stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria Teresia
Lapsuus ja nuoruus, avioliitto

Maria Teresian äitiä Elisabet Kristiinaa, joka oli vanhan Welfien aatelissuvun haaran jäsen, kutsuttiin "maailman kauneimmaksi ruhtinattareksi". Tytär peri paljon äitinsä ulkoista viehättävyyttä, mutta ulkoasuunsa hän ei kiinnittänyt paljonkaan huomiota. Isänsä puolelta hän oli perinyt musikaalisuutta, jota hän toteutti laulamalla yksityistilaisuuksissa. Hän oli myös ulkoilmaihminen ja vietti paljon aikaa hevostalleilla. Hänellä oli myös hovielämässä tarpeellinen taito teeskennellä.
Maria Teresia solmi avioliiton 19-vuotiaana 12. helmikuuta 1736 itseään yhdeksän vuotta vanhemman Lothringenin herttuan Frans Stefanin kanssa. Vaikka avioliitto oli poliittisesti järjestetty, siitä tuli hyvin onnellinen. He ryhtyivät uudistamaan hovia eläväisemmäksi lyhentämällä mahtipontisia seremonioita ja vähentämällä muodollisuuksia. Järjestettiin teatterinäytäntöjä ja korttipeli-iltoja, ja Hofburgissa pidettiin laskiaiskarnevaaleja (saks. Fasching). Aluksi niihin kutsuttiin vain ylhäisaatelia, myöhemmin myös alempien säätyjen edustajia. Tätä pidettiin vanhoillisissa piireissä keisarin arvon halveksuntana.
Keisari Kaarle VI ei perehdyttänyt mitenkään tytärtään tuleviin hallitustoimiin. Ennen valtaannousuaan Maria Teresian ei sallittu käydä kertaakaan valtioneuvoston kokouksissa. Hän sai koulutusta vieraissa kielissä, maantieteessä, historiassa, musiikissa, runoudessa, matematiikassa ja uskonnossa. Hallintoa ja taloutta hänelle ei opetettu lainkaan.
Isän ja tyttären välit huononivat, kun toivottua poikaa ja valtakunnan perijää ei syntynyt perheeseen. Kaarlen toiveena oli loppuun asti perintöprinssin syntyminen. Hänen politiikkansa keskittyi sen jälkeen monimutkaisen rakennelman luomiseen: tarkoitus oli jättää Habsburgien perintö Maria Teresian miehelle ja mahdollisille miespuolisille jälkeläisille. Säilyttääkseen jonkinlaiset välit isäänsä Maria Teresia ei edes yrittänyt kiinnostua valtion asioista.
Valtaannousu

Isänsä kuoltua Maria Teresia vannoi hallitsijan uskollisuudenvalan 22. marraskuuta 1740. Ensimmäisenä hallitustoimenaan hän nimitti aviomiehensä herttua Frans Stefanin kanssahallitsijakseen. Muuten hän ei juuri aluksi puuttunut valtioneuvoston toimintaan, sillä hän ymmärsi itsekin olevansa kokematon ja tietämätön hallitusasioista. Euroopan suurvaltapoliittinen tilanne muuttui nyt täysin. Monet valtiot halusivat puuttua Itävallan vallanperimykseen. Preussin Fredrik II, jota myöhemmin kutsuttiin Fredrik Suureksi tajusi tilaisuutensa tulleen. Pian syttyi sota, jota kutsuttiin Itävallan perimyssodaksi.
Valtaannousu > Itävallan perimyssota

Lähes heti Kaarle VI:n kuoltua julistautui Baijerin vaaliruhtinas Kaarle Albrekt Habsburgien perijäksi ja keisari Kaarle VII:ksi. Kruununtavoittelijaksi ilmaantui myös Saksin vaaliruhtinas August III ja Espanjan kuningatar Elisabet Farnese. Itävaltalaiset uskoivat, että ainoa todellinen uhka tulisi Ranskasta.
Uhka tuli Preussista. Sen lähettiläs tuli Frans Stefanin puheille ja sanoi, että uhkaavassa tilanteessa Preussi tarjoaa Itävallalle tukeaan jos Preussi saa Sleesian. Maria Teresia ei voinut suostua ehdotukseen. Hän piti Preussia vasallivaltiona, ja kaikki hänen edeltäjänsä olivat suurentaneet valtakuntaa. Preussin lähettiläille hän totesi mieluummin näkevän turkkilaisten piirittävän Wieniä kuin antavansa pois osan valtakunnastaan. Preussin joukot ylittivät rajan 14. joulukuuta 1740. Syttyi sota, joka oli osa suurempaa konfliktia, nimeltään ensimmäinen Sleesian sota.
Itävallan armeijalta puuttui sodan alkaessa rahaa, miehiä ja resursseja. Valtiopäivät tuntuivat haluttomilta myöntämään armeijalle varoja. Joulukuussa Maria Teresia otti vastaan Ala-Itävallan säätyjen edustajan ja henkilökohtaisen viehätysvoimansa avulla sai tämän myöntymään armeijan rahoittamiseen. Hallitsijan kansansuosiota lisäsi kruununperillisen syntymä.
Itävalta sai armeijansa kuntoon keväällä 1741. Ratsuväki oli kokenutta, mutta jalkaväki koostui nuorista kokemattomista miehistä joilla kyllä oli isänmaallista intoa. Kansainvälisessä politiikassa Iso-Britannia ehdotti Preussin jakamiseen tähtäävää liittoa Alankomaille, Venäjälle, Saksille ja Itävallalle. Kun sopimus oli allekirjoitusta vaille valmis, Iso-Britannia kieltäytyi lähtemästä liittoon Ranskan uhan vuoksi. Sota ratkaistiin kahdessa suurtaistelussa. Itävallan joukot olivat huhtikuussa 1740 etenemässä uudelleen Sleesiaan. Preussin ja Itävallan joukot kohtasivat Mollwitzin taistelussa, jossa Preussi sai suurvoiton Itävallan alkumenestyksen jälkeen. Tieto Itävallan tappiosta kiiri ympäri Eurooppaa, ja Ranska ja Itävalta liittyivät Preussin puolelle päämääränään Itävallan jako. Myös Ruotsi saatiin taivuteltua mukaan.
Valtaannousu > Ulkopolitiikka

Pian tuli lisää vastoinkäymisiä. Ranskan ja Baijerin yhdistyneet armeijat miehittivät Ylä-Itävallan ja Böömiin. Prahassa Böömin kuninkaaksi julistettiin Kaarle Albrekt eli Baijerin vaaliruhtinas. Maria Teresia vetosi nyt unkarilaisiin. Bratislavassa pidettiin Unkarin valtiopäivät, joilla henkilökohtaisella esiintymisellään vaikuttanut hallitsijatar sai Unkarin aateliston Habsburgien puolelle. Pyhän Tapanin kruunu päässään esiintynyt Maria Teresia sai myrskyisät suosionosoitukset, saaden puolelleen unkarilaisia joukkoja. Myös Habsburgien italialaisilta ja kroatialaisilta alueilta astui miehiä palvelukseen.
Toukokuun 17. päivä 1742 Preussin ja Itävallan armeijat ottivat yhteen Chotusitzin (Čáslav) taistelussa. Preussi voitti ja Maria Teresia taipui rauhaan. Breslaun rauhansopimuksessa 11. kesäkuuta 1742 Itävalta luopui Sleesian omistuksesta. Muuten itävaltalaisten onnistui lyödä Italian alueella espanjalaiset joukot ja Saksin vaaliruhtinaskunta vetäytyi Itävallan vastaisesta liitosta.
Vuonna 1744 käytiin toinen Sleesian sota. Siinä Preussin joukot kärsivät tappioita ja Ranska vetäytyi Itävallan vastaisesta liitosta, jättäen Baijerin hallitsija Kaarle VII:n oman onnensa nojaan. Baijerin uusi hallitsija Maksimilian III Joosef luopui vaatimuksista keisarin arvoon ja ilmoitti tukevansa Maria Teresiaa. Venäjä ilmaisi kiinnostuksensa hyökätä Preussiin.
Vuonna 1745 Frankfurtissa pidetyillä Saksan valtiopäivillä oli moniin pikkuvaltioihin hajonneen Saksan hallitsijoiden mielipide muuttunut Maria Teresialle suopeaksi. Häntä pidettiin nyt Saksan ainoana puolustajana Ranskan pyrkimyksiä vastaan. Maria Teresian puoliso Frans Stefan valittiin Saksan keisariksi, Frans I:ksi. Fredrik Suuri ivasi Maria Teresian olevan pelkästään Unkarin kuningatar, sillä häntä ei ollut nimitetty Saksan keisarinnaksi. Sota Preussia vastaan jatkui, päättyen Dresdenin rauhansopimukseen 25. joulukuuta 1745. Näiden sotien vuoksi Maria Teresia inhosi Fredrik Suurta loppuelämänsä, odottaen tilaisuutta kostaa.
Uudistukset

Sota oli osoittanut Itävallan armeijan jääneen ajastaan jälkeen. Maahan perustettiin nyt pysyvä armeija, jonka tehtävänä olisi torjua Turkin uhka, ja nyt myös uudeksi uhaksi muodostunut Preussi. Lopullisena tavoitteena oli saada Sleesia takaisin. Pysyvä ja uudenaikaistettu armeija kysyi rahaa, jota ei Itävallassa ollut.
Uudistukset > Talous

Ensiksi uudistettiin verotus. Uuden ministerin Friedrich Wilhelm Haugwitzin johdolla valtio alkoi periä veronsa itse entisten välittäjien sijaan. Aatelisto yritti vedota vanhoihin etuoikeuksiinsa, mutta lakiteksti mainitsi että vääryydellä hankitut oikeudet piti poistaa. Mitä oli vääryydellä hankitut oikeudet olivat, ei laki maininnut, vaan ne jäivät hallitsijan tapauskohtaiseen harkintaan. Verotus ulotettiin myös kirkkoon ja ylhäisaateliin ja se oli progressiivista. Tavoitteena oli tehdä Itävallasta velaton valtio.
Uudistukset > Hallinto

Myös virkakoneistoa uudistettiin. Valtiosta tuli yhtenäisvaltio joka irtaantui muodollisesti Saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallinnosta. Oikeudenkäyttöä uudistettiin, jolloin talonpojat saivat oikeuden valittaa tilanherrojen ja upseerien toimista. Heille annettiin myös oikeus mennä naimisiin ilman tilanomistajan lupaa ja muuttaa paikasta toiseen. Maria Teresia tähdensi, että ei pidä uudistaa vain uudistamisen halusta, vaan käytännönläheisesti siellä, missä se oli mahdollista. Sen vuoksi uudistukset koskivat vain Habsburgien perintömaita, eivät Unkaria. Unkarin ylhäisaatelia ei haluttu suututtaa, ja sen tukea perimyssodassa muistettiin kiitollisuudella. Wienin pörssi perustettiin hänen aikakaudellaan vuonna 1771. Lisäksi taloutta parannettiin poistamalla maan sisäiset tullit ja parantamalla maanteitä ja satamia. Maahan houkuteltiin siirtolaisia lupaamalla näille vapautus sotilaspalveluksesta, veronalennuksia ja ilmaisia rakennustarpeita.
Maria Teresia piti tärkeänä erottaa toisistaan laki ja hallinto. Maahan perustettiin korkein oikeus. Hajanaisena ja vanhentuneena pidettyä lakikokoelmaa ryhdyttiin uudistamaan. Rikoslain "Constitutio criminalis Theresiana" uudistus valmistui vuonna 1768 ja koko mittava lakiuudistus vasta vuonna 1811.
Uudistukset > Koulutus

Koska uusi virkakoneisto ja oikeustoimi tarvitsi päteviä virkamiehiä, kiinnitettiin huomiota koulutukseen, erityisesti keski- ja ylimmän asteen koulutukseen. Nykyistä lukiota vastaava koulutus sai uuden opetussuunnitelman vuonna 1752 ja vuonna 1754 perustettiin insinöörejä kouluttava oppilaitos. Wienin yliopiston lääketieteellinen tiedekunta oli ollut pitkään takapajuinen, mutta nyt sitä ryhdyttiin uudistamaan. Se nousi pian alallaan arvostetuksi oppilaitokseksi. Lisäksi uudistettiin arkistolaitos; perustettiin Habsburgien, hovin ja valtionarkistot, joista tuli esikuvia omalla alallaan.
Vapaamuurareihin Maria Teresia suhtautui kielteisesti ja lakkautti järjestön Itävallan alueella vuonna 1743.
Hallituskauden loppupuoli

Vanheneva keisarinna halusi olla hyvien tapojen ja kansalaistensa siveyden vaalija. Hän perusti siveyskomission, jolla oli valtuudet tehdä kotietsintöjä ja siveystarkastuksia joka talossa. Ainoastaan ministereiden virka-asunnot ja ulkomaiden lähetystöt rajattiin ulkopuolelle. Jos virkamies yllätettiin prostituoidun seurasta, oli seurauksena viran menetys ja kielto muuttaa enää koskaan takaisin Wieniin. Prostituoitu karkotettiin Unkariin tai teljettiin luostariin. Komissio joutui itävaltalaisen pilkan kohteeksi ja sille naurettiin avoimesti myös ulkomailla.
Hallitusaikansa loppupuolella Maria Teresia halusi olla mukana kaikissa hallituksensa toimenpiteissä ja myös valvoa niitä. Hän alkoi vetäytyä seuraelämästä. Hän kielsi hovista naamiaistanssiaiset, mikä harmitti hänen puolisoaan. Ainoiksi huveiksi jäivät korttipeli ja teatteri.
Hallituskauden loppupuoli > Perhesuhteet

Vuonna 1765 Maria Teresian aviomies Frans Stefan kuoli. Avioliiton loppupuolta oli vaivannut Maria Teresian miestään kohtaan tuntema mustasukkaisuus. Frans Stefan oli vanhoilla päivillään ryhtynyt ylläpitämään ajan ylhäisön tapojen mukaista virallista rakastajatarta. Muuten puolisoiden yhteistyö toimi saumattomasti. Maria Teresia hoiti Habsburgien perintömaiden hallinnon yksin, mutta perheasioissa hallitsi mies. Frans Stefan hoiti myös perheen raha-asiat ja hyvänä liikemiehenä hän teki Habsburgien hallitushuoneesta erittäin rikkaan. Hän sijoitti rahaa alankomaalaisiin ja brittiläisiin kauppahuoneisiin ja investoi tuolloin nupullaan olleeseen teollisuuteen. Hallinnassaan olleen Toscanan suurherttuakunnan hallinnon hän ajanmukaisti. Frans Stefanin jälkeen Maria Teresia otti kanssahallitsijakseen poikansa Joosefin, joka otti hallitsijanimen Joosef II.
Hallituskauden loppupuoli > Uskontopolitikka

Paavi Klemens XIII suhtautui kielteisesti jesuiittoihin ja päätti vuonna 1773 lakkauttaa järjestön. Maria Teresia ei reagoinut paavin määräykseen, koska hän arvosti jesuiittojen kansan parissa tekemää opetustyötä. Jesuiittojen omaisuus otettiin kuitenkin valtiolle. Protestantteihin Maria Teresia suhtautui epäillen. Hän antoi heille kuitenkin tiettyjä oikeuksia myöntymättä uskonnonvapauteen. Juutalaisiin Maria Teresia suhtautui hallituskautensa hyvin kielteisesti. Hän halusi suosia epäilyttävinä pitämiään protestanttiliikemiehiä, jotta juutalaisten asiakaskunta pienenisi. Hänen suhtautumisensa muuttui elämän loppupuolella ja hänen juutalaistaustainen hovimiehensä Abraham Mendel Theben sai hänet takaamaan juutalaisille tiettyjä oikeuksia.
Hallituskauden loppupuoli > Baijerin perimyssota

Baijerin hallitsija Maksimilian III Joosef kuoli yllättäen ilman perillistä vuonna 1777. Maria Teresian mielestä Baijeri ei ollut sodan arvoinen, mutta hänen poikansa ja kanssahallitsijansa Joosef II ajatteli toisin. Tilanne kärjistyi vähitellen sodaksi ja Joosef II näki siinä tilaisuuden liittää osia Baijerista Itävaltaan. Syttynyttä sotaa nimitetään Baijerin perimyssodaksi. Kansan suussa se sai nimen perunasota. Se alkoi heinäkuussa 1778 ja päättyi elokuussa 1778.
Sotaa käytiin pääasiassa Itävaltaan kuuluneen Böömin alueella. Itävalta menetti sodassa noin 10 000 miestä, pääasiassa sairauksiin. Sodalla ei saavutettu juuri mitään, Itävalta sai itselleen vain pienen Innviertelin alueen. Lisäksi sota maksoi enemmän kuin maan vuotuiset verotulot.
Hallituskauden loppupuoli > Uudistukset

Viimeisinä vuosinaan Maria Teresia oli enemmän kiinnostunut uskonnosta kuin hallitsemisesta. Hänen poikansa Joosef II oli suuri valistusaatteiden kannattaja ja Fredrik Suuren ihailija, joka aidosti halusi auttaa kansaa uudistuksillaan. Hän arvosteli monia poikansa uudistuksia, sillä ne rikkoivat toimivia käytänteitä eivätkä olleet aina kovin suosittuja kansankaan parissa.
Hallituskauden loppupuoli > Puolan jako

Puola oli 1770-luvulla vajonnut sisällissodan kaltaiseen tilanteeseen ja sen puolustuskyky oli heikko. Tässä tilanteessa Preussi, Venäjä ja Itävalta näkivät tilaisuutensa koittaneen. Maria Teresia suostui poikansa ideoimaan Puolan ensimmäiseen jakoon vuonna 1772. Hän tosin epäili sen järkevyyttä jo sitä tehtäessä ja ilmoitti sen loukkaavan puolalaisten oikeuksia. Tätä pidettiin hurskasteluna ja Maria Teresian sanotaan "ottaneen ja itkeneen". Itävaltaan liitettiin Galitsia. Myöhemmin hän sanoi toimineensa painostuksesta.
Viimeiset vuodet ja perintö

Maria Teresia kuoli Wienissä 63-vuotiaana perheensä ympäröimänä 29. marraskuuta 1780 pitkään sairasteltuaan. On epätodennäköistä, että hän koskaan täysin toipui vuonna 1767 sairastamastaan isorokosta. Hän kärsi hengenahdistuksesta, väsymyksestä, yskästä, ahdistuksesta, nekrofobiasta ja unettomuudesta. Myöhemmin hänelle kehittyi turvotusta eli ödeemaa.
Hän oli ollut hallitsijana 40 vuotta. Hänet on haudattu Wieniin Kapusiinikirkon Habsburg-suvun Keisarilliseen kryptaan (Kaisergruft), Maria Teresian holviin kaksoishautaan nro 56 miehensä Frans Stefanin viereen. Heidän sarkofaginsa edessä, jonka Maria Teresia tilasi kuvanveistäjä Balthasar Ferdinand Mollilta jo leskeysaikanaan, on vanhimman pojan Joosef II:n arkku. Samaan holviin on haudattu kaikki lapsina kuolleet tyttäret ja pojat, lasten kotiopettajatar kreivitär Karoline von Fuchs-Mollard, Joosef II:n puolisot ja tyttäret, Maria Teresian sisaren Maria Annan ja Lothringenin herttua Kaarlen pieni tytär sekä keisarinnan tyttären Maria Kristinan ja Saksin prinssi, Teschenin herttua Albertin tytär Kristina.
Arvioita elämäntyöstä

Maria Teresia oli 1700-luvun Euroopan voimapolitiikan avainhahmoja ja yksi Habsburgien monarkian etevimmistä hallitsijoista. Häntä pidetään myös Habsburgien monarkian pelastajana ja säilyttäjänä.
Vaikka Maria Teresia oli uudistaja ja kiinnostunut aikansa aatevirtauksista, oli hän kuitenkin pohjimmiltaan 1700-luvun alun itsevaltiuden sisäistänyt monarkki. Hänen mukaansa valtio ei ollut ihmisten keksintö juoksevien asioiden hoitamiseen, vaan Jumalan luoma. Tämä oli asettanut hallitsijat paikalleen ja näillä oli tilivelvollisuus vain Jumalalle siitä, miten olivat hallitsemisensa hoitaneet. Hän oli vakuuttunut, että hallitsijat olivat saaneet Jumalalta myös tavallista enemmän lahjakkuutta hallitusasioiden hoitamiseen.
Kuultuaan Maria Teresian edesmenneen, antoi Preussin kuningas Fredrik Suuri hänestä arvionsa. Hänen mukaansa tämä oli ollut "kunniaksi sukupuolelleen ja valtaistuimelleen". Lisäksi hän totesi että "vaikka hän kävi sotaa tätä vastaan, ei koskaan tätä vihannut."
Maria Teresia oli raskaana lähes jatkuvasti vuosina 1737–1756 ja synnytti kaikkiaan 16 lasta, joista 10 eli aikuisiksi. Kuuluisimpia lapsista ovat keisari Joosef II, Ranskan kuningatar Marie Antoinette ja keisari Leopold II. Hän naitti lapsiaan muihin eurooppalaisiin suursukuihin luodakseen liittoutumia ja hyödyntääkseen maataan taloudellisesti ja sotilaallisesti.
Maria Teresia oli viimeinen alkuperäistä Habsburg-sukua edustanut hallitsija. Hänen jälkeensä valtaan tuli periaatteessa hänen miehensä Frans I:n edustama Lothringen-suku, mutta heidän jälkeläisensä käyttivät nimeä Habsburg-Lothringen korostaakseen dynastian jatkumista.
Arvonimet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Unkarin kuningatar 1741–1780 | Seuraaja: Joosef II |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Böömin kuningatar 1743–1780 | Seuraaja: Joosef II |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Itävallan arkkiherttuatar 1740–1780 | Seuraaja: Joosef II |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Parman herttuatar 1740–1748 | Seuraaja: Filip |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Piacenzan herttuatar 1740–1748 | Seuraaja: Filip |
| Edeltäjä: Kaarle VI | Guastallan herttuatar 1740–1748 | Seuraaja: Filip |
Maria Teresia kristallikruunu

Kristallikruunutyyppi Maria Teresia on nimetty hänen mukaansa. Historioitsijoiden mukaan valaisin valmistettiin Prahan kuninkaanlinnan, kun Maria Teresian kruunattiin Böömin kuningattareksi vuonna 1743. Kruunua on valmistettu erilaisina muunnelmina nykypäiviin asti. Arkkiherttuatar Maria Teresia ihastui näihin valaisimiin niin paljon, että tilasi niitä palatsiinsa Wieniin vuonna 1746.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Barth, Reinhard: Historian suurnaiset.  ((Frauen, die Geschichte machten: Von Hatschepsut bis Indira Gandhi.) Suomennos Tuulikki Virta ja Katja Zöllner. Alkusanat Kaari Utrio)  Helsinki:  Ajatus Kirjat, 2005.  ISBN 951-20-6762-5
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Maria Teresia perintöruhtinattarena 10- vuotiaana, Andreas Møller n. 1727
Arkkiherttuatar Maria Teresia nuorena, Rosalba Carriera 1730
Maria Teresia ratsailla Unkarin kuningattarena, päässään Pyhän Tapanin kruunu, tuntematon taiteilija n. 1750.
Eurooppa vuonna 1748
Maria Teresian taaleri
Maria Teresia perheineen, Martin Mijtens nuorempi, 1754
Maria Teresia, Jean-Étienne Liotard 1762
Keisarinna Maria Teresia leskenä perheineen. Saksin prinssi, Teschenin herttua Albert ja Maria Kristina näyttävät Italiasta ja muualta tuotuja kuvia. Maksimilian, Maria Anna, Maria Elisabet; tuolia vasten nojaa Joosef II. Heinrich Friedrich Füger 1776
Maria Teresia leskenä. Anton von Maronin maalaus vuodelta 1773. Viimeinen Itävallan valtion tilaama muotokuva Maria Teresiasta.
Maria Teresia ja Frans vanhimman poikansa, kuusivuotiaan arkkiherttua Josefin kanssa, Franz Xaver Karl Palko 1747
Maria Teresia juhlii joulua perheensä kanssa vuonna 1762. Vas: Maria Kristina, Ferdinand, Maria Antonia (suosikkinukkensa kanssa), Maksimilian (syö pöydän alla kakkuja), Maria Teresia ja keisari Frans I. Arkkiherttuatar Maria Kristinan piirros.
Fresko Maria Teresian pieninä kuolleista lapsista: ylinnä Maria Karolina (1748-1748), Maria Karolina Ernestina (1740-1741), Maria Elisabet Amalia (1737-1740) ja Maria Johanna (1750-1762). Franz Anton Maulbertschl n. 1765
Maria Teresia kristallikruunu
Helsingin yliopiston Observatorio

| Helsingin yliopiston Observatorio |
| --- | --- |

Sijainti:  Tähtitorninvuori, Ullanlinna, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°09′43″N 24°57′06″E﻿ / ﻿60.16197°N 24.95153°E﻿ / 60.16197; 24.95153
Korkeus merenpinnasta:  28  m
Tyyppi:  observatorio, museo ja rakennus
IAU-tunnus:  569
Arkkitehti:  Carl Ludvig Engel ja Friedrich August Argelander
Perustettu:  1834, 1832 ja 1832
Avattu:  1832
Kotisivu:  www.observatorio.fi/english ja www.helsinki.fi/fi/helsingin-observatorio
Helsingin yliopiston observatorio oli vuosina 1834–2009 toiminut Helsingin yliopistoon kuulunut tieteellinen laitos. Observatorion rakennuksessa on vuodesta 2012 toiminut "Helsingin observatorio" -niminen näyttely- ja yleisökeskus, joka on osa Tiedemuseo Liekkiä, entistä Helsingin yliopistomuseota.
Historia > Alkuvaiheet

Turussa oli ollut vuodesta 1819 Carl Ludvig Engelin suunnittelema observatorio, mutta Turun palon jälkeen 1827 keisari Nikolai I päätti siirtää yliopiston Helsinkiin. Siten Helsinkiinkin piti rakentaa observatorio.
Observatorion suunnittelun sai vastuulleen yliopiston tähtitieteen professori Friedrich Wilhelm August Argelander. Argelander löysi observatoriolle sopivan korkean ja yksinäisen paikan Tähtitorninmäeltä, silloiselta Ulricasborgilta, jonka keisari vahvisti. Suomen yleisten rakennusten intendentti Engel sai tehtäväkseen rakennuksen piirtämisen, ja Argelanderin kanssa yhteistyössä suunnitellut piirustukset valmistuivat joulukuussa 1829. Esikuvana oli käytetty Tarton observatoriota ja etenkin sen havaintotornia. Engel halusi suunnitella rakennuksesta myös "kaupungin kaunistuksen", sillä paikka Unioninkadun päässä oli niin näkyvä.
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1831, ja ne valmistuivat 1834. Katselmus pidettiin 12. syyskuuta 1834. Uusi observatorio oli ajan korkeimpien standardien mukainen. Sen meridiaanisalissa oli tilat kolmea suurta havaintokonetta varten, ja kaukoputkille rakennettiin kolme lieriönmallista tornia. Yksi moderni kaukoputki oli tilattu jo Turkuun vuonna 1818, mutta se saapui Suomeen vasta 1830 ja asennettiin siten Helsinkiin. Helsingin observatorio on myös tiettävästi maailman ensimmäinen observatorio, jossa käytettiin havaintotorneja arkkitehtonisina elementteinä.
Observatorio näkyi kaupunkiin, sillä mäki oli aluksi paljas. Sen tornin tangosta pudotettiin päivittäin kello 12 pussi, jotta laivat saattoivat tarkistaa kronometrinsä. Joinakin vuosina pussin pudotuksen yhteydessä ammuttiin tykillä Katajanokan kanavan rannalta. Observatorio katosi kaupungin näkymistä 1900-luvun alussa, kun Tähtitorninmäen puisto rakennettiin.
Observatorion meridiaanisaliin sijoitettiin meridiaani- ja ohikulkukoneet, joilla tehtiin pohjois-eteläsuuntaisia tähtien paikkahavaintoja. Keskimmäiseen kääntyvään torniin sijoitettiin 1834 saapunut niin sanottu Argelanderin refraktori, jossa on 18 senttimetrin objektiivi. Läntisessä tornissa oli Joseph von Fraunhoferin valmistama heliometri.
Historia > Osanotto tähtiluettelotöihin

Argelanderin muutettua Bonniin 1837 tuli tähtitieteen professoriksi Gustaf Lundahl 1842 ja sitten Fredrik Wolstedt 1846. Hänen jälkeensä professoriksi tuli 1862 Adalbert Krueger, joka oli toiminut Argelanderin apulaisena Bonnin observatoriossa. Krueger osallistui Helsingissä Astronomische Gesellschaftin suureen tähtiluettelotyöhön. Hän havaitsi ohikulkukoneella 14 680 tähteä.
Anders Donnerista tuli tähtitieteen professori vuonna 1883. Hänen aikanaan tuli käyttöön tähtivalokuvaus. Observatoriolle valmistui 1890 niin sanottu uusi tähtitorni, jossa on 330 millimetrin linssiobjektiivi valokuvaukseen ja 254 millimetrin visuaaliobjektiivi. Observatorio osallistui sillä suureen kansainvälisenä yhteistyönä tehtävään Carte du Ciel -ohjelmaan. Kaikki ohjelman tähtiluettelolevyt otettiin 1896 mennessä, tähtikarttalevyt vuoteen 1911 mennessä. Levyjen mittaaminen oli hidasta, ja viimeinen osa tähtiluettelosta julkaistiin 1937. Helsingin observatorio oli pitkään ainoa, joka sai työn valmiiksi.
Donnerin jälkeen professoriksi tuli 1918 Karl F. Sundman, joka oli tullut tunnetuksi täydellisestä kolmen kappaleen ongelman ratkaisustaan. Hänen jälkeensä professoriksi tuli Gustaf Järnefelt.lähde?