stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Haunting of Hill House
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ohjaus | Käsikirjoitus | Esityspäivä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Steven Sees a Ghost | Mike Flanagan | Mike Flanagan | 12. lokakuuta 2018 |
| 2 | Open Casket | Mike Flanagan | Mike Flanagan | 12. lokakuuta 2018 |
| 3 | Touch | Mike Flanagan | Liz Phang | 12. lokakuuta 2018 |
| 4 | The Twin Thing | Mike Flanagan | Scott Kosar | 12. lokakuuta 2018 |
| 5 | The Bent-Neck Lady | Mike Flanagan | Meredith Averill | 12. lokakuuta 2018 |
| 6 | Two Storms | Mike Flanagan | Mike Flanagan & Jeff Howard | 12. lokakuuta 2018 |
| 7 | Eulogy | Mike Flanagan | Charise Castro Smith | 12. lokakuuta 2018 |
| 8 | Witness Marks | Mike Flanagan | Jeff Howard & Rebecca Klingel | 12. lokakuuta 2018 |
| 9 | Screaming Meemies | Mike Flanagan | Meredith Averill | 12. lokakuuta 2018 |
| 10 | Silence Lay Steadily | Mike Flanagan | Mike Flanagan | 12. lokakuuta 2018 |
Vastaanotto

The Haunting of Hill House sai ilmestyessään valtavan positiiviset arvostelut; erityisesti näyttelijätyötä ja ohjausta kehuttiin. Elokuvasivusto Rotten Tomatoes ilmoittaa 97 prosentin kriitikoista arvostelleen sarjan positiivisesti. Sivustolla sarjaa kehutaan "tehokkaaksi kummitustarinaksi". Kirjailija Stephen King, joka pitää Jacksonin alkuteosta suuressa arvossa, kutsui sarjaa loistavaksi ja nerokkaaksi, arvellen Jacksonin itsensäkin antavan sarjalle hyväksyntänsä, jos eläisi. Elokuvaohjaaja Quentin Tarantino kutsui The Haunting of Hill Housea ehdottomaksi suosikkisarjakseen Netflixissä.
Comets on Fire

| Comets on Fire |
| --- | --- |
 Comets on Fire New Yorkissa vuonna 2006
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  New Weird America, psykedeelinen rock
Kotipaikka:   Santa Cruz (Kalifornia), Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ethan Miller Ben Flashman Ben Chasny Utrillo Kushner Noel von Harmonson
Levy-yhtiö:  Alternative Tentacles, Sub Pop
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Comets on Fire on yhdysvaltainen noise rock -yhtye Santa Cruzista, Kaliforniasta. Bändi perustettiin vuonna 1999.
Jäsenet

Ethan Miller - laulu, kitara
Noel von Harmonson - Echoplexi, rummut
Ben Flashman - basso
Utrillo Kushner - rummut, koskettimet
Ben Chasny - kitara
Diskografia > Albumit

Comets on Fire (2001)
Field Recordings from the Sun (2002)
Blue Cathedral (2004)
Avatar (2006)
Diskografia > Muut

Live in Europa (Split LP with Major Stars, rajoitettu 500 kappaleen painos) (2003)
Bong Voyage (rajoitettu 800 kappaleen painos) (2003)
Cardboard Sub Pop Promo Jams (rajoitettu 1000 kappaleen painos) (2004)
Euro Tour 5 CDR Boxset (Self Released, rajoitettu 10 kappaleen painos) (2005)
Collaboration (Split LP with Burning Star Core, rajoitettu 1000 kappaleen painos) (2005)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Comets on Fire
Käännös suomeksi
Steve Kmak

Steve "Fuzz" Kmak (s. 1970) on yhdysvaltalainen basisti, joka on Disturbedin entinen basisti. Hän oli Disturbedin jäsen vuosina 1996–2003. Kmakilla on vaimo ja kaksi lasta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Matti Hagman

| Matti Hagman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1955 Helsinki
Kuollut: 12. lokakuuta 2016 (61 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Hakki, Masa
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  83 kg
Pelinumero:  20
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1972–1992
Seurat:  HIFK (SM-liiga) Boston Bruins (NHL) Quebec Nordiques (WHA) Edmonton Oilers (NHL) EV Landshut (DBL) Hockey-Reipas (SM-liiga)
NHL-varaus:  104. varaus, 1975 Boston Bruins
WHA-varaus:  43. varaus, 1975 New England Whalers
Matti Hagman, 1979
Matti Risto Tapio Hagman (21. syyskuuta 1955 Helsinki – 12. lokakuuta 2016 Espoo) oli suomalainen jääkiekkohyökkääjä. Hän oli ensimmäinen Suomessa kiekko-oppinsa saanut pelaaja NHL:ssä. Hagman ei kuitenkaan ollut ensimmäinen suomalainen NHL-pelaaja, sillä Pentti Lund oli uransa alussa vielä Suomen kansalainen.
SM-sarjassa ja -liigan runkosarjassa keskushyökkääjä Hagman pelasi 513 ottelua tehoin 288+462. Pudotuspeleissä Hagmanin saldo on 20+36 47 ottelussa. Hän voitti kolme Suomen mestaruutta ja yhteensä kahdeksan SM-mitalia.
Hän on Suomen pääsarjassa kaikkien aikojen pistetilastossa kolmantena Janne Ojasen ja Arto Javanaisen jälkeen; syöttötilastossa Hagman on toisena Ojasen pitäessä kärkipaikkaa.
Yhteensä Hagman teki neljän NHL-kautensa aikana 145 pistettä (56 maalia ja 89 syöttöä) 237 ottelussa. WHA:ssa hänen saldona oli 53 ottelussa 25+31 (=56 tehopistettä).
Hagman tunnettiin etenkin loistavana pelintekijänä, joka antoi tarkkoja syöttöjä. Suomessa Hagman pelasi kahden kauden mittaista Lahden Hockey-Reippaan visiittiä lukuun ottamatta aina HIFK:ssa. Hän aloitti uransa 1972 ja lopetti 1992. Väliin mahtuu 13 kautta HIFK:ssa, kaksi Reippaassa, neljä Pohjois-Amerikassa ja yksi Saksassa.
Menestyneimmäksi suomalaiseksi NHL-kiekkoilijaksi arvioitu Jari Kurri arvioi Marko Lempisen Hagman-kirjassa, että ”Hakkia voi hyvällä syyllä kutsua kaikkien aikojen lahjakkaimmaksi suomalaispelaajaksi” ja muistuttaa, että tämän mennessä NHL:ään hänellä ei ollut kotimaisia esikuvia. Hagman puolestaan raivasi tietä juuri Kurrille ja muillekin suomalaispelaajille.
Pitkäaikainen HIFK-vaikuttaja Frank Moberg nimesi Matti Hagmanin vuonna 2011 seuran suurimmaksi legendaksi, jonka pelisilmä ja taidot olivat todella ainutlaatuiset. ”Hyökkääjä, jossa yhdistyivät huippukiekkoilijan kaikki ominaisuudet”, Moberg analysoi ja lisäsi tämän olleen hyvin vaativa niin kentällä kuin sen ulkopuolellakin.
Ura > Juniorivaihe

Matti Hagman oli myös lupaava yleisurheilija, joka juoksi 400 metriä parhaimmillaan aikaan 49,3 sekuntia käsiajanotolla mitattuna. Vuonna 1973 Hagman voitti miesten 4 x 400 m SM-pronssia Viipurin Urheilijoissa. Hagman harrasti myös koripalloa ja pesäpalloa jääkiekon lisäksi.
Ura > Pohjois-Amerikan vuodet

Hagmanin ammattilaisura sai lähtölaukauksen kesällä 1975, kun hänet varattiin sekä NHL:n että WHA:n varaustilaisuudessa. Hagman aloitti NHL-varauksen tehneessä Boston Bruinsissa vuonna 1976. Tuohon aikaan eurooppalaiset pelaajat eivät olleet vielä tehneet läpimurtoaan. Bostonin valmentaja Don Cherry lukeutui eurooppalaispelaajia aliarvioivien valmentajien joukkoon. Niinpä Hagman ei missään vaiheessa saanut kovinkaan paljoa peliaikaa. Matti Hagman pelasi puolitoista kautta Bostonissa ja ehti kokea joukkueensa mukana Stanley Cupin finaalinkin 1977 ennen siirtymistään WHA-liigan Quebec Nordiquesiin, jossa teki kovat tehot.
Ura > Paluu Suomeen, mestaruus ja pistepörssiennätys

Hagman palasi syksyksi 1978 Suomeen. Kaudella 1979–1980 hän lopulta johti HIFK:n mestariksi. Kauden runkosarjassa sentteri keräsi ennätykselliset 37+50=87 tehopistettä, vaikka oli yhden ottelun pelikiellossa. Ennätystä paransi kaudella 1986–1987 Kärppien Kari Jalonen 44 ottelua sisältävässä runkosarjassa, kun Hagman pelasi vielä 10 joukkueen liigassa 35 peliä.
Ura > Uudelleen ammattilaiseksi Edmontoniin

HIFK-vaiheen jälkeen Hagman yritti uudelleen NHL:ssä vuosina 1980–1982 maineikkaassa Edmonton Oilersissa. Kanadassa keskushyökkääjä jäi kuitenkin ilman suurta henkilökohtaista menestystä kaikkien aikojen kiekkoilijana pidetyn Wayne Gretzkyn varjossa. Oilers-joukkuetoveri Jari Kurri on arvioinut, että jossain muussa NHL-seurassa ”Hakki” olisi noussut suureksi tähdeksi. Erityisellä lämmöllä suomalaista muistelee arvostetuimpien kanadalaiskiekkoilijoiden joukkoon kuuluva Mark Messier. Tämä rikkoi ainoan kerran urallaan tavoitellun 50 maalin rajapyykin suomalaisen rinnalla pelatessaan kaudella 1981–82 ja ylistää helsinkiläistä ”suureksi pelinrakentajaksi”.
Ura > Maajoukkueessa

Komeasta urastaan huolimatta Hagman pelasi maajoukkueessa suhteellisen vähän. Pelejä hänelle kertyi Suomen paidassa 104 tehoin 21+42. Hagman edusti maataan neljä kertaa MM-tasolla, kerran olympialaisissa ja kolmesti Kanada-cupissa.
Joulukuussa 1977 Hagman edusti myös kertaalleen Kanadaa Moskovan Izvestija-turnauksessa. Hän edusti tuolloin Quebec Nordiquesia, joka korvasi turnauksessa Kanadan maajoukkueen. Tapausta luonnehdittiin erikoiseksi, sillä Hagman teki turnauksessa maalin Suomen maajoukkuetta vastaan.
Ura > Valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Matti Hagman toimi apuvalmentajana HIFK:ssa ja Jokereissa sekä päävalmentajana Jokerien A-junioreissa, Junkkarit HT:ssä, sveitsiläisessä HC Martignyssa, EPS:ssa ja HC Salamoissa.
Yksityiselämä

Matti Hagman opiskeli Töölön yhteislyseossa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 1975. HIFK:ssa pelatessaan Hagman työskenteli palomiehenä. Jääkiekko ei vielä ollut Suomessa ammattiurheilua, joten Hagman halusi vastapainoa, koska pelejä oli vain kaksi viikossa.
Matti Hagmanin isä oli monessa lajissa menestynyt urheilija Nils Hagman. Matin poika Niklas Hagman on myös useita kausia NHL:ssä pelannut maajoukkuetason jääkiekkoilija. Matti Hagmanin sisko on entinen pikajuoksija Riitta Salin, joka voitti urallaan muun muassa Euroopan-mestaruuden. Matti Hagmanin ensimmäinen vaimo oli Ann-Mari ”Ammi” Hagman (o.s. Haaskivi), jonka kanssa avioliitto kesti vuoteen 1992. Myöhemmin Matti Hagman oli naimisissa Maire Hagmanin kanssa. Tämä avioliitto solmittiin Matti Hagmanin 50-vuotisjuhlien yhteydessä syksyllä 2005, ja se jatkui Matin kuolemaan saakka. Entinen jalkapalloilija Kai Haaskivi on Hagmanin lanko.
Urheilu-uran jälkeen Matti Hagmanilla oli sopeutumisvaikeuksia siviilielämään, ja alkoholin käyttö kärjistyi hengenvaaralliseen terveyden heikkenemiseen 2009.
Hagman kuoli 11.–12. lokakuuta välisenä yönä 2016, hakeuduttuaan muutamaa päivää aiemmin hoitoon espoolaiseen sairaalaan. Arto Terosen ja Jouko Vuolteen Urheilun nousuja ja laskuja -kirja kertoo kuolinsyyksi ”pitkäaikaisen alkoholismin, mutta akuutimmin se oli seurausta kaatumisesta, avohaavasta kipeään polveen ja siitä kaikkialle levinneestä verenmyrkytyksestä”.
Muuta

Hagman näytteli Tapio Suomisen ohjaamassa vuonna 1990 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Porttikielto taivaaseen.
Kunnallisvaaleissa 1988 Hagman valittiin kokoomuksen riveistä Espoon kaupunginvaltuustoon. Hagman olisi halunnut liikuntalautakunnan jäseneksi, mutta sen sijaan hänet nimitettiin palo- ja pelastusasioita linjanneeseen lautakuntaan. Hagman jätti politiikan yhden valtuustokauden jälkeen.
Saavutukset ja palkinnot

3 Suomen mestaruutta (1974, 1980, 1983)
2 SM-hopeaa ja 3 -pronssia
SM-liigan paras pistemies (1980, 1983, 1984, 1985)
SM-sarjan ja -liigan maalipörssin voittaja (1974, 1980)
SM-liigan syöttöpörssin voittaja (1980, 1983, 1984, 1985)
SM-sarjan vuoden tulokas (1974)
Lynces Academicin parhaan hyökkääjän patsas (1980, 1983)
Valinta SM-liigan All Stars -kentälliseen (1980, 1983)
HIFK on jäädyttänyt Hagmanin pelinumeron 20.
Suomen Jääkiekkoleijona #98
Kirjallisuutta

Lempinen, Marko: Matti Hagman. Stadin kingi.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-344-8
Aiheesta muualla

Matti Hagman The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Matti Hagman tilastosivu – quanthockey.com
Matti Hagman Ylen Elävässä arkistossa
Matti Hagmanin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jukka Alkula | Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittaja 1974 | Seuraaja: Markus Mattsson |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kari Makkonen | Aarne Honkavaara -palkinnon voittaja 1980 | Seuraaja: Arto Javanainen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Veli-Pekka Ketola Reijo Leppänen | Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittaja 1980 1983–1985 | Seuraaja: Reijo Leppänen Arto Javanainen |
Jääkiekon SM-liigassa jäädytetyt pelaajanumerot
| HIFK | HPK | Ilves | JYP | KalPa | Kiekko-Espoo | KooKoo | Kärpät | Lukko | Pelicans | SaiPa | Sport | Tappara | TPS | Ässät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1Wetzell | 2Salisma | 2 Wasama | 1Siekkinen | 1Kuivalainen | 10Lehtinen | 36Outinen | 10Ruotsalainen | 4Rastio | 11Koskinen | 3Partinen | 14 Laaksoharju | 2Numminen | 3Nummelin | 2Heikkilä |
| 5Riihiranta | 9Louhi | 7Honkavaara | 10Rastela | 27Rinne | 33Hirvonen | 81Nurmberg | 24Viuhkola | 4Peltonen | 13Laine | 8Koho | 27Väkelä | 3Marjamäki | 8Wahlsten | 4Javanainen |
| 7Saarinen | 13Palo | 13Jalo | 19Mikkilä | 24S.Kapanen |   |   | 15Kiimalainen | 7Keinonen | 17Eloranta | 9Skriko | 29Hjerpe | 7Jutila | 23Virta | 12Levo |
| 17Murto | 17Hietanen | 14Oksanen | 30Kurkinen | 44Timonen |   |   | 6Mikkola | 8Vehmanen |   | 20Mälkiä |   | 8Ojanen | 16Tammelin | 13Ketola |
| 20Hagman | 18Savolainen | 16Peltonen |   |   |   |   | 5Kukkonen | 13Torkki |   |   |   | 10Susi | 11Koivu | 89Otevřel |
| 22Kortelainen | 36Tuulola | 30Tammi |   |   |   |   |   | 26Forss |   |   |   | 12E.Lehtonen | 15Leppänen | 11Kilpiö |
| 23P.Lehtonen |   | 41Helminen |   |   |   |   |   | 77Hämäläinen |   |   |   | 81Peltola | 12Vilander | 5Rautakallio |
| 35Lindfors |   |   |   |   |   |   |   | 35Vehanen |   |   |   |   |   | 22Makkonen |
| 9Kuhta |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
New Yorkin kuros

| New Yorkin kuros |
| --- | --- |
 New Yorkin kuros.
Nimi:  New Yorkin kuros
Valmistumisvuosi:  n. 590–580 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kuros
Materiaali:  naksoslainen marmori
Korkeus:  1,95 m
Leveys:  51,6  cm
Sijainti:  Metropolitan Museum of Art, New York, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°46′43″N 73°57′47″W﻿ / ﻿40.7787327°N 73.9630579°W﻿ / 40.7787327; -73.9630579
New Yorkin kuros on antiikin kreikkalainen kuros-veistos, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 590–580 eaa. Nykyisin se on esillä Metropolitan Museum of Art -museossa New Yorkissa (esine 32.11.1).
New Yorkin kuros takaa.
Kuros on peräisin Attikasta, ja se on varhaisimpia tunnettuja attikalaisia marmorisia ihmisveistoksia. Se on oletettavasti toiminut hautamuistomerkkinä. Veistoksen alkuperää ei kuitenkaan tunneta kovin hyvin. Se muistuttaa monin tavoin Dipylonin kurosta ja Pyhän portin kurosta. Museo on saanut sen vuonna 1932.
Veistos esittää kuroksille tyypilliseen tapaan alastonta nuorta miestä, joka on kuvattu frontaaliasennossa vasen jalka eteenpäin astuneena. Veistos on tehty naksoslaisesta marmorista ja sen korkeus on 1,95 metriä. Pää on suhteellisen suuri vartaloon nähden, ja siinä on suuret mantelinmuotoiset silmät. Hiukset on laitettu taidokkaasti ja sidottu hiusnauhalla. Myös kaulalla on nauha. Kädet ovat suorina sivuilla lähellä vartaloa. Veistos on ollut alun perin maalattu, ja punaisen maalin jäänteitä on säilynyt muun muassa hiuksissa ja hiusnauhassa.
Veistos on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena. Siitä puuttuu pieniä osia muun muassa kasvoista, käsistä ja jaloista. Jalusta on kiinteä osa veistosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta New Yorkin kuros Wikimedia Commonsissa
EMG (yhtiö)

| EMG |
| --- | --- |

Perustettu:  1976
Kotisivu:  www.emginc.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
EMG 89 -humbuckerpari ja SA -mikrofonit superstrat-mallisessa sähkökitarassa. 89 on rakenteeltaan samanlainen kuin 85, mutta sen pystyy puolittamaan kytkimellä, eli toimimaan yhdellä kelalla jolloin se vastaa yksikelaista SA-mallia.
Ääninäytteet
Sähkökitaralla jossa EMG 89-tallamikrofoni - soitettu näyte jossa soitetaan kitaraa ensin puhtaana, ja särön määrää lisätään hiljalleen maksimiin.
Ensimmäinen näyte soitettu aktiivisilla EMG P-X mikrofoneilla, seuraava näyte passiivisilla Seymour Duncan -mikrofoneilla. Vahvistin on molemmissa näytteissä sama, myös asetukset ovat samat.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
EMG (Electro-Magnetic Generator) on yhdysvaltalainen yhtiö, joka valmistaa pääasiassa sähkökitaran ja basson mikrofoneja. Yhtiöllä on tarjolla sekä aktiivisia että passiivisia mikrofoneja. Vuonna 1976 perustettu yhtiö käytti alkujaan nimeä Dirtywork Studios ja vuodesta 1978 nimeä Overlend, kunnes otti nykyisen nimensä käyttöön vuonna 1983.
Mikrofonit

Yhtiö on saanut mainetta yhtenä maailman parhaimmista sähkökitaran mikrofonien valmistajista. EMG:n mikrofoneja käytetäänkin useiden kitaravalmistajien (mm. ESP:n) kalleimmissa malleissa. EMG valmistaa niin aktiivi- kuin passiivimikrofoneja, mutta yhtiö on tunnettu nimenomaan aktiivimikrofoneista. EMG:n passiivimikrofonit kuuluvat erilliseen HZ-sarjaan. Aktiivimikrofonit eroavat passiivimikrofoneista siten että niissä on pieni sisäänrakennettu yhdellä tai kahdella 9V paristolla toimiva etuvahvistin joka tuottaa voimakkaan ulostulosignaalin. Tämä antaa mikrofoneille heleän soinnin ja tuottaa kontrolloidun särön (engl.distortion) soittajan halutessa. Tämä on tehnyt EMG-mikrofoneista hyvin suositun nimenomaan rock- ja heavy metal kitaristien keskuudessa.
EMG:n mikrofoneja käytetäänkin yleensä rock- ja heavy metal kitaristien suosimien kitaravalmistajien merkeissä, esimerkiksi ESP, Jackson Guitars ja B.C. Rich. Mikrofonit voidaan myös jälkiasentaa, mutta tämä kannattaa harkita eikä ole suotavaa jos soitin on harvinainen sillä muutostyöt laskevat arvoa ja saattavat muuttaa ratkaisevasti instrumentin alkuperäistä sointia.
EMG:n yksikelaiset mikrofonit taas ovat ulostulosignaaliltaan hiljaisia, mutta niiden sointi on hyvin heleä ja kellomainen. Tämä antaa rajattomat mahdollisuudet EMG:n mikrofonien käytölle erilaisissa musiikkityyleissä. Hyvä esimerkki yhtiön yksikelaisten mikrofonien kellomaisesta soinnista on kuultavissa esimerkiksi Dire Straitsin kappaleella Local Hero/Wild Theme.
EMG:llä on myös valikoima lisätarvikkeita mikrofoniensa sointivalikoimaa laajentamaan. Pääpiirteisesti näitä ovat kitaran ja erityisesti basson mikrofoneille tarkoitetut, soittimen runkoon asennettavat taajuuskorjaimet.
Yhtiön mikrofoneja voidaan käyttää myös kahdella 9V paristolla jolloin jännite on 18V, myös 27V (kolme paristoa) on mahdollinen. Lisätty jännite aiheuttaa äänen säröytymistä herkemmin, ja lisää ääneen ns. headroomia. Kuitenkin monet muusikot sanova että kahdellakin paristolla saadaan aikaan jo dramaattinen muutos, mutta kolmella paristolla sointi ei enää muutu ratkaisevasti, ja kolme paristoa saattaa myös rikkoa itse mikrofonit.
Mallistoa

EMG 707 -aktiivihumbuckerit 7-kielisessä sähkökitarassa.
EMG 81 ja 85 -humbuckermikrofonit Gibson Explorer -kitarassa. Tätä yhdistelmää kutsutaan ns. Zakk Wylde -setiksi, jota hän käyttää nimikkokitaroissaan.
Passiiviset EMG-HZ -humbuckerit kitarassa.
EMG P-X -aktiiviset bassomikrofonit. X-sarja on EMG:n uusi tuotekehittely.
EMG DC 40 -5-kielisen sähköbasson aktiivimikrofonit ja BQS-aktiivi-EQ.
EMG DC 40 -bassomikrofoni ja myyntipakkaus, alla basson aktiivi EQ myyntipakkauksessa.
Mallistoa > Kitaramikrofonit

Humbuckerit:
EMG 81, EMG:n tunnetuin ja voimakassignaalisin malli keraamisella magneetilla.
EMG 85, suosittu 81-mallin parina käytetty mikrofoni alnico-magneetilla.
EMG 60, yleensä 81-mallin parina käytetty mikrofoni keraamisella magneetilla, mallissa on matalampi ulostulosignaali mutta heleämpi sointi.
EMG 89, 85-mallia vastaava mikrofoni, jonka pystyy "puolittamaan" kytkimellä, eli kytkemään toisen kelan pois käytöstä. Yksittäinen kela vastaa SA-mallia. Mikrofonissa on kaksi erillistä etuvahvistinta.
EMG 60A, 60-mallia vastaava mikrofoni alnico-magneetilla.
EMG 707, 7-kieliselle kitaralle suunniteltu rakenteeltaan ja soinniltaan 85-mallia vastaava mikrofoni.
EMG 808, 707-mallista johdettu mikrofoni 8-kieliselle kitaralle. Käytetään mm. Ibanez RG2228 ja ESP LTD FM-408 -kitaroissa.
EMG HZ, passiivimallisto, näissä mikrofoneissa ei ole etuvahvistinta.
Yksikelaiset:
EMG SA, heleäsointinen mikrofoni alnico-magneetilla Stratocaster-tyyppisille kitaroille.
EMG S, edellistä vastaava malli keraamisella magneetilla ja voimakkaammalla ulostulosignaalilla.
EMG HA, SA-mallia vastaava mikrofoni humbucker-kokoisena kaksikelaiseen mikrofonipaikkaan.
EMG H, samankaltainen kuin edellinen, S-mallia vastaavana.
Mallistoa > Bassomikrofonit

EMG P, Precision-bassomikrofonin mallinen, jaettu kaksikelainen mikrofoni keraamisilla magneeteilla. Keraaminen magneetti antaa soinnille kirkkautta.
EMG J, Jazz-basso-malli.
EMG HB, humbucker-kokoinen malli jaetulla kelalla, vastaa P-mallia.
EMG MM, Music Man -bassomikrofonia vastaava malli.
EMG CS, humbucker-mikrofoni jonka kelat on kytketty rinnan. Mikrofonissa on keraaminen magneetti ja teräksiset magneettisydämet, tämä tekee mikrofonista pehmeäsointisen.
EMG DC, humbucker-mikrofoni jonka kelat on kytketty sarjaan. Mikrofonissa on keraaminen magneetti, hyvin korkea ulostulosignaali, hyvin korkeat ja matalat äänet erotteleva ja korostava sointi.
EMG TW, CS-mallia vastaava, puolitettava humbucker-mikrofoni. Puolitettuna yhdellä kelalla toimiessaan mikrofoni vastaa J-mallia.
EMG HZ, passiivinen versio CS-mallista, tässä mikrofonissa ei ole etuvahvistinta.
Tunnettuja EMG-mikrofoneja käyttäviä muusikoita

Kitaristit:
EMG 81: Kirk Hammett ja James Hetfield (Metallica); Kerry King ja Jeff Hanneman (Slayer); Timo Tolkki; Zakk Wylde (Ozzy Osbourne, Black Label Society); Richard Z (Rammstein); Kai Hansen (Helloween, Gamma Ray, Iron Savior), Wolf Hoffmann (Accept), Bazie (The 69 eyes), James Root (Slipknot)
EMG 85: Steve Lukather (Toto); Timo Tolkki (Stratovarius); Zakk Wylde (Ozzy Osbourne, Black Label Society)
EMG 60: Kirk Hammett ja James Hetfield (Metallica), James Root (Slipknot)
EMG 89: Mark Knopfler (Dire Straits)
EMG 707: Pat O'Brien (Cannibal Corpse); Dino Cazares (Fear Factory); Stephen Carpenter (Deftones); Devin Townsend (Strapping Young Lad, The Devin Townsend Band), Francesco Fareri, Rusty Cooley
EMG 808: Fredrik Thordendal (Meshuggah), Dino Cazares, Francesco Fareri
EMG 808 X: Tosin Abasi (Animals As Leaders)
EMG SA: Mark Knopfler (Dire Straits); Steve Lukather (Toto); David Gilmour (Pink Floyd)
EMG S: Kirk Hammett (Metallica); Wolf Hoffmann (Accept)
EMG HZ: Alexi Laiho ja Roope Latvala (Children of Bodom)
Basistit:
EMG P: Peter Baltes (Accept), Gene Simmons (Kiss), Ian Hill (Judas Priest)
EMG J: Jason Newsted ja Robert Trujillo (Metallica), Gene Simmons (Kiss), Peter Baltes (Accept), Ian Hill (Judas Priest), Scott Clendenin (Death)
EMG MM: Marcelo Dias (Soulfly)
EMG DC: Alex Webster (Cannibal Corpse); Tom Araya (Slayer), David Ellefson (Megadeth), Ian Hill (Judas Priest)
Slayerin basisti-laulaja Tom Araya käyttää bassoissaan EMG-mikrofoneja.
Käännös suomeksi
Norsunluurannikon Pasteur-instituutti

| Norsunluurannikon Pasteur-instituutti Institut Pasteur du Maroc> Tutkimuslaitoksen tiedot |
| --- | --- |
Perustettu:  1972
Sijainti:  Abidjan, Norsunluurannikko
Ministeriö:  Norsunluurannikon korkeakoulu- ja tiedeministeriö
Tutkimusala:  kansanterveys, tartuntataudit, biolääketiede
Johtaja:  Mireille Dosso
Norsunluurannikon Pasteur-instituutti (ransk. Institut Pasteur de Côte d’Ivoire, IPCI) on Norsunluurannikon de facto pääkaupungissa Abidjanissa toimiva biolääketieteellinen tutkimuskeskus. Vuonna 1972 perustettu IPCI on hallinnollisesti maan korkeakoulu- ja tiedeministeriön alaisuudessa ja kuuluu kansainväliseen runsaan 30 tutkimuslaitoksen Pasteur-instituuttien verkostoon.
IPCI:n johtaja professori Mireille Dosso.
Norsunluurannikon Paster-instituuttia johtaa professori Mireille Dosso. Instituutti on saanut ulkomaista apua työlleen ja on tehnyt yhteistyötä muun muassa Yhdysvaltain tautikeskuksen (CDC) kanssa. IPCI toimii esimerkiksi Maailman terveysjärjestön influenssaseurannan kansallisena keskuksena.
Koronaviruspandemian (2020) aikana IPCI on osallistunut Norsunluurannikon covid-19-näytteiden testaamiseen. Testejä on kuitenkin tehty vähän. Esimerkiksi 22. huhtikuuta 2020 mennessä 26,4 miljoonan asukkaan Norsunluurannikolla oli Africa CDC:n mukaan tehty vasta yhteensä 1545 covid-19-testiä, joista hyvin suuri osa eli 952 (61,6 prosenttia) oli ollut positiivisia eli sairauteen viittaavia. Taudista parantuneiksi raportoitiin tässä vaiheessa 310 ja sairastuneista kuolleeksi 14 ihmistä.