stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tumma puku
Osat > Vyö ja olkaimet

Vyö on musta ja mahdollisimman pelkistetty. Myös olkaimia voi käyttää.
Osat > Kalvosinnapit

Kalvosinnapit ovat hillityt. Hopea ja kulta ovat yleisimmät. Asusteiden metallin väri on hyvä sovittaa yhteen.
Osat > Sukat

Sukat ovat samaa väriä kuin housut tai kengät ja sääripituiset. Vähemmän muodollisissa tilaisuuksissa myös värilliset sukat käyvät.
Osat > Muut

Päällystakki on musta, tummansininen tai tummanharmaa ja ulottuu polviin asti. Kaulaliina on hillitysti kuvioitu ja tummaa väriä, hautajaisissa valkoinen. Hattu on käytettäessä tummaa huopaa, talvella voi käyttää turkislakkia. Käsineet ovat harmaat tai mustat. Yleensä nahkapukineet ovat samaa väriä. Kunniamerkkejä käytetään vain, jos kutsussa niin vaaditaan.
Tukholman arkkitehtuuri

Tukholman kaupungintalo on esimerkki ruotsalaisesta kansallisromantiikasta. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Ragnar Östberg ja se vihittiin käyttöön vuonna 1923. Hötorgsskraporna-tornitalot 1960-luvulta ja Klaaran kirkko näkyvät taustalla. Näkymä Riddarfjärdenin yli vuonna 2006.
Tukholman arkkitehtuurilla on historia, joka ulottuu 1200-luvulle saakka ja mahdollisesti jopa pidemmälle. Joidenkin lähteiden mukaan Stadsholmenin koillisosassa on ollut yksinkertainen linnoitus, kastelli tai vastaavanlainen rakennus, vuoden 1200 tienoilla tai jo 1100-luvun lopussa. Tukholman rakennuskannalle ovat lyöneet leimansa kaupungin erikoinen sijainti Mälarenin ja Itämeren välissä, Hansaliiton aika, suurvalta-aika ja teollistuminen, funktionalismi, raitioliikenteen, auton ja metron esiintulo ja vahva tahto tehdä kaupungista nykyaikainen asuinpaikka.
Suurin osa Tukholman merkittävimmistä rakennuksista on saanut muotonsa pääosin ulkomaisten vaikutteiden kautta. 1600- ja 1700-luvuilla kaupunkiin värvättiin ulkomaisia arkkitehteja, ja myöhempinä aikakausina ruotsalaiset arkkitehdit hakivat innoitusta opintomatkoiltaan Euroopassa ja 1900-luvulla myös Yhdysvalloissa. Ulkomaalaiset muotivirtaukset saapuivat tavallisesti Ruotsiin hiukan myöhässä ja ne sopeutettiin ruotsalaisen maun ja perinteen mukaisiksi: esimerkiksi uusklassismi muuntui Ruotsissa kustavilaiseksi tyyliksi ja 1920-luvun klassismi ja art deco saivat aikaan oman pohjoismaisen tyylisuunnan, jota on kutsuttu myös termillä Swedish grace.
Tukholman historiallinen rakennuskanta on suureksi osaksi säilynyt erityisesti siksi, että kaupunki on välttynyt sodilta, jotka ovat riivanneet lukuisia muita eurooppalaisia kaupunkeja. Tukholman rakennuskanta on tiiviisti yhteydessä kaupungin infrastruktuuriin, joten artikkeli käsittelee rakennusten lisäksi myös suurempia infrastruktuurihankkeita.
Tukholma kartalla

Tukholman kartta vuodelta 1637
Tukholman kartta vuodelta 1642
Tukholman kartta vuodelta 1750
Tukholman kartta vuodelta 1910
Rakennuskannan kehitys > 1250–1600

Tukholman vanhin kaupunginosa on Gamla stan eli Tukholman vanhakaupunki, jossa myös vanhimmat rakennukset tai rakennusten jäänteet sijaitsevat. Jälkimmäisiin lukeutuvat esimerkiksi Tre Kronor -linna, jonka Birger-jaarli rakennutti 1200-luvun puolivälissä, ja rakennukset Helgeandsholmenilla 1200-luvun lopulta. Niin kutsutuissa Riksgropen-kaivauksissa vuonna 1978 löydettiin kaupunginmuurien jäänteitä, Helgeandshusetin hautausmaa ja talojen perustuksia 1200-luvulta, joista ei ole maan päällä jäljellä enää mitään.
Säilyneet rakennukset ovat useimmiten kirkollisia tai kuninkaallisia rakennuksia, koska ne rakennettiin yleensä kestävämmistä materiaaleista; yksinkertaisempia puutaloja ei ole tältä ajalta säilynyt. Birger-jaarlin tornia pidettiin pitkään Tukholman vanhimpana säilyneenä rakennuksena, mutta se onkin puolustustorni Kustaa Vaasan linnoitussuunnitelmasta vuoden 1530 tienoilta. Nykyään Riddarholmskyrkanin 1280-luvulla rakennettuja osia pidetään Tukholman vanhimpina. Riddarholmskyrkanista tuli kuninkaallinen hautakirkko, kun taas Suurkirkosta tehtiin kruunajaiskirkko. Myös Suurkirkkoa on Riddarkyrkanin tavoin korjattu ja laajennettu lukuisia kertoja. Jäänteitä ensimmäisestä 1200-luvun kirkosta on jäljellä tornin pohjoismuurissa. Suurkirkko eli Pyhän Nikolain kirkko toimii Tukholman hiippakunnan tuomiokirkkona.
Ajan Tukholman ulkopuolella sijaitsevat lisäksi Bromman kirkko, pyörökirkko 1100-luvun jälkipuoliskolta, Spångan kirkko ja Brännkyrkan kirkko suunnilleen samalta ajalta. Ne lasketaan nykyään Tukholman vanhimpien säilyneiden rakennusten joukkoon.
1430-luvulla Tukholma mainittiin ensimmäisen kerran Ruotsin pääkaupungiksi. Kaupunki oli kasvanut silloin jo 200 vuoden ajan ja sen rakennuskanta oli kehittynyt samankaltaiseksi kuin tyypillisissä hansakaupungeissa Itämeren ympäristössä Hansaliiton aikaan. Gamla stania rakentamaan tuotiin mielellään saksalaisia rakennusmestareita, ja saksalaista rakentamiseen liittyvää sanastoa lainattiin ruotsiin: esimerkiksi sana ”fogsvans” eli käsisaha on ruotsinnettu saksan sanasta Fuchsschwanz. Kaupunkiin rakennettiin kiltahuone saksalaisille kauppiaille. Sittemmin sitä laajennettiin ja se muutettiin Saksalaiseksi kirkoksi.
Malmeilla, joiksi kutsuttiin alueita Gamla stanin pohjois- ja eteläpuolella, oli 1200–1600-luvuilla vain yksinkertaisia rakennuksia, vajoja ja liitereitä, eikä minkäänlaista asemakaavaa.
Ajan rakennuksia
Riksgropen vuonna 1978
Bromman kirkko
Riddarholmskyrkan
Birger-jaarlin torni
Rakennuskannan kehitys > 1600–1720

Niin kutsutulla Ruotsin suurvaltakaudella Tukholma kehittyi Euroopankin mittakaavassa merkittäväksi pääkaupungiksi. Tarve rakentaa Tukholmasta edustava suurkaupunki voimistui asukasluvun kasvaessa 15 000 hengestä (1635) 60 000 henkeen (1685). 1600-luvun voimakas väestönkasvu ja vilkas rakennustoiminta olivat vailla vertaansa aina teollistumiseen saakka. Kaupungin laajentumista piti nyt ohjailla järjestelmällisesti. Kattava kaupunkisuunnittelu aloitettiin 1620-luvulla ja se kehittyi edelleen 1630- ja 1640-luvuilla Klas Larsson Flemingin ohjauksessa. Esikuvat haettiin renessanssista, mikä tarkoitti katujen ja kortteleiden muodostamaa säännöllistä ja suorakulmaista ruutukaavaa. Norrmalm oli jo saanut ruutukaavan, mutta Södermalmilla oli edelleen "villisti kasvanut" katuverkko, minkä kartta vuodelta 1642 osoittaa. Kaupunki rakentui kuitenkin nopeasti, ja lyhyessä ajassa Tukholma oli saanut aivan uudet, eurooppalaisen pääkaupungin arvoiset kasvot.
1600-luvun puolivälissä renessanssityyliä seurasi ranskalainen ja italialainen maku, ja eurooppalaisia arkkitehteja kutsuttiin Tukholmaan. Simon de la Vallée saapui kaupunkiin Pariisista ja suunnitteli Ritarihuoneen. Hänen pojastaan Jean de la Valléesta ja saksalaissyntyisestä Nicodemus Tessin vanhemmasta tuli johtavia arkkitehteja, jotka piirsivät esimerkiksi Södra stadshusetin, Axel Oxenstiernan palatsin, Katariinan kirkon, Stenbockin palatsin, Wrangelin palatsin ja lukuisia muita rakennuksia.
Rakennustoiminta saavutti Tukholmassa huippunsa 1660- ja 1670-luvuilla ja seisahtui Kaarle XI:n reduktion myötä. Vuonna 1697 Tre Kronor -linna paloi ja Nicodemus Tessin nuoremman suunnittelemasta uudisrakennuksesta, Tukholman kuninkaanlinnasta, tuli suurin rakennustyömaa aina 1700-luvun puoliväliin saakka. Nykyinen linna on saanut vaikutteita roomalaisesta palatsibarokista ja ranskalaisesta renessanssista ja se valmistui vuoden 1750 tienoilla..
Myös kaupungin ulkopuolelle rakennettiin tällä aikakaudella useita linnoja ja kartanoita, kuten Drottningholmin linna, Skoklosterin linna, Karlbergin linna, Hässelbyn linna, Rosersbergin linna, Ulvsundan linna ja Åkeshovin linna.
Ajan rakennuksia
Ritarihuone
Katariinan kirkko
Wrangelin palatsi
Drottningholmin linna
Åkeshovin linna
Stenbockin palatsi
Karlbergin linna
Ulvsundan linna
Rakennuskannan kehitys > 1720–1800

Tukholma kasvoi nyt hitaammin ja Flemingin ruutukaavan täydentämistä suureksi osaksi jatkettiin. Asukasluku ei kasvanut lainkaan ja oli vuonna 1751 sama kuin vuonna 1685 eli noin 60 000 henkeä. Vuodesta 1718 lähtien rakentamista valvoi kaupunginarkkitehti, joista eräs oli Johan Eberhard Carlberg. Hän hoiti virkaansa taitavasti vuosina 1727–1773. Suurin rakennushanke oli Tukholman linna, joka saatettiin valmiiksi niukin resurssein alle 60 vuodessa vuosina 1690–noin 1750, ensin Nicodemus Tessin nuoremman ja hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1728 Carl Hårlemanin valvonnassa. Nicodemus Tessin nuorempi suunnitteli asemakaavan Sveavägenin pidentämiseksi ja leventämiseksi, niin että siitä olisi tehty pitkä, aina Gustav Adolfs torgille saakka johtanut bulevardi. Suunnitelma vaikutti Tukholman rakennusvirastossa aina 1940-luvulle saakka.
Kustaa III:n hallituskaudella Tukholmaan nousi kulttuurirakennuksia. Kustaa III:ta on kutsuttu myös teatterikuninkaaksi, ja hän rakennutti Drottningholmin linnateatterin ja Gustavianska operahusetin eli Kustaa III:n oopperan Gustav Adolfs torgille. Ooppera purettiin vuonna 1891 monien harmiksi. Hänen valtakaudellaan luotiin myös Hagaparken lukuisine rakennuksineen ja rakennelmineen. Puiston suunnitteli Fredrik Magnus Piper englantilaisen esikuvan mukaan ja Louis Jean Desprez, Olof Tempelman ja Carl Christoffer Gjörwell sekä Louis Masreliez piirsivät rakennukset ja sisustukset. Piper hahmotteli lisäksi Drottningholmin englantilaistyylisen puiston ja Gjörwell Tukholman varuskuntasairaalan. Kustaa III:n valtava hanke eli Stora Haga slott keskeytyi ennenaikaisesti, kun hänet murhattiin vuonna 1792.
Ajan rakennuksia
Tukholman kuninkaanlinna
Drottningholmin teatteri
Drottningholmin puisto
Kustaa III:n paviljonki
Kupariteltta Hagarparkenissa
Hagan linnanrauniot
Varuskuntasairaala
Cedersdals malmgård
1700-luvulla varakkaat yksityishenkilöt rakensivat lukuisia niin sanottuja malmgård-kartanoita Tukholmaan ja kaupungin ympäristöön. Nämä kartanoita muistuttavat rakennukset toimivat aluksi pääosin kesähuviloina, mutta myöhemmin ne muuttuivat yhä enemmän ympärivuotisiksi asuintaloiksi. Tyypillinen piirre olivat suuret puutarhat, useimmiten hyötypuutarhat, jotka sijaitsivat kartanon yhteydessä. Yhteensä 38 malmgård-rakennusta on säilynyt, ja suurin osa niistä sijaitsee Södermalmilla. Niihin kuuluvat Kristinehovs malmgård (1790-luku), Reimersholm (1798), Paschs malmgård (1750-luku), Molitors malmgård (1700-luku) ja Karlshällin kartano (1838).
Ajan malmgård-kartanoita
Karlshälls gård
Kristinehovs malmgård
Paschs malmgård
Reimers malmgård
Rakennuskannan kehitys > 1913–1930

Uuden vuosisadan alussa uudet kaupunkisuunnittelun aatteet valtasivat alaa ja tiukka ruutukaava joutui väistymään taiteellisemman ja pehmeämmän suunnittelun tieltä. Uuden ideaalin puolestapuhujiin kuului Tukholman ensimmäinen kaupunkisuunnittelujohtaja Per Olof Hallman. Hän laati muiden muassa Lärkstadenin (1902–1907), Röda bergenin (1909), Diplomatstadenin (1913–1915) ja Blecktorn-alueen (1920) suunnitelmat. Tukholman raitioliikenteen käynnistyttyä voitiin rakentaa malmien aiemmin asumattomina pysyneet osat, joille sijoitettiin suuria asuinalueita, ja suunnitella esikaupunkeja kaupungin hankkimalle uudelle maalle. Omakotiasumisliike käynnistyi toden teolla kiinteistöjohtaja Axel Dahlbergin aikana.
Ensimmäisen maailmansodan aikana asuinrakentaminen pysähtyi lähes täysin. Asuntopula muuttui hädäksi. 1920-luvun alussa Ruotsia ahtaammin asuttiin vain Suomessa. Vuosien 1917 ja 1924 välillä rakennettiin noin 2 500 hätäasuntoa helpottamaan suurinta pulaa. Ruotsissa kokeiltiin erilaisia subventio- ja lainamuotoja, joihin kuului vuonna 1924 perustettu Valtion asuntolainasäätiö (ruots. Statens bostadslånefond). Vuokralaiset lyöttäytyivät yhteen ja perustivat vuonna 1923 Hyresgästernas Sparkasse- och Byggnadsförening -liikkeen (HSB), joka tuotti arkkitehti Sven Wallanderin johdolla lukuisia halpoja ja laadukkaita asuntoja, kuten Kungsklippanin Kungsholmen-saarelle. Sven Wallander piirsi 1924 myös Kungsgatanin varrella sijaitsevan pohjoisen kungstornetin, johon hän sai innoituksen Yhdysvalloista.
Tukholman väkiluku nousi ensimmäisen neljännesvuosisadan aikana vain 80 000 hengellä 300 000:sta 380 000:een. Jos mukaan lasketaan 60 000 henkeä, jotka asuivat Söderortin ja Västerortin alueilla, vuonna 1925 oli noin 440 000 tukholmalaista.
Tukholmaan nousi muutamia rakennuksia ja rakennelmia, jotka lasketaan nykyään kaupungin arkkitehtuurin tärkeimpien monumenttien joukkoon; Ragnar Östbergin kaupungintalo (1904–1923), Ivar Tengbomin konserttitalo (1920–1926), Gunnar Asplundin kaupunginkirjasto (1920–1928) ja Asplundin ja Sigurd Lewerentzin Skogskyrkogården Enskedessä (1914–1940). Uutta, 1920-luvulla arkkitehtuurissa ja taiteessa vallinnutta tyylisuuntaa kutsutaan 20-luvun klassisismiksi (ruots. tjugotalsklassicism): ulkomailla se tunnettiin myös nimellä Swedish grace.
Mielenkiintoinen infrastruktuurihanke oli Cyrillus Johanssonin Årstabron (1925–1929), rautatiesilta, joka ylittää Årstaviken-lahden roomalaisen akveduktin tavoin.
1920-luku sai päätöksensä Stockholmsutställningen-näyttelyssä, joka pidettiin 16. toukokuuta – 29. syyskuuta 1930 ja jossa kävi lähes neljä miljoonaa vierasta. Näyttelyn pääarkkitehtina toimi Gunnar Asplund ja sen myötä funktionalismi teki läpimurron Ruotsissa. Tyylisuunta vaikutti arkkitehtuurissa ja muotoilussa vuosia eteenpäin.
Ajan rakennuksia
Tukholman konserttitalo
Diplomatstaden
Tukholman kaupungintalo
Kungsklippan
Tukholman kaupunginkirjasto
Kungstornen
Skogskyrkogården
Årstabron
Rakennuskannan kehitys > Vuoden 2000 jälkeen

2000-luvun alussa taloudellinen tilanne parantui ja vuosikymmenen puolivälissä alkoi uusi rakennusbuumi. Eräät 2000-luvun tunnetuista arkkitehdeista, kuten Thomas Sandell ja Gert Wingårdh, puolsivat kiisteltyjä hankkeita kuten Riddarfjärdenille suunniteltua kylpylähotellia ja monumentaalista kongressi- ja konferenssikeskusta Tukholman kaupungintalon viereen.
Yksi 2000-luvun alun suurimmista asuinaluehankkeista oli Lilla Essingen -saaren muuttaminen teollisuusalueesta merenläheiseksi asuinalueeksi. Alueelle rakennettiin vuosien 2001 ja 2007 välillä noin 750 asuntoa. Huomattaviin rakennushankkeisiin lukeutuivat myös uusi Årstabron-silta, jonka suunnitteli brittiläinen arkkitehti Norman Foster (valmistui 2005), ja Kista Science Tower, jonka piirsi White arkitekter -toimisto. Sen rakentaminen aloitettiin kesällä 2000 ja saatiin valmiiksi vuoden 2002 lopussa.
Suuri, vielä vuonna 2009 jatkunut projekti on Västra city. Siihen liittyvät Citybanan-rautatie uusine asemineen, Klaran postiterminaalin purkaminen ja sen paikalle rakennettava hotelli- ja kokouskeskus Stockholm Waterfront sekä ratapiha-alueen kattaminen toimistoilla, hotelleilla, liikkeillä ja asunnoilla.
Kungsholmenin koillisosaan rakennetaan Lindhagenin aluetta. Alueella lasketaan asuvan noin 20 000 henkeä vuonna 2017 ja sinne on tarkoitus syntyä 15 000 työpaikkaa. Hankkeeseen kuuluu myös Hornsbergs strandin alue Ulvsundasjön-lahden rannalla, uusi asuinalue, jonne rakennetaan 1 200 merenläheistä asuntoa, puistoja ja laitureita.
Ajan rakennuksia
Läntinen Årstan silta
Hammarby sjöstad
Kista Science Tower
Lilla Essingen
Vuonna 2008 meneillään olleita hankkeita
Hornsbergs strand
Liljeholmskajen
Snöflingan-kortteli
Norra Djurgårdsstaden
Kauniit ja rumat rakennukset

Siitä, mikä on Tukholman kaunein rakennus, on esitetty erilaisia mielipiteitä, ja maku on muuttunut jatkuvasti vuosisatojen aikana. Kun valtiopäivätalo vihittiin käyttöön vuonna 1906, sen arkkitehti Aron Johansson sai kestää rajua kritiikkiä. Kaupungintalon arkkitehti Ragnar Östberg kutsui rakennusta ”kömmähdykseksi ilman julkisivua tai takapuolta”.
Useita rakennuksia on nimetty kaupungin kauneimmaksi. Aftonbladet-lehden vuonna 2006 järjestämän äänestyksen mukaan 35,8 prosentin mielestä Tukholman stadion, 14,4 prosentin mielestä Tukholman kaupungintalo ja 14,1 prosentin mielestä Ritarihuone on kaupungin kaunein. Gunnar Asplundin kaupunginkirjasto, jota Eva Eriksson (korkeakouluopettaja ja arkkitehtuurikirjoittaja) pitää ”yhtenä ruotsalaisen 1900-luvun arkkitehtuurin merkkiteoksista”, tuli samassa äänestyksessä 4,8 prosentin tuloksella kahdeksannelle sijalle kymmenestä.
Arkitekturskolan KTH:n rakennus valittiin, ironista kyllä, vuonna 2008 jälleen suurella enemmistöllä Tukholman rumimmaksi taloksi. Se on Östermalmilla sijaitseva brutalistinen betonirakennus vuodelta 1969. Rakennustoiminnasta vastannut borgarråd Mikael Söderlund teki vuonna 2006 aloitteen sen purkamiseksi.
Kirjallisuutta

Bedoire, Fredric: Stockholms byggnader: Arkitektur och stadsbild (uusi laitos). Norstedts, Tukholma 2012. ISBN 978-91-1-303652-6
Aiheesta muualla

Tukholman kaupungin kotisivut (ruotsiksi)
Matti Tuononen

Matti Tapani Tuononen (s. 1964) on Äänekosken kaupunginjohtaja. Hän aloitti tehtävässään 1. lokakuuta 2015. Ennen valintaansa kaupunginjohtajaksi hän toimi Äänekosken vs. kaupunginjohtajana ja talousjohtajana vuodesta 2013 lähtien.
Insesti

Oidipus ja sfinksi.
Insesti (lat. incestus 'siveetön') eli sukurutsa (myös sukurutsaus) on toisilleen läheistä sukua olevien henkilöiden välistä sukupuolista kanssakäymistä. Insesti on yleismaailmallisesti tabu, ja se on useimmissa maissa laitonta. Joissakin maissa täysi-ikäisten vapaaehtoista insestiä ei ole säädetty laissa rangaistavaksi. Yleensä laillisuuden perusteena on ajattelutapa, ettei tekoon tarvitse puuttua lainsäädännöllä. Laillista se on muun muassa Hollannissa, Ranskassa, Espanjassa, Turkissa, Venäjällä, Kiinassa ja Israelissa. Suurin osa nykyuskonnoista kieltää sukurutsauksen.
Alaikäisiin kohdistuvaa insestiä pidetään samalla lasten seksuaalisena hyväksikäyttönä. Insestin tapauksessa lainsäädäntö voi lapsen seksuaalisen hyväksikäytön osalta olla ankarampi kuin muulloinkenen mukaan?, mm. Suomessa suojaikäraja on yleensä 16, mutta biologisen vanhemman ja lapsen välillä raja on kuitenkin 18. Täysikasvuisten ihmisten välisen insestin kieltoa perustellaan sairaiden jälkeläisten syntymisen riskin korottumisella.
Biologisten lähisukulaisten insestisistä suhteista syntyvillä lapsilla on tavallista suurempi kuoleman, perinnöllisten sairauksien tai vammaisuuden riski, joka johtuu sisäsiittoisuudesta.
"Lähisukulainen" on määritetty eri kulttuureissa eri tavoin. Joissakin lainsäädännöissä insesti määritetään verisukulaisuudeksi, kun toisissa avioliitto tai lapseksiottaminen riittää. Joissain lainsäädännöissä puhutaan perheenjäsenistä, toisissa mainitaan sedät, tädit, veljenpojat ja sisarentyttäret. Joissakin yhteiskunnissa insestin vieromisessa on menty niin pitkälle, että kullekin henkilölle jopa neljäsosaa maan asukkaista on pidetty niin läheisinä sukulaisina, että seksi heidän kanssaan on katsottu insestiksi.lähde?
Läheinen suhde estää insestiä

Nisäkkäillä ja ihmisillä parittelua tapahtuu harvoin lähisukulaisten kesken. Tätä ilmiötä kutsutaan Westermarck-ilmiöksi eli perheen jäsenten aikaisen läheisyyden aiheuttamaksi seksuaalisuuden estymäksi, tai biologiseksi insestikielloksi. Jyrsijöillä haju toimii insestiä estävänä tekijänä. Ne parittelevat mieluummin erilaiselta haisevien kanssa. Myös yhdessä poikasena kasvaminen toimii insestin estäjänä. Eri jyrsijälajeilla tehdyissä kokeessa geneettiset sisarukset kasvatettiin erillään, ja kasvinkumppaneina oli toisten vanhempien poikasia. Aikuisina jyrsijät suosivat erillään kasvaneita kumppaneita, riippumatta siitä olivatko ne todellisia sisaria, vai eivät.lähde?
Kädellisillä on havaittu selvä lähisukulaisuusseksin esto. Seksi estyy niiden kanssa, joiden parissa poikasena elää yhdessä. Voimakkaimmillaan tämä esto on emon kanssa, seuraavaksi voimakkain emonpuoleisten sisarten kanssa. Joillain lajeilla tyttäret parittelevat isänsä kanssa.lähde? Isää ei apinoilla useinkaan tiedetä, sillä tämä elää vapaudessa usein erillään muusta laumasta. Naaraat välttävät kumppaneina niitä uroksia, jotka ikänsä puolesta sopivat niiden isäksi tai olivat aikuisia siinä ryhmässä, johon naaras syntyi. Gorilloilla, joilla on yhden uroksen hallitsema haaremijärjestelmä, isä ei koskaan parittele tyttärensä kanssa, jos se on jäänyt ryhmään. Samanlainen täysesto on marmaseteilla.lähde?
Vankeudessa pidetyistä eläimistä tiedetään, että ensimmäisen asteen insesti lisää poikasten kuolleisuutta 30 %. Luonnon kovemmissa olosuhteissa ilmeisesti enemmän.lähde? Kädellisillä ei sisäsiittoisuutta juuri esiinny, koska lähisukulaiset eivät elä samassa laumassa ja jos elävät, eivät yleensä parittele keskenään. Simpansseilla esiintyy ”harjoitteluseksiä”, paritteluja sisarten ja äidinkin kanssa, mutta tämä loppuu viimeistään seitsemän vuoden iässä, jolloin simpanssin poikanen voi saada siemensyöksyn.lähde? Insestikielto ei kädellisillä ole täydellinen, siitä tapahtuu aina välillä poikkeuksia.
Ihmisillä sukulaisuuden vaikutusta on tutkittu mm. Israelin kibbutseissa. Kibbutseissa eri vanhempien lapset elävät samassa kiinteässä ryhmässä yhdessä muiden lasten kanssa. Lapset vain erittäin harvoin alkoivat seurustella keskenään tai menivät naimisiin keskenään. Taiwanissa perinteisessä lapsi-avioliitossa tuleva aviopuoliso siirtyi perheen kasvatettavaksi jo pienenä lapsena. Nykyaikaisessa avioliitossa puolisot tapaavat vasta naimaiässä. Lapsesta asti yhdessä kasvaneissa avioliitoissa syntyy selvästi vähemmän lapsia, ja avioliitot päättyivät useammin eroon. Lisäksi lasten määrän vähyys avioliitossa korreloi myös siihen, kuinka nuorena tuleva aviopuoliso oli otettu perheen kasvatettavaksi. Mitä nuorempana tämä tapahtui, sitä pienempi oli lapsiluku. Tämä viittaa siihen, että Westermarck-efekti on sitä voimakkaampi, mitä nuorempana lapset oppivat tuntemaan toisensa.
Historia

Antropologiassa on tultu johtopäätökseen, että kaikissa tunnetuissa yhteisöissä naimisiinmenolle on asetettu tiukkoja vaatimuksia. Monet yhteisöt ovat sallinneet seksin vain avioliiton aikana. Täten avioliitolle asetetut säännöt ovat koskeneet myös seksiä. Niissä yhteisöissä, joissa avioliiton ulkopuolinen seksi on ollut sallittua, on avioliittoon liittyvät kiellot ulotettu myös avioliiton ulkopuolisille seksisuhteille.lähde?
Kaikissa tunnetuissa yhteisöissä on niin sanottu insestitabu, joka määrittää, kuinka läheisten sukulaisten kanssa saa mennä naimisiin (tai harrastaa seksiä). Läheisimmät biologiset sukulaiset (eli sisarukset tai vanhemmat) ovat poikkeuksetta listalla. Muinaisessa kiinalaisessa kulttuurissa esiintyy suhteellisen tiukka rajoitus: siellä kaksi ihmistä ei saa mennä naimisiin, jos heillä on sama sukunimi, koska tämä saattaisi viitata yhteisiin esi-isiin. 
Tällaiset rajoitukset eivät kuitenkaan ole aivan ainutlaatuisia. Eräiden eteläisen Afrikan sanien keskuudessa on perinteisesti annettu lapselle nimi hyvin pienestä nimien ryhmästä, eikä tyttö ole periaatteessa saanut mennä naimisiin pojan kanssa, jos tällä on sama nimi kuin hänen isällään. Kyseistä sääntöä on voitu tapauskohtaisesti laajentaa paljon monimutkaisemmaksikin, jotta lastaan naittavilla vanhemmilla olisi syy estää liitot, jotka eivät miellytä heitä. Aina nimittäin on puolison suvusta löytynyt joku samanniminen juuri nimien pienen määrän takia.
Joskus harvoin kuitenkin kansojen johtajat ovat voineet naida sisaruksiaan tai lapsiaan. Näin oli esimerkiksi Egyptissä, jossa ei haluttu faaraoiden jumalaisena pidettyyn sukuun vierasta, ei-jumalaista verta. Insestisiä suhteita esiintyi hallitsijaperheissä myös inkojen Perussa ja ajoittain myös Keski-Afrikassa, Meksikossa, Thaimaassa ja Havaijilla.
Suomalaisessa kansanperinteessä esiintyy insestiä. Pahojen olentojen väitetään toisinaan syntyneen insestin seurauksena. Herjauksissa ja syytöksissä esiintyy myös insestisyytöksiä. Lemminkäinen laulaa Lapin laulajat perikatoon. Märkäkorva lappalainen on kuitenkin niin vastenmielinen, että häntä Lemminkäinen ei suostu laulamaan. Märkäkorva on nimittäin maannut oman emonsa ja vielä hevosen tammatkin. Kansantarinoissa Väinämöinen tuomitsee Marjatan isättömän pojan kuolemaan. Poika kuitenkin alkaa puhua, ja useissa kansanrunojen versioissa hän syyttää Väinämöistä siskonsa, äitinsä tai pojan oman äidin Marjatan makaamisesta. Järkyttävän syytöksen kuultuaan Väinämöinen pakenee yhteisöstä. Ehkä tunnetuin insestitapaus suomalaisessa tarustossa on kuitenkin Kullervon tapaus: Hän tapaa siskonsa ja makaa tämän tietämättä sukulaisuudesta. Kun asia selviää, sisko tekee itsemurhan hyppäämällä koskeen. Kullervon sisko oli siskopuoli, koska Kullervo oli isänsä ja piian poika.