stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taksiliikenne Suomessa
Taksilupa

Taksinkuljettajan ajoluvan myöntää Liikenne- ja viestintävirasto. Luvan saannin edellytyksinä ovat muun muassa ammattipätevyyskoulutus sekä terveys. Kuljettajakursseja järjestävät muun muassa taksiyhdistykset ja muut koulutusta tarjoavat yhteisöt.
Luvan saaminen edellyttää muun muassa auton ajo-oikeutta sekä taksinkuljettajan kokeen hyväksytysti suorittamista. Lisäksi lupaa ei voida myöntää jos on syyllistynyt rikos- tai sakkorekisteristeristä ilmeneviin seuraaviin tekoihin:
törkeä liikenneturvallisuuden vaarantaminen, rattijuopumus, törkeä rattijuopumus tai kulkuneuvon kuljettaminen oikeudetta,
sukupuolisiveellisyyttä loukkaava teko, seksuaalirikos, henkeen tai terveyteen kohdistuva rikos, vapauteen kohdistuva rikos, omaisuusrikos, ryöstö, kätkemis- tai rahanpesurikos tai huumausainerikos ja saanut siitä ehdollisen tai ehdottoman vankeustuomion,
sakkotuomio edellä kohdassa 2 listattujen rikosten vuoksi, ja teko osoittaa ilmeistä sopimattomuutta toimia taksinkuljettajana,
syyllistynyt ulkomailla 1–2 kohdissa lueteltuja tekoja vastaavaan rikokseen ja teko on merkitty rikosrekisteriin,
syyllistynyt ulkomailla 1–2 kohdissa lueteltuja tekoja vastaavaan rikokseen, se on merkitty sakkorekisteriin ja teko osoittaa ilmeistä sopimattomuutta toimia taksinkuljettajana.
Taksiluvan haltija saa ostamastaan ammattimaiseen liikenteeseen käytettävästä uudesta autosta autoveron palautuksen. Palautus oli vuonna 2015 henkilöautosta enintään 4 800 euroa ja esteettömyysvaatimuksen täyttävästa tai koululaiskuljetuksiin tarvittavin lisäturvavöin varustetusta tila-autosta 15 000 euroa. Haltijan saatua autoveron palautuksen, toiminnan väliaikainen keskeyttäminen vaatii poliisiviranomaisen luvan ja mahdollisten vara-autojen käyttämisestä oli ilmoitettava Liikenteen turvallisuusvirastoon. Pääsääntöisesti autoveroalennuksen joutuu maksamaan takaisin, mikäli autoa lakataan käyttämästä taksiliikenteeseen, veroalennus kuitenkin kuoleentuu kolmessa vuodessa. Niin sanottu invataksi on kokonaan autoverosta vapaa, kuoleentumisaika on neljä vuotta.
Museoajoneuvoksi rekisteröidyllä ajoneuvolla saa kuljettaa henkilöitä maksua vastaan ilman taksilupaa.
Uber

Uber on samannimisen yrityksen kehittämä mobiilisovellusohjelma, jossa älypuhelimella voi tilata paikannukseen perustuvan kyydin. Vuonna 2015 Uber toimi Suomessa vain Helsingissä, ja sillä oli kymmeniätuhansia asiakkaita. Suomen Taksiliitto pitää laittomana halvempaa Uber Pop -palvelua, joka ei edellytä kuljettajalta taksilupaa. Samalla linjalla oli myös Helsingin käräjäoikeus, joka langetti 5. huhtikuuta 2016 tiettävästi Suomen ensimmäisen Uber-kuljettajan saaman tuomion luvattomasta taksiliikenteen harjoittamisesta. Tuomion oli 25 päiväsakkoa, ja lisäksi kuljettajaa vaaditaan menettämään rikoksen tuottamana hyötynä 12 250 euroa valtiolle. Muutaman päivän kuluttua Espoon käräjäoikeus antoi toiselle Uber-kuljetuksia ajaneelle miehelle 20 päiväsakon rangaistuksen ja määräsi rikoshyötynä valtiolle maksettavaksi 3 000 euroa. Helsingin hovioikeus totesi 21. syyskuuta 2016 antamissan kahdessa tuomiossa kuljettajien syyllistyneen luvattomaan taksiliikenteen harjoittamiseen ja piti käräjäoikeuksien antamat tuomiot ennallaan.
Espoolainen Uber-kuljettaja haki tuomiolleen muutosta korkeimmasta oikeudesta, joka otti asian käsittelyyn nimenomaan rikoshyödyn menettämistä koskevan tuomiokohdan osalta. Korkein oikeus antoi ratkaisunsa elokuussa 2018. Oikeus piti espoolaismiehelle luvattomasta taksiliikenteen harjoittamisesta annetun sakkotuomion ennallaan, mutta vähensi valtiolle maksettavaksi tulevaa rikoshyödyn menettämiskorvausta 2 800 eurosta 2 100 euroon.
Ylen MOT-ohjelma paljasti heinäkuussa 2022, että Uber toteutti Suomessa vuosina 2014–2016 laajamittaisen lobbausoperaation, jonka tarkoituksena oli yhtiön toiminnan mahdollistaminen Suomessa ja taksilainsäädännön uudistaminen. Operaation tavoitteina olivat muiden muassa taksilupien määrän, alan kilpailun ja kuluttajien valinnanvaran lisääminen. MOT:n mukaan Uber ja sen palkkaamat lobbarit tapasivat useita virkamiehiä ja poliitikkoja, joiden joukossa olivat esimerkiksi silloinen pääministeri Alexander Stubb ja liikenne- ja viestintäministeri Anne Berner. Uberin edustajat tapasivat Bernerin hänen ministerikautensa aikana ainakin kolmesti. MOT:n lähteiden mukaan Berner käytti ministerinä taksilain kokonaisuudistukseen poikkeuksellisen paljon aikaansa ja halusi pitää uudistuksen ministeriön sisällä tiukasti omissa käsissään. Uudistetun taksilain ensimmäinen versio noudatteli MOT:n mukaan ”hyvin pitkälle” sitä, mitä Uberin edustajat olivat toivoneet. MOT:ssa haastateltu silloinen eduskunnan liikennevaliokunnan jäsen, kansanedustaja Jukka Kopra (kok.) sanoi esityksen olleen ”täynnä hulluja ajatuksia”. Lakiin tehtiin valiokunnassa useita muutoksia, joiden seurauksena laista tuli Uberille vähemmän suotuisa. Yle oli saanut MOT:ssa käsitellyn aineiston kansainvälisen toimittajajärjestön (ICIJ) kautta.
Pimeät taksit

Ilman taksilupaa ei ole luvallista pyytää palkkiota henkilöautolla tapahtuvasta kuljetuksesta. 
Luvattomia, niin sanottuja pimeitä takseja liikkuu usein ravintoloiden sulkemisaikaan. Nämä ovat tavallisia henkilöautoja ilman taksin tunnusta katolla, ja useimmiten näissä autoissa ei ole muitakaan taksivarusteita, kuten taksamittaria.
Kilpailuviraston mukaan sääntely tekee taksialalle pääsemisen vaikeaksi, mikä tuottaa pimeitä takseja. Viraston mukaan sääntely purkamalla päästäisiin eroon pimeistä takseista.
2010-luvun alussa Helsingissä ja muissa isoissa kaupungeissa oli helppo saada pimeitä takseja, ja monilla niistä on vakioasiakkaita. Esimerkiksi Helsingin rautatieasemalla päivystää jatkuvasti autoja kuskeineen odottamassa kyytien kyselijöitä. Etenkin viikonloppuisin takseista on pulaa ja pimeiden taksien kysyntä suurimmillaan.
Helsingin poliisin mukaan sakot pimeille takseille ovat lisääntyneet valvonnan lisäämisen myötä: syksyllä 2013 yhteensä 31 kuljettajaa sai sakon pimeästä taksitoiminnasta, kun vuotta aikaisemmin sakkoja oli saanut yhdeksän pimeän taksin kuljettajaa. Vuosina 2008–2012 Helsingin käräjäoikeudessa käsiteltiin viittä tapausta, joissa sakotettu ei ollut tyytyväinen saamaansa sakkotuomioon.
Aiheesta muualla

Suomen Taksiliitto Suomen Taksiliitto ry.
Kun autoa ajettiin ilman ajokorttia ja kyyti Kauppatorilta asemalle maksoi 90 penniä. Vuosisatamme alkupuolen helsinkiläiset eivät tunteneet kiirettä. Vanhoja vuokra-autonkuljettajia haastattelemassa, Helsingin Sanomat, 16.04.1939, nro 101, s. 36, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Taksi Hämeenlinnan rautatieaseman taksitolpalla. Suomessa taksit erottaa muista autoista katolle kiinnitetystä keltaisesta taksikyltistä.
Pirjetta Brander

Pirjetta Brander (s. 1970 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hänen laaja-alainen tuotantonsa sisältää muun muassa maalauksia, piirroksia, animaatioita, tilateoksia ja installaatioita, mutta taiteilijanuransa myöhemmässä vaiheessa hän on keskittynyt kivi- ja pronssiveistoksiin.
Brander on opiskellut vuosina 1990–1991 Tukholmassa Konstskolan Basis -oppilaitoksessa, 1991–1994 Tampereen taiteen ja viestinnän oppilaitoksessa ja sen jälkeen Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja median koulutusohjelmassa sekä vuosina 2012–2015 Helsingissä Kuvataideakatemian kuvanveiston koulutusohjelmassa.
Brander oli kulttuurilehti Puolilehden päätoimittaja vuonna 2012, jolloin lehti sai kulttuurilehtien laatupalkinnon kulttuuri- ja urheiluministeri Paavo Arhinmäeltä. Vuonna 2017 hän toimi Mäntän kuvataideviikkojen kuraattorina. Hän on myös muuttanut Helsingistä Mänttään asumaan ja on luonnehtinut Mänttää ylivertaiseksi taidekaupungiksi Suomessa Helsingin jälkeen.
Teoksia

Runoilija Kari Aronpuron muotokuva, 1999
Aiheesta muualla

Pirjetta Branderin kotisivut
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Martin Bormann

| Martin Bormann |
| --- | --- |

Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puolueministeri (puheenjohtaja)
 30. huhtikuuta 1945 – 2. toukokuuta 1945  
Edeltäjä:  Adolf Hitler
Johtajan sihteeri
 12. huhtikuuta 1943 – 30. huhtikuuta 1945  
Johtaja:  Adolf Hitler
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekanslian päällikkö
 12. toukokuuta 1941 – 2. toukokuuta 1945  
Johtaja:  Adolf Hitler
Edeltäjä:  Rudolf Hess varapuheenjohtaja
Reichsleiter
 lokakuu 1933 – 2. toukokuuta 1945  
Johtaja:  Adolf Hitler
Varajohtajan sihteeri
 4. heinäkuuta 1933 – 12. toukokuuta 1941  
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1900 Wegeleben, Saksa
Kuollut: 2. toukokuuta 1945 (44 vuotta) Berliini, natsi-Saksa
Tiedot
Puolue:  NSDAP
Uskonto:  ateisti
 Nimikirjoitus
Martin Bormann (17. kesäkuuta 1900 Wegeleben, Saksa – luultavasti 2. toukokuuta 1945 Berliini, Saksa) oli Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekanslian johtaja valtakunnanministerin valtuuksin sekä Adolf Hitlerin yksityissihteeri.
Vuonna 1941 Martin Bormann antoi Hitlerille syntymäpäivälahjaksi saksanpaimenkoiran, Blondin.
Tausta ja uran alku

Martin Bormann oli postivirkailijan poika, joka keskeytti koulunsa ja meni töihin maatilalle Mecklenburgiin. Palveltuaan lyhyen aikaa ensimmäisen maailmansodan lopussa Bormann liittyi Freikorps Mecklenburgiin. Bormann oli naimisissa Gerda Bormannin kanssa, joka oli puoluetuomari Walter Buchin vanhin tytär. Avioliitosta syntyi yhdeksän lasta, joista yksi tosin kuoli jo lapsena.
Maaliskuussa 1924 Bormann tuomittiin vuodeksi vankilaan yhdessä Rudolf Hössin kanssa entisen opettajansa Walther Kadowin murhasta. Bormann selvisi vuodella, Hössin tuomio oli kymmenen vuotta. Vapauduttuaan hän liittyi pian kansallissosialistiseen puolueeseen. Hänet nimettiin paikalliseksi lehdistöupseeriksi ja vuonna 1928 puolueen vakuutusyhtiön johtajaksi huolimatta puutteellisista kyvyistään ja karkeista käytöstavoistaan. Myöhemmin Bormann laajensi vakuutusyhtiön puolueen apukassaksi ja sai näin laajaa taloudellista vaikutusvaltaa.
Hitler nimitti Bormannin myös henkilökohtaisen omaisuutensa hoitajaksi; palkkatulojen lisäksi Hitlerillä oli miljoonatulot kirjansa Taisteluni (saks. Mein Kampf) myynnistä. Bormann myös valvoi Hitlerin käyttämän Kehlsteinhaus- eli Kotkanpesä-kesäasunnon rakennustöitä Obersalzbergissa Berchtesgadenissa. Loma-asunto valmistui Hitlerin 50-vuotissyntymäpäiväksi.
Sodan jälkeen

Nürnbergin oikeudenkäynnissä Bormann tuomittiin poissa olevana kuolemaan lokakuussa 1946. Hänelle määrätty asianajaja yritti perustaa epätavallisen puolustuksensa siihen, ettei Bormannia voi tuomita, koska tämä oli jo kuollut, mutta epäonnistui.
Seuraavien vuosikymmenien aikana Bormannista väitettiin tehdyn useita silminnäkijähavaintoja Euroopassa ja eri puolilla Etelä-Amerikkaa. Huhujen mukaan Bormann oli läpikäynyt epäonnistuneen plastiikkakirurgian ja hänen kasvonsa olisivat vaurioituneet. Adolf Eichmannin poika väitti Bormannin sukkuloineen Etelä-Amerikassa eri maiden välillä ja tavanneen myös isäänsä silloin tällöin. Asialle ei kuitenkaan löytynyt pitäviä todisteita.
Reinhard Gehlenin mukaan väitteet Bohrmannin asettumisesta Etelä-Amerikkaan olivat kaikkea perää vailla. Sen sijaan toukokuussa 1945 hän siirtyi Neuvostoliitton puolelle ja vietiin sinne. Gehlenillä ja Wilhelm Canarisilla heräsivät epäilykset tietovuodosta sodan loppupuolella kun molemmille toisistaan riippumatta selvisi, että Bohrmannilla ja hänen ryhmällään oli käytössään valvonnan ulkopuolinen radioverkosto ja että he käyttivät sitä koodisanomien lähettämiseksi Moskovaan. Canaris vaati tutkimuksia, mutta Hitler itse oli painokkaasti kieltänyt asiaan sekaantumisen, koska Bohrmann oli etukäteen ilmoittanut "radioleikeistä", jotka Hitler oli hyväksynyt. Gehlenin mukaan Bohrmann oli tässä vaiheessa Reichsleiterna natsihierarkian toiseksi korkein mies, mikä esti "vahtikoirien" asettamisen, tutkimisen ja todisteiden hankkimisen. Canaris esitti myös perustelut epäilyksilleen Bohrmanista: varsinainen vaikutin oli tämän suunnaton ja kyltymätön kunnianhimo, mutta kiristetyksi joutuminenkaan ei ollut poissuljettua; lisäksi Bohrmania piinasivat kompleksit, joita hän tunsi omaa ympäristöään kohtaan, ja halu astua eräänä päivänä Hitlerin seuraajaksi. Myöhemmin selvisi, miten Bohrmanin onnistui asettaa ensin Göring ja sitten Goebbels Hitlerin epäsuosioon. He olivat hänen suurimpia kilpailijoitaan. Gehlen tutki sodan jälkeen 1946 Bohrmannin mystistä pakoa Führerbunkerista ja kirjoitti saaneensa sitovia todisteita tämän sodanjälkeisistä liikkeistä. Lisäksi Gehlen niin ikään sai 1950-luvulla kaksi erillistä raporttia Rautaesiripun takaa. Näiden mukaan Bohrmann oli ollut Neuvostoliiton agentti ja elänyt siellä sodan jälkeen täydellistä suojaa nauttien sekä toiminut Moskovan neuvonantajana ja tällä välin kuollut
Heinz Linge kuitenkin sanoi nähneensä Bormannin ja Stumpfeggerin kuolleen Weidendammerin sillan luona käsikranaattiin, joka oli heitetty panssarivaunun sisään heidän astuessaan sen kyytiin. Berliinistä rakennustyömaalta vuonna 1972 löydetyt luurangot tunnistettiin virallisesti Stumpfeggerille ja Bormannille kuuluviksi, ja Saksan liittotasavallan Korkein oikeus julisti Bormannin kuolleeksi huhtikuussa 1973. Bormannin perheen pyynnöstä tunnistus vahvistettiin DNA-testillä vuonna 1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Bormann Wikimedia Commonsissa
Bormannin pakoreitti 1./2. toukokuuta 1945
| n k Hitlerin hallitus |
| --- | --- |
Kansleri: Hitler Varakansleri: von Papen Varajohtaja: Hess Valtiopäivien puhemies: Göring
 Backe  von Blomberg  Bormann  von Brauchitsch  Darré  Dorpmüller  Dönitz  von Eltz-Rübenach  H. Frank  K. H. Frank  Frick  von Fritsch  Funk  Goebbels  Gürtner  Göring  Hess  Hierl  Himmler  Hugenberg  Keitel  Kerrl  von Krosigk  Lammers  Meissner  Muhs (vt.)  von Neurath  Ohnesorge  Raeder  von Ribbentrop  Rosenberg  Rust  Röhm  Seldte  Schacht  Schlegelberger (vt.)  Schmitt  Seyss-Inquart  Speer  Thierack  Todt 
Reichsführer SS: Himmler Stabchef SA: Röhm
| n k Nürnbergin ensimmäisen oikeudenkäynnin syytetyt |
| --- | --- |
Kuolemaan tuomitut:  Martin Bormann  Hans Frank  Wilhelm Frick  Hermann Göring  Alfred Jodl  Ernst Kaltenbrunner  Wilhelm Keitel  Joachim von Ribbentrop  Alfred Rosenberg  Fritz Sauckel  Arthur Seyss-Inquart  Julius Streicher 
Vankeuteen tuomitut:  Walther Funk (elinkautinen)  Rudolf Hess (elinkautinen)  Erich Raeder (elinkautinen)  Baldur von Schirach (20 vuotta)  Albert Speer (20 vuotta)  Konstantin von Neurath (15 vuotta)  Karl Dönitz (10 vuotta) 
Syyttömiksi todetut:  Hans Fritzsche  Franz von Papen  Hjalmar Schacht 
Muut:  Gustav Krupp von Bohlen und Halbach  Robert Ley 
↑  Oikeudenkäynti in absentia, oli todellisuudessa jo kuollut.  ↑  Teki itsemurhan ennen tuomion täytäntöönpanoa.  ↑  Syytteistä luovuttiin korkean iän ja huonon terveyden vuoksi.  ↑  Teki itsemurhan ennen oikeudenkäynnin alkua. 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Kansallissosialistisen puolueen 10. puoluepäivät Nürnbergissä 6.–12. syyskuuta 1938. Bormann edessä lähinnä kameraa.
José Cruz Ovalle

| José Cruz Ovalle |
| --- | --- |
 José Cruz Ovalle vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1948 (ikä 76–77)
Kansalaisuus:  Chile
Ammatti:  arkkitehti
Arkkitehti
Koulutus:  Valparaíson paavillis-katolinen yliopisto
José Cruz Ovalle (s. 1948) on chileläinen arkkitehti ja kuvanveistäjä. Arkkitehtina hänen erikoisalaansa on puuarkkitehtuuri.
Cruz Ovalle aloitti 1968 arkkitehtiopinnot Chilen katolisessa yliopistossa Universidad Católica de Chilessa. Hän siirtyi kuitenkin 1970 jatkamaan opintojaan Barcelonan polytekniseen yliopistoon Universidad Politécnica de Barcelona ja valmistui sieltä arkkitehdiksi 1973. Hän perusti 1975 Barcelonaan oman toimiston, joka toimi vuoteen 1987. Hän oli Barcelonan polyteknisen yliopiston arkkitehtuurin osaston estetiikan laitoksella opettajana 1983–1986. Hän palasi 1987 Santiago de Chileen ja perusti toimiston, jossa hänen kanssa työskentelee hänen vaimonsa Ana Turrell ja sekä toimiston osakkaat Juan Purcell ja Hernán Cruz. Toimisto sijaitsee Santiago de Chilen Vitacuran kaupunginosassa. Toimistossa työskentelee yhteensä kymmenen henkeä.
Cruz Ovallen suunnittelemat rakennukset sopeutuvat muodoltaan maisemaan. Hänen työtään on luonnehdittu sanoilla: ”Hänen koko tuotantoaan leimaa herkkyys ja runous, mutta myös käytännönläheisyys.”
Suunnittelutöitä

Hotelli Patagonia Explora (1994 ja 2005),
Pääsiäissaarilla sijaitseva Hotelli Rapa Nui Explora (2007)
Adolfo Ibañezin yliopisto Santiagossa (2001 ja 2007)
Pérez Cruzin viinikellarit (2001)
Los Roblesin viinikellarit (2002).
Palkinnot ja tunnustukset

Chilen paviljonki Sevillan maailmannäyttelyyn 1990
Spirit of Nature -puuarkkitehtuuripalkinto 2008
Benaocaz

| Benaocaz |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Benaocaz
 Koordinaatit: 36°42′0″N, 5°25′0″W 
Valtio:  Espanja
Itsehallintoalue:  Andalusia
Maakunta:  Cádiz
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  69,39 km²
Korkeus:  790 m
Väkiluku (2024):  754
 
 http://www.benaocaz.es/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Benaocaz on kunta Cádizin maakunnassa Etelä-Espanjassa. Benaocazin väkiluku on 754 (vuonna 2024). Cádiziin on matkaa noin 110 km ja Sevillaan 115 km.
Benaocaz on yksi niistä 19 kunnasta, jotka muodostavat Valkoisten kylien reitin (esp. Ruta de los pueblos blancos).
Kuvia

Kunnantalo.
Aznalmaran linnan rauniot.
Suihkukaivo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benaocaz Wikimedia Commonsissa
Kasperi Valto

Kasperi Valto vuonna 2020.
Kasperi Valto (s. 3. heinäkuuta 2003 Heinola) on suomalainen mäkihyppääjä. Hän edustaa Lahden Hiihtoseuraa.
Valto kilpaili mäkihypyn maailmancupissa ensimmäisen kerran Lahdessa 26. maaliskuuta 2023. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Rukalla 25. marraskuuta 2023 oltuaan 24:s.
Valto sijoittui lentomäen MM-kilpailuissa Kulmissa 2024 henkilökohtaisessa kilpailussa 33:nneksi ja joukkuemäessä seitsemänneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän oli normaalimäen kilpailun 26. Ja suurmäen kilpailun 23. sekä joukkuemäen ja sekajoukkuemäen seitsemäs.
Prostituutio

Prostituoitu keskustelee mahdollisen asiakkaan kanssa.
Prostituutio, joskus seksin myynti tai seksityö, on ansiotyötä harrastamalla seksiä sitä ostavan asiakkaan kanssa. Seksin myyjää kutsutaan prostituoiduksi tai seksityöntekijäksi.
Prostituutio on laitonta useimmissa maailman maissa. Monissa maissa se on rajoitettu punaisten lyhtyjen alueelle ja toimintaa on rajoitettu kieltämällä bordellit, ehdottaminen ja mainostaminen. Seksin myynti on monissa tapauksissa harmaata taloutta eli siitä jäävät maksamatta verot.
Kehitysmaissa köyhyys ajaa harjoittamaan prostituutiota. Lisäksi prostituution harjoittamiseen liittyy halua kohota yhteiskunnassa. Kadulla työskentelevät prostituoidut ovat usein etnisiin vähemmistöihin kuuluvia, köyhiä ja heiltä puuttuvat koulutus ja markkinoimiskelpoiset taidot.
Yleisyys

15 prosenttia yhdysvaltalaisista miehistä on ainakin kerran elämässään maksanut seksistä (TNS-kysely vuonna 2004). Australiassa 2000-luvulla tehdyn kyselyn mukaan 15,6 prosenttia 16–59-vuotiaista miehistä on maksanut seksistä; 1,9 prosenttia oli maksanut seksistä tuoreimman vuoden aikana.
Useiden tutkimusten mukaan prostituutio on vähentynyt seksuaalisesti vapaamielisimmissä maissa, todennäköisesti ei-kaupallisen seksin harrastamisen muututtua helpommaksi.
Laillisuus

Suurimmassa osassa maailman maista joko seksin myynti tai seksin ostaminen on kielletty erikseen lailla. Useimmissa länsimaissaselvennä järjestäytymätön seksikauppa on laillista. Paritus eli toisten prostituutiolla ansaitseminen on joiltain osin laitonta useimmissa maailman valtioissa mutta bordellit ovat laillisia muun muassa Saksassa, Alankomaissa, Kreikassa, osassa Espanjaa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Laillisuus > Eurooppa

Paritus on kiellettyä kaikissa Euroopan maissa.
Seksin ostaminen on rangaistavaa muutamassa valtiossa: Ruotsi kielsi seksin ostamisen vuonna 1999, Norja ja Islanti vuonna 2009 ja Ranska vuonna 2016.
Yhdistynyt kuningaskunta kielsi seksin ostamisen parittajan avulla työskentelevältä myyjältä tai ihmiskaupan kohteena olevalta vuonna 2008.
Laillisuus > Eurooppa > Suomi

Suomessa seksin myyminen on sallittua, mutta paritus ja seksin osto paritettavilta henkilöiltä tai ihmiskaupan uhreilta on vuodesta 2015 ollut kiellettyä. Myös seksin myynnin julkinen mainonta on Suomessa kiellettyä.
Laillisuus > Kanada

Tuomari Susan Himel kumosi Kanadan bordellit ja parittajat kieltävän lain vuonna 2010. Himelin mukaan lait rikkovat perustuslain takaamaa ”oikeutta elämään, vapauteen ja turvallisuuteen”. Haasteen olivat tehneet prostituoidut, joista yksi kertoi, miten kieltolain vuoksi hän on joutunut työskentelemään kadulla ja siksi hänet on hakattu ja raiskattu. Seksityöläisiä on jopa murhattu. Vuonna 2012 Ontarion vetoomustuomioistuin vahvisti Himelin päätöksen.
Laillisuus > Rangaistavuuden vaikutukset

Norjassa prostituutio lisääntyi ostokiellon (2009) jälkeen. Ruotsinkin ostokiellosta on huonoja kokemuksia. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty International julkaisi vuonna 2016 tutkimuksen, jonka mukaan ostokiellon toimeenpano ja valvonta aiheuttavat Norjassa jatkuvia ihmisoikeusloukkauksia: ostokielto esimerkiksi altistaa prostituoidut väkivallalle, häädöille ja uhkaa heidän oikeuttaan terveydenhuoltoon ja lain suojaan. Järjestö asettui kannattamaan ostokiellon sijaan rangaistavuudesta luopumista eli kaiken aikuisten välisen suostumuksellisen seksikaupan rikosoikeudellisen säätelyn poistamista.
Laillisuus > Mielipiteitä laittomuudesta

Tutkija Anna Kontulan mukaan osuuskuntamuotoisten bordellien salliminen parantaisi prostituoitujen työturvallisuutta, kun taas seksinostokielto saattaisi heikentää prostituoitujen itsemääräämisoikeutta ja lisätä paritusrikollisuutta, mihin Ruotsinkin kokemukset viittaavat.
Prostituoituja auttavan Pro-tukipisteen mukaan ostokielto voisi siirtää toiminnon pimentoon, jolloin etenkin parittajien armoilla olevat prostituoidut kärsisivät. Yleisestikin Pohjoismaisten järjestöjen mukaan seksinostokielto vahingoittaisi erityisesti heikoimmassa asemassa olevia prostituoituja.
Kansainvälistä seksikauppaa tutkinut sukupuolentutkimuksen professori Marjut Jyrkinen kieltäisi seksin myymisen kokonaan, koska sen pitäminen rikoksena osoittaisi, että toiminta ei ole yhteiskunnallisesti hyväksyttävää. Hän katsoo myös, että kriminalisointi itsessään ole riittävä syy prostituutioon liittyvien ihmisoikeusloukkauksien kitkemiseksi. Seksityöstä väitöskirjaa valmistelevan tutkija Niina Vuolajärven mukaan moni muu asia vaikuttaa kriminalisointia enemmän prostituution yleisyyteen ja ilmenemismuotoihin. Hänen mukaansa prostituoitujen aseman parantaminen edellyttäisi muutoksia maahanmuuttopolitiikkaan, työlainsäädäntöön ja sosiaalipolitiikkaan eli rakenteisiin, jotka asettavat ihmiset eriarvoisiin lokeroihin.
Laillisuus > Rangaistavuus ja aids

YK:n pääsihteeri Ban Ki-Moonin mukaan lait, jotka rankaisevat homoseksuaalisuudesta, prostituutiosta ja ruiskuhuumeiden käytöstä, ovat keskeinen este sille, että AIDS:n vastainen työ saavuttaisi tärkeimmät kohderyhmänsä. AIDS-komission jäsen, entinen korkeimman oikeuden tuomari Michael Kirby sekä tutkija Michael Wong kirjoittavat, että Australia on hyvä esimerkki sallivampien lakien hyödyistä.
Vuonna 2012 YK:n Aids-komissio vaati prostituution laillistamista kaikkialla muiden ammattien tavoin. Bordellit ja paritus tulisi sallia. Komission mukaan prostituution vastaiset lait estävät AIDSin-vastaista taistelua. YK:n silloinen pääsihteeri Ban Ki-Moon ja YK:n kehitysohjelma tukivat raporttia.
Ihmiskauppa ja seksityö

Prostituutio liittyy vastentahtoiseen ihmiskauppaan.
Antropologi Laura Agustínin mukaan thaimaalaisten prostituoitujen mielestä ihmiskaupan vastaiset toimet ovat heidän suuri ongelmansa. Hänen mukaansa ihmiskaupan vastustamisen nimissä "autetaan" ihmisiä, jotka eivät sitä haluaisi tai jotka jopa kokevat "auttamisen" tuhoavan heidän elämänsä.