stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miekkailu kesäolympialaisissa 2024
Mitalitaulukko > Miesten kilpailut

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Floretti, yksilö tiedot |  Cheung Ka-long Hongkong (HKG) |  Filippo Macchi Italia (ITA) |  Nick Itkin Yhdysvallat (USA) |  |  |  |
| Floretti, joukkue tiedot |  Japani Kyosuke Matsuyama Takahiro Shikine Kazuki Iimura Yudai Nagano |  Italia Guillaume Bianchi Filippo Macchi Tommaso Marini Alessio Foconi |  Ranska Maximilien Chastanet Maxime Pauty Enzo Lefort Julien Mertine |  |  |  |

| Säilä, yksilö tiedot |  Oh Sang-uk Etelä-Korea (KOR) |  Farès Ferjani Tunisia (TUN) |  Luigi Samele Italia (ITA) |  |  |  |
| Säilä, joukkue tiedot |  Etelä-Korea Gu Bon-gil Oh Sang-uk Park Sang-won Do Gyeong-dong |  Unkari Csanád Gémesi András Szatmári Áron Szilágyi Krisztián Rabb |  Ranska Sébastien Patrice Maxime Pianfetti Boladé Apithy Jean-Philippe Patrice |  |  |  |

| Kalpa, yksilö tiedot |  Koki Kano Japani (JPN) |  Yannick Borel Ranska (FRA) |  Mohamed El-Sayed Egypti (EGY) |  |  |  |
| Kalpa, joukkue tiedot |  Unkari Máté Tamás Koch Tibor Andrásfi Gergely Siklósi Dávid Nagy |  Japani Akira Komata Koki Kano Masaru Yamada Kazuyasu Minobe |  Tšekki Jiří Beran Jakub Jurka Martin Rubeš Michal Čupr |  |  |  |
Mitalitaulukko > Naisten kilpailut

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Floretti, yksilö tiedot |  Lee Kiefer Yhdysvallat (USA) |  Lauren Scruggs Yhdysvallat (USA) |  Eleanor Harvey Kanada (CAN) |  |  |  |
| Floretti, joukkue tiedot |  Yhdysvallat Jacqueline Dubrovich Lee Kiefer Lauren Scruggs Maia Weintraub |  Italia Arianna Errigo Martina Favaretto Alice Volpi Francesca Palumbo |  Japani Sera Azuma Yūka Ueno Karin Miyawaki Komaki Kikuchi |  |  |  |

| Säilä, yksilö tiedot |  Manon Apithy-Brunet Ranska (FRA) |  Sara Balzer Ranska (FRA) |  Olha H’arlan Ukraina (UKR) |  |  |  |
| Säilä, joukkue tiedot |  Ukraina Julija Bakastova Alina Komaštšuk Olha H’arlan Olena Kravatska |  Etelä-Korea Choi Se-bin Jeon Ha-young Jeon Eun-hye Yoon Ji-su |  Japani Risa Takashima Seri Ozaki Misaki Emura Shihomi Fukushima |  |  |  |

| Kalpa, yksilö tiedot |  Vivian Kong Hongkong (HKG) |  Auriane Mallo-Breton Ranska (FRA) |  Eszter Muhari Unkari (HUN) |  |  |  |
| Kalpa, joukkue tiedot |  Italia Rossella Fiamingo Mara Navarria Giulia Rizzi Alberta Santuccio |  Ranska Marie-Florence Candassamy Alexandra Louis-Marie Auriane Mallo-Breton Coraline Vitalis |  Puola Aleksandra Jarecka Alicja Klasik Renata Knapik-Miazga Martyna Swatowska-Wenglarczyk |  |  |  |
My Little Bossings

| My Little Bossings |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marlon Rivera
Käsikirjoittaja:  Bibeth Orteza
Säveltäjä:  Jessie Lasaten
Kuvaaja:  Lee Meily
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Filippiinit
Tuotantoyhtiö:  OctoArts Films, M-Zet Productions, APT Entertainment
Levittäjä:  OctoArts Films
Ensi-ilta:  25. joulukuuta 2013
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  tagalog
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
My Little Bossings on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut filippiiniläinen tagaloginkielinen komediaelokuva, jonka on ohjannut Marlon Rivera.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vic Sotto  | … |  Victor "Torky" Villanueva   |
|  Kris Aquino  | … |  Barbara "Baba" Atienza   |
|  Ryzza Mae Dizon  | … |  Ching   |
|  Bimby Yap  | … |  Justin/Tintoy   |
|  Jaclyn Jose  | … |  Marga Atienza   |
|  Aiza Seguerra  | … |  Ice   |
|  Jose Manalo  | … |  Parak   |
|  Paolo Ballesteros  | … |  Alat   |
|  Barbie Forteza  | … |  Rosy   |
|  Neil Coleta  | … |  Dino   |
|  Neil Ryan Sese  | … |  Jumbo   |
|  Erika Padilla  | … |  Leni   |
|  Lui Manansala  | … |  Sisko Remy   |
|  Nico Antonio  | … |  Bodgie   |
Aiheesta muualla

My Little Bossings Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mikko Purontakanen

| Mikko Purontakanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. toukokuuta 1980 (ikä 44) Oulu, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Puke, Pudo
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  89 kg
Seura
Seura:  Uleåborg A.I.K
Sarja:  Suomi-sarja
Pelinumero:  3
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2000–2008
Aik. seurat:  Kiekko-Oulu (II-div.) Lukko (SML) UJK (Mestis) Pelicans (SML) Kiekko-Laser (S-S) HC Bolzano (Italia) KalPa (SML) Basingstoke Bison (EIHL) Asplöven HC (Ruotsi I) Ahmat (S-S)
Mikko Purontakanen (s. 4. toukokuuta 1980 Oulu) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Suomi-sarjajoukkue Uleåborg A.I.K:ta. Hän on aiemmin pelannut SM-liigassa yhteensä 211 runkosarja -ja neljä playoff-ottelua tehopistein 4+15=19 ja keräten 116 jäähyminuuttia.
Ura

Purontakanen oli Oulun Kärppien kasvatti. Hän siirtyi kesken kauden 1997–1998 Kärppien B-nuorista II-divisioonajoukkue Kiekko-Ouluun, jossa Purontakanen pelasi ensimmäiset miesten pelinsä. Kaudeksi 1999–2000 hän siirtyi Rauman Lukon A-nuoriin ja voitti pronssia. Purontakanen debytoi seuraavalla kaudella 2000–2001 SM-liigassa, jossa hän pelasi kuusi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2001–2002 Purontakanen pelasi 28 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi ison osan kaudestaan myös lainalla Mestis-joukkue Uudenkaupungin Jää-Kotkissa.
Purontakanen murtautui Lukon SM-liigakokoonpanoon kaudella 2002–2003, jolloin hän teki 49 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Maaliskuussa 2003 Purontakanen teki joukkueen kanssa kahden vuoden jatkosopimuksen. Kaudella 2004–2005 hän ei saanut Lukossa kuitenkaan kovin paljon peliaikaa ja peliaikaa myös kahdeksan ottelun vuokrasopimuksella Pelicansista ja kahden ottelun lainallasopimuksella Mestis-joukkue KooKoosta.
Syksyllä 2005 Purontakanen lähti try-outille Kalevan Palloon, mutta hänen testijaksonsa päättyi kuitenkin kesken harjoituskauden niskavammaan. Purontakanen aloitti kauden 2005–2006 Suomi-sarjan Kiekko-Laserissa ja siirtyi kahdeksan siellä pelatun ottelun jälkeen Italian Serie A:n HC Bolzanoon. Purontakanen palasi kaudeksi 2006–2007 kaksivuotisella sopimuksella KalPaan, mutta pelasi vain ensimmäisen sopimuskauden. Kauden 2007–2008 hän aloitti Kiekko-Laserissa, mutta hän siirtyi jo kahdeksan pelaamansa ottelun jälkeen Ison-Britannian EIHL-liigan Basingstoke Bisoniin.
Purontakanen siirtyi huhtikuussa 2008 try-outille Porin Ässiin, mutta hän jäi kuitenkin sopimusta ja pelasi kauden 2008–2009 Ruotsin I-divisioonan Asplöven HC:ssä. Hänellä oli A-lohkon paras +/– -lukema (+40) ja hän oli myös jäähykuningas 92 minuutillaan.
Kaudeksi 2009–2010 Purontakanen palasi taas Kiekko-Laseriin kaksivuotisella sopimuksella. Hän nousi joukkueen kapteeniksi. Purontakanen voitti kauden päätteeksi Suomi-sarjan mestaruuden ja oli nostamassa Kiekko-Laseria Mestikseen. Hän ei kuitenkaan pelannut toista sopimuskauttaan, sillä Purontakanen lopetti pelaajauransa kevääseen 2010. Hän siirtyi saman vuoden elokuussa II-divisioonajoukkue Limingan Kiekko-Karhujen päävalmentajaksi. Hän kuitenkin purki yhteisymmärryksessä sopimuksensa joukkueen kanssa lokakuussa. Syyt liittyivät Purontakasen työhön huoltamoyrittäjänä.
Purontakanen palasi kahden välivuoden jälkeen kaukaloihin kaudella 2012–2013, jolloin hän pelasi neljä ottelua Suomi-sarjajoukkue Haukiputaan Ahmoissa. Jälleen kahden välivuoden jälkeen hän palasi kaudella 2015–2016 jääkiekon pariin Suomi-sarjan nousijajoukkue Uleåborg A.I.K:n paidassa marraskuussa 2015.
Muuta

Purontakanen on pelannut myös kaukalopalloa SM-sarjajoukkue RB-Oulussa sekä keskushyökkääjän että puolustajan pelipaikalla.
Mauritz Stiller

| Mauritz Stiller |
| --- | --- |
 Mauritz Stiller vuonna 1927.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Moshe Stiller
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1883 Helsinki
Kuollut: 18. marraskuuta 1928 (45 vuotta) Tukholma
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja, näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Mauritz Stiller (oik. Moshe Stiller 17. heinäkuuta 1883 Helsinki – 18. marraskuuta 1928 Tukholma, Ruotsi) oli suomenjuutalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hän on ainoa suomalainen, jolle on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famelle.
Lapsuus ja nuoruus Helsingissä

Mauritz Stillerin isä oli Valko-Venäjällä syntynyt sotilasmuusikko Hirsch Stiller, joka tuli vuonna 1867 Suomeen Venäjän armeijan mukana. Äiti Mindel Weissenberg oli kotoisin Puolan Łódźista. He olivat aškenasijuutalaisia. Mauritz syntyi Helsingissä vuonna 1883. Hän jäi täysorvoksi nelivuotiaana, kun hänen äitinsä teki itsemurhan. Isä oli kuollut aiemmin samana vuonna. Tällöin hänen perhetuttavansa, hattutehtailija Katzmann otti Stillerin kasvatiksi. Stiller sai työskennellä kasvatusisänsä hattukaupassa, mutta samalla hän unelmoi näyttelijän ammatista. Hän liittyi 16-vuotiaana teatteriseurueeseen ja pääsi pian näyttelijäksi Kansallisteatteriin. Hän oli isokokoinen ja komea mies, ja eloisuutensa vuoksi hän oli suosittu koomisten roolien esittäjä. Stiller esiintyi sekä Helsingissä että Turussa.
Lupaava näyttelijänura Suomessa kuitenkin katkesi Venäjän armeijan kutsuntoihin. Stillerin edesmennyt isä oli ollut Helsingin venäläisen rykmentin sotilassoittaja. Stiller haettiin kotoa ja toimitettiin Novgorodiin, missä hänen isänsä oli viimeksi ollut kirjoilla. Stiller kuitenkin pääsi pakenemaan ja jatkoi matkaansa Tukholmaan. Syksyllä 1907 hän kuitenkin palasi Suomeen ja toimi kaksi vuotta näyttelijänä Svenska Teaternissa.
Elokuvaura Ruotsissa

Stiller muutti 1909 lopullisesti Ruotsiin. Hän jatkoi näyttelijänä tukholmalaisissa teattereissa ja yleni teatteriohjaajaksi vuonna 1911. Myös elokuvat alkoivat kiinnostaa häntä, ja vuonna 1912 hänet kiinnitettiin Svenska Bion toiseksi pääohjaajaksi Victor Sjöströmin rinnalle.
Stiller oli alusta alkaen varsin tuottelias ohjaaja, sillä 1912–1915 hän ohjasi noin 30 lyhyttä ja pitkää elokuvaa. Nämä elokuvat ovat kuitenkin aikojen kuluessa tuhoutuneet tai hävinneet, joten Stillerin ensimmäisistä elokuvavuosista ei tiedetä juuri mitään. Sen sijaan joitakin hänen käsikirjoituksiaan tuolta ajalta on säilynyt. Niihin tehdyistä kuvausohjeista käy ilmi, että Stillerin kehittelemät tarinat syntyivät ensi sijassa kuvien kautta. Kuvaajaveljesten Julius ja Henrik Jaenzonin kautta Stiller opiskeli elokuvan kieliopin jo hyvin varhain.
Stiller toimi myös jokaisen elokuvan leikkaajana ja usein myös käsikirjoittajana. Hän myös näytteli joissakin elokuvissaan. Stilleriä voidaan siis pitää elokuviensa ehdottomana auteurina.
Elokuvaura Ruotsissa > Urbaania komediaa

Eurooppalainen, urbaani kulttuuri kiinnosti Stilleriä enemmän kuin perinteinen pohjoismainen agraarikulttuuri. Rakkautta ja journalismia (1916) on Stillerin ensimmäinen säilynyt elokuva. Se on juuri Stillerille tyypillinen kaupunkikomedia Karin Molanderin esittämästä reportterista, joka soluttautuu kotiapulaiseksi Richard Lundin esittämän julkisuutta pakoilevan naparetkeilijän talouteen.
Toinen Suomessa syntynyt ruotsalaistunut elokuvantekijä Gustaf Molander käsikirjoitti Stillerille elokuvat Thomas Graalin paras elokuva (1917) sekä Thomas Graalin parhaat lapset (1918). Nämä ovat ehkä ensimmäisiä elokuvanteosta kertovia elokuvia. Kummassakin näytteli Stillerin pahin "kilpailija" Victor Sjöström pääosaa, hajamielistä käsikirjoittajaa Thomas Graalia, joka rakastuu ja menee myöhemmin naimisiin Karin Molanderin esittämän näyttelijän kanssa.
Stillerin elokuva Gränsfolken (1913) löytyi kesällä 2009 puolalaisen seurakunnan kellarista muiden harvinaisuuksien joukosta. Elokuva kiellettiin Suomessa 1914.
Erotikon (1920) oli elokuvahistorian ensimmäisiä romanttisia komedioita. Se on tarina aviossa olevasta tiedemiehestä, joka rakastuu nuoreen naiseen samaan aikaan, kun hänen vaimollaan on suhde tiedemiehen parhaan ystävän kanssa. Elokuvassa on samanlaista sofistikoitunutta seksiä, jota Erich von Stroheim ja Cecil B. DeMille olivat elokuvissaan jo esittäneet.
Ernst Lubitsch sai omalle ohjaajanuralleen vahvoja vaikutteita juuri Erotikonista. Myös Valentin Vaalan 1930–1940-luvun salonkikomedioissa näkyy selviä stillermäisiä vaikutteita.
Elokuvaura Ruotsissa > Suomalaiset aiheet

Agraarikulttuuri ei ollut täysin Stillerin kiinnostuksen ulkopuolella. Tämän kulttuurin kuvaamiseen Stiller käytti apunaan erityisesti suomalaisia aiheita. Vuonna 1919 valmistunut Johannes Linnankosken romaaniin pohjautuva Laulu tulipunaisesta kukasta oli Stillerin uusi valtaus alueella, johon Victor Sjöström oli erityisesti perehtynyt. Elokuvan toinen suomalaistekijä oli Armas Järnefelt, joka sävelsi sen musiikin.
Juhani Ahon romaaniin perustuva Juha valmistui vuonna 1921, ja se oli klassikkoromaanin ensimmäinen elokuvasovitus. Myöhemmin siitä valmistui vielä kolme muuta elokuvaa, viimeisimpänä Aki Kaurismäen mykkäversio 1990-luvun lopulla. Juhan parissa Stillerillä oli viimeistä kertaa täydellinen taiteellinen vapaus.
Elokuvaura Ruotsissa > Selma Lagerlöf -filmatisoinnit

Victor Sjöströmin ohella Stiller oli yksi parhaimmista Ruotsin kansalliskirjailijan Selma Lagerlöfin elokuvallisista tulkitsijoista. Aarne-herran rahat (1919) oli huikea historiallinen spektaakkeli kolmesta skotlantilaisesta palkkionmetsästäjästä, jotka vaeltavat 1500-luvun talvisessa Ruotsissa. Itse Sergei Eisenstein on ottanut vaikutteita elokuvan lopun hautajaisjaksosta.
Lagerlöf-filmatisoinnit jatkuivat vielä elokuvilla Gunnar Heden taru (1923) ja Gösta Berlingin taru (1923). Ensimmäinen oli Lappiin sijoittuva balladimainen elokuva hulttiomaisesta viuluniekasta. Jälkimmäinen oli tarina nuoresta papista, joka alkaa epäillä Jumalan olemassaoloa ja ryhtyy juomaan. Stiller löysi elokuvaan Greta Gustafsson -nimisen näyttelijän, joka myöhemmin tuli tunnetuksi nimellä Greta Garbo. Stilleriä pidetään Greta Garbon löytäjänä.
Hollywood-kausi > Saapuminen

Gösta Berlingin taru oli sekä Stillerin että Garbon pääsylippu Hollywoodiin, johon saapui samoihin aikoihin myös Victor Sjöström. Hollywood vei Garbon tähteyteen, ja hänestä tuli kuuluisin ruotsalainen näyttelijä. Myös Sjöström menestyi Hollywoodissa. Stiller siirtyi sinne 1920-luvun puolivälissä. Osansa hänen saamaansa matkalippuun oli myös vuoden 1920 Erotikon-salonkikomedian hyvällä myyntimenestyksellä.
Temperamenttiselle Stillerille elokuvanteko Hollywoodissa oli taistelua omien taiteellisten tavoitteiden ja tuottajien rahantaonnan välillä. Aiemmin suurista taiteellisista vapauksista Ruotsissa nauttineelle ohjaajalle Hollywood oli melkoinen pettymys. Hän sai ohjata (kokonaan tai osaittain) viisi elokuvaa, joista yksikään ei ole varsinainen mestariteos. Hän ei myöskään saanut tehdä yhtään elokuvaa Garbon kanssa. Hotel Imperialia (1927) on pidetty hänen Hollywood-kautensa parhaana elokuvana.
Hollywood-kausi > Lähtö

Lopulta Stiller sai tarpeekseen Hollywoodista ja palasi Ruotsiin 1927. Ruotsissa hänen ohjaajanuransa ei kuitenkaan enää jatkunut, ehkä enemmänkin hänen omasta tahdostaan johtuen kuin siitä, ettei hänelle olisi ollut mahdollisuuksia ohjata. Hän kuoli jo 45-vuotiaana loppuvuodesta 1928.
Muistaminen

Stiller on saanut tähden Hollywoodin Walk of Famelle. Siinä tosin luki alkujaan Maurice Diller; nimi korjattiin 1980-luvulla oikeaan muotoonsa.
Gösta Berlingin taru oli Ingmar Bergmanin suosikki Stiller-elokuvista.
Mauritz Stillerin veli oli Suomen juutalaisyhteisössä merkittäväksi vaikuttajaksi kohonnut Abraham Stiller. Mauritz Stiller on myös toimittaja Ruben Stillerin isosetä.
Filmografia

Filmografia IMDb:n mukaan
Den tyranniske fästmannen 1912
De svarta maskerna 1912
Mor och dotte 1912r
Den moderna suffragetten 1913
Gränsfolken 1913
Den okända 1913
På livets ödesvägar 1913
Mannekängen 1913
När larmklockan ljuder 1913 (lyhyt)
När kärleken dödar 1913
Vampyren 1913 (lyhyt)
Barnet 1913 (lyhyt)
Det röda tornet 1914
Skottet 1914
Stormfågeln 1914
För sin kärleks skull 1914
När svärmor regerar 1914 (lyhyt)
Bröderna 1914 (lyhyt)
Hans bröllopsnatt 1915
När konstnärer älska 1915
Minlotsen 1915 (lyhyt)
Mästertjuven 1915
Madame de Thèbes 1915
Hämnaren 1915
Lekkamraterna 1915 (lyhyt)
Hans hustrus förflutna 1916
Balettiprimadonna 1916 (lyhyt)
Siivet 1916
Kampen om hans hjärta 1916
Rakkautta ja journalismia 1916 (lyhyt)
Dolken 1916
Lyckonålen 1916 (lyhyt)
Aleksanteri suuri 1917
Thomas Graalin paras elokuva 1917
Thomas Graalin parhaat lapset 1918
Aarne-herran rahat 1919
Laulu tulipunaisesta kukasta 1919
Erotikon 1920
Fiskebyn 1920
De landsflyktige 1921
Juha 1921
Gunnar Heden taru 1923
Gösta Berlingin taru 1924
The Temptress (kreditoimaton) 1926
The Woman on Trial 1927
Aseet pois 1927 (kreditoimaton)
Hotel Imperial 1927
Syntinen katu 1928
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Greta Garbon haastattelu; Garbo kertoo Stillerin tapaamisesta
Mykkäelokuvasivusto
Mauritz Stiller ja Greta Garbo 6. heinäkuuta 1925.
Milan Kňažko

| Milan Kňažko |
| --- | --- |
 Kňažko vuonna 2014
Slovakian kulttuuriministeri
 1998–2002  
Slovakian ulkoministeri
 1992–1993  
Slovakian kansallisen neuvoston jäsen
 1993–1998  
Salkuton ministeri
 1991–1991  
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1945 (ikä 79) Horné Plachtince, Tšekkoslovakia
Milan Kňažko (s. 28. elokuuta 1945, Horné Plachtince, Tšekkoslovakia) on slovakialainen näyttelijä ja entinen poliitikko. Hän oli mukana perustamassa Kansalaiset väkivaltaa vastaan -järjestöä marraskuussa 1989, joka oli merkittävässä roolissa kommunismivallan kaatuessa Tšekkoslovakiassa samettivallankumouksen aikana.
Tšekkoslovakian viimeisinä vuosina Kňažko toimi presidentti Václav Havelin neuvontantajana sekä liittokokouksen jäsenenä. Slovakian itsenäistyessä vuonna 1993 hän oli maan ulkoministeri. Slovakian kansallisen neuvoston edustajana hän toimi vuosina 1993–1998. 1998–2002 Kňažko oli maan kulttuuriministeri.
Elämä

Kňažko syntyi Veľký Krtíšin piirissä sijaitsevassa Horné Plachtincen kylässä vuonna 1945. Hänen isänsä tuomittiin vakoilusta syytettynä 13 vuoden vankeusrangaistukseen Kňažkon ollessa viisivuotias. Hän ei koskaan liittynytkään valtaapitävään kommunistiseen puolueeeseen.
Valmistuttuaan rakennusteollisuuden oppilaitoksesta vuonna 1963, Kňažko muutti Bratislavaan opiskelemaan näyttelemistä. Hän pääsi toisella yrittämällä Bratislavan esittävien taiteiden yliopistoon (VŠMU), josta hän valmistui 1968. Myöhemmin hän näytteli muun muassa Slovakian kansallisteatterissa 1985–1990.
Tšekkoslovakian kommunistihallinnon viimeisinä vuosina Kňažko oli mukana allekirjoittamassa Muutama lause nimistä vetoomusta, joka vaati maan kansalaisvapaustilanteen parantamista. Lokakuussa 1989 hän palautti saamansa ansioituneen taiteilijan kunnianimen, ja kun samettivallankumous alkoi seuraavassa kuussa, oli Kňažko yksi Kansalaiset väkivaltaa vastaan (VPN) -järjestön perustajajäsenistä. VPN:n oli Slovakian merkittävin antikommunistinen järjestö, ja hallinnon kaatumisen jälkeen Kňažko valittiin presidentti Václav Havelin neuvonantajaksi ja Tšekkoslovakian liittokokouksen jäseneksi.
Tšekkoslovakian hajotessa 1990-luvun alussa Kňažko toimi muun muassa Slovakian ulkominsterinä ja varapääministerinä. Tasavallan hajottua hän toimi Slovakian kansallisneuvoston jäsenenä 1993–1998. Kňažko tuki ensin pääministeri Vladimír Mečiaria VPN:n hajotessa tämän tukijoihin ja vastustajiin, mutta käänsi myöhemmin kelkkansa ja erosi Mečiarin HZDS-puolueesta vuoden 1994 vaaleihin johtaneen tapahtumaketjun aikana.
Mikuláš Dzurindan ensimmäisessä hallituksessa hän toimi maan kulttuuriministerinä. Kňažko oli yksi SDKÚ:n perustajäsenistä, mutta erosi puolueesta myöhemmin. Hän jättäytyi valtakunnnanpolitiikasta vapaaehtoisesti vuoden 2002 vaalien aikaan.
Kňažko osallistui vuoden 2014 presidentinvaaleihin, mutta ei selvinnyt toiselle kierrokselle.
Roolit

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Muuta | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Nevěsta s nejkrásnějšíma očima | Pišta |  |  |
| 1976 | Vojáci svobody | Gustáv Husák (ääni)  Ernest Bielik |  |  |
| 1977 | Rusalka  | Prinssi |  |  |
| 1980 | Nevěsta k zulíbání | Arkkitehti Karol Molnár |  |  |
| 1983 | Zánik samoty Berhof | Luutnantti |  |  |
| 1985 | ...nebo být zabit | Itävaltalainen vanki Ernest |  |  |
| 1986 | Papilio | Työmies |  |  |
| 1987 | Svět nic neví | Jindřich Křemen  Heinrich Kremen |  |  |
| 1987 | Devět kruhů pekla | Lääkäri Tomáš David |  |  |
| 1988 | Dobří holubi se vracejí | Lämmittäjä Miloš Lexa |  |  |
| 1990 | Svědek umírajícího času | Teloittaja Jan Mydlář |  |  |
| 1990 | Poslední motýl | Leirin komentaja Gruber |  |  |
| 1990 | Jen o rodinných záležitostech | StB:n majuri |  |  |
| 1992 | Nový Hyperion aneb Volnost, rovnost, bratrství | Itsensä |  |  |
| 2009 | Normal | Peter Kurten |  |  |
| 2011 | Hranaři | Vágner |  |  |
| 2016 | Těžká volba | Itsensä |  |  |
| 2017 | Mečiar |  | Ei roolia, mukana tuotannossa. |  |
| 2019 | Můj příběh | Liikemies Oldřich, Marien kumppani |  |  |

Lähde:
Vaalimenestys > Presidentinvaalit

| Vuosi | Ääniä | Prosenttiosuus | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 244 401 | 5,54 |  |
Palkinnot

Ansioitunut taiteilija (Tšekkoslovakia, 1986)
Mestareiden mestari

| Mestareiden mestari> Eeuwige roem |
| --- | --- |

Tyyli:  viihde, tositelevisio
Kestoaika:  60 min
Perustuu:  formaattiin Eeuwige roem
Pääosissa:  Juontaja: Ville Klinga (1. kausi) Eero Ettala (2. kausi) Heikki Paasonen (3. kausi)
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3 Nelonen
Esitetty:  2. tammikuuta 2012 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  StoryOf... Warner Bros. International Television Production Finland Oy
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla paras Game Show 2012
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
Mestareiden mestari on suomalainen kilpailuohjelma, jossa entiset huippu-urheilijat kilpailevat toisiaan vastaan. Kilpailu käydään Espanjan Andalusiassa, jossa kaikki urheilijat asuvat samassa talossa. Kilpailun 3. kausi käytiin Ahvenanmaalla. Jokaisen jakson päätteeksi yksi kilpailija putoaa pois. Ohjelma perustuu belgialaiseen formaattiin Eeuwige roem, ja sitä on esitetty alkuperämaansa lisäksi Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Saksassa ja Alankomaissa.
Ohjelman ensimmäisen kauden esittäminen alkoi MTV3:lla 2. tammikuuta 2012. Juontajana ensimmäisellä kaudella toimi Ville Klinga, ja sen voitti hiihtäjä Jari Isometsä. Ensimmäinen kausi voitti parhaan Game Show -ohjelman Kultainen Venla -palkinnon vuonna 2012.
Toisen kauden juontaa Eero Ettala. Sen esittäminen alkoi MTV3:lla 8. lokakuuta 2017.
Kilpailijat > 1. kausi

Marjut Rolig (hiihtäjä)
Jari Isometsä (hiihtäjä)
Jallu Rantanen (jalkapalloilija)
Eeva-Maria Saari (jalkapalloilija)
Anne Haanpää (jääkiekkoilija)
Timo Peltomaa (jääkiekkoilija)
Toni Nieminen (mäkihyppääjä)
Amin Asikainen (nyrkkeilijä)
Pertti Ukkola (painija)
Jyrki Järvi (purjehtija)
Sanna Stén (soutaja)
Kilpailijat > 2. kausi

Sami Jauhojärvi (hiihtäjä)
Teemu Tainio (jalkapalloilija)
Hanna-Maria Seppälä (uimari)
Ringa Ropo (pituushyppääjä)
Mikaela Ingberg (keihäänheittäjä)
Marko Yli-Hannuksela (painija)
Antti Törmänen (jääkiekkoilija)
Laura Lepistö (taitoluistelija)
Kilpailijat > 3. kausi

Yleisurheilujoukkue:
Tommi Evilä (pituushyppääjä)
Markus Pöyhönen (pikajuoksija)
Taina Ojaniemi (keihäänheittäjä)
Jääjoukkue:
Sami Helenius (jääkiekkoilija)
Mika Poutala (pikaluistelija)
Emma Terho (jääkiekkoilija)
Kamppailujoukkue:
Amin Asikainen (nyrkkeilijä)
Marko Asell (painija)
Petra Olli (painija)
Suksijoukkue:
Matti Heikkinen (hiihtäjä)
Aino-Kaisa Saarinen (hiihtäjä)
Kaisa Mäkäräinen (ampumahiihtäjä)