stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ragvaldsin museoalue
Rakennukset ja näyttelyt > Eliasvillan

Överbyntien pohjoispuolella, hieman länteen päin sijaitsee Eliasvillan. Eliasvillan on syytinkitupa, jonka rakensi Bertil Malmströmin setä Elias 1800-luvun lopulla. Vuokrakauden aikana Eliasvillanin ulkorakennus muutettiin asunnoksi. Hataran hirsirakennuksen seinät on vuorattu pahvilla ja tapeteilla, joissa on paloja venäjänkielisistä lehdistä. Sähköt vedettiin lähistöllä kasvavien puiden kautta ja joissa on yhä nähtävissä jäänteitä vedoista.  Rakennuksessa ja sen pihapiirissä voi tutustua alueen evakuointiin, elämään vuokrakauden aikana ja tunnelmiin alueen palautuksen yhteydessä Porkkalan vuokrakauden näyttelyssä, mikä koostuu vanhoista esineistä, valokuvista ja asiakirjoista.
Kurkistusnäyttely

Ragvaldsin museoalueen erikoisuutena on ympärivuorokautinen Kurkistusnäyttely. Navetan ikkunoista  kurkistamalla voi nähdä kaksi vuokrakaudelta peräisin olevaa maalausta.
Kulttuurimaisema

Ragvaldsin museoalueella suositaan perinteiseen maatalousympäristöön liittyvää kasvillisuutta. Pihapiirissä kasvaa vanhoja koristekasveja sekä kulttuurin seuralaiskasveja. Tien pohjoispuolinen keto riihen edustalla pyritään elvyttämään täyteen kukkaloistoonsa. Piennarkasvit, kuten mäkitervakko ja matarat, antavat väriä Överbyntien varteen. Lammashakaa pidetään avoimena raivaamalla vesakkoa, siten puistometsän kasvillisuus pysyy monipuolisena.
Kasvitarhassa päärakennuksen eteläpuolella esitellään vanhoja viljelykasveja sekä hyötykasveja. Vuosittain vaihtelevassa kasvilajistossa on erilaisia ravintokasveja sekä mauste- ja lääkeyrttejä ja kuitu- ja värjäyskasveja.
Kulttuurimaisema > Luontopolku

Ragvaldsin luontopolku esittelee kulttuurimaisemaa vanhan maatilan ympäristössä. Luontopolkuun voi tutustua omatoimisesti koska tahansa luontopolun esitteen avulla.
Aiheesta muualla

Ragvaldsin museo (Arkistoitu – Internet Archive). Länsiuudenmaan museot.
Ragvaldsin museoalue. Museot.fi.
Kuriositeettikabi.net (Arkistoitu – Internet Archive). Museotila kulttuuriperinteenä. PDF.
Ragvaldsin museoalue (Arkistoitu – Internet Archive). Porkkalan Parenteesi.
Ragvaldsin museoalue. Västnyländska Kultursamfundet. YouTube-linkki.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Ragvaldsin museoalue (Q56401759)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kirkkonummi
koordinaatit: 60°07′22″N 24°07′12″E﻿ / ﻿60.1228°N 24.12°E﻿ / 60.1228; 24.12
Syyrian sisällissodan pakolaiset

Pakolaisleiri Syyriassa lähellä Turkin rajaa.
Tammikuussa 2011 alkaneen Syyrian sisällissodan pakolaisia on Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön UNHCR:n arvioiden mukaan lähtenyt maasta huhtikuuhun 2014 mennessä noin 2,58 miljoonaa. Heistä yli 2 miljoonaa on paennut naapurimaihin Jordaniaan, Libanoniin, Turkkiin ja Irakiin sekä Pohjois-Afrikan maihin, kuten Egyptiin ja Libyaan. Syyrian jättäneiden pakolaisten lisäksi maan sisäisiä pakolaisia on noin 3,5 miljoonaa ja YK:n arvioiden mukaan määrän odotetaan kasvavan vuoden 2014 loppuun mennessä jopa 6,5 miljoonaan.
Pakolaiset Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa > Libya

Suurimman osan Libyan syyrialaisyhteisöstä, joka on kooltaan viranomaisten arvion mukaan 110 000 henkeä, uskotaan saapuneen viimeisen 1,5 vuoden aikana, kertoi The New Humanitarian 23.5.2013. Siirtolaisvirta Syyriasta alkoi lähes välittömästi sen jälkeen, kun  Libyan ensimmäinen sisällissota päättyi lokakuussa 2011. Silloin maahan pääsi ilman visaa, mutta säännöt tiukkenivat syyskuun 2012 jälkeen, jolloin islamistit olivat hyökänneet USA:n  Bengasin suurlähetystöön. UNHCR aloitti syyrialaispakolaisten rekisteröinnin syyskuussa 2012. Se oli vain näennäistä, sillä järjestöllä ei ollut sopimusta Libyan hallituksen kanssa jatkotoimista. Huhtikuun lopussa 2013 rekisteröintejä oli kertynyt noin 8000. Toukokuussa 2014 alkoi Libyan toinen sisällissota. 1.1.2016 maassa oli enää 97 UNHCR:n rekisteröimää syyrialaispakolaista. 1.4.2022 heitä oli 15 014.
30.11.2013 UNHCR oli rekisteröinyt 15 898 Syyrian pakolaista Libyassa. Amnesty Internationalin mukaan syyrialaiset, kuten muutkin pakolaiset, olivat laittomuuden ja rikollisuuden kasvun takia hakeutumassa pois maasta."Näiden olosuhteiden seurauksena kasvava määrä syyrialaispakolaisia on alkanut ylittää Välimerta viime kuukausina."
Italia ja Libya solmivat vuonna 2017 sopimuksen, jonka mukaan "Italia auttaa Libyan rannikkovartiostoa pysäyttämään siirtolaisveneitä ja palauttamaan niissä olleet pidätyskeskuksiin Libyaan". Vuoden 2022 helmikuussa 96 järjestöä vaati sopimuksen kumoamista, koska sopimus helpottaa "hyväksikäytön ja orjuuttamisen malleja, joissa rikokset ihmisyyttä vastaan tehdään järjestelmällisesti".
Pakolaiset Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa

Tammikuuhun 2014 mennessä noin 64 000 syyrialaista oli hakenut turvapaikkaa Euroopasta. Vuoden 2014 aikana EU:sta haki turvapaikkaa lähes 123 000 syyrialaista. EU-maista Syyrian pakolaisia ovat vastaanottaneet eniten Ruotsi ja Saksa, mutta myös Italiaan ja Bulgariaan on saapunut runsaasti syyrialaisia. Euroopan unionin ulkopuolista maista pakolaisia ovat ottaneet eniten Armenia ja Venäjä. Suomen hallitus teki syyskuussa 2013 päätöksen 500 syyrialaispakolaisen vastaanottamisesta. Vuodesta 2011 lähtien Suomeen on saapunut noin 600 syyrialaista turvapaikanhakijaa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdysvaltoihin on turvapaikkahakemuksen jättänyt helmikuuhun 2014 mennessä noin 135 000 pakolaisleireillä asuvaa syyrialaista, mutta tiukkojen terrorismilakien vuoksi turvapaikka on myönnetty vain reilulle sadalle ihmiselle. Kanada puolestaan on luvannut ottaa vastaan 1 300 pakolaista, mutta kevääseen 2014 mennessä heitä oli maahan saapunut vain 13. Etelä-Amerikan maista on Argentiina vastaanottanut 300 syyrialaisperhettä.
Pakolaisten määriä eri maissa

| maa | ~2014 lähde | ~2014 määrä | 2020 määrä |
| --- | --- | --- | --- |
| Libanon | 5.2014 | 1 082 000 | 865 300 |
| Turkki | 5.2014 | 762 000 | 3 641 370 |
| Jordania | 5.2014 | 596 000 | 662 790 |
| Irak | 5.2014 | 223 000 | 242 163 |
| Egypti | 5.2014 | 137 000 | 130 577 |
| Libya | 12.2013 | 110 000 | 717 |
| Ruotsi | 12.2014 | 47 628 | 114 609 |
| Algeria | 7.2012 | 12 000 | 6 627 |
| Armenia | 1.2014 | 11 000 | 14 741 |
| Saksa | 1.2014 | 11 000 | 605 338 |
| Bulgaria | 1.2014 | 6 000 | 18 310 |
| Italia | 9.2013 | 4 600 | 3 508 |
| Iso-Britannia | 12.2013 | 1 500 | 10 919 |
| Gazan kaista | 12.2013 | 1 500 | … |
| Venäjä | 2.2014 | 1 000 | 361 |
| Norja | 3.2014 | 1 000 | 15 311 |
| Ranska | 12.2013 | 500 | 21 849 |
| Yhdysvallat | 4.2014 | 120 | 8 616 |
| Sudan | … | … | 93 498 |
| Itävalta | … | … | 54 903 |
| Kreikka | … | … | 36 448 |
| Alankomaat | … | … | 35 810 |
| Tanska | … | … | 19 878 |
| Sveitsi | … | … | 19 869 |
| Belgia | … | … | 17 693 |
| Espanja | … | … | 14 660 |
| Kypros | … | … | 8 797 |
| Marokko | … | … | 4 528 |
| Brasilia | … | … | 3 924 |
| Jemen | … | … | 3 609 |
| Irlanti | … | … | 3 126 |
| Suomi | … | … | 2 620 |
Huomautuksia taulukkoon: Vuoden 2014 alussa Saksa oli lupautunut ottamaan 11 000 syyrialaispakolaista ja Ranska 500. Ruotsin tilastokeskuksen tietokanta kertoo kaikista maahan tulleista vuosittain. Valintakohtia ovat: Invandringar; födelseland: Länder; Sök här: Syrien ja år. Vuosina 2011–14 maahan tuli yhteensä 47 628 syyrialaista. Vuonna 2021 tulijoita oli 3538. Vuoden 2020 palstalla ovat kaikki ne maat, jotka ovat ottaneet vähintään sen verran pakolaisia kuin Suomi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syyrian sisällissodan pakolaiset Wikimedia Commonsissa
Helsingin seudun kauppakamari

Helsingin seudun kauppakamarin tehtävänä on Helsingin seudun kasvun turvaaminen aktiivisella vaikuttamistyöllä sekä kehittämällä alueen kuntien, julkisen sektorin ja elinkeinoelämän yhteistyötä. Tämä korostuu maankäytön suunnittelussa, logistisen infrastruktuurin kehittämisessä sekä koulutus- ja asuntopolitiikassa.
Kauppakamari on myös monipuolinen yritysten kehittämispalvelujen tuottaja. Helsingin seudun kauppakamari tarjoaa käytännönläheistä ja ajankohtaista tietoa sekä tukea yritystoimintaan, kuten neuvontaa, koulutusta ja ammattikirjallisuutta.
Helsingin seudun kauppakamariin kuuluu 21 kunnan alueelta yli 7000 palveluja, kauppaa ja teollisuutta edustavaa yritystä. Alueorganisaatio koostuu Espoon ja Vantaan toimistoista sekä Keski-Uudenmaan, Luoteis-Uudenmaan ja Itä-Uudenmaan kauppakamariyksiköistä, jotka toimivat alueidensa elinkeinoelämän edunvalvojina.
Kauppakamarin toimialueeseen kuuluvat seuraavat kunnat: Helsinki, Espoo, Vantaa, Kauniainen, Kirkkonummi, Siuntio, Karkkila, Vihti, Järvenpää, Kerava, Mäntsälä, Nurmijärvi, Pornainen, Tuusula, Askola, Lapinjärvi, Loviisa, Myrskylä, Porvoo, Pukkila ja Sipoo.
Kauppakamarin toiminnan lähtökohdat

Kauppakamareiden toiminta perustuu Suomessa kauppakamarilakiin (878/2002). Sen mukaan kauppakamari on Keskuskauppakamarin jäsenyhteisö, jonka toiminta-alueena on Keskuskauppakamarin sille vahvistama alue. Kauppakamarin tehtävänä on kehittää elinkeinoelämän toimintaedellytyksiä toiminta-alueellaan sekä hoitaa sille säädettyjä ja määrättyjä julkisia tehtäviä.
Kauppakamarin toiminnan lähtökohdat > Strategia

Suomen 19 kauppakamarin ja Keskuskauppakamarin muodostaman kauppakamariryhmän yhteisessä strategiassa vaikuttamistyön painopisteiksi on asetettu:
• Kansainvälisesti kilpailukykyinen verotus
• Selkeä säädösympäristö
• Julkisen sektorin reformi
• Sujuva liikenne
• Osaavan työvoiman saatavuus
• Vastuullinen yritystoiminta.
Kauppakamarin toiminnan lähtökohdat > Missio

Kauppakamari vahvistaa yritysten menestystä Helsingin seudulla. Missiota toteutetaan proaktiivisella vaikuttamistyöllä, yritysten tarpeisiin perustuvalla palvelutoiminnalla sekä aktiivisella yritysten ja niiden sidosryhmien verkottamisella.
Kauppakamarin toiminnan lähtökohdat > Visio

Kauppakamari on yrityksen vaikuttavin edunvalvoja, toimivin verkottaja ja ajantasaisin liiketoiminnan tuki.
Historia

Ensimmäinen kauppakamari perustettiin vuonna 1599 Ranskassa Marseillen satamakaupungissa, kun kauppiaat päättivät taistella yhteisrintamassa merirosvoja vastaan.
Sata vuotta suomalaista kauppakamaritoimintaa
Suomessa kauppakamaritoiminta alkoi Helsingistä Suomen itsenäistymisen saatossa. Kauppakamaritoiminnan ainutlaatuisuus oli jo tuolloin se, että siinä yhdistyivät talouselämän eri liiketoiminnan alat ja erilaiset toimintamuodot.
Vuoden 1917 syksyllä perustettiin Helsingin, Turun ja Vaasan kauppakamarit ja vuoden 1918 alussa Tampereen, Viipurin, Kuopion ja Oulun kauppakamarit sekä Keskuskauppakamari.
Siihen, ettei kauppakamarijärjestö revennyt sen enempää kieliryhmien kuin eri elinkeinoalojenkaan ristiriidoissa, vaikutti ratkaisevasti sovittelukykyinen todellinen valtioneuvos August Ramsay.
Ramsayn johtaman valtionkomitean mietinnön (1910) pohjalta syntyi kauppakamarilaitos. Ramsay toimi Keskuskauppakamarin puheenjohtajana 1918–1927 ja Helsingin kauppakamarin puheenjohtajana 1917–1927.
Carl Gustaf von Essen

Carl Gustaf von Essen 1860-luvulla.
Carl Gustaf von Essen (20. maaliskuuta 1815 Oravainen – 22. heinäkuuta 1895 Hiitola) oli suomalainen pappi ja herännäisyysliikkeen vaikuttaja. Hänen vanhempansa olivat luutnantti Otto Mauritz von Essen ja Brita Kristina o.s. Thodén.
Opinnot ja ura

Von Essen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1830 Helsingissä. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1840 ja samana vuonna hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa. Von Essen meni naimisiin vuonna 1841 itseään yhdeksän vuotta vanhemman leskirouva Catalina Sofia o.s. Arppen kanssa. Catalinan ensimmäinen aviomies oli ollut sahanomistaja, raatimies Johan Fabritius. Vuonna 1864 von Essen valmistui teologian tohtoriksi. Papin virkaa hän toimitti Espoossa, Tenholassa, Ylihärmässä ja Laihialla. Vuosina 1863–1864 ja 1872 von Essen toimi pappissäädyssä valtiopäivämiehenä. Vuodesta 1866 von Essen oli Aleksanterin Yliopistossa käytännöllisen teologian professorina, kunnes erosi 1875. Samana vuonna hän osti itselleen Herniäisten kartanon Hattulassa ja asettui sinne eläkepäivikseen.
Von Essen vietti villin nuoruuden mutta tuli myöhemmin uskoon ja lähti opiskelemaan teologiaa. Hän lähti mukaan körttiläisyysliikkeeseen ja oli osa liikkeen ydinryhmää, kunnes ajautui riitoihin liikkeen johtohahmon, Nils Gustav Malmbergin, kanssa. Von Essen väitti Malmbergin syyllistyneen juopotteluun ja naisseikkailuihin. Vuonna 1843 Espoon Histan tilalla pidettiin historiasta tunnetut kaksoishäät, joihin herännäisjohtaja Paavo Ruotsalainen osallistui. Häissä oli morsiamina Histan tilan silloisen omistajan Carl Gustaf von Essenin lähisukulaisia.
Teoksia

Quid doceant libri V. T. canonici de vita hominum post fata superstite, 1837.
Anmärkningar vid förslag till kyrkolag för Storfurstendömet Finland, 1847.
Förslag till Svensk psalmbok för de Evangeliskt–Lutherska församlingarna i Finland, granskadt (med A. Kihlman), 1862.
Om Bikt och Aflösning, väitöskirja. 1867
Isabella Lövin

| Isabella Lövin |
| --- | --- |

Ruotsin varapääministeri
 Löfvenin I hallitus 25.5.2016–5.2.2021  
Edeltäjä:  Åsa Romson
Seuraaja:  Per Bolund
Ruotsin ilmasto- ja ympäristöministeri
 Löfvenin II hallitus 21.1.2019–5.2.2021  
Edeltäjä:  Karolina Skog
Seuraaja:  Per Bolund
Ruotsin kehitysapuministeri
 Löfvenin II hallitus 17.12.2020–5.2.2021 (vt.) Löfvenin I hallitus 3.10.2014–21.1.2019  
Edeltäjä:  Peter Eriksson (ennen 17.12.2020) Hillevi Engström (ennen 3.10.2014)
Seuraaja:  Per Olsson Fridh (5.2.2021–) Peter Eriksson (21.1.2019–)
Ympäristöpuolue Vihreiden puheenjohtaja
 13.5.2016–31.1.2021 yhdessä Gustav Fridolinin kanssa (2016–2019) yhdessä Per Bolundin kanssa (2019–2021)  
Edeltäjä:  Åsa Romson
Seuraaja:  Märta Stenevi
Euroopan parlamentin jäsen
 14.7.2009–3.10.2014  
Valtiopäiväedustaja
 24.9.2018–31.1.2021  
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1963 (ikä 61)  Helsingborg, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  Ympäristöpuolue Vihreät
Aiheesta muualla
isabellalovin.com
Isabella Lövin (s. 3. helmikuuta 1963 Helsingborg) on ruotsalainen journalisti, kirjailija ja poliitikko. Lövin on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä (2009–2014) sekä Ruotsin ilmasto- ja ympäristöministerinä (2019–2021). Hän edustaa vihreitä ja oli vuosina 2016–2021 toinen puolueen puheenjohtajista (språkrör).
Lövin on kirjoittanut vuonna 2007 julkaistun Hiljainen meri -kirjan (ruots. Tyst hav), joka käsittelee tehokalastuksen haittoja. Kirjan mukaan suurin uhka kalakannoille ei ole enää epäpuhtaudet vaan tehokalastus, sillä troolaus tyhjentää vesistöt niin laillisesti kuin laittomastikin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isabella Lövin Wikimedia Commonsissa
Isabella Lövin Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Isabella Lövin Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k  Vihreät/EVA-ryhmän Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
Saksa:  Andresen  Bloss  Boeselager  Cavazzini  Freund  Geese  Häusling  Lagodinski  Langensiepen  Marquardt  Neumann  Paulus  Reintke  Riehl  Tegethoff 
Ranska:  Camara  Cormand  Satouri  Sbai  Toussaint 
Italia:  Guarda  Marino  Orlando  Scuderi 
Espanja:  Asens Llodra  Marzà Ibáñez  Miranda Paz  Riba 
Romania:  Ştefănuță 
Alankomaat:  Eickhout  Strik  Strolenberg  Van Lanschot  Van Sparrentak  Vieira 
Belgia:  Bricmont  Matthieu 
Tšekki:  Gregorová 
Ruotsi:  Holmgren  Kuhnke  Lövin 
Itävalta:  Schilling  Waitz 
Tanska:  Nordqvist  Peter-Hansen  Søvndal 
Suomi:  Niinistö  Ohisalo 
Kroatia:  Bosanac 
Liettua:  Sinkevičius 
Slovenia:  Prebilič 
Latvia:  Staķis 
Luxemburg:  Metz 
Ruotsin europarlamentaarikot
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2009–2014) |
| --- | --- |
EPP:  Corazza Bildt  Fjellner  Hökmark  Ibrisagic  A. Svensson 
ALDE:  Ek (2009–2011)  Johansson (2011-2014)  Paulsen  Schmidt  Wikström 
G-EFA:  Andersdotter (2011–2014)  Engström  Lövin  Schlyter 
PASD:  Färm  Hedh  Ludvigsson  Nilsson (2011–2014)  Ulvskog  Westlund 
GUE/NGL:  Gustafsson (2011–2014)  E. Svensson (2009–2011) 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2014–2019) |
| --- | --- |
EPP:  Adaktusson (2014–2018)  Corazza Bildt  Fjellner  Hökmark  Sellström (2018–2019) 
ALDE:  Federley  Paulsen (2014–2015)  Selimovic (2015–2019)  Wikström 
G-EFA:  Andersson  Dalunde (2016–2019)  Engström (2014–2019)  Eriksson (2014–2016)  Lövin (2014)  Valero 
S&D:  Aleksander Gabelić (2018–2019)  Guteland  Hedh  Ludvigsson  Nilsson (2014–2018)  Post  Ulvskog 
EFDD:  Lundgren  Winberg 
GUE/NGL:  Björk 
| n k   Ruotsin Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
EPP:  Kokalari  Polfjärd  Teodorescu Måwe  Tobé  Warborn 
Renew:  Al-Sahlani  Karlsbro  Wiesner 
G-EFA:  Holmgren  Kuhnke  Lövin 
S&D:  Danielsson  Dibrani  Eriksson  Fritzon  Incir 
ECR:  Erixon  Timgren  Weimers 
GUE/NGL:  Gedin  Sjöstedt 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Helga Trüpel

Helga Trüpel
Helga Trüpel (s. 21. heinäkuuta 1958 Moers, Länsi-Saksa) on saksalainen poliitikko. Hän on Liittouma 90/Vihreät -puolueen edustajana Euroopan parlamentissa. Hän on kulttuuri- ja koulutusvaliokunnan varapuheenjohtaja ja budjettivaliokunnan jäsen. Europarlamentissa hän kuuluu Vihreät / Euroopan vapaa allianssi -ryhmään.
Trüpel toimi Bremenin osavaltion kulttuurista ja ulkomaalaisten kotouttamisesta vastaavana senaatin jäsenenä 1991–1995 ja Bremenin maapäivien varapuhemiehenä 2003–2004.
Hän on valmistunut filosofian tohtoriksi Bremenin yliopistosta 1988.
Raiatea

Raiatea
Ilmakuva saaresta
| --- | --- |
Sijainti:  Uturoa, Taputapuatea, Tumaraa Ranskan Polynesia Ranska
Korkein kohta:  Tefotoaiti, 1 017 m
Pinta-ala:  238 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  12 024
Suurin kaupunki:  Uturoa
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Raiatea on saari Seurasaarten saariryhmässä, Ranskan Polynesiassa. Se on saariryhmän toiseksi suurin saari Tahitin jälkeen. Saarella on noin 12 000 asukasta, joista suurin osa on polynesialaisia.lähde? Raiatean tärkein kaupunki on Uturoa (noin 3 600 asukasta), toiseksi suurin on Avera (3 200 asukasta).
Raiatea sijaitsee noin 220 km Tahitista luoteeseen, suuren laguunin rannalla. Leewardsaarilla purjeveneitä vuokraavat yritykset pitävät sitä tukikohtanaan.
Polynesialaisten mielestä heidän kulttuurinsa on lähtöisin Raiatealta. Se asutettiin Seurasaarista ensimmäisinä, noin tuhat vuotta sitten. James Cook ankkuroi sinne vuonna 1769.
Saarella on lentoasema, joka sijaitsee Uturoan lähellä.
Vilho Lehokas

| Vilho Lehokas |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 4.4.1917–30.4.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1876 Messukylä
Kuollut: toukokuu 1918 (42 vuotta) Viipuri
Ammatti:  luennoitsija
Wilhelm (Vilho) Bernhard Lehokas (vuoteen 1906 Löfqvist, 24. huhtikuuta 1876 Messukylä – toukokuu 1918 Viipuri) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Lehokas oli vanhan työväenliikkeen merkittävimpiä agitaattoreita, joka työskenteli yli kymmenen vuoden ajan kiertävänä luennoitsijana. Sisällissodan aikana hän työskenteli kansanvaltuuskunnan hallinnossa ja joutui sodan jälkeen valkoisten teloittamaksi Viipurin vankileirillä. Lehokas oli yksi viidestä sisällissodan aikana teloitetusta istuvasta sosialidemokraattien kansanedustajasta.
Elämä > Nuoruus

Vilho Lehokaksen vanhemmat olivat Sahalahdelta kotoisin ollut Tampereen pellavatehtaan työmies Henrik Löfqvist (s. 1848) ja Messukylän Takahuhdissa syntynyt Finlaysonin työläinen Anna Kaisa Louttu (myöh. Lindgren, s. 1840). Hän työskenteli nuoruudessaan Tampereella muun muassa tehdastyöläisenä ja verhoilijana.
Elämä > Agitaattorina

Lehokas oli jo vuosisadan vaihteessa Tampereen työväenyhdistyksen jäsen. Muutettuaan Helsinkiin 1902 hän toimi muun muassa Helsingin työväenyhdistykseen varapuheenjohtajana. Talvella 1903 Lehokas osallistui Turussa pidetylle SDP:n ensimmäiselle agitaatiokurssille. Seuraavana kesänä hän oli yksi neljästä kurssilaisesta, jotka kiersivät puhumassa eri puolilla maata. Forssan kokouksen jälkeen Lehokas palkattiin SDP:n puoluehallinnon ensimmäiseksi yleispuhujaksi. Hänestä tuli August Vatasen ohella työväenliikkeen tunnetuimpia agitaattoreita. Lehokas oli ahkera puhuja; esimerkiksi suurlakon ja Oulun puoluekokouksen välissä hän piti vajaan vuodena aikana yli 100 esitelmää. Etelä-Pohjanmaalla Lehokas niitti mainetta osallistumalla vaaliväittelyihin, joissa vastapuolella oli Santeri Alkion, Mikko Luopajärven ja Akseli Rauanheimon kaltasia poliitikkoja.
Entisen sosialidemokraatin Josua Järvisen mukaan Lehokkaan puheiden pääasiallinen sisältö oli jumalanpilkka,
uskonnonvastaisuus ja materialismi. Hänen kerrottiin kutsuneen sosialidemokratiaa ”köyhän uskonnoksi, joka ei petä.”  Lehokas joutui myös viranomaisten hampaisiin. Keväällä 1904 hänet pidätettiin Talikkalassa pidetyn puheen seurauksena kymmeneksi päiväksi. Elokuusta 1908 lähtien Lehokas toimi puhujan tehtäviensä ohessa puoluesihteerin sijaisena eduskunnan istuntokauden ajan. Keväällä 1909 Lehokas ja Matti Paasivuori nimitettiin puoluetoimikunnan puheenjohtajiksi rahastonhoitaja Emil Perttilän kavallusjutun synnyttämän kriisin myötä. Hän toimi myös puhetaidon opettajana Sosialidemokraattisessa puolueopistossa. Lehokas jatkoi puoluehallinnon palkkalistoilla vuoteen 1913, jolloin luennointi siirrettiin piirijärjestöjen vastuulle.
Elämä > Sisllissota ja kuolema

Lahokas valittiin kansanedustajaksi vuonna 1916 ja hän uusi paikkansa syksyn 1917 vaaleissa. Sisällissodan alettua Lehokas nimitettiin kansanvaltuuskunnan kanslian toimitsijaksi ja myöhemmin helmikuussa työasiain osaston sosiaaliasiain valvojaksi. Kunnallishallinnossa hän oli Helsingin työväenjärjestöjen eduskunnan valitseman kaupunginvaltuuston sekä kansliatoimikunnan jäsen. Kansanvaltuuskunnan siirryttyä Viipuriin Lehokas toimi sodan viime viikkoina puhujana kaupungin ympäristössä. Viipurin taistelun jälkeen hän ilmoittautui poliisilaitokselle kuulusteltavaksi. Emil Saarisen mukaan kaupungin komendantti K. N. Rantakari vapautti Lehokkaan luvaten taata hänen turvallisuutensa. Lehokas joutui kuitenkin uudelleen valkoisten pidättämäksi ja hänet ammuttiin kaksi päivää myöhemmin. Toisten lähteiden mukaan Lehokas olisi haettu poliisivankilasta ilman Rantakarin lupaa ja teloitettu pikaoikeudenkäynnin päätteeksi. Lehokas löytyy myös Viipurin vankileirin pastorin kanslian ”Kuolleitten kirjasta”, joka sisältää 381 kaupungin valtauksen jälkeen kenttätuomion nojalla teloitetun punaisen nimet.
Helsingin Sanomissa oli 15. kesäkuuta kuolinilmoitus, jossa Lehokkaan mainitaan kuolleen Viipurissa toukokuun puolivälissä. Kuolinilmoituksen julkaisun jälkeen sanomalehdet uutisoivat hänen kuolleen ”tuntemattomalla tavalla.”  Teloitetut, vangitut tai maanpakoon lähteneet sosialidemokraattien kansanedustajat merkittiin kuukausien ajan tynkäeduskunnan pöytäkirjoihin poissaoleviksi. Viimein joulukuussa eduskunta totesi Lehokkaan kuolleen ja nimitti hänen tilalleen varaedustajaksi Heikki Väisäsen.
Perhe

Vilho Lehokkaan puoliso oli  Vesilahdella syntynyt Ida Maria Salminen (1885-1959), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1907. Perheessä oli kaksi lasta.
Teokset

Alkuohjeita puheiden valmistamisessa ja esittämisessä.  Viipuri:  Viipurin työväen sanomalehti- ja kirjapaino-osuuskunta, 1914.