stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Länsi-Ukrainan kansantasavalta
Ukrainan yhdistymishanke

Kansankokouksia, joissa keskusteltiin Länsi-Ukrainan liittämisestä Ukrainan kansantasavaltaan, järjestettiin eri puolilla Länsi-Ukrainaa, muun muassa Bukovinassa ja Transkarpatian H’ustissa. Länsiukrainalaiset kannattivat kansankokouksissa Länsi-Ukrainan kansantasavallan ja Ukrainan kansantasavallan yhdistymistä Ukrainaksi. Stanyslavivissa istuva kansallisneuvosto hyväksyi 3. tammikuuta 1919 Ukrainoiden yhdistymisen ja valtuutti hallituksen aloittamaan siitä neuvottelut Ukrainan kanssa.
65 parlamentaarisesti edustavaa Länsi-Ukrainan kansallisneuvoston jäsentä saapui 16. tammikuuta 1919 yhdessä valtiosihteereiden kanssa lähetystönä Kiovaan ilmoittamaan yhdistymisaikeesta. 21. tammikuuta Ukrainan kansantasavallan kansallisneuvosto hyväksyi Länsi-Ukrainan kansallisneuvoston 3. tammikuuta tekemän päätöksen Länsi-Ukrainan ja Ukrainan yhdistymisestä. Päätös julkistettiin seuraavana päivänä Kiovassa Sofian aukiolla. 23. tammikuuta julistuksen hyväksyi työväenkongressi, joka koostui muun ”Dneprin Ukrainan” 377 talonpojasta, 118 työläisestä ja 33 älymystöön kuuluvasta.
Länsi-Ukrainan puolustautuminen

Keväällä 1919 Länsi-Ukrainan armeijassa oli noin 60 000 sotilasta, jotka olivat jakautuneet kolmeen osaan. Tämä voima riitti kesään 1919 asti Romanian vastustamiseen Bukovinassa ja Puolan torjumiseen Itä-Galitsiassa. Koska Ranska kuitenkin osallistui Neuvosto-Venäjän vastaiseen interventioon voimakkaasti, se tarjosi puolalaisten tueksi 90 000 sotilaan vahvuiset ranskalaisjoukot saamaan aikaan, kun Romania hyökkäsi Podoliasta. Länsi-Ukrainan hallitus joutui pakenemaan 26. toukokuuta Stanislavivista Kamenets-Podolskiin. Länsi-Ukrainan armeija joutui vetäytymään Ukrainan puolelle 16.–17. kesäkuuta 1919 välisenä aikana, ja näin Länsi-Ukrainan kansantasavallan hallitus menetti alueensa hallinnan.
Länsi-Ukrainan puolustautuminen > Vallan keskittäminen Jevhen Petruševytšille

Ukrainan kansallisneuvoston puhemiehistö ja valtiosihteeristö luovuttivat 9. kesäkuuta 1919 toimeenpanovallan Jevhen Petruševytšille, joka sai diktaattorina nimittää Länsi-Ukrainan kolmannen hallituksen. Länsi-Ukrainan valtiosihteeristö siirsi 100 000 sotilasta käsittävän armeijansa Ukrainaan ja toivoi, että se hyökkäisi Kiovasta Lviviin puolalaisia vastaan.
Ukrainan pääsihteeristö piti Neuvosto-Venäjää ja Denikinin Krimiltä operoimaa Etelä-Venäjän armeijaa itselleen vaarallisempana ja pyrki siksi solmimaan rauhan Puolan kanssa. Puola oli valmis rauhaan Ukrainan pääsihteeristön kanssa, jos Puola saisi Länsi-Ukrainan Itä-Galitsian, joka sille oli kuulunutkin ennen vuoden 1772 Puolan ensimmäistä jakoa, jossa se siirtyi Itävalta-Unkarin Itävallan keisarikunnan hallitsemaan osaan.
Itä-Galitsian luovuttaminen Puolalle > Aselepo

Ukrainan pääsihteeristö solmi 1. syyskuuta 1919 Puolan hallituksen kanssa aselevon ja muodosti Zbrutšin ja Žvanšikin väliin neutraalin vyöhykkeen.
Itävalta luopui 10. syyskuuta 1919 Saint-Germainin sopimuksella vaatimuksistaan Itä-Galitsiaan ja luopui sitä koskevasta päätöksenteosta. Länsi-Ukrainan hallitus pyrki vetoamaan 5. kesäkuuta 1919 Versailles’n rauhansopimuksen korkeimman neuvoston periaatteisiin siitä, että Itä-Galitsialla on itse oikeus päättää asioistaan.
Itä-Galitsian luovuttaminen Puolalle > Länsi-Ukrainan pakolaishallitus

Vastustaessaan Ukrainan aikomusta luovuttaa Länsi-Ukraina Puolalle Petruševytš lähti hallituksineen 15. marraskuuta 1919 Kaminets-Podilskista ja meni Romanian kautta Wieniin pakolaishallitukseksi.
Ukrainan pääsihteeristö ja Puolan hallitus allekirjoittivat 2. joulukuuta 1919 sopimuksen, jonka mukaan raja kulkee Zbruchissa ja Itä-Galitsia jää Puolalle ukrainalaisen väestön kanssa sovittavin ehdoin. Tämä vahvistettiin Ukrainan ja Puolan välisessä Varsovan rauhansopimuksessa 20. huhtikuuta 1920.
Petruševytš muodosti 1. elokuuta 1920 Länsi-Ukrainan neljännen hallituksen pakolaishallituksena diktaattorina nimittämiensä viiden henkilön kanssa ja pyrki näin uudistamaan kansallisen yhtenäisyyden. Pakolaishallitus pyrki kannustamaan vastarintaan puolalaisia vastaan.
Puolan alahuoneen vaaleissa 5. marraskuuta 1922 Itä-Galitsian äänestysprosentti oli 40 prosenttia ja 12. marraskuuta 1922 ylähuoneen vaaleissa 37 prosenttia. Boikotin tarkoituksena oli osoittaa ukrainalaisuutta. Puola alkoi olla heikoilla Neuvosto-Venäjän Varsovaan suuntautuneen hyökkäyksen vuoksi. Runsas puoli vuotta myöhemmin puolalaisten aseman vahvistuttua Neuvosto-Venäjä ja Puola sopivat Riian rauhansopimuksessa Itä-Galitsian jäämisestä Puolalle 1921.
Itä-Galitsian luovuttaminen Puolalle > Viimeiset diplomaattiset ponnistelut

Vuoden 1922 Genovan konferessiin mennessä Länsi-Ukrainan kansallisneuvosto ja valtiosihteeristö yrittivät saada Britannian, Kanadan ja Italian edustajien avulla Itä-Galitsian kysymyksen uudelleen käsiteltäväksi. Ne lähettivät tätä asiaa koskevan kirjeen tuloksitta Britannian pääministeri David Lloyd Georgelle 4. huhtikuuta 1922. Vuoden loppuun mennessä Ranskan ja Britannian näkemykset lähestyivät toisiaan. Metropoliitta A. Šepitski yritti turhaan vedota Itävaltaan, Britanniaan, Ranskaan ja Vatikaanivaltioon. 14. maaliskuuta 1923 Britannian, Ranskan, Italian ja Japanin edustajat päättivät Itä-Galitsian kuuluvan Puolalle sillä ehdolla, että Itä-Galitsialle myönnetään autonomia ja taataan kansallisten vähemmistöjen oikeudet.
Länsi-Ukrainan hallitus lakkautti itsensä 30. kesäkuuta 1923.
Kirjallisuutta

Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 1: А–Ж. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2018. 688 с. (ukrainaksi)
Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 2: З–О. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2019. 832 с. (ukrainaksi)
Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 3: П–С. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2020. 576 с. (ukrainaksi)
Західно-Українська Народна Республіка 1918–1923. Енциклопедія. Т. 4: Т–Я. Івано-Франківськ: Манускрипт-Львів, 2021. 688 с. (ukrainaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Länsi-Ukrainan kansantasavalta Wikimedia Commonsissa
Boberski, Vitovski ja Cehelski vuonna 1918.
Tapani Löfving

Tapani Löfvingin päiväkirjat Borgå gymnasiumin kirjastossa.
Tapani (Stefan) Löfving (24. joulukuuta 1689 Narva – 22. lokakuuta 1777 Porvoo)  oli suomalainen sissipäällikkö ison- ja pikkuvihan aikoihin. Jälkipolville häneltä on jäänyt päiväkirja, jossa hän kertoo huimapäisistä seikkailuistaan. Päiväkirjassa kerrottujen tapahtumien pohjalta Kyösti Wilkuna on kirjoittanut romaanin Tapani Löfvingin seikkailut, jonka ensimmäinen painos painettiin kahdessa osassa 1911 ja 1912. Alkuperäinen päiväkirja on nähtävillä Porvoon Lyseon kirjastossa.
Löfving taisteli sissipäällikkönä venäläisten miehitystä vastaan ansiokkaasti, mutta kokonaisuutta ajatellen suomalaisten sissien toiminnalla ei ollut suurta merkitystä. Itse asiassa suomalaiset talonpojat suhtautuivat sissien toimintaan kielteisesti, ja Löfvingiä itseään pidettiin jopa pelkkänä rosvona, sillä venäläinen kenraali Fjodor Apraksin oli luvannut suomalaisille täyden turvallisuuden. Koska venäläiset kostivat sissien teot suomalaisille, Löfving koki useasti suomalaisten talonpoikien vastarintaa ja haluttomuutta yhteistyöhön. Ruotsin valtionjohdolta Löfving sai kuitenkin täyden tuen.
Syntymä, lapsuus ja nuoruus

Tapani Löfving syntyi 24.12.1689 Narvassa Ruotsin Virossa. Koska hänet kastettiin tapaninpäivänä, hänet nimettiin marttyyri Stefanuksen mukaan. Tuolloin Ruotsiin kuuluneessa varuskunta- ja linnoituskaupungissa oli paljon suomalaisia sotilaita, kuten Tapani Löfvingin isä tykistökonstaapeli Mårten Löfving. Isän ammatti innosti poikaa sotilasuralle. Hänen äitinsä oli Katariina (tai Carin), omaa sukuaan Winter. Tämä toimi kätilönä Helsingissä 1700-luvun alussa ja kuoli 1735 Tukholmassa.
Lapsuutensa Löfving vietti syntymäkaupungissaan, mutta muutti 1698 perheensä mukana Käkisalmeen. Tuolloin ennen suurta Pohjan sotaa Ruotsin alue oli laajimmillaan. Vuonna 1703 nuori Löfving lähti kirjuriksi Viipuriin. Kirjanpitäjän tai kauppiaan ammatista hän ei ollut koskaan haaveillut, sillä sotilaan ammatti houkutteli 14-vuotiasta Tapania eniten. Luonteeltaan hänen kerrotaan olleen vahva, rohkea ja älykäs. Viipurissa Löfving työskenteli kirjurina kaukaisten sukulaistensa Freesin kauppiasveljesten palveluksessa. Samoihin aikoihin sekä Ruotsi että Venäjä valmistautuivat sotaan siirtämällä joukkoja Karjalan alueelle. Vuonna 1706 Venäjän tsaari Pietari Suuri joukkoineen aloitti noin kaksi viikkoa kestäneen Viipurin piirityksen, jonka aikana Löfving sai ensimmäisen kosketuksen sotaan. Venäläiset pommittivat Viipuria ankarasti, mutta silti kenraaliluutnantti Meydell ja hänen 3 000 sotilastaan karkottivat venäläisten 20 000 miehen armeijan.
Rajamajuri Simo Affleckin palveluksessa

Löfvingin ura kauppiaana katkesi äkillisesti hänen ollessaan 19-vuotias. Erään venäläistä kasakkaa esittävän karikatyyrin takia hän menetti työpaikkansa Freesin veljesten kirjurina, mutta sai silti heidän suosituksensa rajamajuri Simo Affleckin eli Simo Hurtan palvelukseen. Häneltä Löfving sai hoidettavakseen Suorlahden kartanon Kiteellä.
Vuonna 1709 Ruotsin tilanne alkoi näyttää huolestuttavalta. Sen armeija hävisi täydellisesti Venäjälle Pultavassa kesällä 1709, minkä jälkeen vuoden 1710 kesällä seurasi Viipurin valloitus ja isoviha. Rajamajuri Affleck, joka oli vaikutusvaltainen mies, oli jo aiemmin paennut Pohjois-Karjalasta turvaan Kajaanin linnaan. Saman vuoden heinäkuussa Löfving joutui Suorlahdessa venäläisten kasakoiden vangiksi, mutta pääsi kuitenkin karkaamaan. Syksyn tullessa venäläiset joukot olivat edenneet Pielisjärvelle saakka, joten Löfving sai komennuksen Kajaaniin. Sieltä käsin hän teki joulukuussa 1710 tiedustelumatkan Nurmekseen, missä hän joutui uudelleen venäläisten kasakoiden vangiksi. Löfving onnistui pakenemaan ja hälyttämään lisäjoukkoja Kajaanista, minkä jälkeen hän ja parikymmentä muuta miestä tuhosivat huomattavasti suuremman venäläisen joukon ja saivat sotasaaliiksi 60 hevosta.
Armeijan kirjurista sissipäälliköksi

Palattuaan voitokkaalta tiedusteluretkeltä Nurmeksesta Löfving pyysi eroa rajamajuri Affleckin palveluksesta ja päätti liittyä armeijaan. Tammikuun 1711 alussa hän matkusti Liljendaliin, jossa Suomen pääarmeija oli silloin leirissä. Aluksi Löfving joutui vasten tahtoaan katsastuskirjuriksi, mutta pian hänet komennettiin tiedustelu- ja partioretkille. Retket suuntautuivat suurimmaksi osaksi Karjalan alueelle, missä Löfving teki havaintoja venäläisten joukkojen lukumäärästä ja liikkeistä. Aina Viipuriin asti ulottuvilla retkillä Löfvingin johdolla toimineet 3–5-henkiset ryhmät tekivät tuhotöitä polttamalla varastoja, järjestäen väijytyksiä ja surmaten vihollisia. Soluttautuminen vihollisen joukkoihin oli Löfvingille helppoa, sillä hän oli varsin kielitaitoinen ja osasi puhua suomen ja ruotsin lisäksi saksaa ja venäjää. Retkillä Löfving vietti yhteensä kaksi vuotta, minä aikana hän teki tarkkoja raportteja esimiehilleen.
Keväällä 1713 venäläiset tekivät maihinnousun Helsinkiin ja heinäkuuhun mennessä vihollinen oli edennyt Porvooseen, jonne Suomen armeijan pääjoukko Löfving mukaan lukien oli joutunut perääntymään. Porvoon taistelussa Suomen armeija oli altavastaajana venäläisten suuren miesylivoiman takia, joten Löfving sai käskyn polttaa Porvoon sillan suomalaisten sotilaiden perääntymisen jälkeen. Se onnistui, mutta taistelun tiimellyksessä Löfving menetti vasemman korvansa. Yksittäiset taistelut vaikuttivat koko sotaan vain vähän, sillä eteläinen Suomi oli pian venäläisten miehittämä. Suomen armeija perääntyi Hämeenlinnaan.
Tapani Löfvingin aikajana

Tapani Löfvingin merkittävät elämäntapahtumat.
| Löfving | Ikä | Ylennetty | Aika | Paikka | Toimi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Syntyy |  |  | 24. joulukuuta 1689 | Narva |  |
| Kastettiin |  |  | 26. joulukuuta 1689 | Narva |  |
|  | 11 |  | 1700 |  | Suuri pohjan sota alkaa |
| Freesin kauppiasveljesten  palvelukseen | 14 |  | Tammikuu 1703 | Viipuri | kirjuri |
| Simo Hurtan palvelukseen |  |  | Tammikuu 1708 | Suorlahden kartanon Kiteellä |  |
| Liittyy Suomen armeijaan | 22 |  | Tammikuu 1711 | Liljendal | Katsastuskirjuri |
|  | 24 |  | 1713 |  | Isoviha alkaa |
|  |  | Aliupseeri | 1714-1716 | Turku | Sissi- ja vakoilutoimintaa |
|  | 27 | Vänrikki | 1716 | Turku |  |
| Ruotsin kuningas kutsuu Löfvingin henkilökohtaiseen tapaamiseen | 28 |  | 1717 | Lund | Kuningas Kaarle XII tapaa Löfvingin henkilökohtaisesti. |
|  |  |  | 1717-1720 | Itämeri | Kaappaustoimintaa Itämerellä |
| Eroaa armeijan palveluksesta | 32 |  | Kesällä 1720 | Tukholma |  |
|  | 33 |  | 1721 |  | Isoviha päättyy Uudenkaupungin rauha |
|  |  | Kapteeni | 1729 | Turku |  |
| Kirjoittaa muistelmansa  päiväkirjamerkinnöistään | 45 |  | 1734 | Pori |  |
| Löfvingin äiti Katariina kuolee | 46 |  | 1735 | Tukholma |  |
|  | 53 |  | 1742 |  | Pikkuviha alkaa |
| Tuhoaa Venäläisten  varastomakasiinin | 53 |  | 1742 | Hailuoto |  |
| Kruunu myöntää Löfvingille  120 taalerin vuosieläkkeen | 53 |  | 1742 |  | Pikkuviha päättyy Turun rauha |
|  | 56 | Majuri | 1747 | Turku |  |
| Kuolee vanhuuteen | 88 |  | 29. lokakuuta 1777 | Porvoo Hommanäs |  |
Sissisotaa Etelä-Suomessa ja rannikolla

Ratkaiseva suomalaisten ja venäläisten välinen taistelu käytiin vielä samana vuonna Hämeenlinnan lähellä, ja se johti Suomen armeijan pirstoutumiseen. Turusta tuli venäläisille tärkeä alue, joten Löfving jäi Lounais-Suomeen. Hänen maineensa oli huomattava sekä suomalaisten että venäläisten keskuudessa, ja hänet oli etsintäkuulutettu. Lukuisista yrityksistä huolimatta häntä ei enää saatu vangituksi. Vuosina 1713–1717 Löfving toimi myös Ahvenanmaan saaristossa. Hän käytti jälleen soluttautumistaitojaan, sillä koko läntinen ja eteläinen osa Suomea oli venäläisten miehittämä, tekeytyen mm. vanhukseksi, kerjäläiseksi, venäläiseksi rengiksi ja omaksi kirjeenkantajakseen. Tukikohtanaan Löfving piti noiden viiden vuoden aikana Ahvenanmaan pieniä saaria, sillä miehittämättömille saarille oli helppo piiloutua ja yhteydet Ruotsiin olivat hyvät, talvisin meri oli jäässä ja kesäisin Ruotsiin oli avoin väylä kulkea laivalla tai veneellä.
Löfving teki raportteja ja sabotoi pääosin Turkua, sillä suurin osa kaupungin väestöstä oli venäläisiä sotilaita. Tiedustelu- ja sabotointimatkoilla Löfvingillä oli mukanaan vain mies tai pari, sillä suora sodankäynti ei enää tullut kysymykseen vihollisten suuren määrän vuoksi. Löfving sai kuitenkin aikaan huomattavaa tuhoa, mm. räjäyttämällä viljavarastoja ja särkemällä tsaarille tarkoitetut ja varatut täydet viinitynnyrit. Ahvenanmaan saaristossa hän jäljitti ryösteleviä kasakoita ja onnistui toimittamaan heistä useita vankeuteen Ruotsiin. Vuonna 1716 Löfving ylennettiin vänrikiksi, vuonna 1717 Löfving sai kutsun Ruotsin kuninkaalta Kaarle XII:lta saapua Lundin kaupunkiin. Turkista palannut Kaarle antoi Löfvingille henkilökohtaisen tunnustuksen, Löfving puolestaan kertoi kuninkaalle Suomen tilanteesta ja pyysi häneltä apujoukkoja venäläisten karkottamiseen. Ruotsalaisten joukkojen lähettämiseen kuningas ei kuitenkaan suostunut. Löfving sai jatkaa sissisotaa ja tiedusteluretkiä suomalaisten voimin isänmaan puolesta.
Elämä Uudenkaupungin rauhan jälkeen

Armeijan palveluksesta Löfving erosi vasta vuonna 1720, vain vuotta ennen rauhaa. Vuonna 1721 solmitun Uudenkaupungin rauhan jälkeen hänet ylennettiin kapteeniksi. Löfving meni naimisiin lapsuudenystävänsä Riikan kanssa, vuokrasi Nissaksen ratsutilan Helsingin pitäjän Vartiokylästä ja ryhtyi viljelemään maata.
Löfving ei ensin saanut minkäänlaista tukea valtiolta isonvihan aikana Ruotsin hyväksi tekemästään työstä, mutta vuonna 1736 hän sai kuitenkin lahjoituksena Hommanäsin tilan Porvoosta uskollisuudestaan kuninkaalle. Pikkuvihan, joka tunnetaan myös nimellä hattujen sota, alkaessa vuonna 1742 Löfving pestautui jälleen partiotehtäviin. Sodan loputtua hän jatkoi maanviljelyä Porvoossa. Vuonna 1747 hän sai majurin arvon, ja valtio alkoi maksaa hänelle eläkettä. Löfving kuoli Porvoossa lähes 88 vuoden iässä.
Tapani Löfvingin rakennuttama Hommanäsin tilan osittain alkuperäinen kartano 1770-luvulta on tullut myyntiin talvella 2023.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Stefan Löfvingin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Veli-Matti Syrjö: / Löfving, Stefan (1689 - 1777) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 16.9.1997. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. (maksullinen)
Kyösti Wilkuna: Tapani Löfvingin seikkailut
Päiväkirja by Stefan Löfving – Suomentanut 1874 Elisabeth Löfgren
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Niilo Harju

| Niilo Harju> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. maaliskuuta 2006 (ikä 18) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  192 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  13
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
    
Niilo Harju (s. 6. maaliskuuta 2006 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoota. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Harju laukoo oikealta. Hän pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa.
Ura

Harju on Grankulla IFK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Helsingin IFK:hon, jossa Harju voitti U16 SM-hopeaa vuonna 2022 ja U18 SM-hopeaa vuonna 2024. Kaudeksi 2024–2025 hän siirtyi Kiekko-Espoon U20-joukkueeseen. Harju teki SM-liigadebyyttinsä 26. helmikuuta 2025 Pelicansia vastaan, kun Kiekko-Espoon kokoonpanosta oli sivussa useita pelaajia sairastumisen vuoksi. Hänet merkittiin joukkueen nelossentteriksi laidoilleen kaksi muuta U20-joukkueen hyökkääjää, Elias Puolanne ja Aatu Heinänen. Harju sai ottelussa jääaikaa 9.12 minuuttia.
Mathilde Myhrvold

| Mathilde Myhrvold> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1998 (ikä 26)
Kansalaisuus:  norjalainen
Uran tiedot
Laji:  maastohiihto
Seura:  Vind IL
Aiheesta muualla
www.myhrvoldsport.no
Mathilde Myhrvold (s. 16. heinäkuuta 1998) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa seuratasolla Vind IL:ää. Myhrvold kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Drammenin sprintissä maaliskuussa 2019. Uransa aikana hän on ollut kolme kertaa palkintokorokkeella maailmancupissa.
Arvokilpailuissa Myhrvold on sijoittunut parhaimmillaan 13:nneksi Trondheimin MM-kilpailujen 2025 vapaan hiihtotavan sprintissä.
Tulokset

Päivitetty 7. huhtikuuta 2023.
Tulokset > Olympialaiset

|  Vuosi  |  Ikä  |  10 km  |  15 km   yhdistelmähiihto  |  30 km  yhteislähtö |  Sprintti  |  4 × 5 km   viestihiihto  |  Parisprintti  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | 23 | 44. | – | – | 21. | – | – |
Tulokset > Maailmancup > Kausisijoitukset

| Kausi | Ikä | Sarjat > Kokonaiskilpailu  | Sarjat > Normaalimatkat  | Sarjat > Sprintit  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | 21 | 76. | – | 46. |
| 2021 | 22 | 65. | 92. | 41. |
| 2022 | 23 | 23. | 62. | 9. |
| 2023 | 24 | 39. | 117. | 14. |
Merivoimien koulutuskeskus

| Merivoimien koulutuskeskus |
| --- | --- |
Toiminnassa:  - 2011
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Merivoimat
Tukikohta:  Upinniemi
Merivoimien Koulutuskeskus (MerivKoulK) oli Kirkkonummen Upinniemessä sijainnut Suomen merivoimien joukkoyksikkö, joka oli osa Suomenlahden Meripuolustusaluetta. Koulutuskeskus antoi peruskoulutuksen pääosalle merivoimien suomenkielisistä alokkaista mukaan lukien kaikki merivoimien aluspalvelukseen siirtyvät varusmiehet.
Merivoimien koulutuskeskus lakkautettiin joukkoyksikkönä 31. joulukuuta 2011. Lähes kaikki varusmieskoulutusta antavat yksiköt siirrettiin Suomenlinnan Rannikkorykmentin alaisuuteen . Poikkeuksena 3. komppania muutti nimensä Huolto- ja Kuljetuskomppaniaksi ja se liitettiin Porkkalan Rannikkopataljoonaan.
Merivoimien koulutuskeskus sisälsi seuraavat yksiköt:
Esikunta (E/MerivKoulK)
1.–4. Komppania (1.K, 2.K, 3.K ja 4.K)
Aliupseerikoulu (AuK)
Kaikki koulutuskeskuksen yksiköt kouluttivat alokaskaudella varusmiehille sotilaan perustaitoja. Alokas- eli P-kauden jälkeen yksiköt kouluttivat varusmiehiä seuraavasti:
1. Komppania koulutti rannikkoviestimiehiä, aliupseerikoulusta valmistuneita rannikkoviestilinjan käyneitä aliupseereita sekä Merisotakoulusta valmistuneita upseerikokelaita.
2. Komppania toimeenpani muun muassa erikoiskursseja rannikkojalkaväkilinjan aliupseereille, sekä toteutti matruusien joukkokoulutuskauden ennen matruusien siirtymistä aluspalvelukseen.
3. Komppania koulutti muun muassa huoltojoukkoja.
4. Komppania liitettiin aliupseerikouluun aliupseerikurssin ajaksi.
Aliupseerikoulu koulutti reserviin aliupseereita rannikkojalkaväki-, rannikkoviesti-, laivaradio- ja laivastolinjoilla. Laivastolinja siirtyi aluspalvelukseen jo viiden viikon yhteinäiskoulutuskauden jälkeen ja muut linjat jatkoivat koulutustaan aliupseerikoululla valmistumiseen asti.
Perinteet

Merivoimien Koulutuskeskuksen perinteet nousivat Turun Laivastoaseman Laivaston Koulun ja Suomelinnan Rannikkorykmentin II Patteriston ja Porkkalan Rannikkopatteriston perinteistä.
Löyttyjärvi (Vesilahti)

| Löyttyjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°16′56″N, 23°17′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Sarkolanjoen valuma−a‎ (35.17)
Laskuoja:  oja Kivijärvenojaan 
Järvinumero:  35.172.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,7 m  
Pituus:  350 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,845 km  
Pinta-ala:  3,944 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiLöyttyjärvi 
Löyttyjärvi on Pirkanmaalla Vesilahdella Suonolan lähellä sijaitseva järvi.
Maantiede

Löyttyjärven pinta-ala on 3,9 hehtaaria, ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Se on muodostunut pieneen soistuneeseen maaston painanteeseen, jonka itäpuolella kohoaa Leiposenvuori ja kaakkoispuolella Mäntytöpäs. Kaakkoisrannasta kohoaa mäenrinteet yli 15 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Järven rantaviiva on 0,85 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Järven eteläpuolella sijaitsee lähiympäristön ainoa maatila, jonka peltomaita on järven lounais- ja luoteispuolella. Rantaan on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto maatilan lähelle. Järven itäpuolella kulkee Suonolasta tulevalta tieltä haarautuva metsäautotie Saarijärven suuntaan. Sastamalan rajalle on matkaa 200 metriä.
Vesistösuhteita

Löyttyjärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Sarkolanjoen valuma-alueella (35.17). Järveen laskee kolme metsäojaa ja sen luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 1,8 kilometriä pitkä laskuoja Kivijärvenojaan. Tämä oja laskee Lampijärveen, joka vuorostaan laskee Suonojärveen. Järven vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy.
Historiaa

Vuonna 1930 julkaistussa Tyrvään seudun taloudellisessa kartassa järven etelärannassa sijaitsee rakennus, jonka lähellä ei vielä ole peltomaata. Vuoden 1959 peruskartassa peltomaata on raivattu ja otettu viljelyyn järven luoteis- ja lounaispuolelta. Maatilalle tule tie Kivijärvenmaan suunnalta.
Elias Puolanne

| Elias Puolanne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. toukokuuta 2006 (ikä 18) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  84 kg
Seura
Seura:  Kiekko-Espoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  14
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2025–
Elias Puolanne (s. 5. toukokuuta 2006 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Kiekko-Espoota. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Puolanne pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa, jonka varakapteenina hän toimii.