stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuninkaiden kumarrus

Kuninkaiden kumarrus, Gentile da Fabrianon maalaus vuodelta 1423
Giovanni Boccatin Kuninkaitten kumarrus Suomen kansallisgalleriassa
Kuninkaiden kumarrus (myös Tietäjien kumarrus) on raamatullinen kuvataiteen aihe, joka perustuu Matteuksen evankeliumin kertomukseen itämaan tietäjien vierailusta Jeesus-lapsen seimen äärellä. Etenkin länsi-Euroopassa tietäjät on usein esitetty kuninkaina. Tietäjät ovat seuranneet Betlehemin tähteä, ja löydettyään Jeesus-lapsen seimestä, he antavat hänelle kallisarvoisia lahjoja: kultaa, suitsuketta ja mirhaa.
Kristillinen perinne laajensi Matteuksen evankeliumin yksinkertaista kertomusta huomattavasti, käyttäen ei-kanonisia lähteitä kuten Jacobus de Voraginen Kultaista legendaa. Keskiajalla tietäjien määräksi vakiintui kolme, ja heidän katsottiin edustavan maailman kolmea osaa, eli Eurooppaa, Aasiaa ja Afrikkaa. Euroopassa tietäjien nimiksi vakiintuivat Kaspar, Melkior ja Balthasar.
Kuninkaiden kumarrus oli teologisesti merkittävä aihe, ja tarjosi tietäjien eksoottisen ulkoasun sekä heidän kallisarvoisten lahjojensa muodossa taiteilijoille paljon mahdollisuuksia. Se oli erityisen suosittu maalaustaiteessa.
"Kuninkaiden kumarrus" Suomen kansallisgalleriassa

Suomen Kansallisgallerian Sinebrychoffin taidemuseossa on kolme kuninkaiden kumarrusta esittävää teosta: Giovanni Boccatin maalaus n. vuodelta 1440-1445., Giovanni Battista Tiepolon etsaus noin vuodelta 1745, sekä tuntemattoman tekijän kuparipiirros Tietäjien kumarrus.
Vastaavasti Ateneumissa on kaksi teosta: Robert Wilhelm Ekmanin piirros Paimenten ja kuninkaiden kumarrus ja Erik Granfeltin maalaus Kuninkaiden kumarrus vuodelta 1960.
Galleria

Tietäjien kumarrusta esittävä kaiverrus 300-luvulta olevasta sarkofagista.
Mosaiikki Santa Maria in Trasteveren kirkossa Roomassa. Pietro Cavallini, 1200-luvulta.
Giotto di Bondone, 1320–1325.
Giotto, Scrovegnin kappelin seinämaalaus.
Kuva keskiaikaisesta Tuntien kirjasta joka tehtiin englantilaiselle Greyn suvulle, n. vuonna 1390.
Jean Fouquet'n Kuninkaiden kumarrus; polvistunut tietäjä on Ranskan kuningas Kaarle VII.
Hans Memlingin Kuninkaiden kumarrus vuodelta 1470.
Sandro Botticellin Kuninkaiden kumarrus vuodelta 1475.
Domenico Ghirlandaion Tietäjien kumarrus, n. 1485-1488
Kreetalaisen koulukunnan ikoni 1600-luvun alusta.
Rubensin Tietäjien kumarrus vuodelta 1624.
Rembrandtin Tietäjien kumarrus vuodelta 1632.
Murillon Tietäjien kumarrus noin vuodelta 1660.
Keskiaikaisen freskon kappale Kremikovtsin Pyhän Yrjön luostarista Bulgariassa.
Edward Burne-Jonesin kuvakudos, 1887.
Lasimaalaus, St. Michael's Cathedral Basilica, Toronto.
Areiolaisuus

Kun katolilaiset onnistuivat kukistamaan areiolaisuuden, he sensuroivat kaikki harhaoppina pidetyn uskon jälkeensä jättämät merkit. Tämä mosaiikki Sant'Apollinare Nuovon basilikassa Ravennassa sisälsi kuvan areiolaisesta kuninkaasta Teoderikista hoveineen, mutta ne on poistettu. Kuitenkin erääseen mosaiikin pylväistä on jäänyt näkyviin käden kuva.
Areiolaisuus oli varhaiskristillinen, erityisesti 300-luvulla vaikuttanut Jumalan kolminaisuutta koskenut oppi, joka kiisti Jeesuksen jumaluuden ja kolminaisuuden.
Areiolaisuus tuomittiin harhaoppiseksi. Areiolaisen suuntauksen perustajana voidaan pitää aleksandrialaista presbyteeriä nimeltä Areios, josta oppi on saanut nimensä. Areiolaisuutta koskenut kiista oli varhaisen kirkon merkittävimpiä teologisia ongelmia.
Areiolaisten mukaan Kristus eli kolminaisuuden toinen persoona Poika ei ollut samaa olemusta kuin Isä. He myös kielsivät Kristuksen iankaikkisuuden eli sen, että tämä olisi ”Isästä iankaikkisuudessa syntynyt”, ja katsoivat tämän olevan Jumalan ensimmäinen luomus. Täten areiolaiset käytännössä kielsivät Jeesuksen jumaluuden. Areiolaisuus perustui Areioksen pyrkimykseen saattaa perinteinen kolminaisuusoppi sopusointuun platonilaisen teologian kanssa. Tämän vuoksi Areios määritteli, että vain Isä on transsendenttinen Jumala, kun taas Poika oli Logos, joka vastasi platonilaista demiurgia.
Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 325 Areioksen oppi hylättiin ja selitettiin Kristuksen olevan syntyneen, ei luodun, ja Isän kanssa samaa olemusta. Päätös, jonka tarmokkain puolustaja oli Athanasios, vahvistettiin lopullisesti Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 381. Areios ja joukko areiolaisia piispoja erotettiin kirkosta ja tuomittiin maanpakoon.
Monet germaaniheimot kääntyivät ensin areiolaisuuteen ja vasta myöhemmin katoliseen kristinuskoon. Syynä tähän oli se, että areiolaiset karkotettiin 300- ja 400-luvuilla Rooman valtakunnasta harhaoppisina, kun Rooman keisarit alkoivat suosia kristinuskoa. Areiolaiset pakenivat muun muassa germaanien alueille ja tekivät siellä lähetystyötä.
Athanasioksen uskontunnustus on tehty areiolaista opetusta vastaan.
Myytti areiolaisesta munkista Muhammedin opettajana

Ibn Ishaq ja Ibn Hisham kertovat Muhammed-elämäkerrassaan tarinan Bahira-nimisestä kristitystä munkista, jonka Muhammed lapsena kohtasi. Bahiran tarina sai paljon huomiota keskiajan kristillisissä kirjoituksissa, joissa sen avulla selitettiin, miksi islamissa oli niin paljon kristillisiä aineksia. Bahira oli nähtävästi esikuva Johannes Damaskolaisen mainitsemalle ”areiolaiselle munkille”, jonka kanssa hän kertoo Muhammedin keskustelleen. William Tripolilainen (k. 1277) kertoo, että Bahira opetti Muhammedille uskon yhteen Jumalaan ja opetti hänet rakastamaan Jeesusta ja Neitsyt Mariaa. Myöhemmin Muhammed kutsui Bahiran neuvonantajakseen Medinaan, missä kateelliset Muhammedin kumppanit surmasivat hänet. Munkin nimeksi vaihtuu kristillisissä kirjoituksissa usein Sergius, ja tarina saa apokalyptisia käänteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Areiolaisuus Wikimedia Commonsissa
Areiolaisuus. Ortodoksi.net
Areiolaisuus (Arkistoitu – Internet Archive) Islaminuskon näkemys
Ville Mönkkönen

Ville Mönkkonen (s. 1983) on suomalainen peliohjelmoija ja taidemaalari. Suomessa Mönkkönen tunnetaan parhaiten Ekapelin pääkehittäjänä.
Ville Mönkkösen pelien aiheet vaihtelevat fantasiasta sci-fiin. Kaikissa peleissä on käytetty Mönkkösen itse tekemää taidetta. Mönkkösen erityispiirre on halu olla yhteydessä pelaajakuntaan. Hänen kaksi ensimmäistä peliään olivat suomenkielisiä mutta myöhemmät julkaistiin englanniksi. Vuonna 2010 opetus- ja kulttuuriministeriö myönsi Mönkköselle Sammon Tekijät -palkinnon.
Pelit

Magebane
Bikez
The Forge
Bikez II
Wazzal
Magebane 2
Notrium
Driftmoon
Ekapeli
Aiheesta muualla

Ville Mönkkösen kotisivu
Driftmoon-pelin sivu
Mönkkösen fantasia-aiheista taidetta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ville Laine

| Ville Laine> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. helmikuuta 1989 (ikä 35) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  HG Dunkerque
Sarja:  FFHG Division 1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  LeKi (Mestis) Ilves (SML) HK Bilyi Bars (PHL) HC Fassa (Italia) HCK (Mestis)
Ville Laine (s. 25. helmikuuta 1989 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ranskan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla FFHG Division 1:n HG Dunkerquessa. Hän on pelityyliltään puolustava puolustaja, jolla on myös suhteellisen hyvä laukaus. Laineella on kehitettävää tasaisesti jokaisella osa-alueella.
Ura > Seuraura

Laine on Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 2006 ja A-nuorten SM-pronssia vuonna 2010. Laine debytoi miesten peleissä kaudella 2008–2009, jolloin hän pelasi kaksi Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Laine teki sopimuksen Ilveksen SM-liigajoukkueen kanssa huhtikuussa 2008. Hän pelasi kaudella 2009–2010 SM-liigassa ottelun runkosarjassa sekä liigakarsinnoissa. Laine teki liigadebyyttinsä 29. tammikuuta 2010 vieraissa JYPiä vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.12 minuuttia. Laine pelasi kauden aikana myös seitsemän ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa.
Heinäkuussa 2010 Laine teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa. Kaudesta 2010–2011 hän pelasi noin puolet LeKissä, joissa 19 runkosarjaottelua toivat tehot 3+2=5. Puolet Laine pelasi taas Ilveksen SM-liigajoukkuessa, jossa hän teki 18 runkosarjaottelussa kolme syöttöpistettä. Huhtikuussa 2011 Ilves käytti Laineen option ja teki hänen kanssaan vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Laine pelasi kauden 2011–2012 kuitenkin lähes kokonaan lainalla LeKissä ja pelasi kauden aikana vain yhden SM-liigaottelun.
Syyskuussa 2012 Laine siirtyi try-outille Mestiksen nousijajoukkue HC Keski-Uusimaan riveihin. Hän ei kuitenkaan kerennyt pelata joukkueessa otteluakaan, vaan siirtyi loppukaudeksi Ukrainan PHL:ssä pelaavaan HK Bilyi Barsiin. Kauden 2013–2014 Laine aloitti Italian Serie A:n HC Fassassa marraskuussa 2013, josta hän palasi HCK:hon siirtotakarajalla helmikuussa 2014.
Marraskuussa 2014 Laine siirtyi Ranskan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle FFHG Division 1:n HG Dunkerqueen oltuaan ilman sopimusta alkukauden 2014–2015.
Ura > Maajoukkueura

Laine on pelannut yhden poikien maaottelun.
Albert Oesch (taiteilija)

| Albert Oesch |
| --- | --- |
 Kuvanveistäjä Albert Oesch vuonna 1935.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1907 St. Gallen, Sveitsi
Kuollut: 26. elokuuta 1936 St. Gallen, Sveitsi
Kansalaisuus:  Sveitsi
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä ja lasimaalari
Albert Justus Oesch (20. lokakuuta 1907 St. Gallen, Sveitsi - 26. elokuuta 1936 St. Gallen, Sveitsi)  oli sveitsiläinen kuvanveistäjä ja lasimaalari.
Elämä ja työ

Oesch varttui nuorimpana neljästä sisaruksesta St. Gallenin kaupungin ja Wittenbachin kunnan rajalla, missä hänen isänsä Otto Oesch johti Bruggwaldin tiilitehdasta. Peruskoulun jälkeen hän muutti vuonna 1920 St. Gallenista Appenzelliin ja aloitti yliopisto-opinnot Appenzellin yliopistossa, katolisessa sisäoppilaitoksessa, jossa oli lukiokoulutus. Hänen taitonsa piirtää ja maalata tuli ilmi varhain. Vuonna 1925 hän jätti lukion, koska hänen uratavoitteensa olivat muuttuneet. Lyhyen aikaa hän kävi St. Gallenin kauppakoulun taidekäsityöosastolla oppimassa maalausta. Vuonna 1926 hänen opettajansa löysi Oeschille kuvanveistäjän oppisopimuskoulutuksen Wilhelm Meierille, joka tuolloin oli tunnettu kuvanveistäjä St. Gallenissa. Hän suoritti koulutuksen neljässä vuodessa erittäin hyvillä arvosanoilla. Tästä seurasi täydennyskoulutus Kölnissä veiston ja lasimaalauksen työpajassa.
Teoksia

Lasimaalaus Flawilin katolisessa kirkossa.
Flumsin Pyhän Justuksen kirkon kaappi ikkunat.
Jeesus opetuslasten kanssa Emmauksesta, Itäisellä hautausmaalla, St. Gallen (1933).
Melsin Jumalanäiti, Melsin hautausmaalla, St. Gallen kantonissa.
Bernhard Gemperli senior (1900–1975), pronssivalupatsas.
Terrakottapatsas.
Kirjallisuus

Iso Baumer : Albert Oesch 1907–1936. Elämäkerta. ensimmäinen versio 1948 (julkaisematon), tarkistettu 1. joulukuuta 2009, Niedermann Druck, St. Gallen.
Vähän tunnettuja sivuja modernissa St. Gallenin taidehistoriassa. Julkaisussa: Itä-Sveitsi 12. joulukuuta 1964, s. 13.
Paul Pfiffner: Nuoren taiteilijan haudalla. Kuvanveistäjä Albert Oeschin muistolle. (Muistokirjoitus). Julkaisussa: Eastern Switzerland , 29. elokuuta 1936.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  SIKART
Team Trees

| Team Trees |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rahankeräys, hyväntekeväisyys
Päivämäärä:  25. lokakuuta 2019–
Seuraavan kerran:  Team Seas
Järjestäjä:  MrBeast Mark Rober
Kotisivut
Team Trees (markkinoitu nimellä #TEAMTREES) on yhteistoiminnallinen rahankeräys, joka keräsi 20 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ennen vuoden 2020 alkua 20 miljoonan puun istuttamiseksi. Projektin aloittivat yhdysvaltalaiset tubettajat MrBeast ja Mark Rober, ja sitä tukivat ja mainostivat myös muut tubettajat. Kaikki lahjoitukset menevät Arbor Day Foundationille, puiden istutusjärjestölle, joka lupaa istuttaa yhden puun jokaista lahjoitettua dollaria kohden. Arbor Day Foundation aloitti istutuksen tammikuussa 2020. Alkuperäisen suunnitelman mukaiset 20 miljoonaa puuta istutettiin vuoden 2022 aikana, mutta niiden istuttamista jatketaan edelleen.
Ville Korhonen (jääkiekkoilija)

| Ville Korhonen |
| --- | --- |
 Ville Korhonen Tampereen Ilveksen paidassa vierasottelussa SaiPaa vastaan joulukuussa 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1987 (ikä 37) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kolli
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  HC Gherdëina
Sarja:  AlpsHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  Ilves (SML) Blues (SML) VIK Västerås HK (Allsv.) Ässät (SML) Schwenninger Wild Wings (DEL) Villacher SV (EBEL) HK Dukla Michalovce (SloEL)
Ville Juhani Korhonen (s. 20. toukokuuta 1987 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue HC Gherdëinassa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Korhonen on pelityyliltään kahden suunnan hyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

Korhonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen leiriryhmästä, mutta kutsuttiin MM-joukkueeseen, kun Jori Lehterä loukkaantui juuri ennen turnauksen alkua.
Korhonen edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2005 ja U-18 Junior World Cupissa vuonna 2004. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2004, jolloin Korhonen jakoi kolmella osumallaan Suomen sisäisen maalipörssin voiton kolmen muun pelaajan kanssa.
Sara-Ella Kemppainen

Sara-Ella Kemppainen (s. 19. marraskuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija. Kemppainen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Manse PP:tä. Hän on pelannut Superpesistä myös kasvattajaseurassaan Kempeleen Kirissä. Manse PP:ssä pelatessaan Kemppainen saavutti SM-hopean kaudella 2020. Hän pelaa ulkokentällä polttolinjassa. Kemppainen on pelannut urallaan 114 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt yhdeksän kunnaria ja 49 tavallista juoksua, tuonut 66 juoksua ja kerännyt 311 kärkilyöntiä. Kemppainen on pelannut urallaan 25 Superpesiksen ylempää pudotuspeliottelua. Näissä hän on lyönyt kolme tavallista juoksua, tuonut seitsemän juoksua ja kerännyt 47 kärkilyöntiä. Tilastot päivitetty 15. heinäkuuta 2021.
Ken Burns

| Ken Burns |
| --- | --- |
 Ken Burns vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kenneth Lauren ”Ken” Burns
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1953 (ikä 71) Brooklyn, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:   The National Parks: America’s Best Idea (2009)  Amerikkalaiset sodassa (2007)  Jazzin historia (2001)  Baseball (1994)  The Civil War (1990) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Allmovie
TMDb
Kenneth Lauren ”Ken” Burns (s. 29. heinäkuuta 1953 Brooklyn, New York) on yhdysvaltalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja tuottaja, joka on keskittynyt elokuvissaan Yhdysvaltojen sota- ja kulttuurihistoriaan. Hänen merkittäviä töitään ovat television minisarjat The Civil War (1990), Baseball (1994), Jazzin historia (2001), Amerikkalaiset sodassa (2007) ja The National Parks: America’s Best Idea (2009).
Ken Burnsin isä toimi antropologina, mutta Burnsillä ei ole mitään koulutusta historiantutkimuksessa. Hän sanoo halunneensa elokuvaohjaajaksi jo 12-vuotiaana, ja hän kiinnostui dokumenttielokuvasta opiskellessaan Hampshire Collegessa Amherstissä, Massachusettsin osavaltiossa. Ensimmäinen elokuva, jonka parissa hän työskenteli, sattui olemaan historia-aiheinen dokumentti, ja siinä lajityypissä Burns on pitäytynyt.
Burns aloitti uransa lyhytelokuvilla, mutta vuosikymmenten kuluessa hänen projektinsa ovat kasvaneet budjeteiltaan ja kestoiltaan jatkuvasti. Monet hänen vuosituhannen vaihteen jälkeen tekemät minisarjat ovat kestoltaan kukin noin 20 tuntia. Burnsin historiasarjat esitetään Yhdysvalloissa aina julkisella tv-kanavalla PBS:llä. Hän käyttää työkumppaneinaan usein sukulaisiaan: hänen veljensä Ric toimi muun muassa Civil War -sarjan toisena käsikirjoittajana, kunnes aloitti oman elokuvauransa. Myöhemmin Burnsin kanssa ovat työskennelleet hänen tyttärensä Sarah Burns ja tämän aviomies David McMahon. Burnsin vakiotuottaja on Lynn Novick, jonka kanssa hän on tehnyt myös ohjausyhteistyötä. Ken Burns on puolestaan tuottanut muiden dokumentaristien töitä, kuten Barak Goodmanin syöpäaiheisen tv-sarjan Sairauksien keisari (2015).
Ken Burnsin mukaan on nimetty valokuvien elokuvallinen käsittelytekniikka, jossa kamera tekee hitaita panorointeja ja zoomauksia valokuvan yli yksityiskohdasta laajempaan kuvaan tai päinvastoin. Ken Burns effect -nimellä tunnettu tekniikka ei ole Burnsin kehittämä, mutta hänen dokumenttielokuvissaan sitä on käytetty paljon.
Filmografiaa

The Statue of Liberty (1985) Vapaudenpatsas
The Civil War (1990) Yhdysvaltain sisällissota
Baseball (1994–2010) Baseball
Frank Lloyd Wright (1997) arkkitehti Frank Lloyd Wright
Jazzin historia (Jazz, 2001) Jazz-musiikki
Amerikkalaiset sodassa (The War, 2007) 7 osaa / n. 14 tuntia, Yhdysvallat toisessa maailmansodassa
The National Parks: America’s Best Idea (2009)
Yhdysvallat kieltolain aikaan (Prohibition, 2011) Yhdysvaltain kieltolaki
USA:n 1930-luvun pölymyrskyt (The Dust Bowl, 2012) Dust Bowl
Rooseveltin suku (The Roosevelts: An Intimate History, 2014) Roosevelt
The Vietnam War (2017, tuotanto) 10 osaa / 17 h 15 min, Vietnamin sota
Country Music (2019) 8 osaa / 16 h 30 min, Kantrimusiikki
Hemingway (2021) 3 osaa / 5 h 42 min, kirjailija Ernest Hemingway
Muhammad Ali (2021) 4 osaa / 8 tuntia, nyrkkeilijä Muhammad Ali
Benjamin Franklin (2022) 3 h 41 min, Benjamin Franklin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ken Burns Wikimedia Commonsissa
Ken Burns Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Ouest lausannois’n alue

| Ouest lausannois’n alue |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Ouest lausannois’n alueen kunnat.
 Koordinaatit: 46°32′19″N, 6°35′03″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,35 km²
Väkiluku (5.6.2024)  (vakituiset asukkaat):  82 535
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ouest lausannois’n alue on Vaud'n kantonissa sijaitseva alue Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa alueella asui 82 535 asukasta.
Kunnat

Bussigny
Chavannes-près-Renens
Crissier
Ecublens
Prilly
Renens
Saint-Sulpice
Villars-Sainte-Croix
Jeremy Blake

Jeremy Blake (1971 – 17. heinäkuuta 2007 New York) oli yhdysvaltalainen digitaalisen taiteen tekijä. Hän yhdisti maalauksen perinteitä moderniin digitaaliseen ilmaisuun.
Ura taiteilijana

Blake sai taiteissa kandidaatin arvon vuonna 1993 School of the Art Institute of Chicagosta ja maisterin arvon vuonna 1995 California Institute of the Artsista. Hän sai ensimmäisen kerran huomiota 1990-luvun loppupuolella suurikokoisilla ja osin abstrakteilla kromogeenisillä tulosteilla, jotka oli tehty digitaalisesti maalauksia ja valokuvia muistuttaviksi. Blake alkoi animoida vastaavista kuvista sekvenssejä, joista hän muodosti jatkuvasti liikkuvia maalauksia muistuttaneita digitaalisia videoteoksia. Blake yhdisteli kuvissaan abstraktia ja esittävää ilmausta modernistisella tyylillä, johon liitettiin film noir -tyylinen äänimaailma. Hänen teostensa aihevalikoima oli laaja. Hän käsitteli taiteensa kautta teemoja terrorismista ja väkivallasta glamouriin ja dekadenssiin. Blake rikkoi animaation, elokuvan ja tietokonetaiteen välisiä rajoja.
Blake piti omia näyttelyitä Yhdysvalloissa, Kanadassa, Ranskassa, Saksassa, Espanjassa, Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Sveitsissä ja Venäjällä. Hän osallistui kolmesti Whitney Museum of American Artin biennaaliin. Blaken teoksia otettiin muun muassa Los Angelesin Museum of Contemporary Artin ja New Yorkin Museum of Modern Artin pysyviin kokoelmiin.
Vuonna 2002 Blake palkattiin tekemään hallusinogeenisiltä vaikuttavia sekvenssejä Paul Thomas Andersonin elokuvaan Punch-Drunk Love – rakkauden värit. Samana vuonna hän työskenteli alternative rock -muusikko Beckin albumissa Sea Change. Yksi Blaken tunnetuimmista teoksista on vuonna 2004 valmistunut Winchester-trilogia, jonka aiheena oli Sarah Winchester.
Yksityiselämä

Blaken isä kuoli AIDSiin pojan ollessa 17-vuotias. Blake tapasi pelisuunnittelija Theresa Duncanin vuonna 1994. Molemmat vaikuttivat Washingtonin DC:n punkyhteisössä, joka osallistui myös aktivismiin. Blake muutti Duncanin kanssa vuonna 1995 New Yorkiin ja vuonna 2002 Los Angelesiin. Pariskunnan osapuolet olivat niin sitoutuneita toisiinsa, että Artnet käytti Blakesta ja Duncanista yhteisnimeä "Theremy".
Kuolema ja siihen liittyneet tapahtumat

10. heinäkuuta 2007 Blake löysi naisystävänsä Theresa Duncanin itsemurhan tehneenä. Viikko myöhemmin hänkin teki itsemurhan hukuttautumalla Queensin Rockaway Beachilla. Kalastaja löysi Blaken ruumiin Sea Girtin rannikolta New Jerseyssa 22. heinäkuuta 2007.
Kaksoisitsemurhana pidetty teko herätti laajaa hämmennystä taidepiireissä ja blogikirjoittajien keskuudessa. Tapauksen uutisoinnista välittyi kuva tiiviisti toisiinsa sitoutuneesta pariskunnasta, joka suhtautui epäluuloisesti muihin ja joka oli kadottamassa kosketustaan todellisuuteen. Blake ja Duncan olivat uskoneet erityisesti skientologien juonitelleen heitä vastaan. Blake oli kirjoittanut lokakuussa 2006 27-sivuisen tekstin, jonka oli tarkoitus tulla toteutumatta jääneen oikeudenkäynnin pohjaksi. Kirjoituksessa kuvailtiin mustamaalausta, häirintää, seuraamista ja uhkailua, jota pariskunta koki skientologien harjoittaneen. Blake luetteloi salaliittoon osallistujiksi Tom Cruisen, Miranda Julyn, Paul Thomas Andersonin, Beckin, Tom Frestonin, Tim Griffinin, merkittäviä taiteen keräilijöitä ja Hollywoodin lahjakkuuksien etsijöitä. Pariskunta yhdisti salaliittoon myös George W. Bushin hallinnon, CIA:n ja Reza Aslanin. Ystävät alkoivat pitää molempia vainoharhaisina.
Blake dokumentoi keväästä 2006 lähtien Duncanin kanssa autoja ja graffiteja "todisteina" salaliitosta. Blake myös heitti virtsaa naapureidensa grillille, koska pariskunta oli epäillyt naapureitaan skientologeiksi. Tammikuussa 2007 Blake ja Duncan muuttivat salaliittoteorioita kannattaneen ja talonvaltauksia johtaneen pappi Frank Moralesin luokse.
Pariskunnan taustalla oli pettymyksiä, sillä Paramount Pictures ei ollut tuottanut Duncanin käsikirjoitukseen pohjautunutta elokuvaa. Blaken oli myös tarkoitus ohjata elokuva Bradford L. Schlein hankittua oikeudet George Pelecanosin Nick's Trip -kirjaan elokuvaversion tekemiseksi. Hanke jumiutui, koska Blake alkoi syyttää Schlein silloista naisystävää ja elokuvan käsikirjoittajaa skientologeiksi.
Santeri Saari

| Santeri Saari> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. lokakuuta 1994 (ikä 30) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Santtu
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Gyergyói HK
Sarja:  Erste Liga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) Jokerit (SML/KHL) BIK Karlskoga (Allsv.) HPK (SML) Peliitat (Mestis) Espoo United (Mestis) Vienna Capitals Silver (EL) Chamonix HC (Ranska) VEU Feldkirch (AlpsHL) Sparta Sarpsborg (Norja)
NHL-varaus:  173. varaus, 2013 St. Louis Blues
Santeri Saari (s. 18. lokakuuta 1994 Helsinki) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa monikansallisen Erste Ligan romanialaisjoukkue Gyergyói HK:ssa.
Ura > Maajoukkueura

Saari edusti Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2011, joista jälkimmäisenä mainittu turnaus päättyi hopeaan. Yhteensä hän on pelannut 15 nuorten ja 17 poikien maaottelua.