stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hagnus

| Hagnus> Ἁγνοῦς.Sijainti |
| --- | --- |
 Hagnus
Koordinaatit:  37°52′42″N, 23°56′16″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Markópoulo Mesogaías, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Akamantis
 :  Demetrias (vsta 307 eaa.)
 :  Attalis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Hagnūsios (Ἁγνούσιος)
Bulen jäseniä:  5
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hagnus (m.kreik. Ἁγνοῦς, Hagnūs tai Hagnous) eli Agnus (Ἀγνοῦς, Agnūs tai Agnous) oli antiikin aikainen alun perin Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Hagnuksen oletetaan sijainneen Mesogeian tasangolla suunnilleen nykyisen Markópoulo Mesogaíaksen kaupungin tienoilla. Aiemmin sijaintipaikaksi on ehdotettu myös Hymettos-vuoren (nyk. Ymittós) pohjoispään tienoota. Demoksen nimen alkuperäinen muoto vaikuttaa olleen Agnus ilman aspiraatiota.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Akamantis ja sillä oli viisi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja vuodesta 201/200 eaa. Attalis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Hagnūsios (Ἁγνούσιος).
Hagnuksessa tiedetään olleen teatteri. Demos oli riidoissa läheisen Pallenen demoksen kanssa, minkä seurauksena nämä kaksi demosta olivat kieltäneet avioliitot toistensa välillä.
Pertti Haikonen

Pertti Haikonen (s. 18. huhtikuuta 1948) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Haikonen edusti urallaan mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa pelannutta Helsingin Ponnistusta 1967–1969 ja 1972–1975 sekä mestaruussarjan Helsingin Jalkapalloklubia 1970–1971. Kaikkiaan Haikonen pelasi neljän kauden aikana 63 pääsarjatason ottelua.
Maajoukkueessa Haikonen pelasi vuosina 1968–1969 kolme maaottelua.
Philip Habib

| Philip Habib |
| --- | --- |
 Habib Libanonissa joulukuussa 1982.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1920 Brooklyn, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 26. toukokuuta 1992 Puligny-Montrachet, Ranska
Ammatti:  diplomaatti
Muut tiedot
Aktiivisena:  1949–1987
Koulutus: Idahon yliopisto Kalifornian yliopisto, Berkeley
Philip Charles Habib (25. helmikuuta 1920 – 26. toukokuuta 1992) oli yhdysvaltalainen diplomaatti. Habib toimi esimerkiksi Vietnamissa Vietnamin sodan aikana ja sittemmin Lähi-idässä.
Elämäkerta

Philip Habib syntyi 25. helmikuuta 1920 Brooklynissä New Yorkin kaupungissa Yhdysvalloissa. Hänen vanhempansa olivat Libanonin maroniitteja. Habib opiskeli ensin Toledon yliopistossa ja valmistui Idahon yliopistosta vuonna 1942. Toisessa maailmansodassa hän palveli armeijassa. Sodan jälkeen vuonna 1952 hän sai maatalouden tohtorinarvon Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä.
Habib oli aloittanut uransa diplomaattina United States Foreign Servicen palveluksessa vuonna 1949. Hänellä oli ensin useita eri virkoja Korean tasavallassa, Kanadassa, Trinidad-Tobagolla ja Uudessa-Seellannissa. Vuonna 1965 hänet lähetettiin Vietnamin tasavaltaan eli Etelä-Vietnamiin tuolloin maan Yhdysvaltojen lähettiläänä toimineen Henry Cabot Lodgen neuvonantajaksi Saigonissa. Saigonissa Habib tuli tunnetuksi Aasian asioiden asiantuntijana. Vuoden 1968 Tet-hyökkäyksen jälkeen Habib oli kenraali Earle Wheelerin selvitystyöryhmän jäsen. 25. maaliskuuta 1968 hän antoi hyvin pessimistisen lausunnon Vietnamin tilanteesta presidentti Lyndon B. Johnsonin neuvonantajille. Habibin mukaan tilanteen muuttaminen Vietnamissa veisi vähintään 5–10 vuotta. Arvio merkitsi muutosta Yhdysvaltain politiikassa Vietnamin sodan suhteen, ja Johnson rajoitti Pohjois-Vietnamin ilmapommituksia.
Pariisin rauhanneuvottelut alettua Habibista tuli neuvottelujen Yhdysvaltojen lähetystön jäsen. Richard M. Nixon asetti hänet lähetystön johtoon marraskuussa 1969. Vuosina 1971–1974 hän toimi Yhdysvaltojen lähettiläänä Etelä-Koreaan ja vuonna 1974 hänestä tuli ulkoministeriön Itä-Aasian ja Tyynenmeren alueen asioiden johtaja. Gerald Ford nimitti Habibin vuonna 1976 ulkoministeriln alisihteeriksi. Hän keskittyi sittemmin etenkin Lähi-idän asioihin. Habib suostutteli esimerkiksi Egyptin  presidentti Anwar Sadatin ja Israelin pääministeri Menachem Beginin aloittamaan Camp Davidin rauhanneuvottelut, jotka alkoivat vuonna 1978. Samana vuonna Habib sai sydänkohtauksen, jonka jälkeen hän jäi eläkkeelle ulkoministeriöstä. Vielä Ronald Reaganin kaudella hän oli kuitenkin mukana selvittämässä Libanonin tilannetta. Habibin onnistui välittää väliaikainen rauha, jonka aikana PLO evakuoi Beirutin Yhdysvaltain merijalkaväen valvonnassa. Työstään Beirutissa hänet palkittiin Presidential Medal of Freedom-siviilikunniamerillä vuonna 1982.
Myöhemmällä urallaan Habib työskenteli Filippiineillä ja keski-Amerikassa. Filippiineillä Habib taivutteli maan presidentti Ferdinand Marcosin lähtemään maanpakoon. Keski-Amerikassa Habib toimi vuodesta 1986 erikoislähettiläänä Nicaraguassa. Vain viisi kuukautta myöhemmin Habib erosi tehtävästään, koska hän piti Yhdysvaltojen tavoitteita alueella mahdollisen rauhan esteenä. Lopullisesti Habib jäi eläkkeelle vuonna 1987, ja seuraavan vuonna hän sai vielä Ranskan kunnialegioonan komentajuuden. Habib kuoli 26. toukokuuta 1992 hänen ollessaan lomalla Puligny-Montrachetissa Ranskassa.
Ronald Reagan palkitsee Habibin Presidential Medal of Freedom-siviilikunniamerillä.
Belutšin kieli

| Belutši |
| --- | --- |
 Belutšin kielen levinneisyysalue
Oma nimi:  بلوچی balōčī
Tiedot
Alue:  Pakistan, Iran, Afganistan, Turkmenistan, Belutšistan
Puhujia:  6 miljoonaa
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  Arabialais-persialainen
Kielenhuolto:  Balochi Academy
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  Indoiranilaiset kielet Iranilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  Ei ole
ISO 639-2:  bal
ISO 639-3:  bal
 Ohje 
Belutšin kieli (belutšiksi بلوچی, balōčī) on etupäässä Pakistanissa, Iranissa ja Afganistanissa asuvien belutšien puhuma kieli. Se kuuluu indoeurooppalaisten kielten indoiranlaisen haaran iranilaiseen ryhmään. Kieli on yksi vanhimmista iranilaisista kielistä.
Levinneisyys ja puhujamäärä

Suurin osa belutšeista asuu Pakistaniin ja Iraniin kuuluvassa Belutšistanin historiallisessa maakunnassa. Sen ulkopuolella heitä on Afganistanin Kandaharin, Helmandin, Nimruzin, Farahin ja Heratin maakunnissa, Iranissa Kermānin, Laristanin, Sistanin, Khorasanin ja Gīlānin maakunnissa, Pakistanissa Punjabin ja Sindhin lounaisosissa sekä Turkmenistanissa Maryn maakunnassa. Yhteensä belutšeja on 5,7–6 miljoonaa. Heistä neljä miljoonaa asuu Pakistanissa, 1,5 miljoonaa Iranissa, 350–400 tuhatta Afganistanissa ja noin 200 tuhatta Persianlahden maissa (varsinkin Omanissa). Turkmenistanissa arvioitiin vuonna 1997 olevan noin 38–40 tuhatta belutšia.
Huomattava osa belutšeista osaa maidensa pääkieliä urdua, persiaa, paštua, daria tai turkmeenia sekä naapuriheimojensa kieliä. Pakistanista tunnetaan belutšia puhuvia brahuiheimoja sekä brahuinkielisiä belutširyhmiä.
Historia, murteet ja rakenne

Belutši kuuluu iranilaisten kielten luoteisryhmään. Sen puhujat ovat siirtyneet nykyiselle asuinseudulleen Kaspianmeren eteläpuoliselta alueelta 400–600-luvulta lähtien. Muuttoliike jatkui 1500-luvulle saakka. Keskipersialaisen vaiheen kielistä belutšia lähinnä on parthian kieli.
Kieli jakautuu kahteen murreryhmään: läntiseen, jota on kutsuttu myös lounaiseksi tai eteläiseksi, sekä itäiseen (koilliseen tai pohjoiseen). Niitä erottaa Pakistanissa Kalatin laaksossa pohjoisesta etelään levittäytyvä brahuiden asuinalue. Iranin, Afganistanin ja Turkmenistanin belutšit puhuvat kaikki länsimurteita. Paikallismurteiden välillä ei ole selkeitä rajoja, mutta länsi- ja itämurteiden puhujien saattaa olla vaikeaa ymmärtää toisiaan.
Kielessä on runsaasti arabialaisia ja persialaisia lainasanoja. Persiasta on omaksuttu myös eräitä foneettisia ja syntaktisia piirteitä. Kakuminaaliset konsonantit ṭ ja ḍ on ilmeisesti saatu sindhiläisten ja muiden indoarjalaisten lainasanojen mukana. Lainoja on paljon myös paštusta, brahuista ja urdusta.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Retrofleksi | Palataali | Velaari | Uvulaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m |  | ɳ |  | ŋ |  |  |
| Klusiili | p | b | t | d | ʈ | ɖ |  | k | g | q |  |
| Affrikaatta |  |  |  | ʧ | ʤ |  |  |  |
| Frikatiivi | f | v | s | z |  | ʃ | ʒ |  |  | h |
| Tremulantti |  |  | ɽ |  |  |  |  |
| Approksimantti | w |  |  | j |  |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i, iː |  | u, uː |
| Puolisuppea | e, eː |  | o |
| Väljä |  | aː |  |
Lähde:
Kirjakieli

Belutšeilla on rikas suullinen kansanperinne. Vanhin tunnettu käsikirjoitus on 1800-luvun alusta. Kirjakieli alkoi kehittyä Pakistanin perustamisen jälkeen vuonna 1947. Kirjallisuudessa tärkeimmällä sijalla on runous. Belutšinkielinen lehdistö sai alkunsa Quettassa 1950-luvulla. Nykyään belutši on yksi Pakistanin Balochistanin provinssin kansalliskokouksen työkielistä. Quettassa toimii vuonna 1959 perustettu belutšin kielen akatemia.
Pakistanissa belutšin kirjakieli kehittyy rahšanin murteen ja Afganistanissa paikallisten murteiden pohjalta. Kirjoittamiseen käytetään arabialais-persialaista kirjaimistoa, joka Pakistanissa perustuu urdun ja Afganistanissa paštun ja darin esikuviin. Neuvostoliittoon kuuluneessa Turkmenistanissa luotiin 1930-luvulla latinalaiseen kirjaimistoon perustunut ortografia, joka jäi pian pois käytöstä. Latinalaisen kirjaimiston käyttöä kokeiltiin Turkmenistanissa uudelleen 1980–1990-lukujen vaihteessa.
Aiheesta muualla

Balochi language (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Encyclopædia Iranica: Baluchi Language and Literature (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Iranilaiset kielet
avesta
belutši
dari
gilaki
kurdi
luri
mazandarani
osseetti
paštu
persia
tadžikki
tališi
tati
Puhuttua belutšia (itäinen variantti)
Tervetuliaiskyltti belutšinkieliseen Wikipediaan.
Hafnium(IV)

| Hafnium(IV)fluoridi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  13709-52-9
PubChem CID:  4092293 ja 50925283
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HfF4
Moolimassa:  254,49
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sublimoitumispiste:  970 °C 
Tiheys:  7,1 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Hafnium(IV)fluoridi (HfF4) eli hafniumtetrafluoridi on hafniumin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää optisten erikoislasien valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Hafnium(IV)fluoridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on monokliininen ja rakenne muistuttaa zirkonium(IV)fluoridin rakennetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit. (HfF4·H2O ja HfF4·3H2O). Hafnium(IV)fluoridi hydrolysoituu veden vaikutuksesta.
Hafnium(IV)fluoridia valmistetaan useimmiten hafnium(IV)kloridin tai hafniumoksikloridin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla 300 °C:n lämpötilassa. Toinen usein käytetty tapa on ammoniumheksafluorohafnaatin kuumentaminen hapettomissa olosuhteissa.
Hafnium(IV)fluoridia voidaan käyttää optisissa kuiduissa käytettävien erikoislasien valmistukseen.
Bengasi (elokuva)

| Bengasi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Augusto Genina
Käsikirjoittaja:   Augusto Genina  Alessandro De Stefani  Ugo Betti  Edoardo Anton 
Tuottaja:   Renato Bassoli  Carlo J. Bassoli 
Säveltäjä:  Antonio Veretti
Kuvaaja:  Aldo Tonti
Leikkaaja:  Fernando Tropea
Lavastaja:  Salvo D’Angelo
Pääosat:   Fosco Giachetti  Amedeo Nazzari  Maria De Tasnady  Vivi Gioi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Film Bassoli
Ensi-ilta:  Venetsian elokuvajuhlilla 1942
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elokuvan sankareita ovat sen naiset. Laura Redin esittämä prostituoitu keittojonossa.
Bengasi on vuonna 1942 valmistunut italialainen sotaelokuva. Se kuvaa italialaisten siirtolaisten elämää brittien toisen maailmansodan aikana miehittämässä Bengasin kaupungissa. Elokuvan on ohjannut Augusto Genina. Sen pääosia esittävät Fosco Giachetti, Amedeo Nazzari, Maria De Tasnady ja Vivi Gioi. Bengasia on pidetty taiteellisesti korkeatasoisena, mutta fasistisen propagandan läpitunkemana.
Juoni

Elokuva kuvaa italialaisten siirtolaisten elämää brittien toisen maailmansodan aikana väliaikaisesti miehittämässä Bengasin kaupungissa. Se koostuu neljästä tarinasta, joista keskeisin on kertomus kapteeni Enrico Bertistä ja hänen vaimostaan Carlasta. Italialaisten kärsittyä tappion Berti palaa kaupunkiin etsimään vaimoaan. Carla joutuu muiden pakolaisten kanssa brittiläisen lentokoneen hyökkäyksen kohteeksi ja heidän lapsensa saa surmansa. Vankileiriltä pakeneva Berti kuulee tapahtuneesta ja vannoo kostoa. Muut tarinat kertovat italialaisten kaksoisagentista Filipposta, australialaisten sotilaiden ahdistamasta maanviljelijäperheestä sekä maanmiehensä piilottavasta prostituoidusta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Fosco Giachetti  | … |  kapteeni Enrico Berti   |
|  Amedeo Nazzari  | … |  insinööri Filippo Colleoni   |
|  Maria De Tasnady  | … |  Carla Berti   |
|  Vivi Gioi  | … |  Giuliana   |
|  Laura Redi  | … |  Maria eli Fanny   |
|  Fedele Gentile  | … |  Antonio   |
|  Guido Notari  | … |  Bengasin italialainen kaupunginjohtaja   |
|  Leo Garavaglia  | … |  tohtori Malpini   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Giovanni Galassi   |
|  Amelia Rossi Bissi  | … |  Giovannin äiti   |
|  Pier Giorgio Heliczer  | … |  Sandrino Berti   |
|  Guglielmo Sinaz  | … |  Tropeoli   |
|  Giorgio Costantini  | … |  kenraali Robertson   |
|  Carlo Duse  | … |  kapteeni Marchi   |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Mustavalkoinen Bengasi on kuvattu Cinecittàn studiolla Roomassa. Se tehtiin nopeasti ja pienillä tuotantokustannuksilla italialaisten vallattua kaupungin takaisin. Taistelukohtauksiin saatiin merkittävää apua Italian armeijalta. Elokuvan valmistuessa italialaiset joutuivat jälleen vetäytymään Bengasista.
Bengasi on yksi ohjaaja Augusto Geninan kolmesta taiteellisesti korkeatasoisesta, mutta fasistisen propagandan läpitunkemasta elokuvasta. Kaksi muuta ovat Italian siirtomaavalloitusta kuvaava Valkoinen eskadroona (Squadrone bianco, 1936) ja Espanjan sisällissodasta kertova Alcazar (L’assedio dell’Alcazar, 1940). Voimakkaan tunteellisen Bengasin tehtävänä on tuoda esille italialaisille tärkeät arvot ja kuvata vihollista, jolta niitä täytyy puolustaa. Viattomina uhreina nähdyt italialaiset ovat jaloja ja uhrautuvaisia, britit taas ahneita, turhamaisia ja julmia. Puolustettavia arvoja ovat perhe, yhteisö ja oman työn hedelmät, mutta toisin kuin samaan aikaan kuvatussa Casablancassa, sodan taustalla oleva ideologia loistaa poissaolollaan. Fasismin murenemisesta kertoo myös se, että elokuvan sankareita ovat naiset, kun taas miehet ovat heikkoja ja perinteisen maskuliinisuutensa menettäneitä. Elokuvan dokumentaaria muistuttava luonne (alkutekstien mukaan se perustuu tositapahtumiin), eri yhteiskuntaluokkien edustajien kuvaaminen ja runsas ulkokuvien käyttö enteilevät toista maailmansotaa seurannutta italialaista neorealismia. Bengasin kuvaaja Aldo Tonti oli jo seuraavana vuonna tekemässä Luchino Viscontin Riivajia, jota pidetään neorealismin välittömänä edeltäjänä.
Bengasin ensi-ilta oli vuonna 1942 viimeisillä fasistien järjestämillä Venetsian elokuvajuhlilla, jossa se sai Mussolini-palkinnon vuoden parhaana italialaisena elokuvana. Fosco Giachettille myönnettiin samalla Volpi-palkinto parhaana näyttelijänä. Aikalaiskritiikki ylisti Geninan ohjaustyötä sen tunteellisesta isänmaallisuudesta, mutta kiinnitti huomiota myös episodisen rakenteen heikkouksiin. Elokuvan levitys jäi suppeaksi Italian Pohjois-Afrikassa kokemien uusien tappioiden takia.
Carlo Marco Bassoli muokkasi vuonna 1955 elokuvasta uuden version nimeltä Bengasi anno ’41. Siihen lisättiin uusi kehyskertomus, jossa yksi tapahtumien osanottajista kertoo sodan jälkeen brittien komentajalle kaupunkilaisten kohtaloista. Samalla elokuvasta poistettiin osa räikeimmin propagandistisista kohtauksista.
Aiheesta muualla

Bengasi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Beni Mellal

| Beni Mellal |
| --- | --- |

 Beni Mellal
 Koordinaatit: 32°20′22″N, 6°21′39″W 
Valtio:  Marokko
Alue:  Béni Mellal-Khénifra
Provinssi:  Beni Mellal
Väkiluku (2014):  192 676
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Beni Mellal (arab. بني ملال‎) on kaupunki Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten vieressä. Sen asukasluku oli vuonna 2014 192 676.
Maantiede

Beni Mellal sijaitsee Marokon keskiosassa Keski-Atlas -vuorten juurella. Vuorilta toiseen suuntaan kaupungin vieressä levittäytyy Tadlan tasanko. 58 kilometriä kaupungista lounaaseen sijaitsee Bin el-Ouidanen pato ja tekojärvi.
Kaupungista on maantieyhteydet Fèsiin, Casablancaan ja Marrakechiin.
Historia

Beni Mellal on saanut nimensä aluetta asuttavan heimon mukaan. Kaupunki saattaa olla historiallisissa lähteissä mainittu Hisn Dai, jonka arabiaksi kirjoittaneet maantieteilijät mainitsevat linnoituksena ja kauppapaikkana. Nykyinen kaupunki on kuitenkin rakentunut pitkälti vasta vuonna 1688 Ismail Ibn Sharifin rakennuttaman linnoituksen (kasaba) ympärille. Mawlay Sulayman jälleenrakennutti linnoituksen 1800-luvulla. Kaupungin asukasluku on kasvanut huomattavasti 1900-luvun puoliväliltä alkaen. Kehitykseen on vaikuttanut Tadlan maatalouden kehittyminen, asema hallinnollisena keskuksena ja vesivoimalahankkeet.
Talous

Beni Mellal on merkittävä kauppapaikka lähialueen heimoille. Kaupungissa pidetään viikoittaiset markkinat. Lähialueen maaseudulla kasvatetaan esimerkiksi oliiveja, mulpereja, appelsiineja ja granaattiomenia. Talous on kasvanut myös matkailulla. Monet kaupungin viereisille vuorille matkaavat kulkevat Beni Mellalin kautta.
Väestö

Beni Mellalin asukasluku oli vuonna 2014 192 676. Vuonna 1918 vastaava lukema oli vain 3 000. Lähialuetta asuttavat berberiheimot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beni Mellal Wikimedia Commonsissa
Näkymä kohti kaupunkia.
Beni Mellalin linnoitus.
Pasi Hagström

Pasi Hagström (s. 22. joulukuuta 1966) on suomalainen moottoriurheilija. Hän ajoi aikanaan motocrossin MM-sarjassa pisteille mutta siirtyi ranteiden murtumisen seurauksena rallin pariin. Hän ajoi hyviä kisoja yksityiskuskina, mutta tehdastallipaikka ei koskaan auennut. Hagström on ajanut kisoja Yhdysvaltain rallisarjassa menestyksekkäästi ja toiminut muun muassa Tommi Mäkisen etuautoryhmässä ja Subarun testikuljettajana. Hän voitti Suomen-mestaruuden isossa A-ryhmässä vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Hagströmin tuloksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietoa Hagströmistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Herman Haapaniemi

| Herman Haapaniemi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. joulukuuta 1895 Evijärvi
Kuollut: 21. heinäkuuta 1980 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirvesmies, järjestötyöntekijä
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Espanjan sisällissota
Sotilasarvo:  luutnantti
Joukko-osasto:  Kansainväliset prikaatit
Herman Haapaniemi (10. joulukuuta 1895 Evijärvi – 21. heinäkuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen kommunisti ja punaupseeri, joka taisteli vapaaehtoisena Espanjana sisällissodassa. 1930–1940-luvuilla hän oli useaan otteeseen vangittuna poliittisen toimintansa johdosta.
Elämä > Varhaiset vuodet

Keski-Pohjanmaalla syntynyt Haapaniemi työskenteli nuoruudessaan muun muassa renkinä, tukkitöissä ja sahoilla, kunnes muutti Helsinkiin vuonna 1916. Järjestötoiminnan hän aloitti kotiseudullaan Pietarsaaressa, jossa Haapaniemi oli mukana paikallisessa työväenyhdistyksessä, liittyen 1914 myös sosialidemokraattiseen puolueeseen. Vuonna 1917 Haapaniemi liittyi helmikuun vallankumouksen jälkeen perustettuun Helsingin miliisiin, jossa hän toimi myös vuoden 1918 sisällissodan ajan. Sodan päätyttyä Haapaniemi oli muiden punaisten tavoin vankileirillä. Vapautumisensa jälkeen Haapaniemi oli 1920-luvun alussa mukana Suomen sosialistisen työväenpuolueen toiminnassa ja liittyi myöhemmin laittomaan Suomen Kommunistiseen Puolueeseen vuonna 1929. Hän toimi erilaisissa puoluetehtävissä, joutuen myös pidätetyksi 1931.
Elämä > Espanjan sisällissota ja Suomen sotavuodet

1930-luvun puolivälissä Haapaniemi matkusti Neuvostoliittoon, jossa hän kävi upseerikurssin. Vuosina 1936–1938 Haapaniemi osallistui Espanjan sisällissotaan kansainvälisten prikaatien luutnanttina. Hän toimi poliittisena komissaarina käyttäen peitenimeä Yrjö Broms. Haapaniemi palasi Suomeen joulukuussa 1938, jonka jälkeen hänet vangittiin seuraavan vuoden lokakuussa sisäministeri Urho Kekkosen toimeenpanemissa kommunistipidätyksissä. Haapaniemi vapautettiin talvisodan päätyttyä, mutta vangittiin uudelleen välirauhan aikana elokuussa 1940. Hän oli turvasäilössä koko jatkosodan ajan. Ennen pidätystään Haapaniemi ehti toukokuussa 1940 olla mukana perustamassa Suomen ja Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraa. Sodan päätyttyä hän toimi punaisen Valpon ylivartijana, tehtävänään pitää silmällä sotasyyllisiä ja talteen otettuja äärioikeistolaisia. Haapaniemestä kertoo myös eversti Yrjö Vasama vuonna 1958 ilmestyneessä muistelmateoksessaan Valpon vankina.
Myöhemmin Haapaniemi toimi pitkään eri tehtävissä Suomi–Neuvostoliitto-Seuran järjestötyöntekijänä.
Muuta

Nivelreumaa sairastanut Haapaniemi oli vuonna 1946 yksi Suomen Reumaliiton edeltäjän Reumayhdistyksen perustamista valmistelleen toimikunnan jäsenistä.
Haastaja

| Haastaja> Hard Times |
| --- | --- |
 Elokuvajuliste
Ohjaaja:  Walter Hill
Käsikirjoittaja:  Bryan Gindoff Bruce Henstell Walter Hill
Tuottaja:  Lawrence Gordon
Säveltäjä:  Barry De Vorzon
Kuvaaja:  Philip H. Lathrop
Leikkaaja:  Roger Spottiswoode
Pääosat:  Charles Bronson James Coburn
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haastaja (Hard Times) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Walter Hill ja pääosassa on Charles Bronson. Elokuva on Hillin ensimmäinen ohjaustyö.
Elokuva kertoo kulkurista nimeltä Chaney, joka matkustaa junan tavaravaunussa. Erään pikkukaupungin kadulla kulkiessaan hän päätyy keskelle aluetta, jossa järjestetään kovan luokan katutappeluita. Rahat mielessä hän osallistuu tappeluun ja kiinnittää Spencer ”Speed” Weedin huomion. Tämä ryhtyy Chaneyn ”manageriksi”, ja he alkavat ansaita hänen otteluillaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Charles Bronson  | … |  Chaney   |
|  James Coburn  | … |  Spencer Weed   |
|  Jill Ireland  | … |  Lucy Simpson   |
|  Strother Martin  | … |  Poe   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen piti elokuvan kuvauksen ”hillittömästä draivista” sekä Bronsonin vähäpuheisesta näyttelijäntyöstä ja antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.