stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kivikauden keramiikka
Afrikka

Eräs parhaiten arkeologisesti tutkittu seutu Afrikassa on Niilin laakso ja Egypti. Niili on ollut hedelmällinen kaikkina eri aikakausina, minkä huomaa etenkin nykyään, kun seutu on muuten aavikoitunut täysin. Viimeisen jääkauden kylmimpänä aikana Sahara hyvin kuiva, mutta nuoremman Dryas-kauden (10050−9400 eaa.) jälkeen seudulle alkoi saapua vuosittaisia monsuunisateita. Alue alkoi kukoistaa ruohikkoisena savannina, jonka ravintoa ihmiset saapuivat etelästä hyödyntämään. Tutkijat ovat päätelleet löytyöaineistosta, että ihmiset käyttivät muun muassa ruohokasvien siemeniä ja kalaa ravinnokseen. Niiden varastointiin, käsittelyyn ja tulella kypsentämiseen kehitetty keramiikka ilmaantui tällöin arkeologiseen löytöaineistoon.
Afrikan varhaisen keramiikan alkuperästä on kolme teoriaa, joissa yhteistä on sen keksiminen kerran jossakin päin Afrikkaa. Ensinnäkin, Niilin jokilaaksossa kehittynyt keramiikka saattoi levitä itään Saharan eteläreunaa ja selittää siten samanaikaisen esiintymisen. Toisekseen, keramiikka olisi keksitty alueella, joka sijaitsi Saharasta etelään ja josta se olisi levinnyt Saharan eteläreunalle ja Niilin jokilaaksoon. Toistaiseksi tällaista etelään sijoittuvaa aluetta ei tunneta, koska vanhimmat sieltä löytyneet keramiikan esiintymät ajoitetaan aikaisintaan 8000 eaa.. Kolmanneksi, keramiikka olisi keksitty jääkauden kylmimpänä aikana aavikoituneen Saharan refuugissa, missä ihmiset olisivat keksineet keramiikan helpottamaan ankarissa oloissa elämistä. Tällaista seutua ei ole vielä löydetty.
Afrikka > Niilin laakso

Niilin laaksossa Saharan puoleisella aavikolla on varhaista keramiikkaa asuinpaikoilla Egyptissä Nabtan Bir Kiseiba E-79-8:ssa (useita ajoituksia 9400−8000 eaa.), Bir Kiseiba E-80-4:ssa (9220 ± 120 BP) ja Sudanin Sarurab 2:ssa (8600 eaa.) ja Wadi el Akhdarissa (8300 eaa.). Saharan eteläpuolen itäosassa oli suuria järviä ja jokia, jotka ovat nykyään kuivuneita. Ne laskivat nykyiseen Niiliin. Myös täällä sateet ylläpitivät ruohotasankoja ja kalaisia vesistöjä.
Egyptiläinen keramiikka tunnetaan paremmin ja yksityiskohtaisemmin neoliittiselta kaudelta 5300−3200 eaa. alkaen Fayumista, Merimde, Omari, Badari, Naqada ja predynastinen egyptiläinen kulttuuri.
Afrikka > Saharan ympäristö

Ounjougoussa Dogon kunnassa Malissa sijaitsee Yamén laaksossa kaksi asuinpaikkaa Ravin du Hibou ja Ravin de la Mouche, joista löytyi vuonna 2007 keramiikan sirpaleita kerrostumista, joiden ajoitus on yli 9400 eaa.. Tuolloin alue oli savannin säännöllisesti monsuunisateiden kastelemana tulvatasankona ja seudulla oli myös pysyviä järviä. Suuret tulvat huuhtoivat asuinpaikkoja ja kasasivat niiden päälle paksut sedimenttikerrokset. Keramiikka ilmaantui seudulle liikkuvan väestön mukana hyvälaatuisena, ohutseinäisenä ja hyvin poltettuna. Tutkijoilla on se käsitys, että sen valmistustaito opittiin etelässä, mutta he eivät tiedä missä. Vielä 7000 eaa. käytettiin alueella keramiikkaa, mutta kuivuus hääti sen jälkeen väestön muualle. Seutu on nykyään kuivaa Nigerjoen jokilaakson reuna-aluetta.
Toinen kiinnostava seutu Saharan eteläpuolella sijaitsee Keski-Saharan ylängöllä Nigerissä. Siellä on löytynyt keramiikkaa asuinpaikoilta Adrar Bous 10 (8400−8200 eaa.) ja Temet (9330 ± 120 BP eli noin 8500 eaa.). Viimeksi mainitun keramiikan koristelussa on käytetty pisteistä muodostettuja aaltokuvioita. Tätä koristettä käytettiin viimeiseksi Senegalissa ensimmäisellä vuosituhannella eaa.. Keramiikkan ja asuinpaikan ajoitukset eivät välttämättä kohtaa, joten ajoituksien todistusvoima on vielä kiistanalainen. Kuitenkin myös Aïrin asuinpaikoilta Tagalagal (8600−8400 eaa.) ja Tamaya Mellet (9350 ± 170 BP eli noin 8600 eaa.) on löytynyt vanhaa keramiikkaa.
Afrikka > Etelä-Afrikka

Toinen keramiikan keksimisen keskus saattaa sijaita eteläisessä Arkikassa. Sen yhteydet Pohjois-Afrikkaa ovat heikot, joten keramiikan ilmestyminen sinne saattaa olla itsenäisen keksimisen seurausta. Keramiikka ilmaantui sinne kuitenkin vasta ensimmäisellä vuosituhannella eaa..
Afrikka > Yhteydet

Keramiikka on selvästi nuorempaa Niilin laaksossa kuin Saharan keskiosissa. Tutkijat arvelevat kuitenkin, että keramiikka levisi sinne Välimeren rannikon kautta. Keraamisten asuinpaikkojen ajoitukset Uadi Ti-n-Torhassa (Libyassa, 9080 ± 79 BP eli noin 8300 eaa.) ja Launey AK-AF 094-18:ssa (Algeriassa 9210 ± 115 BP eli noin 8400 eaa.) ovat niin varhaisia, että se vaikuttaa mahdolliselta. Saharan vihertyminen saattoi aiheuttaa myös sen, että Saharan etelän- ja pohjoisen väestöt kohtasivat toisensa ja levittivät keramiikan valmistustaitoa. Marokosta tunnetaan kallioinen suojapaikka Hassi Ouenzga, jonka keramiikassa on Saharan- ja Välimeren keramiikan piirteitä yhdessä. Siellä asutus otti käyttöön sekä maanviljelyn että keramiikan noin 5600 eaa.. Tutkijat arvelevat, taas ilman suoria todisteita, että keramiikka levisi Niilille pitkin Välimeren rannikkoa eikä suoraan Saharan aavikolta.
Amerikka > Etelä-Amerikka

Vaikka juuri Itä-Aasiassa tapahtuikin keramiikan varhainen keksiminen, ei se levinnyt Aasiassakaan kovin kauaksi syntymäseuduiltaan. Siksi ollaankin yksimielisiä siitä, että keramiikka on keksitty Etelä-Amerikassa itsenäisesti. Yllättävää on kuitenkin sen käyttöympäristö viidakossa.
Vanhin tunnettu eteläamerikkalainen keramiikka löytyy Caverna de Pedra Pintadasta Amazonin valuma-alueen alajuoksulla. Se ajoitetaan noin 5600 eaa., jolloin koko Amazon oli jo asutettu. Toinenkin luola edellisen läheltä, Taperinha, sisälsi astioiden sirpaleita, mutta ne ajoitetaan noin 5080 eaa. Nämä ryhmät olivat vaeltaneet viidakkoon Karibianmeren rannikolta ja elivät pääasiassa kalastuksella.
Toinen varhaisen keramiikan asuinpaikka on San Jacinto Kolumbiassa. Siellä valmistettiin kasvikuitusekotteista ja koristeellista keramiikkaa, jota ei ehkä käytetty ruuan kypsentämiseen vaan ainoastaan sen varastointiin ja tarjoiluun. Se ajoitetaan 5900 BP eli noin 4800 eaa.
Kolmas varhainen kohde löytyy Ecuadorista Valdivian kulttuurin asuinpaikoilta. Nämäkin olivat koristeellisia astioita, mutta poikkeavat monin tavoin Kolumbian vastaavista astioiden kappaleista. Osassa keramiikkaa on tekstiilipainanteita. Ne ajoitetaan alkaen noin 5500−5200 BP eli noin 4300−4000 eaa.
Amerikka > Pohjois-Amerikka

Vanhinta alaskalaista ja kanadalaista keramiikkaa on löydetty Alaskan ja Yukonin alueen merenrannikoilta, missä paleo-eskimot valmistivat sitä ilmeisesti siperialaisen esimerkin mukaisesti. Keramiikka levisi nopeasti Pohjois-Amerikan pohjoisosiin, mutta ei pidemmälle etelään. Ensimmäinen keramiikka on ajoitettu noin 3500 BP eli noin 1800 eaa. Muut ryhmät alkoivat valmistaa sitä tämän jälkeen ja muutamat ryhmät osasivat tehdä sitä vain muutaman vuosisadan ennen eurooppalaisten saapumista mantereelle.
Keramiikan saapuminen eteläiseen Pohjois-Amerikkaan on vielä epäselvää, mutta yleisesti epäillään sen tulleen sinne Meksikonlahden saarien kautta Etelä-Amerikasta. Vanhin tunnettu löytö sijaitsee Savannahjoen suistossa raakkutunkioissa Stallingin saaressa, joita tutkittiin 1929 ja 1999. Keramiikan iäksi arvioidaan noin 3800 BP eli noin 2300 eaa. Pohjois-Amerikan itäosissa oli rinnakkainen traditio valmistaa vuolukiviastioita, joiden käyttötarkoitus olisi ollut sama kuin keramiikankin. Uudessa-Englannissa keramiikkaan siirryttiin vuolukiviastioiden käytön jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ancient Pottery on the Pacific rim: Pottery, (englanniksi)
BlackTree Studio: History (Arkistoitu – Internet Archive), (englanniksi)
Hazarika, Manjil: Cord-impressed Pottery in Neolithic-Chalcolithic Context of Eastern India (Arkistoitu – Internet Archive), Himalayan Langueges, (englanniksi)
Mathilda’s Anthropology Blog: Early African ceramics, 2008, (englanniksi)
2D-Code R-past: Exploration of Ancient Pottery (Arkistoitu – Internet Archive), (englanniksi)
Encyclopædia Iranica: The Neolithic Period through the Bronze Age in Northeastern and North-central Persia, (englanniksi)
Dolní Věstonicen Venus, vanhimpia tunnettuja keraamisia esineitä.
Kojetaulu

Bentley Continental GTC:n kojetaulu.
Volkswagen Golf VII:n kojetaulu.
Nissan Leafin digitaalinen kojetaulu.
Kojetaulu eli kojelauta on moottoriajoneuvon ohjaamon osa, johon on sijoitettu mittareita, merkkivaloja ja hallintalaitteita ajoneuvon ohjaajan näkyville ja ulottuville, tuulilasin alapuolelle. Kojetaulu laitteineen ja näyttötauluineen muodostaa yhdessä polkimien ja ohjauslaitteen (yleisimmin ohjauspyörä) kanssa ajoneuvon käyttöliittymän, jossa tärkeimpien hallintalaitteiden sijainti ja toimintatapa on enemmän tai vähemmän vakioitu kunkin ajoneuvotyypin tutun ajotavan mukaiseksi. Myös lentokoneen mittaritaulua tai instrumenttipaneelia voidaan kutsua kojetauluksi.
Kojetauluun on usein sijoitettu myös ajoneuvon sisäilman vaihtoon, lämmitykseen ja jäähdytykseen tarvittavia tuuletusaukkoja säätimineen. Kojetaulussa voi olla myös säilytystilaa, kuten henkilöautoissa etumatkustajan kohdalle perinteisesti sijoitettu hansikaslokero.
Henkilöautoissa kojetaulu usein jatkuu etuistuinten väliin rakennettuun keskikonsoliin, perinteisen vaihdekepin ympärille tai sen tilalle. Keskikonsolin alueelle sijoitetaan yleensä ajosuoritukseen liittymättömiä laitteita joita etumatkustajakin voi käyttää, kuten lämmityksen, ilmastoinnin ja viihdelaitteiden säätimiä. Joitakin kytkimiä sijoitetaan nykyisin myös taustapeilin ympärille tuulilasin yläosaan. Ovia, ulkopeilejä ja lukitusta ohjaavat kytkimet ovat yleensä kuljettajan ovessa.
Auton kojetaulun mittareita

polttoainemittari
nopeusmittari
matkamittari
käyntinopeusmittari
moottorin lämpömittari
Kojetaulun merkki- ja varoitusvaloja

suuntavilkun merkkivalo
käsijarrun merkkivalo
valitun vaihteen näyttö
alhaisen öljynpaineen varoitusvalo
polttoaineen loppumisen varoitusvalo tai -teksti
Muita kojetaulun laitteita ja säätimiä

ilmanvaihtosuuttimet ja -säätimet (ark. ”lämmityslaite”)
käsijarru
tupakansytytin ja sen virranottopidike, jota voi käyttää muihinkin sähkölaitteisiin
tuhkakuppi – enää harvassa uudessa autossa
hansikaslokero, juomateline ym. säilytyslokeroita
Kognitiotiede

Kognitiotiede tutkii mieltä ja aivoja tietoa käsittelevinä systeemeinä.
Kognitiotiede tutkii tietoilmiöitä kuten havaitsemista, oppimista, muistia, ajattelua, kieltä ja käsitteitä sekä näiden taustalla olevia tiedonkäsittelyn mekanismeja. Yhteistä kognitiotieteen tutkimuskohteille on, että niitä tarkastellaan tiedon esittämisen eli representaation ja informaation prosessoinnin näkökulmista. Kognitiotieteellinen tutkimus on luonteeltaan monitieteistä: perinteisesti sen katsotaan sijoittuvan psykologian, tietojenkäsittelytieteen, filosofian, kielitieteen ja neurotieteen yhtymäkohtaan.
Historia

Kognitiotieteen varhaisvaihe liittyy filosofian historiaan; erityisesti Platon, René Descartes, Gottfried Leibniz, David Hume ja Immanuel Kant ovat kognitiotieteen kehittymisen kannalta merkittäviä ajattelijoita. Esimerkiksi assosiationistista konnektionismia saatetaan tietyin varauksin pitää Humen mielen teorian perillisenä; Platonin, Descartesin ja Kantin vaikutus puolestaan näkyy kenties selvimmin erilaisissa nativistisissa (tiettyjen mielen piirteiden synnynnäisyyttä korostavissa) teorioissa.
Varsinaisesti kognitiotieteestä voi kuitenkin puhua vasta 1900-luvulla, jolloin tieteenalalle tyypillinen lähestymistapa sai vähitellen alkunsa psykologiaa vuosisadan alussa hallinneen metodologisen behaviorismin väistyessä.
Erityisesti Noam Chomskyn behavioristista kielitiedettä vastaan kohdistama kritiikki, tekoälytutkimuksen (John McCarthy, Marvin Minsky, Allen Newell, Herbert Simon) ja tähän liittyvän kognitiivisen psykologian synty toimivat motivaationa uuden, kognitivistisen lähestymistavan omaksumiselle. Tärkeänä käännekohtana tälle siirtymälle pidetään vuonna 1956 Massachusetts Institute of Technology:ssa järjestettyä informaatioteoriaa käsitellyttä monitieteistä symposiumia.
Ensimmäisten tietokoneiden kehityksellä 1940-luvulla oli erityisen suuri merkitys kognitiotieteen synnylle. Klassinen kognitiotiede itse asiassa käsittää ihmismielen juuri tietokoneena, symboleita manipuloivana systeeminä (komputationalismi). Tästä syystä matemaattisen logiikan kehityksellä (mm. Gottlob Frege ja Ludwig Wittgenstein) ja erityisesti laskettavuuden teorian synnyllä 1930-luvulla (Alan Turing) on ollut kognitiotieteen näkökulmasta varsin keskeinen merkitys.
Kognitiotieteen eri koulukuntia

Alussa kognitiotiede ymmärrettiin kognitiivisen psykologian, tekoälyn ja generatiivisen kielitieteen yhdistäväksi "sateenvarjotieteeksi". Näin ajatellen kognitiotiede olisi näiden kolmen alan joukko-opillinen yhdiste. Sittemmin nämä alat ovat kasvaneet, kehittyneet omiin suuntiinsa (kognitiivinen psykologia osaksi psykologiaa, tekoäly osaksi tietojenkäsittelytiedettä ja insinööritieteitä), ja toisaalta näiden "klassisten" alojen ohella kognitiotieteessä on 1980-luvulta lähtien koettu vahva kognitiivisen neurotieteen, neuroverkkomallintamisen ja laskennallisen neurotieteen nousu, joka jatkuu yhä. Nykyään kognitiotieteen voikin ajatella sijoittuvan pikemmin kolmen klassisen alan ja toisaalta neurotieteiden leikkauskohtaan.
Historiallisesti kognitiotieteen keskeiset paradigmat ovat olleet kognitivismi (klassinen kognitiotiede, symbolinen paradigma) ja konnektionismi. Molemmat voi nähdä komputationaalisina teorioina mielen ja aivojen toiminnasta. Komputationaalinen hypoteesi mielen/aivojen toiminnasta perustuu karkeasti ottaen ajatukseen mielestä tietokoneena, jolloin kognitiivisen ilmiön selittäminen tarkoittaa mielen toimintojen kuvaamista laskennallisina tehtävinä, ja kognitivismissa tehtävän suorittamiseen sopivan tietokoneohjelman eli algoritmin määrittelemistä. Usein komputationalismi-termillä kuitenkin tarkoittaa nimenomaan klassista paradigmaa eli symbolista paradigmaa.
Klassisessa paradigmassa laskenta ymmärretään symbolien manipuloimiseksi algoritmin kuvaamien sääntöjen mukaisesti. Konnektionistisessa lähestymistavassa puolestaan kognitiivisia ilmiöitä eli laskennallisten funktioiden suorittamista mallinnetaan idealisoiduilla neuroverkoilla, jolloin tutkimus on ainakin näennäisesti lähempänä aivoja tutkivia neurotieteitä.
Viime aikoina näiden kahden rinnalle kolmanneksi paradigmaksi on noussut dynaamisten systeemien teoriaan ja kompleksisuusteoriaan perustuva dynaamisten systeemien näkökulma.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Churchland, Patricia Smith: Neurofilosofia.  ((Alkuteos: Brain-Wise: Studies in Neurophilosophy, 2002.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2004.  ISBN 952-5202-81-X
Paavilainen, Petri: Toimivat aivot: Kognitiivisen neurotieteen perusteita.  Helsinki:  Edita, 2016.  ISBN 978-951-37-6860-7
Saariluoma, Pertti & Kamppinen, Matti & Hautamäki, Antti (toim.): Moderni kognitiotiede.  Helsinki:  Gaudeamus, 2001.  ISBN 951-662-824-9
Kirjallisuutta > Englanniksi

Cummins, Robert, & Dellarosa-Cummins, Denise (toim.). (2000). Minds, Brains and Computers: The Foundations of Cognitive Science, An Anthology. Malden, MA: Blackwell. ISBN 1-55786-877-8
Dawson, Michael R. W. (1998). Understanding Cognitive Science. Malden. MA: Blackwell. ISBN 0-631-20895-X
Wilson, Robert A. & Keil, Frank C. (1999). The MIT Encyclopedia of the Cognitive Sciences. Cambridge, MA: MIT Press. ISBN 0-262-73124-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Cognitive Science (englanniksi)
Kognitiotieteellisen kirjallisuuden TOP100 vuoteen 2000 mennessä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kognitiotieteen oppiaineen historia Helsingin yliopistossa
Free Journal in Cognitive Science: "Human Technology: Investigating the human role in existing and emerging technologies" (Publisher: University of Jyväskylä, Agora Center, Editor-in-Chief: Pertti Saariluoma, Professor (in Cognitive Science) (englanniksi)
Qred

Qred
| --- | --- |
Sijainti:  Ruotsi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Qred on vuonna 2015 perustettu fintech-yritys, jonka pääkonttori on Tukholmassa. Ruotsin finanssivalvonta (SFSA) myönsi Qredille pankkitoimiluvan vuonna 2023. Pankkitoimiluvan myötä Qred tarjoaa palvelujaan laajemmin koko Euroopassa.
Historia

Qred on listattu Financial Timesin nopeimmin kasvavien yritysten joukkoon jo neljänä vuonna peräkkäin.
Hallitus valitsi uudeksi puheenjohtajakseen Mattias Carlssonin.
Qred Bank Oy toi markkinoille Qred VISA -yrityskortin parantamaan pienyrittäjien maksuvalmiutta sekä tekemään pk-yritysten maksamisesta ja kirjanpidosta helpompaa.
Yritys aloitti toimintansa saatuaan 10 miljoonan euron rahoituksen yhtiön sijoittajalta, Nordic Capitalilta.
Halotaani

| --- | --- |


Halotaani
Systemaattinen (IUPAC) nimi
2-Bromi-2-kloori-1,1,1-trifluorietaani
Tunnisteet
CAS-numero: 151-67-7
ATC-koodi: N01AB01
PubChem CID: 3562
DrugBank: DB01159
Kemialliset tiedot
Kaava: C2HBrClF3 
Moolimassa: 197,381 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: Hepaattinen (pääosin CYP2E1)
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Halotaani (kauppanimi Fluothane) on hengittämällä käytettävä anestesia-aine. Se otettiin käyttöön 1950-luvulla, ja se oli Suomessa luultavasti käytetyin hengitettävä anestesia-aine 1980-luvulle asti.  Nykyisin halotaanilla ei ole Suomessa enää myyntilupaa. Halotaani ei itsessään ole kovin hyvä analgeetti ja sen lihasrelaksaatiovaikutus on kohtalainen.
Kaasupullot sisältävät 0.01 % tymolia stabilointiaineena.
Aiheesta muualla

ChemSpider: Halotaani (3441) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
IUPHAR ligand: 2401 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Halotaani (D00542) (englanniksi)
ChEMBL: Halotaani (CHEMBL931) (englanniksi)
UNII: Halotaani (UQT9G45D1P) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Maustebasilika

| Maustebasilika |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Basilikat Ocimum
Laji::  basilicum
Kaksiosainen nimi
 Ocimum basilicum  L. (1753) 
Katso myös
   Maustebasilika Wikispeciesissä   Maustebasilika Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maustebasilika eli basilika (Ocimum basilicum) on yksivuotinen pensasmainen ruohovartinen kasvi, jota käytetään yleisesti mausteena. Basilika kuuluu huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, jossa on monia mintunsukuisia yrttejä. Maustebasilikalla on kymmeniä eri alalajeja ja satoja lajikkeita. Aromien perusteella basilikoja voidaan jakaa esimerkiksi aniksen-, kanelin-, timjamin- ja sitruunanmakuisiin lajikkeisiin.
Nimen alkuperä

Basilikan nimi tulee kreikan sanasta basileus (βασιλεύς), joka tarkoittaa sanatarkasti ”kansan johtajaa” eli kuningasta. Monet pitävätkin maustebasilikaa mausteiden kuninkaana. Toiset selittävät sanan johtuvan sanasta basiliski, joka on tarujen käärmemäinen, maan sisällä asuva lisko, jonka pelkkä katse surmaa elävän olion. Ocimum juontuu kreikkalaisesta verbistä ozein (ὄζειν), mikä tarkoittaa tuoksuvaa.
Basilikaa tarkoittava sana on useimmissa Euroopan kielissä hyvin samankaltainen: islanniksi se on basilíka, venäjäksi bazilik (базилик), albaniaksi bozilok, tšekiksi bazalka ja nykykreikaksi vasilikos (βασιλικός). Kolonialismin aikaan basilikan nimi levisi muutamiin Afrikankin kieliin. Basilikan espanjalainen nimi albahaca juontuu arabiasta; alkuperäinen arabian sana on al-habaqa (الحبق).
Kasvina

Basilika on peräisin Aasian ja Afrikan trooppisista osista. Basilika kasvaa 20–60 sentin korkuiseksi ja sillä on 1,5–5 sentin pituiset ja 1–3 sentin levyiset lehdet. Usein basilika on vihreä, mutta myös violetit ja purppuraiset lajikkeet ovat yleistyneet. Usein vihreällä basilikalla on valkoiset kukat ja violetilla vaaleanpunaiset. Basilikalla on vahva, läpitunkevan makea tuoksu.
Basilika on selvästi trooppinen kasvi ja kärsii kylmästä jo +6 celsiusasteessa, joten sitä ei ikinä saisi kasvattaa ulkona jos hallat ovat mahdollisia. Vaikkakin basilika kasvaa parhaiten lämpimässä ja aurinkoisella paikalla ulkona, sitä voi myös kasvattaa sisätiloissa aurinkoisella eteläikkunalla. Basilikan multa kuivuu nopeasti aurinkoisella paikalla, jolloin kasvi alkaa helposti roikottaa lehtiään. Basilikaa voi lisätä pistokkaista tai sen tummista ja pienistä siemenistä, joita kehittyy jokaiseen kukkaan parhaassa tapauksessa neljä.
Mausteena

Maustebasilika on maailman tärkeimpiä mauste- ja aromikasveja. Sen lehtiä ja nuoria latvuksia tavataan käyttää salaattien, pizzan, juusto- ja liharuokien maustamiseen. Maustebasilika on suosittu lisä erityisesti tomaatti- ja valkosipuliruoissa. Tärkeimpiä viljelymaita ja -alueita ovat Ranska, Egypti, Unkari, Kalifornia ja Intia (tieto vuodelta 1993).
Basilikaa käytetään yleisesti tuoreena, ja se lisätään keitettävään ruokaan viime hetkellä, koska keittäminen heikentää maun nopeasti. Tuoreita lehtiä voi nyppiä suoraan puskasta, tai lyhyen ajan niitä voi säilyttää jääkaapissa. Jos basilikaa on tarkoitus säilyttää kauan aikaa, niin ne voidaan pakastaa kevyen ryöppäyksen jälkeen. Tuoreet lehdet voi laittaa lasipurkkiin, ja peittää lehdet oliiviöljyllä ja ripauksella suolaa. Kuivattu basilika menettää suuren osan maustaan.
Välimeren keittiöissä käytetään paljon basilikaa, varsinkin samanaikaisesti tomaatin kanssa. Basilika on pääainesosa pestossa, italialaisessa kastikkeessa, joka on kotoisin Genovasta. Yleisimmin Välimeren maissa käytettyjä basilikalajikkeita ovat: 'Genovese', 'Purple Ruffles', 'Mammoth', 'Cinnamon', 'Lemon', 'Globe', ja 'African Blue'.
Basilikaa käytetään toisinaan yhdessä hedelmien kanssa tai hedelmähilloissa ja -kastikkeissa. Yleisiä hedelmiä ovat mansikka, vadelma ja tummat luumut. Vietnamilaisessa ruoanlaitossa käytettävä litteälehtinen basilika, jolla on hieman tavallisesta poikkeava maku, on yleisesti käytetty hedelmien kanssa.
Useiden basilikan muotojen siemenet muuttuvat kostuttaessa gelatiinisiksi, ja niitä käytetään aasialaisten juomien ja jälkiruokien hyydyttämiseen. Siemeniä myös käytetään yrttiliköörien valmistuksessa. Suomessa basilikaa on käytetty myös lääkkeenä kuningassalvassa (unguentum basilicum nigrum). Välimeren maissa maustebasilikan tiedetään vahvistavan sydäntä, helpottavan ruoansulatusta ja lievittävän masennustalähde?.
Aasiassa kasvatetaan hieman erilaisia basilikoita kuin Euroopassa; aasialaisilla basilikoilla on apilamainen aromi, joka on vahvempi kuin Välimeren basilikoissa. Kiinassa paikallista lajiketta kutsutaan '九層塔':ksi ('yhdeksänkerroksinen temppeli'), kun taas tuontibasilikaa kutsutaan '羅勒':ksi. Jos ruoan valmistamiseen tarvitaan eurooppalaista basilikaa, kiinalaiseen keittokirjaan kirjoitetaan '羅勒' tai '巴西里', '九層塔' sijaan.
Basilika on myös hyvin yleinen thaimaalaisessa keittiössä, jossa käytetään kaksi eri lajia yhdistävää lajiketta: Ocimum basilicumin ja Ocimum sanctumin risteymää. Vietnamilaisessa ja kiinalaisessa keittiössä käytetään basilikaa myös keittoihin. Taiwanissa sakeisiin keittoihin (羹湯) lisätään tuoreita '九層塔' basilikanlehtiä. Taiwanissa myös syödään friteerattua kanaa syväfriteerattujen '九層塔' basilikanlehtien kanssa.
Sitruunabasilikalla on vahva sitruksen maku ja tuoksu, ja eroaa täten muista basilikoista. Sitä käytetään laajalti Indonesiassa, jossa sitä kutsutaan kemangiksi: sitä tarjoillaan raakana, yhdessä raa´an kaalin, vihreiden papujen, kurkun, ja usein nämä vielä friteeratun kalan tai ankan kanssa.