stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petre Dumitrescu
Toinen maailmansota

Dumitrescusta tehtiin 25. maaliskuuta 1941 Romanian 3. armeijan komentaja. 5. heinäkuuta 1941 hän hyökkäsi Bukovinan alueelle ja valtasi Tšernivtsin kaupungin. Hänen johdollaan Romania valtasi takaisin aluetta, joka oli ollut osana Neuvostoliittoa yli vuoden ajan. Romanialaisjoukot ylittivät sen jälkeen Prut-joen vallatakseen takaisin Pohjois-Bessarabian. Saksan 11. armeija tuki romanialaisia joukkoja, kun ne hyökkäsivät Dnestr-jokea päin. Pian saksalais- ja romanialaisjoukot vaihtoivat paikkoja samalla kun italialaiset etenivät pidemmälle Ukrainaan. Dumitrescun joukot jäivät Bessarabiaan. Syyskuussa Dumitrescun joukot pysäyttivät Neuvostojoukkojen yrityksen ylittää Dnestr-joki.
Vuoden 1941 loppupuolella Adolf Hitler suostutteli Ion Antonescun jatkamaan sotaa Neuvostoliittoa vastaan, minkä jälkeen Dumitrescun joukot osallistuivat syyskuussa 1941 Asovanmeren taisteluun. Sen seurauksena Neuvostoliiton 9. ja 18. armeija tuhoutuivat. Lokakuun 10. päivään mennessä romanialaisjoukot olivat edenneet yli 1 700 kilometriä Romanian vuoden 1940 rajoilta Ukrainaan. Romanian 3. armeija oli aiheuttanut Neuvostoliitolle seuraat tappiot: yli 20 000 kaatunutta, yli 40 000 haavoittunutta ja saaneet sotasaaliina 149 panssarivaunua, 128 tykkiä ja yli 700 konekivääriä. 3. armeija oli kuitenkin itsekin kärsinyt isoja tappioita: 2 555 kaatunutta, 6 201 haavoittunutta ja 1 785 kadonnutta.
Romanialaisten ponnistusten ansiosta Dumitresculle myönnettiin rautaristi. Dumitrescu oli toinen romanialainen, joka sai kyseisen kunniamerkin. Myöhemmin Dumitresculle myönnettiin rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin. Hänelle myönnettiin myös Mikael Rohkean sotilasritarikunnan kunniamerkki. Hänet ylennettiin kenraaliksi 18. heinäkuuta 1942. Pian ylennyksen jälkeen 3. armeija alkoi edetä Tamanin niemimaalle, minkä ansiosta syntyi tärkeä huoltotieyhteys Euroopassa ja syvällä Neuvostoliitossa olevien akselivaltojen joukkojen välille.
Toinen maailmansota > Perääntyminen

Stalingradissa taistelevat saksalaisjoukot tarvitsivat kipeästi tukea, joten Saksan maavoimien yleisesikunta siirsi suuren osan Dumitrescun joukoista Stalingradiin. Joukkojen siirton vaikutti Saksan yleisesikunnan päätös liittää kaikki romanialaisjoukot Neuvostoliiton lounaisosassa osaksi 3. armeijaa. Dumitrescu vastusti joukkojen siirtoa, koska neuvostojoukkoja alkoi kokoontua Neuvostoliiton lounaisosassa, mutta Saksan maavoimien yleisesikunta jätti Dumitrescun valitukset huomioimatta. Marraskuussa 1942 neuvostojoukot hyökkäsivät lounaassa, ja romanialaiset joutuivat perääntymään. Romanialaisjoukot olivat hetken ajan Chir-joen varrella, mutta neuvostojoukkojen hyökkäys pakotti romanialaiset perääntymään uudestaan vuoden 1942 joulukuussa.
Vuoden 1944 maaliskuun 24. päivästä elokuun 27. päivään Dumitrescu komensi 3. armeijan lisäksi Saksan 6. armeijaa. Armeijat muodostivat ns. Dumitrescun armeijaryhmän, joka pysäytti neuvostojoukot Ensimmäisessä Jassyn–Kišinjovin offensiivissa. Toisen Jassyn–Kišinjovin offensiivin jälkeen neuvostojoukot miehittivät Bukarestin 31. elokuuta. Dumitrescun suunnitelmana oli Bukarestiin palaaminen ja samalla neuvostojoukkojen välttäminen matkan varrella. Puna-armeijan joukot kuitenkin väijyttivät Dumitrescun joukot matkalla, ja 3. armeijan rippeet saapuivat Bukarestiin myöhemmin. Tähän mennessä yli 130 000 romanialaista oli jäänyt neuvostojoukkojen vangeiksi. Romania solmi aselevon Neuvostoliiton kanssa 12. syyskuuta 1944.
Kirjallisuutta

Charles D. Pettibone: The organization and order of battle of militaries in World War II: Germany's and Imperial Japans Allies & Puppet States, s. 20. Määritä julkaisija! ISBN 978-1-4669-0350-0
Aiheesta muualla

WorldWar2.ro: General de armata Petre Dumitrescu (romaniaksi)
Janakkalan vaakuna

Janakkalan vaakuna
Janakkalan kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan sijainnista. Ilves, Kanta-Hämeen maakuntaeläin, kuvaa Janakkalan sijaintia Hämeen sydämessä. Sakarakoro on viittaus Hakoisten linnavuoreen, ja sen yläpuolinen kahden nuolen saartama risti, kristinuskon symboli, kuvaa ristiretkien  taisteluita.
Vaakunan on suunnitellut Onni Oja, ja se vahvistettiin käyttöön 23. helmikuuta 1952. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä edestäpäin kultainen ilveksenpää, jonka kieli sininen ja korvatöyhdöt mustat; yläpuolella sakarakoroinen kultalakio, jossa Mantovan risti ja sen molemmin puolin sitä kohti suuntautuva nuolenkärki; kaikki mustia.”.
Dureeni

| Dureeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2,4,5-tetrametyylibentseeni
CAS-numero:  95-93-2
PubChem CID:  7269
SMILES:  CC1=CC(=C(C=C1C)C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14
Moolimassa:  134,212 g/mol
Sulamispiste:  80 °C
Kiehumispiste:  197 °C
Tiheys:  0,889 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Dureeni eli 1,2,4,5-tetrametyylibentseeni (C10H14) on orgaaninen yhdiste ja tarkemmin aromaattinen hiilivety. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä lähtöaineena.
Ominaisuudet

Dureeni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, joiden haju on kamferin kaltainen. Sen suhteellisen pienikokoiselle aromaattiselle hiilivedylle poikkeuksellisen korkea sulamispiste johtuu molekyylin suuresta symmetriasta. Dureeni on veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja bentseeniin. Dureeni reagoi muiden aromaattisten hiilivetyjen tavoin erityisesti elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla kuten nitraus-, halogenointi- ja sulfonointireaktioilla, mutta se on huomattavasti bentseeniä reaktiivisempi johtuen neljän metyylisubstituentin elektroneja luovuttavasta efektistä, mikä tekee aromaattisesta renkaasta nukleofiilisemman. Esimerkiksi kloorausreaktiossa dureeni reagoi 600 000 kertaa nopeammin kuin bentseeni.
Valmistus ja käyttö

Dureenia esiintyy muun muassa maaöljyssä ja kivihiilitervassa, joista sitä voidaan eristää selektiivisillä zeoliittihartseilla. Pääasiassa sitä valmistetaan kuitenkin synteettisesti. Sitä voidaan valmistaa metyloimalla pseudokumeenia tai ksyleenin isomeereja kloorimetaanilla. Prosessissa katalyyttinä käytetään tyypillisesti alumiinikloridia. Metyloitaessa ksyleenejä muodostuu myös dureenin isomeereja isodureenia ja preniteeniä. Yhdiste voidaan erottaa isomeereistaan kiteyttämällä.
Dureenia käytetään orgaanisten synteesien lähtöaineena. Tärkeimmät siitä valmistettavat molekyylit ovat pyromelliittihappo ja pyromelliittihappodianhydridi, joita muodostuu hapetettaessa dureenia typpihapon, kromihapon tai kaliumpermanganaatin avulla tai käyttämällä hapetuskatalyyttejä, jotka perustuvat divanadiinipentoksidiin tai mangaanin, koboltin ja bromin muodostamiin katalyyttisysteemeihin.
Jamaikansirkkutangara

| Jamaikansirkkutangara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hispaniolantangarat Phaenicophilidae
Suku::  Sirkkutangarat Spindalis
Laji::  nigricephala
Kaksiosainen nimi
 Spindalis nigricephala  (Jameson, 1835) 
Katso myös
   Jamaikansirkkutangara Wikispeciesissä   Jamaikansirkkutangara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikansirkkutangara (Spindalis nigricephala) on hispaniolantangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Karibialta.
Koko ja ulkonäkö

Jamaikansirkkutangara voi kasvaa 16–18 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Jamaikansirkkutangarakoiraan pää on musta lukuun ottamatta juovaa otsaassa ja viiksijuovaa, jotka ovat valkoiset. Naaraan pää on harmaa. Lajin rinta on oranssi ja vaalenee keltaiseksi tai vihertävänkeltaiseksi. Linnun selkä on oliivinvihreä ja yläperä oranssi. Jamaikansirkkutangaran siivet ovat mustat ja niissä on valkoisia raitoja.
Levinneisyys ja elinympäristö

Jamaikansirkkutangaraa tavataan Jamaikalta. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja pensaikot erityisesti vuoristossa, mutta sitä tavataan myös alangoilla. Se liikkuu usein pareittain tai pieninä ryhminä. Jamaikansirkkutangaran pääasiallinen ravinto on hedelmät ja lisäksi se syö kukkia, kukkien mettä ja lehtiä. Linnun pesimäkausi on huhtikuulta heinäkuulle.
Jamaikansirkkutangaranaaras
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1926

| SM-kilpailun kausi 1926 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  18
Mestari:  Helsingin Palloseura
Toinen sija:  Turun Palloseura
  ← 1925 :  1927 → 
Jalkapallon SM-kilpailu 1926 oli järjestyksessään 18. kerta, kun jalkapallossa pelattiin Suomenmestaruudesta. Kilpailuun osallistui 18 seuraa. Mestaruuden voitti Helsingin Palloseura.
Propagandamielessä perustettiin myös ensimmäinen valtakunnallinen sarja, Suomen sarja. Siihen osallistuivat seuraavat joukkueet: Helsingin Jalkapalloklubi, Helsingin Palloseura, Helsingin IFK, Kronohagens IF, Åbo IFK, Turun Palloseura, Viipurin Sudet, Viipurin Reipas, Tampereen Palloilijat, Vaasan Palloseura ja Savon Piiri. Syksyllä huonoimmat joukkueet (KIF, ÅIFK ja savolaiset) pudotettiin sarjasta, jota jatkettiin keväällä 1927.
Alkuerät

Alla esitettävistä ottelutuloksista ei voi päätellä kumpi on koti- ja kumpi vierasjoukkue, paitsi kun on merkitty (*, joka merkintä tarkoittaa kotijoukkuetta.
Joensuun Palloilijat (?) luovuttivat ottelutta Sortavalan Viritykselle ja Lappeenrannan Luistinseura puolestaan Viipurin Reippaalle.
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 17.8. | Kuopion Palloseura (* | 7–1 | Kuopion Osmo |
| 17.8. | Vaasan Palloseura (* | 6–0 | Vasa IS |
| 17.8. | Pietarsaaren Drott (* | 2–3 | Kokkolan Palloseura |
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 20.8. | Turun Palloseura | 6–0 | Åbo IFK |
| 22.8. | Kuopion Palloseura (* | 1–4 | Viipurin Sudet |
| 22.8. | Viipurin Reipas (* | 9–0 | Sortavalan Viritys |
| 22.8. | Kokkolan Palloseura (* | 2–2 | Vaasan Palloseura |
| 29.8. | Vaasan Palloseura (* | 7–0 | Kokkolan Palloseura |
| 30.8. | Helsingin Jalkapalloklubi | 1–0 | Kiffen |
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 5.9. | Oulun Palloseura (* | 1–8 | Vaasan Palloseura |
Puolivälierä

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 12.9. | Vaasan Palloseura | 0–4 | Helsingin Jalkapalloklubi |
| 31.8. | Helsingin Palloseura | 3–0 | Helsingfors IFK |
| 29.8. | Viipurin Reipas | 3–1 | Viipurin Sudet |
| 29.8. | Tampereen Palloilijat (* | 1–3 | Turun Palloseura |
Välierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 19.9. | Helsingin Palloseura | 5–1 | Helsingin Jalkapalloklubi |
| 12.9. | Turun Palloseura | 6–2 | Viipurin Reipas |
Loppuottelu

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Kenttä | Yleisömäärä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26.9. | Helsingin Palloseura | 5–2 | Turun Palloseura | Pallokenttä | 2500 |
Suomen mestarit

HPS:n joukkue: Herman Salmi; Niilo Koskinen - Sven Lydman; Alexander Karjagin - Eino Soinio - Lauri Virta; Yrjö Tornivuori - Aulis Koponen - Sulo Saario - William Kanerva - Ilmari Mantila; maalivahtina oli aiemmin aina välieräottelun asti pelannut Harald Belewicz.
Jalmari

| Jalmari |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Jari, Jalmar, Jallu, Jali
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Hjalmar
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalmari on suomalainen miehen etunimi.
Jalmari on suomalainen muoto muinaisskandinaavisesta nimestä Hjalmar, joka merkitsee 'kypäräpäistä sotilasta'.
Jalmarin nimipäivä on 20. marraskuuta. Almanakassa nimi esiintyi vuosina 1890–1906 muodossa Jalmar ja vuodesta 1907 lähtien asussa Jalmari. Nimi oli 1900-luvun alkupuolella erittäin suosittu, ja vieläkin se on yleinen varsinkin jälkimmäisenä etunimenä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Jalmari-nimen on saanut 29 358 miestä ja alle 20 naista.
Kuvitteellisia Jalmareita

Jalmari Kalmari, piirroshahmo, Paavo Pesusienen äkäinen naapuri
James (1634)

| James |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deptfordin telakka
Laskettu vesille:  7. helmikuuta 1634
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1682
Tekniset tiedot
Uppouma:  823 bm
Pituus:  33,53 m (köli)
Leveys:  11,43 m
Syväys:  4,93 m
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  48 tykkiä
James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1634 vesillelaskettu 48-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 9. maaliskuuta 1633 Deptfordin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Phineas Pett vanhempi. Se laskettiin vesille 7. helmikuuta 1634. Aluksen valmistuskustannukset olivat 11 256 puntaa.
Dyrrhakhionin taistelu (1081)

Dyrrhakhionin taistelu käytiin 18. lokakuuta 1081 Bysantin valtakunnan ja Etelä-Italian normannien välillä Dyrrhakhionin kaupungin edustalla (nykyinen Durrës Albaniassa). Taistelussa Robert Guiscardin johtamat normannit kukistivat Bysantin keisari Aleksios I Komnenoksen johtaman armeijan.
Vuonna 1081 Apulian ja Calabrian herttua Robert Guiscardin johtama normanniarmeija nousi maihin Avlonassa (nykyinen Vlorë, Albaniassa) tavoitteenaan valloittaa alueita läntiseltä Balkanilta. Bysantin keisari Mikael VII Dukas oli aiemmin kihlauttanut poikansa Konstantinoksen Robertin tyttärelle Helenalle. Mikael oli kuitenkin syrjäytetty vuonna 1078, mistä Robert sai verukkeen hyökätä bysanttilaisia vastaan.
Kesäkuussa 1081 Robert ryhtyi piirittämään alueen pääkaupunkia Dyrrhakhionia, mutta menetti laivastonsa Bysantin liittolaisen Venetsian hyökättyä normanneja vastaan merellä. 18. lokakuuta Bysantin keisari Aleksios I Komnenoksen johtama armeija hyökkäsi normannien joukkoja vastaan kaupungin edustalla. Taistelu alkoi bysanttilaisten kannalta hyvin, kun Bysantin armeijan vasen siipi löi normannien oikean siiven pakoon. Bysanttilaiset ryhtyivät kuitenkin liian innokkaasti takaa-ajoon ja kärsivät tappion. Normannien ritarit löivät bysanttilaisten keskustan, jolloin koko Bysantin armeija kääntyi pakoon keisari Aleksioksen pystyessä vain vaivoin pakenemaan taistelusta. Bysanttilaiset kärsivät raskaita tappioita ja menettivät noin 5 000 miestä, mukaan lukien suurimman osan taisteluun osallistuneesta varjagikaartista.
Taistelun jälkeen Robertin joukot valloittivat Dyrrhakhionin talvella 1082 ja etenivät Makedoniaan ja Thessaliaan. Robert joutui kuitenkin lähtemään Kreikasta Saksan kuningas Henrik IV:n hyökättyä hänen liittolaistaan paavi Gregorius VII:tä vastaan. Hän jätti sotaretken komennon pojalleen Bohemundille, joka taisteli aluksi menestykkäästi aiheuttaen useita tappioita Aleksioksen joukoille, kunnes keväällä 1083 Aleksios kukisti normannit Larissan edustalla käydyssä taistelussa. Bohemund joutui palaamaan takaisin Italiaan ja normannit menettivät kaikki valloituksensa Balkanilla. Syksyllä 1084 Robert hyökkäsi jälleen bysanttilaisia vastaan nousemalla maihin Korfussa ja kukistamalla venetsialaisten ja bysanttilaisten laivastot. Hän kuitenkin sairastui ja kuoli Kefaloniassa heinäkuussa 1085, jonka jälkeen hänen poikansa luopuivat sotaretkestä.
Drinkki

Erilaisia drinkkejä.
Drinkki (tunnetaan myös cocktailina tai koktailina eli kimarana) on alkoholipohjainen juomasekoitus. Drinkkejä voi tehdä myös alkoholittomina. Alkoholittomasta drinkistä käytetään usein myös nimeä mocktail. Alkoholien lisäksi drinkkeihin käytetään usein alkoholittomia juomia kuten virvoitusjuomia ja mehuja. Usein ne ovat koristeellisia ja niiden maut ovat hyvin vaihtelevia.
Cocktailien synty

Drinkkien historiasta löytyy monia eri tarinoita alkoholipohjaisten juomien kehittymisestä näyttäviksi juomasekoituksiksi. Erään tarinan mukaan cocktailit keksittiin Yhdysvaltojen kieltolain aikaan Los Angelesin salakapakoissa, joissa kehittyi tarve maustamalla ja koristelemalla viedä huomio kotipolttoisen viinan pahasta mausta. Kerrotaan myös, että joku asiakkaista olisi todennut juoman olevan ”korea kuin kukon pyrstö (kukko = cock, pyrstö = tail)”, ja näin olisi cocktail saanut nimensä.
Raaka-aineet

Drinkkien pohjana käytetään etenkin seuraavia alkoholijuomia:
Votka
Gini
Viski
Rommi
Tequila
Brandy
Likööri
Kuohuviini
Lasit ja niiden vetoisuudet

Erilaisille drinkeille on erilaisia laseja:
Snapsilasi noin 4 cl
Shottilasi 5–6 cl
Cocktail-lasi (tunnetaan myös nimellä Martini-lasi) 8–15 cl
Tumblerit:
Grogilasi 30–35 cl
Old fashioned -lasi 20 cl
Collins-lasi 40 cl
Highball  25–30 cl
Väkevä viinilasi 12–16 cl
Viinilasi 15–35 cl
Samppanjalasi (tunnetaan myös nimellä kuohuviinilasi) 15–23 cl
Aromilasi (tunnetaan myös nimellä konjakkilasi) 12–50 cl
Olutlasi 35–50 cl
Punssilasi noin 10 cl
Hurrikaanilasi
fizz-lasi 15–20 cl
flip-lasi noin 20 cl
sour-lasi noin 15 cl
on the rocks noin 15 cl
liköörilasi 8–10 cl
totilasi 20–30 cl
Valmistustapoja

Drinkkejä voidaan valmistaa kolmella eri tavalla, rakentamalla, ravistamalla tai sekoittamalla.
Valmistustapoja > Rakentaminen

Kun drinkki rakennetaan, valmistetaan juoma suoraan tarjoiluastiaan kaataen ainesosat miedoimmasta vahvimpaan ja eniten sokeria sisältävästä vähiten sokeria sisältävään. Ensin siis sokeriliemet ja siirapit, sitten mehut, seuraavaksi liköörit ja viimeiseksi väkevät sokerittomat alkoholit. Tällä tavoin juoman mennessä pilalle tai kaatuessa siitä aiheutunut kustannus on mahdollisimman pieni. Samalla pystytään jo hieman ”esipesemään” muun muassa mittavälineet.
Valmistustapoja > Ravistaminen

Drinkit ravistellaan yleensä silloin kun mukana on ainesosia jotka tavallisesti eivät sekoittuisi keskenään (esimerkiksi kerma, sokeri, siirapit ja jotkin hedelmämehuista). Ravistamisessa käytetään apuna cocktailravistinta eli shakeria, joka täytetään korkeintaan puoleen sen omasta tilavuudesta. Ravistuksen on myös määrä viilentää drinkkiä.
Valmistustapoja > Sekoittaminen

Sekoittamista käytetään yleensä silloin, kun mukana on helposti toisiinsa liukenevia ainesosia. Sekoitettaessa käytetään sekoitusastiaa sekä baarilusikkaa, ja sekoittamisen jälkeen sekoitus siirretään tarjoiluastiaan nopeasti, etteivät sulavat jäät aiheuta drinkin vesittymistä.
Ian Flemingin luoman salaisen agentin James Bondin lempijuoma, vodkamartini, toteutetaan oikeaoppisesti sekoittamalla, ei ravistamalla. Ravistettaessa Martineista tulee sameita. James Bond -elokuvissa Bond halusi kuitenkin aina vodkamartininsa ”ravistettuna, ei sekoitettuna”.
Tunnettuja drinkkejä

Bloody Mary
Cosmopolitan
Cuba Libre
Gin tonic
Irish coffee
Long Island Iced Tea
Margarita
Mojito
Piña Colada
Sex on the Beach
Singapore Sling
Sininen enkeli
Valkovenäläinen
Kirjallisuutta

Biggs, David: Cocktailklassikot.  (Legendary cocktails, 2003)  Suomentanut Juha Väänänen. Hämeenlinna:  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4416-5
Biggs, David: Liekehtivä lehmä: 75 sähäkkää shottia.  (Sharp shooters, 2004)  Suomentanut Samuli Knuuti. Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29538-8
Biggs, David: Sekoita omat cocktailisi.  (Make your own cocktails, 1995)  Suomentanut Ilona Sevelius. Karkkila:  Kustannus-Mäkelä, 1996.  ISBN 951-873-654-5
Cross, Robert: 1000 cocktailia.  (1000 cocktails, 1996)  Suomentanut Sinikka Pellinen. Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1997 (7. painos 2007).  ISBN 978-951-20-5032-1
Marcialis, Gino: 1000 cocktailia ja drinkkiä.  (1000 cocktails, 1989)  Suomentanut Leena Niukkanen, Sanna Penttilä, Laila Rauhamaa. Sipoo:  Kolibri, 1990 (4. painos 1999).  ISBN 951-576-037-2
Marcialis, Gino & Querini, Dario G. C.: Suuri cocktail- ja drinkkikirja.  (Cocktails, Drinks & Longdrinks, 1989)  Suomentanut Käännöstoimisto Kirsti Mäkinen Ky. Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15479-2
Reed, Ben: Cocktail-aika!.  (Cool cocktails, 2000)  Suomentanut Vuokko Tarpila. Helsinki:  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26064-9
Salminen, Samu: Baarimestarin drinkkikirja: Juomasekoituksia jokaiseen makuun.  Helsinki:  Art House, 2006.  ISBN 951-884-415-1
Salminen, Samu: Uusia drinkkejä janoisille.  Helsinki:  Art House, 2002.  ISBN 951-884-343-0
Suuri baarikirja: Alkoholin ja cocktailien maailma.  ((The ultimate bar book: Die Welt der Spirituosen und Coctails, 2008.) Teksti: André Dominé, Barbara E. Euler, Wolfgang Faßbender, Matthias Stelzig. Toimitus: Martina Schlagenhaufer. Suomennos englannin kielestä: Mirka Mustonen)  Königswinter:  Ullmann, 2009.  ISBN 978-3-8331-4808-8
Siikarla, Pertti J.: Suuri drinkkikirja.  Helsinki:  Factatieto, 1993.  ISBN 952-90-5010-0
Sweetser, Wendy: 500 cocktailia.  (500 cocktails: The only cocktail compendium you'll ever need, 2008)  Suomentanut Juha Väänänen. Hämeenlinna:  Karisto, 2009.  ISBN 978-951-23-5115-2
Taintor, Anne: Tästä ei selviä ilman toista drinkkiä: Joka naisen opas cocktaileihin ja kuplivaan elämään.  (I'm So Happy it's Happy Hour: Sinfully Delicious Cocktails for Any Occasion, 2011)  Suomentanut Laura Niemi-Pynttäri. Jyväskylä:  Atena, 2012.  ISBN 951-796-827-2
Villberg, Kari: Baarikirja.  Helsinki:  Mixtec, 2000.  ISBN 952-91-1852-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Coctailit Wikimedia Commonsissa
Wikikirjastossa on aihe: baari.info
Baarikaappi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Drinkkiklubi.com (Arkistoitu – Internet Archive)
FBSK – Suomen Baarimestarien ja kannattajien kerho ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Juomainfo (Arkistoitu – Internet Archive)
Nettibaari
Drinkin miksausta.
Jambi

Jambi (m.kreik. ἴαμβος, iambos, lat. iambus) on runojalka ja metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Jambijalka koostuu yhdestä lyhyestä ja yhdestä pitkästä tavusta.
Jambirunous oli joonialaisella kielialueella kehittynyttä jambimittaista runoutta, jonka tunnetuin edustaja on Arkhilokhos. Siinä jambia käytettiin erityisesti pilkkarunoissa. Runomitoista jambimetronia käytettiin erityisesti jambisessa trimetrissä, jonka perusmuodossa on kolme peräkkäistä jambimetronia. Sitä käytetään paljon antiikin kreikkalaisten näytelmien puheosuuksissa.
Kaava

Jambissa runojalka ja metron ovat poikkeuksellisesti eri pituiset. Jambijalka muodostuu yhdestä lyhyestä (, brevis) ja yhdestä pitkästä (, longum) tavusta, tai nykyrunoudessa yhdestä painottomasta ja yhdestä painollisesta tavusta:
Jambimetron on puolestaan dipodia, joka koostuu kahdesta jambijalasta:
Vastaavalla tavalla dipodisia ovat myös trokee- ja anapestimetronit.
Jambimittoja

Kreikkalaisen runouden jambimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Jambinen dipodia (ja2) eli jambinen monometri
Jambinen kvaternaari (ja4)
Jambinen katalektinen kvaternaari (ja4c)
Jambinen dimetri (jad)
Jambinen katalektinen dimetri (jadc)
Jambinen senaari (ja6)
Jambinen trimetri (jat)
Kholiambi (jats)
Jambinen septenaari (ja7)
Jambinen katalektinen tetrametri
Jambinen oktonaari (ja8)
Jambinen pentametri
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1922

| SM-kilpailun kausi 1922 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  21
Mestari:  Helsingin Palloseura
Toinen sija:  Viipurin Reipas
  ← 1921 :  1923 → 
Jalkapallon SM-kilpailu 1922 järjestettiin neljättätoista kertaa Suomen historiassa. Suomen jalkapallomestaruuden voitti Helsingin Palloseura.
Kaikkiaan 19 joukkuetta oli ilmoittautunut mukaan kilpailuun. Turusta IFK, Urheiluliitto ja Riento, Viipurista VBJS, Reipas ja Viipurin Venäläinen Yhdistys, Vaasasta Vasama, IFK ja Vasa IS, Helsingistä HPS, IFK, KIF ja HJK. Lisäksi mukana olivat Tampereen Palloilijat, Gamlakarleby IF, Pietarsaaren Drott, Oulun Partiolais-Palloilijat, Lappeenrannan Luistinseura ja Kotkan Into. Osanottajalistaan tuli kilpailun kuluessa joitakin muutoksia.