stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Villamammutti
Ruokavalio

Säilyneiden mammuttien mahalöydöistä päätellen villamammutti söi enimmäkseen heiniä, sarakasveja, ruohoja, varpuja, pensaita ja sammalia.
Lisäksi mammutit söivät kukkakasveja, saniaisia, juuria ja syötäväksi kelpaavia puiden osia. Mammutin päiväateria oli yleensä 135–300 kg erilaisia heinämäisiä kasveja.
Varovaisempien arvioiden mukaan mammutti olisi syönyt vain 180–250 kg päivässä. Mammutti on saattanut käyttää syömiseen aikaa jopa yli 20 tuntia vuorokaudessa. Villamammutin ruoansulatus oli melko yksinkertainen ja ainakin puolet ravinnosta meni sulamatta suolen läpi. Toisaalta villamamutti pystyi hyödyntämään melko monipuolista ravintoa. Mammutit eivät näytä yleensä syöneen puiden lehtiä, mutta niiden jätöksistä on löydetty jonkin verran jäännöksiä lepästä, koivusta, kuusesta ja lehtikuusesta.
Esimerkiksi niin kutsutusta ”Shandrinin mammutista” löytyi 290 kg ravintoa, josta 90 % oli heinää. Mukana oli lisäksi hieman pajun, koivun, lehtikuusen ja lepän silmuja. Jääkauden lämpimällä jaksoilla eläneestä ”Jukagirin mammutista” on löydetty huomattava määrä pajun jätettä. Luultavasti mammutti söi pajun silmuja monien muiden eläinten tavoin keväällä, jolloin silmujen myrkkypitoisuus oli pieni. Säilyneistä mammuteista on löytynyt lisäksi muun muassa lapinvuokkoja ja puolukoita Monista Beringian seudun ja Amerikan mammuteista on löydetty kohtalaisesti Kobresia-sarakekasvia, jota nykyisin kasvaa alpiinisella alueella ja muun muassa Mongolian kuivilla alueilla
Muun muassa luuston kasvattamiseen mammutit tarvitsivat nykyisten norsujen tavoin erittäin runsaasti kivennäisaineita, muun muassa kalsiumia, natriumia ja magnesiumia.
Villamammutin levinneisyys

Villamammutti näyttää Alaskassa viihtyneen melko lähellä jääkautisen mannerjään reunaa. Jääkauden huippukaudella Alaskan heinäkuun keskilämpötila oli tyypillisesti +3–6 °C. Tällöin villamammutin kylmänsietokyky lienee ollut sama kuin nykyisen myskihärän. Mammutin lisäksi suurista eläimistä hyvin pohjoisessa eli esimerkiksi villasarvikuono. Villamammutteja on löydetty Euroopasta ja Aasiasta alueelta, jonka eteläraja kulkee Pohjois-Espanjasta Italian eteläkärkeen ja Pohjois-Balkanin halki Kaukasukselle ja suunnilleen Araljärven halki Pohjois-Sahalinin leveyksille ja Kamtšatkan niemimaan pohjoisosan halki. Tämän mukaan Amerikassa eli villamammutteja lähinnä Alaskassa, Länsi-Kanadassa ja Pohjois-Yhdysvalloissa jopa New Yorkin seuduilla. Villamammutti eli Euroopassa jopa Keski-Suomen ja Keski-Ruotsin leveyksillä asti, ja Aasiassa jopa Jäämeren rannoilla asti.
Pohjoismaissa mammutteja eli Etelä-Norjassa ja Keski-Ruotsissa sekä pohjoisessa Keski-Suomessa asti, joskin useimmat jäännökset ovat jääkauden hävittämiä.
Mammutit Suomessa

Suomessa on löydetty mammutin jäännöksiä ainakin yhdeksältä eri paikkakunnalta. Kolme luista on löytynyt Helsingistä (Töölöstä, Herttoniemestä ja Vuosaaresta). Vuonna 2006 paljastui professori emerita Marja Simonsuuri-Sorsan löytämä olkaluu, jota kauan luultiin mammutin luuksi, mutta sen ikää määritellessä vuonna 2016 se paljastuikin yli viisi miljoonaa vuotta vanhaksi Deinotherium-norsueläimen luuksi.
Mammutit kansanperinteessä

Mammutit esiintyvät monien Siperian kansojen kansanperinteissä. Vaikka mammutit ovat kuolleet sukupuuttoon jo kauan sitten, Siperian asukkaat löysivät toisinaan niiden luita ja jopa hyvin säilyneitä ruhoja. Siksi he uskoivat, että mammutit elävät yhä. Eläviä mammutteja ei kuitenkaan näkynyt, joten niiden uskottiin siirtyneen jokiin ja pyörteisiin ja saavan aikaan rantojen vyörymisen. Erään hantien heimon sankarilaulu kertoo, miten Ob-joen mammutit hävitettiin. ”Multavatsaisten vesimammuttien” poikaset, kuten kertomus olentoja kutsui, hyökkäsivät syvyyksistä, tuhosivat monta venettä ja söivät niiden miehistöt. Sankari iski tyhjien veneiden pohjiin kiinni rautaisia ongenkoukkuja, ja työnsi veneet vesille. Mammutin poikaset hyökkäsivät veneiden kimppuun ja kuolivat koukkuihin. Tätä jatkettiin, kunnes hyökkäykset loppuivat. Tällöin arveltiin mammuttien loppuneen. 1800-luvulla Renwallin sanakirjassa ja M. A. Castrénin Kalevalan ruotsinkielisessä käännöksessä suomen sana tarvas käännettiin ”elefantiksi”. Nykytutkimus ei kuitenkaan tue tätä käännöstä.
Jäätyneet mammutit

Yleensä mammuteista on löydetty vain yksittäisiä luita ja joskus kokonaisia luurankoja. Tavallisesti mammutit eivät ole säilyneet hyvin, koska maan pinnalle kuollut eläin joutuu yleensä haaskansyöjien ruoaksi, ja loput pehmeästä kudoksesta hävittää bakteerien mädätystoiminta. Siperiasta on kuitenkin löydetty muutamia mammutteja, joiden nahka on melko hyvin säilynyt ja jopa mammutin syömää ravintoa on löydetty niiden vatsoista. Tunnetuin lienee Berezovkajoen jäätynyt mammutti, joka löytyi Itä-Siperiasta vuonna 1900 paikallisen metsästäjän löytämänä. Sudet olivat syöneet raatoa, vaikka se oli löydettäessä haissut. Mammutin suussa ja mahassa oli vielä ruohoa ja mammutti näytti kuolleen äkillisesti tukehtumalla. Kuollut mammutti hautautui aikoinaan maahan, ja nousi routimisen ja sulamisen takia maan pinnalle. Berezovkajoen mammuttiin on liitetty monia tarinoita, joiden todenperäisyys on enemmän tai vähemmän kiistanalainen. Mammuttia katsomaan saapuneiden tutkijoiden on väitetty syöneen jopa pakastunutta mammuttia pihvinä. Vuonna 1960 tunnettu amerikkalainen näennäistieteeseenkin erikoistunut tutkija Ivan Sanderson väitti Saturday Evening Postissa tämän ja monen muunkin mammutinraadon säilyneen niin siksi, että ne olivat pakastuneet alle –100 asteeseen hyvin nopeasti. Tämä olisi saattanut johtua äkillisestä katastrofista, vaikkapa tulivuorenpurkauksesta. Toisten tutkijoiden mukaan se olisi voinut johtua vaikkapa avaruudesta pudonneista vesimassoista, jotka imivät mukaansa avaruuden kylmyyden. Monetkaan paleontologit eivät ole silti Sandersonin ja muiden jättikatastrofia kannattavien väitteitä vahvistaneet, päinvastoin vastustaneet niitä. Ei voida esimerkiksi todistaa sitä, että mammutti olisi äkkiä jäätynyt hyvin kylmäksi ulkoisen pakastumisen takia ja sen ansiosta säilynyt hyvin, eikä myöskään sitä, että suuri määrä mammutteja olisi kuollut kerralla yhtaikaa samalla tavoin, kuin hyvin säilyneinä löydetyt mammutit.
Katastrofiteorioita arvostelevat paleontologit pitävät joidenkin mammuttien säilymistä harvinaisten yhteensattumien tuloksena. Paleontologi Björn Kurténin mukaan mammutin säilyminen perustui harvinaiseen jäätymiseen, kuivumiseen ja säästymiseen haaskansyöjiltä. Maanvyöryt ovat arktisilla alueilla yleisiä, ja jokin niistä on saattanut haudata mammutin kylmään ikiroudan lähelle vaikkapa maassa olevaan kanjoniin tai halkeamaan. Eristävä maakerros suojasi mammuttia sulamiselta. Esimerkiksi Suomessakin Lapin palsoissa näkyy, että turve peittää suuria jääkimpaleita, jotka sulavat vasta, kun palsan sisällä kasvava jääkimpale rikkoo turpeen.
Mammuttien katoaminen

Yleisesti uskotaan jääkauden lopun ilmastonmuutosten ja nykyihmisen harjoittaman lisääntyneen metsästyksen hävittäneen mammutit. Mammuttien määrä alkoi pienentyä Euroopassa noin 40 000 vuotta sitten, jolloin nykyihminen saapui alueelle. Jääkauden kylmin vaihe harvensi mammuttien määrää ehkä ilmaston kuivumisen vuoksi. Jääkauden lopussa ihminen levittäytyi mammuttien elinalueilla. Toisaalta ilmasto, maaperä ja kasvillisuus muuttuivat kostumisen takia. Kuiva lössipitoinen, ikiroutainen mammuttiaro korvautui metsällä ja soisella tundralla laajoilla alueilla. Ehkä kasvilajisto harveni ja muuttui mammuteille sopimattomaksi, ja metsittymien vähensi mammutin syömien heinien ja muiden kasvien määrää. Maaperän kostuminen hapatti maan ja hävitti mammuttien tarvitsemia kivennäisaineita. Tämä huononsi niiden syömän ravinnon laatua. Talvien kostuminen johti lumen syvenemiseen. Lopullinen häviäminen tapahtui noin 16 000–10 000 vuotta sitten. Mammutti hävisi laajalta alueelta Euraasiasta noin 14 000 vuotta sitten, jolloin ensimmäinen jääkauden jälkeinen lämmin kausi oli päättymässä.
Henkiinherättäminen

Villamammutti on yksi niistä lajeista, joita jotkut suunnittelevat herätettäväksi henkiin sukupuutosta geenitekniikan avulla. Harvardin yliopiston vuonna 2015 aloittaman ja George Churchin johtaman hankkeen tarkoituksena on kehittää villamammutin ja aasiannorsun hybridi, jolla olisi useita mammutille ominaisia piirteitä. Hanke hyödyntää Crispr/Cas9-geenimuuntelutekniikkaa, jolla tutkijat yhdistelevät villamammutin jäänteistä saatua geeniperimää aasiannorsun ihosoluihin. Alkiot kasvatettaisiin keinotekoisessa kohdussa.
Aiheesta muualla

Of Mammoths and Men National Geographic magazine. Julkaistu huhtikuussa 2013. Viitattu 17.7.2019. (englanniksi)
Uusi mammuttilöytö Suomessa, Suomen Kuvalehti, 31.12.1921, nro 52, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. E. Rosberg : Suojeluskuntalainen ampunut mammutin lapaluun rikki, Suomen Kuvalehti, 01.12.1923, nro 48, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Mammuthus primigenius:  Wikidata: Q3699044  Wikispecies: Mammuthus primigenius  BOLD: 52368  EoL: 55636399  GBIF: 4825833  iNaturalist: 317775  IRMNG: 11017929  NCBI: 37349  Observation.org: 26797  Paleobiology Database: 47880  Paleobiology Database: 47880 
Elephas primigenius:  Wikidata: Q109647275  GBIF: 5816436  Open Tree of Life: 106258  ZooBank: 5E8B0ADF-A307-463E-A93D-032FF331D113 
Villamammutteja myöhäisen pleistoseeninin maisemassa Pohjois-Espanjassa.
Rekonstruktio mammutista Prahan kansallismuseossa.
Yksi muutamista Siperiasta löytyneistä, talteen saaduista harvinaisen hyvin säilyneistä mammuteista.
Lauren Lehtinen

Lauren Lehtinen on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja tanssija.
Lauren valmistui Teatterikorkeakoulusta   näyttelijäntaiteen linjalta vuonna 2020.
Lauren oli mukana Putous-sketsisarjan 10. tuotantokaudella (2018).
Hassin työväentalo

| Hassin työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  42260 Hassi
Sijainti:  Jämsä
Valmistumisvuosi:  1911
Rakennuttaja:  Hassin työväenyhdistys
Omistaja:  Hassin työväenyhdistys
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hassin työväenyhdistyksen talo ja yhdistyksen jäseniä
Hassin työväentalo on Jämsässä Hassin kylässä sijaitseva työväentalo, joka on rakennushistoriallisesti ja maisemallisesti arvokas. Työväentalon omistaa Hassin työväenyhdistys, ja se edustaa työväentalorakentamiselle ominaista rakennustyyppiä.
Historia

Hassin työväenyhdistys on perustettu 1905. Ensimmäisiä iltamia on pidetty Norolassa. Tontti on saatu lahjoituksena Nestori Hintalta vuonna 1910. Kylän ohi virtaavasta uittoväylästä on talkoilla ongittu uppotukkeja rakennustarpeiksi. Joonas Korola lainasi rahaa 1 600 mk rakentamista varten. Talo on rakennettu talkoilla.
Yhdistykselle valmistui oma lippu vuonna 1912. Kyläkuntien väliset erimielisyydet johtivat helposti jopa tappeluihin, minkä vuoksi vuonna 1913 perustettiin järjestysvaliokunta valvomaan erityisesti iltamien järjestystä. Erimielisyyksien voimistuessa Hassiinkin perustettiin järjestyskaarti vuonna 1917. Sisällissodan jälkeen haavat umpeutuivat. Työväenyhdistys oli kyläkunnan ensimmäinen virallinen yhdistys, ja siitä tuli kyläläisten yhdysside. Työväentalosta tuli samalla kyläkunnan sivistysrientojen keskus. Siellä oli kauppias Jutilan lisäksi Hassin kylän ensimmäinen puhelin.
Kieltolain aikana järjestyshäiriöt lisääntyivät, ja erityisen vaikeita Hassissa olivat vuodet 1926–1927. Huvitilaisuuksiin jouduttiin jakamaan pääsykieltoja ja erottamaan jäseniä määräajaksi kieltolakirikkomusten vuoksi. Vuoden 1927 alussa jopa huvitoimikunnan jäseniä oli osallisena talolla sattuneissa järjestyshäiriöissä.
Toiminta hiljeni 1950-luvulta lähtien, ja 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa yhdistys ajautui kassakriisiin lunastettuaan omakseen työväentalon tontin. Yhdistys joutui myymään 1930-luvulla rakennetun putkan ja levysoittimenkin. 1970-luvulla yhdistys ajoi aktiivisesti oman kylän etuja.
Rakennus

Työväentalo on valmistunut vuonna 1911. Sen on piirtänyt rakennusmestari Risto Enroos Jämsästä. Talo on hirsirunkoinen ja vuorattu laudoilla 1920-luvulla. Samaan aikaan talo maalattiin punaiseksi paitsi seinien yläosat keltaiseksi. Alkuperäinen kate on päre, myöhemmin huopa. Sisäkatto on paneloitu. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, eteinen ja asunto. Vuonna 1935 talon päärappu valettiin betonista. Vuonna 1936 on korjattu uunit ja sisustettu uudelleen. Vuonna 1945 talon on sähköistetty, ja vuonna 1950 katto on korjattu ja talo maalattu.
Toimintaa työväentalolla

Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, urheiluharjoituksia, iltamia, tansseja ja juhlia.
Täyssinän rauha

| Täyssinän rauha |
| --- | --- |
 Rauhassa Ruotsiin liitetyt alueet tummanvihreällä.
Allekirjoitettu:  18. toukokuuta 1595
Allekirjoituspaikka:  Täyssinä, Venäjä
Osapuolet
Allekirjoittajat:  Ruotsi, Venäjä
Täyssinän rauha solmittiin Ruotsin ja Venäjän välillä 18. toukokuuta 1595 Täyssinässä, Venäjällä. Pitkän vihan päättäneessä sopimuksessa Ruotsi sai pitää valloittamansa Suomenlahden etelärannikon idässä Narvanjokeen saakka eli nykyisen Viron pohjoisosan. Rauhassa vahvistettiin myös Ruotsin ja Venäjän välinen raja kulkemaan kohti pohjoista Varanginvuonoon Pohjoisella jäämerellä.
Rauhasopimuksen taustaa > Aseleposopimus 1593

Maiden välinen kaksivuotinen aseleposopimus oli osoittautunut pitäväksi. Sopimus oli solmittu Täyssinässä Juhana III:n kuoleman jälkeen, osin myrskyisissäkin neuvotteluissa. Ruotsalaisilla oli epäselvän valtatilanteen lisäksi huolena Virossa olevan armeijan uhkaava romahdus: valtion kassa oli tyhjä pitkään jatkuneen sotimisen vuoksi eikä joukkoja kyetty huoltamaan ja varustamaan.
Rauhasopimuksen taustaa > Valtataistelu Ruotsin kruunusta ja Venäjän hallitsijatilanne

Ruotsin kuninkaaksi nimitettiin Puolan kuningas Juhanan poika, katolinen Sigismund 1594. Sisäisesti maa ajautui kuitenkin valtataisteluun kuninkaan ja hänen setänsä, Kaarle-herttuan välillä.
Venäjällä hallitsijana oli tsaari Fjodor I, mutta todellista valtaa käytti hänen neuvonantajansa Boris Godunov.
Pääkysymykset ja ruotsalaisten pyrkimykset

Rauhansopimuksen pääkysymykset olivat Venäjän ulkomaankauppa ja Käkisalmen (Korelan) kihlakunnan kohtalo. Kaarle-herttua arvioi Käkisalmen läänin luovutuksen olevan ehtona sopimuksen syntymiselle. Vastineeksi Venäjän olisi luovutettava Rajajoen ja Nevajoen välinen alue, jokin muu tähdellinen alue tai ainakin maksettava tuntuvat korvaukset.
Lopulliset neuvotteluohjeet antoi kuitenkin Sigismund: vähimmäisvaatimuksena oli paluu sotaa edeltävälle rajalle, jolloin Venäjä maksaisi korvaukset Käkisalmen kihlakunnasta. Venäläisille annetun ensimmäisen tarjouksen mukaan Ruotsi kuitenkin halusi Inkerin, mm. Pähkinälinnan sekä Outovan ja Laatokankaupungin kuin myös rajavedon Jäämerelle asti.
Neuvottelujen eteneminen

Täyssinässä marraskuussa 1594 alkaneet neuvottelut etenivät huonosti, venäläisetkin tiesivät ruotsalaisten keskinäisistä valtataisteluista. Ruotsi oli taipumassa Venäjän vaatimuksiin Käkisalmen kihlakunnasta, lähinnä keskusteltiin mahdollisesta korvaussummasta. Ruotsalaiset pelkäsivät venäläishyökkäystä Narvaan tai Käkisalmeen, mikäli neuvottelut katkeaisivat ja venäläiset ilmoittivatkin tammikuussa 1595 keskeyttävänsä neuvottelut tuloksettomina ja aikovansa purkaa leirinsä lähteäkseen. Tämä sai ruotsalaiset peräytymään korvausvaatimuksesta ja neuvottelut jatkuivat. Rauhanneuvottelut keskeytyivät vielä useampaan kertaan, kunnes toukokuussa sopimus saatiin allekirjoitettua.
Rauhansopimus

Sopimukseen sisältyi kaksi pääkohtaa:
Venäjä luopui kaikista vaatimuksistaan Narvanjoen länsipuoliseen alueeseen
Ruotsi luopui valloittamastaan Käkisalmen kihlakunnasta ja valtaamiltaan Inkerin alueilta
Yksityiskohdista sovittiin muun muassa:
Karjalankannaksella raja kulki samoin kuin jo Pähkinäsaaren rauhassa oli sovittu, mutta pohjoisempana raja vedettiin uudestaan niin, että se päättyi Varanginvuonoon.
Käkisalmen kihlakunnan vallanvaihto tapahtuisi vasta pohjoiseen tehtävän rajankäynnin jälkeen, kihlakunta luovutettiin 1597
väestön asema oli turvattava: venäläiset saivat jäädä paikoilleen, heidän omaisuutensa oli turvattava eikä heitä saanut pakkomuuttaa muualle; kihlakuntaan asettuneet suomalaiset saivat esteettä muuttaa tavaroineen takaisin Suomen alueelle
kaikki vangit vapautettaisiin ilman lunnaita.
Venäjän oli käytävä ulkomaankauppansa Viipurin ja Tallinnan kautta, ei Narvasta tai Itämeren venäläisistä satamista.
Rauhansopimuksen seuraukset ja merkitys

Rauha oli kauppapoliittisesti voitto Ruotsille, koska sovittiin, että Viipuri ja Narva olisivat kansainvälisen transitokaupan tapuleita. Venäjän ulkomaankaupan ohjaaminen kulkemaan ruotsalaisten satamien kautta jäi toteutumatta: kauppa kulki jatkossakin puolalaisten Riian, Königsbergin ja Danzigin, sekä Jäämeren venäläisen Arkangelin satamien kautta. Myös ikivanha sisävesi- ja maantiekauppa jatkui: Suomen puolelta käytiin vapaasti kaupparetkillä Pihkovassa, Novgorodissa ja Karjalan kauppapaikoilla ja venäläiset jatkoivat kauppamatkojaan Viroon ja Suomeen.
Täyssinän rauha päätti 25-vuotisen raskaan ja verisen sotajakson, joka erityisesti Suomen ja Käkisalmen kihlakunnan alueilla oli ollut siviiliväestölle tuhoisaa sissisotaa. Tuhoretket olivat ulottuneet Perämeren rannikolta Kuolan niemimaalle, Aunuksen Karjalasta Jäämerelle. Vakinaiset armeijat olivat tuhonneet Inkeriä, Viroa ja Käkisalmen kihlakunnan eteläosia. Kymmeniätuhansia siviilejä oli surmattu, mikä oli raskas suonenisku ajan vähäiselle väestölle.
Täyssinän rauhan raja oli Ruotsin ja Venäjän rajana 22 vuotta, Stolbovan rauhaan 1617.
Rauhansopimuksen seuraukset ja merkitys > Rajanveto

Suomen alueen ja Venäjän välisellä osuudella uusi raja merkittiin maastoon tärkeimmille rajapaikoille, joista nykyisissä tärkeimpiä olivat Maanselän rajakivi Pohjois-Karjalassa sekä Luutsalon, Ohtaansalmen, Pisan, Ala-Keyrityn ja Tiilikan rajakivet Pohjois-Savossa. Rauhassa määritelty raja pohjoiseen tunnusti Pähkinäsaaren rauhan 1323 jälkeen Savoon ja pohjoiselle Pohjanmaalle syntyneiden uudisasutusten kuulumisen Ruotsiin ja samalla Suomen alueeksi. Vuonna 1607 Oulun käskynhaltija Isak Behm suoritti yksin ilman venäläisen puolen läsnäoloa rajanvedon Täyssinän rauhan pohjoisosalla Inarinjärveen asti. Tämä rajanveto jäi pysyväksi.
Aiheesta muualla

Fridz fördragh emellan Swerige och Rydzlandh Suomen historian dokumentteja, Pauli Kruhse's homepage (ruotsiksi) (suomeksi)
Pähkinäsaaresta rajat ”kolmen kuninkaan” Lapinmaahan Referee-artikkelit, Haku, Ennen ja nyt
Erkki K. Osmonsalo : Täyssinän rauhan rajankäynti. Mitä vanhat rajakartat ja -merkit kertovat, Hakkapeliitta, 16.08.1932, nro 33, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ruotsin ja Novgorodin/Venäjän rauhansopimukset (päättyneet sodat)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Pähkinäsaaren rauha 1323 Täyssinän rauha 1595 (pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota) | Stolbovan rauha 1617 (Inkerin sota) | Kardisin rauha 1661 (Pohjan sota) | Uudenkaupungin rauha 1721 (suuri Pohjan sota)   Turun rauha 1743 (hattujen sota) | Värälän rauha 1790 (Kustaa III:n sota) | Haminan rauha 1809 (Suomen sota) |  |
Kuningas Sigismund III Vaasa
Kaarle-herttua
Tsaari Fjodor I
Täyssinän rauhan rajamerkit Pisan vuorella Kuopiossa.
Täyssinän rauhan rajamerkki Ohtaansalmella.
Aleksamenos-graffiti

Alkuperäinen kaiverrus
Piirretty jäljennös graffitista
Aleksamenos-graffiti (englanninkielisessä tutkimuksessa Alexamenos graffito) on antiikin aikainen graffiti, joka on yksi varhaisimmista tunnetuista kuvauksista Jeesuksen ristiinnaulitsemisesta. Sitä pidetään usein myös esimerkkinä varhaisesta kristinuskon vastaisesta asenteesta. Graffiti löydettiin vuonna 1857 Palatium-kukkulalta Roomasta, rakennuksen seinältä, joka uskotaan olleen keisarillisten paašien sisäoppilaitos.
Graffitissa on piirros, joka on raaputettu seinään ja ajoittuu noin 200- tai 300-luvulle jaa. Se esittää ihmishahmoa, jolla on aasin pää, ristillä ristiinnaulittuna, kun taas toinen ihmishahmo seisoo lähellä käsi kohotettuna, ilmeisesti palvonnan tai kunnioituksen eleessä. Kuvan mukana on kreikankielinen kirjoitus, jossa lukee ”ΑΛΕΞΑΜΕΝΟϹ ϹΕΒΕΤΕ ΘΕΟΝ” (Aleksamenos sebete theon), mikä kääntyy muotoon ”Aleksamenos palvoo jumalaansa”.
Aleksamenos-graffitin tulkitaan yleisesti olevan pilkkaa kristittyä Aleksamenos-nimistä henkilöä vastaan. Aasinpäinen hahmo on tarkoitettu pilkkaamaan Jeesusta ja siten myös kristinuskoa. Aasin käyttö saattaa johtua siitä, että jotkut pakanat väittivät, että kristityt palvoivat aasinpäistä jumalaa.
Vuonna 1870 samasta rakennuksessa löytyi uusi latinankielinen kirjoitus ”ΑΛΕξΑΜΕΝΟϹ FIDELIS”, joka kääntyy muotoon ”Aleksamenos on uskollinen”. Se saattaa viitata samaan henkilöön, joka on esitetty ensimmäisessä graffitissa. Yleinen käsitys on se, että teksti kirjoitettiin puolustamaan pilkattua Aleksamenosta.
Potpuri

Potpuri (ransk. pot pourri) eli sävelmäkooste tai sävelmäketju tai medley, joskus myös kimara, on musiikillinen termi, joka tarkoittaa musiikkiesitystä eli laulua, joka koostuu lyhyin välikkein yhteenliitetyistä suosittujen laulujen osista.
Potpurin käyttö

Useimmiten potpuria käytetään yhtyeitten tai artistien konserteissa, kun useista kappaleista halutaan soittaa vain osa ja tiivistää esiintymistä yhdistelemällä kaikille tuttuja lauluja tiiviiksi ketjuksi. Levytyksissä potpuri on varsin harvinainen, jos mukaan ei lasketa konserteissa tallennettuja äänitteitä eli live-levyjä. Eräs tunnetuimmista lienee Elvis Presleyn An American Trilogy, jossa hän yhdistää Etelävaltioiden marssilaulun Dixie, negrospirituaalin All My Troubles sekä Pohjoisvaltioiden marssilaulun Battle Hymn of the Republic, luoden näin trilogian Yhdysvaltojen sisällissodasta.
Potpurin tekeminen

Usein potpuria tehdessä valitaan useita samantyyppisiä tai muuten yhteenliittyviä lauluja, esimerkiksi rock-henkisiä lauluja tai joululauluja, jotka halutaan yhdistää. Yleensä laulut transponoidaan samaan sävellajiin ja tempoja muutetaan lähemmäs toisiaan, näin saadaan aikaan vaikutelma yhdestä laulusta. Rohkeimmat muusikot saattavat jopa soittaa päällekkäin joitakin laulun osia, esimerkiksi laulaa toisen laulun sanoja toisen laulun säestyksen päälle. Tällöin saadaan aikaan joskus hienoja ja yllättäviä yhdistelmiä.
Eräitä potpureita

Suomessa muun muassa Juice Leskinen ja Frederik ovat esittäneet konserteissaan potpureja kappaleistaan.
Yhdysvaltalainen komediamuusikko ”Weird Al” Yankovic laittaa perinteenä jokaiselle levylleen yhden potpurin, joka sisältää sanoituksia useista suosituista pop- ja rock-kappaleista. Yankovicin potpureissa on erikoispiirteenä se että hän muuttaa musiikin polkkatyyliseksi haitarin säestyksellä.
Circus maximus

| Circus maximus |
| --- | --- |
 Circus maximus antiikin Rooman kaupungin pienoismallissa.
Sijainti:  Rooma, Italia
Koordinaatit:  41°53′09.26″N, 12°29′08.53″E
Rakennustyyppi:  circus
Valmistumisvuosi:  lopullisessa muodossaan viimeisellä vuosisadalla eaa.
Julkisivumateriaali:  betoni, kivi, puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Circus maximus on Roomassa Palatiumin ja Aventinuksen kukkuloiden välisessä laaksossa sijaitseva antiikin Rooman aikainen circus eli areena, jolla järjestettiin vaunukilpa-ajoja ja gladiaattoritaisteluja. Nykyään se on julkinen puisto, jossa järjestetään joskus joukkokokouksia ja konsertteja.