stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maakuntasarja (pesäpallo)
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Viipuri/Etelä-Karjala

1945 Luumäen Pojat
1946 Jääsken Kirijät
1947 Lauritsalan Kisa
1948 Lauritsalan Kisa
1949 Vuoksenniskan Urheilijat
1950 Lappeenrannan Pallo-Toverit
1951 Luumäen Pojat
1952 Jääsken Kirijät 2
1953 Simolan siepparit
1954 Saaren Urheilijat
1955 Tainionkosken Urheilijat
1956 Tainionkosken Tähti
1957 Saaren Urheilijat
1958 Jääsken Kirijät
1959 Jääsken Kirijät
1960 Lappeenrannan Urheilu-Miehet
1961 Lappeenrannan Urheilu-Miehet
1962 Imatran Pallo-Veikot 2
1963 ?
1964 Imatran Pallo-Veikot
1965 ?
1966 Imatran Pallo-Veikot 2
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Keski-Suomi

1945	Tikkakosken Tikka
1946	Tikkakosken Tikka
1947	Jyväskylän Kiri 2
1948  Lievestuoreen Kisa
1949  Saarijärven Pullistus
1950  Jyväskylän Veikot
1951  Tammijärven Tammi
1952  Jyväskylän Kiri-Veljet
1953  Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat
1954  Jyväskylän Kiri 2
1955	Keuruun Kisailijat
1956	Keuruun Kisailijat
1957  Jyväskylän Kiri 2
1958  Lievestuoreen Kisa
1959	Lohen Maila-Pojat
1960	Jyväskylän Kiri 2
1961	Jyväskylän Kiri 2
1962  Hankasalmen Hanka
1963  Viitasaaren Viesti
1964	Äänekosken Urheilijat
1965  Lievestuoreen Kisa
1966  Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Keski-Pohjanmaa

1945 Haapajärven Kiilat
1946 Kokkolan Veikot
1947 Haapajärven Kiilat
1948 Sievin Sisu
1949 Sievin Sisu 2
1950 Sievin Sisu
1951 Sievin Sisu
1952 Kannuksen Urheilijat
1953 Ylivieskan Kuulan Maila
1954 Haapajärven Kiilat
1955 Ylivieskan Kuulan Maila
1956 Sievin Sisu
1957 Kannuksen Urheilijat
1958 Sievin Sisu
1959 Halsuan Toivo
1960 Toholammin Urheilijat
1961 Vetelin Urheilijat
1962 Vetelin Urheilijat
1963 Kokkolan Kiri
1964 Sievin Sisu
1965 Vetelin Urheilijat
1966 Kannuksen Urheilijat
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Pohjois-Pohjanmaa

1946 Tyrnävän Tempaus
1947 Oulun Pyrintö
1948 Rantsilan Raikas
1949 Kempeleen Kiri
1950 Iin Urheilijat
1951 Oulujoen Kiekko
1952 Kempeleen Kiri
1953 Raahen Vesa
1954 Tyrnävän Tempaus
1955 Kempeleen Kiri
1956 Raahen Vesa
1957 Raahen Vesa
1958 Oulujoen Kiekko
1959 Tyrnävän Tempaus
1960 Rantsilan Raikas
1961 Iin Urheilijat
1962 Raahen Vesa
1963 Kärsämäen Kataja
1964 Oulujoen Kiekko
1965 Kärsämäen Kataja
1966 Tyrnävän Tempaus
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Länsi-Pohja

1948 Simon Kiri
1949 Veitsiluodon Vastus 2
1950 Veitsiluodon Vastus 2
1951 Simon Kiri 2
1952 Simon Kiri 2
1953 Veitsiluodon Kisaveikot
1954 Simon Kiri 2
1955 Kemin Kunto
1956 Tornion Pyry
1957 Simon Kiri
1958 Simon Kiri
1959 Simon Kiri
1960 Kemin Kunnan Urheilijat
1961 Simon Kiri
1962 Kuivaniemen Yritys
1963 Simon Kiri
1964 Kuivaniemen Yritys
1965 Veitsiluodon Vastus
1966 Simon Kiri 2
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Helsinki

1945 Pakilan Veto
1946-47 yhteinen sarja Uudenmaan kanssa
1948 Helsingin Kori- ja Pesäpalloilijat
1949 Helsingin Kori- ja Pesäpalloilijat
1950 Helsingin Veto
1951 Helsingin Pallonlyöjät
1952 Pallo-Toverit 2
1953 Helsingin Veto
1954 Työväen Mailapojat 2
1955 Puna-Mustat 2
1956 Helsingin Veto
1957-58 yhteinen sarja Uudenmaan kanssa
1959 Helsingin Pesä-Pojat
1960 Helsingin Pallonlyöjät
1961 Työväen Mailapojat 2
1962 Herttoniemen Urheilijat
1963 Työväen Mailapojat 2
1964 Katajanokan Haukat
1965 Työväen Mailapojat 2
1966 Katajanokan Haukat
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Kainuu

1945 Sotkamon Jymy
1946 Kuhmon Kiva
1947 Sotkamon Jymy 2
1948 Hyrynsalmen Isku
1949 Kajaanin Pallokerho
1950 Sotkamon Jymy 2
1951 Kajaanin Pallokerho
1952 Sotkamon Jymy 2
1953 Kiimasjärven Kisko
1954 Kajaanin Pallokerho
1955 Kuhmon Kiva
1956 Kiimasjärven Kisko
1957 Kuhmon Kiva
1958 Kuhmon Kiva
1959 Sotkamon Jymy 3
1960 Kuhmon Kiva
1961 Ristijärven Pyry
1962 Sotkamon Jymy 2
1963 Ristijärven Pyry
1964 Kajaanin Pallokerho
1965 Kajaanin Pallokerho
1966 Sotkamon Jymy 2
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Lahti

1945 Lahden Mailaveikot 2
1946 Lahden Mailaveikot 2
1947 Lahden Mailaveikot 2
1948 Orimattilan Jymy
1949 Lahden Koripalloilijat 2
1950 Heinolan Isku
1951 Heinolan Palloilijat -47
1952 Heinolan Isku
1953 Orimattilan Jymy
1954 Heinolan Isku
1955 Heinolan Palloilijat -47
1956 Heinolan Palloilijat -47
1957 Renkomäen Mailapojat
1958 Orimattilan Jymy
1959 Heinolan Isku. Erkoista oli että Heinolan Isku ja Heinolan Pallo-47 yhdistyivät kesken pelikauden 6.9.1959 Heinolan Maila-Pojiksi, joka sai karsintapaikan
1960 Orimattilan Jymy
1961 Hartolan Voima
1962 Lammin Luja
1963 Lahden Mailaveikot 2
1964 Renkomäen Mailapojat
1965 ?
1966 Iitin Kisailijat
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Häme

1936 Toijalan Pallo-Veikot
1937 pelattiin , voittaja ei tiedossa
1945 Nokian Urheilijat
1946 Harvialan Paukku
1947 Toijalan Pallo-Veikot 2
1948 Ypäjän Yllätys
1949 Valkeakosken Haka
1950 Jokioisten Koetus
1951 Tampereen Pesä-Peikot
1952 Kyröskosken Ponsi
1953 Lempäälän Kisa
1954 Jokioisten Koetus
1955 Valkeakosken Haka
1956 Forssan Alku
1957 Valkeakosken Haka
1958 Toijalan Pallo-Veikot
1959 Tampereen Pyrintö
1960 Toijalan Pallo-Veikot
1961 Hämeenlinnan Paukku
1962 Toijalan Pallo-Veikot
1963 ?
1964 Tampereen Pyrintö
1965 Hämeenlinnan Paukku
1966 Lempäälän Kisa
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Varsinais-Suomi

1945 Loimaan Palloilijat 2
1946 Loimaan Palloilijat 2
1947 Loimaan Palloilijat 2
1948 Laitilan Jyske
1949 Lännen Pallo
1950 Loimaan Leisku
1951 Turun Jyry
1952 Salon Vilpas
1953 Loimaan Palloilijat 2
1954 Lännen Pallo
1955 Sauvon Urheilijat
1956 Sauvon Urheilijat
1957 Lännen Pallo
1958 Lännen Pallo
1959 Mynämäen Pallo -53
1960 Loimaan Palloilijat 2
1961 Loimaan Palloilijat 2
1962 Loimaan Palloilijat 2
1963 Loimaan Palloilijat 2
1964 Turun Toverit
1965 Turun Toverit
1966 Loimaan Palloilijat 2
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Etelä-Pohjanmaa

1945	Nurmon Jymy
1946  Vimpelin Veto 2
1947  Vaasan Maila
1948  Lapuan Pyrintö
1949	Vimpelin Veto 2
1950	Ylihärmän Junkkarit
1951  Soinin Sisu
1952	Kuortaneen Kunto
1953	Ylihärmän Junkkarit
1954  Ylistaron Kilpa-Veljet
1955	Soinin Sisu
1956	Laihian Liitto
1957	Vimpelin Veto 2
1958	Vimpelin Pesä-Veto
1959  Kuortaneen Kunto
1960  Laihian Liitto
1961  Alajärven Ankkurit
1962  Vimpelin Veto 2
1963  Seinäjoen Maila-Jussit
1964	Kauhajoen Karhu
1965  Alajärven Ankkurit
1966  Koskenkorvan Urheilijat
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Uusimaa

1945 Riihimäen Pallonlyöjät 2
1946 Riihimäen Pallonlyöjät 2
1947 Riihimäen Pallonlyöjät 2
1948 Keravan KooPee
1949 Järvenpään Palo
1950 Lohjan Louhi
1951 Keravan Toverit
1952 Riihimäen Pallo -50
1953 Järvenpään Palo
1954 Keravan Toverit
1955 Tervakosken Pato
1956 Hyvinkään Urheilutoverit
1957 Keravan KooPee
1958 Puna-Mustat 2
1959 Tervakosken Pato
1960 Hyvinkään Tahko
1961 Tervakosken Pato
1962 Tervakosken Pato
1963 ?
1964 Tervakosken Pato
1965 ?
1966 ?
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Kymenlaakso

1945 Haminan Palloilijat 2
1946 Haminan Palloilijat 2
1947 Haminan Palloilijat 2
1948 Kuusankosken Veto
1949 Korian Ponsi
1950 Myllykosken Kilpaveikot 2
1951 Myllykosken Toverit
1952 Haminan Palloilijat 2
1953 Kouvolan Pallonlyöjät 2
1954 Haminan Palloilijat 2
1955 Sippolan Kunto
1956 Korian Ponsi
1957 Vehkalahden Veikot
1958 Kuusankosken Pallo-Puhti
1959 Kouvolan Pallonlyöjät 2
1960 Kuusankosken Veto
1961 Haminan Palloilijat 2
1962 Utin Haukat
1963 Haminan Palloilijat 2
1964 Myllykosken Kilpaveikot
1965 Summan Ponnistus
1966 Kouvolan Pallonlyöjät 2
Miesten maakuntasarjan voittajat vuosina 1945–1966 > Pohjola/Lappi

1946 Veitsiluodon Vastus
1947 Veitsiluodon Vastus
1948 Rovaniemen Urheilijat
1949 Lapin Pojat 2
1950 ? (Kemijärven Urheilijat tai Rovaniemen Urheilijat )
1951 Lapin Pojat 2
1952 Kemijärven Urheilijat
1953 Sallan Karhut
1954 ei ratkaistu. Lohkojen voittajien Lapin Lukon II ja Kemijärven Urheilijoiden II eivät voineet nousta, eivätkä ne pelanneet lohkojen välistä ratkaisevaa mestaruusottelua. Karsintapaikan sai Rovaniemen Metsäpojat
1955 Lapin Lukko 2
1956 Lapin Lukko
1957 Lapin Veikot
1958 Lapin Lukko
1959 Lapin Lukko
1960 Posion Pyrintö
1961 Lapin Lukko
1962 Lapin Lukko
1963 Posion Pyrintö
1964 Lapin Lukko 2
1965 Lapin Lukko
1966 Posion Pyrintö
Porilaisten marssi (maalaus)

| Porilaisten marssi |
| --- | --- |

Nimi:  Porilaisten marssi
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1892
Taiteenlaji:  guassimaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Guassi ja paperi (maalauspohja)
Korkeus:  126,5 cm
Leveys:  96,5 cm
Kokoelma:  Gösta Serlachiuksen taidesäätiö
Sijainti:  Serlachius-museo Gösta
| Porilaisten marssi (yksityiskohta) |
| --- | --- |

Nimi:  Porilaisten marssi (yksityiskohta)
Tekijä:  Albert Edelfelt
Valmistumisvuosi:  1897–1900
Taiteenlaji:  hiili, vesiväri- ja guassimaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Guassi ja paperi (maalauspohja)
Korkeus:  54 cm
Leveys:  41 cm
Kokoelma:  Gösta Serlachiuksen taidesäätiö
Sijainti:  Ateneumin taidemuseo, Antellin kokoelmat
Porilaisten marssi on Albert Edelfeltin guassimaalaus vuodelta 1892. Se on yksi tunnetuimmista suomalaisista historiamaalauksista. Maalauksen aiheena on J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden toiseen osaan sisältyvä samanniminen runo, jonka innoittajana taas on Porilaisten marssina tunnettu musiikkikappale.
Maalaus kuvaa marssivia Porin rykmentin rumpalipoikia. Edelfelt maalasi Porilaisten marssin nopeasti parin päivän aikana 1892 voimakkaita kokemuksia herättäneen isänmaallisen konsertin jälkeen.
Vastaanotto ja tulkintoja

Porilaisten marssi syntyi spontaanisti, ja se oli yksi syy, miksi Jac. Ahrenberg ehdotti Edelfeltille Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoiden kuvittamista. Ahrenberg esitti loistopainoksen kustantamista Söderström & Co:n yhtiökokouksessa syksyllä 1894, jossa ideaa kannatettiin. Runebergin Suomen sodasta 1808–1809 kertovat isänmaalliset runot olivat innoittaneet Edelfeltiä piirtämään aiheesta jo lapsena, joten tehtävä oli mieluisa.
Historiamaalauksessa nuorta Edelfeltiä oli haluttu aiemmin ohjata nimenomaan Runebergin aiheisiin -  Taideyhdistyksen puheenjohtajan Estlanderin sanoin hänen tuli kuvata ”se sankarimaailma, jonka Runeberg oli tehnyt runoissaan kuolemattomaksi”. Toive toteutui kuitenkin laajemmin vasta kuvitustyön myötä. Kirjankuvitusta ei tosin pidetty yhtä huomionarvoisena kuin suuria öljymaalauksia, mutta 1890-luvulla suhtautuminen kuvittamiseen muuttui arvostavammaksi.
Porilaisten marssissa on läsnä aikansa ajatusmaailmaa. Kuvitusten tulkintaan vaikutti tuolloin sortokausi. Aihe oli ajankohtainen ja Edefeltin kuusivuotisen kuvitustyön aikana se muuttui päivänpolttavammaksi. Helmikuun manifesti vuonna 1899 toi lisäpontta. Sortokauden herättämä vastarinta yleensäkin tukeutui juuri Runebergin runoihin.
Maalauksessa näkyy myös ajan rotu- ja kieliajattelu. Edelfelt ei ollut yhtä jyrkkä svekomaani kuin Gobineaun ajatuksista kiinnostunut Jac. Ahrenberg, vaikka ajatteli samansuuntaisesti. Sivistyskansana ruotsalaisten katsottiin siirtävän perinnettä ja kulttuuria. Suomalaisten ja suomenruotsalaisten välille oletettu ero näkyy taidehistorioitsija Ville Lukkarisen mukaan Porilaisten marssissa, jossa ruotsalainen nuorukainen johtaa päättäväisenä suomalaista poikaa, joka on passiivinen ja tunteileva. Vaikka tämä ei teoksesta suoraan ilmene, etualan tiukkailmeinen nuorukainen on tulkittu Suomen ruotsinkielisen väestön ja hänen vierellään marssiva rauhallinen poika suomenkielisen väestön vertauskuvaksi.
Versiot

Vuonna 1892 valmistunut maalaus on Serlachius-museo Göstan kokoelmissa. Ateneumin kokoelmissa on teoksesta pienempi versio vuodelta 1897–1900.
Muuta

Porin Itäpuistoon pystytettiin vuonna 1961 Kauko Räikkeen veistämä patsas Porilaisten muistomerkki (tunnetaan myös Rumpalipatsaana), joka jäljittelee Edelfeltin maalauksen hahmoja.
Kirjallisuutta

Björneborgarnas marsch Albert Edelfelts brev. Elektronisk brev- och konstutgåva (Albert Edelfeltin kirjeet. Elektroninen julkaisu). 2014−2020. Maria Vainio-Kurtakko & Henrika Tandefelt & Elisabeth Stubb, Svenska litteratursällskapet i Finland. (ruotsiksi)
Kansallisurheilu

Kansallislaji on jonkin maan tai alueen kansallisurheilulaji. Se ei aina ole maansa suosituin urheilumuoto, mutta sillä on pitkät perinteet ja erityinen asema maan liikuntakulttuurissa.
Joidenkin maiden kansallislajeja

| Maa | Laji |
| --- | --- |
 Afganistan: Buzkashi 
 Anguilla: Purjehdus
 Argentiina: Pato
 Brasilia: Capoeira
 Espanja: Jalkapallo
 Etelä-Korea: Taekwondo
 Intia: Maahockey
 Irlanti: Gaelic football/Hurling
 Islanti: Glima
 Jamaika: Kriketti
 Japani: Sumopaini
 Kanada: Jääkiekko ja lacrosse
 Kiina: Pöytätennis
 Kolumbia: Jalkapallo
 Kuuba: Baseball
 Latvia (kesä): Koripallo 
 Latvia (talvi): Jääkiekko 
 Liettua: Koripallo
 Meksiko: Charreada
 Norja: Maastohiihto
 Peru: Paleta Frontón
 Puola: Jalkapallo/Lentopallo
 Slovenia: Alppihiihto
 Sri Lanka: Lentopallo
 Suomi: Pesäpallo
 Thaimaa: Muay Thai (Thainyrkkeily)
 Turkki: Öljypaini
 Venäjä: Sambo
 Yhdistyneet arabiemiraatit: Brasilialainen jujutsu
 Yhdysvallat: Baseball
Dylan Teuns

| Dylan Teuns |
| --- | --- |
 Dylan Teuns Brabantse Pijl -kilpailussa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Belgia
Pyöräilijä
Pituus:  181 cm
Paino:  64 kg
Joukkue:  Cofidis
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2011–2013 2014:  Jong Vlaanderen / Ventilair BMC Racing Team (harjoittelija)
Ammattilaisjoukkue(et)
2015–2018 2019–2022 2022–2024 2025–:  BMC Racing Team Team Bahrain Victorious Israel-Premier Tech Cofidis
Suurimmat voitot
 La Flèche Wallonne 2022 Puolan ympäriajo 2017 Ranskan ympäriajo, 2 etappia 
 Tiedot päivitetty: 4. tammikuuta 2025 
Dylan Teuns (s. 1. maaliskuuta 1992 Diest, Brabant) on belgialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa BMC Racing Teamissa vuosina 2014–2018, ja edusti Team Bahrain Victoriousta vuodesta 2019 elokuun 2022 alkuun, jolloin siirtyi Israel-Premier Tech -talliin. Vuodesta 2025 alkaen hän on kilpaillut Cofidis-tallissa.
Teuns voitti La Flèche Wallonnen 2022 kukistettuaan loppukirissä Alejandro Valverden. Vuonna 2017 hän voitti Puolan ympäriajon kahden sekunnin erolla Rafał Majkaan. Ranskan ympäriajossa hän on voittanut La Planche des Belles Fillesiin päättyneen kuudennen etapin 2019 ja Le Grand-Bornandiin päättyneen kahdeksannen etapin 2021.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Pepsi Max

| Pepsi Max |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  sokeriton virvoitusjuoma
Omistaja:  PepsiCo
Kotisivu:  pepsimax.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pepsi Max (lyhennetään joskus PM) on kofeiinia sisältävä sokeriton virvoitusjuoma, jonka Pepsi julkaisi vuonna 1993. Suomessa se esiteltiin vuonna 1994.
Historia

Pepsi Maxin myynti aloitettiin Britanniassa ja Italiassa huhtikuussa 1993. Saman vuoden syyskuussa sitä alettiin myydä Irlannissa, ja joulukuussa Ranskassa, Kreikassa, Portugalissa, Alankomaissa ja Australiassa. Vuoden 1994 lopussa Pepsi Maxia myytiin noin 20 maassa.
Tuote pysyi myymättömänä Yhdysvalloissa pitkään, sillä Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA ei ollut hyväksynyt makeutusaine asesulfaami K:n käyttöä elintarvikkeissa.
Pepsi Maxin mukaan on nimetty Blackpool Pleasure Beach -huvipuistossa, Englannissa sijaitseva Pepsi Max Big One -vuoristorata, joka oli aikanaan maailman korkein ja nopein vuoristorata.
Maaliskuussa 2017 Suomessa tuli myyntiin Pepsi Max Ginger -niminen inkiväärin makuinen juoma, joka kuitenkin myöhemmin poistui vähäisen menekkinsä vuoksi. Huhtikuussa 2018 suomalaiseen Pepsi Max-valikoimaan liittyi mukaan Pepsi Max Lime -niminen limetin makuinen juoma. Vuonna 2021 myytävänä on myös Kirsikanmakuinen muunnelma Cherry,  vadelmanmakuinen muunnelma Raspberry sekä täysin kofeiiniton Pepsi Max caffeine-free.
Pakkaukset

Pepsi Maxia myydään 0,3 litran lasipulloissa, 0,5 litran muovipulloissa, 1,5 litran muovipulloissa sekä kahden litran muovipulloissa. Pepsi Maxia saa myös 0,33L ja 0,25L tölkeissä, 6, 12 ja 24 tölkin pakkauksissa, sekä  0,33L muovipullojen monipakkauksessa, jossa on 24 pulloa.
Ainesosat ja ravintosisältö

Tuoteselosteen mukaan aineosat ovat vesi, hiilidioksidi, väri (E150d (sokerikulööri)), makeutusaineet (E951 (aspartaami), E950 (asesulfaami K)), happamuudensäätöaineet (E338 (fosforihappo), E330 (sitruunahappo), E331 (natriumsitraatti)), aromit (mm. kofeiini). Juoma sisältää fenyylialaniinin lähteen (aspartaami).
Ainesosat ja ravintosisältö > Ravintosisältö

100 ml kohden: energia 1,3 kJ (0,3 kcal), proteiini 0 g, hiilihydraatit 0 g, josta sokereita 0 g, rasva 0 g, josta tyydyttynyttä 0 g, ravintokuitua 0 g, natrium 0,01 g
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pepsi Max Wikimedia Commonsissa
Pepsi Maxin kotisivut
Pepsi Max Hartwallin sivustolla
Inkiväärin makuinen Pepsi Max Ginger
Nymphenburgin linna

Nymphenburgin linnan keskiosa, julkisivun kokonaispituus on 632 metriä, mikä on enemmän kuin Versailles'n palatsissa.
Ilmakuva linnan alueesta, jossa näkyvät puolikaaren muotoon asetellut paviljongit
Nymphenburgin linna (saks. Schloss Nymphenburg) on barokin tyylisuuntaa edustava palatsi Baijerin pääkaupungissa Münchenissä, Saksassa. Linna oli aikoinaan Baijerin hallitsijoiden kesäresidenssi.
"Die Churfürstl. Schwaig und Lusthauß Nymphenburg",  Michael Wening 1701
Nymphenburgin linna, Maximilian de Geer n. 1730
Rakennushistoria > Amalienburg

Maksimilian II:n arvokkain perintö on kuitenkin Amalienburgin metsästyslinna, joka rakennettiin vuosina 1734-1739 keisarinna Maria Amalialle Nymphenburgin puistoon. Pariisissa koulutettu arkkitehti François de Cuvillés vanhempi saavutti sirossa rokokoo-rakennuksessa taiteellisen ilmaisunsa huipun. Huipputaiteilijoiden ja erikoistuneiden hovityöpajojen toteuttama Amalienburg on nyt yksi aikakauden viehättävimmistä eurooppalaisista arkkitehtonisista kokonaistaideteoksista. Stukkotyöt teki suurelta osin Johann Baptist Zimmermann, puuveistoskoristelun Johann Joachim Dietrich ja maalaukset Joseph Pasqualin Moretti.
Residenssi

Heinäkuussa 1741 solmitun Nymphenburgin rauhan myötä Kaarle VII liittoutui Ranskan ja Espanjan kanssa Itävaltaa vastaan. Linna toimi kauan Baijerin hallitsijoiden kesäresidenssinä. Kuningas Maksimilian I Joosef kuoli linnassa vuonna 1825, ja kuningas Ludvig II syntyi linnassa vuonna 1845.
Nykyisin Nymphenburgin linna on avoinna yleisölle, mutta se on myös edelleen koti Wittelsbachin kuninkaallisen suvun päämiehelle,  joka on tällä hetkellä Baijerin herttua Franz Bonaventura Adalbert Maria (s. 1933).
Puisto

Vuosina 1675-1701 linnassa oli pieni italialaistyylinen puutarha. Barokkipuutarha perustettiin ja laajennettiin vuosina 1701-1704. Vuoden 1715 jälkeen puisto suunniteltiin uudelleen barokkityyliseksi maisema-arkkitehti Dominique Girardin ja Joseph Effnerin suunnitelmien mukaisesti ja laajennettiin nykyisiin mittoihinsa. Maksimilian III Joosefin hallitusaikana 1745-1777 puisto sai uuden ilmeen. Grande Parterre uusittiin ja koristeltiin Olympon tärkeimpien jumalien patsailla, jotka valmisti kuvanveistäjä Dominik Auliczek vuosina 1770–1782. Myös ulkoportaat ovat tältä ajalta ja muodostavat sopivan edustavan sisäänkäynnin päärakennukseen ja suureen saliin. Vuonna 1792 vaaliruhtinas Karl Theodor avasi Nymphenburgin palatsin puiston yleisölle. Maksimilian IV Joosefin hallituskaudella 1806–1825 Kuninkaallisten puutarhojen yli-intendentti Friedrich Ludwig Sckell muutti geometriset ranskalaiset muotopuutarhat englantilaistyylisiksi maisemapuutarhoiksi.
Puistossa on Badenburg kylpytalo ja Apollon temppeli samannimisen järven rannalla, Pagodenburg teehuone järven rannalla, Magdalenenklause erakkomaja sekä Amalienburgin metsästyslinna. Pitkässä kanavassa, joka johtaa kaupungin kanavajärjestelmään on vesiputouksia.
Nymphenburgin posliinitehdas

1700-luvun hoveissa posliini oli hyvin suosittu materiaali, ja sen valmistustaidossa kilpailtiin.
Ensimmäinen baijerilainen posliinitehdas aloitti toimintansa vuonna 1747 Neudeckin "Grünen Schlössl" metsästysmajassa Münchenin Neudeck in der Aussa, kreivi Sigmund von Haimhausen (1708-1793) johtamana ja vaaliruhtinas Maksimilian III Joosefin tukemana. Toisten tietojen mukaan tehtaan toiminnan aloitti nimenomaan Maksimilian III Joosef. Von Haimhausenista myöhemmin tuli Baijerin tiedeakatemian esimies. Tehdas siirrettiin vuonna 1761 Nymphenburgin linnaan nykyiselle paikalleen. Tehtaan johtoon tuli vuonna 1788 Mathias Flurl, joka käänsi pitkään tappiota tehneen tuotannon painopisteen rokokookoriste-esineistä uusklassismiin ja vuonna 1804 määräsi tuhottaviksi vanhat muotit.
Merkittävä tilaaja oli Ludvig I, joka antoi vuodesta 1825 lähtien tehtaalle monia toimeksiantoja. Erityisiä suosikkeja olivat päivällisastiastot, joihin oli maalattu kopioita kuuluisista maalauksista tai baijerilaisia ​​antiikkityylisiä maisemia.
Vuonna 1822 arkkitehti Friedrich von Gärtner (1791–1847) nimitettiin tehtaan taiteelliseksi johtajaksi. 1800-luvun puolivälissä tehtaan taloudellinen asema heikkeni siinä määrin, että vuonna 1856 kaikki taiteellinen tuotanto lopetettiin ja tehdas päätettiin yksityistää. Se vuokrattiin, koska sen kuninkaallisen sijainnin vuoksi sitä ei voitu myydä, ensimmäisen kerran vuonna 1862 ja sen painopiste siirtyi teknisten, lääketieteellisten ja saniteettiposliinituotteiden valmistukseen.
Albert Bäumlin (1855–1929) perhe vuokrasi tehdasta vuosina 1887–1975. Sen jälkeen tehdasta vuokrasi Baijerin osavaltio Wittelsbachin korvausrahastolle (Wittelsbacher Ausgleichsfonds), joka on entisen kuningasperheen hallussa säätiön muodossa, sopimus oli Baijerin herttua Albrectin nimissä. Vuonna 1996 vuokrasopimus siirtyi Baijerin herttua Franzin nimiin. Nykyinen vuokrasopimuksen haltija on vuodesta 2011 lähtien ollut Baijerin prinssi Luitpold Rupprecht Heinrich (s. 1951), joka on viimeisen Baijerin kuninkaan Ludvig III:n pojanpojanpoika.
Königliche Porzellan Manufaktur Nymphenburg eli Nymphenburgin posliinimanufaktuuri on tähän päivään asti on sijainnut yhdessä linnan kavalieerirakennuksista. Tehtaan posliinitaiteilijoitten sveitsiläissyntyisen Franz Anton Bustellin, joka työskenteli mallimestarina vuosina 1754-1763 ja hänen seuraajansa, böömiläisen kuvanveistäjä Dominik Auliczekin (1734–1804) muodikkaat rokokootuotteet 1750–1790- luvuilla tekivät Nymphenburgin posliinin laajalti tunnetuksi. Auliczekin seuraaja mallimestarina vuosina 1797–1822 oli kuvanveistäjä Johann Peter Melchior (1747–1825).
Kuvagalleria

Nymphenburgin linna, keskimmäinen osa
Takajulkisivu
Badenburg, kuninkaallinen kylpytalo, hoviarkkitehti Joseph Effner 1718-1722
Amalienburgin hollantilaisilla kaakeleilla päällystetty keittiö
Pagodenburg, kuninkaallinen teehuone, hoviarkkitehti Joseph Effner 1716-1719
Hovitallit
Juno, kuvanveistäjä Dominik Auliczek 1770–1782
Pluto, kuvanveistäjä Dominik Auliczek 1770–1782
Juppiter, kuvanveistäjä Dominik Auliczek 1770–1782
Proserpina, kuvanveistäjä Dominik Auliczek 1770–1782
Nymphenburgin posliinitehtaan rakennus
Grande Cascade porrasvesiputous
Amalienburgin metsästyslinna
Monopteros, Apollon temppeli