stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ordžonikidzen taistelu

Ordžonikidzen taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Ordžonikidzen (nyk. Vladikavkazin) kaupungista Kaukasuksella marras–joulukuussa 1942. Saksan hyökättyä 25. lokakuuta 1942 Kaukasukselle, operaatio Edelweissin aikana, 700 panssarivaunua armeijaryhmä A:sta (johon kuului muun muassa 1. panssariarmeija) hyökkäsivät Elchotowon alueelta viidenkymmenen kilometrin päähän aluepääkaupunki Ordžonikidzea kohti. Kaupunki oli pohjoinen lähtöpiste Georgian sotilastielle ja sitä kautta saksalaiset olisivat edenneet jopa Tbilisiin asti. Hyökkäävät saksalaisjoukot kohtasivat alueella voimakasta vastarintaa ja eteneminen oli hidasta. 2. marraskuuta 1942 Saksan 13. ja 23. panssaridivisioonat saavuttivat kaupungin länsilaidan kovan taistelun jälkeen. Taistelun aikana neuvostosotilas Pjotr Barbašov sulki omalla ruumiillaan vihollisen puolustuspesäkkeen ampuma-aukon, varmistaen voiton saapuville alaosastoille. Tästä urotyöstä hänelle myönnettiin postuumisti Neuvostoliiton sankarin kunnianimi. 7. marraskuuta 1942 Neuvostoliiton joukot kaupungin pohjois- ja eteläpuolella tuhosivat yli 300 saksalaispanssarivaunua. Nelipäiväinen Vladikavkazin taistelu päättyi panssarijoukkojen täydelliseen tappioon. Tämän jälkeen saksalaiset joukot pysähtyivät kaupungin laitamalle aloittaen joulukuun loppuun asti kestävän asemasodan, jota huonot sääolosuhteet ja lumimyrskyt vaikeuttivat. Saksalaiset eivät enää saavuttaneet uusia alueellisia voittoja kaukasuksella.
Stalingradin tilanteen vuoksi annettiin 28. joulukuuta 1942 OKW:n toimintakäsky numero 2 armeijaryhmä A:lle: velvoitetaan perääntymään kohti Rostovia, jotta lisävoimia voidaan vapauttaa Donin rintaman vakauttamiseksi. Näin oli Wehrmachtin eteneminen itärintamalla – pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta – loppunut. Vladikavkazin kaupunkia ja pohjoisen suunnalla Kalmukian arolla sijaitsevaa Terekli Mektebia (80 kilometriä Kaspianmereltä) voidaan siten pitää kaikkein kaakkoisimpana ja itäisimpänä pisteenä, jonne Wehrmacht toisen maailmansodan aikana eteni. 1. tammikuuta 1943 alkoi Pohjois-Kaukasiassa puna-armeijan offensiivi, joka johti lopulliseen Saksan joukkojen vetäytymiseen Kaukasiasta vuoden 1943 alkupuoliskolla. Wehrmachtin sotajoukkojen tuhoamisella Vladikavkazissa alkoi Pohjois-Ossetian vapauttaminen. Suuren isänmaallisen sodan vuosina 30 000 Vladikavkazin asukasta palkittiin kunniamerkeillä ja mitaleilla. Kaupungista on tullut 22 Neuvostoliiton sankaria ja 11 kenraalia. Venäjän federaation presidentin käskystä Vladikavkazille annettiin 8. lokakuuta 2007 kunnianimitys ”Sotilaallisen kunnian kaupunki”.
Merkinnän syy: taistelukuvaus ja joukkojen kokoonpanot puuttuvat
The Last Kind Words

| The Last Kind Words DevilDriver |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marras–joulukuu 2006
 Julkaistu: 31. heinäkuuta 2007
 Tuottaja(t): Jason Suecof
 Tyylilaji: groove metal melodinen death metal
 Kesto: 45.39
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Listasijoitukset
  48.
DevilDriverin muut julkaisut
| The Fury of Our Maker’s Hand 2005 | The Last Kind Words 2007 | Pray for Villains 2009 |
The Last Kind Words on DevilDriverin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 19. kesäkuuta 2007 Isossa-Britanniassa[lähde? ] ja 31. heinäkuuta 2007 Yhdysvalloissa.
Albumi debytoi Billboard 200 -listan sijalla 48, ja se myi noin 14 000 kopiota ensimmäisellä viikolla.[lähde? ]
Kappaleet

Not All Who Wander Are Lost – 3.32
Clouds Over California – 4.09
Bound by the Moon – 4.01
Horn of Betrayal – 4.24
These Fighting Words – 3.58
Head on to Heartache (Let Them Rot) – 4.22
Burning Sermon – 3.38
Monsters of the Deep – 4.03
Tirades of Truth – 5.11
When Summoned – 3.04
The Axe Shall Fall – 5.15
Damning the Heavens – 2.18 (US Hot Topic -versiossa)
Kokoonpano

Dez Fafara – laulu
Mike Spreitzer – kitara
Jeff Kendrick – kitara
Jon Miller – basso
John Boecklin – rummut
Simon Fafara – taustalaulu "Tirades of truth"
Jason Suecof – tuottaja
Andy Sneap – miksaus
Arvostelut

About.com:
AllMusic:
Blabbermouth:
Imperiumi.net:
Soundi:
Sputnikmusic:
Aiheesta muualla

The Last Kind Words Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Last Kind Words Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Olli Aakula

Olli Aakula (s. 19. elokuuta 1977 Vihti) on suomalainen lentopalloilija. Aakula pelasi vuonna 2018 Vihdin Lentopallossa. Vuonna 2012 Aakula pelasi vielä Mestaruusliigassa Raision Loimussa. Hän on pelannut ulkomailla Saksan Bundesliigassa, sekä Salon Piivolleyssa kotimaassa. Hän on yksi menestyneimmistä suomalaisista lentopalloilijoista. Aakula on pelannut SM–tasolla 360 ottelua. Maajoukkueessa hän pelasi 103 ottelua.
Ura > Nuoruusvuodet

Aakula aloitti lentopallon pelaamisen syntymäkaupungissaan Vihdissä. Hänen ensimmäisen seuransa oli Vihdin lentopallo -90.
Ura > SM-liiga

Pääsarjauransa SM-liigassa Aakula aloitti Perttelin Peikkojen riveissä. Hän voitti joukkueen kanssa kaudella 1998 SM-hopeaa. Peikkojen ja Salon Viestin yhdistettyä toimintansa alkoi Aakula pelaamaan joukkueiden uudessa fuusioseurassa nimeltä Salon Piivolley. Salon Piivolleyssa Aakula voitti kaudella 2001 SM-pronssia, jonka jälkeen hän siirtyi Saksan Bundesliigaan ASV Dachausenin riveihin kaudeksi 2002.
Ura > Bundesliiga

Saksan Bundesliigassa Aakula nousi nopeasti sarjan tähtipelaajaksi. Kauden pelattuaan bundesligassa hän vaihtoi joukkuetta maailman parhaimpiin lukeutuvaan VfB Friedrichshafeniin kaudeksi 2003. VfB Friedrichshafenissa Aakulan kausi sujui onnistuneesti, kun hän nousi joukkueen tähtipelaajaksi. Hän johdatti joukkueen bundesliigan pronssille, ja Saksan Cupin mestaruuteen. Lisäksi joukkue pelasi hyvin maailmanarvostetuimmassa seurajoukkuekilpailussa, Mestareiden liigassa. VfB Friedrichshafen putosi lopulta puolivälierissä tiukasti. Kauden jälkeen seura tarjosi Aakulalle monivuotista jatkosopimusta, mutta hän torjui sen ja palasi kotimaahansa pelaamaan sekä keskittymään opiskeluihinsa.
Ura > Takaisin SM-liigaan

Aakula teki sopimuksen Salon Piivolleyn kanssa. Hän johdatti joukkueen peräti kolmeen peräkkäiseen SM-hopeaa kausien 2004-2006 aikana. Samalla Piivolley voitti Suomen Cupin mestaruuden kaudella 2003 sekä hopeaa cupista kaudelta 2004. Kaudella 2006 Aakulan uralla tapahtui iso muutos, kun hän vaihtoi hakkurin peliroolista keskitorjujan paikalle. Vaihdon syy oli se että Piivolleylla oli kaksi huippuluokan hakkuria, mutta keskitorjuja puuttui. Pelipaikan vaihtuminen ei Aakulaa paljon haitannut sillä hän taisteli torjuntatilaston voitosta SM-liigassa kaudella 2007 sekä johdatti Piivolleyn Suomen Cupin hopealla kuten myös kaudella 2008. Kaudella 2008 Aakula voitti torjuntatilaston.
Kaudella 2009 Aakula esiintyy Vihdin Lentopallossa.
Aakula teki paluun SM -liigaan loppukaudella 2009-2010 Tampereen Isku-Volleyn paidassa. Paluu ajoittui Isku-Volleyn ja Vammalan Lentopallon välillä pelattujen puolivälierien alle. Isku-Volley voitti puolivälieräsarjan voitoin 4-1 ja jatkoi välieriin. Aakula oli yksi puolivälieräsarjan ratkaisevista pelaajista.
A-maajoukkue

Suomen lentopallomaajoukkueessa Aakula on esiintynyt kausien 1999–2005 välillä pelaten 103 A-maaottelua. Nykyisin häntä ei ole maajoukkuetehtävissä nähty, sillä hän on kieltäytynyt kunniasta vedoten työelämäänsä.
Muuta

Aakula on myös panostanut lentopalloa pelatessaan vahvasti myös opiskeluihin, ja hän valmistui lopulta insinööriksi vuonna 2007.
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Kauden mieslentopalloilija 2003
SM-liigan All-Stars joukkueessa 2004, 2005
A-maaotteluita 110. kappaletta
Torjuntatilaston voitto 2008
Joulukuun liigapelaaja 2004
Marraskuun liigapelaaja 2003
Saavutukset > Joukkueessa

Bundesliigan pronssia 2003
Saksan cupin voitto 2003
Mestareiden liigan puolivälierissä 2003
SM-hopeaa hopeaa 1998, 2003, 2004, 2005, 2006
SM-pronssia 2001, 2007
Suomen Cupin voitto 2003
Suomen Cupin hopeaa 2004, 2006, 2007
KV61

| KV61 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  179,92 m
Mitat
Korkein kohta:  1,71 m
Kapein kohta:  1,35 m
Levein kohta:  3,3 m
Kokonaispituus:  6,34 m
Pinta-ala yhteensä:  15,49 m2
Tilavuus yhteensä:  22,38 m3
Muita tietoja
Omistaja:  ei tietoa
Sisäänkäynnin tyyppi:  kuilu
Akseli:  suora
Koristelu:  ei koristelua
KV61 on tunnistamattoman henkilön hauta Kuninkaiden laaksossa. Todennäköistä on, ettei hautaa ole koskaan käytetty sillä sen louhinta on jätetty kesken.
Ernest Harold Jones löysi haudan vuonna 1910 ja suoritti siellä kaivauksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV61 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Triumph Herald

| Triumph Herald |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia Intia Australia Uusi-Seelanti Irlanti Malta Peru
Valmistaja:  Standard-Triumph
Konserni:  Leyland Motors
Valmistusvuodet:  1959–1971
Tuotantomäärä:  noin 500 000
Korimalli:  sedan, coupé, farmari, avoauto
Muotoilija:  Giovanni Michelotti
Edeltäjä:  Standard 8 / 10
Seuraaja:  Triumph Toledo
Teknisesti samankaltaisia:  Triumph Vitesse, Triumph Spitfire, Triumph GT6
Tekniset tiedot
Iskutilavuus:  1,0 l, 1,2 l, 1,3 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4+1
Mitat
Pituus:  3,89 m
Akseliväli:  2,31 m
Leveys:  1,52 m
Korkeus:  1,32 m
Triumph Herald on brittiläisen Standard-Triumph-yhtiön vuonna 1959 esittelemä henkilöautomalli, joka oli tuotannossa 1970-luvun alkuun saakka. Kaksiovinen, takavetoinen pienehkö auto oli Suomessakin hyvin yleinen 1960-luvulla, ja jonkin verran myytiin myös sen coupe-, farmari-, paketti- (Courier) ja avomallia.
Auton muotoilijana toimi italialainen Giovanni Michelotti. Alun perin malli oli tarkoitus tuoda markkinoille yhtiön toisen merkin alla, nimellä Standard Herald, mutta lopulta urheilullisemman Triumph-merkin imago todettiin sopivammaksi. Standard-automerkki lakkautettiinkin 1960-luvun alkuvuosina.
Kaikkien panosten laittaminen yhteen kiireisesti suunniteltuun massatuotantomalliin oli taloudellisesti raskasta Standard-Triumphille. Heraldin kustannusrakenne oli varsin epäkannattava, ja kaavailtu Yhdysvaltojen markkinoiden valloitus kaatui jälleenmyyjäverkoston murenemiseen.
Koeajo 1968

Heraldin moottoria isonnettiin ja tehoa tuli lisää, josta mallinimen perään 13/60. Nelisylinterisen 1 296 cm³ rivimoottorin suurin teho on 45 kW (61 hv, DIN). Suurin vääntömomentti on 10,1 kilopondimetriä DIN eli 99 Nm. Autossa on neljä vaihdetta, joista 2–4 on synkronoitu ja ykkönen synkronoimaton. Herald 13/60 painaa 850 kiloa.
Triumph Herald oli niin pieni sisätiloiltaan, että se rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Auto on myös meluisa.
Triumph Heraldin kääntöympyrä on hyvin pieni johtuen etupyörien poikkeuksellisen isosta kääntyvyydestä. Ohjaus on nopea ja tarkka, tosin huonopintaisella tiellä ohjaus saattaa lyödä käsille. Heiluriakselistosta johtuen kaarreajo-ominaisuudet ovat varsin äkkinäiset nopeassa ajossa. Kulutus on melko iso pikkuautoksi, koeajossa keskimäärin 11,9 litraa superbensiiniä /100 km.
Triumph Herald 13/60 kiihtyi 0–50 km/h 4,9 sekunnissa, 0–80 km/t 11,1 sekunnissa ja 0–100 km/h 18,6 sekunnissa Tekniikan Maailman 9/1968 koeajossa. Huippunopeus on 133,3 km/h.
Triumph Herald 13/60 maksoi Suomessa vuonna 1968 9970 markkaa.
Myynti Suomessa

Triumph Herald herätti Suomessa suurta kiinnostusta heti tuoreeltaan, ja siitä tuli koko 1960-luvun ajaksi Triumphin myydyin malli. Sen kanssa samassa hinta- ja kokoluokassa kilpailivat muiden muassa Fiat 1100, Hillman Imp, Moskvitš Elite, Renault 8, Škoda 1000 MB ja Volkswagen Kupla. Heraldin farmarimallia rekisteröitiin runsaasti pakettiautoksi ns. piilofarmareina. Maahantuojana toimi Sisun valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab.
Hinnaltaan kilpailukykyinen Herald muodosti yksinään suurimman osan Triumphin henkilöautokannasta Suomessa, ja sen viimeinen versio 13/60 meni hyvin kaupaksi vielä 1970-luvun alkuvuosina, vaikka auton ensiesittelystä oli kulunut jo toistakymmentä vuotta. Heraldin seuraajaksi tuli 1970-luvun alussa Triumph Toledo, jonka myynti ei yltänyt lähellekään Heraldin lukuja. Triumphin maahantuonti Suomeen päättyi vuonna 1976.
Muita malleja

Triumph Heraldin runkoa ja tekniikkaa hyödyntäen tuotiin markkinoille myös muita malleja: kuusisylinterinen Triumph Vitesse (1962–1971), kaksipaikkainen avo-roadster Triumph Spitfire (1962–1980) ja kaksipaikkainen urheiluauto Triumph GT6 (1966–1973). Muunnelmien teko oli helppoa, sillä erilliskorin osat kiinnitettiin runkoon pulteilla. Tämä oli harvinaista aikana, jolloin useimmat uudet henkilöautomallit perustuivat jo itsekantavaan koriin. Bond Cars valmisti Heraldiin pohjautuvaa coupé-malliaan Bond Equipe vuodesta 1963 vuoteen 1970.
Muuta

Heraldin erikoisuuksia olivat ennätyksellisen pieni kääntösäde ja etupuskurin kohdalta saranoitu korin etuosa, joka kääntyi kokonaisuudessaan eteenpäin tavanomaisen konepellin sijasta.
Triumph Heraldin myöhempiä malliuudistuksia olivat Herald 1200 (1962–1970), urheilullinen Herald 12/50 Skylight Saloon (1963–1967) ja Herald 13/60 (1967–1971).
Triumph Heraldia valmistettiin Coventryn tehtaan ohella myös Intiassa ( aluksi nimellä Standard Herald  ja myöhemmin Standard Gazelle ), Australiassa (nimellä Triumph 12/50), Uudessa-Seelannissa, Irlannissa, Maltalla sekä kahdessa tehtaassa Perussa.
Twister

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Twister tarkoittaa seuraavia asioita:
Twister, peli
Twister, jäätelö
Twister, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1989
Twister, yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1996.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Twister”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Palestro-luokka (hävittäjä)

| Palestro-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  875 t (standardi) 1 093 t (kuormattu)
Pituus:  81,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,02 m
Syväys:  2,6 m
Koneteho:  22 000 shp
Nopeus:  32 solmua
Miehistöä:  106
Aseistus
Meritorjunta:  4 x 102 mm tykkiä 4 x 450 mm torpedoputkea 10 x miinaa
Ilmatorjunta:  2 x 76 mm ilmatorjuntatykkiä
Palestro-luokka oli Italian laivaston neljän hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Confienza | Cantiere navale fratelli Orlando‎, Livorno | 10. toukokuuta 1917 | 18. joulukuuta 1920 | 25. huhtikuuta 1923 | upotettu 20. marraskuuta 1940 |
| Palestro | Orlando‎ | 12. huhtikuuta 1917 | 23. maaliskuuta 1919 | 26. tammikuuta 1921 | upotettu 22. syyskuuta 1940 |
| San Martino | Orlando‎ | 30. huhtikuuta 1917 | 8. syyskuuta 1920 | 10. lokakuuta 1922 | vallattu 9. syyskuuta 1943 |
| Solferino | Orlando‎ | 21. huhtikuuta 1917 | 28. huhtikuuta 1920 | 31. lokakuuta 1921 | vallattu 9. syyskuuta 1943 |
Oreca

Oreca 03 vuonna 2011.
Oreca (Organisation Exploitation Compétition Automobile) on ranskalainen autourheilutalli sekä kilpa-autojen valmistaja.
Tallin perusti Hugues de Chaunac vuonna 1972 lähellä Magny-Coursin rataa ja seuraavana vuonna talli voitti ensimmäiset kilpailunsa Ranskan F3-sarjassa. Talli voitti ensimmäisen mestaruutensa kolme vuotta myöhemmin kun Jacques Laffite voitti Formula 2 -sarjan Euroopan mestaruuden. Talli osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon ensi kertaa vuonna 1977. Vuonna 1987 talli muutti lähelle Circuit Paul Ricardin rataa. Talli osti Couragen vuonna 2007 ja aloitti omien Le Mans Prototype -luokan autojen valmistuksen.
Team Oreca voitti Sebringin 12 tunnin ajon vuonna 2011 Peugeot 908 HDi FAP -autolla.
Oreca on kehittänyt muun muassa Rebellion Racingille auton.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
KV60

| KV60 |
| --- | --- |

Sijainti
Korkeus merenpinnasta:  188,43 m
Mitat
Korkein kohta:  1,92 m
Kapein kohta:  1 m
Levein kohta:  6,57 m
Kokonaispituus:  20,98 m
Pinta-ala yhteensä:  55,66 m2
Tilavuus yhteensä:  86,62 m3
Muita tietoja
Omistaja:  virkamies
Sisäänkäynnin tyyppi:  portaat
Akseli:  suora
Koristelu:  maalaukset
KV60 on hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Se saattaa olla Hatšepsutin kuninkaallisen sairaanhoitajan Sit-Ran hauta. Sieltä on löydetty myös toinen muumio, jota Elizabeth Thomas on pitänyt Hatšepsutin muumiona.
Howard Carter löysi haudan vuonna 1903 ja suoritti siellä ensimmäiset kaivaukset. Howard sulki haudan tutkittuaan sen. Kaivauksia ovat tehneet myös Edward Russell Ayrton (1906) ja Donald Ryan (1989–1990), mutta täydellistä raporttia haudasta ei ole julkaistu. Haudasta on löydetty muun muassa puusepän ja kuvanveistäjän työkaluja, muumioita ja niiden kääreitä, koruja, tulentekovälineitä, hautakalusteita, astioita ja papyryksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta KV60 Wikimedia Commonsissa
Kuninkaiden laakson haudat
KV1 · KV2 · KV3 · KV4 · KV5 · KV6 · KV7 · KV8 · KV9 · KV10 · KV11 · KV12 · KV13 · KV14 · KV15 · KV16 · KV17 · KV18 · KV19 · KV20 · KV21 · KV22 · KV23 · KV24 · KV25 · KV26 · KV27 · KV28 · KV29 · KV30 · KV31 · KV32 · KV33 · KV34 · KV35 · KV36 · KV37 · KV38 · KV39 · KV40 · KV41 · KV42 · KV43 · KV44 · KV45 · KV46 · KV47 · KV48 · KV49 · KV50 · KV51 · KV52 · KV53 · KV54 · KV55 · KV56 · KV57 · KV58 · KV59 · KV60 · KV61 · KV62 · KV63 · KV64 · KV65 · KVA · KVF
Tunsbergdalsbreen

Tunsbergdalsbreen on jäätikkö Lusterin kunnassa, Länsi-Norjassa. Jäätikkö on osa suurempaa Jostedalsbreen-jäätikköä ja sijaitsee Tunsbergdalen-laakson päädyssä. Jäätikön sulamisvesi laskee Tunsbergdalsvatnet-nimiseen järveen.
Oskarin orkesteri

| Oskarin orkesteri> Oscar’s Orchestra |
| --- | --- |

Tyyli:  animaatiosarja
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:   David de Keyser  Dudley Moore  David Holt  Colin McFarlane  Elly Fairman  Michael Kilgarriff  Eric Meyers  Stefan Lander  John Baddeley  Murray Melvin  Sean Barrett 
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska
Verkko:  BBC (Yhdistynyt kuningaskunta)   Yle TV2 (Suomi)
Esitetty:  1994 – 1996
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  39
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jan Younghusband
Ohjaaja(t):  Tony Collingwood
Käsikirjoittaja(t):  Tony Collingwood Roger Stennett Dennis O'Flaherty Doug Molitor Jimmy Hibbert Chris Trengove
Tuotantoyhtiö(t):  Collingwood O'Hare
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Oskarin orkesteri (engl. Oscar’s Orchestra) on brittiläis-ranskalainen vuosina 1994–1996 valmistunut animaatiosarja. Sarjaan valmistui kolme tuotantokautta, ja yhteensä 39 jaksoa. Tuotantoyhtiö oli Collingwood O’Hare.
Suomessa sarja ensiesitettiin suomenkielisellä jälkiäänityksellä vuonna 1997 Yle TV2-kanavalla. Oscar Pianon ääntä esittää Pentti Siimes.
Juoni

Vuonna ”735 skiljoonaa, 22 miljoonaa, 381 tuhatta, 6 sataa ja 4”, diktaattori Thaddius Vent on kieltänyt musiikin. Sininen flyygeli Oscar muodostaa ystäviensä kanssa vastarintaliikkeen musiikin sallimiseksi.
Äänirooleissa > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  David de Keyser  | … |  kertoja   |
|  Dudley Moore  | … |  Oskar Piano (kaudet 1–2)   |
|  David Holt  | … |  Oskar Piano (3. kausi)   |
|  Colin McFarlane  | … |  Thaddeus Vent, Tankki   |
|  Elly Fairman  | … |  Rebekka   |
|  Michael Kilgarriff  | … |  Herra Nuotti (Rebekkan isoisä)   |
|  Eric Meyers  | … |  Erkka Triangeli   |
|  Stefan Lander  | … |  Toivo Tuuba   |
|  John Baddeley  | … |  Voitto Viulu   |
|  Murray Melvin  | … |  Lucius   |
|  Sean Barrett  | … |  Torahammas   |
|  Eve Karpf  | … |  Silvia Huilu   |
Äänirooleissa > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Risto Aaltonen  | … |  kertoja, Voitto Viulu   |
|  Pentti Siimes  | … |  Oskar Piano   |
|  Jarmo Koski  | … |  Thaddeus Vent, Toivo Tuuba   |
|  Jaana Pesonen  | … |  Rebekka, Silvia Huilu   |
|  Keijo Komppa  | … |  Herra Nuotti, Tankki   |
|  Matti Laitinen  | … |  Erkka Triangeli   |
|  Erkki Saarela  | … |  Lucius   |
|  Heikki Määttänen  | … |  Torahammas   |
Thermidor (albumi)

| Thermidor Abduktio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 2007 – tammikuu 2008, Fantom Studio, Ylöjärvi
 Julkaistu: kevät 2008
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Abduktio, Antti Luukkainen, Samu Oittinen
 Tyylilaji: hardcore punk
 Kesto: 32.37
 Levy-yhtiö: Combat Rock Industry
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 29.
Abduktion muut julkaisut
| Yövuoro (EP) 2006 | Thermidor 2008 | Abduktio 2009 |
Thermidor on hardcore punk -yhtye Abduktion toinen studioalbumi, joka julkaistiin keväällä 2008 levymerkillä Combat Rock Industry. Albumi äänitettiin studiolivenä Ylöjärven Fantom Studiossa vuodenvaihteessa 2007–2008.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 29, ja se pysyi listalla yhteensä 3 viikkoa.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Rumban arvioija sanoi yhtyeen kyenneen uudistumaan, ja vertasi sitä ajoittain The Strokesin kappaleita soittavalta Sur-rurilta. Hän kehui kappaleiden ilmavuutta sekä sovitusten toimivuutta. Soundin Petri Silas antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili sitä edeltäjäänsä Tuli kulje kanssani -albumia ”äkäisemmäksi ja vimmaisemmaksi” teokseksi, ja sanoi yhtyeen onnistuvan tekemään yllättävän vaikuttavaa ja iskevää musiikkia ilman heavy metal -elementtejä. Desibelin Ilkka Valpasvuo ylisti Thermidoria, ja sanoi sen pönkittävän yhtyettä Suomen hardcoren kärkiniminä. Hän sanoi albumia kaksijakoiseksi kokonaisuudeksi melodisia ja rauhallisesti käynnistyviä sekä suoraviivaisia hardcore-kappaleita, jonka ääripäät sulautuvat toimivaksi ja sävykkääksi albumiksi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt Abduktio sekä sanoittaneet Jukka Laajakallio ja Mikko Suikkanen.
Kärpästen herrat – 2.35
Kuparintuoksuinen blues – 3.11
Rosa Parks – 4.01
Kevään merkkejä – 4.26
Uutisia rintamalta – 1.52
Rauhanehdot – 4.04
Aavetanssi – 3.16
Äärimmäisyyksien aika – 2.04
Thermidor – 3.33
Apinoiden planeetta – 3.35
Kokoonpano

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Yhtye Mikko Suikkanen – laulu  Jukka ”Zuge” Laajakallio – kitara, laulu  Antti Sompinmäki – kitara  Tuomas ”Jamppa” Järvinen – basso  Heikki Jalonen – rummut, lyömäsoittimet  |  Vierailevat muusikot Samu Oittinen – muut lyömäsoittimet  The Mullisto Choir – kuorolaulu  Sannis Koski – muu laulu  |  Tuotanto Ville Angervuori – kansikuva, layout  Mika Jussila – masteroija  Antti Luukkainen – tuottaja, muut lyömäsoittimet  Samu Oittinen – tuottaja, äänittäjä, miksaaja  Kalle Nurmi – avustava äänittäjä  |
Arvostelut

Desibeli.net:
Rumba: positiivinen
Soundi:
Kahviketsaali

| Kahviketsaali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Trogonilinnut Trogoniformes
Heimo::  Trogonit Trogonidae
Suku::  Ketsaalit Pharomachrus
Laji::  fulgidus
Kaksiosainen nimi
 Pharomachrus fulgidus  (Gould, 1838) 
Katso myös
   Kahviketsaali Wikispeciesissä   Kahviketsaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kahviketsaali (Pharomachrus fulgidus) on trogonien heimoon kuuluva eteläamerikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Kolumbian ja Venezuelan pohjoisosat. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. John Gould kuvaili lajin holotyypin Pohjois-Venezuelasta vuonna 1828.
Tiedosto

Musiikkitiedostoja
Tiedosto (engl. file) on tiedostojärjestelmään tallennettu joukko tavuja.
Tiedosto sisältää esimerkiksi tekstiä, musiikkia, kuvia tai tietokoneohjelman.
Suomen sanaa tiedosto ei sisälly vuonna 1966 valmistuneeseen Nykysuomen sanakirjaan. Se on kuitenkin ollut käytössä jo viimeistään vuonna 1969.