stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Salomon Köhlström
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salomon Köhlström Wikimedia Commonsissa
Salomon Köhlströmin ja hänen isoisänsä, suvun kantaisän Valentin Köykän, muistomerkki Jalasjärven kirkkomaalla Kurikassa paljastettiin vuonna 1992. Kirkonrakentajana Köhlström käytti ajan käsityöläisten tavan mukaan ruotsinkielistä sukunimeä.
Estradilla: KOM-teatteri 35 v

Estradilla: KOM-teatteri 35 v on suomalainen televisio-ohjelma, joka koostettiin neljästä KOM-teatterin Porvari valvoo -juhlakonsertista, jotka pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla 14. ja 15. tammikuuta 2006.  Konserttien käsikirjoituksesta ja ohjauksesta vastasi teatterinjohtaja Pekka Milonoff. Hän toimi myös juontajana. Konserteissa esiintyi teatterin näyttelijöitä ja muusikoita kolmen vuosikymmenen ajalta. Säestyksestä huolehtivat Eero Ojasen orkesteri ja Kaj Chydenius, piano. Konsertin kapellimestareina toimivat Eero Ojanen, Jussi Tuurna ja Markus Fagerudd.
Tuotantoyhtiö Sunny Notes Oy valmisti ohjelman Yle TV2:lle, ja televisio-ohjaajana toimi Erkki Pohjanheimo. Laulujen ja näytelmäkatkelmien kuvituksena käytettiin osittain KOM-teatterin valokuvahistoriikkiä, jonka suunnittelusta vastasivat Eeva Ijäs ja Pekka Milonoff.
Porvari valvoo ei kelvannut ohjelman otsikoksi Yle TV2:lle, vaan se esitettiin 29.12.2007 kanavan Estradilla -sarjassa nimellä KOM-teatteri 35 v.
Konsertin orkesteri

Eero Ojanen, kapellimestari ja piano
Tero Jäntti, trumpetti
Teemu Salminen, saksofoni
Antero Jakoila, kitara
Häkä Virtanen, basso
Rami Eskelinen, rummut
Georginio Wijnaldum

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Georginio Gregion Emile Wijnaldum
Syntymäaika: 11. marraskuuta 1990 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Rotterdam, Alankomaat
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 175 cm 
Lempinimi: Gini
Seura
Seura: Al-Ettifaq
Pelinumero: 25
Junioriseurat
1997–2004: Sparta
2004–2007: Feyenoord
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2011 | Feyenoord | 111 | (23) |
| 2011–2015 | PSV | 109 | (40) |
| 2015–2016 | Newcastle United | 38 | (11) |
| 2016–2021 | Liverpool | 179 | (16) |
| 2021–2023 | Paris Saint-Germain | 31 | (1) |
| 2022–2023 | → AS Roma | 14 | (2) |
| 2023– | Al-Ettifaq | 35 | (6) |
Maajoukkue
| 2005–2007 | Alankomaat U17 | 15 | (4) |
| 2007–2009 | Alankomaat U19 | 17 | (6) |
| 2009–2013 | Alankomaat U21 | 25 | (10) |
| 2011– | Alankomaat | 96 | (28) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 19. lokakuuta 2024.
| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo.MM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Brasilia 2014 | Jalkapallo |  |
Georginio Gregion Emile Wijnaldum ([ʒɔrˈʒiɲoː ʋɛi̯ˈnɑɫdʏm], s. 11. marraskuuta 1990 Rotterdam, Etelä-Hollannin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saudi-Arabian Valioliigassa pelaavaa Al-Ettifaqia. Aiemmin hän edusti viimeksi ranskalaista Paris Saint-Germainia, jonne hän siirtyi kesällä 2021 pelattuaan Englannin Valioliigassa kuusi kautta ja niistä viisi Liverpoolissa, ja lainasopimuksella italialaista AS Romaa. Hänen sukujuurensa ovat Surinamessa.
Seurajoukkueura

Juniorina Wijnaldum edusti Spartaa ja Feyenoordia. Feyenoordin edustusjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä vuonna 2007. Wijnaldum allekirjoitti 6. maaliskuuta 2009 kesään 2012 ulottuvan sopimuksen. Kesällä 2011 hän siirtyi kuitenkin viiden miljoonan punnan siirtosummalla PSV Eindhoveniin. Hän voitti Alankomaiden-mestaruuden ja hänet valittiin Eredivisien parhaaksi pelaajaksi kaudella 2014–2015.
Wijnaldum siirtyi kesällä 2015 Englannin Valioliigan Newcastleen 20 miljoonan euron siirtosummalla. Vuotta myöhemmin hän siirtyi Liverpooliin 30 miljoonalla eurolla. Hän oli voittamassa Mestarien liigaa kaudella 2018–2019. Seuraavalla kaudella hän voitti Valioliigan, UEFA Super Cupin ja seurajoukkueiden maailmanmestaruuden, joskin oli viimeksi mainitussa vain vaihtopelaajana. Hän pelasi Liverpoolissa viiden kauden aikana 179 valioliigaottelua, joissa hän on teki 16 maalia. Mestarien liigan 41 ottelussa hän viimeisteli viisi maalia.
Wijnaldum pelasi kaudella 2021–2022 ranskalaisseura Paris Saint-Germainissa ja voitti liigamestaruuden. Hän pelasi Ligue 1:ssä 31 ottelua ja teki maalin joulukuussa Lensiä vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua ja teki alkulohkon vierasottelussa RB Leipzigia vastaan kaksi maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi lainalla italialaisseura AS Romassa. Hän pelasi 14 Serie A:n ottelua ja teki niissä kaksi maalia, maaliskuussa Sassuoloa ja huhtikuussa Sampdoriaa vastaan. Eurooppa-liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua eli kaikki pudotuspelit Roman edetessä loppuotteluun, jonka se hävisi rangaistuspotkukilpailun tuloksena Sevillalle.
Wijnaldum siirtyi syyskuussa 2023 saudiarabialaiseen Al-Ettifaqiin.
Maajoukkueura

Wijnaldum pelasi Alankomaiden alle 17-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi kolme ottelua alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013, joissa Alankomaat eteni välieriin. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan syyskuussa 2011. Hän tuli 86. minuutilla vaihdosta kentälle ja teki neljä minuuttia myöhemmin Alankomaiden viimeisen maalin 11–0-voitossa.
Wijnaldum pelasi Alankomaiden kaikissa otteluissa MM-kilpailuissa 2014. Kahdessa ensimmäisessä ottelussa hän tuli vaihdosta kentälle, loput viisi ottelua hän pelasi kokonaisuudessaan. Hän teki Alankomaiden viimeisen, 3–0-maalin pronssiottelussa Brasiliaa vastaan.
Wijnaldum teki vuonna 2019 pelatuissa EM-karsinnoissa kahdeksan maalia, joista kaksi lokakuussa Valko-Venäjää ja kolme marraskuussa Viroa vastaan. Vuodelle 2021 siirtyneessä EM-lopputurnauksessa hän on joukkueen kapteeni. Hän teki maalin alkulohkon ensimmäisessä ottelussa Ukrainaa vastaan ja kaksi maalia kolmannessa ottelussa Pohjois-Makedoniaa vastaan. MM-kilpailuista 2022 hän oli säärivamman vuoksi poissa. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle kolmessa alkulohko-ottelussa mutta ei saanut jatkopeleissä enää peliaikaa.
Wijnaldum on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 96 A-maaottelua, joissa hän on ollut 76 kertaa avauskokoonpanossa, ja tehnyt niissä 28 maalia.
Saavutukset

Mestarien liigan voitto: 2018–2019
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2019
UEFA Super Cup: 2019
Englannin Valioliiga: 2019–2020
Ranskan Ligue 1: 2021–2022
Eredivisien mestaruus 2014–2015
Alankomaiden cupin voitto: 2007–2008, 2011–2012
Alankomaiden supercup 2012
MM-pronssia 2014
Alankomaiden vuoden jalkapalloilija: 2015
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Profiili Feyenoordin sivuilla (hollanniksi)
Profiili Topforward-sivuilla (englanniksi)
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Cillessen |
2 Vlaar |
3 de Vrij |
4 Martins Indi |
5 Blind |
6 de Jong |
7 Janmaat |
8 de Guzmán |
9 van Persie |
10 Sneijder |
11 Robben |
12 Verhaegh |
13 Veltman |
14 Kongolo |
15 Kuyt |
16 Clasie |
17 Lens |
18 Fer |
19 Huntelaar |
20 Wijnaldum |
21 Depay |
22 Vorm |
23 Krul |
Valmentaja van Gaal
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Stekelenburg |
2 Veltman |
3 de Ligt |
4 Aké |
5 Wijndal |
6 de Vrij |
7 Berghuis |
8 Wijnaldum |
9 L. de Jong |
10 Depay |
11 Promes |
12 van Aanholt |
13 Krul |
14 Klaassen |
15 de Roon |
16 Gravenberch |
17 Blind |
18 Malen |
19 Weghorst |
20 van de Beek |
21 F. de Jong |
22 Dumfries |
23 Bizot |
24 Koopmeiners |
25 Timber |
26 Gakpo |
Valmentaja de Boer
Alankomaiden joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Verbruggen |
2 Geertruida |
3 de Ligt |
4 van Dijk |
5 Aké |
6 de Vrij |
7 Simons |
8 Wijnaldum |
9 Weghorst |
10 Depay |
11 Gakpo |
12 Frimpong |
13 Bijlow |
14 Reijnders |
15 van de Ven |
16 Veerman |
17 Blind |
18 Malen |
19 Brobbey |
20 Maatsen |
21 Zirkzee |
22 Dumfries |
23 Flekken |
24 Schouten |
25 Bergwijn |
26 Gravenberch |
Valmentaja Koeman
Ketotähkiö

| Ketotähkiö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Tähkiöt Phleum
Laji::  nodosum
Kaksiosainen nimi
 Phleum nodosum  L. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ketotähkiö eli ketonurmitähkiö (Phleum nodosum) on nurmitähkiön eli timotein (Phleum pratense) lähisukuinen heinälaji. Laji on luokiteltu myös nurmitähkiön alalajiksi (subsp. bertolonii tai subsp. serotinum).
Ketotähkiö on monivuotinen heinä, joka kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi, nurmitähkiötä matalammaksi. Lehtilavat ja kukinnot ovat lyhyemmät kuin nurmitähkiöllä. Ketotähkiön kukinto on 2–4 cm pitkä ja 3–5 millimetriä paksu, lieriömäinen, tiheä, tähkää muistuttava röyhy. Pohjantähkiöstä, joka on myös nurmitähkiötä matalampi ja lyhytkukintoisempi, ketotähkiö eroaa kaleiden otien pituudessa.
Suomessa ketotähkiötä esiintyy melko harvinaisena. Laji kasvaa Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa muinaistulokkaana kuivahkoilla rinneniityillä. Muualla Etelä- ja Keski-Suomessa ketotähkiötä esiintyy harvoin uustulokkaana. Lajin uhanalaisuus Suomessa on silmälläpidettävä (NT).
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Ketotähkiön (Phleum nodosum) levinneisyys Suomessa
Pankow’n rautatieasema

Pankow’n rautatieasema (saks. Bahnhof Berlin-Pankow tai metroasemana pelkästään Pankow) on rautatie- ja metroasema Berliinin Pankow’n kaupunginosassa, samannimisellä hallintoalueella. Berliinin S-Bahnin linjat S2, S8 ja S85 kulkevat sen kautta. Asema on lisäksi Berliinin metron linjan U2 pohjoinen pääteasema, ja Berliinin-Szczecin rautatien asema.
Historia

Pankow’n rautatieasema rakennettiin 1880, etelään Pankow’n kylästä, joka antoi alueelle nimensä. Vuonna 1883 se uudelleennimettiin Pankow-Schönhauseniksi läheisen Schönhausenin linnan mukaan, ja nykyinen nimi Berlin-Pankow otettiin käyttöön 1954. Rataosuus sähköistettiin v. 1924.
Matkustajaliikenteen aseman pohjoispuolelle rakennettiin erillinen rahtiasema helpottamaan Stettinin aseman ruuhkaa, ja siitä muodostui huomattava rahtiliikenteen solmukohta. Pankow’n rahtiaseman merkitys väheni Saksojen yhdistymisen myötä, ja rahtiliikenne lopetettiin kokonaan v. 1997.
Historia > U-Bahn

Aina siitä asti, kun Berliinin metron linja U2:n pohjoinen pääteasema valmistui Pankow’n Vinetastraßelle v. 1930, metrolinjan jatkamista Pankow’n rautatieasemalle suunniteltiin, mutta mitään ei tapahtunut ennen vuotta 1997. Tuolloin silloinen Pankow’n metroasema nimettiin uudestaan Vinetastraßen metroasemaksi ja aloitettiin rakennustyöt. Pankow’n metroasema avattiin 16. syyskuuta 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pankow’n rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Mauno Vannas

| Mauno Vannas |
| --- | --- |
 Eero Snellmanin muotokuva Mauno Vannaksesta vuodelta 1951.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mauno Viktor Vannas
Syntynyt: 18. elokuuta 1891 Uusikaupunki
Kuollut: 19. joulukuuta 1964 (73 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  silmätautioppi
Mauno Viktor Vannas (vuoteen 1905 Johansson; 18. elokuuta 1891 Uusikaupunki – 19. joulukuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston neljäs oftalmologian eli silmätautiopin vakinainen professori. Vannaksen isä oli Karjalasta kotoisin oleva matruusi Viktor Johansson (1851–1915) ja äiti laitilalainen Maria Kristina Kauppi.
Vuonna 1905 nuori Mauno Viktor Johansson otti käyttöön sukunimen Vannas. Syytä tähän ei tunneta. Vannas voi tarkoittaa joko auraa tai veneen perärakenteeseen kuuluvaa tankoa.
Johanssonin perheen kaksi aikaisempaa lasta, tytär ja poika, olivat kuolleet ennen Mauno Vannaksen syntymää parin vuoden ikäisinä kurkkumätään ja tulirokkoon.
Lääketieteen opinnot ja toiminta sotilaslääkärinä

Vannas valmistui ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 19-vuotiaana vuonna 1911. Samana vuonna hänen äitinsä kuoli ja jatko-opintoja varjostivat lisäksi muut onnettomat tapahtumat. Vannas kirjoittautui Helsingin yliopiston lainopilliseen tiedekuntaan mutta suoritti isänsä kehotuksesta lääketieteen opintoihin valmistavan medikofiilitutkinnon vuonna 1913. Kun Vannaksen isä hukkui työssään, Vannas otettiin kasvattilapseksi laivanvarustaja Carl Lundströmin perheeseen.
Vannas suoritti lääketieteen kandidaatin tutkinnon vuonna 1917, mutta lääketieteen opinnot keskeytyivät nyt Suomen sisällissodan vuoksi. Hän ryhtyi Suomen Punaisen Ristin ambulanssilääkäriksi, missä tehtävässä hän joutui punaisten vangiksi huolimatta punakaartien ylipäällikön antamasta kulkuluvasta. Hän vapautui 4. toukokuuta 1918. Toimittaja Maija Suova on kuvannut näitä tapahtumia Vannaksen muistiinpanojen perusteella kirjassa Silmä silmästä.
Sisällissodan jälkeen Vannas toimi lääkintäupseerina Hennalan vankileirillä, Laatokan jalkaväkirykmentissä, Uudenmaan rykmentissä, Keski-Suomen rykmentissä, Viipurin rykmentissä, Ilmailuvoimissa ja Suomenlinnan garnisonissa vuoteen 1926 asti. Vuonna 1921 hänet ylennettiin lääkintäkapteeniksi. Vannas palkittiin myös vapaudenristillä.
Vannas sai opintonsa päätökseen ja valmistui Lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1923. Hän toimi tämän jälkeenkin osa-aikaisena sotilaslääkärinä Helsingin sotilassairaalassa silmätautien alalla vuoteen 1937 asti, jolloin hänestä tuli professori.
Vannas innostui kansallissosialismista vierailtuaan Saksassa 1930-luvulla. Hän toimi äärioikeistolaisen natsi-Saksaa ihailleen Suomen Valtakunnan Liiton puheenjohtajana. Vannas tapasi Saksan sodanjohtoa ja järjesti neuvottelukokouksia 1941–1942. Eräiden tietojen mukaan tuo järjestö olisi suunnitellut vallankaappausta Saksan voitettua sodan, tästä ei ole toistaiseksi löydetty todisteita kenties siksi, että Vannas tuhosi Valtakunnanliiton arkistot sodan lopulla.
Silmätutkija ja silmätautiopin professori

Vannas haki valmistumisensa jälkeen Helsingin yleisen sairaalan silmätautien osaston assistentin virkaa, jossa hän kouluttautui silmälääkäriksi vuosina 1923–1926. Vannas aloitti tutkimustyön jo assistenttina ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi adrenaliinijohdosten käytöstä glaukooman hoitoon vuonna 1927 toimittuaan tätä ennen myös silmätautiopin apulaisopettajan sijaisena vuosina 1925–1926. Helsingin yliopiston oftalmologian dosentti hänestä tuli vuonna 1930 ja vakinainen apulaisopettaja vuonna 1932.
Oftalmologian professorin Väinö Grönholmin erottua virastaan Vannas toimi vuonna 1935 aluksi hänen viransijaisenaan ja tämän jälkeen hoiti avointa virkaa vuosina 1936–1937, kunnes hänet nimitettiin vakinaiseksi viranhaltijaksi 29. tammikuuta 1937. Vannaksen kilpailijat viranhaussa olivat dosentti Karl Oskar Heinonen, lääketieteen ja kirurgian tohtori John Gustaf Lindberg ja dosentti Sigurd Bernhard Werner.
Vannas alkoi valmistella uuden silmäsairaalan rakentamista vuonna 1938 jo virkaanastujaisesitelmässään. Määrärahat oli myönnetty vuonna 1937, mutta hanke keskeytyi maailmansodan vuoksi.
Toiminta toisen maailmansodan aikana

Talvisodan aikana Vannas toimi sotilassairaalan ylilääkärinä ja jatkosodan aikana Päämajan tehtävissä. Hänet ylennettiin vuonna 1942 lääkintäeverstiksi, ja vuonna 1943 hän toimi pommitusten aiheuttamien silmävammojen hoitoa järjestäneessä Suomen silmälääkäriyhdistyksen toimikunnassa.
Vannas vieraili sodan aikana Saksassa kahdesti. Syyskuussa 1941 hän otti osaa Paracelsus-juhlaan Salzburgissa, ja toukokuussa 1943 hän teki luentomatkan Königsbergiin.
Vannas oli Suomen sisällissodan aikaisten kokemustensa jälkeen näkemykseltään äärioikeistolainen. Hänet pyydettiin johtamaan toisen maailmansodan aikana muun muassa natsimielistä Suomen Valtakunnanliittoa, johon kuului muun muassa nelisenkymmentä professoria, johtavia taiteilijoita ja liikemiehiä. Vannaksen toiminta puheenjohtajana päättyi, kun hänet komennettiin helmikuussa 1944 Vilppulan sotasairaalan johtajaylilääkäriksi.
Sodan jälkeen Vannas oli sotasyylliseksi epäiltyjen luettelossa, mutta hän välttyi syytteiltä.
Uusi silmäsairaala ja kansainvälinen maine

Yhdysvalloissa ja Euroopassa opiskellut Vannas loi silmälääketieteen saralla kansainvälisesti merkittävän uran ja hän on edelleen kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia silmälääkäreitä. Vannaksen tieteelliseen tuotantoon kuuluu noin 200 julkaisua. Hän oli taitava kirurgi, joka myös kehitti leikkausinstrumentteja kuten 1940-luvulla Vannaksen värikalvoatulat ja 1946 edelleen jokapäiväisessä käytössä ympäri maailman olevat Vannaksen sakset. Alun perin vasenkätisenä mutta koulussa oikeakätiseksi pakotettuna Vannas käytti yhtä hyvin kumpaakin kättään leikkaussalissa. Opintomatkoja hän teki Ruotsiin, Viroon, Latviaan, Unkariin, Itävaltaan, Saksaan, Italiaan, Ranskaan, Englantiin, Tšekkoslovakiaan, Puolaan ja Yhdysvaltoihin.
Vannas oli kiinnostunut erityisesti glaukoomasta ja sarveiskalvokirurgiasta. Hän aloitti sarveiskalvonsiirrot Suomessa ja ensimmäisenä Pohjoismaista jo 1930-luvulla ja perusti Suomen ensimmäisen silmäpankin vuonna 1956. Lisäksi hän harjoitti karsastus-, glaukooma- ja plastiakirurgiaa.
Uuden silmäsairaalan rakennushanke alkoi edetä sodan päättymisen jälkeen, ja se aloitti toimintansa Meilahden sairaala-alueella vuonna 1952.
Vannas erosi professorin virasta 70-vuotiaana 18. elokuuta 1961.
Ammatilliset luottamustehtävät

Vannas oli Helsingin sotilaslääkäriyhdistyksen puheenjohtaja vuonna 1925 ja Suomen lääkintäupseeriliiton puheenjohtaja vuonna 1932.
Vannas toimi Suomen Silmälääkäriyhdistyksen sihteerinä vuosina 1925–1927, varapuheenjohtajana vuosina 1929 ja 1935 sekä puheenjohtajana vuosina 1936–1938. Hänestä tuli yhdistyksen kunniajäsen vuonna 1951. Hän toimi myös lääkäriseura Duodecimin johtokunnassa vuodet 1930–1932. Suomalaisen tiedeakatemian apujäsen hän oli vuodet 1938–1954 ja jäsen vuodet 1954–1964. Lääkintöhallituksen tieteellisessä neuvostossa Vannas toimi vuodet 1944–1962.
Vannas oli Turun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan perustamista valmistelevan komitean puheenjohtaja vuosina 1940–1943, jonka jälkeen tiedekunta aloitti toimintansa. Tätä ennen lääkäriksi saattoi opiskella vain Helsingissä. Turun yliopisto kutsui hänet myöhemmin kunniatohtoriksi. Helsingin yliopiston lääketieteellisessä tiedekunnassa hän oli dekaani vuodet 1942–1945. Hän toimi myös yliopiston hallintokomiteassa 1943–1945 ja Helsingin kaupungin sairaalahallituksen varapuheenjohtajana vuodet 1942–1945 ja puheenjohtajana vuodet 1957–1958. Tämän jälkeen hänestä tuli vasta perustetun Helsingin yliopistollisen keskussairaalan ensimmäinen johtajaylilääkäri vuosiksi 1958–1960.
Vannas oli Suomen edustaja Societas Ophthalmologica Europeassa vuodet 1957–1960 ja silmäkirurgisen Instituto Barraquerin kunniajäsen. Hän toimi useiden tieteellisten sarjojen kuten pohjoismaisen Acta Ophthalmologican, saksalaisten Albrecht von Graefes Archiv für Ophthalmologien ja Klinische Monatsblätter der Augenheilkunden ja sveitsiläisen Ophthalmologica-aikakauslehden julkaisijakunnan jäsenenä.
Vannas levitti kansan keskuuteen tietoa silmäsairauksista ja niiden hoidosta muun muassa kirjoittamalla Kodin Lääkärikirjaan ja Isoon Tietosanakirjaan.
Yhteiskunnallinen ja yleishyödyllinen toiminta

Vannas oli Ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtaja vuonna 1918 ja Varsinaissuomalaisen osakunnan kuraattori vuosina 1918–1919. Vannas oli Instrumentarium-osakeyhtiön hallituksen pitkäaikainen jäsen vuosina 1936–1963, ja toimi sen puheenjohtajana vuodet 1943–1962. Helsingin kaupunginteatterin johtokunnassa Vannas toimi 30 vuoden ajan.
Mauno Vannas oli suomenmielinen ja kiinnostunut ammattikielen kehittämisestä. Hänen keksimiään ovat sanat mustuainen (pupilli) ja mykiö (silmän linssi). Ruotsinkielisten potilaiden kanssa hän kuitenkin keskusteli ruotsiksi.
Vannas perusti vuonna 1960 yhdessä professori Signe Löfgrenin, lääketieteen lisensiaatti Birgitta Knapen ja professori Jorma Castrenin kanssa Silmäsäätiön tukemaan silmätautien tutkimusta ja jakamaan apurahoja silmälääketieteen tutkijoille. Hän lahjoitti itse varoja säätiön peruspääomaan. Säätiö jakaa myös kuvanveistäjä Oskari Jauhiaisen Mauno Vannas -mitalia tunnustukseksi saavutuksista silmälääketieteen alalla ja toiminnasta Silmäsäätiön hyväksi. Mitaliin on kaiverrettu Vannaksen tunnuslause: ”Non vi sed arte” (”Ei voimalla vaan taidolla”). Vannas toimi säätiön hallituksen puheenjohtajana vuodet 1960–1964.
Vannas oli mukana perustamassa kudossiirtoja edistävää Silmä- ja kudospakkisäätiötä vuonna 1956, ja hän toimi säätiön hallintoneuvoston puheenjohtajana sen perustamisvuoden ajan.
Vannas perusti 1960-luvulla Vannaksen säätiön, jonka tarkoitus on Uudenkaupungin kaunistaminen muun muassa puiden istuttamisella ja puistoalueilla. Vannaksen syntymäkaupungissa Uudessakaupungissa Rantakadun ja Blasieholmankadun risteyksessä sijaitsevassa säätiön tuella perustetussa Vannaksen puistossa on vuonna 1961 paljastettu kuvanveistäjä Oskari Jauhiaisen messingistä veistämä Mauno Vannaksen muistomerkki.
Yksityiselämä

Mauno Vannas avioitui vuonna 1926 Sylvia Matilda Paateron kanssa. Heille syntyi kolme lasta, Maiju, Leea ja Severi Vannas. Vannas avioitui uudelleen vuonna 1952 Salme Fredrika Salomaan kanssa, jolla oli edellisestä avioliitostaan tyttäret Anja ja Maija sekä poika Antti. Maunolle ja Salmelle syntyi tytär Kaarina. Maija Vannas, Antti Vannas ja Kaarina Vannas opiskelivat silmätautien erikoislääkäreiksi. Antti Vannas kuoli vuonna 2006.
Nuorena poikana Vannas harrasti urheilua, ja hän oli taitava keihäänheitossa. Myöhemmin hänen harrastuksensa oli puutarhanhoito.
Teokset

Vannas, Mauno: Silmä silmästä: Lehtiä lääkärin sotapäiväkirjasta 28.1.–8.9.1918. WSOY 1964.
Lääkintäeversti Mauno Vannas.
Usopp

| Usopp |
| --- | --- |

Ensiesiintyminen:  Mangaluku #23   Animejakso #8
Nimi japaniksi:  ウソップ
Nimi englanniksi:  Usopp
Muita nimiä:  Sogeking, Jumala
Ääninäyttelijä (Seiyu):  Kappei Yamaguchi
Ääninäyttelijä (4Kids):  Jason Anthony Griffith
Ääninäyttelijä (FUNi):  Sonny Strait
Henkilötiedot
Laji:  Ihminen
Palkkio:  500 000 000 Berryä
Usopp (jap. ウソップ) on kuvitteellinen hahmo One Piece manga- ja animesarjassa. Hän on Olkihattupiraattien neljäs jäsen ja tarkka-ampuja.