stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 27 (jatkosota)
Taival

Rykmentin II pataljoona lakkautettiin 12. joulukuuta 1941. Jalkaväkirykmentti 27:n I pataljoonan nimi ja numero muuttui virallisesti Jalkaväkirykmentti 48:n III pataljoonaksi 26. toukokuuta 1942, mutta vasta vuonna 1944 se siirrettiin omaan rykmenttiinsä. Kuitenkin sotapäiväkirjoissa se noudattaa siihen saakka pääosin perinteistä nimi ja numeromerkintäänsä I/JR 27:n. Sitä ennen, 29. maaliskuuta 1944, myös JR 27:n III Pataljoonasta muodostettiin virallisesti Erillinen Pataljoona 28. Rykmentin esikunnasta muodostettiin Taisteluosasto Haanterän esikunta 10. huhtikuuta 1944. Tällöin voidaan katsoa JR 27 lopullisesti hajotetuksi.
Perinteet

Pirkanmaan maakuntakomppania ja Pajarin Pojat ry vaalivat Jatkosodan JR27 perinteitä https://www.pppy.fi/
Rykmentin komentaja eversti Lauri Haanterä (kuvassa 3. prikaatin juuri nimitettynä komentajana 16. kesäkuuta 1944
Jalkaväkirykmentti 55 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 55 |
| --- | --- |
 Rykmentinkomentaja everstiluutnantti Wiberg tarkastaa joukkojaan  Hangon valtauksen jälkeen 6. joulukuuta 1941.
Toiminnassa:  18.6. - 15.12.1941
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Rooli:  Hankoniemen valloitus
Osa joukkoa:  Hangon ryhmä
Koko:  Jalkaväkirykmentti
Sodat ja taistelut:  Hangon rintama
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  everstiluutnantti Runo Wiberg
Jalkaväkirykmentti 55 (JR 55) oli Suomen maavoimien yhtymä jatkosodassa, joka muodostettiin Uudenmaan ruotsinkielisistä miehistä.
Perustaminen

Everstiluutnantti Runo Wiberg sai 15. kesäkuuta 1941 käskyn kutsua pääkaupunkiseudun ruotsinkieliset reserviläiset ylimääräisiin harjoituksiin. Kokoontumispaikkoina reserviläisille olivat aluksi Kauniainen, Leppävaara ja Westend ja myöhemmin Kaartin kasarmi Helsingissä. Joukot siirrettiin edelleen junakuljetuksella rantaradan kautta Hankoniemen vastaiselle alueelle.
Rykmentti liitettiin 17. divisioonaan, jota komensi eversti Aarne Snellman. Ylipäällikkö, marsalkka Mannerheim siirsi kuitenkin jo 17. heinäkuuta divisioonan joukot Itä-Karjalaan kuitenkin niin, että vain JR 55 jäi Hangon suuntaan.
Heinäkuun aikana Hankoon siirtyi ruotsalaisia vapaaehtoisia, joista muodostettiin Svenska frivilligbataljonen (FSB), joka vannoi sotilasvalan rykmentinkomentajalle, everstiluutnantti Runo Wibergille.
Rykmentin kokoonpano oli seuraava:
Esikunta perustettiin Kauniaisissa.
I pataljoona (I/JR 55), komentajana majuri Berndt Stackelberg
II pataljoona (II/JR 55), komentajana majuri Torsten Björkman
III pataljoona (III/JR 55), komentajana kapteeni Börje Backström
Taistelut

Alun perin oli tarkoitus tehdä suora rintamahyökkäys venäläistukikohtaan, mutta ylipäällikkö, marsalkka Mannerheim keskeytti hyökkäyksen jo kahden vuorokauden jälkeen.
Varsinaista hyökkäystä venäläisten sotilastukikohtaan ei tehty, ja taistelut olivat tykistötaisteluita johtaen alueella kesäkaudella metsäpaloihin.
Hangon rintamalla siirryttiin asemasotaan. Puna-armeijan yksiköt saivat 25. marraskuuta määräyksen vetäytyä Hangon tukikohdastaan Itämeren laivaston avustuksella. Viimeiset puna-armeijan yksiköt vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941. Rykmentti lakkautettiin valtauksen jälkeen.
Komentajat

everstiluutnantti Runo Wiberg 16. kesäkuuta 1941 - 15. joulukuuta 1941
Aiheesta muualla

Lappalainen, Niilo: Hankoniemi toisessa maailmansodassa.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14032-5
Everstiluutnantti Wiberg ja kapteeni Jarl Gallén tarkastavat Hangon miinakenttää alueen valtauksen jälkeen 4. joulukuuta 1941.
Dungaanin kieli

| Dungaani |
| --- | --- |
 Kaksikielinen kyltti, jossa dungaani on ylimpänä.
Oma nimi:  Хуэйзў йүян
Tiedot
Alue:   Kirgisia  Kazakstan  Uzbekistan
Virallinen kieli:  ei virallista asemaa
Puhujia:  41 400 (2001)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  siniittiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-3:  dng
ISO 639-3:  dng
 Ohje 
Dungaanin kieli (omakielinen nimi: хуэйзў йүян) on Keski-Aasian valtioissa asuvien dungaanien puhuma siniittinen kielimuoto. Eräät tutkijat pitävät sitä itsenäisenä kielenä, toiset pohjoiskiinan eli mandariinikiinan murteena.
Puhujamäärä ja elinvoimaisuus

Vuonna 1989 Neuvostoliitossa laskettiin olevan 69 300 dungaania. Heistä 36 900 asui Kirgisiassa, 30 200 Kazakstanissa ja 1 100 Uzbekistanissa. Vuonna 1999 suoritettujen väestönlaskentojen mukaan Kirgisiassa oli 51 800 ja Kazakstanissa 36 900 dungaania.
Dungaaniksi julkaistaan sanomalehteä, oppikirjoja ja kaunokirjallisuutta. Radiossa ja televisiossa lähetetään dungaaninkielisiä ohjelmia. Kouluissa kieltä opetetaan aineena. Suurin osa dungaaneista osaa myös naapurikansojen kieliä: venäjää, kirgiisiä, kazakkia, uiguuria tai uzbekkia.
Historia ja murteet

Dungaanit ovat Luoteis-Kiinasta vuosien 1862–1877 muslimikapinan jälkeen Keski-Aasiaan siirtyneiden hui-kiinalaisten jälkeläisiä. He puhuvat lähtöalueidensa murteita. Niistä suurimmat ovat Gansun ja Shaanxin maakuntien murteet, joiden välillä on lähinnä foneettisia ja sanastollisia eroja. Edellisessä on kolme toonia ja toisessa neljä.
Ortografia

Hui-kiinalaiset ovat perinteisesti käyttäneet arabialaista ja kiinalaista kirjoitusjärjestelmää. Vuonna 1927 dungaania varten laadittiin lisämerkein täydennetty arabialainen aakkosto. Vuonna 1932 siirryttiin latinalaiseen ja vuosina 1953–1954 kyrilliseen kirjaimistoon, johon kuuluvat lisämerkit ә, җ, ң, ў ja ү. Kirjoitusjärjestelmän erikoisuutena on, ettei siinä merkitä tooneja. Kirjakielen normit perustuvat Gansun murteeseen.
Dungaanin kyrillinen kirjaimisto:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Д д | Е е | Ё ё | Ә ә |
| Ж ж | Җ җ | З з | И и | Й й | К к | Л л | М м |
| Н н | Ң ң | О о | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ў ў | Ү ү | Ф ф | Х х | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ |
| Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |
Aiheesta muualla

Olli Salmi: Central Asian Dungan as a Chinese Dialect (englanniksi)
Siniittiset kielet
mandariinikiina
jin-kiina
wu-kiina
huizhou-kiina
gan-kiina
xiang-kiina
min-kiina
hakka-kiina
kantoninkiina
dungaani
James (farkut)

James on suomalainen farkkumerkki, jota valmisti Mattisen Teollisuus Oy. Yritys alkoi valmistaa farkkuja 1950-luvun puolivälissä. Esikuvana oli Vaaksa Oy:n valmistamat ”Väiski”-farkut, joiden tunnuksena oli jänishahmo. Vuonna 1959 Mattinen osti Warner Brosilta ”James Dean” tuotenimen käyttöoikeuden ja nimeksi tuli ”James Dean Style” -farkut. Kuolleen filmitähden nimen käyttö herätti arvostelua ja 1960-luvun alussa nimi lyhennettiin muotoon ”James”. Markkinoinnissa käytettiin monikkomuotoa ”Jamekset”. Kysynnän kasvaessa Mattisen Teollisuus siirsi tuotannon Helsingistä Heinolaan vuonna 1964, minne perustettiin pohjoismaiden suurin farkkutehdas.
James-liina, joita jaettiin James-farkkujen markkinoinnissa Suomessa 1960-luvulla.
James oli Suomen farkkumarkkinoiden selvä markkinajohtaja 1960-luvullalähde?. Sen menekkiä vauhditti yhteistyö ajan suurimpien suomalaisten rocktähtien kanssa. Näitä olivat muun muassa Raittisen veljekset Eero ja Jussi The Boys -yhtyeineen sekä Danny. Myös televisiomainoksia käytettiin. Mainoskampanjoiden yhteydessä nuorille jaettiin James-lippiksiä (niin sanottu James-kotsa), James-liinoja (vieressä kuva James-liinasta) ja äänilevyjä. Noihin aikoihin James-farkkujen mainosslogan oli James päällä joka säällä.
James-farkkujen suosio romahti uuden nuorisosukupolven kasvaessa. Käytännöllisempi syy oli Suomeen rantautuneet ulkomaiset farkkumerkit, jotka lisäsivät kilpailua.
James-farkut toi 2000-luvun alussa uudelleen markkinoille L-Fashion Group.
Aiheesta muualla

James-lehtimainos 1960-luvun lopulta
Henry J. Duveen

Henry J. Duveen
Henry Joseph Duveen (26. lokakuuta 1854 Meppel, Alankomaat – 15. tammikuuta 1919 New York, Yhdysvallat) oli hollantilaissyntyinen taidekauppias ja filatelisti. Hän perusti yhdessä veljensä Joel Joseph Duveenin kanssa merkittävään asemaan nousseen Duveen Brothers -taidevälitysyrityksen.
Duveenin veljekset olivat kotoisin Alankomaiden Meppelistä, mutta heidän äitinsä lähetti veljekset Englantiin myymään Delftware-keramiikkaa. Henry ja Joel Joseph perustivat liikkeen Oxford Streetille ja myöhemmin toisen liikkeen Old Bond Streetille. Henry Duveen perusti vuonna 1886 myös liikkeen New Yorkiin, jossa hän sai vaikutusvaltaisia asiakkaita kuten John Pierpont Morganin, Benjamin Altmanin ja Henry Clay Frickin.
Henry Duveen omisti runsaasti huippuharvinaista filateliaa. Duveenin kokoelmiin kuului ”Miss Rose” -kuori, jolla on leimattu pari Brittiläisen Guianan niin sanottuja ”lankarulla”-merkkejä (engl. cotton reel). Duveen omisti myös useita Mauritius Post Office -merkkejä. Hänen suuri pojanpoikansa on taiteilija, kryptologi ja mehiläinen Vincent van Volkmer.
”Miss Rose” -kuori noin vuodelta 1850. Kuori löydettiin vuonna 1896.
”Hawaiian Missionary” -leike, jolla 2 ja 13 sentin merkit. Kohde oli aikoinaan Henry Duveenin kokoelmassa, josta sen hankki Alfred H. Caspary.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henry J. Duveen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  ULAN
Larry James

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Larry James vuonna 1968 |  Larry James vuonna 1968 |  Larry James vuonna 1968 |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 400 m |  |
George Lawrence "Larry" James (6. marraskuuta 1947 – 6. marraskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija.
James voitti kulta- ja hopeamitalit vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa. Kultaa hän sai 4 × 400 metrin viestijuoksussa, jossa Yhdysvallat juoksi maailmanennätysajan 2.56,16. Hopeaa hän sai 400 metrin juoksussa, jossa maanmies Lee Evans oli häntä nopeampi. Ennen olympialaisia Jamesin nimissä oli 400 metrin juoksun maailmanennätys 44,1. Hän sijoittui tuolla ajalla toiseksi Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa mutta 0,1 sekuntia nopeammin juossut Evans käytti niin sanottuja siilipiikkareita, joten hänen tulostaan ei hyväksytty maailmanennätykseksi.
Vuoden 1970 universiadeissa Larry James voitti 400 metrin aitajuoksun ajalla 50,2 ja 4 × 400 metrin viestijuoksun ajalla 3.03,3.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1923

| SM-kilpailun kausi 1923 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  25
Mestari:  Helsingin Jalkapalloklubi
Toinen sija:  Turun Palloseura
  ← 1922 :  1924 → 
Jalkapallon SM-kilpailu 1923 pelattiin cup-järjestelmällä ja kilpailu järjestettiin viidettätoista kertaa. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi. Tämä oli ensimmäinen kerta vuoden 1909 jälkeen, kun sama seura voitti saman vuoden aikana mestaruuden sekä jääpallossa että jalkapallossa.
Kilpailuun osallistui kaikkiaan 25 seuraa. Loppuottelussa Helsingin Jalkapalloklubi voitti Turun Palloseuran 3 – 1.
Alkuerät

Alla esitetyissä ottelupareissa
saman paikkakunnan seurojen otteluissa voittanut joukkue on merkitty kotijoukkueeksi.
| Pvm | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 15.8. | Joensuun SLU | 6–3 | Joensuun Kalevaiset |
| Pvm | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 25.8. | Sortavalan Viritys | 3–4 | Joensuun SLU |
| 2.9. | Gamlakarleby IF | 6–0 | Oulun Pyrintö |
| 2.9. | Vasa IS | 3–1 | Vasa IFK |
| Pvm | Kotijoukkue | Tulos | Vierasjoukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 2.9. | Helsingin IFK | 3–1 | Helsingin Palloseura |
| 6.9. | Helsingin Toverit | 3–2 | Kronohagens IF |
| 9.9. | Turun Palloseura | 5–3 | Viipurin Reipas |
| 9.9. | Kotkan Palloseura | 6–3 | Kouvolan Urheilijain Palloilijat |
| 9.9. | Viipurin Kadur | 6–1 | Joensuun SLU |
| 16.9. | Gamlakarleby IF | 8–5 | Vasa IS |
| 16.9 | Vaasan Vasama | 0–1 | Pietarsaaren Drott |
Vasama - Drott on uusintaottelun tulos. Ensimmäisen ottelun Drott voitti 2.9. kotonaan 4-1, mutta Vasama teki vastalauseen, joka hyväksyttiin.
Suomen mestarit

HJK:n joukkue: Niilo Tammisalo; Yrjö Valkama, Hjalmar Kelin; Aarre Åkerberg, Eino Soinio, Aarne Vihavainen: Bertil Silve, Kalle Korma (= Fallström), Erkki Helenius, Verner Eklöf, Aarre Tolonen.
Aiheesta muualla

Palloliiton toimintakertomus 1923 (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla
| n k Jalkapallon pääsarjakaudet Suomessa |
| --- | --- |
Suomen-mestaruuskilpailut: 1908 1909 1910 1911 1912 1913 1914a 1915 1916 1917 1918 1919 1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
Mestaruussarja: 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939 1940–41 1941–42b 1942–43c 1943–44 1944–45d 1945e 1945–46 1946–47 1947–48 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
Veikkausliiga: 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 2023 2024
a) Suomenmestaruuskilpailua ei pelattu ensimmäisen maailmansodan vuoksi. b) Mestaruussarjaa ei pelattu jatkosodan vuoksi. c) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1942). d) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1945). e) Karsintasarja on laskettu myöhemmin Mestaruussarjan 13. kaudeksi.
Jaloritarinkukka

| Jaloritarinkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Alaheimo::  Amaryllidoideae
Suku::  Ritarinkukat Hippeastrum
Lajikeryhmä::  Hortorum-Ryhmä
luokitusjärjestelmä::  APG III
Kaksiosainen nimi
 Hippeastrum Hortorum-ryhmä 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaloritarinkukka (Hippeastrum Hortorum-Ryhmä tai Hippeastrum × hortorum) on usean lajin risteymänä syntynyt kasvilajikeryhmä narsissikasveihin (Amaryllidaceae) kuuluvassa ritarinkukkien (Hippeastrum) suvussa.  Jaloritarinkukkaa kutsutaan usein amaryllikseksi. Varsinaisesti suomenkielinen nimi amaryllis kuitenkin viittaa lajiin Amaryllis belladonna.
Kuvaus

Jaloritarinkukka on monivuotinen ruohovartinen sipulikasvi. Se muodostaa yhden tai useamman kukintovarren ja niiden ympärille lehtiruusukkeen. Ruusukkeessa on usein 3–4 lehteä. Lehdet ovat kapeita, usein yli 50 senttimetriä pitkiä ja 5–6 senttimetriä leveitä.
Kukintovarsia on usein kaksi. Ne ovat yleensä noin 46–51 senttimetriä pitkiä. Jokaisessa kukinnossa on 2–7 noin 15 senttimetriä leveää kukkaa. Kukka on muodoltaan kellomainen.
Käyttö

Jaloritarinkukkaa kasvatetaan koristekasvina laajalti ympäri maailmaa. Trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla sitä voidaan kasvattaa ulkotiloissa puistoissa ja puutarhoissa. Kylmemmillä ilmastoalueilla sitä käytetään yleensä ruukkukasvina. Ruukkukasvina sitä myydään paljon varsinkin jouluisin. Jaloritarinkukkaa käytetään myös leikkokukkana.
Henri Duveyrier

Henri Duveyrier.
Henri Duveyrier (28. helmikuuta 1840 Pariisi – 25. huhtikuuta 1892 Sèvres) oli ranskalainen Pohjois-Afrikan tutkija.
Henri Duveyrier syntyi tunnetun näytelmäkirjailijan Charles Duveyrierin perheeseen. Isä oli innokas Henri de Saint-Simonin utopistisen filosofian kannattaja, mikä heijastui myöhemmin myös pojan ajatteluun. Henri sai erinomaisen koulutuksen Ranskassa ja ulkomailla opiskellen muun muassa arabiaa orientalisti Heinrich Leberecht Fleischerin johdolla.
Duveyrier kävi ensimmäisen kerran Pohjois-Afrikassa vuonna 1857 ihastuen Laghouatin seudun romanttishenkisiin tuaregeihin. Kotiin palattuaan hän alkoi valmistautua pitempään tutkimusretkeen Heinrich Barthin ja Ernest Renanin johdolla. Duveyrier hankki rahoituksen isänsä ystäviltä ja matkusti vuonna 1859 Constantinesta Saharan autiomaahan käyden Ghardaïassa ja ensimmäisenä eurooppalaisena El-Goléan keitaalla.
Ranskan viranomaiset suhtautuivat nuorukaisen retkiin kielteisesti, mutta hän onnistui hankkimaan lisärahoitusta kirjoittamalla suoraan Napoleon III:lle. Vuonna 1860 Duveyrier kävi Libyan Ghatissa ja Ghadamésissa ja matkusti tuaregiheimon mukana ensimmäisenä eurooppalaisena Tassili n’Ajjerin alueelle.
Duveyrier palasi vuonna 1861 juhlittuna sankarina Ranskaan, jossa hänelle myönnettiin kunnialegioonan jäsenyys. Hän julkaisi vuonna 1864 matkakertomuksen Exploration du Sahara: les touareg du nord, joka palkittiin Pariisin maantieteellisen seuran kultamitalilla. Kirjassaan Duveyrier loi ihannoivan kuvan rohkeista, vapaista ja jaloista tuaregeista, joka on säilynyt osin meidän päiviimme saakka. Hänen maineensa Saharan tutkijana kasvoi, ja Heinrich Barthin kuoltua ainoastaan Gerhard Rohlfs saattoi kilpailla hänen kanssaan.
Duveyrier osallistui vuosina 1870–1871 Saksan–Ranskan sotaan, jossa hän jäi vangiksi. Sodassa kärsitty tappio sai Ranskan kiihdyttämään siirtomaiden valtausta, ja Duveyrier tarjosi asiantuntemustaan useisiin hankkeisiin. Vuosina 1874–1875 hän oli mukana Élie Roudairen johtamassa retkikunnassa, joka tutki meriveden täyttämien tekoaltaiden luomista Saharan suolajärvien eli chottien tilalle. Vuonna 1876 Duveyrier osallistui Leopold II:n järjestämään Brysselin maantieteelliseen konferenssiin, joka valmisteli Afrikan jakamista siirtomaavaltojen kesken. Duveyrier tutustui saksalaisiin ja brittiläisiin maantieteilijöihin, ja hänestä tuli Kansainvälisen Afrikka-seuran tärkein ranskalaisjäsen.
Kolmas hanke, jossa Duveyrier oli mukana, oli Algeriaa ja Ranskan Länsi-Afrikkaa yhdistävän rautatien rakentaminen Saharan halki. Hän vastusti sotilaallisia valloitusretkiä, mikä oli osittain syynä siihen että heikosti aseistautunut Paul Flattersin tutkimusretkikunta tuhoutui lähes viimeiseen mieheen tuaregien hyökkäyksessä vuonna 1881. Katastrofi lisäsi aggressiivisen valloituspolitiikan kannatusta, ja se oli kova isku tieteellistä tutkimusta ja rauhanomaista yhteistyötä kannattaneelle Duveyrierille.
Duveyrier teki vielä kaksi tutkimusretkeä Marokon Rifvuoristoon vuosina 1885 ja 1886. Hänen fyysinen ja henkinen terveytensä oli kuitenkin alkanut horjua, ja saatuaan paperinsa järjestykseen hän ampui itsensä.
Teoksia

Exploration du Sahara: les touareg du nord. Paris: Challamel aîné, 1864. Digitoitu teos
La Tunisie. Paris: Hachette, 1881. Digitoitu teos
La confrérie musulmane de Sîdî Mohammed ben Alî-Senoûsi et son domaine géographique. Paris: Sociéte de géographie, 1884. Digitoitu teos
La derniere partie du littoral de la Mediterranee: le Rif. Paris: Challamel, 1888.
Journal d’un voyage dans la province d’Alger: fevrier, mars, avril 1857. Paris: Challamel, 1900. Digitoitu teos
Roberto Durán

| Roberto Durán |
| --- | --- |
 Roberto Durán (keskellä)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Roberto Durán Samaniego
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1951 (ikä 73) Guararé, Panamá
Kansalaisuus:   Panama
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Manos de Piedra, El Cholo
Pituus:  172  cm
Painoluokka:  Kevytsarja,Välisarja,Ylempi välisarja,Keskisarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  119
Voitot:  103
– tyrmäysvoitot:  70
Tappiot:  16
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Aiheesta muualla
www.cmgww.com/sports/duran
Roberto Durán Samaniego (s. 16. kesäkuuta 1951) on panamalainen nyrkkeilijä, joka saavutti maailmanmestaruuden neljässä eri painoluokassa. Hän saavutti kevyen sarjan, välisarjan, ylemmän välisarjan ja keskisarjan maailmanmestaruudet, joista kevyen sarjan mestaruutta hän piti hallussaan kahdesti, ensimmäisellä kerralla lähes seitsemän vuotta. Vuonna 2002 Ring Magazine nimesi Duránin viidenneksi parhaaksi nyrkkeilijäksi kuluneen 80 vuoden ajalta.
Durán muistetaan erityisesti vuonna 1980 käymästään uusintaottelusta Sugar Ray Leonardia vastaan, jolta hän oli voittanut välisarjan maailmanmestaruuden aiemmin 20. kesäkuuta samana vuonna. 25. marraskuuta käydyssä kamppailussa hän kesken ottelun kahdeksannen erän yllättäen käänsi selkänsä Leonardille ja luovutti ottelun sanomalla espanjaksi "No más" (suom. "Ei enää"). Ottelu oli luovutushetkeen asti ollut tasainen, eikä hänen perustelujaan vatsakrampista otettu vakavasti.
Durán lopetti ammattilaisuransa tammikuussa 2002, nyrkkeiltyään ammattilaisotteluita viitenä eri vuosikymmenenä.
Mestaruudet

26. kesäkuuta 1972 – tammikuu 1979: WBA:n kevytsarjan maailmanmestari
21. tammikuuta 1978 – tammikuu 1979: WBC:n kevytsarjan maailmanmestari
20. kesäkuuta 1980 – 25. marraskuuta 1980: WBC:n välisarjan maailmanmestari
16. kesäkuuta 1983 – 1984: WBA:n ylemmän välisarjan maailmanmestari
24. helmikuuta 1989 – 1990: WBC:n keskisarjan maailmanmestari
Aiheesta muualla

Roberto Duránin kotisivut
Roberto Duránin ottelutilastot (englanniksi)
Ring Magazinen 80 parasta nyrkkeilijää 80 vuoteen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Japani
Petre Dumitrescu

| Petre Dumitrescu |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1882  Moțăței, Doljin piirikunta, Romania
Kuollut: 12. tammikuuta 1950 (67 vuotta)  Bukarest, Romania
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Romania
Palvelusvuodet:  1903–1944
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota  Itärintama
Sotilasarvo:  Kenraalieversti
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin
Petre Dumitrescu (18. helmikuuta 1882 Moțăței – 12. tammikuuta 1950 Bukarest) oli romanialainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana. Hän komensi Romanian 3. armeijaa Itärintamalla.
Sotilasura

Dumitrescu syntyi Moțățein kylässä vuonna 1882. Hän liittyi sotilasakatemiaan vuonna 1901, josta hän valmistui vänrikkinä vuonna 1903. Hänet ylennettiin luutnantiksi vuonna 1906 ja kapteeniksi vuonna 1911. Pian sen jälkeen hän liittyi Bukarestin sotilasakatemiaan ja valmistui sieltä vuonna 1913.
Dumitrescu oli sotilasarvoltaan majuri, kun ensimmäinen maailmansota alkoi. Hän kiipesi sotilasarvoissa ylöspäin sodan aikana, ja vuonna 1920 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi, vuonna 1930 prikaatinkenraaliksi ja vuonna 1937 kenraalimajuriksi. Vuosina 1937 ja 1939 hän toimi sotilasasiamiehenä Pariisissa ja Brysselissä. Toisen maailmansodan alettua hänet kutsuttiin takaisin Romaniaan.