stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elektroninen demokratia

Elektroninen demokratia, tunnetaan myös termeillä e-demokratia, digitaalidemokratia, digitaalinen demokratia ja sähköinen demokratia, tarkoittaa informaatioteknologian ja tietokoneavusteisten viestintävälineiden hyödyntämistä poliittiseen keskusteluun, päätöksentekoon ja (edustuksellisessa demokratiassa) edustajien valintaan. Myös termiä teledemokratia on käytetty jolla viitataan useimmiten 1990-luvun puolivälissä ja sitä ennen tapahtuneisiin kokeiluihin, joissa tietotekniikkaa ja puhelinteknologiaa käytettiin hyväksi. E-demokratia -termiä käytetään usein erotukseksi perinteisemmästä poliittisesta ja demokraattisesta toiminnasta erityisesti edustuksellisessa demokratiassa, jossa käytetään pääosin perinteisiä viestintävälineitä, kuten kokouksia tai yksisuuntaisia joukkotiedotusvälineitä.. Tieteenaloista elektronista demokratiaa tutkivat ainakin politiikan tutkimus, tietojärjestelmätiede, kommunikaatiotutkimus, sekä systeemiteoria.
Historia > 1970-80-luvut: Elektroninen äänestäminen ja teledemokratia

E-demokratian juuret ovat tietokoneavusteisten äänestysjärjestestelmien kehittämiseksi tehdyssä työssä 1970-luvun alussa. Vuonna 1970 Murray Turoff kehitti ohjelmiston Delphi-tutkimusmenetelmän tueksi, joka sisälsi toiminnot käyttäjien tekemien keskusteluavausten selailemiseksi, niistä äänestämiseksi, ja äänestystulosten katselemiseksi. Vuonna 1973 New Yorkissa järjestettiin ensimmäinen elektroninen "kaupunkikokous" (engl. Electronic Town Meeting), jossa kaupunkisuunnitteluyhdistys keräsi mielipiteitä kaupunkisuunnitteluun isolta joukolta kaupunkilaisia, pohjautuen "vuorovaikutteiseen" televisioon ja puhelimella annettavaan palautteeseen. Samana vuonna Ned Crosby järjesti puhelimen välityksellä toimineita "kansalaispaneleita" Minnesotan osavaltiossa, Yhdysvalloissa ja Peter Dienel Wuppertalissa, Saksassa, joissa äänien käsittely oli tietokoneohjattua. 1978 Havaijin yliopistossa tutkijat Ted Becker ja Christa Slaton toteuttivat Televote-nimisen järjestelmän, jolla kerättiin mielipiteitä sadoilta osallistujilta. Vuonna 1981 he lanseerasivat teledemokratia-käsitteen samaista hanketta edelleen kehittäessään.
Historia > 1990-luku: Www ja kansalaisaktivismi

Kenties ensimmäinen www-pohjainen e-demokratiahanke on Minnesotassa heinäkuussa 1994 perustettu MN E-Democracy-sivusto. Sivuston perusti tuolloin 25-vuotias julkishallinnon opiskelija Steven Clift, joka oli kiinnostunut informaatioteknologian mahdollisuuksista ja vaikutuksista hallintoon ja poliittisiin prosesseihin. Sivusto perustui Listserv-teknologiaan, jossa sivustolle saattoi rekisteröityä ja viestiä sähköpostin avulla, ja www-sivusto koostui sitten keskustelunavauksista ja vastauksista. Sivuston tarkoituksena oli parantaa ihmisten mahdollisuuksia saada informaatiota Yhdysvaltain osavaltioiden ja edustajahuoneen vaaleihin marraskuussa 1994. Steven Clift jopa piti itseään hetken koko e-demokratia-käsitteen keksijänä, kunnes totesi jonkun kirjoittaneen aiheesta tuolla nimellä jo vuonna 1987. Joka tapauksessa MN E-democracy -sivusto oli ensimmäinen paljon huomiota saanut e-demokratia -nimikkeen alla toteutettu www-sovellus.
1990-luvun puolivälin jälkeen on tehty lukuisia erilaisia e-demokratian nimissä tapahtuneita kokeiluja eri puolilla maailmaa. On kuitenkin huomattava, että kyberdemokratia, jota usein teoreettisessa ja populistisessa kirjallisuudessa samaistetaan e-demokratiaan, ei ollut lukuisista spekulaatioista huolimatta tuottanut 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puoliväliin mennessä montaakaan poliittiseen päätöksentekoon paljoa vaikuttanutta sovellusta, lukuun ottamatta joitakin alkutekijöissään olevia internet-puoluekokeiluja.
Historia > 2000-luvun alku: Poliitikot ja ehdokkaat nettiin

2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen loppua kohden julkisuutta ovat saaneet eritoten poliitikkojen ja vaaliehdokkaiden aluevaltaukset markkinoida itseään virtuaaliyhteisöissä ja sähköisillä foorumeilla ja keskustelupalstoilla, eritoten vaalien lähestyessä, mikä tosin edustaa hyvin perinteistä demokratiamallia keskittyen äänestäjien informoimiseen suoran vaikuttamisen sijaan.
Elektronisen demokratian sovelluksia

Elektronisessa demokratiassa voidaan käyttää yleensä erilaisia informaatio- ja kommunikaatioteknologian sovelluksia hyväksi. Vallitseva demokratiamalli, tai eri mallien yhdistelmä, vaikuttaa kuitenkin siihen, millaiseksi e-demokratia muodostuu käytännössä. Teknologian käyttöönotto sinänsä ei muuta eikä edistä demokratiaa ilman yhteiskunnassa tapahtuvaa organisatorista muutosta. Olemassa olevat yhteiskunnalliset rakenteet ja toimijat (esimerkiksi poliitikot) voivat jopa tieten tahtoen jarruttaa etenkin perinteisiä edustuksellisia demokratiamalleja muuttamaan pyrkivien ratkaisujen käyttöönottoa ja sen myötä tapahtuvaa demokratiaprosessin muutosta.
Elektronisessa demokratiassa on käytetty hyväksi ja voidaan käyttää ainakin seuraavia informaatioteknologian sovelluksia:
sähköposti
puhelin- ja matkapuhelinsovellukset
www-sivut (dokumentit, joita halutaan kommunikoida), joita erilaiset osapuolet ylläpitävät (kunnat, valtio, puolueet, ehdokkaat), sisältäen lukuisia erilaisia viestintäteknologioita, kuten eri osapuolten ylläpitämät ja verkottamat blogit, keskustelufoorumit, chatit, kumulatiiviset arkistot esim. kansalaisilta kerätyistä neuvoa-antavista mielipiteistä (engl. docket), jne.
elektroniset äänestyssovellukset (engl. e-voting)
vuorovaikutteinen televisio
Elektroninen demokratia ja politiikka

2000-luvulla on syntynyt joitakin Internet-puolueita, joiden poliittinen kommunikaatio ja päätöksenteko tapahtuu suurelta osin tai kokonaan Internet-pohjaisten työkalujen välityksellä. Esimerkiksi Ruotsissa ainakin kahdessa kunnassa, Knivstassa ja Vallentunassa, oli vuonna 2006 valittuna kunnanvaltuustojen jäseniksi nettipuolueiden edustajia.
Maailmalla tunnetuimpina italialainen Viiden tähden liike-puolue tukee virallisena linjanaan elektronista demokratiaa. Viron keskustapuolue kannattaa maassaan voimakasta sähköisen äänestyksen lisäämistä. Piraattiliike tukee niin ikään elektronisen demokratian laajempaa käyttöönottoa.
Aiheesta muualla

Tampereen yliopiston e-demokratia-tutkimuksen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Minnesota e-Democracy -projektin sivusto (englanniksi)
Elohopea(I)

| Elohopea(I)fluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13967-25-4
PubChem CID:  44717570, 6098378 ja 90478886 4084556, 44717570, 6098378 ja 90478886
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg2F2
Moolimassa:  439,18 g/mol
Ulkomuoto:  Keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  570 °C (hajoaa)
Tiheys:  8,73 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Elohopea(I)fluoridi eli merkurofluoridi (Hg2F2) on elohopea- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää fluoraavana reagenssina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea(I)fluoridi on kullankeltaista kiteistä ainetta, mutta tummuu nopeasti valon vaikutuksesta muuttuen lopulta mustaksi. Kiteet koostuvat lineaarisista F-Hg-Hg-F-yksiköistä. Yhdiste liukenee hieman elohopea(I)kloridia paremmin veteen, mutta hydrolysoituu helposti vedessä vetyfluoridiksi ja elohopeaoksidiksi.
Valmistus ja käyttö

Elohopea(I)fluoridia voidaan valmistaa neutraloimalla elohopea(I)karbonaattia vetyfluoridilla.
Elohopea(I)fluoridia voidaan käyttää mietona fluorauskemikaalina. Se reagoi esimerkiksi alkyylibromidien ja -jodidien kanssa muodostaen fluorattuja yhdisteitä. Yhdistettä voidaan käyttää myös alkeenien valmistukseen.
Elohopeasyanidi

| Elohopeasyanidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  592-04-1
PubChem CID:  11591 ja 101667997
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg(CN)2
Moolimassa:  252,63
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  320 °C
Tiheys:  3,996 g/cm3
Liukoisuus veteen:  93 g/l (14° C)
    
Elohopea(II)syanidi, tunnetaan myös nimellä elohopeasyanidi, on typen, hiilen ja elohopean muodostama yhdiste. Se on väritön, hajuton, ja erittäin myrkyllinen valkoinen jauhe jolla on metallinen maku.
Yhdiste hajoaa 320 °C:n lämpötilassa disyaaniksi ja siitä sublimoituu myrkyllisiä elohopeahöyryjä.
Elohopeasyanidi liukenee erittäin hyvin poolisiin liuottimiin, kuten veteen, alkoholiin ja ammoniakkiveteen. Se liukenee huonosti eetteriin, eikä liukene esimerkiksi bentseeniin, öljyihin ja muihin veteen liukenemattomiin yhdisteisiin.
Yhdiste hajoaa äkillisesti joutuessaan tekemisiin happojen kanssa, jolloin muodostuu vetysyanidia.
Elohopeasyanidi tummuu sen ollessa pitkään valossa. Yhdiste myös reagoi voimakkaasti hapettimien, metallikloraattien, perkloraattien, nitraattien ja nitriittien kanssa, jolloin syntyy hyvin voimakas räjähdys.
Yhdistettä voidaan valmistaa vetysyanidin ja elohopea(II)oksidin välisellä reaktiolla.
Elohopeasyanidi on yksi myrkyllisimmistä yhdisteistä sen ollessa syanidi, ja sen sisältämän elohopean vuoksi.
Aiheesta muualla

PubChem: Mercuric cyanide (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Mercury(II) cyanide (englanniksi)
ChemBlink: Mercuric Cyanide (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mercury(II) cyanide
Käännös suomeksi
Elohopea(II)

| Elohopea(II)fluoridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7783-39-3
PubChem CID:  82209 ja 161006
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HgF2
Moolimassa:  238,59
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  645 °C
Tiheys:  8,95 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Elohopea(II)fluoridi (HgF2) on elohopea- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä fluorauskemikaalina ja erikoislasien valmistukseen. Elohopea muodostaa myös toisen fluoridin, elohopea(I)fluoridin.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea(II)fluoridi on valkoista, hygroskooppista ja ilmankosteuden vuoksi helposti kellertyvää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja kiderakenne muistuttaa kalsiumfluoridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen dihydraatti (HgF2·2H2O). Yhdiste liukenee veteen ja reagoi vedessä muodostaen HgF+-ionin. Orgaanisiin liuottimiin elohopea(II)fluoridi ei liukene.
Valmistus ja käyttö

Elohopea(II)fluoridia voidaan valmistaa fluorin ja elohopea(II)kloridin tai elohopea(II)bromidin välisellä reaktiolla 100–150 °C:n lämpötilassa. Toinen yleisesti käytetty tapa on vetyfluoridin ja elohopea(II)kloridin tai -oksidin reaktio. Sitä muodostuu myös elohopea(I)fluoridista kuumennettaessa fluorin läsnä ollessa.
Elohopea(II)fluoridia voidaan käyttää hyvin selektiivisenä fluoraavana reagenssina esimerkiksi alkeenien fluorauksessa ja aromaattisten yhdisteiden fotokemiallisissa fluorauksissa. Sitä on myös käytetty optisen fluoridilasin ja valokuitujen valmistukseen. Elohopeayhdisteiden myrkyllisyyden vuoksi elohopea(II)fluoridin käyttöä on pyritty korvaamaan muilla yhdisteillä.
Jonkkusten seisake

Jonkkusten seisake oli Uudenkaupungin radan varressa sijainnut lakkautettu seisake. Se perustettiin Maskuun vuonna 1933. Seisake lakkautettiin helmikuussa 1945, mutta se avattiin uudelleen henkilöliikenteelle viisi vuotta myöhemmin, heinäkuussa 1950. Seisakkeen käyttö lopetettiin taas toukokuussa 1971.
Jordanian lippu

Lipun mittasuhde on 1:2.
Jordanian lippu on Jordanian tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se on otettu Jordaniassa käyttöön vuonna 1928, samana vuonna kuin valtio saavutti itsenäisyytensä. Lippu on panarabialainen, joita käytettiin ensimmäisen kerran ensimmäisessä maailmansodassa 1917. Panarabialainen lippu oli arabikapinallisten tunnus heidän ollessa kapinassa Ottomaanien valtakuntaa vastaan. Jordanian lippu koostuu kolme vaakaraidasta, mustasta, valkoisesta ja vihreästä. Tankoreunassa on punainen kolmio sisällään seitsensakarainen tähti.
Jordanian lipun vaakaraidat edustavat arabien kolmea dynastiaa: abbasideja (musta), umaijadea (valkoinen) sekä fatimideja (vihreä). Punainen kolmio taas edustaa hašemiitteja, tähti taas Jordanian arabiväestön yhtenäisyyttä ja Koraanin seitsemään ensimmäistä säettä.
Mariusz Jop

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Mariusz Jop
Syntymäaika: 3. elokuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Ostrowiec Świętokrzyski, Puola
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993–1999  1999–2004  2004–2009 2009- |  Ostrowiec    Wisła Kraków    FK Moskova  Wisła Kraków | 31 (1) 60 (6) 86 (4) 10 (0) |
Maajoukkue
| 2003– |  Puola | 27 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. joulukuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. elokuuta 2009.
Mariusz Jop (s. 3. elokuuta 1978 Ostrowiec Świętokrzyski, Puola) on puolalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Jop aloitti uransa KSZO Ostrowiec Świętokrzyski ssa vuonna 1993. Vuonna 1999 hän siirtyi Puolan pääsarjassa pelanneeseen Wisła Krakovaan. Kauden 2000–2001 hän oli lainassa Widzew Łódźissa, minkä jälkeen hän palasi takaisin Wisła Krakovaan. Vuonna 2004 Jop siirtyi FK Moskovaan. Jopista tuli ensimmäinen puolalainen, joka teki maalin Venäjän jalkapalloliigassa. Hän palasi takaisin Krakovaan 2009.
Jop kuului Puolan jalkapallomaajoukkueeseen vuodesta 2003 lähtien. Hän on pelannut maajoukkueessa yhteensä 13 ottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Hän oli joukkueessa Saksan MM-kisoissa 2006, joissa hän pelasi vain Puolan ensimmäisen ottelun, sekä EM-kisoissa 2008, joissa hän pelasi ensimmäisen puoliajan Puolan toisesta ottelusta.
Sami Elopuro

Sami Elopuro (s. 22. marraskuuta 1964) on suomalainen squashinpelaaja.
Elopuro voitti joukkuekilpailun MM-pronssia vuonna 1991. Joukkueessa pelasivat Elopuron lisäksi Ville Mäkisarka, Pentti Pekkanen ja Marko Pulli. Euroopan-mestaruuskilpailuista Elopurolla on joukkuehopeaa vuosilta 1991, 1992 ja 1995 sekä joukkuepronssia vuosilta 1986–1990 ja 1996. Hän pelasi 91 maaottelua vuosina 1984–1996 ja voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta vuosina 1987–1993 ja 1995.
Squashin maailmanlistalla Elopuro oli parhaimmillaan kuudes vuosina 1992–1993, ja hän onkin korkeimmalle yksilömailapelien maailmanrankingissa yltänyt suomalaispelaaja.
Jordanian vaakuna

Jordanian vaakuna
Jordanian vaakuna on Jordanian tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella.
Vaakunassa on Saladinin kotka, joka on arabimaissa yleinen tunnus. Se seisoo sinisellä maapallolla, joka symboloi islamin leviämistä maailmassa. Kotkan molemmilla puolilla on Jordanian lippu. Pronssikilpi symboloi tiedon ja oikeuden puolustusta. Kilven ympärillä on vehnän tähkiä ja taatelipalmun lehviä, jotka edustavat tyypillisiä jordanialaisia tuotteita. Alhaalla on al-Nahdan ritarikunnan mitali, korkein jordanialainen ansiomerkki. Nauhassa lukee teksti Abdullah I ibn Al Hussein Bin Aoun, hašemiittisen Jordanian kuningas, rukoilee Jumalalta onnea ja apua. Kruunu kertoo Jordanian olevan kuningaskunta. Vaakunanpeitteen punainen kuvaa uhrausta ja valkoinen puhtautta.
Jokamies (elokuva)

| Jokamies> Enhver |
| --- | --- |
 Elokuvan mainosjuliste.
Ohjaaja:  Vilhelm Glückstadt
Perustuu:  Hugo von Hofmannsthalin näytelmään Jokamies (1911)
Kuvaaja:  Ludvig Lippert
Lavastaja:  Viggo Larsen
Pääosat:  Rasmus Ottesen, Jonna Neiiendam, Gudrun Houlberg, Valdemar Møller
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  Filmfabriken Danmark
Ensi-ilta:  10. syyskuuta 1915 (Tanska) 2. huhtikuuta 1917 (Suomi)
Kesto:  980 metriä (56 min.)
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jokamies (tansk. Enhver) on vuonna 1915 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. Hugo von Hofmannsthalin samannimiseen näytelmään perustuvan draaman on ohjannut Vilhelm Glückstadt. Sen pääosaa esittää Rasmus Ottesen.
Juoni

Teologiaa opiskellut Jokamies karkaa papin tyttären Sylvian kanssa ulkomaille, jossa hän ansaitsee omaisuuden uhkapelin avulla. Sylvia kaipaa isäänsä, kotiaan ja uskontoaan ja lopulta jättää miehensä. Jokamies viettelee äitinsä ottotyttären Marthan ja pakottaa siten Sylvian palaamaan luokseen. Sylvian paluun kunniaksi järjestämillään juhlapäivällisillä Jokamies saa sydänkohtauksen ja näkee koko elämänsä olleen hyvän ja pahan taistelua, jossa hän on aina seurannut Saatanan neuvoja. Juuri ennen kuolemaansa Jokamies anoo Jumalalta anteeksiantoa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rasmus Ottesen  | … |  Jokamies   |
|  Jonna Neiiendam  | … |  Jokamiehen äiti   |
|  Gudrun Houlberg  | … |  Sylvia, Jokamiehen rakastettu   |
|  Valdemar Møller  | … |  pappi   |
|  Else Schiwe  | … |  Martha   |
|  Peter Malberg  | … |  Kurt   |
|  Lily Jansen  | … |  hyvä enkeli   |
|  Peter S. Andersen  | … |  paha henki   |
|  Alfred Sjøholm  | … |  näyttelijä   |
|  Charles Løwaas  | … |     |
Tuotanto

Filmfabriken Danmarkin tuottama Jokamies on nykyaikaan sijoitettu sovitus Hugo von Hofmannsthalin näytelmästä, joka puolestaan perustuu keskiaikaiseen moraliteettiin. Metaforisine kuva-aineksineen, takaumineen ja rinnakkaisjuonineen se poikkeaa tanskalaisen mykkäelokuvan valtavirrasta ja muistuttaa myöhempää saksalaista ekspressionismia.
Elokuvaa esitettiin Suomessa keväällä 1917. Se on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Aiheesta muualla

Jokamies Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jom kippur

Juutalaiset rukoilevat jom kippurina. Maurycy Gottliebin maalaus.
Jom kippur (hepr. ‏יום כיפור‎, jom kipur, sovituspäivä, yleisemmin hepr. ‏יום הכיפורים‎, jom ha-kipurim) on juutalainen juhlapäivä. Sitä vietetään tišri-kuun kymmenentenä päivänä, länsimaisen ajanlaskun mukaan syys- tai lokakuussa.
Jom kippur päättää juutalaisten uudestavuodesta roš hašanasta alkaneen kymmenen katumuspäivän jakson. Sitä pidetään vuoden päivistä pyhimpänä ja vietetään paastoten sekä rukoillen. Vanhuksia, sairaita sekä raskaana olevia naisia lukuun ottamatta bar-ja bat-mitzvaiän saavuttaneet juutalaiset noudattavat täydellistä paastoa ilman ruokaa ja juomaa jom kippurin aattoillasta seuraavaan auringonlaskuun saakka.
Jom kippurin vietto on säädetty Toorassa, kolmannessa Mooseksen kirjassa (3. Moos 23:27-31). Juhla kestää kaikkialla yhden päivän toisin kuin monet muut juutalaiset juhlat, joita vietetään Israelin ulkopuolella kaksi päivää.
Rituaali

Mišnan mukaan syöminen, juominen, peseytyminen, kosmeettisten aineiden ja nahkaisten kenkien käyttö sekä aviollisten suhteiden harjoittaminen ovat jom kippurina kiellettyjä. Jotkut juutalaiset pukeutuvat valkoisiin vaatteisiin, jotka kuvaavat puhtautta synneistä. Israelissa kaikki kaupat ovat kiinni, julkinen liikenne lakkaa, lentokentät ovat suljettuja eikä televisiolähetyksiä ole.
Juutalaisen tavan mukaan päivä alkaa ja päättyy auringon laskiessa. Iltapäivällä ennen jom kippurin ja paaston alkamista syödään se'udat mafseket-ateria (verbistä 'lehafsik'=päättää, lopettaa) jonka jälkeen ei enää syödä mitään. Itse jom kippur vietetään usein paljolti synagogassa rukoillen. Jom kippuria viettävät usein myös ei-uskovat juutalaiset, jotka eivät muuten noudata perinteitä.
Jom kippuria kutsutaan myös nimellä shabat shabaton (sapattien sapatti), koska sen pyhyys ohittaa jopa sapatin. Tavallisena sapattina paastoaminen ei ole sallittu päivän pyhyyden takia ja jopa šiva-suruviikkoa viettävä juutalainen keskeyttää rituaalinsa osallistuakseen sapatin juhlallisuuksiin. Ainoan poikkeuksen muodostaa sapatiksi osuva jom kippur, jonka pyhyyden takia paasto pidetään.
Rukoileminen aloitetaan kol nidre (kaikki lupauksemme) -rukouksella ennen auringonlaskua ja jatketaan arvit-iltarukouksella. Rukoilua ja Tooran lukemista jatketaan aamulla (šaharit- ja musaf-rukoukset) ja pitkin päivää (minha-rukous). Jom kippurina luetaan usein Joonan kirjaa. Päivä päättyy ne'ila -rukoukseen ja šofarin puhaltamiseen, joka ilmoittaa paaston päättyneen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jom kippur (englanniksi)
Juutalaiset juhlapäivät
Sapatti | Roš hašana | Jom kippur | Sukkot | Simhat Tora | Hanukka | Tu bišvat | Purim | Pesah | Šavuot | Lag ba’omer | Tiša be'av
Israelin kansalliset juhlapäivät
Jom hašoa | Jom hazikaron | Jom ha'atsma'ut | Jom Jerušalajim
| n k 3>  Mooseksen kirja (Leviticus) |
| --- | --- |
Henkilöt:  Aaron  Abihu  Eleasar  Itamar  Mooses  Nabad 
Käsitteet:  Azazel  Israelin ylipappi  Israel  Juutalaiset juhlapäivät Elonkorjuujuhla  Pasuunansoiton päivä  Pääsiäinen ja happamattoman leivän juhla  Sapatti  Suuri sovituspäivä  Riemuvuosi  Lehtimajanjuhla  Koskemattomat hedelmät  Vikauhri
Elon laskuoppi

Elon laskuopiksi kutsutaan Efraim Elon (1868–1932) kirjoittamaa laskennon oppikirjaa. Sitä käytettiin pitkään oppikoulujen laskuoppina, ja siitä otettiin vuosina 1912–1965 kaikkiaan 31 painosta. Ensimmäisen painoksen nimi oli Laskuoppi alkeislaitoksia varten ja kustantaja oli Kustannusosakeyhtiö Kirja. Vuonna 1920 ilmestyneen 5. painoksen nimi on Laskuoppi etupäässä oppikouluja varten. Kirja-yhtiön fuusioiduttua WSOY:hyn 1932 kustantajaksi tuli WSOY.
Merkittäviä uudistuksia teoksen painoasuun olivat Veli Valpolan muokkaukset 24. painokseen, joka julkaistiin 1950. Siinä muutettiin asioiden esitysjärjestys senaikaisten opetussuunnitelmien mukaiseksi, uudistettiin kieliasua ja mittojen lyhennyksiä vastaamaan uudempaa kielenkäyttöä ja Suomen Akatemian Kielilautakunnan suosituksia. Esimerkiksi sana vaski korvattiin sanalla kupari. Lisäksi tilastotiedot, esimerkeissä käytetyt hinnat jne. ajanmukaistettiin. Samankaltainen, vaikkakin suppeampi ajanmukaistus tehtiin 30. painokseen vuonna 1963 rahauudistuksen takia.
Kirjan kirjoittaja Efraim Elo oli matematiikan opettaja, joka syntyi Laitilan Soukaisissa. Laitilassa on järjestetty Efraim Elo -matematiikkakilpailuja peruskoulun kuudeskuokkalaisille vuodesta 1997. Kerrotaan, että Elo vietti aikuisiällä kesiä kotitalossaan ja kävellessään Blomin puistossa valkoisessa puvussa ja hatussaan aiheutti kummeksuntaa kyläläisissä. Elo toimi Joensuun tyttölyseon rehtorina 1925–1932.
Kirja on myös antanut aiheen sanonnalle ”Elon laskuopin mukaan”, jota käytetään vahvistavana (ja samalla keventävänä) ilmauksena, kun halutaan todistella jonkin laskutoimituksen, yleensä yksinkertaisen, oikeellisuus. Vastaavanlaiseksi käsitteeksi muodostui myös kansakouluissa käytettyjen Jyväskylän seminaarin matematiikan lehtorin Nestor Ojalan (1864–1926) oppikirjojen mukaan ”Ojalan laskuoppi”.
Arja Elovirta

Arja Anneli Elovirta (s. 9. marraskuuta 1960 Suonenjoki) on Keravan taidemuseon johtaja. Filosofian lisensiaatti Elovirta on toiminut muun muassa tutkijana, taidehistorian assistenttina Helsingin yliopistossa ja Taide-lehden päätoimittajana.
Hän on kirjoittanut muun muassa valokuvasta ja outsider-taiteesta. Hän on toiminut myös Helsingin Sanomien kuvataidearvostelijana 1990-luvun alussa ja tehnyt televisiokäsikirjoituksia, joista laajin on Suomen taiteen historiasta kertova sarja Suomalaisia kuvia (1998). Elovirta oli myös mukana aloittamassa näyttelyvaihtokeskus FRAMEn julkaisemaa englanninkielistä Framework-lehteä.