stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikhard Leijonamieli
Ristiretki > Avioliitto

Ennen lähtöään Kyprokselta Rikhard avioitui Berengaria Navarralaisen, Sancho VI:n vanhimman tyttären kanssa. Häät pidettiin Limassolissa Pyhän Yrjön kappelissa 12. toukokuuta 1191. Paikalla oli myös Rikhardin sisar Joan de Plantagenet, joka oli saapunut Sisiliasta. Huomattavaa on, että Rikhard oli tuolloin yhä virallisesti kihloissa Adèlen kanssa. Rikhardin tarkoituksena oli saada Navarra läänityksekseen, olihan se hänen äitinsä leskikuningatar Eleanoora Akvitanialaisen hallitseman Akvitanian herttuakunnan eteläinen rajanaapuri.
Rikhard otti uuden puolisonsa mukaansa ristiretkelle. He kuitenkin palasivat takaisin erikseen. Berengarialla oli lähes yhtä paljon vaikeuksia kotimatkallaan kuin Rikhardilla ja eikä hän nähnyt Englantia ennen miehensä kuolemaa. Päästyään Saksan Henrik VI:n vankeudesta Rikhard ei tavannut enää puolisoaan. Joidenkin nykyhistorioitsijoiden mukaan Berengarian veljellä, tulevalla Sancho VII:llä oli suhde Rikhardin kanssa. Kuitenkin Rikhardin kuoltua vuonna 1199 Berengaria koki suurta tuskaa ilmeisesti rakastettuaan aviomiestään syvästi. Hänen piti jopa haastaa kirkko tunnustamaan lesken asemansa. Vaikka historioitsijat eivät ole yksimielisiä asiasta, monet fiktiiviset tarinat ja nykyaikainen historiankirjoitus pitävät Rikhardia homoseksuaalina.
Vankeus ja paluu

Huono sää pakotti Rikhardin laivan rantautumaan Korfuun, Bysantin keisarin Isaak Angeloksen alueelle. Isaak oli vihainen Rikhardille tämän vallattua Kyproksen. Naamioituneena temppeliherraksi, Rikhard purjehti Korfusta neljän palvelijan kanssa merirosvolaivalla. Laiva haaksirikkoutui lähellä Aquileiaa ja pakotti Rikhardin seurueineen vaaralliselle matkalle halki Keski-Euroopan. Matkallaan lankonsa Saksin herttua Henrikin alueelle, Itävallan herttua Leopold V vangitsi hänet vähän ennen joulua vain muutaman kilometrin päässä Määrin rajasta lähellä Wieniä. Leopold syytti Rikhardia serkkunsa Konradin murhauttamisesta. Rikhard seurueineen oli matkustanut naamioituneena pyhiinvaeltajiksi. Rikhard itse oli naamioitunut keittiöapulaiseksi, mutta tuli tunnistetuksi suuren ja arvokkaan sormuksensa vuoksi. Toisen tarinan mukaan hänet tunnistettiin, koska hän söi paistettua kanaa – aatelisille varattua herkkua.
Pidettyään Rikhardia vangittuna Dürnsteinissa herttua Leopold V luovutti hänet Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan  keisari Henrik VI:lle. Dürnsteinissa ollessaan hän kirjoitti laulun "Ja nus hons pris tai Ja nuls om pres" ranskan ja oksitaanin kielellä, joka ilmaisi hänen tunteitaan jouduttuaan heitteillejätetyksi. Vaikka olosuhteet vankeudessa eivät olleet mahdottoman huonot, Rikhard oli turhautunut kun ei päässyt matkustamaan vapaasti. Hänen äitinsä kokosi väsymättä Henrik VI:n vaatimia 150 000 hopeamarkan lunnaita – summa oli kaksi kertaa Englannin kruunun vuosittainen tulo. Sekä papistoa että maallistoa verotettiin neljänneksellä näiden omaisuudesta, kirkkojen kulta- ja hopea-aarteita takavarikoitiin ja rahaa kerättiin "scutage" ja "carucage" (vero, joka tuli danegeldin jälkeen) -veroilla. Lopulta Rikhardin vapauttamiseksi maksettiin 100 000 hopeamarkkaa. Henrik torjui myös Juhanan ja Filipin tarjoaman 80 000 hopeamarkkaa, joka olisi maksettu keisarille, jos tämä olisi pitänyt Rikhardia vankina Mikkelinpäivään 1194 saakka. Lopulta 4. helmikuuta 1194 Rikhard vapautettiin.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Rikhardin poissa ollessa Juhana oli ollut lähellä kaapata kruunun Rikhardilta. Veljesten tavatessa Rikhard antoi Juhanalle anteeksi, kohdellen tätä kuin poikaa, jonka pahat neuvonantajat olivat johtaneet harhaan. Rikhard jopa nimesi Juhanan kruununperijäkseen. Juhanaa vastaan kääntymisen sijasta Rikhard alkoi taistelun entistä liittolaistaan ja läheistä ystäväänsä kuningasta Filipiä vastaan, Englannissa Rikhard viihtyi vain kaksi kuukautta.
Rikhard liittoutui Balduin I:n, Boulognen kreivi Renaudin ja appensa Sancho VI:n kanssa, joka uhkasi Filip II:n alueita etelästä. Tärkein liittolainen oli kuitenkin Rikhardin sisarenpoika, Poitoun Otto, josta oli tuleva Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija Otto IV Braunschweigilainen.
Osittain näiden sekä muiden juonien ansiosta Rikhard voitti useita taisteluja Filipiä vastaan. Gisorsin taistelussa hän otti motokseen lauseen Dieu et mon droit ("Jumala ja oikeuteni"), mukaillen keisari Henrikille sanomaansa aiempaa uhoa, että hänen yläpuolellaan on vain Jumala. Tämä motto on vielä tänäkin päivänä Yhdistyneen kuningaskunnan vaakunan motto.
Kuolema

Lopulta Rikhardin kohtaloksi ei kuitenkaan koitunut Filipin armeija vaan Châlusin linnan piiritys. Rikhard näyttää kohdanneen vastarintaa Limogesin varakreivin ja velipuolensa Angoulêmen kreivin taholta ja päätti tuhota varakreivin linnat. Rikhard oli poistanut osan rengashaarniskastaan, kun toinen vain kahdesta linnaa puolustaneesta ritarista, Pierre Basile, ampui nuolen, joka osui Rikhardiin olkapäähän. Rikhard pyysi nähdä ampujansa ja sitten päästi tämän vapaaksi palkiten vielä Basilen rahasummalla. Rikhard kuoli 6. huhtikuuta 1199 vammoihinsa rinnallaan 77-vuotias äitinsä Eleonoora. Kuninkaan kuoltua Rikhardin pahamaineinen palkkasoturi Mercadier nylki Basilen elävältä ja sitten hirtti tämän.
Rikhardin suolet haudattiin sen tornin juurelle, josta kuolettava nuoli ammuttiin. Hänen sydämensä haudattiin Roueniin ja loput jäännöksistä isänsä viereen Fontevraudin apottiluostariin. 1300-luvulla Rochesterin piispa kirjoitti, että "Rikhard vietti 33 vuotta kiirastulessa kuin sovituksena synneistään, ja nousi lopulta taivaaseen maaliskuussa 1232".
Perintö

Rikhardilla ei ollut laillisia perillisiä, vaikka hänellä kerrotaan olleen yksi avioton lapsi. Tämän seurauksena hänen nuorempi veljensä Juhana Maaton seurasi häntä Englannin kuninkaana. Mantereen puolen aateliset eivät hyväksyneet Juhanaa Rikhardin seuraajaksi vaan mieluummin näiden edesmenneen veljen Geoffreyn pojan Arthurin. Koska Rikhardilta ei jäänyt rintaperillisiä, Anjou-suvun imperiumin rappeutuminen oli alkanut. Vaikka Englannin kuninkaat jatkoivat alueiden valtausyrityksiä mantereella, he eivät enää koskaan hallinneet maa-alueita, jotka Rikhard I oli perinyt.
Rikhardin perintö jakautui useaan osaan. Ensinnäkin hänen kaappaamansa Kypros osoittautui arvokkaaksi, koska se mahdollisti frankkien kuningaskuntien elinvoimaisuuden Pyhällä maalla vielä vuosisadan ajan. Toisekseen hänen poissaolonsa Englannista antoi hänen isänsä luoman tehokkaan hallinnon juurtua itsekseen vaikkakin kuningas Juhana yritti käyttää sitä väärin aina murtumispisteeseen asti. Kolmas perintö oli romanttinen ja kirjallinen. Valtakautensa aikana tapahtuneista tosiasioista huolimatta hän jätti lähtemättömän vaikutuksen joka on säilynyt näihin päiviin asti. Tämä johtui erityisesti Rikhardin sotasaavutuksista. Rikhardia kuvaa hyvin historioitsija Steven Runcimanin viimeinen lause Rikhardista: "hän oli huono poika, huono aviomies ja huono kuningas, mutta peloton ja suurenmoinen sotilas".
Kansantarut ja fiktio

Rikhard I yhdistetään usein Robin Hoodin seikkailuihin. Kuitenkin varhaisemmissa Robin Hood -balladeissa ainoa kuningas on "Edvard, miellyttävä kuninkaamme", joka on luultavasti Edvard I, II tai III. Rikhard I Leijonamieli mainitaan vasta myöhemmissä balladiversioissa.
Tämän lisäksi Rikhard Leijonamieli on esiintynyt säännöllisesti fiktiivisessä kirjallisuudessa ja elokuvissa. Romaaneista tunnetuimpia on Sir Walter Scottin Ivanhoe, jossa Rikhard on naamioitunut Musta Ritari. Rikhard Leijonamielen hahmo esiintyy myös lukuisissa Robin Hood -filmatisoinneissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rikhard I brittimonarkian sivuilla
http://www.templarhistory.com/richard.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Rikhard ja saraseenien verilöyly Akkossa 1191
Elämäkerta Channel 4:n sivuilla Web archive 2006
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Henrik II | Englannin kuningas 1189–1199 | Seuraaja: Juhana Maaton |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
Rikhard Leijonamieli Merry-Joseph Blondelin maalauksessa vuodelta 1841.
Rikhard ja Filip II vastaanottavat Akkon kaupungin avaimet
Rikhard ja Saladin taistelevat
Rikhard I Leijonamieli vankeudessa
Richard I Leijonamielen ja Isabelle d'Angoulêmen hautakivet Fontevraudissa
Richard I Leijonamielen hautakivi Rouenissa
Roland (ritari)

| --- | --- |

Rolandin pylväs  Bremenissä: Rolandin pylväs  Perlebergissä
Roland (Hruodlandus) on Rolandin laulun keskushahmo ja sankari.
Rolandin laulussa kerrotaan Kaarle Suuren sodasta Espanjan ”saraseeneja” vastaan ja Pyreneillä tapahtuvasta väijytyksestä, jossa Roland kuolee. Eepoksessa saraseenit hyökkäävät Roncevauxin laaksossa frankkien armeijan jälkijoukkojen kimppuun, joita Roland komentaa. Roland haavoittuu kahakassa kuolettavasti ja puhaltaa torveensa Olifantiin kutsuakseen apua. Torven ääni on niin kimeä, että se surmaa lintuja taivalla ja saa saraseenit vetäytymään sekasorron vallassa. Torvi kuitenkin halkeaa kahtia ja Roland kuolee uskollisen palvelijansa käsivarsille ennen kuin Kaarle Suuri ehtii paikalle.
Tarinat Rolandista olivat keskiajalla hyvin suosittuja, ja esimerkiksi monissa Saksan kaupungeissa on niin sanottu Rolandin pylväs, Rolandia esittävä suurikokoinen veistos. Rolandia esittävillä veistoksilla on käsissään miekka ja kilpi tuomiovallan vertauskuvina.
Legendan taustalla on todellinen taistelu, joka käytiin vuonna 778. Siinä baskit tuhosivat Espanjan sotaretkeltä vetäytyvän Kaarle Suuren armeijan jälkijoukon. Grimbergin Kansojen historian mukaan Rolandin laulun taustalla ollut taistelu oli suhteellisen vähäpätöinen kahakka, jossa baskit, eikä suinkaan maurit, hyökkäsivät Espanjasta vetäytyneen Kaarle Suuren armeijan jälkijoukkoon tuhoten sen. Rolandin esikuva oli suhteellisen vähämerkityksinen ruhtinas, joten laulu suuresti liioittelee sekä henkilön että tapahtuman merkitystä.
Åkerön linna

Åkerön linna heinäkuussa 2011.
Åkerön vanha linna.
Åkerö on kartano Etelä-Ruotsissa 28 kilometrin päässä Nyköpingistä, Flenin kunnassa sijaitsevan Yngarenjärven saaressa. Sen päärakennus on valmistunut 1757, ja sen on suunnitellut Carl Hårleman. Siellä on jalostettu omenalajike Åkerö.
Aiheesta muualla

Åkerö slott
Åkerö, Nordisk familjebok (Runenerg.org)
Fred Åkerström

Fred Åkerström (takana keskellä) Vietnamin sodan vastaisessa mielenosoituksessa Hötorgetilla Tukholmassa vuonna 1965
Fred Åkerström (27. tammikuuta 1937 – 9. elokuuta 1985) oli ruotsalainen laulaja, lauluntekijä ja kitaristi. Hän tulkitsi erityisesti Carl Michael Bellmanin kappaleita. Åkerström myös keikkaili yhdessä Cornelis Vreeswijkin kanssa.
Vuonna 2009 Åkerströmin albumit Två tungor (1972) ja Glimmande nymf (1974) pääsivät mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Diskografia

Fred Åkerström sjunger Ruben Nilson (1963)
Fred besjunger Frida (1964)
Visor och oförskämdheter (1964)
Visor i närheten (1965)
Doktor Dolittle (1965)
Dagsedlar åt kapitalismen (1967)
Fred sjunger Bellman (1969)
Mera Ruben Nilson (1971)
Två tungor (1972), mukana laulu "Jag ger dig min morgon"
Stöd de strejkande hamnarbetarna (1974)
Glimmande nymf (1974)
Bananskiva (1976)
Vila vid denna källa (1977)
Sjöfolk & Landkrabbor (1978)
Åkerströms blandning (1982)
Gerhard Rohlfs

Gerhard Rohlfs
Gerhard Rohlfs (14. heinäkuuta 1892 Berliini − 12. syyskuuta 1986 Tübingen) oli saksalainen kielitieteilijä, joka tutki erityisesti romaanisia kieliä. Hän opetti romaanisia kieliä ja kirjallisuutta Tübingenin ja Münchenin yliopistoissa.
Julkaisuja

Rohlfs, Gerhard: Romanische Sprachgeographie: Geschichte und Grundlagen, Aspekte und Probleme mit dem Versuch eines Sprachatlas der romanischen Sprachen; München: C.H. Beck 1971
Historische Grammatik der italienischen Sprache und ihrer Mundarten, 3 Bde., Bern: Francke 1949-54; Neubearb. unter dem Titel Grammatica storica della lingua italiana e dei suoi dialetti, 3 Bde., Turin: Einaudi 1966-69 und mehrere Nachdrucke
Rätoromanisch.  Die Sonderstellung des Rätoromanischen zwischen Italienisch und Französisch; eine kulturgeschichtliche und linguistische Einführung. München: Beck 1975 [Handbücher für das Studium der Romanistik] ISBN 3-406-05730-6
Sermo vulgaris Latinus. Vulgärlateinisches Lesebuch. Tübingen: Niemeyer 1951 [Sammlung kurzer Lehrbücher der romanischen Sprachen und Literaturen; 13]
Lexicon graecanicum Italiae inferioris. 2., erw. u. völlig neubearb. Aufl. Tübingen: Niemeyer 1964 (1. Aufl. u.d.T.: Etymologisches Wörterbuch der unteritalienischen Gräzität)
Nuovo dizionario dialettale della Calabria. Con repertorio italo-calabro. Nuova ed. interamente rielab., ampl. ed aggiornata, 3. rist. Ravenna: Longo 1982
Soprannomi siciliani. Palermo 1984 (Centro di Studi Filologici e Linguistici Siciliani. Lessici siciliani ; 2)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Liisa Rohweder

Liisa Rohweder vuonna 2020
Liisa Rohweder  (s. 9. huhtikuuta 1960 Helsinki) on WWF Suomen pääsihteeri. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden tohtori (kestävä kehitys). Rohwederin tehtävänä on järjestön toiminnan johtaminen ja sidosryhmäsuhteet. Hän on  Kansainvälisen WWF:n viestintä- ja markkinointikomitean puheenjohtaja ja  Kansainvälisen WWF:n Itämeri-, Himalaja- ja Arktisen ohjelman johtoryhmien jäsen. Lisäksi hän on VR:n ja Lappeenrannan teknillisen yliopiston hallituksen jäsen. Hän on ollut Suomen WWF:n pääsihteeri vuodesta 2009 lähtien, jolloin hänen edeltäjänsä Timo Tanninen siirtyi ympäristöministeriön ylijohtajaksi. Sitä ennen hän oli Haaga-Helia ammattikorkeakoulun kestävän kehityksen ja vastuullisen liiketoiminnan yliopettaja
Julkaisut

Yritysvastuu: kestävää kehitystä organisaatiotasolla. Liisa Rohweder; [kuvat: Jenni Ahtiainen]. Porvoo; WSOY, 2004. ISBN 951-0-27966-8
Korkeakouluopetus kestäväksi: opas YK:n kestävää kehitystä edistävän koulutuksen vuosikymmentä varten. Taina Kaivola ja Liisa Rohweder (toim.). Helsinki: Opetusministeriö, koulutus- ja tiedepolitiikan osasto: 2006 - (Opetusministeriön julkaisuja, ISSN 1458-8110; 2006:4.). SBN 952-485-090-7. ISBN 952-485-091-5
Towards sustainable development in higher education: reflections. edited by Taina Kaivola and Liisa Rohweder. Helsinki: Opetusministeriö, koulutus- ja tiedepolitiikan osasto, 2007. - (Opetusministeriön julkaisuja, ISSN 1458-8110; 2007:6.). ISBN 978-952-485-304-0, ISBN 978-952-485-305-7
Kasvaminen globaaliin vastuuseen: yhteiskunnan toimijoiden puheenvuoroja. Liisa Rohweder (toim.) Helsinki: Opetusministeriö, kulttuuri-, liikunta- ja nuorisopolitiikan osasto: 2008 - (Opetusministeriön julkaisuja, ISSN 1458-8110; 2008:40.). ISBN 978-952-485-594-5
Kohti kestävää kehitystä: pedagoginen lähestymistapa. Liisa Rohweder ja Anne Virtanen (toim.). Helsinki: Opetusministeriö, koulutus- ja tiedepolitiikan osasto: 2008 - (Opetusministeriön julkaisuja, ISSN 1458-8110; 2008:3.).ISBN 978-952-485-476-4
Ilmastonmuutos käytännössä: hillinnän ja sopeutumisen keinoja. toimittaneet Anne Virtanen & Liisa Rohweder. Helsinki: Gaudeamus Helsinki University Press, 2011. ISBN 978-952-495-178-4
Zlin Z-37 Čmelák

Let Z-37 maassa.
Z-37 edestä kuvattuna.
Let Z-37 Čmelák lennossa Leipzigissa 1990.
Zlin tai LET Z-37 Čmelák on tšekkiläinen maatalouslentokone, jonka ensilento tapahtui 29. kesäkuuta 1963. Konetta valmistettiin vuosina 1965–1994 eri versioina yhteensä 713 kappaletta.
Spesifikaatio (Z-37A)

miehistö 1 + 1
kuorma 650 l kemikaaleja
pituus 8,6 m
kärkiväli 12,2 m
korkeus 2,9 m
siipipinta-ala 23,8 m²
tyhjäpaino 1 043 kg
lentopaino 1 850 kg
MTOW 1850 kg
voimalaite Walther M 462RF, ahdettu 9-sylinterinen tähtimoottori, 235 kW eli 315 hv
suurin nopeus 210 km/h
matkalentonopeus 183 km/h
sakkausnopeus 81 km/h
rajanopeus 270 km/h
kantama 640 km
lakikorkeus 4 000 m
nousunopeus 4,7 m/s
lentoonlähtömatka kuormattuna 125 m (ilman kuormaa 50 m)
laskumatka alle 100 m
polttoainetta 250 l, 73-oktaanista tai parempaa
pa-kulutus 52 l/h
Museokoneita

Suomen ilmailumuseon näyttelyssä on yksi suomalainen lannoituskone.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Photos of Cmelak in action (Arkistoitu – Internet Archive)
Photos at Airliners.net
Rokiškisin rautatieasema

| Rokiškisin rautatieasema,   Rokiškio geležinkelio stotis |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  55°56′20.2″N, 025°35′37.0″E
Osoite:  Stoties gatvė 4, LT-42164 Rokiškis, Liettua 
Kunta:  Rokiškis
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Panevėžys 85 km, Šiauliai 159 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Taajamajunat:  Panevėžys ja Šiauliai (parisen junaa päivittäin)
Pysäköinti:  Aseman edustalla ja vieressä
Rokiškisin rautatieasema (liett. Rokiškio geležinkelio stotis) on Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) asemaverkostoon kuuluva rautatieasema Rokiškisin kaupungissa Liettuan koillisosissa.
Rautatie kaupunkiin saapui 1873 Venäjän keisarikunnan rakentaessa Radviliškis– Panevėžys– Rokiškis– Latvian Daugavpils -rataosuuden Liettuan pohjoisosiin.  Baltian maiden itsenäistymisen seurauksena rajoja raideliikenne hiljentyi merkittävästi tällä radalla 1990-luvun alussa, sillä vielä Neuvostoliiton aikana jatkunut liikenne Venäjältä Daugavpilsin kautta Liettuan pohjoista poikittaisrataa pitkin esimerkiksi Klaipėdaan paljolti tyrehtyi.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Romaaninen taide

Profeetta Danielia esittävä lasimaalaus 1000-luvulta. Augsburgin katedraali.
Romaaninen taide edeltää Euroopan taidehistoriassa gotiikkaa, mutta siirtymä tyylistä toiseen tapahtui kuitenkin asteittain ja eri aikoihin eri paikoissa. Romaanisen taiteen synty sijoitetaan yleensä 900-luvun lopun Länsi-Eurooppaan, karolingisen renessanssin jälkeiseen aikaan. Tyylin tärkeimmät esikuvat löytyvät kuitenkin Bysantin mosaiikkitöistä. Tyylisuuntauksen nimitys viittaa romaanisiin kansoihin, lähinnä Italiaan ja Espanjaan, ja kiertelevät italialaiset mestarit levittivätkin sen vaikutteita ympäri Eurooppaa. Myös Saksassa vaikuttanut ottolainen renessanssi lasketaan tavallisesti romaaniseen taiteeseen.
Romaanisen taiteen ajalta tunnetaan parhaiten kristillinen taide, mutta linnojen ja muiden rakennusten koristeiksi tehtiin myös maallisia kuvia. Romaaniseen arkkitehtuurin jykevä rakennustapa tuotti linnoihin ja kirkkoihin suuria seinäpintoja, joita alettiin koristella. Rakennusten portaaleihin veistettiin reliefejä, joiden henkilöhahmot olivat peräisin Raamatusta. Henkilöhahmot ovat romaanisessa taiteessa usein asetelmallisia, ja myös maalaukset ovat sommittelultaan melko jäykkiä. Tämä johtuu osittain siitä, ettei taiteessa tuolloin ollut tärkeimpänä päämääränä luonnonmukaisuus tai kauneus, vaan selkeä ilmaisu ja opettavaisuus.
Kuvataiteissa keskeisellä sijalla oli voimakas tunteisiin vetoaminen. Tämä näkyy selvimmin siinä, että Jeesuksen ristiinnaulitseminen nousi keskeiseksi kuva-aiheeksi 900-luvulla. Aiemmin tätä aihetta oli pikemminkin vältelty. Neitsyt Maria nousi toiseksi tärkeäksi kuva-aiheeksi 1100-luvulla.
Käsikirjoitusten kuvituksessa ei Manner-Euroopassa tapahtunut suuria muutoksia, mutta Britteinsaarilla ja Irlannissa pitkään vaikuttanut kelttiläinen tyyli väistyi 1100-luvun puolivälin jälkeen.
Yksi romaanisen kuvataiteen merkittävimpiä taideteoksia on Bayeux’n seinävaate, joka kuvaa Vilhelm Valloittajan Englannin valloitusretkeä vuodelta 1066. Kuvakudos on tehty luultavasti vuosina 1066-1086.
Siirtyminen gotiikkaan tapahtui Alppien pohjoispuolella jo noin vuoden 1150 tienoilla, mutta Italiassa romaaninen tyyli säilyi vallitsevana vielä 1200-luvun puoliväliin saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Romaaninen taide Wikimedia Commonsissa
Valerie Plame

| Valerie Plame Wilson |
| --- | --- |
 Valerie Plame vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1963 (ikä 61) Anchorage, Alaska
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Puoliso:  Joseph C. Wilson IV
Muut tiedot
Koulutus: Pennsylvanian osavaltion yliopisto London School of Economics College of Europe
Aiheesta muualla
Kotisivu
Valerie Plame Wilson (s. 19. huhtikuuta 1963) on yhdysvaltalainen kirjailija ja entinen Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelun eli CIA:n työntekijä. Hänet tunnetaan etenkin työpaikkaansa liittyneen kohun takia. Hänen entinen miehensä Joseph C. Wilson IV oli arvostellut presidentti George W. Bushin hallinnon oikeutuksia Irakin sodalle mielipidekirjoituksessa, joka johti hänen vaimonsa työpaikan paljastamiseen vastamielipidekirjoituksessa. Tiedon uskotaan vuotaneen hyvin korkealta Yhdysvaltain hallinnosta. Mahdollisesti se oli peräisin kostotyylisesti tehtynä Valkoisesta talosta saakka. Pitkistä selvityksistä huolimatta ketään ei suoraan tuomittu tiedon vuotamisesta.
Sittemmin Plame on kirjoittanut kirjan CIA-urastaan ja ollut demokraattien ehdokkaana edustajainhuoneeseen.
Elämäkerta > Ura CIA:lla

Valerie Plame syntyi Anchoragessa Yhdysvaltojen Alaskan osavaltiossa 19. huhtikuuta 1963. Hänen isänsä työskenteli Yhdysvaltain ilmavoimien upseerina. Plame opiskeli Pennsylvanian osavaltion yliopistossa ja valmistui vuonna 1985. Vielä samana vuonna hän sai harjoittelupaikan Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelulta eli CIA:lta. Plame työskenteli tiedustelupalvelulle sittemmin 20 vuotta. Hänen urastaan voidaan varmuudella työn salaisen luonteen takia sanoa vain vähän. Hänellä oli joka tapauksessa useita tehtäviä, jotka yleensä jakautuivat kahteen rooliin, julkiseen ja salaiseen. Plamen työ keskittyi etenkin aseiden leviämisen tutkimiseen ja niiden leviämisen estämiseen. Keskustiedustelupalvelu kustansi myös hänen opintonsa. Plame valmistui London School of Economics -yliopistosta Britanniasta vuonna 1991 ja edelleen College of Europesta Belgiassa vielä samana vuonna.
Vuonna 1997 Plame osallistui juhlille Washingtonissa, jossa hän tapasi lähettiläs Joseph C. Wilson IV:n. Wilson työskenteli tuolloin presidentti Bill Clintonin avustajana sekä Afrikan asioiden johtajana kansallisessa turvallisuusneuvostossa. Plame ja Wilson menivät naimisiin vuonna 1998 ja Wilson jäi eläkkeelle valtion tehtävistä vielä samana vuonna. Sittemmin hän teki töitä omalla konsultointiyrityksellään.