Jacquerie
Jacqueries Ludvig XIV aikana

Talonpojat elivät 1600-luvulla lähes oman maansa tuottamalla ravinnolla, jonka lisäksi he saattoivat vaihtaa ja ostaa pienessä määrässä lähiympäristönsä tuotteita. He elivät yksinkertaista elämää. Jos tuli huono satovuoksi se oli maatalouden suuri onnettomuus, jos raekuurot piiskasivat sadon, tulvat tuhosivat sadon tai sato oli yleensä heikko, niin siitä seurasi ensinnä hintojen nousu ja sitten hyvin nopeasti nälänhätä.
Päinvastoin kuin yleensä oletetaan historiassa, niin todellisuudessa nämä onnettomuudet alkoivat varsin varhaisessa vaiheessa Ludvig XIV hallituskautta. Nälkä vallitsi Ranskassa jo vuonna 1662. Tällöin oli nähtävissä maaseudun ihmisten voimakasta liikehdintää kaupunkeihin, mistä he etsivät apua ja samalla täyttivät köyhäintalot. Myös muut onnettomuudet varjostivat talonpojan arkea; näitä olivat erilaiset epidemiat, jotka hyökkäsivät nälän heikentämien talonpoikien kimppuun ja yleisesti nälän syynä pidetään ruoan puutteen lisäksi raskaita veroja, suolavero (gabelle) sekä veroleimoilla varustetut paperiarkit ilmaantuivat kuin kohtalon oikusta.
Suurin osa näistä mellakoista ja kapinoista, joita koettiin eritoten Lounais-Ranskassa vuosina 1624–1670 olivat seurausta juuri näistä ongelmista ja erityisesti kiristyneestä verotuksesta. Nämä olivat maatyöläisiä, talonpoikia ja tilanvuokraajia, jotka nousivat muita vapaaehtoisemmin kapinoimaan. Nämä 1600-luvun kapinat eivät suinkaan olleet epätoivoisia kapinan yrityksiä.
Kapinoita oli useita ja ne tukahdutettiin usein kovin ottein.
Vuonna 1662, oli kapina Boulonaissa, Ranskan pohjoisosassa, jonka seurauksena 3 000 kapinoitsijaa pidätettiin ja heistä 400 lähetettiin vangeiksi kaleerilaivoilla.
Vuonna 1664, Colbert halusi uudelleen määrätä suolaveron jo aikaisemmin kapinoineille alueilla. Gasgognessa eräs Bernard d’Audijos -niminen seikkailija otti kapinan komentoonsa. Hän pystyi vastustamaan joukkoineen kahden vuoden ajan kuninkaallisen armeijan toimenpiteitä. Kun hänet vihdoin saatiin pidätetyksi, niin kuningas ei, hänen suuren kansansuosionsa tähden, uskaltanut rangaista häntä ankarasti, vaan armahtaa ja ylentää everstiksi.
Yksi kaikkein vakavimmista kansannousuista oli vuonna 1670 Ranskan eteläosassa tapahtunut Vivarais’n jacquerie. Joku tuntemattomaksi jäänyt henkilö oli pitänyt liikkeelle mielettömän huhun: oltiin luomassa uutta veroa, joka olisi vielä hankalampi kuin aiemmat jo olemassa olevat verot. Tiedossa uuden veron määräämisestä ei ollut lainkaan perää, mutta liikehdintä vain lisääntyi Aubenasissa ja sen ympäristössä. Kapinalliset löysivät johtajakseen Antoine du Rouren. Ryöstelyä seurasivat tulipalot ja murhat. Johtajansa mukaan ”Rourois”-nimellä kutsut kapinalliset kukistettiin ja seurasi verinen vastaisku. Myös kapinan johtaja pidätettiin ja teloitettiin.
Vuonna 1674 Hollannissa käytävä sota vaati uusia verorasituksia ja ne puolestaan aiheuttivat mellakoita Akvitaniassa. Kapinan rauhoittaminen tapahtui erityisen rajulla tavalla, Bordeaux ’n tuli muonittaa ja majoittaa yli kaksisataa tykkimiestä ja ratsumiestä omalla kustannuksellaan.
Mansissa vuonna 1675 kaupunkitullien korottaminen sa aikaiseksi kapinan.
Arvostus, jonka Ludvig XIV hankki Ranskalle, tuli taloudellisesti maalle kalliiksi. Hallituksella oli tarkoituksena täyttää valtion kassakirstu, kun julkaistiin vuoden 1673 asetus, joka saatettiin voimaan seuraavana vuonna. Asetus oli annettu aiemmin vuonna 1655, mutta sen täytäntöönpano ei ollut toteutunut. Asetus määräsi, että kaikkien tulevien oikeudelle esitettävien paperien tulisi olla varustettuja leimaveromerkillä, jotta ne otettaisiin oikeuden käsittelyyn ja rekisteröitäisiin. Asetus myös asetti uudelleen veron tupakalle ja tina-astioille, jotka Bretagne oli ostanut itselleen kahden miljoonan livren hinnalla. Toisaalta Ranskan ja Bretagnen yhdistymisessä oli sovittu, että kaikkiin uusiin veronkorotuksiin vaadittaisiin myös Bretagnen maapäivien hyväksyminen. Maapäivät vastustivat luonnollisesti uusia veronkorotuksia, mutta kuningas käytti kiertototietä tämän päätöksen mitätöimiseksi. Nämä verot aiheuttivat voimakasta tyytymättömyyttä eritoten Rennessä, Nantesissa ja Cornouaillesissa, ja vuonna 1675 puhkesi niin sanottu leimaverokapina eli punaisten myssyjen kapina. Neljäntoista seurakunnan talonpojat kävivät aseisiin ja heidän johtajanaan oli Sébastien Le Balp. Aatelisia pahoinpideltiin, linnoja poltettiin, kaupunkeja uhkailtiin sekä leimavero- ja tupakkakauppoja ryösteltiin. Kapinoivat talonpojat vaativat erityisen talonpoikaislainsäädännön aikaansaamista, tällainen oli tehty Notre-Dame de Tréminoussa, lähellä Pont-l'Abbéta Bretagnessa. Tässä ehdotuksessaan he vaativat lievennystä läänitysveroihin ja joskus jopa niiden täydellistä poistamista.