stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirje filippiläisille
Sisältö

Kirjeen sisältö antaa mielenkiintoisen väläyksen siihen, mikä oli kirkon tila Roomassa Paavalin ollessa siellä. Paavali kirjoittaa, että hänen vankeutensa ei ollut esteenä evankeliumin saarnaamiselle, vaan pikemminkin kääntyi eduksi. Evankeliumi levisi nopeasti roomalaisten sotilaiden keskuudessa, sillä Paavali oli jatkuvasti kosketuksissa heihin. Näin kristittyjen määrä Roomassa lisääntyi nopeasti.
Kirjeessä esitetyt opinkohdat muistuttavat huomattavasti Roomalaiskirjeen opetuksia. Fililippiläiskirje 3:20 ja Efesolaiskirje 2:12,19 taas esittävät ensimmäistä kertaa Paavalin kirjeissä kirkon ikään kuin kaupunkina tai yhdyskuntana. Kirjeessä korostetaan myös entistä selvemmin ajatusta Kristuksen armon ja henkilökohtaisen suuruuden suuresta ihmeellisyydestä.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Kirje filippiläisille”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Galatalaiskirje ja Filippiläiskirje.  Aurinko, 2011.  ISBN 9789522301864
Kirjallisuutta > Englanniksi

Barth, Karl: The Epistle to the Philippians.  (Kääntäjä James W. Leitch, avustajat Bruce L. McCormack ja Francis Watson)  Westminster John Knox Press, 2002.  ISBN 0664224202
Fee, Gordon D.: Paul's Letter to the Philippians.  (The New International Commentary on the New Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1995.  ISBN 0802825117
Martin, Ralph P.: The Epistle of Paul to the Philippians: An Introduction and Commentary.  (Tyndale New Testament commentaries 11)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1987.  ISBN 0802803105
O'Brien, Peter Thomas: The Epistle to the Philippians: A Commentary on the Greek Text.  (The new international Greek Testament commentary 11)  Authentic Media, 1991.  ISBN 0853645310
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirje filippiläisille Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Kirje filippiläisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Kirje filippiläisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Kirje filippiläisille. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Kirje filippiläisille (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Kirby, Peter (toim.): Philippians. Early Christian Writings. (englanniksi)
Thurén, Petri & Koskenniemi, Olli: Kirje filippiläisille. SLEY:n raamattuluennot.
Vander Heeren, Achille: Epistle to the Philippians Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys
Kirje kolossalaisille

| Kirje kolossalaisille> Πρὸς Κολοσσαείς ἐπιστολή.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Kolossalaiskirjeen alku. Codex Harleianus 5557, 1100-luku.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Paavali
Kirjoituspaikka:  Rooma (vankila)
Kohde:  Kolossain seurakunta
Ajoitus:  n. 70–80 jaa
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  Kol.
Lukuja:  4
Jakeita:  95
Edeltävä: < Fil.Seuraava: 1. Tess. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Kirje kolossalaisille eli Kolossalaiskirje (m.kreik. Πρὸς Κολοσσαείς ἐπιστολή, Pros Kolossaeis epistolē) on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjeen mukaan sen on kirjoittanut apostoli Paavali Kolossain (myös Kolossa) kaupungissa sijainneelle seurakunnalle. Pääosa nykypäivän tutkijoista ei pidä kirjettä Paavalin kirjoittamana, vaan ajoittaa sen vuosien 70–80 jaa. välille.
Historia

Paavali kirjoitti kirjeen Roomassa ensimmäisen vankeutensa aikana. todennäköisesti vuoden 57 keväällä tai, kuten jotkut ajattelevat, vuonna 62 ja pian sen jälkeen kun hän oli kirjoittanut Kirjeen efesolaisille. Kirjeet ovat myös sisällöltään ja rakenteeltaan hyvin samanlaisia.
Kuten jotkut muutkin Paavalin kirjeistä (esimerkiksi Ensimmäinen ja Toinen kirje korinttilaisille), tämäkin kirje näyttää saaneen alkunsa siitä, että Paavali on saanut jotakin kautta tietoa kirjeen kohteena olevan seurakunnan tilasta (1:4-8). Kirjeen tarkoituksena oli hyökätä väärää opetusta vastaan. Suuri osa kirjeestä on suunnattu sellaisia henkilöitä vastaan, jotka ovat yrittäneet yhdistää itämaista mystiikkaa ja askeettisuutta kristinuskoon ja luvanneet seurakuntalaisille korkeampaa hengellistä elämää ja syvempää henkien maailman tuntemista. Paavali väittää vastaan ja opettaa, että kaikki löytyy Jeesuksesta, joka on lunastanut kaikki ihmiset. Maininnat ”uudesta kuusta” ja ”sapatista” kertovat, että seurakunnassa on ollut myös juutalaiskristittyjä, jotka ovat halunneet vetää seurakuntaa pois evankeliumin yksinkertaisesta sanomasta.
Kolossalaiskirjeen luvussa 2 puhutaan näistä "juhla-ajoista", sekä "uudenkuun ja sapatin päivistä":
»Kukaan ei siis saa tuomita teitä siitä, mitä syötte tai juotte tai miten noudatatte juhla-aikoja ja uudenkuun ja sapatin päiviä.»
Toisen tulkinnan mukaan luvussa varoitetaan juutalaisten perinteiden lisäksi myös ympärillä asuvien pakanoiden perinteistä, siitä, etteivät kolossalaiset toisaalta antaisi juutalaisten lainopettajien lisätä juhla-aikoihin ja -tapoihin ja ruokalakeihin omia perinteitään, mutta toisaalta etteivät he pakanoiden painostuksesta luopuisi noudattamasta Luojan asettamia juhla-aikoja ja ruokalakeja. Tätä tulkintaa tukee se,kenen mukaan? ettei jakeessa sanota "...että te ette noudata...", vaan "...miten noudatatte...", joka viittaa siihen että kirjeen kirjoittaja on olettanut kolossalaisten uskovien noudattavan kyseisiä juhla-aikoja ja uudenkuun ja sapatin päiviä, mutta joiden noudattamisesta tai noudattamistavasta jotkin heitä tuomitsivat. Seuraavassa jakeessa kirjoittaja sanoo myös:
»Ne (juhla-ajat, uudenkuun päivät ja sapatit) ovat vain sen varjoa, mikä on tulossa...»
Sanat "ovat", ja "on tulossa" on kirjoitettu tulevassa muodossa, minkä vuoksi voidaan olettaa, että juhla-ajat ovat edelleen voimassa ja että olisi edelleen tulossa jotakin, jonka varjoa ne ovat. Tätä tukeekenen mukaan? muun muassa Jesajan kirjan viimeinen luku, jossa sanotaan, että lopun aikoina (uuden maan ja uuden taivaan luomisen jälkeen) tulee koko ihmissuku aina uudenkuun päivänä ja jokaisena sapattina kumartumaan luojan eteen.
Raymon Brownin mukaan 60 prosenttia kriittisistä tutkijoista on nykyään sitä mieltä, ettei kirje ole tosiasiassa Paavalin kirjoittama. Erimielisyydet koskevat kirjeessä käytettyä kieltä, tyyliä sekä Paavalille tyypillisten käsitteiden esiintymistä tai puuttumista. Toisaalta kirjeen erot joihinkin tunnustetusti Paavalin kirjoittamiin kirjeisiin (kuten Ensimmäiseen kirjeeseen tessalonikalaisille) voidaan selittää myös inhimillisillä vaihtelua aiheuttavilla tekijöillä.
Sisältö

Kuten suurin osa Paavalin kirjeistä, myös Kirje kolossalaisille koostuu kahdesta osasta: opillisesta ja käytännöllisestä osasta.
Opillinen osa muodostaa kaksi ensimmäistä lukua. Pääteema on käsitelty luvussa 2. Paavali varoittaa seurakuntaa, ettei se tulisi vedetyksi pois Jeesuksesta, joka oli kaikkien henkivaltojen pää. Kristus oli sen ruumiin pää, jonka jäseniä seurakuntalaiset olivat; ja jos he ovat todella yhteydessä häneen, kuinka he tarvitsisivat mitään muuta?
Käytännöllinen osa (luvut 3–4) painottaa velvollisuuksia, joita edellisestä opetuksesta seuraa. Seurakuntalaisten tulisi suunnata mielensä ylhäällä olevaan maanpäällisen sijasta (3:1-4), kuolettaa kaikki pahat ja maalliset puolet itsestään sekä pukeutua uuteen ihmiseen (3:5-14). Hän opettaa myös muita velvollisuuksia, jotka ovat todisteena siitä, että henkilö on todella kristitty.
Tykikus toimi kirjeenkantajana, samoin kuin Kirjeelle efesolaisille ja Kirjeelle Filemonille, ja hänen tehtävänsä oli myös kertoa vastaanottajille terveisiä Paavalilta ja tietoja hänen tilastaan (4:7-14). Hän myös kehottaa seurakuntaa vaihtamaan kirjeitä Laodikeian seurakunnan kanssa, toisin sanoen heille lähetetty kirje tuli lukea myös Laodikeiassa ja Laodikeiaan lähetetty kirje tulisi lukea heille (4:15-16). Jälkimmäinen kirje on ehkä efesolaiskirjeen nimellä tunnettu kirje tai sitten tuntematon kadonnut kirje. Apokryfikirjoihin kuuluva Kirje laodikealaisille on yleisesti todettu väärennökseksi, joka on perustunut tähän mainintaan.lähde?
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Kirje kolossalaisille”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Paavalin kirjeet Filomonille, kolossalaisille, efesolaisille.  Aurinko, 2011.  ISBN 9789522301901
Allfree, Mark: The Epistle to the Colossians.  Lulu.com, 2014.  ISBN 1291942491  (englanniksi)
Bruce, F. F.: The Epistles to the Colossians, to Philemon, and to the Ephesians.  (The New International Commentary on the New Testament 10)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1984.  ISBN 0802825109  (englanniksi)
Dunn, James D. G.: The Epistles to the Colossians and to Philemon.  (The New International Greek Testament Commentary)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2014.  ISBN 0802872832  (englanniksi)
Eadie, John: A Commentary on the Greek Text of the Epistle of Paul to the Colossians.  Wipf and Stock Publishers, 1998.  ISBN 1579101631  (englanniksi)
Lenski, R. C. H.: The Interpretation of St. Paul's Epistles to the Colossians and Thessalonians.  (Commentary on the New Testament)  Augsburg Fortress.  ISBN 1451416881  (englanniksi)
Smith, Hamilton: The Epistle to the Colossians.  Scripture Truth, 2009.  ISBN 0901860905  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirje kolossalaisille Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Kirje kolossalaisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Kirje kolossalaisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Kirje kolossalaisille. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Kirje kolossalaisille (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Aherne, Cornelius: Epistle to the Colossians Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Kirby, Peter (toim.): Colossians. Early Christian Writings. (englanniksi)
Koskenniemi, Erkki & Thurén, Lauri: Kirje kolossalaisille. SLEY:n raamattuluennot.
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys
Saintes-Maries-de-la-Mer

| Saintes-Maries-de-la-Mer Lei Santei Marias de la Mar |
| --- | --- |
 Saintes-Maries-de-la-Mer ilmakuvassa
 vaakuna
 Saintes-Maries-de-la-Mer
 Koordinaatit: 43°27′10″N, 4°25′43″E 
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Provence-Alpit-Riviera
departementti:  Bouches-du-Rhône
Arrondissementti:  Arlesin arrondissementti
Kantoni:  Arlesin kantoni
Hallinto:  
 – määri:  Roland Chassain
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  374,61 km²
Korkeus:  0–6 m
Väkiluku (2015):  2 680
 – Väestötiheys:  7,15 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC1
 – Kesäaika:  UTC2
postinumero:  13460
 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saintes-Maries-de-la-Mer tai Les Saintes-Maries-de-la-Mer (joskus lyhyesti Saintes) on kaupunki ja kunta Camarguessa Välimeren rannalla Bouches-du-Rhônen departementissa.
Saintes-Maries-de-la-Mer on Camarguen suurin kaupunki, ja se tunnetaan pyhiinvaelluspaikkana, mutta myös rantalomakohteena. Se on kasvanut 1000- ja 1100-luvuilla rakennetun kirkon ympärille. Kaupunki oli pitkään muurin ympäröimä, ja se on suurelta osin säilyttänyt historiallisen ilmeensä monine kapeine katuineen.
Maantiede > Sijainti

Saintes-Maries-de-la-Mer sijaitsee Etelä-Ranskassa Välimeren rannalla Camarguessa. Varsinainen kaupunki sijaitsee noin kilometrin verran itään Rhônen suiston läntisestä haarasta, Petit-Rhônesta, mutta kunnan alue ulottuu tämän suistohaaran molemmille puolille. Linnunteitse matkaa Arlesiin on noin 30 kilometriä..
Maantiede > Geologia ja maanpinnan muodot

Kunnan pinta-ala on 374,61 neliökilometriä. Maanpinnan korkeus merenpinnasta vaihtelee nollasta kuuteen metriin.
Saintes-Maries-de-la-Mer on Ranskan kunnista pinta-alaltaan laajimpia. Varsinaisessa Ranskassa, kun merentakaisia alueita ei oteta huomioon, vain naapurikunta Arles sekä Alpeilla sijaitseva Val-Cenis ovat laajempia. Suuri osa kunnan alueesta on lietemaata ja suota. Maatalousmaat sijaitsevat kunnan länsiosassa Petit-Rhônen varrella, kun taas suot ovat idässä, jossa on myös Vaccarèsin lampi.
Maantiede > Kulkuyhteydet

Saintes-Maries-de-la-Mer'iin johtaa Arlesista 38 kilometrin pituinen valtatie 570. Bac du Sauvage -niminen lautta kulkee paikkakunnalta Petit Camargueen, josta johtaa tie Aigues-Mortesiin ja Montpellieriin. Sivutietä pitkin pääsee lähellä oleville majakoille, joita ovat Phare de la Gachole, Phare de Beauduc ja Phare de Faraman.
Paikkakunnalla ei ole rautatieasemaa, mutta sinne on säännöllinen linja-autoyhteys Arlesista.
Nimen alkuperä

Kaupungin nimi, "Meren pyhät Mariat", johtuu legendasta, jonka mukaan noin vuonna 45 jKr. kolme Maria -nimistä naista, Maria Magdalena, Maria Salome (kirkollisen perimätiedon mukaan Jaakobin ja Johanneksen äiti) ja Kleopaksen vaimo Maria (joidenkin varhaiskristillisten lähteiden mukaan Neitsyt Marian sisar), olisivat nousseet siellä maihin tultuaan sinne meritse Pyhältä Maalta.
Oksitaanin kielellä kaupungin nimi on klassisen normin mukaan Lei Santas tai Lei Santei Marias de la Mar,  Mistralin normin mukaan Li Santo tai Li Sànti Marìo de la Mar. Keskiaikaisessa oksitaanin kielessä nimi oli La Vila de la Mar tai Nòstra Dòna de la Mar. Paikallinen ääntämys on /li ˈsaŋtɔ/.
Historia > Antiikin aika

Varhaisin tunnettu maininta paikkakunnasta on 300-luvulta. Silloin runoilija ja maantieteilijä Avienus mainitsi, että alueella, josta hän käytti nimitystä Oppidum priscum Ra, asui useita kansanryhmiä. Gallian historiasta kirjoittanut Calmille Jullian sijoitti tämän paikan nykyisen kunnan alueelle. Termi Oppidium tarkoitti linnoitusta ja priscum vanhaa, joten kyseessä oli "Ran vanha linnoitus". Avienuksen mukaan Ra paikan nimessä viittasi egyptiläiseen Ra-jumalaan, jolle saari olisi ollut pyhitetty. Todennäköisemmin se kuitenkin johtui gallian kielen linnoitusta tarkoittavasta sanasta rātis, joka esiintyy myös esimerkiksi nimessä Île de Ré.
Historia > Keskiaika

Vuonna 513 paavi Symmachus myönsi Césaire d'Arlesille oikeuden käyttää palliumia ja teki hänestä edustajansa Galliassa. Niihin aikoihin Arlesin piispa teki lähetystyötä seudulla, jossa pakanallisilla ja roomalaisilla kulteilla oli yhä vahva asema ja muutti tarvittaessa vanhoja kulttipaikkoja kristillisiksi kirkoiksi. Niinpä hän perusti Saintesiin luostarin tai kirkon, mikä viittaa siihen, että paikalla olisi aikaisemmin ollut pakanallinen temppeli. Ei tiedetä tarkoin, milloin kirkko otettiin käyttöön, mutta tiedetään, että kun Césaire d'Arles vuonna 542 kuoli, hän oli testamentannut luostarilleen paikan, jonka nimenä tuolloin oli Sancta Maria de Ratis.
Kylän nimeksi tuli nyt Saintes Maries de la Barque (tai Saintes Maries de Ratis. Joskus käytettiin myös nimiä Notre-Dame de la Barque tai Notre-Dame de Ratis.
Talella 859–860, joka oli vuosisadan ankarin, viikingit talvehtivat Camarguessa, todennäköisimmin juuri Saintesissa, ennen kuin jatkoivat matkaansa Rhônen alajuoksua pitkin Valenceen saakka, jossa Girart de Roussillon heidät pysäytti.
Syyskuussa 869 saraseenit tekivät yllätyshyökkäyksen Camargueen, kun Arlesin piispa Rotland parhaillaan tarkasti alueen puolustusmahdollisuuksia. Piispa vangittiin, mutta hänet luvattiin vapauttaa, jos lunnaiksi saatiin aseita, orjia ja muita rikkauksia. Vaikka arlesilaiset luovuttivat vaaditut lunnaat, he saivat kuitenkin takaisin vain piispan kuolleen ruumiin, joka tuotiin puettuna ja istuimelle asetettuna todennäköisesti juuri Saintes-Maries-de-la-Merin rannalle.
Kaupungin linnoitettu kirkko sai nykyisen muotonsa pääosin 1000- ja 1100-luvuilla, joskin sitä laajennettiin vielä 1700-luvun puolivälissä. Kellotapuli sen sijaan on rakennettu uudelleen useita kertoja, viimeksi vuonna 1901.
1100-luvulla paikkakunnan nimi muutettiin muotoon Notre-Dame-de-la-Mer.
Vuonna 1448 kuningas René d'Anjoun käynnisti etsinnät Maria Jakoben ja Salomen pyhäinjäännösten löytämiseksi. Arlesin arkkipiispa Louis Aleman ei osallistunut hankkeeseen, sillä hänet oli Baselin kirkollis­kokouksen vuonna 1440 tekemällä päätöksellä ekskommunioitu. Hänen poissa­ollessaan paavia edustivat Pierre de Foix, Aix-en-Provencen arkkipiispa Robert Damiani ja Marseillen piispa Nicola de Brancas. Samassa yhteydessä purettiin kirkkolaivan sisällä ollut pienempi alkeellnen kirkko, joka mahdollisesti oli merovingien aikainen kappeli 500-luvulta.
Historia > Uusi aika

Vuonna 1720 rutto surmasi puolet Marseillen ja kolmasosan Arlesin asukkaista. Toisin kuin vuonna 1348, tällä kertaa Saintes-Maries-de-la-Mer säästyi epidemialta, sillä Arlesista paenneita ihmisiä ei päästetty paikka­kunnalle. Ranskan vallan­kumouksen aikana vuosien 1794 ja 1797 välillä paikka­kunnalla ei suoritettu uskonnollisia menoja. Kirkon ampuma-aukot purettiin ja niiden kivet myytiin, mutta ne rakennettiin uudestaan vuonna 1873.
Vuonna 1801 kylä sai nykyisen nimensä Saintes-Maries-de-la-Mer. Romanien pyhiinvaellus lienee saanut alkunsa 1800-luvun puolimaissa; joka vuosi toukokuussa he saapuvat suurin joukoin kaikkialta Euroopasta kunnioittamaan suojeluspyhimystään, Saaraa, "Mustaa neitsyttä".  Kesäkuun alussa 1888 Vincent van Gogh, joka oli juuri saapunut Provenceen, vietti viisi päivää Saintesissa. Hän piirsi ja maalasi varsinkin veneitä rannalla, kylää rannan dyyneitlä nähtynä ja joitakin järviruo'on peittämiä mökkejä.
Elokuussa 1898 avattiin Arlesin ja Saintes-Marie-de-la-Mer'in välinen rautatie, jonka omisti Chemins de fer de Camargue -niminen yhtiö. Linja kävi kannattamattomaksi autoliikenteen kehittyessä, ja se suljettiin lokakuussa 1953.
Vuonna 1899 markiisi Folco de Baroncelli-Javon asettui Saintesiin Sauvagen tien varrelle. Hän osallistui härkätaistelun paikallisen muodon, course camarguaisen sääntöjen kehittämiseen. Vuonna 1909 hän perusti Nacioun gardiano -nimisen järjestön vaalimaan ja ylläpitämään camarguelaisia perinteitä.
1800-luvun lopulta lähtien mutta varsinkin ensimmäisen maailmansodan jälkeen paikkakunnalla ovat käyneet monet taiteilijat ja kirjailijat kuten Ivan Pranišnikoff vuonna 1899, Hemingway vuonna 1920 sekä Picasso ja Brayer 1950-luvulla.  Siellä on kuvattu myös useita elokuvia. Vuonna 1975 Bob Dylan vietti paikkakunnalla muutaman päivän toukokuun pyhiinvaelluksen aikana.
Vuonna 1948 Ranskan apostolinen nuntius Angelo Giuseppe Roncalli, josta myöhemmin tuli paavi Johannes XXIII, osallistui Saintesissä pyhiinjäännösten löytämisen 500-vuotisjuhlallisuuksiin.
1960-luvulta lähtien matkailu on ollut paikkakunnan pääelinkeino, ja sitä on kehitetty varsinkin 1980 luvulta lähtien. Kunta on kokenut huomattavia muutoksia. Sen väkiluku on kasvanut: vuonna 1946 siellä oli 1687 asukasta, vuonna 2006 heitä oli jo 2341. Ennen heistä suuri osa oli maanviljelijöitä ja kalastajia, joita kumpiakin on enää vähän. Sen sijaan siellä on entistä enemmän kauppiaita sekä myös eläkeläisiä, joista suuri osa on muualta kotoisin. Paikkakunnalle on rakennettu myös uusi satama.
Kunnallispolitiikka > Luettelo määreistä

Saintes-Maries-de-la-Mer'n määreinä ovat toimineet:
1870–1871: Honoré Coulomb
1871–1872: Marc Coulomb
1872–1877: Guillaume Soulès
1877–1884: Jean Bertrand
1884–1886: Alexandre Savoye
1886–1999: Jean Roche
1999–1892: Georges Lagorce
1892–1904: Paul Peyron
1904–1906: Honoré Pioch
1906–1920: Joseph Espelly
1920–1921: Joannin Audibert
1921–1934: Esprit Pioch
1934–1942: Joannin Aidibert
1942–1944: Roger Laurent
elokuusta syyskuuhun 1944: Marius Sellier
1944–1945: Georges Vendran
1945–1972: Roger Delagnes
1972–1995: Hubert Manaud
1995–    : Roland Chassain
Kunnallispolitiikka > Ystävyyskaupungit

Saintes-Maries-de-la-Merin ystävyyskaupunkeja ovat::
Cillamanrique de la Condesa Espanjassa vuodesta 2000 ja
Grosseto Italiassa vuodesta 2000.
Pyhiinvaelluspaikka

Saintes-Maries-de-la-Meriin saapuu kaksi kertaa vuodessa suuri joukko pyhiinvaeltajia, 24.–25. toukokuuta sekä lokakuun 22. päivää lähimpänä olevana sunnuntaina. Pyhiinvaellukset järjestetään Marian, Kloopaksen äidin) ja Maria Salomen muistoksi, jotka legendan mukaan olisivat vuoden 45 jKr. aikoihin nousseet siellä maihin yhdessä Maria Magdalenan kanssa ja ensimmäisinä tuoneet kristinuskon Provenceen. Toukokuun 24. päivän pyhiinvaellukseen osallistuu myös suuri joukko romaneja ja jenishejä kaikkialta Euroopasta ja jonkin verran muistakin maanosista, sillä paikkaan liittyy myös heidän suojeluspyhimyksensä Saara Egyptiläinen, jonka kerrotaan myös saapuneen paikalle kolmen pyhän Marian mukana. Kaupungin linnoitetussa kirkossa on Pyhää Saaraa esittävä veistos.
Pyhiinvaellukset Saintes-Maries-de-la-mer'iin saivat alkunsa 1200-luvulla. Romanien pyhiinvaellus sen sijaan on saanut alkunsa vasta satoja vuosia myöhemmin. Kertomukset kolmen pyhän Marian saapumisesta alueelle ovat pikemminkin legendoja kuin todellista historiaa.
Muita juhlia ja kulttuuritapahtumia

Kesäkuussa paikkakunnalla pidetään votiivijuhla (ransk. Fête Votive), jossa juhlan väreihin pukeutuneet nuoret kokoontuvat suurin joukoin kaduille ja toreille. Juhlaan liittyy härkätaisteluja..
Heinäkuun 14. päivän aikoihin paikkakunnalla järjestetään kolmipäiväinen "hevosjuhla", 
Vuoden lopussa joulun ja uudenvuoden välillä kylässä esitellään camarguelaisia perinteitä. Silloin voi osallistua esimerkiksi Abrivado aux Flambeaux -nimiseen kulkueeseen, jossa härkiä kuljetetaan kaupunkiin auringon laskun aikoihin.
Kaupungin määrin virastotalon edessä olevalla torilla pidetään markkinat maanantaisin ja perjantaisin.