stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans von Tschirsky und Boegendorff

Hans von Tschirsky und Boegendorff (31. lokakuuta 1864 – 15. huhtikuuta 1935 Berliini) oli saksalainen kenraalimajuri ja Saksan kaartinulaanirykmentin komentaja. Suomen sisällissodan aikana hän johti Helsingin valtausta ja oli kuukauden ajan Helsingin komendanttina.
Von Tschirsky oli Suomen sisällissodan aikana Hangossa 3. huhtikuuta 1918 maihinnousseessa Saksan Itämeren-divisioonassa everstin arvoisena toisen kaartinratsuväkiprikaatin päällikkönä. Tämä prikaati oli etujoukkona Helsingin valtauksessa. Tukikohtanaan Meilahti-Pasila-alue von Tschirsky saartoi kaupungin ja antoi 12. huhtikuuta 1918 eri kohdilta tunkeutua kaupungin sisäosiin murrettuaan punaisten vastarinnan. Kaksi päivää myöhemmin määräsi Itämeren-divisioonan komentaja kenraalimajuri Rüdiger von der Goltz von Tschirskyn Helsingin komendantiksi. Hän oli Helsingin komendanttina 11. toukokuuta 1918 saakka, jolloin suomalaiset sotilasviranomaiset saivat käskyvallan. Myöhemmin von Tschirskyn prikaati siirrettiin Kouvolaan ja lopuksi Viipuriin.
Von Tschirsky oli saksalaisten joukkojen komentajana 13. joulukuuta 1918 viimeisessä katselmuksessa, jonka kenraali von der Goltz piti ennen lähtöään Suomesta. Saksaan palattuaan von Tschirsky oli vielä jonkin aikaa armeijan palveluksessa, sai kenraalimajurin arvon ja eli senjälkeen yksityishenkilönä Potsdamissa.
Sakari Huovinen

Sakari Kristian Huovinen (s. 8. kesäkuuta 1951) on suomalainen oikeustieteen tohtori ja valtiotieteen maisteri.
Ura

Sakari Huovinen pääsi ylioppilaaksi Turun Klassillisesta Lyseosta 1971. Hän valmistui Turun yliopistosta 1977 pääaineenaan poliittinen historia. Hän oli toimittajana Turun Sanomien ulkomaanosastolla 1975–1979 ja kolumnistina.
Huovinen valittiin Turun kaupunginvaltuustoon 1976 ja oli Turun kaupungin sosiaalilautakunnan jäsen. Hän oli kokoomuksen ehdokkaana Turun eteläisessä vaalipiirissä eduskuntavaaleissa 1979.
Huovinen siirtyi Helsinkiin Wihuri-yhtymän tiedotuspäälliköksi 1980 ja toimi Oy Partek Ab:n viestintäjohtaja vuosina 1982–1984. Mainostoimisto Turkama & Kumppanit Oy:n projektijohtajana Huovinen oli 1984–1988. Hänen erikoisalansa oli yrityskuvaan liittyvä problematiikka, ja hän suunnitteli suurten suomalaisten kauppaketjujen kanta-asiakasohjelmia.
Huovinen perusti 1988 Suomen ensimmäisen sijoittajaviestintään erikoistuneen suunnittelutoimiston H&B Communications Oy:n, joka konsultoi 1990-luvulla kymmenien suomalaisyritysten pörssilistautumiseen ja sijoittajaviestintään liittyvissä kysymyksissä ja toteutuksissa. Huovinen myi omistamansa yrityksen liiketoiminnan ruotsalaiselle Kreab Ab:lle 1998 ja jäi toimitusjohtajana pois yhtiön toiminnasta 2001.
Huovinen väitteli oikeustieteen tohtoriksi vuonna 2004 ja toimi sen jälkeen Helsingin yliopiston Kansainvälisen talousoikeuden instituutin vanhempana tutkijana 2005–2010. Huovisen tutkimuskohteena olivat erityisesti itsesääntelyn keinot ja media. Hänellä on lukuisia viestinnän asiantuntijatyöryhmien ja neuvottelukuntien jäsenyyksiä.
Vuodesta 2010 lähtien Huovinen on toiminut varainhankinnassa vähävaraisten lasten ja nuorten elinolojen parantamiseksi. Hän oli Sauli Niinistön ja Hjallis Harkimon perustaman Tukikummit-säätiön hallituksen jäsen 2011–2015 ja varapuheenjohtaja 2013–2015.
Presidentti Sauli Niinistön käynnistämän lasten ja nuorten syrjäytymistä ehkäisevän hankkeen koordinaattori Huovinen oli 2012–2014.
Huovinen oli Aalto Executive Education Oy:n senior advisor Singaporessa 2015–2017.
Huovinen on saanut Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki.
Julkaisut

Pörssiyhtiön tiedontantovelvollisuus, sijoittajan odotukset ja media, väitöskirja, 246 s., Suomalainen Lakimiesyhdistys 2004.
Toimittaja, tieto ja arvopaperimarkkinat, teoksessa Kuka valvoo vapautta?, teoksessa Viestintäoikeuden vuosikirja 2005,  s. 1–45. Helsingin yliopiston julkaisusarja Forum Iuris.
Lapsille haitalliset sisällöt ja uudet sääntelymahdollisuudet, teoksessa Miten vapaa sana?, Viestintäoikeuden vuosikirja 2006, s. 19–67. Helsingin yliopiston julkaisusarja Forum Iuris.
Yhteissääntely ja itsesääntely - julkisen vallan tehtäviä muuttavat sääntelykeinot, Lakimies 7–8/2006, s. 1206–1224.
Journalistien itsesääntely, Jokela ja oikeuden muuttuvuus, teoksessa Mikä osa yleisöllä? Viestintäoikeuden vuosikirja 2007, s. 1–26. Helsingin yliopiston julkaisusarja Forum Iuris.
Luottamus uusien sääntelykeinojen edellytyksenä, Lakimies 3/2007, s. 335–356.
Lapsille haitallisten pelien valvonta on liian hajanaista, Vieraskynä-artikkeli, Helsingin Sanomat 17.2.2007.
Medianvapaus sananvapauteen perustuvana oikeusperiaatteena, Lakimies 5/2008, s. 747–772.
Tuomioistuinten on aika tunnistaa medianvapaus, 2008, Vieraskynä-artikkeli, Helsingin Sanomat.
Itsesääntelyn ja hyvän tavan vastaisuuden lähtökohdat kuluttajansuojassa, teoksessa Viestintäoikeuden vuosikirja 2008, s. 1–30, Helsingin yliopiston julkaisusarja Forum Iuris.
Läpinäkyvyyden mantra ja corporate governance -suositukset, Defensor Legis 3/2009, s. 395–408.
Journalismin itsesääntely jäänyt ajastaan jälkeen, Viestintäoikeuden vuosikirja 2009 s. 25–50, Helsingin yliopiston julkaisusarja Forum Iuris.
Matkalla sananvapauden yhteiskäyttöiseen ulottuvuuteen, Lakimies 2/2010, s. 143–159.
Isän kädestä : Lauri Huovisen ensimmäinen elämä. Teos, 2020.
Veljesten Sakari ja Eero Huovinen äiti kuoli poikien ollessa nuoria. Isä sulkeutui. Pojille avautui aarteisto isän kuoleman jälkeen: he löysivät vanhempiensa kirjeitä ja päiväkirjoja. Tutustuminen vanhempiin, Lauri ja Aili Huoviseen, tapahtui aineiston perusteella. Eero kirjoitti äidistä teoksen Äidin ikävä ja Sakari isästä teoksen Isän kädestä. Sakarin kirjan kymmeneen kaiutinmerkillä varustettuun kuvaan liittyy piilotettu äänitiedosto. Älypuhelimen ohjelmalla saa kuultavakseen isä-Laurin puhetta ja Siionin kanteleen laulua. ”Isä ei ollutkaan luja kuin hirsiseinä vaan täynnä sisäisten taistelujen aiheuttamia kolhuja. Niin me kaikki taidamme olla”, toteaa Sakari Huovinen. Julkaisua saa tavallisena kirjana, mutta myös Taisto Oksasen lukemana äänitallenteena.
George Ilenikhena

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: George Osrzehmen Ilenikhena
Syntymäaika: 16. elokuuta 2006 (ikä 18)
Syntymäpaikka: Lagos, Nigeria
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: AS Monaco
Pelinumero: 21
Junioriseurat
2012–2023: Amiens SC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2023 | Amiens SC | 16 | (2) |
| 2023–2024 | Royal Antwerp | 37 | (8) |
| 2024– | AS Monaco | 8 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. lokakuuta 2024.
George Osrzehmen Ilenikhena (s. 16. elokuuta 2006 Lagos) on nigerialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa Ranskan Ligue 1:ssa pelaavaa AS Monacoa.
Ilenikhena on Amiensin kasvatti ja hän teki debyyttinsä joukkueessa tammikuussa 2023. Saman vuoden heinäkuussa hän siirtyi Belgian Jupiler Pro Leaguessa pelaavaan Royal Antwerpiin ja kesällä 2023 Monacoon.
Seurajoukkueura

Ilenikhena siirtyi Amiens SC:n junioriakatemiaan vuonna 2012 ja hän oli 16-vuotias, kun hän pelasi kaudella 2022–2023 ensimmäisen ammattilaisottelunsa. Amiens voitti 19. marraskuuta 2022 käydyn Ranskan cupin ottelun L'Aiglon du Lamentinia vastaan 10–0. Ensimmäistä kertaa Ligue 2:ssa hän pelasi tammikuussa 2023 Guingampia vastaan. Kauden aikana Ilenikhena pelasi myös 15 muussa sarjaottelussa ja teki kaksi maalia.
Ilenikhena siirtyi heinäkuussa 2023 Belgiaan Royal Antwerpiin noin 6 miljoonan euron siirtosorvauksella ja sopimuksella kesään 2027 asti. Hän teki samassa kuussa  ensiesiintymisensä Belgian supercupissa KV Mecheleniä vastaan, ja Jupiler Pro Leaguessa hän debytoi samassa kuussa ottelussa Cercle Bruggea vastaan. Ensimmäisen maalinsa Antwerpille hän teki lokakuussa 2023 liigaottelussa Royal Charleroi SC:tä vastaan.
ilenikhena pelasi kaudella 2023–2024 Jupiler Pro Leaguessa 28 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia. Hän pelasi myös ensimmäistä kertaa eurocupeissa, kun hän pelasi Mestarien liigassa kuudessa ottelussa ja teki maalin lisäajalla FC Barcelonaa vastaan 3–2-voitossa. Se oli Antwerpin Mestarien liiga-historian ensimmäinen voitto. Belgian cupissa hän pelasi kuudessa ottelussa ja teki viisi maalia, joista kaksi välieräottelussa KV Oostendea vastaan.
Ilenikhena siirtyi kesällä 2024 AS Monacoon sopimuksella vuoteen 2029 asti. Lokakuun 2024 loppuun mennessä Ilenikhena on pelannut Jupiler Pro Leaguen kaudella 2024–2025 kahdeksan ottelua. Mestarien liigassa hän on pelannut kolme alkusarjaottelua, ja tehnyt voittomaalin FC Barcelonaa vastaan uudestaan. AS Monaco voitti ottelun 2–1.
Timo Tahvanainen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 26. kesäkuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Outokumpu, Suomi
Pelipaikka: oikea laitalinkki
Pituus: 173 cm
Lempinimi: Tinke
Junioriseurat
1997–2000: OuPa
2001: Ratanat
2002: JIPPO
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2005 | KuPS | 2 | (0) |
| 2004–2005 | → KuPS A | 34 | (9) |
| 2006 | Kings | 18 | (3) |
| 2007–2010 | JIPPO | 95 | (9) |
| 2011–2012 | Jaro | 45 | (2) |
| 2011 | → KPV (laina) | 8 | (0) |
| 2013–2017 | SJK | 128 | (4) |
| 2018-2022 | → JIPPO | 109 | (5) |
| Yhteensä | Yhteensä | 439 | (28) |
Maajoukkue
| 2016– | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. tammikuuta 2016.
Timo Tahvanainen (s. 26. kesäkuuta 1986 Outokumpu) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki tai laitapuolustaja. Tahvanainen on outokumpulaisen OuPan kasvatti. Hän osallistui juniorina menestyksekkäästi Palloliiton taitokilpailuihin.
Tahvanainen on pelannut urallaan Jipossa. Hän oli helmikuussa 2010 Kuopion Palloseuran testattavana, mutta ei saanut lopulta sopimusta. Tammikuussa 2011 Tahvanainen siirtyi FF Jaroon lyhyen testijakson päätteeksi. Hän teki Veikkausliigadebyyttinsä 5. kesäkuuta 2011 vieraissa Rovaniemen Palloseuraa vastaan. Keskikenttäpelaajana ja hyökkääjänä pelanneen Tahvanaisen peliaika oli alkukaudesta niukassa, joten mies lainattiin Ykköseen KPV:n joukkueeseen heinäkuussa 2011. Hän palasi Jaroon syyskuun alussa lunastaen häneen kohdistuneita odotuksia kauden viimeisissä otteluissa. Vaikka maalitili jäikin avaamatta, niin Tahvanainen syötti 15 Veikkausliigaottelussa kolme maalia ja loi maalipaikkoja.
Marraskuussa 2011 Tahvanainen teki Jaron kanssa yksivuotisen jatkosopimuksen.
Hän teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan.
Myntti

Myntti on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Artturi Myntti (1884–1949), Juho Myntti Oy:n toimitusjohtaja, Juho Myntin poika
Eemu Myntti (1890–1943), taidemaalari, Juho Myntin poika
Einar Myntti (1896–1916), jääkäri
Eva Bremer-Myntti (o.s. Bremer, 1894–1964), taidemaalari, Eemu Myntin puoliso
Henri Myntti (s. 1982), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Juho Myntti (1850–1931), Vaasan seudulla vaikuttanut tehtailija ja maanviljelijä
Stig-Göran Myntti (1925–2020), jalka- ja jääpalloilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Japanin ralli

|  Japanin ralli |
| --- | --- |
Sarja:  Rallin MM-sarja
Sijainti:  Japani
Ensimmäinen tapahtuma:  2004
Viimeisin tapahtuma:  2023
Eniten voittoja
Kuljettajat:    Mikko Hirvonen (2) 
Tallit:  Citroën World Rally Team Ford World Rally Team (2)
Viimeisin kilpailu (2023):
Voittaja:    Elfyn Evans    Scott Martin   (Toyota Gazoo Racing WRT)
Voittoaika:  3:32.08,8
Japanin ralli (Rally Japan) on Japanissa ajettava rallin MM-sarjan osakilpailu.
Historia

Japanin ralli oli ensimmäisen kerran mukana rallin MM-sarjassa vuonna 2004 ja järjestettiin vuoteen 2007 saakka Hokkaidōn saarella Tokachi-Obihiron alueella. Vuosina 2008 ja 2010 (kilpailua ei järjestetty vuonna 2009) keskuspaikkana oli Sapporo. Kilpailu oli soraralli, joka ajettiin kapeilla metsäteillä.
Japanin ralli ei kuulunut rallin MM-sarjan kilpailuohjelmaan vuosina 2009 ja 2011–2019. Kilpailun oli tarkoitus tehdä paluu MM-sarjaan kaudella 2019, mutta kausi päätettiin järjestää 14 kilpailun pituisena 15 kilpailun sijaan kustannussyistä. Myöhemmin paluuta aiottiin kaudella 2020 ja kaudella 2021, mutta molempina vuosina kilpailu jouduttiin perumaan koronaviruspandemian vuoksi. Paluu viivästyi lopulta kaudelle 2022.
Kaudelle 2022 ralli siirrettiin Hokkaidōsta Honshūn asfalttiteille Nagoyan ympäristöön. Huoltoalue on Toyotassa.
Lokakuussa 2024 kerrottiin, että rallia ajetaan Toyota Cityn lähistöllä Aichin ja Gifun prefektuureissa ainakin vuoteen saakka 2028 ulottuvalla sopimuksella.
Voittajat

Lähde:
| Kausi | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 |  Petter Solberg |  Phil Mills | Subaru Impreza WRC 2004 | Raportti |
| 2005 |  Marcus Grönholm |  Timo Rautiainen | Peugeot 307 WRC | Raportti |
| 2006 |  Sébastien Loeb |  Daniel Elena | Citroën Xsara WRC | Raportti |
| 2007 |  Mikko Hirvonen |  Jarmo Lehtinen | Ford Focus RS WRC 07 | Raportti |
| 2008 |  Mikko Hirvonen |  Jarmo Lehtinen | Ford Focus RS WRC 08 | Raportti |
2009: Ei järjestetty
| 2010 |  Sébastien Ogier |  Julien Ingrassia | Citroën C4 WRC | Raportti |
2011 – 2019: Ei järjestetty
2020 – 2021: Peruttiin koronaviruspandemian vuoksi
| 2022 |  Thierry Neuville |  Martijn Wydaeghe | Hyundai i20 N Rally1 | Raportti |
| 2023 |  Elfyn Evans |  Scott Martin | Toyota GR Yaris Rally1 | Raportti |
Mikko Hirvonen Japanin rallissa 2007.
Juho Myntti

Juho Myntti (24. kesäkuuta 1850 Vähäkyrö – 16. helmikuuta 1931 Vedenoja, Vähäkyrö) oli suomalainen Vaasan seudulla vaikuttanut tehtailija ja maanviljelijä.
Itsellisen poikana syntynyt Juho Myntti oli nuorena renkinä kotipitäjässään mutta muutti sitten Vaasaan rakennustyömieheksi. Parin vuoden kuluttua hän lähti töihin Etelä-Suomeen ja palattuaan sieltä hän ryhtyi vuonna 1879 rakennusurakoitsijaksi Vaasassa. Vuonna 1903 Myntti osti neljä vuotta aiemmin perustetun Vedenojan tiilitehtaan, laajensi sitä merkittäväksi tehdaslaitokseksi ja perusti sen yhteyteen 1905 sahan, 1910 puunjalostustehtaan sekä konepajan ja jauhomyllyn. Myntti osti myös maatiloja Vähästäkyröstä ja Laihialta. Vuonna 1916 Myntti luovutti tehdaslaitoksensa uudelle Juho Myntti Oy:lle ja ryhtyi maanviljelijäksi omistamallaan Viinamäen tilalla. Juho Myntti Oy:n osakkaina olivat Juho Myntin pojat Hugo ja Artturi Myntti sekä vaasalainen kauppias ja kauppaneuvos Frithiof Tikanoja.
Myntti oli mukana raittiustyössä sekä perustamassa Vaasan Suomalaista Säästöpankkia ja Vaasan alueen suomenkielisiä kansakouluja.
Juho Myntin jälkeen hänen yrityksiään jatkoi poika Artturi Myntti. Vedenojan tiilitehdas aloitti salaojaputkien valmistuksen 1936 ja toimi vuoteen 1962 saakka. Vuonna 1961 J. E. Ollil osti Vedenojan tehdasalueen ja käynnisti siellä puutalotehtaan. Vuonna 2004 alue siirtyi Luoman Log Homes Oy:n omistukseen. Juho Myntti Oy sulautettiin vuonna 1964 Teräs Oy:hyn.
Juho Myntti oli naimisissa Maria Nissilän (1849–1906) kanssa. Heidän lapsiaan olivat taidemaalari Eemu Myntti, taidemaalari Lyyli Visanti, rakennusmestari Hugo Myntti (1882–1951) ja toimitusjohtaja Artturi Myntti (1884–1949).
Selma Anttila

| Selma Anttila |
| --- | --- |
 Selma Anttila.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Selma Maria Anttila o.s. Helander, ent. Andelin
Syntynyt: 16. joulukuuta 1867 Orimattila
Kuollut: 15. toukokuuta 1942 (74 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ekonomi, kirjastonhoitaja, opettaja ja kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Selma Maria Anttila (o.s. Helander, ent. Andelin; 16. joulukuuta 1867 Orimattila – 15. toukokuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria

Antilan vanhemmat olivat seppä Karl Henrik Helander ja Ulrika Abrahamintytär Eerola. Hänen puolisonsa vuodesta 1893 oli kustannusvirkailija ja suomentaja Werner Anttila, ent. Andelin. Anttila suoritti tyttökoulun 1886 ja jatko-opiston 1889. Hän toimi Helsingissä Kansankodin ekonomina, Sörnäisten kansankirjaston hoitajana ja kansakoulunopettajana vuoteen 1893 sekä Tampereen kansakoulun jatkokurssin johtajana 1894–1903. Anttila oli yhteiskunnallisesti aktiivinen, ja hän perusti muun muassa Tampereen lastenseimen ja toimi Suomen Naisyhdistyksen sihteerinä. Lisäksi hän oli Ihmisoikeuksien liiton, Suomen Rauhanliiton sekä Tampereen Näyttämöyhdistyksen perustajajäseniä.
Kirjallinen tuotanto

Monet Anttilan teoksista perustuvat hänen omiin kokemuksiinsa, kuten Uhri vuodelta 1922, jonka ”uhri” oli kirjailijan oma Vienan-Karjalassa 1918 kaatunut poika Tauno Heikki Anttila (s. 1897). Pyryn perhe sijoittuu puolestaan kirjailijan lapsuudenmaisemiin Orimattilan Luhtikylään. Anttila sai vuonna 1923 valtion kirjallisuuspalkinnon romaanista Uhri, Bergbomin palkinto hänelle myönnettiin näytelmästä Vaihdokas.
Kirjallinen tuotanto > Romaaneja, tarinoita

Hallimajan nuoret : kuvaus nykyajalta. WSOY, 1907.
Kaupungin lapsi. WSOY, 1909.
Iloinen aapinen, toimittaneet Eva ja Selma Anttila. WSOY, 1911.
Pankinjohtajan tytär : romaani Suomen suurlakon ajalta. Otava, 1914.
Näyttelijättären tarina : romaani. G. W. Edlundin kustannusoy, 1917.
Työn kourissa : romaani. Otava, 1919.
Rauhaa kohti : Kaksi esitelmää. Suomen Rauhanliitto, 1922.
Uhri: perheromaani.  Otava, 1922.
Rakkauden vuoksi ja luode.  WSOY, 1923.
Kalliotaatto : historiallinen kertomus. WSOY, 1924.
Perintö : romaani. Otava, 1926.
Pyryn perhe : romaani. WSOY, 1937.
Nuoret kauppiaat : romaani. WSOY, 1938.
Elämän kiirastulessa : romaani. WSOY, 1940.
Kirjallinen tuotanto > Novellikokoelmat

Kuvia työväen kaupungista. WSOY, 1904.
Ristiriitoja: novelleja. Otava, 1912.
Hän muutti vihdoinkin vaatteet : novelleja. Karisto, 1929.
Kirjallinen tuotanto > Näytelmät

Vaihdokas : nelinäytöksinen näytelmä. Otava, 1912. (Teuvo Puro ohjasi näytelmään perustuvan samananimisen elokuvan 1927.)
Juhannuksena : kolminäytöksinen huvinäytelmä.  Otava, 1920.
Kahdet kasvot : kolminäytöksinen näytelmä. WSOY, 1923.
Kaksintaistelu ateljeessa: yksinäytöksinen näytelmä.  Karisto, 1935.
Näytelmää Omatunto ei ole painettu, mutta se esitettiin Kansallisteatterissa.
Kirjallinen tuotanto > Runokokoelmat

Valikoima esitettäviä runoja. WSOY, 1914.
Kirjallinen tuotanto > Suomennokset

Holger Drachmann, Se luoti osui: novelleja Tanskan rannikoilta ja Kärntin alpeilta, suomentanut Selma Anttila. Otava, 1909.
Aasialaisia kansantaruja. Suomeksi sovitellut Selma Anttila, kuvat piirtänyt V. Soldan-Brofeldt. WSOY, 1911.
Sindbadin merkilliset matkat. Suomeksi sovittanut Selma Anttila. WSOY, 1911.
Intiaanien taru Hiawathasta. Suomeksi sovittanut Selma Anttila. WSOY, 1911.
Kuninkaallinen lootus ynnä muita intialaisia satuja. Suomeksi sovittanut Selma Anttila. WSOY, 1911.
Alain-Fournier, Ihmeellinen seikkailu, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1919.
Victor Blüthgen, Vihan vallassa, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1920.
Fernán Caballero, Dolores parka!: andalusialainen kertomus, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1920.
Cosmo Hamilton, New Yorkin prinsessa: seuraelämä-romaani, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1921.
Paul Langenscheidt, Avioliiton valtiotaitoa: kirja hyvien ja pahojen päivien varalle, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1921.
Friedrich Gerstäcker, Harhateillä, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1922.
Cosmo Hamilton, Kun unelma kävi toteen: seuraelämä-romaani, suomentanut Selma Anttila. Karisto, 1923.
Kirjallisuutta

Anttila, Sari: Kirjailija Selma Anttila: Aikakautensa sydän ja omatunto.  Helsinki:  Anttila, Sari, 1918.  ISBN 978-952-94-1090-3
Koskela, Lasse: ”Anttila, Selma (1867–1942)”, Suomen kansallisbiografia, osa 1, s. 340–341.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-442-8  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Selma Anttila on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Selma Anttilan e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.
Selma Anttila. Kirjasampo.fi.
Selma Anttila. Aikalaiskirja 1934 s. 36
Pekka Jaatinen

Pekka Jaatinen Helsingin Kirjamessuilla lokakuussa 2021.
Pekka Jaatinen (s. 5. kesäkuuta 1966 Raahe) on suomalainen kirjailija.
Jaatinen valmistui vuonna 1988 merkonomiksi markkinointilinjalta Raahen Porvari- ja Kauppakoulussa ja vuonna 1997 taiteen kandidaatiksi Lapin yliopistosta pääaineenaan mediatiede. Hänen esikoisteoksensa on vuonna 2000 ilmestynyt romaani Tilkkutäkkiplanetaario, joka oli ehdolla Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Jaatisen tunnetuin kirjallinen työ on viisiosainen Lapin sota -romaanisarja, johon hän on tehnyt pohjatyön muun muassa haastattelemalla aikalaisia ja tutustumalla Lapin sodan tapahtumapaikkoihin. Kirjailijan työnsä ohella Jaatinen toimii sivutoimisena kirjallisuuskriitikkona sanomalehti Kalevassa.
Jaatinen harrastaa kuntourheilua ja on entinen kansallisen tason amatöörikilpanyrkkeilijä. Lokakuussa 2007 häneltä julkaistiin kustantajan tilaustyö, henkilökuva nyrkkeilijä Amin Asikaisesta. Teos oli Vuoden urheilukirjaehdokas.
Jaatinen on saanut työskentelyapurahoja muun muassa Suomen Kulttuurirahaston Keskusrahastosta sekä Lapin ja Pohjois-Pohjanmaan rahastoista, Lapin taidetoimikunnalta, WSOY:n Kirjallisuussäätiöltä, Alfred Kordelinin säätiöltä, Jenny ja Antti Wihurin Rahastosta, Suomen elokuvasäätiöltä, Kirjastoapurahalautakunnalta ja Valtion kirjallisuustoimikunnalta.
Vuonna 2008 Rovaniemen kaupunki palkitsi Jaatisen kulttuuritekopalkinnolla ansioista Lapin sotaa käsittelevässä saksalaisessa Krieg in der Arktis -tv-dokumentissa. Vuonna 2016 Suomen Nyrkkeilyliitto myönsi Jaatiselle pronssisen ansiomerkin nyrkkeilyn hyväksi tehdystä työstä. Pohjois-Pohjanmaan Sotaveteraanipiiri myönsi Jaatiselle 2016 huomionosoituksen – numeroidun standaarin – veteraanien perintöä säilyttävästä kirjallisesta työstä, ennen kaikkea Lapin sota -romaanisarjasta. Vuonna 2017 Jaatinen sai Pohjolan Osuuspankin Helmi-palkinnon kunniamaininnan Lapin sota -romaanisarjasta. Vuonna 2020 Jaatiselle myönnettiin Alfred Kordelinin säätiön Raahen rahaston taidepalkinto mittavasta urasta ja taiteellisesta työstä.
Pekka Jaatinen on naimisissa toimittaja Sari Jaatisen kanssa.
Tuotanto > Romaanit

Tilkkutäkkiplanetaario. Nyrkkeilijän tarina.  Helsinki:  Like, 2000.  ISBN 951-578-758-0
Siltajuhlapainajainen. Aikalaisgroteski.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2001.  ISBN 952-5269-38-8
Z – erilainen profiili.  Suomussalmi:  Myllylahti, 2004.  ISBN 952-5269-90-6
Tyttö ja sotilas.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2008.  ISBN 978-951-0-34008-0
Vain tänne asti yltää maailma.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2010.  ISBN 978-951-0-36255-6
Kalpeat sotilaat.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2011.  ISBN 978-951-0-37849-6
Kuolema Suursaaressa.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2012.  ISBN 978-951-0-39276-8
Torpedo.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2013.  ISBN 978-951-0-39949-1
SS-mies Valo.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2015.  ISBN 978-951-0-40991-6
Varjo 1917-1918.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2016.  ISBN 978-951-0-41931-1
Pimeys. Helsinki: Johnny Kniga, 2018. ISBN 978-951-0-42926-6.
Suomussalmi.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2019.  ISBN 978-951-0-44460-3
Äiti.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2021.  ISBN 978-951-0-46185-3
Salla 1944.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2022.  ISBN 978-951-0-48593-4
Kiestinki - Motti 1941.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2023.  ISBN 978-951-0-49531-5
Viipuri 1939-1944.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2024.  ISBN 978-952-362-068-1
Tuotanto > Romaanit > Lapin sota -sarja

Viimeiseen patruunaan.  Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-369-1
Uhrivalkeat. Romaani Rovaniemen tuhosta ja valtauksesta.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-30414-X
Tie Sturmbockiin. Lapin sotaa länsirajalla.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-32188-5
Verenpunainen kaupunki.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32925-2
Hyökkäys Schutzwalliin. Lapin sotaa Jäämerentiellä.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2009.  ISBN 978-951-0-41931-1
Tuotanto > Runokokoelmat

64°41′N, 024°28′E.  Tampere:  Mediapinta, 2017.  ISBN 978-952-236-136-3
Tuotanto > Elämäkerrat ja henkilökuvat

Silmää räpäyttämättä. Amin Asikaisen tarina.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-33021-0