stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaikkojoki
Virkistyskohde > Vesiretkeily > Melontareitti

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Virtapaikka | Pituus (m) | Pudotus (m) | Koskiluokitus |
Vaikkojärvi: 

Vaikkolampi: 

|  | Puksaminsahi |  |  |  |

|  | Riitasuonsahi |  |  |  |

|  | Koivuniemensahi |  |  |  |

|  | Ahmonkoski |  |  |  |

|  | Koivukoski |  |  |  |

Mäntylampi: 

Metsä-Vaikko: 

|  | Vaikon tammi | 100 |  |  |

|  | Jokilammenkoski | 100 | 1,0 | I |

|  | Hirvolankosket | 1000 | 9,0 | I |

Lietukka (Lietejärvi): 

|  | Murtosaarenkoski | 150 | 1,5 | I |

|  | Kalliokoski | 450 | 4,0 | I |

|  | Kantosaarenkoski | 600 | 6,0 | I |

|  | Hirvisaarenkoski | 350 | 2,5 | I |

|  | Myllykoski | 400 | 5,0 | II |

|  | Ylä-Jokipolvenkoski | 100 | 1,0 | I |

|  | Ala-Jokipolvenkoski | 400 | 2,0 | I |

Suuri Kotalampi: 

|  | Iso Kotakoski | 400 | 2,0 | I |

|  | Pieni Kotakoski | 50 | 0,5 | viv |

Makkarasärkät: 

|  | Markkakoski | 400 | 1,0 | I |

|  | Pielisenpitkä | 600 | 4,5 | I+ |

|  | Suarvanniva | 160 | 0,5 | viv |

|  | Kusiaiskoski | 350 | 2,5 | I |

|  | Rakkinekoski | 150 | 2,0 | I+ |

|  | Ylä-Kalliokoski | 250 | 2,0 | I+ |

|  | Ala-Kalliokoski | 150 | 1,0 | viv |

|  | Multivääränkoski | 850 | 4,5 | I+ |

|  | Piilukoski | 150 | 1,0 | I |

|  | Polvikoski | 150 | 1,0 | I- |

Välijärvi: 

|  | Ruukinkoski | 100 | 1,0 | I- |

Kärenjärvi: 

|  | Kärenkoski | 100 | 0,5 | viv |

Vihtajärvi: 

|  | Vihtakoski |  |  |  |

Pieni-Kortteinen: 

|  | Kylänkosket |  |  |  |

Suuri Kortteinen: 

|  | Sivinvirta |  |  |  |

Saarijärvi: 

|  | Saarivirta |  |  |  |

Retunen: 

|  | Melttusvirta |  |  |  |

Kaavinjärvi:
Virkistyskohde > Kalastus > Kalalajisto

Vaikkojoen koskissa luontaisesti lisääntyviä kaloja ovat harjus, taimen ja säynävä (säyne). Jokeen on istutettu eri-ikäisiä taimenenpoikasia. Taimenen elinkiertoa on edistetty levittämällä kutusoraa koskien niskoille sekä kunnostamalla poikasalueita. Syksyisin Vaikkojokeen istutetaan kutuvalmiita emotaimenia. Kesäisin Vaikkojokeen istutetaan kirjolohta. Vaikon haukikanta on runsas. Vaikkojoella ei ole tammukkaa, vaikka osa taimenista saattaakin elää ja lisääntyä ns. jokitaimenina.
Virkistyskohde > Kalastus > Luvat

Vaikkojoen laajin lupa-alue (ns. Vaikkojokitoimikunnan lupa) alkaa Juuan Vaikkojärvestä ja päättyy Kaaville Sivinvirran alle. Useimmat reitin varrella olevat järvet kuuluvat lupa-alueeseen. Alueen osakaskunnat myyvät myös lupia, jotka kattavat vain tiettyjä joen osia. Kajoonkoski on rauhoitettu kalastukselta.
Vaikkojoen lupa-alueelle on saatavissa päivä-, viikko- ja kausilupia. Alle 12-vuotiaat saavat kalastaa mukana olevan aikuisen luvalla. Koululaisryhmille on tarjolla ryhmälupia. Luvissa on saalisrajoituksia. Kohdenluvan lisäksi kaikki 18 - 64-vuotiailla tulee olla maksettuna valtion kalastuksenhoitomaksu (ns. kalakortti).
Sallittuja kalastusmenetelmiä Vaikkojoen koskissa ovat heittokalastus sekä perhokalastus. Virtapaikoilla ei sallita mato- ja tahnasyöttejä. Vaikkojoen lupa-alueella pyydettävän taimenen alamitta on 60 cm. Harjuksen alamitta on 35 cm.
Vaikkojoen poikasalueilla suositellaan käytettäväksi yksihaaraisia koukkuja. Kalastajien tulee syksyisin huomioida taimenen kuturauhoitusaika (vuonna 2016 se oli 1.9. - 15.11.). Alueen kutusorakoilla kahluuta tulisi välttää syyskuun ja toukokuun välisenä aikana, jotta soran sisällä hautuva mäti ei tuhoutuisi.
Luonnonsuojelu

Vaikkojoki, Vaikon vanhat metsät ja Aitalammin suo muodostavat monipuolisen luontokohteen. Alueella on luonnontilaisen kaltaisen jokireitin lisäksi vanhaa metsää, keidassuota, pieniä puroja ja jokia sekä humuspitoisia lampia.
Vaikkojoki on suojeltu voimalaitosrakentamiselta koskiensuojelulain (35/1987) nojalla.. Vaikkojoki, Vaikon vanhat metsät ja Aitalamminsuo on liitetty Natura 2000 -alueiden listalle. Kohde koostuu noin 18 kilometrin jaksosta Vaikkojokea ja neljästä muusta alueesta: Aitalamminsuosta, Heinävaarasta, Korppivuoresta ja Makkarasärkistä. Edellä mainitut alueet kuuluvat SCI-alueiden (Sites of Community Importance) listalle. Suojelualue on Euroopan unionin luontodirektiivin mukaisesti yhteisön tärkeänä pitämä alue. Suojelualueita on alueella yhteensä 258 hehtaaria.
Luonnonsuojelu > Elinympäristöt

Vaikkojoki sijaitsee boreaalisella kasvillisuusvyöhykkeellä, joka tunnetaan myös nimellä taiga.
Vaikkojoen alueen Natura 2000-kohteissa ovat edustettuna mm. seuraavat Euroopan unionin luontodirektiivin tyypit:
humuspitoiset lammet ja järvet 5 %
Fennoskandian luonnontilaiset jokireitit 25 %
vuorten alapuoliset tasankojoet, joissa on Ranunculion fluitantis ja Callitricho-Batrachium- kasvillisuutta 1 %
keidassuot 7 %
vaihettumissuot ja rantasuot 4 %
luonnontilaiset tai niiden kaltaiset kuusivaltaiset vanhat metsät 15 %
luonnontilaiset tai niiden kaltaiset mäntyvaltaiset vanhat metsät 15 %
luonnontilaiset tai niiden kaltaiset vanhat lehtipuuvaltaiset metsät 1 %
puustoiset suot 19 %
Vaikkojoki Natura 2000-alueen korkein kohta on 190 metriä merenpinnan yläpuolella. Alin kohta on 104 m. Keskikorkeus on 131 metriä.
Luonnonsuojelu > Elinympäristöt > Vanhaa metsää

Vaikkojoen alueella sijaitseva Heinävaaran metsä kuuluu vanhojen metsien suojeluohjelmaan. Tämä Natura 2000-alue on suurimmaksi osaksi tuoreen kankaan tiheää kuusikkoa. Alueella on 5 - 15 % koivua, 2-5 % mäntyä sekä pientä pihlajaa, raitaa ja haapaa siellä täällä.
Heinävaaran vanhassa metsässä maapuiden määrä on 100 - 150 runkoa hehtaarilla. Koivupökkelöitä ja kuivuneita kuusia on alueella kohtalaisesti. Mäntykeloja on yksittäin.
Alueen koillisosassa on tuoreen kankaan männikköä. Suurimmat männyt ovat halkaisijaltaan 40 cm. Alueella koivua on kymmenisen prosenttia. Kuusi esiintyy alikasvoksena. Maapuiden määrä on 50 - 100 runkoa hehtaarilla. Maapuista suurin osa on ohutta koivu- ja mäntymaapuuta. Pystyynkuivaneita mäntyjä, koivupökkelöitä ja palokantoja on harvakseltaan.
Heinävaaran alueella on myös lehtomaisen kankaan sekametsää. Kosteimmissa notkoissa valtalajina on metsäimarre. Lisäksi siellä kasvaa mm. lillukkaa. Sekametsässä kasvaa sekä koivua että mäntyä. Kuusi esiintyy alikasvoksena.
Luonnonsuojelu > Elinympäristöt > Makkarasärkän harjualue

Makkarasärkkä on Vaikkojoen varressa oleva rantautumis- ja retkeilyalue. Se sijaitsee Heinävaaran koillispuolella. Makkarasärkkä on harjumuodostuma, joka on ympäröivää seutua noin 20 metriä korkeammalla. Harjun päällä on jäkälä-, kanerva- ja puolukkatyypin männikköä.
Vaikkojoen rannassa on saniaiskorpea ja koivuluhtaa, jossa kasvaa runsaasti mm. sananjalkaa, metsä- ja korpi-imarretta. Alueella kasvaa koivua, pihlajaa, haapaa ja raitaa yksittäin.
Natura 2000-alueen eteläosassa on Heinäjoki. Kasvillisuus sen rannassa on luhtaista ja paikoin hyvin märkää.
Luonnonsuojelu > Elinympäristöt > Aitalamminsuo

Aitalammin suo on keidassuo, joka koostuu pääosiltaan koivu- ja mäntyvaltaisesta tupasvilla- ja isovarpurämeestä. Alueella on myös mustikka- ja ruoho- ja heinäkorpea. Suon luoteisosassa on pienehkö avo-osuus. Se on pääosin välipintaista, rahkasara- ja tupasvillavaltaista lyhytkorsinevaa.
Aitalammin suon etelä- ja länsireunaa on ojitettu. Ojitetuilla alueilla kasvaa noin 15-vuotiasta mäntytaimikkoa sekä koivuvesakkoa. Suon keskellä on kaksi lampea, Aitalampi ja Pieni Aitalampi. Aitalammesta lähtee Aitalamminpuro etelään. Puron varressa on mustikkakorpea, jossa kasvaa järeitä kuusia. Alueella kasvaa myös koivua ja haapaa. Maapuuta on noin 50 runkoa hehtaarilla.
Aitalammen kaakkoispuolinen metsäsaareke on tuoreen kankaan kuusikkoa, jossa koivua 5 - 10 %. Halkaisijaltaan 15 – 30 cm paksuista haapaa on harvakseltaan. Maapuiden määrä on 50 - 100 runkoa hehtaarilla. Maapuuta löytyy eniten notkelmien soistumissa. Metsäsaarekkeella on koivupökkelöitä ja keloutuvia mäntyjä yksittäin. Metsäsaarekkeen eteläosassa kasvaa noin 20-vuotiasta männikköä.
Luonnonsuojelu > Elinympäristöt > Korppivuori

Vaikkojoen seudun Natura 2000-alueista pohjoisimpana on Korppivuori. Se sijaitsee Kalliojärven eteläpuolella. Alue kuuluu vanhojen metsien suojeluohjelmaan.
Korppivuorella on useita pitkiä kalliojyrkänteitä ja mäkiä. Alueen korkeuserot ovat noin 30 metriä. Puusto on enimmäkseen tiheää tuoreen kankaan kuusikkoa, jonka seassa on järehköä (halkaisijaltaan 20 – 40 cm) haapaa. Koivua on 5 %. Alueen puustoon kuuluvat myös raita ja pihlaja, joita on siellä täällä yksittäin. Kuusi- ja koivumaapuuta on noin 100 runkoa hehtaarilla. Alueella on myös koivupökkelöitä.
Korppivuoren notkoissa ja itäisimmän jyrkänteen alla on mustikka- ja saniaiskorpea, jossa raitaa ja haapaa runsaammin kuin muualla. Alueella on myös järeitä koivuja, koivu- ja haapapökkelöitä, kuivuneita kuusia sekä maapuuta noin 200 runkoa hehtaarilla.
Etelä- ja pohjoisosan korpinotkoja on jonkin verran ojitettu. Jyrkänteiden kallioisilla lakiosilla on osin männikköä, jonka järeimmät männyt ovat halkaisijaltaan 40 cm. Alueella on myös yksittäisiä järeitä mäntykeloja.
Korppivuoren alueeseen kuuluu kaksi pientä humuspitoista lampea: luoteisnurkan Korppilampi sekä alueen keskellä sijaitseva Keski-Kalliojärvi. Molempia lampia ympäröivät pienet luonnontilaiset suot. Soiden kasvillisuus on sekä lyhytkorsinevaa että tupasvillarämettä. Lammet ovat maisemallisesti edustavia. Rantakalliojyrkänteinen Korppilampi on erämainen.
Alueen eteläosan poikki kulkee metsäautotie. Toinen metsäautotie kulkee luoteesta Keski-Kalliojärven pohjoispuolelle noin 30 metrin päähän rannasta.
Linnusto

Palokärki (Dryocopus martius), kurki (Grus grus) ja metso (Tetrao urogallus) ovat Vaikkojoen alueen suurikokoisimpia lintuja.
Metsäviklo (Tringa ochropus) ja kalalokki (Larus canus) viihtyvät hyvin alueen vesistöjen äärellä. Vaikkojoen seudun linnustoon kuuluvat myös peippo (Fringilla coelebs), pajulintu (Phylloscopus trochilus), metsäkirvinen (Anthus trivialis), urpiainen (Carduelis flammea),  talitiainen (Parus major), harmaasieppo (Muscicapa striata), pikkukäpylintu (Loxia curvirostra), puukiipijä (Certhia familiaris), sirittäjä (Phylloscopus sibilatrix), idänuunilintu (Phylloscopus trochiloides) ja hippiäinen (Regulus regulus).
Historiaa

Vaikkojokea on käytetty uitossa satunnaisesti jo 1800-luvulla ja säännöllisesti 1900-luvulla vuodesta 1908 alkaen aina vuoteen 1963 asti. Ainoastaan sotavuosina yksi uitto jäi tekemättä. Rakkinekoskella on Vaikkojoen uiton muistomerkki.
Vaikkojokea on perattu uittoa varten miestyönä 1920-luvulla ja konetyönä 1950-luvulla. Joen koskia on kunnostettu 1979-82 ja 1998-99. Vuosina 2009-2011 on tehty viimeisimpiä kalataloudellisia kunnostustöitä.
Joessa ja sen sivuhaaroissa on ollut myös viljan jauhatukseen maanviljelijöiden omistamia myllyjä sekä joitakin generaattoreita sähkön tuottamiseen.
Waikko-Joe ja Waikko-Joetar

Vuodesta 1986 lähtien Kaavin kesätapahtuman yhteydessä on julkistettu uusi Waikko-Joe tai Waikko-Joetar. Arvonimi myönnetään henkilölle, joka on monipuolisesti ja pitkään ollut mukana Vaikkojoen kehittämisessä, markkinoinnissa ja muussa alueen esiintuomisessa. Waikko Joe on myös maarianvaaralaisen Henry Räsäsen esittämä roolihahmo.
Aiheesta muualla

Vaikkojoen alueen matkailukartta
Pohjois-Savon melontareitit: Vaikkojoki
Vaikkojoen palvelut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaikkojoki
Perhoa käytetään taimenen ja muiden veden pinnalta syövien kalalajien kalastukseen.
Harjus (Thymallus thymallus)
Tuoretta kangasmetsää
Metso (Tetrao urogallus)
Metsäviklo (Tringa ochropus)
Lillukka (Rubus saxatilis)
Raita (Salix caprea)
Kurki (Grus grus)
Hippiäinen (Regulus regulus)
Walter Joseph Schoenherr

Walter Joseph Schoenherr (28. helmikuuta 1920 Center Line – 27. huhtikuuta 2007) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Detroitin arkkihiippakuntaan Edward Aloysius Mooney 27. lokakuuta 1945. Hänet nimitettiin Detroitin vihkipiispaksi sekä Timidanan titulaaripiispaksi 8. maaliskuuta 1968, ja piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Francis Dearden, jota avustivat Alexander Mieceslaus Zaleski ja Joseph Matthew Breitenbeck.
Schoenherr jäi eläkkeelle 7. maaliskuuta 1995.
Nenälasit

Yhdysvaltain presidentti Theodore Roosevelt nenälaseineen
Nenälasit
Nenälasit eli pinnelasit ovat silmälasimalli, jossa laseja eivät kannattele sangat, vaan ne nipistetään kiinni nenänvarteen puristamalla nenätukea. Tästä juontuu lasien ranskankielinen nimitys pince-nez (pince ’nipistää’, nez ’nenä’), josta on lainautunut suomeenkin lasimallin nykyisin vanhahtava nimi pensnee.
Nenälaseja oli Euroopassa ollut käytössä 1400-luvulta, mutta muotiin ne tulivat 1800-luvun puolivälissä ja olivat suosituimmillaan niin sanotun uuden imperialismin aikana 1880-luvulta 1900-luvun alkuun. Laseja pitivät niin miehet kuin naisetkin. Niiden pitkäaikainen käyttö oli usein epämukavaa, mikäli nenätuen koko ei ollut täydellinen, ja muodinmukaista oli pujottaa nenälasit roikkumaan kaulasta narun varassa tai pitää laseja povitaskussa napinläpeen sidottuna, kun niitä ei tarvinnut.
Noina vuosikymmeninä kasvaneet jatkoivat nenälasien käyttämistä vielä myöhemminkin, ja 1930-luvulta eteenpäin pinnelaseja alettiinkin pitää ”vanhusten laseina” ja ne samaistettiin konservatismiin, menneen ajan arvoihin ja kuriin. Nenälasit eivät sittemmin ole kokeneet uutta renessanssia, ja nykyisin niiden käyttäjät ovat harvassa.
Populaarikulttuurin tunnetuin aisattomia laseja käyttävä henkilö lienee sarjakuvahahmo Roope Ankka. Lisäksi pinnelasit saivat pienimuotoista näkyvyyttä Matrix-tieteiselokuvan myötä vuonna 1999. Elokuvassa Laurence Fishburnen esittämä Morpheus käyttää heijastavia nenälaseja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nenälasit Wikimedia Commonsissa
Wagner Lopes

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 29. tammikuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Franca, São Paulo, Brasilia
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1985–1987 1987–1990 1990–1994 1995–1996 1997–1998 1999–2000 2001 2001–2002 | São Paulo Nissan Motors Hitachi / Kashiwa Reysol Honda Bellmare Hiratsuka Nagoya Grampus Eight FC Tokyo Avispa Fukuoka |  |
Maajoukkue
| 1997-1999 | Japani | 20 (5) |
Wagner Lopes (s. 29. tammikuuta 1969 Franca, São Paulo, Brasilia) on japanilainen uransa vuonna 2002 päättänyt jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Lopes edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1997–1999. Hän pelasi yhteensä 20 ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1997 | 6 | 3 |
| 1998 | 7 | 0 |
| 1999 | 7 | 2 |
| Yhteensä | 20 | 5 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kojima |
2 Narahashi |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Omura |
6 Yamaguchi |
7 Itō |
8 Nakata |
9 Nakayama |
10 Nanami |
11 Ono |
12 Lopes |
13 Hattori |
14 Okano |
15 Morishima |
16 Saitō |
17 Akita |
18 Jō |
19 Nakanishi |
20 Kawaguchi |
21 Narazaki |
22 Hirano |
Valmentaja Okada
Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
Nenän kaivaminen

Mies kaivaa nenäänsä.
Nenän kaivaminen on sormin tapahtuvaa kuivuneen rään tai muun lian kaivamista sieraimista. Varsinkin lapset yleensä myös syövät nenästään kaivamansa rään. Liiallinen nenän kaivaminen saattaa johtaa nenäverenvuotoon. Pakko-oireiseksi häiriöksi kehittynyt nenän kaivaminen johtaa pahempiin vaurioihin, kuten tulehduksiin. WHO määrittelee ICD-10 tautiluokittelussaan nenän kaivamisen "muuksi tavallisesti lapsuus- tai nuoruusiässä alkavaksi toiminto- ja tunnehäiriöksi" (F98.8).
Nenän kaivua sosiaalisissa tilanteissa pidetään monissa kulttuureissa paheksuttavana käytöksenä. Toisaalta sitä saatetaan muiden paheksuttavina pidettyjen tapojen kuten piereskelyn tapaan pitää myös humoristisena.
Keuhkosairausopin asiantuntija Friedrich Bischingerin mukaan nenän kaivaminen ja rään syöminen on hyväksi immuunijärjestelmälle.
Aiheesta muualla

BBC home: The Truth About Nose-picking
Walter James Edyvean

Walter James Edyvean (18. lokakuuta 1938 Medford, Massachusetts – 2. helmikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan Francis Frederick Reh 16. joulukuuta 1964. Hänet nimitettiin Bostonin vihkipiispaksi sekä Aeliaen titulaaripiispaksi 29. kesäkuuta 2001, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernard Francis Law, jota avustivat Lawrence Joseph Riley ja William Francis Murphy.
What Are You Doing the Rest of Your Life?

What Are You Doing the Rest of Your Life? on Michel Legrandin säveltämä jazzballadi, jonka sanoituksen ovat tehneet aviopari Alan ja Marilyn Bergman. Kappale tehtiin alun perin vuoden 1969 elokuvaan Myötä- ja vastoinkäymisessä (The Happy Ending, ohj. Richard Brooks), jossa sen esittää Michael Dees. Kappale oli ehdokkaana parhaan laulun Oscar-palkintoon.
Vuonna 1972 laulun levytti Sarah Vaughan, ja Legrand palkittiin levytyksen sovituksesta Grammyllä. Yli 30 vuotta myöhemmin trumpetisti Chris Bottin ja laulaja Stingin tulkinta kappaleesta voitti vuonna 2006 Grammyn sovituksestaan, jonka tekivät Billy Childs, Gil Goldstein ja Heitor Pereira. Muita laulun tunnettuja levyttäjiä ovat Frank Sinatra, Dusty Springfield, Johnny Mathis, Julie Andrews, Shirley Bassey, Andy Williams, Barbra Streisand, Bill Evans ja Joe Pass.
Nokia 9 Pureview

| Nokia 9 Pureview |
| --- | --- |

Valmistaja:  HMD Global
Julkaistu:  helmikuu 2019
Mitat:  155 × 75 × 8 mm
Paino:  172 g
Näyttö:  5,99" P-OLED
Näytön kuvatarkkuus:  1 440 × 2 880
Suoritin:  Qualcomm Snapdragon 845 kahdeksanydinprosessori, 2,8 GHz
Grafiikkapiiri:  Adreno 630
Muisti:  128 Gt
Keskusmuisti:  6 Gt
Takakamera:  5 × 12 megapikseliä
Etukamera:  20 megapikseliä
Käyttöjärjestelmä:  Android 9 "Pie"
Akku:  3 320 mAh
Liitännät:  USB 3.1
Muistikorttipaikka:  ei ole
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 9 Pureview on Nokia-merkkinen älypuhelin, jossa on Android-käyttöjärjestelmä. HMD Global julkaisi Nokia 9 Pureviewin 24. helmikuuta 2019.
Puhelimessa on 5,99 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessori. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja keskusmuistia 6 gigatavua. Puhelimessa on viisi 12 megapikselin takakameraa, joilla kuvataan yhtä aikaa. Kaksi kameraa on värikameroita ja loput kolme kameraa ovat mustavalkokameroita, jotka parantavat muun muassa kuvan kontrastia. Etukamera 20 megapikselin kamera. Laitteessa on 3 320 milliampeeritunnin akku.
What Do You Want from Me?

| ”What Do You Want from Me?” Cascada |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Perfect Day
 Äänitetty : 2007-2008
 Julkaistu: 7. toukokuuta 2008 (saksa) 4. kesäkuuta 2008 (Iso-Britannia)
 Tuottaja(t): Manuel "Manian" Reuter Yann "Yanou" Preifer
 Tyylilaji: Eurodance
 Kesto: 02.48
 Levy-yhtiö: Zooland
Cascadan muut singlet
| ”What Hurts the Most” 2007 | ”What Do You Want from Me?” 2008 | ”Because the Night” 2008 |
What Do You Want from Me? on Cascadan vuonna 2007 nauhoitettu kappale. Se julkaistiin Saksassa 7. maaliskuuta 2008 ja Isossa-Britanniassa 24. maaliskuuta 2008.
Käännös suomeksi
Wagnerilaisuus

Wagnerilaisuus (saks. Wagnerismus) on saksalaisen oopperasäveltäjän Richard Wagnerin (1813–1883) musiikiin, teoreettisiin kirjoituksiin, poliittisiin ajatuksiin ja esteettisiin näkemyksiin perustuva aatesuuntaus. Wagnerilaisuuden merkitys oli suurin 1800-luvun loppupuolella, jolloin erityisesti musiikkimaailma oli jakautunut Wagnerin kiihkeisiin kannattajiin, jotka suosivat ohjelmamusiikkia, ja vastustajiin, jotka olivat absoluuttisen musiikin kannalla.
Poliittisessa merkityksessä wagnerilaisuus oli alun perin luokkatietoinen liike, joka myöhemmin suuntautui esifasismiin.[lähde? ] Taidepiireissä Wagnerin vaikutus ilmeni erityisesti dekadenttisissa ja symbolistisessa taidesuuntauksissa. Niiden ulkopuolellakin Wagnerin vaikutus näkyy viitteellisesti lähes kaikessa länsimaisessa taiteessa. Nykyisin ilmiön näkee selvimmin monissa elokuvissa, esimerkiksi Matrix-elokuvatrilogiassa. Wagnerin viimeisessä oopperassa Parsifal (1882) nimihenkilö oppii näkemään taikuri Klingsorin luoman valhekuvan taakse ja saa ylivertaiset kyvyt, kuten pysäyttämään häntä kohti heitetyn keihään. Matrixissa taas on keinotodellisuus, jossa Neo pysäyttää pahantahtoisten agenttien luodit. Pirates of the Caribbean -elokuvasarjan Davy Jones, joka on mennyttä rakkauttaan sureva Lentävä hollantilainen -laivan kapteeni, kun Wagnerin Lentävä hollantilainen -oopperan (1843) päähenkilön kirouksen pystyy purkamaan vain pyyteetön rakkaus. Tosin nämä asetelmat usein pohjautuvat vanhempiin tarinoihin, mutta Wagner pystyi luomaan niistä uusia myyttisiä kokonaistaideteoksia, joissa eri taidemuodot kohtaavat.
Aiheesta muualla

Max Nordau: The Richard Wagner Cult (1895) (Arkistoitu – Internet Archive)
Nocturnal Rites

| Nocturnal Rites |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  power metal
Kotipaikka:   Uumaja
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Nils Eriksson, basso   Jonny Lindqvist, laulu   Owe Lingvall, rummut   Fredrik Mannberg, kitara   Nils Norberg, kitara  
Levy-yhtiö:  Century Media Records  
Aiheesta muualla
nocturnalrites.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nocturnal Rites on ruotsalainen power metal -yhtye Uumajasta. Yhtye aloitti toimintansa vuonna 1990 nimellä Necronomic ja sen perustaja oli Fredrik Mannberg.
Jäsenet

Nils Eriksson – basso
Jonny Lindqvist – laulu
Owe Lingvall – rummut
Fredrik Mannberg – kitara
Chris Rörland – kitara
Diskografia

In a Time of Blood and Fire (Megarock, 1995)
Tales of Mystery and Imagination (Century Media, 1997)
The Sacred Talisman (Century Media, 1999)
Afterlife (Century Media, 2000)
Shadowland (Century Media, 2002)
New World Messiah (Century Media, 2004)
Lost in Time (Century Media, 2005)
Grand Illusion (Century Media, 2005)
The 8th Sin (Century Media, 2007)
Phoenix (2017)
Aiheesta muualla

Nocturnal Ritesin sivusto (englanniksi)
Nocturnal Rites Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Nocturnal Rites Myspacessa (englanniksi)
Walter Johansson

Armas Walter Johannes Johansson, sukunimi myöh. Jousio  (18. elokuuta 1884 Vaasa – 15. huhtikuuta 1936 Ilmajoki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Teoksia

Storm och stiltje : dikter. Tekijä, Tammerfors 1912
Westminsterin säädös

Westminsterin säädös on Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin 11. joulukuuta 1931 antama säädös, jolla vahvistettiin brittiläisen imperiumin dominioiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan välinen lainsäädännöllinen samanvertaisuus. Säädöksestä tuli jokaisen Kansainyhteisön valtion sisäinen laki.
Säädöksellä on historiallista merkittävyyttä siksi, että se merkitsi näiden maiden itsenäisyyttä joko välittömästi tai ratifioinnin kautta. Sen jäljellä olevat, perustuslailliset toimivallat on korvattu myöhemmillä asetuksilla. Nykyään sen merkitys on siinä, että se asettaa pohjan Kansainyhteisön maiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan kruunun väliselle yhteydelle.
Säädös koski dominioita, jotka olivat olemassa vuonna 1931. Näitä ovat Australia, Kanadan dominio, Irlannin vapaavaltio, Newfoundlandin dominio, Uuden-Seelannin dominio ja Etelä-Afrikan unioni. Se teki mahdottomaksi parlamentin säädösten tarkastukset, jonka pohjalta Kanadan ja Australian perustuslait kirjoitettiin.
Westminsterin säädös ei koskenut Australiaa, Uutta-Seelantia tai Newfoundlandia ennen kuin niiden parlamentit ratifioivat ne. Australia ratifioi säädöksen vuonna 1942 ja Uusi-Seelanti vuonna 1947. Newfoundland ei kuitenkaan ole ratifioinut säädöstä, vaan sen hallituksen pyynnöstä Yhdistynyt kuningaskunta otti sen takaisin hallintaansa, kunnes siitä tuli Kanadan provinssi vuonna 1949.