stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eva-Riitta Siitonen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eva-Riitta Siitonen Wikimedia Commonsissa
.aspx Eva-Riitta Siitonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Eva-Riitta Siitonen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Siitonen, Eva-Riitta hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kari Rahkamo | Helsingin kaupunginjohtaja 1. kesäkuuta 1996 – 31. toukokuuta 2005 | Seuraaja: Jussi Pajunen |
| n k   Suomalaiset Euroopan parlamentin jäsenet (2004–2009) |
| --- | --- |
EPP–ED:  Itälä  Kauppi (2004–2008)  Korhola  Siitonen (2009)  Stubb (2004–2008)  Pietikäinen (2008–2009) 
ALDE:  Jäätteenmäki  Lax  Pohjamo (2007–2009)  Takkula  Virrankoski  Väyrynen (2004–2007) 
PES:  Lehtinen  Myller  Paasilinna 
G-EFA:  Hassi 
EUL/NGL:  Seppänen 
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (44):  Aaltio  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Holvitie  Impiö  Jaatinen (1983–1984)  Jokinen  Jouppila  Junnila  Järvenpää  Kanerva  Koivisto  Kärhä  Lahtinen (1984–1987)  Laurila  Louvo  Löyttyniemi (1983–1985)  Miettinen  Mikkola  Moisander  Mäki-Hakola  Perho  Pesola  Petäjäniemi  Pietikäinen  Pohjala  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rusanen  Saarikoski  Salolainen  Sasi  Siitonen  Suominen  Särkijärvi  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo (1985–1987)  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1987–1991 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (53):  Ala-Harja  Antvuori  Dromberg  Hetemäki-Olander  Hilpelä  Hokkanen  Holvitie  Häkämies  Ikkala  Jouppila  Junnila (1990–1991)  Järvenpää  Jääskeläinen  Kanerva  Kohijoki  Korkia-Aho  Kärhä  Lahtinen  Laitinen  Lamminen  Laurila  Linnainmaa  Louvo  Miettinen  Mäki-Hakola  Mörttinen  Niinistö  Perho  Pesola  Pietikäinen  Pohjanoksa  Puolanne  Pystynen  Rauramo  Rusanen  Saastamoinen  Salolainen  Sasi  Savela  Siitonen (1987–1990)  Suominen  Särkijärvi  Taina  Tiuri  Turunen  Uosukainen  Valli  Valo  Varpasuo  Vastamäki  Viinanen  Viljanen  Zyskowicz 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  MEP-hakemisto  Elonet  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Nollatietotodistus

Kryptografiassa nollatietotodistus (engl. zero-knowledge proof) on menetelmä, jolla yksi osapuoli (todentaja) voi todistaa toiselle osapuolelle (varmentajalle), että tietty väite on tosi. Tämä tapahtuu lähettämättä mitään muuta tietoa kuin sen, että väite on tosi. Nollatietotodistusten ydin on siinä, että on triviaalia todistaa, että jollakulla on tietoa tietystä tiedosta yksinkertaisesti paljastamalla se. Haasteena on todistaa tämä tiedon tai tietämyksen hallussapito paljastamatta mitään muuta tietoa.
Helsingin Jääkiekkoklubi

| Helsingin Jääkiekkoklubi |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Kaupunki:  Helsinki
Värit:           
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helsingin Jääkiekkoklubi on helsinkiläinen jääkiekkoseura. Seura perustettiin vuonna 1972, kun Helsingin Jalkapalloklubin jääkiekkojaos eriytyi itsenäiseksi seuraksi. Eriytymisen jälkeen HJK:n naiset voittivat kaksi suomenmestaruutta 1980-luvulla. Nykyisin seura keskittyy junioritoimintaan.
Historia > Perustamisen taustat

Helsingin Jalkapalloklubin jääkiekkojoukkue nousi SM-sarjaan kaudeksi 1970–1971 oltuaan muutaman vuoden Suomen sarjassa. HJK pyrki heti mukaan mestaruuskamppailuun ja alkoi värvätä seuraan uusia huippupelaajia kuten Jorma Vehmanen ja Matti Keinonen. Kilpailu pelaajista pääkaupunkiseudulla oli kovaa ja hankintoihin kului huomattava määrä rahaa. Kausi ei sujunut hankinnoista huolimatta suunnitelmien mukaan. HJK sijoittui viidenneksi ja rahalliset tappiot jääkiekosta olivat HJK:lle merkittävät. Mestaruusjahti jatkui seuraavalla kaudella ja kuluja lisättiin. Tällä kertaa HJK sijoittui toiseksi, mutta kasvaneista lipputuloista huolimatta seuran tappio oli huomattava. Samaan aikaan HJK:n jalkapallon tila oli heikentynyt merkittävästi. Sen jopa uumoiltiin putoavan Mestaruussarjasta eikä seuran taloudelliset resurssit enää riittäneet joukkueen vahvistamiseen. Kauden 1971–1972 päätteeksi HJK joutui toteamaan ettei enää pysty pyörittämään jääkiekkotoimintaa. Keväällä kolme helsinkiläisseuraa, HJK, Jokerit ja Karhu-Kissat, sopivat fuusiosta, joka julkistettiin maaliskuussa 1972. Fuusio kuitenkin kaatui kolme viikkoa myöhemmin Jokerien vetäydyttyä.
Fuusion kariuduttua HJK:n tilanne oli taloudellisesti synkkä. Velkaa oli kertynyt lähes puoli miljoonaa markkaa. Seuran pelastamiseksi HJK päätti karsia muun muassa jääkiekon. Yhdistymisneuvottelut aloitettiin uudestaan, tällä kertaa ainoastaan Karhu-Kissojen kanssa. Lopulta toukokuussa 1972 seurat perustivat yhteisen katto-organisaation, jonka alle jääkiekkotoiminta yhdistettiin. HJK:n jääkiekkotoiminta eriytettiin omaksi yhdistykseksi, Helsingin Jääkiekkoklubi ry:ksi. Kaudella 1972–1973 yhteisjoukkue sijoittui viidenneksi, mutta sen jälkeen Jääkiekkoklubi erosi yhteistyöstä ja jatkoi pelaamista itsenäisenä. Seuraavalla kaudella se putosi pääsarjasta.
Historia > Toiminta itsenäisenä

1980-luvulla seuran miesten joukkue pelasi lähinnä II-divisioonassa, mutta junioreissa Jääkiekkoklubi nousi pääkaupunkiseudulla merkittäväksi seuraksi. Se voitti useita aluemestaruuksia ja yhden suomenmestaruuden.
HJK osallistui syksyllä 1982 käynnistyneeseen naisten SM-sarjaan. Seura voitti ensimmäisen suomenmestaruuden ja uusi sen seuraavalla kaudella. Mitaliputki jatkui vielä pronssilla 1985 sekä hopealla 1986.
Miehissä HJK palasi jääkiekkokartalle 1991, kun se sai taloudellisissa ongelmissa olleen Grankulla IFK:n paikan I-divisioonassa. Taloudelliset vaikeudet rasittivat myös Jääkiekkoklubia ja lopulta se joutui luopumaan sarjasta tammikuussa 1993.
Nykyään Jääkiekkoklubi keskittyy nuorisojääkiekkoon. HJK:lla oli aiemmin yhteistyösopimus junioritoiminnasta HIFK:n kanssa.
Saavutukset

Naisten Suomen mestari: 1983, 1984
Naisten SM-hopea: 1986
Naisten SM-pronssi: 1985
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
| n k Naisten jääkiekon Suomen-mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1983: HJK  1984: HJK  1985: Ilves  1986: Ilves  1987: Ilves  1988: Ilves  1989: EVU  1990: Ilves  1991: Ilves  1992: Ilves  1993: Ilves  1994: Shakers  1995: Shakers  1996: Shakers  1997: JyP HT  1998: JYP  1999: Blues  2000: Blues  2001: Blues  2002: Blues  2003: Blues  2004: Blues  2005: Blues  2006: Ilves  2007: Blues  2008: Blues  2009: Blues  2010: Ilves  2011: HPK  2012: Kärpät  2013: Blues  2014: Blues  2015: Blues  2016: JYP  2017: Kärpät  2018: Kärpät  2019: Blues  2020: Ei jaettu  2021: K-Espoo  2022: K-Espoo  2023: HIFK 
Entinen tunnus
Työväen Lehti (Kajaani)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Työväen Lehti (muita nimiä Kainuun Työväen Lehti 1920–1921, Työn Voitto 1921, Kainuun Sosialistisen Piiritoimikunnan Tiedonantoja 1921 ja 1922, Työn Valta 1921, Toveri 1922, Kainuun Kansa 1922 ja Kainuun Työmies 1922–1923) oli Kajaanissa vuosina 1919–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Työväen Lehti edusti aluksi sosialidemokraattisen puolueen vasemmistoa. Työväenliikkeen jakautuessa se siirtyi SSTP:n ryhmään. Lehti sai viranomaisilta lukuisia painokanteita, määräaikaisia lakkautuksia sekä toimittajien vankila- ja sakkotuomioita. Lakkautusten takia se joutui ilmestymään useilla eri nimillä. Niistä pitkäaikaisimpia olivat ensimmäinen, Työväen Lehti, ja viimeinen, Kainuun Työmies. Taloudellisesti kannattamaton lehti lakkasi ilmestymästä juuri ennen kuin viranomaiset lakkauttivat koko SSTP:n lehtiryhmän.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden julkaisijana toimi Kainuun Työväen Kirjapaino Oy. Vuonna 1923 sen levikki oli 1 600 kappaletta. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Vilho Niemi (1919), Hannes Pulkkinen (1920), Emil Hallikainen (1920), Kalle Tervonen (1920–1921), Nikke Karjalainen (1921), K. J. Hynynen (1921), Frans O. Vuolasvirta (1921 ja 1922), Olga Tikkanen (1922), Antti J. Nahkala (1922), Aapeli Ritvanen (1922–1923) ja Eikka Mäkinen (1923).
Aiheesta muualla

Työväen Lehti (1919–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
Kainuun Työväen Lehti (1920–1921) digitoituna kansalliskirjastossa
Työväen Lehti (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
Työn Voitto (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
Työn Valta (1921) digitoituna kansalliskirjastossa
Toveri (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
Kainuun Kansa (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
Työväen Lehti (1922) digitoituna kansalliskirjastossa
Kainuun Työmies (1922–1923) digitoituna kansalliskirjastossa
The Bling Ring

| The Bling Ring |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sofia Coppola
Käsikirjoittaja:  Sofia Coppola
Tuottaja:  Roman Coppola Sofia Coppola Youree Henley
Säveltäjä:  Brian Reitzell Daniel Lopatin
Kuvaaja:  Christopher Blauvelt Harris Savides
Leikkaaja:  Sarah Flack
Lavastaja:  Sara Parks
Pääosat:  Emma Watson Leslie Mann Taissa Farmiga Erin Daniels Israel Broussard Katie Chang Halston Sage
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta Saksa Ranska Japani
Tuotantoyhtiö:  A24 StudioCanal
Levittäjä:  A24 (tuotantoyhtiö) Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:   12. kesäkuuta 2013  26. kesäkuuta 2013
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  8 000 000 dollaria
Tuotto:  19 145 732 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Bling Ring on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut rikosdraamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Sofia Coppola. Elokuvan pääosissa ovat Emma Watson, Taissa Farmiga, Israel Broussard, Katie Chang ja Claire Julien. Tositapahtumiin perustuva elokuva kertoo julkisuutta halajavista nuorista, jotka internetin välityksellä kalastelevat rikkaiden ihmisten asuintietoja ja käyvät varastamassa heidän kodeistaan haluamiaan merkkituotteita.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Katie Chang  | … |  Rebecca   |
|  Israel Broussard  | … |  Marc   |
|  Emma Watson  | … |  Nicki   |
|  Claire Julien  | … |  Chloe   |
|  Taissa Farmiga  | … |  Sam   |
|  Georgia Rock  | … |  Emily   |
|  Leslie Mann  | … |  Laurie   |
|  Linc Hand  | … |  Rob   |
|  Gavin Rossdale  | … |  Ricky   |
|  Stacy Edwards  | … |  Marcin äiti   |
|  G. Mac Brown  | … |  Henry   |
|  Janet Song  | … |  Rebeccan äiti   |
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula antoi elokuvalle yhden tähden viidestä. Hänen mielestään elokuvassa ”on satiiriset tuokionsa, mutta kultalusikka suussa syntyneeltä Coppolalta on turha odottaa kritiikkiä hänen perin pohjin tuntemaansa maailmaa kohtaan”. Hänestä elokuvan juoni polkee paikoillaan ja ”vouhottavat tyhjäpäät tympivät kehittymättöminä keimailijoina”. Filmgoer-elokuvasivustolla Aleksi Salonen kirjoittaa vähän positiivisemmin: ”Toisteisista kohtauksista, jotka koostuvat kylmäksi jättävistä ryöstöreissuista, loputtomien merkkituotteiden kovaäänisestä ihastelusta ja pröystäileviin kännyomakuviin kitetytyvistä diskovierailuista, muodostuu osuva luksuselämän imitoinnin kollaasi.” Hänestäkin The Bling Ring jää elämäntavan kuvauksena puolitiehen löytämättä paikkaansa satiirin, realistisen ajankuvan ja päivittelyn välimaastossa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Bling Ring Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Bling Ring Box Office Mojossa (englanniksi)
The Bling Ring Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
The Bling Ring Metacriticissä (englanniksi)
| n k Sofia Coppolan ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Lick the Star (1998)  Virgin Suicides (1999)  Lost in Translation (2003)  Marie Antoinette (2006)  Somewhere (2010)  The Bling Ring (2013)  The Beguiled (2017)
J. O. Söderhjelm

| Johan Otto Söderhjelm |
| --- | --- |
 J. O. Söderhjelm vuonna 1937.
Suomen oikeusministeri
 Cajanderin III hallitus  13.10.1939 – 1.12.1939 Rytin I hallitus 1.12.1939 – 27.3.1940  Sukselaisen I hallitus 2.9.1957 – 29.11.1957 Kuuskosken hallitus 26.4.1958 – 29.8.1958 Karjalaisen I hallitus 13.4.1962 – 18.12.1963 Virolaisen hallitus 12.9.1964 – 27.5.1966  
Edeltäjä:  A. E. Rautavaara  Arvo Helminen  Kurt Kaira  Pauli Lehtosalo Olavi Merimaa
Seuraaja:  Oskari Lehtonen Kurt Kaira  Sven Högström Olavi Merimaa Aarre Simonen
Kansanedustaja
 1.9.1933–31.8.1939 14.7.1944–20.7.1951 20.2.1962–4.4.1966  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Helsingin kaupungin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1898 Helsinki
Kuollut: 28. helmikuuta 1985 (86 vuotta) Helsinki
Ammatti:  asianajaja toimitusjohtaja asiamies, (Puunjalostusteollisuuden Keskusliitto, 1939–1961)
Puoliso:  Anna Birgitta Ehrensvärd (1922–1956) Helvi Maria Salmio (1958–1970) Else Wivi-Ann Lindberg (1971–)
Tiedot
Puolue:  RKP
Koulutus:  varatuomari (1925) lakitieteen tohtori (1928)
Johan Otto (J. O.) Söderhjelm (3. syyskuuta 1898 Helsinki – 28. helmikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen lakimies, RKP:n poliitikko ja moninkertainen ministeri. Hänen isänsä oli professori ja diplomaatti Werner Söderhjelm.
Ura

Johan Otto Söderhjelm valmistui ylioppilaaksi vuonna 1916.lähde? Sisällissodan alkaessa hän liittyi suojeluskuntaan ja osallistui helmikuun lopussa Kirkkonummen taisteluihin. Antauduttuaan punaisille Söderhjelm oli Helsingin valtaukseen saakka punaisten vankina Helsingin Liisankadulla Ruotsalaisen lyseon tiloissa 500 muun suojeluskuntalaisen kanssa. Myöhemmin hän oli vielä asevelvollisena vartiotehtävissä Suomenlinnan vankileirillä ja joutunut myös osallistumaan vankien teloituksiin.
Söderhjelmistä tuli lakitieteen kandidaatti vuonna 1922 ja molempien oikeuksien tohtori vuonna 1928. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1925. Söderhjelm toimi asianajajana Helsingissä vuosina 1923–1940, eduskunnan oikeusasiamiehenä vuosina 1929–1930 ja Suomen Puunjalostusteollisuuden Keskusliiton asiamiehenä vuosina 1940–1960.
Söderhjelm oli OY Ikopal Ab:n johtokunnan jäsen (1930–1941), puheenjohtaja (1941–1969), Petsamon Nikkeli OY:n toimitusjohtaja (1934–1940 ja 1945–1958), OY Gulf Oil Ab:n johtokunnan jäsen (1937–1969) ja puheenjohtaja (1969), Oy Victor Ek Ab:n hallintoneuvoston varapuheenjohtaja (1943–1966) sekä OY Asea Ab:n johtokunnan puheenjohtaja (1950–1970).
Söderhjelm toimi myös RKP:n kansanedustajana vuosina 1933–1939, 1944–1951 ja 1962–1966, oikeusministerinä vuosina 1939–1940 Cajanderin III:ssa ja Rytin I hallituksessa, 1957 Sukselaisen I:ssä, 1958 Kuuskosken, 1962–1963 Karjalaisen I:ssä ja 1964–1966 Virolaisen hallituksissa ja toisena valtiovarainministerinä vuosina 1962–1963 Karjalaisen I hallituksessa.
Söderhjelm osallistui Suomen ja Neuvostoliiton välisiin YYA-sopimusneuvotteluihin Moskovassa huhtikuussa 1948. Hän ja silloinen kansanedustaja Urho Kekkonen toimivat sanansaattajina Moskovan valtuuskunnan ja presidentti J. K. Paasikiven välillä lopullista sopimustekstiä muotoiltaessa.
Teoksia

Démilitarisation et neutralisation des Iles d’Aland en 1856 et 1921. Väitöskirja 1928.
Kolme matkaa Moskovaan. (Tre resor till Moskva.) Suomentanut Keijo Kylävaara. Helsinki: Kirjayhtymä, 1970.
Kirjallisuutta

Meinander, Henrik: ”Söderhjelm, Johan Otto (1898–1985)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 552–553.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5  / Teoksen verkkoversio.
Stig Häggblom: Porträttet: Jur.dr J. O. Söderhjelm. Forum för ekonomi och teknik, 13.09.1968, nro 1968-14, s. 17.  Artikkelin verkkoversio.
Vuorisjärvi, Esko: J. O. Söderhjelmin värikäs elämä: Presidenttien salaperäinen luottomies.  Helsinki:  Edita, 2019.  ISBN 978-951-37-7365-6
Thain kieli

| Thain kieli |
| --- | --- |

Oma nimi:  ภาษาไทย (phasa thai)
Tiedot
Alue:   Thaimaa    Kambodža    Myanmar    Laos  
Virallinen kieli:   Thaimaa
Puhujia:  20 miljoonaa
Sija:  45.
Kirjaimisto:  Thai-aakkoset
Kielenhuolto:  Ratchabandittayasapha
Kielitieteellinen luokitus
Kieliryhmä:  Tai-kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  th
ISO 639-2:  tha
ISO 639-3:  tha
 Ohje 
Thain kieli (ภาษาไทย p̣haas̄ʹaa Ṯhai) on Thaimaan virallinen kieli. Aiemmin sinotiibetiläisiin kieliin mukaan luettu thai luokitellaan nykyään yleensä omaan tai-kielten perheeseen kuuluvaksi. Thai on analyyttinen ja tonaalinen kieli, jossa korolla ja sanajärjestyksellä on suuri merkitys.
Virallisesti yli 97 prosenttia Thaimaan väestöstä puhuu thaita äidinkielenään, mutta vain alle puolet heistä puhuu sen keskistä murretta, joka on pohjana yleiskansalliselle opetukselle ja median käyttämä kieli. Lisäksi maan väkirikkaassa koillisosassa puhutaan isanin kieltä, joka on läheisempää sukua laolle kuin Bangkokissa puhutulle standardithaille. Pohjoisessa käytetään omaa murretta, jota kutsutaan kham muangiksi. Etelässä taasen hallitsee pak tain murre. Yleiskielen, puhutun ja kirjoitetun ohella on kuninkaallisten käyttämä hovikieli rachasap ja oppineiden munkkien sanskritin ja paalin sanavarastoa viljelevä uskonnollinen kieli.
Kielioppi

Valtaosa thain kielen sanoista on yksitavuisia kokonaisuuksia, jotka eivät taivu tai muutu muiden sanojen vaikutuksesta. Sanajärjestys on subjekti-verbi-objekti. Nomineilla ei ole monikkoa, artikkeleita tai sukua, eikä verbeillä persoonia tai aikamuotoja. Adjektiivit seuraavat pääsanaansa: phom kin khaau dääng ('minä syödä riisi punainen'). Sanojen taipumattomuus korvataan laajalla valikoimalla partikkeleita, jotka muistuttavat suomen liitteitä -ko, -han, -pas. Myös aikamuodot merkitään lisäpartikkeleilla tai muilla ajan ilmauksilla, kuten แล้ว ('jo'). Numeraalien yhteydessä määresanojen käyttö on pakollista (bia soong khuad, 'olut kaksi pullo'). Sosiaalisen kanssakäymisen vivahteita varten on laaja valikoima pronomineja ja verbejä, esimerkiksi khun, thöö, ja myng ovat kohtelias, tuttavallinen ja halventava versio sanalle 'sinä'.
Kirjoitus

Thain kirjoitusjärjestelmä on yksi monista intialaisen devanagarin perillisistä, kuten khmerin merkistökin, josta se on suoraan johdettu. Kyseessä on tarkalleen ottaen abugida, eli merkit ovat pohjimmiltaan oletusarvoisella vokaalilla 'a' (avotavu) tai 'o' (umpitavu) varustettuja konsonantteja, ja poikkeavat vokaalit lisätään joukolla lisämerkkejä, jotka voivat sijoittua merkin eteen, taakse, yläpuolelle tai alapuolelle tai niiden yhdistelmänä. Esimerkiksi pelkkä ก lausutaan koo, mutta เกือ (sama konsonantti kolmella vokaalimerkillä) lausutaan kya. Tavukorkoa merkitään varsinaisilla toonimerkeillä (vannajuk) ja monimutkaisella luokkajaottelulla (korkea, keski, matala). Tästä ja historiallisesta kehityksestä seuraa, että yhtä äännettä kohti on olemassa useita konsonanttimerkkejä, kuten ข, ฆ ja ค äänteelle [kʰ].
Kirjoitus > Translitterointi

Thain translitterointiin latinalaisille aakkosille ei ole olemassa yleisesti ja laajalti käytettyä kansainvälistä standardia (ISO on julkaissut standardin ISO 11940:1998 syyskuussa 2003). Opas-, sana- ja muut kirjat saattavat jokainen noudattaa erilaista menetelmää. Tämän vuoksi esimerkiksi jo edesmenneen kuninkaan Rama IX:n nimi translitteroidaan vaihtelevasti: Bhumibol, Phumiphon jne..
The Thai Royal Institute on julkaissut ohjeet thain kielen sanojen translitteroinnille latinalaisille aakkosille (engl. Royal Thai General System of Transcription, RTGS), jota käytetään muun muassa tienviitoissa ja hallituksen julkaisuissa Thaimaassa. Järjestelmä on kuitenkin puutteellinen: se ei tunne esimerkiksi tooneja eikä erota lyhyitä ja pitkiä vokaaleja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikipedia, vapaa tietosanakirja
MOG Software: Virtual Thai Keyboard
Thai-merkistöllä varustettu näppäimistö.
The Counselor

| The Counselor |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ridley Scott
Käsikirjoittaja:  Cormac McCarthy
Tuottaja:  Ridley Scott Nick Wechsler Steve Schwartz Paula Mae Schwartz
Säveltäjä:  Daniel Pemberton
Kuvaaja:  Dariusz Wolski
Leikkaaja:  Pietro Scalia
Tuotantosuunnittelija:  Arthur Max
Pääosat:  Michael Fassbender Penélope Cruz Cameron Diaz Javier Bardem Brad Pitt
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Fandango at Home Disney+
Ensi-ilta:   25. lokakuuta 2013    15. marraskuuta 2013
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 000 000 dollaria
Tuotto:  70 237 649 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Counselor on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut trilleri, jonka on ohjannut Ridley Scott. Elokuvan pääosissa ovat Michael Fassbender, Brad Pitt, Cameron Diaz ja Penélope Cruz sekä Javier Bardem. Elokuva kertoo lakimiehestä, joka joutuu vaikeaan tilanteeseen jouduttuaan osalliseksi huumekauppaa.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. lokakuuta 2013.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Fassbender  | … |  Counselor   |
|  Brad Pitt  | … |  Westray   |
|  Javier Bardem  | … |  Reiner   |
|  Cameron Diaz  | … |  Malkina   |
|  Penélope Cruz  | … |  Laura   |
|  Dean Norris  | … |  Buyer   |
|  John Leguizamo  | … |  Coverall Man Randy   |
|  Goran Višnjić  | … |  Banker   |
|  Rosie Perez  | … |  Ruth   |
|  Natalie Dormer  | … |  Blonde   |
|  Toby Kebbell  | … |  Tony   |
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Counselor Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Counselor Box Office Mojossa (englanniksi)
The Counselor Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
The Counselor Metacriticissä (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: The Counselor  21.11.2013. Filmgoer.fi. Arkistoitu 5.12.2013. Viitattu 2.1.2014.
| n k Ridley Scottin ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
 Kaksintaistelijat (1977)  Alien – kahdeksas matkustaja (1979)  Blade Runner (1982)  Legenda (1985)  Erään murhan varjossa (1987)  Musta sade (1989)  Thelma ja Louise (1991)  1492 – Paratiisin valloitus (1992)  Myrskyn todistajat (1996)  Sotilas Jane (1997)  Gladiator (2000)  Hannibal (2001)  Isku Mogadishuun (2001)  Pelimiehet (2003)  Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä (2005)  A Good Year – Mainio vuosi (2006)  American Gangster (2007)  Valheiden verkko (2008)  Robin Hood (2010)  Prometheus (2012)  The Counselor (2013)  Exodus: Gods and Kings (2014)  Yksin Marsissa (2015)  Alien: Covenant (2017)
Sosiaalisen suotavuuden vinouma

Sosiaalisen suotavuuden vinouma ja sosiaalisen suotavuuden harha (engl. social desirability bias) tarkoittavat vastaajien taipumusta esittää itsensä parhaassa mahdollisessa valossa antamalla sosiaalisesti ja yhteiskunnallisesti hyväksyttäviä vastauksia. Se on yksi yleisimmistä virhelähteistä, jotka vaikuttavat kysely- ja koetulosten luotettavuuteen. Sosiaalisen suotavuuden harhassa on kyse siitä, että ihmiset haluavat näyttää parhaat puolensa huijaamalla vastauksissaan sekä itseään (itsepetos) että muita.
Vaikutus ilmenee ja muuttuu vakavaksi ongelmaksi, kun esitetään kysymyksiä sosiaalisesti arkaluonteisista aiheista, kuten uskonnosta, politiikasta, ympäristöstä ja yksityisasioista, kuten tupakoinnista, huumeidenkäytöstä, huijaamisesta ja seksielämästä, perhesuunnittelusta ja terveysongelmista. Esimerkiksi tupakoitsijat saattavat kieltää polttavansa savukkeita, äänestämättä jättäneet voivat vastata äänestäneensä, ja vähemmistöjä suvaitsemattomat ihmiset voivat antaa harhaanjohtavia vastauksia kysymyksiin, jotka mittaavat heidän suhtautumistaan vähemmistöihin.
Sosiaalisen suotavuuden vinouman käsittelemiseksi on muuan muassa seuraavat kaksi tapaa. Ensimmäinen tapa on käyttää erityisiä asteikkoja, jotka mittaavat vastaajien taipumusta antaa sosiaalisesti toivottuja vastauksia. Toinen tapa koostuu seuraavista menetelmistä, joilla pyritään ehkäisemään ja vähentämään sosiaalisen suotavuuden harhan vaikutusta: pakottavia valintakokeita, itse täytettäviä kyselyitä, arvaamattomia vastausmenetelmiä, näennäisiä valheenpaljastustestejä (bogus pipeline), ulkopuolisten asiantuntijoiden apua ja sopivien haastattelijoiden valintaa. Kysymyksiä voidaan esittää myös epäsuorasti.
Tehokkain ratkaisu torjua sosiaalisen suotavuuden vinoumaa on käyttää useita eri menetelmiä yhdessä.