stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chris Hillman
Diskografia > The Flying Burrito Brothers

The Gilded Palace of Sin (1969)
Burrito Deluxe (1970)
The Flying Burrito Brothers (1971)
Last of the Red Hot Burritos]] (1972)
Close Up the Honky Tonks]] (1974)
Honky Tonk Heaven (1974)
Sleepless Nights (1976)
Farther Along (1988)
Dim Lights, Thick Smoke, and Loud, Loud Music (1987)
Out of the Blue (1996)
Diskografia > Manassas

Manassas (1972)
Down the Road (1973)
Pieces (2009)
Diskografia > The Souther-Hillman-Furay Band

The Souther-Hillman-Furay Band (1974)
Trouble in Paradise (1975)
Diskografia > McGuinn, Clark & Hillman

McGuinn, Clark & Hillman (1979)
City (1980)
Return Flight I (1992)
Return Flight II (1993)
Three Byrds Land in London (1997)
The Capitol Collection (2007)
Diskografia > McGuinn/Hillman

McGuinn / Hillman (1981)
Diskografia > Ever Call Ready

Ever Call Ready (1985)
Diskografia > The Desert Rose Band

The Desert Rose Band (1987)
Running (1988)
Pages of Life (1990)
A Dozen Roses – Greatest Hits (1991)
True Love (1991)
Traditional (1992)
Life Goes On (1993)
Live at Nevada County Fairgrounds with Emmylou Harris (8-03-1986)
Diskografia > Chris Hillman & Herb Pedersen

Bakersfield Bound (1996)
Way Out West (2003)
At Edwards Barn (2010)
Diskografia > Larry Rice, Tony Rice, Chris Hillman & Herb Pedersen

Out of the Woodwork (1997)
Rice, Rice, Hillman & Pedersen (1999)
Running Wild (2001)
Diskografia > Solo levyt

Slippin' Away (1976)
Clear Sailin' (1977)
Morning Sky (1982)
Desert Rose (1984)
Like a Hurricane (1998)
The Other Side (2005)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k The Byrds |
| --- | --- |
 Clarence White  Chris Hillman  Gene Clark  Gram Parsons  Gene Parsons  Skip Battin  Michael Clarke  David Crosby  Kevin Kelley  Roger McGuinn  John York 
Albumit:  Mr. Tambourine Man  Turn! Turn! Turn!  Fifth Dimension  Younger Than Yesterday  The Byrds’ Greatest Hits  The Notorious Byrd Brothers  Sweetheart of the Rodeo  Dr. Byrds & Mr. Hyde  Ballad of Easy Rider  (Untitled)  Byrdmaniax  Farther Along  The Best of The Byrds: Greatest Hits, Volume II  Byrds  The Byrds  20 Essential Tracks From The Boxed Set: 1965-1990  Live at the Fillmore – February 1969  The Byrds Play Dylan  The Essential Byrds 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana
MM-rallikausi 1989

MM-rallikausi 1989 oli järjestyksessään rallin maailmanmestaruussarjan 17. kausi. Kilpailukalenteri koki pieniä muutoksia, kun Olympus-ralli poistui kalenterista ja Australian ralli tuli uutena kalenteriin. Vastoin pitkiä perinteitä, Ruotsin ralli oli tänä vuonna ensimmäinen osakilpailu ja vasta toisena tuli Monte Carlo -ralli.
Kausi 1989 meni jälleen Lancian komennossa. Lancia voitti kuusi ensimmäistä kilpailua, missä oli jaossa valmistajien pisteitä. Miki Biasioni voitti mestaruuden ja hänestä tuli toinen tuplamestari.
Toyota Team Europe oli ainut joka pystyi hieman panemaan kampoihin Lancialle kuskeinaan Juha Kankkunen, Kenneth Eriksson sekä lupaava espanjalainen Carlos Sainz. Lancian alkukauden dominointi oli kuitenkin liikaa Toyotalle, vaikka onnistumisia tuli pitkin kautta, mutta Toyotalla oli vielä paljon teknisiä ongelmia. Kankkunen taisteli kuljettajien toisesta sijasta, mutta taipui kuitenkin kolmannelle sijalle.
Mitsubishi Ralliart lähti kauteen Galant VR-4 -autolla, jolla saavutettiinkin kaksi osakilpailuvoittoa, kun Mikael Ericson voitti Suomen rallin ja Pentti Airikkala voitti RAC-rallin. Mitsubishi saavutti neljännen sijan valmistajien sarjassa.
Vuonna 1989 Ruotsin rallia, Uuden-Seelannin rallia sekä Norsunluurannikon rallia ei laskettu mukaan valmistajien maailmanmestaruuskilpailuun.
Onnettomuudet

Kauden alussa tapahtui useita kuolemaan johtaneita onnettomuuksia. George Mignot ja hänen kartanlukijansa Bernard de Lathuy kuolivat törmäyksessä junan kanssa tasoristeyksessä heidän valmistautuessaan Ruotsin ralliin. Lars-Erik Torph ja Bertil-Rune Rehnfeldt kuolivat ollessaan katsojina Monte Carlon rallissa. Augusto Mendes kuoli Portugalin kilpailussa auton suistuttua tieltä.
Kilpailukalenteri

| Nro | Ajakohta | Osakilpailu | Raportti |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 6.-8. tammikuuta |  Ruotsin ralli | Raportti |  |
| 2 | 21.-26. tammikuuta |  Monte Carlon ralli | Raportti |  |
| 3 | 28. helmikuuta - 4. maaliskuuta |  Portugalin ralli | Raportti |  |
| 4 | 23. maaliskuuta - 27. maaliskuuta |  Safari-ralli | Raportti |  |
| 5 | 23.-26. huhtikuuta |  Korsikan ralli | Raportti |  |
| 6 | 27. toukokuuta - 1. kesäkuuta |  Akropolis-ralli | Raportti |  |
| 7 | 15.-18. heinäkuuta |  Uuden-Seelannin ralli | Raportti |  |
| 8 | 1.-5. elokuuta |  Argentiinan ralli | Raportti |  |
| 9 | 25.-27. elokuuta |  Suomen ralli | Raportti |  |
| 10 | 14.-17. syyskuuta |  Australian ralli | Raportti |  |
| 11 | 8.-12. lokakuuta |  Sanremon ralli | Raportti |  |
| 12 | 29. lokakuuta - 2. marraskuuta |  Norsunluurannikon ralli | Raportti |  |
| 13 | 19.-23. marraskuuta |  RAC-ralli | Raportti |  |
Lähde:
Tulokset > Pistejärjestelmä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sijoitus | 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. |
| Pisteet | 20 | 15 | 12 | 10 | 8 | 6 | 4 | 3 | 2 | 1 |
Tulokset > Valmistajien mestaruussarja

Ruotsin, Uuden-Seelannin ja Norsunluurannikon ralleista ei annettu valmistajien pisteitä.
| Sija | Talli | Kilpailu>  MON | Kilpailu>  POR | Kilpailu>  KEN | Kilpailu>  FRA | Kilpailu>  GRE | Kilpailu>  ARG | Kilpailu>  FIN | Kilpailu>  AUS | Kilpailu>  ITA | Kilpailu>  GBR | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Lancia | 20 | 20 | 20 | 20 | 20 | 20 | (8) | (14) | 20 |  | 140 |
| 2 |  Toyota | 10 |  | 12 | 14 |  |  | 14 | 20 | 14 | 17 | 101 |
| 3 |  Mazda | 12 | 12 |  |  |  |  | 17 | 10 | 8 | 8 | 67 |
| 4 |  Mitsubishi |  |  |  |  | 12 |  | 20 | 6 |  | 20 | 58 |
| 5 |  Audi | 2 | 12 |  | 3 | 8 | 12 | 6 |  |  |  | 43 |
| 6 |  BMW | 4 | 10 |  | 17 |  |  |  |  | 6 |  | 37 |
| 7 |  Renault | 9 |  |  | 11 |  |  |  |  | 10 |  | 30 |
| 8 |  Nissan |  |  | 17 |  | 1 |  |  |  |  |  | 18 |
| 9 |  Volkswagen |  |  | 14 |  |  |  |  |  |  |  | 14 |
| 10 |  Renault Argentina |  |  |  |  |  | 10 |  |  |  |  | 15 |
| 11 |  Vauxhall |  |  |  |  |  |  |  | 8 |  | 1 | 9 |
| 12 |  Subaru |  |  | 6 |  |  |  |  | 1 |  |  | 7 |
| 13 |  Ford |  |  |  | 6 |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 14 |  Fiat Argentina |  |  |  |  |  | 3 |  |  |  |  | 3 |
| 15 |  Volkswagen Argentina |  |  |  |  |  | 1 |  |  |  |  | 1 |
Kauden 1989 kilpailut kartalla.
Janne Laukkanen

| Janne Laukkanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1970 (ikä 54) Lahti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Lelu
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2003
Seurat:  Lahden Reipas (SML) HPK (SML) HC České Budějovice (CZE) Quebec Nordiques (NHL) Colorado Avalanche (NHL) Ottawa Senators (NHL) Pittsburgh Penguins (NHL) Tampa Bay Lightning (NHL)
NHL-varaus:  156. varaus, 1991 Quebec Nordiques
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Nagano 1998 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1992 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Italia 1994 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1998 | jääkiekko |  |
Janne Kristian Laukkanen (s. 19. maaliskuuta 1970 Lahti) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen urheilujohtaja. Hänen pelipaikkansa oli puolustaja. Laukkanen on vuodesta 2016 toiminut Pelicansin urheilutoimenjohtajana.
Pelaajaura > Seurajoukkueissa

Laukkanen aloitti SM-liigauransa kaudella 1990–1991 Hockey Reippaassa. Québec Nordiques varasi Laukkasen NHL:ään vuoden 1991 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella numerolla 156. Samana kesänä Laukkanen siirtyi Hämeenlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi kevääseen 1994 saakka. Laukkanen toimi kaksi kautta HPK:n kapteenina. Keväällä 1994 Laukkanen kävi pelaamassa kolme pudotuspeliottelua Tšekin Extraligan České Budějovice -joukkueessa.
Syksyllä 1994 Laukkanen siirtyi Pohjois-Amerikkaan Québec Nordiquesiin. Kausi sujui kuitenkin suurimmaksi osaksi Nordiquesin farmijoukkue Cornwall Acesissa AHL:ssä. NHL:ssä Laukkanen pääsi pelaamaan vain 11 ottelua runkosarjassa ja 6 pudotuspeleissä. Seuraavalla kaudella Laukkanen pääsi pelaamaan kolme NHL-ottelua Colorado Avalancheksi muuttuneessa joukkueessa ennen kuin hänet kaupattiin 26. tammikuuta 1996 Ottawa Senatorsiin vaihdossa Brad Larseniin. Ottawassa Laukkanen vakiinnutti paikkansa kokoonpanossa ja pelasi seurassa aina 14. maaliskuuta 2000 asti, jolloin hänet kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Laukkasen ohella Senators luopui maalivahti Ron Tugnutt ista saaden vastineeksi maalivahti Tom Barrasson. Pittsburgh myi Laukkasen 10. helmikuuta 2003 New York Rangersiin kahdeksan pelaajan kaupassa. Rangersissa hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan, vaan Tampa Bay Lightning poimi hänet waivers-listalta 11. maaliskuuta 2003. Laukkanen pelasi loppukauden aikana Tampa Bayssa neljä ottelua. Kauden jälkeen hän lopetti pelaajauransa.
Pelaajaura > Maajoukkueessa

Laukkanen edusti Suomea kaksissa olympiakisoissa 1994 ja 1998. Molemmissa kisoissa Suomi voitti pronssia. Olympiakisojen lisäksi Laukkanen edusti Suomea neljästi jääkiekon MM-kisoissa: 1992, 1993, 1994 ja 1998. Näistä kolmissa kisoissa Suomi voitti hopeaa. Laukkasella on myös Kanada Cupin kolmas sija vuodelta 1991.
Urheilujohtajana

Janne Laukkanen oli Espoo Bluesin apulaisvalmentaja kaudella 2004–2005.
Vuosina 2011–2015 Laukkanen työskenteli HPK:n pelaajakoordinaattorina. Vuodesta 2016 hän on toiminut Lahden Pelicansin urheilutoimenjohtajana.
Aiheesta muualla

Laukkasen pelaajakortti jatkoaika.comin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne Laukkanen nhlfinns.com:ssa
Laukkasen tiedot Jääkiekkomuseon sivuilla.
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1992
1 Siekkinen |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (A) |
6 Ruotanen |
7 Immonen |
9 Rautio |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
14 Lehtinen |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto (C) |
21 Ruuttu |
22 Saarikoski |
24 Riihijärvi |
25 Raitanen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
35 Lindfors |
40 Nieminen |
42 Mäkelä (A) |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1993
2 Haapakoski |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (C) |
7 Immonen |
8 Harila |
10 Tikkanen |
11 Viitakoski |
12 Laukkanen |
13 Koivu |
14 Korpisalo |
15 Alatalo |
16 Säilynoja |
20 Palo |
22 Saarikoski (A) |
24 Riihijärvi |
26 Ylönen |
27 Timo Peltomaa |
28 Varvio |
30 Ketterer |
31 Sulander |
35 Lindfors |
40 Nieminen (A) |
88 Sirén |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila (C) |
7 Immonen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
17 Kurri |
20 Lehtinen |
22 Ruuttu |
23 Virta (A) |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen (A) |
42 Mäkelä |
Valmentaja Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1998
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
4 Timonen (A) |
8 Linna |
9 Lydman |
12 Jokinen |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen (C) |
18 Lius |
19 Toskala |
22 Eloranta |
23 Ikonen |
24 Kapanen (A) |
25 Rintanen |
27 Niemi |
29 Alatalo |
31 Sulander |
32 Ruutu |
33 Tuomainen |
35 Myllys |
37 Mäkiaho |
42 Karalahti |
72 Laukkanen |
Valmentaja Hannu Aravirta
Suomen joukkue – Olympialaiset 1992
1 Tammi |
3 Blomqvist |
4 Eloranta |
5 Jutila |
6 Ruotanen |
7 Saarinen |
8 Selänne |
9 Siren |
11 Lindroos |
12 Laukkanen |
14 Skriko |
15 Järvenpää |
16 Säilynoja |
18 Tuomisto |
22 Saarikoski |
25 Summanen |
27 Peltomaa |
28 Helminen |
30 Ketterer |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
44 Laurila |
Valmentaja Pentti Matikainen
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1994
1 Kuivalainen |
2 Kiprusoff |
4 Hämäläinen |
5 Jutila |
6 Sormunen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
13 Palo |
14 Helminen |
15 Alatalo |
16 Peltonen |
20 Lehtinen |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Lehterä |
28 Varis |
30 Tammi |
35 Myllys |
40 Nieminen |
42 Mäkelä |
Valmentaja  Curt Lindström
Suomen joukkue – Talviolympialaiset 1998
4 Timonen |
5 Berg |
6 Grönman |
8 Selänne |
10 Tikkanen |
11 Koivu |
12 Laukkanen |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen |
17 Kurri |
19 Lind |
21 Lumme |
24 Kapanen |
25 Rintanen |
26 Lehtinen |
27 Numminen |
30 Tammi |
31 Sulander |
35 Myllys |
37 Ylönen |
40 Nieminen |
44 Niinimaa |
Valmentaja Hannu Aravirta
Hurja jengi 2

| Hurja jengi 2> The Bad Guys 2 |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Pierre Perifel
Tuottaja:  Damon Ross
Säveltäjä:  Daniel Pemberton
Leikkaaja:  John Venzon
Pääosat:   Sam Rockwell  Marc Maron  Craig Robinson  Anthony Ramos  Awkwafina  Danielle Brooks  Natasha Lyonne  Maria Bakalova  Richard Ayoade  Zazie Beetz  Lilly Singh  Alex Borstein 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks Animation
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   2025-7-3131. heinäkuuta 2025 (Suomi)  2025-8-11. elokuuta 2025 (Yhdysvallat)  
Alkuperäiskieli:  englannin kieli
Edeltäjä:  Hurja jengi
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hurja jengi 2 (engl. The Bad Guys 2) on vuonna 2025 tietokoneanimaatioelokuva. Se on jatko-osa vuonna 2022 valmistuneelle animaatiolle Hurja jengi. Elokuvan pääosissa ovat Sam Rockwell, Marc Maron, Craig Robinson, Anthony Ramos, Awkwafina, Danielle Brooks, Natasha Lyonne, Maria Bakalova, Richard Ayoade, Zazie Beetz, Lilly Singh ja Alex Borstein.
Aiheesta muualla

Hurja jengi 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kikko Siltanen

Kikko Siltanen (s. 1999) on suomalainen pianisti ja kirkkomuusikko. Hän on syntynyt Turussa ja opiskellut Sibelius-Akatemiassa kirkkomusiikin aineryhmässä. Hän toimii kanttorina, kamarimuusikkona ja pianistina, ja on esiintynyt muun muassa Helsinki Concordia-orkesterin solistina.
Siltanen on Kustavi Ensemble -nimisen kamarimusiikkiyhtyeen perustajajäsen. Hän on tehnyt kanttorin töitä mm. Nousiaisten seurakunnassa, Turun saariston seurakunnissa ja Helsingissä Töölön seurakunnassa.
Kiinanpunapuu

| Kiinanpunapuu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Sequoioideae
Suku::  Kiinanpunapuut Metasequoia
Laji::  glyptostroboides
Kaksiosainen nimi
 Metasequoia glyptostroboides  Hu & W.C.Cheng, 1948 
Synonyymit
 Metasequoia glyptostroboides var. caespitosa Y.H.Long & Y.Wu  Sequoia glyptostroboides (Hu & W.C.Cheng) Weide 
Katso myös
   Kiinanpunapuu Wikispeciesissä   Kiinanpunapuu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinanpunapuu (Metasequoia glyptostroboides) on havupuulaji sypressikasveihin (Cupressaceae) lukeutuvassa kiinanpunapuiden (Metasequoia) suvussa. Se on sukunsa ainoa nykyisin elävä laji. Suku kuvattiin alun perin fossiileista, ja Kiinasta 1940-luvulla elävänä löydettyä kiinanpunapuuta on usein pidetty elävänä fossiilina.
Kiinanpunapuu on suurehko kesävihanta havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan pienellä alueella Kiinassa. Lajia uhkaa sen elinympäristön tuhoutuminen ja se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Nimet

Suvun tieteellinen nimi Metasequoia on muodostettu lähisukuisten punapuiden tieteellisestä nimestä Sequoia sekä kreikan kielen etuliitteestä meta. Tieteellinen lajinimi glyptostroboides viittaa deltasypresseihin (Glyptostrobus), joita laji ulkoisesti muistuttaa suuresti.
Lajin luontaisella elinalueella Kiinassa siitä on perinteisesti käytetty nimitystä 水杉 (shuǐ shān, suom. vesipihta). Maailmalla lajista käytetään tavallisesti englanniksi nimitystä Dawn Redwood (suom. aamunkoiton punapuu).
Luokittelu ja tutkimushistoria

Kiinanpunapuu on jo liitukautisista fossiileista tunnetun kiinanpunapuiden suvun ainoa nykyisin elävä laji. Sen lähimmät elävät sukulaiset ovat punapuu (Sequoia sempervirens) ja mammuttipetäjä (Sequoiadendron giganteum).
Kiinanpunapuu oli tieteelle tuntematon ennen 1940-lukua, mutta se tunnettiin elinalueellaan paikallisesti. Laji sai tieteellistä huomiota ensimmäisen kerran, kun Nanjingin yliopiston professori huomasi yhden puun Modaoqin kylässä Sichuanissa vuonna 1941. Lajista kerättiin näytteitä ensimmäisen kerran vasta vuonna 1944. Aluksi näytteiden luultiin edustavan mahdollisesti uutta deltasypressilajia (Glyptostrobus), mutta vuonna 1945 lajin todettiin edustavan jotakin ennestään Kiinan luonnosta tuntematonta sukua. Vuonna 1946 lähtetettiin retkikunta keräämään lisää näytteitä. Samana vuonna laji tunnistettiin kuuluvaksi aiemmin vain fossiileista tunnettuun kiinanpunapuiden sukuun Metasequoia.
Kiinanpunapuu muistuttaa ulkoisesti kesävihantia suosypressejä (Taxodium) ja deltasypressiä (Glyptostobus pensilis). Tieteellinen lajinimi glyptostroboides viittaa deltasypressien sukuun ja puiden samankaltaisuuteen.
Levinneisyys

Kiinanpunapuu kasvaa luonnonvaraisena vain pienellä alueella Sichuanin ja Hubein maakuntien rajalla sekä erillisenä esiintymänä Hunanissa. Laji kasvaa vuoristolaaksoissa 750–1 500 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elinympäristö ja ekologia

Kiinanpunapuu kasvaa tavallisesti kosteilla paikoilla kuten rotkoissa ja purojen rannoilla. Se voi kasvaa ajoittain veden peittämällä maalla, mutta kestää jonkin verran myös kuivaa maaperää. Laji kasvaa usein hyvin happamassa maaperässä. Kiinanpunapuu on lauhkean ilmaston puu ja kestää enimmillään noin −29 – −23 celsiusasteen pakkasta. Kevätpakkaset saattavat kuitenkin herkästi vahingoittaa nuoria versoja. Laji tarvitsee pitkän, lämpimän kesäkauden menestyäkseen.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt uhanalaisuusluokituksessaan kiinanpunapuun erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Kiinanpunapuun luontainen levinneisyysalue on pitkään ollut hyvin suppea ja pirstoutunut. Suuria puuyksilöitä laskettiin olevan luonnossa 2000-luvun alussa 5 393 kappaletta. Lajin luonnonkannan uskotaan suurikokoisten puiden suojelusta huolimatta edelleen heikkenevän, sillä lajin elinympäristön tuhoutuminen jatkuu, eikä puiden ole havaittu onnistuneesti lisääntyvän luonnossa.
Kiinanpunapuu on suojeltu Kiinassa, ja suurempien luonnonvaraisten puiden vahingoittaminen on lailla kielletty. Kielto ei kuitenkaan suojele puita elinympäristön tuhoutumiselta, ja useasti lajin kasvupaikoilta kaadetaan pois muut puulajit, jolloin kiinanpunapuut jäävät luonnontilaisen metsän sijaan maatalousmaan ympäröimiksi.
Vaikka laji onkin vaarassa kadota luonnosta, se on hyvinkin yleinen istutettuna koristepuuna ympäri maailmaa lauhkean vyöhykkeen alueilla. Sitä on myös käytetty istutusmetsissä Kiinassa. Aiemmassa vuoden 1998 kansainvälisen luonnonsuojeluliiton uhanalaisuusluokituksen arvioinnissa laji määriteltiin jo äärimmäisen uhanalaiseksi, mutta vuonna 2013 julkaistussa arvioinnissa luokitusta laskettiin erittäin uhanalaiseksi.
Merkitys ihmiselle

Kiinanpunapuuta käytetään laajalti koristepuuna maailman lauhkean vyöhykkeen alueilla. Se on erityisen suosittu Kiinassa, jossa istutetaan vuosittain useita miljoonia kiinanpunapuita. Lajia käytetään lähinnä Kiinassa myös uudelleenmetsityksessä. Kiinanpunapuuta pidetään kasvupaikkansa suhteen liian vaativana ja sen puuainesta liian hauraana, että lajin puuta voisi kaupallisesti hyödyntää.
Puuta lisätään usein pistokkaista, mutta sitä voidaan kasvattaa myös siemenistä. Koristepuina kasvatettujen kiinanpunapuiden kanta on pitkään kärsinyt vähäisestä geeniperimän muuntelusta, koska useimmat puut ovat periytyneet 1940-luvulla Kiinasta tuodusta siemenerästä.
Kesävihanta kiinanpunapuu talvehtii lehdettömänä.
Lehtien ruskaväritys voi olla oranssinpunainen tai punertavan ruskea.
Vanhemman puun runko on usein epäsäännöllisen muotoinen.
Kiinanpunapuuta käytetään laajalti puisto- ja katupuuna.
Lyhytversot varisevat syksyllä kokonaisina lehtineen.
Pentti Kuukasjärvi

| Pentti Kuukasjärvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. marraskuuta 1946 (ikä 78) Pudasjärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Yleisurheilija
Laji:  kolmiloikka
Valmentaja:  Jussi Saarela
Ennätykset:  16,87 m (1975)
Pentti Kuukasjärvi (s. 28. marraskuuta 1946 Pudasjärvi) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän oli lajissaan Suomen paras 1970-luvulla ja on edelleen Suomen kaikkien aikojen kolmiloikkatilastossa neljäntenä ennätyksellään 16,87 m. Sisäradoilla hän hyppäsi Suomen ennätyksen 16,44 m 21. helmikuuta 1976. Ennätyksen rikkoi Johan Meriluoto 17.2.2001.
Kuukasjärvi osallistui yksiin olympialaisiin ja kaksiin ulkoratojen EM-kisoihin. Montréalin olympialaisissa 1976 hän sijoittui kymmenenneksi ja Rooman EM-kisoissa 1974 yhdeksänneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui viidenneksi 1976 ja kymmenenneksi 1978.
Seuratasolla Kuukasjärvi edusti Pudasjärven Urheilijoita ja Oulun NMKY:n Urheilijoita. Hän voitti kolmiloikassa seitsemän Suomen mestaruutta. Hänen valmentajansa oli Jussi Saarela.
Saavutukset

Olympialaisissa 10. sija 1976
EM-kisoissa 9. sija 1974, karsinnassa 14. sija 1971
Sisäratojen EM-kisoissa 5. sija 1976, 10. sija 1978
Suomen mestari: 1971, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978
SM-hopea: 1970, 1973
Sisäratojen SM-kultaa: 1972, 1975, 1976, 1977, 1978
Sisäratojen SM-hopeaa: 1973
Eddie Rickenbacker

Kapteeni Eddie Rickenbacker (n. 1919)
Edward (Eddie) Vernon Rickenbacker (8. lokakuuta 1890 – 27. heinäkuuta 1973) oli ensimmäinen kuuluisa yhdysvaltalainen hävittäjä-ässä ensimmäisessä maailmansodassa. Hän pudotti sodassa 22 vihollislentokonetta ja neljä ilmaa kevyempää alusta, mikä tekee hänestä sodan kyvykkäimmän yhdysvaltalaisen hävittäjä-ässän. Sodan jälkeen hän toimi Eastern Air Lines -lentoyhtiön johtajana.
Elämäkerta

Rickenbacker syntyi Columbusin kaupungissa Ohiossa 8. lokakuuta 1890. Hänen vanhempansa olivat sveitsiläisiä maahanmuuttajia. Perhe oli köyhä, ja Rickenbacker joutui jo lapsena keräämään romua ja jakamaan sanomalehtiä ansaitakseen rahaa. Myöhemmin hänen isänsä kuoli henkirikoksen uhrina, jolloin hän lopetti koulunkäyntinsä tukeakseen äitiään rahallisesti.
Nuoruudessaan Rickenbacker harrasti autourheilua. Kimmoke tähän tuli, kun hän pääsi Ford Model C -auton kyytiin ja myöhemmin työskenteli autoteollisuuden parissa myyntipäällikkönä. Hänen ensimmäinen merkittävä voittonsa autourheilijana tuli Sioux Cityssä vuonna 1914 järjestetyssä 300 mailin autokilpailussa.
Elämäkerta > Maailmansodassa

Yhdysvaltain liityttyä ensimmäiseen maailmansotaan huhtikuussa 1917 Rickenbacker pääsi kenraali John J. Pershingin henkilökohtaiseksi autonkuljettajaksi.
Rickenbackerin tekninen lahjakkuus teki vaikutuksen hänen ylempiinsä, kuten ilmajoukkojen päällikkö Billy Mitchelliin, ja Rickenbacker siirrettiin ilmajoukkoihin. Hän saavutti yhteensä 26 ilmavoittoa länsirintamalla lentäessään ja nousi lopulta 94. lentolaivueen komentajaksi.