Sigrid af Forselles
Elämä

Sigrid af Forsellesin vanhemmat olivat everstiluutnantti ja Metsähallituksen ylijohtaja Jacob Henrik Alexander af Forselles sekä Emilie Sofie Jacquette Waenerberg. Hänen veljensä oli professori ja kansanedustaja Arthur af Forselles.  Af Forselles syntyi Lammin Evolla, missä hänen isänsä toimi tuolloin Evon metsäinstituutin ensimmäisenä johtajana.Hän kävi saksalaista tyttökoulua Helsingissä ja opiskeli vuoden ajan sisäoppilaitoksessa Sveitsin Veveyssä. Vuosina 1876–1880 hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa, jossa ei kuitenkaan tuohon aikaan opetettu kuvanveistoa.
Oltuaan muutaman kuukauden ajan kuvanveistäjä Robert Stigellin yksityisoppilaana af Forselles muutti vuonna 1880 Pariisiin ja opiskeli seuraavat kaksi vuotta Académie Julianissa. Sielläkään ei hänen harmikseen annettu kuvanveisto-opetusta naisille. Ranskan valtion taideakatemia École des Beaux-Arts puolestaan ei hyväksynyt naisopiskelijoita. Tämän vuoksi af Forselles, hänen ystävänsä Madeleine Jouvray ja pari muuta naisopiskelijaa vuokrasivat Pariisista vuonna 1882 oman ateljeen ja kutsuivat yksityisopettajakseen kuvanveistäjä Alfred Boucherin. Kun Boucher pian siirtyi Roomaan, hän suositteli oppilaitaan Auguste Rodinille. Af Forselles oli tämän jälkeen vuoteen 1886 Rodinin oppilaana ja osan ajasta myös tämän ateljeeapulaisena. Hän muun muassa avusti Rodinia tämän suurtyön Calais’n porvarit toteutuksessa. Rodin pyysi häntä auttamaan myös toisessa suurhankkeessaan Helvetin portissa, mutta af Forselles kieltäytyi. Tuon ajan akateemisesta taideopetuksesta poiketen Rodin ei laittanut oppilaitaan kopioimaan antiikin veistoksia, vaan pani nämä alusta lähtien työskentelemään elävien mallien kanssa.
Af Forselles debytoi Pariisin kevätsalongissa vuonna 1884. Oltuaan neljä vuotta Rodinin opissa hän ryhtyi vuonna 1887 suunnittelemaan omaa monumentaalista reliefisarjaa. Hankkeen toteutus venyi kestämään yli kymmenen vuotta. Sitä varten Af Forselles siirtyi Italiaan ja työskenteli ensimmäisen kerran Firenzessä vuodet 1887–1891. Ranskan akateemisessa kuvanveistossa vaikutti noihin aikoihin Firenzen varhaisrenessanssia esikuvanaan pitänyt suuntaus, niin sanottu uusfirenzeläisyys, joka lienee innoittanut myös af Forsellesia. Hän jatkoi suuren reliefisarjansa työstämistä asuessaan vuosina 1891–1897 uudelleen Pariisissa. Isänsä kuoltua af Forselles palasi vuonna 1897 Suomeen ja asui muutaman vuoden Helsingissä leskiäitinsä luona, mutta muutti vuonna 1900 takaisin Pariisiin ja vuokrasi sieltä ateljeen, jossa viimeisteli suuren reliefisarjansa. Teoksen ensimmäisten osien oltua näytteillä Pariisissa hänet hyväksyttiin vuonna 1901 ensimmäisenä suomalaisnaisena Ranskan taiteilijajärjestön Société des Artistes Français’n jäseneksi.
Tämän jälkeen af Forselles kuitenkin luopui monumentaaliaiheista ja ryhtyi sen sijaan muovailemaan savesta koristeellisia uurnia ja vaaseja, joiden reliefit ja uurtokuvat perustuivat muun muassa kasviaiheisiin ja Raamattuun. Syksyllä 1911 af Forselles muutti uudelleen Firenzeen, jossa asui ja työskenteli loppuikänsä. Viimeisinä vuosinaan hän suunnitteli palaavansa Suomeen heikkenevän terveytensä vuoksi, mutta suunnitelma jäi toteutumatta, ja hän kuoli 74-vuotiaana Firenzessä tammikuussa 1935.
Pääosan elämästään Ranskassa ja Italiassa asunut Af Forselles asetti vain harvoin töitään näytteille Suomessa, joten hän jäi elinaikanaan synnyinmaassaan melko tuntemattomaksi. Hänen valintoihinsa saattoi vaikuttaa myös suomalaisten taidekriitikkojen hänen töistään esittämä kritiikki hänen uransa alkuvaiheessa. Ulkomailla asuessaan af Forselles vieraantui Suomen oloista eikä edes vieraillut Suomessa kovin usein. Af Forsellesin ainoa tunnettu ulkoveistos on hänen isänsä haudalle Helsingin Hietaniemen hautausmaalle vuonna 1898 pystytetty enkelipatsas, joka oli esillä Suomen Taideyhdistyksen näyttelyssä nimellä Ylistyslaulu. Kallion kirkkoon sijoitettujen Ihmissielun kehityksen neljän osan ohella eräitä af Forsellesin kipsiveistoksia on esillä myös Helsingin Kulosaaren kirkossa.
Af Forselles kiinnostui 1880- ja 1890-luvuilla Pariisissa asuessaan spiritismistä, okkultismista ja teosofiasta. Hänen kiinnostuksensa tähän aihepiiriin syveni vuosien kuluessa ja sen on sanottu näkyvän myös hänen taiteellisessa tuotannossaan. Hän uskoi olleensa yhteydessä henkimaailmaan ja omaavansa henkiparantamisen kyvyn.