Uuno Klami
Musiikki

Läpimurrostaan alkaen Klamin musiikissa kiinnitettiin huomiota kansainvälisiin vaikutteisiin ja irtautumiseen romanttisesta tyylisuunnasta. Häntä luonnehdittiin "eurooppalaiseksi säveltäjäksi", mutta samalla myös "kansalliseksi modernistiksi". Hänen tyyliään orkesterisäveltäjänä on kutsuttu ranskalais-venäläiseksi. Ensikonsertissa 1928 herättivät huomiota primitivistisiä piirteitä ja lainauksia kansanmusiikista sisältänyt Karjalainen rapsodia sekä jazz-vaikutteinen pianokonsertto Yö Montmartrella. Varsinkin tulenkantajien piirissä ihastuttiin Klamin moderniin tulkintaan suomalaisuudesta ja tämän varhaisessa musiikissa ilmenneeseen eksotismiin. Sävellyksessään Tšeremissiläinen fantasia Klami yhdisti eksotismin ja heimoaatteen.
Klami sai vaikutteita ranskalaisten säveltäjien, kuten Maurice Ravelin, musiikista sekä Igor Stravinskyn venäläisen kauden teoksista. Klamin Pariisissa valmistunut 1. pianokonsertto Une nuit à Montmartre (1925) toi jo pelkästään mondeenilla lisänimellään kokonaan uuden säväyksen 1920-luvun suomalaiseen musiikkielämään. Kolmiosaisen teoksen Boston-valssia jäljittelevässä keskimmäisessä osassa soi saksofoni, mitä Suomessa siihen aikaan pidettiin lähes ennenkuulumattomana. Klamin musiikille onkin ominaista Ravel-tyylinen hienostuneisuus ja säkenöivä orkestraatio, joka tulee esille varsinkin Sinfonie enfantinessä. Hienostuneisuuden vastapainoksi hänen musiikistaan löytyy myös runsaasti maanläheistä huumoria. Siitä hyvänä osoituksena on vuonna 1932 valmistunut Kuvia maalaiselämästä.
Monet Klamin teokset liittyvät aihepiiriltään Kalevalaan. Klami kävi rohkeasti kiinni Sibeliuksen siihen asti dominoimaan aihepiiriin, ja hänen onnistui tuoda suomalaiseen Kalevala-aiheiseen musiikkiin uusi, raikas ja modernimpi ote, joka rytmikkyydessään, värikkyydessään ja  dissonoivuudessaankin poikkesi merkittävästi ajan kansallisromanttisesta valtavirrasta. Klamin tunnetuin Kalevala-aiheinen teos on viisiosainen sinfoniaorkesterille sävelletty Kalevala-sarja, jota hän luonnosteli jo 1930-luvulla, mutta jonka lopullinen versio valmistui vasta 1943. Teoksen osat ovat Maan luominen, Kevään oras, Terhenniemi, Lemminkäisen kehtolaulu ja Sammon taonta. Orkesterille sävelletty Lemminkäisen seikkailut saaressa (1934) oli alun perin tarkoitettu Kalevala-sarjaan nimellä Lemminkäinen, mutta laajuutensa takia se olisi turhaan paisuttanut teoksen kokonaisarkkitehtuuria ja Klami päätti irrottaa sen itsenäiseksi orkesteriteokseksi. Klamin kolmas Kalevalan maailmaan kuuluva teos on baritonisolistille, mieskuorolle ja orkesterille sävelletty Vipusessa käynti (1938), joka palkittiin mieskuoro Laulu-Miesten sävellyskilpailussa. Myös keskeneräiseksi jääneen baletin Pyörteitä oli määrä sivuta aiheessaan Kalevalaa. Klami sävelsi balettia viimeisinä elinvuosinaan, muttei saanut sitä koskaan valmiiksi.
Edellä mainittujen sävellysten lisäksi Klamin tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat oratorio Psalmus (1932–1936), viulukonsertto (1943/1954), 2 pianokonserttoa (1925 ja 1951), Kymenlaakson laulu (1934), orkesteriteoksista Suomenlinna-alkusoitto (1940), Karjalainen rapsodia (1927), Merikuvia (1930–1932, sen päätösosa 3 Bf myös itsenäinen konserttikappale 1928), Revontulet (1946), Kuningas Lear-alkusoitto (1944), Karjalainen tori (1947), Nummisuutarit-alkusoitto (1936), baritonille ja orkesterille Yrjö Jylhän tekstiin sävelletty Laulu Kuujärvestä (1956) ja keskeneräiseksi jäänyt (Kalevi Ahon täydentämä) baletti Pyörteitä (1957–1961).
Klami sävelsi musiikin lisäksi kolmeen elokuvaan: Ne 45000 (1933), Jumalan myrsky (1940) ja Yli rajan (1942).