stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bob Bradley

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Robert Frank Bradley
Syntymäaika: 3. maaliskuuta 1958 (ikä 66)
Syntymäpaikka: Montclaier, NeW Jersey, Yhdysvallat
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Valmennusura
1981–1982:  Ohio Bobcats
1983–1984:  Virginia Cavaliers (apuv.)
1984–1995:  Princeton Tigers
1996:   Yhdysvallat U23 (apuv.)
1996–1997:  D.C. United (apuv.)
1997–2002:  Chicago Fire
2002–2005:  MetroStars
2005–2006:  Chivas USA
2006–2007:  Yhdysvallat U23
2006–2011:  Yhdysvallat
2011–2013:  Egypti
2014–2015:  Stabæk
2015–2016:  Le Havre
2016:  Swansea City
2017–2021:  Los Angeles
2022–2023:  Toronto
2023–2024:  Stabæk

Bob Bradley (s. 3. maaliskuuta 1958 Montclair, New Jersey, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapallovalmentaja.
Bradley on viidenneksi eniten MLS-liigan otteluita voittanut valmentaja (tilanne syyskuussa 2016). Hänen poikansa Michael on maajoukkuetason jalkapalloilija ja veljensä Scott on entinen baseball-pelaaja.
Meriitit

Canadian Championship: 2020
Hopeaa: 2022
MLS Supporters’ Shield: 2019
MLS Cup: 1998
Lamar Hunt U.S. Open Cup (2): 1998, 2000
CONCACAF Gold Cup: 2007
Hopeaa: 2011
FIFA Confederations Cup
Hopeaa: 2009
Norjan vuoden valmentaja: 2015
Aino Ackté

| Aino Ackté |
| --- | --- |
 Ackté Salomen roolissa vuonna 1900.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1876 Helsinki
Kuollut: 8. elokuuta 1944 (68 vuotta) Vihti
Ammatti:  oopperalaulaja
Vanhemmat:  Emmy Achté (o.s. Strömer)   Lorenz Nikolai Achté
Puoliso:  Heikki Renvall (vih. 1901; ero 1917)   Bruno Jalander (vih. 1919–44)
Lapset:  Glory Leppänen   Mies Reenkola
Muut tiedot
Aktiivisena:  1897–1913
Merkittävät teokset: Margareta (Faust)   Elsa (Lohengrin)   Elisabeth (Tannhäuser)   Tosca   Salome
 Nimikirjoitus
Aino Ackté (Pariisin-vuosiinsa saakka Achté; 24. huhtikuuta 1876 Helsinki – 8. elokuuta 1944 Vihti) oli ensimmäinen suomalainen kansainvälinen oopperatähti ja suomalaisen oopperan uranuurtajia. Hän työskenteli kotimaansa lisäksi muun muassa Pariisin ja New Yorkin maailmankuuluilla oopperanäyttämöillä. Acktén tunnetuimpia osia olivat Faustin Margareta, Lohengrinin Elsa, Tannhäuserin Elisabeth, Toscan nimirooli sekä Richard Straussin Salome, joka oli hänen henkilökohtaisesti rakkain roolinsa.
Ackté kuului Saksasta tulleeseen Aghte-Ackte-sukuun, joka oli päätynyt Suomeen Baltian ja Venäjän kautta.
Elämä

Aino Achté (myöhemmin Ackté) syntyi Helsingissä huhtikuussa 1876. Hänen vanhempansa olivat mezzosopraano Emmy Achté (o.s. Strömer; 1850–1924) ja säveltäjä-kapellimestari Lorenz Nikolai Achté (1835–1900). Keväällä 1901 Achté avioitui tohtori, kansanedustaja-senaattori Heikki Renvallin kanssa, ja he saivat saman vuoden syksyllä tyttären (Glory Leppänen). Heidän poikansa Mies Reenkola (1908–1988) oli myöhemmin yksi Suomen tunnetuimpia lääkäreitä. Heikki Renvall ja Aino Achté-Renvall erosivat virallisesti vuonna 1917.
Ackté avioitui vuonna 1919 kenraalimajuri, Uudenmaan läänin maaherra Bruno Jalanderin (1872–1966) kanssa, ja hänen nimekseen tuli Aino Ackté-Jalander.
Sopraano Achtén sisar oli altto Irma Tervani.
Elämä > Nuoruus

Achtén perhe oli perustanut vuonna 1882 oman koulun, Helsingin lukkari- ja urkurikoulun, jossa molemmat vanhemmat opettivat. Achté kävi Helsingin suomalaista tyttökoulua ja opiskeli musiikkia aluksi äitinsä johdolla. Emmy Achté, joka oli opiskellut ulkomailla, halusi lapselleen mahdollisuuden kansainväliseen uraan, josta oli itse perheen perustamisen tähden joutunut luopumaan.
Elämä > Pariisi

Ackté, Aino. Äänitetty 21. huhtikuuta 1938 Berliinissä.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Vuonna 1894 Achté pääsi Pariisin valtionkonservatorioon professori Edmond Duvernoyn laululuokalle ja professori Alfred Girodet’n oopperaluokalle. Vuonna 1897, hän debytoi Pariisin Suuressa Oopperassa. Achtén esiintyminen Faustissa oli menestys, ja hänet kiinnitettiin Pariisiin kuudeksi vuodeksi. Mielenkiintoisena yksityiskohtana Suomesta Achté-nimisenä lähtenyt nuori nainen oli joutunut opiskeluaikanaan vaihtamaan nimensä Acktéksi välttääkseen joutumasta pilkan kohteeksi (ranskan kielen acheté ’ostettu’).
Ackté matkusteli paljon ja kävi oopperan vastapainoksi konsertoimassa myös Suomessa, jossa kiertueella häntä säesti Oskar Merikanto.
Elämä > New York ja paluu Eurooppaan

Ackté oli vuosina 1904–1905 kiinnitettynä New Yorkin Metropolitan-oopperaan, mutta ei saavuttanut samankaltaista menestystä kuin Euroopassa. Aino Acktén rooli Metropolitanissa olivat: Margareta (Faust), Elsa (Lohengrin), Micaëla (Carmen), Juliette (Roméo et Juliette), Elisabeth (Tannhäuser) ja Brünnhilde (Siegfried). Hän pettyi eikä viihtynyt kaupungissa. Menestykseen vaikuttivat huono kielitaito ja entistä ankarampi kilpailu. Metropolitan suhteillaan Aino Acktè sai 1905 järjestetyksi Giacomo Puccinin Toscan Suomen ensi-esityksen. Esityksen Kansallisteatterissa johti ja ohjasi Metropolitan Oopperan kapellimestari Arturo Vigna, joka oli johtanut ne Carmenin esitykset, joissa Ackté oli laulanut.
Acktén lempirooli Charles Gounod’n Faustin Margaretan, jossa roolissa hän oli tehnyt läpimurron Suuressa Oopperassa, ohella oli Richard Straussin Salomen nimirooli. Hän harjoitteli roolia ankarasti ja esitti sen Leipzigissa 1907. Hän onnistui mainiosti, joskin vuonna 1910 Lontoon Covent Gardenin Salome-esityksessä hän teki todellisen läpimurtonsa. Jälkeenpäin hän piti tuon tapahtuman ansiosta tätä rooliaan kahdesta suosikistaan merkittävämpänä. Ackté lopetti kuitenkin kansainvälisen uransa jo 1913.
Elämä > Takaisin Suomeen

Vuonna 1913 kansainvälisen uransa lopetettuaan Ackté siirtyi Suomeen. Hänen jäähyväisnäytäntönsä Suomalaisessa Oopperassa oli vuonna 1920. Hänen viimeinen julkinen esiintymisensä oli Olavinlinnan oopperajuhlilla pienessä sivuroolissa pyynnöstä vuonna 1930, jotka olivat niin ikään viimeiset hänen johtamansa oopperajuhlat.
Ackté perusti vuonna 1911 yhdessä Edvard Fazerin ja Oskar Merikannon kanssa Kotimaisen Oopperan, joka oli Suomen Kansallisoopperan edeltäjä (Kotimainen Ooppera muutti nimensä vuonna 1914 Suomalaiseksi Oopperaksi ja edelleen vuonna 1956 Suomen Kansallisoopperaksi).
Ackté asui elämänsä varrella muun muassa Etu-Töölössä vuonna 1922 rakennetussa kerrostalossa osoitteessa Runeberginkatu 19.lähde? Nykyään Helsingin kaupungin omistuksessa oleva huvila Tullisaaren puistossa oli Aino Acktén kesähuvilana vuodesta 1906 lähtien.
Elämä > Savonlinnan oopperajuhlien alku

Riitaannuttuaan oopperan henkilökunnan kanssa Ackté alkoi vuonna 1912 järjestää kansainvälisiä Olavinlinnan oopperajuhlia, joista ensimmäiset pidettiin 3. heinäkuuta 1912. Olavinlinnan oopperajuhlat järjestettiin vuosina 1912–1914, 1916 ja 1930 (katso Savonlinnan oopperajuhlat). Tätä pidetään hänen merkittävimpänä saavutuksenaan. Tarkoitus oli esittää oopperataidetta kansanomaisesti tajuttavassa muodossa. Ackté lauloi itse aluksi kaikki pääosat.
Ackté toimi riitaantumisen laannuttua jälleen Suomalaisessa Oopperassa, tällä kertaa johtajana vuosina 1938 ja 1939. Hänen johtajakautensa aikana toteutettiin näyttäviä esityksiä, mutta budjetissa ei pysytty ja riita oli taas edessä.
Elämä > Kulttuuriperintö

Ackté oli aito kulttuurihenkilö. Hän osallistui Pariisin maailmannäyttelyssä vuonna 1900 Suomen imagon edistämiseen esittämällä suomalaista musiikkia. Noihin aikoihin hän käänsi myös Juhani Ahon ”lastuja” eli novelleja pariisilaislehtien sunnuntainumeroihin. Hänen ystäväpiiriinsä kuului muun muassa Albert Edelfelt, joka maalasi hänestä kaksi kokovartalokuvaa vuosina 1901 ja 1902. Kotimaassa Ackté toimi musiikinopettajana ja muokkasi Ahon romaanista Juha libreton, jota sekä Aarre Merikanto että Leevi Madetoja käyttivät oopperasävellyksensä pohjana. Jean Sibelius omisti Acktélle Luonnotar-sävelrunonsa sekä muutamia yksinlauluja.
Ackté on mahdollisesti belgialaisen Hergén Tintin seikkailut -sarjakuvissa esiintyvän laulaja Bianca Castafioren alkuperäinen esikuva.
Aino Ackté kuoli haimasyöpään Vihdin Nummelassa elokuussa 1944. Hänen muistokseen julkaistiin Suomessa vuonna 2001 kaksi juhlarahaa nimellä ”Aino Ackté ja ooppera”.
Teokset

Miten suuressa maailmassa, 1907.
Muistoja ja kuvitelmia, 1916. (ruots. käännös: Minnen och fantasier. Käännös Bertel Gripenberg, Helsingfors 1916.)
Muistojeni kirja, 1925. (ruots. käännös: Minnen och upplevelser, Helsingfors 1925.)
Kenraali Bruno Jalanderin muistelmia Kaukaasiasta ja Suomen murroskaudelta, muistiin kirjoittanut Aino Ackté-Jalander, 1932. (ruots. käännös: General Bruno Jalanders minnen. Kaukasiska år och politiska kristider, Helsingfors 1932.)
Taiteeni taipaleelta, 1935.
Juha. Kolminäytöksinen ooppera. [Libretto Juhani Ahon romaanin mukaan], 1972 ja 1986.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aino Ackté Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Aino Ackté Wikisitaateissa
Yle Elävä arkisto – Aino Ackté
Aino Ackté-Jalander : Kohti Sisiliaa - ihmeitten saari, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 16.04.1933, nro 16, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aino Ackté-Jalander : Pääsiäisaikoja Roomassa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 14.05.1933, nro 20, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aino Ackté-Jalander : Nizzan ja juhlien lumoissa, Helsingin Sanomat, 22.04.1934, nro 107, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aino Ackté-Jalander : Wiesbadenissa pulppuavat lähteet kuumina talvellakin, Helsingin Sanomat, 17.02.1935, nro 46, s. 25, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Australia  Alankomaat 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC 
Aino Ackté Pariisin Oopperassa 1900 Taiteilijatar Alcestena.
Aino Ackté, Albert Edelfeltin maalaama muotokuva vuodelta 1901.
Anatoli Tymoštšuk

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Anatoli Oleksandrovytš Tymoštšuk
Syntymäaika: 30. maaliskuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Lutsk, Neuvostoliitto
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
1994–1995: Volyn Lutsk
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997–2007 2007–2009 2009–2013 2013-2015 2015-2016 | Volyn Lutsk Šah’tar Donetsk Zenit Bayern München Zenit Kairat Almaty | 62 (8) 227 (32) 67 (10) 86 (4) 33 (0) 34 (1)  |
Maajoukkue
| 2000–2016 | Ukraina | 144 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. maaliskuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. maaliskuuta  2022.
Anatoli Oleksandrovytš Tymoštšuk (ukr. Анатолій Олександрович Тимощук, s. 30. maaliskuuta 1979 Lutsk, Neuvostoliitto) on ukrainalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Tymoštšuk aloitti ammattilaisuransa Volyn Lutskin riveissä vuonna 1995 ja siirtyi sieltä kaksi vuotta myöhemmin Šah’tar Donetskiin. Hän saavutti Šah’tarin riveissä kolme liigamestaruutta ja kolme cup-mestaruutta. Venäjälle ja Zenitiin Tymoštšuk siirtyi vuonna 2007. Hän saavutti seurassa heti ensimmäisellä kaudellaan liigamestaruuden. Vuosina 2009-2013 hän pelasi FC Bayern Münchenissä.
Heinäkuussa 2013 hän siirtyi Zenitin. Heinäkuussa 2015 hän siirtyi Kazakstanin FK Kairat Almatyyn jossa myös lopetti pelaajauransa yhden kauden jälkeen.
Ukrainan maajoukkueessa Tymoštšuk debytoi vuonna 2000. Hän kuului Ukrainan joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Ukrainan jalkapalloliitto langetti Tymoštšukille elinikäisen kilpailu- ja toimitsijakiellon maaliskuussa 2022 johtuen Tymoštšukin toiminnasta Venäjällä Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Tymoštšuk ei ollut tuominnut hyökkäystä, minkä lisäksi hän oli pysynyt FK Zenit Pietarin apulaisvalmentajana. Myös hänen Ukrainassa aiemmin saavuttamansa tittelit ja palkinnot mitätöitiin.
Saavutukset

Venäjän-mestaruus: 2007
Venäjän supercupin voitto: 2008
UEFA Cupin voitto: 2008
UEFA Super Cupin voitto: 2008
Ukrainan jalkapalloliitto mitätöi seuraavat Tymoštšukin aiemmin hallussaan pitämät saavutukset osana maaliskuussa 2022 langettamaansa elinikäistä kilpailu- ja toimitsijakieltoa:
Ukrainan vuoden jalkapalloilija 2002, 2006, 2008
Ukrainan-mestaruus: 2002, 2005, 2006
Ukrainan cupin voitto: 2001, 2002, 2004
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Profiili Zenit Pietarin sivuilla (englanniksi)
Profiili Venäjän jalkapalloliigan sivuilla (venäjäksi)
Profiili Ukrainan jalkapalloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Profiili FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Ukrainan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Šovkovskyi |
2 Nesmatšnyi |
3 Jatsenko |
4 Tymoštšuk |
5 Jezerskyi |
6 Rusol |
7 Ševtšenko |
8 Šelajev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Rebrov |
12 Pjatov |
13 Tšyhrynskyi |
14 Husin |
15 Milevskyi |
16 Vorobei |
17 Vaštšuk |
18 Nazarenko |
19 Kalynytšenko |
20 Bjelik |
21 Rotan |
22 Sviderskyi |
23 Šust |
Valmentaja Bloh’in
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Koval |
2 Selin |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Harmaš |
7 Ševtšenko |
8 Alijev |
9 Husjev |
10 Voronin |
11 Jarmolenko |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Milevskyi |
16 Seleznov |
17 Myh’alyk |
18 Nazarenko |
19 Konopljanka |
20 Rakytskyi |
21 Butko |
22 Dević |
23 Horjajinov |
Valmentaja Bloh’in
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Brian Rafalski

| Brian Rafalski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1973 (ikä 51) Dearborn, Michigan, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Raffy
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2011
Seurat:  Brynäs IF (Elitserien) HPK (SM-liiga) HIFK (SM-liiga) New Jersey Devils (NHL) Detroit Red Wings (NHL)
| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| Nuorten MM-Kilpailut  | Nuorten MM-Kilpailut  | Nuorten MM-Kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa 1992 | jääkiekko |  |
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | New Jersey Devils | 2000  |
|  | New Jersey Devils | 2003  |
|  | Detroit Red Wings | 2008  |
Brian Rafalski (s. 28. syyskuuta 1973 Dearborn, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja, joka edusti NHL:ssä New Jersey Devilsiä ja Detroit Red Wingsiä. Rafalskilla kesti kauan päästä NHL:ään, mutta hän onnistui voittamaan kolme Stanley Cupia ja vakiinnuttamaan paikkansa liigan tähtipelaajien joukossa.
Ennen NHL-uraa hän pelasi muun muassa SM-liigassa yhden kauden HPK:ssa, jossa voitti pronssia, sekä kaksi kautta HIFK:ssa, jossa voitti kultaa ja hopeaa. Viimeisellä kaudellaan SM-liigassa Rafalski oli yksi HIFK:n avainpelaajista tehden lopullisen läpimurtonsa.
NHL-ura

Rafalski allekirjoitti NHL-sopimuksen vapaana agenttina 7. toukokuuta 1999 New Jersey Devilsin kanssa. Hän oli 26-vuotias kauden 1999–2000 alkaessa, eli melko vanha tulokkaaksi, mutta hänellä oli kokemusta Euroopan parhaista sarjoista. Rafalski osoitti tulokaskaudellaan olevansa valmis NHL:ään tekemällä tehot 5+27=32. Hänellä oli iso rooli joukkueessa, kun Devils voitti Stanley Cupin keväällä 2000.
Kaudella 2000–2001 Rafalski paransi tehotilastoaan tehden puolustajalle vakuuttavat tehot 9+43=52. Hänen pudotuspeleissä tekemänsä 18 pistettä olivat joukkueen puolustajien ennätysselvennä. Rafalskin edustama Devils pääsi jälleen finaaleihin asti, mutta hävisi mestaruuden Colorado Avalanchelle. Kaudella 2001–2002 Rafalski keräsi jälleen hyvät tehopisteet 7+40=47. Hänet valittiin NHL:n tähdistöotteluun, jossa hän ei kuitenkaan loukkaantumisen takia pelannut.
Kaudella 2002–2003 Rafalski voitti Devilsin puolustajien maalipörssin. Hän oli tärkeässä roolissa Devilsin voittaessa kolmannen Stanley Cupin kahdeksan vuoden sisällä, tällä kertaa voittaen finaalissa Mighty Ducks of Anaheimin. Rafalski siirtyi kesällä 2007 viiden vuoden sopimuksella Detroit Red Wingsiin. Detroitissa hän voitti heti ensimmäisellä kaudellaan uransa kolmannen Stanley Cupin ja ylitti ensimmäistä kertaa NHL-urallaan 10 maalin rajan.
Rafalski lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen. Kaudella 2013–2014 hän pelasi vielä kokeeksi kolme ottelua ECHL-liigassa mutta joutui luopumaan paluuhaaveistaan selkävaivojensa vuoksi.
Rafalski oli NHL-puolustajaksi pienikokoinen, mutta oli kuitenkin joukkueelleen tärkeä pelintekijä. Hän myös puolusti tehokkaasti, vaikka ei ollutkaan pelitavaltaan puolustava puolustaja, kuten esimerkiksi entinen pakkiparinsa Scott Stevens. Brian Rafalskin parina pelasivat myös muun muassa Scott Niedermayer, Colin White ja Nicklas Lidström.
Maajoukkueessa

Rafalski pääsi edustamaan Yhdysvaltoja ensi kertaa Salt Lake Cityn talviolympialaisiin 2002, joissa Yhdysvallat hävisi Kanadalle finaalissa lukemin 2–5. Rafalski edusti Yhdysvaltoja kansainvälisissä turnauksissa myös maailmancupissa 2004, Torinon talviolympialaisissa 2006, sekä Vancouverin talviolympialaisissa 2010, jossa hän saavutti olympiahopeaa ja hänet valittiin myös turnauksen tähdistökentälliseen.
Palkinnot & saavutukset

1996–1997 – Pekka Rautakallio -palkinto SM-liigan parhaana puolustajana
1997–1998 – Suomenmestaruus + SM-liigan tähdistökentällisessä
1998–1999 – Matti Keinonen -palkinto parhaasta +/– -lukemasta SM-liigassa + Pekka Rautakallio -palkinto SM-liigan parhaana puolustajana + Kultainen kypärä pelaajien äänestämänä SM-liigan parhaana pelaajana + SM-liigan tähdistökentällisessä + Kaikkien aikojen 2. eniten pisteitä yhdellä kaudella tehnyt puolustaja (53)
1999–2000 – Stanley Cup + NHL:n All-Rookie-joukkueessa + NHL:n helmikuun kuukauden tulokas
2002 – Olympiahopeaa
2002–2003 – Stanley Cup
2003–2004 – NHL:n tähdistöottelun Itäisen konferenssin avauskentässä
2007–2008 – Stanley Cup
2010 – Olympiahopeaa + turnauksen paras puolustaja + valinta tähdistökentälliseen
John Bodkin Adams

John Bodkin Adamsin kotitalo.
John Bodkin Adams (21. tammikuuta 1899 – 4. heinäkuuta 1983) oli brittiläinen lääkäri, johon kohdistui yksi 1900-luvun kuuluisimmista sarjamurhaepäilyistä.
Varhaiset vaiheet

Adams syntyi Pohjois-Irlannissa uskonnolliseen perheeseen, joka kuului protestanttiseen Plymouthin veljet (Plymouth Brethren) -liikkeeseen. Hän syntyi ensimmäiseksi pojaksi vanhemmilleen Samuelille ja Ellenille, jotka olivat avioituineet Randalstownissa vuonna 1896. Kuten isänsä Samuel, myös John oli jo varhain kiinnostunut autoista.
Adams menetti isänsä 1914 ja pikkuveljensä William Samuelin (s. 1903) vuonna 1918. Hän pääsi Queen's University Belfastiin 17-vuotiaana. Opintomenestystä heikensi sairaus, mahdollisesti tuberkuloosi, jonka johdosta Adams menetti yhden vuoden ja valmistui vasta 1921.
Adams toimi lääkärinä vuodesta 1921 alkaen.
Epäilys

Adams muutti Eastbourneen 1922. Hänen epäilyttävät toimintatapansa ilmenivät jo pian, ja vuonna 1935 hän sai laajahkon perinnön potilaaltaan Matilda Whittonilta. Sukulaiset kyseenalaistivat testamentin pätevyyden oikeudessa, mutta näyttöä rikoksesta ei saatu.
Adams sai vuonna 1941 anestesiadiplomin. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1943.
Vuosia kestäneiden huhujen jälkeen näyttelijä Leslie Henson jätti Eastbournen poliisille nimettömän ilmoituksen 23. heinäkuuta 1956. Hän kertoi ystävänsä Gertrude Hullettin yllättävästä kuolemasta Adamsin tarjoaman hoidon aikana.
Oikeudenkäynti ja myöhemmät vaiheet

Poliisi käynnisti laajat tutkimukset vuosina 1946–1956 sattuneista kuolemantapauksista Adamsin potilaiden keskuudessa. Tutkituista 310 tapauksesta 163 julistettiin "epäilyttäviksi". Adamsin tiedetään antaneen potilailleen erityisiä injektiota, joista hän ei kertonut tarkemmin edes sairaanhoitajille. Hän myös vaati sairaanhoitajia usein myös poistumaan ennen injektion antamista.
Tutkimusta johti Scotland Yardin Herbert Hannam. Hän sai riittävän määrän todistusaineistoa vähintään neljän tapauksen oikeuskäsittelyyn, mutta Adams joutui syytetyksi vain yhdestä murhasta. Hän oli ollut pidätettynä 19. joulukuuta 1956 alkaen. Syntyi myös huhu Adamsin mahdollisesta homoseksuaalisuudesta, mutta tähän ei kiinnitetty liiempää huomiota yhä voimassa olleesta homoseksuaalisuuden kriminalisoinnista huolimatta.
Oikeudenkäynti ja myöhemmät vaiheet > Edith Alice Morrell

Yksi murha, josta Adams sai syytteen, kohdistui epäillysti varakkaaseen 81-vuotiaaseen leskirouva Morrelliin 13. marraskuuta 1950. Hänellä oli ollut aivohalvaus; hän oli osittain halvaantunut ja kärsi vaikeasta artriitista. Alun perin Adams väitti Morrellin kuolemaa luonnolliseksi. Myöhemmin hän ilmoitti Hannamille, että ei pitänyt vakavasti sairaan henkilön kuoleman edesauttamista murhana. 50-vuotiaana kuolleen, vakavasti masentuneen Gertrude Hullettin kuolema vuonna 1956 puolestaan kuitattiin itsemurhana.
Oikeudenkäynti ja myöhemmät vaiheet > Tuomio

John Bodkin Adams sai kiistaa herättäneen vapauttavan tuomion 15. huhtikuuta 1957. Hän sai kuitenkin sakkoja lievemmistä syytteistä (reseptiväärennöksiä, vääriä lausuntoja, vaarallisten lääkkeiden lain rikkomista). Hänet poistettiin lääkärirekisteristä 22. marraskuuta samana vuonna.
Kahden epäonnistuneen hakemuksen jälkeen Adamsin onnistui saada vuonna 1961 takaisin oikeus toimia yleislääkärinä. Elokuussa 1962 häneltä evättiin kuitenkin mahdollisuus saada Yhdysvaltain viisumi aiemman rikostuomion johdosta.
Oikeudenkäynti ja myöhemmät vaiheet > Kuolema

Vaikka John Bodkin Adamsin loppuelämää varjostivat menneisyyden murhaepäilyt, hän jäi Eastbourneen ja kuoli Englannissa 84-vuotiaana.
Kirjallisuutta

Sybille Bedford, The Best We Can Do, 1958
Pamela V. Cullen, "A Stranger in Blood: The Case Files on Dr John Bodkin Adams", London, Elliott & Thompson, 2006, ISBN 1-904027-19-9
Patrick Devlin, Easing the passing: The trial of Doctor John Bodkin Adams, London, The Bodley Head, 1985
Percy Hoskins, Two men were acquitted: The trial and acquittal of Doctor John Bodkin Adams
Rodney Hallworth, Mark Williams, Where there's a will... The sensational life of Dr John Bodkin Adams, 1983, Capstan Press, Jersey ISBN 0-946797-00-5
John Surtees, The Strange Case of Dr. Bodkin Adams: The Life and Murder Trial of Eastbourne's Infamous Doctor and the Views of Those Who Knew Him, 2000
Aiheesta muualla

Time magazine, 28 tammikuuta 1957. (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.shyscyberchamber.com/adams_bodkin.asp (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjamurhaajat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Irlanti 
Muut:  SNAC  IdRef