stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shizuka Arakawa

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Shizuka Arakawa |  Shizuka Arakawa |  Shizuka Arakawa |  |
Maa:   Japani
Taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | yksilökilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Dortmund 2004 | yksilökilpailu |  |
Shizuka Arakawa (荒川 静香, Arakawa Shizuka, s. 29. joulukuuta 1981 Sendai) on japanilainen taitoluistelija.
Vuonna 2004 Arakawa voitti naisten taitoluistelun maailmanmestaruuden ja vuonna 2006 naisten taitoluistelun olympiakultaa Torinon talviolympialaisissa. Hän oli Torinon kisojen ainoa japanilainen mitalisti, ensimmäinen japanilainen taitoluistelumitalisti sitten Midori Iton hopean Albertvillessä 1992 ja kautta aikojen ensimmäinen japanilainen taitoluistelun olympiavoittaja. Arakawa on myös kaksinkertainen Japanin mestari taitoluistelussa (1998 ja 1999).
Kauden 2005−2006 jälkeen Arakawa siirtyi ammattilaiseksi ja on toiminut usein Japanin television taitoluistelukommentaattorina.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Naisten yksinluistelun olympiavoittajat
1908: Madge Syers
– 1920: Magda Julin
– 1924: Herma Szabo
– 1928: Sonja Henie
– 1932: Sonja Henie
– 1936: Sonja Henie
– 1948: Barbara Ann Scott
– 1952: Jeannette Altwegg
– 1956: Tenley Albright
– 1960: Carol Heiss
– 1964: Sjoukje Dijkstra
– 1968: Peggy Fleming
– 1972: Beatrix Schuba
– 1976: Dorothy Hamill
– 1980: Anett Pötzsch
– 1984: Katarina Witt
– 1988: Katarina Witt
– 1992: Kristi Yamaguchi
– 1994: Oksana Bajul
– 1998: Tara Lipinski
– 2002: Sarah Hughes
– 2006: Shizuka Arakawa
– 2010: Kim Yu-na
– 2014: Adelina Sotnikova
– 2018: Alina Zagitova
– 2022: Anna Štšerbakova
Naisten yksinluistelun maailmanmestarit
1906–1907: Madge Syers-Cave |
1908–1911: Lily Kronberger |
1912–1914: Opika von Meray-Horvath |
1922–1926: Herma Planck-Szabo |
1927–1936: Sonja Henie |
1937: Cecilia Colledge |
1938–1939: Megan Taylor |
1947–1948: Barbara Ann Scott |
1949–1950: Alena Vrzáňová |
1951: Jeannette Altwegg |
1952: Jacqueline du Bief |
1953: Tenley Albright |
1954: Gundi Busch |
1955: Tenley Albright |
1956–1960: Carol Heiss |
1962–1964: Sjoukje Dijkstra |
1965: Petra Burka |
1966–1968: Peggy Fleming |
1969–1970: Gabriele Seyfert |
1971–1972: Beatrix Schuba |
1973: Karen Magnussen |
1974: Christine Errath |
1975: Diane de Leeuw |
1976: Dorothy Hamill |
1977: Linda Fratianne |
1978: Anett Pötzsch |
1979: Linda Fratianne |
1980: Anett Pötzsch |
1981: Denise Biellmann |
1982: Elaine Zayak |
1983: Rosalynn Sumners |
1984–1985: Katarina Witt |
1986: Debi Thomas |
1987–1988: Katarina Witt |
1989: Midori Itō |
1990: Jill Trenary |
1991–1992: Kristi Yamaguchi |
1993: Oksana Bajul |
1994: Yūka Satō |
1995: Lu Chen |
1996: Michelle Kwan |
1997: Tara Lipinski |
1998: Michelle Kwan |
1999: Maria Butirskaya |
2000–2001: Michelle Kwan |
2002: Irina Slutskaja |
2003: Michelle Kwan |
2004: Shizuka Arakawa |
2005: Irina Slutskaja |
2006: Kimmie Meissner |
2007: Miki Andō |
2008: Mao Asada |
2009: Kim Yu-na |
2010: Mao Asada |
2011: Miki Andō |
2012: Carolina Kostner |
2013: Kim Yu-na |
2014: Mao Asada |
2015: Jelizaveta Tuktamyševa |
2016: Jevgenija Medvedeva |
2017: Jevgenija Medvedeva |
2018: Kaetlyn Osmond |
2019: Alina Zagitova |
2021: Anna Štšerbakova
Nancy Kerrigan

| Nancy Kerrigan |
| --- | --- |
 Kerrigan vuonna 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. lokakuuta 1969 (ikä 55) Stoneham, Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Taitoluistelija
Pituus:  162 cm
Lopettanut:  1994
Nancy Ann Kerrigan (s. 13. lokakuuta 1969 Stoneham, Massachusetts) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän voitti pronssia talviolympialaisissa 1992 ja hopeaa 1994.
Kerrigan oli vuonna 1993 naisten yksinluistelun Yhdysvaltain-mestari. Hän voitti myös taitoluistelun maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia (1991) ja hopeaa (1992).
Taitoluistelija Tonya Hardingin lähipiiri palkkasi Shane Stantin pahoinpitelemään Kerriganin 6. tammikuuta 1994 tämän uraa sabotoidakseen. Syylliset tuomittiin oikeudessa, ja Kerriganin toipuminen oli nopeaa.
Kerrigan meni heti uransa jälkeen naimisiin agenttinsa Jerry Solomonin kanssa. Pariskunta on saanut kuusi keskenmenoa ja kolme lasta (s. 1996, 2005 ja 2008).
Kerrigan osallistui vuonna 2017 Yhdysvaltain Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan sijoittuen kuudenneksi 12 parin joukossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nancy Kerrigan Wikimedia Commonsissa
Egyptin 13. dynastia

Egyptin 13. dynastia oli heikko dynastia, joka seurasi muinaisen Egyptin keskivaltakunnan vanhaa 12. dynastiaa. Uudempien tutkimusten valossa tämän dynastian aikana olot eivät ole ehkä olleet niin sotaisia kuin aikaisemmin luultiin.lähde? Palestiinan suunnasta Egyptiin saapuneet hyksos-heimot kukistivat tämän dynastian.
| Nimi | Kommentit |
| --- | --- |
Sobekhotep I: Mahdollinen dynastian ensimmäinen hallitsija
Sonbef: 
Nerikare: 
Amenemhat V: 
veljekset Sobekhotep III ja Neferhotep I: lähettivät kaupparetkikuntia Levanttiin
Hor: Lyhytikäinen faarao Aut-ib-Rê)
Wegaf: Mahdollinen dynastian ensimmäinen hallitsija
Khendjer: rakennutti pyramidin Sakkaraan
Imiramesha: 
Intef IV: 
Seth Meribre: 
Sobekhotep IV: 
Sobekhotep V: 
Sobekhotep VI: 
Wahibra Jaib: 
Merneferre Ay: 
Merhotepre Ini: 
Sankhenre Sewadjtu: 
Mersekhemre Ined: 
Sewadjkare Hori: 
Merkawre Sobekhotep: Tunnetaan myös nimellä Sobekhotep VII
Merkawre Sobekhotep

Merkawre Sobekhotep oli muinaisen Egyptin 13. dynastian faarao, joka hallitsi noin 1664–1662 eaa. tai 1646–1644 eaa. Hänet tunnetaan myös nimillä Sobekhotep VII tai Merkaure Sobekhotep.
Pasi Rutanen

Tesvision toimittaja Pasi Rutanen vuonna 1963.
Pasi Juhani Rutanen (s. 23. lokakuuta 1936 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja ja diplomaatti.
Rutanen opiskeli Helsingin yliopistossa ja teki samaan aikaan sarjakuvia ja kolumneja Ylioppilaslehteen. Valmistuttuaan valtiotieteiden kandidaatiksi hän meni toimittajaksi Yleisradioon. Hänet lähetettiin 1960-luvun puolivälissä Yhdysvaltoihin Yleisradion ensimmäisenä Washingtonin-kirjeenvaihtajana. Rutanen raportoi muun muassa Houstonista käsin ensimmäisestä Kuuhun laskeutuneesta Apollo-lennosta Yleisradion Kuustudio-ohjelmaan.
Rutanen siirtyi diplomaattiuralle 1970. Hän oli suurlähettiläänä 1984–1987 Manilassa, Filippiineillä, ulkoministeriössä kehitysyhteistyöosaston apulaisosastopäällikkönä 1987–1989, neuvottelevana virkamiehenä 1989–1991, suurlähettiläänä Bangkokissa, Thaimaassa 1984–1986, Suomen suurlähettiläänä OECD-edustustossa Pariisissa vuosina 1991–1997 ja suurlähettiläänä Pekingissä, Kiinassa 1997–2001.
Rutanen asuu yhdysvaltalaisen puolisonsa kanssa Pariisissa.
Teokset

Musta vallankumous : 1960-luvun Afrikkaa.  Tammi, 1964.
60-luvun maailmannäyttämö.  Tammi, 1966.
Mihin menet USA : Reportaasi Yhdysvaltojen presidentinvaalivuodesta 1968.  Weilin + Göös, 1968.
Loistava Apollo.  Otava, 1969.
Auringonnousun tuolla puolen.  Weilin + Göös, 1987.
Iso lohikäärme : Kiina-raportti.  Gummerus : Ajatus, 2003.
Aiheesta muualla

Pasi Rutasen raportti Washington D.C.:stä vuonna 1968, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
Rutasen raportti Robert Kennedyn salamurhasta vuonna 1968, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
Kuustudio, Pasi Rutasen raportti Houstonista vuonna 1969, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Pasi Rutanen Chicagon sodanvastaisesta mielenosoituksesta vuonna 1968, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
John F. Kennedyn salamurhan raportti vuodelta 1967,  Rutasen raportti, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiinan tekokuu, Rutasen raportti vuodelta 1970, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
Hyökkäys Kamputseaan 1970, Pasi Rutasen raportti Washingtonista, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
Richard Nixon valittu presidentiksi, Rutasen raportti vuodelta 1968, Ylen Elävä arkisto[vanhentunut linkki]
Presidentti Lyndon B. Johnson luopuu, Pasi Rutasen raportti vuodelta 1968, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Martin Luther Kingin murha, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuoden 1967 presidenttiehdokkaat, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive).
Goldwater vs Johnson, Ylen Elävä arkisto vuodelta 1964 (Arkistoitu – Internet Archive)
Muhammad Ali oikeudessa vuonna 1967, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Prahan miehityksen reaktio USA:ssa, Ylen Elävä arkisto (Arkistoitu – Internet Archive)
Tara Lipinski

| Tara Lipinski |
| --- | --- |
 Tara Lipinski Sotšin olympialaisissa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1982 (ikä 42) Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Taitoluistelija
Entiset valmentajat:  Richard Callaghan
Entiset koreografit:  Sandra Bezic
Lopettanut:  1998
Aiheesta muualla
www.taralipinski.com
Tara Lipinski (s. 10. kesäkuuta 1982 Philadelphia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja. Hän voitti olympiakultaa Naganossa 1998. Lipinski oli voittaessaan vasta 15-vuotias ja on kaikkien aikojen nuorin talvikisojen yksilölajien olympiavoittaja.
Vuonna 1997 Lipinski voitti sekä Yhdysvaltojen että maailmanmestaruuden 14-vuotiaana. Hän oli kaikkien aikojen nuorin mestari kummassakin tittelissä. 7. huhtikuuta 1998 Lipinski ilmoitti siirtyvänsä ammattilaiseksi. Hän luisteli Stars on Ice -show’ssa neljä kautta.
Lipinski on esiintynyt monissa televisiosarjoissa ja -ohjelmissa sekä näytellyt pikkurooleissa elokuvissa. Hän on mukana Boys and Girls Clubs of American puolestapuhujana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tara Lipinski Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Lipinski KOK:n sivuilla (englanniksi)
Naisten yksinluistelun olympiavoittajat
1908: Madge Syers
– 1920: Magda Julin
– 1924: Herma Szabo
– 1928: Sonja Henie
– 1932: Sonja Henie
– 1936: Sonja Henie
– 1948: Barbara Ann Scott
– 1952: Jeannette Altwegg
– 1956: Tenley Albright
– 1960: Carol Heiss
– 1964: Sjoukje Dijkstra
– 1968: Peggy Fleming
– 1972: Beatrix Schuba
– 1976: Dorothy Hamill
– 1980: Anett Pötzsch
– 1984: Katarina Witt
– 1988: Katarina Witt
– 1992: Kristi Yamaguchi
– 1994: Oksana Bajul
– 1998: Tara Lipinski
– 2002: Sarah Hughes
– 2006: Shizuka Arakawa
– 2010: Kim Yu-na
– 2014: Adelina Sotnikova
– 2018: Alina Zagitova
– 2022: Anna Štšerbakova
Naisten yksinluistelun maailmanmestarit
1906–1907: Madge Syers-Cave |
1908–1911: Lily Kronberger |
1912–1914: Opika von Meray-Horvath |
1922–1926: Herma Planck-Szabo |
1927–1936: Sonja Henie |
1937: Cecilia Colledge |
1938–1939: Megan Taylor |
1947–1948: Barbara Ann Scott |
1949–1950: Alena Vrzáňová |
1951: Jeannette Altwegg |
1952: Jacqueline du Bief |
1953: Tenley Albright |
1954: Gundi Busch |
1955: Tenley Albright |
1956–1960: Carol Heiss |
1962–1964: Sjoukje Dijkstra |
1965: Petra Burka |
1966–1968: Peggy Fleming |
1969–1970: Gabriele Seyfert |
1971–1972: Beatrix Schuba |
1973: Karen Magnussen |
1974: Christine Errath |
1975: Diane de Leeuw |
1976: Dorothy Hamill |
1977: Linda Fratianne |
1978: Anett Pötzsch |
1979: Linda Fratianne |
1980: Anett Pötzsch |
1981: Denise Biellmann |
1982: Elaine Zayak |
1983: Rosalynn Sumners |
1984–1985: Katarina Witt |
1986: Debi Thomas |
1987–1988: Katarina Witt |
1989: Midori Itō |
1990: Jill Trenary |
1991–1992: Kristi Yamaguchi |
1993: Oksana Bajul |
1994: Yūka Satō |
1995: Lu Chen |
1996: Michelle Kwan |
1997: Tara Lipinski |
1998: Michelle Kwan |
1999: Maria Butirskaya |
2000–2001: Michelle Kwan |
2002: Irina Slutskaja |
2003: Michelle Kwan |
2004: Shizuka Arakawa |
2005: Irina Slutskaja |
2006: Kimmie Meissner |
2007: Miki Andō |
2008: Mao Asada |
2009: Kim Yu-na |
2010: Mao Asada |
2011: Miki Andō |
2012: Carolina Kostner |
2013: Kim Yu-na |
2014: Mao Asada |
2015: Jelizaveta Tuktamyševa |
2016: Jevgenija Medvedeva |
2017: Jevgenija Medvedeva |
2018: Kaetlyn Osmond |
2019: Alina Zagitova |
2021: Anna Štšerbakova
.na

.na on Namibian Internet-maatunnus, jonka rekisteröinnistä vastaa Omadhina Internet Services (cc)[vanhentunut linkki] ja sponsoroinnista Namibian Network Information Centre (cc) (NA-NiC). Rekisteröintirajoituksia ei ole. Tunnus otettiin käyttöön 1991.
Aiheesta muualla

IANA .na whois
Internet-maatunnukset
| --- | --- |
Aktiiviset:   .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pm  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .yt  .za  .zm  .zw  .рф
Varatut/osoittamattomat:   .eh  .me  .rs  .um 
Varatut/käyttämättömät:   .bv  .gb  .sj  .so 
Poistumassa:   .su 
Poistetut:   .an  .bu  .cs  .dd  .nato  .tp  .yu  .zr 
Katso myös:  Ylätason verkkotunnukset ja Luettelo Internetin maatunnuksista
Ulrich Salchow

| Ulrich Salchow |
| --- | --- |
 Salchow vuoden 1908 Olympialaisissa
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1877 Kööpenhamina, Tanska
Kuollut: 19. huhtikuuta 1949 Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Karl Emil Julius Ulrich Salchow (7. elokuuta 1877 – 19. huhtikuuta 1949) oli alansa varhaisiin merkkinimiin lukeutunut ruotsalainen taitoluistelija.
Salchow voitti taitoluistelun maailmanmestaruuden kymmenesti vuosina 1901–1905 ja 1907–1911. Siinä välissä, vuonna 1906, voiton sai saksalainen Gilbert Fuchs. Salchow voitti myös olympiakultaa 1908 sekä taitoluistelun Euroopan-mestaruuden 1898–1900, 1904, 1906–1907, 1909–1910 ja 1913.
Salchow toimi Kansainvälisen luisteluliitto ISU:n puheenjohtajana vuosina 1925–1937. Hänen mukaansa on nimetty taitoluisteluhyppy, salchow, jonka hän teki ensimmäisenä vuonna 1909. Kuoltuaan Tukholmassa 71-vuotiaana hän tuli haudatuksi Norra begravningsplatseniin.
Tulokset

| Event | 1895 | 1896 | 1897 | 1898 | 1899 | 1900 | 1901 | 1902 | 1903 | 1904 | 1905 | 1906 | 1907 | 1908 | 1909 | 1910 | 1911 | 1913 | 1920 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  |  |  |  | 4. |
| MM |  |  | 2. |  | 2. | 2. | 1. | 1. | 1. | 1. | 1. |  | 1. | 1. | 1. | 1. | 1. |  |  |
| EM |  |  |  | 1. | 1. | 1. | 3. |  |  | 1. |  | 1. | 1. |  | 1. | 1. |  | 1. |  |
| Ruotsin-mestaruus | 1. | 1. | 1. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulrich Salchow Wikimedia Commonsissa
Miesten yksinluistelun olympiavoittajat
1908: Ulrich Salchow
– 1920: Gillis Grafström
– 1924: Gillis Grafström
– 1928: Gillis Grafström
– 1932: Karl Schäfer
– 1936: Karl Schäfer
– 1948: Dick Button
– 1952: Dick Button
– 1956: Hayes Alan Jenkins
– 1960: David Jenkins
– 1964: Manfred Schnelldorfer
– 1968: Wolfgang Schwarz
– 1972: Ondrej Nepela
– 1976: John Curry
– 1980: Robin Cousins
– 1984: Scott Hamilton
– 1988: Brian Boitano
– 1992: Viktor Petrenko
– 1994: Aleksei Urmanov
– 1998: Ilja Kulik
– 2002: Aleksei Jagudin
– 2006: Jevgeni Pljuštšenko
– 2010: Evan Lysacek
– 2014: Yuzuru Hanyū
– 2018: Yuzuru Hanyū
– 2022: Nathan Chen
Taitoluistelun maailmanmestaruuden voittaneet miehet
Miesten yksinluistelun Euroopan-mestarit
Unellit

Gallian rannikon kelttiheimojen asuinalueet.
Unellit (lat. Unelli, Veneli) olivat kelttiläinen heimo. He asuivat Galliassa, nykyisellä Cotentinin niemimaalla. Unellien pääkaupunki oli Crociatonum, nykyinen Coutances.
Caesar mainitsee unellit venetien, osismien ja curiosoliittien rinnalla yhtenä Armorikan rannikon merivaltioista. Crassus alisti unellit vuonna 57 eaa., mutta vuonna 56 eaa. alueella alkoi kyteä kapina, ja Caesar lähetti Sabinuksen komentamat kolme legioonaa pitämään unellit, curiosoliitit ja lexovit aisoissa. Unellien ja heidän liittolaistensa päällikkö oli Viridovix. Viridovixin johtamaan laajaan liittoumaan liittyi miehiä myös muualta Galliaa.
Sabinus linnoittautui leiriinsä ja uskotteli gallialaisille, että roomalaiset pelkäsivät heitä ja aikoivat paeta yön turvin. Juoni onnistui, ja gallialaiset hyökkäsivät roomalaisten leiriin, joka oli perustettu niemelle, jolle johti noin kilometrin pituinen rinne. Kun gallialaiset saapuivat roomalaisten leiriin, he olivat jo valmiiksi pikamarssin sekä kantamiensa raskaiden oksakimppujen uuvuttamia. Oksia tarvittiin roomalaisten leiriä ympäröivän vallihaudan täyttämiseksi. Gallialaisia odottaneet roomalaiset syöksyivät ulos leirin kahdesta portista ja teurastivat suuren määrän gallialaisia. Loput pakenivat, ja roomalaisten ratsuväki ajoi heitä takaa. Sen jälkeen unellien kapina oli ohi.
Unellit lähettivät vuonna 52 eaa. 6000 miestä Vercingetorixin avuksi Alesian piiritykseen.
Tulenkantaja (palkinto)

Tulenkantaja on Aamulehden ja tamperelaisen Tulenkantajien kirjakaupan vuonna 2012 perustama kirjallisuuspalkinto. Se myönnetään edellisenä vuonna ilmestyneelle suomalaiselle teokselle, jolla arvioidaan olevan mahdollisuuksia menestyä käännöksenä Euroopassa.
Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran 23. maaliskuuta 2013 Tampereella Hotelli Tammerissa Vihtorin kirjamessujen päätösgaalassa. Vuosina 2013–2015 palkinnon arvo oli 5 000 euroa. Vuonna 2016 summa nostettiin 10 000 euroon. Vuonna 2020 palkinto oli jälleen 5 000 euroa, minkä lisäksi voittaja saa Suomen kirjallisuuden vientikeskus Filin valmennusohjelman voittajateoksen viemiseksi ulkomaille.
Palkintoidean isä on runoilija, kirjakauppias ja kustannuspäällikkö Ville Hytönen. Palkintoraadin puheenjohtajana toimii vuoden kerrallaan ulkomailla menestynyt suomalainen kirjailija. Hän toimii lisäksi palkitun kirjailijan kummina. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Sofi Oksanen.
Palkitut ja ehdokkaat

| Vuosi | Kirjailija | Teos | Palkintoraadin puheenjohtaja | Muut ehdokkaat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Seita Vuorela | Karikko | Sofi Oksanen | Sami Hilvo: Rouva S.   J. K. Ihalainen: Tisle   Riku Korhonen: Nuku lähelläni   Aki Ollikainen: Nälkävuosi   Juha Seppälä: Mr. Smith |
| 2014 | Ville Tietäväinen & Aino Tietäväinen | Vain pahaa unta | Johanna Sinisalo | Kai Ekholm: Niiden kirjojen mukaan teidät on tuomittava   Katja Kettu: Piippuhylly   Leena Krohn: Hotel Sapiens   Asko Sahlberg: Herodes   Alexandra Salmela: Kirahviäiti ja muita hölmöjä aikuisia |
| 2015 | Anni Kytömäki | Kultarinta | Leena Lehtolainen | Antti Holma: Järjestäjä   Antti Salminen: Lomonosovin moottori   Markku Soikkeli: Läpinäkyvä kuolema   Pajtim Statovci: Kissani Jugoslavia   Jessica Suni: Hoito |
| 2016 | Iida Rauma | Seksistä ja matematiikasta | Tuomas Kyrö | Selja Ahava: Taivaalta tippuvat asiat   Siiri Enoranta: Surunhauras, lasinterävä   Elina Hirvonen: Kun aika loppuu   Anneli Kanto: Pyöveli   Laura Lindstedt: Oneiron |
| 2017 | Hanna Weselius | Alma! | Antti Tuomainen | Emma Puikkonen: Eurooppalaiset unet   Laura Gustafsson: Korpisoturi   Juhani Karila: Omenakrokotiilin kuolema   Mikko-Pekka Heikkinen: Poromafia   Leena Parkkinen: Säädyllinen ainesosa |
| 2018 | Magdalena Hai | Kurnivamahainen kissa | Salla Simukka | Kaj Korkea-aho & Ted Forsström: Zoo! Viraalit nerot   Heikki Kännö: Mehiläistie   Tiina Laitila Kälvemark: Seitsemäs kevät   Elina Rouhiainen: Muistojenlukija   Satu Taskinen: Lapset |
| 2019 | Minna Rytisalo | Rouva C. | Timo Parvela | Rafael Donner: Ihminen on herkkä eläin (suom. Laura Jänisniemi)   Eva Frantz: Kahdeksas neito (suom. Ulla Lempinen)   Maija ja Anssi Hurme: Varjostajat   Mia Kankimäki: Naiset joita ajattelen öisin   Saara Turunen: Sivuhenkilö |
| 2020 | Marisha Rasi-Koskinen | REC | Kjell Westö | Lotta Dufva: Limbodusa   Miki Liukkonen: Hiljaisuuden mestari   Inga Magga Varjonyrkkeilijä   Antti Rönkä & Petri Tamminen: Silloin tällöin onnellinen |
| 2021 | Matias Riikonen | Matara | Juhani Karila | Elina Backman: Kun jäljet katoavat   Kuutti Koski: Zeniitti   Miki Liukkonen: Elämä: Esipuhe   Dess Terentjeva: Ihana |
| 2022 | Merja Mäki | Ennen lintuja | Emmi Itäranta | Aino Louhi: Tähtienvälinen avaruus   Satu Rämö: Hildur   Riku Siivonen: Kaikki isäni tavarat   Noora Vallinkoski: Koneen pelko |
| 2023 | Katja Raunio | Viime ajat | Riikka Pulkkinen | Antti Hurskainen: Suntio   Juhani Brander: Amerikka   Iida Turpeinen: Elolliset   Reetta Niemelä & Katri Kirkkopelto (kuvitus): Mustan kuun majakka |
| 2024 |  |  | Satu Rämö | Helena Immonen: Operaatio Tulikettu   Terhi Törmälehto: He ovat suolaa ja valoa   Asko Jaakonaho: Kulta-aura   Siiri Enoranta: Keuhkopuiden uni   Mikko Kauppila: Terveisin K |
São Paulon Grand Prix

|  São Paulon Grand Prix  |
| --- | --- |

Rata:  Autódromo José Carlos Pace
Sijainti:  São Paulo, Brasilia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,309 km
Kilpailun pituus:  71 kierrosta, 305,879 km
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Max Verstappen (2) 
Tallit:  Mercedes Red Bull Racing-Honda RBPT (2)
Viimeisin kilpailu (2024):
Voittaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Voittoaika:  2:06.54,430
Toinen:   Esteban Ocon   (Alpine-Renault)
Kolmas:   Pierre Gasly   (Alpine-Renault)
Sprinttikilpailu
Voittaja:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Voittoaika:  29.46,045
Toinen:   Oscar Piastri   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Paaluaika:  1.23,405
Nopein kierros
Kuljettaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Kierrosaika:  1.20,472 (kierroksella 67)
São Paulon Grand Prix (port. Grande Prêmio de São Paulo) on São Paulossa Brasiliassa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Kilpailu ajetaan Autódromo José Carlos Pacen moottoriradalla Interlagosissa São Paulossa.
Voittajat

| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Rata | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Interlagos | Raportti |
| 2022 |  George Russell | Mercedes | Interlagos | Raportti |
| 2023 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda RBPT | Interlagos | Raportti |
| 2024 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-Honda RBPT | Interlagos | Raportti |
Sponsorit

2021–2022: Heineken Grande Prêmio de São Paulo
2023: Rolex Grande Prêmio de São Paulo
2024: Lenovo Grande Prêmio de São Paulo
Abu Sayyaf

| Abu Sayyaf |
| --- | --- |

Perustettu:  1991
Tyyppi:  Islamistijärjestö
Toiminta-alue:   Filippiinit
Jäsenet:  noin 300
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abu Sayyaf (arab. جماعة أبو سياف‎, Abū Sayyāf, tunnetaan myös nimellä al-Harakat al-Islamiyya) on islamistinen separatistiryhmä, joka toimii Filippiinien eteläisillä saaristoilla. Ryhmän perusti Ustadz Abdurajak Janjalani, joka toimi Afganistanin sisällissodassa sissijohtaja Abdul Rasul Abu Sayyafin oppipoikana.
Ryhmä on syyllistynyt pommi-iskuihin, salamurhiin, sieppauksiin ja kiristykseen pyrkiessään luomaan itsenäisen islamilaisvaltion läntiseen Mindanaoon. Ryhmän lopullinen tavoite on pan-islamistisen supervaltion luominen Malesian saaristoon.