stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen moottoritieverkko
Lainsäädäntö

Suomen lainsäädännön moottoritien määritelmä noudattaa Wienin tieliikennesopimuksen määrittelyä:
»Moottoritiellä on kaksi keskikaistan tai kaiteen toisistaan erottamaa ajorataa, joilla ei ole avattavia siltoja. Risteävän liikenteen tulee kulkea eri tasossa kuin moottoritieliikenteen. Moottoritiehen liittyvä ja sieltä poistuva liikenne on johdettava moottoritien alkamis- tai päättymiskohtien taikka tiesuunnitelmassa osoitettujen liittymien kautta. Moottoritien ja siihen rajoittuvan kiinteistön välillä ei saa olla muuta kulkuyhteyttä.» 
(Valtioneuvoston asetus maanteistä (924/2005) 1 § 1  mom.)
Moottoriteille on asetettu tiettyjä tien geometriaa, liittymäväliä ja muita teknisiä ominaisuuksia koskevia vaatimuksia. Moottoriteistä hieman alle kahdella kolmasosalla nopeusrajoitus on 120 kilometriä tunnissa. Muilla moottoriteillä rajoitus on yleensä 100 kilometriä tunnissa, joskus myös tätä alempi. Talvisin nopeusrajoitus on kaikilla moottoriteillä enintään 100 kilometriä tunnissa. Suomessa moottoritiellä saa kuljettaa vain moottoriajoneuvoa, jonka suurin sallittu tai rakenteellinen nopeus on yli 70 km/h.
Moottoritiet jaetaan merkityksensä perusteella neljään luokkaan:
A-luokkaan kuuluvat valtakunnalliset moottoritieosuudet maaseutuosuuksilla. Nopeusrajoitus on yleensä 120 km/h.
B-luokkaan kuuluvat valtakunnalliset moottoritieosuudet kaupunkitaajamien ohitusosuuksilla. Nopeusrajoitus on 100–120 km/h.
C-luokkaan kuuluvat taajamaseudun tiestön runkoväylänä toimivat moottoritiet (1. luokan kaupunkimoottoritiet). Nopeusrajoitus on 80–100 km/h.
D-luokkaan kuuluvat keskustojen syöttökehänä toimivat, taajamarakenteeseen kiinteästi integroidut moottoritiet, joilla ei ole kauttakulkuliikennettä (2. luokan kaupunkimoottoritiet). Nopeusrajoitus on yleensä 80 km/h.
Luokittelu liittyy lähinnä tiesuunnitteluun eikä luokkaa mitenkään merkitä tielle liikennemerkein. Alemman luokan moottoriteillä tien tekniset vaatimukset eivät ole niin tiukat. Nimitystä kaupunkimoottoritie käytetään joskus myös moottoritiemäisistä teistä, esim. Kehä III, jotka eivät kuitenkaan ole moottoriteitä.
Suomessa moottoritien rinnalla kulkeva rinnakkaistie on tieluokaltaan yleensä seututie. Rinnakkaisyhteys voi kulkea myös keskustan katuverkolla.
Luettelo Suomen moottoriteistä

Alla on lueteltu suomalaiset moottoritiet. Mikäli moottoritieosuus on osa useampaa tietä, tästä huomautetaan rivin lopussa.
Valtatie 1
Helsinki–Turku (pituus 165 km)
Valtatie 2
Palojärvi, Vihti (pituus 1 km, liittyy toiseen moottoritiehen)
Valtatie 3
Vantaankoski, Vantaa–Hämeenlinna–Tampere–Ylöjärvi (pituus 180 km, osittain yhteinen valtatien 9 kanssa)
Helsingby, Mustasaari–Vaasa (pituus 15 km, yhteinen valtatien 18 kanssa sekä osittain yhteinen valtatien 8 kanssa)
Valtatie 4
Helsinki–Lahti–Lusi, Heinola (pituus 140 km, osittain yhteinen valtateiden 7 ja 12 kanssa)
Vaajakoski–Jyväskylä (pituus 6 km, yhteinen valtateiden 9, 13 ja 23 kanssa)
Jyväskylä–Vehniä, Laukaa (pituus 19,5 km, yhteinen valtatien 13 kanssa)
Huutomäki–Koukkuniemi, Äänekoski (pituus 5 km)
Haaransilta, Liminka–Haukipudas, Oulu (pituus 43 km)
Maksniemi, Simo–Kemi–Keminmaa (pituus 21 km)
Valtatie 5
Lusi, Heinola (4,3 km)
Humalajoki–Kuopio–Siilinjärvi (pituus 47 km, osittain yhteinen valtatien 9 kanssa)
Valtatie 6
Mansikkala–Kaukopää, Imatra (pituus 10,4 km)
Niittylahti–Käpykangas, Joensuu (pituus 14 km, yhteinen valtatien 9 kanssa)
Valtatie 7
Tattarisuo, Helsinki–Kotka–Vaalimaa (pituus 173 km, osittain yhteinen valtatien 15 kanssa)
Valtatie 8
Turku–Nousiainen (pituus 20 km)
Mustasaari–Vaasa (pituus 6 km, yhteinen valtatien 3 kanssa)
Valtatie 9
Turku–Lieto as. (pituus 13 km)
Järviö–Konho, Akaa (pituus 1,2 km)
Konho–Lakalaiva, Tampere (pituus 32 km, yhteinen valtatien 3 kanssa)
Lakalaiva–Atala, Tampere (pituus 11 km)
Pukinniitty–Pumperi, Jyväskylä (pituus 4,8 km)
Vaajakoski–Jyväskylä (pituus 6 km, yhteinen valtateiden 4, 13 ja 23 kanssa)
Humalajoki, Kuopio–Vuorela, Siilinjärvi (pituus 34 km, yhteinen osuus valtatien 5 kanssa)
Ylämylly, Liperi–Niittylahti, Joensuu (pituus 26 km, yhteistä osuutta valtatien 6 kanssa 14 km sekä valtatien 23 kanssa 11 km)
Valtatie 12
Tampere–Nokia (pituus 8,2 km)
Okeroinen–Kujala, Lahti (pituus 4,5 km)
Kujala–Joutjärvi, Lahti (pituus 1,3 km, yhteinen osuus valtatien 4 kanssa)
Valtatie 13
Vaajakoski–Jyväskylä (pituus 6 km, yhteinen valtateiden 4, 9 ja 23 kanssa)
Jyväskylä–Vehniä, Laukaa (pituus 19,5 km, yhteinen valtatien 4 kanssa)
Valtatie 15
Kyminlinna–Rantahaka, Kotka (pituus 8 km, yhteinen valtatien 7 kanssa)
Valtatie 18
Helsingby, Mustasaari–Vaasa (pituus 15 km, yhteinen valtatien 3 kanssa sekä osittain yhteinen valtatien 8 kanssa)
Valtatie 23
Jyväskylä–Vaajakoski (pituus 6 km, yhteinen valtateiden 4, 9 ja 13 kanssa)
Ylämylly, Liperi–Käpykangas, Joensuu (pituus 11 km, yhteinen valtatien 9 kanssa)
Valtatie 25
Lempola, Lohja (pituus 1 km, liittyy toiseen moottoritiehen)
Valtatie 29
Keminmaa–Tornio (pituus 14 km)
Kantatie 45
Helsinki–Ruotsinkylä, Tuusula (pituus 17,9 km)
Kantatie 51
Helsinki–Kirkkonummi (pituus 27 km)
Seututie 101
Karhusaari, Espoo–Otaniemi, Espoo (pituus 1 km, liittyy toiseen moottoritiehen)
Yhdystie 3495
Viinikka, Tampere–Lakalaiva, Tampere (Tampereen eteläinen sisääntulotie, pituus 2 km)
Yhdystie 6018
Jyväskylä (Jyväskylä–Vaajakoski-moottoritien Jyväskylän puoleinen pää, pituus 0,5 km)
Tulevaisuus

Seuraavassa taulukossa on lueteltu lähivuosina toteutettavat moottoritiehankkeet.
Lisäksi rakennettaneen vielä joitain moottoritieosuuksia tärkeimmille kaupunkiseuduille, mutta muutoin moottoriteiden rakentaminen todennäköisesti vähenee.lähde? Sen sijaan Väylävirasto keskittynee päätieverkon parantamiseen kevyemmillä ratkaisuilla, kuten keskikaiteellisten ohituskaistateiden rakentamisella. Vuonna 2006 valmistuneessa liikenne- ja viestintäministeriön työryhmän ehdotuksessa runkotieverkoksi on ehdotetulle runkotieverkolle suunniteltu rakennettavaksi uusia moottoriteitä kaikkiaan 240 kilometriä vuoteen 2030 mennessä. Vuosina 1990–2013 uusia moottoriteitä on valmistunut 595 kilometriä. Toisaalta Luumäki–Imatra-tieosuuden kaltaisia 2+2-kaistaisia, käytännössä moottoritiemäisiä väyliä tullaan rakentamaan suurin piirtein saman verran, muun muassa Kangasalan ja Oriveden sekä Laukaan ja Äänekosken välille. Suomessa moottoritien määritelmä on erittäin tiukka, ja kuten edellä mainitut valtatie 6:n osuus tai Kehä III, Suomessa on monia tieosuuksia, jotka monissa muissa Euroopan valtioissa määriteltäisiin suoraan moottoriteiksi. lähde?
Moottoriliikennetiet Suomessa

Suomen laissa moottoriliikennetie tarkoittaa tietä,
joka on varattu moottoriliikenteelle,
jolle päästään vain eritasoliittymistä tai valvotuista liittymistä,
ja jolla erityisesti pysähtyminen ja pysäköinti on kielletty käytössä olevilla ajoradoilla.
Vuoden 2023 alussa Suomessa oli moottoriliikenneteitä yhteensä 142 kilometriä.
Moottoritiestä eroten moottoriliikennetiellä ei tarvitse olla useampia samansuuntaisia kaistoja tai toisistaan rakenteellisesti erotettuja ajoratoja. Moottoriliikennetien nopeusrajoitus on yleensä 100 km/h, talvisin kuitenkin useimmilla tieosuuksilla 80 km/h.
Moottoriliikennetien ja sen liittymis- ja erkanemisteiden käyttö on sallittu ainoastaan moottoriajoneuvoille, joiden suurin sallittu tai rakenteellinen nopeus on yli 50 km/h. Myös ajoneuvon hinaaminen köyttä, vaijeria tai muuta vastaavaa kytkentätapaa käyttäen on kiellettyä, lukuun ottamatta hinaamista seuraavaan poistumiskohtaan saakka.
Moottoriliikennetiet Suomessa > Historia

1980-luvulla moottoriliikenneteitä rakennettaessa jätettiin usein tilavaraus, jotta tie voitaisiin tulevaisuudessa helposti täydentää moottoritieksi. Näin onkin sittemmin tehty mm. Järvenpää–Lahti-välillä. Moottoriliikenneteiden ongelmana etenkin edellä mainitulla välillä oli, että tien geometria oli jo suunniteltu moottoritien mukaan eikä siinä otettu huomioon sitä, että vastaantulevien kaistaa käytettiin ohittamiseen. Kun väli Mäntsälä–Lahti avattiin vuonna 1985 moottoriliikennetieksi, liikennemäärät olivat jo valmiiksi liian suuret tien kapasiteettiin nähden. Liikenteen jonoutuminen ja pysähtely oli käytännössä sääntö pahimpina ruuhka-aikoina. Ruuhkista huolimatta useat autoilijat pyrkivät muita ohittelemalla nopeuttamaan matkantekoaan, mutta käytännössä hyöty oli olematon, koska heidän paluunsa omalle kaistalle pieneen väliin aiheutti jatkuvan haitariliikkeen, jolloin äkkijarrutukset hidastivat entisestään keskinopeutta. Välillä Lahti–Heinola kokeiltiin ohituskaistatietä helpottamaan ongelmaa, mutta kokemukset siitä etenkin ruuhkassa olivat kielteisiä. Koska moottoriliikennetie-ratkaisu nähtiin tilapäisenä välivaiheena, tilanne ei korjaantunut ennen kuin vasta koko Helsinki–Heinola-välin avauduttua moottoritienä.
Viime vuosina moottoriliikenneteiden kilometrimäärä on vähentynyt moottoriteiden rakentamisen vuoksi, mm. Kemin kohta on täydennetty moottoritieksi rakentamalla toinen ajorata olemassa olleen viereen. Syksyllä 2010 otettiin käyttöön uusi 21 kilometriä pitkä moottoriliikennetieosuus valtatie 4:n perusparantamisen yhteydessä Toivakan ja Jyväskylän Vaajakosken välillä. Liikenneturvallisuutta on parannettu rakentamalla siihen useita keskikaiteella varustettuja pitkiä ohituskaistaosuuksia.
Valtatie 6:n 2017 lokakuussa avattu 27 kilometrin osuus Taavetista Lappeenrannan Kärkeen on pisin moottoriliikennetie Suomessa. Valtatien 7 Haminan ohikulkutien valmistuttua tieosuus Summasta Haminan keskustaan lakkasi olemasta moottoriliikennetie ilman, että sitä muutettiin moottoritieksi.
Valtatie 12 muutettiin Tillola–Keltti-tiehankkeen yhteydessä moottoriliikennetieksi kahden kilometrin matkalla seututien 359 ja Keltin eritasoliittymän (valtatie 6) välillä Kouvolassa joulukuussa 2019. Keltin eritasoliittymän parantaminen mahdollisti moottoriliikennetien jatkamisen.
Syyskuussa 2020 valtatiellä 4 muutettiin Kellon ja Haukiputaan välillä leveäkaistaista moottoriliikennetietä noin 8 km matkalla nelikaistaiseksi moottoritieksi ja Haukiputaan ja Iin Räinänperän välillä oleva moottoriliikennetie parannettiin leveäkaistatiestä jatkuvaksi ohituskaistatieksi.
Lahden eteläinen kehätie valtatiellä 12 avattiin liikenteelle joulukuussa 2020, jolloin valtatielle valmistui 7,2 km uutta leveällä keskiviivoituksella varustettua kaksikaistaista moottoriliikennetietä, joka liittyi itäpäässään jo aiemmin olemassa olleeseen Hollolan Soramäen ja Kukonkoivun väliseen moottoriliikennetieosuuteen ja länsipäässään Lahden kehätien nelikaistaiseen moottoritieosuuteen.
Moottoriliikennetiet Suomessa > Luettelo Suomen moottoriliikenneteistä

Alla on lueteltu Suomen moottoriliikennetiet:
Mustasaari (Helsingby); moottoritien jatke. pituus: 1,6 km
Heinola (Lusi); liittyy moottoritiehen. pituus: 1,5 km
Toivakka (Viisarinmäki) – Jyväskylä (Kanavuori). pituus: 22 km
Äänekoski (Hirvaskangas – Huutomäki); moottoritien jatke. pituus: 6 km
Äänekoski (Koukkuniemi– Akanniemi); moottoritien jatke. pituus: 2 km
Oulu (Haukipudas) – Ii (Räinänperä); moottoritien jatke, keskikaiteellinen ohituskaistatie. pituus: 9 km
Simo; moottoritien jatke. pituus 0,7 km
Kouvola (Keltti – Käyrälampi); osittain myös valtatie 12. pituus: 11,3 km
Luumäki (Taavetti) – Lappeenranta; pituus: 27 km
Joensuu (Niittylahti); moottoritien jatke, yhteinen osuus Vt9:n kanssa. pituus: 2,5  km
Tampere (Alasjärvi – Nurmi); moottoritien jatke. pituus: 3,9 km
Muurame; moottoritien jatke. pituus: 1,5 km
Kuopio (Vehmasmäki); liittyy moottoritiehen. pituus: 2,5 km
Liperi (Ylämylly) moottoritien jatke, yhteinen osuus Vt23:n kanssa. pituus: 2,5  km
Joensuu (Niittylahti); moottoritien jatke, yhteinen osuus Vt6:n kanssa. pituus: 2,5  km
Tampere (Alasjärvi) – Kangasala (Huutijärvi). pituus: 14,2 km
Hollola (Kukonkoivu) – Lahti (Okeroinen). pituus: 11,8 km
Lahti (Joutjärvi – Uusikylä); leveäkaistatie. pituus: 17,5 km
Kouvola (Kivistenmäki – Keltti); jatke valtatie 6:n moottoriliikennetieosuudelle Kouvolassa. pituus: 2,3 km
Liperi (Ylämylly) moottoritien jatke, yhteinen osuus Vt9:n kanssa. pituus: 2,5  km
Moottoriliikennetiet Suomessa > Tulevaisuuden moottoriliikennetiet

Alla on lueteltu Suomeen suunniteltuja moottoriliikennetietä:
Lappeenranta (Selkäharju) – Imatra (Mansikkala); nykyisen nelikaistatien muuttaminen moottoriliikennetieksi. pituus: 32,3 km.
Liperi (Ylämylly – Honkalampi); nykyisen valtatien parantaminen 2+2 keskikaiteelliseksi moottoriliikennetieksi. pituus: 4,3 km.
Kirjallisuutta

Castrén, Sampo & Pajuoja, Anssi: Monoa moottoriteille! Pamfletti moottoriteiden lisärakentamista vastaan.  Helsinki:  Like, 2003.  ISBN 952-471-092-7
Salmonella Chingola

Salmonella Chingola on Salmonella-bakteerin eräs serotyyppi.
Havaintoepäily

Venäjä ilmoitti löytäneensä 22. toukokuuta 2007 Suomesta tuodusta kananlihasta Salmonella Chingolaa. Suomen viranomaisten tutkimuksessa bakteeria ei löytynyt.
Józef Wybicki

Józef Wybicki
Józef Rufin Wybicki (1747–1822) oli puolalainen kenraali, runoilija ja poliitikko. Hän oli Jan Henryk Dąbrowskin läheinen ystävä ja hän kirjoitti Puolan kansallishymnin, Mazurek Dąbrowskiegon, sanat vuonna 1797. Hän oli eräs Kościuszkon kapinan sotilasjohtajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Józef Wybicki Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Vaarniemen koulu

Vaarniemen koulu on Kaarinassa sijaitseva, vuonna 1989 valmistunut yläasteen koulu. Yläasteella on oppilaita noin 270 ja opettajia 27. Piispanristin koulu ja Vaarniemen koulu yhdistyivät 1.8.2007 ja nimeksi annettiin Piispanlähteen koulu.
Sonja Lumme

| Sonja Lumme |
| --- | --- |
 Sonja Lumme syyskuussa 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1961 (ikä 63) Kristiinankaupunki
Kansalaisuus:   Suomi
Puoliso:  Arne Nylander (vih. 2006)
Lapset:  -
Sukulaiset:  Paula Wilson
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä
Merkittävät teokset:  Eläköön elämä
Levy-yhtiöt:  Inmusic
Aiheesta muualla
www.sonjalumme.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sonja Maria Lumme (s. 6. lokakuuta 1961 Kristiinankaupunki) on suomalainen iskelmälaulaja, juontaja ja käsikirjoittaja.
Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke 2025.
Ura

Sonja Lumpeen levytysura alkoi 1970-luvun lopulla, jolloin Hi-Hat julkaisi hänen debyyttisinglensä. Toden teolla ura käynnistyi 1980-luvulla, jolloin Lumme solmi levytyssopimuksen JP-Musiikin kanssa. JP-Musiikin kautta ilmestyi hänen ensimmäinen albuminsa Anna olla vapaa vuonna 1983. Seuraava albumi Päivä ja yö ilmestyi vuonna 1984 ja vuonna 1985 siitä julkaistiin englanninkielinen versio Easy Life. Vuonna 1985 Sonja Lumme edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa kappaleella Eläköön elämä.
1980-luvun puolivälin jälkeen Lumpeen levytysvauhti hiljeni ja seuraava albumi Sonja ilmestyi Finnlevyn kustantamana vuonna 1990. Seuraava albumi Sonja ja Timo ilmestyi puolestaan vuonna 1998. Tämä sekä sen jälkeen ilmestyneet albumit Kissanainen sekä Meri ja tuuli on julkaissut artistin oma levymerkki Inmusic.
Lumme on myös käsikirjoittanut ja juontanut MTV3-kanavan Ihana piha -puutarhaohjelmaa, jota on esitetty vuodesta 2008. Lumme on toimittanut vuonna 2011 Radio Novalla puutarhaohjelmaa Vihreä hetki. Lumme on naimisissa näyttelijä, oopperalaulaja Arne Nylanderin kanssa; heillä ei ole lapsia. Aiemmin Lumme oli naimisissa vuodesta 1992 vuoteen 2003 bändinsä kitaristin Matti Aurasen kanssa.
Sonja Lumpeella on kuusi sisarusta. Yksi heistä, veli Stefan, katosi Ahvenanmerellä lokakuussa 1968 tapahtuneessa M/S Irman haaksirikossa. Hänen sisarensa Paula Wilson on hoitanut Bengtskärin majakkaa.
Diskografia > Albumit

Anna olla vapaa (JP-Musiikki,  1983)
Päivä ja yö (JP-Musiikki,  1984)
Easy Life (JP-Musiikki,  1985)
Sonja (Finnlevy,  1990)
Sonja ja Timo (Inmusic,  1998)
Kissanainen (Inmusic,  2003)
Meri ja tuuli (Inmusic,  2007)
Diskografia > Kokoelmat

Parhaat (Overdisc,  1989)
Parhaat (Poptori,  2000)
Päivä ja yö – Kootut levytykset 1983–1985 (Rocket Records,  2009)
Teoksia

Satoa saunan takaa: Kasvata itse parhaat yrtit ja vihannekset.  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6564-2
Aiheesta muualla

Sonja Lumpeen kotisivut
Sonja Lumpeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
Rouvasväenyhdistys

Rouvasväenyhdistykset (ruots. fruntimmersförening) ovat Suomessa 1800-luvulla perustettuja naisjärjestöjä.
Ne harjoittivat aluksi hyväntekeväisyyttä vähäosaisten parissa, ja niiden jäsenistö koostui säätyläisnaisista. Yhdistykset olivat Suomen ensimmäisiä varsinaisia hyväntekeväisyysjärjestöjä, ja niitä toimi lähes jokaisessa kaupungissa.
Yhdistykset rahoittivat toimintaansa muun muassa erilaisilla arpajaisilla ja myyjäisillä. Yhdistysten jäsenyys oli aluksi tarkoitettu vain naimisissa oleville naisille, mutta myöhemmin mukaan otettiin myös naimattomia, ja siksi yhdistyksistä saatettiin käyttää myöhemmin myös nimitystä naisväenyhdistys.
Nykyisin toiminnassa olevia rouvasväenyhdistyksiä on Suomessa kuusi.
Vaikutukset > Sosiaali- ja terveyspalvelut

Keskieurooppalaisen mallin mukaan perustetuilla rouvasväenyhdistyksillä oli suuri merkitys monien sosiaali- ja terveyspalveluiden synnyttäjinä. Yhdistykset perustivat Suomeen muun muassa ensimmäiset lastenkodit, olivat mukana luomassa sosiaalityön eri aloja, ja sittemmin hyvin usea rouvasväenyhdistysten aloittama palvelu siirtyi kuntien ja valtion alaisuuteen.
Yhdistysten toiminta oli reagoivaa eli syntyneitä ongelmia korjaavaa, eivätkä ne pääsääntöisesti pyrkineet vaikuttamaan itse ongelmien syihin.
Usein rouvasväenyhdistysten toiminta liittyi paikkakunnalla olevaan diakoniatoimintaan, kun samat naiset toimivat aktiivisesti sekä naisjärjestön että diakoniatyön parissa. Jo ennen kuin diakonialiike organisoitui, naisjärjestöjen tarjoama väylä mahdollisti lastenkotien perustamisen. Naisjärjestöjen verkostossa hyviksi havaitut tulokset, toimimisen mahdollisuudet ja sen myötä lastenkotien perustamisen idea levisi nopeasti ympäri Suomea.
Vaikutukset > Avustuspiirityö

1900-luvulla monet rouvasväenyhdistykset päättivät jakaa köyhyydestä kärsivän Suomen kaupunkeja ja kuntia avustuspiireihin, joista jokaisesta piiristä vastasi kaksi ”piirirouvaa”. He selvittivät alueen asukkaiden avuntarpeita kodeissa kiertämällä, jonka jälkeen alueen rouvasväenyhdistyksen kokouksissa päätettiin jaettavista materiaalisista avustuksista. Rahaa ei kuitenkaan jaettu, vaan hyödykkeet olivat lähinnä vaatteita ja ruokatarvikkeita.
Vaikutukset > Työllistämispalvelut

Monissa kaupungeissa rouvasväenyhdistykset edistivät myös tarkoituksenmukaisesti naisten ammatillisuutta ja työllistymistä. Esimerkiksi Savonlinnan Naisväenyhdistys perusti köyhille naisille tarkoitetun kutomokoulun, jonka pyrkimyksenä oli valmistaa naisille ammattitaito ja siten mahdollisuus elättää itsensä. Tampereella puolestaan kaupungin rouvasväenyhdistys teetti vähävaraisilla naisilla töitä, auttoi jälleenmyymään näiden käsitöitä, ja rahoitti naisten työllistymisen toimintaa kaupunginvaltuustolta sekä anniskeluvoitoista saaduin varoin. Naiset olivat vakuuttuneita, että työn avulla voidaan vaikuttaa kaikista parhaiten köyhyyden ongelmaan. He perustivat ensin vuonna 1892 vanhojen naisten työhuoneen, ja toiminnan laajentuessa he perustivat 1909 työnvälitystoimiston, joka sekä auttoi työn saamisessa että jakoi avustuksia tarvitseville. Tampereella rouvasväenyhdistyksen perustama toimisto toimi myös tiiviissä yhteistyössä kunnallisen kerjäämisen vähentämiseen tähtäävän köyhäinhoitotoimen kanssa.
Rouvasväenyhdistykset toimivat 1800-luvulla kanavina naisille toimia yhteiskunnassa. Esimerkiksi aviomiestensä uran vuoksi toiselle paikkakunnalle muuttavat naiset löysivät niistä kanavan toimia ja osallistua ympäröivään maailmaan, ja vaikuttaa asioihin. 1800-luvun loppuun mennessä monien yhdistysten toiminta vakinaistui ja virallistui, ja naiset perustivat uusia naisjärjestöjä.
Yhdistykset alueittain

Suomen ensimmäisen rouvasväenyhdistyksen perustivat kaupungin saksankielisen yläluokan naiset Viipuriin vuonna 1835. Huoltojärjestö Viipurin Fraun-Verein oli suljettu yhdistys, johon kuului 12 naista. Yhdistyksen johdossa olivat kreivitär Eva Mannerheim (os. Schantz), Viipurin läänin maaherran puoliso, sekä paikallisten suurimpien kauppahuoneiden johtajien vaimot. Se perusti muun muassa 20-paikkaisen tyttölasten orpokodin, joka oli ensimmäinen rouvasväenyhdistysten perustamista lastenkodeista.
Yhdistykset alueittain > Helsingin rouvasväenyhdistykset

Helsingissä toimi 1880-luvulla useita rouvasväenyhdistyksiä. Helsingin venäläistä rouvasväenyhdistystä johti kenraalikuvernööri Heidenin puoliso kreivitär Heiden eli Elisabet Zubova. Ruotsinkielisen Helsingin rouvasväen yhdistystä johti Helsingin pitäjän kirkkoherra Crohnsin puoliso, sekä vapaaherra Klinkowströmin puoliso, venäläissyntyinen Elisabet Krause. Rouvasväenyhdistys perusti lastenkodin  1860. Yhdistyksen johdossa toimi Hanna Weisell vuonna 1880.
Adelaïde Ehrnrooth, rouvasväenyhdistyksen aktiivinen jäsen, oli perustamassa sekä Suomen Naisyhdistystä vuonna 1884 että Naisasialiitto Unionia vuonna 1892.
Yhdistykset alueittain > Tampereen rouvasväenyhdistys

Tampereella rouvasväenyhdistyksen toimintaa edelsi vuonna 1859 perustettu ompeluseura, jossa rouvat ompelivat vaatteita köyhille lapsille, ja joka vuonna 1862 perusti Hallituskadulle tyttökoulun köyhille tytöille. Vuonna 1866 perustettiin ruotsinkielinen rouvasväenyhdistys, jonka ensimmäinen puheenjohtaja oli pastorin vaimo Anna Bergroth, yhdistyksen sihteerinä Otto Blåfield ja rahastonhoitajana maisteri August Hildén. Lisäksi yhdistyksen johtoon kuuluivat Anna Blåfield, Finne, M. Hildén, Idestam, Procopé, H. Rosendal ja Tallqvist. Tyttökoulu laajensi toimintaansa hurjaa vauhtia, ja se jaettiin ensin kahdeksi kouluksi, ja lopulta 1881 yhdistys perusti oman koulun köyhille pojille. Vuonna 1887 Tampereen rouvasväenyhdistyksen jäsenet perustivat lastenkodin, vuonna 1889 käsityökoulun, ja vuodesta 1886 alkaen he työllistivät kaupungin köyhiä, laittaen samalla alulle työnvälitystoimiston, joka perustettiin virallisesti vuonna 1909. Yhdistyksen toiminta loppui vuonna 1943.