stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jari Aarnio
Oikeudenkäynnit ja tuomiot > Trevoc-jupakka

Trevoc-jutussa Aarnio sai Helsingin käräjäoikeudessa kesäkuussa 2015 vuoden ja kahdeksan kuukauden vankeusrangaistuksen ja hänet määrättiin pantavaksi viralta. Tuomio tuli rekisterimerkintärikoksesta, törkeästä petoksesta, törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä ja törkeästä lahjuksen ottamisesta. Aarnio valitti päätöksestä Helsingin hovioikeuteen. Hovioikeus kuitenkin päätti jatkaa Aarnion vangitsemista sotkemisvaaran takia.
Hovioikeus kovensi syyskuussa 2016 tuomion kolmen vuoden ehdottomaksi vankeudeksi ja tuomitsi Aarnion myös menettämään sotilasarvonsa. Samalla Trevoc Oy:n toimitusjohtaja Pasi Patama tuomittiin vankeuteen kahdeksi vuodeksi ja Suojelupoliisin ylietsivänä toiminut Jouni Viitanen yhdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi. Pataman ja Viitasen rikosnimikkeinä olivat törkeä lahjuksen antaminen, törkeä petos ja yllytys törkeään virka-aseman väärinkäyttämiseen. Aarnio, Patama ja Viitanen määrättiin kukin neljän vuoden liiketoimintakieltoon sekä maksamaan kymmenien tuhansien eurojen vahingonkorvaukset Helsingin poliisilaitokselle ja Suojelupoliisille. Trevoc Oy tuomittiin menettämään valtiolle rikoshyötynä runsaat 32 000 euroa.
Korkein oikeus hylkäsi tammikuussa 2017 Aarnion valituslupahakemuksen. Trevoc-jutussa oli syytettynä myös United Brotherhood -järjestön entinen johtaja Keijo Vilhunen, mutta hänen osaltaan syytteet kaatuivat jo käräjäoikeudessa.
Aarnio vapautettiin 25. marraskuuta 2015 yli kaksi vuotta kestäneestä tutkintavankeudesta. Aarnion huume- ja virkarikosoikeudenkäynti päättyi 30. maaliskuuta 2016. Käsittely kesti 96 päivää ja oikeudenkäynnissä kuultiin yhteensä 155 henkilöä. Rikosvyyhdin oikeuskäsittely oli tullut maksamaan maaliskuuhun mennessä kaikkiaan noin 7,2–7,4 miljoonaa euroa ja se oli muodostunut Suomen historian kalleimmaksi rikosoikeudenkäynniksi. Kustannukset muodostuivat pääosin keskusrikospoliisin, tuomarien, syyttäjien ja asianajajien kuluista sekä osittain oikeudenkäynnin vaatimista tiukoista turvatoimista. Yhden oikeudenkäyntipäivän hinnaksi tuli laskennallisesti noin 55 000 euroa. Koska useimpien osallisten tulot ovat pienet, he ovat saaneet maksuttoman oikeudenkäynnin, jolloin kulut ovat tulleet viime kädessä veronmaksajien kustannettaviksi.
Oikeudenkäynnit ja tuomiot > Huumerikokset

Joulukuussa 2016 Helsingin käräjäoikeus langetti Aarniolle 10 vuoden ehdottoman vankeusrangaistuksen yhteensä 22 rikoksesta, joista kuusi koski törkeää huumausainerikosta. Lisäksi Aarnio todettiin syyllistyneen lukuisiin törkeisiin virkarikoksiin, törkeään todistusaineiston vääristelemiseen, syyttömän lavastamiseen syylliseksi, tietojärjestelmien väärinkäyttämiseen, tietovuotamiseen ja muihin perusmuotoisiin virkarikoksiin. Oikeus katsoi näytön osoittavan, että huumesalakuljettajille puheluja soitellut tunnistamaton ”Pasilan mies” oli Aarnio. Tuomion seuraamuksena hän joutui lisäksi menettämään sotilasarvonsa ja laajennettuna rikoshyötynä poikansa nimiin hankitun omakotikiinteistön rakennuksineen Porvoossa.
Aarnio päätti valittaa tuomiostaan Helsingin hovioikeuteen. Käräjäoikeus määräsi hänet kuitenkin valituksen käsittelyn ajaksi vangittavaksi heti tutkintavangiksi Vantaan vankilaan. Pääoikeudenkäynti Helsingin hovioikeudessa alkoi valmisteluistunnolla kesäkuussa 2017. Pääkäsittely aloitettiin hovioikeudessa syksyllä, ja sille varattiin aikaa kesäkuuhun 2018 asti. Aarnio päästettiin 19. kesäkuuta 2018 vapaaksi odottamaan Helsingin hovioikeuden tuomiota, koska sen antaminen siirtyi vuoden 2019 puolelle. Tuomio annettiin 27. kesäkuuta 2019. Oikeuden päätöksen mukaan Aarnion rikokset olivat olleet ”poikkeuksellisen häikäilemättömiä”, ”erittäin vakavia ja vahingollisia” sekä ”muille aiheutuvista seurauksista piittaamattomia”. Aarnio määrättiin heti vangittavaksi ja suorittamaan 10 vuoden vankeusrangaistusta.
Hovioikeuden päätöksen jälkeen Helsingin poliisi antoi vapaalla jalalla tuomiota odottaneesta Aarniosta etsintäkuulutuksen, mutta vielä torstai-iltana kello 20.30 mennessä Aarniota ei ollut tavoitettu. Aarnio ilmoittautui kuitenkin itse vankilaan myöhään illalla.
Korkein oikeus hylkäsi joulukuussa 2019 Aarnion valituslupahakemuksen niin kutsutussa tynnyrijutussa, joten hovioikeuden tuomio jäi hänen osaltaan voimaan. Sen sijaan KKO otti rajoitetusti tutkittavakseen niin ikään tuomitun ”Savon naisen” ja syyttäjän valitukset. Jälkimmäinen koski Aarnion alaisena työskennelleen miehen rangaistusta ja viraltapanoa. ”Savon naisen” veli oli 1980-luvulla pyörittänyt suurta huumeiden salakuljetusorganisaatiota, ja oikeuden mukaan nainen oli välittänyt tietoja Jari Aarnion ja alankomaalaisten huumekauppiaiden välillä sekä järjestellyt hasiksen tuontia Suomeen. Käräjäoikeus tuomitsi ”Savon naisen” seitsemäksi vuodeksi vankeuteen törkeistä huumausainerikoksista. Aarnion entinen alainen puolestaan oli käyttänyt pakkokeinoja ja hankkinut eri rekistereistä tietoja Aarniolle perusteettomasti. Hänet tuomittiin käräjäoikeudessa kolmen vuoden ja kuuden kuukauden vankeuteen yhdeksästä virkarikoksesta, joista osa oli törkeitä.
Oikeudenkäynnit ja tuomiot > Murhatuomio

Aarniota vastaan nostettiin Helsingin käräjäoikeudessa 27. helmikuuta 2020 syyte Volkan Ünsalin murhasta. Hänen osaltaan kyseessä on epävarsinainen laiminlyöntirikos. Aarnion lisäksi murhasta syytettiin entistä rikollisjohtajaa Keijo Vilhusta, jota epäiltiin osallisuudesta murhan valmisteluihin. Kummatkin kiistivät syyllisyytensä esitutkinnassa.
Aarnio tuomittiin 22. joulukuuta 2020 käräjäoikeudessa epävarsinaisena laiminlyöntirikoksena tehdystä murhasta elinkautiseen vankeuteen, Vilhunen sen sijaan todettiin näytön puutteessa syyttömäksi. Käräjäoikeuden mukaan Aarnio oli ollut tietoinen Volkan Ünsalin tulosta Suomeen jo kesäkuussa 2003, kuukausia ennen tämän murhaa. Oikeuden päätöksessä todettiin, että Aarnio oli järjestänyt epäiltyihin palkkamurhaajiin kohdistunutta tarkkailua ja puhelinkuuntelua, jolloin hänelle oli muodostunut erityinen suojeluvastuu. Tästä huolimatta hän ei ollut välittänyt kertyneitä tietoja muille poliiseille. Oikeuden mukaan Aarnion toiminta oli osoittanut ”vakavaa piittaamattomuutta toisen hengestä”. Aarnio itse sanoi kuulleensa Ünsaliin kohdistuneista murhasuunnitelmista vain epämääräisiä huhuja, joiden perusteella hän ei ollut voinut ryhtyä toimiin.
Helsingin hovioikeus päätti 9. joulukuuta 2021, ettei Aarniota ollut enää tarpeen pitää tutkintavankeudessa murhasta epäiltynä. Hovioikeus kumosi käräjäoikeuden murhatuomion 4. helmikuuta 2022 tekemällään päätöksellä. Hovioikeuden mukaan Aarniolla ei ollut erityistä velvollisuutta estää murhaa, eikä hänen näytetty edistäneen henkirikosta. Aarnion ei näytetty tienneen, että Ünsal olisi ollut välittömässä hengenvaarassa, tai missä, milloin ja miten tämä olisi ollut tarkoitus tappaa. Oikeus hylkäsi myös syyttäjän toissijaisen vaatimuksen, että Aarnio tuomittaisiin avunannosta murhaan. Aarnio suorittaa silti yhä 13 vuoden tuomiotaan muun muassa törkeistä huumerikoksista.
Itä-Suomen yliopiston rikos- ja prosessioikeuden professori Matti Tolvanen arvioi hovioikeuden päätöksen painavimmaksi perusteeksi sen, että suurella todennäköisyydellä Aarnion toisenlainenkaan menettely ei olisi pelastanut uhria. Hovioikeuden mielestä Volkan Ünsal oli ottanut omalla toiminnallaan tietoisen riskin siitä, että hänet tultaisiin surmaamaan. Ruotsin poliisi oli nimenomaan varoittanut Ünsalia matkustamasta Suomeen. Lisäksi hovioikeus katsoi, että erityisen suojeluvastuun muodostuminen Aarniolle olisi edellyttänyt vuorovaikutusta suojeltavan kanssa sekä täsmällistä tietoa siitä, missä, milloin ja miten murhauhkaus olisi pantu täytäntöön. Näistä ei hovioikeuden mukaan ollut näyttöä.
Apulaisvaltakunnansyyttäjä Jukka Rappe haki 25. maaliskuuta 2022 Aarnion vapauttavasta tuomiosta valituslupaa Korkeimmalta oikeudelta. Syyttäjälaitos perusteli valituslupahakemusta sillä, ettei epävarsinaisesta laiminlyöntirikoksesta ollut KKO:n ennakkopäätöstä. Korkein oikeus ei myöntänyt valituslupaa, joten hovioikeuden vapauttava tuomio jäi pysyväksi.
Kirjallisuudessa, elokuvassa ja televisiossa

Aarnion paljastamisesta uutisoineet journalistit Minna Passi ja Susanna Reinboth ovat kirjoittaneet tapauksesta kirjan Keisari Aarnio (2017). Sen pohjalta tehtiin vuonna 2018 televisiosarja Keisari Aarnio, jossa Aarniota näyttelee Kari Hietalahti. Sarja esitettiin Nelosella ja Ruutu-palvelussa.
Veli-Pekka ”Vepe” Hänninen on kirjoittanut yhdessä Aarnion kanssa kirjan Myrkky (2017), jossa Aarnio kertoo huumepoliisien työstä ja oman versionsa häntä koskevista rikossyytteistä.
Pekka Lehto on ohjannut Aarniota käsittelevän dokumenttielokuvan Paha poliisi (2017).
Dokumenttiohjaaja Sami Kieksi on ohjannut Aarniosta neliosaisen dokumenttisarjan Tapaus Aarnio (2022), jonka kaksi ensimmäistä jaksoa julkaistiin Discovery+-palvelussa 10. marraskuuta 2022.
Kirjallisuutta

Passi,  Minna – Reinboth, Susanna: Keisari Aarnio: Huumepoliisi Jari Aarnion uskomaton tarina.  Helsinki:  HS-kirjat, 2017.  ISBN 978-952-5557-96-1.
Aarnio, Jari – Hänninen, Vepe: Myrkky.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42198-7.
Lahtonen, Mika & Jussinniemi, Mia & Aarnio, Jari: Jari Aarnion vankilapäiväkirja.  Tampere:  Pressimiehet, 2022.  ISBN 978-952-65000-0-3.
Aiheesta muualla

Punainen lanka: Jari Aarnio kertoo huumepoliisin työstä (19.4.2000). Ylen Elävä arkisto.
Trevoc-vyyhti käynnisti huumepoliisi Jari Aarnion rikosoikeudenkäynnit. Ylen Elävä arkisto.
Tällainen oli Aarnion ura: Passitti huumeparonin vankilaan 1986, Vuoden poliisi 1987... Ilta-Sanomat 29.12.2016.
Suomigospel

| Suomigospel |
| --- | --- |
 HB
Alkuperä:   Kristillinen nykymusiikki  Gospel  pop 
Alkuperämaa:  Suomi
Kehittymisen ajankohta:  1960-luvulta lähtien
Suomigospel on suomalaisen kristillisen musiikin käsite, jota on käytetty 1960-luvulta lähtien kehittyneestä uudesta kristillisestä musiikista. Nimityksestä huolimatta, suomigospel on gospelin sijasta tyylimuodoiltaan lähempänä kristillistä nykymusiikkia.
Suomigospelin tyylilajit vaihtelevat laajasti ja monet muusikot ovat tehneet tyylirajat ylittävää fuusiomusiikkia. Perinteisesti nimityksellä on viitattu yleiskäsitteenä kristilliseen rytmimusiikkiin. Alkuaikoina suomigospeliin viitattiin myös nimityksellä hengellinen nuorisomusiikki.
Historia

Kansanomaisten musiikkityylien esittäminen oli tyypillinen kristillisen musiikin muoto jo 1800-luvun lopulla, erityisesti vapaaseurakuntien, helluntaiseurakuntien ja Pelastusarmeijan piirissä leviten myös evankelisen herätysliikkeen ja rannikon ruotsinkielisten seurakuntien keskuuteen. 1800-luvun lopulla musiikki oli lähinnä kitarakuorojen ja puhallinsoittokuntien musiikkia.
Esitetty musiikki perustui erityisesti Yhdysvaltain ja Ruotsin kristillisiin lauluihin sekä gospel-kappaleisiin. Monet kirkkokunnat ja herätysliikkeet julkaisivat omia laulukokoelmiaan. 1950-luvulle saakka musiikki oli lauluryhmien esittämää perinteistä gospelia.
Historia > Kristillisen nykymusiikin kehittyminen

1960-luvulta lähtien kristillisen musiikki alkoi kehittyä suuntaan, joka poikkesi huomattavassa määrin aikaisemmasta musiikista. Kristillinen nykymusiikki kehittyi Yhdysvalloissa 1960-luvulta lähtien. Alkujaan tyylilaji otti vaikutteita erityisesti rock-musiikista, jonka vaikutteet levisivät myös kristillisen musiikin kenttään. Kristillinen nykymusiikki levisi Eurooppaan, erityisesti Englantiin ja Saksaan ja lopulta Suomeen. Uutta tyylisuuntaa ryhdyttiin kutsumaan suomalaisittain gospelmusiikiksi, mutta sen yhteyttä varsinaiseen gospel-musiikkiin on pidetty sittemmin turhan suoraviivaisena.
Ensimmäiset kristillisen rockin ja pop-musiikin artistit tulivat esille Suomessa 1960-luvun lopulla. Aikakautta kuvasi myös nuorten laajempi aktivoituminen kristillisen kulttuurin kentällä sekä Yhdysvaltalaisten Gospealteamien vierailut Suomessa. Ensimmäinen tunnetumpi yhtye oli vuonna 1966 perustettu Pro Fide. 1980-luvulla tunnettuja kristillisen musiikin yhtyeitä olivat muiden muassa The Road, Exit ja Gospel Power. 1980-luvulla kehittyi myös erilaiset kristilliset musiikkitapahtumat ja festivaalit. 1990-luvulla suomalainen kristillinen musiikki kehittyi erityisesti rock-musiikin alalla. Perinteisen kitararockin rinnalle syntyi raskaampaa musiikkia ja kristillistä metallimusiikkia.
Historia > Pop-musiikin vahvistuminen 2000-luvulla

2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä suomalainen kristillinen musiikki kehittyi vahvasti pop-musiikin eri tyylisuuntien alalla. Kristillinen pop-musiikki laajentui erityisesti folkmusiikin ja soulin tyylilajeissa. Yhtyeiden, tapahtumien ja levytysten määrä nousi ja musiikkiteknologia kehittyi kohti tallentavia cd-soittimia. Pop-musiikin rinnalla nousivat sekä erilaiset alakulttuurit että vanhemman yleisön nostalgiaan vastaavat yhtyeet.
Historia > Kristillisen musiikin urbanisoituminen 2010-luvulla

2010-luvun kehitykselle oli myös ominaista CD-levyjen hiipuminen ja suoratoistoon perustuvan musiikin verkkojakelun yleistyminen. Musiikillisesti perinteiset kitarabändit vähenivät ja monet perinteiset kustannusliikkeet luopuivat musiikin kustantamisesta. Hallitseviksi musiikkityyleiksi tulivat kristillinen rap ja -edm sekä ylistysmusiikin artistit. Musiikki kehittyi myös monikulttuurisemmaksi, ja maahanmuuttajien uusi sukupolvi näkyi artistien kentässä.
Kristillinen rap-musiikki otti ensimmäisen sysäyksensä jo 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. Varsinainen kehitys nousi kuitenkin lakipisteeseensä 2010-luvulla. Kristillisen musiikin piiristä nousi vahvan itsetunnon omaava sukupolvi, ja musiikki kehittyi eläväisempään ja mukaansatempaavaampaan suuntaan. Musiikillisesti tämä näkyi erityisesti urbaanin kristillisen rapin, EDM:n ja pop-tyylisen ylistysmusiikin aseman vakiintumisena.
Tyylilajit > Ylistysmusiikki ja inspiroiva musiikki

Suomalaisen ylistysmusiikin piirissä suosittu muusikko on muun muassa 1990-luvun ja 2000-luvun pioneeri Petri Kosonen. 2010-luvulla ylistysmusiikin ja inspiroivan musiikin artisteja ja kollektiiveja ovat muun muassa Saara & Rodrigo Campos, Northwind Collective, Houm Worship, Suhe Live sekä Sakari Heikkilä ja Verkosto-kollektiivi. Merkittävässä roolissa ovat olleet myös Bros & Sis, Majsema, Petrus Ahonen sekä Station Sound. Suomenruotsalaisen ylistysmusiikin piirissä tunnettu laulaja on ollut Elsa Sandås.
Tyylilajit > Kristillinen pop-musiikki

Kristillisen pop-musiikin juuret ovat gospel-musiikissa. 2000-luvulta lähtien pop-musiikin eri tyylisuunnat ovat yleistyneet. Tunnettuja pop-musiikin artisteja ovat muun muassa Juha Tapio, Pekka Simojoki, folkia ja popia laulava Nina Åström, Jippu, Tommi Kalenius, Ida Bois, pop-kantelisti Ida Elina, Juhani Tikkanen, sekä Maria Cederholm. Laajemmin pop-musiikin piirissä ovat tulleet tunnetuksi myös Joose Keskitalo, Viitasen Piia ja Ilta.
Tyylilajit > Kristillinen rap-musiikki

Ensimmäiset kristillisen rap-musiikin kokoonpanot yleistyivät 1990-luvulla. 2010-luvulla rap-musiikki uudisti kristillistä musiikkia vapautta ja elämänjanoa korostavaksi tyyliksi, joka keräsi ympärilleen nuoria mediantekijöitä. Vuosituhannen vaihteessa tunnettuja rap-artisteja olivat Ruudolf, Urban Disciples Finland ja Daikini. 2010-luvulla tunnettuja rap-artisteja olivat Immanuel, PSRT, ImBoys ja Jodahe. PSRT-kokoonpanosta erityisesti PapiPike on tullut näkyväksi artistiksi oman vaatemerkin ja soolotuotannon myötä.
Tyylilajit > Kristillinen rock-musiikki

Suomalainen kristillinen rock-musiikki syntyi 1960-luvulla. Ensimmäisiä rock-musiikin yhtyeitä ovat vuonna 1966 perustettu Pro Fide sekä vuonna 1973 perustettu Boanerges. 1980-luvun rock-musiikin piirissä vaikuttivat muun muassa Pro Fidesta tunnetut Juha Kela ja Mikko Kuustonen sekä Tarvo Laakso, Pekka Ruuska ja Jukka Leppilampi. 1980-luvun yhtyeitä ovat The Road ja Gospel Power.
1990-luvulla nousseita rock-yhtyeitä olivat Heaven Up, bass'n Helen ja Paddington. Samalla aikakaudella nousseita raskaammaan rockin yhtyeitä ovat olleet Terapia, Rod of Moses, Jacks of All Trades, The Rain ja Deep Insight. 1990-luvun lopulla nousseen metallimusiikin parissa tunnetuksi ovat tulleet Dust Eater Dogs, Deuteronomium, Callisto, Lumina Polaris ja Immortal Souls. 2000-luvulla kristillisen rockin yhtyeitä ovat olleet HB, Kraka, kls., Think Twice ja Park7.
Tyylilajit > Gospel

Perinteinen gospel-musiikki on vaikuttanut Suomen kristillisen musiikin piirissä 1900-luvun alusta lähtien. Musiikillisesti gopsel-musiikkia esitettiin erityisesti kitarakuoroissa erilaisin säestyssoittimin. 1950-luvulta lähtien rinnalle tuli myös soittokuntia ja 1960-luvulta lähtien kvartetteja, orkestereita ja kuoroja.
Ensimmäisiä gospel-musiikin uudistajia oli Lasse Heimonen, jonka ensimmäiset levyt ottivat vaikutteita Yhdysvaltalaisesta uudesta musiikista.  Rockimpaa countrygospelia kohden tyyliä uudistivat Jaakko Löytty ja Jouko Mäki-Lohiluoma. 1970-luvulla samaa tyylilajia edusti myös Treklangen.
Nykyisiä gospel-laulajia ovat muun muassa Mikael Svarvar, Elna Romberg ja Tomas Höglund. Suomalaisia gospel-kuoroja ovat muun muassa 1980-luvun lopulla perustettu Tomas Koskisen perustama vaasalainen Oikoumene sekä Sören Lillkungin vuonna 1988 perustama His Master's Noice.
Tapahtumat

Suurimpia suomalaisen kristillisen musiikin tapahtumia ovat muun muassa Tampereella järjestettävä Glow Festival sekä Turussa järjestettävä Maata näkyvissä -festarit. Yhdistettyjä nuortentapahtumia ovat Keuruulla järjestettävä Youth Celebration, Seinäjoella järjestettävä Valtakunta sekä Helsingissä järjestettävä Revive Conference. Kulttuuria ja kristillistä musiikkia yhdistää Uudessakaarlepyyssä järjestettävä Humlefestival.
Aikaisemmin järjestettyjä kristillisen musiikin tapahtumia ovat olleet muiden muassa Tampereella järjestetty Ristirock, kouvolalainen Vappugospel, Helsingissä järjestetyt Evankeliset musiikkimessut, keuruulainen Iso Soitto sekä Pietarsaaressa järjestetty Midsummerfestival.
Juha Tapio on noussut yhdeksi Suomen suosituimmista miesartisteista.
Oscar Pistorius

| Oscar Pistorius |
| --- | --- |
 Pistorius Islannissa vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1986 (ikä 37) Pretoria, Etelä-Afrikka
Uran tiedot
Lempinimi:  Blade Runner
Pituus:  184 cm
Laji:  pikajuoksu (T44)
| Mitalit> Maa:  Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:  Etelä-Afrikka> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Daegu 2011 | 4×400 m viesti |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Porto-Novo 2012 | 400 metriä |  |
|  Paralympialaiset  |  Paralympialaiset  |  Paralympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 4x100 m |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | 400 m |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 400 m |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 200 m |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | 100 m |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 200 m |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | 200 m |  |
|  Pronssia | Ateena 2004 | 100 m |  |
Oscar Leonard Carl Pistorius (s. 22. marraskuuta 1986 Pretoria, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen nyttemmin uransa päättänyt pikajuoksija, vammaisurheilija ja paralympialaisten voittaja.
Pistorius voitti Ateenan paralympialaisissa 2004 kultaa 200 metrillä, Pekingin paralympialaisissa 2008 kultaa 100, 200 ja 400 metrillä, sekä Lontoon paralympialaisissa 2012 kultaa 400 metrillä ja 4×100 metrin viestissä. Hän saavutti yleisen sarjan MM-hopeaa pitkässä viestissä Daegun MM-kilpailuissa 2011. Pistorius osallistui myös Lontoon kesäolympialaisiin 2012.
Pistorius syntyi ilman kumpaakin pohjeluuta ja hänen molemmat jalkansa amputoitiin polven alapuolelta yhdentoista kuukauden iässä. Hän kilpaili urallaan pikajuoksussa polvien alapuolelle kiinnitettyjen joustavien hiilikuituproteesien avulla. Pistoriuksesta käytettiin lempinimeä ”Blade Runner” ja myös nimitystä ”maailman nopein jalaton mies”.
Pistorius ampui tyttöystävänsä Reeva Steenkampin 14. helmikuuta 2013 kotonaan. Häntä syytettiin murhasta, ja hänet tuomittiin lokakuussa 2014 syytteestä poiketen törkeästä kuolemantuottamuksesta viideksi vuodeksi vankilaan. Syyttäjä valitti tuomiosta. Korkein oikeus antoi tuomionsa 3. joulukuuta 2015 ja totesi Pistoriuksen syyllistyneen murhaan.
Urheilu-ura

Juoksuun Pistorius tutustui loukattuaan jalkansa rugbyssä. Hän alkoi juosta sprinttejä hiilikuituproteeseilla kuntoutusmielessä ja vain yhdeksän kuukautta myöhemmin hän osallistui Ateenan paralympialaisiin jossa voitti kultaa T44-luokassa 200 metrillä ja pronssia sadalla metrillä. Pekingin paralympialaisissa 2008 hän voitti kultaa 100, 200 ja 400 metrillä. Pistoriuksella on jalka-amputoitujen maailmanennätykset 100 metrin, 200 metrin ja 400 metrin juoksussa. Pistorius on osallistunut useasti Etelä-Afrikan yleisurheilun mestaruuskilpailuihin parhaana henkilökohtaisena sijoituksena toinen sija 400 metrin juoksussa vuodelta 2007.
Vuonna 2007 Pistorius ilmoitti haluavansa kilpailla Pekingin olympialaisissa 2008. IAAF ilmoitti tehtyjen tutkimuksien perusteella Pistoriuksen saavan proteeseistaan selvää hyötyä normaaleihin juoksijoihin verrattuna, eikä antanut hänelle oikeutta kilpailla Pekingissä. Toukokuussa 2008 kansainvälinen vetoomustuomioistuin CAS kuitenkin kumosi IAAF:n päätöksen ja antoi hänelle mahdollisuuden kilpailla olympialaisissa. Hänen olympiapaikkansa henkilökohtaiseen kilpailuun jäi haaveeksi, kun hän ei alittanut ennen kisoja 400 metrin A-rajaa 45,55.
Heinäkuussa 2011 Pistorius juoksi Lignanossa 400 metrillä ajan 45,07 ja alitti Daegun MM-kisojen A-rajan. Hänet valittiin Etelä-Afrikan kisajoukkueeseen 400 metrille ja 4 × 400 metrin viestiin. Daegussa hän selviytyi 400 metrillä välieriin. 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi alkuerissä. Kansainvälisen Yleisurheiluliiton määräyksestä hän juoksi viestin avausosuuden. IAAF:n mukaan muun osuuden juokseminen olisi saattanut aiheuttaa vaaratilanteita vaihdon yhteydessä. Ensimmäisessä vaihdossa jokainen joukkue on vielä omalla radallaan. Alkuerissä Etelä-Afrikka juoksi maansa ennätyksen 2.59,21. Loppukilpailussa hänen tilalleen tuli 400 metrin aitajuoksija L. J. van Zyl ja Etelä-Afrikan joukkue sijoittui kilpailussa toiseksi ajalla 2.59,87.  Vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Porto-Novossa Pistorius sijoittui 400 metrin juoksussa toiseksi ajalla 45,52.
Pistorius juoksi Lontoon olympialaisissa 2012 4 × 400 metrin loppukilpailussa Etelä-Afrikan joukkueessa. Etelä-Afrikka jäi kahdeksanneksi. Pistorius pääsi myös 400 metrillä välieriin alkuerien ajalla 45,44. Hän karsiutui 400 metrin finaalista ajalla 46,54 sijoittuen välierässään kahdeksanneksi.