stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvälinen kansanterveysuhka

Kansainvälinen kansanterveysuhka (engl. public health emergency of international concern) on Maailman terveysjärjestö WHO:n julistama määritelmä jonkin taudin aiheuttamalle poikkeukselliselle tilanteelle, jonka arvioidaan aiheuttavan kansanterveydellisen riskin useissa valtioissa taudin kansainvälisen leviämisen vuoksi ja saattavan vaatia koordinoitua kansainvälistä toimintaa.
Kun tauti määritellään kansainväliseksi uhaksi, WHO saa oikeuden koota sille omistautuneen asiantuntijaryhmän, ja ryhmällä puolestaan on oikeus antaa virallisia suosituksia taudin leviämisen estämiseksi. Näin herätetyn julkisuuden vuoksi saadaan myös enemmän varoja torjuntatyöhön, ja samalla helpottuu kansainvälisen yhteistyön koordinointi, WHO:ssa arvioidaan.
Kansainvälisen terveysuhan määritelmä on peräisin vuodelta 2005. WHO on julistanut uhan kuusi kertaa. Aina ratkaisevaa ei ole ollut tartunnan saaneiden tai kuolleiden suuri määrä. Tauteja on julistettu kansainvälisiksi terveysuhiksi, jotta voitaisiin varmistaa resurssien riittävyys sen hävittämiseen. Näin oli esimerkiksi polion kohdalla.
Julistukset

WHO on julistanut seuraavat taudit kansainvälisiksi terveysuhiksi:
1. Sikainfluenssa (2009)
H1N1-viruksen uuden kannan aiheuttamia tartuntoja alettiin havaita huhtikuussa 2009. Kesäkuussa WHO julisti taudin pandemiaksi, kun yli 70 valtiota oli raportoinut tartunnoista. Pandemia hiipui vuoden lopulla.
Jälkikäteen tutkijat ovat arvioineet, että sikainfluenssaan kuoli jopa 203 000 ihmistä, joka on kymmenkertainen määrä pandemian aikana esitettyihin arvioihin verrattuna.
2. Ebola (2014, 2019)
Länsi-Afrikan Sierra Leonessa, Guineassa ja Liberiassa yli 11 300 ihmistä kuoli vuoden 2013–2016 ebolaepidemiassa. Joitakin kymmeniä tartuntoja todettiin myös muissa maissa.
Kongon demokraattisessa tasavallassa loppukesällä 2018 puhjennut ebola oli taudin pahin ryöpsähdys sitten Länsi-Afrikan tartuntojen viisi vuotta aiemmin. Tartunnan saaneiden määräksi oli raportoitu lähes 3 500, ja 2 300 oli kuollut maaliskuuhun 2020 mennessä, jolloin tauti oli jo hiipumassa.
3. Polio (2014)
Polio, joka oli nujerrettu menestyksekkäillä rokotuskampanjoilla, näytti vaarallisuutensa vuonna 2013, kun tautia todettiin lähes kaksi kertaa niin useassa valtiossa kuin aiempina vuosina. Diagnosoitujen tapausten määrä lähes kolminkertaistui.
Vaikka uusia poliopotilaita olikin vain 68, ilman ripeitä toimia maailmaa uhkasi yksi vaarallisimmista rokotuksella estettävistä taudeista, WHO totesi. Toimiin ryhdyttiin, ja uudet tapaukset ovat sittemmin vähentyneet lähes olemattomiin.
4. Zikavirus (2016)
Hyttysten levittämä zikavirus tunnettiin jo 1940-luvulla, mutta epidemiaksi se yleistyi Brasiliassa vuonna 2015. Virus aiheuttaa sikiöille mikrokefaliaa eli pienipäisyyttä ja runtelee immuunijärjestelmää niin, että se alkaa hyökätä hermostoa vastaan.
Vuoden 2016 loppuun mennessä oli todettu 2 300 mikrokefaliatapausta, valtaosin Brasiliassa. Todellista lukua epäillään suuremmaksi.
5. COVID-19 (2020)
Kiinan Wuhanin kaupungista joulukuussa 2019 löydetty koronavirus levisi nopeasti maailmanlaajuiseksi, ja WHO julisti sen kansainväliseksi terveysuhaksi 30. tammikuuta 2020, ja pandemiaksi 11. maaliskuuta 2020. Taudin oireita ovat muun muassa korkea kuume, yskä ja hengenahdistus. Tauti on vaarallinen eritoten vanhemmissa ikäluokissa. Vaarallisen siitä tekee muun muassa mahdollinen keuhkokuume, keuhkojen vauriot, monielinvajaatoiminta ja sydän- ja verisuoniongelmat. Marraskuuhun 2020 mennessä vahvistetusti 63 miljoonaa ihmistä oli sairastunut todellisen luvun ollessa moninkertainen ja tauti oli aiheuttanut vahvistetusti 1,5 miljoonan ihmisen kuoleman.
6. M-rokko (2022)
20. heinäkuuta 2022 mennessä m-rokkoa oli sairastanut yli 15 800 ihmistä 72 maassa ja 23. heinäkuuta 2022 se julistettiin maailmanlaajuiseksi terveysuhaksi.
Kjøpsvikin kirkko

| Kjøpsvikin kirkko Kjøpsvik kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Narvik, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1975
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kjøpsvikin kirkko (norj. Kjøpsvik kirke) on Narvikin kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1975.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kjøpsvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Håkvikin kappeli

| Håkvikin kappeli Håkvik kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Narvik, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Sør-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1980
Suunnittelija:  Einar Karstad
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  135
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Håkvikin kappeli (norj. Håkvik kapell) on Narvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1980.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Håkvikin kappeli Wikimedia Commonsissa
Udenesin kirkko

| Udenesin kirkko Udenes kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2017.
Sijainti:  Nes, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1708
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Udenesin kirkko (norj. Udenes kirke) on Nesin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1708.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Udenesin kirkko Wikimedia Commonsissa
Oregoninvaahtera

| Oregoninvaahtera |
| --- | --- |
 Oregoninvaahteran lehtiä
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  macrophyllum
Kaksiosainen nimi
 Acer macrophyllum  Pursh 

Katso myös
   Oregoninvaahtera Wikispeciesissä   Oregoninvaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Oregoninvaahtera (Acer macrophyllum) on pohjoisamerikkalainen vaahteroiden sukuun kuuluva lehtipuu. Sitä tavataan luonnonvaraisena mantereen länsiosassa enimmäkseen lähellä Tyynenmeren rannikkoa Etelä-Alaskasta Etelä-Kaliforniaan. Lajia esiintyy myös Sierra Nevada -vuoriston alarinteillä, ja pieni populaatio kasvaa Keski-Idahossa.
Oregoninvaahtera voi kasvaa 35 metrin korkuiseksi, yleisemmin se saavuttaa 15–20 metrin korkeuden. Lajin ehkä silmiinpistävin piirre on erittäin suuret lehdet. Ne ovat tavanomaisesti 15–30 cm, suurimmillaan jopa 61 cm leveät. Kukinto on riippuva terttu. Kukat ovat vihertävänkeltaisia, ja niiden terä­lehdet ovat huomiota herättämättömiä.
Levinneisyysalueensa kosteimmilla alueilla, kuten Olympicin kansallispuistossa, oregoninvaahteran runko on usein peittynyt paksuun epifyyttisten sammalien, saniaisten ja mähkien vaippaan.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Oregoninvaahtera (Acer macrophyllum)
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Oregoninvaahtera (Acer macrophyllum)
ITIS: Acer macrophyllum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Acer macrophyllum (englanniksi)
Ingeborgrudin kirkko

| Ingeborgrudin kirkko Ingeborgrud kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Nes, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1906
Suunnittelija:  K. G. Christophersen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ingeborgrudin kirkko (norj. Ingeborgrud kirke) on Nesin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1906.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingeborgrudin kirkko Wikimedia Commonsissa
Samuel Fröler

Samuel Fröler (s. 24. maaliskuuta 1957 Madesjön maalaiskunta) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on valmistunut Göteborgin teatterikorkeakoulusta. Fröler tuli tunnetuksi Gösta Nilssonin roolistaan televisiosarjassa Tre kärlekar (1989–1991), mutta lopullisen läpimurtonsa hän teki näytellessään päähenkilö Johan Steeniä suositussa ruotsalaisessa Saaristolaislääkäri-televisiodraamasarjassa, joka on esitetty  Suomessakin. Hän on näytellyt myös useissa muissa televisiosarjoissa, elokuvissa ja teatterissa sekä tehnyt ääninäyttelijän työtä.
Fröler on ollut naimisissa. Hänellä on kuusi lasta, avioliitosta kolme ja nykyisen kumppanin kanssa myös kolme.
Ftenó

Ftenó (kreik. Φτηνό) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Ftenó, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Astypálaiaa
Ftená eli Ftenó, kahden saaren ryhmä Kykladien saariryhmässä lähellä Anáfia
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ftenó”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo vuonna 1906 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1906 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

6. tammikuuta – Johannes Schalin, suomalainen valokuvaaja (s. 1881)
8. tammikuuta – Gudbrand Bøhn, norjalainen viulisti (s. 1839)
12. tammikuuta – Abel Jäntti, suomalainen maakauppias, maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1829)
17. tammikuuta − Kaarlo Bergbom, suomalainen teatterinjohtaja, suomenkielisen teatterin perustaja ja näytelmäkirjailija (s. 1843)
20. tammikuuta – Friedrich Uhl, itävaltalainen kirjailija, hallitusneuvos ja Wiener Zeitungin päätoimittaja 1872–1900 (s. 1825)
31. tammikuuta – Ivan Babuškin, venäläinen vallankumouksellinen bolševikki (s. 1873)
Helmikuu

11. helmikuuta – Niilo Aleksander Grundström, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1838)
12. helmikuuta – Carl Eugen Åberg, suomalainen kauppias, valtiopäivämies ja kauppaneuvos (s. 1838)
14. helmikuuta – Stepan Aleksandrovski, venäläinen taidemaalari ja akvarellisti (s. 1842)
25. helmikuuta – Anton Arenski, venäläinen säveltäjä (s. 1861)
Maaliskuu

12. maaliskuuta – August Bade, suomalainen insinööri, tehtailija ja valtiopäivämies (s. 1832)
13. maaliskuuta – Susan B. Anthony, yhdysvaltalainen suffragetti ja kansalaisoikeusaktivisti (s. 1820)
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Johannes Steen, norjalainen poliitikko ja pääministeri (s. 1827)
17. tai 18. huhtikuuta – Gustave Vapereau, ranskalainen kirjailija ja ensyklopedisti (s. 1819)
Toukokuu

5. toukokuuta – Fredrik Jansson, suomalainen asianajaja, virka-, valtiopäivä- ja liikemies ja varatuomari (s. 1858)
18. toukokuuta – John Bythesea, brittiläinen amiraali (s. 1827)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Robert Adams, Jr., yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, senaattori, edustajainhuoneen jäsen, suurlähettiläs ja juristi (s. 1849)
29. kesäkuuta – Juhana Samuel Junttila, suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies (s. 1835)
Heinäkuu

7. heinäkuuta – Fredrik Engelke, ruotsalainen piirustuksen opettaja, virsirunoilija ja hengellisten laulukirjojen julkaisija (s. 1848)
Elokuu

3. elokuuta – Johan Fridolf Pipping, suomalainen tuomari, valtiopäivämies ja varatuomari (s. 1820)
16. elokuuta – Emil Frithiof Andersin, suomalainen senaattori, valtiopäivämies, laamanni ja kihlakunnantuomari (s. 1843)
17. elokuuta – Carl Federley, suomalainen tuomari, virka- ja valtiopäivämies, Vikingen-lehden päätoimittaja 1870–1872 ja varatuomari (s. 1844)
24. tai 29. elokuuta – Alfred Stevens, belgialainen taidemaalari (s. 1823)
Syyskuu

4. syyskuuta – Walter Scott Dahl, norjalainen poliitikko (s. 1839)
13. syyskuuta – Christian Christie, norjalainen arkkitehti (s. 1832)
23. syyskuuta – August Bondeson, ruotsalainen kirjailija
Lokakuu

10. lokakuuta – Richard Heimberger, suomalainen liikemies, tehtailija ja valtiopäivämies (s. 1836)
Marraskuu

20. marraskuuta – Kasten Antell, suomalainen eversti, senaattori ja Suomen Hypoteekkiyhdistyksen toimitusjohtaja 1884–1906 (s. 1845)
28. marraskuuta – Oskar Andersson, ruotsalainen pilapiirtäjä (s. 1877)
Joulukuu

8. joulukuuta – Henrik Emanuel Aspelin, suomalainen opettaja, historioitsija ja Vasabladetin päätoimittaja 1881–1906 (s. 1854)
10. joulukuuta – Carl Lewenhaupt, ruotsalainen kreivi, diplomaatti, poliitikko ja Ruotsin ulkoministeri (s. 1835)
28. joulukuuta – Brynolf Roiha, suomalainen maanviljelijä, tehtailija ja valtiopäivämies (s. 1870)
Harkovan kansainvälinen lentoasema

Harkovan kansainvälinen lentoasema (ukr. Міжнаро́дний аеропо́рт «Ха́рків», Mižnarodnyi aeroport H'arkiv eli Osnovan lentoasema, IATA:  HRK, ICAO: UKHH) on kansainvälinen lentoasema itäisessä Ukrainassa, Harkovan alueella, noin 12 kilometriä Harkovan keskustasta etelään. Lentoasema tunnetaan sijaintinsa johdosta myös Osnovan (tai Harkova-Osnovan) kansainvälisenä lentoasemana.
Harkovan kansainvälisen lentoaseman sijainti Ukrainassa.
Vuonna 2012 lentoasemaa käytti 501 400  ja vuonna 2013 605 000 lentomatkustajaa. Harkova oli tuolloin Ukrainan seitsemänneksi vilkkain lentoasema.
Historiaa

Lentotoiminta Harkovassa aloitettiin 25. maaliskuuta 1924 ja ensimmäinen kansainvälinen reitti avattiin vuonna 1928. Pian havaittiin, että Harkovan lentokonetehdas tarvitsi paremman lentokentän; uusi paikka löytyi 12 kilometriä keskustan eteläpuolelta Osnovan taajaman lähistöltä. Sinne perustettu uusi lentoasema aloitti toimintansa 6. joulukuuta 1932. Tätä lentoasemaa on uudistettu sittemmin useasti. Esimerkiksi vuosina 1951-54 rakennettiin neuvostomalliin uudistettu, nykyisin vanhana terminaalirakennuksena tunnettu lentoasemarakennus. Samaa stalinistista rakennustyyliä ja moskovalaista projektituotantoa sovellettiin esimerkiksi Lvivin, Jekaterinburgin ja Tšeljabinskin lentoasemilla. Myöhempää tuotantoa on uusi matkustajaterminaali 2, jotka rakennettiin ennen vuoden 2012 jalkapallon Euroopan mestaruuskisoja.
Harkovan matkustajaterminaalin 2 edustaa.
Sisänäkymä terminaalista 2.
Sisänäkymä terminaalista 2.
Harkovan lentoaseman vanha terminaalirakennus 1 palvelee nykyisin liikelentoja ja VIP-asiakkaita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harkovan kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Harkovan kansainvälisen lentoaseman kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ukrainaksi) (venäjäksi) (hrk.aero)
UKHH Kharkiv/Osnova Airport (englanniksi) (skyvector.com)
Proterorhinus tataricus

| Proterorhinus tataricus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Putkisieraintokot Proterorhinus
Laji::  tataricus
Kaksiosainen nimi
 Proterorhinus tataricus  Freyhof ja Naseka, 2008 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Proterorhinus tataricus on tokkojen heimoon kuuluva erittäin uhanalainen kalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Freyhof ja Naseka vuonna 2008.
Levinneisyysalue

Lajia tavataan ainakin Chornaya-joessa Krimin niemimaalla Ukrainassa.
António Guterres

| António Guterres |
| --- | --- |
 António Guterres vuonna 2021.
YK:n pääsihteeri
 1. tammikuuta 2017 –  
Edeltäjä:  Ban Ki-moon
Portugalin pääministeri
 28.10.1995–6.4.2002  
Presidentti:  Mário Soares Jorge Sampaio
Edeltäjä:  Aníbal Cavaco Silva
Seuraaja:  José Manuel Barroso
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1949 (ikä 75) Coimbra, Portugali
Puoliso:  Catarina de Almeida Vaz Pinto (2001–) Luísa Amélia Guimarães e Melo (1972–1998)
Tiedot
Puolue:  Partido Socialista
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.antonioguterres.gov.pt
António Manuel de Oliveira Guterres GCC (s. 30. huhtikuuta 1949 Lissabon, Portugali) on portugalilainen sosialistipuolueen poliitikko, joka toimi Portugalin pääministerinä 1995–2002. Lokakuussa 2016 hänet valittiin YK:n pääsihteeriksi.
Elämä

Guterres on kotoisin Lissabonista, jossa hän opiskeli Instituto Superior Técnico -korkeakoulussa. Hän on koulutukseltaan fyysikko ja sähköinsinööri. Valmistuttuaan Guterres jatkoi jonkin aikaa urallaan akatemiassa, joka oli tuolloin vahvan katolisen vaikutusvallan alainen. Vuonna 1974 Guterres liittyi sosialistipuolueeseen ja samana vuonna Portugalin Estado Novo -diktatuuri päättyi neilikkavallankumoukseen. Hän on ollut sosialistipuolueen aktiivinen jäsen koko uransa ajan.
Guterres toimi vuosina 1995–2002 Portugalin pääministerinä. Guterres on myös kansainvälisesti merkittävä vaikuttaja: hän oli Sosialistisen internationaalin presidentti 1999–2005. Hän oli 2005–2015 YK:n pakolaisavun (UNHCR) pääsihteeri. Guterresin toimiessa UNHCR:n pääsihteerinä sen Geneven päämajan henkilöstön määrää leikattiin ja henkilöstöä sijoitettiin lähemmäs maailman konfliktialueita. Maailmalla hänet tunnetaan erityisesti toiminnastaan Euroopan pakolaiskriisin aikana, jolloin hän pyrki saamaan maailman rikkaat maat tekemään enemmän konflikteja ja onnettomuuksia pakenevien ihmisten hyväksi. YK:n pakolaisavun pääsihteerinä ollessaan Guterres vieraili 2015 Suomessa.
YK:n turvallisuusneuvosto äänesti 6. lokakuuta 2016 yksimielisesti Guterresin YK:n pääsihteeriehdokkaaksi Ban Ki-moonin seuraajaksi. YK:n yleiskokous vahvisti valinnan viikkoa myöhemmin. Guterres aloitti järjestön pääsihteerinä vuoden 2017 alussa.
Israelin ulkoministeri Israel Katz julisti lokakuussa 2024 Guterresin ei-toivotuksi henkilöksi maahansa.
Guterresilla on kaksi lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa, joka kuoli autokolarissa vuonna 1998. Hän avioitui uudestaan vuonna 2001. Guterres puhuu sujuvasti portugalia, englantia, espanjaa ja ranskaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta António Guterres Wikimedia Commonsissa
António Guterresin kotisivut (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ban Ki-moon | YK:n pääsihteeri 2017– | Seuraaja: (nykyinen) |
Kaarle Suuren palkinnon saajat
| --- | --- |
1950–1975:  1950 Richard Coudenhove-Kalergi · 1951 Hendrik Brugmans · 1952 Alcide De Gasperi · 1953 Jean Monnet · 1954 Konrad Adenauer · 1956 Winston Churchill · 1957 Paul-Henri Spaak · 1958 Robert Schuman · 1959 George Marshall · 1960 Joseph Bech · 1961 Walter Hallstein · 1963 Edward Heath · 1964 Antonio Segni · 1966 Jens Otto Krag · 1967 Joseph Luns · 1969 Euroopan komissio · 1970 François Seydoux de Clausonne · 1972 Roy Jenkins · 1973 Salvador de Madariaga
1976–2000:  1976 Leo Tindemans · 1977 Walter Scheel · 1978 Konstantínos Karamanlís · 1979 Emilio Colombo · 1981 Simone Veil · 1982 kuningas Juan Carlos I · 1984 Karl Carstens · 1986 Luxemburgin kansa · 1987 Henry Kissinger · 1988 François Mitterrand, Helmut Kohl · 1989 Veli Roger (Taizé-yhteisö) · 1990 Gyula Horn · 1991 Václav Havel · 1992 Jacques Delors · 1993 Felipe González · 1994 Gro Harlem Brundtland · 1995 Franz Vranitzky · 1996 kuningatar Beatrix · 1997 Roman Herzog · 1998 Bronisław Geremek · 1999 Tony Blair · 2000 Bill Clinton
2001–:  2001 György Konrád · 2002 Euro-valuutta     · 2003 Valéry Giscard d’Estaing · 2004 Pat Cox, paavi Johannes Paavali II (erikoispalkinto) · 2005 Carlo Azeglio Ciampi · 2006 Jean-Claude Juncker · 2007 Javier Solana · 2008 Angela Merkel · 2009 Andrea Riccardi · 2010 Donald Tusk · 2011 Jean-Claude Trichet · 2012 Wolfgang Schäuble · 2013 Dalia Grybauskaitė · 2014 Herman Van Rompuy · 2015 Martin Schulz · 2016 paavi Franciscus · 2017 Timothy Garton Ash · 2018 Emmanuel Macron · 2019 António Guterres · 2020 Klaus Johannis · 2022 Svjatlana Tsih’anouskaja, Maryja Kalesnikava, Veronika Tsapkala · 2023 Volodymyr Zelenskyi, Ukrainan kansa · 2024 Pinchas Goldschmidt ja Euroopan juutalaisyhteisöt
Suomi–Kiina-seura

| Suomi–Kiina-seura |
| --- | --- |

Perustettu:  1951
Tyyppi:  ystävyysseura
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenet:  823 (31.12.2020)
Puheenjohtaja:  Mikko Puustinen
Jäsenlehti:  Kiina sanoin ja kuvin
Aiheesta muualla
kiinaseura.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomi–Kiina-seura on vuonna 1951 perustettu ystävyysseura Suomen ja Kiinan kansantasavallan välillä. Seura pyrkii edustamaan kulttuurivaihtoa kahden maan välillä ja jakaa tietoa Kiinasta suomalaisille. Yhdistyksen kotipaikkakunta on Helsinki.
Seuran puheenjohtaja on Mikko Puustinen. Vuoden 2020 lopussa seurassa oli 823 jäsentä, joista 712 olivat jäsenmaksunsa maksaneita jäseniä. Seura on julkaissut lehteä Kiina sanoin ja kuvin vuodesta 1956 lähtien. Lehden päätoimittajana toimii Jalmari Polari.
Yhdistyksellä on paikallisosastoja Iisalmessa, Joensuussa, Lahdessa, Oulussa, Porissa, Rovaniemellä, Tampereella ja Turussa.
Historia

Suomi–Kiina-seura perustettiin kesäkuussa 1951, reilu puoli vuotta sen jälkeen, kun Suomi oli solminut diplomaattiset suhteet Kiinan kansantasavaltaan. Seura toi Suomeen 1950-luvulla kiinalaisia akrobaatteja ja Peking-oopperan taiteilijoita. Suomi oli länsimaisittain aktiivinen kulttuurisuhteiden solmimisessa Kiinaan tuolloin. Vuodesta 1961 alkaen seura järjesti matkoja Kiinaan. Kulttuurivallankumous katkaisi yhteydet ja johti Kiinan eristäytymiseen. 1960-luvun lopulla ja 1970-luvun alussa seuran toiminta sai poliittisen leiman. Etenkin nuorison yhteiskunnallinen kiinnostus nosti seuran jäsenmäärää 1970-luvulla ja kulttuurivaihto alkoi taas. 1970-luvun lopulla politiikan ja ideologian painoarvo laski seurassa jälleen. Seura järjesti säännöllisesti matkoja Kiinaan 1971–1994. Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitus 1989 aiheutti seurassa jäsenkadon. 2000-luvulla toiminta lisääntyi jälleen.
Puheenjohtajat

Mauno Pekkala 1951–30.6.1952
Toivo Teranne 1.7.1952–1952
Allen Järvenpää 1953–1955
Urho Kähönen 1956–1960
Toivo Teranne 1960–1969
Matti Kajantie 1970–1976
Urho Kähönen 1976–1984
Pentti Suomela 1985–1990
Elsi Hetemäki-Olander 1991–1995
Tauno-Olavi Huotari 1996–2001
Veli Rosenberg 2002–2016
Jyrki Kallio 2017–2018
Mikko Puustinen 2018–
Rahoitus

Opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää valtakunnallisten ystävyysseurojen toimintaan yleisavustuksia eli vuotuiseen toimintaan tarkoitettuja toiminta-avustuksia. Ehtona on, että toiminta on vakiintunutta sekä yhteiskunnallisesti ja kulttuuripoliittisesti vaikuttavaa. Eduskunta päättää vuosittain, minkä enimmäissumman ministeriö käyttää avustuksiin. Vuosina 2012–2022 ministeriö on myöntänyt Suomi–Kiina-seuralle yleisavustuksia valtakunnalliseen ystävyysseuratoimintaan seuraavasti:
| Avustus | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 | 2020 | 2021 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OKM:n ystävyysseurojen yleisavustus | &&&&&&&&&&039000.&&&&0039 000 € | &&&&&&&&&&037500.&&&&0037 500 € | &&&&&&&&&&038000.&&&&0038 000 € | &&&&&&&&&&038000.&&&&0038 000 € | &&&&&&&&&&040000.&&&&0040 000 € | &&&&&&&&&&040000.&&&&0040 000 € | &&&&&&&&&&050000.&&&&0050 000 € | &&&&&&&&&&050000.&&&&0050 000 € | &&&&&&&&&&050000.&&&&0050 000 € | &&&&&&&&&&048200.&&&&0048 200 € | &&&&&&&&&&048200.&&&&0048 200 € |