Libyan historia
Mielenosoitukset ja sisällissota 2011

Tammikuussa vuonna 2011 Libyassa puhkesi mellakoita hallitusta vastaan. Niitä inspiroi Tunisian vallankumouksesta levinneet yhteiskunnalliset levottomuudet, jotka aiheuttivat kuohuntaa monissa Lähi-idän arabimaissa. Libyan hallitusta puolustavat asejoukot käyttivät raskasta aseistusta mielenosoittajia vastaan. Ainakin 600 henkilöä kuoli. Libyalaisia diplomaatteja ja pari ministeriä loikkasi pois Libyan hallinnon puolelta, koska hallinto oli surmauttanut aseistamattomia mielenosoittajia. 24. helmikuuta 2011 mennessä monia maan itäosan kaupunkeja oli irtautunut Gaddafin hallituksen ohjauksesta ja länsiosakin oli vaihtamassa puoltaan. Muun muassa Tobruk ja Bengasi olivat joutuneet hallituksen vastustajien haltuun sotilaiden vaihdettua siellä puoltaan.. Gaddafin valta näytti olevan luhistumassa. Silti Gaddafi sanoi televisiossa, ettei pakene vaan taistelee marttyyrikuolemaan asti. Gaddafi kutsui mielenosoittajia sekä terroristeiksi että rotiksi ja sanoi, että nämä ansaitsevat maan lakien mukaan kuolemantuomion. Gaddafin joukot toimivatkin laajasti mielenosoittajia vastaan käyttäen kyynelkaasua ja raskaita aseita.
YK:n turvallisuusneuvosto ja Yhdysvallat tuomitsivat Libyan hallituksen mielenosoittajiin kohdistaman väkivallan. Maaliskuun puolivälissä hallitus näytti edenneen taisteluissaan, kun se oli onnistunut saartamaan kapinalliset Misrataan ja ahdisteli jo Bengasia, joka oli suurin kapinallisten valvoma kaupunki. Nyt Libya oli käytännössä sisällissodassa. Tällöin YK valtuutti länsimaat ilmaiskuihin Libyan hallituksen joukkoja vastaan. Hyökkäys Bengasissa pysähtyi, mutta saarretun Misratan tilanne oli huononemassa. Muun muassa Britannia moukaroi Libyan ilmavoimia ja ilmatorjuntaa 23. maaliskuuta 2011 ja valmistautui iskuihin Libyan maajoukkoja vastaan. Samaan aikaan Libyan joukkojen kerrottiin muodostavan siviileistä ihmiskilpiä ja soluttautuvan siviilien joukkoon niin, että ilmasta käsin on miltei mahdoton toimia niitä vastaan. Hetken aikaa kapinalliset näyttivät olevan itäisellä rintamalla voitolla, mutta paremmin aseistettu ja johdettu Gaddafin armeija pysäytti sen. Misrataan saarretut kapinalliset ajoivat hallituksen joukot pois kaupungin läheltä toukokuussa. Gaddafi julisti yhä tappiota sekä kapinallisille että länsimaille. Sota ajautui keväällä 2011 ratkaisemattomaan tilanteeseen. Varsinkin itäinen rintama juuttui kiinni. 20. huhtikuuta kapinallisryhmiä oli soluttautunut Tripoliin, missä taistelut jatkuivat. Elokuussa 2011 kapinalliset alkoivat edetä lännen vuorilla ja vallata Tripolin lähellä sijaitsevia kaupunkeja.
Kapinalliset valtasivat pian suuren osan kaupungista ja vangitsivat Gaddafin pojat. Maanantai-aamupäivällä 22. elokuuta taisteltiin Gaddafin tukikohdan ympärillä, jossa Gaddafi luultavasti oli. Seuraavien päivien aikana kapinalliset saivat valvontaansa melkein koko Tripolin ja Gaddafin tukikohdan. Kapinalliset saattoivat elokuun viimeisellä viikolla julistaa Tripolin pääkaupungikseen, vaikka kaupungissa ja muualla maassa oli yhä sota ja muita levottomuuksia. Lisäksi Gaddafi oli yhä kadoksissa.
Lokakuun puolivälin jälkeen kapinalliset valtasivat Bani walidin, ja Sirtin saartorengas kiristyi. 19. lokakuuta kapinalliset valtasivat Sirtinkin. Tällöin Gaddafi yritti paeta autosaattueessa. NATO pysäytti autosaattueen etenemisen ilmaiskulla, ja saattueessa olleiden ja kapinallisten välillä alkoi tulitaistelu. Gaddafi pakeni taistelua viemäritunneliin, mistä hänet vangittiin. Pian Gaddafi haavoittui olkapäähän ja myöhemmin päähän. Vielä 20. lokakuuta oli epäselvää, kuoliko Gaddafi tulitaistelussa harhaluotiin – omiensa vai kapinallisten ampumana. Kapinallisten väitettiin pahoinpidelleen ja tappaneen Gaddafin. YK vaati tutkimusta Gaddafin kuolemaan johtaneista tapahtumista.