stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laurea-ammattikorkeakoulu
Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta on poliittisesti sitoutumaton ja riippumaton Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijoiden edunvalvonta- ja palvelujärjestö. Laureamko on perustettu 10. joulukuuta 1996 nimellä EVAMKO, mutta se on toiminut nykyisellä nimellään vuodesta 2001 lähtien. Julkisoikeudellinen opiskelijakunta toimii opiskelijoiden aseman ja opiskeluolosuhteiden parantamiseksi ammattikorkeakoulun sisällä ja yhteiskunnassa. Vuoden 2006 loppuun mennessä yhdistyksen toiminta siirtyi ammattikorkeakoululain 41§:n mukaisen opiskelijakunnan hoidettavaksi. Opiskelijakunta muun muassa valitsee edustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen ja eri työryhmiin. Jokainen Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelija voi liittyä opiskelijakunnan jäseneksi. Laureamkon valtakunnallisen ammattikorkeakouluopiskelijoiden edunvalvontajärjestön Suomen ammattikorkeakouluopiskelijakuntien liitto – SAMOK ry:n jäsen.
FUAS-liittouma

Laurea kuului vuosina 2012–2017 FUAS-liittoumaan yhdessä Hämeen ammattikorkeakoulun ja Lahden ammattikorkeakoulun kanssa.
Aiheesta muualla

Laurea-ammattikorkeakoulu
Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (LAUREAMKO) (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Suomen ammattikorkeakoulut |
| --- | --- |
Nykyisetammattikorkeakoulut:  Ahvenanmaa  Arcada  Centria  Diak  Haaga-Helia  HAMK  Humak  JAMK  KAMK  Karelia  LAB  Lappi  Laurea  Metropolia  Novia  Oamk  Polamk  SAMK  Savonia  SeAMK  TAMK  Turku  VAMK  Xamk 
Entiset:  Evtek  Haaga Instituutti  Helia  Kemi-Tornio  Kyamk  LAMK  Mamk  Piramk  RAMK  Saimia  Svenska  Stadia  Sydväst  Varsinais-Suomi 
Laurean Tikkurilan paikallisyksikkö
K2

K2
| --- | --- |
Sijainti:  Pakistanin ja Kiinan raja
Vuoristo:  Karakorum
Korkeus merenpinnasta:  8 611 m
Prominenssi:  4 020  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  Lacedelli & Compagnoni 31. heinäkuuta 1954
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
K2 (tunnetaan myös nimillä Godwin-Austen, Lambha Pahar, Chogori, Kechu ja Dapsang) on vuori Karakorumissa, Himalajan vuoriston läntisessä osassa Kiinan ja Pakistanin rajalla. 8 611 metriä korkea K2 on maailman toiseksi korkein vuori Mount Everestin (8 850 m) jälkeen.
Vuoren mittaaminen ja nimeäminen

Eurooppalaiset havainnoivat vuorta ensimmäisen kerran vuonna 1856 osana brittiläisen siirtomaaimperiumin suurta trigonometrista mittausprojektia. Tuolloin T. G. Montgomery, Henry Haversham Godwin-Austenin johtaman tutkimusryhmän jäsen, havainnoi Karakorumia Mount Haramukhilta käsin, ja merkitsi kaksi merkittävintä huippua K1:ksi ja K2:ksi (Karakorum 1 ja 2). Retkikunnalla oli ohjeet käyttää paikallisia nimiä vuorille, ja pian K1:n nimeksi selvisi Masherbrum. Useilla vuorilla ei kuitenkaan ollut nimeä paikallisella kielellä, sillä eristyneisyytensä vuoksi niille ei ole näköyhteyttä ihmisen pysyvästi asuttamilta alueilta. Alueen korkeimman huipun nimeksi jäi K2.
Britit yrittivät nimetä vuoren myös Mount Godwin-Austeniksi, Mount Waughiksi, Mount Albertiksi ja Montgomerieksi, mutta yritykset kaatuivat paikallisten vastustukseen. Vuoresta joskus käytetty baltinkielinen nimi Chogori on yksinkertaisesti yleissana 'suuri vuori', jota käytetään sadoista huipuista Himalajalla.
Maantiede ja ilmasto

K2 sijaitsee Himalajan vuoristo-alueeseen kuuluvassa Karakorum -vuoristossa, osin Pakistanin hallinnoiman Gilgit–Baltistanin ja osin Kiinan hallinnoiman Xinjiangin alueella. Karakorumin aluetta hallitsevat vuorenhuippujen lisäksi valtavat jäätikkövirrat, joista pisimmät saavat alkunsa K2:n massiivilta ja sen korkeimman huipun rinteiltä lumivyöryistä. Karakorumin jäävirrat ruokkivat lopulta Indus-jokea.
Vaikka K2 on topografiselta prominenssiltaan vasta maailman 22. suurin vuori, se on paikallisesti erittäin erottuva. Vuoren jokaiselta puolelta jyrkkä, pyramidimainen huippu nousee useimmilta puolilta yli 2 800 metriä sitä ympäröivän jäätikön yläpuolelle vain 4 000 metrin matkalla. Pohjoinen seinämä nousee jyrkästi yli 3 200 metriä alapuolella olevan jäätikön yläpuolelle. K2:n huipun tuulelle altis eteläseinämä on paljasta kiveä, kun taas vuoren pohjoinen ja koillinen seinämä ovat lumen ja jään peittämät. Tuulella on siten suurempi merkitys huipun lumipeitteen muodostumisessa kuin sateella.
Etelästä tulevat varsinaiset monsuunisateet eivät yllä K2:lle saakka ja ylänköalue on kuivaa. Vuorelle saakka yltävä sade sataa lumena. Monsuunit tuovat kuitenkin mukanaan erittäin voimakkaita myrskyjä kesäkuun ja syyskuun välillä. Koska K2:ta ympäröivät selvästi matalammat jäätiköt ja rotkot, vuori on altis erittäin koville tuulille.
Geologia

Karakorumin vuoristo ja K2 ovat syntyneet tektonisissa liikkeissä Intian mannerlaatan törmätessä ja työntyessä Euraasian mannerlaatan alle. Vuorten alla kulkee Karakorumin siirtymä, jonka yläpuolelle työntynyt ja poimuttunut kiviaines muodostaa maailman korkeimman vuoristoalueen. Alueelle ovat tyypillisiä korkeiden vuorenhuippujen lisäksi erittäin syvät joki- ja jäätikkörotkot. Mannerlaattojen liike ja vuoristojen kohoaminen jatkuu edelleen ja Karakorum on seismisesti aktiivista aluetta. Vuorijonon korkein huippu K2 on alkuperäiseltä ajalle ennen törmäystä ajoittuvalta kiviainekseltaan graniittia, joka on sekoittunut ja muuntunut mannerlaattojen siirrosten paineessa ja kuumuudessa. Nykyisin vuoren kiviaines on noin 120 miljoonaa vuotta vanhaa gneissiä ja metamorfisia kivilajeja.
Vuorikiipeily

K2:ta on toisinaan kutsuttu maailman vaarallisimmaksi vuoreksi. Tilastojen mukaan K2 on toiseksi vaarallisin yli 8 000 metriä korkea vuori maailmassa. Vuoteen 2012 mennessä vuoren huipulle oli päässyt 306 kiipeilijää, kun yrityksessä oli kuollut 81 ihmistä. Kuolleiden osuus huipulle päässeistä oli 29%. Vain Annapurnan suhdeluku on korkeampi, 32%. Maailman korkeimman vuoren Mt. Everestin vastaava suhdeluku oli vuoden 2012 lukujen perusteella 4%.
K2:sta tekee erityisen vaarallisen sen seinämien jyrkkyys ja korkeus, joiden vuoksi vuorella on aina merkittävä lumi- tai kivivyöryn vaara. Vuoren paikallisilmasto on haastava, eikä huipulle ole olemassa teknisesti helppoa reittiä.
Vuorikiipeily > Kiipeilyn historiaa

Ensimmäisen yrityksen kiivetä vuorelle tekivät brittiläiset Oscar Eckenstein ja Aleister Crowley vuonna 1902. He pääsivät 6 600 metrin korkeuteen vietettyään vuorella 68 päivää. 1900-luvun alussa italialaiset retkikunnat tekivät vuorelle useita retkiä. Retkikunnat onnistuivat kartoittamaan nykyisinkin yleisimmin kiivetyn kaakkoisen harjanteen reitin, joka nimettiin retkikuntia johtaneen Abruzzin herttuan Luigi Amedeon mukaan Abruzzin harjanteeksi. Muita tunnettuja varhaisia kiipeily-yrityksiä olivat Charles Houstonin johtama amerikkalainen retkikunta vuonna 1938 ja vuoden 1939 Fritz Wiessnerin johtama amerikkalainen retkikunta. Vuonna 1953 Chales Houston johti uutta amerikkalaista retkikuntaa vuorelle, mutta tämäkin yritys epäonnistui.
Huipulle pääsi ensimmäisenä italialaisen geologi Ardito Desion johtama retkikunta vasta 31. heinäkuuta 1954. Retkikuntaan kuului viisi tieteilijää, lääkäri, valokuvaaja ja 12 muuta henkilöä. Huipulle asti kiipesivät Abruzzin harjanteen reittiä vaikeista sääolosuhteista huolimatta Lino Lacedelli ja Achille Compagnoni.
Ensimmäinen huipulle päässyt nainen oli Wanda Rutkiewicz vuonna 1986. Rutkiewicz kuoli joitakin vuosia nousun jälkeen, ja viisi seuraavaa huipulle päässyttä naista kuolivat paluumatkalla tai seuraavalla kiipeilykerrallaan. Tämä on johtanut uskomukseen, että K2 on kirottu vuori naisille. Kaiken kaikkiaan K2:n huipun on saavuttanut 11 naista.
Suomalaisista vuoren huipulle asti ovat kiivenneet Veikka Gustafsson vuonna 1994 ja Samuli Mansikka vuonna 2014. K2:n huippu saavutettiin talvella ensimmäisen kerran vuonna 2021, kun kymmenen nepalilaisen kiipeilijän ryhmä pääsi huipulle 16. tammikuuta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta K2 Wikimedia Commonsissa
Vuoren lumen peittämä itäseinämä kuvattuna 1909.
Achille Compagnoni K2:n huipulla 31.7.1954 ensimmäisessä onnistuneessa yrityksessä kiivetä vuori.
Es

Es tarkoittaa seuraavia:
DHL International, IATA-koodi ES, lentoyhtiö
einsteinium, kemiallinen merkki Es, alkuaine
eksasiemens, tunnus ES, konduktanssin yksikkö
ES, El Salvadorin ajoneuvojen kansallisuustunnus
es, alennettu e-sävel
Es, suomalainen yhtye
Eš, kylä Tšekissä
éS Footwear, éS, yhdysvaltalainen lautailukenkävalmistaja
ES, Espanjan ISO 3166-1-koodi
es, espanjan kielen ISO 639-1-koodi
Etelä-Saimaa, ES, suomalainen sanomalehti
Euro Shopper, ES, tuotemerkki
Euro Shopper Energy Drink, ES, energiajuoma
ES, Viron lentokoneiden kansallisuustunnus
Es tai van Es , sukunimenä:
Hubert van Es (1941–2009), alankomaalainen valokuvajournalisti
Kika van Es (s. 1981), alankomaalainen jalkapalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Es”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Irlanti yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30. | 3 | 6 | 6 | 15 |
Irlanti on saavuttanut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuissa 15 mitalia, joista kolme on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 30. sijalla. Irlannin oli tarkoitus osallistua jo ensimmäisiin, vuoden 1934 EM-kilpailuihin, mutta se perui osanottonsa, kun Pohjois-Irlannin urheilijat määrättiin Ison-Britannian joukkueeseen, joka ei edes ollut osallistumassa kisoihin.
Irlannin mitalit ovat yhdeksän eri urheilijan tuomia. Maan ainoa kultamitalisti on kestävyysjuoksija Sonia O'Sullivan. Hänen lisäkseen useammin kuin kerran on mitaleille yltänyt 100 metrin aitajuoksija Derval O'Rourke. Ensimmäinen pistesijoille yltänyt irlantilainen oli Bernissä 1954 viidenneksi 110 metrin aitajuoksussa sijoittunut Eamonn Kinsella ja ensimmäinen mitalisti neljä vuotta myöhemmin Tukholmassa pronssia 1 500 metrin juoksussa saavuttanut Ronald Delany.
Irlannin menestys  kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1938 Pariisi / Wien | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1946 Oslo | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1950 Bryssel | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1954 Bern | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1958 Tukholma | 0 | 0 | 1 | 1 | 15. |
| 1962 Belgrad | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1966 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1969 Ateena | 0 | 1 | 0 | 1 | 17. |
| 1971 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1974 Rooma | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1978 Praha | 0 | 1 | 0 | 1 | 15. |
| 1982 Ateena | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1986 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1990 Split | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1994 Helsinki | 1 | 0 | 0 | 1 | 13. |
| 1998 Budapest | 2 | 0 | 1 | 3 | 11. |
| 2002 München | 0 | 2 | 0 | 2 | 20. |
| 2006 Göteborg | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 2010 Barcelona | 0 | 1 | 1 | 2 | 19. |
| 2012 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2014 Zürich | 0 | 0 | 1 | 1 | 23. |
| 2016 Amsterdam | 0 | 0 | 1 | 1 | 27. |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 1 | 1 | 25. |
| Yhteensä | 3 | 6 | 6 | 15 | 30. |
Irlannin EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sonia O'Sullivan | 3 | 2 | 0 | 5 | 1994–2002 | 3 000 metrin juoksu, 5 000 metrin juoksu, 10 000 metrin juoksu |
| Derval O'Rourke | 0 | 2 | 0 | 2 | 2006–2010 | 100 metrin aitajuoksu |
| Francis Murphy | 0 | 1 | 0 | 1 | 1969 | 1 500 metrin juoksu |
| Eamonn Coghlan | 0 | 1 | 0 | 1 | 1978 | 1 500 metrin juoksu |
| Ronald Delany | 0 | 0 | 1 | 1 | 1958 | 1 500 metrin juoksu |
| Mark Carroll | 0 | 0 | 1 | 1 | 1998 | 5 000 metrin juoksu |
| Robert Heffernan | 0 | 0 | 1 | 1 | 2010 | 20 kilometrin kävely |
| Mark English | 0 | 0 | 1 | 1 | 2014 | 800 metrin juoksu |
| Ciara Mageean | 0 | 0 | 1 | 1 | 2016 | 1 500 metrin juoksu |
| Thomas Barr | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | 400 metrin aitajuoksu |
Romania yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24. | 7 | 21 | 10 | 38 |
Romania osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1934, tosin eräänlaisella B-joukkueella. Ensimmäisen mitalinsa se sai vuonna 1954 ja oli sen jälkeen mitaleilla joka kerta vuoteen 2010 asti. Vuosina 2012, 2014, 2016 ja 2018 se jäi mitaleitta. Kaikkiaan maa on saavuttanut seitsemän kultamitalia, joista kolme on vuodelta 1998. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on 24. sijalla.
Romanian EM-kisahistorian menestyneimmät urheilijat ovat kaksi kultamitalia voittaneet korkeushyppääjä Iolanda Balaș ja aitajuoksija Ionela Târlea. Balaș oli ennen vuotta 1982 Romanian ainoa Euroopan mestari ja hän oli myös maansa ensimmäinen EM-mitalisti saavutettuaan hopeaa Bernissä 1954.
Romanian EM-mitalit kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1938 Pariisi / Wien | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1946 Oslo | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1950 Bryssel | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1954 Bern | 0 | 1 | 0 | 1 | 12. |
| 1958 Tukholma | 1 | 0 | 0 | 1 | 7. |
| 1962 Belgrad | 1 | 2 | 0 | 3 | 9. |
| 1966 Budapest | 0 | 1 | 0 | 1 | 13. |
| 1969 Ateena | 0 | 2 | 0 | 2 | 12. |
| 1971 Helsinki | 0 | 2 | 1 | 3 | 13. |
| 1974 Rooma | 0 | 2 | 1 | 3 | 14. |
| 1978 Praha | 0 | 2 | 0 | 2 | 13. |
| 1982 Ateena | 1 | 2 | 0 | 3 | 10. |
| 1986 Stuttgart | 0 | 1 | 1 | 2 | 14. |
| 1990 Split | 0 | 1 | 0 | 1 | 17. |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 3 | 3 | 20. |
| 1998 Budapest | 3 | 2 | 2 | 7 | 5. |
| 2002 München | 1 | 1 | 0 | 2 | 13. |
| 2006 Göteborg | 0 | 0 | 2 | 2 | 29. |
| 2010 Barcelona | 0 | 2 | 0 | 2 | 18. |
| 2012 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2014 Zürich | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2016 Amsterdam | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 7 | 21 | 10 | 38 | 24. |
Romanian menestyneimmät EM-kisaurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Iolanda Balaș | 2 | 1 | 0 | 3 | 1954–1962 | korkeushyppy |
| Ionela Târlea | 2 | 0 | 0 | 2 | 1998–2002 | 400 metrin aidat |
| Vali Ionescu | 1 | 0 | 0 | 1 | 1982 | pituushyppy |
| Monica Dinescu | 1 | 0 | 0 | 1 | 1998 | korkeushyppy |
| Mihaela Melinte | 1 | 0 | 0 | 1 | 1998 | moukarinheitto |
| Gabriela Szabo | 0 | 2 | 1 | 3 | 1994–2002 | 1 500 metriä, 3 000 metriä, 5 000 metriä |
| Natalia Mărășescu | 0 | 2 | 0 | 2 | 1978 | 1 500 metriä, 3 000 metriä |
| Maricica Puică | 0 | 2 | 0 | 2 | 1982–1986 | 3 000 metriä |
| Nicoleta Grasu | 0 | 1 | 2 | 3 | 1998–2010 | kiekonheitto |
| Carol Corbu | 0 | 1 | 1 | 2 | 1971–1974 | kolmiloikka |
| Marian Oprea | 0 | 1 | 1 | 2 | 2006–2010 | kolmiloikka |
Vierastyövoima

Vierastyövoima tarkoittaa väliaikaista työvoimaa, joka on tullut ulkomailta. Vierastyövoimaa ovat mm. kausityöläiset, ulkomailla käyvät asiantuntijat ja muut tilapäiset työntekijät.
Suomessa yleisintä vierastyövoimaa ovat kesällä ja syksyllä työskentelevät marjojen ja sienien poimijat, sekä rakennusalan työläiset. Rikkaat öljymaat käyttävät vierastyövoimaa rakennus- ja palveluammateissa.
Ihmiset lähtevät työskentelemään vierastyövoimana, koska ulkomailla tarjottu palkka on parempaa kuin kotimaassa. Palkka on monesti kuitenkin pienempi kuin kohdemaan kansalaisilla. Monesti he lähettävät saadun palkan kotimaahan perheelle. Tämä auttaa perheiden tilannetta, mutta ei auta köyhän maan vaurastumiseen tai kehitykseen. Joissakin tilanteissa työläiset jäävät kohdemaahan asumaan.
Vierastyövoiman käyttöä on kritisoitu, koska ajatellaan, että se vie työpaikkoja maan omilta kansalaisilta ja maahan tulleilta maahanmuuttajilta.
Vierastyövoiman ajatellaan kuitenkin olevan pääasiassa hyvä asia Suomessa, koska väestö vanhenee ja nuorempaa työvoimaa on hyvin vaikea löytää. Tällä tavalla työvoimaa voidaan lisätä ja erilaista työvoimaa on myös helpompi järjestää.
Pohjois-Amerikan laatta

Pohjois-Amerikan laatta on ruskeana ylhäällä keskellä
Karttakuva Pohjois-Amerikan laatasta
Pohjois-Amerikan laatta on mannerlaatta, joka kattaa Pohjois-Amerikan, Grönlannin, Kuuban, Bahamasaaret, Aasian äärimmäisen koilliskärjen, sekä osan Islannista ja Azoreista. Se on pinta-alaltaan 75 900 000 km2, ja on Tyynenmeren laatan jälkeen suurin tektoninen laatta.
Pohjois-Amerikan laattaan kuuluu sekä mannerta että merenpohjaa. Laatan keskellä on massiivinen kratoni, jonka tunnetuin ja suurin osa on Kanadan kilpi. Laatan reuna-alueet, etenkin Pohjois-Amerikan länsirannikolla, koostuvat kratonin ympärille kertyneestä nuoremmasta kallioperästä.
Naapurit

Laaatta ulottuu idässä Atlantin keskiselänteelle asti, missä se kohtaa Euraasian ja Afrikan laatat. Lännessä se käsittää Siperian itäisimmän kolkan Tšerskivuoristoon asti. Muita naapureita ovat lännessä pienet Juan de Fucan laatta ja Kookossaaren laatta, sekä etelässä Karibian laatta.
Hasardit

Tektonisten laattojen saumakohdissa esiintyy usein tulivuoritoimintaa ja maanjäristyksiä. Etenkin Kaliforniassa, missä Tyynenmeren laatta ja Pohjois-Amerikan laatta kohtaavat, esiintyy runsaasti maanjäristyksiä.
Pohjois-Amerikan laatan alla on joitain kuumia pisteitä, joista merkittävin on Yellowstonen kaldera.
Liike

Pohjois-Amerikan laatta liikkuu osapuilleen lounaaseen poispäin Atlantin keskiselänteeltä, noin 2,3 cm/vuosi. Samaan aikaan viereinen Tyynenmeren laatta liikkuu luoteeseen 7-11 cm/vuosi. Tätä liikettä ajavat voimat tunnetaan huonosti; vuonna 2007 julkaistu tutkimus esittää, että laatan liike johtuisi sen alla vaipassa esiintyvästä konvektiosta.
Kari Savonen

Kari Olavi Savonen (23. huhtikuuta 1912–1989) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka oli keskeinen henkilö Suomen opiskelijaterveydenhoidon kehittämisessä. Hän toimi Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön johtajalääkärinä ja yliasiamiehenä 1954–1977.
Savosen ura opiskelijaterveydenhoidossa alkoi sihteerin tehtävästä vuonna 1938 perustetussa Suomen ylioppilaskuntien liiton suunnittelukomiteassa. Sitä valmistelemassa oli mukana myös hänen isänsä, tohtori Severi Savonen. Sotien aikana lääkintäkapteeni Kari Savonen toimi muun muassa kesällä 1941 pari kuukautta 32. sotasairaalan päällikkölääkärinä Oulussa. Seuraava opiskelijaterveyskomitea aloitti työnsä 1945, tehtävänä laatia ensimmäisen komitean ajatusten perusteella yksityiskohtaisemmat suunnitelmat käytännön toteutukseksi. Kari Savonen valittiin tämän komitean puheenjohtajaksi. Vuonna 1946 Kari Savonen nimitettiin Ylioppilaiden terveydenhuoltotoimiston alilääkäriksi ja 1949 ylilääkäriksi. Hänet valittiin vuonna 1954 perustetun Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) johtajalääkäriksi, ja hän toimi tässä tehtävässä sekä säätiön yliasiamiehenä eläkkeelle jäämiseensä 1977 asti. Helsingistä alkanut, ensin noin 11  opiskelijaa palveleva YTHS:n toiminta kasvoi Savosen aikana valtakunnalliseksi kattamaan noin 74 000 opiskelijaa. YTHS:n suunnitteluvaiheessa Savonen kävi tutustumassa Maailman terveysjärjestön stipendillä opiskelijaterveydenhoitoon Ranskassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja opintomatkojen teko jatkui myöhempinäkin työvuosina.
Kari Savonen sai professorin arvonimen vuonna 1978, jolloin hän jo eläkkeellä ollessaan toimi presidenttinä Helsingissä järjestetyssä opiskelijaterveydenhuollon kansainvälisessä symposiumissa.
Unkari yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 14. | 18 | 20 | 24 | 62 |
Unkari on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisistä, vuoden 1934 kisoista alkaen. Yksittäisissä kisoissa se on saavuttanut nollasta kahteen kultamitalia lukuun ottamatta vuoden 1954 kisoja, kun se voitti neljä kultamitalia ja sijoittui mitalitilastossa kolmanneksi. Vain vuosien 1950 ja 1986 kisoissa maa on jäänyt ilman mitaleja. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on sijalla 14. EM-kilpailujen isäntämaana se on toiminut kahdesti: Budapest oli vuosien 1966 ja 1998 kisakaupunki.
Unkarilaiset ovat EM-kilpailuissa menestyneet parhaiten heittolajeissa. Maan 18 mestaruudesta viisi on saavutettu moukarinheitossa, kaksi kuulantyönnössä, yksi kiekonheitossa ja yksi keihäänheitossa. Hyppylajeissa unkarilainen on voittanut mestaruuden kolme kertaa, juoksulajeissa viisi kertaa sekä otteluissa kerran. Maan ainoat kaksinkertaiset Euroopan-mestarit ovat kuulantyöntäjä Vilmos Varjú ja moukarinheittäjä Krisztián Pars.
Unkarin EM-mitalit kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 2 | 3 | 2 | 7 | 4. |
| 1938 Pariisi / Wien | 1 | 1 | 1 | 3 | 8. |
| 1946 Oslo | 0 | 0 | 1 | 1 | 14. |
| 1950 Bryssel | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1954 Bern | 4 | 1 | 4 | 9 | 3. |
| 1958 Tukholma | 0 | 0 | 2 | 2 | 14. |
| 1962 Belgrad | 2 | 0 | 2 | 4 | 7. |
| 1966 Budapest | 1 | 4 | 3 | 8 | 8. |
| 1969 Ateena | 1 | 2 | 0 | 3 | 7. |
| 1971 Helsinki | 0 | 1 | 1 | 2 | 15. |
| 1974 Rooma | 1 | 0 | 0 | 1 | 12. |
| 1978 Praha | 1 | 0 | 0 | 1 | 10. |
| 1982 Ateena | 0 | 0 | 1 | 1 | 18. |
| 1986 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1990 Split | 0 | 2 | 0 | 2 | 11. |
| 1994 Helsinki | 0 | 1 | 0 | 1 | 19. |
| 1998 Budapest | 1 | 1 | 0 | 2 | 12. |
| 2002 München | 2 | 0 | 2 | 4 | 9. |
| 2006 Göteborg | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 2010 Barcelona | 0 | 0 | 3 | 3 | 23. |
| 2012 Helsinki | 1 | 1 | 0 | 2 | 14. |
| 2014 Zürich | 1 | 0 | 1 | 2 | 13. |
| 2016 Amsterdam | 0 | 2 | 0 | 2 | 23. |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 1 | 1 | 25. |
| Yhteensä | 18 | 20 | 24 | 62 | 14. |
Unkarin menestyneimmät EM-kisaurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Krisztián Pars | 2 | 0 | 1 | 3 | 2010–2014 | moukarinheitto |
| Vilmos Varjú | 2 | 0 | 0 | 2 | 1962–1966 | kuulantyöntö |
| József Kovács | 1 | 2 | 0 | 3 | 1934–1938 | 110 metrin aidat, 400 metrin aidat, 4 × 100 metriä |
| Gyula Zsivótzky | 1 | 1 | 1 | 3 | 1958–1966 | moukarinheitto |
| Miklós Szabó | 1 | 1 | 0 | 2 | 1934 | 800 metriä, 1 500 metriä |
| Tibor Gécsek | 1 | 1 | 0 | 2 | 1990–1998 | moukarinheitto |
| Róbert Fazekas | 1 | 0 | 1 | 2 | 2002–2010 | kiekonheitto |
| Ibolya Csák | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | korkeushyppy |
| Györgyi Csányi | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 4 × 100 metriä |
| Ödön Földessy | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | pituushyppy |
| Béla Goldoványi | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 4 × 100 metriä |
| Sándor Rozsnyói | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 3 × 000 metrin esteet |
| Lajos Szentgáli | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 800 metriä |
| Géza Varasdi | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 4 × 100 metriä |
| László Zarándi | 1 | 0 | 0 | 1 | 1954 | 4 × 100 metriä |
| Angéla Ránky | 1 | 0 | 0 | 1 | 1969 | keihäänheitto |
| Ilona Bruzsenyák | 1 | 0 | 0 | 1 | 1974 | pituushyppy |
| Margit Papp | 1 | 0 | 0 | 1 | 1978 | viisiottelu |
| Adrián Annus | 1 | 0 | 0 | 1 | 2002 | moukarinheitto |
| József Sir | 0 | 2 | 1 | 3 | 1934 | 100 metriä, 200 metriä, 4 × 100 metriä |
Audi Sport TT Cup

| Audi Sport TT Cup |
| --- | --- |

Järjestäjä:  Audi
Maa:  Kansainvälinen
Ensimmäinen kausi:  2015
Viimeinen kausi:  2017
Audi Sport TT Cup oli vuosina 2015–2017 toiminut kansainvälinen kilpa-autoilusarja, jota ajettiin Saksan vakioautojen DTM-sarjan yhteydessä. Sarja korvasi vuosina 2004–2014 toimineen Volkswagen Scirocco R-Cup -sarjan.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja |
| --- | --- |
2015:  Jan Kisiel
2016:  Joonas Lappalainen
2017:  Philip Ellis
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Audi Sport TT Cup
Käännös suomeksi