stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurdistanin juutalaiset
Kulttuuri

Juutalaiset puhuivat Kurdistanissa aramean kielen juutalaista murretta. Sen ohella puhuttiin myös kurdia.
Kurdistanin juutalaiset harjoittivat monille muille juutalaisyhteisöille epätavallisia elinkeinoja, kuten paimentolaisuutta. Sittemmin heitä myös muutti työn perässä alueen suurempiin kaupunkeihin. Osa Israeliin muuttaneista Kurdistanin juutalaisista asettui maanviljelijöiksi Jerusalemin ja Jordanin laaksoon. Osa menestyi hyvin myös liike-elämässä, ja monet Israelin rikkaimmista ovat Kurdistanin juutalaisia. Esimerkiksi rakennusala Jerusalemissa on perinteisesti ja edelleen Kurdistanin juutalaisten hallitsemaa.
Maalaisväestönä Kurdistanin juutalaiset olivat syvästi uskonnollisia ja noudattivat juutalaisia lakeja melko tiukasti. Tunne siteistä Israelin alueelle oli vahva, mikä näkyi esimerkiksi juutalaisten paikannimistä. Esimerkiksi Zaakho tunnettiin "Kurdistanin Jerusalemina". Kuolleet haudattiin jalat kohti Jerusalemia siinä toivossa, että tuomiopäivänä ylösnousevat pääsevät nopeammin Jerusalemiin. Uskoon kuului muiden juutalaisyhteisöjen tavoin myös matkat paikallisiin pyhinä pidettyihin paikkoihin, kuten pyhinä pidettyjen henkilöiden haudoille.
Kurdistanin juutalaisia kuvattuna Irakissa vuonna 1905.
Hongxi

| Hongxi  洪熙 |
| --- | --- |
 
Kiinan keisari
Valtakausi:  7. syyskuuta 1424 – 29. toukokuuta 1425
Edeltäjä:  Yongle
Seuraaja:  Xuande

Syntynyt:  16. elokuuta 1378 Peking, Kiina
Kuollut:  29. toukokuuta 1425 (46 vuotta) Peking, Kiina
Suku:  Zhu
Isä:  Yongle
Äiti:  Renxiaowen
Hongxi (kiin. 洪熙), 16. elokuuta 1378 – 29. toukokuuta 1425), alkuperäiseltä nimeltään Zhu Gaochi (朱高熾), oli Kiinan Ming-dynastian neljäs keisari. Hän tuli keisariksi isänsä Yonglen jälkeen vuonna 1424. Hänen hallitsijanimensä ja valtakautensa nimi Hongxi merkitsee "suunnattoman kirkasta".
Elämäkerta

Zhu Gaochi syntyi 16. elokuuta 1378, ja häntä opettivat etevät kungfutse­laiset kotiopettajat. Hän toimi useita kertoja sijais­hallitsijana Nankingissa tai Pekingissä isänsä ollessa pohjoisessa sotaretkillä.
Jo touko­kuussa 1421, keisari Yonglen hallitsija­kaudella, annettiin määräys, jonka mukaan Zheng Hen oli lopetettava tutkimus­matkansa, virallisesti niiden suurten kustannusten vuoksi, joskaan määräys ei keskeyttänyt hänen kuudetta tutkimus­matkaansa, jolle hän oli silloin jo lähtenyt. Tultuaan vuonna 1424 keisariksi Hongxi kielsi Zheng Heä tekemästä enää tutkimus­matkoja ja määräsi laivaston poltettavaksi. Kuitenkin hänen seuraajansa Xuande salli Zheng Hen tehdä vielä yhden sellaisen vuosina 1431–1433. Hongxi kielsi myös valta­kunnan rajojen yli käydyn tee- ja hevos­kaupan sekä kullan ja helmien viennin Yunnaniin ja Vietnamiin. Hän palautti virkoihinsa epä­suosioon joutuneet kungfutse­laiset virkamiehet kuten Yonglen raha­ministeri Xia Yanjin, joka oli ollut vankeudessa vuodesta 1421, ja järjesti hallinnon uudestaan nimittääkseen läheiset neuvon­antajansa korkeisiin virkoihin. Hanlinin akatemian jäsenistä tuli korkeita ministerejä, ja he lopettivat hänen isänsä epäsuositun milita­ristisen politiikan ja palauttivat siviili­hallinnon. Hongxi paransi raha-asioita keskeyttämällä puu­tavaran, kullan ja hopean pakko-otot. Veroja alennettiin niin, että kulkureiksi joutuneet maan­viljelijät saattoivat palata kotiinsa, varsinkin ennen raskaasti verotetulla Jangtsen suiston alueella. Hongxi asetti komission tutkimaan verotusta. Hän antoi ministereilleen määräyksen, että viljaa oli välittömästi lähetettävä onnetto­muuksista kärsineille alueille.
Hongxi siirsi valta­kunnan pääkaupungin Pekingistä takaisin Nankingiin, joka aikai­semminkin oli ollut pää­kaupunkina vuoteen 1421 saakka. Hän kuitenkin kuoli, toden­näköisesti sydän­kohtaukseen, kuukautta myöhemmin toukokuussa 1425. Hänen poikansa oli julistautunut vallan­perijäksi, ja hänestä tuli 26-vuotiaana keisari Xuande. Vaikka Hongxin valta­kausi jäi lyhyeksi, hän ehti saada aikaan useita pysyväksi jääneitä uudistuksia, ja hänen poikansa jatkoi hänen vapaa­mielistä politiikkaansa.
Perhe

Isä
Keisari Yongle
Äiti
Keisarinna Ren Xiao Wen, alkuperäiseltä nimeltään Xu Yuhua
Perhe > Puolisot

| Arvonimi | Alkuperäinen nimi | Syntynyt | Kuollut | Isä | Äiti | Lapset | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Keisarinna Cheng Xiao Zhao 誠孝昭皇后 | Zhang (張) | Yongcheng, Henan | 1442 | Zhang Qi 張麒 | – | Keisari Xuande Zhu Zhanyong, Yuen prinssi Jing Zhu Zhanshan, Xiangin pronssi Xian Prinsessa Jiaxing |  |
| Jalosukuinen puoliso Gong Su 恭肅貴妃 | Guo (郭) | – | 1425 | – | – | Zhu Zhankai, Tengin prinssi Huai Zhu Zhanji, Liangin prinssi Zhuang Zhu Zhanyan, Wein prinssi Gong |  |
| Puoliso Zhen Hui Su 貞惠淑妃 | Wang (王) | – | 1425 | – | – | – |  |
| Puoliso Hui An Li 惠安麗妃 | Wang (王) | – | 1425 | – | – | – |  |
| Puoliso Gong Xi Shun 恭僖順妃 | Tan (譚) | – | 1425 | – | – | – |  |
| Puoliso Gong Jing Chong 恭靖充妃 | Huang (黃) | – | 1425 | – | – | – |  |
| Puoliso Zhen Jing Jing 貞靜敬妃 | Zhang (張) | – | – | Zhang Fu, Yingin herttua 英國公張輔 | – | – | Hänen isänsä nuorempi sisar oli jalosukuinen puoliso Zhao Yi, yksi keisari Yonglen jalkavaimoista |
| Puoliso Dao Xi Li 悼僖麗妃 | Li (李) | – | – | – | – | – |  |
| Puoliso Zhen Jing Shun 貞靜順妃 | Zhang (張) | – | – | – | – | – |  |
| Puoliso Xian 賢妃 | Li (李) | – | – | – | – | Zhu Zhanxun, Zhengin prinssi Jing Zhu Zhanyin, Qin prinssi Xian Zhu Zhanyu, Huain prinssi Jing Prinsessa Zhending |  |
| Puoliso Shun 順妃 | Zhang (張) | – | – | – | – | Zhu Zhangang, Prince Xian of Jing |  |
| Puoliso Hui 惠妃 | Zhao (趙) | – | – | – | – | Zhu Yuantong, Prinsessa Qingdou |  |
Perhe > Pojat

| Järjestysluku | Nimi | Arvonimi | Syntynyt | Kuollut | Äiti | Puoliso | Lapset | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Zhu Zhanji 朱瞻基 | Keisari Xuande | 16. maaliskuuta 1399 Peking | 31. tammikuuta 1435 | Keisarinna Cheng Xiao Zhao | Hu Shanxiang, keisarinna Gong Rang Zhang Keisarinna Xiao Gong Zhang 14 jalkavaimoa | Zhu Qizhen, keisari Zhengtong Zhu Qiyu, keisari Jingtai Prinsessa Shunde Prinsessa Yongqing Prinsessa Changde |  |
| 2 | Zhu Zhanxun 朱瞻埈 | Zhengin prinssi Jing 鄭靖王 | 27. maaliskuuta 1404 | 8. kesäkuuta 1466 | Puoliso Xian | – | Zhu Qiying, Xhengin prinssi Jian | Nimitettiin Zhengin prinssiksi 1. marraskuuta 1424 |
| 3 | Zhu Zhanyong 朱瞻墉 | Yuen prinssi Jing 越靖王 | 9. helmikuuta 1405 | 5. elokuuta 1439 | Keisarinna Cheng Xiao Zhao | Wu (Wu Shengin (吳昇) tytär) | – | Nimitettiin Yuen prinssiksi 1. marraskuuta 1424 |
| 4 | Zhu Zhanyin 朱瞻垠 | Qin prinssi Xian 蘄獻王 | 1406 | 7. marraskuuta 1421 | Puoliso Xian | – | – | Nimitettiin kuolemansa jälkeen Qin prinssiksi 10. lokakuuta 1422 |
| 5 | Zhu Zhanshan 朱瞻墡 | Xiangin prinssi Xian 襄憲王 | 4. huhtikuuta 1406 | 18. helmikuuta 1478 | Keisarinna Cheng Xiao Zhao | – | Zhu Qiyong, Xiangin prinssi Ding | Nimitettiin Xiangin prinssiksi 1424 |
| 6 | Zhu Zhangang 朱瞻堈 | Jingin prinssi Xian 荊憲王 | – | 1453 | Puoliso Shun | – | Zhu Qihao, Prince Jing of Jing Zhu Qijian, Duchangin prinssi Huijing | Nimitettiin Jingin prinssiksi 1424 |
| 7 | Zhu Zhanyu 朱瞻墺 | Huain prinssi Jing 淮靖王 | 28. tammikuuta 1409 | 30. marraskuuta 1446 | Puoliso Xian | Lady Xiao | Zhu Qiquan, Huain prinssi Kang Zhu Qibin, Poyangin prinssi Xi Zhu Qiyue, Yongfenin prinssi Gonghe kolme tytärtä | nimitettiin Huain prinssiksi 1. marraskuuta 1424 |
| 8 | Zhu Zhankai 朱瞻塏 | Tengin prinssi Huai 滕懷王 | marraskuu 1409 | 26. elokuuta 1425 | Jalosukuinen puoliso Gong Su | – | – | nimitettiin Tengin prinssiksi 1. marraskuuta 1424 |
| 9 | Zhu Zhanji 朱瞻垍 | Liangin prinssi Zhuang 梁莊王 | 7. heinäkuuta 1411 | 3. helmikuuta 1441 | Jalosukuinen puoliso Gong Su | Rouva Ji (Ji Zhain (紀詹) tytär) Puoliso Wei, jalkavaimo (Wei Hengin (魏亨) tytär) | – | nimitettiin Liangin prinssiksi 1. marraskuuta 1424 |
| 10 | Zhu Zhanyan 朱瞻埏 | Gongin prinssi Wei 衛恭王 | 9. tammikuuta 1417 | 3. tammikuuta 1439 | Jalosukuinen puoliso Gong Su | – | – | nimitettiin Wein prinssiksi 1424 |
Perhe > Tyttäret

| Järjestysluku | Arvonimi | Nimi | Syntynyt | Kuollut | Avioitui | Puoliso | Äiti | Lapset | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Prinsessa Jiaxing 嘉興公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) | 1409 | 9. maaliskuuta 1439 | 1428 | Jing Yuan 井源 | Keisarinna Cheng Xiao Zhao |  | Nimitettiin Jiaxingin prinsessaksi 1425; Hänen aviomiehensä kuoli vuonna 1449 Tumu-kriisin aikana |
| 2 | Prinsessa Qingdou 慶都公主 | Zhu (朱)  Yuantong (圓通) | 9. lokakuuta 1409 | 12. kesäkuuta 1440 | 8. joulukuuta 1428 | Jiao Jing 焦敬 | Hui |  | nimitettiin Qingdoun prinsessaksi 24. huhtikuuta 1425 |
| 3 | Prinsessa Qinghe 清河公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) |  | 1433 | 1429 | Li Ming 李銘 |  |  |  |
| 4 | Prinsessa De'an 德安公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) |  |  |  |  |  |  | Kuoli kahdeksan kuukauden ikäisenä |
| 5 | Prinsessa Yanping 延平公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) |  |  |  |  |  |  | Kuoli naimattomana |
| 6 | Prinsessa Deqing 德慶公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) |  |  |  |  |  |  | Kuoli naimattomana |
| 7 | Prinsessa Zhending 真定公主 | Zhu (朱) (oma nimi tuntematon) |  | 1450 | 1429 | Wang Yi 王誼 | Xian | Wang Ying 王瑛 |  |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hongxi Emperor
Käännös suomeksi
Kuria Muria -saaret

| Kuria Muria -saaret Hallaniyahinsaaret |
| --- | --- |

Merialue:  Arabianmeri
Saaria yht.:  5
Suurin saari:  Al-Hallanyiah (Hallaniyahinsaari)
Muita saaria:  Al-Hasikiyah, As-Sawda', Qarzawit, Al-Qibliyah
Pinta-ala:  73 km²
Valtio
Valtio:   Oman
Väestö
Väkiluku:  388 (VL 12/2010)
Kuria Muria -saaret (arab. جزر خوريا موريا‎, transl. Jazāʾir Khurīyā Murīyā) on Omanille kuuluva saariryhmä Arabianmeressä noin 40 km maan kaakkoisrannikolta. Ryhmään kuuluu viisi saarta, jotka muodostavat oman wilayatin Shalim ja Al-Hallaniyahin saaret (2. tason aluehallinnollinen alue) Zufarin kuvernoraatissa. Saaret ovat lännestä itään lukien Al-Hasikiyah, As-Sawda', Al-Hallaniyah (suurin saari, 56 km²), Qarzawit ja Al-Qibliyah. Saarten kokonaispinta-ala on noin 73 km².
Historia

Kuria Muria -saaret muodostivat aikanaan Hadramawtin ja Parthian välisen raja-alueen. Saarien asukkaat saivat elantonsa merestä. Pääasiallisen tulonlähteen muodosti kilpikonnankuoret, joita myytiin nykyiseen Jemeniin. Ajoittain myytiin myös meripihkaa. Lisäksi mantereelta matkustettiin saarille kaivamaan guanoa, jota käytettiin lannoitteena. Ensimmäinen eurooppalainen saarilla oli portugalilainen Afonso d'Albuquerque vuonna 1503. Myöhemmin saaret mainitaan portugalilaisissa lähteissä nimellä Curia-Muria. Vuonna 1818 Ra’s al-Khaimaista saapuneet hyökkääjät valtasivat saaret ehkäpä käyttääkseen niitä tukikohtinaan heidän ryöstellessään alueella liikkuvia laivoja. Paikalliset asukkaat ajettiin tai vietiin pois saarilta. Saarille tuli uusia asukkaita Mirbatin alueelta Dhofarin rannikolta. Uudet asukkaat kuuluivat Mahra-heimon Ibn Khalfan-nimiseen alaryhmään ja Etelä-Arabiassa saarista käytetäänkin nimeä Jaza'ir bin Khalfan. Jossain vaiheessa 1800-lukua saaret päätyivät osaksi Masqatin sulttaanin alueita, joka puolestaan luovutti saaret sen guanovarannoista kiinnostuneille briteille 14. heinäkuuta 1854. Hallinnollisesti saaret kuuluivat Adenin siirtokuntaan, mutta brittien vetäytyessä Adenista 30. marraskuuta 1967 saaret palautettiin Masqatin sulttaanille eli Omanille. Itsenäistynyt Jemenin demokraattinen kansantasavalta katsoi olevansa oikeutettu saarien hallintaan, mutta sen valitukset aiheesta jätettiin huomiotta.
Väestö

Saarten asukasluku on ollut pitkään melko tasainen. Vuonna 1883 saarilla oli 36 asukasta, vuonna 1936 50, vuonna 1947 70 ja vuonna 1976 53. Väestönlaskentatietojen mukaan Hallaniyahinsaarella asui 212 (12/2003) ja 198 (12/2010) henkeä ja sen länsipuolisen Sawdahinsaaren asukasluku nousi nollasta (12/2003) 190:een asukkaaseen joulukuun 2010 väestönlaskentaan mennessä. Saaren asukkaiden valtaosa kalastajia ja saarilla puhutaan šehrin kielen murretta.
Matti Kurkinen

Matti Sakari Kurkinen (8. lokakuuta 1951 Mikkeli – 16. kesäkuuta 1975 Vantaa) oli suomalainen kitaristi. Aiemmin muun muassa Pekka Pohjolan kanssa soittanut Kurkinen korvasi Albert Järvisen Kalevala-yhtyeen kitaristina vuonna 1971. Pian tämän jälkeen yhtye muutti musiikillista suuntaansa progressivisen rockin  suuntaan.
Kurkisen sävellyksistä koostuvaa Kalevalan 1972 ilmestynyttä ensialbumia People No Names pidetään yhtenä parhaimmista suomalaisen progressiivisen rockin levytyksistä. Seuraavana vuonna Kurkinen soitti kitaraa  Eero Koivistoisen kansainväliseen kulttisuosioon nousseella, vahvasti funk-vaikutteisella fuusiojazz-albumilla Wahoo!
Joulukuussa 1974 ja tammikuussa 1975 Kurkinen esiintyi myös yhteisessä kokoonpanossa  Jukka Gustavsonin, Pekka Pohjolan ja   Tomi Parkkosen kanssa.
Kurkinen menehtyi kesäkuun 16. päivä 1975 jäätyään Vantaalla bussipysäkillä peruuttavan kuorma-auton alle. Häneltä jäi vaimo ja lapsi. Aiemmin samana vuonna ilmestynyt, Kurkisen ja  Lido Salosen säveltämä, myönteisen vastaanoton saanut Kalevalan albumi Boogie Jungle jäi hänen viimeiseksi levytyksekseen.
Vuonna 2004 ilmestyneellä Kalevalan kokoelma-albumilla  Anthology kuullaan Kurkisen livesoittoa Yleisradion vuonna 1973 tekemillä nauhoituksilla.
Homoseksuaalisuus ja uskonnot

”Jumala on homo.” Graffiti Italiassa.
Homoseksuaalisuuden ja uskonnon välinen suhde on ollut ja on vaihteleva. Uskonnon tulkinnan osalta on vaikutusta ollut esimerkiksi jo sillä, miten keskeiseksi osaksi ihmistä seksuaalisuuden eri muodot on käsitetty. Useat uskonnot ottavat joko suoraan tai välillisesti kantaa sellaisiin ilmiöihin, jotka luokitellaan länsimaissa osaksi homoseksuaalisuutta. Monille uskonnoille on ylipäätään tyypillistä kielteinen suhtautuminen seksuaalisuuteen ja erityisesti homoseksuaalisuuteen. Toisaalta monissa uskontokunnissa seksuaalivähemmistöt ovat muodostaneet itsenäisiä ryhmiä, joissa seksuaalisuuteen ja sen eri muotoihin suhtaudutaan myönteisesti.
Homojen ja lesbojen seurustelusuhteista ei ole erityisesti mainittu useimmissa uskonnoissa sääntöjä. Monessa uskonnossa on kuitenkin yleistasoisia moraalisia ohjeistuksia.  Juutalaisuuden ja katolisen kirkon sekä myöhempien kristillisten kirkkokuntien suhtautuminen homoseksuaalisiin tekoihin ei tule pyhistä kirjoituksista, vaan stoalaisuuden filosofiasta. Homoseksuaalisissa teoissa kuten myös masturboinnissa siemen menee hukkaan, mutta sitäkin suurempi on sen merkitys, että stoalaisilla oli vahva näkemys siitä että ihmisellä on voima hillitä itsensä ja että on tavoiteltava mielenrauhan saavuttamista tällä tavalla. Esimerkiksi Musonius Rufus on argumentoinut, että ihmisen tulee suojella itseään seksuaalisilta kiusauksilta ja seksuaaliselta liiallisuudelta. Stoalaiset asettivat seksuaaliset teot laajempaan ihmiselämän merkitykseen, jossa seksuaaliset teot voivat olla moraalisia vain kun niitä käytetään lisääntymiseen. Varhaiset kristilliset teologit omaksuivat tämän stoalaisten näkemyksen ja keisari Augustinuksen aikaan seksi lisääntymismielessä oli ainoa normaali seksi.
Buddhalaisuus

Buddhalaisuuden suhde homoseksuaalisuuteen vaihtelee. Länsimaihin levinnyt buddhalaisuus hyväksyy usein homoseksuaalisuuden, mutta Aasiassa siihen suhtaudutaan hiljaisen torjuvasti. Sen katsotaan olevan karman seurausta. Tiibetin buddhalaisuuden johtaja, 14. dalai-lama, on taas sanonut homoseksuaalisuuden olevan Buddhan mainitsemaa seksuaalista väärinkäytöstä. Kielto koskee hänen mukaansa vain buddhalaisia. Siksi hänen mukaansa yhteiskunnan tulee hyväksyä homoseksuaalisuus. Hän myös puolustaa seksuaalivähemmistöjen oikeuksia. Monilla tiibetiläisillä opettajilla on länsimaissa homoseksuaalisia ja transsukupuolisia oppilaita.
Islam

Islamissa Koraani tuomitsee homoseksuaalisuuden, mutta Koraanissa ei määrätä tuomiota, kuten esim. Raamatussa Mooseksen laeissa määrätään kuolemantuomio, jos mies makaa miehen kanssa. Šarian eri tulkinnat vaihtelevat, useissa tulkinnoissa homoseksuaalinen akti rinnastetaan avioliiton ulkopuoliseen seksiin, josta on määrätty jopa kuolemantuomioita. Joissain moskeijoissa homoseksuaalisuus hyväksytään. Tosin sellaiset moskeijat eivät ole islamin valtavirran mukaisia. Linja homoseksuaalisuutta kohtaan ei ole pehmenemässä islamin piirissä.
Juutalaisuus

Juutalaisuuden piirissä homoseksuaalisuus on perinteisesti tuomittu, mutta nykyisen juutalaisuuden suhde vaihtelee.
Juutalaisuudessa Jumala antaa Moosekselle rangaistusmääräyksen, jonka mukaan miehet, jotka harjoittavat keskenään seksiä on surmattava.
Ortodoksijuutalaisuus pitää homoseksuaalisuutta vakavana syntinä viitaten Kolmannen Mooseksen kirjan kieltoon ”Älä makaa miehenpuolen kanssa, niin kuin naisen kanssa maataan; se on kauhistus”. Talmudiin kirjatun tulkinnan perusteella tämän katsotaan soveltuvan myös lesbouteen.
Reformijuutalaisuus ja liberaalijuutalaisuus eivät pääsääntöisesti tuomitse homoseksuaalisuutta, ja eräät liberaalisynagoogat ovat Yhdysvalloissa myös vihkineet homopareja avioliittoon.
Kirjallisuutta

Corvino, John: Mitä vikaa on homoseksuaalisuudessa?.  ((What's Wrong With Homosexuality?, 2013.) Suomentanut Kirsi Luoma)  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-1029-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Homoseksuaalisuus ja uskonto. Lepakkolaakso.net.
Homovastaisia mielenosoittajia San Franciscossa.
Hopeabromidi

| Hopeabromidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7785-23-1
PubChem CID:  66199 ja 10307914
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AgBr
Moolimassa:  187,77 g/mol
Ulkomuoto:  Vaalean keltaisia kiteitä
Sulamispiste:  432 °C 
Tiheys:  6,47 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,3×10–4 g/l
Hopeabromidi (AgBr) on hopea- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Hopeabromidia käytetään muun muassa valokuvauksessa.
Valmistus ja ominaisuudet

Hopeabromidi liukenee erittäin huonosti veteen, minkä vuoksi sitä tuotetaan saostamalla vesiliuoksista. Reaktio tapahtuu hopeanitraatti- ja bromidiliuoksien, esimerkiksi kaliumbromidin, välisellä reaktiolla. Muiden hopeayhdisteiden tavoin myös hopeabromidi tummuu erittäin helposti valon vaikutuksesta, minkä vuoksi reaktio on suoritettava pimeässä.
Hopeabromidi liukenee hyvin niukasti veteen ja on käytännöllisesti katsoen liukenematon. Hopeaionit muodostavat helposti komplekseja esimerkiksi tiosulfaatti- ja syanidi-ionien kanssa, ja niiden liuoksiin yhdiste liukenee paremmin. Hopeabromidikiteiden alkeiskoppi on kuutiollinen ja muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Ionien välinen etäisyys on 0,29 nm. Jos bromidi- tai hopeaioneita on ylimäärä, muodostuu kiteistä oktaedrisia. Yhdisteen kiteiden keltaisen värin arvellaan johtuvan kiteiden epämuodostumista, jotka johtuvat hopeabromidin osittaisesta kovalenttisesta luonteesta.
Käyttö valokuvauksessa

Hopeahalidien valokemialliset ominaisuudet sopivat hyvin valokuvaukseen. Hopeabromidia käytetään erityisesti filmeissä ja hopeakloridia- ja jodidia valokuvauspapereissa. Filmin pinnalla on gelatiinista ja hopeabromidista koostuva kalvo. Filmin valottuessa hopeaionit pelkistyvät metalliseksi hopeaksi, joka näkyy negatiivissa mustana. Samalla bromidi-ionit hapettuvat bromiksi.
Valokuvattaessa vain osa filmin pinnalla olevasta hopeabromidista hajoaa tällä tavoin. Jäljelle jäänyt hopeabromidi poistetaan käyttämällä sopivaa komplekseja muodostavaa liuosta, kiinnitettä, joka yleensä on natriumtiosulfaattia.
Aiheesta muualla

Tiede.fi: Timo Suvanto, Miksi lasit tummuvat?, 27.2.2008
PubChem: Silver bromide (englanniksi)
Hopea-hopeakloridielektrodi

Hopea-hopeakloridivertailuelektrodi
Hopea-hopeakloridielektrodi on elektrodityyppi, jota käytetään usein vertailuelektrodina  useissa sähkökemiallisissa mittauksissa esimerkiksi sisäisenä vertailuelektrodina pH-mittareissa.
Rakenne ja valmistus

Hopea-hopeakloridielektrodi koostuu lasisesta kuoresta, jonka sisällä on hopealanka, jonka pinnalla on kerros hopeakloridia. Lanka on kylläisessä hopeakloridi ja kaliumkloridiliuoksessa. Elektrodin päässä on huokoinen suolasilta, jonka läpi elektrodi on yhteydessä tutkittavaan liuokseen.
Hopea-hopeaklorideja valmistetaan hapettamalla hopealankaa kloridiliuoksessa. Erittäin puhdas hopealanka kytketään sähkökennon anodiksi ja katodina käytetään platinaelektrodia. Elektrolyyttinä on laimea suolahappo- tai natriumkloridiliuos. Kun piiriin kytketään virta, hopealanka saa hopeakloridipinnoitteen. Pinnoitusaika riippuu halutusta hopeakloridikerroksen paksuudesta. Pienille elektrodeille käsittely kestää yleensä noin viisi minuuttia.
Elektrodipotentiaali

Hopea-hopeakloridielektrodissa tapahtuva reaktio on:
AgCl(s) + e- → Ag(s) + Cl-
Standardipotentiaali tälle reaktiolle on +0,22233V. Tämä potentiaali on riippuvainen kloridi-ionikonsentraatiosta. Nernstin yhtälön avulla saadaan riippuvuus:
Kylläisessä KCl-liuoksessa 25 °C lämpötilassa elektrodin potentiaali on 0,197V
Elektrodipotentiaali on riippuvainen myös lämpötilasta. Lämpötilavälillä 0–95 °C elektrodipotentiaalia voidaan arvioida yhtälöstä
Hopea-hopeakloridielektrodin huonoja puolia

Hopea-hopeakloridielektrodi on suhteellisen halpa ja tarkka mittauksissa. Elektrodilla on myös muutama epätoivottava ominaisuus. Huokoinen suolasilta voi tukkeutua, jolloin elektrodi antaa epävakaan vasteen. Hopeakloridi hajoaa valon vaikutuksesta, minkä vuoksi elektrodia on säilytettävä ja mielellään myös käytettävä valolta suojattuna.
Hopeakuoreet

| Hopeakuoreet |
| --- | --- |
 Kultakuore (Argentina silus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hopeakuorekalat Argentiniformes
Heimo::  Sillikuoreet Argentinidae  Bonaparte, 1838
Suvut
 Argentina  Glossanodon 
Katso myös
   Hopeakuoreet Wikispeciesissä   Hopeakuoreet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hopeakuoreet (Argentinidae) eli sillikuoreet on hopeakuorekalojen lahkoon kuuluva heimo. Eräissä lähteissä heimon katsotaan kuuluvan kuorekaloihin. Hopeakuorelajeja tavataan kaikista valtameristä niin lämpimistä kuin lauhkeista vesistä.
Lajit ja anatomia

Hopeakuoreiden heimoon kuuluu 2 sukua ja noin 19 lajia. Ne ovat kooltaan pieniä tai keskikokoisia kaloja, ja kasvavat tyypillisesti noin 10–70 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan hopeakuoreet ovat pitkulaisia kaloja. Tyypillisiä piirteitä ovat suuret silmät, rasvaevä ja matalalla sijaitsevat rintaevät. Väriltään hopeakuoreet ovat useimmiten hopeanharmaita tai kellertäviä ja usein kyljessä kulkee tummempi juova.
Levinneisyys ja elintavat

Hopeakuorelajeja tavataan lämpiistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät usein lähellä hiekka- kivikko- tai mutapohjaa 100–1 400 metrin syvyydessä merenpinnasta. Hopeakuoreiden ravintoa ovat äyriäiset ja pienet kalat. Erityisesti kultakuoretta (Argentina silus) kalastetaan kaupallisesti merkittäviä määriä.