stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Idänrusokerttu

| Idänrusokerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kertut Sylviidae
Suku::  Pensaskertut Curruca
Laji::  cantillans
Kaksiosainen nimi
 Curruca cantillans  (Pallas, 1764) 
Synonyymit
 Sylvia cantillans 
Katso myös
   Idänrusokerttu Wikispeciesissä   Idänrusokerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Idänrusokerttu (Curruca cantillans) eli aiemmalta nimeltään rusorintakerttu on kerttujen heimoon kuuluva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 12 cm, paino 11 g ja siipien kärkiväli 15–19 cm. Juhlapukuinen koiras on päältä siniharmaa, kurkusta, kupeilta ja rinnasta punertava sekä vatsasta valkoinen. Sillä on punainen silmä ja valkoinen viiksijuova. Naaras on harmaapäinen, rinnassa on punertava sävy ja silmän ympärillä on vaalea rengas. Nuori lintu muistuttaa nuorta pensaskerttua, mutta siipien ruskea väri ei ole punertavaa. Naaras ja nuori lintu vaikea erottaa kaspiankertusta. Ääni on hernekerttumainen naksaus. Laulu hermostuneen kuuloista liverrystä.
Aiemmin rusorintakerttu (Sylvia cantillans) jaettiin kolmeen alalajiin, jotka nykyään on jaettu omiksi lajeikseen idänrusokerttu (Curruca cantillans), lännenrusokerttu (Curruca inornata) ja rätinärusokerttu (Curruca subalpina).
Vanhoilla idänrusokertuilla on täydellinen sulkasato kesällä ja sekä vanhoilla että nuorilla osittainen sulkasato talvehtimisalueilla.
Esiintyminen

Etelä-Eurooppa sekä Pohjois-Afrikka. Euroopassa pesii 1,5–2,7 miljoonaa paria, joista yli puolet Espanjassa. Muuttolintu, joka talvehtii Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Suomessa tavataan satunnaisesti keväisin muutolla harhautuneita yksilöitä. Tavattu Suomessa vuoden 2023 loppuun mennessä hyväksytysti 51 kertaa. Vain yksi syyshavainto tunnetaan.
Elinympäristö

Pesimäympäristö voi olla mitä moninaisimmissa kuivissa pensaikko- ja avoimissa metsähabitaateissa.
Lisääntyminen

Pesä sijaitsee matalalla pensaassa tai pienessä puussa, 30–150 cm maanpinnan yläpuolella. Munia on 3–5, joita molemmat puolisot hautovat 11–12 päivää. Pesäpoikasaika on 11–12 päivää.
Ravinto

Hyönteissyöjä. Syksyllä myös marjat ja hedelmät.
Aiheesta muualla

Idänrusokerttu Lintukuva-verkkopalvelussa
ITIS: Sylvia cantillans (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Curruca cantillans:  Wikidata: Q110257508  Wikispecies: Curruca cantillans  Avibase: B13D68B156442119  BioLib: 26701  BirdLife: 103874024  BOW: easwar1  eBird: easwar1  EoL: 55637572  GBIF: 9317615  iNaturalist: 1289200  IUCN: 103874024  NBN: NHMSYS0021311457  NCBI: 208071  Observation.org: 1144  Open Tree of Life: 185242  Xeno-canto: Curruca-cantillans  Laji.fi: MX.5083339 
Motacilla cantillans:  Wikidata: Q109563342  Wikispecies: Motacilla cantillans  EoL: 60783683  GBIF: 8136874 
Idänrusokertun munia.
Alalampi (Vesanto, Koskenkylä)

| Alalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°56′44″N, 26°22′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulo-oja:  oja Keskilammesta
Laskuoja:  oja Vesantojokeen 
Järvinumero:  14.764.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  128,5 m  
Pituus:  380 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,542 km  
Pinta-ala:  1,059 ha  
Suurin syvyys:  4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiAlalampi 
Alalampi  on Pohjois-Savossa Vesannolla  Koskenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 380 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Vesantojoen valuma-alueeseen (14.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 128,5 metriä mpy.
Limalampi (Vesanto)

| Limalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Vesanto
Koordinaatit:  62°59′23″N, 26°17′54″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kerkonjoen valuma−alue (14.76)
Tulo-oja:  Honkapuro Oinaslammesta, suo-oja Iso-Kurkisesta
Laskujoki:  Limanjoki Sarpajärveen 
Järvinumero:  14.765.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,2 m  
Pituus:  370 m  
Leveys:  220 m  
Rantaviiva:  1,812 km  
Pinta-ala:  16,195 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLimalampi 
Limalampi on Pohjois-Savossa Vesannolla Pelleskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 370 metriä pitkä, 220 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 16,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Kerkonjoen valuma-alueella (14.76), jonka Asinjoen valuma-alueeseen (14.765) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 135,2 metriä mpy.
Kuningaskobra (kappale)

Kuningaskobra on Sauvo Puhtilan suomeksi sanoittama kappale, jonka on vuonna 1956 levyttänyt Annikki Tähti Onni Gideonin Hawaiji-yhtyeen kanssa. Alkuperäiskappaleen ”Snake Charmer” on säveltänyt Teddy Powell ja sanoittanut Leonard Whitcup.
”Kuningaskobra”-kappaleen ovat levyttäneet vuosien saatossa monet suomalaiset artistit, kuten Juha Eirto, Kalevi Korpi, Olavi Virta, Danny, Katri Helena ja Arja Koriseva. Vuonna 2020  Stig esitti kappaleen Vain elämää -ohjelman  11. tuotantokaudella Arja Korisevan päivänä ja cover nousi Suomen virallisen singlelistan ensimmäiselle sijalle marraskuussa 2020.
Poro

Poro Finnmarkin läänissä Norjassa.
Poro vaeltaa Kebnekaisen laaksossa Ruotsissa.
Poro on pohjoisessa Fennoskandiassa elävä puolivilli kotieläin, joka laiduntaa tuntureilla ja Metsä-Lapin alueella. Poron kantamuoto on peura (Rangifer tarandus), erityisesti tunturipeura (R. tarandus tarandus), ja kesyttäminen lienee tapahtunut myöhäiskeskiajalla.
Suomessa porotaloutta säätelee poronhoitolaki, ja poronhoitoa tuetaan maa- ja metsätalousministeriön määrittämällä summalla jokaista eloporoa kohti. Poronhoito on perinteinen saamelaisten elinkeino, mutta se on Suomessa siirtynyt pitkälti muiden kuin saamelaisten käsiin. Sitä vastoin Ruotsissa saamelaisilla on poronhoitoon yksinoikeus. Eläimet kerätään syksyllä poroerotukseen lajittelua ja teuraseläinten valintaa varten. Porot kootaan myös kesällä juhannuksen tienoilla vasojen merkintää varten, jolloin niiden korviin leikataan puukolla omistajansa teot eli sanat (ns. poromerkki).
Vuonna 2001 Suomessa oli 185 000 poroa. Maa- ja metsätalousministeriö asettaa porojen sallitun enimmäismäärän vuosikymmeneksi kerrallaan. Vuosina 2010–2020 suurin sallittu poromäärä on 203 700 yksilöä.
Ulkonäkö ja koko

Poro on sarvellinen hirvieläin, jolla on lämpöä hyvin eristävä turkki. Sen ansiosta poro kestää pohjoisen kylmät talvet. Turkissa on peitinkarvat, joissa on eristeenä ilmalokeroita. Peitinkarvoja on neliösenttimetrillä yli 1 700 kappaletta. Turkki on väriltään yleensä harmaan, vaaleanruskean ja valkoisen kirjava, mutta väritys vaihtelee eri yksilöiden kesken.
Urosporon paino voi olla 70–100 kg ja lapakorkeus jopa 127 cm; naarasporo on jonkin verran pienempi, 60–80 kg. Vastasyntynyt vasa painaa 4–6 kg. Poron pituus on hännästä turvan kärkeen 150–210 cm. Poron elinikä voi olla 18–20 vuotta.
Molemmilla sukupuolilla on sarvet, jotka vaihtuvat vuosittain. Poronsarvi on maailman nopeimmin kasvavaa luuta. Se saattaa kasvaa pituutta vuorokaudessa 2 senttimetriä ja painoakin samassa ajassa puoli kiloa.
Tapetum lucidum -kudoksen ansiosta silmän valoreseptorit voivat ottaa talteen silmän takaseinämästä heijastunutta valoa. Poro on ainoa nisäkäs, jonka tapetum lucidum vaihtaa väriä: kesällä poron tapetum on kullankeltainen kuten nisäkkäillä yleensäkin, mutta talveksi se muuttuu hohtavan siniseksi. Sinisenä se heijastaa myös ultraviolettivaloa. Useimmilla eläimillä silmän sarveiskalvo ja mykiö suodattavat ultraviolettivalon, mutta porolla suurin osa uv-valosta pääsee niistä läpi. Nämä piirteet kenties auttavat poroja havaitsemaan hämärässä jäkäliä, jotka heijastavat uv-valoa. Valosaasteen vaikutuksesta poron silmäkudos ei muutu talvella siniseksi, vaan vihreäksi.
Ravinto

Poro kuuluu märehtijöihin ja sillä on neljä mahaa. 
Poron ravinnonkäyttö vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Keväällä poro syö heinäkasveja, saroja, varpuja, jäkälää ja puiden lehtisilmuja. Kesällä porot syövät monipuolisesti erilaisia vihreitä kasveja, joista tärkeimpiä ovat ruohot ja kosteikkokasvit, ja lisäksi koivun lehtiä, jäkälää, heinää ja ruohoa. Syksyllä porot keräävät vararavintoa talvea varten syömällä sieniä sarojen, ruohojen, heinien ja varpujen lisäksi. Talvella, kun ravintoa on luonnossa vähemmän, porot etsivät ensisijaisesti jäkälää. Poro pystyykin haistamaan jäkälän metrin paksuisen hangen läpi. Myös heinäkasvit ja varvut kelpaavat porojen ravinnoksi, jos jäkälää ei ole tarpeeksi saatavilla. Tuulen pieksämillä ohutlumisilla alueilla porolle riittää talvellakin matalaenergiset varvut, heinät ja saraheinät. Jäkälistä poro suosii palleroporonjäkälää. Poron ruuansulatus yksinkertaistuu talvella ja pötsin merkitys on erittäin vähäinen. Poro muistuttaa talvisin yksimahaista eläintä ja talvi merkitsee porolle laihtumista ja jopa vain hengissäselviämistä. Poro menettää talvella normaalistikin noin viidenneksen painostaan. Nykyisin yleistynyt lisäruokinta on muuttanut tilannetta merkittävästi.
Käyttäytyminen

Porot elävät 5–500, joskus useammankin poron laumoissa eli tokissa, jossa ne vaeltelevat kilometrejä päivässä etsien märehtimispaikkoja ja vettä. Joskus nuoret aikuiset tai urosporot saattavat vaellella yksinkin. Poron liikkuessa sen koparoistaselvennä kuuluu naksahteleva ääni samaan tapaan kuin elandilla, joka mahdollisesti käyttää sitä laumaa koossapitävänä viestintäkeinona; nakseen tarkoitusta poroilla ei kuitenkaan ole tutkittu.
Vaadin ja usein myös muu tokka puolustaa alle kolmikuista vasaa aggressiivisestikin uhkaavilta petoeläimiltä. Poro uhkaa vihollista painamalla pään alas ja lähestymällä korahdellen tai pärskähdellen. Jos vaara ei kaikkoa, vaadin joko luovuttaa ja pakenee vasansa kanssa tai hyökkää puskemalla ja potkimalla uhan kimppuun. Yleensä yksinäinen vaadin ja vasa kuitenkin juoksevat pakoon. On myös tavallista, että 2–10 vaadinta muodostavat vasojensa kanssa pienen tokan, jonka kanssa ne vaeltavat vasojen ollessa alle puolivuotiaita.lähde?
Poro on yksi sosiaalisimmista sorkkaeläimistä. Luonnossa tavattava poro pakenee ihmistä, mutta vankeudessa ne käyttäytyvät yleensä uteliaasti ja pelottomasti. Syksyllä kiima-aikaan täysikasvuiset hirvasporot voivat olla vaarallisia myös ihmiselle jos niitä häiritään. Hirvakset ottavat rajuja sarvikahakoita vaatimista keskenään siihen saakka, että toinen osapuoli joko alistuu tai saa surmansa. Hirvasporo voi otaksua tällöin myös ihmisen kilpailijaksi ja hyökätä tämän kimppuun.lähde?
Nimitykset

Poroilla on useita nimityksiä iän ja sukupuolen mukaan. Porouroksista käytetään nimitystä hirvas, ja naaraille vastaava termi on vaadin. Pohjoissaameksi vastaavat nimitykset ovat sarvvis sekä áldu. Kuohittua hirvasta kutsutaan yleisesti härkäporoksi (myös pelkkä härkä) ja jälkeläisiä vasoiksi. Toisella ikävuodella olevasta naaraasta käytetään nimitystä vuonelo ja uroksesta urakka. Kun poro täyttää kuusi vuotta, nimitykset loppuvat, jolloin nimitys on nimiloppu.
Poroilla on nimitykset myös värin mukaan. Täplikäs poro on kirjakko, vaalea on suivakko, musta on mustikki/musikki ja täysin valkoinen poro on valkko.
Ekologiaa

Satoja vuosia sitten peuranmetsästäjät vaelsivat vuodenaikojen mukaan laajoilla alueilla, talvella Jäämeren rannan jäkäliköille ja kesällä muun muassa Pohjois-Lapin kesälaitumille. Peurojen määrä ja tiheys pysyivät pieninä, kun luonnolliset tekijät, kuten suurpedot sekä loiset, verottivat peurakantaa. Poronhoito ja valtakunnanrajojen vakiintuminen aiheuttivat sen, että porot alkoivat kuluttaa laitumia. 1970-luvulla poronhoito muuttui Pohjois-Skandinaviassa porotaloudeksi, jossa mm. loislääkinnällä ja vaatimien määrän lisäämisellä kohotettiin porojen määrää. Porojen määrä kasvoi erityisesti Suomessa. Porot alkoivat kuluttaa jäkäliä yhä laajemmilta alueilta käytännössä loppuun. Poronjäkälä korvautui monissa paliskunnissa muilla jäkälillä, muun muassa laidunnusta kestävämmällä tinajäkälällä ja varvuilla, heinillä ja saroilla. Talvilaidunten kuluminen on ollut Skandinavian pahinta Norjan Finnmarkissa. Vaikka jäkälä on poron talviravintoa, niin varsinkin kesäinen porojen kulkeminen hävittää jäkäliä.
Porojen talvenaikainen lisäruokinta aloitettiin Suomessa 1970-luvun lopulla  ja nykyinen lisäruokinta perustuu säilörehuun ja kuivaan heinään. Lisäksi ruokinnassa käytetään teollisia täysrehuja, lehdeksiä, kortteita, jäkälää ja luppoa.  Jäkälää on jouduttu kuljettamaan Lappiin etelämpää. Porot syövät talvella lehtipuiden taimia ja vioittavat männyntaimia, mikä voi aiheuttaa huomattavaa taimikon tuhoa.
Poroja suojellaan pedoilta muun muassa vasonta-aitauksin, lisääntyneellä valvonnalla, pelotteilla ja epäsuoraan muulla hoidolla. Luontaista susikantaa ei päästetä muodostumaan poronhoitoalueelle.
Porot kulttuurissa

Poronkäristys on tunnettu Lapin perinneruoka. Poronliha on suhteellisen vähärasvaista ja koostumukseltaan mureaa. Liha sisältää runsaasti proteiineja, tyydyttymättömiä rasvahappoja, kivennäisaineita sekä A- ja B-vitamiineja.
Porojen – mahdollisesti lentävienlähde? – sanotaan vetävän joulupukin rekeä. Tunnetuin joulupukin poroista on Petteri Punakuono.
Saamelaiset ovat käyttäneet poronkusema-nimistä pituuden mittayksikköä. Se tarkoittaa matkaa, jonka ajoporo enintään pystyy juoksemaan virtsaamistaukojensa välillä (n. 7,5 km).
Tuberkuloosin vastustamisen postimerkkisarjassa julkaistiin porosta sininen postimerkki 5. marraskuuta 1957. Sen arvo oli 30 markkaa, jonka lisäksi siitä maksettiin viisi markkaa lisää (30 markkaa + 5 markkaa). Postimerkin painos oli 400 000 kappaletta.
Kirjallisuutta

Inha, I. K.: Maantiede ja löytöretket I, s. 214–215.  Porvoo:  WSOY, 1914.
Nieminen, Mauri: Poro: Pohjoinen selviytyjä.  Helsinki:  Readme.fi, 2010.  ISBN 978-952-220-106-5
Nieminen, Mauri: Poro: ruumiinrakenne ja elintoiminnat.  Rovaniemi:  Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos, 1994.  ISBN 978-951-8914-53-5
Helle, Timo: Peuran ja poron jäljillä.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1982.  ISBN 951-26-2311-0
Anne Raunio, Anna Schulman ja Tytti Kontula (toim.): Suomen luontotyyppien uhanalaisuus - Osa 1.  Suomen ympäristökeskus, 2008.  ISBN 978-952-11-3029-8
Hallanaro, Eeva-Liisa & Pylvänäinen, Marja & From, Stella: Pohjois-Euroopan luonto – löytöretki monimuotoisuuteen.  Kööpenhamina:  Pohjoismaiden ministerineuvosto, 2002.  ISBN 92-893-0636-X
Claes Bernes: Valoa ja kaamosta : arktinen ympäristö Pohjoismaissa.  Pohjoismaiden ministerineuvosto, 1996.  ISBN 92-9120-900-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poro Wikimedia Commonsissa
Suomen käsityön museon Poron jäljillä verkkonäyttely (Arkistoitu – Internet Archive)
Porotokka Käsivarren Lapissa Valtatie 21:n varrella.
Poroista varoittava liikennemerkki.
Poropartio Jäniskoskella talvisodan aikaan.
FC Pyunik Jerevan

FC Pyunik Jerevan on armenialainen jalkapalloseura, jonka kotikaupunki on maan pääkaupunki Jerevan. Se on ylivoimaisesti maan menestynein seura neljällätoista Armenian mestaruudellaan ja kahdeksalla Armenian cupin voitollaan.
Saavutukset

Armenian mestaruudet: 16 (1992, 1996, 1997, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2014–2015, 2021-22, 2023-24)
Armenian cup-mestaruudet: 8 (1996, 2002, 2004, 2009, 2010, 2013, 2014, 2015)
Aiheesta muualla

Seuran viralliset kotisivut
Albertina (nimi)

| Albertina, Albertiina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  Albertina: 24. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Alba, Berta, Tina, Tiina 
Vastineita eri kielissä:  Albertine 
Nimen alkuperä:  Albertin sisarnimi 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Albertina on naisen etunimi. Se on Albert-miehennimen feminiininen vastine, samoin kuin nimi Alberta. Nimestä tunnetaan myös kirjoitusasu Albertiina.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu noin 570–580 Albertina-nimistä ja noin 500–510 Albertiina-nimistä naista.
Nimipäivät

Albertina oli 1700-luvun kansainvälinen muotinimi. Ruotsin prinsessa Sofia Albertina (1753–1829) vaikutti siihen, että nimi otettiin mukaan myös Suomen almanakkaan. Vuosina 1755–1907 Albertinan suomalainen nimipäivä oli 24. huhtikuuta. Vuosina 1890–1904 kalenterissa käytettiin vaihteeksi nimiasua Albertiina.
Albertina-nimi palasi Suomessa almanakkaan vuonna 2000, kun se lisättiin suomenruotsalaiseen kalenteriin. Nimipäiväksi tuli jälleen 24. huhtikuuta.
Ruotsissa Albertinan nimipäivää vietetään nykyään 30. elokuuta, mutta sielläkin nimipäivänä oli alun perin 24. huhtikuuta.
Tunnettuja Albertinoja

Sofia Albertina (1753–1829), Ruotsin prinsessa; kuningas Aadolf Fredrikin ja kuningatar Loviisa Ulriikan tytär
Albertina Julin (1765–1835), suomalainen apteekkari
Albertina Saarela (1849–1902), suomalainen kauppias, maito- ja karjatalousyrittäjä
Albertina Sisulu (1918–2011), eteläafrikkalainen ihmisoikeusaktivisti ja poliitikko
Albertina Walker (1929–2010), yhdysvaltalainen gospel-laulaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Albertina ja Albertiina (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Prinsessa Sofia Albertina.
FK Željezničar Sarajevo

Fudbalski Klub Željezničar Sarajevo on sarajevolainen jalkapalloseura. Seura on perustettu 19. syyskuuta 1921. FK Željezničar Sarajevo pelaa Bosnia ja Hertsegovinan valioliigassa, joka on maan korkein taso. Seura on sarjan menestynein seura kuudella mestaruudella (1998, 2001, 2002, 2010, 2012 ja 2013). Seura voitti myös entisen Jugoslavian pääsarjan kerran vuonna 1972.
Željezničar Sarajevo on pelannut useana vuonna UEFAn alaisissa Euroopan sisäisissä turnauksissa. Ensimmäisen kerran se oli mukana kilpailuissa Eurooppa-liigan edeltäjässä UEFA Cupissa kaudella 1971–1972. Mestarien liigassa seura on ollut mukana kuudesti. Parhaimmillaan Mestarien liigassa seura Željezničar on edennyt kolmannelle karsintakierrokselle. UEFA Cupin kaudella 1984–1985 seura eteni välieriin, mikä on sen paras sijoitus.
Tunnettuja entisiä pelaajia

Miso Smajlovic
Ivica Osim
Ivica Baskarada
Josip Zemko
Josip Bukal
Josip Katalinski
Nenad Starovlah
Edin Bahtic
Mehmed Baždarević
Haris Skoro
Nikola Nikic
Mario Stanić
Edin Džeko
Gordan Vidovic
Kansallinen divisioona (Luxemburg)

Kansallinen divisioona (luxemb. Nationaldivisioun, ransk. Division Nationale, saks. Nationaldivision)  on Luxemburgin jalkapallon pääsarja.
Sarjaa on pelattu yhtäjaksoisesti vuodesta 1910 lähtien lukuun ottamatta vuotta 1913 ja kolmea toisen maailmansodan vuotta. Kauteen 1913–1914 saakka sarjan nimi oli Championnat Luxembourgeois , sen jälkeen kauteen 1931–1932 Division d’Honneur ja kauteen 1956–1957 Premiere Division ennen nykyisen nimen käyttöönottoa.
Kaudeksi 2006–2007 sarjan joukkuemäärää lisättiin kahdestatoista neljääntoista. Joukkueet pelaavat keskenään kaksinkertaisen sarjan. Luxemburgin mestarijoukkue pääsee Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle ja hopeajoukkue Eurooppa-liigan karsintojen avauskierrokselle.
Joukkueet kaudella 2024–2025

SC Bettembourg
FC Differdange 03
F91 Dudelange
CS Fola Esch
US Hostert
Jeunesse Esch
FC Mondercange
US Mondorf-les-Bains
FC Progrès Niederkorn
Racing FC Union Luxembourg
FC Rodange 91
FC Swift Hesperange
FC UNA Strassen
Union Titus Pétange
FC Victoria Rosport
FC Wiltz 71
Luxemburgin mestarit

| Joukkue | Mestaruudet | Vuodet |
| --- | --- | --- |
| Jeunesse Esch | 28 | 1921, 1937, 1951, 1954, 1958, 1959, 1960, 1963, 1967, 1968, 1970, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1980, 1983, 1985, 1987, 1988, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2004, 2010, 2012 |
| F91 Dudelange | 16 | 2000, 2001, 2002, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 |
| CA Spora Luxemburg1 | 11 | 1925, 1928, 1929, 1934, 1935, 1936, 1938, 1949, 1956, 1961, 1989 |
| Stade Dudelange3 | 10 | 1939, 1940, 1945, 1946, 1947, 1948, 1950, 1955, 1957, 1965 |
| CS Fola Esch | 7 | 1918, 1920, 1922, 1924, 1930, 2013, 2015 |
| FA Red Boys Differdange | 6 | 1923, 1926, 1931, 1932, 1933, 1979 |
| Union Luxemburg1, 2 | 6 | 1927, 1962, 1971, 1990, 1991, 1992 |
| FC Avenir Beggen | 6 | 1969, 1982, 1984, 1986, 1993, 1994 |
| US Hollerich Bonnevoie | 5 | 1912, 1914, 1915, 1916, 1917 |
| FC Progrès Niedercorn | 3 | 1953, 1978, 1981 |
| FC Aris Bonneweg | 3 | 1964, 1966, 1972 |
| Sporting Club Luxemburg | 2 | 1911, 1919 |
| CS Grevenmacher | 1 | 2003 |
| The National Schifflingen | 1 | 1952 |
| Racing Club Luxembourg | 1 | 1910 |

1 Spora Luxemburg ja Allienace 01 Luxemburgin yhdistyivät vuonna 2005 ja muodostivat Racing FC Union Luxemburgin.
2 Muodostettiin vuonna 1925 kun US Hollerich Bonnevoie ja Jeunesse Sportive Verlorenkost yhdistyivät.
3 Muodostettiin vuonna 1991, kun US Dudelange, Alliance Dudelange ja F91 Dudelange yhdistyivät.
Aiheesta muualla

Luxemburgin jalkapalloliitto (ranskaksi)
Luxemburgilaiseen jalkapalloon keskittyvä sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (luxemburgiksi)
| n k  Pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Henry Allingham

Henry Allingham
Henry William Allingham (6. kesäkuuta 1896 – 18. heinäkuuta 2009) oli yksi viimeisistä elossa olleista ensimmäisen maailmansodan veteraaneista, kansallisuudeltaan britti. Tomoji Tanaben kuoltua 19. kesäkuuta Allingham oli vajaan kuukauden ajan maailman vanhin elossa oleva mies. Hän oli kuollessaan 113-vuotias. Allinghamin kuoleman jälkeen maailman vanhin oli häntä kolme kuukautta nuorempi Walter Breuning.
Allingham oli yli viisi vuosikymmentä vuotta aviossa Dorothy Allinghamin (1895-1970) kanssa, ja pariskunta sai kaksi tytärtä. Dorothy kuoli pian Allinghamin eläkkeelle menon jälkeen. Henry Allingham menetti jo alle kaksivuotiaana isänsä tuberkuloosiin. Vanhin elossa ollut ensimmäisen maailmansodan sankari hänestä tuli 8. helmikuuta 2007 110-vuotiaan Antonio Pierron kuoltua.
Ennätyksenhaltija kertoi pitkäikäisyytensä salaisuudeksi "savukkeet, viskin, villit naiset ja huumorin".
Henry Allingham vauvaikäisenä.
Henry Allingham Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien univormussa (1916).
Henry Allinghamin hautajaissaatto matkalla St. Dunstanin Pyhän Nikolaoksen kirkkoon.
KS Vllaznia Shkodër

KS Vllaznia Shkodër on albanialainen jalkapalloseura, joka pelaa ottelunsa Loro-Boriçi-stadionilla Shkodërin kaupungissa. Vuonna 1919 perustettu seura on yksi Albanian vanhimmista, ja se on maan pääkaupungin Tiranan suurseurojen jälkeen menestynein joukkue yhdeksällä Albanian mestaruudellaan.
Historia

1919: Seura nimeltä KS Bashkimi Shkodër perustetaan.
1929: Seura vaihtaa nimensä muotoon Bashkimi Shkodran.
1935: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS Vllaznia Shkodër.
1945: Seura voittaa ensimmäisen Albanian mestaruutensa.
1950: Seura vaihtaa nimensä muotoon KS Shkodër.
1951: Seura vaihtaa nimensä muotoon Puna Shkodër.
1958: Seura palauttaa nimensä muotoon KS Vllaznia Shkodër.
Saavutukset

Albanian mestaruudet: 9 (1945, 1946, 1972, 1974, 1978, 1983, 1992, 1998, 2001)
Albanian cup-mestaruudet: 5 (1965, 1972, 1979, 1981, 1987)
Albanian supercup-mestaruudet: 2 (1998, 2001)