stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vilhelm II (Saksa)

| Vilhelm II |
| --- | --- |
 
Saksan keisari Preussin kuningas
Valtakausi:  15. kesäkuuta 1888 – 9. marraskuuta 1918
Edeltäjä:  Fredrik III
Seuraaja:  monarkia lakkautettiin presidentti Friedrich Ebert

Syntynyt:  27. tammikuuta 1859 Potsdam tai Berliini, Preussi
Kuollut:  4. kesäkuuta 1941 (82 vuotta) Huis Doorn Doorn, Alankomaat
Hautapaikka:  Mausoleumi Huis Doornin puistossa
Puoliso:   Augusta Viktoria  (vih. 1881; k. 1921)  Hermine Reuss  (vih. 1922) 
Lapset:  Wilhelm Eitel Friedrich Adalbert  August Vilhelm  Oskar  Joachim  Viktoria Luise
Koko nimi:  Friedrich Wilhelm Viktor Albert
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Fredrik III
Äiti:  Viktoria
Uskonto:  luterilaisuus
Nimikirjoitus:  
Vilhelm II (saks. Friedrich Wilhelm Viktor Albert; 27. tammikuuta 1859 Berliini, Preussi – 4. kesäkuuta 1941 Huis Doorn, Doorn, Alankomaat) oli viimeinen Saksan keisari ja viimeinen Preussin kuningas vuosina 1888–1918. Hän vei Saksan ensimmäiseen maailmansotaan, jossa kärsityn tappion seurauksena monarkia kumottiin vuoden 1918 vallankumouksessa. Vilhelm II joutui luopumaan kruunusta ja asui loppuelämänsä maanpaossa Alankomaissa.
Suku ja koulutus

Vilhelm II:n vanhemmat olivat keisari Fredrik III sekä Britannian kuningattaren Viktorian ja prinssi Albertin vanhin tytär, prinsessa Viktoria. Vilhelm oli vanhin vanhempiensa seitsemästä lapsesta. Hänen sisarestaan Sophiesta tuli Kreikan kuningatar, ja sisar Margaret oli Suomen kuninkaaksi valitun Hessenin prinssin Friedrich Karlin puoliso.
Vilhelm II vasen käsi oli vammautunut hänen syntyessään eikä koskaan kasvanut normaalikokoiseksi. Hän syntyi perätilassa, jossa vasemman käden hartiapunoshermo vaurioitui.lähde? Jotkut historioitsijat ovat väittäneet tätä syyksi hänen käyttäytymiseensä. Kättä yritettiin korjata ja hoitaa lukemattomia kertoja. Vilhelm oppii ratsastamaan suurella vaivalla.lähde?
Vilhelm oli luonteeltaan kireä, levoton ja päättämätön, mitä on pyritty selittämään hänen kasvatuksellaan. Vilhelmin äiti yritti kasvattaa pojastaan englantilaisen herrasmiehen, jolla olisi 1800-luvun liberaalin britin maailmankatsomus. Vilhelm kuunteli kuitenkin ennemmin niitä, jotka kehottivat häntä täyttämään Preussin kansan hallitsijastaan muodostaman ihanteen: lujan, rohkean, säästäväisen, oikeudenmukaisen ja miehekkään, uhrautuvan mutta myös itseriittoisen. Vaikka Vilhelmin suhde äitiinsä olikin vaikea, tämä jätti häneen pysyvän jäljen. Vilhelm ei kyennyt kokonaan karistamaan häneen juurrutettua kunnioitusta liberaaleja arvoja kohtaan, eikä kovan soturikuninkaan osa sujunut häneltä luonnostaan.
Vuonna 1866 prinssin koulutus annettiin tiukan kalvinistin, tohtori Georg Hinzpeterin vastuulle. Vilhelm II kuvaili myöhemmin lapsuuttaan onnettomaksi, koska hän ei koskaan saanut Hinzpeteriltä kiitoksen sanaa. Hinzpeterin Vilhelmiin juurruttama taipuvaisuus ja velvollisuudentunto vuorottelivat hänessä jatkuvasti. Liberaalien vanhempiensa tahdosta kruununprinssi kävi keskiluokkaista lukiota Kasselissa, jonne Hinzpeter seurasi häntä. Vilhelm valmistui lukiosta vuonna 1877.
Helmikuussa 1877 Vilhelm aloitti aktiivisen asepalveluksensa Potsdamissa. Vuonna 1880 hänet ylennettiin kapteeniksi. Hän oli komentajana eri rykmenteissä vuoteen 1888 asti. Palvelusaika katkesi toistuvasti siviili- ja ulkopolitiikan opintojen ja jatkokoulutuksen vuoksi. Asepalveluksensa rinnalla prinssi aloitti neljän lukukauden pituisen oikeustieteen ja valtiotieteen kurssin Bonnin yliopistossa vuosina 1877–1879. Hän kuunteli myös luentoja historiasta, filosofiasta, taidehistoriasta ja luonnontieteistä.
Vilhelm ja hänen kanssaan samaan aikaan hallinneet Venäjän keisari Nikolai II ja Britannian kuningas Yrjö V olivat serkkuja keskenään.
Ensimmäinen avioliitto ja lapset

Kruununprinssi Vilhelm oli ensin vuonna 1878 kosinut 14-vuotiasta serkkuaan, kauneudestaan kuulua prinsessa Elisabeth ”Ella” von Hessen und bei Rheinia, äitinsä sisaren Alicen tytärtä, mutta tämä kieltäytyi.
Vilhelm avioitui 27. helmikuuta 1881 Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgin prinsessa Augusta Viktorian kanssa. He olivat tavanneet kesällä 1878 Potsdamin Neues Palaisissa ja rakastuneet. He kihlautuivat helmikuussa 1880, mutta kihlaus julkaistiin pitkän harkinnan jälkeen vasta kesäkuussa, sillä Augusta Viktorian esiäidit olivat alhaisaatelia ja hänen isänsä, Schleswig-Holsteinin herttua Fredrik VIII oli ollut Preussin vihollinen vuoden 1866 sodassa. Avioliitto kuitenkin poisti vanhat poliittiset jännitteet Preussin ja Holsteinin väliltä. Augusta Viktorialla jolla oli vähän älyllisiä kiinnostuksen kohteita eikä merkittäviä kykyjä, joten hän kyllästytti Vilhelmiä ja edisti tämän taantumuksellisia taipumuksia, mutta edusti vakautta tämän elämässä.
Vilhelmille ja Augusta Viktorialle syntyi seitsemän lasta, jotka kaikki saavuttivat aikuisiän:
Vilhelm (1882–1951), kruununprinssi, puoliso Mecklenburg-Schwerinin herttuatar Cecilie
Eitel Friedrich (1883–1942), puoliso Oldenburgin herttuatar Sophia Charlotte
Adalbert (1884–1948), puoliso Saksi-Meiningenin prinsessa Adelaide
August Wilhelm (1887–1949), puoliso Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburgin prinsessa Alexandra Victoria
Oskar (1888–1958), puoliso kreivitär Ina Marie von Bassewitz
Joachim (1890–1920), puoliso Anhaltin prinsessa Marie-Auguste
Viktoria Luise (1892–1980), puoliso Braunschweigin herttua Ernst August
Uskonto

Vilhelm oli kiinnostunut islamista ja osoitti syvää arvostusta uskontoa kohtaan. Vieraillessaan Damaskoksessa Saladinin haudalla vuonna 1898 Vilhelm sanoi olevansa kaikkien maailman muslimien ikuinen ystävä. Saman vuoden lokakuussa Vilhelm vieraili Konstantinopolissa ja kirjoitti serkulleen, keisari Nikolai II:lle:
”Jos olisin saapunut tänne ilman mitään uskontoa, olisin varmasti kääntynyt muhamettilaisuuteen.”
Keisari

Vilhelm II nousi valtaistuimelle 29-vuotiaana niin sanottuna kolmen keisarin vuonna 1888, jolloin hänen isoisänsä Vilhelm I kuoli 90-vuotiaana ja hänen kuolemansairas isänsä Fredrik III oli valtaistuimella vain 99 päivää.
Vilhelm II:n hallinto poikkesi ratkaisevasti edeltäjästään. Hänen isoisänsä aikana Saksan politiikkaa oli johtanut maan yhdistymisen pääarkkitehti, valtakunnankansleri Otto von Bismarck, ja keisari oli pysytellyt taka-alalla. Vilhelm II pakotti Bismarckin eroamaan lähes välittömästi valtaan noustuaan 1890 ja loi niin sanotun henkilökohtaisen hallinnon (saks. Persönliches Regiment), jossa keisari johti sekä valtakunnan että armeijan hallintoa mahdollisimman pitkälle itse. Vilhelm II oli Bismarckin tavoin aktiivinen sosiaalipolitiikassa ja tuki sairaus- ja eläkevakuutusreformeja. Niin keisarin, hallituksen kuin valtiopäivienkin toimivaltaa kuitenkin rajoitti osavaltioiden laaja itsehallinto.
Vilhelmin valtakautta aina Bismarckin erottamisesta ensimmäisen maailmansodan alkamiseen saakka kutsutaan toisinaan vilhelmiiniseksi ajaksi (saks. Wilhelminische Ära).
Vilhelm II:n eräs lempinimi oli Reisekaiser, koska hän teki erittäin aktiivisesti vierailuja Euroopan, Pohjois-Afrikan ja Lähi-idän maihin. Lisäksi hän purjehti kesäisin viikkokausia. Keisarin sotilaallista ja ajoittain kovaäänistä julkikuvaa pehmensi hänen ympärillään jopa paraateissa alati juoksennellut mäyräkoira. Susikoirat eivät kuuluneet henkisesti hyvin anglofiilisen keisarin suosikkeihin. Keisari oli mielenlaadultaan huumorintajuinen, joskus jopa ”ilkikurisiin piloihin” taipuvainen: itseään alempia arvohenkilöitä käteltäessä oli hänellä joskus tapana puristaa kivuliaan kovaa. Sekä keisarin että Saksan kannalta laivastokilpailu brittien kanssa muodosti poliittisen ja henkisen dilemman, koska aina ensimmäisen maailmansodan syttymiseen saakka maiden välit olivat pääsääntöisesti varsin läheiset.
Keisari > Julkisuus

Vilhelm II oli ensimmäinen valtiollinen johtohahmo, joka järjestelmällisesti hyödynsi modernia mediaa imagomarkkinoinnissa. 1890-luvun lopulta lähtien keisarin mukana seurasi jokseenkin aina filmiryhmä, joka tuotti uutis- ja pr-elokuvia esitettäviksi elokuvateatterien päivittäiskatsauksissa. Keisarin puheita tallennettiin äänilevyille. Vuonna 1913 tuotettiin jopa maailman ensimmäinen merkittävä väridokumenttielokuva Nikolai II:n valtiovierailusta Saksaan. Vilhelmin impulsiivisuus ja värikäs kielenkäyttö tuottivat myyviä otsikoita lehtiin ja säännöllisesti myös diplomaattisia pikkuselkkauksia. Maailmanlaajuista huomiota herätti esimerkiksi keisarin 27. heinäkuuta 1900 pitämä ”hunnipuhe”, jossa hän kehotti saksalaisia sotilaita, jotka olivat matkalla Kiinaan kukistamaan boksarikapinaa, tekemään itsensä hunnien tavoin tunnetuksi Kiinassa häikäilemättömällä etenemisellä.
Sen sijaan keisarin perhe-elämä ei antanut otsikoihin aihetta. Hän oli uskonnollinen ja konservatiivinen perheenisä, joka piti päivittäin aamuhartauden hovinsa ja kansliansa henkilökunnalle sekä saarnasi Preussin reformoidun kirkon päämiehenä jumalanpalveluksissa. Hohenzollernin suku nimittäin oli reformoituja ja kuului siten katolisten ja luterilaisten dominoimassa valtakunnassaan pieneen vähemmistökirkkoon. Tällä vähemmistöön kuulumisella saattoi olla osuutta siihen, että hallitsijahuoneella ja myös Vilhelm II:lla oli ystävälliset suhteet myös Saksan juutalaisväestöön. Niinpä Vilhelm II:n aikana juutalaisille avattiin Saksassa mahdollisuus upseerinuraan.
Keisari > Diplomatian vaikeudet

Vilhelm II ei ollut Bismarckin tapaan taitava diplomaatti, ja muun muassa Venäjä vieraantui Saksasta Vilhelm II:n aikana. Saksan ja Britannian välejä puolestaan kiristi keisarin The Daily Telegraphissa lokakuussa 1908 julkaistu haastattelu, jossa keisari haukkui englantilaisten suhtautumisen Saksaan. Ailahtelevaisen Vilhelm II:n Saksan ulkopolitiikka pyrki maan mahdin kasvattamiseen. Vuonna 1912 Vilhelm II suorastaan toivoi suursotaa Euroopasta, mistä hän kertoi Itävallassakin vuonna 1913. Itävallan kruununprinssin Frans Ferdinandin surmasta vuonna 1914 syntyneessä heinäkuun kriisissä Vilhelm kuitenkin pelkäsi sodan syttymistä ja pyrki estämään sen viime hetken neuvotteluin Nikolai II:n kanssa, mutta Venäjän hallitus oli kuitenkin jo päättänyt, että sota Saksaa vastaan oli aloitettava.
Kun Saksa ajautui sotaan Isoa-Britanniaa ja Venäjää vastaan, Vilhelmin kerrotaan sanoneen, että hänen serkkunsa Nikolai II oli ”vetänyt minua höplästä” ja että mikäli heidän yhteinen isoäitinsä kuningatar Viktoria olisi elossa, tämä ei olisi antanut serkusten (Vilhelm II, Nikolai II ja Yrjö V) lähteä sotaan keskenään.
Keisari > Kruunusta luopuminen

Tappio ensimmäisessä maailmansodassa sytytti Saksassa vallankumouksen, ja keisari Vilhelm II joutui luopumaan kruunusta vastoin tahtoaan 9. marraskuuta 1918. Saksa julistettiin pian tämän jälkeen tasavallaksi. Valtakautensa jälkeiset 23 vuotta Vilhelm vietti hiljaista kartanonherran elämää maanpaossa Alankomaissa.
Perhetragedia maanpaon aikana oli prinssi Joachimin itsemurha vuonna 1920. Keisarinna Augusta Viktorian kuoltua huhtikuussa 1921 Vilhelm II avioitui leskeytyneen prinsessa Hermine von Schönaich-Carolathin (os. von Reuß, 1887–1947) kanssa vuonna 1922. Uudesta avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Vilhelm II kuoli 82-vuotiaana toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana kesäkuussa 1941 Doornissa sijaitsevassa Huis Doornin kartanossa, jonka hän oli ostanut vuonna 1920. Hänet on haudattu puistossa olevaan mausoleumiin, koska hän halusi tulla haudatuksi Saksaan vasta kun monarkia on palautettu. Paikka on ollut vuodesta 1956 lähtien museo.
Perintö

Vilhelm II väitti usein mahtipontisesti olevansa mies, joka teki päätöksiä. Saksan perustuslaki vuodelta 1871 antoi hänelle kaksi tärkeää valtaoikeutta. Ensinnäkin hän oli oikeus nimittää ja erottaa valtakunnankansleri, siviilihallinnon päällikkö. Kansleri tarvitsi valtiopäivien tuen voidakseen hyväksyttää lakeja, mutta ei pysyä virassa. Toiseksi Saksan armeija ja laivasto eivät olleet vastuussa siviilihallitukselle, joten keisari oli ainoa henkilö, joka seurasi, että sotilaiden noudattama politiikka oli sopusoinnussa siviilihallituksen virkamiesten ja diplomaattien luoman linjan kanssa.
Ajan myötä historioitsijat ovat pitäneet Vilhelmiä yhä enemmän rikoskumppanina eikä yllyttäjänä. Vuoden 1890 jälkeisinä vuosina Saksan ylä- ja keskiluokka olisivat halunneet saada enemmän sananvaltaa kansainvälisissä elimissä riippumatta siitä, kuka oli valtaistuimella. Tämä ”halu maailmanvaltaan” tulisi saattamaan Saksan törmäyskurssille suurvaltojen kanssa. Suurin todellinen kritiikki keisaria kohtaan on se, ettei hän nähnyt tätä vaaraa ja käyttänyt vaikutusvaltaansa hillitäkseen saksalaisten ruokahalua. Hän lisäsi kansansa vallanhimoa luomalla Saksalle laivaston, josta se voisi olla ylpeä sekä antamalla usein tahdittomia ja aggressiivisia julkisia lausuntoja.
Kunnianosoituksia

Pyhän Tapanin ritarikunnan suurristi (Itävalta-Unkari, 1872)
Maria Teresian sotilasritarikunnan suurristi (Itävalta-Unkari, 1914)
Elefanttiritarikunnan ritari (Tanska, 1879)
Dannebrogin ritarikunnan kunniaristi (Tanska, 1906)
Vapaudenristin ritarikunnan suurristi jalokivien ja miekkojen kera (Suomi, 1918)
Pyhimmän ilmoituksen ylin ritarikunnan ritari (Italia, 1873)
Krysanteemiritarikunnan suurristi (Japani)
Vilhelmin sotilasritarikunnan suurristi (Alankomaat, 1889)
Norjan leijonan ritarikunnan ritari (Norja, 1904)
Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi (Norja, 1889)
Kultaisen taljan ritarikunnan ritari (Espanja)
Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi)
Vasa-ritarikunnan komentaja (Ruotsi)
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Vilhelm II Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilhelm II Wikimedia Commonsissa
Voisiko keisari Wilhelm palata takaisin?, Aamulehti, 19.02.1928, nro 49, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kun keisari Wilhelm aiottiin ryöstää. Hurjapäitten amerikkalaisten yritys maailmansodan jälkimainingeissa, Seura, 29.12.1937, nro 52, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Historiallinen haastattelu. Keisari Wilhelmin kohtalokas puuttuminen politiikkaan 30 vuotta sitten, Helsingin Sanomat, 28.10.1938, nro 291, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksan keisari Wilhelm II 80 v., Suomen Kuvalehti, 28.01.1939, nro 4, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Doornin vanha herra. Onnellinen prinssi - mahtava keisari - osaansa tyytynyt maanpakolainen, Kuva, 01.02.1939, nro 3, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik III | Saksan keisari 1888–1918 | Seuraaja: – |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik III | Preussin kuningas 1888–1918 | Seuraaja: – |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Fredrik III | Hohenzollernin suvun päämies 1888–1941 | Seuraaja: Wilhelm von Hohenzollern |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  KulturNav  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Vilhelm kuusivuotiaana.
Vilhelm II ja keisarinna Augusta Viktoria lastensa kanssa vuonna 1896.
Vilhelm II vuonna 1888.
Vilhelm II kenttäunivormussa vuonna 1915.
Vilhelm II maanpaossa Alankomaissa vuonna 1933.
Russ Parrish

Russ Parrish (2012)
Russ Parrish (s. 24. marraskuuta 1970 Fresno, Kalifornia, Yhdysvallat) on taiteilijanimellä Satchel tunnettu yhdysvaltalainen kitaristi joka tunnetaan parhaiten Steel Panther nimisen glam metal -yhtyeen soolokitaristina.
Russ soitti myös yhtyeessä nimeltä "The Thornbirds" toisen Steel Panther jäsenen Stix Zadinian kanssa.
1990-luvun alussa Russ toimi ohjaajana yhdysvaltalaisessa "The Guitar Institute of Technology" -musiikki-instituutissa
| n k Steel Panther |
| --- | --- |
 Michael Starr (Ralph Saenz)  Satchel (Russ Parrish)  Stix Zadinia (Darren Leader)  Joe "Spyder" Lester   Ray Luzier  Lexxi Foxx (Travis Haley) 
Studioalbumit:  Feel the Steel  Balls Out  All You Can Eat  Lower the Bar  Heavy Metal Rules  On the Prowl 
DVD:t:  Fat Girl (Thar She Blows) - The Video  British Invasion 
Musiikkivideot:  Fat Girl (Thar She Blows)  Death To All But Metal  Community Property  If You Really Really Love Me  Party Like Tomorrow is the End of the World  The Burden of Being Wonderful  Gloryhole  Pussywhipped  She's Tight  Poontang Boomerang  I Got What You Want  Wasted Too Much Time  Fuck Everybody  All I Wanna Do Is Fuck (Myself Tonight)  Always Gonna Be a Ho  Gods of Pussy  Heavy Metal Rules  Let's Get High Tonight  Fuck 2020  Never Too Late (To Get Some Pussy Tonight)  1987  Friends With Benefits 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Villa Borghese

Galleria Borghesen rakennus.
Asklepioksen temppeli.
Villa Borghese on suuri puistoalue Rooman keskustan pohjoispuolella. Nimi on alkujaan viitannut Borghesen suvun omistamaan huvilaan, jonka puutarhasta puisto on syntynyt. Huvilarakennus tunnetaan myös nimellä Casino Nobile, ja siinä toimii taidemuseo Galleria Borghese.
Villa Borghese -huvila rakennettiin vuosina 1608–1633 kardinaali Scipione Borgheselle, joka oli paavi Paavali V:n siskonpoika. Suunnittelutyöstä vastasivat arkkitehti Flaminio Ponzio, tämän apulainen ja seuraaja Giovanni Vasanzio ja vuodesta 1621 Girolamo Rainaldi. Paikalle oli aiemmin sijainnut Borghesen suvun omistama viinitarha. Huvilan ympärille rakennetun koristepuutarhan suunnitteli Domenico Savino da Montepulciano. Huvilan eli ”Casinon” eteen pystytettiin antiikin aikaisia patsaita, sen taakse rakennettuun yksityispuistoon puolestaan istutettiin 600 rautatammea. Scipione Borghese säilytti huvilassa keräämäänsä taidetta ja antiikkiesineitä, ja myöhemmät Borgheset täydensivät hänen kokoelmaansa.
Arkkitehti Antonio Asprucci ja hänen poikansa Mario uudistivat huvilarakennusta 1700-luvulla Marcantonio IV Borghesen määräyksestä. Christoph Unterberger suunnitteli 1700-luvun loppupuolella puutarhan muuttamisen englantilaistyyliseksi maisemapuutarhaksi. Sinne rakennettiin suoria käytäviä, Borghesen suvun alkuperäisen kotikaupungin Sienan mukaan nimetty Piazza di Siena -aukio sekä Aspruccin suunnittelemat uusklassiset temppelit Tempio di Faustina, Tempietto di Diana ja Asklepios-jumalalle omistettu joonalaistyylinen Tempio di Esculapio, joka on pienen järven keskellä olevassa saaressa. Borgheset laajensivat puistoa 1800-luvulla.
Italian valtio osti vuonna 1902 puiston, rakennukset ja taidekokoelman ja lahjoitti ne Rooman kaupungille. Puisto avattiin yleisölle ja huvilaan avattiin Galleria Borghese -museo. Muissa puiston alueella sijaitsevissa rakennuksissa toimivat Museo Canonica, modernin taiteen kansallisgalleria sekä 1500-luvulla rakennetussa Villa Giulia -huvilassa toimiva kansallinen etruskilainen museo.
Puiston alueella sijaitsevat muun muassa niin sanotut salaiset puutarhat Giardino dell’Uccelliera, Giardino Vecchio, Giardino della Meridiana ja Giardino della Coltivazione. Myös Bioparco-eläintarha on Villa Borghesen alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa Borghese Wikimedia Commonsissa
Yritysnumero

Yritysnumero eli valtakunnallinen tilaajanumero on Suomessa telealueista riippumaton kiinteän puhelinverkon puhelinnumero.
Yritysnumerot otettiin Suomessa käyttöön 1990-luvulla.
Yritysnumeroalueet

| Alkuosa | Käytössä | Operaattori | Huomautus |
| --- | --- | --- | --- |
| 010 | 0101–0109 | Elisa | 0100 on palvelunumeroiden alue. |
| 020 | 0201 02021, 02024–02029 0203–0208 | Telia, Setera | 0200 on palvelunumeroiden alue. Useita muitakin alueita käytössä palvelunumeroille. |
| 029 |  | Useita |  |
| 030 | 0301–0309 | DNA | 0300 on palvelunumeroiden alue. |
| 039 |  | Elisa |  |
| 071 |  | Useita | Aiemmin valtakunnallinen siirrettävä tilaajanumero. |
| 073 |  | Elisa | Aiemmin tavoitettavuusnumero VoIP-käyttöön. |
| 075 | 075003–075009  075303–075309 075323–075329 075753–075759 075983–075989 | Useita | Uusia sarjoja ei enää myönnetä. |
Yritysnumeron voi siirtää toiselle operaattorille. Numeron nykyinen operaattori ei välttämättä ole sama kuin edellä olevassa taulukossa.
Alue 076 oli aiemmin varattu yritysnumeroille. Sitä ei kuitenkaan otettu käyttöön vuoteen 2006 mennessä. Enää se ei ole yritysnumeroiden käytössä, vaan se on numeroreservissä.
Puhelumaksut yritysnumeroihin

Yritysnumeroon soittaminen maksaa saman verran kaikkialta Suomesta.
Aiemmin yritys saattoi periä maksun yritysnumeroon soittamisesta. Yritysnumeroon soittaminen saattoi tulla kalliiksi. Vuodesta 2024 alkaen maksua ei ole enää voinut periä.
Tuomiorovastin pappila (Kuopio)

| Tuomiorovastin pappila> Domprostens prästgård |
| --- | --- |
 Pappila vuonna 2014.
Osoite:  Kuninkaankatu 12, 70100 Kuopio
Sijainti:  Kuopio, Pohjois-Savo
Rakennustyyppi:  Pappila
Valmistumisvuosi:  1776
Rakennuttaja:  Kuopion lääninhallitus
Omistaja:  Kuopion seurakuntayhtymä
Tyylisuunta:  Kustavilaisuus / empire
Runkorakenne:  Hirsi
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tuomiorovastin pappila (ruots. Domprostens prästgård) on Kuopiossa, Pohjois-Savossa sijaitseva pappila. Vuonna 1776 valmistunut rakennus on vanhin Kuopion kaupungin perustamisesta säilynyt rakennus. Tuomiorovastin pappilan omistaa Kuopion seurakuntayhtymä ja nykyisin siellä on seurakuntayhtymän nuoriso- ja oppilaitostyön toimitiloja. Tuomiorovastin pappilaa on kutsuttu myös yksinkertaisemmin Vanhaksi pappilaksi.
Tuomiorovastin pappila on suojeltu rakennussuojelulailla osana Kuopion Snellmaninpuisto, tuomiokirkko ja puukorttelit -nimistä valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä.
Historia ja arkkitehtuuri

Kuopion Tuomiorovastin pappila valmistui alun perin lääninhallituksen kamreerille vuonna 1776. Kustavilaista tyyliä edustava hirsirakennus siirrettiin nykyiselle paikalleen osoitteeseen Kuninkaankadun ja Koljonniemenkadun kulmasta 1900-luvun alussa, sillä juuri itsenäistynyt Kuopion kaupunkiseurakunta tarvitsi uuden rakennuksen kirkkoherran pappilaksi. Tuomiorovastin pappilana rakennus alkoi toimia vuonna 1914 ja se kunnostettiin arkkitehti Juho Nykäsen suunnitelmien mukaisesti. Rakennuksen ensimmäiset asukkaat sen pappila-aikana olivat kirkkoherra Josef Simelius perheineen.
Tuomiorovastin pappilassa on mansardikatto ja sen huoneisiin kuuluvat kaksi salia, kuusi kamaria, keittiö ja eteinen. Ikkunoita on suurennettu ja vuorilaudoitus uusittu vaakatasoiseksi vuonna 1840 ajanmukaista empiretyyliä mukaillen.
JS Hyūga

| JS Hyūga |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  IHI Marine United, Yokohama
Kölinlasku:  11. toukokuuta 2006
Laskettu vesille:  23. elokuuta 2007
Palveluskäyttöön:  18. maaliskuuta 2009
Tekniset tiedot
Uppouma:  13 950 t (standardi) 19 000 t (kuormattu)
Pituus:  197 m
Leveys:  33 m
Syväys:  7 m
Koneteho:  100 000 shp yht. 75 MW
Propulsio:  COGAG: 4 × GE LM2500 -kaasuturbiinia
Nopeus:  30 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  noin 350 henkeä majoituskapasiteetti noin 450
Aseistus
Aseistus:  10 × helikopteria 2 × Mk 41 VLS 2 × 20 mm Phalanx CIWS 6 × HQS-303 324 mm sukellusveneentorjuntatorpedoputkea
JS Hyūga (runkonumero DDH-181) on Japanin meri-itsepuolustusvoimien Hyūga-luokan helikopterein varustettu hävittäjä, vaikka se kansainväliseltä luokitukseltaan on helikopteritukialus.
Valmistus

Aluksen tilaus vahvistettiin Heisein 16 vuoden budjetissa (2004), minkä vuoksi se tunnetaan Japanin meri-ilmapuolustusvoimissa myös nimellä 16DDH. Alus tilattiin IHI Marine Unitedilta, jonka Yokohaman telakalla köli laskettiin 11. toukokuuta 2006. Se laskettiin vesille 23. elokuuta 2007 ja otettiin palvelukseen 18. maaliskuuta 2009.
Palvelus

Aluksen ensisijaisena tehtävänä on olla Yokosukaan sijoitetulle saattajaosasto 1:n komentoaluksena sekä tarjota sille helikopteritukea. Se osallistui Tohokun alueelle  11. maaliskuuta 2011 iskeneen maanjäristyksen uhrien pelastustöihin. Alus lähti 16. maaliskuuta Yokosukasta kuljettaen avustustarvikkeita alueelle.