stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guatemala Feliz

| ¡Guatemala feliz! |
| --- | --- |
 Kansallislaulun nuotit
Valtio:   Guatemala
Säveltäjä:  Rafael Álvarez Ovalle
Sanoittaja:  José Joaquín Palma
Suomenkielinen nimi:  "Onnellinen Guatemala"
   Kansallislaulu laulettuna 
¡Guatemala feliz!  (”Onnellinen Guatemala!”) on Guatemalan kansallislaulu. Laulu esitettiin ensi kertaa sunnuntaina, 14. maaliskuuta 1897 Guatemalan pääkaupungissa Ciudad de Guatemalassa pidetyn sävellyskilpailun päätösjuhlassa Colón-teatterissa. Laulusta tuli heti Guatemalan kansallislaulu. Kappaleen säveltäjä, maestro Rafael Álvarez Ovalle, voitti kilpailun ja sai kultamitalin. Sitä vastoin laulun sanojen kirjoittajan henkilöllisyys jäi salaiseksi. Vasta vuonna 1910 selvisi, että ne oli kirjoittanut kuubalainen runoilija José Joaquín Palma. Hänen maatessa kuolinvuoteellaan ulkona seisova väkijoukko lauloi kansallislaulua ¡Guatemala feliz!.
Laulun sanoja muokattiin hieman vuonna 1934, jolloin pedagogi José Maria Bonilla Ruano pehmensi hieman joidenkin säkeistöjen veristä sanomaa, samalla hän hioi laulua hieman runollisemmaksi.
Laulussa on neljä säkeistöä, lisäksi jokaisen säkeistön lopussa on neljä erillistä kertosäettä. Monista muista maista poiketen Guatemalassa kansallislaulun kaikkia säkeistöjä käytetään ja niillä on virallinen asema.
Guatemalassa on vuodesta 1984 vietetty kansallislaulun päivää 24. lokakuuta, jolloin kunnioitetaan laulun säveltäjää.
Grotte de Rouffignac

Grotte de Rouffignacin -luolan sisäänkäynti.
Kuvia vuorikauriista ja mammutista luolan seinillä.
Grotte de Rouffignac on luola Ranskassa Dordognen departementin seudulla, missä oli jääkauden aikoina tiheä asutus. Rouffignacin luola tunnetaan runsaista mammuttikaiverruksista. Se on ajoitettu noin 13 000 vuoden taakse, ja siellä tehtiin taidetta ilmeisesti aiemmin Solutren kaudella. Unesco kirjasi sen maailmanperintöluetteloonsa vuonna 1979 osana Vézèren alueelta löytyvistä arkeologista kohteista.
Luolaston pituus on yli kahdeksan kilometriä. Sen seiniin on maalattu tai kaiverrettu yli 250 kuvaa, joista 158 on mammutteja. Mammutteja esittävät kuvat ovat melko harvinaisia ​​esihistoriallisessa taiteessa. Grotte de Rouffignacissa on kolmannes Länsi-Euroopan mammuttien kuvista. Sitä pidetään kummallisena asiana, koska Lounais-Ranskasta ei ole löytynyt paljoa mammutin luita.
Luolista on löytynyt merkkejä siitä, että niissä on talvehtinut karhuja. Niistä on jäänyt karvoja seiniin ja ne ovat keväällä talviunen jälkeen teroittaneet kasvaneita kynsiään niihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rouffignac Cave - La Grotte de Rouffignac, ice age art Don's Maps. Viitattu 5.7.2018.
Rouffignac Archaeology Travel. Arkistoitu 5.7.2018. Viitattu 5.7.2018.
Grotte de Rouffignac (Arkistoitu – Internet Archive)
Grot Rouffignac (Arkistoitu – Internet Archive)
Otsolahti

Otsolahden venesatamaa.
Otsolahti (ruots. Björnviken) on lahti ja pienalue Espoon Tapiolan kaupunginosassa. Sen mukaan on nimetty Otsolahdentie ja sen yli kulkee Länsiväylä. Otsolahden ympärillä on pääosin kolmi-viisikerroksisia 1960-luvulla rakennettuja kerrostaloja. Rannat ovat kuitenkin vapaasti kuljettavissa. Otsolahdessa sijaitsee myös Espoon kaupungin ylläpitämä venesatama, joka tarjoaa runsaat 400 venepaikkaa.
Otsolahden asuinalue sijaitsee kävelymatkan päässä Tapiolan keskustasta ja palveluista. Otsolahdessa on paljon lintuja, esimerkiksi kanadanhanhia.
Otsolahti on pinta-alaltaan noin 21 hehtaaria ja virtausaukkoja lukuun ottamatta eristetty merestä Länsiväylän silloilla, mikä on aiheuttanut lahden rehevöitymistä. Sillat rakennettiin 1960-luvun alussa ja 1990-luvulla.
Lystimäki

Asuintalo Lystimäentien ja Kalenteritien kulmassa.
Lystimäki (ruots. Lustikulla) on Espoon Olarin kaupunginosan pienalue, jonka rajat kulkevat idässä Kehä II:ta, lännessä Uuskartanontietä, etelässä Länsiväylää ja pohjoisessa jotakuinkin Ylismäentietä mukaillen. Lystimäessä on muun muassa Päivänkehrän koulu ja Lystimäen päiväkoti. Lystimäki on pääasiassa omakoti-, paritalo- ja rivitaloaluetta. Alueen nimistö koostuu vuodenajoista ja muusta sellaisesta, esimerkiksi Kevätkuja ja Kalenteritie. Lähimmät kaupalliset palvelut ovat Neste K Uuskartanontien toisella puolen sekä Niitty-ostoskeskus, Olarin Prisma ja Iso Omena. Lystimäkeä lähin Länsimetron pysäkki on Niittykumpu. Lystimäkeen metron liityntälinjat kulkevat pääasiassa Uuskartanontiellä.
Olarinmäessä oli 6 825 asukasta vuodenvaihteessa 2013–2014.
Mayakalenteri

Kiveen kaiverrettu Maya-kalenteri Smithsonian museossa.
Mayakalenteri on mayojen ennen eurooppalaisten tuloa käyttämä kalenterijärjestelmä. Se koostuu kolmesta eri kalenterista, jotka ovat nimeltään pitkälasku, tzolkin ja haab. Tzolkinia vastaava järjestelmä tunnetaan kaikilta Keski-Amerikan kansoilta, ja useimmille myös 52-vuotinen kalenterikierros on tärkeä. Asteekkien kalenteri on lähes sama kuin mayakalenteri, ja lähinnä päivien ja jaksojen nimitykset poikkeavat.
Pitkälasku

Pitkälasku on yksinkertaisesti päivälaskuri, jota kasvatetaan yhdellä joka vuorokausi. Laskurin lukumerkintä koostuu viidestä numerosta, jotka ovat välillä 0–19 (paitsi uinal, joka on välillä 0–17). Yksiköt ovat pienimmästä suurimpaan seuraavasti:
Kin - vuorokausi.
Uinal - 20 vuorokauden jakso.
Tun - 18 uinalin eli 360 vuorokauden jakso. (melkein 1 vuosi juliaanisen kalenterin mukaan)
Katun - 20 tunin eli vajaan 20 vuoden jakso.
Baktun - 20 katunin eli noin 395 vuoden jakso.
Tzolkin- ja haab-päiväykset voi laskea suhteellisen helposti pitkälaskupäiväyksen perusteella.
Pitkälaskun alkuajankohta (päivä 0.0.0.0.0 tai 13.0.0.0.0) on elokuun 11. tai 13. päivä vuonna 3114 eaa. Pitkälaskun täysi kierros koostuu kolmestatoista baktunista, joten sen loppupäiväksi voidaan laskea joulukuun 21. tai 23. päivä vuonna 2012. Joulukuun 21. päivä on myös talvipäivänseisaus. Sen jälkeen alkaa uusi pitkänlaskun kierros.
Pitkälaskun merkintätapa muistuttaa lukujärjestelmien paikkamerkintää. Mayat kuitenkin kiersivät monin tavoin nolla-merkin puuttumisesta johtuvat ongelmat. Vasta vuonna 357 jaa. pystytettiin Uaxactúniin steela numero 18, jossa nolla esiintyy ensimmäisen kerran.
Haab

Haab-kalenteri perustuu 365 päivän mittaiseen kierrokseen, joka koostuu kahdeksastatoista 20-päiväisestä "kuukaudesta" ja niiden jälkeisestä viisipäiväisestä wayeb-ajasta.
"Kuukausiin" viitataan nimillä, jotka ovat pop, uo, zip, zotz, tzec, xul, yaxkin, mol, chen, yax, zac, ceh, mac, kankin, muan, pax, kayab ja cumku.
Päiviin viitataan numeroilla, jotka alkavat nollasta ja päättyvät 19:een, joskin osa piti "nollapäivää" edellisen "kuukauden" kahdentenakymmenentenä päivänä.
Tzolkin

Tzolkin perustuu kahteen rinnakkaiseen jaksoon, joiden pituudet ovat 13 ja 20 päivää. 13 päivän jaksoon viitataan numeroilla 1–13, ja 20 päivän jaksoon nimillä, jotka ovat järjestyksessä imix, ik, akbal, kan, chicchan, cimi, manik, lamat, muluc, oc, chuen, eb, ben, ix, men, cib, caban, etznab, caunac, ahau.
Tzolkin-jakson ensimmäinen päivä on 1 imix, jota seuraavat päivät ovat 2 ik, 3 akbal, 4 kan jne. Tzolkin-kierros kahden 1 imix -päivän välillä kestää 260 vuorokautta, minkä aikana jokainen numero ehtii yhdistyä jokaiseen nimeen.
Kalenterikierros

Kalenterikierros on haabin ja tzolkinin yhteiskierros, jonka kesto on 52 haab-vuotta. Tänä aikana jokainen mahdollinen haab-päivä ehtii yhdistyä jokaiseen mahdolliseen tzolkin-päivään.
Myytti maailmanlopusta 2012

Joissakin New age -kulteissa pitkänlaskun kierroksen päättymistä 2012 pidettiin maailmanlopun ajankohtana. Mayakalenterin mukaan sen jälkeen alkoi kuitenkin uusi pitkänlaskun kierros.
Mayojen ainoa tunnettu viittaus maailmanloppuun löytyy Dresdenin koodeksina tunnetusta käsikirjoituksesta. Se mainitsee myös ajankohdan "5Eb", jolloin vedenpaisumus tuhoaisi maailman. Tutkijoilla ei kuitenkaan ole käsitystä, mihin ajankohtaan tällä viitataan.
Aiheesta muualla

Maya-kalenteri -laskin (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Mayat eivät ennustaneetkaan maailmanloppua vuodeksi 2012
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mayakalenteri Wikimedia Commonsissa
Robert Lavonius

Robert Lavonius
Robert Johannes Lavonius (16. joulukuuta 1879 Helsinki – 2. tammikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen liikemies ja vuorineuvos.
Lavonius pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1899 ja suoritti insinööritutkinnon Polyteknillisessä opistossa 1905. Tämän jälkeen Lavonius työskenteli kahden vuoden ajan Saksassa höyrykattila- ja turbiinialalla sekä myöhemmin erilaisissa amerikkalaisissa tehtaissa kokemusta hankkimassa.
Lavonius oli työssä ensin Tampereen Pellava- ja Rautateollisuus Oy:ssä ja Suomet Metalliteollisuuskonttorissa. Hän oli Kone- ja Siltarakennus Oy:n apulaisjohtajana 1918–1929 ja toimitusjohtajana 1929–1937. Teijon tehtaat Oy:n toimitusjohtajana hän oli 1944–1955. Lavonius sai vuorineuvoksen arvon 1931.
Lavoniuksella oli luottamustoimia Suomen Työnantajain Keskusliitossa, Metalliteollisuuden Työnantajain liitossa, kauppa- ja Teollisuuskomissionissa ja standardiseerauskomiteassa. Hän otti osaa työnantajain edustajana useihin pohjoismaisiin ja kansainvälisiin konferensseihin. Lavonius oli innokas urheilun, erityisesti ratsastuksen harrastaja.
Lavonius oli toimitusjohtaja Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy:ssä, Kone- ja Siltarakennus Oy:ssä, Oy Hietalahdessa, Crichton-Vulcan Oy:ssä ja vuoteen 1955 Teijon Tehtaat Oy:ssä. Hän oli Magnus, Wilhelm Alexander ja Herman Lavoniuksen veli. Heidän vanhempansa olivat hovioikeudenneuvos Wilhelm Lavonius ja Maria Francisca Westzynthius.
Suomen Ampumahiihtoliitto

| Suomen Ampumahiihtoliitto |
| --- | --- |

Perustettu:  1960
Tyyppi:  urheilun kattojärjestö
Toimiala:  ampumahiihto
Päämaja:  Valimotie 10 00380 Helsinki
Puheenjohtaja:  Jaakko Puurula
Toiminnanjohtaja:  Tapio Pukki
Kattojärjestö:  Kansainvälinen ampumahiihtoliitto
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Ampumahiihtoliitto on ampumahiihdon Suomen kattojärjestö ja Kansainvälisen ampumahiihtoliiton (IBU) jäsenjärjestö. Suomen Ampumahiihtoliiton puheenjohtajana on toiminut vuodesta 2024 Jaakko Puurula. Puurula voitti puheenjohtajavaalissa Jarmo Niemisen äänin 31–30.Ampumahiihtoliiton päävalmentaja on Erik Torneus-Kulstad.
Suomen Ampumahiihtoliitto on perustettu vuonna 1960. Siihen kuului 88 jäsenseuraa vuonna 2023.
Historia

Hiihtoammunta sai tärkeän roolin Suomen asevoimien ja suojeluskuntien urheilutoiminnassa 1920-luvulla. Suomi osallistui säännöllisesti olympiakisoissa järjestetyyn sotilaspartiohiihtoon sijoittuen joka kerralla toiseksi. Talvikaksiottelua eli ampumahiihtoa ryhdyttiin harrastamaan 1950-luvulla. Laji toimi vuodesta 1957 Suomen Nykyaikaisen 5-ottelun Liiton alaisuudessa ja osallistui ensimmäisiin ampumahiihdon MM-kilpailuihin 1959. Suomen Ampumaurheiluliitto syntyi 1960 ja samana vuonna Antti Tyrväinen saavutti olympiahopeaa. Ensimmäisen MM-kultamitalin saavutti Kalevi Huuskonen vuonna 1961.
Suomen ampumahiihdon huippuaika on 1970-luvulla, jolloin Heikki Ikola haastoi Neuvostoliiton asemaa lajin huipulla. Ensimmäisenä suomalaisnaisena Kaisa Mäkäräinen voitti maailmanmestaruuden vuonna 2011. Samana vuonna Mäkäräisestä tuli ensimmäinen suomalainen ampumahiihdon maailmancupin voittaja. Ampumahiihdon MM-kilpailuja on Suomessa järjestetty Hämeenlinnassa (1962 ja 1971), Lahdessa (1981 ja 1991) sekä Kontiolahdella (1999). Lahti ja Kontiolahti ovat toimineet myös maailmancup-järjestäjänä.
Talous

Suomen Ampumahiihtoliitto on saanut vuosina 2019–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 945 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2020 lähtien 235 000 euroa.
Aiheesta muualla

Suomen Ampumahiihtoliitto
| n k Suomen ampumahiihto |
| --- | --- |
Lajiliitto: Suomen Ampumahiihtoliitto
Kilpailut:  Ampumahiihdon Suomen-mestaruuskilpailut  Puuilo-cup 
Paikat:  Kontiolahden ampumahiihtokeskus 
Historia:  Maailmanmestaruuskilpailut 1962  1971  1981  1987  1991  1999  2000  2015  Maailmancup 2007–2008  Nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2012
Tlacopan

Tlacopan Texcoco-järven länsirannalla
Tlacopan eli Tacuba oli asteekkien kolmiliiton kolmas kaupunki Tenochtitlánin ja Texcocon lisäksi. Se oli tepaneekkien perustama, Azcapotzalcon alainen kaupunkivaltio. Tlacopan oli liiton pienin jäsen, ja se sai vain viidesosan kaikista verotuloista. Tlacopanin johtaja Totoquihuaztli otti luultavasti Azcapotzalcon johtajan tittelin Tepaneca tecuhtli, tepaneekkien johtaja. lähde?
Plopp

Plopp-patukka katkaistuna
Plopp on ruotsalaisen Cloettan valmistama suklaamakeinen, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1949. Plopp-suklaapatukoissa/
suklaalevyissä on sisällä toffeeta, ja ulkokuori on maitosuklaata. Uusin Plopp-suklaapatukka on Plopp Kärlek, jossa on sisäpuolella toffeen sijasta vadelmapaloja ja valkoista tryffeliä.
Tilastojen mukaan yli 95 prosenttia Plopp-suklaapatukoista on myyty Ruotsissa. Suklaayhdistyksen sivuilla Plopp-suklaa on saanut sivuston jäsenien arvioiden keskiarvoksi 3,00/5,0.
Rauman seutukunta

| Rauman seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  66 298 18:nneksi suurin 31.12.2021 
Rauman seutukunta on Rauman ja lähikuntien muodostama talousalue Satakunnan maakunnassa. Se on yksi Suomen seutukunnista ja sen EU:n alueluokittelun mukainen LAU 1 -numero on 041. 
Seutukuntaan kuuluu neljä kuntaa, joiden alueella oli 2021-12-31 31. joulukuuta 2021 66 298 asukasta.
Rauman murre

Raumalla ja sen lähialueilla puhutaan erikoista murretta, "rauman giältä". Murre kuuluu lounaismurteiden ryhmään. Murteen on kirjalliseen muotoon siirtänyt Hj. Nortamo teoksissaan.
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maa- pinta-ala (km²) | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2024) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Eura | 11 089 | 579 | 19 | 9 % | 96 % | 0,1 % | 4 % |
|  | Eurajoki | 9 056 | 515 | 18 | 5.4 % | 97 % | 0,3 % | 4 % |
|  | Rauma | 38 957 | 496 | 78 | 7.9 % | 91 % | 0,3 % | 9 % |
|  | Säkylä | 6 288 | 407 | 15 | 8.9 % | 96 % | 0,3 % | 5 % |
|  | yhteensä | 65 390 | 1 997 | 33 |  | 93 % | 0,3 % | 7 % |
Kuntaliitokset

1. tammikuuta 2004 Köyliö ja Säkylä siirtyivät Rauman seutukuntaan lakkautetusta Kaakkois-Satakunnan seutukunnasta.
1. tammikuuta 2007 Kodisjoki liittyi Raumaan.
1. tammikuuta 2009 Kiukainen liittyi Euraan ja Lappi liittyi Rauman kaupunkiin.
1. tammikuuta 2016 Köyliö liittyi Säkylään.
1. tammikuuta 2017 Luvia Porin seutukunnasta liittyi Eurajokeen.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
| Rauman seutukunnan väestönkehitys 1975–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1975 | 1975 |    | 72 977 | 72 977 |
| 1980 | 1980 |    | 74 390 | 74 390 |
| 1985 | 1985 |    | 75 138 | 75 138 |
| 1990 | 1990 |    | 73 966 | 73 966 |
| 1995 | 1995 |    | 73 629 | 73 629 |
| 2000 | 2000 |    | 71 309 | 71 309 |
| 2005 | 2005 |    | 70 232 | 70 232 |
| 2010 | 2010 |    | 68 994 | 68 994 |
| 2015 | 2015 |    | 68 294 | 68 294 |
| 2020 | 2020 |    | 66 621 | 66 621 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Rauman seutu ( Arkistoitu – Internet Archive)
Euran kunnan kotisivut
Eurajoen kunnan kotisivut
Rauman kaupungin kotisivut
Säkylän kunnan kotisivut
Alueen sanomalehdet
Länsi-Suomi
Alasatakunta
Uusi Rauma (Arkistoitu – Internet Archive)
Satakunnan maakunnan seutukunnat
Nokia 3310

| Nokia 3310 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  2000
Muut versiot:  3330, 3315, 3390, 3395, 3350, 3320, 3360
Mitat:  113 × 48 × 22 mm
Paino:  133 g
Kamera:  ei
Radio:  ei
Musiikkisoitin:  ei
Puheaika:  4 h
Akku:  vaihdettava
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 3310 on Nokian valmistama matkapuhelin. Puhelinmallia valmistettiin vuosien 2000–2005 välillä. Nokia myi 3310-mallia yhteensä noin 136 miljoonaa kappaletta, millä määrällä se sijoittui yhdenneksitoista The Telegraph -lehden syksyn 2013 katsauksessa kaikkien aikojen myydyimmistä matkapuhelimista.
Nokia 3310:stä julkaistiin vuonna 2001 hieman kehittyneempi versio, Nokia 3330. Uusi malli muistutti ulkomuodoltaan 3310-mallia, mutta uutuutena 3330-mallissa oli WAP-ominaisuus. 3310:n varsinaisia seuraajia olivat kuitenkin Nokia 3510 (vuonna 2002) ja värinäytöllinen 3510i (2002). HMD Global julkaisi Nokia 3310:sta vuonna 2017 värinäytöllisen version.
Nokia 3310 on myöhemmin innoittanut lukuisia internet-meemejä. Useat niistä vitsailevat etenkin 3310-mallin poikkeavalla kestävyydellä.
Ominaisuuksia

ennakoiva T9-tekstinsyöttö
neljä peliä (Snake II, Pairs II, Space Impact, Bantumi)
vaihdettavat värikuoret
taskulaskin
voice dialing -ominaisuus
valuutanmuunnin
Muut versiot > 3330, 3315

Vuonna 2001 julkaistu Nokia 3330 on uudisteltu versio alkuperäisestä 3310:stä, johon on lisätty eriväristen kuorien lisäksi esim. uusi pinball tyyppinen Bumper-peli, WAP-internet selain ja animoituja näytönsäästäjiä.
Toinen uudisteltu versio 3310:stä on Nokia 3315. Siinä on uusia ominaisuuksia kuten:
Kuvankäsittelysovellus, jolla pystyy tekemään kuvaviestejä ja taustakuvia itselle tai muille lähetettäväksi
Ajastetut profiilit
Itsetehtyjä soittoääniä voi käyttää myös viestiääninä
Automaattinen näppäinlukko.
Singaporessa ja Malesiassa myydyissä 3315:issa oli sininen taustavalo yleisemmän vihreän sijasta.
3315 julkaistiin myös Australiassa.
Suurin osa alkuperäisistä 3310:stä voidaan päivittää 3315:n kehittyneempään laiteohjelmistoon datakaapelilla.
Pekka Lounela

Pekka Lounela vuonna 1967 ollessaan Yleisradion teatteriosaston päällikkö.
Pekka Lounela (takana kolmas vasemmalta) sekä joukko Intimiteatterin näyttelijöitä vuonna 1966.
Pekka Elias Lounela (20. elokuuta 1932 Helsinki – 2. joulukuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen kriitikko, pakinoitsija ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Lounelan vanhemmat olivat insinöörikomentaja Eljas Lounela, aiemmin Lönnrot, ja Aili Beda Johanna Kalliala, aiemmin Bergroth. Pappi, opettaja ja virkamies Paavo Lounela oli hänen veljensä.
Pekka Lounela vietti lapsuus- ja nuoruusvuotensa Turussa, ja ylioppilaaksi päästyään minkä jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa, kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa.lähde?
Lounela toimi Parnasson toimitussihteerinä 1955–1957 ja Yleisradion teatteriosastolla dramaturgina 1957–1963 ja teatteriosaston päällikkönä 1965–1973. Kriitikonuransa hän aloitti Ylioppilaslehden teatterikriitikkona.
Lounelan kirjalliseen tuotantoon kuului pakinoita, pamfletteja, runoja, matkakirjoja, pienoisromaaneita ja näytelmiä. Hänen esikoisteoksensa, runokokoelma Epätieto, ilmestyi 1954. Lehtipakinoita Lounela on julkaissut nimimerkillä Kala. Pakinat ilmestyivät ensin Ylioppilaslehdessä ja myöhemmin Suomen Kuvalehdessä. Kalan pakinoista on koottu kolme kokoelmateosta. Monet niiden tarinat on sijoitettu kuvitteelliseen Luomen valtioon. Tekstit ovat kirjallisesti korkeatasoisia ja niissä on usein allegorinen tai vertauskuvallinen rakenne. Lukija jää usein pohtimaan, että tekstissä on jokin avain, joka on nykylukijalle vaikea löytää, koska ei enää tunneta asiaa, jonka kustannuksella Kala pilailee. Sen sijaan ne tekstit, joissa kuvataan arki- tai perhe-elämää, ovat kestäneet paremmin ajan kulutusta.
Vuonna 1996 Lounela sai valtion taiteilijaeläkkeen.
Teokset

| --- | --- |
 Epätieto, runoja. 1954  Kiltit tantit, pakinoita. 1959  Ollaan sitten suomalaisia. Pamfletti. 1959  Jos kielin voisi kertoa. 1960  Iloinen nuori mies : Kalan pakinoita. 1961  Idän kääntöpiiri. 1962  Rakentajan muotokuva (Helsingin asuntokeskuskunta Haka 25 v.). 1963  Anna meidän asua. Pamfletti asuntokysymyksestä. 1964  Asiaa. 1964  Johtaja ajan kuva. 1965  Ole totinen, toveri. Kaskuja kansandemokratioista. 1965  Helsinki värikuvina. 1966  Helsinki. 1967  Kahden vuoden äänet. Suomalaisia kuunnelmia 1966–1967. 1969  Huuto ja meteli. 1970 :  Rautainen nuoruus. Välikysyjien kronikka. 1976  Ken talonsa jättää : Arvid Järnefelt. 1977  Kaikki osaavat aakkoset. Irviajankuvia. 1978  Vastarannan mietekirja. Runoja. 1978  Hella Wuolijoki : legenda jo eläessään. 1979  Ajatuksia vastarannalla. Runoja. 1980  Valittuja sanoja. Runoja. 1983  Hella Wuolijoki, näyttely Teatterimuseossa 6.6.–14.9.1986.  Kahden naisen sota – vuosisadan vakoilutarina. 1987  Mauno Manninen ja hänen intiimi teatterinsa. 1988  Niin sanottu. 1990  Sanoja, rivejä. Runoja 1952–1992. 1992  Ollaan sitten eurooppalaisia. 1995  Kohti arvoa ja ansiota : Suomen näyttelijäliitto 1913–1975. 2004
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Pekka Lounelan haastattelu vuodelta 1968.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Cerrado Gold

Cerrado Gold on kanadalainen kullantuottaja, jolla on argentiinalainen kultakaivos sekä kanadalainen rautakaivosprojekti. Aikaisemmin Cerrado Gold kehitti brasilialaista Monte do Carmo -kaivosta, mutta päätyi myymään sen rahapulassa Hochschild Miningille vuonna 2024.
Kaivokset ja kaivosprojektit

Minera don Nicolas, Argentiina (kulta, 100 %)
Mont Sorcier, Kanada (rauta, 100 %)
Aiheesta muualla

https://www.cerradogold.com/
Wilhelm Thesleff

| Wilhelm Thesleff |
| --- | --- |

Sota-asiain toimituskunnan päällikkö
 Paasikiven I hallitus   27.5.1918–27.11.1918  
Seuraaja:  Rudolf Walden 
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1880 Viipurin maalaiskunta
Kuollut: 26. maaliskuuta 1941 (60 vuotta) Helsinki
Tiedot
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Venäjä   Saksa   Suomi (valkoiset)
Palvelusvuodet:  Venäjä: 1894–1917 Saksa:1917–1918 Suomi: 1918
Sotilasarvo:  Venäjä: everstiluutnantti Saksa: everstiluutnantti Suomi: kenraalimajuri
Komentajuudet:  Saksa: Kuninkaallinen preussilainen jääkäripataljoona 27 1917–1918 Suomi: pataljoona Thesleff huhtikuussa 1918 Armeijan ylipäällikkö 13.8.–27.11.1918   Suojeluskuntain ylipäällikkö 2.8.–27.11.1918.
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota (Venäjä) ensimmäinen maailmansota (Saksa)  Suomen sisällissota (Suomi)
Wilhelm Alexander Thesleff (27. heinäkuuta 1880 Viipurin maalaiskunta – 26. maaliskuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen kenraali. Hän oli Suomen ensimmäinen sotaministeri ja siinä tehtävässä myös sotajoukkoja komentanut ylipäällikkö 1918.
Kunniamerkit

Venäjän keisarikunnan kunniamerkit:
Pyhän Stanislauksen ritarikunnan 3. luokka, 6. joulukuuta 1907.
Pyhän Annan ritarikunnan 3. luokka, 24. lokakuuta 1914.
Suomen tasavallan kunniamerkit:
Vapaudenristin ritarikunnan 1. luokka
Ulkomaiset kunniamerkit:
Miekkaritarikunnan ritari, 1. luokka 1908
Rautaristin 2. luokka. 5. heinäkuuta 1918
Teoksia

Upplevelser under krigsåren 1914–1918. Holger Schildts förlagsaktiebolag, Helsingfors 1919. (Teoksen verkkoversio.)
Släkten Thesleff 1595–1925. Schildt, Helsingfors 1925.
Kirjallisuutta

Lemberg, Magnus: ”Thesleff, Wilhelm (1880–1941)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 741–742.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Thesleff, Wilhelm hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vapaasti ladattavia Wilhelm Thesleffin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: (ensimmäinen toimessa) | Suomen puolustusministeri sota-asiaintoimituskunnan päällikkö 1918 | Seuraaja: Rudolf Walden |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo