stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zona pellucida

Ihmisen munasolu, jota ympäröi zona pellucida (valkoinen rengasmainen rakenne), ja sen ulkopuolella follikulaarisoluista muodostuva korona radiata.
Zona pellucida eli munasolun ketto on munasolun solukalvoa ympäröivä glykoproteiinikerros. Zona pellucida on välttämätön munasolun hedelmöittymiselle. Vaikka zona pellucida vaikuttaa erottavan munasolun ja zona pellucidan ulkopuoliset follikulaarisolut toisistaan, todellisuudessa follikulaarisolut ovat kiinnittyneet munasoluun zona pellucidan läpi kulkevilla ulokkeilla. Munasolun hedelmöittyessä siittiöt kiinnittyvät ensin zona pellucidan ulkopinnalle. Kiinnittymiskohteena on eräs zona pellucidan rakenneosana toimivista glykoproteiineista (ZP3). Kiinnittyminen saa aikaan siittiössä tapahtuvan akrosomireaktion, joka puolestaan mahdollistaa siittiön tunkeutumisen zona pellucidan läpi. Ihmisillä zona pellucida surkastuu viiden vuorokauden kuluttua hedelmöittymisestä ja korvautuu trofoblastisilla soluilla.
Zirkonium(IV)

| Zirkonium(IV)bromidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  13777-25-8
PubChem CID:  83727 ja 11441264
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ZrBr4
Moolimassa:  410,82
Ulkomuoto:  Valkoinen tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  450 °C
Sublimoitumispiste:  357 °C
Tiheys:  3,98
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Zirkonium(IV)bromidi (ZrBr4) eli zirkoniumtetrabromidi on zirkoniumin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus

Huoneenlämpötilassa zirkonium(IV)bromidi on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen. Zirkonium(IV)bromidi reagoi veden kanssa hydrolysoituen zirkoniumoksibromidiksi. Aineen kemialliset ominaisuudet ovat samankaltaiset kuin zirkonium(IV)kloridilla.
Zirkonium(IV)bromidin valmitukseen on useita tapoja. Sitä muodostuu muun muassa kuumennettaessa zirkoniumia ja bromia, zirkoniumdioksidin, bromin ja hiilen välisellä reaktiolla tai zirkonium(IV)kloridin ja alumiinibromidin välisellä halogeeninvaihtoreaktiolla.
Žizdra

Žizdran vaakuna.
Žizdra (ven. Жи́здра) on kaupunki Kalugan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Okan sivujoen Žizdran rannalla 180 kilometriä Kalugasta lounaaseen. Kaupunki on Žizdran piirin keskus. Asukkaita on 5 900 henkeä (vuonna 2008).
Kaupunki on perustettu vuonna 1777. 1700–1800-luvuilla se oli puutavarakaupan keskus. Lähistöltä louhittiin rautamalmia, kivihiiltä ja tulenkestävää savea. Toisessa maailmansodassa saksalaiset hävittivät kaupungin täydellisesti. Nykyään siellä on puunjalostuslaitoksia, meijeri ja viinatehdas. Kaupungissa toimii kotiseutumuseo. Sieltä on kotoisin kosmonautti Aleksei Jelisejev.
Aiheesta muualla

Puolivirallinen kaupunkisivusto (venäjäksi)
Zoo Baba

| Zoo Baba |
| --- | --- |
 Zoo Baba
 Koordinaatit: 18°14′N, 13°3′E 
Valtio:  Niger
Alue:  Agadez
Departementti:  Bilma
Kunta:  Bilma
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku (2001):  85
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zoo Baba on keidaskylä Agadezin alueen Bilman departementin Bilman kunnassa Nigerissä. Se sijaitsee Kawarin kalliomuodostelmien eteläkärjessä Bilman hiekka-aavikolla 70 kilometriä Bilmasta etelään. Kylässä on 85 asukasta (vuonna 2001).
Keitaan pohjavesi on kahden–kolmen metrin syvyydessä. Kasvilajeihin kuuluvat akaasiat, egyptinhaarapalmu, taatelipalmu, punaeukalyptus sekä lääkekasvina tunnettu Salvadora persica. Kylässä on kaksiluokkainen koulu ja terveysasema. Sen kautta kulkee kamelikaravaanien ja matkailijoiden käyttämä Bilman, Dibellan ja Agademin välinen autiomaareitti.
Attribuutioharha

Attribuutioharha tarkoittaa järjestelmällisiä virheitä selitettäessä omaa tai toisten käyttäytymistä. Ihmiset arvioivat ja olettavat, miksi joku käyttäytyy tietyllä tavalla, mutta arviot eivät aina vastaa todellisuutta. Jotkut virheet ovat järjestelmällisiä esimerkiksi niin, että omaa käyttäytymistään pidetään rationaalisena ja toisten käyttäytymistä  tunneperäisenä.
Rationaalisuusharha

Esimerkki attribuutioharhasta on oman rationaalisuuden liioittelu. Tällöin ei havaita omien uskomusten mahdollista epärationaalisuutta. Myös fiksut ihmiset ovat alttiita tälle harhalle. Älykkyys auttaa keksimään jälkikäteen rationaalisia perusteluja omille näkemyksille, mutta ei pelasta siltä, että näkemys on alun perin voitu omaksua ei-rationaalisin perustein, esimerkiksi sosiaalisen paineen vaikutuksesta.
Rolf Dobelli antaa esimerkin mielipiteen ei-rationaalisesta syntymisestä sosiaalisen paineen vaikutuksesta. Solomon E. Asch julkaisi vuonna 1951 kuuluisan tutkimuksen, jossa osallistujan piti arvioida viivojen suhteellista pituutta. Yksinään kaikki onnistuivat panemaan annetut viivat pituusjärjestykseen, mutta jos paikalla oli muita, jotka yksimielisesti väittivät lyhempää viivaa toista pidemmäksi, kolmasosa antoi saman virheellisen vastauksen. Vain neljäosa koehenkilöistä ei antanut ympäristön väärän mielipiteen vaikuttaa itseensä. Arviointivirhe saatiin syntymään vasta, jos muita henkilöitä oli vähintään kolme.
Yhdessä vahvistusharhan kanssa rationaalisuutta koskeva attribuutioharha vaikuttaa skeptikko Michael Shermerin mukaan siihen, että myös älykkäät ihmiset uskovat järjettömiin asioihin. He käyttävät järkeä perustelemaan omia mielipiteitään, jotka he alun perin ovat omaksuneet kokonaan muista  syistä.
Aschin käyttämiä kuvioita. Koehenkilön piti verrata viivojen A, B, ja C pituutta vertailukohteen pituuteen. Sosiaalinen paine vääristi pituuden arviointia.
Sylvester II

| Sylvester II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gerbert Aurillacilainen
Syntynyt: n. 945 Saint-Simon
Kuollut: 12. toukokuuta 1003 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  2. huhtikuuta 999
Paavius päättyi:  12. toukokuuta 1003
Edeltäjä:  Gregorius V
Seuraaja:  Johannes XVII
Sylvester II:n patsas Aurillacissa, Ranskan Auvergnessa.
Paavi Sylvester II (noin 945–12. toukokuuta 1003) oli ensimmäinen ranskalainen paavi. Hän hallitsi 2. huhtikuuta 999 – 12. toukokuuta 1003. Hänen oikea nimensä oli Gerbert Aurillacilainen.
Hän oli tuottelias oppinut ja välitti arabien tietoa aritmetiikasta ja astronomiasta Eurooppaan.
Elämä

Gerbert syntyi noin vuonna 945 Ranskassa Aurillacin seudulla Auvergnen maakunnassa. Vuoden 963 tienoilla hän meni Pyhän Geraldin luostariin Aurillacissa. Vuonna 967 Barcelonan kreivi Borrell vieraili luostarissa, ja luostarin apotti pyysi kreiviä ottamaan Gerbertin mukaansa Kataloniaan, jossa nuorukainen voisi opiskella quadriviumin oppijaksoa eli mm. matematiikkaa. Seuraavina vuosina Gerbert opiskeli Santa Maria de Ripollin benediktiiniluostarissa kristittyjen hallitsemassa Kataloniassa. On luultavaa, että Gerbert tuolloin tuli myös tekemisiin Corbobassa ja Sevillassa vaikuttaneiden islamilaisten oppineiden kanssa.
Vuonna 970 kreivi Borrell teki pyhiinvaellusmatkan Roomaan ja otti Gerbertin mukaansa. Roomassa Gerbert tapasi paavi Johannes XIII:n ja keisari Otto I:n. Paavi suositteli lahjakasta Gerbertiä tuutoriksi Oton nuorelle pojalle, josta myöhemmin tuli keisari Otto II. Joitain vuosia myöhemmin Otto antoi Gerbertille luvan täydentää opintojaan Reimsin katedraalikoulussa, jossa arkkipiispa Adalbero pian teki hänestä opettajan. Vuosina 972–982 Gerbert opetti quadrivium-aineita, aritmetiikkaa, geometriaa, tähtitiedettä ja musiikkia Reimsissä.
Kun Otto II:sta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuonna 967, hän nimitti Gerbertin Bobbion luostarin apotiksi Italiaan. Edellisten apottien jäljiltä luostarin asiat olivat kuitenkin huonolla tolalla, joten Gerbert palasi pian takaisin Reimsiin.
Otto II:n kuoleman jälkeen vuonna 983 Gerbert meni mukaan aikansa politiikkaan. Vuonna 985 hän tuki arkkipiispansa suostumuksella Hugo Capet'ta Ranskan Lotharia vastaan estääkseen tätä ottamasta Lothringenia Otto III:lta. Capet'sta tuli Ranskan kuningas kaksi vuotta myöhemmin.
Adalbero kuoli vuonna 989. Gerbert olisi ollut hänen luonnollinen seuraajansa, mutta Hugo Capet nimitti arkkipiispaksi Arnulfin, Lotharin aviottoman pojan. Arnulf pantiin viralta 991 syytettynä vehkeilystä kuningasta vastaan, ja hänen seuraajakseen valittiin Gerbert. Gerbertin valintaa Reimsin arkkipiispaksi vastustettiin niin paljon, että paavi Johannes XV lähetti Ranskaan edustajansa, joka väliaikaisesti pidätti Gerbertin virastaan. Gerbert pyrki osoittamaan, että päätös oli laiton, mutta vuonna 995 kokoontuneessa synodissa Arnulfin erottaminen todettiin pätemättömäksi.
Gerbertistä tuli Otto III:n opettaja, ja paavi Gregorius V, Oton serkku, nimitti hänet Ravennan arkkipiispaksi vuonna 998. Keisari valitsi Gerbertin paaviksi Gregoriuksen jälkeen vuonna 999. Gerbert otti nimekseen Sylvester II (viitaten Konstantinus Suuren aikaiseen paavi Sylvester I:seen). Pian tultuaan paaviksi hän vahvisti entisen kilpailijansa Arnulfin aseman Reimsin arkkipiispana.
Vuonna 1001 Rooman kansa nousi kapinaan keisaria vastaan, minkä vuoksi Oton ja Sylvesterin piti paeta Ravennaan. Otto johti kahta epäonnistunutta sotaretkeä saadakseen Rooman takaisin haltuunsa, ja kuoli kolmannen aikana vuonna 1002. Gerbert palasi Roomaan Oton kuoleman jälkeen, vaikka kaupunki oli vielä kapinoivan aateliston vallassa, ja kuoli pian tämän jälkeen. Hänet on haudattu Lateraanikirkkoon.
Työ

Gerbert kirjoitti sarjan quadriviumia koskevia teoksia. Hän oli oppinut Kataloniassa arabialaiset numerot nollaa lukuun ottamatta ja suositteli roomalaisten numeroiden korvaamista niillä. Reimsissä hän rakensi hydrauliset urut. Gerbert kirjoitti useita matemaattisia, muun muassa helmitaulua (abakus) koskevia tutkimuksia. Gerbertin kehittämässä abakuksessa laskukivet korvattiin osoitinkivillä, apekseilla, joihin oli kaiverrettu intialais-arabialaiset numerosymbolit. Menetelmä ei kuitenkaan osoittautunut perinteista tapaa paremmaksi ja jäi unohduksiin.
Paavina hän vastusti voimakkaasti laajalle levinnyttä simoniaa ja papiston parisuhteita todeten että vain kykenevistä ja nuhteettomista miehistä saattoi tulla piispoja. Hän kirjoitti dogmaattisen teoksen "De corpore et sanguine Domini" (Jumalan ruumiista ja verestä).
Tiedemiehenä ja teknisenä innovoijana Gerbert oli huomattavasti aikaansa edellä. Jälkimaailma yhdisti häneen perusteettomasti monenlaisia kuvitelmia mustasta magiasta.
Sybaris

| Sybaris> Σύβαρις |
| --- | --- |
 Sybariin arkeologista aluetta. Rauniot ovat Sybarista myöhemmältä roomalaiselta Kopiain kaupungin ajalta.
Sijainti
 Sybaris
Koordinaatit:  39°43′02″N, 16°29′27″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Cassano all'Ionio, Cosenza, Calabria
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  720–510 eaa.
Huippukausi:  500-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Suur-Kreikka
Aiheesta muualla
  Sybaris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sybaris (m.kreik. Σύβαρις) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian eteläosassa. Se sijaitsi nykyisen Cassano all'Ionion kunnan alueella noin 4,5 kilometriä kaakkoon nykyisestä Sibarin kylästä ja noin kilometri etelään Permutan kylästä.
Sybaris oli vanhin varsinaisen Suur-Kreikan siirtokunnista ja perustettu noin 720 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti 500-luvulla eaa., jolloin se kuvataan Kreikan vauraimmaksi. Krotonilaiset tuhosivat Sybariin vuonna 510 eaa., jonka jälkeen se menetti merkityksensä. Myöhemmin samalle paikalle perustettiin Thurioin kaupunki ja roomalaisella kaudella Kopiain kaupunki.
Maantiede

Sybaris sijaitsi Tarantonlahden länsirannalla lyhyen matkan päässä merenrannasta, suunnilleen Metapontionin ja Krotonin puolessa välissä. Kaupungin toisella puolella virtasi Krathis-joki (nyk. Crati) ja toisella puolella Sybaris-joki (nyk. Coscile), josta se sai nimensä. Joet saavat alkunsa Apenniineilta. Nykyisin ne yhdistyvät jo noin 10 kilometriä ennen merta, mutta antiikin aikana ne virtasivat mereen saakka erillisinä.
Sybariin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Kaupungin ympäristö oli hedelmällistä tasankoa, jonka pinta-ala on noin 125 neliökilometriä.
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Aiemmin Sybariin on yleensä ajateltu tuhoutuneen kokonaan, ilman että se olisi rakennettu uudelleen. Löydösten perusteella kaupungin paikalle vaikuttaa kuitenkin jääneen pienempi asutus, joka oli olemassa klassisella kaudella ja tunnetaan tutkimuksessa nimellä Sybaris II. Tämä asutus oli Krotonin alaisuudessa, mutta vaikuttaa monin tavoin vastanneen edelleen poliksen ulkoisia merkkejä: sillä oli kaupunginmuurit, oma raha ja se pyrki harjoittamaan itsenäistä politiikkaa päästäkseen Krotonin vallasta pyytämällä apua Syrakusasta vuonna 467 eaa.
Antiikin lähteissä kerrotaan, että aiemmat asukkaat yrittivät palata Sybariin paikalle ja perustivat sen uudelleen noin vuonna 453/452 eaa. Tämä vaihe tunnetaan tutkimuksessa nimellä Sybaris III. Krotonilaisten kerrotaan kuitenkin ajaneen nämä pois joitakin vuosia myöhemmin, arviolta noin 448 eaa. Pakolaiset pyysivät ensin apua Spartalta voidakseen perustaa kaupungin uudelleen. Koska apua ei tullut, sybarislaiset vetosivat seuraavaksi Ateenaan, tällä kertaa menestyksekkäämmin. Niin ateenalaiset ja sybarislaiset perustivat samalle paikalle Thurioin kaupungin vuonna 443 eaa.
Roomalaisella kaudella vuonna 194/193 eaa. paikalle perustettiin vuorostaan Kopiain (Copia, Copiae) kaupunki. Asutus paikalla alkoi taantua 200-luvulla jaa. ja se hylättiin 600-luvulla.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Ajan kuluessa ennen hedelmällinen tasanko muuttui soiseksi ja malarian vaivaamaksi alueeksi, jollainen se oli 1800-luvulla. Kaupungin paikkaa alettiin etsiä järjestelmällisesti vuonna 1879 ja se löytyi vasta vuonna 1968. Tutkimukset vahvistivat sen, että myöhemmät Thurioi ja Kopiai sijaitsivat samalla paikalla.
Varsinaiset järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat kaupungin paikalla vuonna 1968. Paikkaa pidetään arkeologisesti ainutlaatuisena sen poikkeuksellisen, kolmen eri aikaisen samalla paikalla sijainneen kaupungin tuottaman kerrostumahistorian vuoksi. Nykyisin kaupungin arkeologinen alue muodostaa arkeologisen puiston, joka on avoinna yleisölle. Antiikin aikaisesta kaupungista ovat saaneet nimensä läheinen Sibarin kylä sekä Terranova da Sibarin kaupunki.
Rakennukset ja löydökset

Sybariin kaupunginmuurien ympärysmitaksi kuvataan antiikin lähteissä 50 stadioninmittaa eli lähes yhdeksän kilometriä. Herodotoksen mukaan Krathis-joella sijaitsi krathislaiselle Athenelle omistettu temppeli. Sen rakensi Dorieus Sybariin tuhon jälkeen, ja se oli käytössä ainakin 400-luvulla eaa.
Sybariin kaupungin jäänteet ovat nykyisen merenpinnan alapuolella. Arkaaisen kreikkalaisen keramiikan kerrokset löydettiin noin 4,5–6 metrin syvyydestä, ja myöhemmän kreikkalaisen ja roomalaisen keramiikan kerrokset noin kolmen metrin syvyydestä. Paikalta on löydetty arkaaisen kauden Sybariin rakennusten perustuksia sekä klassisen ja hellenistisen Thurioin kaupungin ja roomalaisen kauden Kopiain kaupungin rakennusten jäänteitä. Hallitsevia löydöissä ja arkeologisella alueella näkyvillä olevissa raunioissa ovat Kopiain jäänteet. Osa varhaisemmista rakennelmista on tuhoutunut myöhemmän rakentamisen vuoksi. Sybaris II:sta ja Sybaris III:sta on löydetty vain vähän merkkejä, ja niiden olemassaolo voidaan todistaa lähinnä niiden lyömistä rahoista.
Arkeologinen alue jakaantuu alueisiin, jotka ovat nimiltään Stombi, Parco del Cavallo, Prolungamento Strada ja Casa Bianca. Sybariin varhaisimmat rauniot ovat Stombin ja Parco del Cavallon alueella, ja Thurioin ja Kopiain myöhäisimmät rauniot Casa Biancan alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sybaris Wikimedia Commonsissa
Sybariin lyömä raha, n. 550–510 eaa. Kummankin puolen kuvituksessa härkä, toisella puolella myös kaupungin nimen alkukirjaimet ΣΥ (Sy).
Sybaris II:n lyömä raha, n. 453–448 eaa. Kuvituksessa kolmikärkeä pitävä Poseidon ja kirjaimet ΣΥΒΑ (Syba) sekä härkä.
Sybariin arkeologista aluetta. Rauniot ovat Sybarista myöhemmältä roomalaiselta Kopiain kaupungin ajalta.
Zhiyuan

| Zhiyuan |
| --- | --- |
 Zhiyuan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Armstrong Whitworth, Elswick
Kölinlasku:  20. lokakuuta 1885
Laskettu vesille:  29. syyskuuta 1886
Palveluskäyttöön:  23. heinäkuuta 1887
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 17. syyskuuta 1894
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 393 t
Pituus:  72 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,05 m
Syväys:  4,8 m
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  260
Aseistus
Aseistus:  3 x 8,3" tykkiä 2 x 5,9" tykkiä 8 x 6 naulan tykkiä 4 x 18" torpedoputkea
Zhiyuan (kiin. 致遠) oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Zhiyuan-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus

Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä. Köli laskettiin 20. lokakuuta 1885 Elswickin telakalla numerolla 493, ja alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1886. W. H. Whiten suunnittelema alus valmistui 23. heinäkuuta 1887.
Palvelus

Kiinaan saavuttuaan alus liitettiin vuonna 1888 sisaraluksensa Jingyuanin kanssa Beiyangin laivastoon. Seuraavana kesänä alus kuului amiraali Ding Ruchangin johtamaan osastoon, joka vieraili Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohdassa Vladivostokissa.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului 17. syyskuuta 1894 amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa, minkä alussa Zhiyuanin päällikkö Deng Schichang pyrki tuhoamaan keisarillisen Japanin laivaston komentajan aluksen Saikyōmarun aiheuttaen sille suurta vahinkoa. Zhiyuan joutui japanilaisen komentoalusta suojaamaan saapuneen amiraali Tsuboi Kōzōn risteilijä osaston kohteeksi. Risteilijät Yoshino, Takachiho, Naniwa ja Akitsushima kiersivät uhriaan aiheuttaen pikatykeillään runsaasti vahinkoa. Alukseen osunut kranaatti räjäytti lopulta aluksen, jolloin 245 miehistönjäsentä sai surmansa.
Žlobin

| Žlobin (Жло́бін, Жло́бин) |
| --- | --- |
 Žlobinin kaupungintalo ystävyyskaupungeista kertovine kyltteineen
 vaakuna
 Žlobin
 Koordinaatit: 52°54′00″N, 30°02′00″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Homelin alue
Perustettu:  1925 (kaupunki)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26 km²
Väkiluku (10/2009):  75 866
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 zhlobin.gomel-region.by/en 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Žlobin  (valkoven. Жло́бін, ven. Жло́бин, puol. Żłobin) on keskikokoinen kaupunki ja hallintopiiri Homelin alueella Valko-Venäjän eteläosissa. Vuoden 2009 väestötietojen mukaan kaupungissa asui 75 866 ihmistä. Koko hallintopiirin asukasluku 104 871 kattoi lisäksi ympäröivän maaseudun väestön sekä pienen 1 263 asukkaan Strešynin  kaupunkimaisen taajaman (ven. гп Стрешин). Žlobinin kaupungin pinta-ala on 26 km². Paikkakunta mainitaan kirjallisissa dokumenteissa jo vuonna 1492, mutta kaupunki siitä muodostettiin vasta 1925.
Žlobinin kaupungingissa sijaitseva ortodoksinen kirkko kellotorneineen.
Žlobin sijaitsee usean liikenneväylän kannalta edullisesti. Eurooppalainen suurjoki Dnepr virtaa navigoitavana kaupungin itäreunalla. Merenkulku on ollut kaupungille tärkeä; kaupungin vaakunassa on kuvattu heraldisesti tyylitelty purjealus. Minskin ja Homelin yhdistävä päärata kulkee kaupungin läpi; samoin maan itäinen päärata, joka muodostaa osan esimerkiksi Pietarin ja Kiovan välisestä rautatiestä. Žlobinin rautatieasema sijaitsee keskustassa, noin 200 metriä keskusaukion ja runsas 100 metriä piirin hallintorakennuksen eteläpuolella. Valtatie M5 (E271) Miskistä Homeliin kulkee aivan kaupungin pohjoispuolelta.
Teräksen suurvalmistaja BMZ:n (Бмз, Белорусский металлургический завод, Valko-Venäjän terästehdas) keskustoimipaikka sijaitsee Žlobinissa. Yritys valmistaa teräksestä tankoja, putkia, lankaa ja vaijeria. Tämä Valko-Venäjän suurimpiin kuuluva valtionyritys on kaupungin työllisyyden ja talouden tukipilari. BMZ:n tuotannosta 85 % viedään ulkomaille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Žlobin Wikimedia Commonsissa
http://zhlobin.gomel-region.by/ru (Arkistoitu – Internet Archive)
Tiivis kaupunkikuvaus (englanniksi) (BYcity.org)
Kaupunkikartta (venäjäksi) (BYcity.org)
WikiMapia karttalinkki Žlobiniin, kohteiden selitykset pääosin (englanniksi) tai (venäjäksi)
http://www.belsteel.com/english.php?section=2 (Arkistoitu – Internet Archive)
Zhlobin.org: Žlobinin kaupungin epäviralliset sivut (venäjäksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
http://brestrw.by/trains1/selStations4MapAction.do?shed_type=pass (Arkistoitu – Internet Archive)
Valokuvia Žlobinista Radzima.org, selitys (englanniksi)
Zoe Karbonopsina

Zoe Karvounopsina kuvattuna kolikossa.
Zoe Karbonopsina (m.kreik. Ζωή Καρβωνοψίνα, Zōē Karbōnopsina, joskus Καρβουνοψίνα, Karbūnopsina/Karvūnopsina, ”hiilisilmä”) oli Bysantin keisari Leo VI:n neljäs vaimo ja Konstantinos VII:n äiti. Hän oli sukua Theofanes Tunnustajalle.
Leo oli jo ennen avioliittoaan Zoen kanssa aiheuttanut skandaalin menemällä kolmannen kerran naimisiin. Kun kolmaskin vaimo, Eudokia, kuoli synnytyksen yhteydessä, kielsi patriarkka Nikolaos I Mystikos häntä menemästä enää uudelleen naimisiin. Leo ottikin Zoen aluksi vain rakastajattarekseen. Vuonna 905 Zoe synnytti Konstantinoksen, josta Leo halusi tehdä kruununperillisen, minkä takia hänen oli mentävä naimisiin Zoen kanssa. Patriarkka kielsi tämän, mutta vuonna 907 Leo vaihtoi hänet Euthymiokseen, joka salli avioliiton, mutta kielsi Zoea saamasta basilissan eli keisarinnan arvoa.
Kun Leo kuoli vuonna 912, teki hänen seuraajansa Aleksanteri III Nikolaoksesta taas patriarkan ja Zoe karkotettiin keisarillisesta palatsista. Kun Aleksanteri kuoli vuonna 913, Zoe palasi ja syrjäytti patriarkan. Zoe otti nyt hallinnon omiin käsiinsä, Konstantinos kun oli vielä liian nuori hallitsemaan. Patriarkka sai kuitenkin palata sen jälkeen kun hän oli sallinut Zoen ottaa basilissan arvonimen.
Vuonna 919 kenraali Romanos Lekapenos syrjäytti Zoen ja pakotti tämän luostariin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zoe Karbonopsina Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Eudokia | Bysantin keisarinna   | Seuraaja: Helena |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Zinfandel

Zinfandel-rypäleitä
Zinfandel  (Italiassa Primitivo, Kroatiassa Crljenak Kastelanski) on viinirypälelajike, jota viljellään eniten Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Se on Yhdysvaltojen toiseksi eniten viljelty lajike Cabernet Sauvignonin jälkeen. Zinfandel on kotoisin Kroatiasta, ja se on identtinen sikäläisen Crljenak Kastelanski -lajikkeen kanssa. Zinfandelista tehdään tummaa ja vahvaa punaviiniä ja blush-roseeviiniä. Zinfandelissa maistuu marjaisuus, mustikka ja karhunvatukka sekä kuivatut hedelmät. Hapokkuutta on kohtalaisesti, ja alkoholipitoisuus on korkea.
Primitivo Italiassa

Italiassa Primitivo-rypälelajiketta viljellään eteläisillä Apulian, Campanian ja Basilicatan alueilla. Rypälettä viljellään Italiassa 122 neliökilometrin alueella. Se on Apulian alueen päärypälelajike: sitä käytetään 96 prosentissa alueen viineistä.
Primitivo-rypäleestä tehdään kolmea laatuviiniä:
Primitivo di Manduria DOC on vahva, vähintään 13,5-prosenttinen punaviini, jota tuotetaan Apuliassa vuosittain noin 10 miljoonaa litraa. Viini tehdään pääosin (minimi 85 %) tai pelkästään Primitivo-rypäleestä.
Primitivo di Manduria Dolce Naturale DOCG on apulialainen, melko harvinainen punaviini, jota tehdään vain Primitivo-rypäleestä. Sitä viljellään 19 hehtaarin alueella. Vuosituotanto on 67 000 litraa (vuonna 2014).
Apulialainen Gioia del Colle DOC voi olla puna-, rosee-, valko- tai jälkiruokaviiniä. Puna- ja roseeviineissä on 50–100 prosenttia Primitivo-rypälettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zinfandel Wikimedia Commonsissa