stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polio
Poliovirus

Sairauden aiheuttaa ruoansulatusjärjestelmän kautta kehoon tunkeutunut poliovirus. Sairaus saattaa levitä verenkiertoon ja keskushermostoon aiheuttaen lihasheikkoutta ja vakavimmassa tapauksessa halvauksen. Poliovirus (PV) on pikornaviruksiin kuuluva hyvin pienikokoinen ja erittäin virulentti RNA-virus, joka on sukua hepatiitti A:lle. Viruksesta on olemassa 12 alatyyppiä, joista kolme aiheuttaa taudin. Immuniteetti yhdelle alatyypille ei suojaa muita alatyyppejä vastaan.
Polio leviää ulosteen ja ilmassa olevien hiukkasten avulla. Ensimmäisen tehokkaan rokotteen poliota vastaan kehitti Jonas Salk; rokote otettiin käyttöön vuonna 1954. Poliotartunnan saaneet pienet lapset selviävät sairaudesta todennäköisimmin lievin oirein ja saattavat saada immuniteetin sairautta vastaan. Polion itämisaika on 3–35 vuorokautta, ja tartunnan jälkeen virusta esiintyy potilaiden eritteissä. Poliovirus etsiytyy keskushermoston motorisiin hermoihin, jotka sijaitsevat selkäytimen ja ydinjatkoksen harmaassa aineessa (muinaiskreikan poliós (πολιοσ, harmaa).
Sairauden kulku

Noin 90 prosentilla tartuntatapauksista poliovirus ei aiheuta minkäänlaisia oireita. Vaikka potilas ei itse tiedä saaneensa tartuntaa, hänen nenänielunsa eritteissä ja ulosteissaan on riittävästi viruksia muiden ihmisten tartuttamiseksi. Vaikka potilaasta otettaisiinkin näytteitä, tavanomaisessa PCR-tyypityksessä polio ei erotu muista enteroviruksista. Suomessa polion erotusdiagnoosiin vaadittavat koettimet ovat saatavilla ainoastaan Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen laboratoriossa, jonne kaikki epäillyt polionäytteet täytyykin lähettää.
Noin 5 prosentilla tartuntatapauksista tauti aiheuttaa lievän flunssan kaltaisen tilan, johon sisältyy kuumeilua (38–39 °C), väsymystä, lihasheikkoutta sekä yleisiä vilustumisen oireita. Tätä tilaa kutsutaan abortiiviseksi polioksi. Ilman laboratoriokokeita sitä on lähes mahdotonta erottaa tavanomaisesta flunssasta.
4–5 % tartuntatapauksista kehittää ei-paralyyttisen polion. Heillä tauti muistuttaa vakavaa influenssaa, johon liittyy korkea kuume, oksentelua, ripulointia, väsymystä, lihasoireita ja vatsaoireita, ja tauti menee ohi noin 2–7 vuorokaudessa. Virus on aiheuttanut taudin, mutta elimistön immuunijärjestelmä on saanut siitä nopeasti yliotteen, ja tauti paranee ilman halvausoireita.
Joskus harvoin tauti kuitenkin pahenee. Noin 0,25 % (0,1 % lapsilla, 1,3 % aikuisilla) tartunnoista seurauksena on paralyyttinen eli halvaannuttava polio. Virus lisääntyy nopeammin kuin immuunijärjestelmä kykenee tuottamaan vasta-aineita, ja virus tuhoaa selkäytimen etusarven motorisia hermosoluja. Tautiin liittyy hyvin korkea, yli 40 °C kuume, joka voi kestää viisikin vuorokautta. Taudin akuutti vaihe voi kestää noin kolme viikkoa. Seurauksena on hermosoluston tuhoutuminen ja niihin liittyvien vartalon ja raajojen lihasten halvaantuminen. Halvaantuneet raajat jäävät veltoiksi, mutta niissä säilyy tunto. Noin 79 % halvaannuttavista poliotapauksista (noin 0,2 % kaikista) halvaukset rajoittuvat raajoihin, yleensä alaraajoihin. Mahdollista on myös vatsalihasten tai selkälihasten halvaantuminen. Noin 50 % paralyyttisistä poliotapauksista halvausoireet paranevat noin puolessa vuodessa terveinä säilyneiden hermosolujen kasvattaessa uusia aksoneja lihaksiin ja korvatessa tuhoutuneet hermosolut. Paraneminen voi jatkua aina kahteen vuoteen asti.
Polio voi levitä selkäytimestä ydinjatkokseen ja aivoihin. Tällöin seurauksena on hengitystä, nielemistä ja kasvojen lihaksia käyttävien hermojen tuhoutuminen ja halvaantuminen. Nämä bulbaarioireet ovat erittäin vakavia, sillä hengityselimistön halvaantuminen johtaa kuolemaan. Bulbaarioireita esiintyy noin 19 % kaikista paralyyttisistä poliotapauksista, ja ennen ylipainehengityslaitteen käyttöönottoa 25–75 % heistä kuoli; ylipainehengityslaitteilla kuolleisuus saatiin laskemaan noin 15 prosentin tienoille. Noin 2 % tapauksista halvausoireet rajoittuvat vain bulbaarioireisiin. Vaikka noin 20 % paralyyttisistä poliotapauksista pallea ja muut hengityslihakset halvaantuvat ja heidän hoidossaan joudutaan turvautumaan hengityslaitteeseen, vain noin joka tuhannennelle paralyyttiselle poliopotilaalle hengityshalvaus jää pysyväksi.
Ennuste

Miehillä kuolleisuus on suurempaa kuin naisilla, mutta henkiinjääneistä miehet paranevat useammin työkykyisiksi. Paralyyttisistä poliotapauksista kaikkiaan
noin 10 prosenttia kuolee taudin akuutissa vaiheessa
noin 50 prosenttia paranee täysin
noin 25 prosenttia paranee osittain
noin 15 prosentilla halvaus jää pysyväksi
Halvauspotilaan hoito

Halvauspotilaan hoitoon voidaan ryhtyä välittömästi taudin akuutin vaiheen väistyttyä. Ensisijalla on fysioterapia. Mikäli kyseessä on hengityselimistön halvaus, hoitoon voidaan ryhtyä kun potilas kykenee itse hengittämään, yleensä noin 2–6 kuukauden jälkeen.
Australialainen sairaanhoitaja Elizabeth Kenny (1880–1952) hoiti poliota fysioterapian keinoin ennen rokotteen keksimistä. Häntä pidetään poliopotilaiden fysioterapian uranuurtajana. Terapian tarkoituksena on saada terveinä säilyneet hermot kasvattamaan uusia aksoneita ja saattamaan lihakset jälleen toimintakuntoon, ja toisaalta estää lihasten surkastuminen (lihasdystrofia). Ennuste on yleensä hyvä, ja useimmat potilaat paranevat noin puolessa vuodessa. Mikäli halvaus kestää yli vuoden, halvaus on todennäköisesti jäänyt pysyväksi.
Useimmat poliosta selvinneet kykenevät elämään täysin normaalia elämää ilman minkäänlaisia ongelmia. Mikäli halvausoireet jäävät pysyviksi, ne yleensä esiintyvät alaraajoissa (paraplegia) tai toisella puolella kehoa (hemiplegia). Neliraaja- tai hengityshalvaus esiintyy noin 0,1 prosentissa paralyyttisistä poliotapauksista. Vuonna 2006 Suomessa oli elossa 1950- ja 1960-lukujen polioepidemioista vielä neljä poliopotilasta, jotka joutuvat turvautumaan hengityslaitteeseen. Ensimmäinen käyttökelpoinen hengityslaite oli 1929 kehitetty alipaineresipiraattori, rautakeuhko, joka pysyi käytössä 1950-luvulle. Vuoden 1952 suuren epidemian aikana Kööpenhaminan Blegdamshospitaletin anestesialääkäri Björn Ibsen kehitti ylipainehengityslaitteen, joka syrjäytti rautakeuhkon. Nykyisin yleisimmin käytetyssä ylipainehengityslaitteessa laite puhaltaa letkulla kurkkuavanteen kautta lämmitettyä ja kostutettua ilmaa keuhkoihin.
Eräissä tapauksissa polion sairastaneet voivat saada uudelleen oireita (yleensä lihasheikkoutta) vuosikymmeniä tartunnan jälkeen. Tätä kutsutaan polion myöhäisoireiksi. Niitä esiintyy noin puolella kaikista paralyyttisen ja 30 prosentissa kaikista ei-paralyyttisen polion sairastaneilla. Joissakin tapauksissa myös abortiivinen polio voi aiheuttaa myöhäisoireita. Myöhäisoireiden synty ei tällä hetkellä (2006) ole täysin selvillä, mutta syyksi oletetaan hermoston luontainen kuluminen ja "ylirasitettujen" hermojen väsyminen ja loppuun palaminen. Ainoa hoito on lepo ja lihaksiston ylirasittamisen välttäminen.
Polion torjunta

Koska kyseessä on virustauti, taudin akuuttia vaihetta ei voida hoitaa. Samoin, koska hermosolut uusiutuvat hyvin hitaasti, tuhoutuneita hermosoluja ei voida korvata. Tulevaisuudessa halvausoireita ehkä voidaan hoitaa kantasoluhoidoilla, mutta painopiste on ennaltaehkäisyssä ja rokotuksissa.
Ensimmäisen toimivan poliorokotteen keksi Jonas Salk 1954. Muutaman vuoden päästä Albert Sabin laski markkinoille oman rokotteensa. Salkin rokote sisältää tapettuja viruksia, ja se annetaan pistoksella; Sabinin elävää mutta heikennettyä virusta sisältävä rokote voidaan ottaa suun kautta esimerkiksi sokeripalaan imeytettynä ("sokeripalarokote"). Salkin rokote on turvallinen, mutta antaa vain osittaisen suojan; Sabinin rokotteeseen liittyy tartuntariski (noin 0,00001 prosenttia) mutta sen avulla saadaan pysyvämpi immuniteetti kuin Salkin rokotteella. Rokotteilla polio saatiin hävitettyä teollisuusmaista 1950- ja 1960-luvuilla.
1970-luvulla polio iski takaisin kehitysmaissa. Elintason kohotessa ihmisten luontainen vastustuskyky oli heikentynyt, ja polioepidemiat iskivät nyt Intiassa, Aasiassa ja Afrikassa. Miljoonat ihmiset kuolivat tai halvaantuivat loppuiäkseen. Rotary International käynnisti kampanjan poliorokotusten organisoimiseksi ja polion torjuntaan. Rokotusten ansiosta poliotartunnat on saatu rajattua.
Viimeinen Suomessa tavattu polioepidemia oli vuosina 1984–1985, jolloin ryhdyttiin koko kansan kattaviin joukkorokotuksiin. Rokotuksissa käytettiin ns. "sokeripalarokotetta", kouluikäiset lapset kuitenkin rokotettiin pistoksella ennen sokeripalarokotuksia. Virus oli tyyppiä 3 ("Leon"), jota vastaan alkuperäinen rokote ei kaikissa tapauksissa antanut vasta-aineita. Epidemia aiheutti yhden teinipojan kuoleman ja parikymmentä halvaantumistapausta ennenkuin se saatiin kuriin.
Vuonna 2004 Maailman terveysjärjestö WHO julkisti kolmen miljardin dollarin kampanjan polion hävittämiseksi maapallolta vuoteen 2006 mennessä. Tällä hetkellä sairaudesta kärsitään lähinnä Pakistanissa ja Afganistanissa. Alkuvuonna 2017 poliota oli enää kolmessa maassa.
WHO julisti 25. elokuuta 2020 polion hävitetyksi Afrikassa. Viimeisestä tapauksesta Nigeriassa oli tuolloin kulunut neljä vuotta.
Polion esiintyminen

Poliota on suurimmassa osassa maailmaa pidetty jo hävitettynä tautina. Kuitenkin rokoteperäiseen polioon sairastuminen on Kansanterveyslaitoksen mukaan Suomessakin mahdollista kattavista rokotuksista huolimatta.
Aiemmin kolmannen maailman maista, esimerkiksi Afrikasta ja Intiasta, tulevien siirtolaisten vuoksi oli polion uhkaa Euroopassa, mutta vuoden 2016 jälkeen ei Afrikassa ole havaittu poliota ja vuonna 2020 Afrikka julistettiinkin poliosta vapaaksi. Ongelmana on edelleenkin että rokotteissa olevat elävät muuntuneet virukset lähtevät leviämään jos väestön rokotesuoja on puuttellinen. Länsimaissa ei käytetä enää eläviä viruksia sisältäviä rokotteita. Tietyt uskonnolliset ryhmät Euroopassa ja muualla maailmassa, kuten Nigerian ja Pakistanin muslimit, välttelevät poliorokotusten ottamista. Osittain tästä syystä noin 12 miljoonaa eurooppalaista lasta oli vuonna 2013 poliorokotusohjelmien ulkopuolella. Lisäksi riskialueiden kuten Syyrian poliittisen epävakauden ansiosta taudinkantajat siirtyvät EU:n ja Euroopan talousalueen alueille.
Suomalaisissa jätevesissä tavattiin ainakin vielä vuonna 2013 yhä polioviruksia. Silloin tavattiin kaikkia kolmea viruksen tyyppiä. Suomessa jätti vuonna 2018 vielä joukko rokotevastaisia ihmisiä rokottamatta lapsensa poliota vastaan, mikä aiheuttaa sen, että laumasuoja saattaa jäädä liian alhaiseksi. Se saattaa tehdä epidemian mahdolliseksi.
Maailman terveysjärjestö WHO julisti vuonna 2019, että villi polioviruksen tyyppi 3 on saatu kokonaan hävitetyksi maailmasta. Aiemmin vuonna 2015 saatiin villi poliovirustyyppi 2 hävitettyä. Jäljellä on enää tyyppi 1, jota leviää villinä vain Afganistanissa ja Pakistanissa. Vuonna 2021 Tadžikistanissa on tavattu useita kymmeniä poliotapauksia, joissa taudinaiheuttajana on villiintynyt rokoteperäinen tyypin 2 poliovirus (cVDPV2).
Vuonna 2022 New Yorkin osavaltion kahdessa piirikunnassa (Rockland ja Orange) Yhdysvalloissa tavattiin poliota jätevesitutkimuksissa. Yksi sairastunut sai halvauksen jalkoihinsa. Viranomaisten mukaan polioon sairastuneita saattaa olla satoja. Mainitun kahden piirikunnan poliorokotekattavuus on suhteellisen matala. Lapsista noin 60 % on saanut kolme annosta poliorokotetta ennen toista syntymäpäiväänsä. Yhdysvalloissa vastaava luku on 93 %.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Polioliitto Polioliitto.com. Viitattu 25.10.2019.
Yli-Ojanperä, Elina: Poliopotilaiden kuntoutusta Yle Elävä arkisto.  11.04.2007. Viitattu 25.10.2019.
Polio: Combating the Crippler CBC Digital Archives. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi)
Weldon, James: Polio: A Virus’ Struggle The Science Creative Quarterly SCQ.  24.10.2005. Viitattu 25.10.2019. (englanniksi) Humoristinen sarjakuva polion hävittämisestä.
Joel Bakan

| Joel Bakan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1959 Lansing, Michigan
Kansalaisuus:  kanadalainen
Aiheesta muualla
Kotisivu
Joel Conrad Bakan (s. 1959 Lansing, Michigan) on kanadalainen asianajaja ja kirjailija. Hän on oikeustieteen professori University of British Columbiassa. Bakanin teos Yhtiö: Sairaalloinen voiton ja vallan tavoittelu (2004) on käännetty useille kielille. Kirjan pohjalta on tehty palkintoja voittanut dokumenttielokuva.
Suomennettu teos

Bakan, Joel: Yhtiö: Sairaalloinen voiton ja vallan tavoittelu.  ((The Corporation: The Pathological Pursuit Of Profit And Power, 2004.) Sitaatti 3)  Helsinki:  Art House, 2010.  ISBN 978-951-884-451-1
Aiheesta muualla

Joel Bakan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Muut:  Europeana  IdRef
Gerhardt Boldt

| Gerhardt Boldt> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. tammikuuta 1918  Lyypekki, Saksa
Kuollut: 10. toukokuuta 1981 (63 vuotta)  Lyypekki, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Ratsumestari
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi
Joukko-osasto:   Heer
Gerhardt Boldt (24. tammikuuta 1918 – 10. toukokuuta 1981) oli Saksan armeijan upseeri, joka kirjoitti kirjan kokemuksistaan toisen maailmansodan aikana.
Toisen maailmansodan loppuvaiheet

Sodan aikana Boldt yleni Oberleutnantiksi palveltuaan 58. jalkaväkidivisioonassa itärintamalla. Hän palveli myös rakuunaupseerina. Boldtille myönnettiin Ritterkreuz 4. elokuuta 1943.
Sodan viimeisten kuukausien aikana Boldt kuului Reinhard Gehlenin tiedusteluryhmään asemapaikkanaan Adolf Hitlerin Führerbunker Berliinissä. Boldt raportoi kenraali Hans Krebsille ja oli mukana päivittäisissä tilannepalavereissa, joihin osallistui Hitler kenraaleineen ja lähimpine avustajineen kuten Martin Bormann, Hermann Göring ja Joseph Goebbels. Boldt lähti bunkkerista 29. huhtikuuta 1945 yhdessä Bernd Freytag von Loringhovenin ja Rudolf Weissin kanssa.
Boldt on kirjoittanut sodan viimeisistä päivistä kirjan Hitler’s Last Days: An Eye-witness Account (englanniksi). Vuoden 1973 elokuvan Hitler: Viimeiset kymmenen päivää käsikirjoitus perustuu Boldtin kokemuksiin.
Boldtin kirjan aitoutta on myös epäilty ja hänen on väitetty kirjoittaneen kirjansa muihin lähteisiin pohjautuen.
Kirjallisuutta

Gerhardt Boldt: Hitler's Last Days: An Eye-witness Account.  Pen & Sword Military Classic, 2005.  ISBN 1844153614  (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Pierre Bayard

Pierre Bayard vuonna 2017.
Pierre Bayard (s. 1954) on ranskalainen kirjailija ja kirjallisuuden professori Pariisin yliopistossa (Université Paris VIII).
Teoksia

Balzac et le troc de l"imaginaire. Lecture de La Peau de chagrin (Lettres modernes-Minard, 1978).
Symptôme de Stendhal. Armance et l’aveu (Lettres modernes-Minard, 1980).
Il était deux fois Romain Gary (Presses universitaires de France, 1990).
Le Paradoxe du menteur. Sur Laclos (Minuit, 1993).
Maupassant, juste avant Freud (Minuit, 1994).
Le Hors-sujet. Proust et la digression (Minuit, 1996).
Qui a tué Roger Ackroyd? (Minuit, 1998).
Lire avec Freud. Pour Jean Bellemin-Noël, toim. Pierre Bayard (Presses universitaires de France, 1998).
Comment améliorer les œuvres ratées? (Minuit, 2000).
Enquête sur Hamlet. Le Dialogue de sourds (Minuit, 2002).
Le Détour par les autres arts. Pour Marie-Claire Ropars, toim. Pierre Bayard & Christian Doumet (L’Improviste, 2004).
Peut-on appliquer la littérature à la psychanalyse (Minuit, 2004).
Demain est écrit (Minuit, 2005).
Miten puhua kirjoista joita ei ole lukenut (Comment parler des livres que l'on n'a pas lus?; Minuit, 2007).
L'Affaire du Chien des Baskerville (Minuit, 2008).
Le Plagiat par anticipation, Minuit, 2009.
Et si les œuvres changeaient d'auteur ?, Minuit, 2010.
Comment parler des lieux où l’on n’a pas été ?, Minuit, 2012.
Aurais-je été résistant ou bourreau ?, Minuit, 2013.
Il existe d’autres mondes, Minuit, 2014.
Aurais-je sauvé Geneviève Dixmer ?, Minuit, 2015.
Le Titanic fera naufrage, Minuit, 2016.
L'énigme Tolstoïevski, Minuit, 2017.
La Vérité sur "Dix petits nègres", Minuit, 2019.
Kirjallisuutta

Bayard, Pierre: Miten puhua kirjoista joita ei ole lukenut.  (Suomentanut Pirjo Thorel)  Atena Kustannus, 2009.  ISBN 978-951-796-618-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pierre Bayard
Käännös suomeksi
Brian Aldiss

| Brian Aldiss |
| --- | --- |
 Brian Aldiss. Worldcon 2005, Glasgow.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1925 East Dereham, Norfolk
Kuollut: 19. elokuuta 2017 (92 vuotta) Oxford, Oxfordshire
Kansalaisuus:  brittiläinen
Kirjailija
Palkinnot
 Damon Knight Memorial Grand Master Award John W. Campbellin muistopalkinto 
Aiheesta muualla
www.brianaldiss.co.uk
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Brian Wilson Aldiss (18. elokuuta 1925 East Dereham, Norfolk – 19. elokuuta 2017 Oxford, Oxfordshire) oli brittiläinen kirjailija ja kriitikko. Hän kirjoitti tieteiskirjallisuutta, valtavirran kaunokirjallisuutta ja tietokirjallisuutta. Hänen tavoitteenaan oli teoksesta Pimeät valovuodet lähtien kirjoittaa tieteiskirjallisuutta, joka poikkeaisi perinteisestä.
Teoksen Frankenstein Unbound (1973) pohjalta on Roger Corman ohjannut 1990 valmistuneen samannimisen elokuvan. Tarina Superlelut elävät koko kesän (Supertoys Last All Summer Long) on puolestaan pohjana Stanley Kubrickin aloittamalle ja Steven Spielbergin ohjaamalle elokuvalle A.I. – Tekoäly.
Aldissille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan kunniamerkki vuonna 2005. Hänet on nimetty tieteiskirjallisuuden Grand Masteriksi.
Suomennetut teokset

Kasvihuone.  (Hothouse, 1962.)  Suomentanut Veikko Rekunen. Galaxy scifi 7. Book Studio, 1992.  ISBN 951-611-479-2
Pimeät valovuodet.  (The dark light years, 1964.)  Suomentanut Olavi Markkanen. Kirjayhtymä, 1982.  ISBN 951-26-2184-3
Helliconian kevät.  (Helliconia spring, 1982.)  Suomentanut Tauno Peltola. Kirjayhtymä, 1986.  ISBN 951-26-2856-2
Helliconian kesä.  (Helliconia summer, 1983.)  Suomentanut Tauno Peltola. Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3039-7
Helliconian talvi.  (Helliconia winter, 1985.)  Suomentanut Tauno Peltola. Kirjayhtymä, 1989.  ISBN 951-26-3174-1
Mannerheim-sinfonia . (Cracken at critical, 1987.) Suomentanut Tauno Peltola. Kirjayhtymä, 1990. ISBN 951-26-3309-4
Mannerheim-sinfonia (The Mannerheim Symphony, 1987)
Mahdoton hymy (The Impossible Smile, 1965)
Ekvaattori (Equator, 1958)
Suomentamattomia teoksia

Aldiss, Brian W. & Wingrove, David: Trillion year spree: The history of science fiction.  London:  Victor Gollancz, 1986.  ISBN 0-575-03943-4  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Brian Aldiss Internet Speculative Fiction Database -sivustolla (englanniksi)
Brian W. Aldiss Science Fiction Awards Database (englanniksi)
Brian Aldiss Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Richard David Precht

| Richard David Precht |
| --- | --- |
 Richard David Precht luennoimassa toukokuussa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. joulukuuta 1964 (ikä 59) Solingen
Kansalaisuus:  saksalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard David Precht (8. joulukuuta 1964 Solingen, Länsi-Saksa) on saksalainen filosofi, kirjailija ja toimittaja.
Prechtin isä on teollinen muotoilija Hans-Jürgen Precht, ja vanhemmat olivat vasemmistoidealisteja. Precht opiskeli Kölnin yliopistossa filosofiaa, germaanisia kieliä ja taidehistoriaa, ja työskenteli valmistuttuaan yliopistossa tieteellisenä avustajana. Hän oli Arthur F. Burnsin stipendiaattina Chicago Tribunessa 1997. Sen jälkeen hän työskenteli useissa sanomalehdissä ja radioissa. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin biolääketieteen alan palkinto.
Precht on kirjoittanut kaksi romaania ja kolme tietokirjaa, joista tunnetuin on Montako minua on? Matkoja filosofiaan (2007).
Precht asuu Luxemburgissa ja Kölnissä.
Suomennettu teos

Precht, Richard David: Montako minua on? Matkoja filosofiaan.  ((Wer bin ich: Und wenn ja, wie viele? Eine philosophische Reise, 2007.) Suomentaneet Riitta Virkkunen ja Ilona Nykyri)  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-34958-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leila Toffer-Kares: Saksalainen tietokirjailija Richard David Precht vieraili Suomessa. WSOY 15.4.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Augustin Chantrel

Augustin Chantrel
Augustin Chantrel (8. heinäkuuta 1908 Mers-les-Bains, Somme, Ranska – 4. syyskuuta 1956) oli ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea keskikenttäpelaaja.
Chantrel edusti urallaan muun muun muassa joukkueita Red Star ja Amiens SC. Hän voitti Ranskan cupin kaudella 1927–1928. Hän pelasi urallaan yhteensä 39 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Chantrel liittyi Ranskan A-maajoukkueeseen maaliskuussa 1928 ja pelasi joukkueessa 15 ottelua. Hän edusti joukkuetta vuoden 1930 maailmanmestaruuskilpailuissa ja kesäolympialaisissa 1928.
Zieliński

Zieliński (feminiini Zielińska) on puolalainen sukunimi. Se on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adrian Zieliński (s. 1989), puolalainen painonnostaja
Andrzej Zieliński (1936–2021), puolalainen pikajuoksija
Jacek Zieliński (s. 1961), puolalainen jalkapalloilija ja valmentaja
Jacek Zieliński (s. 1967), puolalainen jalkapalloilija
Lidia Zielińska (s. 1953), puolalainen säveltäjä
Łukasz Zieliński (s. 1976), puolalainen laulaja-lauluntekijä
Paul Zielinski (1911–1966), saksalainen jalkapalloilija
Piotr Zieliński (s. 1994), puolalainen jalkapalloilija
Tomasz Zieliński (s. 1990), puolalainen painonnostaja
Włodzimierz Zieliński (s. 1955), puolalainen käsipalloilija.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
James Gleick

| James Gleick |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1954 (ikä 70) New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  tiedetoimittaja, tietokirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Aiheesta muualla
around.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Gleick (s. 1. elokuuta 1954 New York) on yhdysvaltalainen tietokirjailija, joka aloitti kirjoittajan uransa The New York Timesin tiedetoimittajana. Gleickin läpimurtoteos Kaaos vuodelta 1987 on käännetty kymmenille kielille, ja hänelle on myönnetty useita kirjallisuuspalkintoja.
Teoksia

Gleick, James: Kaaos.  (Alkuteos: Chaos, 1987.)  Suomentanut Raimo Keskinen. Helsinki:  Art House, 1989.  ISBN 951-884-012-1
Gleick, James: Kiire. Miksi aika aina tahtoo loppua?.  (Alkuteos: Faster. The Acceleration of Just About Everything, 1999.)  Suomentanut Arto Schroderus. Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2001.  ISBN 951-31-1993-9
Gleick, James: Informaatio.  Suomentanut Veli-Pekka Ketola. Helsinki:  Art House, 2013.  ISBN 978-951-884-498-6