stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Romeo ja onnentähti

| Romeo ja onnentähti |
| --- | --- |

Kirjailija:  Teemu Salonen
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  180
ISBN:  978-951-0-33932-9
Sarja: Salatut elämät
Edeltävä:  Ossi ja lumikuningatar
Seuraava:  Sofia ja salaisuuksien kevät
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Romeo ja onnentähti on Salatut elämät -kirjasarjan kolmastoista osa. Kirjan on kirjoittanut Teemu Salonen, ja se julkaistiin vuonna 2008. Tarinan päähenkilö on Romeo Aro.
Teemun tarina

| Teemun tarina |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tarja Huhtala
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  116
ISBN:  951-0-27370-8
Sarja: Salatut elämät
Edeltävä:  Saku ja suuri suru
Seuraava:  Aamu, Inka ja ihana Ilari
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Teemun tarina on Salatut elämät -kirjasarjan kuudes osa. Kirjan on kirjoittanut Tarja Huhtala, ja se julkaistiin vuonna 2002. Tarinan päähenkilö on Teemu Korhonen.
Annika ja Amerikan unelma

| Annika ja Amerikan unelma |
| --- | --- |

Kirjailija:  Outi Ikonen
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  203
ISBN:  951-0-30765-3
Sarja: Salatut elämät
Edeltävä:  Ami ja ensirakkaus
Seuraava:  Ken ja Sauli – kaukana kotoa
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Annika ja Amerikan unelma on Salatut elämät -kirjasarjan kymmenes osa. Kirjan on kirjoittanut Outi Ikonen, ja se julkaistiin vuonna 2005. Tarinan päähenkilö on Annika Sievinen, joka lähtee vaihto-oppilaaksi Kaliforniaan.
Joulu avaruudessa

Kuusi Retkikunta 30:n miehistön jäsentä joulupäivän vietossa Kansainvälisen avaruusaseman Destiny-moduulissa.
Joulu avaruudessa on maapallolla vietettyä joulua yksinkertaisempi, sillä avaruuslennoilla on tiukka aikataulu ja avaruuteen on hankala viedä erikseen joulukoristeita.
Joulu kansainvälisellä avaruusasemalla kattaa joulun juhlimisen. Joulua juhlivat joka vuosi kansainvälisen avaruusaseman miehistö, heidän perheensä ja maahenkilökunta. Miehistö saa vapaata kulttuurin, uskonnon/uskon ja etnisen taustan mukaan. Venäjän ortodoksinen kirkko viettää joulua juliaanisen kalenterin mukaan, kun taas katolinen kirkko ja eri protestanttiset kirkkokunnat käyttävät gregoriaanista kalenteria, joten miehistö voi viettää joulua useammin kuin kerran asemalla valitsemalla jonkin seuraavista päivistä: 25. joulukuuta tai 6., 7. tai 19. tammikuuta.
Retkikunta 1 saapui ISS-avaruusasemalle 2. marraskuuta 2000. Miehistö juhli ensimmäistä jouluaan asemalla myöhemmin samana vuonna. Muihin juhliin sisältyi Retkikunta 30, jonka mukana saapuivat Donald Pettit, Oleg Kononenko ja André Kuipers. Asema on ollut jatkuvasti käytössä vuodesta 2000, joten miehistö on kokenut jokaisen joulun. Loma on niin suosittu, että yksi kehittyneistä perinteistä on jouluillallinen.
25. joulukuuta 2011 Expedition 30:n henkilökunta piti joulun tauon ottaakseen miehistökuvan. Osallistujia olivat Dan Burbank, Oleg Kononenko, Don Pettit, Anatoly Ivanišin, Andre Kuipers ja Anton Škaplerov.
24. joulukuuta 2013 astronautit valmistivat harvinaisen jouluaaton ylimääräistä ajoneuvotoimintaa asentamalla uuden ammoniakkipumpun aseman jäähdytysjärjestelmään. Viallinen jäähdytysjärjestelmä oli epäonnistunut aiemmin kuussa, mikä pysäytti monet aseman tieteelliset kokeet. Astronautit joutuivat uskaltamaan haitallisen ammoniakin "minimyrskyä" asentaessaan uutta pumppua. Se oli vasta toinen jouluaaton avaruuskävely NASAn historiassa.
25. joulukuuta 2016 miehistö juhli joulua kellumalla mikrogravitaatiossa ja avaamalla joululahjoja, jotka toimitettiin vähän aiemmin japanilaisella rahtiavaruusaluksella. Yksi astronautti käytti joulupukin hattua. Ranskalainen astronautti Thomas Pesquet jakoi erityistä ranskalaista ruokaa asemamiehistön kanssa. Pesquet teki myös joulunajan erikoisvideon ESA:lle.
Historia

Avaruudessa vietettiin joulua ensimmäisen kerran Apollo 8:n kiertäessä Kuuta jouluaattona vuonna 1968. Tuolloin Apollo 8:n astronautit lähettivät terveiset perheilleen ja lukivat Raamatun luomiskertomusta. Koska avaruuteen on hankala viedä erikseen joulukoristeita, avaruudessa joulua viettävät ovat olleet kekseliäitä: vuonna 1973 Skylab 4:n astronautit rakensivat joulupuun tyhjistä elintarviketölkeistä. 2000-luvulla Kansainvälinen avaruusaseman miehistö on antanut toisilleen lahjoja.
Juhlinta

Avaruusasemilla on yksittäisiä avaruuslentoja enemmän tilaa, joten niissä joulua voidaan juhlia monipuolisemmin. Joulunvietto maapallolla ei näy avaruuteen asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulu Kansainvälisellä avaruusasemalla Wikimedia Commonsissa
DLR Space Operations and Astronaut Training (englanniksi)
Ken ja Sauli – kaukana kotoa

| Ken ja Sauli – kaukana kotoa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Outi Ikonen
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  192
ISBN:  951-0-31931-7
Sarja: Salatut elämät
Edeltävä:  Annika ja Amerikan unelma
Seuraava:  Ossi ja lumikuningatar
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ken ja Sauli – kaukana kotoa on Salatut elämät -kirjasarjan yhdestoista osa. Kirjan on kirjoittanut Outi Ikonen, ja se julkaistiin vuonna 2006. Tarinan päähenkilöt ovat Ken Ojala ja Sauli Kiviranta, jotka matkustavat Australiaan paetakseen entistä elämäänsä.
Päiväkumpu

| Päiväkumpu> Lövkulla |
| --- | --- |
 Päiväkummuntien varrella olevaa 2000-luvulla rakentunutta pientaloasutusta.
 Kaupungin kartta, jossa Päiväkumpu korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Koivukylän suuralue
Kaupunginosa nro:  75
Pinta-ala:  3,4 km² 
Väkiluku:  3 856 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  334 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  01360 ja 01420
Lähialueet:  Hakkila, Havukoski, Kuninkaanmäki, Matari, Rekola
Päiväkumpu (ruots. Lövkulla) on hieman alle 3 900 asukkaan omakotivaltainen kaupunginosa Koivukylän suuralueella Vantaalla. Sen naapurikaupunginosia ovat Matari luoteessa, Rekola ja Havukoski lännessä, Hakkila etelässä sekä Kuninkaanmäki idässä Lahdenväylän takana. Pohjoisessa Päiväkumpu rajoittuu Sipoon Myyraksen asuinalueeseen.
Päiväkummun julkisia palveluja ovat Päiväkummun alakoulu, palvelukoti, päiväkoti ja neuvola. Lähikauppana Päiväkummussa toimii Alepa.
Pientalovaltaisessa Päiväkummussa ja sen läheisyydessä on useita ulkoilualueita. Yhdessä Matarin kanssa Päiväkumpu jakaa Matarinkosken alueen ja sitä ympäröivät metsät. Päiväkummun koulun läheisyydessä sijaitsevassa Ester Koskelaisen puistossa on leikkipuisto, koripallo-, tennis- ja jalkapallokentät, skeittirampit, frisbeegolfrata sekä täyttömäen ympäristöstä talvisin mäenlaskumahdollisuus. Eri puolilla Päiväkumpua on useita pieniä leikkipuistoja. Keravanjoen varrella Päiväkummun puolella on Tapionranta-niminen uimapaikka sekä Matarinkosken eteläpäässä Matarin uimaranta. Kaupunginosien rajalla Kuninkaanmäen puolella on Kuusijärven ulkoilukeskus, josta on yhteys Sipoonkorven kansallispuistoon.
Luonto

Päiväkummun länsirajalla virtaa Keravanjoki, jonka merkittäviä paikallisia koskia ovat noin 400 metriä pitkä Matarinkoski ja noin 150 metriä pitkä Pikkukoski. Koskien välisellä alueella on rehevää joenvarsibiotooppia lehtoineen, niittyineen ja ketoineen. Joen pienillä saarilla kasvaa muun muassa vanhoja tervaleppiä. Koskien luona kasvaa edustava vesisammallajisto, ja koskien rantoja luonnehtivat paikoin rantakalliot. Etelämpänä sijaitsee myös historiallisesti arvokas Hanabölenkoski. Päiväkummun asuinalueita ympäröivät laajat viheralueet, jollaisia on Vantaalla monin paikoin kadonnut rakentamisen tieltä.
Teiden nimistö

Useimmat alueen teistä on nimetty etunimien mukaan (esimerkiksi Eilantie, Laurintie, Onervantie, Teuvontie ja Uskontie). Useimmilla pohjois–etelä-suuntaisilla teillä on naisen nimi sekä useimmilla itä–länsi-suuntaisilla teillä miehen nimi.
Väestö

Päiväkummun väkiluku on hiljattain kasvanut 1980-luvulta 2010-luvulle saakka. Vuonna 1980 Päiväkummussa oli asukkaita 1 653, ja vuonna 1990 hieman enemmän, 1 741. Vuoteen 2000 mennessä väkiluku oli kasvanut suhteessa enemmän, kun siellä asui jo 3 349 ihmistä. Vuonna 2010 väkiluku oli 4 138 eli vain hieman suurempi. 2010-luvulla väkiluku kääntyikin hitaaseen vähenemiseen, kun vuonna 2015 asukkaita oli enää 4 018.
Vuoden 2020 lopussa muuta kuin suomea, ruotsia tai saamea äidinkielenään puhuvien osuus kaupunginosan väestöstä oli 12,4 prosenttia. Vuonna 2015 vieraskielisten osuus väestöstä oli 7,2 prosenttia, ja ruotsinkielisiä oli 1,7 prosenttia. Määrä on kasvanut, sillä vuonna 2000 vieraskielisiä oli vain 3,2 prosenttia ja vuonna 2010 5,3 prosenttia. Ruotsinkielisiä oli vuonna 1980 3,1 prosenttia, mutta heidän osuutensa on vähentynyt. Vuonna 1990 ruotsinkielisiä oli 2,1 prosenttia ja vuonna 2000 enää 1,5 prosenttia. Vuonna 2010 ruotsinkielisten osuus pysyi samana.
Perheväestön osuus väkiluvusta on Päiväkummussa suuri. Osuus on ollut koko aikana 1980-luvulta 2010-luvulle yli 90 prosenttia. Vuonna 1980 perheessä asuvia oli tasan 90 prosenttia ja vuonna 1990 peräti 98 prosenttia. Sittemmin perheellisten määrä on vähentynyt hieman, vaikka heitä on yhä paljon. Vuonna 2000 perheellisiä oli 92 prosenttia väestöstä, vuonna 2010 edelleen 92 prosenttia ja vuonna 2015 91 prosenttia.
Liikenneyhteydet

Alueen joukkoliikenne toimii bussien varassa. Kaksi linjaa perustuu liityntäliikenteeseen Koivukylän ja Tikkurilan asemille, ja yksi on Helsingin Hakaniemeen kulkeva seutulinja. Eteläisestä Päiväkummusta on pari kilometriä matkaa Koivukylän rautatieasemalle, ja kaupunginosan pohjoisemmasta osasta on saman verran Rekolan asemalle.
624 Tikkurila – Ilola – Leinelä – Koivukylä – Päiväkumpu
721 Hakaniemi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä
721N Rautatientori–Kuninkaala–Jokiniemi–Havukoski–Päiväkumpu–Rekola–Koivukylä
723 palvelulinja, Peijas – Havukoski – Rekola – Päiväkumpu
724 Tikkurila – Havukoski – Päiväkumpu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Päiväkumpu Wikimedia Commonsissa
Päiväkummun Omakotiyhdistys ry
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Suojeltu Sahamäenkujan mänty Sahamäenpuistossa.
Päiväkummun länsi- ja pohjoisreunoilla virtaava Keravanjoki erottaa kaupunginosan Havukoskesta, Rekolasta ja Matarista sekä Sipoon Myyraksesta.
Pientaloja Päiväkummussa
Paavali (arkkipiispa)

| Paavali |
| --- | --- |
 Arkkipiispa Paavali vuonna 1961
 Karjalan ja koko Suomen arkkipiispa
 1960–1987 
Edeltäjä:  Herman
Seuraaja:  Johannes
Henkilötiedot
Koko nimi:  Georgij Aleksandrovitš Gusev (1914-1931) Yrjö Olmari (1931-1988)
Syntynyt: 28. elokuuta 1914 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 2. joulukuuta 1988 (74 vuotta) Kuopio, Suomi
Vanhemmat:  Aleksander (Alvi) Gusev ja Anna Pavlovna Vodomensky
Muut tiedot
Kirkkokunta:  Ortodoksinen
Paavali (maallikkonimeltään Georgij Aleksandrovitš Gusev, ven. Георгий Александрович Гусев, Georgi Aleksandrovitš Gusev, myöhemmin Yrjö Olmari; 28. elokuuta 1914 Pietari, Venäjän keisarikunta – 2. joulukuuta 1988 Kuopio, Suomilähde?) oli suomalainen Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa vuosina 1960–1987lähde?.
Lapsuus ja koulunkäynti

Georgij Gusev syntyi asessori Alexander (myöh. Alvi) Gusevin ja hänen vaimonsa Annan (o.s. Vodomensky) perheeseen. Perhe muutti vallankumouksen jaloista Pietarista Savonlinnan kautta Viipuriin vuonna 1921 ja muutti sukunimensä suomalaiseksi Olmariksi vuonna 1931.lähde?
Yrjö Olmari kävi koulunsa Viipurissa ja suoritti vuosina 1932–1936 pappisseminaarin Sortavalassa. Asevelvollisuuden suorittamisen jälkeen hän siirtyi vuonna 1937 Laatokan Valamon luostariin. Hänet vihittiin pappismunkiksi 23-vuotiaana vuonna 1938 ja hän sai vihkimyksessä nimen Paavali.lähde?
Sotien aika

Talvisodan aikana pappismunkki Paavali toimi sotilaspastorina Valamon ja Mantsin lohkoilla ja osallistui Vanhan Valamon evakuointiin. Hänen oli määrä ryhtyä Petsamon luostarin johtajaksi, mutta välirauha ja jatkosota muuttivat suunnitelmat. Jatkosodan alussa hän toimi sotilaspastorina valloitetulla alueella, josta hänet karkotettiin pois. Eräänä syynä karkotukselle oli se, ettei Paavali suostunut toimittamaan yleiskristillistä kastetta, jota ei ollut olemassakaan, vaan hän kastoi ortodoksisin menoin. Tästä ei pidetty Itä-Karjalan sotilashallinnossa. Hänet määrättiin sotavankien sielunhoitajaksi Lappeenrantaan ja Helylään vuonna 1942, minkä jälkeen hän toimi ortodoksisen uskonnon opettajana Itä-Karjalan sotilashallinnon esikunnan opettajaleirillä Jämsässä 1942–1943. Tästäkin tehtävästä hänet vapautettiin lähinnä poliittisista syistä. Paavali palasi tämän jälkeen venäläisten sotavankien sielunhoitajaksi Aunukseen 1943–1944.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon palveluksessa erilaisissa tehtävissä. Paavali toimi muun muassa kanttorina Joensuussa, Ortodoksisen Kirjallisuuden Julkaisuneuvoston tehtävissä ja ortodoksisen kirkon äänenkannattajan Aamun Koitto -lehden päätoimittajana vuosina 1945–1950. Vuosina 1946–1948 Paavali toimi Myllykoskella Kymenlaakossa teollisuuden palveluksessa.lähde?
Suomen ortodoksista kirkkoa painostettiin sotien jälkeen liittymään Moskovan patriarkaattiin. Paavali vastusti kanonisten suhteiden muuttamista ja toi mielipiteensä esiin Aamun Koiton palstoilla. Kanoninen kriisi ei muuttanut Suomen kirkon kanonista asemaa. Kriisin jälkeen piispa Paavali johti Suomen kirkon delegaatiota Neuvostoliittoon kesällä 1957.lähde?
Vuonna 1955 Paavali valittiin kirkkokunnan apulaispiispaksi ja vuonna 1960 Karjalan ja koko Suomen arkkipiispaksi silloisen arkkipiispan Hermanin (Aav) jäätyä eläkkeelle. Paavali oli keskeisiä hahmoja Valamon luostarin jälleenrakentamisessa 1970-luvulla. Valamo kehittyi monipuoliseksi ortodoksiseksi kulttuurikeskukseksi, jossa toimivan luostarin lisäksi on nykyaikainen ortodoksinen kulttuuri- ja tutkimuslaitos.  Paavalin aikana Suomen ortodoksinen kirkko avautui suomalaiseen yhteiskuntaan päin. Myös kansainväliset suhteet kehittyivät 1960- ja 1970-luvuilla.
Huolen aikoja ja kuolema

Paavali sairastui vakavasti vuonna 1972, mutta ei halunnut vielä jäädä eläkkeelle. Paavalin sairauslomien aikana 1970- ja 1980-luvuilla arkkipiispan tehtäviä hoiti Helsingin metropoliitta Johannes (Rinne). Paavali joutui kuitenkin useinkin delegoimaan muille esimerkiksi oman Hymnodia-kuoronsa johtamisen.lähde?
Paavalin ajatuksena oli hankkia Suomen ortodoksiselle kirkolle autokefalinen asema eli täysi kirkollinen itsenäisyys. Sen vuoksi Suomeen perustettiin kolmas ortodoksinen hiippakunta Ouluun vuonna 1980. Autokefalia-ajatus kaatui Ekumeenisen patriarkaatin ja metropoliitta Johanneksen vastustukseen. Lisäksi kirkkokunnan rauhaa häiritsi 1980-luvulla kysymys teologisen koulutuksen järjestämisestä. Se päätettiin lopulta sijoittaa Joensuun yliopiston yhteyteen.
Varsinaisia piispallisia palveluksia Karjalan hiippakunnassa toimitettiin tänä ajanjaksona vain suurimpina juhlapyhinä. Tilanne parani olennaisesti vuonna 1979, kun ortodoksiseen kirkkoon perustettiin apulaispiispan virka. Apulaispiispana toimi ensin Leo (Makkonen), sittemmin Aleksi (Rantala) ja Tiihon (Tajakka).lähde?
Paavali jäi eläkkeelle vuonna 1987. Hän ehti olla eläkkeellä runsaan vuoden, ennen kuin hän liukastuttuaan Kuopion Suokadulla kuoli seuraavana päivänä 2. joulukuuta 1988. Hänen hautauspalveluksensa toimitettiin Kuopion Pyhän Nikolaoksen katedraalissa, ja hänet haudattiin Valamon luostarin hautausmaalle Heinävedelle.lähde?
Liturgiset uudistukset

Paavalin aikana Karjalan hiippakunnassa kehitettiin 1900-luvulla roomalaiskatolisuudessa syntyneen liturgisen liikkeen pohjalta uudistuksia liturgiajumalanpalvelukseen. Liturgiaa alettiin korostaa mystisen uhrin ja allegorisen selittämisen sijaan yhteisöllisenä ateriana. Liturgian salaisia rukouksia alettiin lukea ääneen ja kirkkokansan asemaa "kuninkaallisena papistona" alettiin korostaa. Paavali loi myös käyttöön kasteliturgian kaavan alkukristilliseltä pohjalta. Uudistuksia otettiin käyttöön eniten Paavalin omassa eli Karjalan hiippakunnassa.lähde?
Paavalin liturgisia uudistuksia myös on myös vastustettu voimakkaasti, koska ne muuttavat radikaalisti kirkon vuosisataista jumalapalvelusta. Kriitikkojen mielestä uudistukset perustuvat pahimmillaan vain arvauksiin siitä, millainen rekonstruoitu varhaiskristillinen liturgia on. Lisäksi uudistukset jättävät koko liturgian kehityksen huomiotta, korostaen vain alkukirkon käytäntöjä.lähde?
Paavalin kuoleman jälkeen hänen kehittämiään liturgisia uudistuksia on poistettu käytöstä, mutta joissakin seurakunnissa toimitetaan ainakin osittain hänen uudistustensa mukaan.lähde?
Kirjallinen toiminta

Paavali on toimittanut ja kääntänyt useita ortodoksisesta hengenelämästä kertovia julkaisuja.lähde?
Elina Karjalainen on kirjoittanut Paavalista kirjasarjassa Legenda jo eläessään (WSOY) vuonna 1973. Vuonna 1979 julkaistiin Paavalin 65-vuotisjuhlakirja nimeltä Isä Kristuksessa (OPL) ja vuonna 1989 muistokirja Ollos iäti muistettu arkkipiispamme Paavali (WSOY). Nunna Kristoduli on kirjoittanut vuonna 2008 Paavalista teoksen Arkkipiispa Paavali hengellisen lapsensa silmin (Minerva kustannus). Paavalin syntymän satavuotisjuhlana 2014 julkaistiin kuvateos Arkkipiispa Paavali – esipaimenemme (Ortodoksinen veljestö).lähde?
Filosofian tohtori Paula Tuomiokoski on kirjoittanut Paavalin elämäkerran ensimmäisen osan Pietarilaispakolaisesta piispaksi (Valamon luostari) vuonna 2019. Teos pohjautuu tieteelliseen arkistotutkimukseen ja se käsittelee Paavalin elämänvaiheita vuoteen 1955 saakka.lähde?
Kunniamerkit ja huomionosoitukset

Vapaudenristin ritarikunnan 4.luokan Vapaudenristi miekkojen kera
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki (1964)
Suomen Leijonan ritarikunnan suurristi (1979)
Kreikan tasavallan Fenixin ritarikunnan suurristi (1972)
Sotilasansiomitali (1980)
Pyhän Karitsan ritarikunnan suurristi (1960)
Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan hopeinen ansiomerkki (1964)
Pyhien Sergein ja Hermanin Veljeskunnan kultainen ansiomerkki (1985)
Georgian ortodoksisen kirkon Pyhän Georgioksen kunniamerkki (1967)
Venäjän ortodoksisen kirkon Pyhän Vladimirin 1.luokan kunniamerkki (1967)
Kreikan ortodoksisen kirkon Pyhän Apostoli Paavalin ritarikunnan suurristi (1972)
Puolan ortodoksisen kirkon Pyhän Maria Magdalenan ritarikunnan 1. luokan kunniamerkki
Helsingin yliopiston Teologian kunniatohtori 1967
Leningradin Hengellisen Akatemian kunniajäsen 1967 (Neuvostoliitto)
Pyhän Vladimirin seminaari, teologian kunniatohtori 1978 (Yhdysvallat)
Kunniamerkit ja huomionosoitukset > Teokset

pappismunkki Paavali: "Jumalan valtakunta on sisällisesti teissä" : Luuk. 17:21.  (Erip. Aamun koitosta)  Kuopio:  kustantaja tuntematon, 1940.
pappismunkki Paavali: Ortodoksinen uskonnonopetus I. Alkeisohjelma. 1943
pappismunkki Paavali: Ortodoksinen laulukirja.  Helsinki:  tuntematon julkaisija, 1944.
Tämän hetken näköaloja. Ortodoksinen veljestö, 1945
Pyhä kirkkomme.  Ortodoksinen veljestö, 1945.
Herra, opeta meitä rukoilemaan. Tuntiaiheita ortodoksisille pyhäkouluille. OKJ, 1952
Впечатления финляндской церковной делегации // Журнал Московской Патриархии. 1957. — № 8. — С. 32—33.
Arkkipiispa Paavali (toim.): Erämaan hedelmälliset puutarhat. WSOY, 1978
Arkkipiispa Paavali: Miten uskomme. Ortodoksinen paimenkirje. WSOY, 1978
Arkkipiispa Paavali (toim.): Abba Doroteoksen 12 opetuspuhetta. WSOY, 1979
Arkkipiispa Paavali: Rukous ikonin edessä. WSOY, 1982
Arkkipiispa Paavali: Uskon pidot. WSOY, 1986
Arkkipiispa Paavali suomensi tekstit teoksiin Valamon vanhuksen kirjeitä ja Vaeltajan kertomukset.
Kirjallisuutta

nunna Kristoduli: Arkkipiispa Paavali hengellisen lapsensa silmin; julkaisija: Lintulan Pyhän Kolminaisuuden luostari; Helsinki, Jyväskylä  Minerva-kustannus, 2008
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paavali (arkkipiispa) Wikimedia Commonsissa
Arkkipiispa Paavali / Ortodoksi.net
TT Juha Riikonen: Arkkipiispa Paavali – esipaimen ja jälleenrakentaja / ortodoksi.net
Arkkipiispa Paavali -muistoseminaari osa 1 (podcast, 27 min, 12/2012) (ort.fi)
Teuvo Laitila: / Paavali (1914–1988) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  1.2.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Opetuspuhe arkkipiispa Paavali -muistoseminaarissa 2.12.2012
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispat
Antoni (1892–1898) |
Nikolai (1898–1905) |
Sergei (1905–1917) |
Serafim (1921–1925) |
Herman (1925–1960) |
Paavali (1961–1987) |
Johannes (1987–2001) |
Leo (2002–2024)
|Elia (2024–)
Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispat
Kiprian (Šnitnikov) |
Serafim (Lukjanov) |
Herman (Aav) |
Aleksanteri (Karpin) |
Paavali (Olmari) |
Johannes (Rinne) |
Leo (Makkonen) |
Aleksi (Rantala) |
Tiihon (Tajakka) |
Ambrosius (Jääskeläinen) |
Panteleimon (Sarho) |
Arseni (Heikkinen) |
Sergei
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Korea  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Arkkipiispa Paavalin hauta Valamon luostarin hautausmaalla Heinävedellä.
Petteri Punakuono

Kuvankäsittelyllä luotu kuva punakuonoisesta porosta.
Petteri Punakuono television jouluohjelmassa.
Petteri Punakuono (engl. Rudolph the Red-Nosed Reindeer) on populaarikulttuurissa esiintyvä kuvitteellinen punakuonoinen poro, jonka oletetaan vetävän Joulupukin rekeä jouluisin yhdessä muiden porojen kanssa.
Alun perin Petteri Punakuono oli Robert L. Mayn chicagolaiselle Montgomery Ward -tavaratalolle keksimä hahmo, joka esiintyi lapsille joulun alla jaetussa värityskirjassa. ”Rudolph”-porohahmo esiintyi ja tuli tunnetuksi myös samannimisessä joululaulussa, jonka sävelsi Johnny Marks vuonna 1949. Laulussa poron nenä loistaa pimeässä punaisena valaisimen tai lampun tapaan. Gene Autryn levyttämää versiota myytiin pari miljoonaa kappaletta vuonna 1949.
Sittemmin laulun tarinan mukaan on tehty myös muun muassa sarjakuvia ja piirroselokuvia. Yleensä Petteri kuvataan yhtenä etummaisista poroista ja johtajaporona joulupukin rekivaljakossa. Vaurastunut Robert L. May irtisanoutui vuonna 1952 Montgomery Wardin palveluksesta ja keskittyi hoitamaan porohahmonsa tekijänoikeuksista syntynyttä liiketoimintaa.
Spekulaatio sukupuolesta

Urosporot eli hirvaat pudottavat sarvensa kiima-ajan eli rykimän jälkeen alkutalvesta, mutta vaatimet eli naarasporot vasta kevättalvella tai vasonnan jälkeen keväällä. Petteri Punakuono on jouluisissa kuvissa usein sarvipäinen, mikä viittaisi naaraspuolisuuteen. Toisaalta poromiehet käyttävät ajoporoina kuohittuja urosporoja, jotka eivät pudota sarviaan, joten Petteri voisi näin olla koiraspuolinenkin. Hahmon nimi viittaa joka tapauksessa miespuolisuuteen.