stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aksel Falkenberg
Jääkärikausi

Falkenberg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 7. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan, josta hänet myöhemmin komennettiin pataljoonan ratsuosastoon. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysosastoon 5. lokakuuta 1916 ja komennettiin Sasnitziin passintarkastusasemalle jääkärialokkaiden vastaanottajaksi. Takaisin pataljoonan yhteyteen ja 2. komppaniaan hän palasi 27. maaliskuuta 1917.  Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella.
Suomen sisällissota

Falkenberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Karjalan ratsujääkärirykmenttiin, mutta komennettiin jo Seinäjoella ollessaan Saksaan Saksan Itämeren divisioonan esikuntaan adjutantiksi toimien yhteysupseerina ylipäällikön ja eversti Vilhelm Aleksander Thesleff välillä. Hän saapui takaisin Suomeen Danzigista Saksan Itämeren divisioonan mukana. Hän osallistui sotatoimiin saksalaisten mukana matkalla Hangosta Helsinkiin.
Sisällissodan jälkeen

Falkenberg määrättiin ylipäällikkö Mannerheimin adjutantiksi, ja edelleen 1. kesäkuuta 1918 alkaen adjutantiksi sotaministeriöön ja seuraavan vuoden kesäkuun alusta tarkastavan kenraalin adjutantiksi (kenraali Linder). Tasavallan presidentin 1. adjutantiksi hänet nimitettiin 1. syyskuuta 1919. Presidentin adjutantin tehtävästään hän erosi 18. maaliskuuta 1925 ja ryhtyi viljelemään maata Kuopion maalaiskunnassa Haminalahden kartanossaan, ollen samalla H. Peura oy:n osakas vuodesta 1937 alkaen.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan Falkenberg osallistui Pohjois-Savon suojelukuntapiirin päällikkönä ja jatkosotaan hän osallistui Savo-Karjalan sotilasläänin komentajana vuoteen 1943 saakka.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän jatkoi maanviljelijänä Haminalahdella. Hänet on haudattu Kuopioon.
Luottamustoimet

Falkenberg oli H. Peura oy:n johtokunnan jäsen vuodesta 1937, Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin piiriesikunnan jäsenenä hän toimi vuosina 1926–1939,  Kuopion-maalaiskunnan huoltolautakunnan varapuheenjohtajana hän toimi vuonna 1936, majoituslautakunnan puheenjohtajana vuonna 1936 ja taksoituslautakunnan jäsenenä vuonna 1937. Pohjois-Savon kansanopiston johtokunnan varapuheenjohtajana hän ehti toimia vuonna 1937. Hän on toiminut myös Suomalaisen Autoklubin Kuopion piirin puheenjohtajana ja Kuopion ympäristön Säästöpankin hallituksen jäsenenä sekä Suomen maalaisten keskinäisen vakuutusyhtiön hallintoneuvoston jäsenenä.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 5. marraskuuta 1915  Gruppenführer 6. helmikuuta 1916  Yliluutnantti 11. helmikuuta 1918  Ratsumestari 17. huhtikuuta 1918  Majuri 16. toukokuuta 1921  Everstiluutnantti 18. maaliskuuta 1925 |      |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisenruusun Ritarikunnan 1. lk. ritari  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin Rautaristi 2. lk.  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Italian Kruunuritarikunnan upseerimerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan 1. lk. komentajamerkki |
Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Fanny ja Alexander

| Fanny ja Alexander> Fanny och Alexander |
| --- | --- |
 Elokuvan alkuperäinen juliste, Erkki Ruuhinen 1982.
Ohjaaja:  Ingmar Bergman
Käsikirjoittaja:  Ingmar Bergman
Tuottaja:  Jörn Donner
Säveltäjä:  Daniel Bell
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:  Sylvia Ingemarsson
Pukusuunnittelija:  Marik Vos-Lundh
Pääosat:  Ewa Fröling Bertil Guve Pernilla Allwin Gunn Wållgren
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Cinematograph AB
Levittäjä:  Sandrew Metronome Netflix
Ensi-ilta:   17. joulukuuta 1982  21. tammikuuta 1983
Kesto:  188 min (elokuva) 312 min (TV-sarja)
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Katsojat:  78 088 (Suomessa)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
SFDb
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fanny ja Alexander (Fanny och Alexander) on Ingmar Bergmanin ohjaama elokuva ja televisiosarja vuodelta 1982. Bergman leikkasi aineistosta aluksi neliosaisen televisiosarjan, muokkasi siitä teatterielokuvan ja työsti käsikirjoituksesta kirjan. Tarina kertoo hyvin toimeentulevan Ekdahlin teatterisuvun elämästä 1900-luvun alun Ruotsissa kahden lapsen, Fannyn ja etenkin Alexanderin kautta.
Elokuva sai neljä Oscar-palkintoa: paras vieraskielinen elokuva (palkinnon vastaanotti Ingmar Bergmanin puolesta tuottaja Jörn Donner), Sven Nykvist kuvauksesta, Anna Asp ja Sisanne Lingheim parhaasta lavastuksesta ja Marik Vos Lungh pukusuunnittelusta.  Se palkittiin myös Golden Globe -palkinnolla parhaana ulkomaalaisena elokuvana.
Suomalaisista näyttelijöistä elokuvassa olivat mukana Nils Brandt, Stina Ekblad ja Majlis Granlund.
Tärkeimmät roolit > Ekdahlien asunto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Börje Ahlstedt  | … |  Carl Ekdahl, professori   |
|  Pernilla Allwin  | … |  Fanny Ekdahl, Oscarin ja Emilien tytär   |
|  Allan Edwall  | … |  Oscar Ekdahl, Emilien puoliso   |
|  Ewa Fröling  | … |  Emelie Ekdahl, Oscarin vaimo   |
|  Bertil Guve  | … |  Alexander Ekdahl, Oscarin ja Emilien poika   |
|  Jarl Kulle  | … |  Gustav Adolf Ekdahl, ravintoloitsija   |
|  Mona Malm  | … |  Alma Ekdahl, Gustavin vaimo   |
|  Maria Granlund  | … |  Petra Ekdahl, Gustavin ja Alman tytär   |
|  Christina Schollin  | … |  Lydia Ekdahl, Carlin vaimo   |
|  Pernilla August  | … |  Maj, lastenhoitaja   |
|  Gunn Wållgren  | … |  Helena Ekdahl, isoäiti   |
|  Majlis Granlund  | … |  neiti Vega, palvelijatar   |
Tärkeimmät roolit > Piispan palatsi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marianne Aminoff  | … |  Blenda Vergérus, piispan äiti   |
|  Harriet Andersson  | … |  Justina, keittiöpiika   |
|  Jan Malmsjö  | … |  piispa Edvard Vergérus   |
|  Kerstin Tidelius  | … |  Henrietta Vergérus, piispan sisko   |
|  Hans Henrik Lerfeldt  | … |  Elsa Bergius, piispan täti   |
Tärkeimmät roolit > Teatteri

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gunnar Björnstrand  | … |  Filip Landahl   |
|  Per Mattsson  | … |  Mikael Bergman   |
|  Nils Brandt  | … |  herra Morsing   |
Tärkeimmät roolit > Jacobin asunto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erland Josephson  | … |  Isak Jacobi   |
|  Stina Ekblad  | … |  Ismael   |
|  Mats Bergman  | … |  Aron   |
Myöhempi arvostus

The New York Timesin kriitikot valitsivat Fannyn ja Alexanderin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 30 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Aiheesta muualla

Fanny ja Alexander Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Latvia 
Muut:  IdRef
Fanifiktio

Fanifiktio on fanien tuottamaa fiktiivistä tekstiä, jossa lähtökohtana on käytetty jotakin populaarikulttuurin tuotetta, kuten televisiosarjaa, elokuvaa, kirjaa, sarjakuvaa tai julkisuuden henkilöitä. Fanifiktio-aineistossa alkuperäisen tekstin juonta, genreä ja näkökulmaa on yleensä muokattu tai laajennettu. Fanifiktio voi siis poiketa alkuperäisen kirjan juonesta tai luonnekuvauksista.
Kirjoittajat voivat muun muassa sepittää henkilöhahmoille menneisyyden ja tulevaisuuden, jota alkuperäisessa käsikirjoituksessa ei ole tai täydentävää alkuperäistarinan tapahtumia. Alkuperäistä tarinaa voidaan myös muuttaa tai syventää jostakin näkökulmasta. On myös mahdollista luoda uusia henkilöitä tai nostaa esiin sivuhenkilöitä, joiden ympärille kehitetään uusia tarinoita. Kirjoittamisen avulla fanit luovat omia tulkintojaan, ylläpitävät faniuttaan ja rakentavat identiteettiään. Fanien tulkinnat voivat poiketa voimakkaastikin alkuperäisestä tarinasta.
Suosittuja fanifiktion aiheita ovat esimerkiksi televisiosarjat Doctor Who, Buffy, vampyyrintappaja ja Star Trek. Kirjallisuudesta esimerkiksi Harry Potter -sarja ja Taru sormusten herrasta -trilogia ovat olleet suosittuja aiheita.
Historiaa

Fandom eli faniyhteisö ja sen toiminnan muodostama kokonaisuus ovat perusta fanifiktion synnylle. Harrastuksen synty on paikallistettu 1960-luvulle, jolloin Star Trek -fanit alkoivat kirjoittaa jatkokertomuksia. Faniyhteisöllisyys siis alkoi yleistyä fanikulttuurin mukana vuoden 1967 tienoilla, kun scifi-televisiosarja Star Trekin ympärille syntyi suuri faniyhteisö. Ilmiön suosion kasvu toi mukaan faneja, joille faniuden perinteet olivat vieraita. Ihmissuhteisiin ja juoneen keskittynyt fanikulttuurin ilmentymismuoto, fanifiktio, sai näin mahdollisuuden kasvaa.
Tarinoita jaettiin aluksi paperimuodossa sekä pienissä, muutaman fanin muodostamissa piireissä, että omakustanteisissa lehdissä (fanzine) suurten fanitapaamisten (engl. convention) yhteydessä. Fanifiktio on pysynyt alakulttuurina yllättävän pitkään, vaikka ilmiö onkin vanha. Internetin yleistyminen 1990-luvulla laajensi fan fictionin levitysmahdollisuuksia. Fanikulttuuri ja sen eri ilmenemismuodot näin tulivat näin lähes koko länsimaisen väestön ulottuville harrastajien määrän lisääntyessä nopeasti. Samalla lisääntyi myös kirjoittajien määrä ja sitä on myös alettu tutkimaan enemmän.
Julkaisu

Fanifiktiota julkaistaan jonkin verran paperijulkaisuina, mutta ennen kaikkea internetissä. Julkaiseminen on keskittynyt arkistoihin, keskustelupalstoille ja kirjoittajien omille sivustoille. Useat sivustot ovat erikoistuneet tiettyyn fandomiin tai sen alalajiin.
Suhde lainsäädäntöön

Fanifiktio -tarina perustuu tekstinä olemassa oleviin populaarikulttuurin teoksiin. Koska teoksia suojelee tekijänoikeus, saattaa suuri osa tästä materiaalista rikkoa tekijänoikeuslainsäädäntöä. Vaikka kirjoittajat eivät yleensä hyödy tarinoistaan rahallisesti, alkuperäisteosta liian tiiviisti hyödyntävien tekstien julkaiseminen on sinänsä jo tekijänoikeusrikkomus.
Yhdysvaltojen lainsäädäntö sallii tekijänoikeuden suojaaman materiaalin, kuten henkilöhahmojen tunnistettavien nimien, luvattoman käytön silloin, kun kyseessä on parodia tai kritiikki. Tätä oikeutta kuvataan termillä ”fair use” (suom. reilu käyttö). Yhdysvaltalaiset fanikirjoittajat katsovat tekstiensä kuuluvan tämän ”reilun käytön” piiriin. Suomen tekijänoikeuslaki ei tunne ”fair usea”.
On käytännössä tulkintakysymys, onko tarinassa kyse uudesta teoksesta, jota itsessään suojaa tekijänoikeus, vai vain alkuperäisen teoksen tekijään kohdistuvasta tekijänoikeusrikkomuksesta. Mahdollisessa oikeudenkäynnissä päätökset tehdään tapauskohtaisesti. Oikeudenkäyntejä harrastaja-kirjoittajia vastaan ei tiettävästi ole vielä vuoteen 2010 mennessä käyty Suomessa tai Yhdysvalloissa.
Monet kirjailijat eivät ole pitäneet siitä, että muut käyttävät heidän luomiaan hahmoja, mutta esimerkiksi J. K. Rowling ei pidä tätä ongelmana.
Kirjoittaminen

Koska harrastajien kirjoittamia tarinoita on tarjolla runsaasti, lukijoiden valintoja helpottamaan on vakiintunut headerien käyttö. Header on tarinan alussa oleva kooste, jossa kerrotaan tarpeellisia tietoja tarinasta. Tyylilajeista kerrotaan vakiintuneilla koodeilla ja lyhenteillä. Vuorovaikutteisuus on kirjoittamisessa tärkeää, samoin kuin muiden tekstien kommentointi, ja kirjoittajat voivat pyytää kommentteja teksteilleen muilta saman foorumin jäseniltä. Fanifiktion kirjoittajat saattavat käyttää myös tunteitaan ilmaisussaan: teksteihin saatetaan purkaa pettymystä suosikkihahmon kuolemasta, turhautumista suosikki-sivuhenkilön syrjäyttämisestä tai ihastusta johonkin hahmoon.
Kirjoittaminen > Tyylilajit

Fanifiktion tarinat luokitellaan tyylilajeihin, jotka antavat lukijoille suuntaa tekstin tyylistä ja mahdollisesti myös kirjoitustavasta. Tyylilaji ilmoitetaan yleensä otsikon ja ikärajan yhteydessä, mutta joskus se on syystä tai toisesta jätetty pois. Yhdellä tarinalla voi olla useita tyylilajeja. Aiheiden kestosuosikki on rakkaus, usein kirjoittajat tekevät alkuperäiseen teokseen nähden epätavallisia rakkaustarinoita ja pareja.
Kahden hahmon parittamisesta käytetään usein termiä shippaaminen (engl. shipping). Joillekkin ”shipeille” saattaa olla fanien keskuudessa vakiintuneita nimiä. Jos kirjoittaja pitää jotakin paria erottamattomana, eikä hyväksy näille muita pareja, parista saatetaan käyttää nimitystä OTP (englannin sanoista One True Pairing).
Kirjallisuutta

Bacon-Smith, Camille: Enterprising Women. Television Fandom and the Creation of Popular Myth. University of Pennsylvania Press, 1991. ISBN 978-0-812-21379-9. (englanniksi)
Jenkins, Henry: Textual Poachers. Television Fans & Participatory Culture. London, New York: Routledge, 1992. ISBN 0-415-90571-0. (englanniksi)
Aiheesta muualla

FanFiction.net. Fanifiktio-sivusto. (englanniksi)
FinFanFun. Fan fiction -foorumi.
YLE: Mitä jos? Mitä sitten? Fanifiktio jatkaa siitä, mihin kirja jäi
Filon Larissalainen

Filon Larissalainen (159/158 eaa.–84/83 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Larissasta.
Filon jätti Ateenan Mithridateen sotien aikana ja muutti Roomaan. Siellä hän oli Kleitomakhoksen oppilaana. Roomassa Filon luennoi retoriikasta ja filosofiasta, ja keräsi ympärilleen useita merkittäviä oppilaita. Näistä Cicero on tunnetuin. Filon  seurasi Kleitomakhosta Kolmannen eli Uuden Akatemian johdossa. Sekstos Empeirikoksen mukaan hän oli Neljännen Akatemian perustaja, mutta muut lähteet kieltäytyvät tunnustamasta useamman kuin kolmen Akatemian olemassaoloa.
Filonin teoksia ei ole säilynyt. Tietomme hänen näkemyksistään ovat peräisin Numeniokselta, Sekstokselta ja Cicerolta. Yleisesti ottaen hänen ajattelunsa oli reaktio Keskimmäisen ja Uuden Akatemian skeptisiä ja agnostisia näkemyksiä vastaan. Sen sijaan hän suosi dogmaattisempaa Platon-tulkintaa.
Kirjallisuutta

Brittain, Charles: Philo of Larissa (Oxford: Oxford University Press, 2001) ISBN 0-19-815298-1.
Hermann, De Philone Larissaeo (Gottingen, 1851 ja 1855)
Grysar, Die Akademiker Philo und Antiochus (1849)
Antiikin filosofia  Platonismi
Fenomenalismi

Fenomenalismi on tietoteoreettinen ja havainnonfilosofinen näkemys, jonka mukaan fysikaaliset oliot eivät ole olemassa itsessään vaan ainoastaan aika-avaruudessa havaittuina ilmiöinä, fenomeeneina, tai aistiärsykkeinä (kuten punaisuus, kovuus, makeus jne.). Fenomenalistinen ontologia palauttaa puheen fysikaalisista oliosta puheeksi ”aistinsisältöjen kimpuista”.
Fenomenalismi sekoitetaan usein mielen kimpputeoriaan. Kimpputeorian mukaan oliot koostuvat joukoista tai kimpuista ajatuksia tai aistimuksia. Jos henkilö sanoo, että hänen edessään on päärynä, hän tarkoittaa samaa kuin että hän aistii tiettyjä ominaisuuksia (vihreys, kovuus, jne.). Kun näitä aistimuksia ei enää ole, oliota itsessään ei ole. Fenomenalismi on näkemys, jonka mukaan oliot ovat aistituista ominaisuuksista johdettuja loogisia konstruktioita. Tämän näkemyksen mukaan jos sanotaan, että toisessa huoneessa on pöytä vaikka kukaan ei ole siellä aistimassa sitä, tarkoitetaan, että jos joku olisi huoneessa, silloin tämä henkilö aistisi pöydän. Oleellista on mahdollisuus aistihavaintoon, ei itse havainto. Fenomenalismissa kohteet ovat siis havaitsemisen pysyviä mahdollisuuksia, ja puhe fysikaalisista olioista pyritään kääntämään puheeksi mahdollisista kokemuksista.
Historia > Brittiläiset empiristit ja Kant

Fenomenalismi on empirismin jyrkkä muoto ja sen juuret voidaan jäljittää George Berkeleyhin ja hänen subjektiiviseen idealismiinsa. Myöhemmät empiristit kehittivät hänen näkemyksiään. John Stuart Millillä oli havainnon teoria, johon viitataan usein klassisena fenomenalismina. Se poikkesi Berkeleyn idealismista sen suhteen, kuinka oliot jatkavat olemassaoloaan silloinkin kun kukaan ei ole havaitsemassa niitä. Berkeley oli katsonut, että kaikkitietävä Jumala havaitsee kaikki oliot, ja tämä pitää ne olemassa olevina. Mill puolestaan katsoi, että pysyvät mahdollisuudet havaita oliot olivat tarpeeksi sille, että oliot saattoivat säilyä olemassa. Nämä pysyvät mahdollisuudet voitiin eritellä subjunktiivisiksi ehtolauseiksi, kuten jos henkilöllä olisi tyyppiä Y olevia aistimuksia, hänellä olisi myös tyyppiä X olevia aistimuksia.
Kenties tunnetuin fenomenalismin muotoilu tietoteoreettisena käsityksenä ulkoisessa todellisuudessa olevia olioita koskevan tiedon mahdollisuudesta on peräisin Immanuel Kantin transsendentaalisesta estetiikasta. Kantin mukaan aika ja avaruus, jotka ovat kaiken aistikokemuksen apriorisia muotoja ja esiehtoja, viittaavat olioihin vain siinä määrin kuin ne käsitetään meille ilmenevänä (fenomenon), mutta eivät edusta olevaa sellaisenaan. Vaikka Kant katsoi, että tieto rajoittuu meille ilmenevään, hän ei koskaan kieltänyt tai sulkenut pois kokemuksen ulottumattomissa olevien olioiden, ”oleva sellaisenaan” tai noumenon, olemassaoloa, vaikkakaan ei koskaan todistanut sitä.
Kantin tietoteoreettinen fenomenalismi on näin hyvin erilaista verrattuna Berkeleyn ontologiseen versioon. Berkeleyn näkemyksen mukaan ”oliot sinänsä” eivät ole olemassa muutoin kuin yksilöllisesti havaittuina aistikokemusten kimppuina, joiden yhteensopivuus ja pysyvyys on taattu sillä perusteella, että ne ovat jatkuvasti Jumalan havaitsemia. Tämä erottaa Berkeleyn näkemyksen monien muiden mielen kimpputeorian kannattajien näkemyksistä.
Historia > Ernst Mach ja looginen empirismi

1800-luvun loppupuolella Ernst Mach muotoili vielä äärimmäisemmän fenomenalismin muodon, jota myöhemmin kehittivät Bertrand Russell ja loogiset empiristit. Mach hylkäsi Jumalan olemassaolon ja kielsi myös sen, että fenomeenit olisivat subjektien mielen tai tietoisuuden kokemaa aistidataa. Sen sijaan aisti-ilmiöt olivat Machin mukaan ”puhdasta dataa”, jonka olemassaolo tuli nähdä kaikkea henkisen ja fysikaalisen kategorioiden välille tehtävää erottelua edeltäväksi. Näin Mach oli se, joka muotoili fenomenalismin ydinajatuksen ja sen ajatuksen, joka erottaa fenomenalismin kimpputeoriasta: oliot ovat aistinsisällöstä muodostettuja loogisia konstruktiota.
Looginen empirismi sai alkunsa Moritz Schlickin ympärille kokoontuneiden filosofien piiristä. Se innoitti monia ajattelijoita englanninkielisessä maailmassa 1930-luvulta 1950-luvulle. Heidän empirisminsä sai vaikutteita Machilta, joka toimi professorina Wienin yliopistossa samalla oppituolilla, jonka Schlick myöhemmin peri, sekä Cambridgessa vaikuttaneelta Russellilta.
Erityisesti A. J. Ayerin ja Rudolf Carnapin ajatuksena oli muotoilla fenomenalismi lingvistisesti määrittelemällä viittaukset ulkoisiin fysikaalisiin olioihin: niitä koskevat lauseet tuli kääntää lauseiksi, jotka viittaavat pelkästään joko todellisiin tai mahdollisiin aistikokemuksiin.
Roderick Chisholm kumosi tällaisen fenomenalismin vuonna 1948. C. I. Lewis katsoi, että fysikaalinen väittämä ”edessäni on ovenkahva” sisältää välttämättä aisteihin perustuvan ehdon ”jos näkisin ovenkahvan ja jos minusta vaikuttaisi, että liikutan kättäni ja tartun siihen, tällöin kaikella todennäköisyydellä seurauksena tulisi olla aistimus ovenkahvaan koskettamisesta”. Lause sisältää tietysti useita erilaisia viittauksia ulkoisiin olioihin, mutta ne jätetään nyt yksinkertaisuuden vuoksi huomiotta. Oletetaan, että seuraava väittämä on totta: ”Olen halvaantunut kaulasta alaspäin ja koen aistiharhoja, jonka mukaan liikun ovea kohti”. Tällöin edessäni voisi olla ovenkahva, minusta vaikuttaisi, että näen sen, ja minusta voisi vaikuttaa siltä, että teen vaaditut liikkeet tarttuakseni siihen – kuitenkin täysin ilman mitään mahdollisuutta, että voisin aistia koskettavani ovenkahvaa.
Olisi mahdollista yrittää laajentaa eriteltävään lauseeseen sisältyviä ehtoja: ”edessäni on ovenkahva, en ole halvaantunut, jne.” Tällöin kuitenkin myös erittely  itsessään muuttuu monimutkaisemmaksi. Tässä kyseisessä tapauksessa olisi määriteltävä pelkästään aistikokemukseen perustuen, mitä tarkoittaa se, ettei ole halvaantunut, ja niin edelleen. Samat ongelmat koskisivat syntynyttä uutta analyysiä, mikä johtaisi äärettömään regressioon.
Muu kritiikki

Toinen yleinen vastaväite fenomenalismia kohtaan on, että eliminoidessaan aineelliset oliot kielestä ja korvatessaan ne hypoteettisilla havainnoijia ja kokemusta koskevilla väittämillä, se vaikuttaa sitovan meidät kokonaan uuden ontologisen olioluokan olemassaoloon: aistinsisällön, joka voi olla olemassa kokemuksesta riippumatta. Jotkut mielenfilosofit, kuten Donald Davidson, ovat hylänneet ajatuksen aistinsisällöistä kokonaan, pitäen niitä mytologisina entiteetteinä jotka ovat ongelmallisempia kuin ne entiteetit joiden korvaajiksi ne oli tarkoitettu.
Kolmas vastaväite, joka koskee erityisesti klassista fenomenalismia, huomauttaa, ettei fenomenalismi kykene antamaan tyydyttävää selitystä pysyvän kokemuksen mahdollisuudelle. Voidaan kysyä, mitkä ovat ne subjunktiiviset ehtolauseet, joiden totuuden nojalla oliot ovat olemassa? Eräs fenomenalistien tarjoama vastaus on, että ehtolauseet ovat tosia aiempien havaintokokemusten säännönmukaisuuksien perusteella. Tämä johtaa kuitenkin kehään: ensin aktuaaliset kokemukset pyrittiin selittämään mahdollisuuksilla kokemukseen, ja tämän jälkeen mahdollisuus kokemukseen pyrittiin selittämään aiempien aktuaalisten kokemusten perusteella.
Neljäs vastaväite oli Roderick Firthin (1950) muotoilema. Tämä vastaväite perustui aistihavaintojen suhteellisuuteen: valkoinen seinäpaperi näyttää valkoiselta valkoisessa valossa ja punaiselta punaisessa valossa, ja niin edelleen. Ympäristömme näyttää alimääräytyvän minkä tahansa havaintokokemuksen perusteella: havaitsemamme seinä on joko valkoinen punaisessa valossa tai punainen valkoisessa valossa, ja niin edelleen. Millä perusteella voimme valita, mikä hypoteeseista on oikea, jos joudumme nojaamaan pelkästään aisteihimme?
Aiheesta muualla

Phenomenalism Catholic Encyclopedia (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Phenomenalism
Käännös suomeksi
Edvard Finne

Edvard Finne
Edvard Finne (käytti Saksassa nimeä Edison), (14. toukokuuta 1896 Koivulahti – 12. joulukuuta 1941) oli suomalainen jääkäri ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Edvard Finne ja Maria Elisabet Enlund. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Amanda Johanna Westerholmin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt suutari oli todellinen sitkeyden ilmentymä, hänen halunsa liittyä jääkäriliikkeeseen oli niin suuri, että hän lähti matkalle hiihtäen pohjanlahden yli ja hänen sitkeyttään osoittaa se, että hänen toinen jalkansa oli tehty puusta. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 9. maaliskuuta 1916. Huolimatta hänen suuresta halustaan päästä sotilaskoulutukseen, pioneeripataljoonassa katsottiin hänet kykenemättömäksi sotapalvelukseen ja hänet määrättiin siviilitöihin, mutta vieläkään hän ei antanut periksi vaan pääsi pataljoonan yhteyteen, mutta vain sen Altonassa sijainneeseen työosastoon. Mistä hänet passitettiin takaisin siviilitöihin 10. helmikuuta 1917. Hän palasi Suomeen maaliskuussa 1918, mutta ei osallistunut itse Suomen sisällissotaan taistelijana vaan keskittyi maanviljelyyn Sulvassa sijainneella maatilalla. Hänet on haudattu Sulvaan. Hänelle myönnettiin kunnianosoituksena Jääkäripataljoona 27:n jääkärimerkki.