stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lazare Lévy

Lazare Lévy vuonna 1950.
Lazare Lévy (18. tammikuuta 1882 Bryssel, Belgia – 20. syyskuuta 1964 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen pianisti, pianopedagogi ja säveltäjä. Hänen nimensä esiintyy myös muodossa Lazare-Lévy. Brysselissä hänelle opetti pianonsoittoa englantilainen neiti Ellis. Pariisin konservatoriossa hän opiskeli Louis Diémerin johdolla pianonsoittoa ja André Gédalgen johdolla sävellystä. Harmoniaoppia hänelle opetti Albert Lavignac. Konservatoriossa hän voitti 1898 pianonsoitossa ensimmäisen palkinnon. Lévy konsertoi Euroopassa ja  Aasiassa ja hän sai tunnustusta merkittävänä klassisen ja modernin ohjelmiston tulkitsijana. Varsinkin hänen Mozart ja Schumann esityksiään kiiteltiin ja heidän teoksiaan hän myös levytti. Lévy oli myös Albénizin sävellysten esitaistelija, joka soitti 1905–1908 sävellettyä Iberia-soolopianoteosta vuodesta 1911 lähtien. Lévy saavutti kuuluisuutta myös opettajana toimiessaan Pariisin konservatorion tilapäisenä opettajana 1914–1916 ja 1920–1923 sekä pianonsoiton professorina 1923–1940 ja 1944–1953.
Lévy sävelsi kaksi jousikvartettoa, teoksia sellolle, huilulle ja uruille sekä pianokappaleita. Pianolle hän sävelsi muun muassa écossaiseja, etydejä, sonatiineja ja valsseja.
Oppilaita

Antti Aarnela
Lukas Foss
Monique Haas
Clara Haskil
Sergei Kulanko
Yvonne Loriod
Kurt Walldén
Ning Liang

Ning Liang (s. 8. toukokuuta 1958) on kiinalainen ooppera- ja konserttilaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Liang pääsi maakunnalliseen taideakatemiaan vuonna 1974 ja toimi sitten Guangzhoun filharmonisen seuran solistina. Pekingissä hän jatkoi opiskelua Shen Xiangin johdolla vuonna 1979 ja pääsi Keskusmusiikkikonservatorioon. Myöhemmin hän valmistui maisterin oppiarvolla Juilliard Schoolista. Liang voitti naisten sarjan kansainvälisessä Mirjam Helin -laulukilpailussa Helsingissä vuonna 1984. Hän on lisäksi voittanut Metropolitan Opera National Council Auditionsin, kansainvälisen Rosa Ponselle -laulukilpailun, Loren L. Zachary -kilpailun ja kansainvälisen Luciano Pavarotti -laulukilpailun.
Euroopassa työskentelyn Liang aloitti Hampurin valtionoopperassa ja Wienin valtionoopperassa, minkä lisäksi hän kuului Stuttgartin valtionoopperan solistikuntaan. Häntä on kuultu muun muassa La Scalassa, Staatsoper Unter den Lindenissä, Deutsche Oper Berlinissä, Covent Gardenissa, La Monnaiessa, Gran Teatre del Liceussa ja Teatro Colónissa. Metropolitan-oopperassa Liang debytoi Octavianin roolissa Richard Straussin Ruusuritarissa. Hän on esiintynyt myös moderneissa oopperoissa, kuten Stewart Wallacen ja Tan Dunin teoksissa sekä György Ligetin Le Grand Macabressa. Liangin muuhun ohjelmistoon on kuulunut rooleja muiden muassa Wolfgang Amadeus Mozartin, Gioacchino Rossinin, Vincenzo Bellinin, Hector Berlioz'n, Jules Massenet'n, Giuseppe Verdin, Jacques Offenbachin, Charles Gounod'n, Richard Wagnerin, Claudio Monteverdin, Georg Friedrich Händelin ja Christoph Willibald Gluckin teoksissa.
Liang on vieraillut usein esiintyjänä Suomessa, myös Savonlinnan oopperajuhlilla Kiinan kansallisoopperan kanssa vuonna 1988 Carmenin tuotannossa. Hänet tunnetaan Suzukin roolin tulkinnasta vuoden 1995 elokuvassa Madama Butterfly. Hän on esiintynyt Suzukin roolissa Giacomo Puccinin Madama Butterflyssa myös oopperalavoilla. Oopperassa tekemänsä työn ohella Liang on toiminut aktiivisesti konsertti- ja resitaalilaulajana sekä solistina. Hän on laulanut muun muassa Gustav Mahlerin sinfonioiden nro 2 ja nro 8 levytyksillä. Opetustyötä hän on tehnyt Pekingissä.
Liberian kansalliskirjasto

| Liberian kansalliskirjasto> National Public Library (of Liberia) |
| --- | --- |
Osoite:  Ashmun St. (P. O. Box 3223), Monrovia, Liberia
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Liberian kansalliskirjasto tai virallisesti Liberian kansallinen julkinen kirjasto (engl. National Public Library of Liberia) on  Liberian pääkaupunkiin Monroviaan suunniteltu, joidenkin lähteiden mukaan jo olemassa oleva kansalliskirjasto. Se on osa Liberian kansallisarkistoa vastaavan viraston (engl. Center for National Documents and Records Agency, lyhennys CNDRA) hanketta maan kirjastolaitoksen kehittämiseksi.
Vuonna 2013 kansalliskirjaston kokoelmien laajuudeksi raportoitiin 15 000 kirjaa.
Liberian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) lukutaitoisia oli YK:n kehitysohjelma UNEPin mukaan 42,9 prosenttia (vuotta 2016 edeltäneen vuosikymmenen aikana).
Eduskuntavaalit 1995

Suomen 32. eduskuntavaalit järjestettiin 19. maaliskuuta 1995. Suurin voittaja ja myös suurin puolue oli Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, ja vaalien pohjalta muodostettiin Lipposen I hallitus.
SDP:n saamat 63 eduskuntapaikkaa olivat puolueen paras vaalitulos toisen maailmansodan jälkeen. SDP lisäsi paikkalukuaan saman verran kuin Keskusta "veret seisauttaneella voitollaan" neljä vuotta aiemmin. Kokonaisuudessaan vaalien tulos oli melko yllätyksetön. Vaikeana aikana äänestäjien tulkittiin hakevan selvästi enemmän turvallisuutta kuin uusia vaihtoehtoja, mikä näkyi monien edellisvaaleissa pudonneiden kansanedustajien paluuna, eduskunnan miehistymisenä ja kansanedustajien keski-iän nousuna. Äänestysaktiivisuus jäi alhaiseksi, mikä johtui lähinnä vaaliväsymyksestä, koska äänestäjiä oli vaivattu vaaliuurnille peräti neljästi vuoden aikana.
Vaalipiirit

Ennen vaaleja oli siirretty Ikaalisten ja Parkanon kaupungit sekä Hämeenkyrön, Kihniön, Mouhijärven ja Viljakkalan kunnat Turun ja Porin läänistä Hämeen lääniin. Tämän seurauksena Turun läänin pohjoisen vaalipiirin paikkaluku eduskunnassa väheni yhdellä ja vastaavasti Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri sai yhden lisäpaikan. Helsingin kaupungin vaalipiiristä siirtyi yksi eduskuntapaikka Uudenmaan läänin vaalipiiriin.
Kansanedustajat

Kansanedustajien vaihtuvuus oli yhtä suurta kuin vuoden 1970 vaaleissa: eduskuntaan valittiin peräti 84 uutta edustajaa. Uusia olivat muun muassa Arto Bryggare, Tarja Filatov, Kimmo Kiljunen, Risto Kuisma ja Riitta Prusti (SDP), Liisa Hyssälä, Mari Kiviniemi, Hannu Takkula ja Anu Vehviläinen (Kesk.), Olli-Pekka Heinonen, Ville Itälä ja Suvi Linden (Kok.), Annika Lapintie ja Veijo Puhjo (Vas.), Tuija Brax ja Irina Krohn (Vihr.), Päivi Räsänen (SKL), Risto E. J. Penttilä ja Jukka Tarkka (Nuors.) sekä Pertti "Veltto" Virtanen (Eko.).
Eduskunnan jättivät muun muassa Eeva Kuuskoski ja Kalevi Mattila (Kesk.), ikäpuhemies Maunu Kohijoki ja Pentti Mäki-Hakola (Kok.), Timo Roos (SDP), Ensio Laine (Vas.), Jörn Donner ja Henrik Westerlund (RKP), Eero Paloheimo (Vihr.), SMP:stä eronneet Tina Mäkelä ja Hannu Suhonen sekä SKL:stä eronnut Vesa Laukkanen. Putoajiin taas kuuluivat muun muassa Markku Laukkanen, Heikki Riihijärvi, Markku Rossi ja Kyösti Virrankoski (Kesk.), Anna-Liisa Kasurinen ja Kari Urpilainen (SDP), Heikki A. Ollila ja Päivi Varpasuo (Kok.), Håkan Nordman (RKP), Eeva-Liisa Moilanen (SKL), Marita Jurva ja Lea Mäkipää (SMP) sekä istuvat puheenjohtajat Pekka Haavisto (Vihr.) ja Tuulikki Ukkola (LKP); tosin Haavisto pääsi putoamisestaan huolimatta ympäristö- ja kehitysyhteistyöministeriksi vaalien jälkeen muodostettuun Lipposen hallitukseen. SMP:n eduskuntaryhmä oli sisäisten kiistojensa vuoksi supistunut päättyneen vaalikauden aikana kolmihenkiseksi, ja näistä vain Raimo Vistbacka säilytti paikkansa.
Eduskuntaan palasivat muun muassa SDP:n Markus Aaltonen, Mikko Elo, Sinikka Mönkäre, Reino Paasilinna ja Matti Saarinen, Vasemmistoliiton Mikko Kuoppa, sekä Vihreiden Osmo Soininvaara. Myös Keskustan Kauko Juhantalo, joka oli erotettu eduskunnasta marraskuussa 1993 hänen saatuaan tuomion valtakunnanoikeudessa, palasi kansanedustajaksi. Myös Keskustan Matti Ruokola yritti paluuta, mutta hän kuoli ennen vaaleja. Paluuyrityksessään epäonnistui niin ikään SMP:sta eronnut ja vuoden 1991 vaaleissa pudonnut, mutta sittemmin SMP:hen palannut Urpo Leppänen. Yksi SMP:n ehdokkaista Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä oli entinen mäkihyppääjä Matti Nykänen.
Kaksi ensimmäisen kauden kansanedustajaa vaihtoi eduskuntaryhmää kesken vaalikauden. Kristillisten Matti Ryhänen loikkasi Keskustaan huhtikuussa 1996. SDP:n Risto Kuisma siirtyi keväällä 1997 Nuorsuomalaisiin, mutta erosi tästä puolueesta vuotta myöhemmin ja perusti oman Remonttiryhmä-eduskuntaryhmänsä. Kokoomuksen kansanedustaja Väinö Saario kuoli kesken vaalikauden keväällä 1996 ja hänen tilalleen tuli varasijalta Outi Siimes.
Puoluerekisteristä poistetut puolueet

Vaalien jälkeen puoluerekisteristä poistettiin kaksissa vaaleissa paikoitta jääneet Eläkeläiset Kansan Asialla, Ihmisyydenpuolue, Kommunistinen Työväenpuolue, Naisten puolue ja Yhteisvastuupuolue sekä poliittisen toimintansa vuonna 1990 lopettaneet Demokraattinen Vaihtoehto, Suomen Kansan Demokraattinen Liitto ja Suomen Kommunistinen Puolue. EKA, KTP ja YVP palasivat myöhemmin rekisteriin. SMP ajautui vaalien jälkeen konkurssiin ja sen raunioille perustettiin syksyllä 1995 uusi puolue, Perussuomalaiset. Puoluerekisteristä SMP poistettiin kuitenkin vasta vuoden 2003 vaalien jälkeen.
Tulokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Äänestysaktiivisuus | 68,6 % | +0,2 |
| Äänestysaktiivisuus (Suomessa asuvat) | 71,9 % | −0,2 |
| Äänestäneet | 2 803 602 | +26 618 |
| Hylätyt äänet | 22 681 | −28 385 |
| Puolue | Puolue | Edustajat | Edustajat | Äänet> Osuus | Äänet> Osuus | Äänet> Lukumäärä | Äänet> Lukumäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | 63 | +15 | 28,25 % | +6,1 | 785 637 | +182 557 |
|   | Suomen Keskusta | 44 | −11 | 19,85 % | −5,0 | 552 003 | −124 714 |
|   | Kansallinen Kokoomus | 39 | −1 | 17,89 % | −1,4 | 497 624 | −28 863 |
|   | Vasemmistoliitto | 22 | +3 | 11,16 % | +1,1 | 310 340 | +35 701 |
|   | Vihreä liitto | 9 | −1 | 6,52 % | −0,3 | 181 198 | −4 696 |
|   | Ruotsalainen kansanpuolue | 11 | -- | 5,14 % | −0,3 | 142 874 | −6 602 |
|   | Suomen Kristillinen Liitto | 7 | −1 | 2,96 % | −0,1 | 82 311 | −840 |
|  | Nuorsuomalainen puolue | 2 | – | 2,81 % | –  | 78 066 | –  |
|   | Suomen Maaseudun Puolue | 1 | −6 | 1,30 % | −3,6 | 36 185 | −95 948 |
|   | Vapaan Suomen Liitto |  |  | 1,01 % | –  | 28 067 | –  |
|  | Liberaalinen Kansanpuolue |  | −1 | 0,58 % | −0,2 | 16 247 | −4 963 |
|  | Naisten puolue |  |  | 0,28 % | −0,2 | 7 919 | −4 806 |
|  | Ekologinen puolue Vihreät | 1 | +1 | 0,28 % | +0,1 | 7 865 | +4 030 |
|  | Luonnonlain puolue |  |  | 0,25 % | –  | 6 819 | –  |
|   | Eläkeläiset Kansan Asialla |  |  | 0,18 % | −0,0 | 5 124 | −106 |
|   | Rauhan ja Sosialismin puolesta – Kommunistinen Työväenpuolue |  |  | 0,17 % | −0,1 | 4 784 | −1 417 |
|  | Suomen Eläkeläisten Puolue |  |  | 0,14 % | −0,3 | 3 974 | −6 788 |
|  | Yhteisvastuu puolue |  |  | 0,06 % | −0,0 | 1 706 | −1 101 |
|  | Muut | 1a |  | 1,16 % | +0,4 | 32 178 | +11 037 |
|  | Yhteensä | 200 |  | 100 % |  | 2 780 921 | +55 003 |
|  | 3 suurinta | 146 | +3 | 65,99 % | −0,3 |  |  |
| a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) | a Liberalerna (6 038 ääntä, Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri) |  |
| Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 | Lähde: Tilastokeskus 2004 |  |
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitut ehdokkaat

| Sija | Ehdokas | Puolue | Vaalipiiri | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sauli Niinistö | Kansallinen Kokoomus | Turun eteläinen vaalipiiri | 18 946 |
| 2 | Antti Kalliomäki | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | Uudenmaan vaalipiiri | 17 187 |
| 3 | Esko Aho | Suomen Keskusta | Vaasan vaalipiiri | 16 446 |
| 4 | Pertti Salolainen | Kansallinen Kokoomus | Helsingin vaalipiiri | 16 002 |
| 5 | Iiro Viinanen | Kansallinen Kokoomus | Hämeen eteläinen vaalipiiri | 15 647 |
| 6 | Riitta Uosukainen | Kansallinen Kokoomus | Kymen vaalipiiri | 15 342 |
| 7 | Pertti Paasio | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | Turun eteläinen vaalipiiri | 14 606 |
| 8 | Risto Kuisma | Suomen Sosialidemokraattinen Puolue | Uudenmaan vaalipiiri | 14 400 |
| 9 | Sirkka-Liisa Anttila | Suomen Keskusta | Hämeen eteläinen vaalipiiri | 13 731 |
| 10 | Claes Andersson | Vasemmistoliitto | Uudenmaan vaalipiiri | 13 665 |
| Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus | Lähde: Tilastokeskus |  |
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Vaalit 1995: Hallitusyhteistyötä laidasta laitaan
Doria.fi − Eduskuntavaalit 1995, tilastokeskuksen julkaisu
vaalit.om.fi − Suomen eduskuntavaalit 19.3.1995
Tilastokeskus − Eduskuntavaalit 1995
| n k  Eduskunta |
| --- | --- | --- |
| Organisaatio |  Kansanedustaja Luettelo  Avustajat  Puhemies Luettelo  Puhemiesneuvosto  Valiokunta  Kansliatoimikunta Sisäinen tarkastus  Tietosuojavastaava  Eduskunnan kanslia Pääsihteeri  Hallinto- ja palveluosasto  Kansainvälinen osasto  Keskuskanslia  Tieto- ja viestintäosasto  Turvallisuusosasto  Valiokuntasihteeristö  |  |
| Politiikka |  Eduskuntaryhmä  Puolueet  |  |
| Vaalit |  1907  1908  1909  1910  1911  1913  1916  1917  1919  1922  1924  1927  1929  1930  1933  1936  1939  1945  1948  1951  1954  1958  1962  1966  1970  1972  1975  1979  1983  1987  1991  1995  1999  2003  2007  2011  2015  2019  2023  2027  |  |
| Toimielimet |  Arkisto  Kirjasto  Tilintarkastajat  Pankkivaltuusto  Oikeusasiamies Ihmisoikeuskeskus  Ulkopoliittinen instituutti  Sitra  |  |
| Rakennukset |  Eduskuntatalo  Kansalaisinfo  Pikkuparlamentti  |  |
| Toiminta |  Valtiopäivät  Lähetekeskustelu  Suullinen kysymys  Välihuuto    |  |
| Muuta |  Nuorten parlamentti  Suomen eduskunta 100 vuotta  |  |
Libitina

Libitina oli roomalainen hautajaisten ja vainajien jumalatar. Hän valvoi vainajille tehtyjä kunnianosoituksia. Libitinalla oli temppelit Esquilinus- ja Aventinus-kukkuloilla, joista hautausurakoitsijat (libitinarii) saivat lainata ruumispaareja ja muita hautajaismenoissa tarvittavia välineitä. Amfiteatterin portti, jonka kautta kuolleet gladiaattorit kannettiin ulos, oli nimeltään Porta Libitinensis. Runoudessa Libitina oli kuoleman metafora.
Hugh Lewin

Hugh Lewin (3. joulukuuta 1939 Lydenburg, Etelä-Afrikka – 16. tammikuuta 2019 Killarney, Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen rotuerottelua vastustava aktivisti, toimittaja ja kirjailija. Hän oli juutalainen.
Lewin tuomittiin sabotaasiin osallistumisesta seitsemäksi vuodeksi vankilaan, jossa häntä kidutettiin. Hän muutti pois Etelä-Afrikasta vuonna 1971 ja asui kymmenen vuotta Lontoossa ja vuodesta 1980 Zimbabwessa. Hän palasi Etelä-Afrikkaan 1990-luvulla. Hänen teoksensa Bandiet: Out of Jail on kuvittanut Harold Strachan. Se perustuu hänen vankilassa kirjoittamaansa salaiseen päiväkirjaan. Teos sai vuonna 2003 Olive Schreinerin palkinnon. Teoksesta Stones against the Mirror hän sai vuonna 2011 Sunday Timesin Alan Patonin palkinnon.
Lewinilta on julkaistu suomeksi runot "Kosketus" ja "Sireenit, nyrkit, saappaat".
Lewin oli naimisissa asianajaja Pat Davidsonin kanssa ja myöhemmin toimittaja Fiona Lloydin kanssa. Hänellä oli kaksi tytärtä.
Suomennokset

"Kosketus" teoksessa Musta kulttuuri Etelä-Afrikassa, toim. Marianne Bargum ja Pirjo Latvala, Helsinki: Suomen Rauhanpuolustajien Afrikka-komitea 1983 ISBN 951-807-045-8
"Sireenit, nyrkit, saappaat" teoksessa Kiiltomadon testamentti: sodan ja rauhan tekstejä, toim. Anneli Kajanto, Helsinki: Maaseudun sivistysliitto 1984 ISBN 951-9436-29-4
Edinburgh

| City of Edinburgh Dùn Èideann Edinburrie |
| --- | --- |

 vaakuna
 Edinburghin sijainti Skotlannissa
 Koordinaatit: 55°56′58″N, 3°9′37″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Itsehallintoalue:  Skotlanti
Hallintoalue:  Edinburgh
ONS-koodi:  00QP
Perustettu:  1125
Hallinto:  
 – Kuvernööri:  George Grubb
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  259 km²
Väkiluku:  471 650
 – Väestötiheys:  1 821,0 as./km²
 – Metropolialue:  772 400
Aikavyöhyke:  UTC0
 – Kesäaika:  UTC1
Postinumero:  0131
Lempinimi::  ”Auld Reekie” ”Athens of the North”
Motto::  ”Nisi Dominus Frustra”  ”Ilman Herraa kaikki on turhaa” 
 
 http://www.edinburgh.gov.uk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Edinburgh ([ˈɛdɪnˌb(ə)rə], gaeliksi Dùn Èideann [tuːn ˈeːtʃən], skotiksi Edinburrie) on Skotlannin pääkaupunki. Edinburghista tuli Skotlannin pääkaupunki vuonna 1437, ja vuodesta 1996 lähtien se on ollut yksi Skotlannin paikallishallintoalueista. Skotlannin parlamentti perustettiin Edinburghiin vuonna 1999. Edinburghin uusi ja vanha kaupunki liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1995.  Kaupungin asukasluku on 471 650 (2006), ja se on Glasgow’n jälkeen Skotlannin toiseksi suurin kaupunki.
Edinburgh sijaitsee Skotlannin itärannikolla, Forthin vuonon (firth) etelärannalla.
Kaupungin nimet

Edinburghin nimen arvellaan olevan peräisin alueella eläneen kelttiläisen heimon linnoituksen nimestä Din Eidyn (Eidynin linnoitus).lähde? Toisten tietojen mukaan kaupunki on saanut nimensä Northumbrian kuninkaan Edwinin mukaan, joka perusti Edinburghin valta­kuntansa pohjoiseksi raja­linnoitukseksi.
Kaupunkia kutsutaan myös useilla lempinimillä. ”Auld Reekie” -nimitys (”vanha savuisa”) on peräisin ajalta, jolloin talojen lämmityksessä käytetyn hiilen ja puun synnyttämä savu peitti kaupungin verhoonsa. Kaupunkia kutsutaan usein nimellä ”Athens of the North” (”Pohjoisen Ateena”) muun muassa siitä syystä, että kaupunkien topografia muistuttaa toisiaan. Nimitys Dunedin juontuu gaelin sanoista Dùn Èideann. Brittiläiset runoilijat ovat käyttäneet kaupungista nimityksiä Britaine’s other eye ja yon Empress of the North. Skotit käyttävät Edinburghista nimiä Edinburrie ja Embra. Kaupungin latinankielinen nimi on Edina.
Historia

Edinburghin alueella on asunut kelttiheimoja. Roomalaiset koettivat ottaa alueen hallintaansa ensimmäisen ja toisen vuosisadan aikana, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Ensimmäinen historiallinen viittaus Edinburghiin on 600-luvulta, jolloin mainitaan linnake Din Eidyn. Anglosaksit valloittivat linnakkeen 638 ja nimesivät sen Edinburghiksi. Lothianin maakunta, jossa Edinburgh sijaitsee, kuului tuolloin Northumbrian kuningaskuntaan, mutta skotit ja piktit valloittivat sen vuonna 954, ja vuonna 1018 se ja sitä ympäröivä Lothianin maakunta liitettiin lopullisesti Skotlantiin. Kuningas Malcolm III aloitti nykyisen linnan rakentamisen, ja linnan ympärille kehittyi vakituista asutusta. Kuningas David I teki Edinburghin linnasta kuninkaallisen linnan, ja hän myös perusti Edinburghiin Holyrood Abbeyn luostarikirkon vuonna 1128. Edinburghista tuli kasvava satamakaupunki.
Englantilaiset valloittivat Edinburghin 1293, mutta skotlantilaiset valloittivat linnan takaisin Robert Brucen johdolla Skotlannin itsenäisyystaisteluissa. 1400- ja 1500-lukujen aikana Edinburgh kasvoi voimakkaasti, muttei laajentunut. Asukkaat rakensivat korkeita monikerroksisia kivitaloja kaupunginmuurien sisäpuolelle jättäen pääkadun lisäksi vain ahtaita kujia kulkureiteiksi. Vuonna 1500 Edinburghissa arvioidaan asuneen noin 12 000 ihmistä. 50 vuotta myöhemmin väkiluku oli 15 000.
1400-luvun aikana rakennettiin Holyroodin palatsi ja kuninkaan hovi muutti sinne tehden Edinburghista Skotlannin pääkaupungin. Hovi muutti pois 1603, mutta Skotlannin parlamentti säilyi kaupungissa aina vuoteen 1707 saakka. Edinburghin yliopisto perustettiin vuonna 1583.
Edinburghia koettelivat 1500- ja 1600-lukujen aikana englantilaisten hyökkäykset, Skotlannin sisällissota ja useat ruttoepidemiat. Vuoden 1707 unionisopimuksen jälkeen Edinburgh menetti asemansa pääkaupunkina. 1700-luvun puoleenväliin tultaessa jatkuvasti kasvanut kaupunki kärsi ylikansoituksesta. Teollistumisen myötä kaupungista alkoi kehittyä yksi Euroopan pahimmista slummeista. Ahdingon helpottamiseksi rakennettiin vanhan kaupungin kokoinen uusi kaupunki, jossa oli väljempi ruutukaavoitus.
Edinburgh jäi 1800-luvun aikana suuremmaksi ja taloudellisesti merkittävämmäksi kehittyneen Glasgow’n varjoon. Edinburgh tunnettiin pankkiirien ja lakimiesten kaupunkina, jossa oli kuitenkin huomattavaa köyhyyttä. Kaupunkikuvaa parannettiin voimakkaasti erilaisten puistojen, monumenttien, gallerioiden ja museoiden avulla ja Edinburgh jatkoi kasvuaan. 1800-luvun aikana väkiluku kasvoi yli 70 000:lla.
1900-luvun aikana kaupunkia uudistettiin ja laajennettiin valtavalla urakalla. 1960-luvun aikana herättiin tarpeeseen suojella historiallisia kaupunginosia. Useita erilaisia vuotuisia festivaaleja alettiin järjestää toisen maailmansodan jälkeen.
Vuonna 1999 Skotlannin parlamentti avasi uudelleen ovensa Edinburghissa. Nykyinen parlamenttitalo valmistui vuonna 2004.
Maantiede

Edinburgh sijaitsee Forthin vuonon rannalla. Kaupungin läpi virtaa Water of Leith -joki, joka laskee vuonoon. Edinburghia ympäröivät korkeat kukkulat. Kaupungin laidalla sijaitsee Holyrood Park, jossa on tunnettu suuri kalliomuodostuma Salisbury Crags ja kaupungin korkein huippu Arthur’s Seat.
Edinburghin keskusta jakautuu selvästi vanhaan ja uuteen kaupunkiin, jotka erottaa toisistaan puistovyöhyke, Princes Street Gardens. Molemmat kuuluvat nykyisin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Keskustan välittömässä läheisyydessä ovat myös South Siden ja Leithin kaupunginosat. South Sidessa sijaitsee muun muassa George Squaren aukio, jonka ympärillä ovat Edinburghin yliopiston tärkeimmät rakennukset.
Maantiede > Vanha kaupunki

Edinburghin vanha kaupunki on muodostunut Edinburghin linnan ympärille. Siellä on säilynyt keskiaikainen asemakaava ja useita 1500-luvun rakennuksia. Siellä on myös joukko suuria aukioita, joiden laidoilla on julkisia rakennuksia kuten St Gilesin katedraali, oikeustalo ja Skotlannin kuninkaallinen museo.
Katukuva on pitkälti samantapainen kuin monissa muissakin Pohjois-Euroopan keskiaikaisissa kaupungeissa. Koska vanha kaupunki on pinta-alaltaan pieni, sinne alettiin jo 1500-luvulla rakentaa useita jopa 11-kerroksisia rakennuksia. Teollistumisen varhaisvaiheissa taloihin rakennettiin myös maanalaisia kerroksia, joihin asutettiin varsinkin irlantilaisia maahanmuuttajia.
Ediburghin vanhassa kaupungissa syttyi 7. joulukuuta 2002 tulipalo, joka tuhosi rakennuksia Unescon maailmanperintöluetteloon kuuluvista rakennuksista. Taloudellinen vahinko oli miljoonia puntia, mutta henkilövahinkoja ei tullut.
Maantiede > Uusi kaupunki

Edinburgh oli 1700-luvulle saakka asukaslukuunsa nähden poikkeuksellisen pienialainen ja tiheään asuttu kaupunki, joka käsitti vain nykyisen vanhan kaupungin. Sen pohjoispuolelle alettiin rakentaa uutta kaupunginosaa vasta sen jälkeen, kun nuori arkkitehti James Craig vuonna 1766 voitti suunnittelukilpailun.
Uuden kaupungin asemakaava on säännöllinen ruutukaava, joka vastaa valistuksen ajan rationalistista ajattelutapaa. Sen pääkatu on George Street, joka kulkee itä-länsisuuntaisesti uuden kaupungin ydinkeskustan läpi. Sen molemmin puolin kulkevat samansuuntaisina Princes Street ja Queen Street. Princes Streetin varrella on useita Yrjöjen ajalta (1714–1830) peräisin olevia rakennuksia, ja siitä on tullut Edinburghin tärkein kauppakatu. Uuden kaupungin itäpäässä on St Andrew Squaren aukio, länsipäässä Charlotte Square. Jälkimmäisen suunnitteli Robert Adam, ja sitä pidetään usein aikakautensa hienoimpiin kuuluvana aukiona.
Kulttuuri

Edinburghissa järjestetään vuosittain elokuussa kolmiviikkoiset Fringe-festivaalit, jotka ovat maailman suurimmat taidefestivaalit.