Kurskin taistelu
Operaatio Zitadelle > Pohjoisessa: 9. armeija vastaan Keskustan rintama

Kenraalieversti Modelin komentaman 9. armeijan päähyökkäys tapahtui kahden panssariarmeijakunnan voimalla. Tiger-kiilojen ohella pohjoisessa käytettiin suurikokoisia Elefant-telatykkejä. Modelilla oli hyökkäyksen alkaessa käytössään 920 panssarivaunua, kun etelässä niitä oli 1 508. Neuvostoliiton puolustus sen sijaan oli pohjoisessa vahvempi. Model oli riippuvainen ilmatuesta, joka polttoainepulan vuoksi oli riittämätöntä. Partisaanitoiminta oli erityisen tehokasta juuri 9. armeijan selustassa.
Ensimmäisen päivän iltaan mennessä saksalaiset etenivät 15 kilometrin levyisellä rintamalla parhaimmillaan vajaan 10 kilometrin syvyyteen. Taistelut eivät aluksi olleet erityisen ankaria, sillä Neuvostoliiton puolustus oli pohjoisessa syvä ja saksalaiset kohtasivat taistelun ensi tunteina vain etuasemia, joiden tarkoitus oli antaa reserveille aikaa valmistautua. Saksalaisten tunkeutuessa syvemmälle vastatuli muuttui kiivaammaksi. 9. armeija menetti ensimmäisenä päivänä runsaat 7 000 miestä, joista yli tuhat kaatui. Rokossovski oli saavutuksiinsa tyytyväinen ja alkoi jo valmistella vastahyökkäystä.
Seuraavana päivänä Model jatkoi hyökkäystään ja törmäsi Rokossovskin vastahyökkäykseen, joka raivaamattoman miinakentän aiheuttamien viivytysten vuoksi alkoi vasta kello 18.30. Saksalainen jalkaväki ei pysynyt etenevien panssarivaunujen tahdissa, jolloin vaunut jäivät alttiiksi puna-armeijan pioneerien hyökkäyksille. Tykistön voimakkaasta tulivalmistelusta huolimatta myöskään Rokossovskin vastahyökkäys ei saavuttanut menestystä vaan johti suuriin tappioihin. Hänen operatiivinen reservinsä oli nyt sidottuna tuloksettomaan taisteluun, eikä sitä voinut käyttää nopeaan hyökkäykseen, mikäli sellaiselle myöhemmin ilmenisi tilaisuus. Myös 9. armeija kärsi suuria tappioita, ja hyökkäys jäi aikataulusta jälkeen. Taistelu jumiutui alueella sijainneisiin kyliin ja pikkukaupunkeihin, eikä kumpikaan osapuoli edennyt merkittävästi. Rokossovski määräsi joukkonsa kaivautumaan asemiin ja jatkamaan puolustustaistelua.
Ponyrissa käytiin 7. heinäkuuta suuri panssaritaistelu. Ponyrin länsipuolella Modelin joukot etenivät noin 10 kilometriä. Kaupunki ja lähiseudun kylät tuhoutuivat taisteluissa lähes kokonaan. Neuvostoliiton paljon ennakoitua laajemmat ja syvemmät linnoitteet huolestuttivat Modelia, ja hän päätti tavoitella läpimurtoa lähettämällä suurimman osan reserveistään taisteluun. Hyökkäys jatkui 8.–9. päivien väliseen yöhön saakka. Vahvistusjoukot sijoitettiin alueella jo valmiiksi olleiden divisioonien sekaan, ja saksalaisten komentoketju oli sekava. Syvimmillään saksalaiset pääsivät noin 15 kilometrin syvyyteen, kun etelässä panssarikärjet olivat samassa ajassa edenneet 35 kilometriä. Heinäkuun 9. päivä käytettiin joukkojen uudelleenryhmitykseen, ja hyökkäys jatkui vasta seuraavana päivänä. Neuvostojoukkojen vastarinta oli ankaraa ja saksalaisten eteneminen hidasta.
Von Kluge harkitsi keskustan armeijaryhmän panssarireservien lähettämistä Kurskiin mutta luopui ajatuksesta, sillä neuvostoliittolaisten puolella oli havaittu merkkejä pian alkavasta vastahyökkäyksestä saksalaisten sivustaan. Modelin hyökkäys tyrehtyi 10. heinäkuuta. Kuuden päivän taisteluissa 9. armeija oli menettänyt noin 22 000 miestä ja 200 panssarivaunua. Neuvostoliittolaisten tappiot olivat paljon suuremmat – lähes 34 000 miestä – mutta heillä oli myös enemmän reservejä. VVS:n toiminta oli entistä menestyksekkäämpää, ja Šturmovik-maataistelukoneet tuhosivat saksalaisten panssarivaunuja ja rynnäkkötykkejä. Rokossovski valmistautui vastahyökkäykseen, joka saisi tukea Markian Popovin Brjanskin rintamalta.