Mormonin kirjan historiallisuus
Vastauksia arvosteluun > Mormonin kirjan arkeologia

Jotkut mormonitutkijat ovat pyrkineet löytämään tieteellisiä todisteita Mormonin kirjan historiallisuudelle. Jo Joseph Smith tovereineen kaivoi auki intiaanien hautakummun ja löysi sieltä nuolen surmaaman miehen, joka Smithin mukaan oli Zelph-niminen lamanilainen. Vuonna 1842 Smith painatti kirkon Times and Seasons -lehdessä lainauksia John Lloyd Stephensin kirjasta Incidents of Travel in Central America, Chiapas, and Yucatan (1841), joka käsitteli mayaintiaaneihin liittyviä arkeologisia löytöjä. Palenquen rakennukset olivat Smithin mukaan nefiläisten luomuksia.
Vielä 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla MAP-kirkon johtajat suhtautuivat toiveikkaasti arkeologiaan. Amatööriarkeologi Thomas Ferguson perusti 1950-luvulla New World Archaeological Foundation -järjestön, joka teki kaivauksia Meksikossa. Ferguson näki paljon vaivaa varmistaakseen työnsä tieteellisyyden ja valitsi työtovereikseen sekä mormoneja että sekulaareja tutkijoita. 20-vuotinen hanke teki Chiapasin alueesta erään Uuden maailman parhaiten tutkituista arkeologisista kohteista. MAP-kirkon johto rahoitti projektia, mikä nosti mormoniarkeologian arvostusta huomattavasti. Mormonin kirjan tueksi ei kuitenkaan löytynyt todistusaineistoa, ja tuloksien puuttuessa Ferguson menetti lopulta uskonsa. Nykyään mormoniarkeologit keskittyvät enimmäkseen Lähi-itään, mistä he etsivät tukea Mormonin kirjan alussa kuvatulle autiomaavaellukselle. Arabiasta onkin löydetty jokunen paikka, jotka muistuttavat Mormonin kirjan kuvauksia.
Mormonitutkija Hugh Nibley pyrki osoittamaan rinnakkaisuuksia Mormonin kirjan kansojen sekä Lähi-idän historian, kulttuurin ja kirjallisuuden välillä. Nibleyn mukaan kirjassa on suuri määrä egyptiläisiä, heprealaisia, länsiseemiläisiä ja heettiläisiä erisnimiä, ja esimerkiksi sanalle Irreantum (1. Nefi 17:5) hän tarjoaa sekä heettiläistä että indoeurooppalaiseen kantakieleen palautuvaa etymologiaa. Anthony A. Hutchinson (1993) arvostelee Nibleytä siitä, että tämä etsii Mormonin kirjan sanoille merkityksiä lukuisista eri kielistä, joita puhuttiin laajalla maantieteellisellä alueella useina eri aikoina. Hutchinsonin mukaan näin löyhällä metodologialla on mahdollista keksiä etymologia miltei mille tahansa Raamatun nimistöä jäljittelevälle mielikuvitussanalle. Sekä mormonitutkijat että ei-mormonit ovat syyttäneet Nibleytä ”rinnakkaisuusmaniasta”, jossa yhtäläisyyksiä etsitään tarkoitushakuisesti ja erilaisuudet ohitetaan, koska ne eivät tue Mormonin kirjan historiallisuutta.
Pieni joukko tutkijoita edustaa postmodernia näkökantaa. Heidän mukaansa keskustelu pyhien kirjoitusten historiallisuudesta on valistusaatteisiin perustuva nykyajan tuotos, ja niiden kuvaamiin tapahtumiin tulee suhtautua uskonnollisina vakaumuksina, joiden totuusarvoa ei ole mielekästä tarkastella tieteellisin menetelmin. Näkökulman vaikutusvaltaisin edustaja on James Faulconer. Hän kehottaa mormoneja palaamaan esimoderniin historiakäsitykseen, jossa ei tehdä eroa historiallisten tapahtumien ja pyhien kirjoitusten kuvaamien tapahtumien välillä. Faulconerin mukaan apologeetat tekevät virheen keskittyessään Mormonin kirjan objektiivisen totuuden todistamiseen, sillä tämä vie pyhältä kirjoitukselta sen jumalallisuuden ja alentaa sen pelkäksi kuvaukseksi todellisuudesta, sen sijaan että sillä olisi valta ”järjestää” todellisuutta. Faulconerin mielestä Mormonin kirjan kuvaus menneisyydestä on aivan erityisellä tavalla tosi, sillä se kertoo, kuinka Jumala ymmärtää historian.
Valtavirran tutkijoiden parissa Mormonin kirjan historiallisuutta puoltavaan tutkimukseen ei yleensä vaivauduta edes vastaamaan. Uskontotieteilijä John Charles Duffy arvelee tämän johtuvan siitä, että Mormonin kirjan apologeettista tutkimusta pidetään metodologialtaan jo lähtökohtaisesti kelvottomana, eikä sen johtopäätöksiä siksi nähdä kommentoimisen arvoisena. Tutkimuksia ei myöskään ole yleensä julkaistu vertaisarvioiduissa julkaisuissa. Michael Coen (1973) mukaan mormonismi lienee ainoa suuri uskonnollinen liike, jonka kannattajat ovat rakentaneet arkeologian ympärille kokonaisen mytologian. Kun esimerkiksi M. Wells Jakeman tulkitsi 1950-luvulla Izapan steela 5:n esittävän Lehin näkyä elämän puusta, alettiin steelasta valmistaa muovisia jäljitelmiä, joita jotkut mormonit hankkivat koteihinsa. Coe pitää Mormonin kirjan arkeologiaa toivottomana hankkeena ja kehottaa mormoneja sen sijaan tutkimaan myöhempien aikojen pyhien liikkeen omaa historiaa, joka hänen mukaansa on Yhdysvaltain historian kiinnostavimpia tapahtumaketjuja.