stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vihaan sinua – rakas
Tuotanto

Näytelmä Vihaan sinua – rakas on kolminäytöksinen komedia. Näytelmä sai ensi-iltansa Helsingin Kansanteatterissa alkuvuodesta 1944, mutta helmikuun suurpommitukset katkaisivat esitykset lähes alkuunsa. Kantaesityksessä Esaa tulkitsi Arvo Lehesmaa ja Leenaa Sylvi Palo. Kirstiä näytteli Sylva Rossi.
Elokuva kuvattiin kesällä 1951 Helsingissä. Ulkokuvia otettiin muun muassa Arkadiankadulla, Laajasalossa (täysihoitola) ja Tähtitorninvuorella. Studiona toimivat SF-hallit.
Elokuvaversiossa tapahtumaympäristöä laajennettiin asuintiloista virastoihin, ravintoloihin ja täysihoitolaan. Vaikka alkuteksteissä on mainittu Hilkka Kinnunen, hän ei esiinny elokuvassa, vaan hänen tilallaan on Martta Kinnunen. Olavi Virta tulkitsee ravintolaorkesterin solistina musiikkikappaleen ”Mä syömmeheni kätken erään muiston”. Pienissä sivuosissa näyttelevät myös muun muassa kuvaaja Osmo Harkimo ja muusikot Ossi Runne ja Heikki Aaltoila.
Vastaanotto

Vihaan sinua – rakas sai pääasiassa myönteisen vastaanoton. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi kirjoitti: ”Vihaan sinua – rakas on onniteltava, tervetullut ja jopa esimerkillinen elokuva monessa suhteessa. Tervetullut se on jo siksi, että siinä kerrankin käsitellään sangen tyypillistä meikäläistä ja ajankohtaista aihetta, jollaisesta kotimainen elokuva yleensä on pysytellyt liiaksi erillään.” Hufvudstadsbladetissa kriitikko piti elokuvaa valopilkkuna ajan suomalaisessa elokuvatuotannossa, mutta katsoi sen liikkuvan ailahtelevasti jossain draaman ja farssin välimaastossa.
2000-luvun kritiikissä todetaan, että nykynäkökulmasta elokuva on varsin kesy ja teatraalinen, vaikka elokuvan tekoaikaan aviorikos oli ehkä rankka elokuvan aiheeksi.
Vihaan sinua – rakas esitettiin televisiossa ensi kerran loppiaisena 1963, ja sen jälkeen sitä on esitetty useaan otteeseen. Se on julkaistu myös DVD:nä.
Leena (Ansa Ikonen) ja Esa (Edvin Laine).
Antoine François Prévost

| Antoine François Prévost abbé Prévost |
| --- | --- |
 Antoine François Prévost
Henkilötiedot
Koko nimi:  Antoine François Prévost d’Exiles
Syntynyt: 1. huhtikuuta 1697 Hesdin, Pas-de-Calais, Ranska
Kuollut: 25. marraskuuta 1763 (66 vuotta) Courteuil, Oise, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Manon Lescaut
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Antoine François Prévost d’Exiles eli abbé Prévost (1. huhtikuuta 1697 Hesdin, Pas-de-Calais, Ranska – 25. marraskuuta 1763 Courteuil, Oise, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja jesuiittamunkki. Hänen elämänsä täyttyi seikkailuista, vaikka niistä karsisi ne monet tekaistut jutut, joita hänen ympärilleen on kehkeytynyt. Hänen myöhempi maineensa perustuu teokseen Histoire du chevalier des Grieux et Manon Lescaut eli Manon Lescaut.
Elämäkerta

Prévost'n isä oli asianajaja Liévin Prévost ja äiti Marie Clay eli Duclay oli lähellä Hesdiniä asuvan varakkaan maanviljelijän tytär. Lisänimeä d'Exilés on selitetty eri tavoin, joista yksi on, että hän viittasi sillä maanpakolaisuuteensa. Isän samoin kuin samannimisen isoisän kerrotaan olleen kiivasluontoinen. Isä oli uhannut ampua pojan, jos tämä rikkoisi luostarilupauksen. Isänisä taas oli parjannut erästä virkamiestä varkaaksi ja sanonut tahtovansa antaa selkäsaunan koko hänen virkakunnalleen. Isä oli kuitenkin tarkkaan valvonut lastensa kasvatusta.
Prévost sai alkuopetuksensa kotikaupunkinsa Hesdinin jesuiittakoulussa. Sen jälkeen hän jatkoi opintoja Pariisissa jesuiittakollegiumissa. 19-vuotiaana hän tuli yhtäkkiä toisiin ajatuksiin ja meni vapaaehtoiseen sotilaspalvelukseen. Pian hän kyllästyi sotilaselämään ja haki uudestaan pääsyä jesuiittojen joukkoon, mikä kuitenkin torjuttiin. Kun perhekin oli hänet hylännyt, hänellä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin palata armeijaan, mutta hän ei kestänyt sitä pitkään. Rakkausseikkailu sai Prévostin vaipumaan syvään melankoliaan, ja elämään kyllästyneenä hän hakeutui noviisiksi benediktiiniluostariin, jossa hän antoi 1721 munkkilupauksen. Kahdeksan vuotta hän eli siinä "haudassa", kuten hän myöhemmin asian ilmaisi, työskennellen tieteellisten ja kirjallisten tutkimusten parissa.
Tyytymättömänä ankaraan kuriin ja munkkien alituiseen epäluuloiseen valvontaan Prévost anoi paavilta lupaa siirtyä sääntökunnan vähemmän ankaraan Cluny-haaraan. Anomukseen suostuttiin, mutta väärinkäsityksen vuoksi hän ehti lähteä luostarista ennen kuin kirje saapui perille. Siksi häntä etsittiin karkurina, ja hän pakeni Englantiin. Seikkailujen vaihtuessa hän oli milloin siellä, milloin täällä, välillä Hollannissakin, ja hankki elantonsa kirjoittamalla kustantajille romaaneja ja laatimalla kokoomateoksia. Rakkaussuhde huonomaineiseen naiseen aiheutti hänelle ongelmia ja pakotti hänet vielä kerran pakenemaan Englantiin.
Prévost sai 1734 luvan palata Ranskaan. Hän pääsi sovintoon benediktiinien kanssa ja sai Contin ruhtinaan luona nimellisen viran rippi-isänä. Välillä hänellä oli taloudellisia vaikeuksia, ja saatuaan kutsun 1740 hän suunnitteli hankkivansa toimeentulonsa Preussin Fredrik II:n luona. Suunnitelma ei toteutunut, kun hän ei saanut hankituksi matkarahoja. Hän joutui kuitenkin olemaan pakosalla Ranskasta lähes vuoden eräässä skandaalilehdessä julkaistun artikkelin vuoksi, joka herätti vallanpitäjien tyytymättömyyden. Hän palasi Ranskaan vuonna 1742. Viimeiset 20 vuottaan hän vietti rauhaisaa elämää. Hänestä tuli 1755 toimittaja Journal étrangeriin, joka perustettiin laajentamaan vierasmaalaisen kirjallisuuden tuntemusta, mutta lehti pysyi pystyssä vain muutamia kuukausia. Hän sai 1754 prebendan, ja 1763 hän vetäytyi Saint Firminiin, jossa hän kuoli.
Ura

Seikkailukkaan elämänsä aikana Prévost oli levoton työskentelijä. Hän kirjoitti ja kokosi yli sata nidettä matkakuvauksia, historiallisia kirjoituksia, käännöksiä, lehtikirjoituksia ja romaaneja. Monessa suhteessa hän on edelläkävijä. Hän on ensimmäisiä ranskalaisia kirjailijoita, jotka elivät yksinomaan kirjoittamalla, ei varakkaiden suojelijoiden tuella. Hänen oleskelullaan Englannissa oli myös merkitystä, sillä hän oppi englannin kieltä ja tutustui englantilaiseen kirjallisuuteen. Sveitsiläisen Béat Louis de Muraltin, Montesquieun ja Voltairen tavoin hän on yksi niistä merkittävistä kirjailijoista, jotka näinä aikoina tutustuttivat maanmiehiään merkittävään Englannin kirjallisuuteen, jonka vaikutuksesta ranskalainen kirjallisuus muuttui täysin 1700-luvun jälkipuolella.
Prévost julkaisi 1733–1740 aikakauskirjaa Pour et contre, joka sisälsi englantilaista kirjallisuutta käsittelevien kriittisten artikkelien käännöksiä. Juuri hänen käännöstensä ansiosta Ranskan lukeva yleisö tutustui Samuel Richardsonin romaaneihin, David Humeen ja muihin. Lisäksi hän käänsi Conyers Middletonin Histoire de Cicéronin (1743), Jacques Auguste de Thoun latinankielisen kronikan (1733) ja muokkasi John Greenin teoksen Histoire générale des voyages (1746 alkaen). Hän on kirjoittanut runsaasti myös romaaneja, joista tunnetuimpia ovat Mémoires et aventures d’un homme de qualité (1728–1732), Histoire de M. Cleveland (1731–1739), Le doyen de Killerine (1735–1740) ja Histoire d’une grecque moderne (1740).
Prévost’n romaaneille on ominaista tietyssä määrin synkkyys, suoranainen pessimistinen elämänasenne, mikä oli tuohon aikaan uutta ja varmaankin suora ilmaus kirjailijan omasta, sangvinistisen nautinnonhalun ja melankolisen kyllästymisen välillä häilyvästä temperamentista. Hänen sankarinsa ovat joissakin elämänsä vaiheessa ihmisvihaajia, jotka vetäytyvät syrjään muista ihmisistä. Täysin oikeutetusti on Clevelandissa ja muissa hänen sankareissaan tunnistettu Étienne Pivert de Senancourin Obermanin ja François-René de Chateaubriandn Renén vanhempi sisarus. Prévost esittää romaanissa Jean Racinen käsityksen rakkaudesta vastustamattomana kärsimyksenä, ja hänen sankarinsa ja sankarittarensa rakastavat aina kuolemaan asti. Tapahtumat ovat aina jännittäviä, hirveitä ja verisiä ja muistuttavat niitä tapahtumia, joita vuosisata myöhemmin esiintyy Ann Radcliffen romaaneissa. Itse kerrontatapa on realistinen, saanut selvästi vaikutteita englantilaisesta esikuvasta, etenkin Daniel Defoelta. Prévost oli lisäksi tunteellinen, asetti jossain määrin sivilisaation ja luonnon vastakkain ja on siinä ja muissakin suhteissa tyypillinen Rousseaun edeltäjä.
Jälkimaine

Prévost oli omana aikanaan luetuimpia ja pidetyimpiä romaanikirjailijoita. Hänen laajasta tuotannostaan on jäänyt elämään vain Manon Lescaut, joka ilmestyi 1731. Ranskassa se tuli tunnetuksi vasta 1733, jolloin se takavarikoitiin. Sittemmin siitä on ilmestynyt lukuisia painoksia. Kertomus perustuu Prévostin nuoruudenkokemukseen. Se kuvaa uskottavasti ja liikuttavasti ilotytön ja nuoren miehen rakkaussuhdetta. Nuorukainen ei kaikista tytön hairahduksista huolimatta hylkää tätä, ja samoin tyttö kaikkien eksymystensäkin keskellä rakastaa nuorukaista. Tätä kertomusta on  sittemmin pidetty arvossa ja klassikkona, mutta aikalaiset arvostivat sitä vähemmän kuin kirjailijan muita romaaneja.
Vasta romantiikka on antanut teokselle täyden arvon. Sen jälkeen siitä on saanut inspiraatioita monen myöhemmän kirjailijan kirja, kuten Chateaubriandin Atala, Victor Hugon Marion de Lorme, Alexandre Dumas nuoremman Kamelianainen. Théodore Barrière ja Marc Fournier ovat käsitelleet aihetta näytelmässä, Jules Massenet ja Giacomo Puccini oopperassa, ja samaa aihetta käsittelee Carl Jonas Love Almqvistin Colombine.
Suomennettu teos

Abbé Prévost: Manon Lescaut: romaani, suom. Jalmari Hahl. Hämeenlinna: Karisto 1916.
Abbé Prévost: Manon Lescaut (Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut), suom. J. A. Hollo. Helsinki: Tammi 1954. Sarja: Elävä maailmankirjallisuus, 5.
Abbé Prévost: Manon Lescaut (Histoire du Chevalier des Grieux et de Manon Lescaut), suom. Ulla Summala. Helsinki: Kirjayhtymä 1968. Sarja: Maailmankirjallisuuden mestareita. – 2. p. 1983 Helsinki: Kirjayhtymä 1983. Sarja: Maailmankirjallisuuden mestareita ISBN 951-26-2500-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antoine François Prévost Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Antoine François Prévost on Wikiaineistossa (ranskaksi)
Abbé Prévost, Manon Lescaut, suom. Jalmari Hahl Arvi A. Karisto, 1916. (Project Gutenberg)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Viestiliput
Kirjaimet

Lähde
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| A | Alpha (Alfa) |  | Sukeltaja vedessä, pysykää loitolla ja hidastakaa vauhtia (Lipun sijasta voidaan käyttää myös kiinteää taulua) |
| B | Bravo |  | Lastaan, puran tai kuljetan vaarallisia aineita  (Purjehduskilpailuissa protestin merkki) |
| C | Charlie |  | Kyllä |
| D | Delta |  | Pysykää loitolla; minulla on ohjailuvaikeuksia |
| E | Echo |  | Muutan suuntaani oikealle |
| F | Foxtrot |  | Olen vaurioitunut. Pyydän ottamaan yhteyttä minuun. |
| G | Golf |  | Tarvitsen luotsin (Kalastusaluksella: Hinaan nuottaa) |
| H | Hotel |  | Aluksella on luotsi |
| I | India |  | Muutan suuntaani vasemmalle |
| J | Juliet |  | Pysytelkää etäällä: aluksella on tulipalo. |
| K | Kilo |  | Haluan yhteyden teihin |
| L | Lima |  | Avomerellä: Pysähtykää välittömästi. Satamassa: Laiva on karanteenissa. |
| M | Mike |  | Alukseni on pysäytetty eikä se liiku veden halki |
| N | November |  | Ei |
| O | Oscar |  | Mies yli laidan |
| P | Papa |  | Blue Peter Satamassa: alus lähdössä, kaikki alukselle. Merellä: pyydykseni ovat tarttuneet esteeseen. |
| Q | Quebec |  | Pyydetään tullausta ja maahantulotarkastusta (aiemmin: aluksella ei ruttoa) |
| R | Romeo |  |  |
| S | Sierra |  | Käytän potkurivoimaani taaksepäin |
| T | Tango |  | Pysykää loitolla, suoritan paritroolausta |
| U | Uniform |  | Olette menossa kohti vaaraa |
| V | Victor |  | Tarvitsen apua |
| W | Whiskey |  | Tarvitsen lääkäriä |
| X | X-ray |  | Keskeyttäkää toimenne ja seuratkaa viestejäni |
| Y | Yankee |  | Ankkurini ei pidä |
| Z | Zulu |  | Tarvitsen hinaajan |
Numerot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
Korvausviirit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| 1. korvausviiri | 2. korvausviiri | 3. korvausviiri | 4. korvausviiri |
Huomioita

1 2  N ja C yhdessä (ei ja kyllä) on hätämerkki.
Kirjallisuutta

Veneilijän lippukirja.  Helsinki:  Suomen veneilyliitto, 1998.  ISBN 952-9610-01-7
Valtioiden välistä neuvoa-antavaa merenkulkujärjestöä koskeva Yleissopimus (SopS 20/1959) 28-32 artiklat.
International Maritime Organisation: International Code of Signals. London: IMO, 2005. ISBN 978-92-801-4198-6.
International Code of Signals for visual, sound, and radio communications United States Edition 1969 edition (uud. 2003)
Viikonloppuisä (albumi)

| Viikonloppuisä Reijo Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy
 Kesto: 36.39
 Levy-yhtiö: CBS
Reijo Kallion muut julkaisut
| Yksinäinen 1979 | Viikonloppuisä 1980 | Kuin tuhka tuuleen 1982 |
Viikonloppuisä on suomalaisen Reijo Kallion studioalbumi vuodelta 1980.
Albumi jatkoi nimikappaleensa osalta Reijo Kallion edellisen albumin Yksinäinen aloittamaa teemaa. Uudenlaiset iskelmät, joissa tarkasteltiin arjen ongelmia etenkin joutilaiksi jääneiden miesten näkökulmasta, olivat nousseet suosioon 1970-luvun lopun lamavuosina, joita leimasivat työttömyys, maaltamuutto ja siirtolaisuus Ruotsiin. Tämä oli näkynyt konkreettisesti Yksinäinen-albumin valtavana, liki 100 000 kappaleen myyntimenestyksenä.
Viikonloppuisä-albumin nimikkokappaleen aiheena on avioero ja se kuvaa eronneen isän ikävää lapsiaan kohtaan. Sanoittaja Chrisse Johansson kertoi saaneensa aiheen lauluun erään ystävänsä elämäntilanteesta ja antaneensa sille aluksi nimen Viikonloppuäiti. Laulu oli ennen levytystä ollut valmiina jo yli kaksi vuotta ja Johansson oli ehtinyt tarjota sitä usealle levy-yhtiölle. Laulun oli alun perin säveltänyt Veikko Juntunen, mutta levylle päätyi toinen, Jukka Kuoppamäen versio. Albumin suurimmaksi hitiksi nousi kuitenkin Suvivalssi, joka oli raahelaisen harrastajamuusikon, päätoimisesti TVH:n kuorma-autonkuljettajana työskennelleen Reijo Lumisalmen käsialaa. Lumisalmen kynästä oli syntynyt myös Reijo Kallion aiempi suurhitti Yksinäinen.
Kappaleet

Viikonloppuisä – 3.09
Sellaista jotakin sinussa on – 3.12
Suvivalssi – 3.16
Vieläkö muistat sä mun – 2.47
Kehtolaulu rakkaimmalle – 2.55
Rakkauden raunioilla – 2.55
Muistoja vain – 3.12
Punaruusu – 2.51
Pieni nukke – 3.43
Torstai Toijalassa – 2.22
Niin paljon kaunista – 3.08
Pian sun jälleen nään – 3.03
Viikonloppuisä

| ”Viikonloppuisä” Reijo Kallio |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Viikonloppuisä
 B-puoli: ”Muistoja vain”
 Julkaistu: 1980
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.09
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment
Viikonloppuisä on suomalainen musiikkikappale. Sen tunnetuin esittäjä on Reijo Kallio, jonka versio julkaistiin vuonna 1980. Kappaleen on säveltänyt Jukka Kuoppamäki ja sanoituksesta vastasi Chrisse Johansson. Kappaleen ovat esittäneet myöhemmin muun muassa Jukka Raitanen ja Seppo Tammilehto. Huumoriyhtye Sleepy Sleepers teki kappaleesta vuonna 1981 parodisen version nimellä ”Viikonalkuäiti”.
Kappale

Kappale edustaa 1970-luvun lopun lama-aikana syntynyttä iskelmää, jossa käsiteltiin nykyajan arkea ja sen ongelmia uudella tavalla. Piilotunteellisella tasolla kappaleessa käytiin läpi lähinnä miesten tuntoja ja kohtaloita muuttuvassa maailmassa. Reijo Kallion ohjelmistossa kappale jatkoi hänen edellisen albuminsa Yksinäinen nimikappaleen aloittamaa teemaa.
Kappale kertoo isästä, joka on eronnut aikoinaan vaimostaan. Heillä on yhteisiä lapsia, jotka jäivät asumaan vaimon luo. Isä näkee lapsiansa ainoastaan viikonloppuisin, mutta kaipaa heidän läsnäoloaan useammin. Sanoittaja Chrisse Johansson oli saanut aiheen lauluun erään ystävänsä elämäntilanteesta ja antanut sille nimeksi aluksi ”Viikonloppuäiti”. Ensimmäisen sävelversion kappaleeseen teki Veikko Juntunen. Johanssonilla laulu oli ollut valmiina jo yli kaksi vuotta ennen Reijo Kallion levytystä. Reijo Kallio on kertonut kappaleen tarinan olleen niin surullinen ja järkyttävä, ettei hän koskaan laulanut sitä tanssilavakeikoillaan.
Viherharlekiini

| Viherharlekiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Leveänokkaharlekiinit Calyptomenidae
Suku::  Viherharlekiinit Calyptomena
Laji::  viridis
Kaksiosainen nimi
 Calyptomena viridis  (Raffles, 1822) 
Katso myös
   Viherharlekiini Wikispeciesissä   Viherharlekiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viherharlekiini (Calyptomena viridis) on kaakkoisaasialainen leveänokkaharlekiinien heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 17–20 cm. Viherharlekiinikoiraan höyhenpuku on kirkkaanvihreä, mikä on mainio suojaväri hämärässä lehvästössä. Naaras on hailakamman värinen ja keskimäärin suurempi kuin koiras. Otsan höyhenet kasvavat leveähkön nokan päälle, ja lintu näyttää hyvin pyöreäpäiseltä ja lyhytnokkaiselta. Pyrstö on lyhyehkö.
Esiintyminen

Viherharlekiini elää Kaakkois-Aasiassa Myanmarin eteläosissa, Lounais-Thaimaassa, Malesiassa ja Indonesian pohjoisilla saarilla Borneolla, Sumatralla ja pikkusaarilla. Sumatralla tapahtuvat valtaisat metsien hakkuut ovat uhka lajin esiintymiselle.
Lajista tunnetaan kolme alalajia: nimialalaji viridis sekä alalajit caudacuta ja siberu.
Elinympäristö

Viherharlekiinit elävät monenlaisissa metsissä ja taimikoissa, sekä alavilla mailla että vuoristojen rinteillä.
Lisääntyminen

Lajin pesintä tunnetaan puutteellisesti. Naaras rakentaa kasvikuiduista punomalla päärynämäisen, riippuvan pesän matalalle ruohokasvillisuuden varaan lähelle maanpintaa. Valkeahkoja munia on 2–3. Poikaset jättävät pesän 22–23 päivän ikäisinä.
Ravinto

Viherharlekiini syö lähes pelkästään viikunoita ja niiden siemeniä.
Ari Poutiainen

Ari Poutiainen (s. 1972, Kaarlela) on suomalainen jazzmuusikko, -säveltäjä ja -tutkija. Poutiainen on Suomen tunnetuimpia jazzjousisoittajia. Hänen pääinstrumenttinsa on viulu, sekä akustinen että sähköinen. Lisäksi hän soittaa harvinaista viisikielistä alttoviulua. Poutiainen näppäilee usein jompaakumpaa instrumenttia kitaristien tavoin, pidellen soitinta sylissään tai ripustaen sen kaulaansa kitarahihnalla. Tämän erikoisen teknisen lähestymistavan avulla hän pystyy tuottamaan viululla sekä alttoviululla epätavallisia sointuja ja sointivärejä.
Musiikillinen ura

Poutiainen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta 1999. Hänen omintakeinen jazztyylinsä perustuu myös pitkiin ulkomaanopintoihin muun muassa Isossa-Britanniassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Tanskassa ja Yhdysvalloissa. Esiintymisen ohella hän on menestynyt myös säveltäjänä ja sovittajana. Suomessa hän on johtanut esimerkiksi yhtyeitä Soul Small Instruments, Another & Fast, NoneAlike, The String Thing sekä Open Strings. Tällä hetkellä hänen yhtyeistään aktiivisia ovat Ardency, Farther-Out sekä Jyjy. Lisäksi hän kuuluu anarkistisen marssiorkesterin Bad Ass Brass Bandin kantaviin voimiin. Poutiainen on työskennellyt ja esiintynyt esimerkiksi Beninissä (Länsi-Afrikassa), Ranskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Venäjällä.
Myös tohtorin tutkintonsa (2009) Poutiainen hankki Sibelius-Akatemiasta. Englanninkielisessä väitöskirjassaan, Stringprovisation - A Fingering Strategy for Jazz Violin Improvisation, hän paneutuu viulunsoiton vasemman käden tekniikkaan. Huomion keskipisteessä ovat sormittaminen sekä asemanvaihto- ja asemasoittotekniikka. Kirjassa esitellään ainutlaatuinen, innovatiivinen sormitusstrategia, jota sovelletaan erityisesti formulatiiviseen moderniin jazzimprovisaatioon (formulaic modern jazz improvisation). Strategiassa tarkoituksellisesti vältetään viulun vapaiden kielten käyttöä ja tukeudutaan johdonmukaisesti niin kutsuttuun skemaattiseen sormittamiseen (schematic fingering). Tässä edistyksellisessä lähestymistavassa ja siitä juontuvissa teknisissä ratkaisuissa painottuvat viulunsoitossa olennaisessa asemassa olevat liike- ja kosketusmuistin osa-alueet. Skemaattista sormittamista korostavan sormitusstrategian avulla modernille jazzilmaisulle tyypillisiä idiomaattisi sävelkulkuja (idiomatic patterns) voidaan tehokkaasti hyödyntää kaikissa sävellajeissa ja viuluasemissa. Stringprovisation sai erinomaiset arvostelut kansainvälisissä alan johtavissa lehdissä kuten The Strad (June 2011), Strings (January 2010) ja Fiddler Magazine (Summer 2010). Kirjaa pidettiin pioneerihenkisenä läpimurtona jazzviuluimprovisoinnin tekniikan sekä sen tutkimuksen ja pedagogiikan suhteen.
Pedagogina ja tutkijana Poutiainen on erikoistunut juuri jousisoitinimprovisointiin. Hän on toiminut vuosia alan opettajana ja kouluttajana eri koulutustasoilla. Poutiainen on myös julkaissut tieteellisiä artikkeleita ja pitänyt lukuisia konferenssiesitelmiä jazzviuluimprovisoinnista ja -historiasta. Tällä hetkellä hän toimii musiikin didaktiikan yliopistonlehtorina Helsingin yliopistossa sekä jousisoitinimprovisoinnin opettajana Sibelius-Akatemiassa.
Levytyksiä

Varaque: Planeettojen liikkeen on jatkuttava (2018)
Sirkka Keiski & Valentino salonkiorkesteri: Kurjet saapuvat (2017)
Janne: Is It My Time to Go (2015)
Bad Ass Brass Band: Töttöröö! (2014)
Susanne Paul's Move Quartet: El Camino (2013)
Tuija Rantalainen and Trio Rouvat: Josafat (2012)
Jukka Gustavson Organ Fusion Band with Strings: Root & Stalk & Flower Music (2012)
Erik Lindström Awardees:  Eric's Tunes (2011)
Pastor & Poutiainen: North South Dial (2011)
Balkan Fever Helsinki: Balkan Fever Helsinki (2011)
Tuija Rantalainen: Vahtikoiran vapaapäivä (2010)
The Bad Ass Brass Band: The Bad Ass Brass Band (2010)
Levykauppa Äx: 20 Vappu-suosikkia/The Bad Ass Brass Band (2010)
Farther-Out: Tuo (2009)
Heinäsirkka: Heinis Goes Classics (2008)
Montevideo: Come Clean (2006)
Montevideo: Against the Grain (2006)
The Groovy Eldorado Ensemble: Schokobananen/Groovy Eldorado (2006)
Sue Van Doe: Elämä (2005)
Teemu Raita: Kuuleeko maa? (2004)
Max Savikangas: Extraterrestrial (2003)
NoneAlike: More Than a Mirror (2003)
Liisa Lux: Liisa Lux (2002)
Nat Newborn and the Lounge Lions: Under the Umbrella (2001)
Ultra Bra: Sinä päivänä kun synnyin (2001)
B-Band: Hear the Truth (2000)
Jyväskylän yliopiston sinfoniaorkesteri: T'an'go (1999)
The Pansies: Solace (1999)
Ultra Bra: Kroketti (1997)
Ultra Bra: Sinä lähdit pois/Lähetystyö/Haikara (1997)
Yllä olevat listattu Tuhat-tietokannassa.
Elokuvamusiikkia

Zaida Bergroth: Viime hetken ostoksia (2001) [i]
Johanna Onnismaa: Vartija (1999) [i]
Mari Tolkkinen: Neiti Harju (1998) [i]
Juha Vanhanen: The Touch (1997)
Pekka Lehtinen: Skin Deep (1997) [i]
Teppo Räisänen: Pilvilinna (1997) [i]
Sirkka Knall: In Lieu of Sister (1996) [i]
Samu Heikkilä: Palkkamurhaajan päivä (1996) [i]
Yllä olevista [i]-merkinnällä varustetut listattu Elonet.fi:ssä.
Näytelmämusiikkia

Piia Pasi: Asfalttilampaat (2000)
Anna Almhöjd: Våra torsdagar (1996)
Musiikkia uuden tanssin esityksiin

Trava Group: Gleis Novi Sad (2004)
Mia Liski: Liski-Poutiainen duo (1998)