stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
U-573

| U-573 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Blohm + Voss, Hampuri
Kölinlasku:  8. kesäkuuta 1940
Laskettu vesille:  17. huhtikuuta 1941
Palveluskäyttöön:  5. kesäkuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  Espanjalle 2. elokuuta 1942
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  769 t (pinnalla) 871 t (sukellus)
Pituus:  67,10 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,20 m
Syväys:  4,74 m
Koneteho:  diesel: 2 800 - 3 200 bhp sähkö: 740 shp
Nopeus:  17,7 solmua (pinnalla) 7,6 solmua (sukellus)
Miehistöä:  4 upseeria + 40-56 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  5 × 533 mm torpedoputkea, joihin 14 torpedoa tai 26 TMA-miinaa 1 × 8,8 cm kansitykki 1 × 2 cm C/30 -ilmatorjuntatykki
U-573 oli Saksan laivaston vuonna 1941 vesillelaskettu tyypin VIIC sukellusvene. Toisessa maailmansodassa alus teki neljä partiomatkaa, joiden aikana se upotti ainoastaan yhden aluksen. Alus vaurioitui syvyyspommeista Algerin luoteispuolella ja se internoitiin Cartagenassa 2. toukokuuta 1942. Espanja osti aluksen 2. elokuuta liittäen sen laivastoonsa nimellä G7.
Valmistus

Alus tilattiin 24. lokakuuta 1939 Blohm & Vossilta Hampurista, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1940 telakkanumerolla 549. Alus laskettiin vesille 17. huhtikuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 5. kesäkuuta päällikkönään kapteeniluutnantti Heinrich Heinsohn.
Palvelus

Alus saapui 15. syyskuuta 1941 Kieliin, mistä se lähti 27. syyskuuta ensimmäiselle partiomatkalleen Atlantille Pohjanmeren sekä Islannin ja Färsaarten välistä. Alus saavutti lähes Labradorin niemimaan ennen kuin se aloitti paluumatkan St. Nazaireen, jossa se siirrettiin telakalle 15. marraskuuta.
Alus lähti toisella partiomatkalleen 7. joulukuuta St. Nazairesta, mihin se palasi jo kolme vuorokautta myöhemmin. Alus lähti 11. joulukuuta uudelleen merelle ja se läpäisi Gibraltarin salmen Välimerelle, missä se upotti 21. joulukuuta norjalaisen 5 289 bruttorekisteritonnin rahtialuksen Hellen kahdella torpedolla. Alus saapui 30. joulukuuta Pulaan Kroatiaan. Kolmannelle partiomatkalleen alus lähti 2. helmikuuta 1942 Pulasta, jonne se palasi 6. maaliskuuta.
Alus lähti 20. huhtikuuta 1942 neljännelle partiomatkalleen Pulasta. Alus joutui 29. huhtikuuta Britannian kuninkaallisten ilmavoimien laivueen No. 233 Lockheed Hudsonin maaliksi Algerin luoteispuolella. Alus vaurioitui pahoin lentokoneen pudottamista syvyyspommeista, mutta se kykeni purjehtimaan Espanjaan Cartagenaan, jonne se saapui 2. toukokuuta. Kansainväliset sopimukset mahdollistivat aluksen viipymisen puolueettomassa satamassa 24 tuntia, jona aikana tarvittavat korjaukset piti saada tehtyä. Espanjan viranomaiset antoivat luvan tehdä korjauksia kolme kuukautta, mistä Britannian Madridin konsulaatti protestoi. Aluksen päällikkö Heinsohn lensi 19. toukokuuta Madridista Stuttgartiin ja edelleen Berliiniin keskustellakseen tilanteesta laivaston esikunnassa. Heinsohn palasi Heindayen kautta junalla 28. toukokuuta.
Todettuaan, ettei kolme kuukautta riittäisi korjauksiin Kriegsmarine myi aluksen Espanjalle 1,5 miljoonalla Reichsmarkilla. Espanjan laivasto otti aluksen palvelukseen 2. elokuuta 1942 vuorokautta ennen kolmen kuukauden määräajan umpeutumista nimellä G7.
Espanjan laivaston G7

Korjaustyöt aloitettiin elokuussa 1943, mutta ne saatiin päätökseen vasta neljä vuotta myöhemmin. Aluksen vauriot osoittautuivat laajemmiksi kuin tutkimuksissa ja teknisen avun sekä varaosien saaminen Saksasta toisen maailmansodan lopulla ja sodan jälkeen osoittautui hankalaksi. Lisäksi Espanjan sisällissodan jälkeinen heikko talous aiheutti omat ongelmansa. Korjaustyöt saatiin päätökseen alkuvuodesta 1947 ja 5. marraskuuta alus palasi palvelukseen. Alukselta oli poistettu keulan verkkoleikkuri ja ilmatorjunta-aseistus.
Vaikka tyypin VII alukset olivat toisen maailmansodan päätyttyä vanhentuneita, alus oli Espanjan laivaston modernein sukellusvene. Laivastossa oli lisäksi kaksi italialaista Archimede-luokan ja neljä Espanjassa valmistettua alusta, jotka kaikki olivat 1930-luvun alkupuolelta. G7:llä ei ollut tutkaa eikä siihen ollut mahdollista asentaa snorkkelia. Vuonna 1951 Empresa Nacional Bazán aloitti suunnittelun aluksen varustamisesta snorkkelilla, mutta työ keskeytyi laivaston hankkiessa  Yhdysvalloista Balao-luokan aluksen USS Krakenin.
Vuonna 1958 Arca-Filmproduktion GmbH vuokrasi aluksen elokuvaan U 47 - Kapitänleutnant Prien, joka pohjautui hyökkäykseen Scapa Flow'hun ja HMS Royal Oakin upottamiseen. Vuonna 1961 Espanjan laivaston alukset varustettiin Natotunnuksin, jolloin G7 nimettiin uudelleen S01:ksi.
Alus poistettiin palveluksesta 2. toukokuuta 1970 ja huutokaupattiin 3 334 751 pesolla eli noin 26 500 Yhdysvaltain dollarilla. Museoinnin epäonnistuttua alus romutettiin.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:German submarine U-573
Käännös suomeksi
Taavi Törmälehto

| Taavi Törmälehto |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1922 Haapavesi
Kuollut: 15. joulukuuta 2007 (85 vuotta) Kauniainen
Ammatti:  Levyseppä
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1940–1944
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Alikersantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-risti
Taavi Armas Törmälehto (27. maaliskuuta 1922 Haapavesi – 15. joulukuuta 2007 Kauniainen) oli suomalainen Mannerheim-ristin ritari.
Jääkäri Törmälehto palveli jatkosodan alussa konepistoolimiehenä Jääkäripataljoona 4:ssä, joka oli osa 1. jääkäriprikaatia. Hän kunnostautui useissa hyökkäysvaiheen taisteluissa ja hänet nimitettiin 19. marraskuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi numero 41. Hänet ylennettiin alikersantiksi 4. heinäkuuta 1944. Siviiliammatiltaan hän oli levyseppä. Hän oli naimisisissa ja hänellä oli neljä lasta.
Ritarinimityksen perusteluissa mainitaan Törmälehdon suojanneen konepistoolitulellaan omien haavoittuneiden evakuointia Vilokissa 14. heinäkuuta 1941. Tämän hän teki oma-aloitteisesti joukkueenjohtajansa haavoittumisen jälkeen. Heinäkuulta 1941 mainitaan myös panssarintorjuntatykin valtaus Koirinojalla.
15. syyskuuta 1941 Törmälehto oli avainasemassa konekivääripesäkkeiden valtauksessa Syvärillä suomalaisten hyökätessä voimalaitokselle. Pesäkkeet olivat tilanteessa vakava uhka suomalaisille, jotka olivat edenneet tavoitteeseensa, mutta eivät vielä vakiinnuttaneet asemiaan.
Henkilökohtaisen rohkeuden kääntöpuolena on ainakin Törmälehdon tapauksessa ilmeisesti aimo annos itsetietoisuutta, joka tietyissä olosuhteissa näyttäytyy röyhkeytenä. Tämä puoli ei tule esiin varhaisissa, pelkästään ihannoivissa kuvauksissa.
Mannerheim-ristin perustelut

”Ylipäällikkö on pvm:llä 19.11.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi jääkäri Taavi Armas Törmälehdon.
Jääkäri Törmälehto on konepistoolimiehenä toiminut erittäin urheasti ja uhkarohkeasti monissa eri tilanteissa. Mm. Vilokin taistelussa 14.7.41 hän joukkueenjohtajan haavoituttua oma-aloitteisesti esti konepistoolillaan vihollisjoukkueen etenemisen ja suojasi täten omien haavoittuneiden siirron turvaan. Koirinojalla 16.7.41 hän valtasi yksinään vihollisen panssaritorjuntatykin ja toi samalla arvokkaita tietoja vihollisen asemista ja toiminnasta. Tuulosjoella 25.7.41 hän käsikranaateilla ja konepistoolilla tuhosi useita vihollispesäkkeitä ja niiden miehistöjä, ja 15.9.41 hän toverinsa tukemana valtasi Syvärin voimalaitoksella kaksi vihollisen pesäkettä. Hän osallistui myös vapaaehtoisena partioon, joka yöllä kävi noutamassa pois tulilinjojen välistä komppanian päällikön kylmenneen ruumiin.”
Sodan jälkeen

Törmälehto on itse kirjoittanut teoksessaan Marskin ritarin tilitys kriittisesti suhteestaan Suomen armeijaan yleensä ja erityisesti esimieheensä Wolf H. Halstiin. Kirjan mukaan Törmälehto itse tunnettiin omapäisenä "Jermulehtona". Törmälehto osallistui vielä vuoden 2006 itsenäisyyspäivän vastaanotolle, vaikka vuonna 2005 hän ei juhliin saapunut, vuonna 2006 hän joutui käyttämään pyörätuolia. Vuoden 2007 juhliin hän ei enää kyennyt saapumaan, vaikka hän olikin ehtinyt lupautua Pentti Iisalon ja Tuomas Gerdtin kanssa juhliin vielä tulemaan.
Törmälehdon lapsenlapsi Terhi Törmälehto on kirjoittanut isoisästään kirjan Taavi (2021). Kirjassa paljastettiin, että Törmälehto oli vuoden 1967 heinäkuussa ollessaan töissä Göteborgissa telakalla surmannut puukottamalla ruotsalaismiehen. Törmälehto istui tapauksesta vankilassa viitisen vuotta, pääosin Sörnäisten vankilassa. Henkirikoksesta ei ollut aiemmin kirjoitettu Törmälehtoa käsittelevissä kirjoissa tai lehtijutuissa.
Hän kuoli eri sairauksien murtamana 15. joulukuuta 2007 Kaunialan sotavammasairaalassa. Siunaus toimitettiin 4. tammikuuta 2008 Haapaveden kirkossa.
Täyttä elämää

| Täyttä elämää Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1991
 Julkaistu: 1991
 Tuottaja(t): Esa Nieminen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 46.18
 Levy-yhtiö: Sonet
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Paula Koivuniemen muut julkaisut
| 21 romanttista laulua 1990 | Täyttä elämää 1991 | Rakkaudella, sinun 1993 |
Täyttä elämää on Paula Koivuniemen vuonna  1991 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä, LP-levynä ja C-kasettina Sonet -levy-yhtiö.
Kappaleet

Uskon huomiseen – 4.03 (Un'Estate Italiana, säv. Giorgio Moroder, san. Jori Nummelin)
Muuttumaan et mua saa – 4.28 (Se bastasse una canzone, säv. Eros Ramazzotti, Piero Cassano, Adelio Cogliati, san. Jori Nummelin)
Sinulta sain voimaa – 4.02 (Allright, säv. Christopher Cross, san. Tarleena Sammalkorpi)
Yksin yöhön jäin – 3.36 (säv. S. Salminen, san. R. Nyqvist)
On vain hetki tää – 3.50 (säv. Veikko Samuli, san. Aappo I. Piippo)
Näen huomiseen – 3.03 (säv. Pepe Willberg, san. Kirsti Willberg)
Täyttä elämää – 3.40 (Buona giornata, säv. Mauro Paoluzzi, Vladimir Cosma, san. Kaisu Liuhala)
Vie mua – 3.23 (säv. Esa Nieminen, san. Jori Nummelin)
Kulku ihmisen – 4.10 (Uomini soli, säv. Roby Facchinetti, Valerio Negrini, san. Kaisu Liuhala)
Käy sieluni autiomaahan – 3.27 (säv. Pertti Haverinen, san. Jorma Toiviainen)
Aamuinen tähdenlento – 4.07 (säv. Petri Laaksonen, san. Hector)
Rauhaa ja rakkautta – 3.25 (No Hiding Place, säv. J. Criegn, B. Nichols, san. Tarleena Sammalkorpi)
Muusikot

Vesa Aaltonen
Esko Asikainen
Juha Björninen
Esko Heikkinen
Jartsa Karvonen
Toni Lehti
Peter Lerche
Pave Maijanen
Seppo Nyyssönen
Anita Pajunen
Teemu Salminen
Markku Veijonsuo
Heikki Virtanen
Muusikot > Tuotanto

Esa Nieminen – tuottaja, sovittaja
Kari Chydenius – äänitys
Ulla-Maija Lähteenmäki – kannen kuvat
Paula Paakkulainen – kuvauksen järjestäjä
Sini Pellonpää – layout
Aiheesta muualla

"Täyttä elämää" Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
| n k Paula Koivuniemi |
| --- | --- |
Albumit:  Leikki riittää  Paula Koivuniemi  Sinulle vain  Lady Sentimental  Vie minut pois  Sata kesää, tuhat yötä  Luotan sydämen ääneen  Lähdetään  Rakkaustarina  Ilman minua  Hei Buonanotte  Sen siksi tein  Täyttä elämää  Rakkaudella, sinun  Se kesäni mun  Tulisielu  Kuuntelen Tomppaa  Rakastunut  Yöperhonen  Timantti  Nainen  Rakkaudesta  Matka  Kun joulu on  Duetot  Elämästä 
Kokoelma-albumit:  20 toivottua levytystä  Paula Koivuniemi  18 suosittua levytystä  Santa Maria – hitit 1983–90  21 romanttista laulua  Sinulle vain – 16 suosikki-iskelmää  Toivotut  Suomen parhaat  20 suosikkia – Perhonen  Parhaat (Valitut palat)  20 suosikkia – Aikuinen nainen  20 suosikkia – Kuuleeko yö  Leidit levyllä  Kaikki parhaat (Musiikin mestareita)  Suuret sävelet  Nostalgia  40 unohtumatonta laulua  Lauluja rakkaudesta  Täydet 100  Collections  Tähtisarja – 30 suosikkia 
DVD:t:  Estradilla Paula Koivuniemi 
Muut albumit: Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: Vihdoinkin!
Ujoperhoahven

| Ujoperhoahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Saha-ahvenet Serraninae
Suku::  Hypoplectrus
Laji::  guttavarius
Kaksiosainen nimi
 Hypoplectrus guttavarius  (Poey, 1852) 
Synonyymit
 Plectropoma guttavarium Poey, 1852  Hypoplectrus guttavarium (Poey, 1852)  Plectropoma melanorhina Guichenot 1853  Plectropoma accensum Poey, 1852  Hypoplectrus accensus (Poey, 1852)  Hypoplectrus pinnivaria Poey, 1868 
Katso myös
   Ujoperhoahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ujoperhoahven (Hypoplectrus guttavarius) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja saha-ahventen (Serraninae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Ujoperhoahven voi kasvaa maksimissaan 13 senttimetrin mittaiseksi. Pää on keltainen ja muu ruumis ruskea tai musta. Kaikki evät ovat keltaisia. Selkäevässä on kymmenen piikkiruotoa ja 14–17 pehmeää ruotoa. Lajilla on kylkiviivallaan 48–53 suomua.
Ujoperhoahventa tavataan Florida Keysistä, Bahamasaarilta, Kuubasta, Caymansaarilta, Jamaikasta, Hispaniolasta, Puerto Ricosta, Yhdysvaltain Neitsytsaarilta, Pieniltä Antilleilta ja Panamasta. Se elää 3–30 metrin syvyydessä vedenpinnasta.
Ukba ibn Nafi

Ukba ibn Nafin rakennuttama moskeija Kairouanissa.
Ukba ibn Nafi (myös Uqba ibn Nafi, Sidi Okba; kuoli 683) oli arabialainen sotapäällikkö, joka valtasi suuren osan Pohjois-Afrikkaa.
Ukba ibn Nafi oli Egyptin valloittajan Amr ibn al-Asin sisarenpoika. Hän tunkeutui vuonna 642 Fezzaniin ja valtasi Zawilan kaupungin. Vuosina 662–663 tai 666–667 hän osallistui Tripolin eteläpuolella asuneiden heimojen vastaiseen sotaretkeen valloittaen garamantien entisen pääkaupungin Djarman. Libyasta hänen kerrotaan edenneen Sudaniin ja vallanneen Kawarin alueen. Vuonna 670 Ukban johtama kymmenen tuhannen miehen ratsujoukko valloitti Ghadamesin ja Gafsan kaupungit sekä Kastiliyan alueen, jonne perustettiin Kairouanin kaupunki. Vuonna 673 omaijadikalifi Muawija I erotti Ukban Ifriqiyan käskynhaltijan virasta peläten ehkä tämän vaikutusvallan kasvua.
Muawijan kuoltua vuonna 680 hänen seuraajansa Jazid I nimitti Ukban jälleen Ifriqiyan käskynhaltijaksi. Vuonna 681 hän lähti sotaretkelle kohti Atlantin valtamerta. Ukban armeija eteni Maghrebin keskiosaan, löi berberit ja bysanttilaiset Zabvuoristossa, valloitti Tiaretin kaupungin ja eteni Tangeriin asti. Sieltä hän kääntyi etelään, valtasi Volubilisin kaupungin, ylitti Atlasvuoriston ja tunkeutui aina Sousin alueen Taroudantiin saakka. Paluumatkalla Kairouaniin berberien päällikkö Kusaila (Kasila) löi arabien joukot Biskran kaakkoispuolella Maghrebin keskiosassa. Ukba sai surmansa taistelussa.
Ukba oli loistava sotapäällikkö, mutta hän ei ymmärtänyt berberien merkitystä Bysantin vastaisessa taistelussa. Pohjois-Afrikan pysyvä valloitus jäi hänen seuraajiensa tehtäväksi. Ukbaa koskevat kertomukset sisältävät paljon legendaarisia aineksia, joita on vaikeaa erottaa historiallisista tapahtumista.
Tomáš Ujfaluši

Tomáš Ujfaluši
Tomáš Ujfaluši (s. 24. maaliskuuta 1978 Rýmařov) on tšekkiläinen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Ujfaluši pelasi kotimaassaan SK Sigma Olomoucissa vuodet 1997–2000 ja siirtyi sitten Saksan Bundesliigaan Hamburger SV:hen kausiksi 2001–2004. Vuoden 2004 EM-kisojen jälkeen Ujfaluši siirtyi Serie A:n ACF Fiorentinaan, jossa hän pelasi kaikkiaan neljä kautta. Ujfaluši siirtyi heinäkuussa 2008 espanjalaiseen Atlético Madridiin, ja vuosina 2011–2013 hän kuului turkkilaisen Galatasarayn miehistöön ennen paluutaan kotimaahan ja uransa lopettamista.
Ujfaluši pelasi Tšekin maajoukkueen avauskokoonpanon pelaajana EM-kisoissa 2004, MM-kisoissa 2006 ja kapteenina EM-kisoissa 2008. Vuonna 2004 hän pelasi täyden ajan kaikissa muissa otteluissa paitsi merkityksettömässä viimeisessä alkulohko-ottelussa, vuonna 2006 hänet ajettiin ulos Tšekin toisessa ottelussa Ghanaa vastaan, joten hän ei päässyt joukkueensa kolmanteen otteluun, ja vuoden 2008 kisoissa hän pelasi Tšekin kaikki kolme ottelua alusta loppuun. Parhaiten Tšekki menestyi EM-kisoissa 2004, joissa se selvisi välieriin. Kaikkiaan Ujfaluši pelasi 78 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Ujigami-jinja

Ujigamin pyhäkön päähalli (honden).
Ujigami-jinja (jap. 宇治上神社) on šintolainen pyhäkkö Japanissa Kioton prefektuurissa Ujin kaupungissa Kioton eteläpuolella. Se sijaitsee Ujigawan itäpuolella Asahiyama-vuoren juurella. Ujigamin pyhäkön päähalli (honden) on rakennettu Heian-kaudella, ja sitä pidetään Japanin vanhimpana pyhäkkörakennuksena. Alun perin Ujigami-jinja on perustettu läheisen Byōdō-inin suojeluspyhäköksi.
Honden koostuu kolmesta rakennuksesta, jotka on rakennettu vierekkäin nagare-zukuri-tyyliin. Pyhäkön Kamakura-kaudella rakennettu rukoussali (haiden) on myös vanhin lajissaan. Pyhäkön sisäosassa on lisäksi kolme pienempää rakennusta; pyhäköt 400-luvun prinssille Uji-no-waki-Iratsukolle, hänen veljelleen keisari Nintokulle ja heidän isälleen keisari Ōjinille. Ujigami-jinja on otettu yhdessä Kioton muiden kulttuuriaarteiden kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ujigami-jinja Wikimedia Commonsissa
| n k Muinaisen Kioton historialliset monumentit |
| --- | --- | --- |
| Kioto |  Daigo-ji  Ginkaku-ji  Kamigamo-jinja  Kinkaku-ji  Kiyomizu-dera  Kōzan-ji  Nijōn linna  Ninna-ji  Nishi-Hongan-ji  Ryōan-ji  Saihō-ji  Shimogamo-jinja  Tenryū-ji  Tō-ji  |  |
| Uji |  Byōdō-in  Ujigami-jinja  |  |
| Ōtsu | Enryaku-ji |  |
Uittovuoren kalliomaalaus

| Uittovuori> Sijainti |
| --- | --- |
 Uittovuori
Koordinaatit:  62°22′52.5743″N, 26°15′1.7785″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uittovuoren kalliomaalaus sijaitsee Keski-Suomessa Laukaassa Kynsiveden ja Leivonveden välisen Paanalansaaren luoteisosassa lähellä Hankasalmen rajaa ja Kaivannon kanavasta 900 m koilliseen. Saari on Lievestuoreelta noin 14 kilometriä pohjoiseen.
Maalauksen on ilmoittanut tutkijoille Pekka Pitkänen vuonna 1999 ja kuviot kävi tarkastamassa Timo Sepänmaa samana vuonna. Maalaus sijaitsee Uittovuoren länsiseinämässä noin 10-11 metriä veden pinnan yläpuolella olevalla kallioterassilla. Kuviot ovat   pystykallion seinämässä 36×60 senttimetrin alalla. Kuviot on vaikeaa erottaa taustaväristään. Samalla terassilla on toisessakin kohdassa jäämiä punaväristä, jolle saattaa olla myös luonnollinen selitys.
Kalliossa syvät kuluneet pystyhalkeamat, joiden väissä maalauksen merkit ovat. Kyseessä on haalistunut kolmen kuvion maalaus, joka on tyyliltään poikkeuksellinen. Kolmen pystyviivan alla on pyörylä ja sen oikealla puolen erikoinen kuvio, joka on tulkittavissa sarvipäiseksi ihmishahmoksi. Ihmishahmon korkeus on 25 senttimetriä. Ihmisen jalat koskettavat kaarevina kantapäistään toisensa ja kädet ovat kaarevina kuin nyrkit lanteilla. Pää näkyy epäselvästi, mutta oikeanpuoleinen korva tai sarvi näkyy.
Aiheesta muualla

Luettelo Suomen kalliomaalauksista ja ns. punamultaläikistä Suomen muinaistaideseura ry. Arkistoitu 30.10.2013. Viitattu 1.5.2011.
Luukkainen, Ismo: Suomen kalliomaalauksia, valokuvia
Jouko Törmänen

| Jouko Törmänen |
| --- | --- |
 Jouko Törmänen Lahdessa tammikuussa 1972. Taustalla Kari Ylianttila.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1954 Rovaniemi
Kuollut: 3. tammikuuta 2015 (60 vuotta) Rovaniemi
Uran tiedot
Lempinimi:  Jokkeri
Laji:  mäkihyppy
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten mäkihyppy. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | suurmäki |  |
Jouko Sihveri Törmänen (10. huhtikuuta 1954 Rovaniemi – 3. tammikuuta 2015 Rovaniemi) oli suomalainen mäkihyppääjä ja olympiavoittaja. Kilpauransa jälkeen hän toimi mäkihypyn järjestötehtävissä.
Törmänen edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa. Hän opiskeli Oulun yliopistossa muutaman vuoden matematiikkaa ja fysiikkaa, mutta siirtyi sitten teknilliseen opistoon ja valmistui rakennusinsinööriksi. Törmänen kuoli 3. tammikuuta 2015 Lapin keskussairaalassa.
Urheilu-ura

”Jokkeri” Törmänen ryhtyi harrastamaan mäkihyppyä tosimielellä vuonna 1971. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui 19-vuotiaana suurmäen kilpailussa viidenneksi. Innsbruckin talviolympialaisissa 1976 hän sijoittui suurmäessä kymmenenneksi ja normaalimäessä 14:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän oli suurmäessä kuudes ja normaalimäessä viidestoista.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Törmänen sijoittui normaalimäessä kahdeksanneksi. Suurmäen kilpailun ensimmäisellä kierroksella hän hyppäsi 114,5-metrisen hypyn, sai siitä tyylipisteitä kolmelta tuomarilta 18,5 ja kahdelta 19,0 pistettä ja oli avauskierroksen jälkeen 1,5 pistettä kilpailua johtanutta Hansjörg Sumia jäljessä. Toisella hypyllään Törmänen lensi 117 metriin eli yhtä pitkälle kuin Sumi ensimmäisellään ja sai tyylipisteitä yhdeltä tuomarilta 18,0, yhdeltä 18,5 sekä kolmelta 19,0 pistettä. Tämän jälkeen Sumi epäonnistui toisella hypyllään ja putosi seitsemänneksi. Törmänen voitti kultaa 8,6 pisteen erolla hopeamitalisti Hubert Neuperiin. Ennen olympiavoittoaan Törmänen oli voittanut ulkomailla käydyn mäkikilpailun vain kahdesti, Liberecissä ja Lillehammerissa vuonna 1976. Törmäsen mitali oli Suomen kisojen ainoa kultamitali.
Saavutukset

Olympiakultaa Lake Placid 1980 (mäkihyppy, suurmäki)
Olympialaisissa kahdeksas vuonna 1980 normaalimäessä ja 1976 kymmenes (suurmäki) ja 14. (normaalimäki)
MM-kisoissa viides (suurmäki 1974), kuudes (suurmäki 1978), 15. (normaalimäki 1978) ja 22. (suurmäki 1982)
Normaalimäen (P70) Suomen mestari 1976, 1977, 1979 ja 1980
Järjestötoiminta

Suomen Hiihtoliiton johtokunnan jäsen (1988–2015)
Suomen Hiihtoliiton varapuheenjohtaja (1993–2002)
Suomen Hiihtoliiton mäkihypyn ja yhdistetyn valiokunnan puheenjohtaja (1992–2015)
FIS:n mäkihyppykomitean puheenjohtaja (2004–2015)
Aiheesta muualla

Olympiavoittaja Jokkeri Törmänen.  YLE Elävä arkisto.
Törmänen, Jouko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Mäkihypyn suurmäen olympiavoittajat
Mäkihypyn suurmäen maailmanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Uinu, uinu lemmikkini

| Uinu, uinu lemmikkini> Pet Sematary |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  jännitys, kauhu
Kustantaja:  Doubleday
Julkaistu:  4. marraskuuta 1983
Sivumäärä:  374
ISBN:  978-0-385-18244-7
Suomennos
Suomentaja:  Pirkko Talvio-Jaatinen
Kansitaiteilija:  Markus Heikkerö
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1986
Sivumäärä:  478
ISBN:  951-30-6161-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Uinu, uinu lemmikkini (engl. Pet Sematary) on Stephen Kingin kirjoittama kauhuromaani vuodelta 1983. Se kertoo yliluonnollisista tapahtumista erään lääkärin ja hänen perheensä elämässä pikkukaupungissa, jonka lähellä sijaitsee kirottu lemmikkieläinten hautausmaa. Pirkko Talvio-Jaatisen suomennos ilmestyi vuonna 1986. Vuoden 2017 alussa Tammi julkaisi kirjasta uusintapainoksen.
Kirjan kirjoittamisen aikoihin King otti muun muassa tarinaan vaikutteita W. W. Jacobsin vuonna 1902 julkaisemasta kauhunovellista Apinan käpälä. Kingin mukaan kaikista kirjoittamistaan romaaneista Uinu, uinu lemmikkini on ehdottomasti pelottavin; King oli saanut romaanin käsikirjoituksen valmiiksi toukokuussa 1979, mutta hän epäröi monta kertaa sen julkaisemista ennen kuin tarjosi käsikirjoituksen Doubledaylle vuonna 1981.
Uinu, uinu lemmikkini oli ehdolla vuoden 1984 parhaan romaanin World Fantasy -palkinnon saajaksi. Kirjan pohjalta on myös tehty elokuva Uinu, uinu lemmikkini (1989), johon King itse teki käsikirjoituksen. Elokuva sai myös jatko-osan vuonna 1992. Vuonna 2019, jolloin aiemman adaption ilmestymisestä tuli kuluneeksi 30 vuotta, ilmestyi uusi Uinu, uinu lemmikkini -elokuva, jolle puolestaan ilmestyi vuonna 2023 esiosa, Uinu, uinu lemmikkini: Verilinjat.