stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkokuonodelfiini
Elintavat ja käyttäytyminen

Valkokuonodelfiinien elintavat tunnetaan varsin huonosti. Niiden pääasiallista ravintoa ovat pienet parvikalat (turska, kolja, pikkuturska, partaturska, kummeliturska ja valkoturska) sekä äyriäiset ja kalmarit. Sukukypsyyden ne saavuttavat noin 1,95 metrin pituisina. Poikaset syntyvät kesä- ja syyskuun välillä ja ovat syntyessään noin 115 senttimetriä pitkiä ja painavat 40 kilogrammaa.
Valkokuonodelfiinit elävät parvissa, joihin kuuluu yleensä alle kolmekymmentäviisi mutta joskus jopa satoja tai tuhansia delfiinejä. Suuret parvet ovat kuitenkin harvinaisia ja muodostuvat todennäköisesti pienemmistä osaparvista. Valkokuonodelfiinit voivat muodostaa myös sekaparvia muiden delfiinien kanssa tai hakeutua suurten hetulavalaiden vanaveteen etsiessään ravintoa. Ne ovat taitavia hyppäämään jopa kohtisuoraan ylös vedestä ja uivat usein laivojen vierellä tai edessä.
Valkokuonodelfiinejä pyydetään jonkin verran ihmisravinnoksi Norjassa, Färsaarilla, Grönlannissa, Islannissa ja Labradorin niemimaalla. Niitä uhkaavat myös ympäristömyrkyt, kuten organokloriinit ja raskasmetallit, sekä joutuminen sivusaaliiksi kalaverkkoihin.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kirjokuonodelfiini (Lagenorhynchus albirostris)
ITIS: Lagenorhynchus albirostris (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lagenorhynchus albirostris, white-beaked dolphin (englanniksi)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Lagenorhynchus albirostris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q217147  Wikispecies: Lagenorhynchus albirostris  ADW: Lagenorhynchus_albirostris  ARKive: lagenorhynchus-albirostris  BOLD: 29233  CoL: 3RWS7  CMS: lagenorhynchus-albirostris  EoL: 46559265  EUNIS: 8373  GBIF: 5220081  iNaturalist: 41505  IRMNG: 11342386  ITIS: 180442  IUCN: 11142  MDD: 1006417  MSW: 14300061  NatureServe: 2.104624  NBN: NHMSYS0000080196  NCBI: 27610  NOAA: white-beaked-dolphin  Observation.org: 435  OBIS: 137101  Open Tree of Life: 825969  Paleobiology Database: 63809  Paleobiology Database: 63809  SeaLifeBase: 69383  Species+: 3918  WoRMS: 137101 
Koko suhteessa ihmiseen.
Norjan vastarintaliike

Saksalaisten joukkojen komentaja antautuu Norjassa vuonna 1945.
Norjan vastarintaliike on yhteisnimitys niille monille vapaaehtoisten sissien ja partisaanien ryhmille, jotka taistelivat natsi-Saksan miehitysjoukkoja ja Vidkun Quislingin johtamaa natsimielistä Norjan hallitusta vastaan toisen maailmansodan aikana. Vastarinta alkoi Norjan miehityksen jälkeen keväällä 1940 ja jatkui aina Saksan antautumiseen 8. toukokuuta 1945 asti.
Yli kaksituhatta vastarintaliikkeen jäsentä sai surmansa liikkeen iskuissa, teloituksissa tai keskitysleireillä.
Vastarintaliikkeeseen kuuluivat muun muassa organisaatiot nimeltä Milorg, Osvaldgruppen, 2A, Oslogjengen, Pellegruppen ja SOE. Vastarintaliike auttoi Norjan laillista hallitusta siirtymään maanpakoon Isoon-Britanniaan, teki sabotaasi-iskuja Saksan armeijaa vastaan ja surmasi norjalaisia natsihallinnon tukijoita.
Norjan vastarintaliikkeellä oli osuus siihen, että natsit eivät saaneet valmistettua ydinasetta, koska vastarintaliike upotti aluksen, joka kuljetti deuteriumia Saksaan (operaatio Gunnerside helmikuussa 1944).
1980-luvulla paljastui, että Ruotsi oli salaa auttanut Norjan vastarintaliikettä kouluttamalla Ruotsin puolella lähellä Norjan rajaa 7 000–8 000 taistelijaa ja antamalla heille varusteita. Vastarintataistelijoiden koulutusleirit oli naamioitu Ruotsin poliisin koulutusleireiksi.
| --- | --- |

Taisteluissa kuolleita: 500
Saksalaisten teloittamia: 400
Saksaan viedyt juutalaiset: 900 (joista 700 kuoli)
Saksaan vietyjen kokonaismäärä: 8 000 (joista 2 000 kuoli)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norjan vastarintaliike Wikimedia Commonsissa
Edita Group

| Edita Group Oyj |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Perustettu:  1859
Perustaja:  Keisarillinen Suomen senaatti
Toimitusjohtaja:  Kristiina Kujala
Puheenjohtaja:  Jukka Ruuska
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Markkinointi ja viestintä
Tuotteet:  Datan hallinta ja analysointi, asiakasviestintä, oppimateriaalit, koulutukset, lakitiedon palvelut, lakitiedon verkkopalvelut
Liikevaihto:  87,3 milj euroa (1.1.2021–30.6.2022)
Henkilöstö:  185
Omistaja:  Suomen valtio
Kotisivu:  editagroup.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Edita Group Oyj  on konserni, johon kuuluvat tytäryhtiöt Edilex Lakitieto Oy, Edita Prima Oy, Edita Oppiminen Oy ja Virallinen lehti Kustannus Oy. Ne muodostavat myös konsernin liiketoiminta-alueet.
Historia

Yhtiön alku oli vuonna 1859 perustettu Keisarillisen Senaatin kirjapaino, jonka ensimmäinen painotyö oli 600 kappaleen painos 10 kopeekan postimerkistä. Lisäksi painettiin veronauhoja, tilikirjoja, asetuskokoelmia ja Suomen valtion seteleitä. Vuonna 1911 perustettiin Valtion julkaisutoimisto, joka julkaisi asetuskokoelmia sekä myi, jakeli ja varastoi valtion kustantamia julkaisuja.
Vuonna 1917 painotalo siirtyi itsenäistyneelle Suomen valtiolle ja sen nimeksi tuli Valtion painatuskeskus. Se oli parhaimmillaan yksi maan suurimmista ja moderneimmista kirjapainoista. Se muutti vuonna 1952 valmistuneeseen uuteen toimitaloon osoitteessa Eteläinen Rautatiekatu 6, lähelle suurinta asiakastaan eduskuntaa. Uusi kirjapainotalo valmistui vuonna 1975 Hakuninmaalle (nyk. Kuninkaantammi) ja toiminta siirtyi sinne monistamoa lukuun ottamatta.
Valtion painatuskeskuksesta tuli valtion liikelaitos vuoden 1989 alusta yhtä aikaa Valtion ravitsemiskeskuksen ja Valtion tietokonekeskuksen kanssa. Seuraavaksi se yhtiöitettiin nimelle Painatuskeskus Oy. Siitä kehittyi perinteinen paino- ja kustannustalo, joka vaihtoi vuonna 1996 nimekseen Edita. Yhtiö aloitti toiminnan Ruotsissa vuonna 2000 tehden siellä 2000-luvulla useita yritysostoja. Samalla yhtiö keskittyi aiempaa enemmän digitaalisiin palveluihin. Vuonna 2021 Edita osti suomalaisen koulutuskeskus Educoden ja pohjoismaisen markkinointitoimisto Klikin.
Vuonna 2013 yhtiön nimeksi tuli Nordic Morning ja vuonna 2017 Nordic Morning Group. Vuonna 2022 Nordic Morning Group vaihtoi nimekseen Edita Group Oyj.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
| n k  Suomen valtio-omisteiset yhtiöt |
| --- | --- |
Erityistehtävät:  A-Kruunu  Alko  Business Finland  Cinia (77,5 %)  CSC – Tieteen tietotekniikan keskus (70,0 %)  DigiFinland (33,46 %)  FinnHEMS  Finnpilot Pilotage  Finnvera  FVR – Suomen rokotetutkimus (51,0 %)  Gasonia  Governia  Hansel (65,0 %)  HAUS kehittämiskeskus  Hevosopisto (25,0 %)  Ilmastorahasto  Itärata (51,0 %)  Kuntarahoitus (16,0 %)  Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic  Länsirata (51,0 %)  Maakuntien tilakeskus  Oppiva Invest  Solidium  STUK International  Suomen Erillisverkot  Suomen Ilmailuopisto (98 %)  Suomen Malmijalostus  Suomen Teollisuussijoitus  Suomi-rata (51,0 %)  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Teollisen yhteistyön rahasto (96,04 %)  Työkanava  Veikkaus  Yleisradio 
Strateginen intressi:  Arctia  Boreal Kasvinjalostus (65,0 %)  Finavia  Fingrid (36,9 %)  Gasgrid Finland  Gasum  Leijona Catering  Motiva  Neova (50,1 %)  Patria (50,1 %)  Posti Group  Suomen Lauttaliikenne  Suomen Siemenperunakeskus (22,0 %)  Suomen Viljava  Tapio  VR-Yhtymä 
Sijoitusintressi:  Edita Group  Finnair (55,8 %)  Fortum (51,26 %)  Kemijoki (50,1 %)  Neste (44,22 %)  SSAB (6,3 %)  Suomen Rahapaja 
Solidium:  Anora Group (19,4 %)  Elisa (10,0 %)  Konecranes (11,1 %)  Metso (14,9 %)  Nokia (5,8 %)  Nokian Renkaat (10,10 %)  Outokumpu (15,5 %)  Sampo (6,6 %)  Stora Enso (10,7 %)  Tieto-Evry (10,9 %)  Valmet (10,1 %) 
Päivitetty: 29. tammikuuta 2024
Stardust (kappale)

| ”Stardust” (”Tähtisumua”) |
| --- | --- |

Säveltäjä:  Hoagy Carmichael
Sanoittaja:  Mitchell Parish
Julkaistu:  1929
Kieli:  Englanti
”Stardust” tai ”Star Dust” (suomeksi ”Tähtisumua”) on Hoagy Carmichaelin säveltämä amerikkalainen musiikkikappale. Carmichael sävelsi kappaleen vuonna 1927 instrumentaaliksi ja lisäsi siihen sanat vuotta myöhemmin. Suosioon se kuitenkin nousi vasta Mitchell Parishin vuonna 1929 kirjoittamalla uudella sanoituksella. ”Stardustista” on levytetty yli 1 500 versiota, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen levytetyimmistä musiikkikappaleista.
Historia

Carmichaelin mukaan innoitus kappaleen melodiaan tuli eräästä yliopistoaikojen menetetystä romanssista. Hän oli istuskelemassa vanhan yliopistonsa kampusalueella muistellen opiskeluaikojaan, ja alkoi vihellellä melodiaa katsellen tähtitaivasta. Carmichael esitti alun perin sävellystä ragtime-instrumentaalisovituksena, ja hänen vanha opiskelutoverinsa Stuart Gorrell keksi sille nimen ”Star Dust”.
Ensimmäinen levytys kappaleesta tehtiin lokakuussa 1927. Carmichael värväsi indianapolisilaisen orkesterinjohtaja Emil Seidelin yhtyeineen ja ajoi myöhään yöllä Gennett-yhtiön studioon Richmondiin äänittämään kappaletta. Ensimmäinen otos saatiin taltioitua kello 5 aamulla. Carmichael kutsui levytyksissä kappaletta ”mestariteoksekseen”, ja siitä tulikin hänen uransa menestynein sävellys.
Seuraavana keväänä Carmichael äänitti lauletun version kappaleesta Gennett-yhtiölle itse kirjoittamillaan sanoilla varustettuna. Materiaalia oli valmiina vain noin kahdeksi minuutiksi, mutta julkaistavien kappaleiden tavoitepituus oli vähintään 2:45, joten Carmichael kirjoitti paikan päällä kappaleeseen yhden lisäsäkeistön. Levytystä ei kuitenkaan otettu levitykseen; yhtiön studiovalvojan kommentti oli ”Hylätty. Löytyy jo Gennettiltä. Myy huonosti.”
Carmichael kääntyi Irving Millsin levy-yhtiön Mills Musicin puoleen, ja lopulta Mitchell Parish kirjoitti kappaleeseen sittemmin tunnetuiksi tulleet sanat. Kappaleen nimi muutettiin tämän julkaisun yhteydessä muotoon ”Star Dust” alkuperäisestä ”Stardust”-nimestä. Carmichaelin sanotaan aina käyttäneen kirjoitusasua ”Stardust”, kun taas levy-yhtiöt kirjoittivat useimmiten kappaleen nimen erikseen. Hakuteoksista kappale löytyy joskus myös muodossa ”Star-dust”.
Levytyksiä

Isham Jonesin hitaasta balladiversiosta tuli suuri hitti vuonna 1930, ja se nousi Billboardin singlelistan kärkeen. Kappaleesta on lukuisia hittiversioita, muun muassa Bing Crosbyn (1931), Benny Goodmanin (1936) ja Artie Shaw'n (1940) esittämänä. Louis Armstrongin balladiversio vuodelta 1931 on yksi tärkeimmistä kappaleen varhaisista jazzsovituksista.
Yhden historiallisen version esitti Duke Ellingtonin saksofonisti Ben Webster marraskuussa 1940 konsertissa Pohjois-Dakotassa. Kesken konsertin eräs kuuntelija ehdotti ”Stardustia”. Ellingtonilla ei ollut sovitusta valmiina, mutta Webster kuitenkin soitti neljän minuutin improvisaation kappaleesta. Esitys julkaistiin vasta 1970-luvulla, mutta siitä tuli Websterin henkilökohtainen suosikkilevy.
Suomessa kappaleen ovat levyttäneet mm. Inga Sulin Pertti Reposen suomentamin sanoin vuonna 1976 sekä Ossi Runne trumpetilla vuonna 1957 ja Veikko Ahvenainen harmonikalla vuonna 1998. Trumpetisti Lauri Ojala ja George de Godzinskyn johtama Radion viihdeorkesteri taltioivat kappaleesta oman, de Godzinskyn sovittaman versionsa Yleisradion kantanauhalle vuonna 1957.
Suosio

Carmichaelin ensimmäinen äänite myi huonosti, ja Gennettin standardipalkkio (yksi sentti myytyä äänitettä kohti) kustansi säveltäjälle hädin tuskin edestakaisen matkan kotoaan Richmondiin. Kaupalliseen suosioon kappaleen nosti Isham Jonesin vuoden 1930 levytys. Mills Music Trustin mukaan kappale tuotti vuosien 1958 ja 1963 välisenä aikana noin 50 000 dollaria rojalteja vuosittain. Sävellys nosti aiemmin tuntemattoman Carmichaelin yhdeksi Tin Pan Alleyn suurista nimistä.
Kappaleesta on levytetty yli 1 500 versiota, mikä tekee siitä yhden kaikkien aikojen levytetyimmistä musiikkikappaleista. Singlelistoille se on yltänyt ainakin 15 eri artistin esittämänä. Billboard-aikakauslehti julkaisi vuonna 1955 yhdysvaltalaisille tiskijukille kyselyn suosituimmasta populaarimusiikkilevystä. ”Stardustista” oli listan top 25:ssä neljä eri versiota ja ykkössijalle ylsi Artie Shaw’n levytys vuodelta 1941.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Stardust” ylsi kyselyn kokonaistuloksissa jaetulle sijalle 86.
Sävellys

Kappaleen rakenne on 32 tahdin A-B-A-C. Sävellys on kokonaan C-duurissa ja A-osan harmonia muistuttaa vuoden 1918 jazzstandardin ”After You’ve Gone” sointukulkua. Melodia pohjautuu vahvasti sointunuotteihin ja sen onkin sanottu muistuttavan enemmän jazzimprovisaatiota kuin huolellisesti rakennettuja melodiakulkuja, joita aikakauden Tin Pan Alley -säveltäjät kuten George Gershwin, Richard Rodgers ja Irving Berlin julkaisivat.
Aiheesta muualla

”Tähtisumua”, Suuri toivelaulukirja 11, s. 236.  (Toim. Heikki Uusitalo)  Fazer Musiikki, Suuri suomalainen kirjakerho, 1994.  ISBN 951-643-720-6
Vesparax

Vanha Vesparax-lääkepakkaus
Vesparax on voimakas unilääkkeenä käytetty yhdistelmälääke. Vesparax Novumin sekä Vesparaxette -tablettien valmistaja on ollut belgialainen UCB Pharma S.A. Näitä lääkeitä käytettiin myös Suomessa.
Vaikuttavat aineet

Vesparaxin vaikuttavat aineet ovat 50 mg brallobarbitaalia, 150 mg sekobarbitaalia ja 50 mg hydroksitsiiniä (joka on voimakas antihistamiini ja myös Atarax-allergialääkkeen vaikuttava aine). Nämä kaikki ainesosat ovat rauhoittavia ja unettavia, ja hydroksitsiini lisäksi poistaa mahdollista allergisista oireista johtuvaa ja unensaantia häiritsevää kutinaa. Vesparax herätti myös huomiota narkomaanien keskuudessa, koska aine tehosi nopeasti, vaikutti pitkään ja sillä oli vähemmän haittavaikutuksia.selvennälähde? Vesparax on kuitenkin nykyisin useissa maissa kielletty.
Vesparax-tyylisten lääkeaineiden käyttö Suomessa

Vesparaxette sisälsi 25 mg hydroksitsiinia, meballymaalia 75 mg sekä brallobarbitaalia 25 mg/tabletti. Valmiste oli tarkoitettu yksinomaan sairaalakäyttöön, ei kirjoitettavaksi reseptillä yksityishenkilöille.
Vesparax Novum sisälsi hydroksitsiinin sijasta: 16,5 mg etodroksitsiinia ja 33 mg brallobarbitaalia sekä 100 mg meballymaalia/tabletti.
Kumpaakin lääkevalmistetta varoitettiin antamasta herkästi addiktoituville eli lääkeriippuvaisille henkilöille.
Haittavaikutukset

Vesparaxin pitkästä puoliintumisajasta johtuen siitä on aiheutunut krapula-tyyppisiä jälkivaikutuksia käyttöä seuraavana päivänä, Vesparax on kuitenkin poistunut markkinoilta uudempien lääkkeiden myötä. Nykyisin Vesparax-nimen alla myydään ketiapiinia joissakin maissa.
Vesparaxin sisältämät hydroksitsiini ja sekobarbitaali pidentävät brallobarbitaalin puoliintumisaikaa. Vesparax oli niin kutsuttu lh-lääke, eli liikennevälineillä tehtävää ajamiskykyä haittaavaa. Lääke voimistaa, muiden sedatiivien vaikutusta.
Haittavaikutukset > Kuolemantapaukset

Muusikko Jimi Hendrix kuoli alkoholin ja Vesparax-unilääkkeiden yhteisvaikutuksesta johtuvaan oksentamiseen tajuttomana ja oksennukseen tukehtumiseen.
Aiheesta muualla

Results of toxicological investigations on vesparax-poisonings Pubmed (englanniksi)
Vesparax Drug Metabolism, Genetics, Side Effects, and Interactions (englanniksi)
Kiipijäkala

| Kiipijäkala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Anabantiformes
Heimo::  Kiipijäkalat Anabantidae
Suku::  Kiipijäkalat Anabas
Laji::  testudineus
Kaksiosainen nimi
 Anabas testudineus  (Bloch, 1792) 
Synonyymit
 Anthias testudineus Bloch, 1792  Amphiprion testudineus (Bloch, 1792)  Antias testudineus (Bloch, 1792)  Sparus testudineus (Bloch, 1792)  Perca scandens Daldorff, 1797  Anabas scandens (Daldorff, 1797)  Lutjanus scandens (Daldorff, 1797)  Sparus scandens (Daldorff, 1797)  Amphiprion scansor Bloch & Schneider, 1801  Lutjanus testudo Lacepède, 1802  Anabas spinosus Gray, 1834  Anabas variegatus Bleeker, 1851  Anabas macrocephalus Bleeker, 1855  Anabas microcephalus Bleeker, 1857  Anabas trifoliatus Kaup, 1860  Anabas elongatus Reuvens, 1895  Anabas testudineus lacustri Das, 1966  Anabas testudineus ricei Das, 1966  Anabas testudineus riveri Das, 1966 
Katso myös
   Kiipijäkala Wikispeciesissä   Kiipijäkala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiipijäkala (Anabas testudineus) on kiipijäkalojen (Anabantidae) heimoon kuuluva makeassa ja murtovedessä pääasiassa trooppisilla alueilla elävä veden pohjalla aikaansa viettävä kalalaji. Se on sukunsa kiipijäkalat (Anabas) tyyppilaji.
Koko ja ulkonäkö

Kiipijäkala on tavallisesti noin 12,5 senttimetrin mittainen ja voi maksimissaan kasvaa noin 25 senttimetrin mittaiseksi. Se voi painaa enintään 150 grammaa. Väritys vaihtelee tummanvihreästä vaaleanvihreään vatsan ollessa hyvin vaalea. Selkäpuolen väri vaihtelee tummanvihreästä oliivinvihreään. Pään vatsapuolella on pitkittäisiä raitoja. Kiduskannen takareunassa on tumma täplä. Silmien väri on kullertavan punainen. Ruumiin muoto vaihtelee hyvin paljon esimerkiksi yksilön iästä ja sen ravitsemustilasta riippuen. Päässä on suomuja, joita on 4–5 riviä silmien välissä. Kalan selkäevässä on 16–20 piikkiruotoa ja 7–10 pehmeää ruotoa. Peräevässä on 9–11 piikkiruotoa ja 8–11 pehmeää ruotoa. Sillä on kylkiviivallaan 26–32 suomua. Kylkiviivan yläpuolella on 3–4 ja alapuolella 8–11 suomuriviä. Kiipijäkala omaa ylimääräisen hengityselimen, jolla se kykenee hengittämään ilmaa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kiipijäkalaa tavataan Aasiassa alueella Intiasta Wallacen linjalle asti Kiina mukaan luettuna. Lajin kuvannut Marcus Elieser Bloch ilmoitti sen tyyppisijainniksi virheellisesti Japanin, missä lajia ei kuitenkaan luonnonvaraisesti esiinny. Se elää pääasiassa kanavissa, järvissä, lammissa, soilla ja estuaareissa, yleensä alueilla joissa kasvillisuus on tiheää. Se voi sietää äärimmäisen epäsuotuisiakin elinympäristöjä ja suosii etenkin sameaa, seisovaa vettä, jossa on usein niukasti happea. Kuivan kauden aikana kiipijäkala pysyttelee vedenalaisiin metsiin ja pensaisiin yhteydessä olevissa vesialtaissa, mutta voi selviytyä kuivan kauden ajan hautautuneena mudan alla ilman vettä jopa kuusi päivää kerrallaan, mikäli sen hengityselimet vain pysyvät kosteina.
Ravinto ja elintavat

Kiipijäkalan ravintoa ovat kalojen poikaset, makrofyytit eli suurkasvit ja katkaravut. Se ottaa happea ilmasta joko kiiveten vedestä ylös tai vedenpinnasta. Kosteina öinä se monesti vaihtaa vesistöä liikkuen maan pinnalla  kidustensa vieressä olevien piikkiensä ja rintaeviensä avulla. Kutu tapahtuu sadekauden alussa. Koiras kietoo itsensä naaraan ympärille ja hedelmöittää munat samalla kun naaras laskee ne. Mätimunat kudetaan avoimeen, niukkahappiseen veteen ja ne kelluvat sen pinnalla noin yhden vuorokauden ajan ennen kuoriutumistaan. Yksittäinen naaras tuottaa yhden kudun aikana 5 000–35 000 munaa. Poikaset ovat kuorituessaan 2–3 millimetrin mittaisia ja alkavat uida vapaasti noin kahden päivän ikäisinä.
Merkitys ihmiselle

Kiipijäkala on suosittu akvaariokala ja sitä myydään myös ruokakalana varsinkin kaakkois-Aasiassa, missä sen lihaa pidetään maukkaana. Ruotoisuutensa vuoksi se ei kuitenkaan ole parhaassa mahdollisessa arvossa. Kiipijäkala on hyvin kuuluisa kyvystään liikkua maan pinnalla. Markkinoilla sitä yleensä myydään elävänä, missä se pidetään hengissä monien päivien ajan pitämällä kala kosteana. Kiipijäkalaa viljellään kaupallista käyttöä varten useissa maissa, ja ainakin Filippiineillä, Papua-Uusi-Guineassa ja joillakin Australian läheisillä Tyynenmeren saarilla se on sittemmin vakiintunut luontoon.
Kiipijäkalan pää. Kuvassa a) Kalan kidukset b) Lehtimäinen elin, joka toimii ilmaa hengittävinä keuhkoina
Madagaskarinsarvipöllö

| Madagaskarinsarvipöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Sarvipöllöt Asio
Laji::  madagascariensis
Kaksiosainen nimi
 Asio madagascariensis  A. Smith, 1834 
Katso myös
   Madagaskarinsarvipöllö Wikispeciesissä   Madagaskarinsarvipöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Madagaskarinsarvipöllö (Asio madagascariensis) on keskikokoinen pöllö, joka on kotoperäinen Madagaskarin saarella. Toisinaan sen katsotaan kuuluvan samaan lajiin kuin sarvipöllö, Asio otus.
Sen pituus on 40–50 cm, ja se on siten maan suurin pöllö. Naaraat ovat suurempia kuin koiraat. Sen yläpuoli, kruunu ja niska ovat ruskehtavan mustia, alapuolelta se on nahanvärinen mustin juovin. Sen naama on ruskea, nokka musta, silmät oranssit. Sen pitkät korvatöyhdöt ovat tummanruskea, ja niissä on vaaleanruskeita läiskiä, kuten päässä.
Sen kutsuääni on yleensä haukkusarja, vaihdellen terävyydeltään ja voimakkuudeltaan, mutta toisinaan se päästää huhuilevampia ääniä, joita on kuvailtu esimerkiksi juluu.
Yleensä sitä tavataan merenpinnan tasolta 1 600 metrin korkeuteen, mutta joskus jopa 1 800 metrin korkeuteenkin. Sen elinalueita ovat esiintymisalueensa kuivat ja kosteat alavat metsät.
Useimpien pöllöjen tavoin madagaskarinsarvipöllö on yölintu ja nukkuu päivisin puiden lehvästössä. Se syö pääasiassa piennisäkkäitä, joko metsästä tai lähistön avoimilta alueilta.
Sen pesinnästä ei ole juuri tietoa, mutta sen arvellaan munivan muiden eläinten rakentamiin risupesiin.
Aiheesta muualla

Madagaskarinsarvipöllö (Asio madagascariensis) BirdLife International Data Zone. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Asio madagascariensis:  Wikidata: Q241078  Wikispecies: Asio madagascariensis  ADW: Asio_madagascariensis  Avibase: D3DBC5EEBFAD3F8C  BirdLife: 22689517  BOW: mleowl1  CoL: 6866M  eBird: mleowl1  EoL: 1178300  GBIF: 2497287  iNaturalist: 20326  IRMNG: 11034001  ITIS: 555499  IUCN: 22689517  Observation.org: 72267  Paleobiology Database: 373492  Paleobiology Database: 373492  Species+: 4460  Xeno-canto: Asio-madagascariensis 
Otus madagascariensis:  Wikidata: Q1266674  Wikispecies: Otus madagascariensis  ADW: Otus_madagascariensis  Avibase: 9615535E6C51B91E  BirdLife: 22733694  BOW: torsco1  CoL: 4B8HQ  eBird: torsco1  EoL: 1036387  GBIF: 5232286  iNaturalist: 144589  IRMNG: 11320125  ITIS: 686657  Observation.org: 194646  Open Tree of Life: 3595725  Species+: 7276  Xeno-canto: Otus-madagascariensis
Viisitoista kesää

| ”Viisitoista kesää” Kari Tapio |
| --- | --- | --- |

Kuva kappaleen singlejulkaisusta.
Singlen tiedot
 Albumilta: Kaipuu
 A-puoli: ”Viisitoista kesää”
 B-puoli: ”Villi nainen”
 Äänitetty : syksyllä 1977 
 Studio : Finnlevy- ja Finnvox-studiot
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: 7’ single (KS 997)
 Tekijä(t): Mike Chapman (säv.)   Nicky Chinn (alkup. san.)   Juha Vainio (sov.)   Veikko Samuli (sov.)
 Tuottaja(t): Scandia Team 
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 06.16
 Levy-yhtiö: Scandia-Musiikki
Listasijoitukset
  Suomi: 3. (jukeboxit)    Suomi: 4. (singlemyynti)
Kari Tapion muut singlet
| ”Laula kanssain” 1976 | ”Viisitoista kesää” 1977 | ”Aikuinen nainen” 1977 |
Viisitoista kesää on suomenkielinen, Juha ”Watt” Vainion sanoittama versio Smokie-yhtyeen tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Living Next Door to Alice”. Kappaleen on säveltänyt Mike Chapman, ja alkuperäisversion sanoitti Nicky Chinn.
Kari Tapio levytti kappaleen vuonna 1977. Siitä tuli hänen toinen hittinsä – ensimmäinen oli ollut Vexi Salmen sanoittama ”Laula kanssain”. Vainio ei sanoittaessaan tiennyt, kenelle kappale menisi levytettäväksi. Kun Kari Tapio kävi kiittämässä Vainiota hienosta sanoituksesta, Vainio naurahti, että olisi tehnyt sanoituksesta vieläkin paremman jos olisi tiennyt hänen levyttävän sen. Heistä tuli ystäviä.  Kari Tapion versio julkaistiin samana vuonna singlenä ja albumilla Kaipuu. Kappale on hänen tunnetuimpiaan.