stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kääpiörihmakala
Alkuperä

Kääpiörihmakala on kotoisin Aasiasta: Pakistanista, Intiasta ja Bangladeshista. Siellä se elää hitaasti virtaavissa joissa, joissa on paljon kasvillisuutta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kääpiörihmakalakoiraat perustavat reviirit ja ovat aggressiivisia toisilleen ja samantyyppisille lajeille. Akvaariossa voi pitää joko yksittäistä kalaa tai pientä ryhmää, jossa on yksi koiras ja useampi naaras. Tällaiselle haaremille tulisi tarjota ainakin 120 litraa elintilaa, mutta yhtä yksilöä voi pitää jo 60-litraisessa akvaariossa. Kutua varten koiras tekee pinnalle, pintakasvien sekaan vaahtopesän.
Vesiolot ja ravinto

Kääpiörihmakala viihtyy lämpimässä vedessä: 25–29 °C on sopiva. Sopiva pH-arvo on 6–7,5 ja kovuus pehmeä tai keskikova. Kääpiörihmakalaa voidaan ruokkia tavallisilla hiutaleruoilla ja ravintoeläimillä. Se tarvitsee myös kasvipitoista ruokaa.
Neonpunainen värimuunnos
Neonsininen värimuunnos
Liga Națională de hochei

| Liga Națională de hochei |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Romania
Joukkueita:  7
Hallitseva mestari:  Corona Braşov
Eniten mestaruuksia:  Steaua București (40)
Liga Națională de hochei on jääkiekon korkein sarjataso Romaniassa. Liiga toimii  Romanian jääkiekkoliiton alaisuudessa. Kaudella 2018–2019 sarjassa pelaa seitsemän joukkuetta.
Joukkueet 2018–2019

CS Progym Gheorgheni
HCM Galați
HSC Csíkszereda
Sapientia U23
SCM Brașov
Sportul Studențesc București
Steaua București
Mestarit

1924 Brașovia Brașov
1927 Hochei Club București
1928 Hochei Club București
1929 Hochei Club București
1930 Tenis Club București
1931 Tenis Club București
1932 Tenis Club București
1933 Tenis Club București
1934 Tenis Club București
1935 Tenis Club București
1936 Bragadiru București
1937 Telefon Club București
1938 Dragoș Vodă Cernăuți
1940 Rapid București
1941 Juventus București
1944 Venus București
1945 Juventus București
1946 Juventus București
1947 Ciocanul București (Dinamo Bucuresti)
1949 Avântul IPEIL Miercurea Ciuc
1950 RATA Târgu Mureș
1951 RATA Târgu Mureș
1952 Avântul Miercurea Ciuc
1953 CCA București
1954 Știința Cluj
1955 CCA București
1956 CCA București
1957 Recolta Miercurea Ciuc
1958 CCA București
1959 CCA București
1960 Voința Miercurea Ciuc
1961 CCA București
1962 CCA București
1963 Voința Miercurea Ciuc
1964 Steaua București
1965 Steaua București
1966 Steaua București
1967 Steaua București
1968 Dinamo București
1969 Steaua București
1970 Steaua București
1971 Dinamo București
1972 Dinamo București
1973 Dinamo București
1974 Steaua București
1975 Steaua București
1976 Dinamo București
1977 Steaua București
1978 Steaua București
1979 Dinamo București
1980 Steaua București
1981 Dinamo București
1982 Steaua București
1983 Steaua București
1984 Steaua București
1985 Steaua București
1986 Steaua București
1987 Steaua București
1988 Steaua București
1989 Steaua București
1990 Steaua București
1991 Steaua București
1992 Steaua București
1993 Steaua București
1994 Steaua București
1995 Steaua București
1996 Steaua București
1997 SC Miercurea Ciuc
1998 Steaua București
1999 Steaua București
2000 SC Miercurea Ciuc
2001 Steaua București
2002 Steaua București
2003 Steaua București
2004 SC Miercurea Ciuc
2005 Steaua București
2006 Steaua București
2007 SC Miercurea Ciuc
2008 SC Miercurea Ciuc
2009 SC Miercurea Ciuc
2010 SC Miercurea Ciuc
2011 SC Miercurea Ciuc
2012 SC Miercurea Ciuc
2013 SC Miercurea Ciuc
2014 Corona Braşov
2015 Dunărea Galați
2016 Dunărea Galați
2017 Corona Braşov
2018 SC Miercurea Ciuc
2019 Corona Braşov
Mestarit > Mestaruudet joukkueittain

| Mestaruudet | Joukkue | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| 40 | Steaua Rangers | 1953, 1955, 1956, 1958, 1959, 1961, 1962, 1964, 1965, 1966, 1967, 1969, 1970, 1974, 1975, 1977, 1978, 1980, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988, 1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1998, 1999, 2001, 2002, 2003, 2005, 2006 |
| 16 | SC Miercurea Ciuc | 1949, 1952, 1957, 1960, 1963, 1997, 2000, 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2018 |
| 7 | Dinamo București | 1968, 1971, 1972, 1973, 1976, 1979, 1981 |
| 5 | Tenis Club București | 1930, 1931, 1932, 1933, 1934 |
| 5 | HC Juventus București | 1941, 1942, 1945, 1946, 1947 |
| 3 | HC București | 1927, 1928, 1929 |
| 3 | Corona Brașov | 2014, 2017, 2019 |
| 2 | Telefon Club București | 1935, 1937 |
| 2 | Locomotiva RATA Târgu Mureș | 1950, 1951 |
| 2 | Dunărea Galați | 2015, 2016 |
| 1 | Braşovia Braşov | 1925 |
| 1 | Dragoș Vodă Cernăuți | 1938 |
| 1 | HC Bragadiru București | 1936 |
| 1 | Rapid București | 1940 |
| 1 | Venus București | 1944 |
| 1 | Știința Cluj | 1954 |

Käännös suomeksi
Lahden Kansantalo

| Lahden kansantalo |
| --- | --- |
 Kansantalo kuvattuna Aleksanterinkadun suunnasta vuonna 2022.
Osoite:  Aleksanterinkatu 26, Saimaankatu 12
Sijainti:  Lahti
Koordinaatit:  60°58′56.8383″N, 25°40′00.8873″E
Valmistumisvuosi:  1957
Suunnittelija:  Sirkka Tarumaa, laajennukset Paul G. Roth, Kari Parikka
Rakennuttaja:  Lahden Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys ry
Omistaja:  Lahden Sosialidemokraattinen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  kivi
Julkisivumateriaali:  tiili
Kerrosluku:  5
Kerrosala:  2403 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lahden kansantalo on Sirkka Tarumaan suunnittelema, vuonna 1957 valmistunut, Lahdessa sijaitseva rakennus. Lahden sosiaalidemokraattinen työväenyhdistys toimi 1930-luvusta lähtien aktiivisesti, jotta kaupunkiin saataisiin uusi työväentalo. Lahden kaupunki myi tontin yhdistykselle jo vuonna 1941, mutta rakennussuunnitelmat valmistuivat Työväenyhdistyksen Keskusliiton rakennusosastolla vasta vuonna 1955.
Toimistosiipeä laajennettiin vuonna 1964 arkkitehti Paul G. Rothin suunnitelman perusteella ja 2000-luvulla tehtiin myös Kari Parikan suunnittelema korotus siipeen. 1990-luvun saneerauksissa kansantalon juhlasali nimettiin Vaahterasaliksi.
Kansantalon Saimaankadun puoleisen julkisivun reliefin on suunnitellut arkkitehti Sirkka Tarumaa.
Historiaa

Lahden työväenyhdistys perustettiin vuonna 1900. Yhdistyksen ensimmäinen talo valmistui vuosien 1901 ja 1902 vaihteessa; vihkiäisiä vietettiin loppiaisena 1902. Suurlakon jälkeen jäsenmäärä kasvoi vauhdilla, ja talo alkoi käydä liian pieneksi. Lisäksi se sijaitsi syrjäisellä paikalla, jonne ei johtanut kunnon tietä. Talon siirtoa ja laajennusta alettiin suunnitella, mutta ennen kuin suunnitelmia ehdittiin toteuttaa, talo paloi loppuvuodesta 1911.
Vuonna 1912 yhdistys osti valmiin talon palaneen tilalle. Tilat olivat kuitenkin pienet ja epätarkoituksenmukaiset. Koska tulipalo oli tuhonnut lähes koko yhdistyksen omaisuuden eikä kaikkea korvannut vakuutus, yhdistys oli taloudellisesti tiukoilla.
Vuonna 1915 yhdistyksen sisällä oli kiistoja, ja muun muassa huvitoimikunta erosi. Se vaikutti osaltaan ennestäänkin huonoon taloustilanteeseen, ja työväentalo päätettiin myydä keväällä 1916. Sisällissodan jälkeen muodostettiin Työväentalo-osakeyhtiö, ja uusi talo valmistui vuoden 1921 lopulla.
Vuonna 1921 yhdistyksen johtoon nousivat vasemmistososialistit. Yhdistyksen sosialidemokraatit veivät asian oikeuteen, ja lopulta yhdistys lakkautettiin vuonna 1922. Sosialidemokraatit puolestaan perustivat jo vuonna 1921 Lahden Sosialidemokraattisen Työväenyhdistyksen. He eivät saaneet käyttää vastavalmistunutta työväentaloa, joten he rakensivat oman Nastolankadulle. Talo valmistui vuonna 1928, ja sen vihkiäisissä puhui Väinö Tanner. Taloa laajennettiin 1930-luvulla, mutta se oli silti syrjässä ja pieni. Tämän vuoksi nykyisen Kansantalon suunnittelu alkoi jo 1930-luvulla.
Kansantalo rakennettiin elokuvien esittämistä varten vuonna 1957. Kaupallinen ja yksityinen elokuvatoiminta päättyi 1980-luvun puolivälissä, jolloin tilat vapautuivat kulttuuriväen käytettäväksi. Lahdessa oli tuolloin monia kulttuurin harrasteryhmiä ja tiloista oli puutetta. Loviisankatu 8:n Pikkuteatteria käytettiin ahkerasti, mutta se ei sopinut kaikkeen eikä tilaa ollut kaikille harrastajille. Kansantalo nähtiin tekniikaltaan ja kooltaan sopivaksi moninaiselle harrastetoiminnalle; kuten elokuville, teatterille, tanssille, lausunnalle ja kuorolle. Aulatilaa ja yläsalia kaavailtiin alkuun myös Häme-Gallerian näyttelytilaksi, minkä lisäksi rakennus nähtiin myös sopivana eläkeläisten kokoontumiselle ja seminaari- ja kokouskäyttöön.
Kansantalo siirtyi Kulttuuritoimen hallintaan 1.6.1987 ja täyttyi harrastajista heti toiminnan alettua saman vuoden syksyllä. Loppuvuoden 1987 aikana Kansantalossa oli yhteensä 45 elokuva esitystä, kolme konserttia ja kahdeksan muuta tilaisuutta.
1990-luvulla Kansantaloa saneerattiin kulttuuritiloiksi sopivammaksi  ja vuonna 1993 rakennuksen juhlasali nimettiin virallisesti Vaahterasaliksi. Salissa on nykyään 85 neliömetrin näyttämö, sekä korotettu ja porrastettu 200 paikkainen katsomo. Aulatiloissa sijaitsee kahvio, jonne mahtuu 50 henkeä.
Toimintaa työväentalolla

Talolla toimi alkuaikoina näytelmäseura, soittokunta, voimisteluseura ja lauluseura. Siellä järjestettiin erilaisia tilaisuuksia ja iltamia. Nastolankadun taloa käytettiin jatkosodan aikaan majoitustiloina. Nykyisellä talolla toimi muun muassa ravintola, jonka toiminta lakkasi vuonna 1978, sekä elokuvateatteri vuodesta 1978. Lisäksi siellä on toiminut bingo.
Nykyinen toiminta

Kansantalon Vaahterasalissa järjestetään kulttuuritapahtumia. Salia hallinnoi Lahden kaupunki. Viime vuosina Vaahterasalia ovat käyttäneet Teatterikoulu Timotei, Lahden kaupungin nuorisopalvelut, Lahden kaupungin kulttuuripalvelut (Lahden Lasten Talvikarnevaalit), Lahden Harrastajateatteri, Reel Lahti, Lahden Jazztori, Lahden Tanssiopisto ja Lahden Tanhuujat.
Rakennus

Talossa on viisi kerrosta, ja sen pinta-ala on 2403 m². Talo on kiveä, tiilivuorattu ja rapattu. Väriltään se on vaaleanruskea. Katto on peltiä. Talossa on juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö, neljä kerhohuonetta, kioski ja kaksi liikehuonetta (vuonna 1982). Vuonna 1985 valmistui lisärakennus nimeltä Kansankartano, johon tuli 1200 neliömetriä toimisto- ja liiketiloja. Samalla Kansantaloa kunnostettiin.
Liity kirkkoon

Liity kirkkoon on verkkopalvelu jonka kautta voi liittyä Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Kirkkoon voi liittyä myös täyttämällä lomakkeen, joka postitetaan seurakuntaan. Kirkkoon liittyvä kastetaan, ja 15 vuotta täyttänyt käy rippikoulun, mikäli näin ei ole jo aiemmin tehty. Alle 18-vuotiaalta liittyjältä tarvitaan huoltajan suostumus.
Verkkopalveluun tunnistaudutaan henkilökohtaisilla pankkitunnuksilla.
Liisa Karpo

Liisa Karpo (o.s. Juntunen) on suomalainen Helsingissä toimiva elokuvatuottaja. Hän on kotoisin Hauholta ja käynyt lukion Hämeenlinnassa. Karpo valmistui ammattikorkeakoulu Stadiasta medianomiksi vuonna 2005. Hän on perustanut oman tuotantoyhtiönsä napafilms oy:n vuonna 2009 ja toimii sen toimitusjohtajana. Karpo on keskittynyt urallansa kansainvälisiin yhteistuotantoihin, kuten Boys Who Like Girls (Miehen malli), Cheer Up, Golden Dawn Girls. Hän on EAVE-alumni vuodelta 2016 ja EURODOC-alumni 2010. Karpolla on vahva fiktioelokuvahistoria ja hän on työskennellyt useissa fiktioelokuvatuotannoissa tuotantopäällikkönä, -koordinaattorina ja markkinointipäällikkönä muun muassa elokuvissa Postia pappi Jaakobille, Kielletty Hedelmä ja Tali-Ihantala 1944. Karpo on tuottanut Jussi-ehdokkuudet saaneet Ari Matikaisen ohjaamat pitkät dokumenttielokuvat Venäjän vapain mies sekä Sota ja mielenrauha.
Aiheesta muualla

Liisa Karpo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lilly Dubb

Lilli Matilda (Lilly) Dubb (31. maaliskuuta 1900 Helsinki – 2. lokakuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Teoksia

Dessa mina minsta bröder. Schildt, Helsingfors 1946 (ilmestyi Pekka Häklin suomentamana nimellä Nämä minun pienimmät veljeni, Tammi 1947)
Tolfmans Augusta. Schildt, Helsingfors 1951
Luettelo Senegalin kaupungeista

Senegalin kartta
Tämä on luettelo Senegalissa sijaitsevista kaupungeista.
Bakel
Cap Skirring
Dakar
Diourbel
Joal-Fadiout
Kaolack
Kédougou
Kidira
Kolda
Linguere
Matam
Ouro Sogui
Podor
Richard Toll
Saint-Louis (Senegal)
Tambacounda
Thiès
Touba
Yoff
Ziguinchor
Lemlandin kirkko

| Lemlandin kirkko |
| --- | --- |
 Lemlandin kirkon eteläsivu
Sijainti:  Lemland, Ahvenanmaa
Koordinaatit:  60°04′29″N, 020°05′01″E
Seurakunta:  Lemland-Lumparlands församling
Rakentamisvuosi:  1200-luvun loppu
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lemlandin kirkko on Ahvenanmaan Lemlandissa yksi Suomen vanhimmista kirkkorakennuksista. Harmaakivisen pitkäkirkon runkohuone on Ålands Kyrkor -hankkeen puulustotutkimusten mukaan ajoitettu 1200-luvun loppuun. Runkohuoneeseen liittyy lännessä kellotorni, jonka alkuperäiset hirret kaadettiin vuosien 1311 ja 1316 välillä. Pohjoissivustalla runkohuoneeseen liittyy sakaristo, joka periytynee 1400-luvun puolivälin paikkeilta. Eteläsivustan asehuone on todennäköisesti myöhäiskeskiajalta.
Kirkon sisätilaa
1600-luvun lopulla rakennettiin itäpäätyyn tiilinen amiraali Johan Bergenstjernan hautakuori, joka oli jonkin verran runkohuonetta matalampi ja pohjan muodoltaan monikulmio. Se kuitenkin yhdistettiin takaisin kirkkosaliin 1775 ja sen tilalle siirrettiin kirkon alttari.
Yksilaivaisen kirkon sisäkatto on lautarakenteinen tynnyriholvi. Jossain vaiheessa umpeen kalkitut seinämaalaukset restauroitiin takaisin näkyville vuosina 1952–1958 suoritetussa entisöinnissä. Vanhimmat kalkkimaalaukset ovat vuoden 1300 paikkeilta.
Kirkossa on Veikko Virtasen rakentamat 14-äänikertaiset urut vuodelta 1960. Kirkon alttaritaulu on Robert Wilhelm Ekmanin 1872 maalaama Kristuksen taivaaseenastuminen. Kirkossa on säilynyt myös vanha, 1300-luvulta peräisin oleva puinen krusifiksi.
Lemlandin pitäjän koillisosassa Lembötessä on pieni harmaakivinen, Pyhälle Olaville pyhitetty varhaiskeskiaikeinen kappeli. Raunioitunut kappeli katettiin uudelleen 1951.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lemlandin kirkko Wikimedia Commonsissa
Lemlandin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Huomattavia suomalaisia kirkkorakennuksia
| --- | --- |
Tuomiokirkkoja:  Espoo • Helsinki • Kuopio • Lapua • Mikkeli • Oulu • Porvoo • Turku • Tampere
Katedraaleja:  Uspenskin katedraali • Pyhän Nikolaoksen katedraali • Pyhän Kolminaisuuden katedraali • Pyhän Henrikin katedraali
Paikkamäärältään suuria:  Kerimäki • Lapväärtti • Johanneksenkirkko • Nurmes • Keski-Porin kirkko • Heinävesi
Vanhoja puukirkkoja:  Ulrika Eleonoran kirkko • Muhos • Petäjäveden vanha kirkko • Sammatti • Sodankylän vanha kirkko • Uudenkaupungin vanha kirkko • Vöyrin puukirkko
Vanhoja kivikirkkoja:  Eckerö • Hammarland • Hattulan Pyhän Ristin kirkko • Hollola • Jomala • Lemland • Nousiainen • Pernaja • Saltvik • Sund • Tyrvään Pyhän Olavin kirkko • Ulvila
Modernistisia:  Kannonkoski • Lakeuden Risti • Nakkila • Rajamäki • Temppeliaukion kirkko • Varkauden pääkirkko
Luovutettujen alueiden kirkkoja:  Sortavalan apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko • Kristuksen kirkastumisen katedraali • Viipurin tuomiokirkko • Viipurin vanha tuomiokirkko • Terijoen ortodoksinen kirkko
Liisa Kauppinen

Liisa Kauppinen (o.s. Salokorpi, s. 12. toukokuuta 1939 Nurmo) on suomalainen järjestöneuvos, joka toimii kansainvälisesti kuurojen oikeuksien puolesta. Kauppiselle myönnettiin Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuspalkinto ensimmäisenä suomalaisena ihmisoikeuksien päivänä 10. joulukuuta 2013. Hän sai palkinnon kansainvälisestä kuurojen oikeuksien puolesta tehdystä elämäntyöstä.
Kauppinen toimi vuosina 1995–2003 Kuurojen maailmanliiton (World Federation of the Deaf) puheenjohtajana ja vuosina 1976–2006 Kuurojen Liiton toiminnanjohtajana. Kauppinen on myös työskennellyt erilaisissa YK:n organisaatioissa kuten YK:n neuvonantotehtävissä vuosina 1995–2006 sekä Maailman terveysjärjestö WHO:ssa ja Unescossa.
Kauppinen on saanut kunniatohtorin arvon kolmesti: vuonna 1998 yhdysvaltalaiselta Gallaudetin yliopistolta, vuonna 2004 Jyväskylän yliopistolta ja vuonna 2013 irlantilaiselta Trinity Collegelta.
Aiheesta muualla

Former WFD President Liisa Kauppinen receives 2013 United Nations Human Rights Award Prize wfdeaf.org. World Federation of the Deaf. Viitattu 4.12.2013. (englanniksi)
Liisa Kauppinen: Hyvä yhteiskunta – hyvä elämä (viittomakielinen videoluento, Kantti.net) (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihmisoikeustaistelija Liisa Kauppinen on edistänyt viittomakielen asemaa ja puolustanut kuurojen oikeuksia Seura.fi.  12.7.2019. Viitattu 14.7.2019.
Lau Nau

Lau Nau.
Lau Nau (oikealta nimeltään Laura Naukkarinen, s. 1980) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, säveltäjä ja tuottaja. Levytystensä ja konserttiensa lisäksi hän säveltää ja tuottaa musiikkia elokuviin, mykkäelokuviin, esityksiin sekä ääni-installaatioihin. Lau Nau käyttää musiikissaan muun muassa lauluääntä, modulaarisyntetisaattoria, laajaa soitinvalikoimaa, elektroakustisesti tuotettuja ääniä sekä kenttänauhoituksia.
Naukkarinen voitti parhaan musiikin Jussi-palkinnon 2024 elokuvasta Jeʹvida.
Ura

Lau Naun kaksi ensimmäistä albumia, Kuutarha (2005) ja Nukkuu (2008), julkaisi yhdysvaltalainen Locust Music.
Kolmas albumi Valohiukkanen (Fonal Records 2012) oli vuoden 2013 Teosto-palkintoehdokkaana. Levyllä soittavat Laura Naukkarinen, Pekko Käppi, Jaakko Tolvi, Antti Tolvi, Kristian Holmgren ja Matti Bye.
Neljäs albumi Hem. Någonstans - Original Soundtrack sisältää 12 instrumentaalikappaletta, jotka ovat alun perin ääniraita Lotta Petronellan ohjaamaan dokumenttielokuvaan Home. Somewhere (Fisher King Productions 2015). Se on tehty yhteistyössä jouhikonsoittaja Pekko Käpin kanssa.
Viides Lau Nau -albumi Poseidon yhdistää elektronisen kamariorkesterin sointia folkmusiikkiin. Levyllä soittavat Laura Naukkarisen lisäksi sellisti Helena Espvall, kosketinsoittaja Matti Bye, perkussionisti Samuli Kosminen, joka on myös levyn osatuottaja, jouhikonsoittaja Pekko Käppi sekä puhallinsoittaja Antti Tolvi. Poseidon voitti Femmagaalan pääpalkinnon Femma-Femman 2018 ja oli Kriitikoiden valinta -palkintoehdokas vuoden 2017 Emma-gaalassa.
Kuudes albumi Land without God - Original Soundtrack (Fonal Records 2019) on musiikkia samannimiseen elokuvaan, jonka ovat ohjanneet Mannix Flynn, Lotta Petronella ja Maedhbh McMahon. Levyllä soittavat Laura Naukkarisen lisäksi Pekko Käppi, Cormac Begley ja Tuija Kuoppamäki. Vuonna 2020 Lau Nau julkaisi soundtrackin Lotta Petronellan elokuvaan Själö, sekä albumin Signals yhdessä ruotsalaisen säveltäjän Matti Byen kanssa.
Lau Nau soittaa myös yhtyeissä Seitsemäs taivas ja Kiri Ra! sekä vierailevana jäsenenä The Matti Bye Ensemblessä. Hän on ollut aikaisemmin jäsenenä yhtyeissä IAX, Subatlantti, Kiila, Päivänsäde, the Anaksimandros, Avarus sekä Hertta Lussu Ässä ja soittanut muun muassa Kemiallisten Ystävien levyillä.
Diskografia

Kuutarha (Locust, 2005)
Nukkuu (Locust, 2008)
Valohiukkanen (Fonal Records, 2012)
Hem. Någonstans - Original Soundtrack (Fonal Records, 2015)
Poseidon (Fonal Records, Beacon Sound, Yacca, 2017)
Land Without God - Original Soundtrack (Fonal Records, 2019)
Själö - Original soundtrack with sound environments by Janne Laine (Fonal Records, 2020)
Signals (Lau Nau & Matti Bye, Time Released Sound, 2020)
Valo siroutuu (2022)
Puutarhassa (Akti Records, 2022)
5 x 4 (2023)
Aphrilis (2023)
Aiheesta muualla

Lau Naun oma sivusto
Louis Théodore Gouvy

Théodore Gouvy
Louis Théodore Gouvy (3. heinäkuuta 1819 Goffontaine – 21. huhtikuuta 1898 Leipzig) oli ranskalainen, myös Saksassa työskennellyt säveltäjä.
Gouvy sai muodollista koulutusta Metzissä ennen lähtöään Pariisiin vuonna 1836 lakiopintoja varten. Hän ei harrastanut musiikkia lapsena, mutta aloitti Pariisissa pianotunneilla käymisen. Opettajana toimi pianovirtuoosi Édouard Billard, joka oli aikoinaan opiskellut Henri Herzin johdolla. Vuonna 1839 Gouvy päätti suuntautua kokonaan musiikin alalle. Hän sai yksityistä musiikin teorian opetusta Antoine Elwartilta ja pääsi vuonna 1841 Pierre-Joseph-Guillaume Zimmermanin piano-oppilaaksi. Hän vietti myös useita kuukausia Berliinissä, jossa kustansi itse sävellyksiään. Täydennettyään opintojaan kapellimestari, säveltäjä Carl Friedrich Rungenhagenin johdolla Gouvy vietti vuodet 1844–1845 Italiassa, jossa valmistui hänen ensimmäinen sinfoniansa. Teos kantaesitettiin vuosi myöhemmin Pariisissa.
Gouvyn musiikki ei saanut hyvää vastaanottoa Ranskassa, joten hän keskittyi työskentelemään Saksassa ja sai teoksiaan esitetyiksi Leipzigissa ja Berliinissä. Hänen ainoa näyttämöteoksensa, ooppera Der Cid, jäi esittämättä, vaikka oli jo tullut hyväksytyksi Dresdenissä vuonna 1863. Gouvy ei saanut musiikin alalla nimityksiä virkoihin, mutta hänestä tuli vuonna 1895 Preussin taiteiden akatemian kunniajäsen ja vuonna 1896 Kunnialegioonan ritari. Hän sävelsi yli 90 teosta, joissa ovat edustettuina monet genret.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
One Bloor

| One Bloor |
| --- | --- |
 One Bloor marraskuussa 2023.
Tiedot
Sijainti:  1 Bloor Street East, Toronto, Kanada
Rakennettu:  2011–2017
Käyttötarkoitus:  asuinrakennus
Tila:  valmis
Yritykset
Arkkitehti:  Hariri Pontarini Architects
Omistaja:  Great Gulf Homes
Tekniset tiedot
Kerroksia:  78 + 6 maan alla
Korkeus
Antenni:  257,3 m
Kattokorkeus:  257,3 m
Ylin kerros:  240 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
One Bloor on Torontossa Kanadassa sijaitseva 257 metriä korkea, 78-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennus on tarkoitettu asuinkäyttöön, ja sen päämateriaali on betoni. Tornin rakentaminen aloittiin vuonna 2011, ja se valmistui 2017.
Nononket

Nononket ovat etninen ryhmä Nigerjoen sisämaan suistoalueella Malissa. He ovat alkuperältään mandelaisia kieliä puhuneita mandinkoja ja soninkeja, jotka ovat siirtyneet käyttämään äidinkielenään bozokieli jenaamaa. Nononkeja kutsutaan usein markoiksi, mutta Malissa on myös muita ryhmiä, joista käytetään samaa nimitystä. Eräät tutkijat kutsuvat heitä nonoiksi.
Ryhmän pääelinkeino on riisin viljely Nigerjoen tulva-alueella. Riisin, hirssin ja durran lisäksi he kasvattavat maapähkinää, maissia, maniokkia, perunaa ja vihanneksia. Nononkejen naapureina asuu kalastajina toimivia bozoja ja karjanhoitoa harjoittavia fulbeja. Uskonnoltaan he ovat muslimeja.
Louis Tiffany

Louis Tiffany noin vuonna 1908.
Louis Comfort Tiffany (18. helmikuuta 1848 New York, New York, Yhdysvallat – 17. tammikuuta 1933 New York) oli yhdysvaltalainen sisustustaiteilija, lasi- ja korusuunnittelija sekä taidemaalari. Hän on eräs tunnetuimmista art nouveau -tyylin edustajista. Erityisesti hänen lasimaalauksensa, valaisimet sekä lysteripintaiset maljakot ovat tunnettuja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis Tiffany Wikimedia Commonsissa
One Call Away

| ”One Call Away” Charlie Puth |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Nine Track Mind
 Äänitetty : 2015
 Julkaistu: 20. elokuuta 2015
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): DJ Frank E, Matt Prime
 Tyylilaji: pop soul
 Kesto: 03.12
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Charlie Puthin muut singlet
| ”See You Again” 2015 | ”One Call Away” 2015 | ”We Don't Talk Anymore” 2016 |
One Call Away on yhdysvaltalaislaulaja Charlie Puthin kappale. Sen julkaisi Atlantic Records hänen Nine Track Mind-debyyttistudioalbumin toisena singlenä 20. elokuuta 2015. "One Call Away" on lajityypiltään gospel-inspiroitu pop soul kappale. Kappaleen ovat sanoittaneet Puth, Justin Franks, Shy Carter, Maureen McDonald, Breyan Isaac ja Matt Prime. Kappaleen tuotannosta vastasivat Franks ja Prime.
Kappale on saavuttanut julkaisunsa jälkeen Yhdysvaltain Billboard Hot 100-listan sijan 12., joka tekee siitä Puthin uran kolmanneksi parhaiten myyneen pääartistina esittämän kappaleen, päästäen edelleen vain kappaleet "We Don't Talk Anymore" ja "Attention". Kappaleelle on toteutettu myös Mark Staubachin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin Puthin YouTube-kanavalla 14. syyskuuta 2015.
Käännös suomeksi