stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut

Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen yleisurheiluliiton WA:n järjestämät maastojuoksun korkeatasoisimmat kansainväliset arvokilpailut.
Kansainväliset maastojuoksun mestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1903. MM-kisojen arvon kisat saivat vuonna 1973, kun ne siirtyivät IAAF:n alaisuuteen. Vuodesta 2011 lähtien MM-kisat on järjestetty joka toinen vuosi keväällä. Sitä ennen ne järjestettiin joka vuosi.
Kilpailumatkat ovat aikuisilla, sekä miehillä että naisilla, noin kymmenen kilometriä ja junioreissa (alle 20-vuotiaat) miehillä noin 8 kilometriä ja naisilla noin 6 kilometriä. Sekä aikuisissa sekä junioreissa järjestetään sekä henkilökohtainen että joukkuekilpailu. Vuonna 2017 ohjelmaan tuli sekaviesti, jossa joukkueet koostuvat kahdesta mies- ja kahdesta naisjuoksijasta juoksujärjestyksen ollessa vapaa. Vuoteen 2015 saakka miesten kilpailun pituus oli noin 12 kilometriä ja vuosina 1998–2015 naisten kilpailun pituus noin 8 kilometriä. Vuosina 1998–2006 kilpailuohjelmassa oli aikuisilla kaksi matkaa, kun sekä miehillä että naisilla oli lisäksi ns. lyhyt matka, joka oli pituudeltaan noin 4 kilometriä. Ennen vuotta 1998 naisten kilpailun pituus oli 4–6 kilometriä.
Kisat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1973 Waregem  1974 Monza  1975 Rabat  1976 Chepstow  1977 Düsseldorf  1978 Glasgow  1979 Limerick  1980 Pariisi  1981 Madrid  1982 Rooma  1983 Gateshead  1984 New York  1985 Lissabon  1986 Neuchâtel  1987 Varsova  1988 Auckland  1989 Stavanger  1990 Aix-les-Bains  1991 Antwerpen  1992 Boston  1993 Amorebieta  1994 Budapest  1995 Durham |   |  1996 Stellenbosch  1997 Torino  1998 Marrakech  1999 Belfast  2000 Vilamoura  2001 Oostende  2002 Dublin  2003 Lausanne  2004 Bryssel  2005 St. Etienne ja St. Galmier  2006 Fukuoka  2007 Mombasa  2008 Edinburgh  2009 Amman  2010 Bydgoszcz  2011 Punta Umbría  2013 Bydgoszcz  2015 Guiyang  2017 Kampala  2019 Aarhus  2023 Bathurst  2024 Belgrad |
Volkswagen Scirocco

Volkswagen Scirocco on Volkswagenin vuosina 1974–1992 valmistama coupé-korinen automalli, joka korvasi Volkswagen Karmann Ghian. Auton nimi tulee Välimeren alueella puhaltavasta sirocco-tuulesta, joka saa alkunsa Saharan aavikolla. Mallin seuraajaksi esiteltiin vuonna 1988 Volkswagen Corrado, josta oli myös alun perin tarkoitus tulla Scirocco-niminen.
Volkswagen Scirocco I (1974–1981)

| Volkswagen Scirocco I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Volkswagen
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1974–1981
Korimalli:  3-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Muotoilija:  Giorgetto Giugiaro
Edeltäjä:  Volkswagen Karmann Ghia
Seuraaja:  Volkswagen Scirocco II
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Caddy (Typ 14D) Volkswagen Golf I Volkswagen Jetta I
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A1
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,1–1,6 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven Scirocco esiteltiin keväällä 1974. Auto on Giorgetto Giugiaron muotoilema ja perustuu samalle A1-pohjalevylle kuin Volkswagen Golfin ensimmäinen sukupolvi. Sitä valmistettiin Karmannin tehtaalla Osnabrückissa.
Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,1- (50 hv) ja 1,5-litraiset (70/85 hv) bensiinimoottorit. 50- ja 70-hevosvoimaisia moottoreita käytettiin L- ja LS-malleissa, joissa oli kaksi suorakaiteen muotoista ajovaloa. 85-hevosvoimainen moottori oli TS-mallissa, jossa oli neljä pyöreää ajovaloa. Syksyllä 1975 1,5-litraisen tehokkaampi versio korvattiin 1,6-litraisella (75/85 hv). Vuoden lopussa myös pienitehoisempi versio poistui mallistosta. Syksyllä 1976 1,6-litraisen suurempitehoinen versio korvautui ainoastaan GTI- ja GLI-mallien yhteyteen saatavalla 110-hevosvoimaisella. Seuraavana syksynä myös 75-hevosvoimainen poistui, mutta 85-hevosvoimainen perusversio kuitenkin palasi vuoden 1978 alussa.
Vuonna 1977 Scirocco sai leveämmät kokonaan muoviset puskurit sekä suurikokoisemmat vilkut. B-pilarit muuttuivat korinvärisistä mustiksi. Mallistoon tuli takaisin 70-hevosvoimainen 1,5-litrainen moottori, kuitenkin iskutilavuudeltaan hieman alkuperäistä pienempänä.
Syksyllä 1979 malliston perusmoottoriksi tuli 1,3-litrainen (60 hv), joka korvasi aiemman 1,1-litraisen. Lisäksi GTI- ja GLI-mallit saivat viisivaihteisen manuaalivaihteiston.
Volkswagen Scirocco II (1981–1992)

| Volkswagen Scirocco II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Volkswagen
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1981–1992
Korimalli:  3-ovinen coupé
Luokka:  S-segmentti
Muotoilija:  Herbert Schäfer
Edeltäjä:  Volkswagen Scirocco I
Seuraaja:  Volkswagen Corrado
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Caddy (Typ 14D) Volkswagen Golf I Volkswagen Jetta I
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A1
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,8 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Scirocco esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 1981. Se perustui edelleen samalle pohjalevylle kuin edeltäjänsä, mutta oli Volkswagenin oman muotoiluosaston suunnittelema.
Sciroccosta oli vuonna 1985 tarjolla erikoismalli White Cat, jossa suuri osa korin normaalisti mustista osista oli korvattu valkoisilla. Myös istuimet ja vanteet olivat valkoiset.
Vuonna 1988 esiteltiin Volkswagen Corrado, josta oli alun perin tarkoitus tulla Sciroccon kolmas sukupolvi, mutta uuteen mallinimeen päädyttiin, sillä Corrado oli edeltäjäänsä teknisesti edistyksellisempi ja hinnaltaan kalliimpi. Autoja myytiin toistensa rinnalla vuoteen 1992 saakka, jolloin Sciroccon valmistus lopetettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volkswagen Scirocco Wikimedia Commonsissa
Volkswagenin automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit: Henkilöautot: Arteon ·  Atlas ·  Atlas Cross Sport ·  Bora (2018–) ·  C-Trek ·  Gol ·  Golf ·  ID.3 · ID.4 ·  ID.5 ·  ID.6 ·  Jetta ·  Lamando ·  Lavida ·  Passat ·  Phideon ·  Polo ·  Saveiro ·  T-Cross ·  T-Roc ·  Taigo ·  Taigun ·  Talagon ·  Tayron ·  Tharu ·  Tiguan ·  Touareg ·  Touran ·  up! ·  Viloran ·  Virtus  Hyötyajoneuvot: Amarok ·  Caddy ·  Crafter ·  Transporter
Lopetetut ilmajäähdytteiset mallit: 181 (Kurierwagen/Trekker/Thing/Safari) ·  1500/1600 (Typ 3) ·  411/412 (Typ 4) ·  Kupla (Typ 1) ·  Brasilia ·  Country Buggy (Sakbayan) ·  Hebmüller Cabriolet ·  Karmann Ghia ·  Kommandeurwagen ·  Kübelwagen ·  Schwimmwagen ·  SP2 ·  Type 18A ·  VW-Porsche 914
Lopetetut vesijäähdytteiset mallit: Ameo ·  Apollo ·  Beetle ·  Bora ·  Citi Golf ·  CC ·  Corrado ·  Derby ·  Eos ·  Fox ·  Golf Plus ·  Golf Sportsvan ·  Iltis ·  K70 ·  LT ·  Lupo ·  New Beetle ·  Parati ·  Phaeton ·  Pointer/Logus ·  Routan ·  Scirocco (1974–1992) ·  Scirocco (2008–2017) ·  Sharan ·  SpaceFox ·  Taro ·  Vento
Konseptimallit: 1-Litre Concept ·  up!/space up!/space up! blue/E-Up!/Up! Lite ·  GX3 ·  Iroc ·  EcoRacer ·  Concept A ·  Concept R ·  New Beetle Ragster ·  EDAG Biwak ·  Microbus Concept ·  W12/Nardo ·  Stanley ·  Concept BlueSport
Tulevat mallit: 
Volkswagen-pohjaiset (asuntoautot, kit-carit, kilpa-autot): Herbie ·  Formula Vee ·  Baja Bug ·  Meyers Manx ·  EMPI Imp ·  Westfalia Campervans
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Volkswagen Scirocco White Cat
Laura Birnin filmografia ja esiintymiset

Eero Ritala ja Laura Birn 2013 Jussi-gaalassa.
Tämä on Laura Birnin filmografia ja esiintymiset.
Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2001 | Aita | — |
| 2002 | Hengittämättä ja nauramatta | kaupan kassa |
| 2003 | Helmiä ja sikoja | Laura |
| 2003 | Tuulikaappimaa | — |
| 2005 | Lupaus | Mona Moisio |
| 2006 | Kolme suudelmaa | — |
| 2006 | Rock’n Roll Never Dies | äiti nuorena |
| 2007 | Joulutarina | Aada |
| 2008 | 8 päivää ensi-iltaan | Vilma |
| 2008 | Korkein oikeus | Elisa |
| 2009 | Ralliraita | Aija |
| 2009 | Lokakuun valoa | — |
| 2010 | Jäät | Paula |
| 2012 | Vuo­saari | Iiris |
| 2012 | Puhdistus | Aliide Tamm nuorena, ”Liide” |
| 2012 | Kaksi tarinaa rakkaudesta | Anna |
| 2013 | Miten meistä tuli ystäviä | — |
| 2013 | Mieletön elokuu | Kaarina Suo |
| 2013 | Leijonasydän | Sari |
| 2014 | Tanssi haudoilla | Leila Andersen |
| 2015 | Armi elää! | Leena |
| 2015 | Henkesi edestä | Kiia Haapasalo |
| 2015 | Häiriötekijä | esimies lentoasemalla |
| 2015 | Tyttökuningas | kreivitär Erika Erksein |
| 2015 | The Ones Below – Alakertalaiset | Theresa |
| 2016 | Alma de Sant Pere | Susana |
| 2016 | Syys­prinssi | Inka Pajunen |
| 2017 | 95 | Essi |
| 2018 | Kääntöpiste | Vera |
| 2018 | Tyhjiö | Pihla Sucksdorff |
| 2018 | Bayoneta – Viimeinen isku | Sarita |
| 2019 | The Birdcatcher | Anna |
| 2020 | Helene | Helene Schjerfbeck |
| 2020 | Seurapeli | Veronika |
| 2020 | Eden | Laura, Jennan äiti |
| 2020 | Viimeiset | Riitta |
| 2020 | Ensi­lumi | Annika, opettaja |
| 2022 | Kikka! | Anu Panula |
| 2023 | Valoa valoa valoa | Mariia aikuisena |
| 2024 | The Crow | Marion |
Lyhytelokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2001 | Iisa | — |
| 2001 | Pieni sydän | — |
| 2005 | Etäisyyksiä | — |
| 2006 | Ilman käsikirjoitusta, ilman ohjausta | — |
| 2006 | Kolme suudelmaa | Jaana |
| 2009 | Rikkomus | — |
| 2011 | Elma & Liisa | avustamassa |
| 2013 | Suomen paviljonki | — |
| 2017 | Elävän kuvan legenda | — |
| 2019 | Kaksi ruumista rannalla | — |
| 2020 | Kill Anneli | — |
Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2006 | Jumalan kaikki oikut | — |
| 2007-2012 | Karjalan kunnailla | Hanna |
| 2008 | Suojelijat | Teresa |
| 2008 | Morsian | — |
| 2009 | Uutishuone | — |
| 2010 | Kallio | — |
| 2011 | Virta | rikoskonstaapeli Anne Nordin |
| 2015 | Napamiehet | — |
| 2018 | The Innocents – Viattomat | — |
| 2018 | Onnela | — |
| 2018 | Nuoret ja lupaavat | — |
| 2021-2023 | Foundation | Eto Demerzel |
| 2022 | Munkkivuori | Anne |
Teatteri

| Vuosi> Helsingin Kaupunginteatteri | Esitys> Helsingin Kaupunginteatteri | Rooli> Helsingin Kaupunginteatteri |
| --- | --- | --- |
| 2005 | Sydänmaa | Sisko |
KOM-teatteri
| 2006 | Odotusaika on maksullista puheaikaa | Piia |
Svenska Teatern
| 2008 | Det hjärta man har | Isabel ”Bella” Landin (videolla) |
Q-teatteri
| 2009 | Siniväriset | Eno (Mykkäset) / Hullu tyttö (Amatsonit)   Taina Viljanen eli Vokker (Täyspuuvillakuosi) |
| 2011 | Broken Heart Story | Kirjailijan sielu |
| 2016 | Tavallisuuden aave | — |
Ryhmäteatteri
| 2010 | Euroopan taivaan alla | useita |
Teatteri Jurkka
| 2011 | Viha sydämessä | Elina |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laura Birn Allmoviessa (englanniksi)
Laura Birn Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Laura Bir Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Hyundai i10

Hyundai i10 on Hyundain vuodesta 2007 lähtien valmistama A-segmentin automalli, joka korvasi Hyundai Atosin.
Hyundai i10 PA (2007–2017)

| Hyundai i10 (PA) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Intia  Malesia
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2007–2017
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai Atos
Seuraaja:  Hyundai i10 (IA/BA)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Eon Kia Picanto (SA) Kia Ray
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Hyundai–Kia SA
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,0–1,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven i10 esiteltiin syksyllä 2007 New Delhissä. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin muutamaa vuotta aikaisemmin markkinoille tullut Kia Picanto.
Vuoden 2008 Euro NCAP -kolaritestistä i10 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Vuonna 2011 mallin ulkoista ilmettä muokattiin vastaamaan uudempia Hyundai-malleja.
Hyundai i10 IA/BA (2013–)

| Hyundai i10 (IA/BA) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Algeria  Intia  Iran  Mosambik  Turkki
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2013–
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai i10 (PA)
Seuraaja:  Hyundai i10 (LA)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Xcent Kia Picanto (TA)
Tekniset tiedot
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,0–1,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven i10 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syksyllä 2013. Se on Hyundain eurooppalaisen suunnitteluosaston Saksan Rüsselsheimissa kehittämä ja perustuu uudelle pohjalevylle. Edeltäjäänsä verrattuna auto on 80 millimetriä pidempi, 65 millimetriä leveämpi ja viisi millimetriä matalampi. Akseliväli kasvoi viidellä millimetrillä.
Vuoden 2014 Euro NCAP -kolaritestistä i10 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Syksyllä 2013 esiteltiin Intiassa mallin 10 senttimetriä pidennetty versio nimeltään Grand i10 (koritunnus BA), jota ei myydä lainkaan Euroopan markkinoilla. Sillä on myös sedan-korinen sisarmalli Hyundai Xcent.
Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut i10, jonka keulan ilmettä uudistettiin uudenmallisella etusäleiköllä. Myös takapuskuriin tehtiin pieniä muutoksia.
Hyundai i10 LA (2019–)

| Hyundai i10 (LA) |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Intia  Turkki
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2019–
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  A-segmentti
Edeltäjä:  Hyundai i10 (IA/BA)
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Aura Kia Picanto (JA)
Tekniset tiedot
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,0–1,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti
Kolmannen sukupolven i10 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2019. Edeltäjäänsä verrattuna sen akseliväli kasvoi neljällä ja leveys kahdella senttimetrillä. Se on kuitenkin kaksi senttimetriä aiempaa matalampi. Mallin sedan-korinen rinnakkaismalli on nimeltään Hyundai Aura.
Vuoden 2020 Euro NCAP -kolaritestistä i10 sai tulokseksi kolme tähteä viidestä.
Bensiinimoottorit ovat kolmesylinterinen 1,0-litrainen (67 hv) ja nelisylinterinen 1,2-litrainen (84 hv). Joillain markkinoilla saatavana on myös kolmesylinterinen 1,1-litrainen dieselmoottori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyundai i10 Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Hyundai i10 PA.
Hyundai Grand i10
Facelift-mallin Hyundai i10 IA.
Kahvittelu

Kahvikattaus
Kahvittelu, kahvitarjoilu tai kahvinjuonti (ruots. fika) on erityisesti Suomessa ja Ruotsissa yleinen sosiaalinen instituutio, jossa kokoonnutaan juomaan kahvia sekä syömään makeita ja suolaisia leivonnaisia ja samalla keskustelemaan. Kahvittelu voi olla työnteon tai kotiaskareet keskeyttävä tauko, kotiin kutsutuille vieraille laadittava, ruokailua kevyempi tarjoilu, työpaikan tai järjestöelämän kokoustarjoilu tai pistäytyminen kahvilassa joko yksin tai isommassa seurueessa. Perinteiset tavat tarjoilla kahvia ja leivonnaisia ovat valmiiksi katettu istumapöytä pienemmälle seurueelle tai noutopöytäperiaatteeseen perustuva seisomapöytä isommalle seurueelle esimerkiksi juhlissa.
Kahvittelu on enemmänkin yhdessäoloa korostava sosiaalinen tapahtuma ja virkistäytymiseen tarkoitettu tauko kuin varsinainen ruokailuhetki. Pohjoismaisessa kahvikulttuurissa pelkän kahvin juonti ei kuitenkaan yleensä riitä, vaan perinteisesti kahvin kanssa tarjotaan kahvileipää (ruots. fikabröd) eli pullaa, viinereitä, kakkuja, keksejä tai pikkuleipiä. Ruokaisampi kahvitarjoilu syntyy suolaisista leivonnaisista, kuten karjalanpiirakoista, pasteijoista, voileivistä tai voileipäkakusta.
Kahvipöytä ja sen antimet

Ruotsalaisen kahvipöydän runsaudessa perinteinen minimitavoite on kolme erilaista leivonnaista, jos kestitetään vieraita. Arkisessa kahvipöydässä riittää 1–2 lajia. Juhlapöydäksi edellytettiin katettavaksi niin sanottu seitsemän sortin kahvipöytä. Yksi niistä on perinteisesti tavallinen viipaloitu pitkopulla, joka kahvietiketin mukaan tulee nauttia aina ennen hienompia leivonnaisia; tästä on syntynyt nimitys pakkopulla, jota käytetään kielikuvana myös muusta välttämättömästä, joka on vain tehtävä pois.
Kahvin ohella on kohteliasta tarjoilla halukkaille vaihtoehtona teetä. Lapsille tarjoillaan yleensä mehuja tai virvoitusjuomia.
Vastine iltapäiväteelle

Pohjoismainen kahvittelu vastaa monella tavoin anglosaksisen kulttuurin teehetkeä leivonnaisineen (iltapäivätee, kello viiden tee), joskin Britanniassa ja Australiassa sanalla tea voidaan kutsua myös varsinaista ateriaa.
Kahvikutsut

Kahvikutsut tulivat muotiin 1700-luvulla Saksassa porvarisrouvien kesken iltapäivisin. Sieltä tapa levisi Ruotsiin ja Suomeen, aluksi muun muassa naisten vastineeksi miesten alkoholinkäytölle. Maissa, joissa lounas nautitaan iltapäivisin, naisten keskeiset kahvihetket sijoittuivat klo 11 tienoille.
Vuonna 1915 julkaistun käytösoppaan Seurustelusta ja sen tavoista mukaan ”kahvikekkerit” olivat 1900-luvun alun suomalaisissa seurapiireissä yleisempiä kuin kalliimmat päivällis- tai illalliskutsut, saati tanssiaiset. Kahville kutsuttiin postittamalla pienet kutsukortit paria päivää etukäteen. Pienemmillä kekkereillä istuttiin pöydän ympärillä ja juteltiin, samalla kun tehtiin käsitöitä ja kenties soitettiin ja laulettiin. Suurempi seurue hoidettiin seisovan kahvipöydän avulla yleensä emännän itse tarjoilemana, ja siinä käytyään kukin vieras etsi itse paikkansa salista. Arvokkaimmat vanhemmat rouvat istuivat salissa parhailla tuoleilla, nuoret naiset sivupenkeillä tai viereisissä huoneissa. Tällaisista naisten kahvikutsuista kehittyivät myös hyväntekeväisyyteen keskittyvät ompeluseurat.
Suomessa kahvikutsut ovat suosittuja perhejuhlien kuten ristiäisten, syntymäpäivien, valmistujaisten ja kihlajaisten vietossa. Niiden kestoaikaa ei yleensä ole rajattu kuten cocktailtilaisuuksien, vaan ystävät ja sukulaiset voivat viipyä pidempäänkin. Ennen kahvia ja kahvileipiä voidaan tarjota voileipiä, voileipäkakkua tai muuta pikkusuolaista, jos juhliin on esimerkiksi tultu pitkän matkan takaa.
Kahvitauko ja kahvihuone

Suomen tai Ruotsin työaikalaki ei tunne erityisiä kahvitaukoja, vaan ne perustuvat työpaikalla noudatettuun käytäntöön, jota useimmat työnantajat noudattavat. Teollisuudessa ja muussa suorittavassa työssä kahvitauot aamu- ja iltapäivän puolivälissä ovat työpaikoilla yleisiä Suomessa ja Ruotsissa. Kahvittelu käsitteenä on tuttu myös Saksassa (saks. Kaffee und Kuchen), josta se Pohjoismaihin 1700-luvulla tulikin, mutta saksalaisilla työpaikoilla sitä harrastetaan vain erikoistilaisuuksissa, kuten jonkun eläkkeelle jäämistä juhlittaessa. Niinpä Ruotsia ja Suomea pidetään maailman ainoina maina, joissa kahvittelu on päivittäinen käytäntö työpaikoilla.
Perinteinen tapa pitää kahvitauko työpaikalla oli aiemmin oma termospullo, jossa tuotiin mukana kotona keitettyä kahvia. Tämä käytäntö jatkuu ulkotöissä kaukana asutuksesta. Nykyisin työpaikoille on usein järjestetty erityinen kahvihuone, työntekijöiden keittiömäinen taukotila kahvinkeittimineen ja jääkaappeineen. Kahvi on joko työnantajan tarjoamaa tai kahvittelijat maksavat tietyn summan itse työpaikan kahvikassaan, joka voi olla pieni rahalipas kahvihuoneessa. Keittimen ja kahvikassan voi korvata kolikkokäyttöinen kahviautomaatti.
Jos kahvitauon aika on määrätty, kuten teollisuustyössä, kahvitauko voi olla työpaikan tärkeä päivittäinen sosiaalinen tapahtuma, johon kaikkien oletetaan osallistuvan. Nykyisin yhä useammin työpaikkojen kahvihuoneessa käydään pitkin päivää omien töiden salliessa. Toimivaa kahvihuonetta kuvataan ”yrityksen tietotoimistona”, jossa työhön liittyvä hiljainen tieto liikkuu tehokkaasti työntekijältä toiselle. Kahvihuone ja yhteiset kahvitauot lisäävät työpaikan yhteisöllisyyttä ja verkostoitumista ja toimii ensiapuna työongelmien ratkaisuun.
Kahvittelu populaarikulttuurissa

Kahvipöydän äärellä käydyt keskustelut ovat olleet olennainen osa monia suomalaisia televisiosarjoja, esimerkkeinä 1960-luvun Heikki ja Kaija ja 1970-luvun Rintamäkeläiset. Niiden kahvittelu- ja jaarittelukohtauksia on myös parodioitu monissa sketsiviihdeohjelmissa.
Kirjallisuutta

Ignatiew-Aukia, Anne-May ja Manninen, Kirsti (toim.): Hedda Nooran kahvi-kirja: opettavaisia ja huvittavaisia neuvoja ja historioita kahvin ystäville neljältä vuosisadalta. Mäntsälä: Frugård, 1998.
Pulla, Armas J. Kahvi. Otava, 1976.
Roberts, Frederick M. 1989. ”The Finnish coffee ceremony and notions of self.” Arctic Anthropology 26, s. 20–33.
Saarinen, Tuija (toim.): Kahvihetki kullan kallis: muistoja Pohjois-Savosta. Kuopion isänmaallinen seura, 2003.
Uusivirta, Hilkka: Kahvihetki kullan kallis : Hotelli- ja ravintolamuseon näyttely kahvin ja kahviloiden historiasta. Hotelli- ja ravintolamuseo 1983.
Voipio, Timo. Tropiikin lahjat: kahvin, teen ja kaakaon talous- ja sosiaalihistoriaa. Gaudeamus, 1993.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: en:Fika (culture) & sv:Fika
Leivonnaisvalikoimaa ruotsalaisessa kahvilassa.
Anna Sahlstén: Kahvimummo, 1895. Suomessa kansalla oli aikoinaan tapana juoda kahvi tassilta eli kahvivadilta kupin sijasta, mutta nykyään tapa on käynyt harvinaiseksi.
Kahvitauko heinäpellolla.
Käännös suomeksi
Volkswagen Passat (NMS)

Volkswagen Passat NMS (New Midsize Sedan) on Volkswagenin vuodesta 2011 lähtien Yhdysvaltojen, Kiinan ja Etelä-Korean markkinoille valmistama ylemmän keskiluokan neliovinen sedan. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin vuosina 2005–2014 valmistettu eurooppalainen Passat. Kiinassa mallin rinnalla myytiin myös eurooppalaista Passatia nimellä Volkswagen Magotan. Vuonna 2019 esiteltyä toista NMS-sukupolvea myydään ainoastaan Pohjois-Amerikassa. Kiinan markkinoille esiteltiin täysin oma Passat-mallinsa, joka perustuu samalle MQB-pohjalevylle kuin uusin eurooppalainen Passat.
Ensimmäinen sukupolvi (2011–2019)

| Volkswagen Passat NMS I |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kiina  Yhdysvallat
Valmistaja:  Volkswagen
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2011–2019
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Volkswagen Passat (B6) Volkswagen Passat Lingyu
Seuraaja:  Volkswagen Passat NMS II Volkswagen Passat (Kiina)
Teknisesti samankaltaisia:  SEAT Alhambra (Typ 7N) Škoda Superb (Typ 3T) Volkswagen CC Volkswagen Passat (B6) Volkswagen Passat (B7) Volkswagen Sharan II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A6
Moottori:  R4 R5 VR6
Iskutilavuus:  1,4–3,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen kaksoiskytkin 7-vaihteinen kaksoiskytkin
Ensimmäisen sukupolven malli esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2011.
Yhdysvaltain markkinoilla moottoreina olivat aluksi viisisylinterinen 2,5-litrainen (170 hv) bensiinimoottori, 3,6-litrainen VR6 (280 hv) ja 2,0-litrainen (140 hv) TDI-dieselmoottori. 2,5-litrainen korvattiin vuonna 2014 samantehoisella, mutta paremmin vääntävällä ja taloudellisemmalla 1,8 TSI -moottorilla. Dieselmoottori poistui valikoimasta vuonna 2015 Volkswagenin päästöhuijausskandaalin seurauksena. 3,6 VR6 puolestaan poistui vuonna 2018.
Kiinassa moottorit olivat 1,4 TSI (131/150 hv), 1,8 TSI (160/179 hv), 2,0 TSI (200/220 hv) ja 3,0 VR6 (250 hv). Etelä-Koreassa myytiin ainoastaan 1,8-litraista 170-hevosvoimaisena.
Syksyllä 2015 Passat sai aiempaa kapeammat ajovalot sekä uudet puskurit ja etusäleikön.