stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naturismi

Max Koch (1854–1925): Freilicht (”ulkoilma”), 1897.
Alastomia uimareita Formenteralla
Naturismi tai nudismi tarkoittaa tapaa olla ja toimia alasti, etenkin järjestäytyneesti sosiaalisissa yhteyksissä. Naturismin ja nudismin määritelmät vaihtelevat maittain ja kielittäin. Pohjois-Amerikassa sana ”nudismi” on yleisempi, Euroopassa ”naturismi”; vaikka termit ovat suureksi osaksi päällekkäisiä, niiden välille voidaan myös tehdä ero. Joka tapauksessa molempia yhdistää se, että ei-seksuaalista alastomuutta sosiaalisissa tilanteissa pidetään terveellisenä ja luonnollisena.
Joillekin naturismi on tarkkaan harkittu elämäntyyli, joillekin alastomuuden harjoittaminen on satunnaista ja huoletonta, esimerkiksi päivä alastonrannalla. Laajimmassa merkityksessä kaikkia, jotka harjoittavat sosiaalista alastomuutta tai virkistäytymistä alastomana voi pitää naturisteina – esimerkiksi vuoden 2006 kyselytutkimuksen mukaan yksi neljästä yhdysvaltalaisesta oli uinut tai ottanut aurinkoa alasti, mutta itseään naturisteina pitävien määrä on pienempi. Naturismissa alastomuus ei ole seksuaalista: naturistit eivät kiellä seksuaalisuuden merkitystä, mutta hylkäävät käsityksen alastomuuden ja seksin väistämättömästä yhteydestä. Myös lapset ovatkin yleensä tervetulleita naturistien tapahtumiin.
Naturismi ja nudismi

Kansainvälisen naturistiliiton mukaan naturismi on ”luonnon kanssa sopusoinnussa oleva elämäntapa, johon kuuluu yhtei­nen alastomana toimiminen yhdistyneenä omanarvon­tunnon vahvistamiseen sekä toisten ja ympäristön huomioon ottamiseen, terveellinen elämä puhtaassa luonnossa”. Naturismin ja nudismin välillä voidaankin nähdä ero yhteisöllisyydessä ja järjestäytyneisyydessä: nudistit eivät välttämättä kuulu mihinkään laajempaan yhteisöön ja harjoittavat alastomuutta pikemminkin kotona tai perhepiirissä, naturistit vuorostaan elävät ja harrastavat yhdessä samanlaisia asioita kuin muutkin, mutta alastomina. Naturismin ideologialle tärkeää on yhteisöllisyys: jaetut toimintatavat ja säännöt. Nudismi perustuu taas pikemminkin henkilökohtaiseen tarpeeseen olla alasti. Jokapäiväisessä kielenkäytössä nudismia ja naturismia ei useinkaan eroteta toisistaan, vaan usein nudismi viittaa kaikkeen alastomuuteen ja sen julkiseen harrastamiseen liittyvään. Myös Suomessa nudismi viittasi pitkään yleisesti alastomuuden harjoittamiseen.
Termien nudismi ja naturismi käyttö vaihtelee myös kulttuureittain: Pohjois-Amerikassa sana nudismi on käytetympi. Jotkut nudismin tai naturismin harjoittajat pitävät eri syistä jommastakummasta termistä, toiset alastonkulttuurin harjoittajat eivät vuorostaan samastu kumpaankaan nimitykseen. Sanaa naturismi saatetaan pitää vähemmän leimaavana kuin nudismia ympäröivän kulttuurin piirissä.
Historia

Naturismia on harjoitettu Euroopassa pitkään. Sen juuret ulottuvat 1900-luvun alun Saksan alastonkulttuuriin (saks. Freikörperkultur, FKK). Alastomuutta harjoittaneet ihmiset kokoontuivat yhdessä maaseudulle luonnonrauhaan, suurin joukoin ja perheet yhdessä. Naturismin suosio länsimaissa kasvoi toisen maailmansodan jälkeen. Naturistiyhdistyksiin kuuluu yhteensä noin 450 000 henkeä. Käsite naturismi määriteltiin vuonna 1974 Ranskan Cap d’Agdessa, joka tunnetaan naturistikaupunkina.
Erityisen merkittäviä naturistimaita ovat Saksa, Ranska ja Yhdysvallat. Euroopassa naturismi on perhekeskeistä ja ideologia korostaa sosiaalisia yhteyksiä ja yhteyttä luontoon. Euroopassa on kymmeniä suuria naturistirantoja, joita kansoittavat tuhannet ihmiset.
Naturismin alle on kehittynyt myöhemmin ”täydellisen alastomuuden ja luonnollisuuden tilaan” pyrkiviä alakulttuureita, kuten smooth-kulttuuri tai nudest nudist -kulttuuri. Suuntauksien harjoittajat ajelevat ihokarvansa kokonaan pois.
Naturismi Suomessa

Suomessa järjestäytyneitä naturisteja on noin 600 henkeä, naturistirannoilla ihmisiä käy noin kymmenkertainen määrä. Suomen vanhin naturistiyhdistys on vuonna 1987 perustettu Luonnonmukaiset ry; muita yhdistyksiä ovat Suomen naturistiklubi ry ja Suomen Naturismin Ystävät ry. Suomen Naturistiliitto perustettiin näiden yhdistysten kattojärjestöksi vuonna 2004.
Kirjallisuutta

Kilpeläinen, Tapani: Nudismi.  ntamo, 2021.  ISBN 9789522158338
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naturismi Wikimedia Commonsissa
INF International Naturist Federation Kansainvälinen naturistiliitto
Luonnonmukaiset ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Ei rihman kiertämää – naturistille alastomuus on elämäntapa
Naturism and Sexuality in the United Kingdom (Arkistoitu – Internet Archive) Report
Rhodoksen odeion

| Rhodoksen odeion |
| --- | --- |
 Rhodoksen odeion Rhodoksen akropoliin arkeologisella alueella.
Sijainti:  Ródoksen kaupunki, Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  36°26′25″N, 28°12′43″E
Rakennustyyppi:  odeion
Valmistumisvuosi:  200/100-luku eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rhodoksen odeion oli antiikin aikainen odeion eli musiikki- ja lauluteatteri Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat kaupungin akropoliin arkeologisella alueella nykyisen Ródoksen kaupungin länsilaidalla.
Rhodoksen odeion. Taustalla vasemmalla Rhodoksen stadion.
Rhodoksen odeion rakennettiin hellenistisellä kaudella 200- tai 100-luvulla eaa. Se sijaitsee akropoliin eli yläkaupungin itäisen tukimuurin laidalla Rhodoksen stadionin pohjoispään länsisivulla. Odeion on rakennettu harvinaiseen neliömäiseen muotoon, jossa katsomon istuinrivit ovat kuitenkin normaalilla tavalla puolikaaren muodossa. Keskellä on ympyränmuotoinen orkhestra. Katsomossa on ollut tilaa 800 henkilölle.
Antiikin aikana odeionia käytettiin oletettavasti paitsi musiikkiesityksiin myös läheiseen gymnasioniin liittyneeseen retoriikan opetukseen. Odeion on kokonaisuudessaan ennallistettu italialaisten suorittamien kaivausten yhteydessä vuosina 1912–1945, ja sen rakenteet ovat pääosin uutta marmoria. Sitä käytetään nykyisin musiikki- ja teatteriesityksiin kesäisin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rhodoksen odeion Wikimedia Commonsissa
Neittävä

Neittävä on 200 asukkaan kylä Vaalan kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Kylän nimen alkuperästä on kaksi teoriaa. Tarun mukaan kylän ensimmäiset asukkaat olivat kolme neitiä, mistä kylä  sai nimen Neittävä. Toisen teorian mukaan nimi tulee saamenkielisestä sanasta ”neittää”, mikä tarkoittaa lahdenperäistä maata.
Neittävän nimi oli alun perin virallisesti Kukkolan kylä.
Neittävän suurimmat työllistäjät ovat maanviljely, saha ja jäkäläyritykset.
Neittävällä on kyläyhdistys, nuorisoseura, metsästysseura ja urheiluseura Neittävän Nasta.
Neittävää ja neittäväläisiä on kuvannut maalauksissaan taiteilija Olli Seppänen.
Tunnettuja neittäväläisiä

Olli Seppänen (1921–1968), taidemaalari
Tauno Seppänen (1918–1998), kuvanveistäjä
Aiheesta muualla

Neittävän viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Neittävä Vaalan kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Neittävän kylätoimikunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Vaala
| --- | --- |
Kylät ja alueet:   Enonlahti  Jaalanka  Jylhämä  Järvikylä  Kangaskylä  Kankari  Liminpuro  Manamansalo  Neittävä  Nimisjärvi  Nuojua  Oterma  Pelso  Salmenranta  Suutarinkylä  Säräisniemi  Veneheitto 
Muuta Vaalaan liittyvää:   Alassalmen lossi  Jylhämän vesivoimalaitos  Nuojuan rautatieasema  Nuojuan vesivoimalaitos  Rokua  Rokuan kansallispuisto  Rautatieasema  Siikajoen uittokanava  Säräisniemen kirkko  Säräisniemen kotiseutumuseo  Vaalankurkun rautatiesilta 
Järvet ja joet:   Järvenjärvi  Kutujoki  Nimisjärvi  Oulujärvi  Paatinjärvi  Neittävänjoki  Oulujoki
Neman

| Neman (Неман) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Kaliningradin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Neman
 Koordinaatit: 55.0389°N, 22.0277°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kaliningrad
Perustettu:  1288
Väkiluku (2010)  ():  11 798
Aikavyöhyke:  UTC+2 (MSK-1)
 
 Piirin kotisivu: neman.gov39.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Neman (ven. Не́ман) on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Niemenin (ven. Neman) rannalla 130 kilometriä Kaliningradista koilliseen. Kaupunki on Nemanin piirin keskus. Kaupungissa oli 11 798 asukasta ja koko Nemanin piirissä 20 132 henkeä (vuonna 2010).
Kaupunki on perustettu vuonna 1288. Vuoteen 1742 saakka se oli pieni kauppapaikka. Elämä vilkastui merkittävästi, kun saksalaisyritys Valdgaf perusti kaupunkiin sellutehtaan vuonna 1912. Kaupungilla on historiansa aikana ollut useita eri nimiä: Landeshut, Ragneta, Schalauenburg, Ragaine. Vuonna 1939 kaupungin asukasluku oli jo 10 094 ja kaupunki tunnettiin käsityöläisistään ja kauppiaistaan.  Vuoteen 1945  saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Ragnit.
Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946. Nemanissa toimivat muun muassa sellu- ja paperitehdas,  kaasuvoimala, keramiikkatiilitehdas, kaksi sahaa, vaneritehdas, telakka ja kaksi myllyä. Nähtävyyksiin kuuluvat Ragnitin linnan rauniot.
Nemanin piirin alueelle, kaupungin kaakkoispuolelle rakennetaan Kaliningradin ydinvoimalaa (sijainti 54.937°N, 22.159°E).
Ragnitin linna ja sen ympäristöä vuoden 1684 piirroksessa.
Ragnitin linnan rauniot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neman Wikimedia Commonsissa
Nemanin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Paikallislehti Nemanskije Vesti (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (nemanvesty.ru)
Kaliningradin alueen kaupungit
Neapolis (Pallene)

| Neapolis> Νεάπολις.Sijainti |
| --- | --- |
 Neapolis
Koordinaatit:  40°1′2″N, 23°31′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Polýchrono, Kassándra, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pallene, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neapolis (m.kreik. Νεάπολις, myös Νέη πόλις, Neē polis) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pallenen niemellä Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Kassándran kunnan alueella, ja se sijoitetaan lähelle Polýchronon kylää.
Maantiede

Neapolis sijaitsi Pallenen niemen (nyk. Kassándra) koillisrannikolla Toronenlahden rannalla. Niemi on läntisin nykyisin Chalkidikína tunnetun niemimaan niemistä, mutta antiikin aikana se ei kuulunut Khalkidiken alueeseen, josta koko niemimaa on saanut nykyisen nimensä. Samalla rannikolla Neapoliista luoteeseen sijaitsi Afytis ja itäkaakkoon Aige. Etelään niemimaan toisen puolen rannalla sijaitsivat Mende ja Skione. Neapolis sijoitetaan yleensä nykyisen Polýchronon kylän lähelle, mutta joskus samalle paikalle on sijoitettu Aige. Neapoliin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Pallenen Neapolista ei tule sekoittaa toiseen Neapoliihin (nyk. Kavála) Thasosta vastapäisellä rannikolla. Erotuksena siitä tässä käsitelty kaupunki tunnettiin paitsi Pallenen Neapoliina myös mendeläisten Neapoliina.
Historia

Neapoliin arvellaan olleen mendeläisten siirtokunta, joka perustettiin arkaaisella kaudella. Kaupunki antoi joukkoja ja laivoja Kserkseen käyttöön hänen vuoden 480 eaa. hyökkäyksessään Kreikkaan. Myöhemmin klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Neapolis kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 454/453–415/414 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Neopolitēs (Νεοπολίτης).
Polýchronossa on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuodesta 1987.
Rakennukset ja löydökset

Polýchronosta on löydetty arkaaiselle ja klassiselle kaudelle 500- ja 400-luvuille eaa. ajoittuvan asutuksen jäänteitä. Paikalta on löydetty muun muassa rakennusten raunioita sekä kaksi hautausmaata.
Lasse Naukkarinen

| Lasse Naukkarinen |
| --- | --- |
 Lasse Naukkarinen huhtikuussa 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lauri Naukkarinen
Syntynyt: 3. syyskuuta 1942 (ikä 82) Heinävesi
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Lasse (Lauri) Eero Tapani Naukkarinen (s. 3. syyskuuta 1942 Heinävesi) on suomalainen ohjaaja-käsikirjoittaja-kuvaaja. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1962. Hän opiskeli 1960-luvulla kamerataidetta Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän valmistui oppilaitoksen kamerataiteen osastolta vuonna 1967. Ensimmäiset kosketuksensa elokuvaan hän sai Filminor Oy:ssä 1960-luvun lopulla hänen toimiessaan siellä kameramiehenä. Ensimmäinen oma ohjaustyö Solidaarisuus valmistui vuonna 1970. Naukkarinen toimi Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osaston lehtorina vuosina 1972–1975. Hänelle myönnettiin valtion taiteilija-apuraha vuosille 1975–1977. Vuodesta 1980 lähtien Naukkarinen on tehnyt dokumenttielokuvia omistamalleen Ilokuva-tuotantoyhtiölle. Hän on ohjannut yli 30 dokumentti- ja fiktioelokuvaa ja toiminut lukemattomissa muissa elokuvissa kuvaajana, leikkaajana, tuottajana ja käsikirjoittajana.
Naukkarinen oli taiteilijaprofessorina vuosina 1991–1995.
Palkintoja

Uudenmaan läänin taidepalkinto 1971
Kritiikin Kannukset 1972
Parhaan dokumenttielokuvan Jussi-palkinto 1985 elokuvalle No Comments
jaettu pääpalkinto Sibiun tv-festivaaleilla Romaniassa 1996 elokuvalle Koiranpolkuja
pääpalkinto Pärnun kansatieteellisen elokuvan festivaaleilla 1999 elokuvalle Taiteilijaelämää
Aho & Soldan -elämäntyöpalkinto 2003
Elokuvataiteen valtionpalkinto 2006
Filmografia

Solidaarisuus (1970)
Tasavallan päiväkirja (1972)
Armon vuonna (1974)
Meidän prikaatimme (1975)
Ottakaa varas kiinni! (1976)
Pronssia (1978–79)
Hääyö myytävänä (1979)
Muistoja Sinebrychoffin puistosta (1981)
90. kevät (1982)
No Comments (1985)
Sukupolvien muisti-sarja: Kuitin tuuli, Miehet luokkakuvassa, Kylät ja kaupunki (1985–1986)
Tanssikaveri (1988)
Nautavaellus (1988)
Keskeneräinen Sampo (1989)
Unto M. (1990)
Kasarmin luonne (1990)
Ensimmäinen koulupäivä (1990)
Postikortti ja peili (1992)
Täyden palvelun talo (1994)
Astan pojat (1995)
Koiranpolkuja (1995)
Ruusuja Sinulle (1996)
Madame E (1997)
Viimeinen koulupäivä (1998)
Taiteilijaelämää (1999)
Ainon ja Kullervon maa (2000)
Miinavaara! (2001)
Miinavaara! Jälkikirjoitus (2002)
Koululaisen elämää (2002)
Suru ja salaisuus (2003)
Olipa kerran Utopia (2004)
Paanajärven Anni (2005)
Etelä-Intian Thali (2007)
Arvostetulla alueella (2009)
Kirjallisuutta

Lyhyttä ja pitkää. Kotimaisia elokuvantekijöitä.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2000.  ISBN 951-692-474-3
Varjola, Markku: ”Taidetta ja politiikkaa”, Lasse Naukkarisen haastattelu ja oheisjuttu ”Todistusaineistoa Utopiasta”, Filmihullu 2/2005.
Aiheesta muualla

Oma verkkosivu
Paanajärven Annin esittely Elokuvasäätiön sivuilla
Etelä-Intian Thalin esittely Elokuvasäätiön sivuilla
| n k Kritiikin Kannusten saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962 Jorma Panula  1963 Ralf Långbacka  1964 Kari Rydman  1965 Eino Säisä  1966 Risto Jarva  1967 Kalle Holmberg & Kari Liila  1968 Kimmo Pyykkö  1969 Timo Bergholm 
1970-luku:  1970 Jouko Turkka  1971 Iso mies ja keijukainen -levytyöryhmä  1972 Lasse Naukkarinen  1973 Ilpo Saastamoinen  1974 Riitta Nelimarkka  1975 Pekka Milonoff  1976 Ulrika Hallberg  1977 Timo Linnasalo  1978 Arto af Hällström  1979 Eurooppalainen Odysseia -kuunnelmatyöryhmä 
1980-luku:  1980  Pentti Sammallahti  1981 Marjatta Tapiola  1982 Jouni Kaipainen  1983 Kari Väänänen  1984 Olli Jalonen  1985 Maaria Wirkkala  1986 Kari Kriikku  1987 Juhani Liimatainen  1988 Mox Mäkelä  1989 Sami Toivonen 
1990-luku:  1990 Rahkonen-radioteostyöryhmä  1991 Marjatta Oja  1992 Julia Vuori  1993 tanssiryhmä Suomussalmi  1994 Martti Suosalo  1995 Juha Lehtola  1996 Susanna Helke &  Virpi Suutari  1997 Jukka-Pekka Pajunen  1998 Håkan Wikman  1999 Tuomas Kantelinen 
2000-luku:  2000 Sándor Vály  2001 Johanna Venho  2002 Salla Tykkä  2003 U-Street All Stars  2004 Ville Tietäväinen  2005 Taito Hoffrén  2006 Anna Krogerus  2007 Pauliina Feodoroff  2008 Eeva Muilu  2009 Jukka-Pekka Valkeapää 
2010-luku:  2010 Timo Harju  2011 Merja Pöyhönen  2012 Selina Anttinen & Vesa Oiva  2013 Linda Fredriksson  2014 Elina Pirinen  2015 Ima Iduozee  2016 Suohpanterror  2017 Maija Kauhanen  2018 Honkasalo–Niemi–Virtanen  2019 Ilja Lehtinen 
2020-luku:  2020 Juliana Hyrri  2021 Emilia Hoving  2022 Hanna Bergholm & Ilja Rautsi  2023 Jonnakaisa Risto 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Imre Németh

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Imre Németh vuonna 1952. |  Imre Németh vuonna 1952. |  Imre Németh vuonna 1952. |  |
Maa:   Unkari
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | moukarinheitto |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | moukarinheitto |  |
Imre Németh (23. syyskuuta 1917 Kassa – 18. elokuuta 1989 Budapest) oli unkarilainen moukarinheittäjä ja olympiavoittaja.
Imre Németh voitti moukarinheiton olympiakultaa Lontoossa 1948 tuloksella 56,07. Hän voitti 73 kilpailua peräkkäin 1946–1950 ja paransi maailmanennätystä kolmasti. Helsingin olympiakisoissa 1952 hän menetti maailmanennätyksen 20-vuotiaalle maanmiehelleen József Csermákille ja sai pronssia tuloksella 57,74. EM-kisoissa Németh sijoittui parhaimmillaan neljänneksi.
Németh toimi aktiiviuransa jälkeen muun muassa Unkarin yleisurheiluliiton puheenjohtajana ja Budapestin Nép-stadionin isännöitsijänä. Hänen poikansa Miklós Németh oli keihäänheiton olympiavoittaja ja maailmanennätysmies.
Saavutuksia

Olympiakultaa 1948
Olympiapronssia 1952
EM-kisoissa neljäs 1946 ja kuudes 1954
ME-tulokset:
59,02 Tatassa 14. heinäkuuta 1948
59,57 Katowicessa 4. syyskuuta 1949
59,88 Budapestissa 19. toukokuuta 1950
Neljä yötä Pariisissa

| Neljä yötä Pariisissa> Quatre nuits d’un rêveur |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Bresson
Käsikirjoittaja:  Robert Bresson
Perustuu:  Fjodor Dostojevskin novelliin ”Valkeat yöt”
Tuottaja:  Gian Vittorio Baldi
Säveltäjä:   Michel Magne  Christopher Hayward 
Kuvaaja:  Pierre Lhomme
Leikkaaja:  Raymond Lamy
Lavastaja:  Pierre Charbonnier
Pääosat:   Isabelle Weingarten  Guillaume des Forêts 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neljä yötä Pariisissa (Quatre nuits d’un rêveur) on ranskalainen Robert Bressonin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1971. Se pohjautuu Fjodor Dostojevskin novelliin ”Valkeat yöt”.
Elokuvan päähenkilö on nuori taiteilija Jacques (Guillaume des Forêts), joka eräänä iltana estää Marthe-nimistä naista (Isabelle Weingarten) hyppäämästä sillalta ja tekemästä itsemurhaa. Marthe on toivoton, sillä hän on odottaa rakastaan, joka jätti hänet noin vuosi sitten mutta joka lupasi vielä palata. Jacques ja Marthe sopivat tapaavansa uudestaan seuraavana iltana samalla sillalla. Seuraavat kolme yötä Jacques ja Marthe kulkevat pitkin Pariisia, ja Jacques yrittää öiden aikana löytää neuvon Marthen toivottomuuteen.
Tuotanto

Bresson sai pian edellisen elokuvansa Suloisen naisen jälkeen rahallista tukea seuraavan elokuvan kuvaamiseen. Hänellä oli eräs käsikirjoitus kesken, mutta se oli vielä pahasti keskeneräinen eikä sen kuvauksia olisi voitu aloittaa ainakaan vuoteen. Suloinen nainen oli perustunut Dostojevskin novelliin, ja Bresson muisti nuorempana lukemansa Dostojevskin ”Valkeat yöt” ja päätti alkaa työstää siitä seuraavaa elokuvaansa. Koska ”Valkeita öitä” ei pidetä Dostojevskin merkittävimpiin kuuluvana teoksena, Bresson uskalsi vapaasti muokata sitä. Hän sijoitti tarinansa Pietarin sijaan moderniin Pariisin ja muokkasi päähenkilöitä, jotta he olisivat luontevampia 1900-luvun loppupuolen pariisilaisia.
Elokuvaa kuvattiin Pariisissa vuonna 1970 elokuusta marraskuulle. Se sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 1971.
Kirjallisuutta

Waarala, Hannu: ”Mitä rakkaus rakastaa? – Bressonin Neljä yötä Pariisissa”, Filmihullu 4/2006.
Rhodoksen stadion

| Rhodoksen stadion |
| --- | --- |
 Rhodoksen stadion Rhodoksen akropoliin arkeologisella alueella.
Sijainti:  Ródoksen kaupunki, Ródos, Etelä-Egean saaret, Kreikka
Koordinaatit:  36°26′20″N, 28°12′43″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen stadion
Valmistumisvuosi:  200-luku eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rhodoksen stadion oli antiikin aikainen kreikkalainen stadion Rhodoksen kaupungissa samannimisellä saarella (nyk. Ródos) Kreikassa. Sen rauniot sijaitsevat kaupungin akropoliin arkeologisella alueella nykyisen Ródoksen kaupungin länsilaidalla.
Rhodoksen stadionin eteläpää.
Rhodoksen stadion rakennettiin hellenistisellä kaudella 200-luvulla eaa. Se sijaitsee akropoliin eli yläkaupungin alueen eteläosassa. Stadion on tyypillinen kreikkalainen hevosenkengänmuotoinen stadion. Sen pituus on 600 jalkaa eli 201 metriä. Se on rakennettu pohjois-eteläsuunnassa ja se avautuu pohjoiseen Rhodoksen odeionille päin. Stadionin pohjoispuolella sijaitsi myös gymnasion.
Stadionilla järjestettiin antiikin aikana muun muassa Halieian kisat, joita kaupungissa vietettiin Helios-jumalan kunniaksi. Nykyisin stadion on yksi koko Kreikan parhaiten säilyneitä antiikin aikaisia stadioneita. Sen katsomo, mukaan lukien eturivin merkkihenkilöille tarkoitetut istuimet (proedries), eteläpään puolikaarenmuotoinen kääntöpaikka (sfendonē) sekä muun muassa juoksijoiden lähetyslaitteisto ovat säilyneet harvinaisen hyvin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rhodoksen stadion Wikimedia Commonsissa
Richard Doverilainen

Richard Doverilainen (k. 1184) oli keskiaikainen benediktiinimunkki ja Canterburyn arkkipiispa.
Richard syntyi Normandiassa josta hän lähti munkiksi Canterburyyn. Ennen arkkipiispaksi tuloaan hän oli Doverin luostarin priori ja entisen arkkipiispa Theobaldin kappalainen. Becketin kuoleman jälkeen Richard järjesti hänelle hautajaiset. Hänet valittiin 3. kesäkuuta 1173 mutta toinen ehdokas Odo valitti Roomaan, jonne Richard joutui matkustamaan vastaamaan syytöksiin simoniasta. Paavi Aleksanteri III hylkäsi syytteet ja vihki hänet virallisesti virkaan 7. huhtikuuta 1174.
Richard kuoli Kentissä 16. helmikuuta 1184.
João Ricardo

João Ricardo Pereira Batalha dos Santos Ferreira (s. 7. tammikuuta 1970 Luanda, Angola), pelaajanimeltään João Ricardo on uransa lopettanut angolalainen jalkapallomaalivahti. João Ricardo on Leiria Marrazesin kasvatti, ja hän pelasi ensimmäiset ammattilaisvuotensa 1988–1993 Leirian riveissä. Uransa João Ricardo lopetti angolalaisessa Petro de Luandassa, jossa hän pelasi uransa viimeisen kauden 2007–2008. Hän edusti urallaan myös Academico Viseuta, Salguerosia ja Moreirensea.
João Ricardo edusti kotimaatansa Angolaa 29 maaottelussa. Joãon maajoukkueuran kohokohtana voidaan pitää vuoden 2006 MM-kisoja. Hänet valittiin Meksiko-ottelun (0-0) parhaaksi pelaajaksi, ja hän pelasi myös Angolan kaksi muuta alkulohko-ottelua, 1–0-tappion Portugalia vastaan ja 1–1-tasapelin Irania vastaan. Angola jäi kisoissa kuitenkin alkulohkoon.
João Ricardolla on aggressiivinen torjuntatyyli ja hän tulee usein nopeasti ja vahvasti vastaan maaliltaan. Joãolla on myös hyvät refleksit.lähde?
Thomas Richards

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | maraton |  |
Thomas Richards (1952)
Thomas Richards (15. maaliskuuta 1910 – 19. tammikuuta 1985) oli brittiläinen kestävyysjuoksija ja olympiamitalisti.
Richards voitti maratonilla olympiahopeaa Lontoossa 1948 ajalla 2.35.07,6. Hän hävisi Argentiinan Delfo Cabreralle 16 sekuntia. Stadionilla hän ohitti täysin uupuneen belgialaisen Étienne Gaillyn, joka lopulta hävisi Richardsille 26 sekuntia ja sai pronssia.