stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lettonauhasammal

| Lettonauhasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Lahko::  Metzgeriales
Heimo::  Aneuraceae
Suku::  Aneura
Laji::  pinguis
Kaksiosainen nimi
 Aneura pinguis  (L.) Dumort. 
Synonyymit
 Jungermannia pinguis L.  Riccardia pinguis (L.) Gray 
Katso myös
   Lettonauhasammal Wikispeciesissä   Lettonauhasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lettonauhasammal (Aneura pinguis) on koko Suomessa märillä ja ravinteisilla kasvupaikoilla esiintyvä maksasammal.
Lettonauhasammal kasvaa yksittäisversoina tai pieninä kasvustoina märällä maalla tai muiden sammalten seassa. Sen versot ovat yleensä 2–6 senttimetriä pitkiä ja epäsäännöllisesti haarovia. Se on melko helppo tunnistaa ja sekoitettavissa lähinnä liuskasammaliin, joiden sekovarsinauhat ovat tavallisesti kapeampia, alle kolmen millimetrin mittaisia.
Lerppuhuulihautoja

| Lerppuhuulihautoja |
| --- | --- |
 Lerppuhuulihautoja Karlsruhen eläintarhassa Saksassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Gnathochromis
Laji::  permaxillaris
Kaksiosainen nimi
 Gnathochromis permaxillaris  (David, 1936) 
Synonyymit
 Limnochromis permaxillaris David, 1936 
Katso myös
   Lerppuhuulihautoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lerppuhuulihautoja (Gnathochromis permaxillaris) on kirjoahventen (Cichlidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Lerppuhuulihautoja voi kasvaa enintään 15 senttimetrin mittaiseksi. Lajilla on huomattavan pitkä kuono ja suussaan kartiomaisia hampaita. Koiras ja naaras ovat samannäköisiä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Lerppuhuulihautojaa tavataan kotoperäisenä Tanganjikajärvessä. Se käyttää ravinnokseen eläinplanktonia eikä muodosta parvia. Laji on suuhautoja, ja sekä naaras että koiras osallistuvat haudontaan. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee lerppuhuulihautojan elinvoimaiseksi lajiksi.
Lerppuhuulihautoja
Lestijoen vesistö

| Lestijoen vesistö  (Suomen päävesistö: 51) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Pohjanmaa, Pohjanmaa, Pohjois-Pohjanmaa, Keski-Suomi
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Lestijoen vesistö (51)
Vesistöjako:  Lestijoen alaosan alue (51.01), Lestijoen keskiosan alue (51.02), Lestijoen yläosan alue (51.03), Lestijärven alue (51.04), Lehtosenjoen valuma-alue (51.05), Kiviojan valuma-alue (51.06), Sarkojan valuma-alue (51.07), Härkäojan valuma-alue (51.08), Ypyänojan valuma-alue (51.09)
Laskujoki:  Lestijoki
Laskupaikka:  Himanka, Selkämatala, Perämeri 
Koordinaatit:  64°04′01″N, 23°37′59″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  1 372,8 km²  
Järvisyys:  6,22 % 
Alueen pituus:  100 km  
Alueen leveys:  30 km  
Pääuoma:  noin 110 km
Keskiylivirtaama:  105 m³/s  
Keskivirtaama:  9,6 m³/s  
Keskialivirtaama:  1,5 m³/s  
 fiJoki laskee Perämereen Selkämatalassa Himangassa. 
Lestijoen vesistö (vesistöaluetunnus 51) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Lestijoki laskee Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 1 372,8 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 6,22 %.
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Lestijoen alaosan alue (51.01)
Lestijoen keskiosan alue (51.02)
Ypyänojan valuma-alue (51.09)
Kiviojan valuma-alue (51.06)
Lestijoen yläosan alue (51.03)
Lestijärven alue (51.04)
Lehtosenjoen valuma-alue (51.05)
Sarkojan valuma-alue (51.07)
Härkäojan valuma-alue (51.08)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Lestijoen vesistö, vesi.fi
Leshanin jättiläisbuddha

Leshanin jättiläisbuddha
Leshanin jättiläisbuddha (kiin. 樂山大佛/乐山大佛, Lèshān Dàfó) on maailman suurin kivinen Buddhaa esittävä patsas. Se on veistetty kallioon, joka sijaitsee Sichuanin maakunnan eteläosassa lähellä Leshanin kaupunkia. Veistos on rantakalliossa Minjiang-joen itärannalla. Sen edustalla jokeen yhtyvät lännestä kaksi jokea, Qingyi ja Dadu. Leshanin kaupunki on noin kilometrin päässä jokien yhtymäkohdan pohjoispuolella. Veistos katsoo jokilaakson yli länteen, kohti noin 40 kilometrin päässä olevaa buddhalaisten pyhää vuorta Emeishania. Yhdessä vuoren kanssa buddhapatsas muodostaa UNESCOn maailmanperintökohteen.
Patsaan rakennustyöt aloitettiin vuonna 713, ja niitä johti kiinalainen munkki nimeltä Haitong. Hän toivoi, että Buddha tyynnyttäisi jokien myrskyisät vedet, jotka olivat vaivanneet aluksia. Kun projektin rahoitus oli vaarassa, munkin sanotaan repineen silmänsä osoittaakseen hurskauttaan ja vilpittömyyttään. Patsaan viimeistelivät 90 vuotta myöhemmin Haitongin opetuslapset. Massiivisten rakennustöiden takia kalliosta kaiverrettiin paljon kiveä, joka sijoitettiin jokeen. Tämän kerrotaan muuttaneen virtauksia ja tehneen joesta turvallisemman.
Patsas on 71 metriä korkea ja se esittää istuvaa Maitreya Buddhaa, jonka kädet lepäävät polvien päällä. Patsaan olkapäät ovat 28 metriä leveät ja pienin varpaankynsi on tarpeeksi leveä, jotta ihminen voi helposti istua sen päällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Emeishan ja Leshanin jättiläisbuddha UNESCOn maailmanperintöluettelon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
UNESCOn arviointiraportti (englanniksi) (ranskaksi)
Virtual Tour[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Warrior Tours (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Chengden kesäpalatsi ja ympärillä olevat temppelit
Chengjiangin fossiilialue
Dazun kalliokaiverrukset
Dengfengin historialliset monumentit "Taivaan ja maan keskellä"
Emeivuori ja Leshanin jättiläisbuddha
Ensimmäisen Qin-keisarin mausoleumi
Etelä-Kiinan karstialueet
Fanjingvuori
Fujianin tulout
Goguryeo-kuningaskunnan pääkaupungit ja hautakummut
Hangzhoun Xihujärven kulttuurimaisema
Honghen hanien riisipenkereiden kulttuurimaisema
Huanglongin maisema-alue
Huangshanvuoristo
Hubein Shennongjia
Jiuzhaigoun maisema-alue
Kaipingin diaolout ja kylät
Keisarinkanava
Kesäpalatsi, keisarillinen puutarha Pekingissä
Kiinan danxia
Kiinan muuri (Badaling, Shanhai-sola ja Jiayu-sola)
Kulangsu: historiallinen kansainvälinen siirtokunta
Kungfutsen temppeli ja hautausmaa sekä Kongin sukukartano Qufussa
Lijiangin vanhakaupunki
Longmenin luolat
Lushanin kansallispuisto
Macaon historiallinen keskusta
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset palatsit Pekingissä ja Shenyangissa (Kielletty kaupunki ja Mukdenin palatsi)
Mogao-luolat
Muinaiset kylät Etelä-Anhuissa - Xidi ja Hongcun
Pingyaon vanhakaupunki
Potala-palatsin historiallinen kokonaisuus Lhasassa
Qingchengvuori ja Dujiangyanin kastelujärjestelmä
Qinghain Hoh Xil
Sanqingshanin kansallispuisto
Sichuanin isopandan rauhoitusalueet
Silkkitie: Chang’anin–Tianshanin käytävän reittiverkosto (jaettu Kazakstanin ja Kirgisian kanssa)
Suzhoun klassiset puutarhat
Taivaan temppeli, keisarillinen uhrialttari Pekingissä
Taivuori
Tienšan Sinkiangissa
Tusi-kohteet
Wudangvuorten muinainen rakennusryhmä
Wulingyuanin maisema-alue
Wutaivuori
Wuyivuoristo
Xanadun rauniot
Yinxu
Yungangin luolat
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
Zhoukoudianin pekinginihmisen löytöpaikka
Zuojiang Huashanin kalliomaalausten kulttuurimaisema
Leukonoe

| Leukonoe> Λευκονόη.Sijainti |
| --- | --- |
 Leukonoe
Koordinaatit:  38°0′28″N, 23°41′30″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Peristéri, Länsi-Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Leukonoeus (Λευκονοεύς), Leukonoieus (Λευκονοιεύς)
Bulen jäseniä:  3
 :  5 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Leukonoe (m.kreik. Λευκονόη, Leukonoē, lat. Leuconoe), joskus myös Leukon(o)ion (Λευκόν(ο)ιον), oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Leukonoen oletetaan sijainneen Ateenaan länsipuolella suunnilleen nykyisen Peristérin tienoilla.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin viisi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Leukonoeus (Λευκονοεύς) tai Leukonoieus (Λευκονοιεύς).
LET-arvo

LET (Linear Energy Transfer) kuvaa energian määrää, jonka ionisoiva hiukkanen luovuttaa aineeseen kulkiessaan sen läpi. Sitä käytetään määrittämään säteilyn vaikutuksia väliaineessa. LET ilmaisee luovutetun energiamäärän suhteen pituusyksikköä kohti, ja sen yksikkönä käytetään usein keV/µm. Siten LET-arvo voidaan ilmaista yhtälömuodossa
missä  \scriptstyle \Delta E on hiukkasen luovuttama energiamäärä ja  \scriptstyle \Delta x hiukkasen kulkema matka.
Korkean LET-arvon partikkelit ovat tyypillisesti suuria ja korkeaenergiaisia, joilla on lyhyt kantama väliaineessa, esim. alfasäteily ja tätä raskaammat partikkelit, ja matalan LET-arvon partikkelit taas kevyempiä, joiden kantama väliaineessa on pitkä, esim. beetasäteily tai fotonisäteily.
Aiheesta muualla

Choppin G., Rydberg J., Liljenzin J.O.: Radiochemistry and Nuclear Chemistry, 2nd ed. Butterworth-Heinemann Ltd., Oxford, UK, 1995
Letkis

Letkis on Rauno Lehtisen vuonna 1963 säveltämä iskelmä. Kappaleen nimeksi valittiin lyhyt tarttuva nimi, koska jos se olisi saatu suosioon Englannissa ja Amerikassa, niin sillä olisi ollut valmiina helposti lausuttava nimi Let's Kiss.
Levy-yhtiössä oltiin varovaisia julkaisun suhteen, ja kappale laitettiin singlen B-puolelle. A-puolella oli kappale Amado mio. 
Esittäjänä oli Ronnie Kranck, ja kappale nousi singlelistan sijalle 10.
Letkiksen menestys

Letkiksen ulkomaiseen menestykseen vaikutti Stig Anderson. Kappale nousi Hollannissa nimellä Let Kiss listaykköseksi kuuden viikon ajaksi; esittäjäksi oli merkitty Stig Rauno. Ranskankielisiä maita varten yhtyeen nimi levyn kannessa oli Anton Letkiss. Japanissa kappale nousi listaykköseksi Kyū Sakamoton laulamana. Sen sanoittaja toimi Japanin tunnetuimpiin sanoittajiin kuulunut Rokusuke Ei, ja monet Japanissa ovat tanssineet koulussa kappaleen tahtiin kuitenkaan usein tietämättä että kyse on suomalaisesta kappaleesta. Suomessa kappale tuli suosituksi vuonna 1965 kun Katri Helena levytti sen. Neuvostoliitossa vuonna 1965 vappujuhlissa kappaleen esittvät Punaisella torilla tuhatpäinen soittajien ja tanssijoiden joukko. Kappaleen suosiosta kertoo se, että sitä soitettiin noin 60 kertaa päivässä radiossa ja levyjäkin myytiin miljoonia.
Kappaleen suosiosta kertoo sekin, että sen tekijänoikeustulot yhteensä olivat miljoonia, mutta verotkin olivat miljoonia.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1929

| SM-kilpailun kausi 1929 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  22
Mestari:  Helsingin Palloseura
Toinen sija:  Helsingin IFK
  ← 1928 :  1930 → 
Jalkapallon SM-kilpailut järjestettiin vuonna 1929 21. kerran.
Kilpailuun osallistui kaikkiaan 22 seuraa. Ottelut käytiin ennalta laaditun pelijärjestyksen mukaisesti. Loppuottelussa Helsingin Palloseura voitti Helsingin IFK:n 4 – 0. Ottelu pelattiin Helsingissä 29.9: paikka oli Töölön Pallokenttä 2, erotuomarina toimi Matti Aalto ja yleisöä oli 4203.
Alkukierrokset

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 18.8. | Gamlakarleby Bollklubb | 3–1 | Oulun Palloseura |
| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 18.8. | Pietarsaaren Drott | 5–6 | Vasa IS |
| 18.8. | Tampereen Palloilijat | 9–0 | Hämeenlinnan Tarmo |
| 18.8. | Ekenäs IF | 2–0 | Hangö IK |
| 19.8. | Turun Palloseura | 1–1 | Åbo IFK |
| 25.8. | Gamlakarleby Bollklubb | 1–6 | Vaasan Palloseura |
Uusintaottelut
| 22.8. | Turun Palloseura | 2–0 | Åbo IFK |
| 25.8. | Vasa IS | 4–2 | Pietarsaaren Drott |
Neljännesvälierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 18.8. | Sortavalan Viritys | 1–12 | Viipurin Palloseura |
| 20.8. | Helsingin Jalkapalloklubi | 3–2 | Helsingin Toverit |
| 22.8. | Helsingin IFK | 2–0 | Kronohagens IF |
| 23.8. | Helsingin Palloseura | 2–0 | Stjärnan |
| 25.8. | Kuopion Palloseura | 1–5 | Tampereen Palloilijat |
| 25.8. | Turun Palloseura | 7–3 | Ekenäs IF |
| 25.8. | Viipurin Sudet | 2–0 | Viipurin Reipas |
| 28.8. | Vasa IS | 0–3 | Vaasan Palloseura |
Puolivälierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1.9. | Turun Palloseura | 4–2 | Helsingin Jalkapalloklubi |
| 1.9. | Helsingin Palloseura | 8–4 | Vaasan Palloseura |
| 1.9. | Tampereen Palloilijat | 1–7 | Helsingin IFK |
| 1.9. | Viipurin Sudet | 3–3 | Viipurin Palloseura |
Uusintaottelu
| 11.9. | Viipurin Sudet | 2–1 | Viipurin Palloseura |
Välierät

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- | --- |
| 22.9. | Helsingin IFK | 6–2 | Viipurin Sudet |
| 22.9. | Turun Palloseura | 2–4 | Helsingin Palloseura |
Loppuottelu

| Pvm | Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Kenttä | Yleisöä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 29.9. | Helsingin Palloseura | 6–2 | Helsingin IFK | Pallokenttä | 4203 |
Suomen mestarit

Oiva Lilja, Niilo Koskinen, Kaarlo Oksanen, Max Viinioksa, Pentti Lindsten,  Lauri Präktig, Bertil Silve, Aulis Koponen, Sven Kullberg, Sulo Saario, William Kanerva.
Aiheesta muualla

Suomen pääsarjatason sarjataulukot RSSSF:n sivuilla (englanniksi)
Luettelo jalkapallon SM-mitalisteista
| n k Jalkapallon pääsarjakaudet Suomessa |
| --- | --- |
Suomen-mestaruuskilpailut: 1908 1909 1910 1911 1912 1913 1914a 1915 1916 1917 1918 1919 1920 1921 1922 1923 1924 1925 1926 1927 1928 1929
Mestaruussarja: 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939 1940–41 1941–42b 1942–43c 1943–44 1944–45d 1945e 1945–46 1946–47 1947–48 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979 1980 1981 1982 1983 1984 1985 1986 1987 1988 1989
Veikkausliiga: 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 2023 2024
a) Suomenmestaruuskilpailua ei pelattu ensimmäisen maailmansodan vuoksi. b) Mestaruussarjaa ei pelattu jatkosodan vuoksi. c) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1942). d) Mestaruussarja korvattiin jatkosodan vuoksi cup-kilpailulla (1945). e) Karsintasarja on laskettu myöhemmin Mestaruussarjan 13. kaudeksi.
Yrjö Leppänen

Suomen jääpallomaajoukkue Tukholman olympiastadionilla tammikuussa 1940 Talvisodan aikana. Suomalaiset pelasivat maaottelun Ruotsia vastaan. Yrjö Leppänen kuvassa edessä vasemmalla.
Yrjö Leppänen (10. marraskuuta 1907 – 1982) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Yrjö Leppänen aloitti jalka- ja jääpallon aikansa viipurilaisessa ykkösseurassa Viipurin Susissa.
Jääpalloura

Yrjö Leppäsen ykköslajiksi muodostui jääpallo, jossa hän pelasi kaudesta 1926 alkaen. Kaikkiaan hänelle kertyi 17 pääsarjakautta vuosina 1926-47 puolustajana ja tukimiehenä. Niistä kaudet 1926-35, 1941 Susien riveissä sekä kaudet 1936-39 Viipurin Palloseuran (ViPS) riveissä. Sotien jälkeen hän pelasi vielä kauden helsinkiläisten Hukkien ja KIF:n riveissä. Kaikkiaan hän pelasi 67 pääsarjaottelua. Yrjö Leppänen pelasi myös maajoukkueessa kaikkiaan 9 A ja 2 B-maaottelua.
Jääpalloura > Saavutukset

7 SM-kultaa  1926, 1927, 1929, 1930, 1932 ja 1933 Susien riveissä sekä 1936 ViPS:n riveissä
4 SM-hopeaa 1928, 1931, 1935 ja  1941 Susien riveissä
SM-pronssi 1934 Susien riveissä
Jalkapalloura

Yrjö Leppänen pelasi pääsarjaan nousseen Susien riveissä kaksi kautta eli kaudet 1931 ja 1932. Hän pelasi jalkapallon pääsarjassa kaikkiaan 2 kautta ja 20 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Matti Leisola

Matti Sipi Antero Leisola (s. 24. marraskuuta 1947 Lahti) on Teknillisen korkeakoulun bioprosessitekniikan emeritusprofessori. Leisola toimi myös kemian ja materiaalitieteiden tiedekunnan dekaanina vuoteen 2011 asti. Hänen seuraajakseen Aalto-yliopiston kemiantekniikan korkeakoulun dekaaniksi valittiin professori Outi Krause. Vuosina 1981–1988 hän toimi tutkimusryhmän johtajana Sveitsin teknillisessä korkeakoulussa (ETH Zürich) ja sai alle 40-vuotiaalle tutkijalle osoitetun Latsis-palkinnon 1987. Hän aloitti opintonsa TKK:n kemian osastolla ja väitteli tohtoriksi 1979. Hän teki dosentinväitöskirjansa vuonna 1988 ligniinin hajoamisen biokemiasta. Leisola toimi Cultorin tutkimusjohtajana vuosina 1991–1997 ja vastasi yhtiön bioteknisestä tutkimuksesta. Vuonna 1997 hän palasi Teknilliseen korkeakouluun professoriksi.
Ammatillinen toiminta

Leisola oli Teknillisen korkeakoulun Kemian ja materiaalitieteiden tiedekunnan dekaani (2008–2011) ja sitä ennen TKK:n Kemian tekniikan osaston johtaja (2002–2007). Hän on International Society of Rare Sugars -järjestön varapresidentti (ISRS, 2001–). Hän on ollut arvioimassa pohjoismaiden edustajana EU:n vuosien 1991–1995 biotekniikkaohjelmaa, Tampereen biotekniikan koulutusohjelmaa (1995) ja useita professori- ja dosenttikandidaatteja Suomessa ja pohjoismaissa. Hän on mukana kahdessa tutkijakoulussa (Graduate School in Applied Bioscience and Bioengineering ja Graduate School in Chemical Engineering). Leisola on toiminut kansainvälisten tieteellisten konferenssien ohjelmatoimikunnissa ja puheenjohtajana. Hän on toiminut useiden alansa tiedelehtien vertaisarvioijana ja arvioinut Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön tutkimushakemuksia.
Akateeminen toiminta ulkomailla

Leisola oli biotekniikan dosenttina Sveitsissä (Privatdozent, ETH-Zürich, 1988–1993) ja johti Suomen Akatemian rahoittamaa yhteisprojektia TKK:n ja Japanin Rare Sugar Research Instituten välillä (2005–2008). Hän on luennoinut eri yliopistoissa (mm. UMIST, Manchester; ETH-Zürich; Technische Universität Wien; Kagawan yliopisto).
Muu kuin akateeminen toiminta

Leisola oli Suomen Sokeri Oy:n (Cultor Oyj) vanhempi tutkija, osaston johtaja ja tutkimusjohtaja vuosina 1988–1997. Hän on toiminut yhteistyössä tai konsulttisuhteessa useiden yritysten kanssa biotekniikkaan liittyvissä kysymyksissä. Hän on ollut perustamassa Carbozyme Oy:tä, jonka hallituksen puheenjohtajana hän toimi 1999–2000, sekä Hydrios Biotechnology Oy:tä (2000–2001).
Palkinnot

Leisola sai tutkimusansioistaan merkittävän nuorelle tutkijalle annettavan Latsis-palkinnon (ETH-Zürich 1987), Alko Oy:n biotekniikkapalkinnon Suomen bioteknisen teollisuuden hyväksi tehdystä työstä (1997), Uuden Teknologian Säätiön innovaatiopalkinnon teolliseen tuotantoon johtaneesta entsyymiteknisestä keksinnöstä (2000) ja TKK:n oppikirjapalkinnon ensimmäisen suomenkielisen Biotekniikan oppikirjan toimitustyöstä (2003).
Tutkimustyö

Leisola on tuottanut 120 vertaisarvioitua tieteellistä julkaisua ja 20 artikkelia konferenssijulkaisuissa tai kirjoissa. Hän on ollut toimittajana viidessä kirjassa ja kutsuttuna toimittajana J Biotech-lehden erikoisnumerossa. Leisolan tieteellisiin artikkeleihin on viitattu noin 1300 kertaa tieteellisessä kirjallisuudessa (ISI Web of Science). Hänellä on myös viisi patenttia. Hän on ollut perustamassa biotekniikka-alan yrityksiä, Helsingin seudun biotekniikan koulutusohjelmaa, International Society of Rare Sugars -järjestöä ja toiminut yritysten tieteellisissä neuvottelukunnissa ja hallituksissa sekä ollut yhtenä tekijänä ensimmäisessä suomalaisessa biotekniikan oppikirjassa Bioprosessitekniikka.
Tutkimustyö > Entsyymien tuottoon kohdistuva tutkimus

Leisolan tutkimustoiminta liittyy monipuolisesti teolliseen biotekniikkaan - erityisesti entsyymeihin ja mikrobeihin. Väitöskirjatyössään Leisola teki yhteistyötä sääteknikkojen kanssa ja toteutti ensimmäisenä maailmassalähde? entsyymien tuottoprosessien yhteydessä automaattisen, lähes reaaliaikaisen aktiivisuusmittauksen. Leisolan varhaisiin töihin kuului selluloosaa ja hemiselluloosaa hajottavien entsyymien tuoton optimointi.
Tutkimustyö > Entsyymien kiteyttämiseen liittyvä tutkimus

Leisolan tutkimusryhmä on erikoistunut erilaisten entsyymien kiteyttämiseen. Hänen ryhmänsä kiteytti ensimmäisenä ligniinin hajottamiseen osallistuvan entsyymin ja osoitti pioneeritutkimuksessa, että entsyymin kiteytymistä voidaan nopeuttaa korkean paineen avulla. Ryhmä on onnistunut kiteyttämään useita entsyymejä ja proteiineja teknisessä mittakaavassa ja kehittänyt kiteisille entsyymeille erilaisia erotusteknisiä sovelluksia kuten esimerkiksi ksylitolin erottamisen laimeista liuoksista.
Tutkimustyö > Proteiinimuokkaukseen kohdistuva tutkimus

Leisolan tutkimusryhmä on proteiininmuokkauksen keinoin geenitekniikan avulla parantanut teollisten entsyymien ominaisuuksia. Erityisenä kohteena on ollut lehtipuun ksylaania hajottava ksylanaasi-entsyymi, jonka ominaisuuksia ja lämmönkestävyyttä on onnistuttu parantamaan huomattavasti. Jotkut entsyymimuunnokset on suojattu patentilla ja kaupallistettu. Ryhmä on myös onnistunut muokkaamaan fruktoosin valmistuksessa käytettyä isomeraasi-entsyymiä.
Tutkimustyö > Ligniinin biologiseen hajoamiseen kohdistuva tutkimus

Sveitsissä Leisolan tutkimusryhmä sai kansainvälistä julkisuutta ligniinin biologiseen hajoamiseen liittyvistä tutkimuksistaan. Näistä tutkimuksista Leisola sai Latsis-palkinnon. Ryhmä osoitti ensimmäisenä maailmassa, että peroksidaasi-entsyymi osallistuu aromaattisen renkaan hajoamiseen. Leisolan ryhmä osoitti myös, että kyseinen entsyymi polymeroi ligniiniä, hapettaa malliyhdisteitä moimutkaisten radikaalireaktioiden kautta, voidaan tuottaa sekoitetussa bioreaktorissa ja osallistuu ympäristömyrkkyjen hajottamiseen, josta syntyi Leisolan eniten viittauksia saanut artikkeli.
Tutkimustyö > Metabolimuokkaukseen kohdistuva tutkimustyö harvinaisten sokerien tuottamiseksi

Ollessaan Cultor Oyj:n tutkimusjohtaja Leisola johti harvinaisten sokerien valmistukseen liittyvää tutkimusta. Professoriksi tultuaan hän perusti yhdessä professori Izumorin kanssa International Society of Rare Sugars nimisen tiedeseuran, joka on järjestänyt neljä kansainvälistä konferenssia vuoteen 2009 mennessä. Leisolan ryhmä on kehittänyt bioteknisiä tuotantomenetelmiä makeutusaineina käytetyille sokerialkoholeille. Työssä on käytetty myös aineenvaihduntareittien eli metabolian muokkausta. Metabolian muokkauksen keinoin ryhmä on valmistanut luonnossa harvinaista L-riboosi-sokeria valmistavan maitohappobakteerin ja patentoinut tuottoprosessin.
Tutkimustyö > Tryffelien viljelyyn kohdistuva tutkimus

Leisolan tutkimusryhmä on viime vuosina tutkinut tryffelien viljelyä. Yhdessä Juvan kunnassa toimivan tryffelikeskuksen kanssa tutkimus on herättänyt laajaa kansallista ja kansainvälistä huomiota. Eri puolille Suomea istutetut tryffelitarhat odottavat ensimmäistä satoa lähivuosina. Tutkimustyön tuloksena tietoisuus tryffeleistä on lisääntynyt ja tryffeleitä on alkanut löytyä eri puolilta Suomea.