voi olla myös poliittinen tai liittyä ennakkoluuloihin. Indoktrinaation avulla ihmisiä voidaan radikalisoida ja saada tekemään ekstremistisiä ja väkivaltaisia tekoja.
Kirjallisuutta

Huttunen, Rauno: Kommunikatiivinen opettaminen: indoktrinaation kriittinen teoria.  Jyväskylän yliopisto, 2003.  ISBN 952-5478-18-1  Teoksen verkkoversio.
Itäkylä, Antti: Realistisen uskonnonopetuksen oikeutus indoktrinaatio ongelman valossa Tapio Puolimatkan ajattelussa. Pro gradu -tutkielma. Helsingin yliopisto 2010. (Arkistoitu – Internet Archive)
Puolimatka, Tapio: Opetusta vai indoktrinaatiota. Helsinki: Tammi, 1997.
The Legend of Zelda (pelisarja)

| The Legend of Zelda |
| --- | --- |
 The Legend of Zelda -pelisarjan logo
Kehittäjä:  Nintendo (jotkut osat on kehittänyt Flagship/Capcom)
Julkaisija:  Nintendo
Suunnittelija:  Shigeru Miyamoto
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Ensijulkaisu:  The Legend of Zelda
Viimeisin julkaisu:  The Legend of Zelda: Echoes of Wisdom
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
The Legend of Zelda on Nintendon kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailua ja korkeaa fantasiaa yhdistelevä toimintaseikkailu-/ toimintaroolipelisarja. Pelisarjan on luonut arvostettukenen mukaan? pelisuunnittelija Shigeru Miyamotomilloin?. Pelaaminen koostuu toiminnasta, seikkailusta, pulmien ratkonnasta, roolipelaamisesta, ja ajoittaisesta tasohyppelystä, hiiviskelystä ja kisaamisesta.
Pelisarjan päähenkilö on Link, joka on myös ainoa pelattava hahmo. Pelit sijoittuvat yleensä Hyrulen fantasiamaailmaan, jossa Linkin useimmiten pitää pelastaa  prinsessa Zelda pelisarjan pääantagonistilta, Ganonilta. Tunnusomainen osa pelisarjaa on myös Triforce, jumalaista alkuperää oleva kolmivoima. Pelisarjassa on esiintynyt edellä mainittujen lisäksi myös muita tapahtumapaikkoja ja antagonisteja. Päähenkilön ruumiillistuma ei ole joka pelissä välttämättä sama, vaikka sama hahmo joskus esiintyy useassa pelissä.
The Legend of Zeldaa pidetään eräänä maailman vaikutuksellisimmista pelisarjoista. Sarjan pelejä oli vuoden 2009 joulukuuhun mennessä myyty yli 59 miljoonaa kappaletta. Pelisarjaa on myös tuotteistettu: lelujen lisäksi siitä on tehty myös piirros-, manga- ja sarjakuvasarjoja sekä keräilykorttisarjoja.
Yleistä > Pelaaminen

Zelda-pelit sisältävät ongelmanratkaisua, taistelukohtauksia ja uusien alueiden tutkimista. Pelimekaniikka on säilynyt samantyyppisenä läpi sarjan, uusien pelien tuodessa lisäyksiä Linkin liikkuvuuteen ja elementtejä pelimaailmaan. Kaava on tehnyt Zelda-peleistä erään Nintendon menestyksekkäimmistä pelisarjoista Marion, Metroidin ja Pokémonin ohella. Tyypillinen pelimekaniikan ominaisuus on Linkin kyky muuntaa itsensä tai maailman ympärillään toiseksi. The Minish Capissa Link voi kutistaa itsensä peukaloisen kokoiseksi, Majora's Maskissa Link voi muuttaa rotuaan, Ocarina of Timessa Link pystyy hyppimään ajassa lapsuutensa ja aikuisuutensa väliä,  Oracle of Seasonsissa Link kontrolloi vuodenaikoja ja A Link to the Pastissa Link voi liikkua valon ja pimeyden rinnakkaismaailmojen välillä, Wind Wakerissa Link pystyy esimerkiksi muuttamaan tuulen suuntaa ja vuorokaudenaikaa yön ja päivän välillä,  sekä Twilight Princessissa Link voi muuttaa muotoaan ihmisestä sudeksi saatuaan viholliseltaan muodonmuutoskristallin.
Päätehtävän lisäksi Zelda-pelit sisältävät sivutehtäviä, joiden suorittaminen ei ole pelin läpäisemisen kannalta välttämätöntä. Sivutehtävien läpikäyminen tavallisesti auttaa päätehtävän suorittamisessa palkitsemalla pelaajan uusilla esineillä, ominaisuuksilla tai taidoilla. Uudemmissa Zelda-peleissä toistuvasti esiintyvä sivutehtävä on vaihtokauppaketju, jossa Link löytää esineen, jonka annettuaan oikealle henkilölle saa tilalle uuden esineen. Ketju jatkuu, kunnes lopulta Link saa itselleen hyödyllisen esineen, usein voimakkaan aseen. Muita sivuseikkailun aiheita ovat erilaiset kilpailut, kadonneiden esineiden tai ihmisten etsintä tai yksittäiset ongelmanratkaisutehtävät.
Yleistä > Universumi

The Legend of Zelda -pelien sankarina toimii Link-niminen poika. Linkin tehtävänä on tavallisesti pelastaa Prinsessa Zelda ja Hyrulen valtakunta ilkeän Ganondorf-velhon suunnitelmilta. Ensimmäiset Zelda-pelit olivat tarinaltaan suoraviivaisia prinsessan pelastustehtäviä, myöhemmin tarinat ovat mutkistuneet ja monipuolistuneet. Peleissä Link’s Awakening ja Majora’s Mask Prinsessa Zeldalla ei ole tarinan kannalta suurta osaa, mutta Link’s Awakeningissa hänet mainitaan linkin herättyä Koholint-saarella ja Majora’s Maskissa hänet nähdään Linkin takautumassa hänen saatuaan ajan okariina takaisin. Muutamissa peleissä näyttämönä ei toimi Hyrule. Ganonin sijaan päävastuksena on uudemmissa peleissä tavattu Vaati-niminen velho, tosin Ganon yleensä paljastuu Vaatin narujen vetelijäksi.
Monissa peleissä tapahtumat sijoittuvat Triforcen ympärille, joka on voimakas, maaginen pyhä esine. Triforce koostuu kolmesta osasta, Voimasta, Viisaudesta ja Rohkeudesta. Jakautuneena osat vaikuttavat tätä hallussaan pitävän henkilön ominaisuuksiin. Peleissä, joissa keskushahmoilla on Triforcen osia, Linkillä on usein rohkeuden, Zeldalla viisauden ja Ganonilla voiman osa. Yhdistynyt Triforce toteuttaa haltijansa syvimmät toiveet.
Hyrulen fantasiamaailma sisältää vaihtelevaa maastoa ja monenlaisia ilmastoalueita, ja monimuotoista elämää erilaisten hirviöiden ja ihmisten kaltaisten olentojen muodossa. Hyrulen ulkoasu vaihtelee pelistä toiseen; Alueiden sijainnit muuttuvat, ja niitä poistuu tai tulee lisää pelien välillä, mutta muutamat alueet (Kadonnut metsä, Kuolemanvuori, Hylian järvi) esiintyvät lähes kaikissa peleissä.
Yleistä > Kronologia

The Legend of Zelda -pelisarjan kronologia oli pitkään väittelyn kohteena fanien keskuudessa, kunnes virallinen kronologinen aikajana julkaistiin 21. joulukuuta 2011 Hyrule Historia -kirjassa. Nintendon mukaan aikajana jakautuu Ocarina of Timen jälkeen kolmeen vaihtoehtoiseen aikajanaan. Yhdessä aikajanassa Link epäonnistuu Ganonin kukistamisessa, mistä seuraavat A Link to the Past, Oracle of Seasons & Oracle of Ages, Link's Awakening, The Legend of Zelda ja Adventure of Link. Toisessa ja kolmannessa aikajanassa Link onnistuu Ganonin kukistamisessa, mikä haarauttaa aikajanan Linkin lapsuuteen ja aikuisuuteen. Linkin lapsuus jatkuu Majora's Maskissa, jota seuraavat Twilight Princess ja Four Swords Adventures. Linkin aikuisuuden aikajana jatkuu peleissä Wind Waker, Phantom Hourglass ja Spirit Tracks.
Yleistä > Vaikutteet

Zelda-pelien luoja Miyamoto on saanut inspiraatiota pelien luomiseen lapsuuden ajan kokemuksistaan. Maalaisympäristössä varttunut Miyamoto kävi lukuisilla tutkimusretkillä kotinsa lähistöllä sijaitsevassa metsässä. Metsän tunnelma ja luonnon tarjoama jännitys on jättänyt vaikutuksensa Miyamoton työhön. Zelda-peleissä on nähtävissä piirteitä japanilaisesta perinteestä, skandinaavisesta muinaisuskosta ja keskiaikaisesta eurooppalaisesta kulttuurista.  Miyamoto antoi pelisarjalle nimen Zelda F. Scott Fitzgeraldin vaimon Zeldan mukaan.
Miyamoto on saanut myös inspiraationsa Tom Cruisen tähdittämästä Legenda-nimisestä elokuvasta vuodelta 1985.
Julkaisut > Animaatiosarja ja kirjallisuus

Vuonna 1989 DiC loi löyhästi ensimmäiseen Zelda-peliin pohjaten animaatiosarjan, joka nähtiin Super Mario Brothers' Super Show’n yhteydessä. Jaksot esitettiin Yhdysvaltain televisiossa  vuosina 1989 ja 1990. Animaatio oli laadultaan DiC:n parhaimmistoa, mutta sitä ehdittiin tehdä vain 13 jakson verran, kun Mario ja Captain-N ohjelmat yhdistyivät 1990 luoden ohjelmakokonaisuuden Captain-N and the Adventures of the Super Mario Bros. 3. Sarjan päähahmot (Link, Zelda ja Ganon) esiintyivät neljässä Captain-N-sarjan toisen tuotantokauden jaksossa. Nintendo ei ole eritysen ylpeä tästä animaatiosarjasta, ja se muistetaan parhaiten siinä Linkin tunnuslauseeksi muodostuneesta ivallisesta "Well excuuse me, princess!" -huudahduksesta.lähde?
Valiant Comics julkaisi viisi Zelda Comics -nimistä sarjakuvalehteä vuonna 1990. Jokaisessa lehdessä oli kaksi kymmensivuista tarinaa ja kahdesta kolmeen lyhyttä tarinaa. Valiant Comicsin toisessa sarjakuvalehdessä, The Nintendo Comic Systemissä, julkaistiin myös kymmensivuisia Zelda-tarinoita. Nintendo julkaisi vuosina 1991 ja 1992 12 seikkailukirjaa nimeltään Adventure Books, joista kaksi oli Zelda-aiheisia. Nintendo Power -lehden numeroissa 32-44 julkaistiin A Link to the Pastiin pohjautuvia sarjakuvia.
Painettujen läpipeluuohjekirjojen lisäksi Zelda-aiheesta on kirjoitettu kaksi romaania, lastenkirja  ja Ocarina of Timen tarinan kertova .
2000-luvulla alettiin myös valmistamaan Zelda-sarjan pelien juonta seuraavia japanilaisia sarjakuvia eli mangoja.