stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rudolf IV (Itävalta)
Nuoruus ja avioliitto

Rudolf IV:n isä oli Itävallan herttua Albrekt II, jonka isä oli Saksan kuningas Albrekt I. Rudolfin äiti, kreivitär Johanna von Pfirt (ransk. Jeanne de Ferrette) oli Pfirtin (Ferrette, Elsass) kreivin Ulrich III:n tytär. Rudolfin veljiä olivat Itävallan herttuat Fredrik III, Albrekt III ja Leopold III.
Albrekt II halusi lähentää Habsburgien välejä Böömiä hallinneeseen Luxemburgin sukuun ja naitti Rudolfin vuonna 1353 Böömin kuninkaan Kaarle I:n tyttärelle Katariina Luxemburgilaiselle molempien ollessa vielä alaikäisiä. Heidän avioliitostaan oli sovittu jo viisi vuotta aiemmin. Rudolfin apesta Kaarle I:stä tuli myöhemmin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle IV. Vuonna 1355 Albrekt II määräsi uuden perimysjärjestyksen, jonka mukaan hänen kuoltuaan hänen neljä poikaansa tulisivat hallitsemaan Habsburgien perintömaita yhdessä, mutta Rudolf saisi vanhimpana erityisaseman.
Rudolfille annettiin jo hyvin nuorena vastuullisia tehtäviä ja hän ehti vastata usean vuoden ajan Habsburgien läntisten perintömaiden hallinnoinnista. Isänsä kuoltua Rudolf oli vuodesta 1358 Itävallan, Steiermarkin ja Kärntenin herttua.
Privilegium Maius -väärennös ja arkkiherttuan asema

Keisari Kaarle IV:n vuonna 1356 antama kultainen bulla korotti osan Saksan ruhtinaista vaaliruhtinaiksi, jotka saivat osallistua keisarinvaaliin. Rudolfin pettymykseksi Habsburgeja ei huomioitu tässä yhteydessä, vaikka he olivat keisarikunnan vaikutusvaltaisimpia ruhtinassukuja. Tultuaan vain 18-vuotiaana hallitsijaksi Rudolf IV teetti vuosina 1358–1359 nimellä Privilegium Maius tunnetun väärennetyn asiakirjan ja joukon sitä tukevia väärennöksiä, joiden nojalla hän väitti myös Habsburgeille kuuluvan merkittäviä etuoikeuksia Saksan ruhtinaiden keskuudessa. Kyseessä oli muunneltu versio keisari Fredrik Barbarossan vuonna 1156 antamasta Privilegium Minus -oikeuskirjasta, jolla Itävallan herttuakunta oli perustettu. Rudolf IV:n teettämässä väärennöksessä Habsburgeille myönnettiin sen sijaan pfalzkreiviä vastaava arkkiherttuan arvo. Hän väärennytti myös Fredrik Barbarossan ja kolmen 1200-luvulla eläneen keisarin nimissä kirjoitettuja kirjeitä, joissa nämä oikeudet edelleen vahvistettiin, sekä vuodelle 1058 päivätyn keisari Henrik IV:n kirjeen, jossa mainittiin vahvistetuiksi Julius Caesarin ja Rooman keisari Neron Itävallalle myöntämiä oikeuksia. Kun Rudolf IV esitti väärennetyt oikeuskirjat keisari Kaarle IV:lle, tämä antoi ne oppineen Francesco Petrarcan tutkittaviksi, joka totesi ne väärennöksiksi. Keisari kieltäytyi näin ollen tunnustamasta tekaistuja oikeuksia, mutta Rudolf IV alkoi tästä huolimatta käyttää arkkiherttuan arvoa ja myönsi itselleen myös uuden Krainin herttuan arvon. Keisarin vastustuksesta huolimatta hän alkoi käyttää myös hallitsijan symboleita, kuten ruhtinaankruunua.
Hallitsijana

Rudolf IV:n seitsenvuotinen valtakausi osoittautui merkittäväksi Habsburgien vallan kannalta. Arkkiherttuakunnaksi julistaminen antoi Itävallalle erikoisaseman keisarikunnassa, vaikka keisari ei tunnustanutkaan tätä arvoa vielä sataan vuoteen. Rudolf IV laajensi valtakuntaansa järjestämällä sopimuksella Tirolin siirtymisen Wittelsbachin suvulta avioliiton kautta itselleen. Hän liitti samalla titteleihinsä Tirolin kreivin arvon. Rudolf IV julistautui myös Schwabenin ja Elsassin herttuaksi, mutta ei saanut näitä alueita liitettyä valtapiiriinsä. Hän suunnitteli myös Lombardian valtaamista Italiasta, mutta tämä hanke ei edennyt suunnitelmaa pitemmälle. Rudolf IV pyrki laajentamaan pääkaupunkiaan Wieniä ja yritti perustaa sille oman hiippakunnan, sillä hän halusi kilpailla Prahan loistoa kehittäneen appensa Kaarle IV:n kanssa. Rudolf IV:n aloitteesta perustettiin Wienin yliopisto vuonna 1365 ja aloitettiin Pyhän Tapanin katedraalin laajennustyöt. Tämän ansiosta hän sai lisänimen der Stifter, ’perustaja’.
Kuolema ja sen seuraukset

Rudolf IV kuoli vuonna 1365 vain 25-vuotiaana ollessaan matkalla Milanossa, jossa hän oli järjestämässä avioliittoa nuorimmalle veljelleen. Rudolf haudattiin Pyhän Tapanin katedraaliin Wieniin. Hänellä ei ollut lapsia, joten hänen asemansa periytyi hänen nuoremmille veljilleen Albrekt III:lle ja Leopold III:lle. Rudolf, Albrekt ja Leopold olivat tehneet vuonna 1364 sopimuksen, jonka mukaan Habsburgien valtakunnan tulisi pysyä Rudolfin kuoltua jakamattomana ja sitä hallittaisiin yhdessä suvun päämiehen johdolla. Albrekt ja Leopold noudattivat sopimusta vuoteen 1379, jolloin he jakoivat suvun maat keskenään Neubergin sopimuksella.
Rudolfin leski Katariina Luxemburgilainen avioitui myöhemmin Baijerin herttuan ja Brandenburgin vaaliruhtinaan Otto V:n kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rudolf IV (Itävalta) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Latvian tiedeakatemian rakennus

Latvian tiedeakatemian rakennus kohoaa korkealle ympäröivien rakennusten yläpuolelle.
Latvian tiedeakatemian rakennus (latv. Zinātņu akadēmijas augstceltne) on 21-kerroksinen stalinistista arkkitehtuuria edustava pilvenpiirtäjä Latvian pääkaupungissa Riiassa.
Kaupunkisiluettia hallitsevan 111 metriä korkean rakennuksen suunnitteli neuvostoliittolainen arkkitehti Lev Rudnev. Se rakennettiin vuosina 1953–1956. Rakennus oli muiden neuvostotasavaltojen työläisten ja talonpoikien lahja Latvian kansalle. Alun perin se suunniteltiin kolhoosityöläisten taloksi, mutta valmistumisensa jälkeen se lahjoitettiin Latvian tiedeakatemialle. Se edustaa tyyliltään sosialistista realismia ja stalinistista arkkitehtuuria, joka oli silloisessa Neuvostoliitossa suosiossa. Samantapaisia rakennuksia ovat muun muassa Hotelli Ukraina Moskovassa sekä Kulttuurin ja tieteen palatsi Varsovassa.
Rakennuksessa toimii nykyään Latvian tiedeakatemian hallintoelimiä, humanistisia laitoksia, tieteellinen kustantamo, valtion tiedeneuvosto ja muita tutkimusorganisaatioita.
Aiheesta muualla

Vysotnoje zdanije Akademii nauk v Rige renatar.livejournal.com. 12.10.2010.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvian tiedeakatemian rakennus Wikimedia Commonsissa
Vapaa Pohjola

Vapaa Pohjola on Pohjoismaiden neuvostossa toimiva itsenäisiä kansallisvaltioita kannattava puolueryhmä.
Vapaan Pohjolan ryhmään kuuluu kolme puoluetta: perussuomalaiset Suomesta, ruotsidemokraatit Ruotsista ja Tanskan kansanpuolue Tanskasta. Ruotsidemokraatit hyväksyttiin ryhmään perussuomalaisten hajottua ja Jussi Halla-ahon noustua perussuomalaisten puheenjohtajaksi.
Ryhmä kannattaa vapautta, demokratiaa ja ajatusta itsenäisistä kansallisvaltioista.
Ryhmän puheenjohtajana toimii ruotsalainen Aron Emilsson ja varapuheenjohtajana suomalainen Lulu Ranne.
Puolueet

Suomi
Perussuomalaiset (PS)
Ruotsi
Ruotsidemokraatit (SD)
Tanska
Tanskan kansanpuolue (DF)
Henkilöt

| Nimi | Tehtävä | Kansallisuus |
| --- | --- | --- |
| Lars Andersson | varajäsen | ruotsalainen |
| Lise Bech | varajäsen | tanskalainen |
| Angelika Bengtsson | jäsen | ruotsalainen |
| Liselott Blixt | jäsen | tanskalainen |
| Staffan Eklöf | jäsen | ruotsalainen |
| Aron Emilsson | puheenjohtaja | ruotsalainen |
| Ann-Christine From Utterstedt | varajäsen | ruotsalainen |
| Mette Hjermind Dencker | jäsen | tanskalainen |
| Vilhelm Junnila | jäsen | suomalainen |
| Kaisa Juuso | jäsen | suomalainen |
| Jari Koskela | varajäsen | suomalainen |
| Riikka Purra | jäsen | suomalainen |
| Lulu Ranne | varapuheenjohtaja | suomalainen |
| Minna Reijonen | varajäsen | suomalainen |
| Peter Skaarup | varajäsen | tanskalainen |
| Cassandra Sundin | varajäsen | ruotsalainen |
| Sebastian Tynkkynen | varajäsen | suomalainen |
Aiheesta muualla

Vapaa Pohjola
| n k Pohjoismaiden neuvosto |
| --- | --- | --- |
| Jäsenmaat |   Islanti   Norja   Ruotsi   Suomi   Tanska  |  |
| Liitännäisjäsenet |   Ahvenanmaa   Färsaaret   Grönlanti  |  |
| Neuvosto |  Keskusta: 23  Konservatiivit: 13  Sosiaalidemokraatit: 23  Vapaa Pohjola: 7  Vihreä vasemmisto: 8  |  |
| Palkinnot |  Elokuva  Kirjallisuus  Musiikki  Lasten ja nuorten kirjallisuus  Ympäristö  |  |
| Muuta |  Nordic Master Programme  Nuorten Pohjoismaiden neuvosto  Pohjoismainen kulttuuripiste  |  |
Ahmed Baban instituutti

Instituutin vanha rakennus.
Ahmed Baban instituutti (ransk. L'Institut des hautes études et de recherches islamiques Ahmed Baba, engl. Ahmed Baba Institute of Higher Learning and Islamic Research) on Malissa Timbuktun kaupungissa sijaitseva kirjasto ja tutkimuskeskus. Se perustettiin Yhdistyneiden Kansakuntien tiede- ja kulttuurijärjestön Unescon aloitteesta vuonna 1973. Rahoitus saatiin pääosin Kuwaitista. Instituutti on nimetty 1600-luvulla vaikuttaneen timbuktulaisen oppineen Ahmad Baba al Massufin mukaan. Se toimii nykyään uudessa, vuonna 2009 valmistuneessa rakennuksessa.
Kokoelmat

Ahmed Baban instituutin kokoelmissa on noin 30 000 tieteellistä kirjaa ja käsikirjoitusta, joista suurin osa on 1300–1500-luvuilta. Nämä niin sanotut Timbuktun käsikirjoitukset käsittelevät muun muassa tähti-, lääke-, ja kasvitieteitä sekä matematiikkaa ja biologiaa. Ne ovat suurimmaksi osaksi arabiankielisiä, mutta joukossa on tekstejä myös muualta Pohjois-Afrikan sekä Välimeren maiden alueelta. Instituutin kokoelmaa on alettu tallentamaan digitaaliseen muotoon Unescon johdolla. Yhteensä vanhoja käsikirjoituksia on Timbuktussa arvioitu olevan eri kokoelmissa noin 700 000 kappaletta.
Malin sisällissodan aiheuttamat tuhot

Malin sisällissodan aikana vuonna 2012 Timbuktu joutui ääri-islamilaisen Ansar al Dine -ryhmittymän haltuun. Ranskan johtaman liittouman joukot vapauttivat kaupungin tammikuun lopulla 2013. Ahmed Baban instituuttia yhtenä tukikohtanaan pitäneet islamistit sytyttivät vetäytyessään rakennuksen tuleen ja suuren määrän sen kokoelmista arvellaan tuhoutuneen.
Tähtitiedettä käsittelevä käsikirjoitus.
Kansanusko

Yōkait ovat japanilaista kansanuskomusta.
Kansanusko tarkoittaa tavallisen kansan uskonnonharjoitusta oman perheensä, kyläyhteisönsä tai koko väestön piirissä, siis ei järjestäytyneenä uskontona. Perinteisesti kansanusko on liittynyt talonpoikaisyhteisöihin, nykyisin myös työväenluokkaisiin tavallisten ihmisten kaupunkiyhteisöihin. Kansanuskoon kuuluu kansanperinteenä siirtyviä käsityksiä yliluonnollisesta, sekä tarinoita ja legendoja.
Piirteet

Kansanusko on näkökulmaltaan ensisijaisesti ylimaailmallista eikä historiallista. Kansanuskon historia ei ulotu eläviä muistoja kauemmas, paitsi kun siitä on tullut myyttistä. Historiallisuuden sijaan kansanusko liittyy vuodenkiertoon, kylvöön ja sadonkorjuuseen sekä paikalliseen maantieteeseen. Myös historiallisten uskontojen, kuten juutalaisuuden ja kristinuskon harjoittajat viettävät edelleen tällaisia kansanuskontomaisia vuodenaikajuhlia. Maantieteeseen kansanuskossa liittyvät pyhien paikkojen ja pyhiinvaelluskohteiden kunnioittaminen. Kansanuskoon kuuluu lisäksi ihmisen elämänkaaren vaiheiden juhlintaa, kuten kaste, konfirmaatio, häät, syntymä ja hautajaiset, ja niihin liittyvät siirtymäriitit.
Kansanuskoon kuuluu usein myös uskoa ihmeisiin sekä yliluonnolliseen, niin hyvään kuin pahaankin. Jotkut uskovat enteiden, amulettien, ennustamisen, näkyjen, äänien, merkkien ja taikuuden voimaan.
Kansanuskoa ei opetella kirjoista, vaan kansanusko siirtyy eteenpäin yleensä suullisesti oman perheen ja yhteisön jäsenten sekä paikallisten hengellisten johtajien, kuten karismaattisten shamaanien, evankelistojen ja pappien sanojen ja esimerkin kautta. Nykyaikana kansanuskoa opitaan myös viestimien kautta. Pyhiä kirjoja, kuten Raamattua ja Koraania, luetaan ja ymmärretään suoraan, kuin merkkinä tai ihmeenä, ilman historiallista näkökulmaa.
Kansanuskosta on usein noussut kansanliikkeitä, jotka tavoittelevat yhteiskunnallisia muutoksia tai vallankumousta.
Kansanuskoja

Balttilainen muinaisusko
Saamelainen muinaisusko
Šintolaisuus
Skandinaavinen muinaisusko
Suomalainen muinaisusko
Virolainen mytologia ja muinaisusko
Kansanuskoon liittyviä aiheita

Kansanlääkintä
Loitsu
Noita
Taikausko
Tietäjä
Kirjallisuutta

Lehikoinen, Heikki: Ole siviä sikanen. Suomalaiset eläinuskomukset.  Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-248-9
Järvinen, Antero: Ihmiset ja eläimet. Helsinki: WSOY, 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansanusko Wikimedia Commonsissa
Mettelsat

| Mettelsat Agence Nationale de Météorologie et de Télédétection par Satellite |
| --- | --- |

Kotipaikka:   Kongon demokraattinen tasavalta; Kinshasa
Henkilöstö:  628
Emoyhtiö:  Kongon demokraattisen tasavallan liikenne- ja viestintäministeriö
Omistaja:  Kongon demokraattinen tasavalta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mettelsat eli Kansallinen ilmatieteen ja kaukohavainnoinnin virasto (ransk. Agence Nationale de Météorologie et de Télédétection par Satellite) on Kongon demokraattisen tasavallan kansallinen ilmatieteen laitos. Sen keskustoimipaikka sijaitsee maan pääkaupungissa Kinshasassa. Hallinnollisesti laitos on maansa liikenne- ja viestintäministeriön (Ministère de Transports et Voies de Communication) alaisuudessa toimiva virasto.
Mettelsatin Maailman ilmatieteen järjestölle raportoimat talousluvut ovat olleet hyvin vaatimattomia. Vuosina 2017-2019 on uutisoitu useista yhteishankkeesta, joilla esimerkiksi Mettelsatin päärakennusta ja analyysikeskusta Kinshasassa korjattaisiin, hankittaisiin havaintolaitteistoja ja lisättäisiin viraston kykyä ennakoida luonnonkatastrofeja aiheuttavia riskejä. Keväällä 2021 Mettelsat kertoi, että maassa oli siirtomaa-aikana toiminut 125 säähavaintoasemaa, mutta sittemmin toimintaansa jatkaneiden säähavaintoasemien määrä oli laskenut vain 20:een. Laitos pyrkii osin lahjoituksena ja osin Maailmanpankin hankkeen osana hankittujen automaattisten mittausasemien avulla saamaan yhteensä 60 meteorologista asemaa jälleen toimintaan. (Tavoitekin tarkoittaa suosituksiin verrattuna todella harvaa sääasemaverkkoa; vertaa esimerkiksi Kongon dem.tasavaltaa puolta pienemmän Etiopian valtion NMA:n havaintoverkon suunnitelma.) Maailmanpankin ja YK:n GFDRR-ohjelman (Global Facility for Disaster Reduction and Recovery) tekemä yhteenveto Eteläisen Afrikan kehitysyhteisön jäsenmaiden (SADC-maiden) hydrometeorologisten palvelujen vallitsevasta tilanteesta (2021) toteaakin Mettelsatin meteorologisten palvelujen olevan vertailun huonoin, tasoltaan "alle perustason" (below basic level) eli minimitason alapuolella. Mettelsat käyttää lisäksi hyväkseen ainakin eurooppalaisen METOP-sääsatelliitin tietoja.
Seppo Aarnivala

| Seppo Aarnivala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Seppo Jalmari Aarnivala (ent. Andersson)
Syntynyt: 27. tammikuuta 1929 Lappee, Suomi
Kuollut: 2. helmikuuta 2003 (74 vuotta) Nokia, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Sepe
Pituus:  188 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1952–1958:  Tampereen Pyrintö
Seppo Jalmari Aarnivala (ent. Andersson, 27. tammikuuta 1929 Lappee – 2. helmikuuta 2003 Nokia) oli suomalainen urheilija. Hän pelasi viiden eri palloilulajin SM-sarjassa sekä esiintyi käsipallomaajoukkueessa ja pesäpallon Itä–Länsi-otteluissa.
Urheilu-ura

Koripalloa Tampereen Pyrinnön kasvatti, 188-senttinen Aarnivala pelasi Pyrinnössä seitsemän kauden ajan saavuttaen SM-hopeaa kaudella 1958. Hän pelasi myös Suomen Koripalloliiton joukkueessa ottelun Ruotsin liittoyhdistelmää vastaan.
Käsipallossa Aarnivala saavutti SM-hopeaa Tampereen Ilveksen joukkueessa vuonna 1954. Hän pelasi myös Suomen käsipallomaajoukkueessa ja oli mukana saavuttamassa Suomen ensimmäistä voittoa Ruotsista joulukuussa 1954 Helsingissä.
Pesäpallossa Aarnivala saavutti Tampereen Pyrinnön joukkueessa SM-pronssia vuonna 1949 ja pelasi myös kolmessa Itä–Länsi-ottelussa Lännen puolella vuosina 1950, 1951 ja 1953.
Aarnivala pelasi pääsarjatasolla myös jalkapalloa ja jääpalloa.
Yksityiselämä

Aarnivalan isä Otto Aarnivala kilpaili ammunnan MM-kisoissa 1937 pienoiskiväärillä. Seppo Aarnivalan sisar Terttu Aarnivala voitti koripallossa useita Suomen-mestaruuksia ja pelasi useita maaotteluita.
Aarnivala kuoli 74-vuotiaana Nokialla 2. helmikuuta 2003.
Saavutukset > Koripallo

SM-hopeaa 1958
Saavutukset > Käsipallo

SM-hopeaa 1954
Saavutukset > Pesäpallo

1 SM-pronssi: 1949
3 Itä-Länsi-ottelua: 1950, 1951, 1953
Koripallouran tilastot

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 16 | 9,1 | 145 |
| 1953 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 18 | 5,8 | 104 |
| 1954 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 10,7 | 235 |
| 1955 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 19 | 8,1 | 153 |
| 1956 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 12 | 4,7 | 56 |
| 1957 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 13 | 3,3 | 43 |
| 1958 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 2 | – | – |
| Yhteensä | Yhteensä | SM-sarja | 102 | 7,2 | 736 |
O = ottelut, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Kuusan kanava

Kuusan kanava
Kuusan sulku maantiesillalta katsottuna.
Kuusan kanava on sulkukanava, joka sijaitsee Laukaassa. Kanava yhdistää Saraaveden ja Vatianjärven ja on osa Keiteleen kanavaa yhdessä Vaajakosken, Kuhankosken, Kapeenkosken ja Paatelan sulkujen kanssa. Kanavan rakensivat neuvostoliittolaiset 1990–1993 osana Neuvostoliiton ja Suomen välisen bilateraalikaupan tasapainottamista, koska Suomen vienti Neuvostoliittoon oli suurempaa kuin Suomen tuonti Neuvostoliitosta. Kanava on 350 metriä pitkä. Saraaveden ja Vatianjärven korkeusero on 3,90–4,10 m.
Kanavassa on yksi sulku, jossa suurimmat aluksen sallitut mitat ovat 110,0 × 11,8 × 2,4 metriä (pituus x leveys x syväys). Sulun ylittävän kiinteän sillan alikulkukorkeus on 8,0 metriä mutta kanavan alapuolella oleva rautatiesilta rajoittaa mastonkorkeuden enintään 6,1 metriin. Muulla reitillä mastonkorkeus on 5,5 metriä. Kanavan vieressä sijaitsee Kuusaankoski, josta purkautuva vesi aiheuttaa voimakkaita pyörteitä sulun alavirran odotuslaiturille saakka. Kanavan sulkuportit ovat sähkömekaanisilla koneistoilla varustetut sektoriportit.
Kanava on itsepalvelusulku, mutta sen kaukokäyttö ja valvonta on mahdollista Paatelan kanavan keskusvalvomosta. Keiteleen kanavan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kanavan aukioloajat:
Toukokuu: klo 7-21
Kesäkuu: klo 7-24
Heinäkuu: klo 7-24
Elokuu: klo 7-24
Syyskuu: klo 7-18
Lokakuu: keskiviikosta sunnuntaihin klo 7-17
Lähteet:

↑  Väylävirasto: Keiteleen kanava: Kuusan kanava vayla.fi.
↑  Suomen kanavat: Päijänne-Keitele kanavareitti kanaler.arnholm.nu. Arkistoitu 22.11.2021. Viitattu 17.4.2022.
↑  Arctia Oy: Kolme (3) valvomotyöntekijää Keiteleen kanavalle, Äänekoski. ura.arctia.fi.
Uskonto Intiassa

Intian uskonnollinen kenttä on monipuolinen johtuen siitä, että Intia koostuu useista eri kansoista, kielistä, heimoista ja perinteistä. Intian perustuslaki tarjoaa suojaa vähemmistöuskontoihin kuuluville sekä antaa jokaiselle oikeuden harjoittaa uskontoaan vapaasti. Vuonna 1976 Intiasta tuli lain mukaan sekulaarivaltio ilman valtionuskontoa.
Intia on hindulaisuuden, buddhalaisuuden ja jainalaisuuden syntymäpaikka. Vuoden 2011 tilastotietojen mukaan Intian väestöstä n. 80% oli hindulaisia, muslimeita 14%, kristittyjä 2,3%, sikhiläisiä 1,7%, buddhalaisia 0,7% ja jainalaisia 0,4%.
Intia on määritellyt kuusi uskonnollista ryhmää kansallisiksi vähemmistöiksi, tähän kuuluvat muslimit, kristityt, buddhalaiset, sikhiläiset, jainalaiset ja zarathustralaiset.
Intialaisperäiset uskonnot > Alkuperäisväestön heimouskonnot

Intiaa asuttaa joukko heimoja, jotka tunnetaan nimellä adivasi. Nämä enemmän tai vähemmän eristyksissä asuvat heimot ovat kulttuurisesti omalaatuisia ryhmiä, joilla on omat jumalat, mytologia, kieli ja perinne.
Alkuperäisväestö on vaikuttanut osittain hindulaisuuden muotoutumiseen.
Useimmat heimot polttavat vainajansa, mistä voidaan päätellä, että tapa on vanhempi kuin hindulaisuus. Jotkin jumalat kuten esimerkiksi Vishnuun ja Krishnaan yhdistetty Jagannath ovat siirtyneet heimouskonnoista hindulaisuuteen. Jagannath oli alun perin saoraheimon jumala.
Intialaisperäiset uskonnot > Indus-kulttuuri

Ennen arjalaiskansojen saapumista Intiassa kukoisti Indus-kulttuuri noin 2500 eaa.–1700 eaa. Tätä arjalaisaikaa edeltänyttä jumalmaailmaa kutsutaan usein esivedalaiseksi. Indus-kulttuurin jäännöksistä ei ole löytynyt yksiselitteisesti temppeleiksi tunnistettavia rakennelmia, mutta löytyneitä julkisia kylpylöitä on toisinaan väitetty rituaalisen puhdistumisen paikoiksi.
Intialaisperäiset uskonnot > Hindulaisuus

Arjalaiskansojen saapuminen toi Intiaan vedauskonnon, joka yhdistyessään dravidakansojen uskomuksiin muodosti hindulaisuuden perustan. Hindulaisuutta voidaan pitää vanhimpana nykyisin elävänä uskontona, sen ollessa noin 5000 vuotta vanha uskonto.
Intialaisperäiset uskonnot > Buddhalaisuus

Buddhalaisuus sai alkunsa Intiassa 500-luvulla eaa. Vaikka Buddha syntyi Nepalin Lumbinissa, hän toimi Intian puolella. Intiassa sijaitsevat paikat, joissa Buddha valaistui, piti ensimmäisen saarnansa ja saavutti nirvanan.
200-luvulla eaa. elänyt keisari Ašoka kääntyi buddhalaisuuteen, jonka seurauksena buddhalaisuus levisi nopeasti eri puolille Intiaa. Buddhalainen teksti Milinda-pañha kertoo indokreikkalaisen kuningas Menandroksen (n. 155–130 eaa.) kääntymisestä buddhalaisuuteen.
Intialaisperäiset uskonnot > Jainalaisuus

Jainalaisuuden perustaja Mahavira oli Buddhan aikalainen. Jainalaiset kyseenalaistivat ja hylkäsivät vedakirjoitukset, bramiinien auktoriteetin ja jumalien kaikkivoipaisuuden.
Intialaisperäiset uskonnot > Sikhiläisyys

1400-luvulla syntyi Guru Nānak, jonka opetusten ympärille sikhiläisyys muodostui Punjabissa 1500-luvulla. Sikhiläiset perustivat 1800-luvulla Sikhivaltion, joka oli merkittävä sotilaallinen mahti vuoteen 1849 saakka jolloin britit valloittivat sen. Useita sikhejä siirtyi palvelemaan brittiläisessä armeijassa, jonka kautta sikhiläisyys levisi eri puolille Brittiläistä imperiumia.
Lähi-idän uskonnot > Juutalaisuus Intiassa

Perimätiedon mukaan joukko juutalaisia pakeni Antiokhos IV Epifaneen (vallassa 175–163 eaa.) vainoja Intiaan. Heistä muodostui Bene Israel -niminen intialainen juutalaisyhteisö, joka sulautui paikalliseen väestöön ja unohti hepreankielen, alkaen puhua marathia.
Toinen juutalaisryhmä, Kochin juutalaiset, saapui paikallisen perimätiedon mukaan vuonna 72 nykyiseen Keralaan.
1820-luvulla joukko juutalaisia liikemiehiä saapui Intian suuriin kaupunkeihin Lähi-idästä, erityisesti Bagdadista. Heidän äidinkielensä oli arabia, jonka he vaihtoivat brittien valtakaudella englantiin.
Intian juutalaisten lukumäärä on vähentynyt nopeasti, varsinkin Israeliin suuntautuvan, maastamuuton takia. 1940-luvun lopulla Intiassa oli 26 000 juutalaista, vuonna 1981 laskettiin 5618.