stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Donna Leon
Elämä ja ura

Leon syntyi ja kasvoi Yhdysvalloissa New Jerseyn osavaltiossa. Hän muutti pois Yhdysvalloista vuonna 1965 ja on siitä pitäen asunut esimerkiksi Englannissa, Sveitsissä, Kiinassa ja Iranissa. Ennen uraansa kirjailijana hän työskenteli muun muassa matkanjohtajana ja mainostoimittajana sekä opettajana ulkomailla sijaitsevissa yhdysvaltalaisissa kouluissa. 1980-luvulla Leon asettui Venetsiaan, missä hän asui yli kolmekymmentä vuotta ja opetti kirjailijanuransa ohella englanninkielistä kirjallisuutta.  Sittemmin hän kyllästyi Venetsian turistipaljouteen ja muutti pieneen sveitsiläiskylään.
Leonin Guido Brunetti -kirjat sijoittuvat Venetsiaan. Ensimmäinen Brunetti-dekkari Kuolema oopperassa ilmestyi vuonna 1992 ja muun muassa palkittiin Japanissa vuoden parhaana rikosromaanina. Brunetti-kirjasarjaa on käännetty monille kielille mutta ei italiaksi, koska Leon halusi pysyä tuntemattomana silloisessa asuinmaassaan.
Teokset > Muita teoksia

Brunetti’s Venice. Walks with the City’s Best-Loved Detective (Yhdysvalloissa) / Brunetti’s Venice. Walks Through the Novels (Britanniassa), 2009
Brunetti’s Cookbook (Yhdysvalloissa) / A Taste of Venice. At table with Brunetti (Britanniassa), 2010, kuvitus Roberta Pianaro (Makupaloja Venetsiasta Guido Brunettin tapaan, 2011, suomentanut Leena Taavitsainen-Petäjä)
The Jewels of Paradise, 2012. ISBN 978-0-09-958028-7
Venetian Curiosities, 2012
My Venice and Other Essays, 2013
Aiheesta muualla

Dekkarinetti: Donna Leon. (Arkistoitu – Internet Archive) Tornion kaupunginkirjasto.
Tiikkaja, Samuli: Mysteerien mestari Donna Leon rakastui barokkiin HS.fi. 9.8.2013.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Salmentaan lava

Salmentaan lava on Suomen vanhin edelleen toiminnassa oleva tanssilava, joka sijaitsee Pälkäneellä Salmentaan kylässä. Lava aloitti toimintansa v. 1949, ja sen omistaa Salmentaan VPK. Nykyisin tanssikausi kestää juhannuksesta elokuun alkupuolelle.
Aiheesta muualla

Lasse Jussila: "Salmentaan lava 1950-2000", 2002 (ISBN 978-952-91-2975-1)
Verkkosivut
| n k Perustiedot Wikidatassa: Salmentaan lava (Q18682573)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tanssisali
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Pälkäne
Leptictidium

| Leptictidium |
| --- | --- |
 Leptictidiumin fossiili
 Eoseeni  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  †Leptictida
Heimo::  †Pseudorhyncocyonidae
Suku::  †Leptictidium  Tobien, 1862
Lajit
 †L. auderiense  †L. ginsburgi  †L. listeri  †L. nasutum  †L. prouti  †L. sigei  †L. storchi  †L. tobieni 
Katso myös
   Leptictidium Wikispeciesissä   Leptictidium Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rekonstruktio.
Leptictidium (nimen merkitys: ”hento näätä”) oli keskikokoinen, noin 60–90 sentin pituinen nisäkäs, joka eli Keski-Euroopan metsissä varhaisella eoseenilla, noin 50–40 miljoonaa vuotta sitten. Se oli nopealiikkeinen lihansyöjä, joka saalisti hyönteisiä, pieniä nisäkkäitä ja liskoja lehtikarikkeen seasta hyvään hajuaistiinsa luottaen. Leptictidium luultavasti liikkui hyppelemällä pitkien takaraajojensa varassa kuten nykyiset kengurut.
Lepakkokiitäjä

| Lepakkokiitäjä |
| --- | --- |
 Lepakkokiitäjä ♀
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Aitoperhoset Ditrysia
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Macroglossinae
Suku::  Hyles
Laji::  vespertilio
Kaksiosainen nimi
 Hyles vespertilio  (Esper, 1793) 
Katso myös
   Lepakkokiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lepakkokiitäjä (Hyles vespertilio) on etelämpänä Euroopassa tavattava kiitäjäperhoslaji. Suomesta tai muista Pohjoismaista sitä ei ole tavattu.
Koko ja ulkonäkö

Lepakkokiitäjä on kookas, sinertävän harmaa yöperhonen. Etusiipien pohjaväri on sinertävän harmaa ja niiden poikki kulkee kaksi erittäin himmeää, hieman ruskeaa poikkiviirua. Etusiivessä on myös valkea mutta useimmiten himmeä keskitäplä, jonka ulkopuolella on aavistuksen muuta siipeä tummempi varjostuma. Usein etusiivet ovat miltei tasaisen siniharmaat. Takasiipi on suurimmaksi osaksi kirkkaan vaaleanpunainen ja siiven etureunassa sekä ulkoreunassa on melko kapea, musta vyö. Reunusripset ovat punertavat. Tuntosarvet ovat päältä vaaleat, mutta muutoin perhosen ruumis on tasaisen harmaa, mutta keskiruumiin sivuilla on valkoiset viirut ja takasuumiin tyviosassa valkoiset täplät, joiden välissä on mustaa väriä. Siipiväli 60–80 mm.
Ranskan Alpeilta tunnetaan lepakkokiitäjän ja läheistä sukua olevan tyrnikiitäjän (Hyles hippophaes) välisiä risteymiä.
Toukka on täysikasvuisena 70–80 mm pitkä.
Hyles vespertilio vespertilio ♂
Hyles vespertilio vespertilio ♂  △
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys on eurooppalainen, mutta pirstoutunut. Läntisimmillään lepakkokiitäjän levinneisyys ulottuu Ranskan itäosiin, mistä alue jatkuu itäänpäin Italian vuoristoon, yli Alppien aina Etelä-Puolaan saakka ja Balkanin niemimaalle. Turkissa ja Kaukasuksella on erillinen esiintymisalue samoin kuin Libanonin vuoristossa on eristynyt populaatio. Lentoaika on yhtenä sukupolvena touko-kesäkuussa, pieni toinen sukupolvi lentää elo-syyskuussa. Vuoristoalueilla sukupolvia on vain ensimmäinen.
Elinympäristö ja elintavat

Lepakkokiitäjä on esiintyvyydeltään hyvin paikallinen laji, joka ei vaeltele elinalueensa ulkopuolelle ja viihtyy usein yli 1000 m:n korkeudella vuoristoissa. Tyypillinen elinympäristö on etelänpuoleinen kivikkoinen ja kuiva rinne, mutta myös niityt tai puutarhat käyvät. Perhoset lepäävät päivisin monista kiitäjäperhoslajeista poiketen maanpinnalla tai kivikossa, mutta muutoin laji muistuttaa elintavoiltaan suuresti lähisukuista tyräkkikiitäjää (Hyles euphorbiae). Laji on pääasiassa aktiivinen öisin vaikkakin se lentää joskus myös päivänvalossa.
Naaras munii munat yksitellen suoraan ravintokasville, usein kymmenenkin kappaletta samaan kasviin, joskus harvoin maahan ravintokasvin läheisyyteen. Toukka syö aluksi päivisin piilotellen lehtien alapinnoilla. Vanhemmiten se muuttuu yöaktiiviseksi ja piilottelee päivisin maassa ravintokasvin lähellä. Toukkia voi olla runsaasti pienelläkin alueella, mutta loiskärpäset hävittävät jopa 80 % toukista. Kotelo on maassa löyhän kotelokopan sisällä kuolleiden lehtien joukossa. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää horsmilla (Epilobium) ja aivan erityisesti etelänmaitohorsmalla (Epilobium dodonaei). Joskus myös mataroilla (Galus).
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1301475  BioLib: 51203  BOLD: 75677  CoL: 9359C  EoL: 506854  EPPO: HYLXVE  EUNIS: 306923  Fauna Europaea: 443813  Fauna Europaea (new): e4f3cb4a-6a41-4d49-b744-795894678688  GBIF: 1862701  iNaturalist: 472325  IRMNG: 10704034  ITIS: 283848  LepIndex: 56585  MaBENA: HylesVesper  NCBI: 283848  Observation.org: 106841  Open Tree of Life: 3094926
Fjodor Šaljapin

Boris Kustodijev: Fjodor Šaljapin, 1921.
Fjodor Šaljapin (kyrill. ven. Фёдор Шаляпин, 13. helmikuuta (vanhaa lukua 1. helmikuuta) 1873 Kazan – 12. huhtikuuta 1938 Pariisi) oli venäläinen bassolaulaja ja oopperatähti. Fjodor Šaljapin muistetaan karismansa ja upean bassoäänensä lisäksi taiteenalansa merkittävänä uudistajana.
Šaljapin syntyi Kazanissa Venäjällä talonpoikaisperheeseen. Huolimatta ankeasta lapsuudesta ja vähäisestä koulutuksesta hänen uransa laulajana lähti nousuun jo nuorena.
Debytoituaan Tbilisissä hän muutti vuonna 1894 Pietariin (Mariinski-teatteriin) ja sittemmin Moskovaan. Vuosina 1899–1914 hän lauloi Bolšoi-teatterissa.
Šaljapinin kuulusin rooli oli Modest Musorgskin oopperan Boris Godunov pääosa, mutta hänet muistetaan myös Nikolai Rimski-Korsakovin Iivana Julmasta sekä Charles Gounod’n Faustista ja Jules Massenet’n Don Quichottesta. Vuonna 1933 hän esiintyi äänielokuvassa Don Quijote, jonka ohjasi itävaltalainen ohjaaja G. W. Pabst. Elokuva näyteltiin kolmella kielellä, ranskaksi, saksaksi ja englanniksi. Englannin- ja rankankielinen versio ovat tunnetuimpia, ja ne julkaistiin DVD:llä vuonna 2006. Elokuva perustuu Miguel de Cervantesin romaaniin Don Quijote, ja laulut sävelsi Jacques Ibert.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Šaljapin oli bolševikkien suosiossa, mutta hän riitautui heidän kanssaan ja häntä alettiin pitää ”vastavallankumouksellisena”. Hän pakeni 1921 Suomeen. Matka jatkui Suomesta Ranskaan, jossa Šaljapin loi uran Pariisin oopperassa. Ulkomailla hän lauloi pääasiassa New Yorkin Metropolitanissa, Pariisiin Palais Garnier’ssa ja Milanon La Scalassa. Hänen kuuluisimpiin rooleihinsa kuuluivat muiden muassa Boris Godunov, Don Quijote ja Faust. Oopperarooliensa lisäksi bassolaulaja levytti ahkerasti ja esiintyi kahdessa elokuvassa. Šaljapinin syntymäkaupunkiin on rakennettu mestarin nimeä kantava konserttihalli, jossa sijaitsee myös hänen elämästään kertova museo.
Suomalainen Ooppera onnistui saamaan Šaljapinin solistiksi Sevillan parturiin ja Faustiin marraskuussa 1935. Harjoituksissa Šaljapin ihastui oopperan nuoren pianistin soittoon, ja niin George de Godzinsky sai kiinnityksen säestäjäksi Šaljapinin Kaukoidän-kiertueelle 1935–1936.
Šaljapinin viimeinen näyttämöesitys pidettiin Monte Carlon oopperassa vuonna 1937 jossa hän esiintyi Boris Godunovina. Šaljapin  asui Pariisissa, osoitteessa 22 Avenue d'Eylau, missä hän kuoli leukemiaan. Šaljapin  haudattiin    Batignollesin hautausmaalle Pariisiin  vuoteen 1984 asti, jolloin hänen jäännöksensä siirrettiin Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan.
Kirjallisuutta

Gorki, Maksim – Šaljapin, Fjodor: Šaljapin. Suomentaneet Seppo ja Päivi Heikinheimo. Helsinki: WSOY, 1987. ISBN 951-0-14676-5.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fjodor Šaljapin Wikimedia Commonsissa
E. Katila : Shaljapin ilman naamiota, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 24.12.1933, nro 52, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Keisarinnan puvussa ei ollut hakaneulaa, Suomen Kuvalehti, 25.05.1935, nro 21, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kun Gorki lauloi ja Šaljapin soitti "posetiivia", Kuva, 11.05.1938, nro 10, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani 2  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Leppävenhokas

| Leppävenhokas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Venhokkaat Nolidae
Alaheimo::  Venhokkaat Nolinae
Suku::  Nola
Laji::  confusalis
Kaksiosainen nimi
 Nola confusalis  (Herrich-Schäffer, 1851) 
Katso myös
   Leppävenhokas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leppävenhokas (Nola confusalis) on kevään pieni ja harvinaisehko yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Leppävenhokas on pieni ja harmaa perhonen. Etusiivet ovat vaaleanharmaat, ja niiden poikki kulkee kaksi voimakkaasti kaartuvaa, tummaa poikkiviirua. Näistä ulompi on siiven keskiosan puolelta voimakkaasti mutkitteleva. Siiven kärkiosa on tummemman harmaa, ja siinä on vaalea aaltoviiru. Etureunassa on kolme selvää, mustansävyistä täplää. Takasiivet ovat tasaisen vaaleanharmaat. Siipiväli on 18–20 mm.
Samannäköinen laji on etenkin tammivenhokas (Meganola strigula), mutta myös muutamat sammalkoisalajit.
Levinneisyys ja lentoaika

Leppävenhokas on levinnyt laajalle, ja sitä tavataan Länsi-Euroopasta Keski- ja Etelä-Euroopan poikki Etelä-Skandinaviaan, Baltiaan ja Venäjän poikki Japaniin. Suomessa sitä tavataan etelä- ja keskiosissa suunnilleen Pori–Kuopio-linjalle. Perhonen lentää toukokuun alkupuolelta kesäkuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Leppävenhokas on lehtimetsälaji, joka viihtyy erityisesti jalopuumetsissä, mutta myös metsänreunoilla, hakamailla ja puistoissa. Sitä tavataan harvoin varsinaisen elinympäristön ulkopuolella. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla, joilta ne on suhteellisen helppoa havaita. Lento aikaa illan hämärtyessä ja kestää muutaman tunnin. Koiraat tulevat helposti valojen luokse, naaraat harvemmin.
Naaras tuottaa korkeintaan 50 munaa, jotka se asettaa enimmäkseen puiden latvustoihin, yksitellen lehtien alapinnoille lehtiruodin viereen. Toukat kuoriutuvat kolmisen viikkoa myöhemmin ja elävät yksinään. Ne ovat täysikasvuisia elokuussa ja koteloituvat kovan, veneenmuotoisen ja kasviroskilla naamioidun kotelokopan sisään. Leppävenhokas on Pohjoismaiden ainoa kotelovaiheessa talvehtiva venhokaslaji.
Ravintokasvi

Toukka elää lehtipuilla, erityisesti tammella (Quercus) ja lepillä (Alnus).
Aiheesta muualla

Laji.fi: Leppävenhokas (Nola confusalis)
Suomen perhostutkijain seura: Leppävenhokas (Nola confusalis) (Arkistoitu – Internet Archive)
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Nola confusalis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q286782  Wikispecies: Nola confusalis  BioLib: 54754  BOLD: 197756  CoL: 945T8  EoL: 3941476  EPPO: CELACO  EUNIS: 311260  Fauna Europaea: 447168  Fauna Europaea (new): 73e01eeb-81c7-4616-b15c-52ec51efd67a  GBIF: 4534782  iNaturalist: 355727  LoB: 4244  MaBENA: NolaConfu  NBN: NHMSYS0000503395  NCBI: 987997  Observation.org: 8668  Laji.fi: MX.62353
Leppävalkomittari

| Leppävalkomittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lovimittarit Ennominae
Suku::  Valkomittarit Cabera
Laji::  pusaria
Kaksiosainen nimi
 Cabera pusaria  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Leppävalkomittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leppävalkomittari (Cabera pusaria) on hyvin yleinen kesän yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Leppävalkomittari on pohjaväriltään puhtaanvalkoinen, hentorakenteinen perhonen. Siipien poikki kulkee kolme harmaansävyistä, reunoiltaan epäselvää poikkiviirua. Etusiiven kaikki poikkiviirut ovat suoria eivätkä ne takasiivessäkään mutkittele. Koiraan tuntosarvet ovat tuuhean sulkamaiset.
Leppävalkomittarista tunnetaan tasaisen harmaa värimuoto f. heyeraria.
Laji muistuttaa paljon pajuvalkomittaria (Cabera exanthemalis), mutta sen saattaa sekoittaa myös muutamiin lehtimittarilajeihin.
Levinneisyys ja lentoaika

Leppävalkomittari elää Länsi-Euroopasta Japaniin ulottuvalla alueella. Suomessa sitä tavataan pitkälle Lappiin saakka. Aikuiset perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta elokuun alkuun. Joinakin vuosina tavattava toinen sukupolvi on hyvin vähälukuinen ja lentää syyskuuhun saakka.
Elinympäristö ja elintavat

Leppävalkomittari on jokseenkin kaikkialla esiintyvä ja huomattavan yleinen perhonen, joka on elinpaikallaan yleensä runsas ja saattaa esiintyä jopa massoittain. Perhoset lentävät pääasiassa yöllä ja käyvät kukilla. Se lentää harvoin päivällä, mutta lähtee häirittynä helposti lentoon silloinkin. Leppävalkomittareita voi houkutella sekä valolla että syötillä. Talvehtii kotelona.
Ravintokasvi

Toukka on monilla lehtipuilla elävä polyfagi. Erityisesti se kuitenkin elää lepillä (Alnus) ja koivuilla (Betula).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Leppävalkomittari
toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1975109  BioLib: 52155  BOLD: 110090  CoL: P44R  EoL: 294915  EPPO: CABERU  EUNIS: 308676  Fauna Europaea: 445921  Fauna Europaea (new): eafcbc7c-26ba-4ef8-a8ca-d085467c9eae  GBIF: 5143697  iNaturalist: 130101  IRMNG: 10302391  LepIndex: 231845  LoB: 5658  MaBENA: CaberPusar  NBN: NBNSYS0000006047  NCBI: 722659  Observation.org: 9023  Open Tree of Life: 315065  Laji.fi: MX.61528
Sarianna Salminen

Sarianna Salminen (s. 26. helmikuuta 1960 Tampere) on suomalainen oopperalaulaja (sopraano) ja näyttelijä.
Salminen suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa vuonna 1989 opiskeltuaan Anitan Välkin johdolla. Lisäksi hän sai opetusta Thomas Hemsleyltä Lontoossa ja oli vuosina 1989–1990 oppilaana Zürichin oopperastudiolla. Salminen on esiintynyt Suomen kansallisoopperassa ja eri alueoopperoissa. Hän esiintyi vuosina 1986–1989 Savonlinnan oopperajuhlilla Papagenan roolissa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa. Salminen on oopperan ohella tulkinnut operettiohjelmistoa muun muassa Tampereen Teatterissa.
Salminen esiintyi Astan roolissa Kari Kyrönsepän elokuvassa V. Y. Vihdoinkin yhdessä (1986). Salmisen sisko on oopperalaulaja Katriina Pyrrö.
Alexandra Salmela

| Alexandra Salmela |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1980 (ikä 44) Bratislava, Tšekkoslovakia
Kirjailija
Esikoisteos:  27 eli kuolema tekee taiteilijan
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alexandra Salmela (o.s. Balážová, s. 7. marraskuuta 1980 Bratislava, Tšekkoslovakia) on slovakialaissyntyinen kirjailija. Hän asuu Suomessa ja kirjoittaa suomeksi ja slovakiksi.
Salmela on valmistunut teatteridramaturgiksi Bratislavan teatterikorkeakoulusta sekä suomen kielen ja kirjallisuuden maisteriksi Kaarlen yliopistosta Prahasta.
Salmelan ensimmäinen suomeksi kirjoittama romaani 27 eli kuolema tekee taiteilijan ilmestyi vuonna 2010. Se voitti Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon ja Kaiharin kulttuuripalkinnon. Teos oli myös Finlandia-palkintoehdokas. Salmelan ehdokkuus herätti keskustelua, sillä hän ei ole Suomen kansalainen, kuten palkinnon säännöt edellyttivät. Myöhemmin Suomen Kirjasäätiö poisti kansalaisuusvaatimuksen säännöistä.
Vuonna 2013 Salmelalta ilmestyi satukirja Kirahviäiti ja muita hölmöjä aikuisia. Kirja julkaistiin samanaikaisesti myös Slovakiassa. Se oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Salmelan toinen romaani, Antisankari, ilmestyi syyskuussa 2015.
Teokset

27 eli kuolema tekee taiteilijan.  Teos, 2010.  ISBN 978-951-851-302-8
Kirahviäiti ja muita hölmöjä aikuisia.  (Kuvitus: Martina Matlovičová)  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-466-7
Antisankari.  Teos, 2015.  ISBN 978-951-851-579-4
Mielikutitusystävä. Kuvitus: Linda Bondestam. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-832-0.
56 oletan.  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-213-4
Puu.  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-400-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexandra Salmela Wikimedia Commonsissa
Alexandra Salmela lukee teostaan 27 eli kuolema tekee taiteilijan Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video 18.1.2011.
Heikkilä-Halttunen, Päivi: HS-kirjallisuuspalkinnon voittaja teki anarkistisen satukirjan HS.fi. 1.9.2013.
Ekroos, Anna-Leena: The princess who quit Books from Finland. 27.2.2014. (englanniksi)
Alexandra Salmela Prosak-proosaklubilla 15.3.2016, Kirjastokaista-video
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1983–1984

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1983–1984 pelattiin kymmenen joukkueen runkosarja, josta kuusi parasta selvisi mitalisarjaan ja loput neljä alempaan jatkosarjaan taistelemaan sarjapaikastaan.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Loimu -79, Turku | 18 | 17 | 1 | 53 | 10 | 34 |
| 2 | Hesa | 18 | 13 | 5 | 45 | 30 | 26 |
| 3 | Pieksämäen NMKY | 18 | 13 | 5 | 45 | 30 | 26 |
| 4 | Rantaperkiön Isku | 18 | 11 | 7 | 43 | 29 | 22 |
| 5 | Poliisien Palloseura | 18 | 11 | 7 | 39 | 27 | 22 |
| 6 | Salon Viesti | 18 | 8 | 10 | 31 | 37 | 16 |
| 7 | Oulun Kisko | 18 | 7 | 11 | 31 | 38 | 14 |
| 8 | Jyväskylän Kiri | 18 | 7 | 11 | 28 | 39 | 14 |
| 9 | Lahden Kimmo | 18 | 3 | 15 | 17 | 49 |   6 |
| 10 | Lauritsalan Kisa | 18 | 0 | 18 | 11 | 54 |   0 |
Miesten SM-sarja > Ylempi jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 6-4-3-2-1-0
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Loimu -79, Turku | 10 | 8 | 2 | 27 | 13 | 563–448 | 6 | 22 |
| 2 | Hesa | 10 | 7 | 3 | 25 | 16 | 525–528 | 4 | 18 |
| 3 | Rantaperkiön Isku | 10 | 6 | 4 | 21 | 16 | 471–464 | 2 | 14 |
| 4 | Pieksämäen NMKY | 10 | 4 | 6 | 19 | 22 | 487–510 | 3 | 11 |
| 5 | Salon Viesti | 10 | 3 | 7 | 13 | 26 | 426–507 | 0 |   6 |
| 6 | Poliisien Palloseura | 10 | 2 | 8 | 15 | 27 | 515–530 | 1 |   5 |
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Välierät

| Loimu-79 – Pieksämäen NMKY  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | PNMKY | 3–2 | 7-15 , 15-4 , 10-15 , 15-3 , 15-2 |
|  | PNMKY | Loimu | 2–3 | 15-11 , 13-15 , 16-14 , 12-15 , 15-17 |
|  | Loimu | PNMKY | 2–3 | 15-7 , 6-15 , 16-14 , 10-15 , 11-15 |
|  | PNMKY | Loimu | 0–3 | 11-15 , 13-15 , 7-15 |
Loimu loppuotteluun voitoin 3-1.
| Hesa – Rantaperkiön Isku  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Hesa | Isku | 3–0 | 15-10 , 16-14 , 15-12 |
|  | Isku | Hesa | 1–3 | 12-15 , 15-4 , 6-15 , 8-15 |
|  | Hesa | Isku | 3–1 | 12-15 , 15-8 , 15-11 , 15-13 |
PNMKY loppuotteluun voitoin 3-1.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Loppuottelut

| Loimu-79 – Hesa  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Loimu | Hesa | 3–0 | 15-11 , 15-4 , 15-10 |
|  | Hesa | Loimu | 2–3 | 9-15 , 9-15 , 15-10 , 15-9 , 11-15 |
|  | Loimu | Hesa | 3–2 | 15-7 , 8-15 , 15-8 , 7-15 , 15-10 |
Loimu-79 Suomen mestari voitoin 3-0.
Mestarit: Eero Alatalo, Markku Ahila, Jussi Jokinen, Kari Kalin, Jouni Koskela, Kari Körkkö, Jukka Rajakangas, Pasi Rautio. Jouni Rindell, Kai Rumpunen Valmentaja: Jukka Kutila.
Miesten SM-sarja > Mitaliottelut > Pronssiottelut

| Rantaperkiön Isku – Pieksämäen NMKY  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Isku | PNMKY | 3–0 | 15-7 , 18-16 , 15-2 |
|  | PNMKY | Isku | 1–3 | 7-15 , 10-15 , 15-9 , 10-15 |
Rantaperkiön Iskulle SM-pronssia voitoin 2-0.
Miesten SM-sarja > Alempi jatkosarja

Jatkosarjaan annettiin lähtöpisteitä runkosarjan sijoituksen perusteella 3-2-1-0
| sija | Joukkue | O | V | H | Vo Erät | Hä Erät | Eräpisteet | Lähtöpisteet | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jyväskylän Kiri | 6 | 5 | 1 | 15 | 6 | 285–202 | 2 | 12 |
| 2 | Oulun Kisko | 6 | 4 | 2 | 14 | 7 | 266–222 | 3 | 11 |
| 3 | Lahden Kimmo | 6 | 2 | 4 | 9 | 15 | 277–310 | 1 |   5 |
| 4 | Lauritsalan Kisa | 6 | 1 | 5 | 6 | 16 | 221–315 | 0 |   2 |
Sarjasta putosivat Lahden Kimmo ja Lauritsalan Kisa. Tilalle nousivat Seinäjoen Maila-Jussit ja Vammalan Lentopallo