stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Henrik Tawast
Aiheesta muualla

Kotivuori, Yrjö: Johan Henrik Tawast. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Svenskt Biografiskt Handlexikon
Carl Fredric Rothlieb; Matrikel öfwer Swea rikes ridderskap och adel ..., (1807)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Muut:  IdRef
Armas Pyy

Armas Pyy lähdössä Berliinin 1936 olympialaisiin
Armas Akseli Pyy (27. toukokuuta 1913 Helsinki – 29. heinäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut "Pete" Pyy oli Suomen jalkapallojoukkueen varamies Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 14 A-maaottelua. Suomen mestaruuden hän voitti Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuosina 1936 ja 1938. Myöhemmin hän toimi Myllykoskella pelaajavalmentajana ja Helsingin Jalkapalloklubin johtokunnassa (puheenjohtajana vuonna 1959).
Tauroeis

| Tauroeis> Ταυρόεις.Sijainti |
| --- | --- |
 Tauroeis
Koordinaatit:  43°4′40″N, 5°48′20″E
Valtio:  Ranska
Paikkakunta:  Le Brusc, Var, Provence-Alpit-Riviera
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  200-luku eaa. – 200-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Gallia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tauroeis (m.kreik. Ταυρόεις) eli Tauroention (m.kreik. Ταυροέντιον, lat. Tauroentium) oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijaitsi nykyisen Le Bruscin kaupungin paikalla.
Tauroeis oli alun perin kreikkalainen siirtokunta. Myöhemmin se kehittyi tavalliseksi roomalaiseksi kaupungiksi.
Maantiede

Tauroeis sijaitsi Gallian etelärannikolla noin 50 kilometriä itään Massalian kaupungista. Hellenistisen ja roomalaisen kauden kaupunki on paikannettu nykyisen Le Bruscin kaupungin Citadellen alueelle. Tauroeisin länsipuolella sen ja Massalian välissä sijaitsi Kitharista, ja Tauroeisista itään Olbia, Athenopolis, Antipolis ja Nikaia.
Historia

Tauroeis oli Massalian perustama siirtokunta ja linnoitus (epiteikhisma). Strabonin mukaan se perustettiin rannikon suojaamiseksi barbaareilta. Stefanos Byzantionlaisen lainaama Artemidoros kutsuu sitä myös kelttiläiseksi kaupungiksi. Keramiikkalöytöjen ja rahojen perusteella kaupunki on perustettu 200-luvulla eaa., toisin sanoen suurin piirtein samoihin aikoihin kuin Olbia.
Tauroeisin mainitsevat jo mainittujen lisäksi myös Julius Caesar, Pseudo-Skymnos ja Klaudios Ptolemaios. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tauroentios (Ταυροέντιος). Roomalaisella kaudella kaupungin nimi latinalaistui muotoon Tauroentum. Kaupunki on säilynyt olemassa ainakin 200-luvulle jaa.
Rakennukset ja löydökset

Tauroeisin kaupunki oli ympäröity muureilla, joista on löydetty joitakin osia. Kaupungin alueelta on löydetty kalkkikivestä ja savesta tehtyjen rakennusten jäänteitä. Kaupunki sai vettä akveduktista, josta on myös löydetty osa. Antiikin aikaisia jäänteitä on löydetty myös kaupungin edustalla sijaitsevalta saarelta, jonka nykynimi on Embiez.
Eduard Pütsep

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Eduard Pütsep |  Eduard Pütsep |  Eduard Pütsep |  |
Maa:   Viro
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 |  58 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa |  Tukholma 1922 | 58 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa |  Budapest 1927 | 58 kg |  |
Eduard Pütsep (21. lokakuuta 1898 Orava, Viro – 22. elokuuta 1960 Kuusamo, Suomi) oli virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Pütsep oli Viron ensimmäinen painin olympiavoittaja. Antwerpenin 1920 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi. Pariisin 1924 olympialaisissa hän voitti kultaa kääpiösarjassa (alle 58-kiloiset). Sarjan muut mitalit menivät suomalaisille, Anselm Ahlforsille ja Väinö Ikoselle. Amsterdamin 1928 olympialaisissa Pütsep sijoittui kuudenneksi.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Pütsep sijoittui neljänneksi 1921 ja sai hopeaa 1922. Euroopan mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa 1927.
Vuonna 1924 Pütsep toimi lavastajana ja esitti pääosan Viron ensimmäisessä komediaelokuvassa. Painiuransa jälkeen hän toimi valmentajana kotimaansa lisäksi Latviassa ja Suomessa.
Tau

Tau (isona kirjaimena Τ, pienenä τ, m.kreik. ταυ, kreik. ταυ, taf) on kreikkalaisen kirjaimiston 19. kirjain. Sen äännearvo on sekä muinaiskreikassa että nykykreikassa [t]. Kreikkalaisissa numeroissa taun lukuarvo on 300.
Latinalaisessa kirjaimistossa tauta vastaa kirjain T/t ja kyrillisessä kirjaimistossa kirjain Т/т. Suomen kieleen tau translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta t.
Muoto ja sen historia

Tau on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (tav). Tauta käytettiin kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, ja sen muoto oli niissä kaikissa poikkeuksellisen yhtenevä, koostuen pystyviivasta ja sen päällä olleesta poikkiviivasta. Myös latinalaisen kirjaimiston T-kirjain kehittyi tästä muodosta.
Epigrafisissa lähteissä tausta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

τ on mekaniikassa vääntömomentti.
τ on tekniikassa aikavakio, esimerkiksi sähköisen RC-piirin aikavakio.
τ´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 300.
tau ( \tau ), matemaattinen vakio. Ympyrän ympärysmitan ja säteen suhde  \tau ={\scriptstyle {\frac {C}{r}}} = 2  \pi  = 6.28318...
Tau on hiukkasfysiikassa leptoneihin kuuluva alkeishiukkanen
Tau-risti on tau-kirjaimen muotoinen uskonnollinen symboli.
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa tau koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
|  | Τ | τ |
| --- | --- | --- |
| Unicode | U+03A4 | U+03C4 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tau Wikimedia Commonsissa
Pythion (Ateena)

| Pythion> Πύθιον |
| --- | --- |
Sijainti:  Ateena, Attika, Kreikka
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  522/521 eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pythion (m.kreik. Πύθιον, lat. Pythium) eli Apollon Pythioksen pyhäkkö oli antiikin aikainen Apollon Pythiokselle omistettu pyhäkkö Ateenassa Kreikassa. Sen paikkaa ei tunneta varmuudella, mutta perinteisesti se on sijoitettu kaupungin kaakkoisosaan lähelle Ilissos-jokea.
Pythionin rakennutti Peisistratos nuorempi, tyranni Peisistratoksen pojanpoika, toimiessaan arkonttina eli vuonna 522/521 eaa. Thukydideen mukaan sen alttarissa oli piirtokirjoitus:
»Μνῆμα τόδ᾿ἧς ἀρχῆς Πεισίστρατος Ἱππίου υἱὸς
θῆκεν Ἀπόλλωνος Πυθίου ἐν τεµένει
Mnēma tod᾿hēs arkhēs Peisistratos Hippiū hyios
thēken Apollōnos Pythiū en temenei
”Muistoksi vallastaan tämän lahjaks' Apollonille
 pystytti Pythioniin Peisistratos Hippiaan poika.”»
Kyseisen piirtokirjoituksen käsittävä alttarinosa on löydetty Olympoksen Zeuksen temppelin lounaispuolelta läheltä Ilissos-jokea, ja siksi Pythion on usein sijoitettu sinne. Sijaintipaikka kaupunginmuurien ulkopuolella on selitetty sillä, että Apollonin kultti liittyi usein puhdistautumiseen, joten pyhäkkö ei voinut olla muurien sisäpuolella.
Pyhäkkö on kuitenkin sijoitettu myös Akropoliin pohjoisrinteeseen Apollon Hypoakraioksen luolalle. Tätä on tuettu muun muassa sillä perusteella, että se sopii paremmin Apollon Pythioksen kultin yksityiskohtiin; sekä sillä, että Agoralta on löydetty pyhäkköön viittaavan kirjoituksen sisältävä rajakivi, joka on todennäköisemmin peräisin Akropoliin rinteestä kuin kauempaa Ilissoksen rannasta. On kuitenkin myös mahdollista, että Pythion-nimeä käytettiin Ateenassa kahdesta eri pyhäköstä.
Hesykhioksen mukaan ateenalaisilla oli sanonta ”paskantaa Pythionissa” (ἐν Πυθίῳ χέσαι, en Pythiō khesai), sillä he vihasivat Peisistratosten tyranniaa ja kävivät ohikulkiessaan kiusallaan tekemässä tarpeensa pyhäköllä sen rakennustöiden aikana.
Puuleopardi

| Puuleopardi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Feliformia
Heimo::  Kissaeläimet Felidae
Alaheimo::  Isot kissat Pantherinae
Suku::  Puuleopardit Neofelis
Laji::  nebulosa
Kaksiosainen nimi
 Neofelis nebulosa  (Griffith, 1821)  
Synonyymit
 Panthera nebulosa  
 Puuleopardin levinneisyys
Alalajit 
 N. n. brachyura  N. n. macrosceloides  N. n. nebulosa 
Katso myös
   Puuleopardi Wikispeciesissä   Puuleopardi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Puuleopardi eli puutiikeri (Neofelis nebulosa)  on kissaeläinten heimoon kuuluva petoeläinlaji. Lajia tavataan Kaakkois-Aasian mantereen trooppisissa metsissä. Puuleopardi on luokiteltu uhanalaiseksi. Lajia uhkaa salametsästys ja sen elinympäristöjen katoaminen.
Luokitus

Puuleopardin nimi on sikäli harhaanjohtava, että se ei kuulu samaan sukuun leopardien kanssa. Lajin luokittelu on tuottanut aina ongelmia tutkijoille. Suvulle onkin annettu tieteelliseksi nimeksi Neofelis, joka tarkoittaa "uudiskissaa". Nimi viittaa johonkin ennennäkemättömään. Puuleopardeja pidetään muinaisten sapelihammaskissojen läheisimpänä elossa olevana sukulaisena ja sillä on yhä joitakin niiden piirteitä.
Puuleopardi jaettiin kahdeksi lajiksi vuonna 2007. Borneolla ja Sumatralla elävä, aiemmin puuleopardin alalajina pidetty  "borneonpuuleopardi" (Neofelis diardi) osoittautui geenitutkimuksen perusteella erilliseksi lajiksi, jonka arvioidaan eronneen mantereen puuleopardista jo 1,4 miljoonaa vuotta sitten. Lajien geneettinen ero on suurin piirten yhtä suuri kuin esimerkiksi leijonalla ja leopardilla.
Varsinainen puuleopardi jaetaan vielä kolmeen alalajiin:
Neofelis nebulosa brachyura (formosanpuuleopardi), esiintyi Taiwanilla ja kuollut sittemmin sukupuuttoon
Neofelis nebulosa macrosceloides (intianpuuleopardi), tavataan Burmassa ja Nepalissa
Neofelis nebulosa nebulosa (kiinanpuuleopardi), esiintyy Etelä-Kiinassa ja Taka-Intiassa
Ulkonäkö ja biologia > Koko ja ulkonäkö

Puuleopardi poikkeaa ulkonäkönsä puolesta monella tapaa muista kissaeläimistä. Se onkin luokiteltu milloin isoksi kissaeläimeksi, milloin pieneksi kissaeläimeksi. Puuleopardin ruumiinpituus on 60–95 senttiä ja sillä on poikkeuksellisen pitkä, tasapaksu häntä suhteessa ruumiin kokoon. Hännällä voi olla pituutta jopa 110 senttiä eli se voi olla yli puolet eläimen koko pituudesta. Puuleopardi on huomattavasti tavallista leopardia pienempi: pedon paino vaihtelee 15 ja 24 kilon välillä ja uros on naarasta kookkaampi. Sen kallo on kissaeläimelle lyhyt ja sillä on ruumiin kokoon nähden kaikista kissaeläimistä suurimmat kulmahampaat,jotka voivat olla jopa 4 senttimetriä pitkät.
Puuleopardi on ruumiinrakenteeltaan hyvin sopeutunut elämään korkealla puiden oksilla. Sen ruumis on vanttera ja pitkänomainen. Sillä on suhteellisen suuret tassut ja lyhyehköt jalat, jotka soveltuvat kapeilla oksilla liikkumiseen. Huomattavan pitkä ja paksu häntä puolestaan auttaa petoa säilyttämään tasapainonsa vaikeakulkuisessa latvustossa.
Puuleopardi on pitkähäntäkissan ohella ainoa kissaeläin, jonka ranteet taipuvat täydet 180 astetta. Tämän ominaisuuden ansiosta se voi laskeutua vaivattomasti pystysuoraa puunrunkoa pitkin pää alaspäin tai vaikka roikkua vaakasuorasta oksasta pitäen kiinni vain takajalkojensa kynsillä. Sen tiedetään myös liikkuvan silloin tällöin oksilla selkä maata kohti. Sillä on pitkät ja terävät kynnet, jotka pureutuvat hyvin puun pintaan ja takaavat tiukan pidon. Puuleopardi onkin kokoisekseen petoeläimeksi erinomainen kiipeilijä.
Puuleopardin silmät ovat hyvin sopeutuneet yöelämään. Silmien värikalvo on kellertävä, ja pupillit supistuvat kirkkaassa valossa pystysuoriksi viiruiksi kuten kissalla.
Ulkonäkö ja biologia > Turkki

Myös puuleopardin karvoitus on petoeläinten joukossa ulkonäöltään erikoislaatuinen. Tiheän ja pehmeän turkin pohjaväri vaihtelee tuhkanharmaasta kellertävänharmaaseen. Selässä turkki on joskus punavivahteinen ja vatsapuolella hyvin vaalea. Pohjaväriä koristavat pienet täplät ja suuret tummat laikut, pilvenhattarakuviot, joiden mukaan eläin on saanut englanninkielisen nimensä "clouded leopard". Pilvikuvioita on eläimen kupeissa ja selässä, ja ne muodostuvat tummista, pitkulaisista rinkuloista, joiden keskellä on hieman pohjaväriä tummempaa turkkia. Lisäksi sillä on kaulassa, vatsassa ja raajoissa pienempiä tummia laikkuja. Häntä on tyvestä laikukas ja kärjestä rengasjuovainen. Selän keskellä on kaksi pitkittäistä juovaa, ja niiden lisäksi puuleopardilla on viiruja myös niskassa, kaulassa ja poskissa. Kuviointi tarjoaa pedolle loistavan suojavärin sen liikkuessa puun latvustossa.
Ulkonäkö ja biologia > Ero borneonpuuleopardiin

Borneonpuuleopardin erilainen turkin väritys johdatti tutkijat uuden lajin jäljille. Borneonpuuleopardien pilvikuviot ovat puuleopardiin verrattuna pienempiä ja näiden keskellä oli selvästi enemmän laikkuja kuin puuleopardin turkissa. Borneonpuuleopardin turkki on myös tummempi kuin mantereella asuvan serkkunsa. Lopullinen ero lajeille löydettiin kuitenkin geenitutkimuksissa.
Käyttäytyminen

Puuleopardeja pidetään yksineläjinä lisääntymiskauden ulkopuolella. Puuleopardit liikkuvat pääasiassa öisin, mutta ne saattavat olla aktiivisia myös tiettyihin aikoihin päivällä, luultavasti riippuen paikallisista riistaeläimistä tai ihmisten vaikutuksesta.
Käyttäytyminen > Ravinto

Puuleopardit saalistavat hyvin erilaisia saaliseläimiä, muun muassa oravia, erilaisia lintuja (kuten metsäviiriäisiä) ja jopa gibbonin kokoisia apinoita. Pedon suuret kulmahampaat mahdollistavat tehokkaan tappamisen, ja se voikin ottaa hengiltä paljon itseään suurempia eläimiä kuten villisikoja ja hirvieläimiä. Puuleopardi vaanii saalistaan puun oksien suojissa ja pudottautuu sieltä uhrinsa niskaan. Se osaa myös kalastaa.
Tarhaoloissa puuleopardit joutuvat yleensä tyytymään valmiiksi tapettuun ravintoon, mutta paikoin niille tarjotaan virikkeenä eläviä viiriäisiä, jotka ne saavat itse ottaa päiviltä. Täysikasvuinen peto tarvitsee 170–450 grammaa ruokaa päivittäin, mutta voi syödä kerralla enemmänkin. Kun se saa saaliikseen linnun, se kynii sen ennen syömistä, jotta höyheniä ei joudu vatsaan.
Elinympäristö ja levinneisyys

Puuleopardi elää eteläisen Aasian tiheissä ja vaikeakulkuisissa trooppisissa metsissä. Sen elinalue tunnetaan huonosti, mutta sitä on tavattu ainakin Pohjois-Intiassa, Nepalissa, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa aina Malakan niemimaalle asti.  Kiinan etelärannikolla sijaitsevalta Hainanin saarelta puuleopardi on jo ilmeisesti hävinnyt, ja Taiwanin ja Malesian kannat ovat sukupuuton partaalla. Taiwanissa tavattavaa alalajia pidetään jopa hävinneenä, sillä viimeisestä havainnosta on jo suhteellisen kauan. Ennen puuleopardiin luettua borneonpuuleopardia tavataan Indonesiassa Borneon ja Sumatran suurilla saarilla.
Puuleopardi on trooppisten metsien asukas, jota tavataan jopa 2 500 metrin korkeudessa meren pinnasta. Se on arka yöeläin, joka viettää lähes koko elämänsä puiden oksilla kiipeillen.
Kannan koko ja suojelutoiminta

Puuleopardien tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, sillä huonosti tunnetusta lajista on vaikea tehdä yksilölaskentaa. Kannan kooksi on kuitenkin arvioitu alle 10 000 yksilöä, joista missään populaatiossa ei elä yli tuhatta yksilöä, ja laji on luokiteltu uhanalaiseksi. Vankeudessa puuleopardeja elää parisataa, mutta kannan lisääminen tarhaoloissa on vaikeaa. Vain noin 20 prosenttia tarhatuista eläimistä on saanut omia jälkeläisiä.
Luonnonvaraisten puuleopardien huonosta tuntemuksesta kielii jotain se, ettei yhdestäkään yksilöstä ole toistaiseksi onnistuttu saamaan valokuvaa sen luonnollisessa elinympäristössä. Silti puuleopardia uhkaavat monet vaarat. Salametsästys on verottanut kantoja, sillä eläimen turkki on kysyttyä tavaraa pimeillä markkinoilla. Lisäksi puuleopardin eri ruumiinosia käytetään raaka-aineena perinteisissä lääkkeissä, joilla uskotaan olevan parantavia ominaisuuksia. Tällaiset rohdot ovat suosittuja erityisesti Kiinassa, missä varakkaat ihmiset ovat valmiita maksamaan niistä suuria summia. Etelä-Kiinassa on puuleopardin lihaa löydetty jopa paikallisten ravintoloiden ruokalistoilta.
Lisäksi puuleopardien kantaa verottaa sopivien elinympäristöjen katoaminen. Aasiassa kaadetaan jatkuvasti suuria alueita sademetsää viljelysten, asumuksien ja laidunalueiden tieltä. Jotta puuleopardi säilyisi luonnossa, sille on turvattava kylliksi elinalueita ja saalista.
Puuleopardin tilanne ei kuitenkaan ole ainakaan toistaiseksi yhtä paha kuin useimmilla muilla uhanalaisilla eläimillä. Vaikka lajia uhkaakin elinalueiden katoaminen, on kanta ainakin toistaiseksi elinkelpoinen eikä peto ole välittömässä vaarassa kuolla sukupuuttoon. Kansainvälisen yhteistyön edistyessä on onnistuttu muun muassa kieltämään metsästys puuleopardin tärkeimmillä asuinalueilla. Tämän ansiosta pedoille riittää alueilla riittävästi saalista.
Kaikki puuleopardeja koskeva tutkimustyö tapahtuu eläintarhoissa ja -puistoissa elävien yksilöiden parissa. Lajia opitaan tuntemaan kuitenkin koko ajan paremmin, ja sitä mukaa myös sen suojelu helpottuu. Uhanalaisille kissapedoille on perustettu myös omia tarhoja, joissa eläimiä tutkitaan ja pyritään lisäännyttämään. Yksi näistä tarhoista on Khao Kheowin eläinpuisto Thaimaassa. Siellä on jo saatettu onnistuneesti maailmaan muutamia puuleopardin pentuja.
Kirjallisuutta

Maailman eläimiä.  Kirjalito, 2002.  ISBN 951-28-3598-3
ZOO – Suuri eläinkirja 1.  WSOY, 1978.  ISBN 951-0-08246-5
Puuleopardia uhkaa tuho. Tieteen kuvalehti, 2004, nro 16.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Neofelis nebulosa:  Wikidata: Q36135  Wikispecies: Neofelis nebulosa  ADW: Neofelis_nebulosa  BioLib: 2002  BOLD: 83180  CoL: 46H7Z  ECOS: 4082  EoL: 328675  GBIF: 2435079  iNaturalist: 41972  IRMNG: 10200770  ITIS: 183809  IUCN: 14519  MDD: 1006019  MSW: 14000222  NCBI: 61452  Observation.org: 85771  Open Tree of Life: 763016  Paleobiology Database: 224099  Paleobiology Database: 224099  Species+: 10199  TSA: 11699 
Felis nebulosa:  Wikidata: Q124799234  GBIF: 8791806  ZooBank: 93FACEAA-8ECD-444F-8EC5-B106406FF987 
Puuleopardin kallo on kissaeläimelle lyhyt ja sillä on ruumiin kokoon nähden kaikista kissaeläimistä suurimmat kulmahampaat.
Puuleopardien käyttäytymisestä tiedetään hyvin vähän, sillä laji on arka ja se asuu alueilla, jotka ovat vaikeakulkuisia.
Puuleopardien tulevaisuus yritetään turvata eläintarhakannalla. Toistaiseksi tarhatut yksilöt ovat kuitenkin saaneet vain vähän jälkeläisiä.
Puuleopardi Nashvillen eläintarhassa.
Seppo Pyykkö

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1955 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1980 | OPS | 165 | (47) |
| 1980–1982 | Bayer Uerdingen | 10 | (0) |
| 1982–1984 | OPS | 56 | (8) |
| 1985–1986 | OTP | 13 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 244 | (58) |
Maajoukkue
| 1975–1977 | Suomi U21 | 14 | (1) |
| 1976–1981 | Suomi | 30 | (1) |
Valmennusura
1991: OPS
1992–1995: K-Team
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Seppo Pyykkö (s. 24. joulukuuta 1955 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija.
Keskikenttäpelaajana pelannut Pyykkö edusti Suomen maajoukkuetta 30 A-maaottelussa ja teki syksyllä 1978 maalin Suomen voittamassa EM-karsintaottelussa Unkaria vastaan.
Kotimaassaan Pyykkö edusti Oulun Palloseuraa vuosina 1973–1980 ja 1982–1984 sekä Oulun Työväen Palloilijoita vuosina 1985–1986. Hän voitti OPS:n riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1979 ja 1980 ja pelasi SM-sarjassa kaikkiaan 151 ottelua tehden niissä 35 maalia.
Eintracht Frankfurt oli keväällä 1980 kiinnostunut hankkimaan Pyykön joukkueeseensa, mutta Pyykkö siirtyi lopulta Uerdingen-seuraan. Hän edusti seuraa kaksi kautta. Kaudella 1980–1981 hän pääsi 1. Bundesliigassa pelaamaan kolme ottelua ja seuraavalla kaudella 2. Bundesliigassa seitsemän ottelua.
Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat Pyykön vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1979. Hänen sisarenpoikiaan ovat aitajuoksijana tunnettu Janne Mäkelä ja jalkapalloilija Juho Mäkelä.
Pyromelliittihappo

| Pyromelliittihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Bentseeni-1,2,4,5-tetrakarboksyylihappo
CAS-numero:  89-05-4
PubChem CID:  6961
SMILES:  C1=C(C(=CC(=C1C(=O)O)C(=O)O)C(=O)O)C(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H6O8
Moolimassa:  254,158 g/mol
Sulamispiste:  281-284,5 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 15 g/l (25 °C)
Pyromelliittihappo (C10H6O8) on aromaattinen tetrakarboksyylihappo eli neljä karboksyyliryhmää sisältävä karboksyylihappo. Yhdistettä voidaan käyttää laboratoriokemikaalina ja polymeerien valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa pyromelliittihappo on valkoista kiteistä ainetta, josta tunnetaan myös dihydraatti. Yhdiste liukenee jossain määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dimetyyliformamidiin. Pyromelliittihappo on tetraproottinen heikko happo ja sen pKa-arvot ovat: pKa1 1,9, pKa2 2,9, pKa34,5 ja pKa4 5,6. Kuumennettaessa pyromelliittihappoa siitä muodostuu pyromelliittihappodianhydridiä.
Valmistus

Pyromelliittihappoa voidaan valmistaa kuumentamalla melliittihappoa kaliumvetysulfaatin tai rikkihapon läsnä ollessa. Nykyään käytetyin tapa on kuitenkin dureenin hapetus typpihapon, kromihapon tai kaliumpermanganaatin avulla. Hapetukseen on kehitetty myös nestefaasiprosesseja, joissa katalyyttinä toimii mangaanin, koboltin ja bromin muodostama systeemi.
Pyromelliittihappoa voidaan käyttää sen anhydridien valmistamiseen. Muita käyttökohteita ovat korkeita lämpötiloja hyvin sietävien polyimidipolymeerien valmistus, joita muodostuu pyromelliittihapon tai sen diestereiden reagoidessa diamiinien kanssa. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää laboratoriokemikaalina.
Harri Pystynen

Harri Tapani Pystynen (25. huhtikuuta 1954 Heinola – 5. helmikuuta 1990 Kuusjoki) oli suomalainen muusikko ja sarjakuvapiirtäjä.
Pystynen soitti huilua ja saksofonia lahtelaisessa progressiivisessa Haikara-yhtyeessä 1970-luvun alussa sekä klassista musiikkia Lahden kaupunginorkesterissa. Esiintymisjännityksen vuoksi hän lopetti muusikkona ja ryhtyi sarjakuvapiirtäjäksi vuonna 1985. Hän piirsi muun muassa Pystynen-sarjakuvaa Rumbaan ja Ylioppilaslehteen sekä Seppo Sävel -sarjakuvaa Muusikko-lehteen. Hänen tuotantonsa edustaa mustaa huumoria, ja pilapiirrosmainen jälki muistuttaa jossakin määrin Kari Suomalaisen tyyliä.
Pystynen kuoli 35-vuotiaana lääkkeiden yliannostuksen ja alkoholin yhteisvaikutukseen. Häneltä keskeneräiseksi jäänyt sarjakuvaromaani Pallo hukassa julkaistiin postuumisti vuonna 2008 osana Anteeksi, etsin ihmistä -nimistä kokoelmaa. Harri Pystysen puoliso oli kirjailija ja sarjakuvapiirtäjä Tiina Pystynen.
Tuotanto

Kadekismus.  Helsinki:  WSOY, 1986.  ISBN 951-0-13987-4
Elämälle kiitos.  Helsinki:  Like, 1988.  ISBN 951-8929-00-9
Jäähyväiset aaseille.  Helsinki:  WSOY, 1990.
Pystynen.  Helsinki:  Like, 1991.  ISBN 951-8929-61-0
Anteeksi, etsin ihmistä.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2008.  ISBN 978-951-0-34499-6
Pylväsjärjestelmät

Klassisia kapiteeleja eri pylväsjärjestelmissä. Ylhäällä toskanalainen ja doorilainen, keskellä kaksi joonialaista, alhaalla korinttilainen ja komposita.
Pylväsjärjestelmät ovat klassisessa arkitehtuurissa pylväiden ja palkistojen käytön ja koristelun järjestelmiä tiettyjen tyylisuuntien mukaisesti. Pylväsjärjestelmät ovat klassisen arkkitehtuurin keskeisimpiä osatekijöitä. Ne kehittyivät antiikin kreikkalaisessa ja roomalaisessa arkkitehtuurissa, ja niitä on sovellettu länsimaisessa arkkitehtuurissa aina 1900-luvulle saakka.
Pylväsjärjestelmät määrittävät muun muassa pylväiden ja niiden osien sekä rakennuksen muiden kantavien rakenteiden muotoja, mittasuhteita ja käyttöä yhdessä. Niihin kuuluvat myös monet rakenneosien koristeaiheet. Pylväs koostuu kapiteelista eli pylväänpäästä, pylväänvarresta ja baasista eli jalustasta. Pylväät tukevat entablementtia eli rakennuksen yläosan vaakasuoria osia eli arkkitraavia, friisiä ja korniisia. Eri pylväsjärjestelmät tunnistaa ennen kaikkea niille ominaisista kapiteeleista.