stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epidemiologia
Osa-alueet > Tutkimustyypit

Epidemiologiset tutkimustyypit voidaan jakaa kolmeen tasoon, jotka ovat kuvaileva (deskriptiivinen), etiologinen (analyyttinen) ja kokeellinen (interventiivinen) epidemiologia.
Kuvaileva epidemiologia tutkii sairauksien esiintyvyyttä eri väestöryhmissä ja eri oloissa. Tavoitteena ei ole varsinaisesti sairauksien syiden selvittäminen. Esimerkiksi työlääketieteessä sen käyttötarkoituksia voivat olla muun muassa työpaikkojen tai ammattiryhmien ”ryhmädiagnoosin” teko, työperäisen terveysvaaran tunnistaminen, työterveysongelmien kehityksen suunnan seuranta, normaaliarvojen määrittäminen ja syy-yhteyttä koskevien hypoteesien luominen. Kuvaileva epidemiologia on lähinnä käytännön apuväline - tieteellistä käyttöä sille on harvemmin.
Etiologinen epidemiologia tutkii sairauksien ja toisaalta perinnöllisten ja ympäristöperäisten tekijöiden välisiä syy-yhteyksiä. Yksinkertaisinta syy-yhteyttä kutsutaan ns. karkeaksi yhteydeksi (engl. crude association). Karkea yhteys ei anna tarkkaa kuvaa tutkimuksen kohteesta, joka voi muuttua huomattavasti vaikutusta muovaavien tekijöiden ansiosta. Vaikutusta muovaava tekijä voi muuttaa altistumisen vaikutuksia jopa niin, etteivät vaikutukset ilmene ollenkaan tekijän puuttuessa tai siten, että tekijän läsnäolo vahvistaa vaikutusta suhteettoman paljon. Etiologisen epidemiologian kysymyksenasettelu voi olla joko kvalitatiivinen tai kvantitatiivinen. Termillä ”kvalitatiivinen” tarkoitetaan tässä syy-seuraussuhteen tutkimista ja "kvantitatiivisella" altistumis-vastesuhteen tutkimista.
Interventiivisessä epidemiologiassa altistumisoloja muutetaan aktiivisesti ja tutkitaan niiden seurauksia. Eettisistä syistä aktiivista interventiota voidaan käyttää vain vähentämään altistumista tai esimerkiksi parantamaan ergonomiaa. Interventio muistuttaa osittain kokeellista tutkimusta, joten sitä kutsutaan joskus kokeelliseksi epidemiologiaksi. Useinkaan tutkittavia ei kuitenkaan voi satunnaistaa, joten se eroaa oleellisesti todellisesta kokeesta. Interventiivistä epidemiologiaa voidaan käyttää kahden ilmiön välisen yhteyden kausaalisuuden tutkimiseen. Jos altistumisolosuhteiden muutos vaikuttaa sairastumiseen, tämä tukee näiden ilmiöiden välistä kausaalisuutta.
Osa-alueet > Sovellusalueet

Epidemiologian sovellusalueisiin voidaan laskea esimerkiksi seuraavat:
Infektioepidemiologia
Ravitsemusepidemiologia
Kliininen epidemiologia
Näyttöön perustuva lääketiede (engl. evidence-based medicine, EBM)
Sotilasepidemiologia
Toimintaympäristöt

Epidemiologian asiantuntijat työskentelevät esimerkiksi erilaisissa tutkimusyksiköissä ja -ryhmissä, esimerkiksi yliopistoissa, sekä kansanterveyden ja infektioepidemioiden seurantaa ja hallintaa harjoittavissa virastoissa.
Ongelmat

Epidemiologiassa ollaan kiinnostuneita esimerkiksi seuraavien ongelmien ratkaisemisesta:
Väestön terveydentilan ja tämän muutosten mittaaminen
Terveyteen liittyvien toimenpiteiden vaikutusten arvioiminen
Terveyteen vaikuttavien syy-yhteyksien selvittäminen
Uusien hypoteesien tuottaminen
Hypoteesien testaaminen
Tutkimusten virhelähteet
Satunnaisvirhe
Harha eli systemaattinen virhe (engl. bias )
Valintaharha
Mittausharha
Sekoittuneisuus
Vaikutuksen muovaajat
Yhdysvaikutukset
Yleistettävyys
Menetelmät > Tietolähteet

Monet organisaatiot keräävät jatkuvasti terveyteen liittyvää tietoa erilaisiin tarkoituksiin ja yksittäiset tutkijat voivat hyödyntää näitä selvittäessään omia epidemiologisia tutkimuskysymyksiään. Tällaisiin organisaatioihin ja tietolähteisiin kuuluvat esimerkiksi:
World Health Organization (WHO)
Centers for Disease Control and Prevention (CDC)
European Center for Disease Control (ECDC)
The Institute for Health Metrics and Evaluation (IHME)
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
Tilastokeskus: Erityisesti Tilastokeskuksen Kuolinsyytilasto ja Kuolintodistusarkisto.
Suomen hoitoilmoitusjärjestelmä (HILMO)
Väestörekisterikeskus
Syöpärekisteri
Syntymärekisteri
Aborttirekisteri
Biopankit
Tilastojulkaisut
Potilasrekisterit
Menetelmät > Matemaattiset menetelmät

Tilastotiede ja erityisesti tämän osa-alue biostatistiikka on keskeinen osa epidemiologiaa, mutta myös monia muita matematiikan osa-alueita sovelletaan epidemiologiassa, erityisesti epidemioita mallinnettaessa. Tilastotieteellisiin menetelmiin kuuluvat esimerkiksi todennäköisyysjakaumat ja satunnaisotanta, tunnusluvut, kuten keskiarvo, mediaani, moodi, keskihajonta, vaihteluväli ja kvartiilit, regressioanalyysi, monet graafiset analyyttiset menetelmät, sekä tilastollinen päättely, kuten estimointi, luottamusvälit ja merkitsevyystestaus.
Menetelmät > Esiintyvyyssuureet

Terveyteen liittyvien tapahtumien ja tilojen yleisyyttä väestöissä kuvataan epidemiologiassa esiintyvyyssuureiden avulla. Näihin kuuluvat esimerkiksi seuraavat:
Riski – todennäköisyys saada tauti tai muu tapahtuma tarkastelujakson aikana.
Veto (engl. odds) – tapahtuman todennäköisyys ÷ (1 - tapahtuman todennäköisyys). Veto on toinen tapa kuvata osuutta tai todennäköisyyttä, mutta yleensä toimii vain apusuureena (ks. vetosuhde).
Hasardifunktio – riskin kertymisnopeus kullekin yksilölle.
Ilmaantuvuus – uusien (tauti)tapausten määrä tarkastelujakson aikana. Hasardifunktion yleistys väestötasolla.
Ilmaantuvuusmäärä
Ilmaantuvuusosuus
Ilmaantuvuustiheys
Vallitsevuus – (tauti)tapausten lukumäärä tarkastelujakson aikana.
Pistevallitsevuus
Periodivallitsevuus
Vallitsevuusmäärä
Vallitsevuusosuus
Usein väestön terveyttä kuvatessa ollaan kiinnostuneita syntyvyydestä, sairauksista ja kuolleisuudesta eri vaiheissa elinkaarta. Kun nämä yhdistetään edellisiin yleisiin käsitteisiin saadaan esimerkiksi seuraavat esiintyvyyssuureet:
Sairastuvuus – uusien tautitapausten ilmaantuvuus riskialttiissa väestössä seurannan aikana.
Sairastavuus – sairauden vallitsevuutta vastaava ilmaantuvuus.
Vakioitu ilmaantuvuussuhde (SIR) – taudin ilmaantuvuus suhteessa iän, sukupuolen ja tarkastelujakson osalta normitettuun väestöön.
Kuolleisuus –  vuoden aikana kuolleiden lukumäärä yleensä tuhatta asukasta kohden.
Vakioitu kuolleisuus – kuolleisuus painotettuna väestön ikärakenteen mukaan.
Vakioitu kuolleisuussuhde (standard mortality rate, SMR) – toteutunut kuolleisuus jaettuna väestön ennakoidulla kuolleisuudella.
Tapauskuolleisuus (CFR) – tietyn sairauden aiheuttamien kuolemien määrä verrattuna tautiin sairastuneiden määrään jonkin ajanjakson aikana.
Infektiokuolleisuus (IFR) – tiettyyn sairauteen kuolleiden määrä verrattuna tautiin sairastuneiden määrään.
Karkea syntyvyys – elävänä syntyneiden määrä.
Imeväiskuolleisuus – ensimmäisen elinvuotensa aikana menehtyneet.
Neonataalikuolleisuus – ennen 28 viikon ikää menehtyneet.
Postneonataalikuolleisuus – ensimmäisten 28-365 vuorokauden aikana menehtyneet.
Perinataalikuolleisuus – kuolleena syntyneet ja 24. raskausviikolta lähtien viikko syntymisen jälkeen menehtyneet.
Lapsikuolleisuus – alle viiden vuoden iässä menehtyneet.
Äitiyskuolleisuus – raskauden aikana tai 42 vuorokauden kuluessa raskauden päättymisestä menehtyneet, riippumatta raskauden kestosta tai raskauden sijainnista.
Menetelmät > Yhteys- ja vaikutussuureet

Yhteyksiä erilaisten terveyteen liittyvien altisteiden ja vasteiden välillä voidaan kuvata esiintyvyyssuureita vertailemalla. Näin saadaan muun muassa seuraavat yhteys- ja vaikutussuureet:
Absoluuttinen riskiero: altistuneiden ilmaantuvuusosuus - altistumattomien ilmaantuvuusosuus. Kausaalinen riskiero voidaan kirjoittaa esimerkiksi  Pr[Y^{a=1}=1]-Pr[Y^{a=0}=1] ja havaittu riskiero  Pr[Y=1|A=1]-Pr[Y=1|A=0]. Kirjain  Y viittaa yleensä kausaalisessa päättelyssä vastemuuttujaan ja  A altisteeseen/syyhyn.
Riskisuhde (engl. risk ratio): altistuneiden ilmaantuvuusosuus ÷ altistumattomien ilmaantuvuusosuus. Kausaalinen riskisuhde voidaan kirjoittaa  {\frac {Pr[Y^{a=1}=1]}{Pr[Y^{a=0}=1]}} ja havaittu riskisuhde  {\frac {Pr[Y=1|A=1]}{Pr[Y=1|A=0]}}.
Vetosuhde (engl. odds ratio): tapauksien veto ÷ verrokkien veto tai altistuneiden veto ÷ altistumattomien veto, joiden välillä on yleensä yhtäläisyys. Jälkimmäisessä tapauksessa kausaalinen vetosuhde voitaisiin siis kirjoittaa  {\frac {Pr[Y^{a=1}=1]\div Pr[Y^{a=1}=0]}{Pr[Y^{a=0}=1]\div Pr[Y^{a=0}=0]}} ja havaittu vetosuhde  {\frac {Pr[Y=1|A=1]\div Pr[Y=0|A=1]}{Pr[Y=1|A=0]\div Pr[Y=0|A=0]}}.
Lisäriski (AR, engl. attributable risk ratio): absoluuttinen riskiero ÷ altistuneiden ilmaantuvuusosuus. Tämä luku kuvaa, kuinka suuren osuuden altistuneiden riskistä voisi selittää altistumisella.
Väestön lisäriski (PAR, engl. population attributable risk ratio): Lisäriski sovitettuna toisen väestön (esim. koko maan) riskitasoon.
Syyosuus (engl. excess fraction) määritellään yleensä kausaalisesti  {\frac {Pr[Y=1]-Pr[Y^{a=0}=1]}{Pr[Y=1]}}, eli vasteen riskistä vähennetää kontrafaktuaalinen altistumattomien riski ja suhteutetaan jäännösriski vasteen riskiin. Luku kertoo, kuinka suuri osuus riskistä (ja tapauksista) olisi vältetty, jos koko tutkimusväestö olisi ollut altistumaton.
NNT (engl. number needed to treat) kuvaa, kuinka monta henkilöä pitää keskimäärin hoitaa (tai altistua), että yhdellä heistä ehkäistään vastetapahtuma. Kausaalisesti suure kirjoitetaan  {\frac {1}{Pr[Y^{a=1}=1]-Pr[Y^{a=0}=1]}}. Kyseessä on siis absoluuttisen riskieron käänteisluku.
Menetelmät > Tarkkuussuureet

Kun vertailussa on syyn ja seurauksen (tai altisteen ja vasteen) sijasta kyse jostakin testistä tai mittarista ja ennustettavasta tilasta, käytetään yhteyden eli mittarin tarkkuuden kuvaamiseen esimerkiksi seuraavia suureita:
Sensitiivisyys eli herkkyys: testipositiiviset tapaukset ÷ kaikki tapaukset. Tämä kertoo siis, kuinka suuri osuus tapauksista on testipositiivisia. Kolikon heiton herkkyys on 50 %.
Spesifisyys eli tarkkuus tai kohdentuneisuus: testinegatiiviset terveet ÷ kaikki terveet. Tämä kertoo siis, kuinka suuri osuus terveistä on testinegatiivisia. Kolikon heiton spesifisyys on 50 %.
Positiivinen ennustearvo (PPV): testipositiiviset tapaukset ÷ kaikki testipositiiviset. Tämä kertoo siis, kuinka suuri osuus testipositiivisista on tapauksia. Kolikon heiton positiivinen ennustearvo on aina tapausten osuus testiväestössä.
Negatiivinen ennustearvo (NPV): testinegatiiviset terveet ÷ kaikki testinegatiiviset. Tämä kertoo siis, kuinka suuri osuus testinegatiivisista on terveitä. Kolikon heiton negatiivinen ennustearvo on aina terveiden osuus testiväestössä.
Positiivinen uskottavuusosamäärä (+LR, engl. likelihood ratio): herkkyys ÷ (1 - spesifisyys). Tämä luku siis kuvaa, kuinka paljon näyttöä positiivinen testitulos antaa ennustettavan tilan puolesta (herkkyys) tai sitä vastaan (epäspesifisyys). Esim. +LR = 2 tarkoittaa, että positiivisen testituloksen saaminen on kaksi kertaa todennäköisempää, kun tutkittava on tapaus. Kolikon heiton positiivinen uskottavuusosamäärä on yksi.
Negatiivinen uskottavuusosamäärä (-LR): spesifisyys ÷ (1 - herkkyys). Tämä luku siis kuvaa, kuinka paljon näyttöä negatiivinen testitulos antaa ennustettavaa tilaa vastaan (spesifisyys) tai sen puolesta (epäherkkyys). Esim. -LR = 2 tarkoittaa, että negatiivisen testituloksen saaminen on kaksi kertaa todennäköisempää, kun tutkittava ei ole tapaus. Kolikon heiton positiivinen uskottavuusosamäärä on yksi.
Luokittelutarkkuus: (testipositiiviset tapaukset + testinegatiiviset terveet) ÷ kaikki. Tämä kertoo siis, kuinka suuri osuus kaikista testituloksista on oikeita. Kolikon heiton luokittelutarkkuus on 50 %.
Youdenin indeksi: herkkyys + spesifisyys. Kolikon heiton Youdenin indeksi on 100 %.
AUROC-arvo (engl. area under the receiver operating characteristic)
Bayes-faktori: Positiivisen tuloksen Bayes-faktori on positiivinen ennustearvo / (100% - positiivinen ennustearvo). Bayes-faktori kuvaa suoraan, kuinka paljon positiivinen tulos lisää tutkittavan tilan vetoa. Jos esim. tehdään testi, jonka BF on 5 ja taudin ennakkoveto on 1:10, niin positiivisen tuloksen jälkeen taudin veto on 5:10 eli todennäköisyysasteikolla 33%.
Menetelmät > Tutkimusasetelmat

Tutkimusasetelma on yksi epidemiologian keskeisimmistä aiheista. Tutkimusasetelma kuvaa karkeasti, millaisia havaintoyksikköjä tutkitaan, tehdäänkö interventioita, miten havaintoyksiköt valitaan ja miten havaintoaineiston keruu ja analyysi ajoitetaan. Näihin kuuluvat muun muassa seuraavat:
Ekologinen poikkileikkaustutkimus
Ekologinen pitkittäistutkimus
Poikkileikkaustutkimus
Kohorttitutkimus
Seurantatutkimus
Taannehtiva kohorttitutkimus
Tapaus-verrokkitutkimus
Kokeellinen tutkimus
Kliininen koe
Systemaattinen katsaus ja meta-analyysi
Tutkimusasetelma on yksi tärkeimmistä tutkimuksesta saatavan näytön laatuun vaikuttavista tekijöistä. Tämä idea esitetään usein ns. näyttöpyramidin avulla, jossa pyramidin pohjalla ovat yksittäiset tapauskertomukset ja huipulla ovat satunnaistettujen kontrolloitujen kokeiden (RCT, engl. randomized controlled trial) meta-analyysit.
Menetelmät > Tutkimussuunnitelma

Tutkimustulosten luotettavuus perustuu ennen kaikkea tutkimuksen huolelliseen suunnitteluun ja siksi tutkimuksen suunnittelu on tärkeä aihe epidemiologiassa. Tutkimussuunnitelman rakenne on karkeasti ottaen seuraavanlainen:
Tutkimusongelman täsmentäminen
Testattavat väittämät (hypoteesit)
Vastattavissa olevat kysymykset
Mitattavien ominaisuuksien valinta
Havaintoyksiköt
Muuttujat: vasteet, altisteet, sekoittavat tekijät ja vaikutuksen muovaajat
Muuttujien tyypit
Muuttujien operationalisointi
Tutkimusasetelman valinta
Havaintoyksikön valinta
Kelpoisuuskriteerit
Otantakehikko ja otanta
Informoitu suostumus (engl. informed consent)
Otoskoon arviointi
Havaintoaineiston hankinta
Kyselyt
Haastattelut
Havainnointi
Mittaukset
Valmiiden tietolähteiden käyttö
Ohjelmistot
Havaintoaineiston hallinta
Dokumentaatio
Säilytys ja varmuuskopiointi
Tarkistus ja korjaus
Versiointi
Tietoturva, oikeudet ja todennus
Havaintoaineiston analyysi
Raportointi
Julkaisusuunnitelma
Menetelmät > Epidemian selvitys

Epidemiologia sai vahvasti alkunsa infektioepidemioiden havaitsemisesta ja torjumisesta ja tämä on edelleen infektioepidemiologian tehtävä. Epidemia voi kuitenkin olla minkä tahansa, ei vain mikrobien aiheuttaman, taudin yllättävä kasvu. Epidemian selvittämiseen kuuluvat muun muassa seuraavat vaiheet:
Diagnoosin varmistaminen
Tautitapauksen määrittely
Tapausmäärien ajallisen kulun selvittäminen
Tapausten paikallisen jakautumisen selvittäminen
Hypoteesin muodostaminen
Laboratoriotutkimukset
Tapaus-verrokkitutkimukset
Epidemian torjuntatoimet
Tiedottaminen
Tartuntalähteen poistaminen
Tartuntareittien vähentäminen
Rokottaminen
Tapausten hoitaminen
Seurantajärjestelmän pystyttäminen
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luokka:Epidemiologia – Epidemiologian suomenkieliset käännökset Tieteen termipankki. Viitattu 30.3.2020.
Fundamentals of Epidemiology I : Lecture Materials JHSPH Open CourseWare. Arkistoitu 22.5.2020. Viitattu 30.3.2020. (englanniksi) Johns Hopkins -yliopiston verkkokurssi
Näyttöpyramidi
Valtteri Ojantakanen

| Valtteri Ojantakanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. syyskuuta 2000 (ikä 24) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ojis
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  184 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  JYP
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  39
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  SaiPa (SML)
Jyri Valtteri Ojantakanen (s. 16. syyskuuta 2000 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue JYPiä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Ojantakanen laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Ojantakanen on pelannut Suomen A-maajoukkueessa viisi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Nordic Cupissa 13. huhtikuuta 2022 Odensessa Tanskaa vastaan. Ojantakanen merkittiin Suomen nelosketjun oikeaan laitaan Ville Petmanin sekä toisen debytantin, Juuso Könösen viereen.
Ojantakanen on pelannut myös neljä poikien maaottelua.
Muuta

Ojantakanen on luonnehtinut itseään maalintekijäksi ja maininnut esikuvakseen Aleksandr Ovetškinin. Hän herrasti lapsena myös tennistä ja salibandya.
Ojantakasen isoveli Kasperi pelaa hyökkääjänä SM-liigajoukkue Porin Ässissä.
Laava

Kymmenisen metriä korkea laavavirta Havaijilla, Yhdysvalloissa.
Laava on tulivuoresta maan pinnalle tai meren pohjalle purkautunutta sulaa kivimassaa eli magmaa, joka on peräisin Maan vaipasta tai vaippaan vajoavasta maankuoresta. Sen lämpötila on magman koostumuksesta riippuen tyypillisesti 700–1 200 °C.  Vaikka laavan viskositeetti voi olla 100 000 kertaa suurempi kuin veden, se voi virrata useita kymmeniä kilometrejä ennen jäähtymistään ja jähmettymistään. Jähmetyttyään laava muodostaa pintakivilajeja kemiallisen koostumuksensa mukaan.
Sana laava tulee italiasta ja on ilmeisesti johdos latinan sanasta labes, joka merkitsee vyöryä tai putoamista. Ensimmäisen kerran sanaa käytti ilmeisesti Francesco Serao kirjoittaessaan Vesuviuksen vuonna 1737 sattuneesta purkauksesta.
Kemiallinen koostumus

Laavat jakaantuvat kemialliselta koostumukseltaan neljään ryhmään: happamiin eli felsisiin, neutraaleihin (engl. intermediate), emäksisiin eli basalttisiin ja ultraemäksisiin eli ultrabasalttisiin. Jako on luonnollisesti sama kuin magmakivilajeilla, sillä laava on Maan pinnalle purkautunutta magmaa, ja se muodostaa jäähdyttyään magmakivilajeihin kuuluvia pintakivilajeja.
Laavatyypit > Happamat laavat

Koska happamat laavat muodostuvat pääasiassa sulavasta, vaippaan työntyvästä kuoresta, ne ovat purkautuessaan suhteellisen viileitä, noin 650–750 °C. Ne ovat myös hyvin jähmeitä. Rauhallisesti purkautuessaan tällaiset laavat muodostavat laavakumpuja. Niissä maankuoren halkeamasta hiljalleen purkautuva laava jähmettyy muodostaen kupumaisen pinnan. Kun laavaa kohoaa yhä lisää, pinta halkeilee ja laajenee. Näin syntyy ajan mittaan laakea kumpu, jonka pinta on rosoinen ja täynnä halkeamia.
Tulivuorissa happamat laavat aiheuttavat räjähdysmäisiä purkauksia. Laava on niin jähmeää, että tarvitaan valtava paine ennen kuin purkaus tapahtuu. Kun paine lopulta vapautuu, tapahtuu valtava räjähdys, joka sinkoaa ilmaan niin jähmeää laavaa kuin aiemmin jähmettynyttä kiviainesta sekä tuhkaa. Tällaiset purkaukset aiheuttavat myös pyroklastisia pilviä. Kuuluisin tällainen purkaus on ehkä Krakataun purkaus vuonna 1883. Happamasta laavasta koostuvat tulivuoret ovat laavan sitkeyden takia hyvin jyrkkärinteisiä, elleivät ole räjähtäneet jo purkautuessaan.
Laavatyypit > Neutraalit laavat

Neutraalit laavat  muodostuvat vaipan yläosan ja siihen vajoavan maankuoren sekoittuessa. Siten ne ovat yleensä happamia kuumempia, noin 750–950 °C. Ne ovat myös juoksevampia kuin happamat laavat eivätkä siten aiheuta yleensä yhtä räjähdysmäisiä purkauksia. Laava on kuitenkin niin sitkeää, että tulivuoret ovat jyrkkärinteisiä. Niiden rinteet ovat myös hyvin kivisiä. Laava on sen verran jäykkää, että purkauksessa ilmaan lentää laavaroiskeita ja räjähtävämmissä purkauksissa myös kiveä, joka putoaa vuoren rinteille.
Laavatyypit > Emäksiset ja ultraemäksiset laavat

Emäksiset laavat koostuvat suoraan vaipasta tulevasta materiaalista. Siksi ne ovat juoksevia, ja niiden lämpötila on yli 950 °C. Ne muodostavat laakeita tulivuoria. Emäksinen laava muodostaa juoksevuutensa takia pitkiä laavavirtoja. Kuumimmat (yli 1 100 °C) ja juoksevimmat emäksiset laavat muodostavat sileäpintaista Pahoehoe-laavaa. Sen pintakerros jähmettyy ja poimuttuu sisuksen yhä liikkuessa. Jähmeämmät emäksisistä laavoista muodostavat 'A'ā-laavaa. Sen pintakerros murtuu sisuksen liikkuessa, jolloin syntyy rakeista ja vaikeakulkuista pintaa. Nimet 'A'ā ja Pahoehoe tulevat havaijin kielestä.
Purkautuessaan merenpohjaan emäksinen laava muodostaa tyynylaavaa. Siinä purkautuvan laavan pinta jähmettyy nopeasti. Kun laavaa purkautuu lisää, kuori halkeaa ja purkautuva laava muodostaa uuden kuplan entisen kylkeen.
Metsittynyt laavakumpu New Mexicossa Yhdysvalloissa
Hehkuva 'A'ā-laavavirta Kilauean tulivuorella Havaijilla.
Tyynylaavaa (NOAA)
Norsk Fysioterapeutforbund

| Norsk Fysioterapeutforbund |
| --- | --- |

Perustettu:  1936
Tyyppi:  ammattiliitto
Päämaja:  Oslo
Toiminta-alue:   Norja
Jäsenet:  n. 10 000 (2024)
Puheenjohtaja:  Stig Fløisand
Kattojärjestö:  Unio
Jäsenlehti:  Fysioterapeuten
Aiheesta muualla
Sivusto
Norsk Fysioterapeutforbund (lyh. NFF) on norjalainen fysioterapeuttien ammattiliitto. Se kuuluu Unio-keskusjärjestöön. Järjestöllä oli noin 10 000 jäsentä vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
Kolmiokauppa

Kolmiokaupan reitit 1700-luvulla.
Kolmiokauppa oli orjakauppaa, jossa Isosta-Britanniasta (erityisesti Liverpoolista) kuljetettiin tuotanto- ja myöhemmin teollisuustuotteita, kuten alkoholia, metalliastioita, vaatteita ja tuliaseita Afrikkaan. Afrikassa kuljetettava tavaralasti vaihdettiin orjiin, jotka kuljetettiin Amerikkaan tai Länsi-Intiaan. Siellä orjat vaihdettiin muun muassa sokeriin, puuvillaan, rommiin ja tupakkaan, joka kuljetettiin takaisin Eurooppaan. Laivan omistajalle kauppa oli riskialtista, mutta erittäin tuottoisaa. Kustakin vaiheesta sai voittoa ja laivan hinnan saattoi ansaita takaisin muutamalla matkalla. Kolmiokauppaa harjoitettiin täydessä mittakaavassa 1600-luvulta alkaen ja se saavutti huippunsa 1700-luvun lopulla.
Kolmiokaupan synnyn taustalla oli merkantilismi. Merenkulkua helpotti Pohjois-Atlantin kiertoliikelähde?.
Myytti kolmiokaupasta

Kolmiokauppa on ainakin osittain myytti, toteaa Atlantin yli tapahtuneen orjakaupan historiaa tutkinut Kalle Kananoja kirjassaan Kahlitut. Tutkijat ovat selvittäneet, että orjalaivat eivät kuljettaneet Amerikassa tuotettuja tavaroita merkittävissä määrin Euroopan markkinoille, vaan Karibianmeren saarilta kuljetettiin tavaraa pääasiassa laivoilla, jotka oli suunniteltu tähän tarkoitukseen, ja ne olivat yleensä suurempia kuin orjalaivat.
Pohjoisella Atlantilla kolmio oli kuitenkin välttämättömyys, koska merivirrat ja vallitsevat tuulet aiheuttivat sen, että purjehtiminen Karibialta suoraan Afrikkaan oli lähes mahdotonta, joten orjalaivat joutuivat hakemaan tavaraa Euroopasta ennen purjehtimistaan Afrikkaan. Eteläisellä Atlantilla, jossa orjakauppa oli aivan yhtä merkittävää kuin pohjoisella, orjalaivat purjehtivat suoraan Brasilian ja Afrikan välillä. Kananojan mukaan myytti kolmiokaupasta elää vahvasti, vaikka se ei täysin vastaakaan atlanttisen maailman historiallisia realiteetteja.
Aiheesta muualla

Aaltonen, Jouko ja Sivonen, Seppo: Orjia ja isäntiä, Ruotsalais-suomalainen siirtomaaherruus Karibialla.  Into, 2019.  ISBN 978-952-351-151-4