stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anneli Toijala
Teokset

Kukkiva kaakinpuu, romaani. 1975
Lentäkää linnut, romaani. 1976
Filmaus seis!, nuotenromaani. 1978
Lehti putoaa, romaani. 1979
Lähtö ennen joulua, tv-näytelmä. 1979
Herkät syrjähypyt. 1980
Liitupiirit, romaani. 1981
Sydämen ikävä, romaani. 1982
Lumimies, nuortenkirja. 1983
Kaikki elämäni päivät, romaani. 1985
Sanojen portille lyhyesti. 1986
Lankasydän, nuortenkirja. 1987
Runomaraton. 1987
Mietteitä ystävyydestä. 1987
Mietteitä onnesta. 1987
Mietteitä yksinäisyydestä. 1987
Mummo pelaa pajatsoa, kuunnelma. 1988
Oppipoikia ja enkeleitä. 1988
Näytelmiä kouluille. 1989
Kuinka etana jarruttaa, nuortenkirja. 1989
Elämän virta, sisältää edelliset mietekokoelmat koottuna. 1990
Näytelmiä ala-asteelle. 1990
Näytelmiä yläasteelle, 1990
Silkkikengät ja höyhenviitta, nuortenkirja. 1991
Maikki ja ketut, kuunnelma. 1991
Tampereen kesäsiirtolat 100 vuotta, kavalkadi. 1991
Jam, nuortenkirja. 1992
Myrskylintu : Miinu Johnsson (Minna Canth) ja Tampere 19.3.1852-1.4.1853, nuortenkirja. 1994
Yövuoro ja toisia kertomuksia. 1994
Torniyö, nuortenkirja. 1996
Punainen maa, valkea meri, historiallinen romaani. 1999
Merten takaa tulleet, romaani. 2005
Aiheesta muualla

Hilkka Kotkamaa: Anneli Toijala - merten takaa tulleet Kirjasampo.
Annika Luther

Annika Luther Göteborgin kirjamessuilla 2022.
Annika Larsdotter Luther (s. 2. kesäkuuta 1958 Helsinki) on suomalainen ruotsiksi kirjoittava kirjailija.
Luther on koulutukseltaan biologi. Hän on työskennellyt vuodesta 1999 biologian, maantiedon ja sosiaaliekologian opettajana Tölö gymnasiumissa. Hän on kääntänyt tietokirjallisuutta ja kirjoittanut artikkeleita ja arvosteluja. Lutherin tietokirja Rukiin viljava historia oli tietokirjallisuuden Finlandia-ehdokkaana 2022.
Lutherin teos Kirje maan ääriin (Brev till världens ände) voitti Topelius-palkinnon vuonna 2008. Teos oli samana vuonna Finlandia Junior -palkintoehdokkaana. Vuonna 2012 Lutherin teos Kodittomien kaupunki (De hemlösas stad) oli Topelius-palkintoehdokas. Samana vuonna Luther sai tuotannostaan Pekkas-akatemian myöntämän Laivakello-palkinnon.
Luther on naimisissa professori Kristian Donnerin kanssa, ja heillä on kahdeksan lasta. Sarjakuvataiteilija Ulla Donner on heidän tyttärensä. Talvet Luther asuu Helsingissä ja kesät Bromarvissa.
Teoksia

Bronsåret.  Helsinki:  Söderström, 1995.  ISBN 951-52-1563-3.
Gårdshuset.  Helsinki:  Söderström, 1998.  ISBN 951-52-1721-0.
Katarina af Hällström & Annika Luther: Inte så illa, herr Engel! Upp och ner i Helsingfors under 450 år.  (Kuvitus: Bettina Björnberg)  Helsinki:  Söderström, 2000.  ISBN 951-52-1823-3.
Kadotettu metsä.  ((Skogen som Gud glömde, 2002.) Suomentanut Rauni Hukka)  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19389-9.
Ivoria.  ((Ivoria, 2005.) Suomentanut Raija Rintamäki)  Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-256-4.
Kirje maan ääriin.  ((Brev till världens ände, 2008.) Suomentanut Tarja Teva)  Helsinki:  Teos, 2008.  ISBN 978-951-851-180-2.
Kodittomien kaupunki.  ((De hemlösas stad, 2011.) Suomentanut Asko Sahlberg)  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-404-9.
Opettajainhuone.  ((Lärarrummet, 2013.) Suomentanut Sinna Virtanen)  Helsinki:  Teos, 2013.  ISBN 978-951-851-557-2.
Rukiin viljava historia.  (Rågen, 2022)  Suomentanut Kari Koski. Helsinki:  S&S, 2022.  ISBN 978-951-52-5570-9.
Alphonsus Liguori Penney

Alphonsus Liguori Penney (17. syyskuuta 1924 Saint John’s, Newfoundland – 12. joulukuuta 2017) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Saint John’sin arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1949 ja nimitettiin Grand Fallsin hiippakunnan johtoon 23. marraskuuta 1972. Piispaksi konsekroinnin suoritti 18. tammikuuta 1973 Guido Del Mestri, jota avustivat Patrick James Skinner ja William Edward Power.
Penney nimitettiin 28. maaliskuuta 1979 ja asetettiin 31. toukokuuta Saint John’sin arkkipiispaksi. Hän erosi 2. helmikuuta 1991. Hän oli hakenut eroa vuonna 1990, jolloin 700-sivuinen raportti viittasi laajamittaiseen lasten seksuaaliseen hyväksikäyttöön hiippakunnassa.
Aleksandăr Stambolijski

Aleksandăr Stambolijski vuonna 1921.
Aleksandăr Stambolijski (1. maaliskuuta 1879 Slavovitsa – 14. kesäkuuta 1923 lähellä Slavovitsaa) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi maalaispuolueen (BZNS) johtajana sekä vuosina 1919–1923 Bulgarian pääministerinä. Vallassa ollessaan hän luopui ulkopolitiikassa aluelaajennustavoitteista ja toteutti talonpoikia hyödyttänyttä radikaalia talouspolitiikkaa, joka oli epäsuosittua muiden yhteiskuntaluokkien parissa. Hän myös kohteli oppositiota ankarasti. Stambolijski syrjäytettiin lopulta sotilasvallankaappauksella ja surmattiin.
Ura > Tie pääministeriksi

Stambolijski oli talonpoikaisperheestä ja opiskeli maatalousopistossa Saksan Hallessa. Hän ryhtyi kuitenkin toimittajaksi ja työskenteli vuodesta 1902 hieman aiemmin perustetun BZNS-puolueen lehdessä. Vuonna 1908 hänet valittiin Bulgarian parlamenttiin puolueensa johtavana edustajana. Stambolijskin linjana oli talonpoikien etujen puolustaminen ja ”seikkailupolitiikan” vastustaminen. Toisen Balkanin sodan Bulgarian kannalta epäsuotuisa lopputulos vuonna 1913 lisäsi merkittävästi maalaispuolueen kannatusta. Erityisen jyrkästi Stambolijski vastusti Bulgarian liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolelle syksyllä 1915, sillä hän kannatti ympärysvaltoja ja piti Venäjää Bulgarian ystävänä. Hieman ennen Bulgarian sodanjulistusta hän kävi muiden oppositiojohtajien kanssa tsaari Ferdinand I:n luona puhuakseen tämän ympäri. Tapaamisessa Stambolijski kuitenkin esitti suoraan hallitsijaan kohdistuvia uhkauksia, joiden vuoksi hänet tuomittiin majesteettirikoksesta elinkautiseen vankeuteen.
Ferdinand vapautti Stambolijskin sodan lopussa syyskuussa 1918, jotta tämä voisi yrittää palauttaa järjestystä hajaannukseen ajautuneeseen armeijaan. Vastoin lupaustaan Stambolijski ryhtyikin johtamaan Radomirista käsin kapinaa ja julisti Bulgarian tasavallaksi. Kapinallisten yritys ottaa pääkaupunki Sofia haltuunsa epäonnistui hallitsijalle uskollisten saksalaisten ja makedonialaisten joukkojen ansiosta, joten kapina kuivui pian kokoon. Aselepo kuitenkin pakotti tsaari Ferdinandin luopumaan kruunusta poikansa Boris III:n hyväksi lokakuun alussa.
Tappiostaan huolimatta Stambolijski kohosi pian Bulgarian politiikan johtavaksi hahmoksi. Hän tuli ensin marraskuussa 1918 työministeriksi Teodor Teodorovin hallitukseen, ja BZNS:n kohottua vaaleissa suurimmaksi puolueeksi hänestä tuli lokakuussa 1919 pääministeri. Väestön tyytymättömyys maailmansotaa seuranneisiin taloudellisesti sekasortoisiin oloihin oli suosinut vaaleissa myös vasemmistoa, mutta Stambolijski jätti lopulta kommunistit ja sosiaalidemokraatit hallituksensa ulkopuolelle, sillä ne asettivat osallistumiselleen liian kovat ehdot. Hän muodosti sen sijaan koalitiohallituksen pienten konservatiivipuolueiden kanssa.
Ura > Ulkopolitiikka

Stambolijskin hallitus luopui Bulgarian perinteisestä aluelaajennuksiin tähdänneestä ulkopolitiikasta, joka Maalaispuolueen piirissä yhdistettiin lähinnä ei-toivottuihin asioihin, kuten vakinaisen armeijan ylläpitämisen ja suurten sotilasmäärärahojen valtiolle aiheuttamiin taloudellisiin rasituksiin. Kun aiempi ulkopolitiikka oli edellyttänyt jonkin suurvallan suojelukseen asettumista, Stambolijski pyrki luomaan maltillisella ulkopolitiikalla hyvät suhteet kaikkiin Euroopan suurvaltoihin sekä Bulgarian naapurimaihin.
Stambolijski allekirjoitti 27. marraskuuta 1919 maailmansodan voittajavaltioiden kanssa Neuillyn rauhansopimuksen, jossa Bulgaria menetti huomattavasti alueitaan. Noudattamalla kuuliaisesti rauhansopimuksen tiukkoja ehtoja ympärysvallat saatiin vuonna 1923 suostumaan Bulgarian maksettavaksi määrättyjen sotakorvausten alentamiseen. Sen sijaan Bulgarian vaatimusta taloudellisesta yhteydestä Egeanmeren rannikkoon ei täytetty. Bulgarian suhteet Turkkiin paranivat selvästi Kemal Atatürkin noustua siellä valtaan vuonna 1920.
Stambolijskin tavoitteena oli monikansallinen Balkanin federaatio, joten hänen hallituksensa luopui kaikista Bulgarian aluevaatimuksista Makedoniaan luodakseen näin hyvät suhteet uuteen Jugoslavian valtioon. Tämä katkeroitti Bulgarian oikeisto- ja sotilaspiirit sekä erityisesti Makedonian liittämistä Bulgariaan ajaneen militantin VMRO-järjestön. Vuodesta 1921 Stambolijskin hallitus pyrki murskaamaan VMRO:n, joka vastasi hyökkäilemällä rajaseudulta Jugoslavian ja Kreikan puolelle sekä salamurhaamalla BZNS:n johtajia. Koska Stambolijski ei luottanut Bulgarian omiin asevoimiin, Bulgaria ja Jugoslavia solmivat vuonna 1923 Nišin sopimuksen, jonka mukaan Jugoslavian armeija saisi operoida myös Bulgarian maaperällä sieltä käsin toimivia ääriliikkeitä vastaan.
Ura > Sisäpolitiikka

BZNS sai maaliskuun 1920 vaaleissa enemmistön parlamenttiin ja saattoi muodostaa uuden hallituksen yksinään. Vuosina 1920–1923 Stambolijskin hallitus pyrki toteuttamaan puolueen aatemaailmaa vastanneita taloudellisia uudistuksia, mutta suhtautui samalla epäluuloisesti suurkaupunkien, porvariston ja teollisuuden etunäkökohtiin. Suuria maaomaisuuksia pilkottiin pakkolunastuksella ja maita jaettiin pientalonpojille. Osuuskuntia suosittiin yksityisten yritysten sijaan. Koululaitosta ja oppivelvollisuutta laajennettiin. Lisäksi otettiin käyttöön progressiivinen tulovero sekä työvoimapulan lievittämiseksi nuoria miehiä koskenut yhden vuoden pakollinen työvelvollisuus asevelvollisuuden sijasta.
Stambolijskin hallinto oli myös itsevaltainen, ja hän käytti opposition tukahduttamiseen puolisotilaallista ”oranssia kaartia”, joka oli saanut nimensä BZNS:n tunnusväristä. Myös Bulgarian osallistumisesta maailmansotaan vastuussa olleita entisiä ministereitä rangaistiin. Hallitsevat yhteiskuntaluokat sietivät vaurauden uusjakoa harjoittanutta Stambolijskin hallitusta lähinnä siksi, että se piti kurissa myös sosialistit ja kommunistit. Hallitus muun muassa murskasi talven 1919–1920 suuren lakkoliikkeen. Lopulta hallituksen sisä- ja ulkopolitiikka vieraannuttivat sekä oikeiston että maatalousuudistuksista vain vähän hyötyneen työväenluokan.
Bulgarian keski- ja yläluokka ja konservatiiviset piirit inhosivat Stambolijskia useista syistä. Ensinnäkin hän oli vastustanut ”isänmaallisia” tavoitteita kuten aluelaajennussotia ja suhtautui vihamielisesti monarkiaan. Hänen esiintymisensä oli myös älymystöä ja kaupunkilaisia halveksivaa ja populistista, ja hän haukkui vastustajiaan karkein sanoin sekä puolusti sensuuria sillä perustelulla, että se helpottaisi porvarillisten puolueiden ”kuohitsemista”. Vastustajat pitivät Stambolijskia lähes bolševikkina, sillä hän oli vuonna 1921 antanut eräitä ymmärtäväisiä lausuntoja bolševismin kehityksestä demokraattisemmaksi. Hänen hallituksensa myös peukaloi vaaleja edeltäjiensä tapaan.
Ura > Syrjäyttäminen

Vuoden 1922 syksystä alkaen VMRO:n iskut ja hyökkäykset Jugoslavian rajan yli kiihtyivät, mihin Stambolijski vastasi joukkopidätyksillä ja järjestämällä uudet parlamenttivaalit. Hallituksen vastustajat kommunisteja lukuun ottamatta liittoutuivat Aleksandăr Tsankovin taakse. BZNS sai suurvoiton myös vuoden 1923 vaaleissa, mutta Stambolijskin kiistanalainen sisäpolitiikka, lähentyminen Jugoslaviaan sekä kansalaismiliisin suosiminen armeijan kustannuksella johtivat siihen, että 9. kesäkuuta 1923 hänet syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella. Kaappauksen takana olivat ennen kaikkea oikeistopuolueet, sotilaspiirit ja VMRO, mutta sillä lienee ollut myös tsaari Boris III:n hyväksyntä. Jopa monet sosialistit tukivat kaappausta.
Vallankaappauksen aikaan maaseudulla oleskellut pääministeri Stambolijski yritti organisoida vastarintaa, mutta hänet vangittiin jo muutaman päivän kuluttua, ja VMRO:n kannattajat teloittivat hänet lähellä hänen kotikyläänsä. Tsankovista tuli uusi pääministeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandăr Stambolijski Wikimedia Commonsissa
Stambolijskin patsas Sofiassa.
Asko Uusimäki

Asko Uusimäki (s. 5. kesäkuuta 1955) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti vuoteen 1978 saakka Teuvan Rivakkaa, jolloin siirtyi urheilemaan Kenttäurheilijat -58:n riveihin. Uusimäki vastasi itse omasta valmennuksestaan. Ulkoratojen SM-kilpailuista Uusimäki saavutti kultaa maratonilta vuonna 1987. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1990 jälkeen.
Anton Golotsutskov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Golotsutskov Lontoon MM-kilpailujen palkintokorokkeella vuonna 2009. |  Golotsutskov Lontoon MM-kilpailujen palkintokorokkeella vuonna 2009. |  Golotsutskov Lontoon MM-kilpailujen palkintokorokkeella vuonna 2009. |  |
Maa:   Venäjä
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | permanto |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | hyppy |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rotterdam 2010 | hyppy |  |
|  Hopeaa | Tokio 2011 | hyppy |  |
|  Pronssia | Lontoo 2009 | hyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Volos 2006 | permanto |  |
|  Kultaa | Volos 2006 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2007 | hyppy |  |
|  Kultaa | Lausanne 2008 | permanto |  |
|  Kultaa | Lausanne 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Berliini 2011 | permanto |  |
|  Pronssia | Berliini 2011 | hyppy |  |
Anton Sergejevitš Golotsutskov (ven. Антон Сергеевич Голоцуцков, s. 28. heinäkuuta 1985 Seversk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen telinevoimistelija, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Hänen vahvimmat telineensä ovat hyppy ja permanto.
Golotsutskov voitti Pekingin kesäolympialaisissa 2008 pronssia permannolta ja hypystä. Pekingissä ja Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän oli mukana joukkuekilpailussa, jossa Venäjä sijoittui molemmilla kerroilla kuudenneksi. Ateenassa Golotsutskov oli hypyn karsinnassa kolmas, muttei kilpaillut loppukilpailussa. MM-kilpailuista Golotsutskov on voittanut kolme mitalia ja EM-kilpailuista seitsemän mitalia, joista viisi kultaista.
Alphubel

Alphubel
Alphubel nähtynä Saas Feestä heinäkuussa 2010
| --- | --- |
Sijainti:   Sveitsi
Vuoristo:  Valais’n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 206 m
Prominenssi:  359  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Alphubel on 4 206 metriä korkea vuori Sveitsissä Valais'n Alpeilla.
Yli 4000 -metriset Alppien vuoret
| --- | --- |
Massif des Écrins:  Barre des Écrins (4 102 m) · Dôme de Neige des Écrins (4 015 m)
Gran Paradison massiivi:  Gran Paradiso (4 061 m)
Mont Blancin massiivi:  Mont Blanc (4 811 m) · Mont Blanc de Courmayeur (4 748 m) · Picco Luigi Amedeo · Mont Maudit (4 465 m) · Dôme du Goûter (4 304 m) · Lenzspitze · Mont Blanc du Tacul (4 248 m) · Grand Pilier d’Angle · Punta Walker (Grandes Jorasses) (4 208 m) · Punta Whymper (Grandes Jorasses) (4 184 m) · Aiguille Verte (4 122 m) · Aiguille du Diable · Aiguille Blanche de Peuterey (4 112 m) · Punta Croz (Grandes Jorasses) (4 110 m) · Punta Carmen · Grande Rocheuse (4 102 m) · Punta Médiane · Punta Chaubert · Mont Brouillard · Aiguille de Bionnassay (4 066 m) · Punta Marguerite (Grandes Jorasses) (4 065 m) · Corne du Diable · Punta Hélène (Grandes Jorasses) (4 045 m) · Aiguille du Jardin (4 035 m) · Dôme de Rochefort (4 015 m) · Dent du Géant (4 013 m) · Punta Baretti (4 013 m) · Aiguille de Rochefort (4 001 m) · Les Droites (4 000 m)
Valais’n Alpit:  Dufourspitze (4 638 m) · Nordend (4 609 m) · Zumsteinspitze (4 563 m) · Signalkuppe (4 554 m) · Zinalrothorn · Dom (4 545 m) · Lyskamm Oriental (4 527 m) · Weisshorn (4 506 m) · Täschhorn (4 491 m) · Lyskamm Occidental (4 479 m) · Matterhorn (4 478 m) · Parrotspitze (4 432 m) · Dent Blanche (4 364 m) · Ludwigshöhe (4 341 m) · Nadelhorn (4 327 m) · Corno Nero (4 322 m) · Grand Combin de Grafeneire · Stecknadelhorn · Castor (4 230 m) · Piramide Vincent (4 215 m) · Hohberghorn · Alphubel (4 206 m) · Rimpfischhorn (4 199 m) · Strahlhorn · Grand Combin de Valsorey · Dent d’Hérens (4 171 m) · Breithorn Occidental (4 164 m) · Breithorn Central · Bishorn (4 153 m) · Grand Combin de la Tsessette (4 135 m) · Breithorn Oriental · Breithornzwillinge (4 106 m) · Pollux (4 092 m) · Roccia Nera (4 075 m) · Ober Gabelhorn (4 073 m) · Punta Giordani (4 046 m) · Dürrenhorn (4 035 m) · Weissmies (4 031 m) · Allalinhorn (4 027 m) · Lagginhorn (4 010 m)
Bernin Alpit:  Finsteraarhorn (4 274 m) · Aletschhorn (4 182 m) · Jungfrau (4 166 m) · Mönch (4 105 m) · Schreckhorn (4 080 m) · Gross Fiescherhorn (4 049 m) · Gross Grünhorn (4 043 m) · Lauteraarhorn (4 042 m) · Hinter Fiescherhorn (4 025 m)
Berninan Alpit:  Piz Bernina (4 049 m)
Ajattelun lait

Ajattelun lait ovat klassisen logiikan mukaan sääntöjä, joita inhimillinen ajattelu noudattaa, kun mikään ulkopuolinen ei häiritse sitä. Filosofian historiassa on keskusteltu siitä, mihin ajattelun lait perustuvat. Keskeisenä ongelmana on ollut kysymys siitä, ovatko ajattelun lait kokemusta edeltäviä periaatteita vai empiirisesti tutkittavia deskriptiivisiä periaatteita.
Aristoteles muotoilee ajattelun lait Metafysiikan neljännessä kirjassa. Klassisen logiikan mukaan ajattelun lakeja on kolme ja ne muotoillaan nykyään seuraavalla tavalla:
Ristiriidan laki (Ei: A ja ei-A)
Kolmannen poissuljetun laki (joko A tai ei-A)
Identiteetin laki (A = A)
Ristiriidan laki

Ristiriidan lain mukaan mikään lause ei voi olla samaan aikaan totta ja epätotta. Mikäli siis haluamme päätellä pätevällä tavalla emme saa kieltää ja myöntää samaa väitettä.
Kolmannen poissuljetun laki

Kolmannen poissuljetun lain mukaan väite voi olla vain totta tai epätotta. Kolmatta vaihtoehtoa ei ole olemassa.
Identiteetin laki

Samuuden eli identiteetin laki merkitsee sitä, että kaikki oliot ovat itsensä kanssa identtisiä. Näin ollen jokainen subjekti on yhtä suuri kuin sen predikaattien summa.
Anna-Liisa Valtavaara

Anna-Liisa Valtavaara
Anna-Liisa Valtavaara on suomalainen kirjailija, teologi ja luennoitsija.
Kirjallisuus

Huolena huolehtiminen (2013) Kirjapaja
Oikein kiltit  (2007) Kirjapaja
Kiltteydestä kipeät (2005) Gummerus
Ainako anteeksi? (2005) Kirjapaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna-Liisa Valtavaara Wikimedia Commonsissa
Alpheus Hyatt Verrill

A. Hyatt Verrill.
Alpheus Hyatt Verrill, käytti nimeä Hyatt Verrill, (23. heinäkuuta 1871 New Haven, Connecticut - 14. marraskuuta 1954 Florida) oli yhdysvaltalainen arkeologi, luonnontutkija, taiteilija ja kirjailija.
Verrillin vanhemmat olivat eläintieteen professori Addison Emery Verrill ja Flora L. Verrill, omaa sukua Smith. Hän sai nimensä eläintieteilijä Alpheus Hyattin (1838-1902) mukaan. Hän opiskeli Yale School of Fine Art'issa ja isänsä järjestämällä eläintieteen kurssilla.
Verrill kuvitti useita luonnontieteellisiä teoksia ja suoritti lukuisia tutkimusmatkoja Länsi-Intian saaristoon sekä Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikkaan.
Verrillin kirjallinen tuotanto oli laaja ja monipuolinen. Luonnontieteellisen kirjallisuuden lisäksi hän julkaisi kioskiviihteen tason science fictionia, lastenkirjoja, matka- ja seikkailukirjoja, sekä tekniikkaa käsitteleviä kirjoja.
Verrill oli avioliitossa kahdesti; ensin 1892 Kathryn L. McCarthyn kanssa, ja heille syntyi ainakin neljä lasta; sekä 1944 Lida Ruth Shawn kanssa.
Suomennetut teokset

Verrill, A.: Radiosalapoliisit.  ((The Radio Detectives, 1922.) Suomentanut A. H. [= A. Husso])  Helsinki:  Taru, 1924.
Verrill, A.: Radiosalapoliisit meren alla.  ((The Radio Detectives Under the Sea, 1922). Suomennos englannin kielestä)  Helsinki:  Taru, 1924.
Verrill, A.: Radiosalapoliisit kuoleman kynnyksellä.  ((The Radio Detectives Southward Bound, 1922). Englanninkielestä suomentanut J. G. [= J. Guseff])  Helsinki:  Taru, 1924.
Verrill, A.: Radiosalapoliisit viidakossa: Seikkailuromaani.  ((The Radio Detectives in the Jungle, 1922). Englanninkielestä suomentanut Aune Lindström)  Helsinki:  Taru, 1925.
Jääkiekon maailmancup 1996

Jääkiekon maailmancup 1996 (engl. World Cup of Hockey 1996) oli IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä, laatuaan ensimmäinen jääkiekkoturnaus. Turnaus korvasi aiemman Kanada-cupin.
Turnaukseen osallistui kahdeksan maata jotka jaettiin kahteen, Euroopan ja Pohjois-Amerikan lohkoon. Jatkoon pääsi lohkon kolme parasta joukkuetta. Lohkovoittaja pääsi suoraan välieriin, toinen ja kolmas pelasivat vielä ristiin puolivälieräottelut.
Voiton vei ensimmäistä kertaa maan historiassa Yhdysvallat, toiseksi tuli Kanada. Hienoiseksi yllätykseksi voidaan laskea Tšekin alisuorittaminen, muun muassa Saksa voitti alkusarjan ottelussa Tšekin 7–1.
Joukkueet

| --- | --- |
 Euroopan lohko  Tšekki   Ruotsi   Suomi   Saksa :  Pohjois-Amerikan lohko  Kanada   Venäjä   Yhdysvallat   Slovakia
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät | Puolivälierät |   |   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelu | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
|   |  |  |  |   |   | 1 |   Ruotsi | 0 |   |  |  |  |  |
|   | 2 |   Kanada | 1 |   |   | 2 |   Kanada | 1 |   |   |  |  |  |
|   | 3 |   Saksa | 0 |   |   |   |   |   |   |   | 1 |   Yhdysvallat | 2 |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 |   Kanada | 1 |
|   |  |  |  |   |   | 1 |   Yhdysvallat | 1 |   |   |  |  |  |
|   | 2 |   Suomi | 0 |   |   | 3 |   Venäjä | 0 |   |  |  |  |  |
|   | 3 |   Venäjä | 1 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Pudotuspelit > Puolivälierät

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5.9. |  Kanada | 4–1 |  Saksa | Bell Centre, Montreal |  |

|  | (1-0, 2-1, 1-0)  | (1-0, 2-1, 1-0)  | (1-0, 2-1, 1-0)  | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |
|  | 3.09 Wayne Gretzky (Shanahan, Coffey) yv 21.53 Brendan Shanahan (Messier, Desjardins) yv 36.41 Trevor Linden 43.05 Rod Brind'Amour (Côté, Lemieux) |  | 28.34 Peter Draisaitl | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |
|  |   | Jäähyt |   | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |
|  | 8 min |  | 8 min | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |
|  |   | Maalivahdit |   | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |
|  | Curtis Joseph |  | Josef Heiss | Yleisömäärä: 13 422  Tuomarit: Dan Marouelli |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6.9. |  Suomi | 0–5 |  Venäjä | Corel Centre, Ottawa |  |

|  | (0-2, 0-1, 0-2)  | (0-2, 0-1, 0-2)  | (0-2, 0-1, 0-2)  | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |
|  |  |  | 6.36 Aleksei Kovaljov (Jašin, Zubov) 15.00 Sergei Gontšar  (Fjodorov, Mogilnyi) yv 27.36 Andrei Nikolišin (Kozlov) 45.40 Dmitri Juškevitš (Mogilnyi, Nemtšinov) 46.09 Andrei Kovalenko (Larionov, Nikolišin) | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |
|  |   | Jäähyt |   | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |
|  | 6 min |  | 14 min | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |
|  |   | Maalivahdit |   | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |
|  | Jarmo Myllys 15 |  | Andrei Trefilov 27 | Yleisömäärä: 15 347  Tuomarit: Kerry Fraser |  |