stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varsovan piiritys
Maavoimien hyökkäys

Saksalaiset pääsivät Varsovan esikaupunkeihin 7. syyskuuta 1939. Seuraavana päivänä 4. panssaridivisioona aloitti hyökkäyksen lounaasta suunnaten Wolan ja Ochotan kaupunginosiin. Tässä vaiheessa Varsovan puolustajat eivät olleet juuri järjestäytyneet, mutta sekalaisista sotilasosastoista ja vapaaehtoisista koostunut joukko pysäytti etenemisyrityksen kylmiltään. Epäröintiä ei enää näkynyt ja antautumisen sijasta sotilaat ja siviilit riensivät puolustamaan kaupunkiaan saksalaisilta, jotka huomasivat yllätyksekseen panssareidensa olevan suhteellisen avuttomia kaupunkisodankäynnissä jopa kevyesti aseistautuneita siviilejä vastaan. Kenraali Gerd von Rundstedtin kuvauksen mukaan ”…aivan ensimmäisellä kerralla kun panssarimme etenivät kaupunkiin asukkaat ampuivat meitä kellarista ja heittelivät polttopulloja taloista”.
Samana päivänä Rundstedtin Etelän armeijaryhmä oli ehtinyt jo lähettää Pohjoiselle armeijaryhmälle viestin, että XVI armeijakunta on vallannut Varsovan. Pohjoisen armeijaryhmän lehtikatsauksen otsikossa juhlittiin jo: ”Näytelmä on lähestymässä loppuaan!” Toivo nopeasta voitosta Varsovassa vaihtui pettymykseksi, kun kävi ilmi, että hyökkäyksessä oli mukana vain yksi divisioona, joka oli lyöty takaisin eikä Veikseliä ollut vielä ylitetty.
Piiritys

Hoepner yritti toistamiseen 9. syyskuuta, mutta varsovalaiset puolustautuivat yhtä päättäväisesti ja panssaridivisioona joutui vetäytymään. Hoepner totesi panssareiden olevan avuttomia kaduilla ilman tukevaa jalkaväkeä. XVI armeijakunta ei enää osallistunut Saksalaiset päättivät siirtyä suoran hyökkäämisen sijasta piirittämiseen ja laajan kaariliikkeellä 3. armeija onnistui sulkemaan rautatien 12. syyskuuta sekä luomaan täyden piiritysrenkaan kaksi päivää myöhemmin.
Saksalainen kenraalieversti Werner von Fritsch kaatui Varsovan taistelun loppupuolella. Hän oli edellinen Saksan maavoimien komentaja. Hän oli arvostellut Hitlerin suunnitelmia, mutta Blomberg–Fritsch-kriisin aikana natsipuolueen johto oli esittänyt tekaistuja syytteitä, joiden mukaan Fritsch olisi ollut homoseksuaali. Fritsch oli erotettu helmikuussa 1939. Syytteet peruttiin myöhemmin ja Fritschin maine palautettiin, mutta vahinko oli ehtinyt jo tapahtua. Puolan offensiivin aikana hän palveli 12. tykistörykmentin kunniakomentajana. Aamulla 22. syyskuuta Pragan kaupunginosassa Fritsch sai osuman vasemman reiteensä kauempaa ammutun laukauksen kimmokkeesta. Hänen adjutanttinsa luutnantti Rosenhagenin kuvauksen mukaan hän kieltäytyi ensiavusta ja kuoli alle minuutissa. Hitler oli tuolloin vierailemassa Varsovassa ja tarkkaili toimintaa Pragassa kauempaa kirkontornista käsin.
Piiritys päättyi kenraali Walerian Czhuman johtamien joukkojen antautuessa 28. syyskuuta. Saksalaiset etenivät Varsovan keskustaan 1. lokakuuta miehittäen kaupungin. Yli 100 000 puolalaissotilasta joutui vangiksi.
Taistelun jälkeen

Saksa miehitti Varsovan ja piti sitä hallussaan tammikuuhun 1945 saakka. Siitä tuli Saksan miehitysalueen Puolan kenraalikuvernementin Varsovan piirin keskus. Miehityksen aikana kaupungin puolalaisväestöä pakkosiirrettiin orjatyövoimaksi Saksaan ja muualle Saksan miehittämille alueille. Juutalaisväestö eristettiin ghettoon, josta heitä siirrettiin jatkuvasti keskitys- ja kuolemanleireille. Kaupungissa eli kuitenkin koko sodan ajan vastarintaliike ja siellä syntyi kaksi kansannousua. Varsovan geton kansannousu oli jäljellä olevan juutalaisväestön yritys vastustaa natsien lopullista ratkaisua keväällä 1943. Taas Varsovan kansannousussa vastarintajoukot yrittivät vapauttaa kaupungin saksalaismiehityksestä ja asettaa itsenäisen hallituksen ennen Neuvostoliiton puna-armeijan saapumista syyskesällä 1944. Saksalaiset tukahduttivat molemmat kansannousut verisesti ja kostivat jälkimmäisen tuhoamalla lähes koko kaupungin. Sodan aikana kaupunki menetti noin 800 000 sotaa edeltäneestä 1 300 000 väkiluvustaan ja sen rakennuksista ja infrastruktuurista tuhottiin noin 85 prosenttia.
Puna-armeija ajoi saksalaiset kaupungista lyhyen taistelun jälkeen 17. tammikuuta 1945 osana Veiksel–Oder-operaatiotaan.
Osapuolten yksiköt > Puola

Huom. joitakin yksikköjä puuttuu listasta, etenkin läntisen Varsovan puolustusalueen joukoista.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Divisioona / Prikaati | Rykmentit | Alue |
| ”Odcinek Zachód”  (läntinen Varsova) Porwit | Ratsuväkiprikaat ”Zbiorcza”  Abraham | Osia podolialaisesta, isopuolalaisesta ja pommerilaisesta ratsuväkiprikaateista |  |
| ”Odcinek Zachód”  (läntinen Varsova) Porwit | 13. jalkaväkidivisioona (jonka rykmenteistä kaksi oli maan keskiosissa) Zubosz-Kaliński | Työväen vapaaehtoisprikaati 43. jalkaväkirykmentti ”Bayonne Legion” | Żoliborz |
| ”Odcinek Zachód”  (läntinen Varsova) Porwit | 15. jalkaväkidivisioona Przyjałkowski | 59. jalkaväkirykmentti ”Wielkopolski”  61. jalkaväkirykmentti 62. jalkaväkirykmentti Osia 4., 16., ja 26. jalkaväkidivisioonista | Powązki       |
| ”Odcinek Zachód”  (läntinen Varsova) Porwit | 25. jalkaväkidivisioona Alter | 60. jalkaväkirykmentti ”Wielkopolski”  Osia 14. ja 17. jalkaväkidivisioonista | Wola  |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf | 5. jalkaväkidivisioona Zulauf | 26. jalkaväkirykmentti | Utrata |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf | 20. jalkaväkidivisioona Liszka-Lawicz (Pohjois-Praga) | 78. jalkaväkirykmentti  79. jalkaväkirykmentti 80. jalkaväkirykmentti | Bródno Pelcowizna Elsnerów |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf | 44. jalkaväkidivisioona Żongołowicz (Praga) |  |  |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf | 8. jalkaväkidivisioona (jonka rykmenteistä kaksi oli Modlinissa) Wyrwa-Furgalski | 21. jalkaväkirykmentti  ”Varsovan lapset”  Sosabowski | Grochów |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf |  | 1. jalkaväkirykmentti "Pragan puolustajat" (improvisoitu) Milian | Saska Kępa, Gocław |
| ”Odcinek Wschód”  (Praga) Zulauf |  | 2. jalkaväkirykmentti "Pragan puolustajat" (improvisoitu) Kotowski | Grochów |
Osapuolten yksiköt > Saksa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Armeijakunta | Divisioona / Prikaati | Alue |  |
| 8. armeija  (läntistä Varsovaa vastaan) Blaskowitz | X Armeijakunta  Ulex | 24. jalkaväkidivisioona  Olbricht |  |  |
| 8. armeija  (läntistä Varsovaa vastaan) Blaskowitz | X Armeijakunta  Ulex | 30. jalkaväkidivisioona  von Briesen |  |  |
| 8. armeija  (läntistä Varsovaa vastaan) Blaskowitz | XII Armeijakunta  von Weichs | 10. jalkaväkidivisioona von Cochenhausen |  |  |
| 8. armeija  (läntistä Varsovaa vastaan) Blaskowitz | XII Armeijakunta  von Weichs | 17. jalkaväkidivisioona Loch |  |  |
| 8. armeija  (läntistä Varsovaa vastaan) Blaskowitz | XII Armeijakunta  von Weichs | SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler Dietrich. |  |  |
| 3. armeija  (Pragaa vastaan) von Küchler | I Armeijakunta  Petzel | Panssaridivisioona ”Kempf”  Kempf |  |  |
| 3. armeija  (Pragaa vastaan) von Küchler | I Armeijakunta  Petzel | 11. jalkaväkidivisioona  Bock |  |  |
| 3. armeija  (Pragaa vastaan) von Küchler | I Armeijakunta  Petzel | 61. jalkaväkidivisioona  Hänicke |  |  |
| 3. armeija  (Pragaa vastaan) von Küchler | II Armeijakunta  Strauß | 3. jalkaväkidivisioona Lichel |  |  |
| 3. armeija  (Pragaa vastaan) von Küchler | II Armeijakunta  Strauß | 32. jalkaväkidivisioona  Böhme |  |  |
| Luftwaffe Göring | 1. ilma-armeija  Kesselring |  |  |  |
| Luftwaffe Göring | 4. ilma-armeija Lohr |  |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varsovan piiritys Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Varsovaa puolustaneita ilmatorjuntasotilaita syyskuussa 1939.
Varsovalaispoika kaupungin raunioissa syyskuussa 1939.
Puolalaisia sotavankeja jättämässä Varsovan keskustaa antautumisen jälkeen 28. syyskuuta.
Käännös suomeksi
Sinbad of the Seven Seas

| Sinbad of the Seven Seas |
| --- | --- |
 Yhdysvaltalaisen VHS-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Enzo G. Castellari, Luigi Cozzi
Käsikirjoittaja:  Luigi Cozzi, Tito Carpi, Enzo G. Castellari
Perustuu:  Edgar Allan Poen tarinaan
Tuottaja:  Yoram Globus, Menahem Golan
Säveltäjä:  Dov Seltzer
Kuvaaja:  Blasco Giurato
Leikkaaja:  Gianfranco Amicucci
Tuotantosuunnittelija:  Walter Patriarca
Lavastaja:  Walter Patriarca
Pääosat:  Lou Ferrigno, John Steiner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1. huhtikuuta 1989 (Yhdysvallat, videoensi-ilta)
Kesto:  93 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinbad of the Seven Seas (”Seitsemän meren Sindbad”) on vuonna 1989 julkaistu italialais-yhdysvaltalainen seikkailuelokuva. Sen päähenkilöä Sindbad Merenkulkijaa esittää kehonrakentaja Lou Ferrigno.
Juoni

Elokuvan kertojana toimiva äiti lukee lapselleen tarinaa Sindbadin seikkailuista. Basran sulttaanin ilkeä visiiri Jaffar ottaa vangikseen prinssi Aliin rakastuneen prinsessa Alinan. Sindbad ystävineen lähtee etsimään piilotettuja jalokiviä, joiden avulla he voivat murtaa Jaffarin taian ja pelastaa prinsessan. Matkallaan he kokevat monia mielikuvituksellisia seikkailuja. Löydettyään jalokivet Sindbad palaa kotiin, voittaa Jaffarin ja palauttaa järjestyksen Basraan. Ali ja Alina saavat toisensa, ja tyttö nukahtaa tarinan päättyessä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lou Ferrigno  | … |  Sindbad   |
|  John Steiner  | … |  Jaffar   |
|  Roland Wybenga  | … |  Ali   |
|  Ennio Girolami  | … |  viikinki   |
|  Hal Yamanouchi  | … |  Samurai   |
|  Yehuda Efroni  | … |  Ahmed   |
|  Alessandra Martines  | … |  Alina   |
|  Teagan Clive  | … |  Soukra   |
|  Leo Gullotta  | … |  Nadir   |
|  Stefania Girolami Goodwin  | … |  Kyra   |
|  Donald Hodson  | … |  kalifi   |
|  Melonee Rodgers  | … |  kuningatar Farida    |
|  Cork Hubbert  | … |  kääpiö   |
|  Romano Puppo  | … |  kapteeni   |
|  Daria Nicolodi  | … |  kertoja   |
|  Giada Cozzi  | … |  tarinaa kuunteleva tyttö   |
Tuotanto

Cannon Filmsin tuottajat Menahem Golan ja Yoram Globus ryhtyivät tekemään elokuvaa aluksi ohjaaja-käsikirjoittaja Luigi Cozzin kanssa. Cozzin muiden kiireiden takia ohjaustyö annettiin toimintaelokuvistaan tunnetulle Enzo G. Castellarille, joka kuvasi viiden miljardin liiran budjetilla kuuden tunnin pituisen neliosaisen televisioelokuvan. Golan ja Globus olivat tyytymättömiä työn tulokseen, ja filmi laitettiin kahdeksi vuodeksi hyllylle. Lopulta Cozzi sai tehtäväkseen muokata kuvatusta aineistosta yhdeksänkymmenen minuutin elokuvan. Cozzi leikkasi filmin uudelleen, kuroi palat yhteen uudella kehyskertomuksella ja lisäsi joukon erikoistehosteita. Lopputuloksena oli Castellarille tyypillista toimintaa ja Cozzille ominaista fantasiaa yhdistävä elokuva, joka julkaistiin videolla. Siitä ei tehty lainkaan italiankielistä versiota.
Kehonrakentaja Lou Ferrigno on varsin erikoinen valinta Tuhannen ja yhden yön tarinoiden seikkailijan rooliin. Valtavine lihaksineen ja jättivoimineen hän tuo mieleen jonkinlaisen Hulkin ja Kippari-Kallen välimuodon. Samojen tekijöiden Herkulesta esittänyt Ferrigno yrittää kovasti näytellä, mutta ei onnistu siinä kovinkaan hyvin. Elokuvan kohokohta on jännittävästi toteutettu kaksintaistelu Sinbadin ja hänen pahan kaksoisolentonsa välillä.
Vastaanotto

Typerä juoni, ala-arvoinen tuotanto ja yliampuvat näyttelijäsuoritukset ovat tehneet Sinbad of the Seven Seasistä eräänlaisen kulttisuosikin huonojen elokuvien ja tahattoman huumorin ystävien keskuudessa. Se toimii auttavasti myös lastenelokuvana. Luigi Cozzin tuotannosta kirjoittanut Gordiano Lupi kuvailee elokuvaa ”kiehtovaksi tarinaksi, joka ansaitsee tulla löydetyksi uudelleen”.
Aiheesta muualla

Sinbad of the Seven Seas Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Vatsyayana

Vatsyayana oli klassisen Gupta-ajan Intian filosofi, joka tunnetaan Kamasutran kirjoittajana. Vatsyayanan elämästä tiedetään hyvin vähän. Useiden vuosien ajan historioitsijat arvioivat hänen eläneen vuosien 600 eaa. ja 600 jaa. välillä. Nykyisin on todisteita, joiden mukaan hänen oletetaan kirjoittaneen kamasutran noin vuonna 150 eaa.
Sinileppälintu

| Sinileppälintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Sinileppälinnut Myiomela
Laji::  leucura
Kaksiosainen nimi
 Myiomela leucura  (Hodgson, 1845) 
Alalajit
 M. l. cambodiana  M. l. leucura  M. l. montium 
Katso myös
   Sinileppälintu Wikispeciesissä   Sinileppälintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinileppälintu (Myiomela leucura) on sieppoihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan laajalta alueelta Aasiasta.
Koko ja ulkonäkö

Sinileppälintu voi kasvaa 18–20 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Sinileppälintukoiras on väriltään tumman sininen, lähes musta. Otsa ja siipien taipeet ovat vaaleamman siniset. Mustassa pyrstössä on myös valkoista. Naaraslintu on väritykseltään ruskea ja vatsa on hieman selkää vaaleampi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sinileppälintua tavataan alueelta, joka ulottuu Nepalista Kaakkois-Aasian kautta Kiinan etelä- ja keskisiin sekä Taiwanista. Lajin elinympäristöä ovat vuoristometsät. Sinileppälinnun ravintoa ovat hyönteiset. Pesimäkausi kestää maaliskuulta syyskuulle ja kuppimainen pesä rakennetaan pensaaseen tai kaatuneen puun alle.
Sinileppälintunaaras
Sinilakkisieppo

| Sinilakkisieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Kaunosinisiepot Niltava
Laji::  vivida
Kaksiosainen nimi
 Niltava vivida  (Swinhoe, 1864) 
Katso myös
   Sinilakkisieppo Wikispeciesissä   Sinilakkisieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinilakkisieppo (Niltava vivida) on Etelä-, Kaakkois- ja Itä-Aasiassa tavattava sieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan sinilakkisieppo on noin 18–19 cm. Koiraan pää, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään violetin siniset. Vatsa on ruskehtavan oranssi. Naaras on väritykseltään selästään oliivinvihreä ja päälaeltaan harmahtava. Vatsa on kellertävän ruskea ja vaaleampi kuin koiraalla. Poikaset ovat väritykseltään ruskeita ja vaaleapilkullisia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sinilakkisieppoa tavataan Intiasta, Myanmarista, Laosista, Taiwanista, Thaimaasta, Vietnamista ja Kiinasta. Lajin elinympäristöä ovat vuoriston ainavihannat ja sekametsät. Laji liikkuu erityisesti latvuston keskikerroksissa. Linnun elinympäristöt sijaitsevat 750–2 500 metrin korkeudella merenpinnasta. Talvisin linnut siirtyvät matalammalla oleviin metsiin.
Ravinto

Sinilakkisiepon ravinto koostuu hyönteisistä, joita se pyydystää ilmasta sekä pienistä hedelmistä ja marjoista.
Sinilakkitanssija

| Sinilakkitanssija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tanssijat Pipridae
Suku::  Lakkitanssijat Lepidothrix
Laji::  coronata
Kaksiosainen nimi
 Lepidothrix coronata  (Spix, 1825) 
Synonyymit
 Pipra coronata 
Alalajit
 L. c. caelestipileata  L. c. caquetae  L. c. carbonata  L. c. coronata  L. c. exquisita  L. c. minuscula  L. c. regalis  L. c. velutina 
Katso myös
   Sinilakkitanssija Wikispeciesissä   Sinilakkitanssija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinilakkitanssija (Lepidothrix coronata) on Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava tanssijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Sinilakkitanssija on kooltaan 8–9 cm. Koiraan höyhenpuvusta on kaksi erilaista versioita. Keski-Amerikassa, Andien länsipuolella sekä Amazonian alueen pohjois- ja länsiosissa elävien alalajien väritys on kiiltävän musta lukuun ottamatta kirkkaan sinistä päälakea. Etelämpänä koiraat ovat väriltään selästään vihreitä ja päälaeltaan vaalean sinisiä, vatsa niillä on kellertävä. Sinilakkitanssijanaaras on selästään ruohonvihreä ja vatsastaan keltainen. Naaraan kurkku on harmahtava. Nuori sinilakkitanssijakoiras muistuttaa ulkonäöltään naarasta, mutta eroaa sinisen päälaen perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö

Sinilakkitanssijaa tavataan Keski-Amerikassa Costa Ricassa ja Panamassa. Etelä-Amerikassa lajia tavataan kahdella erillisellä alueella. Andien länsipuolella Kolumbiassa ja Ecuadorissa alueella, joka ulottuu Venezuelasta Amazonian alueen Brasilian, Peruun ja Boliviaan. Linnun elinympäristöä ovat kosteat ja märät metsät. Sinilakkitanssijan elinympäristö sijaitsevat yleensä alle 1 400 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Sinilakkitanssijan pesimäkausi kestää tammikuulta toukokuulle. Koiraat kokoontuvat ryhmiksi ja yrittävät houkutella naaraita nopeilla lennoilla oksilta toisella ja voivat yrittää pudottaa myös muita koiraita oksiltaan. Naaras munii pesään kaksi valkoista tai harmahtavaa ruskeapilkullista munaa.
Sinilakkitanssijan ravinto koostuu marjoista ja hyönteisistä. Ravintonsa se etsii lehvästön joukosta.
Sinipellava

| Sinipellava |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Pellavakasvit Linaceae
Alaheimo::  Linoideae
Suku::  Pellavat Linum
Laji::  perenne
Kaksiosainen nimi
 Linum perenne  L., 1753 
Katso myös
   Sinipellava Wikispeciesissä   Sinipellava Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sinipellava (Linum perenne) eli tarhapellava on puolen metrin korkuinen, Itä-Euroopasta kotoisin oleva pellavakasvi. Sen kukat ovat väriltään vaaleansiniset.
Kasvin varret ovat hentoja ja pystykasvuisia, lehdet ovat kapeita, melkeinpä neulaismaisia ja väriltään kirkkaanvihreitä. Se kukkii kukinta-aikanaan heinä-elokuussa erittäin runsaasti. Kukat ovat pari senttimetriä läpimitaltaan.
Sinipellava kasvaa mieluiten aurinkoisella, ojitetulla, hiekkapitoisella, mutta ei liian ravinnepitoisella paikalla. Se viihtyy kalkitulla maalla. Sinipellava on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.
Sinipellavan alalajeja ovat alppisinipellava (Linum perenne subsp. alpinum) ja preeriansinipellava (Linum perenne subsp. lewisii).
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2016: Sinipellavan (Linum perenne) levinneisyys Suomessa
Laji.fi: Sinipellava (Linum perenne)
Puutarha.net: Sinipellava (Linum perenne)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Linum perenne (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q159266  Wikispecies: Linum perenne  APDB: 226312  BioLib: 3547  Calflora: 9360  CoL: 3V4WB  EoL: 595723  EPPO: LIUPE  EUNIS: 175878  FNA: 250063157  FoC: 250063157  GBIF: 2873878  GRIN: 22353  iNaturalist: 60491  IPNI: 544634-1  IRMNG: 10195098  ISC: 115315  ITIS: 29217  MichiganFlora: 1633  MoBotPF: 282465  NatureServe: 2.146563  NBN: NBNSYS0000003144  NCBI: 35941  Observation.org: 26553  Open Tree of Life: 402520  Plant List: kew-2347281  PLANTS: LIPE2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:544634-1  RHS: 10316  Tropicos: 18700025  VASCAN: 6556  WisFlora: 4084  WFO: wfo-0000363378  Laji.fi: MX.40827
Sinikielitauti

Sinikielitauti eli bluetongue-tauti on bluetongueviruksen (BTV) aiheuttama märehtijöiden ja kamelieläinten sairaus. Tauti ei tartu ihmiseen. Taudin nimi tulee lampailla joskus vakavassa tapauksessa  esiintyvästä oireesta, jolloin kieli muuttuu siniseksi verentungoksen vuoksi.  Taudin levittäjänä toimivat polttiaiset, jotka viihtyvät parhaiten lämpimissä ja kosteissa olosuhteissa. Tautia esiintyy ympäri maailman, mutta polttiaisten elinympäristövaatimusten vuoksi se rajoittuu lähinnä 40°N ja 35°S leveysasteille.  Ilmaston lämpenemisen katsotaan olevan yhtenä syynä siihen, miksi tautia on viime vuosina tavattu myös näiden leveysasteiden ulkopuolella.  Suomessa virusta ei ole tavattu. Sinikielitauti kuuluu helposti leviäviin eläintauteihin.
Tartunta

Pääasiassa märehtijät saavat tartunnan virusta kantavien polttiaisten välityksellä, eikä eläinten välistä suoraa tartuntaa tapahdu. 
 On kuitenkin todettu, että virus saattaa siirtyä sairaan eläimen veren tai siemennesteen välityksellä terveeseen eläimeen. Lisäksi tiineenä oleva emo saattaa siirtää infektion istukan kautta sikiöön.
Oireet

Taudin oireiden vakavuus riippuu viruksen serotyypistä, eläinlajista ja eläinyksilöstä. Lampaiden ja peurojen on todettu sairastuvan voimakkaampiin oireisiin, kun taas nauta voi useinkin olla viruksen oireeton kantaja. Taudinkuva vaihteleekin oireettomasta kantajasta vakaviin oireisiin, ja tauti voi johtaa jopa kuolemaan.
Oireina voi esiintyä korkea kuume, lisääntynyt syljeneritys, nenävuoto, ontuminen sekä pään ja niskan alueen turvotus.
Hoito ja ennaltaehkäisy

Tautiin ei ole spesifistä hoitoa, minkä vuoksi hoito kohdistuu oireiden hoitamiseen. Tautiin on olemassa sekä eläviä heikennettyjä että tapettuja rokotteita. Rokotteita käytetään EU:n alueella ainoastaan maissa, joissa tautia on todettu.
Aiheesta muualla

Eviran bluetongue sivu[vanhentunut linkki]
Merckin Veterinary Manual (englanniksi)
Maailman eläinterveysorganisaatio, OIE (englanniksi)
Siniheinä

| Siniheinä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Siniheinät Molinia
Laji::  caerulea
Kaksiosainen nimi
 Molinia caerulea  (L.) Moench 
Alalajit:
 isosiniheinä (M. caerulea subsp. arundinacea, syn. Molinia arundinacea)  pikkusiniheinä (M. caerulea subsp. caerulea) 
Katso myös
   Siniheinä Wikispeciesissä   Siniheinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siniheinä (Molinia caerulea)
Siniheinä (Molinia caerulea) on monivuotinen, tuulipölytteinen ja mätästävä heinälaji. Sen röyhy on suppea ja tummansinisen ruskehtava. Sen korressa on vain yksi solmu, korren tyvi on paksu ja juuret ovat vahvoja. Sillä on kielekkeen paikalla karvarivi.
Koko ja ulkonäkö

Siniheinän korkeus vaihtelee 20 cm ja 90 cm välillä. Tyvi muistuttaa sipulikasvien ja sipulikukkien alaosaa. Lehdet ovat väriltään sinivihreitä ja ne ovat päältä harvaan  karvaisia, niiden reuna on karhea ja niiden keskussuoni on vaalea. Lehdet ovat 3-6 mm leveitä. Siniheinän röyhy on 4-20 cm pitkä, se on tummanvioletti ja siirottavahaarainen. Kasvi kukkii heinäkuulta elokuulle.
Levinneisyys

Siniheinä on yleinen koko Suomessa saaristosta tuntureille.
Elinympäristö

Siniheinä kasvaa rehevähköillä ohutturpeisilla soilla, letoilla, rannoilla ja märillä niityillä. Siniheinän esiintyminen kertoo voimakkaasta kaliumin ja fosforin puutteesta.