Koillisrintama
Taistelut > Valkoisten hyökkäysvaihe

Pekkalan ja Vihurin johtama punaisten joukko lähti asemapaikoilleen 25. maaliskuuta. Pekkalan 50 miehen osasto jäi Ruvan kylään Vihurin jatkaessa Soukeloon. Puolenyön aikaan valkoisten Kuusamon retkikunnan tiedusteluosasto lähestyi Soukeloa, mutta joutui palaamaan takaisin punaisten avattua tulen. Maaliskuun lopussa Wallenius laati uuden suunnitelman Ruvan ja Soukelon kylien valtaamiseksi. Willamon oli tarkoitus samaan aikaan hyökätä Kuolajärveltä rajan yli, ja katkaista Soukelon ja Kanasen välinen tie. Seuraavaksi joukot etenisivät Knasöön, jossa katkaistaisiin punaisten rautatieyhteys ja yhdistettäisiin voimat etelämpänä taistelevien eversti Carl Wilhelm Malmin johtamien Oulun suojeluskuntapiirin joukkojen kanssa. Valkoisten laatiessa suunnitelmiaan rakensivat punaiset omia puolustusasemiaan. Ruva ja Soukelo olivat jo luontaisesti hyviä paikkoja puolustaa, mutta Tolvantojärvelle jouduttiin rakentamaan miehistösuojien lisäksi konekivääripesäkkeitä ja tähystyspaikkoja.
1. huhtikuuta Vihurin johtama punaisten 80 miehen osasto eteni aivan rajan pinnassa sijainneelle Paanajärvelle, jossa oli valkoisten vartiopaikka. Syntyneen laukaustenvaihdon aikana molempien osapuolten miehiä pakeni Nivalan yhteenoton tavoin, mutta tällä kertaa kumpikaan ei menettänyt yhtään kaatunutta. Punaiset ottivat yhden vangin, jolta he saivat tärkeitä tietoja valkoisten retkikunnasta. Niiden perusteella he päättivät jäädä paikoilleen odottamaan valkoisten seuraavaa hyökkäystä.
3. huhtikuuta Willamon joukot etenivät Vuorijärveltä Tuntsan kautta Kivisalmelle, jossa ne olivat käytännössä punaisten ympäröiminä. Tolvantojärvellä punaiset pysäyttivät valkoisten tiedustelupartion etenemisen ja torjuivat lyhyen taistelun jälkeen myös valkoisten 300 miehen voimin Soukeloa vastaan tekemän hyökkäyksen. Kaksi päivää myöhemmin Tuorilan johtama 200 miehen lisäjoukko lähti Kanasesta kohti Soukeloa. Aamuyöllä 6. huhtikuuta se havaitsi Kivisalmella väijyksissä olleen valkoisten osaston, mutta onnistui saamaan sen paljastamaan itsensä. Pimeässä käydyn tulitaistelun päätyttyä valkoiset perääntyivät Tuntsalle ja punaiset pääsivät jatkamaan matkaansa. Jääkäriluutnantti Pietari Autin johtaman osaston miehet eivät taistelun jälkeen enää olleet halukkaita palaamaan rintamalle.
Koillisrintaman verisin taistelu käytiin 7. huhtikuuta, kun valkoiset hyökkäsivät jääkäriluutnantti Lauri Starkin johdolla Tolvantojärvelle. Kuivitsalammella käyty taistelu kesti kahdeksan tuntia, jonka aikana valkoiset menettivät 32 miestä, mutta hyvissä puolustusasemissa olleet punaiset vain kaksi. Valkoisten perääntyessä Ahavan joukoilla oli tie vapaana Kurtissa sijainneeseen valkoisten tukikohtaan saakka, mutta saamansa käskyn mukaisesti he eivät ylittäneet rajaa. Walleniuksen joukot puolestaan hyökkäsivät 8. huhtikuuta Pekkalan ja Vihurin joukkojen kimppuun kolmelta eri suunnalta. Viisi tuntia kestäneen taistelun jälkeen valkoiset joutuivat perääntymään menetettyään sitä ennen seitsemän kaatunutta ja 18 haavoittunutta. Punaiset eivät hyvien puolustusasemiensa ansiosta menettäneet yhtään kaatunutta.
Viimeinen yhteenotto käytiin 18. huhtikuuta Kilislammella. Valkoiset olivat tällä suunnalla pysytelleet koko ajan puolustusasemissa odottaen punaisten hyökkäystä Kurttiin. Koillisrintaman heikkoa menestystään paikatakseen valkoisten johto päätti tehdä vielä yhden hyökkäyksen kohti punaisten asemia. Joukot lähtivät Kurtista kello 3.30 aamulla, mutta punaiset osasivat odottaa hyökkäystä, ja taistelu päättyi valkoisten perääntymiseen kello 7. Heidän tappionsa olivat seitsemän kaatunutta ja 23 haavoittunutta. Lisäksi osa valkoisten joukoista lähti pakoon.