Turkki
Talous

Suurimman osan tasavallan aikaisesta historiastaan Turkki on noudattanut näennäisesti valtiojohtoista talouspolitiikkaa. Valtio on säädellyt tiukasti yksityistä sektoria, ulkomaankauppaa ja suoria ulkomaisia investointeja. 1980-luvulla Turkki kuitenkin aloitti pääministeri Turgut Özalin johdolla sarjan talousuudistuksia, joiden tarkoituksena oli siirtyä eristyneestä, valtiojohtoisesta järjestelmästä yksityissektoria suosivampaan markkinatalouteen. Uudistukset johtivat nopeaan talouskasvuun, jonka kuitenkin keskeyttivät lamat ja taloudelliset kriisit vuosina 1994, 1999 (samana vuonna tapahtuneen maanjäristyksen jälkeen) ja 2001. Vuosina 1981–2003 maan vuotuinen talouskasvu oli keskimäärin neljä prosenttia. Uusien reformien puute, suuri ja kasvava julkisen sektorin vaje sekä laajamittainen korruptio johtivat korkeaan inflaatioon, heikkoon pankkisektoriin ja makrotalouden kasvaneeseen volatiilisuuteen.
Vuoden 2001 talouskriisistä ja tuon ajan talousministerin Kemal Dervişin aloittamista uudistuksista lähtien Turkin inflaatio putosi yksinumeroisiin lukuihin. Investoijien luottamus ja ulkomaiset investoinnit koohosivat, ja työttömyys väheni. Turkki avasi markkinoitaan  asteittain talousuudistusten kautta vähentämällä valtion valvontaa ulkomaankaupassa ja investoinneissa.
Inflaation hillitsemiseksi, talousuudistusten vakiinnuttamiseksi ja epävakaan talouden perinnön poispyyhkimiseksi maassa laskettiin liikkeelle uusi rahayksikkö. 1. tammikuuta 2005 Turkin liiran korvasi Uusi Turkin liira, kun vanhasta rahasta pudotettiin pois kuusi nollaa (1 UTL=1 000 000 TL).
Inflaatio pysyi alle kymmenessä prosentissa 2004–2016, vaikka se oli edelleen 3-8 kertaa korkeampi kuin EU:ssa. Vuodesta 2017 alkaen on taas totuteltu korkeampiin inflaatiolukuihin.
Vuonna 2021 inflaatio oli jälleen lähes 20 prosenttia, ja työttömyys 13,4%.
Kun vuonna 2022 Turkin bruttokansantuote oli keskimäärin 31 500 dollaria henkeä kohti, maa sijoittui maailmassa BKT:n mukaan laskettuna sijalle 69. Yksi Turkin suurimmista talousongelmista on varallisuuden epätasainen jakautuminen. Vuonna 2008 arvioitiin, että vauraimmalla 10 prosentilla väestöstä oli käytettävissään 30 prosenttia kotitalouksien käyttövaroista, kun taas köyhimmällä 10 prosentilla vain 2 prosenttia.
Turismi on kasvanut nopeasti viimeisen 1990-luuvlta alkaen  ja muodostaa nykyään tärkeän osan maan taloudesta. Terrorismiuhka, poliittinen epävakaus sekä Covid-19 pandemia pysäyttivät turismivirtojen kasvun vuosiksi 2016–2020, mutta vuonna 2022 Turkissa kävi 44,6 miljoonaa ulkomaista vierailijaa, jotka jättivät maahan 46 miljardia dollaria. Eniten turisteja tulee Saksasta ja Venäjältä.
Turkin talouden muita merkittäviä aloja ovat rakennus-, auto-, elektroniikka- ja tekstiiliteollisuus.
Turkin tärkeimmät kauppakumppanit ovat Euroopan unioni (52 prosenttia viennistä ja 42 prosenttia tuonnista vuonna 2005), Yhdysvallat, Venäjä ja Japani. Turkki on käyttänyt hyödykseen vuonna 1995 allekirjoitettua Euroopan unionin ja Turkin tulliunionia kasvattaakseen vientiin tarkoitettua teollisuustuotantoaan. Maa on hyötynyt samaan aikaan EU:sta tulevista suorista investoinneista, joiden määrä jäi kuitenkin alle odotusten. EU:n päätös aloittaa jäsenyysneuvottelut Turkin kanssa vuonna 2004 lisäsi jälleen ulkomaisten investointien määrää. Vuosina 1999-2003 Turkin viennistä 53 prosenttia ja 51 prosenttia tuonnista muodostui EU- ja EFTA-maiden kanssa käydystä kaupasta. Vuonna 2005 maan viennin arvo oli 73,5 miljardia dollaria ja tuonnin 116,8 miljardia dollaria. Nousua oli 16,3 ja 19,7 prosenttia vuoteen 2004 verrattuna. Vuonna 2006 vienti nousi 85,8 miljardiin dollariin, mikä merkitsi 16,8 prosentin nousua edelliseen vuoteen verrattuna.
Vuosien ajan suorat ulkomaaninvestoinnit olivat Turkissa alhaisella tasolla. Vuonna 2005 Turkki onnistui houkuttelemaan maahan 8,5 miljardia dollaria näiden investointien kautta, ja odotettu luku vuodelle 2006 oli vielä suurempi. Investointien kasvuun ovat vaikuttaneet sarja suuria yksityistämisiä, Turkin Euroopan unionin jäsenyysneuvottelujen alkamisen tuoma vakaantuminen, vahva ja vakaa talouskasvu sekä rakennemuutokset pankkitoiminnassa, vähittäismyynnissä ja tietoliikennealalla.