Botswanan historia
Siirtomaa-aika

1830-luvulla suuri osa Kapmaan buureista muutti pohjoiseen ja hyökkäsi tswanojen kimppuun; he korottivat veroja ja ottivat orjia. Varsinainen kolonisaatio alkoi vuonna 1840, jolloin alueelle saapuivat ensimmäiset valkoihoiset lähetyssaarnaajat ja kauppiaat. Vuonna 1845 sir David Livingstone London Missionary Societysta perusti Kolobengiin maan ensimmäisen pysyvän lähetysaseman.
Vuosina 1852–1853 buurit (joukossa mm. nuori Paul Kruger) valtasivat tswanojen alueen ja ryöstivät naisia, lapsia ja karjaa. Myös lähetysasemia vastaan hyökättiin ja niitä tuhottiin, mutta suunniteltu pidempiaikainen miehitys epäonnistui. Tswanat puolestaan kostivat hyökkäilemällä buurialueen itäosiin, kunnes vastaperustetun Etelä-Afrikan tasavallan hallitsija Andries Pretorius solmi rauhansopimuksen tswanojen kanssa. Vuonna 1867 saksalainen tutkimusmatkailija Karl Mauch löysi suuren kultaesiintymän Tatista nykyisen Francistownin lähistöltä.
Vuosina 1881–1884 buurit ja tswanat ajautuivat jälleen sotaan, kun buurilaiset ja brittiläiset palkkasoturit hyökkäsivät etelästä tswanojen kimppuun. Sodan seurauksena tswanojen asuma-alueelle perustettiin Stellalandin ja Goshenin buuritasavallat. Molemmat alueet joutuivat kuitenkin pian brittiläisten joukkojen miehittämiksi, ja vuonna 1885 ne julistettiin Brittiläisen Betšuanamaan kruununsiirtomaaksi. Nykyisin alue kuuluu Etelä-Afrikan tasavaltaan.
Samaan aikaan nykyisen Botswanan alue julistettiin tswanojen pyynnöstä Ison-Britannian Betšuanamaan protektoraatiksi. Toisen buurisodan jälkeen 1900-luvun alussa britit ottivat käyttöön uudenlaisen verojärjestelmän (Hut Tax, "mökkivero"), jonka paikalliset voudit keräsivät. Sen sijaan kansan sisäinen hallintojärjestelmä pysyi toistaiseksi ennallaan.
Cecil Rhodesin perustama, itsenäisesti toimiva monopoliyhtiö British South Africa Company tavoitteli myöhemmin oikeuksia hallinnoida ja hyödyntää Betšuanamaata vastoin maalle annettuja asianmukaisia myönnytyksiä. Estääkseen tämän ja siihen liittyvät alueliitokset tswanapäälliköt (BaKgosi) Khama III, Bathoen I ja Sebele I matkustivat vuonna 1895 Lontooseen. Siellä he vaativat, että suojelusopimuksia noudatetaan, ja onnistuivatkin tässä; tähän vaikutti myös Jamesonin hyökkäyksen epäonnistuminen. Alueella näkyi kuitenkin edelleen hallinnollista yhdentymistä Etelä-Afrikan kanssa; aluetta mm. hallinnoitiin Mafekingistä Etelä-Afrikasta. Vuosina 1896–1897 rakennettiin rautatie Mafekingistä Betsuanamaan itäosien halki Etelä-Rhodesiaan. Vuonna 1910 Betsuanamaa muodosti muiden eteläisen Afrikan alueiden kanssa Etelä-Afrikan tulliliiton. 1950-luvulle asti perinteiset heimopäälliköt huolehtivat hallinnosta.
Vuonna 1920 perustettiin European Advisory Council ja Natives Advisory Council, joiden tehtävä oli antaa suosituksia kullekin alueen väestöryhmälle. 
Vuonna 1950 ne yhdistettiin Joint Advisory Counciliksi ja otettiin näin ensimmäiset askeleet kohti maan täydellistä itsenäisyyttä. Tämän elimen vuonna 1960 yhdessä Legislative Councilin kanssa hyväksymä perustuslaki loi Botswanan parlamentin, jolla oli alun perin myös neuvoa-antavia tehtäviä; tosin alkuvaiheessa eurooppalaiset olivat parlamentissa enemmistönä. Vuodesta 1959 alkaen syntyi useita puolueita, kuten välitöntä itsenäisyyttä kannattanut Botswana People’s Party; maltillisempi Botswana Democratic Party (BDP) muodostui 1961. Kesäkuussa 1964 britit päättivät myöntää maalle itsenäisyyden. Britannian Westminster-järjestelmään perustuva toinen perustuslaki hyväksyttiin vuonna 1965. Kansalliskokouksen lisäksi perustettiin House of Chiefs, pääosin seremoniallinen kamari, jolla ei ollut veto-oikeutta BaKgoseille eikä muille perinteisille hallitsijoille. Samaan aikaan pääkaupunki siirrettiin Mafikengistä Gaboroneen, jolloin alue sai ensimmäistä kertaa historiansa aikana oman pääkaupungin. Samana vuonna järjestettiin ensimmäistä kertaa vaalit, joissa Seretse Khaman johtama BDP sai yli 80 prosenttia äänistä. Khama oli bamangwato-heimon nimellinen päällikkö ja Khama III:n pojanpoika, mutta hän joutui väliaikaisesti luopumaan vaatimuksistaan avioituessaan brittiläisen Ruth Williams Khaman kanssa.