stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lätäsenon valuma-alue

Lätäsenon valuma-alue (vesistöaluetunnus 67.7) on Tornionjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 2 152,09 neliökilometriä, ja josta 2 039,18 neliökilometriä kuuluu Suomen puolelle ja 112,91 neliökilometriä kuuluu Ruotsin puolelle. Alueen järvisyys on 3,21 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Könkämäeno.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat seitsemän aluetta tai valuma-aluetta :
Lätäsenon alaosan alue (67.71)
Lätäsenon keskiosan alue (67.72)
Poroenon alue (67.73)
Porojärven alue (67.74)
Torisenon valuma-alue (67.75)
Rommaenon valuma-alue (67.76)
Valttijoen valuma-alue (67.77)
Läntinen maanpuolustusalue

| Läntinen maanpuolustusalue |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1993–2007
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Rooli:  alueellinen yhtymä
Osa joukkoa:  Suomen puolustusvoimat
Koko:  yhtymä
Tukikohta:  Hämeenlinna
Läntinen maanpuolustusalue (lyhenne LMPA) oli Pääesikunnan alainen itsenäisiin sotatoimiin kyennyt alueellinen yhtymä, jonka toiminta-alue käsitti kutakuinkin Uudenmaan, Itä-Uudenmaan, Kanta-Hämeen, Keski-Suomen, Pirkanmaan, Keski-Pohjanmaan, Pohjanmaan, Etelä-Pohjanmaan, Satakunnan, Varsinais-Suomen ja Ahvenanmaan maakunnat. Läntisen maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat  Helsingin, Uudenmaan, Hämeen, Turun ja Porin, Vaasan ja Keski-Suomen sotilasläänit. Näiden lisäksi maanpuolustusalueen alaisuudessa olivat panssariprikaati, tykistöprikaati, Kaartin jääkärirykmentti, viestirykmentti, Hämeen rykmentti, pioneerirykmentti ja Porin prikaati.
Läntinen maanpuolustusalue muodostettiin 1. tammikuuta 1993 yhdistämällä Etelä-Suomen, Lounais-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit sekä liittämällä vastuualueeseen osia Sisä-Suomen sotilasläänistä, mikä liitettiin kokonaisuudessan maanpuolustusalueen osaksi 1. syyskuuta 1997. Maanpuolustusalue lakkautettiin 31. joulukuuta 2007.
Komentajat

Maanpuolustusalueen komentajan johtoesikunta Läntisen maanpuolustusalueen esikunta (LMPAE) oli Hämeenlinnassa Suomen kasarmeilla.
Maanpuolustusalueen komentajina olivat:
kenraaliluutnantti Ilkka Ranta 1993-1998
kenraaliluutnantti Jussi Hautamäki 1998-30.4.2001
kenraaliluutnantti Kari Rimpi 1.5.2001-31.12.2002
kenraaliluutnantti Ilkka Kylä-Harakka 1.1.2003-31.1.2006
kenraalimajuri Ilkka Aspara 1.2.-31.12.2006
kenraalimajuri Kari Siiki 1.1.-31.12.2007
Perisynti

Michelangelo, Paratiisista karkotus, 1508-1512.
Perisynti on kristinuskoon liittyvä käsite, jolla tarkoitetaan ihmisen olotilaa niin sanotun syntiinlankeemuksen jälkeen. Juutalaisuudessa ja islamissa ei sitä esiinny. Kristinuskon sisällä ei olla yhtä mieltä siitä, mitä perisynti on.
Raamatun alkukertomusten mukaan Aadam ja Eeva rikkoivat Jumalan käskyä vastaan, ja rangaistuksena heidän päälleen lankesi kuolema. Käsitettä syntiinlankeemus ei esiinny Vanhassa testamentissa. Perisyntioppi pohjautuukin etenkin Paavalin kirjeeseen roomalaisille. Tärkeimpänä raamatullisena lähtökohtana perisyntiopille pidetään Roomalaiskirjeen 5. luvun jaetta 12:
Yhden ainoan ihmisen teko toi maailmaan synnin ja synnin mukana kuoleman. Näin on kuolema saavuttanut kaikki ihmiset, koska kaikki ovat tehneet syntiä.
Perisynti kristinuskossa > Varhainen kristinusko

Aurelius Augustinus
Johannes Cassianus Roomalainen
Augustinuksen ja Johannes Cassianuksen käsitykset ihmisen syntisyydestä vaikuttavat voimakkaasti tämän päivän kirkkokuntien opetuksessa.
Kirkkoisä Augustinus kannatti perisyntioppia, ja läntisten kirkkokuntien perisyntioppi on alun perin häneltä peräisin. Augustinuksen mukaan Aadam oli syntiin langetessaan kadottanut sen vapauden, jonka hän oli luomisessa saanut, ja joutunut synnin ja kuoleman valtaan. Tämän perisynnin seurauksena ihmiseltä puuttuu syntymästään saakka sekä tahto että kyky hyvään; hän on kuollut synnissä. Augustinus oli predestinaatio- eli ennaltamääräämisopin kannattaja.
Augustinuksen aikalainen, Johannes Cassianus vastaavasti korosti ihmisen kykyä myös hyvään. Kun ihminen tekee hyviä tekoja, hänen mukaansa Jumala vahvistaa armollaan näitä pyrkimyksiä. Toisin kuin esimerkiksi Martti Luther, Johannes Cassianus vastusti ajatusta ihmisen täydellisestä turmeltuneisuudesta, eli täydellisestä kyvyttömyydestä hyvän tekemiseen. Ihmisluonto on Cassianuksen mukaan lankeemuksen alainen, muttei täydellisesti. Hänen mukaansa pelastus on kuitenkin täysin Jumalan armon, ei ihmisen vapaan tahdon vaikutusta.
Brittiläisestä munkista Pelagiuksesta alkunsa saaneen niin sanotun pelagiolaisen näkemyksen mukaan ihminen syntyy yhtä viattomana kuin Aadam, ihmisen tahto on täysin vapaa, ja ihmisellä on kyky ja tahto tehdä valintoja, joko hyvän puolesta tai vastaan. Jokaisella ihmisellä on kykyä omin voimin nousta synnistä, jos hän on langennut, sekä elää Jumalan tahdon mukaan. ”Luonnon on Jumala tehnyt, että se voi, jos se tahtoo, välttää syntiä.”
Semipelagiolaisuus myöntää perisynnin ja armon välttämättömyyden, mutta väittää ettei inhimillistä vapautta ole kokonaan menetetty, se on vain heikentynyt synnin kautta. Semipelagiolaisuus opettaa ihmisen ottavan ensimmäisen askeleen pelastuksen tiellä ja Jumalan armon tulevan sitten myötävaikuttamaan ja auttamaan.
Synergistinen käsitys jättää Jumalalle aloiteoikeuden ihmisen kääntymisessä, jota seuraa ihmisen osoittama aktiivisuus. Synergistinen käsitys näkee ihmisen vapaan päätöksen kääntyä Jumalan puoleen Jumalan työnä ihmisessä.
Kristinuskon läntinen puoli (l. nykyiset roomalaiskatoliset ja protestantit) hylkäsivät pelagiolaiset ja semipelagiolaiset näkemykset mielestään harhaoppisina, valiten Augustinuksen näkemyksen, mutta hyläten hänen opetuksensa ennaltamäärämisestä. Sen sijaan itäinen kristillisyys (ortodoksinen kirkko ja orientaaliortodoksiset kirkot) on lähempänä Cassianuksen semipelagiolaisuutta kuin augustinolaisuutta. Voidaankin karkeasti rajata, että läntinen kristillisyys on omaksunut Augustinuksen käsityksen ja itäinen Cassianuksen.
Perisynti kristinuskossa > Katolinen kirkko

Katolinen kirkko opettaa ihmisellä olevan vapaan tahdon, ihmisellä on kyky tehdä parannus synneistään, joka katolisen tavan mukaan alkaa katumuksesta ja siitä seuraa rippi, jossa kaikki tehdyt synnit luetellaan ja lopuksi tapahtuu syntien sovittaminen. Syntien sovittaminen tapahtuu tekojen kautta, viisinkertaisia herran rukouksia, paastoja, almujen antamista, hyviä töitä jne. Luterilaisen näkemyksen mukaan katoliset parannuksen tekemisessä luottavat omiin töihinsä turhaan.
Perisynti kristinuskossa > Ortodoksinen kirkko

»Vain harvat kreikankieliset isät käsittelivät ilman kastetta kuolevien lasten kohtaloa, koska tästä asiasta ei ollut idässä kiistaa. Sitä paitsi heillä oli [läntisestä teologiasta] eroava näkemys ihmiskunnan nykytilasta. Kreikankielisille isille Aadamin synnin seurauksena ihmiset perivät turmeltuneisuuden, epävakauden ja kuolevaisuuden, ja mistä he voivat palata alkuperäiseen tilaan jumalallistumisessa, jonka mahdollistaa Kristuksen lunastustyö.»
Ortodoksinen kirkko ja muu itäinen kristikunta pitää perisyntiä tai esi-isien syntiä (m.kreik. προγονικὸν ἁμάρτημα, progonikon hamartema) ihmiskunnan langenneena olotilana, muttei varsinaisena syntinä, joka olisi ihmiskunnan lankeemuksen seurausta. Aadamin syyllisyyden ei kuitenkaan katsota periytyvän hänen jälkeläisilleen. Ortodoksisen kirkon näkemyksen mukaan ihmisen Jumalan kuva ja kaltaisuus turmeltuivat osittain Ortodoksinen kirkko opettaa, että ensimmäisen synnin jälkeen Jumalan kuva ihmisessä tosin on himmentynyt ja heikentynyt, mutta kuitenkin niin säilynyt, että ihminen sen jälkeenkin voi tehdä hyvää ja tulla Jumalan armon avulla pelastetuksi. Nimitys perisynti on kuitenkin erityisesti suomen kielessä ongelmallinen, koska ortodoksisessa kirkossa opetetaan, että mikään synti ei periydy, ainoastaan alttius synnintekemiseen.
Perisynti kristinuskossa > Protestanttiset kirkot

Protestanttisessa teologiassa perisynti katsotaan aktuaaliseksi synniksiselvennä, ei pelkäksi asiantilaksi, ja protestanttisen teologian mukaan jokainen ihminen syntyy perisynnin turmelemana ja oletusarvoisesti kadotettuna (eli jokaisen ihmisen oletusarvoinen kohtalo on kuoltuaan joutua Helvettiin).
Luterilainen teologia painottaa täydellistä ihmisen tahdon vapauden puutetta hengellisissä asioissa syntiinlankeemuksen jälkeen. Luterilainen oppi ymmärtää kääntymisen olevan kokonaan Jumalan työtä. Armo ei kuitenkaan vaikuta vastustamattomasti, sen vuoksi kääntymättömyys on ihmisen oma syy.
Luterilaisen kirkon virallinen kanta löytyy Yksimielisyyden ohjeesta.
Schmalkaldenin julistus julistaa perisynnistä näin: ”Tämä perisynti on niin syvä ja kauhea luonnon turmio, ettei sitä yhdenkään ihmisen järki voi ymmärtää, vaan on se tunnettava ja uskottava Raamatun ilmoituksesta, Psalm. 51:7. Rom. 5:12 ja seur. 2 Mos. 33:3. 1 Mos 3:7 ja seur."
Kalvinistisen perisyntikäsityksen mukaan jokainen ihminen on automaattisesti Jumalan vihollinen, ja perisynnin ansiosta Jumala vihaa koko ihmiskuntaa, paitsi niitä, jotka hän on kaikkivaltiudessaan predestinoinut eli ennalta määrännyt pelastukseen. Kalvinismiin kuuluu lisäksi partikularismi: perisynti on anteeksiantamaton kaikkien muiden kuin pelastukseen predestinoitujen osalta, eikä Kristuksen sovitustyö koske heitä.
Perisynti ja islam

Vaikka islam ei tunne perisyntiä, se on kehitellyt sitä vastaavan opin, jonka mukaan Saatana pujahtaa ihmiseen ja houkuttelee hänet syntiin. Sahih al-Bukhariin kuuluvan hadithin  mukaan Saatana kiertää ihmisolennossa kuin veri hänen kehossaan.  Näin on kaikkien ihmisten, myös Muhammedin, kohdalla. Poikkeuksena on vain Jeesus. Al-Bukharin hadithin mukaan: "Profeetta sanoi: Kun ihmislapsi syntyy, Saatana koskettaa häntä kehon molemmilta puolilta kahdella sormella lukuun ottamatta Jeesusta, Marian lasta, jota Saatana yritti koskettaa, mutta epäonnistui, sillä hän kosketti sen sijaan istukkaa."  Muhammed on  myös synnitön, mutta tämä johtuu siitä, että Jumala on auttanut häntä kestämään Saatanan kiusaukset. Poikkeuksena on vain saatanallisten jakeiden pujahtaminen Koraaniin.
Saatana on syyllinen myös moniin niihin asioihin, joita kristinuskossa on ainakin menneisyydessä luettu perisynnin aiheuttamaksi. Islamissa Saatanan tekoja ovat muun muassa fyysiset vammat sekä naisten menstruaatio. Jos naisella on kuukautiset, hän ei epäpyhän tilansa takia voi mennä moskeijaan tai rukoilla. Saatana houkuttelee myös siveettömyyteen. Al-Tirmidhin hadithin mukaan "Nainen on piilotettava, sillä jos hän menee ulos, paholainen katsoo häneen."
Kirjallisuutta

Pyysiäinen, Ilkka: Synti: Ajatuksin, sanoin ja töin.  Helsinki: WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30141-8
Lääkintöneuvos

Lääkintöneuvos (ruots. medicinalråd) on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 7. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 8 700 euroa tai 2 200 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1919. Tuona vuonna arvonimen sai Artur Tollet. Vuosien 1918–2013 aikana lääkintöneuvoksen arvonimi on myönnetty 299 henkilölle.
Lääkintöneuvos on myös sosiaali- ja terveysministeriön hyvinvoinnin ja terveyden edistämisen osastossa käytettävä virkanimike.
Perinnönjako

Jos perittävältä kuollessaan jää kaksi tai useampia oikeudenomistajia, he saavat perittävältä jääneen omaisuuden eli jäämistön kukin omaan omistukseensa toimituksessa, jota kutsutaan perinnönjaoksi.
Tässä artikkelissa käsitellään perinnönjakoa Suomen voimassa olevan perheoikeuden kannalta. Keskeinen laki on vuoden 1965 perintökaari (lyhennetään vakiintuneesti PK).
Perinnönjako menettelynä

Perinnönjako on kaksivaiheinen: on määritettävä (1) jako-osuudet ja  suoritettava (2) reaalinen jako.
Ensiksi määritetään kunkin perillisen suhteellinen ja arvomääräinen jako-osuus. Suhteellinen jako-osuus on murtoluku, esimerkiksi 1/4, ja kaikkien perillisten suhteellisten jako-osuuksien summa on luonnollisesti 1. Kun kunkin perillisen suhteellista jako-osuutta ilmaiseva murtoluku kerrotaan jäämistön rahallisella arvolla, saadaan perillisen arvomääräinen jako-osuus, esimerkiksi 10.000 euroa.
Tämän jälkeen reaalisessa jaossa perillisille nimetään jäämistöstä omaisuutta arvoltaan arvomääräista jako-osuutta vastaava määrä. Näin määrätyt jäämistön esineet tai rahavarat luovutetaan perillisille, jotka ovat nyt esineiden tai rahojen omistajia.
Perinnönjakoa ei voi toimittaa vastoin kuolinpesän osakkaan kieltoa, ennen kuin perunkirjoitus on toimitettu, tiedossa olevat velat maksettu tai niiden maksamiseen tarvittavat  varat on pantu erityiseen hoitoon ja erityistestamentit eli legaatit on täytetty.
Jos perittävä oli naimisissa ja puolisoilla oli avio-oikeus toistensa omaisuuteen, on tämä heidän keskinäinen aviovarallisuusyhteytensä purettava ositukseksi kutsutulla toimituksella ennen perinnönjakoa. Ositus ja perinnönjako ovat käsitteellisesti kaksi eri asiaa, mutta ne voidaan tehdä ja usein tehdäänkin samassa toimituksessa ja niistä laaditaan yhteinen asiakirja, joka voidaan otsikoida esimerkiksi ositus- ja perinnönjakokirjaksi. On kuitenkin pidettävä mielessä, että osituksessa osapuolina ovat toisaalta leski ja toisaalta perilliset kun taas perinnönjaossa asianosaisina ovat vain perilliset.
Perinnönjako menettelynä > Sopimusjako

Käytännössä yleisin tapa suorittaa perinnönjako on tehdä se kaikkien kuolinpesän osakkaiden sopimuksella (käytetään nimityksiä "sopimusjako", "sovintojako", "jakosopimus" ym.). Perintökaaren mukaan pesän osakkaat voivat toimittaa perinnönjaon sopimallaan tavalla. Tämä merkitsee, että kaikista perinnönjaon yksityiskohdista tulee vallita täydellinen yksimielisyys, mutta toisaalta jakoa koskevat määräykset voidaan monessa kohdin ohittaa, esimerkiksi tasajaosta voidaan poiketa tai perillinen voi sitoutua suorittamaan omilla, pesän ulkopuolisilla varoillaan lunastusta (jos hän saa enemmän kuin jako-osuutensa).
Perinnönjako menettelynä > Toimitusjako

Toinen perinnönjaon menettelytapa on pesänjakajan suorittama jako eli toimitusjako. Pesänjakaja päätöksellään, neuvoteltuaan sitä ennen osakkaiden ja muiden jäämistötahojen kanssa, määrittää jako-osuudet ja suorittaa reaalisen jaon. Perinnönjako on pesänjakajan toimitettava, jos jonkun osakkaan osuus pesästä on ulosmitattu tai jos yksikin pesän osakas, pesän osakkaan ulosmittausvelkoja tai pesäosuuden luovutuksensaaja sitä vaatii. Pesänjakajan määräämistä voivat em. tahot hakea perinnönjättäjän kotipaikan yleisessä alioikeudessa (forum hereditatis) hakemusasiana. Hakemuksen johdosta tuomioistuin varaa kaikille osakkaille tilaisuuden tulla kuulluksi. Pesänjakajan määräämistä ei voi tehokkaasti vastustaa; on kuitenkin mahdollista riidellä pesänjakajan henkilöstä, hänen pätevyydestään, esteellisyydestään tai muista vastaavista seikoista. Käytännössä pesänjakajina toimivat yksityiset lakimiehet, useimmiten asianajajat. Pesänjakajalla on oikeus saada kohtuullinen palkkio pesän varoista.
Perinnönjako menettelynä > Jakovaade

Oikeutta saada perinnönjako vireille ja loppuun saatetuksi muiden mahdollisesta vastustamisesta huolimatta kutsutaan jakovaateeksi. Jakovaade ei ole määräaikaan sidottu eikä siis käytännössä vanhene koskaan, jos osakkaat ovat ottaneet perinnön vastaan. Kuolinpesän osakkaan kuollessa jakovaade siirtyy hänen omille oikeudenomistajilleen.
Perinnönjaon muoto ja jakokirjan sisältö

Perinnönjaosta - sekä sopimusjaosta että pesänjakajan suorittamasta - on laadittava kirjallinen jakokirja. Käytännössä vähäisissä kuolinpesissä, joissa ei ole kiinteistöjä ja jos osakkaat ovat yksimieliset, usein asioista sovitaan suullisesti eikä mitään jakokirjoja laadita.
Sopimusjaon jakokirja on jokaisen jako-osakkaan ja kahden todistajan allekirjoitettava. Hyvä tapa ja käytännön vaatimukset, muun ohessa lainhuudatusmenettely, vaatii minimissään merkittäväksi päiväyksen, asianosaisten nimet, perillisaseman perusteen, suhteelliset (ja mielellään arvomääräisetkin) jako-osuudet sekä ennen kaikkea reaalisen jaon eli yksiselitteisen luettelon kunkin jako-osakkaan saamasta omaisuudesta.
Pesänjakajan toimittaman perinnönjaon jakokirjan allekirjoittaa pesänjakaja yksin. Todistajia ei tarvita. Hyvä pesänjakotapa vaatii jakokirjaan merkittäväksi samat tiedot kuin sopimusjaossakin ja lisäksi muutoksenhakuohjauksen. Käytännössä pesänjakajan laatimat jakokirjat ovat huomattavan laajoja ja yksityiskohtaisia.
Muutoksenhaku ja lainvoimaisuus

Perinnönjakoon tyytymätön jako-osakas voi hakea siihen muutosta nostamalla perinnönjaon moitekanteen muita osakkaita vastaan perinnönjättäjän kotipaikan yleisessa alioikeudessa. Moiteoikeus on myös pesäosuuden luovutuksensaajalla ja pesäosuuden ulosmittausvelkojalla.
Sopimus- ja toimitusjakoa voi moittia sillä perusteella, että muotosäännöksiä ei ole noudatettu. Moiteaika on kuusi kuukautta. Lisäksi toimitusjakoa voi moittia sisällöllisen eli aineellisen virheen perusteella, esimerkiksi sillä perusteella, että omaisuus on arvioitu virheellisesti tai jako-osuudet on laskettu väärin. Moiteaika on tällöinkin kuusi kuukautta. Jos kukaan ei nosta moitekannetta määräajassa, tulee perinnönjako lainvoimaiseksi. Virheen aiheuttama pätemättömyys on siten korjautuvaa laatua.
Perinnönjakoa, niin kuin mitä tahansa muuta oikeustoimea, voi lisäksi moittia esimerkiksi sillä perusteella, että joku on siihen pakotettu, on erehtynyt tai että siihen vetoaminen olisi kunnianvastaista tai arvotonta. Nämä moiteperusteet eivät ole aikaan sidottuja eivätkä perintölainsäädännössä määritettyjä.
Sopimusjaossa voidaan sopia, että kaikki osakkaat luopuvat moiteoikeudestaan. Tällöin sopimus tulee lainvoimaiseksi heti. Vastaavasti toimitusjaon kaikki osapuolet voivat hyväksyä pesänjakajan ratkaisut ja tällöinkin jako saavuttaa heti lainvoiman.
Jos moitekanne nostetaan ja se menestyy, tuomioistuin voi kumota perinnönjaon osittain tai kokonaan, palauttaa sen pesänjakajalle tai itse oikaista jakokirjan sisältöä. Jos moitekanne hylätään, jako käy lainvoimaiseksi.
Erityistapauksia

Pesänjakajan suorittamaa maatilan perinnönjakoa koskevat omat määräyksensä. Menettely on monimutkainen ja epäonnistuneeksi katsottu ja tulee tästä syystä harvoin sovellettavaksi.
Jos pesän osakkaana on vajaavaltainen tai edunvalvonnassa oleva henkilö, on tällaisen kuolinpesän sopimusjako alistettava holhousviranomaisen eli joko Digi- ja väestötietoviraston tai Ahvenanmaan valtionviraston hyväksyttäväksi. Holhousviranomainen tarkastaa, että vajaavaltaisen etua ja oikeutta ei jaossa ole loukattu. Jos kuolinpesään on määrätty pesänjakaja, on hänen jakotoimituksessa valvottava vajaavaltaisen etua eikä holhousviranomaisen hyväksyntää tarvita. Jos alaikäisen lapsen huoltajina toimivista vanhemmista toinen kuolee, on jäljelle jääneellä huoltajalla kaksoisrooli ja eturistiriitatilanne: hän on toisaalta leski, joka katsoo omaa etuaan ja toisaalta alaikäisen lapsensa lakimääräinen edunvalvoja. Jos ositus ja perinnönjako suoritetaan samalla kertaa tai huoltaja ja lapsi jostakin muusta syystä ovat molemmat kuolinpesän osakkaita, on alaikäiselle tällöin määrättävä jakotoimitusta varten ulkopuolinen, tilapäinen edunvalvoja (edunvalvojan sijainen) siinäkin tapauksessa, että jaon suorittaisi pesänjakaja. Jos alaikäisiä lapsia on useita, voivat heidän etunsa olla vielä ristiriidassa keskenäänkin; jokaiselle tulee tällöin määrätä eri edunvalvoja.
Perunpiikkimakrilli

| Perunpiikkimakrilli |
| --- | --- |
 Nuotalla pyydettyjä perunpiikkimakrilleja
Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Piikkimakrillit Carangidae
Alaheimo::  Caranginae
Suku::  Trachurus
Laji::  murphyi
Kaksiosainen nimi
 Trachurus murphyi  Nichols, 1920 
Synonyymit
 Trachurus symmetricus ssp. murphyi Nichols, 1920  Trachurus peruanus (Tschudi, 1846)  Trachurus picturatus ssp. murphyi Nichols, 1920  Caranx peruanus Tschudi, 1846 
Katso myös
   Perunpiikkimakrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Perunpiikkimakrilli (Trachurus murphyi) on piikkimakrillien (Carangidae) heimoon kuuluva subtrooppisissa merivesissä elävä kalalaji.
Ulkonäkö ja koko

Perunpiikkimakrillin ruumis on pitkänomainen ja litistetyn muotoinen. Sen pää on suuri, samoin yläleuka, joka on leveä ja sen takaosa yltää samaan kohtaan silmän kanssa. Pienikokoiset sieraimet sijaitsevat lähekkäin. Kiduskannen takareunassa on selkeä lovi. Kylkiviivalla on 38–50 suomua. Selkäevässä on yhdeksän piikkiä ja vatsaevässä kolme. Tavallisesti perunpiikkimakrilli on 45 senttimetrin mittainen, ja maksimissaan sillä on mittaa 70 senttimetriä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Perunpiikkimakrillia tavataan Tyynenmeren itäosissa, missä sen levinneisyyalue ulottuu Ecuadorin eteläosista Peruun. Lajia esiintyy myös Uudessa-Seelannissa, Malpelosaarella ja Galápagossaarilla. Sitä tavataan pelagisilla valtamerillä rannikolla ja avovesillä 10–300 metrin syvyydessä pintavedestä. Perunpiikkimakrillia esiintyy kumpuamisalueilla.
Ravinto ja elintavat

Perunpiikkimakrillin ravintoa ovat kalojen poikaset ja pienet äyriäiset. Ne ovat vaelluskaloja ja muodostavat parvia. Sukukypsyyden laji saavuttaa 39–42 senttimetrin mittaisena. Pisin tunnettu elinikä on 16 vuotta.
Kalastus, käyttö ja uhat

Perunmakrilleja pyydetään kaupallista tarkoitusta varten nuotilla, trooleilla ja katiskoilla. Vuoden 1900 kokonaissaalis oli 3 852 928 tonnia. Vuoden 1999 kokonaissaalis oli 1 423 447 tonnia. Perunpiikkimakrillia myydään tuoreena, säilykkeenä ja kalajauhona. Perunpiikkimakrilli on harvalukuistumassa runsaan kalastuksen vuoksi, ja sen kannat vähenivät pelkästään vuosien 2006–2011 aikana 63 prosentilla.
Läylikkä

| Läylikkä Лялицы, Ljalitsy |
| --- | --- |
 Läylikkä
 Koordinaatit: 59°27′7″N, 28°51′10″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Opolja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2017):  141
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Läylikkä (ven. Ля́лицы, Ljalitsy) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Solkanjoen yläjuoksulla kaksi kilometriä Opoljasta koilliseen. Kylässä on 141 asukasta (vuonna 2017).
Opoljan pogostaan kuulunut Läylikkä mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Kylän lähellä käytiin Liivinmaan sodan aikana vuonna 1582 venäläisten voittoon päättynyt taistelu ruotsalaisia vastaan.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Läylikässä asui 498 venäläistä ja 31  savakkoa. Venäläiset kuuluivat Opoljan ortodoksiseen ja savakot Novasolkan luterilaiseen seurakuntaan. Läylikän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia. Kylän pohjoispuolella sijaitsi 1800-luvulla rakennettu kartano.
1800-luvun lopussa Läylikkä, Kuutta, Novesi ja Valja muodostivat Läylikän kyläkunnan, joka kuului Opoljan volostiin. Vuonna 1899 Läylikässä oli 354 asukasta, joista 336 oli venäläisiä ja 18 suomalaisia. Luterilaisia oli 18 henkeä.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Läylikkä muodosti kyläneuvoston, joka kuului ensin Opoljan ja sitten Jastrebinon volostiin. Vuonna 1928 se liitettiin Kuurlan (ven. Gurlevo) ja toisen maailmansodan jälkeen Opoljan kyläneuvostoon. Kylässä oli 375 asukasta vuonna 1928 ja 160 vuonna 1958.
Kylässä sijaitsee Opoljan maatalousyrityksen karjatila. Sen läpi kulkee Pietarista Viron rajalle johtava valtatie M-11 Narva.
Persialainen matto

Yksi maailman tunnetuimmista matoista, 1500-luvulla Persiassa valmistettu Ardabil-matto, jota säilytetään Victoria and Albert Museumissa Lontoossa. Maton koko on 10,5 × 5,3 metriä ja sen solmutiheys on noin 500 000/m². Toinen samanlainen, joskin vajaa, matto on Los Angeles County Museum of Art -museossa.
Persialainen matto (pers. ‏قالی ايرانى‎, qālī-ye īranī) on käsinkudottu itämainen matto, joka on valmistettu Iranissa (vanhalta nimeltään Persia). Persialaisia mattoja pidetään maailman parhaina mattoina, ja mattotaide on tärkeä osa Iranin kulttuuria. Matot yleistyivät Persiassa islamin levieämisen jälkeen, mutta itämaisten mattojen kysyntä kasvoi länsimaissa vasta 1800-luvun loppupuolella, jolloin monet kauppahuoneet perustivat Persiaan kutomoita. Mattojen valmistus on hiipunut 1900-luvulla, mutta mattoteollisuus työllistää edelleen Iranissa noin 1,2 miljoonaa henkilöä.