Tanskan kirkon virsikirja
Historiaa > 1700-luku

Seuraava virallinen virsikirja oli vuonna 1699 hyväksytty Dend Forordnede Ny Kirke-Psalme-Bog. Fyn saaren piispa Thomas Kingo sai tehtäväkseen uudistaa olemassa olevat virsikirjalaitokset ja täydentää valikoimaa uusilla, lähinnä omilla virsillään. Kingoa pidetään oman aikansa merkittävimpänä tanskalaisena virsirunoilijana. Kingon valmistelema ehdotus ei kuitenkaan tullut hyväksytyksi, ennen kuin kööpenhaminalaisten pappien muodostama komissio muokkasi ehdotuksen. Kirjassa oli määrätyt virret kullekin kirkkovuoden sunnuntaille ja juhlapäivälle. Kirjassa oli 86 Kingon virttä, ja kaikkiaan 297 virttä.
Kirja tunnetaan kuitenkin Kingon virsikirjana ja sitä käytettiin kaikkialla Tanskassa ja Norjassa. Kirjasta tulikin kaikkein pitkäikäisin virsikirja Tanskassa, vasta 1960-luvulla viimeiset yksittäiset seurakunnat luopuivat sen käytöstä lukuun ottamatta yhtä vapaata luterilaista seurakuntaa, joka on käyttänyt sitä vielä 2000-luvun alussa.
1730-luvulla pietismin värittämä hengellisyys leimasi etenkin Tanskan hovia ja kuningas Kristian VI antoi hovin papin Erik Pontoppidanin laatia uusi virsikirja. Kirja, Den Nye Psalme-Bog ilmestyi 1740. Pontoppidan oli tutustunut Hans Adoph Brosoniin ja 92 hänen kirjoittamaansa virttä tuli uudistettuun virsikirjaan. Virsikirjan aihevalikoima laajeni Kingon kirkkovuoden mukaisista virsistä käsittämään myös pietismin hengen mukaisia aihepiirejä. Uusia virsiä tuli Kingon virsikirjan virsien lisäksi 259 ja virsiä oli kaikkiaan 559. Kirjaa ei määrätty käytettäväksi koko valtakunnassa. Hovin ohella sitä käytettiin aateliston ja porvariston parissa sekä Bornholmin saarella, paikoittain Etelä-Jyllannissa ja osassa eteläistä Norjaa, jossa pietismin vaikutus oli suurempaa ja jossa Kingon virsikirjaa ei käytetty.
Vuonna 1778 ilmestyi seuraava virsikirja Psalme-Bog eller En Samling af gamle og nye Psalmer – Guldbergin virsikirja. Kuningas Fredrik V oli kiinnostunut valistuksen ajan ajatuksista ja antoi valtiosihteerinsä Ove Høegh Guldbergin tehtäväksi laatia uusia virsikirja, jonka tämä teki Sjellanin piispa Ludgvig Harnoen kanssa. Kirjassa oli 436 virttä, uusia virsiä oli kirjoittanut Guldbergin suosikki, Birgitte Herz 146 virttä. Kirjaa sävytti valistuksen ajalle ominainen tieteellinen maailmankuva  ja virret olivat tällä kertaa numeroituja, eikä Kingon kirjan mukaan kirkkovuoden sunnuntaiden mukaan järjestettyjä.
Seuraava virsikirja ilmestyi jo vuonna 1798, ns. Ballen virsikirja, Själlannin piispan Nicolai Edinger Ballen mukaan. Kun tulipalo 1795 tuhosi jo painetun Guldbergin virsikirjan painoksen, päätettiin laatia uusi virsikirja. Piispa Balle sai tehtävän ja hän johti kulttuuri- ja kirjallisuuspiireistä koottua komiteaa joka valmisteli uutta virsikirjaa. Sitä sävytti alkavan sekularisaation ajatukset. Vanhoja virsiä muokattiin rationalismin mukaisiksi ja uusia virsiä tilattiin aikakauden merkittäviltä runoilijoita. Virsiä lyhennettiin, että niissä oli enimmillään kahdeksan säkeistöä, jotta niiden laulaminen ei veisi liikaa aikaa. - Onhan Tanskassa edelleen tapana laulaa virret kokonaan. - Kirjassa Evangelisk-kristelig Psalmebog til Brug ved Kirke- og Huus-Andagt oli 560 virttä. Vanhojen, hyväksyttyjen kirjojen käyttö oli kuitenkin sallittua ja monet seurakunnat jatkoivat Kingon virsikirjan käyttöä. Ballen kirja, yhdessä Pontoppidanin virsikirjan kanssa loi vapaan virsivalinnan perinteen jumalanpalveluksiin.