Muinais-Saimaa
Suursaimaan vesistösuhteet > Muinais-Saimaan uudet lasku-uomat

Suursaimaasta tuli 7 000 vuotta sitten taas itsenäinen järvi. Sen järviallas jatkoi edelleen kallistumistaan kohti kaakkoa, jolloin eteläisen Suursaimaan vedenpinta kohosi verkkaisesti. Saimaalle puhkesi uusi lasku-uoma noin 6 500 vuotta sitten  (sijainti kartalla ), jolloin se oli saavuttanut suurimman pinta-alansa. Vesi tunkeutui Ristiinassa nykyisen Matkuslammen kohdalta Mäntyharjun suuntaan. Vaikka Suursaimaa purkautui sekä Selkäydenjärven että Ristiinan lasku-uomaa myöten, arvellaan näiden kahden olleen samanaikaisia lasku-uomia ainakin kymmeniä ellei satoja vuosia. Tarkkaa tietoa siitä, milloin luoteinen lasku-uoma kuivui, ei ole tiedossa. Suursaimaa oli bifurkaatiojärvi yli 1 000 vuoden ajan .
Suursaimaan uusi vesireitti johti Suomenlahteen käymättä Muinais-Päijänteen kautta. Ristiinan kirkonkylän eteläpuolella sijaitsee järviketju Iso Matkuslampi, Pieni Matkuslampi, Kontiolampi, Suuri-Varpanen, Pieni-Varpanen, Suuri Matkuslampi, toinen Suuri Matkuslampi ja Pieni Matkuslampi. Viimeisestä laskee Kallaveteen Raajoki. Muinainen vesireitti käytti hyväkseen tätä maaston painaumaa ja vesireitti jatkui Kallaveden länsipäähän Mäntyharjulle, jossa se jatkoi Kiepinsalmen kautta Pyhävedelle, Pyhäkosken kautta Lahnaveden eteläpäässä Vihnanselän ja Tarhaveden kautta etelään Juolasveden ja Sarkaveden kautta Voikoskelle. Vuohijärven eteläpäästä se jatkui Niskajärven ja Verlan kautta Pyhäjärvelle, jonka kaakkoisrannasta Voikkaalta alkoi Kymijoki. Kymijoki laski täältä 55 kilometrin päähän Suomenlahteen.
Epätasaisen maankohoamisen seurauksena Matkuslammen lasku-uoman kynnys kohosi korkeammalle kuin etelässä Lappeenrannassa sijainnut Kärjenlammen (tai Kärenlampi, järven sijainti ) vedenjakaja noin 6 300 vuotta sitten . Uuden lasku-uoman puhkeamiskohta sijaitsee nykyisessä Pien-Saimaassa Jokilahden eteläpäässä. Viimeistään tässä vaiheessa Pielaveden lasku-uoma Päijänteeseen kuivui ja Suursaimaa laski jatkossa suoraan Kymijokeen käymättä enää Muinais-Päijänteessä. Toisaalta tiedetään, että ainakin kaksi eteläisintä lasku-uomaa toimivat jonkin aikaa yhdessä ja siksi Suursaimaan bifurkaatiovaihe jatkui edelleen. Järvialtaan kallistuminen laski Suursaimaan vedenpintaa vielä sen luoteisosissa.
Pien-Saimaalla Illukansaaren takana alkanutta vesireittiä kutsutaan Valkealan vesireitiksi tai Väliväyläksi. Reitin vedet juoksivat aluksi Jängynjärven läpi Kivijärveen ja siitä länteen päin. Reitin tunnettuja etappeja olivat Ala-Kivijärvi, Tuohtiainen, Immasenjärvi, Tirvanjärvi, Rapojärvi, Karhulanjärvi, Käyrälampi ja Lappalanjärvi. Viimeisen järven laskujoki Harjunjoki yhtyy Kymijoen pääuomaan Kouvolassa noin kuusi kilometriä Voikkaalta alapuolelle.
Saimaan viimeisin lasku-uoman muutos tapahtui noin 5 700 vuotta sitten , kun vesi tunkeutui Imatran kohdalla ensimmäisen Salpausselän yli muodostaen Vuoksen. Suursaimaan vedenpinta laski melko nopeasti lähes kolme metriä . Vuoksi alkoi laskea Laatokkaan, jonka oma lasku-uoma purkautui tuolloin Viipurin lähellä Suomenlahteen. Uusin lasku-uoma kuivatti sekä Matkuslampien että Kärjenlampien vesireitit ja Kymijoki menetti Saimaan vedet lopullisesti.
Laatokan vedenpinta oli sen luoteisrannoilla korkeammalla ja etelässä matalammalla kuin se on nykyään. Karjalankannaksen pohjoisosissa vesi ylettyi nykyrannikolta parikymmentä kilometriä luoteeseen päin. Laatokka laski Suomenlahteen aluksi Heinjoen seutujen kautta ja päätyi Itämereen Viipurinlahden Suomenvedenpohjassa. Lasku-uoma kulki silloin Kaltoveden, Noskuanselän, Ventelänselän ja Juustilanselän muodostamaa järvireittiä. Vuoksi, joka laski aluksi Laatokan lahteen nykyisessä Jääskessä, lisäsi järven tulovirtaamaa neljänneksellä, mikä on varmasti nostanut Laatokan vedenpintaa. Epätasainen maankohoaminen vaikutti Laatokan järvialtaaseen kallistaen sitäkin kohti kaakkoa. Kun etelärannoilla vedenpinta kohosi tarpeeksi, mursivat sen vedet lopulta uuden lasku-uoman järven lounaispäähän 3 300 vuotta sitten . Oli syntynyt Nevajoki, jonka matalampi laskukynnys alensi Laatokan vedenpintaa 12 metriä. Laatokan aikaisempi lasku-uoma muuttui vähävetiseksi, mutta Laatokka jäi bifurkaatiojärveksi yli 3000 vuodeksi. Vuoksi sai toisen laskureitin Laatokkaan, joka seurasi Laatokan vanhaa lasku-uomaa Käkisalmeen vastakkaiseen suuntaan. Laatokka säilyi bifurkaatiojärvenä vuoteen 1857 asti, jolloin Sakkolan Kiviniemessä puhkaistiin kannas ja josta vedet oikaisivat Laatokkaan Suvannonjärven ja vuonna 1818 synnytetyn Taipaleenjoen kautta. Silloin Viipuriin johtava laskureitti kuivui ja Käkisalmeen johtava Vanha Vuoksi muuttui vähävetiseksi lasku-uomaksi.