Tulen ja jään laulu
Julkaisuhistoria > Kolme ensimmäistä osaa (1991–2000)

Jo ennen Tulen ja jään laulu -sarjan kirjoittamista George R. R. Martin oli menestynyt fantasia- ja tieteiskirjailija sekä tv-käsikirjoittaja. Martin julkaisi ensimmäisen novellinsa vuonna 1971 ja ensimmäisen romaaninsa vuonna 1977. 1990-luvun puoliväliin mennessä hän oli voittanut jo kolme Hugo- ja kaksi Nebula-palkintoa sekä muita palkintoja novelleillaan. Vaikka hänen varhaiset kirjansa oli otettu hyvin vastaan fantasiapiireissä, hänen lukijakuntansa oli verrattain pieni, ja Martin siirtyi työskentelemään käsikirjoittajana Hollywoodiin 1980-luvun puolivälissä. Hän teki etenkin Pelon rajalla -sarjaa vuonna 1986 sekä Kaunotar ja hirviö -sarjaa vuoteen 1990 saakka, mutta kehitti myös omia pilotteja sekä kirjoitti elokuvien käsikirjoituksia. Martin kuitenkin  turhautui, kun hänen omia teoksiaan ei toteutettu, ja hän kyllästyi televisiotuotantojen rajoituksiin, kuten budjetteihin ja jaksojen pituuksiin, jotka pakottivat hänet karsimaan hahmoja ja leikkaamaan taistelukohtauksia. Käsikirjoituksista poistettiin myös muun muassa kirosanoja – Martinin mukaan tuottajat pelkäsivät ”kaikkea liian rajua ja sellaista, josta joku saattaisi loukkaantua”. Tämä sai Martinin palaamaan ensirakkautensa eli kirjojen pariin, joissa hänen ei tarvinnut huolehtia mielikuvituksensa rajoittamisesta. Lapsuudestaan asti ihailemiensa J. R. R. Tolkienin töiden innoittamana hän halusi kirjoittaa korkeaa fantasiaa, mutta hänellä ei ollut mitään tiettyä ideaa.
Vuonna 1991 Martin oli ilman töitä Hollywoodissa ja alkoi kirjoittaa uutta tieteisromaania nimeltään Avalon. Tehtyään kirjaan kolme lukua hän sai elävän idean pojasta, joka näkee miehen mestattavan ja löytää hurjasudet lumesta. Tästä tuli lopulta Valtaistuinpelin ensimmäinen varsinainen luku. Martin lopetti Avalonin työstämisen ja kirjoitti ideansa muutamassa päivässä kokonaiseksi luvuksi ja oli varma sen olevan osa suurempaa kokonaisuutta. Kirjoitettuaan vielä lisää lukuja hän oivalsi kirjoittavansa fantasiaa ja alkoi laatia karttoja ja sukupuita. Kirjan kirjoittaminen kuitenkin lakkasi muutamaksi vuodeksi, kun Martin palasi Hollywoodiin tuottamaan ABC:lle tv-sarjaansa Doorways, jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Martin jatkoi Valtaistuinpelin työstämistä vuonna 1994, ja antoi agentilleen ensimmäiset 200 sivua ja kahden sivun tarinahahmotelman. Hän suunnitteli sarjan jatkuvan kirjoilla A Dance with Dragons ja The Winds of Winter muodostaen näin trilogian. Kun Martin ei ollut saanut romaania valmiiksi kirjoitettuaan jo 1 400 käsikirjoitussivua, hän muutti kirjojen kokonaismäärän ensin neljään ja sitten kuuteen kirjaan. Hän mielsi sarjan koostuvan näin kahdesta yhteen liittyvästä trilogiasta, jotka muodostaisivat kokonaisen tarinan. Martin, joka pitää monimerkityksellisistä nimistä, valitsi Tulen ja jään laulun sarjan nimeksi: hänestä tulta syöksevät lohikäärmeet ja kylmät Muukalaiset olivat yksi mahdollisista merkityksistä sarjan nimen tulelle ja jäälle. Martin on myös sanonnut olevansa pakkomielteinen lauluihin, kuten hänen kirjojensa A Song for Lya ja Songs of the Dead Men Sing nimetkin osoittavat.
Valtaistuinpelin tarkistettu käsikirjoitus oli ilman liitteitä 1 088 sivua pitkä, ja se julkaistiin elokuussa 1996. Ajan pyörän kirjoittaja Robert Jordan kirjoitti kommenttinsa kirjasta sen kanteen, mikä takasi osaltaan kirjan sekä kirjasarjan varhaisen menestyksen fantasialukijoiden parissa. Ennakkoon näytteenä julkaistu pienoisromaani Blood of the Dragon, joka sisälsi Daenerys Targaryenin luvut Valtaistuinpelistä, voitti vuoden 1997 Hugo-palkinnon parhaasta pienoisromaanista.
Valtaistuinpelin poistetut 300 sivua siirtyivät sarjan toisen osan Kuninkaiden koitoksen aluksi. Kirja julkaistiin Yhdysvalloissa helmikuussa 1999, ja sen käsikirjoituksen sivumäärä oli ilman liitteitä 1 184. Se oli sarjan ensimmäinen bestseller-listoille yltänyt teos sijoittuen sijalle 13 The New York Timesin listalla vuonna 1999. Taru sormusten herrasta -elokuvien menestyksen myötä useat tuottajat ja elokuvantekijät lähestyivät Martinia ensimmäisen kerran sarjan oikeuksien hankkimiseksi. Martin oli kirjasarjaa kirjoittaessaan ajatellut, ettei sitä pystyisi kuvaamaan, eikä hän kokenut, että elokuvasarja olisi riittänyt kertomaan koko tarinaa.
Martin oli monta kuukautta jäljessä kolmannen kirjan, Miekkamyrskyn, aikataulusta. Viimeinen hänen kirjoittamansa luku koski ”Punaisia häitä”, jotka sijoittuvat kirjan puolivälin jälkeen. Miekkamyrskyn käsikirjoituksen sivumäärä ylsi ilman liitteitä 1 521 sivuun, mikä aiheutti ongelmia kustantajille ympäri maailman. Bantam Books julkaisi kirjan yhtenä osana Yhdysvalloissa marraskuussa 2000, kun taas jotkin vieraskieliset versiot jaettiin kahteen, kolmeen tai jopa neljään osaan. Suomessa kirja julkaistiin kahdessa osassa. Miekkamyrsky debytoi sijalla 12 New York Timesin bestseller-listalla.