stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blaise Pascal
Työt > Filosofia

Pascalin uskonnollisia ajatuksia sisältävä teos Mietteitä (Pensées) ilmestyi vasta hänen kuolemansa jälkeen 1670. Pascal esitti ajatuskulun, joka tunnetaan nimellä Pascalin vaaka. Sen mukaan Jumalaan kannattaa uskoa vaikkei Jumalan olemassaolosta olisi varmuutta, sillä uskominen saatetaan palkita tuonpuoleisessa.
Kunnianosoituksia

Paineen yksikkö pascal on nimetty Blaise Pascalin mukaan, samoin kuin ohjelmointikieli Pascal. Université Blaise-Pascal -yliopisto nimettiin Pascalin kunniaksi, ja se on tunnettu myös nimellä Clermont-Ferrand II. Université Blaise-Pascal toimi tällä nimellä vuosina 1976–2016, mutta vuodesta 2017 lähtien se on ollut osa Université Clermont-Auvergnea.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Mietteitä.  ((Pensées, 1669.) Suomennos L. F. Rosendal)  Helsinki:  WSOY, 1952.
Mietteitä.  ((Pensées, 1669.) Suomentanut ja selityksin varustanut Martti Anhava)  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21208-3
Geometrisesta mielestä ja muita pohdiskeluja . ((De l’esprit geometrique et de l’art de persuader; Comparaison des chretiens des premiers temps avec ceux d’aujourd’hui; Trois discours sur la condition des Grands Entretien avec M. de Saci. Suomentanut ja esitellyt Martti Anhava) Helsinki: WSOY, 2002. ISBN 951-0-26742-2
”Geometrisesta mielestä” on ilmestynyt aiemmin Parnasson numeroissa V ja VI/1992. – Pascalin ja Sacin keskustelu Epiktetoksesta ja Montaignesta ilmestynyt osana L. F. Rosendalin suomentamaa teosta Blaise Pascal, Mietteitä 1952.)
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Rogers, Ben: Pascal: Turhamaisuuden ylistys.  ((Pascal. In Praise of Vanity, 1997.) Suomentaneet Mervi Kuusela ja Tapio Puolimatka)  Helsinki:  Gaudeamus, 2000.  ISBN 951-1-16190-3  Myös teoksessa Monk, Ray & Raphael, Frederic (toim.): Suuret filosofit II.  Helsingissä:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22308-5
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blaise Pascal Wikimedia Commonsissa
Clarke, Desmond: Blaise Pascal The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Pascal, Blaise: Mietteitä – valikoituja otteita suomeksi.
Pascalin suunnittelema laskukone vuodelta 1652.
Laila Hirvisaari

| Laila Hirvisaari |
| --- | --- |
 Laila Hirvisaari Turun kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. kesäkuuta 1938 Viipuri
Kuollut: 16. kesäkuuta 2021 (83 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Esikoisteos:  Lehmusten kaupunki (1972)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Laila Ellen Kaarina Hirvisaari (vuosina 1958–2004 Hietamies; 7. kesäkuuta 1938 Viipuri – 16. kesäkuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kirjailija. Hänen tuotantoonsa kuuluu laajoja romaanisarjoja sekä näytelmiä ja televisiosarjoja, joissa liikutaan niin Karjalankannaksella ja Laatokan Karjalassa kuin Venäjällä, Intiassa ja Roomassakin. Hirvisaari on Ursula Pohjolan-Pirhosen ja Kaari Utrion ohella huomattavimpia suomalaisia historiallisista aiheista kirjoittaneita naiskirjailijoita.
Syksyyn 2008 mennessä Hirvisaaren kirjoja oli myyty yli neljä miljoonaa kappaletta. Suuresta suosiostaan huolimatta Hirvisaari antoi haastatteluja vain harvoin ja kertoi silloinkin yksityiselämästään varsin niukasti.
Elämä ja ura

Laila Hirvisaari syntyi 7. kesäkuuta 1938 Viipurissa. Hirvisaaren isä Aarne kaatui jatkosodassa Lailan ollessa vasta kolmevuotias. Laila Hirvisaari avioitui vuonna 1958 kirjailija Heikki Hietamiehen kanssa ja otti samalla käyttöön miehensä sukunimen Hietamies.
He saivat kolme tytärtä: Kristiinan (s. 1958), Eveliinan (s. 1964) ja Anuliinan (s. 1968). Tyttäristä Eve Hietamies on myös kirjailija ja käsikirjoittaja. Laila ja Heikki Hietamies erosivat vuonna 1985 asumuseron kautta; virallisesti he erosivat vuonna 1991. Laila Hietamies otti vuonna 2004 yhdessä kolmen serkkunsa kanssa tyttönimensä takaisin, minkä jälkeen hän julkaisi romaaninsa nimellä Laila Hirvisaari.[lähde? ]
Hirvisaaren (Hietamiehen) ensimmäinen romaani Lehmusten kaupunki ilmestyi 1972 ja aloitti Lappeenrannasta kertovan romaanisarjan, jonka seitsemäs osa ilmestyi syksyllä 2004. Sarja kertoo Lappeenrannasta ja lappeenrantalaisista aina 1920-luvulta lähtien. Toinen tunnettu romaanisarja, Kannas-sarja (1980–1984) kertoo Kannaksella sijaitsevan Suontaan kylän asukkaiden vaiheista 1920–1940-luvuilla. Sarja sisältää muun muassa evakkokokemuksia Länsi-Suomessa.
Lehmusten kaupunki ja Kannas-sarjojen välissä ilmestynyt kaksiosainen Hamina-sarja kuvaa ensiksi pienen kylän ihmisten elämää ja sen jälkeen elämää Haminassa. Kuusiosainen Laatokka-sarja (1986–1991) kertoo Vienan Karjalasta ja vallankumouksen kokemasta Venäjästä. Sonja-sarja (1993–1997) pureutuu yläluokkaisen venäläistytön Sonjan ja hänen lähipiirinsä elämään edellisessä vuosisadanvaihteessa ja antaa toisenlaisen näkökulman Venäjän vallankumouksesta. Kolmiosainen Anni-sarja kuvaa pientä Metsäkylän kylää ja sen asukkaiden värikästä elämää, joka heittelee ihmisiä Viipuriin sekä sodan jälkeen Virolahdelle.
Laila Hirvisaari asui vuoteen 1974 saakka Lappeella ja Lappeenrannassa, kunnes muutti Helsingin Vuosaareen. Vuonna 1985 hän muutti Tuusulan Rantatielle mutta palasi myöhemmin Helsinkiin.
Teoksia

Laila Hirvisaari julkaisi 41 romaania, useita näytelmiä sekä novelleja ja muita julkaisuja. Ensimmäisen kirjansa Hirvisaari (Hietamies) julkaisi vuonna 1972. Kallis kotimaa (2004) jäi viimeiseksi Laila Hietamiehen nimellä julkaistuksi romaaniksi; sen jälkeen ilmestyneet teokset on julkaistu nimellä Laila Hirvisaari. Kirjat on kustantanut Otava lukuun ottamatta vuonna 1985 ilmestynyttä Joulumuisto-novellia, jonka on julkaissut Gummerus.
Hirvisaaren teokset ovat olleet monina vuosina myydyimpiä kotimaisia kaunokirjoja. Esimerkiksi vuonna 2004 myydyin teos oli Kallis kotimaa (121 600 kpl), vuonna 2009 Pihkovan kellot (82 400 kpl), vuonna 2011 Minä, Katariina (83 900 kpl) ja vuonna 2013 Me, Keisarinna (62 800 kpl).
Vuodesta 2002 Laila Hirvisaaren nimeä kantava rahasto on jakanut vuosittain 5 000 euron apurahan aloittelevalle kirjailijalle.
Laila Hirvisaaren miljoonas kirja painettiin vuonna 1982, toinen miljoona meni rikki vuonna 1992, kolmas vuonna 2002 ja neljäs vuonna 2008.
Teoksia > Romaanit

| Teos | Julkaisuvuosi | Sarja | Kustantaja |
| --- | --- | --- | --- |
Nimellä Laila Hietamies
| Lehmusten kaupunki | 1972 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Unohduksen lumet | 1973 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Käden kosketus | 1974 |  | Otava |
| Elämän huipulla | 1974 |  | Otava |
| Rakkaani tuli vuorilta | 1975 |  | Otava |
| Kukkivat kummut | 1976 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Maan väkevän lapset | 1977 | Hamina | Otava |
| Kaikilla elämän kaipuu | 1978 | Hamina | Otava |
| Kuin tuuli tähkäpäissä | 1979 |  | Otava |
| Mäeltä näkyy toinen mäki | 1980 | Kannas | Otava |
| Maa suuri ja avara | 1981 | Kannas | Otava |
| Hylätyt talot, autiot pihat | 1982 | Kannas | Otava |
| Vierailla poluilla, oudoilla ovilla | 1983 | Kannas | Otava |
| Edessä elämän virrat | 1984 | Kannas | Otava |
| Pilvissä taivaanlaiva | 1986 | Laatokka | Otava |
| Maan kämmenellä | 1987 | Laatokka | Otava |
| Valamon yksinäinen | 1988 | Laatokka | Otava |
| Jäiden soitto | 1989 | Laatokka | Otava |
| Valkeat yöt | 1990 | Laatokka | Otava |
| Valoa kohti | 1991 | Laatokka | Otava |
| Vienan punainen kuu | 1992 |  | Otava |
| Sonja | 1993 | Sonja | Otava |
| Valkoakaasiat | 1994 | Sonja | Otava |
| Myrskypilvet | 1995 | Sonja | Otava |
| Satakielimetsä | 1996 | Sonja | Otava |
| Viktoria | 1997 | Sonja | Otava |
| Kylä järvien sylissä | 1998 | Anni | Otava |
| Siniset Viipurin illat | 1999 | Anni | Otava |
| Kesän korkea taivas | 2000 | Anni | Otava |
| Syksyksi kotiin | 2001 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Koivu ja tähti | 2002 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Siellä jossakin | 2003 | Lehmusten kaupunki | Otava |
| Kallis kotimaa | 2004 | Lehmusten kaupunki | Otava |
Nimellä Laila Hirvisaari
| Kruununpuisto | 2005 | Imatra | Otava |
| Myrskyn edellä | 2006 | Imatra | Otava |
| Grand Hotel | 2007 | Imatra | Otava |
| Vuoksen helmi | 2008 | Imatra | Otava |
| Pihkovan kellot | 2009 | Imatra | Otava |
| Minä, Katariina | 2011 | Katariina | Otava |
| Me, Keisarinna | 2013 | Katariina | Otava |
| Hiljaisuus | 2016 |  | Otava |
Teoksia > Muu kirjallinen tuotanto

Joulumuisto, Gummerus 1985
Teoksia > Näytelmät

Unohduksen lumet, ensi-ilta helmikuussa 1975 Lappeenrannan kaupunginteatterissa
Olga, ensi-ilta maaliskuussa 1977 Lappeenrannan kaupunginteatterissa
Muuttolinnut, ensi-ilta marraskuussa 1992 Lappeenrannan kaupunginteatterissa
Keisarin perhe ja pyhä paholainen, ensi-ilta syyskuussa 1993 Suomen Kansallisteatterissa
Katariina Suuri, ensi-ilta syyskuussa 1996 Suomen Kansallisteatterissa
Maan kämmenellä, sovitus yhdessä Panu Rajalan kanssa, ensi-ilta Pyynikin kesäteatterissa 17.6.1998
Mannerheim − mies moneksi, kantaesitys/ensi-ilta 24.3.1999 Suomen Kansallisteatterissa
Teoksia > TV-sarjat

Kirje isältä, kolmiosainen draamasarja. Käsikirjoitus yhdessä Eve Hietamiehen kanssa. Ohjaus Heidi Köngäs. TV1 2003
Tauno Tukevan sota. Käsikirjoitus yhdessä Eve Hietamiehen kanssa. Ohjaus Heidi Köngäs. TV1 2010
Teoksia > Romaanien dramatisoinnit

Olga, TV-näytelmä, TV 1/1978
Hylätyt talot, autiot pihat, kuunnelma, YLE/1989
Mäeltä näkyy toinen mäki, näytelmä, Katinhännän kesäteatteri 1989
Maa suuri ja avara, näytelmä, Katinhännän kesäteatteri 1994
Lehmusten kaupunki, näytelmä, Lappeenrannan kaupunginteatteri 1997
Hylätyt talot, autiot pihat, näytelmä, Katinhännän kesäteatteri 1998
Mäeltä näkyy toinen mäki, näytelmä, Lopen Teatteri/kesäteatteri 1999
Unohduksen lumet, näytelmä, Lappeenrannan kaupunginteatteri 1999
Hylätyt talot, autiot pihat, elokuva, 2000
Valamon yksinäinen, näytelmä, Joensuun Kaupunginteatteri, 2002
Palkintoja ja huomionosoituksia

P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto 1973
Suuren Suomalaisen Kirjakerhon tunnustuspalkinto 1979 ja 1983
Kirjapöllö-palkinto 1987
Kirjallisuuden valtionpalkinto 1988 kirjasta Maan kämmenellä
Kirjallisuuden Karjala -palkinto 1988 kirjasta Valamon yksinäinen
Lukijan Finlandia -palkinto 1993 kirjasta Sonja
Pro Finlandia -mitali 1993
Infon kirjailijastipendi 1997
Pro Carelia -ansiomerkki 2000
Professorin arvonimi 2002
Postimerkki 2010
Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2011
Finlandia-palkintoehdokkuus 2011 (Minä, Katariina)
Veijo Meri -palkinto 2015
4. luokan Vapaudenristi 2017
Kirjallisuutta

Kalemaa, Kalevi: ”Hirvisaari, Laila (1938–)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 802–803.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4  / Teoksen verkkoversio.
Saure, Salme: Laila Hietamies läheltä. Otava 1998.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirjailijan omat sivut
Otavan kirjailijaesittely
Laila Hirvisaari Lappeenrannan maakuntakirjaston Carelica-kirjailijat sivusto
Hietamies, Laila hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Laila Hirvisaarta haastatellaan Helsingin kirjamessuilla 2009.
Akhilleus

Akhilleus hoitamassa Patrokloksen haavoja.
Akhilleus (joskus myös Akilles, m.kreik. Ἀχιλλεύς Αἰακίδης, Akhilleús Aiakídēs) oli Homeroksen mukaan urhoollisin Troijan sodan kreikkalaisista sankareista, fthialaisten myrmidonien kuninkaan Peleuksen ja merenjumalatar Thetiin poika eli heeros, jota kentauri Kheiron ja sitten Foiniks kasvattivat. Akhilleus surmasi troijalaisen Hektorin kostoksi siitä, että tämä oli ottanut hengiltä Akhilleuksen kumppanin Patrokloksen. Hän itse sai surmansa Hektorin veljen Pariksen nuolesta.
Akhilleus Troijan sodassa

Thetiin saatua tietää jumalilta, että Troija voitaisiin voittaa vain Akhilleuksen avulla, Thetis vei Akhilleuksen Skyrokseen ja puetutti hänet tytöksi. Odysseus kuitenkin löysi hänet, ja Akhilleus lähti myrmidonien johtajana Troijan sotaan.
Troijan piirityksen kymmenentenä vuonna kreikkalaisten johtaja Agamemnon vei Akhilleukselta tämän mieliorjattaren Briseiin, ja vihastunut Akhilleus kieltäytyi joukkoineen jatkamasta taistelua. Tappion uhatessa kreikkalaisia Akhilleus heltyi nähdessään ystävänsä Patrokloksen murheissaan ja salli tämän pukeutua omiin varusteisiinsa ja johtaa myrmidonit taisteluun. Troijalaiset pakenivatkin tätä luullen häntä Akhilleukseksi, mutta lopulta Hektor surmasi Patrokloksen keihäällään. Akhilleus sopi riitansa Agamemnonin kanssa ja kiirehti kostamaan ystävänsä kuoleman. Hän tappoi Hektorin kaksintaistelussa ja laahasi hänen ruumiinsa vaunujen perässä leiriin mutta luovutti sen Priamokselle lunnaita vastaan.
Akilleen kantapää

”Akilleen kantapää” on metafora, jolla tarkoitetaan jonkin asian heikkoa kohtaa, joka voi koitua jopa kohtalokkaaksi. Akhilleuksen syntyessä annettu ennustus povasi tälle väkivaltaista kuolemaa ja siksi Thetis kastoi pojan haavoittumiselta suojelevaan Styksjokeen. Hän kuitenkin piti kiinni poikaa tämän kantapäästä, mikä näin jäi suojaamatta. Troijan sodan aikaan Paris sai tietoonsa Akhilleuksen haavoittuvuuden ja surmasi Akhilleuksen ampumalla nuolen tämän kantapäähän. Joissakin versioissa Apollon ohjasi nuolen Akhilleuksen kantapäähän, koska Akhilleus oli sodan alkuvaiheissa surmannut Troiloksen hänen temppelissään.
Outlawzin diskografia

Tämä on diskografia sivu rap-ryhmä Outlawzeista.
Albumit

Katso myös Tupac Shakurin diskografia
Albumit > Studio

Ride Wit Us or Collide Wit Us
Julkaistu: 7. syyskuuta 2000
Listasijoitus: #95
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
Novakane
Julkaistu: 23. lokakuuta 2001
Listasijoitus: #100
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
Neva Surrenda
Julkaistu: 22. lokakuuta 2002
Listasijoitus:-
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
Outlaw 4 Life: 2005 A.P.
Julkaistu: 19. huhtikuuta 2005
Listasijoitus:-
RIAA todistus:-
U.S. myynti: 31,545
Maailmanlaajuinen myynti:-
Can't Sell Dope Forever (yhdessä Dead Prezin kanssa)
Julkaistu: 25. heinäkuuta 2006
Listasijoitus:-
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
We Want In: The Street LP
Julkaistu: 5. elokuuta 2008
Listasijoitus: #84
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
Perfect Timing
Julkaistu: 2011
Listasijoitus:-
RIAA todistus:-
U.S. myynti:-
Maailmanlaajuinen myynti:-
Albumit > Mixtapet

Outlawz Present Jerzey Mob Vol. 1
Julkaistu: 2001
Levy-yhtiö: Outlaw Recordz
Outlaw Warriorz Vol. 1
Julkaistu: 22. kesäkuuta 2004
Levy-yhtiö: Outlaw Recordz
Life Of An Outlaw
Julkaistu: 2005
Levy-yhtiö: 1Nation Entertainment
Retribution: The Lost Album
Julkaistu: 8. marraskuuta 2006
Levy-yhtiö: 1Nation Entertainment
Outlaw Culture
Julkaistu: 8. marraskuuta 2006
Levy-yhtiö: 1Nation Entertainment
Albumit > Vierailut muiden albumeilla

1996: "Life Of An Outlaw" (Makaveli mukana Outlawz)
1998: "Serenade My Life" (Gonzoe mukana Outlawz)
1998: "This Life Of Mine" (Bad Azz mukana Outlawz)
1998: "Do Yo Thug Thang" (Yukmouth mukana Outlawz)
1998: "Still Ballin'" (Yukmouth mukana Outlawz)
1998: "Hard Labor" (C-Bo mukana Big Lurch & Outlawz)
1999: "How You Want It" (Big Mike mukana Outlawz)
2000: "Gun Talk" (Willie D mukana Spice 1 & Outlawz)
2000: "Ride Or Die" (Sean T mukana Outlawz)
2001: "Thug Warz" (Fredro Starr mukana Sticky Fingaz & Outlawz)
2001: "Feel Your Pain" (Benzino mukana Outlawz)
2001: "We Gone Ride" (Yukmouth mukana Hussein Fatal & Outlawz)
2001: "Hate The Game" (Killa Tay mukana Outlawz)
2002: "Sick Thoughts" (Big Syke mukana Outlawz)
2002: "Born A Soulja" (Kastro & E.D.I. mukana Yukmouth, Hellraza & Outlawz)
2002: "Ball Or Die" (Hellraza mukana Outlawz)
2002: "What U No Bout" (C-Bo mukana Outlawz)
2002: "Turn Da Heat Down" (Spice 1 mukana Outlawz)
2003: "Ridin' For Pac" (Bullys Wit Fullys mukana Outlawz)
2005: "Way Too Many" (Layzie Bone mukana Outlawz)
2005: "Complicated" (Bone Brothers mukana Outlawz)
2006: "Outlaws" (Belo Zero mukana Outlawz)
2007: "Bis ich unter der Erde lieg" ("Until I lie under the earth")(Eko Fresh mukana Outlawz)
Chrysler Voyager

Chrysler Voyager on Chryslerin vuosina 1988–2015 valmistama tila-automalli. Konserni on myynyt autoa myös Dodgen ja Plymouthin merkeillä. Mallissa on pyritty yhdistämään pikkubussin tilat ja loistoauton mukavuus. Voyagerin korvaajaksi tuli Chrysler Pacifica. Voyager palasi Chryslerin mallistoon vuonna 2020.
Chrysler Voyager I (1988–1990)

| Chrysler Voyager I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Chrysler
Valmistusvuodet:  1988–1990
Muut nimet:  Chrysler Town & Country Dodge Caravan Plymouth Voyager
Korimalli:  3-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Iskutilavuus:  2,5–3,3 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Euroopassa myydyt ensimmäisen sukupolven Voyagerit olivat Chryslereiksi nimettyjä Dodge Caravaneja, joita myytiin Pohjois-Amerikan markkinoilla yhdessä lähes identtisen Plymouth Voyagerin kanssa. Pitkäakselivälinen malli sai nimen Grand Voyager.
Chrysler Voyager II (1991–1995)

| Chrysler Voyager II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itävalta  Yhdysvallat
Valmistaja:  Chrysler
Valmistusvuodet:  1991–1995
Muut nimet:  Chrysler Town & Country Dodge Caravan Plymouth Voyager
Korimalli:  3-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Iskutilavuus:  2,5–3,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Myös toisen sukupolven Voyagerit olivat uudelleennimettyjä Dodge Caravaneja, mutta nyt myös Yhdysvalloissa autoa myytiin Caravanin lisäksi Voyager-nimellä.
Chrysler Voyager III (1996–2000)

| Chrysler Voyager III |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itävalta  Yhdysvallat
Valmistaja:  Chrysler
Valmistusvuodet:  1996–2000
Muut nimet:  Chrysler Caravan Chrysler Town & Country Dodge Caravan Plymouth Voyager
Korimalli:  4-ovinen tila-auto 5-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Iskutilavuus:  2,0–3,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Kolmannen sukupolven Voyager tuli markkinoille vuonna 1996 täysin uudistuneena.
Voyager sai vuonna 1999 Euro NCAP -kolaritestistä heikon kahden tähden tuloksen ja sijoittui luokkansa viimeisimmäksi.
Chrysler Voyager IV (2001–2007)

| Chrysler Voyager IV |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Itävalta  Kiina  Yhdysvallat  Kanada
Valmistaja:  Chrysler
Konserni:  DaimlerChrysler
Valmistusvuodet:  2001–2007
Muut nimet:  Chrysler Caravan Chrysler Ram Van Chrysler Town & Country Dodge Caravan
Korimalli:  5-ovinen tila-auto 5-ovinen pakettiauto
Luokka:  M-segmentti
Iskutilavuus:  2,4–3,8 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Neljännen sukupolven Voyager esiteltiin vuonna 2001. Ulkonäköä nykyaikaistettiin, mutta yhdennäköisyys edellismalliin on kuitenkin selkeästi havaittavissa.
Ainoastaan Alankomaissa oli saatavana Chrysler Ram Van -nimellä myyty pakettiautoversio.
Uusi malli menestyi hiukan edeltäjäänsä paremmin Euro NCAP:n etutörmäystestissä, mutta kokonaistulos jäi kuitenkin yhteen ja puoleen tähteen.
Chrysler Voyager V (2008–2015)

| Chrysler Voyager V |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada
Valmistaja:  Chrysler
Valmistusvuodet:  2008–2015
Muut nimet:  Chrysler Town & Country Dodge Grand Caravan Lancia Voyager Ram C/V
Korimalli:  5-ovinen tila-auto 5-ovinen pakettiauto
Luokka:  M-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Routan
Iskutilavuus:  2,8–3,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen automaatti
Viidennen sukupolven malli, nyt aina nimeltään Grand Voyager, esiteltiin vuonna 2008. Eurooppaan Voyageria vietiin Lancia-merkkisenä. Samalla tehtaalla Chrysler Voyagerin kanssa valmistettiin myös Volkswagen Routania, joka oli ulkonäöllisiä eroja lukuun ottamatta käytännössä sama auto kuin Voyager.
Voyagerin pakettiautoversiota myytiin nimellä Ram C/V.
Chrysler Voyager VI (2020–)

| Chrysler Voyager VI |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kanada
Valmistaja:  Chrysler
Konserni:  Stellantis
Valmistusvuodet:  2019–
Muut nimet:  Chrysler Pacifica
Korimalli:  5-ovinen tila-auto 5-ovinen pakettiauto
Luokka:  M-segmentti
Iskutilavuus:  3,6 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  9-vaihteinen automaatti
FCA ilmoitti 27. kesäkuuta 2019, että Chrysler Pacifican halvemmat L- ja LX -varustelutasot siirtyvät Voyager-nimelle vuoden 2020 mallivuodella. Paluun tekevän Voyagerin valmistus alkaa syksyllä 2019.
Lancia Voyager
Ram-merkillä myyty C/V-pakettiautoversio.
Käännös suomeksi
Robert Moog

| Robert Moog |
| --- | --- |
 Robert Moog Kuvassa vas Moog Sonic Six, Minimoog, Moog Modular System
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1934 New York, New York
Kuollut: 21. elokuuta 2005 (71 vuotta) Asheville, Pohjois-Carolina
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tri. Robert A. Moog (23. toukokuuta 1934 New York, New York, Yhdysvallat – 21. elokuuta 2005 Asheville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) oli elektronisen musiikin pioneeri, joka tunnetaan parhaiten Moog-syntetisaattorin kehittäjänä. Moog itse äänsi sukunimensä ”moug”.
Moog aloitti soitinvalmistuksen jo teini-iässä kokoamalla thereminejä. Sittemmin fysiikkaa ja sähkötekniikkaa opiskellut Moog teki ensimmäisen modulaarisen syntetisaattorinsa vuonna 1963. Helpommin kuljetettava Minimoog ilmestyi vuonna 1971. Varhaiset Moogit vakiinnuttivat syntetisaattorin käyttöliittymäksi pianon kaltaisen koskettimiston.
Moog-syntetisaattorit

Myöhemmin enemmän populaarimusiikissa käytetyn Moog-syntetisaattorin läpimurto tapahtui alun perin klassisen musiikin kautta. Wendy Carlosin albumi Switched-On Bach (1968) osoitti, että syntetisaattoria voi käyttää musiikin teossa, eikä sitä pidetty enää pelkkänä efektilaitteena. Carlos loi päällekkäisäänityksillä Moogin yksiäänisillä soittimilla monimutkaisia äänimaisemia.
1970-luvulla Moogit vakiintuivat monien rock-yhtyeiden kalustoon, ja kokeellisemmat yhtyeet, kuten Emerson, Lake & Palmer ja Kraftwerk, käyttivät niitä koko soundinsa kulmakivenä. Ensimmäinen Moogia sisältävä rock-äänite oli The Doors -yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1967. Myös esimerkiksi Uriah Heepin vuoden 1972 ”Sweet Lorraine” -kappaleessa Moog-syntetisaattori on tärkeässä osassa.
1980-luvulla digitaaliset syntetisaattorit kuten Yamaha DX7 syrjäyttivät analogiset laitteet ja Moogitkin jäivät pienen piirin harrastukseksi. 1990-luvulla analogiset syntetisaattorit kuitenkin löydettiin uudelleen ”lämpimän” sointinsa ja ”inhimillisyytensä” vuoksi, ja Moog-syntetisaattoritkin nousivat uuteen suosioon erityisesti lukuisien analogisten ja ns. virtuaalianalogisten jäljitelmien muodossa.
Moogin yritys Moog Music päätyi vuonna 1975 erinäisten vaiheiden kautta Norlin-nimisen yhtiön omistukseen, ja Moog jätti yrityksen pari vuotta myöhemmin. Norlinin valmistamat Moog-tuotteet eivät olleet yhtä menestyksekkäitä kuin Moogin itse suunnittelemat, joten Moog Music lopetti toimintansa vuonna 1987. Moogin uusi yritys Big Briar osti oikeudet Moog Music -nimeen vuonna 2002 ja toi markkinoille uudistetun version Minimoogista, Minimoog Voyagerin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Robert Moogin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)