stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Synnynnäinen vihurirokko-oireyhtymä

Vihurirokko-oireyhtymän aiheuttama harmaakaihi pienokaisella.
Synnynnäinen vihurirokko-oireyhtymä on sairaus, jonka lapsi voi saada äidin raskauden aikana kärsimästä vihurirokkotartunnasta. Riski sikiön vaurioitumiseen vihurirokon johdosta on kohonnut raskauden ensimmäisen kolmanneksen aikana.
Synnynnäisen vihurirokko-oireyhtymän oireita ovat muun muassa poikkeuksellinen pienikokoisuus, pienipäisyys, keskushermoston vauriot, kuulovamma, sydänvika ja kehitysvammaisuus.
Vihurirokkorokotusten ansiosta oireyhtymä on nykyään harvinaistunut. Vuonna 2015 julkaistujen WHO:n tietojen mukaan maailmassa syntyy vuodessa noin 110 000 oireyhtymää sairastavaa lasta ja määrä on laskussa. Ennen rokotuksia neljällä tuhannesta vastasyntyneestä oli oireyhtymä.  Vuonna 2001 Yhdysvalloissa todettiin yhdeksäntoista uutta oireyhtymätapausta, kun vuosikymmen aiemmin vastaava määrä oli ollut 1 401.
Vihurirokko-oireyhtymä on aiemmin ollut suuri synnynnäisen kuurosokeuden aiheuttaja.
Pieni nostopainosumu

| Pieni nostopainosumu |
| --- | --- |

Historia
Löytäjä:  Pierre Méchain
Löytöpäivä:  1780
Muut nimet:  M76, NGC 650/651, Corkin sumu
Ominaisuudet
Tyyppi:  Planetaarinen sumu
Etäisyys:  1 700 – 15 000 valovuotta
Koko:  2,7' × 1,8'
Havaitseminen
Tähdistö:  Perseus
Rektaskensio:  1 h 42,4 min
Deklinaatio:  51,57°
Suhteellinen kirkkaus:  +10,1 m
Pieni nostopainosumu (M76, NGC 650, NGC 651 tai Corkin sumu) on planetaarinen sumu Perseuksen tähdistössä. Pierre Méchain löysi sen vuonna 1780 ja lisäsi sen Charles Messierin luetteloon komeettamaisena kohteena numerolla 76. Heber Curtis tunnisti sen kuitenkin planetaariseksi sumuksi vuonna 1918.
Pienen nostopainosumun etäisyyttä Maasta ei tiedetä tarkalleen, arvioitu etäisyys on 1 700 ja 15 000 valovuoden välillä. Ei osata myöskään tarkalleen sanoa, kuinka suuri sumu on. Pienen nostopainosumun keskustähden kirkkaus on noin +16,6 magnitudia.
Pieni nostopainosumu muistuttaa muodoltaan hyvin paljon Nostopainosumua (M27), joka sijaitsee Ketun tähdistössä.
Pienellä nostopainosumulla on NGC-rekisterissä kaksi eri numeroa (650 ja 651), koska William Herschel luuli sen olevan kaksoissumu.  Pieni nostopainosumu on yksi vaikeimmin havaittavista kohteista Messierin luettelossa.
Basileios I

| Basileios I |
| --- | --- |
 Basileios, poika Konstantinos ja toinen vaimo Eudokia Ingerina soliduksessa.
Bysantin keisari
Valtakausi:  23./24. syyskuuta 867 – 29. elokuuta 886
Edeltäjä:  Mikael III
Seuraaja:  Leo VI

Syntynyt:  noin 830/835 Makedonian teema
Kuollut:  29. elokuuta, 886 Konstantinopoli
Puoliso:  Maria  Eudokia Ingerina
Lapset:  Bardas, Anastasia, Konstantinos  Leo VI, Stefanos, Aleksanteri, Anna Porfyrogenita, Helena, Maria
Suku:  Makedonialainen
Basileios I ja hänen poikansa Leo VI.
Basileios I Makedonialainen (kreik. Βασίλειος ὁ Μακεδών; 830/835 – 29. elokuuta 886) oli Bysantin keisari vuosina 867–886. Hän oli makedonialaisen hallitsijasuvun (867–1056) perustaja.
Basileios vietti nuoruutensa perheensä kanssa bulgaarien hallitsijan Krumin panttivankina. Hänen onnistui kuitenkin paeta, ja hän sai töitä erään Theofilitzeen luota. Theofilitzes oli caesar Bardasin sukulainen. Bardas taas oli vuorostaan keisari Mikael III:n setä ja valtakunnan todellinen johtaja. Basileios pääsi keisari Mikaelin suosioon voitettuaan painiottelun. Pian Basileios oli keisarin henkivartija (parakoimomenos). Basileios erosi entisestä vaimostaan ja meni naimisiin keisarin rakastajattaren Eudokia Ingerinan kanssa. Väitettiin, että Basileioksen poika Leo VI olisi ollut itse asiassa Mikaelin poika. Asiasta ei luultavasti koskaan saada varmuutta.
Basileios murhasi Bardasin huhtikuussa 866 Mikaelin suostumuksella. Pari viikkoa myöhemmin Basileios julistettiin caesariksi. Lopulta syyskuussa 867 Basileios murhautti myös Mikaelin, ja hän nousi itse valtaistuimelle. Basileioksen ja hänen perustamansa hallitsijasuvun kautta pidetään Bysantin kulta-aikana.
Basileios I Johannes Skylitzesin kronikassa
Basileios uudisti lainsäädäntöä, ja hänen aikanaan koottiin lakiteksteistä 60 kirjaa käsittävä lakikokoelmna Basilika. Hänen aikanaan koottiin myös lyhyempiä ohjekirjoja, jotka tunnettiin nimillä Prokheiron ja Eisagoge. Teokset saatiin valmiiksi vasta Leo VI:n aikana.
Basileioksen aikana suhteet Roomaan olivat hyvät. Basileios karkotti aluksi patriarkka Fotioksen ja asetti tilalle tämän kilpailijan Ignatiuksen, jota paavi Hadrianus II suosi. Suhteet Roomaan heikkenivät, kun Bulgarian tsaari Boris I liitti uuden Bulgarian kirkon Konstantinopolin alaisuuteen. Roomassa oli toivottu, että Bulgaria tulisi sen alaiseksi. Vuonna 877 Fotioksesta tuli taas patriarkka. Basileioksen aikana Bysantti sai taas jalansijaa Italian niemimaalla.
Basileios kuoli 29. elokuuta 886 metsästysonnettomuuden jälkeen. Ollessaan metsästämässä hän tarttui vyöstään peuraan, joka veti hänet hevosen selästä. Keisari raahautui peuran sarvissa 25 km:n matkan. Eräs Basileioksen palvelija pelasti hänet leikkaamalla hänet irti puukollaan. Basileios epäili häntä murhayrityksestä ja teloitutti hänet. Basileios itse kuoli pian sen jälkeen kuumeeseen.
Kirjallisuutta

John Julius Norwich: Byzantium: The Apogee.  Viking, 1991.  ISBN 0-394-53779-3
Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
Baškardi

Baškardi (myös bašakerdi) on Iranin kaakkoisosassa Persianlahden rannikolla sijaitsevalla Bašakerdin alueella puhuttujen iranilaisten murteiden ryhmä.
Baškardimurteet kuuluvat iranilaisten kielten lounaisryhmään, jonka sisällä ne muodostavat oman selkeästi erottuvan kokonaisuuden. Suurin osa puhujista osaa persiaa, osa mahdollisesti myös naapurikieltä belutšia.
Aiheesta muualla

Encyclopædia Iranica: Baškardi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Barrett

| Barrett Syd Barrett |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Abbey Road, Lontoo 26. helmikuuta – 17. heinäkuuta 1970
 Julkaistu: 14. marraskuuta 1970
 Tuottaja(t): David Gilmour, Richard Wright
 Tyylilaji: psykedeelinen rock, rock
 Kesto: 34.53
 Levy-yhtiö: Harvest/EMI (Iso-Britannia)  Capitol Records (USA)
Syd Barrettin muut julkaisut
| The Madcap Laughs 1970 | Barrett 1970 | Syd Barrett 1974 |
Barrett on entisen Pink Floydin keulahahmon Syd Barrettin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1970. Albumi on Barrettin viimeinen, joka sisältää täysin uutta materiaalia. Albumin tuottivat Pink Floydin jäsenet David Gilmour ja Rick Wright, joista Gilmour oli ollut mukana myös edellisen The Madcap Laughs -albumin teossa. Kummatkin myös soittavat Barrettilla ja laulavat taustoja.
Tekeminen ja vastaanotto

Syd Barrettille oli tällä albumilla tarkoitus antaa paremmat mahdollisuudet luovuuteen, sillä edellisen albumin nauhoitukset eivät olleet menneet toivotulla tavalla. Levytys meni nopeammin kuin ensimmäisellä sooloalbumilla, mutta loppujen lopuksi Barrett ei saanutkaan se parempaa ”luovuuden tilaa” kuin aikaisemminkaan.
Barrett nauhoitettiin helmikuun ja heinäkuun 1970 välillä, ja se ilmestyi marraskuussa 1970. Albumi on edeltäjäänsäkin hajanaisempi, ja epätasaisesti laulaneen Barrettin käytös studiolla "painajaismaista" tuottajille ja muusikoille. Tuottaja David Gilmour kursi levyn kokoon Barrettin kitaralla säestämien ja laadultaan hyvin epätasaisten esitysten osista. Heinäkuun 1970 nauhoitukset kappaleista "Word Song" ja "It Is Obvious" jäivät Barrettin viimeisiksi studioäänityksiksi.
Vaikka albumi ei ollutkaan aikaisemman The Madcap Laughsin kaltainen arvostelumenestys, sitä pidetään silti lähes yhtäläisenä teoksena. Albumin hyönteisaiheisen kannen maalasi Barrett itse.
Kappaleet

Kaikki kappaleet Syd Barrettin säveltämiä ja sanoittamia
Baby Lemonade – 4.10
Love Song – 3.03
Dominoes – 4.08
It Is Obvious – 2.59
Rats – 3.00
Maisie – 2.51
Gigolo Aunt – 5.46
Waving My Arms in the Air – 2.09
I Never Lied to You – 1.50
Wined and Dined – 2.58
Wolfpack – 3.41
Effervescing Elephant – 1.52
Kokoonpano

Syd Barrett – laulu, kitara
David Gilmour – kitara, basso, urut, rummut, taustalaulu
Rick Wright – koskettimet, piano, urkuharmoni, Hammond-urut, taustalaulu
Vic Saywell – tuuba
Jerry Shirley – rummut ja lyömäsoittimet
Willey – lyömäsoittimet
John Wilson – rummut
Klebsiella

| Klebsiella |
| --- | --- |
 Gramvärjätty gramnegatiivinen Klebsiella oxytoca -näyte.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Gamma Proteobacteria
Lahko::  Enterobacteriales
Heimo::  Enterobacteriaceae
Suku::  Klebsiella  Trevisan, 1885
Lajit
 K. granulomatis (aik. Calymmatobacterium granulomatis)  K. ornithinolytica  K. ozaenae  K. oxytoca  K. planticola  K. pneumoniae  K. rhinoscleromatis  K. singaporensis  K. terrigena  K. variicola 
Katso myös
   Klebsiella Wikispeciesissä   Klebsiella Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klebsiella on gramnegatiivinen fakultatiivisesti anaerobinen sauvabakteerisuku. Klebsiella-bakteerit kuuluvat ihmisten suoliston normaaliflooraan ja aiheuttavat vain harvoin perusterveen ihmisen sairastumisen.
Klebsiella-bakteerit on nimetty 1800-luvun saksalaisen mikrobiologi Edwin Klebsin mukaan. Alkujaan suku jaettiin kolmeen lajiin, perustuen bakteerin aiheuttamiin biokemiallisiin reaktioihin. Nykyisin suku jaotellaan useampaan lajiin DNA:n samankaltaisuuksien perusteella. Ihmisen kannalta K. pneumoniae on yleisin infektioiden aiheuttaja, mutta myös K. oxytoca- ja K. rhinoscleromatis -lajeja on havaittu ihmisissä kliinisissä kokeissa. Viime vuosina Klebsiella-bakteereista on tullut yleisiä sairaalabakteereja.
Maailmanlaajuisesti K. pneumoniae oli vuonna 2019 neljänneksi merkittävin kuolemaan johtaneen bakteeri-infektion aiheuttaja.
Klebsiellan aiheuttamia sairauksia

K. pneumoniae-, K. oxytoca- ja K. planticola -lajit voivat aiheuttaa virtsatie- ja haavainfektioita. K. granulomatis aiheuttaa sukupuolitautia nimeltä granuloma inguinale. K. pneumoniaen aiheuttama keuhkokuume voi olla rajuoireinen ja johtaa nopeasti kuolemaan. Infektio voi myös kohdistua ylempiin hengitysteihin, jolloin saattaa syntyä krooninen, granulomatoottinen tulehdus, joka saattaa tuhota luukudosta ja tukkia hengitystiet.
Klebsiella-bakteerit tuottavat erästä beetalaktamaaseihin kuuluvaa entsyymiä ja ovat siksi luonnostaan immuuneja ampisilliinille. Mikäli bakteerikannan kyky tuottaa betalaktamaaseja ulottuu tätä laajempaan ryhmään antibiootteja, niitä kutsutaan, yhdessä Escherichia coli -bakteerien kanssa, ESBL-bakteereiksi. Termi ESBL tulee sanoista Extended Spectrum Beta Lactamase.
Eräät K. pneumoniae -kannat ovat osoittautuneet beetalaktamaasien sijasta kykeneviksi tuottamaan toisia vastustuskykyyn vaikuttavia entsyymejä karbapenemaaseja. Tällaiset bakteerikannat ovat osoittautuneet merkittäviksi sairaalabakteereiksi. Suomessa ensimmäiset havainnot tällaisista Klebsiella-kannoista tehtiin vuonna 2009. Karbapenemaaseja tuottavien Klebsiella-kantojen aiheuttamia sairastumisia on hyvin vaikeaa hoitaa ja näiden yleistymistä tulee ehkäistä tiukoilla sairaalahygieenisillä toimilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Klebsiella
National Center for Biotechnology Information (NCBI): Klebsiella, taxonomy (englanniksi)
UniProt: Klebsiella (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q131854  Wikispecies: Klebsiella  AlgaeBase: 49938  CoL: 58GZ  EoL: 83147  EPPO: 1KLEBG  GBIF: 3221867  iNaturalist: 356757  IRMNG: 1382128  ITIS: 9749  LPSN: klebsiella  NCBI: 570  NZOR: b39a096e-f987-4947-be8f-c49e4c7f00c2  Open Tree of Life: 814623  Paleobiology Database: 271184  WoRMS: 571261
Samsung Galaxy A25 5G

| Samsung Galaxy A25 5G |
| --- | --- |

Valmistaja:  Samsung
Julkaistu:  joulukuu 2023
Tuoteperhe:  Samsung Galaxy A -sarja
Edeltäjä:  Samsung Galaxy A24 5G
Käyttöverkot:  3G, 4G, 5G
Mitat:  76,5 x 161 x 8,3 mm
Paino:  197 g
Näyttö:  6,5" Super AMOLED
Näytön kuvatarkkuus:  2340 x 1080 px
Suoritin:  Exynos 1280
Keskusmuisti:  6 tai 8 Gt
Flash-muisti:  128 tai 256 Gt
Takakamera:  50 MP pääkamera, 8 MP ultralaajakulmakamera, 2 MP makrokamera
Etukamera:  13 MP
Käyttöjärjestelmä:  Android 14
Akku:  litium-ioni, 5000 mAh
Liitännät:  USB-C 2.0, 3,5 mm mini-jack, Bluetooth 5.3, Wi-Fi 5
Muistikorttipaikka:  microSD, max. 1 Tt
Muuta:  sormenjälkitunnistin, stereokaiuttimet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samsung Galaxy A25 5G on Samsungin Galaxy A -sarjaan kuuluva älypuhelin, joka julkistettiin joulukuussa 2023.
Samsung Galaxy A25 5G -älypuhelimessa järjestelmäpiirinä toimii Samsungin oma Exynos 1280. Näyttönä käytetään 6,5" Super AMOLED -paneelia, joka tukee 120 Hz virkistystaajuutta. Tallennustilaa ja muistia on valittavissa 128/6 tai 256/8 Gt. Tallennustilaa voidaan myös laajentaa enintään 1 Tt:n suuruisella microSD-muistikortilla.
Galaxy A25 5G että sisältää etukameran lisäksi kolme takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä ja se tukee FHD tasoista videokuvausta 30 fps kuvanopeudella. Lisäksi käytössä ovat 8 megapikselin ultralaajakulmakamera sekä 2 megapikselin makrokamera. Etukameran tarkkuus on 13 megapikseliä ja se tukee takakameran tapaan FHD videokuvausta 30 fps kuvanopeudella.
Yhteyksien osalta tuettuna on 5G -mobiiliverkko, Wi-Fi 5, Bluetooth 5.3 sekä NFC ja paikannuspalveluista GPS, Glonass, Beidou, Galileo sekä QZSS.
Akun kapasiteetti Galaxy A25 5G:ssä on 5 000 mAh, ja tuettuna on 25 W langallinen lataus. Sormenjälkitunnistin sijaitsee puhelimen kyljessä virtapainikkeessa. Käyttöjärjestelmänä julkaisun yhteydessä on Android 14 Samsungin One UI 6 -ohjelmiston kanssa. Samsung lupaa puhelimelle kuitenkin neljä käyttöjärjestelmä päivitystä sekä viiden vuoden ajan tietoturvapäivityksiä.
Barukin kirja

| Barukin kirja> Βαρούχ.Raamattu Vanha testamentti Deuterokanoniset kirjat |
| --- | --- |

Synty ja käyttö
Ajoitus:  100-luku eaa.
Käyttäjä:  katolinen kirkko ortodoksinen kirkko
Teksti
Alkukieli:  aramea tai heprea (muinaiskreikka)
Alkuperä:  Septuaginta
Lyhenne:  Bar.
Lukuja:  5

Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Barukin kirja (aiemmin Baarukin kirja; m.kreik. Βαρούχ, Barūkh) on deuterokanonisiin kirjoihin eli Vanhan testamentin apokryfikirjoihin kuuluva kirja, joka on mukana Septuagintassa sekä katolisessa ja ortodoksisessa Raamatussa. Se ei kuulu juutalaiseen Raamattuun Tanakiin eikä varsinaiseen protestanttisten Raamattujen kaanoniin.
Kirja on saanut nimensä profeetta Jeremian kirjurin ja ystävän Baruk ben Neriahin mukaan. Varmaa tietoa kirjoittajista ei kuitenkaan ole. Kirja lienee ollut olemassa yhtenäisenä kokonaisuutena 100-luvulla eaa. Se on luultavasti kirjoitettu alun perin arameaksi tai hepreaksi.
Muun muassa katolinen Barukin kirja sisältää kuudennen luvun, Jeremian kirjeen, joka on itäisen ortodoksisuuden Raamatussa omana kirjana. Kummatkin lukevat Barukin kirjan profeetallisiin kirjoihin Jesajan, Jeremian, Valitusvirsien, Hesekielin, Danielin ja kahdentoista pienen profeetan joukkoon.
Kirjallisuutta

”Barukin kirja”, Vanhan testamentin apokryfikirjat.  (Toimituskunta: Juhani Pihkala ym. 2. korjattu painos (1. painos 2009))  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-951-607-780-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barukin kirja Wikimedia Commonsissa
Barukin kirja – apokryfikirjojen käännöskomitean käännösehdotus 2003
Barukin kirja. Finbible.
Catholic Encyclopedia: Book of Baruch (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Book of Baruch
Käännös suomeksi
H5N1:n levinneisyys

| H5N1-viruksen levinneisyyskartta |
| --- | --- |
H5N1-viruksen levinneisyyskartta
:  →  H5N1-tartuntoja siipikarjassa tai linnuissa.
:  →  Ihmisiä, siipikarjaa ja lintuja menehtynyt H5N1:een.
H5N1 on lintuinfluenssana tunnetun influenssavirus A:n alatyyppi. Tällä hetkellä sen maailmanlaajuinen leviäminen lintujen välityksellä muodostaa huomattavan pandemiariskin.
Vuoden 2006 alussa H5N1 levisi Afrikkaan ja Eurooppaan muuttolintujen mukana. Tämä voi merkitä sitä, että virus on saanut useissa maanosissa muuttolinnuista uuden isännän, mikä puolestaan muuttanee siipikarjanhoidon käytäntöjä pysyvästi.
Levinneisyys maittain > Egypti

Egyptissä kaiken kaikkiaan viidessä ihmisessä on havaittu vaarallista H5N1-tautia. Toistaiseksi kaksi ihmistä on kuollut siihen, molemmat vuoden 2006 maaliskuussa.
Levinneisyys maittain > Hongkong

Vuonna 1997 Hongkongissa havaittujen tapausten jälkeen H5N1-epidemiat ovat surmanneet kymmeniä miljoonia lintuja joko suoraan tai välillisesti, kun sairastuneita lintuja on hävitetty pandemian ehkäisemiseksi. Hongkongissa 1997 tartunnan oli saanut 18 ihmistä, joista kuusi kuoli. Taudin uudelleen puhkeaminen helmikuussa 2003 aiheutti kaksi tartuntatapausta. Toinen sairastuneista kuoli.
Levinneisyys maittain > Indonesia

Vuonna 2005 Indonesiassa havaittiin 17 tartuntatapausta, mistä 11 johti kuolemaan. Vuonna 2006 tartunnan saaneista yhdeksästä henkilöstä oli helmikuuhun 2006 mennessä kuollut kahdeksan. Epäillään myös että Indonesiassa on tarttunut H5N1-influenssaa ihmisestä ihmiseen.
Levinneisyys maittain > Irak

Irakissa yksi ihminen oli saanut tartunnan 2006 ja kuollut siihen helmikuuhun 2006 mennessä.
Levinneisyys maittain > Japani

Japanissa ilmoitettiin tammikuussa 2004 kuudentuhannen kanan kuolleen yhdellä tilalla viruksesta. Siitä ei kuitenkaan aiheutunut ihmishenkien menetyksiä. Edellisen kerran Japanissa tavattiin tartuntoja 1925.
Levinneisyys maittain > Kambodža

Kambodžassa neljä ihmistä sairastui H5N1-lintuinfluenssaan 2005 ja he kaikki kuolivat saman vuoden aikana.
Levinneisyys maittain > Kiina

Kiinassa H5N1-lintuinfluenssaan sairastui vuonna 2005 kahdeksan ihmistä, joista viisi kuoli. Vuonna 2006 sairastui neljä ihmistä, joista kolme oli kuollut helmikuuhun 2006 mennessä.
Levinneisyys maittain > Korean tasavalta

Etelä-Koreassa ensimmäiset H5N1-tapaukset todettiin joulukuussa 2003, mutta niistä ei aiheutunut kuolintapauksia ihmisille.
Levinneisyys maittain > Puola

Puolan pääeläinlääkäri vahvisti 5. maaliskuuta 2006, että Toruńin kaupungissa Veiksel-joen rannalta kuolleina löydetyt joutsenet olivat puolalaisen laboratorion mukaan kuolleet H5N1-lintuinfluenssaan. (Reuters 6.3. / People's Daily Online 6.3./China Daily)  (englanniksi)
Levinneisyys maittain > Ranska

Ranskassa ensimmäiset lintuinfluenssatapaukset löytyivät siipikarjatilalta torstaina 23. helmikuuta 2006, kun tilalta löytyi kuolleita kalkkunoita. Kasvattajan mukaan linnut olivat olleet sisätiloissa. Tutkijat epäilivätkin, että linnut olivat saaneet tartunnan pehkuina käytetyistä oljista, joista löytyi ankkojen jätöksiä. Kyseessä on ensimmäinen tapaus, jossa tautia löydettiin tarhatuista linnuista EU:n alueella. Lähde Finfoodin uutiset
Levinneisyys maittain > Ruotsi

Ruotsin Oskarshamnista, maan kaakkoisrannikolta löydettiin kaksi kuollutta tukkasotkaa. Ruotsin maatalousvirasto vahvisti, että linnut kuolivat H5N1-virukseen. Lähde Finfoodin uutiset
Levinneisyys maittain > Thaimaa

Thaimaassa havaittiin vuonna 2003 kolme tartuntatapausta, jotka kaikki johtivat kuolemaan. Seuraavana vuonna 29 tapauksesta 20 oli kuolemaan johtavia ja vuonna 2005 viidestä tapauksesta kaksi. Helmikuuhun 2006 mennessä ei Thaimaassa ollut havaittu uusia tapauksia.
Levinneisyys maittain > Turkki

Turkissa havaittiin 12 tapausta vuonna 2006, joista neljä oli johtanut kuolemaan helmikuuhun 2006 mennessä.
Levinneisyys maittain > Ukraina

Krimin niemimaalla oli havaittu lintuinfluenssaa siipikarjassa marraskuussa 2005 alkaen. (OIE)
Levinneisyys maittain > Unkari

Unkarista lintuinfluenssaa löydettiin Csongradista Kaakkois-Unkarista 24. tammikuuta 2007. Kyseessä oli ensimmäinen kerta sitten elokuun 2006  kun tauti löydettiin EU-alueelta.
Levinneisyys maittain > Vietnam

Tammikuussa 2004 ilmoitettiin 40 000 kanan saaneen tartunnan Vietnamissa, kuolleisuuden lähetessä 100 %:a. Tämä johti lisäksi 30 000 kanan teurastukseen.
Joulukuussa 2003 Hanoissa ja sitä ympäröivissä maakunnissa ilmoitettiin oli 14 vakavaa tartuntatapausta. Potilaista 13 oli lapsia ja yksi aikuinen. Tammikuun puoliväliin 2004 mennessä aikuinen potilas ja 11 lasta oli kuollut.
Kuolleisuustilastot

Maailman terveysjärjestön kuolleisuustilasto maittain (englanniksi)
Karttoja

Nature-tiedelehden toimittajan laatima kartta, joka avautuu Google Earthissa (versio 4.0 vaaditaan)
Bassokaiutin

Bassokaiutin (engl. woofer), on kaiutinelementti jonka tehtävä on toistaa matalia ääniä kaiuttimessa.
Elementti voi olla rakenteeltaan kookas, esim. 20–80 cm lähde tarkemmin? ja toimia yhtenä, esim. 2- tai 3-tie kaiuttimen elementeistä. Laadukkaat elementit toistavat hyvinkin matalia, esim. 20 Hz:n taajuuksia. Tyypillisimmät kotelointitavat lienevät suljettu tai bassorefleksi-kotelo. Bassorefleksikotelossa on putki, joka yhdistää kaiuttimen ilmatilan huoneen ilmaan. Sopivalla putkella saadaan tiettyä taajuutta korostettua.
Bassokaiuttimen erikoistapaus on subwoofer, joka on varta vasten suunniteltu tuottamaan matalia ääniä ja sellaisilla on yleensä omat kotelonsa.
Kaiutin, jossa on useampia kuin yksi elementti sisältäen myös bassoelementin, voi kuitenkin toistaa yhtä matalia ja voimakkaita ääniä kuin varsinaiset subwooferit.
Bassoelementtien magneetit ovat yleensä suuria ja painavia paremman herkkyyden aikaansaamiseksi. Kestomagneettien magneettisuus on tehostunut varhaisista kestomagneeteista merkittävästi. Elementtien taajuusvaste laskee korkeita taajuuksia kohti mennessä ja siksi jakosuodattimella suodatetaan korkeampia taajuuksia pois.
Saavutettavaan äänenpaineeseen vaikuttaa merkittävästi kuuntelutilan koko, ääriesimerkkinä kuulokkeet joilla saadaan pienelläkin teholla suuria äänenpaineita myös bassoalueella. Myös autoon on helpompi järjestää suurempi äänenpaine pienemmällä teholla kuin kotiin. Hifistien kritiikin kohteena on ollut ajatus siitä että "paljon bassoa" olisi jotenkin yhteydessä äänenlaatuun koska tilannetta voi ajatella myös laadun eikä määrän kannalta.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Kaiuttimet", s. 261–359.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Bate

| Bate> Βατή.Sijainti |
| --- | --- |
 Bate
Koordinaatit:  37°59′39″N, 23°45′42″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ampelókipoi, Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Batēthen (Βατῆθεν)
Bulen jäseniä:  1 tai 2
 :  1 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bate (m.kreik. Βατή, Batē) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Baten oletetaan sijainneen suunnilleen nykyisen Ateenan Ampelókipoin kaupunginosan tienoilla.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi tai kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin yksi bule-edustaja. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Batēthen (Βατῆθεν).
Pienet sydämet (elokuva)

| Pienet sydämet> A Little Romance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  George Roy Hill
Käsikirjoittaja:  Allan Burns
Perustuu:  Patrick Cauvinin romaaniin E=mc² mon amour
Tuottaja:  Robert Crawford junior
Säveltäjä:  Georges Delerue
Kuvaaja:  Pierre-William Glenn
Leikkaaja:  William H. Reynolds
Tuotantosuunnittelija:  Henry Bumstead
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Orion Pictures
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pienet sydämet (A Little Romance) on George Roy Hillin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen draamakomedia vuodelta 1979. Sen pääosia, 13-vuotiaita rakastavaisia ja heidän iäkästä ystäväänsä näyttelevät Thelonius Bernard, Diane Lane ja Laurence Olivier.