stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liliane Bettencourt

Liliane Bettencourt (21. lokakuuta 1922 – 21. syyskuuta 2017) oli kosmetiikkayhtiö L’Oréalin ranskalainen suuromistaja ja maailman varakkaimpiin ihmisiin kuulunut miljardööri.
Talouslehti Forbes arvioi vuonna 2013 Neuilly-sur-Seinessä asuvan Bettencourtin omaisuuden arvoksi yli 37 miljardia Yhdysvaltain dollaria, millä hän oli maailman 8. rikkain ja Ranskan rikkain henkilö. Omaisuutensa, maailman johtavan kosmetiikkajätin L’Orealin, Bettencourt peri isältään Eugène Schuellerilta tämän kuoltua vuonna 1957. Liliane Bettencourt oli yksi harvoista miljardööreistä, jotka kuuluivat niin sanottuun old money -luokkaan.
Bettencourt oli naimisissa ranskalaisen poliitikon André Bettencourtin kanssa tämän kuolemaan vuonna 2007 asti. Heillä oli tytär Françoise Bettencourt Meyers, joka kuuluu L’Orealin hallitukseen. Vuonna 2007 tytär syytti valokuvaaja François-Marie Banieriä äitinsä hyväksikäytöstä, kun kävi ilmi, että valokuvaaja oli saanut Bettencourtilta lahjoja noin miljardin punnan edestä. Bettencourt määrättiin perheensä holhoukseen. Hän sairasti dementiaa.
Kesällä 2010 Bettencourt oli vaalirahoituskohun keskipisteessä, kun hänen entinen kirjanpitäjänsä väitti Bettencourtin rahoittaneen vuonna 2007 laittomasti Nicolas Sarkozyn vaalikampanjaa 150 000 eurolla. Rahat olisi ottanut vastaan tuleva työministeri Eric Woerth, jonka vaimo Florence oli Bettencourtin talousneuvonantaja.
Aiheesta muualla

Forbesin artikkeli Liliane Bettencourtista 2011
Lhotse Shar

Vuoren eteläinen puoli Chukhungin laaksosta nähtynä
| --- | --- |
Sijainti:     Nepal   Kiina Kiinan kansantasavalta ja Nepal
Vuoristo:  Himalaja
Korkeus merenpinnasta:  8 393 m
Prominenssi:  86  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lhotse Shar on Himalajalla Nepalin ja Kiinan rajalla sijaitseva vuorenhuippu. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 8 393 metriä. 8 501-metrinen Lhotse sijaitsee huipun länsipuolella.
Lhokseumawe

| Lhokseumawe |
| --- | --- |

 fiLhokseumawe 
 5°10′48″N, 97°09′04″E 
Valtio:  Indonesia
Provinssi:  Aceh
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  181 km² 
Korkeus merenpinnasta:  6 m 
Väestö
Väkiluku (2015):  191 104
Väestötiheys:  1 128 as./km²
 www.lhokseumawekota.go.id 
Lhokseumawe on kaupunki Indonesiassa Sumatran saarella Acehin provinssissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli noin 191 000.
Lapplandsveckan

| Lapplandsveckan |
| --- | --- |
Tyyppi:  kristillinen konferenssi
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Husbondliden, Lycksele, Ruotsi
Ensimmäisen kerran:  1919
Järjestäjä:  Föreningen Lapplandsveckan
Kotisivut
Lapplandsveckan eli Lappis (suom. Lapinviikko) on eräs Ruotsin ja Norlannin helluntailiikkeen suurista kesäjuhlista. Lapplandsveckan järjestetään vuosittain heinäkuun ensimmäisellä viikolla Lyckselen kunnan Husbondlidenin kylässä. Konferenssi järjestettiin ensimmäisen vuonna 1919. Tapahtuman järjestelyistä vastaa Lapplandsveckan-yhdistys.
Aiheesta muualla

Lapplandsveckanin verkkosivut (ruotsiksi)
Lapplandsveckanin Youtube-kanava
Lhermitten–Duclos'n tauti

Lhermitten–Duclos'n tauti on harvinainen, hitaasti kehittyvä aivokasvain. Tapaukset ovat satunnaisia tai Cowdenin oireyhtymään liittyessään autosomissa vallitsevasti periytyviä. Hamartooman kaltainen kasvain esiintyy sairastuneilla pikkuaivoissa. Lhermitte ja Duclos kuvasivat taudin vuonna 1920.
Taudille tyypillisiä oireita ovat näköhäiriöt, motoriset ongelmat, päänsärky ja poikkeava EEG.
Legends of Chamberlain Heights

| Legends of Chamberlain Heights |
| --- | --- |
Tyyli:  komedia
Kestoaika:  22 minuuttia
Kehittäjä(t):   Brad Ableson  Mike Clements  Quinn Hawking  Josiah Johnson  Michael Starrbury 
Pääosissa:   Josiah Johnson  Quinn Hawking  Jay Pharoah 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Verkko:   Comedy Central
Esitetty:  14. syyskuuta 2016  – 20. elokuuta 2017
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  20
Tuotanto
Tuottaja(t):   Grant DeKernion  Quinn Hawking  Josiah Johnson 
Vastaava(t) tuottaja(t):   Joel Kuwahara  Brad Ableson  Scott D. Greenberg  Devon Shepard 
Ohjaaja(t):   Brad Ableson  Ashley J. Long  L. Todd Myers 
Käsikirjoittaja(t):   Isaac Gonzalez  Lee House  Joshua Krist  Eric Lev 
Säveltäjä(t):  Frank Ciampi
Tuotantoyhtiö(t):  Bento Box Animation
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Legends of Chamberlain Heights on yhdysvaltalainen aikuisille suunnattu humoristinen animaatiosarja. Sitä esitettiin Comedy Centralin kanavalla vuosina 2016–17.
Lokakuussa 2017 ilmoitettiin sarjan lopettamisesta toisen tuotantokauden jälkeen.
Ääniroolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Josiah Johnson  | … |  Grover   |
|  Quinn Hawking  | … |  Jamal   |
|  Jay Pharoah  | … |  Montrel   |
|  Michael Starrbury  | … |  Malik   |
|  Carl Jones  | … |  Coach Bundy   |
|  Elise Dubois  | … |  Hunny   |
|  Tiffany Haddish  | … |  Cindy   |
Tuotanto

Sarjan ovat luoneet Brad Ableson, Mike Clements, Quinn Hawking, Josiah Johnson ja Michael Starrbury.
Laulaja Erykah Badu toimi sarjan musiikkivastaavana.
Sarjasta tilattiin kaksi tuotantokautta, ennen ensimmäisen kauden alkamista.
Tuotanto > Tuotantokaudet

| Kausi | Kausi | Jaksot | Ensiesitys> Avausjakso | Ensiesitys> Päätösjakso |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 14. syyskuuta 2016 | 7. joulukuuta 2016 |
|  | 2 | 10 | 18. kesäkuuta 2017 | 20. elokuuta 2017 |
Vastaanotto

Vaikka Rotten Tomatoesin arvostelijat antoivat sarjan vain 40 % arvion, niin sivuston kävijät ovat antaneet sen arvosanaksi 67 %. AVClubin Kayla Kumari Upadhyaya vertaa South Parkin ja Chamberlain Heightsin huumoria toisiinsa, huomioiden myös tämän sarjan pohjautuvan enemmän hahmoihin, kun yleisiin asioihin. Common Sense Media sanoo sarjan olevan "rivo ja seksistinen koripalloaiheinen animaatiosarja" antaen sille arvosanaksi 2/5 tähteä.
Aiheesta muualla

Legends of Chamberlain Heights CC.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Legends of Chamberlain Heights Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Legends of Chamberlain Heights TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Linda Sipilä

Linda Sipilä (s. 1981) on suomalainen vaatesuunnittelija, joka tuli tunnetuksi voitettuaan vuonna 2011 MTV3-kanavan Muodin huipulle -kilpailun.
Sipilä opiskeli Seinäjoen ammattikorkeakoulussa vaatetusalan artenomiksi ja jatkoi opintojaan Lontoossa. Hän piti Seinäjoella äitinsä Aliisa Sipilän kanssa omaa liikettä Boutique Sipilä, jossa myi omaa klassisen tyylikkääksi luonnehdittua Sipilä-mallistoaan. Vuonna 2013 hän myi yrityksen pois ja sanoi keskittyvänsä vaatesuunnitteluun. Syksyllä 2014 hän kertoi lopettavansa myös vaatemallistonsa teon ja muuttavansa perheineen Pariisiin.
Lappion

| Lappion |
| --- | --- |
 Saint-Germainin kirkko
 vaakuna
 Lappion
 Koordinaatit: 49°36′29″N, 03°57′50″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Aisne
Arrondissementti:  Laon
Hallinto:  
 – Pormestari:  Claude Menuge
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  23,71 km²
Väkiluku (2013):  299
 – Väestötiheys:  12,6 as./km²
Postinumero:  02150
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lappion on kunta Aisnen departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 299 asukasta. Kunnan pinta-ala on 23,71 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappion Wikimedia Commonsissa
Käärmeenpesä

| Käärmeenpesä> The Snake Pit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anatole Litvak
Käsikirjoittaja:   Frank Partos  Millen Brand 
Perustuu:  Mary Jane Wardin romaaniin Käärmeenpesä
Tuottaja:   Anatole Litvak  Robert Bassler 
Säveltäjä:  Alfred Newman
Kuvaaja:  Leo Tover
Leikkaaja:  Dorothy Spencer
Tuotantosuunnittelija:  Lyle R. Wheeler
Pääosat:   Olivia de Havilland  Mark Stevens  Leo Genn  Celeste Holm  Beulah Bondi  Lee Patrick 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1948, Suomessa 1949
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Käärmeenpesä (The Snake Pit) on Anatole Litvakin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1948. Psykiatriseen sairaalaan sijoittuva tarina perustuu Mary Jane Wardin omaelämäkerralliseen romaaniin Käärmeenpesä (Mantere 1948), ja sen pääosaa näyttelee Olivia de Havilland.
Juoni

Virginia Cunningham herää mielisairaalassa, muttei muista miten on sinne päätynyt. Hän vaikuttaa skitsofreniapotilaalta ja on kadottanut yhteytensä todellisuuteen niin, ettei tunnista edes aviomiestään. Häneen kohdistetaan erilaisia hoitomuotoja: hypnoosissa hän ajelehtii nykytodellisuuden ja muistojensa välillä. Hän näkee näkyjä sairaalasta käärmeiden pesänä.
Vastaanotto ja jälkimaine

Elokuva sai Oscar-palkinnon äänityksestään, ja oli sen lisäksi ehdolla parhaan naispääosan (de Havilland), parhaan ohjauksen (Litvak), parhaan musiikin (Alfred Newman) ja parhaan elokuvan kategorioissa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Käärmeenpesän vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Käärmeenpesä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Käärmeenpesä Elonet.
Lapurin hylky

| Lapurin hylky> Sijainti |
| --- | --- |
 Lapurin hylky
Koordinaatit:  60°28′18.8136″N, 27°34′53.8311″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  hylky
Huippukausi:  Suomen keskiaika
Kaupunki:  Virolahti
Merkitys:  Keskiaikainen kauppalaiva
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lapurin hylky on keskiaikainen vene, joka makaa merenpohjassa Lapurin- ja Siikasaaren välissä Virolahdessa. Hylyn löysi Manu Törönen sukellusretkellään, ja hän ilmoitti siitä vuonna 1976 Museovirastolle. Hylky on ajoitettu noin vuosille 1250–1300 jaa. Lapurin saaren läheisyydessä on myös toinen hylky, mutta sitä ei ole ajoitettu.
Lapurin hylky 1 > Tutkimushistoria

Aluksen löysi Manu Törönen, joka sukelteli saaren rannan tuntumassa vuonna 1976. Sukellusretkellään hän huomasi keraamisen astian lautojen päältä ja sen vierestä kivien peittämän hylyn. Seuraavana vuonna hylky tutkittiin arkeologisesti, mutta hylystä nostettiin ylös vain painolastina ollut kivi geologista määritystä varten. Vuonna 1978 alus valokuvattiin ja dokumentointia täydennettiin. Vaikka hylkyyn kajottiin vuonna 1985 siirtämällä osa painolastista pois, hylky ei vahingoittunut, kuten todettiin tarkastuskäynnillä vuonna 1989. Seuraavana vuonna hylkyä dokumentoitiin videoimalla se veden alla.
Vuosina 1992 ja 1993 suoritettiin Maria Höltän johdolla ja Suomen merimuseon toimeksiannosta arkeologisia tutkimuksia. Tällöin veneestä poistettiin kivilasti ja kerrostuneet sedimentit. Kivet ladottiin kauemmaksi merenpohjalle. Säilyneistä puuosista ja esineistä tehtiin piirrokset, ja ne kuvattiin. Lopuksi hylky peitettiin kankaalla ja paksulla hiekkakerroksella.
Lapurin hylky 1 > Ajoitus

Veneen tutkimisen yhteydessä otettiin vuonna 1977 näytteiksi yksi lauta ja tukku eläimen karvoja. Niistä teetetyt radiohiiliajoitukset antoivat tulokseksi vastaavassa järjestyksessä 1190 ± 90 BP ja 1010 ± 90 BP (radiohiilivuotta). Ajoitukset ovat kalibroituina eli kalenterivuosina noin 730−930 jaa. ja 920−1130 jaa. Ajoitukset olivat hyvin erilaisia, joten vuonna 1993 otettiin vielä yksi kangasnäyte, joka ajoitukseksi saatiin 570 ± 110 BP eli kalibroituna noin 1300−1440 jaa. Ajoituksien ikähaarukaksi muodostui noin 600 vuotta, joten veneen ajoituksessa on selvästikin ollut epäonnea. Vuonna 1997 teetettiin vielä kolme erillistä ajoitusta, joiden tulokset olivat: 780 ± 70 BP eli 1170−1270 jaa. (kangaspalanen), 990 ± 90 BP eli 950−1150 jaa. (puunkappale) ja 750 ± 110 BP eli 1130−1350 jaa. (eläimen karvoja). Nämäkin ajoitukset vaihtelivat noin 350 vuotta.
Vuonna 1998 päätettiin käyttää toista ajoitusmenetelmää. Veneen puuosista kerättiin yhdeksän näytettä dendrokronologista määritystä varten. Näytteitä verrattiin sekä suomalaiseen että Itämeren ympäristön puulustosarjoihin. Vertailu ei tuottanut tulosta, ja ajoitukset jäivät saamatta. Samassa yhteydessä veneestä pintaan nostettuja keraamisia astioita verrattiin keskiaikaisiin näytteisiin, ja ne tunnistettiin Reininmaassa vuosina 1265−1300 jaa. valmistetuiksi astioiksi. Lopulta Teemu Mökkönen huomioi kaikki tuotetut ajoitukset, mutta valitsi niistä kolme ajoitusta luotettavimmiksi ja päätteli veneen olevan aikavälin 1220–1295 jaa. loppupuolelta.
Vastoin aiempia oletuksia kyseessä ei siten ollutkaan viikinkiaikainen (noin 800−1050) vene. Lapurin hylyn rakenne kuitenkin muistuttaa viikinkiveneitä, joten se edustaa viikinkiajalta jatkunutta rakennusperinnettä.
Lapurin hylky 1 > Rakenne

Upottuaan veteen veneen laidat ovat painuneet hiljalleen merenpohjaa vasten. Veneen jäänteet ovat noin 9,80 metriä pitkät ja noin 3,30 metriä leveät. Tästä on päätelty veneen korkeuden olleen kölistä laidan reunalle noin 80 senttimetriä ja veneen keskikohdalla suurimman leveyden olleen noin 2,30 metriä.
Kölin profiili on T-kirjaimen muotoinen, ja se on 7,02 metriä pitkä. Kölin suurin leveys oli 22 cm ja korkeus 14 cm. Laudat olivat verraten ohuita. Toisen ja kolmannen rivin lautojen paksuus oli 1,4 cm. Osa laudoista olivat tätäkin ohuempia. Laudat oli naulattu toisiinsa niin sanotulla limitystekniikalla eli laudat ladottiin osittain toistensa päälle. Hento rakenne tuettiin kaarilla, jotka tukivat ja jäykistivät veneen laidan rakennetta. Lautojen välit tiivistettiin eläinten karvoilla ja tiivisteaineella. Osa karvoista oli itäistä rotua olevan lampaan villaa.
Lapurin hylky 1 > Lasti

Veneen pohjalautojen päältä löydettiin 268 kiveä, jotka painoivat yhteensä 1400–2000 kilogrammaa, ja ne ovat paikallista kiveä. Tutkijat ovat tulleet siihen tulokseen, että kivet oli lastattu veneeseen, jotta se pysyisi merenpohjassa eli siis että se olisi upotettu sinne tahallaan. Lastina olleet Reininmaalla valmistetut keraamiset astiat sijoittuvat 1200-luvulle. Muita löytöjä ovat olleet verkonpaino, kaksi epämääräistä puuesinettä, kolme hiomakiveä ja pronssiastian kappaleita.
Lapurin hylky 1 > Jäljennökset

Lapurin mittausten perusteella rakennettiin vuosina 1991−1993 Raippaluodossa 12 metriä pitkä ja 3 metriä leveä jäljennös eli ''replika'', joka sai nimekseen Rus. Vuoden 1994 Itämeren purjehduksellaan Latvian edustalla vene joutui haaksirikkoon. Talvella 1995−1996 rakennettiin kuitenkin uusi vene, joka sai nimekseen Heimløsa Rus. Se laskettiin vesille kesällä 1996. Veneellä matkattiin sinä vuonna Itämerellä ja pysähdyttiin talveksi Tanskaan. Seuraavana vuonna jatkettiin Pohjanmereltä Englantiin ja Ranskan jokien kautta Välimerelle. Vene talvehti Ranskassa, josta se jatkoi vuonna 1998 Turkkiin, ja seuraavana vuonna sillä matkattiin Mustallamerellä Rostoviin. Viimeisen matkan sillä taivalsi venäläinen yhdistys Viking Nevo ennen autokuljetusta Viipuriin. Talvehtimisen jälkeen sillä purjehdittiin Suomenlahdella vielä Sipooseen. Laivan omistaa nykyään Vaasassa sijaitseva Pohjanmaan museo.
Yhdistys Viikinkiajan Laiva ry perustettiin 1997, ja se rakensi Lapurista replikan, jonka nimeksi tuli Sotka. Se laskettiin vesille vuonna 1999 Helsingin Vuosaaressa. Mynämäellä Käsi- ja taideteollisuusopistossa rakennettiin Lapurista neljättä replikaa, jolle annettiin nimi Helga. Vene on sijoitettuna Liedon Vanhalinnan alueelle.
Lapurin hylky 2

Lapurin rannan läheisyydessä on toinenkin hylky.
Aiheesta muualla

Viikinkiajan Laiva ry: Muinaissuomalainen uisko - Sotka, Lapurin replika
Mertanen, Tiina: Hylkyjä merenpohjassa ja paperilla, Sukeltaja, 1998
Museovirasto: Suomen merimuseon Kannu ja kirkonkello -näyttely kertoo merenkulun historiasta, 12.5.2014
Vaheri & Hyvärinen & Saari: Lapurin hylky, hylky.net
Lest We Forget

| Lest We Forget Marilyn Manson |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1993-2004
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Marilyn Manson & Tim Skold
 Tyylilaji: Alternative metal
 Kesto: 52.53
 Levy-yhtiö: Interscope
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 22.
Marilyn Mansonin muut julkaisut
| The Golden Age of Grotesque 2003 | Lest We Forget 2004 | Eat Me, Drink Me 2007 |
Lest We Forget on Marilyn Mansonin syyskuun lopulla 2004 julkaistu kokoelmalevy. Levyllä on yksi uusi kappale: cover Depeche Moden "Personal Jesuksesta". Albumista on julkaistu myös Deluxe Edition -versio, jolla on mukana DVD-levy joka sisältää kaikki tämän albumin julkaisuun asti tehdyt Marilyn Mansonin musiikkivideot (lukuun ottamatta Tainted Lovea ja Astonishing Panorama of the End Timesia) ja bonusmateriaalia.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Kappaleet

The Love Song – 3.05
Personal Jesus – 4.06
mOBSCENE – 3.26
The Fight Song – 2.57
Tainted Love – 3.20
The Dope Show – 3.40
This Is the New Shit – 4.20
Disposable Teens – 3.04
Sweet Dreams (Are Made of This) – 4.51
Lunchbox – 4.35
Tourniquet (Extended Fade) – 4.44
Rock Is Dead – 3.09
Get Your Gunn – 3.18
The Nobodies – 3.35
Long Hard Road Out of Hell – 4.21
The Beautiful People – 3.42
The Reflecting God – 5.36
(s)AINT – 3.45
Arvostelut

Allmusic:
Rolling Stone:
Soundi:
Linda Sue Park

| Linda Sue Park |
| --- | --- |
 Linda Sue Park vuonna 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1960 (ikä 64) Illinois, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  Lasten- ja nuortenkirjallisuus
Esikoisteos:  Seesaw Girl
Palkinnot
 Newbery-mitali 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Linda Sue Park (s. 25. maaliskuuta 1960) on yhdysvaltainkorealainen kirjailija. Hän on julkaissut lastenkirjallisuutta ja kuvakirjoja hyvin nuorille lukijoille. Lisäksi hän on kirjoittanut The 39 Clues-sarjaan kuuluvan Myrskyvaroituksen.
Park voitti vuonna 2002 Newbery-mitalin teoksestaan A Single Shard. Hän on harrastanut kirjoittamista nelivuotiaasta pitäen ja julkaisi ensimmäisen runonsa yhdeksän ikäisenä.
Park kilpaili Jeopardy!-show'ssa vuonna 2006. Hänellä on kaksi lasta.
Krákumál

Ragnarrin kuolema. Hugo Hamiltonin (1802–1871) etsaus teoksessa Hugo Hamilton (1830), Teckningar ur Skandinaviens Äldre Historia. Stockholm: Gjöthström & Magnusson.
Krákumál (suom. ”Krákan [eli Variksen] laulu”) on keskiaikainen islantilainen runo, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se tunnetaan yleisesti Ragnarr Karvahousun (isl. loðbrók) kuolinlauluna (isl. ævikviða), ja se sisältää yhteensä 29 säkeistöä. Runossa  Ragnarr, jonka Northumbrian kuninkaaksi kutsuttu Ælla on laittanut käärmekuoppaan kuolemaan, kuvailee taisteluitaan ja sankaritekojaan, ja kuolee lopulta hymy huulillaan odottaessaan valkyyrioita hakemaan hänet Óðinnin luokse Valhallaan. Ragnarrista kerrotaan myös muissa saagoissa, erityisesti Ragnarr Karvahousun saagassa sekä Ragnarrin poikien tarinassa, jotka kumpikin luetaan niin kutsuttuihin muinaissaagoihin. Krákumál on kyseistä saagaa ja tarinaa vanhempi. Sen nimen on katsottu viittaavan Ragnarrin toisen vaimon, Áslaugin, lempinimeen Kráka, mutta esimerkiksi Magnus Olsen (1935) on Krákumálin runsaat taistelukuvaukset huomioiden esittänyt, että varista tarkoittava kráka on voinut alkujaan viitata kelttiläiseen sodan jumalattareen (Morrigán), joka ilmestyi taisteluihin variksen muodossa. Krákumália ei ole suomennettu.
Runon kirjoittajasta ja ajoituksesta

Krákumálin kirjoittajasta, sen iästä ja syntypaikasta on tutkijoiden keskuudessa esitetty erilaisia arvioita. 1800-luvulla esimerkiksi Gustav Storm (1878) esitti väitteen, että Krákumál olisi laadittu Tanskassa 1100-luvulla. Väite pohjautui paitsi kielellisiin havaintoihin myös hänen näkemykseensä siitä, että runo olisi sisällöllisesti hyvin lähellä Saxo Grammaticuksen teoksen Gesta Danorum kuvausta Regnerus Lothbrog-nimisestä hahmosta (kirja IX). Hän katsoi, että runoa muokattiin myöhemmin Islannissa sen nykyisin tunnettuun muotoon aikaisintaan 1200-luvun toisella puoliskolla. Finnur Jónsson (1905) kuitenkin osoitti, että yhtäläisyydet Saxon teoksen sisällön kanssa olivat liioiteltuja. Hän katsoi Krákumálin olevan islantilaista alkuperää, ja että runo olisi laadittu vuoden 1200 paikkeilla.
Myöhemmin Jan de Vries (1964–1967) havaitsi yhteyksiä Krákumálin sekä muinaisislantilaisen poetiikkaa käsittelevän runon Háttalykill inn forni (suom. ”vanha runomitta-avain”) välillä. Kyseisen runon pohjana on ollut mm. sama germaanisten sankaritarinoiden perinne, jolle osa muinaissaagoja perustuu. Háttalykillin ovat oletettavasti laatineet Orkneyn jaarlina tunnettu Rögnvaldr Kali Kolsson (k. 1158/1159) sekä myöhemmin Ari Viisaan kasvatusisänä tunnettu islantilainen Hallr Þórarinsson, joka oleskeli jaarlin luona vuosien 1140–1150 välisenä aikana. De Vries esittikin, että Krákumál oli laadittu 1100-luvulla Orkneysaarilla. Siihen, että Orkneysaarilla tunnettiin Krákumálin pohjana oleva tarina 1100-luvun puolivälissä, viittaa esimerkiksi sieltä löytynyt Maeshowen neoliittisen hautakummun riimukirjoitus nro 23, jonka ovat laatineet kumpuun 1100-luvulla tunkeutuneet viikingit. Kyseisessä kirjoituksessa mainitaan ’Loðbrókin pojat’. Myöhemmin esimerkiksi Rory McTurk (2017) on kuitenkin kannattanut Magnus Olsenin esittämää (1932; 1935) näkemystä siitä, että Krákumál laadittiin alkujaan Hebrideillä.
Käsikirjoitukset

Krákumálin pääkäsikirjoitus on vuoden 1400 tietämiltä peräisin oleva NkS 1824b 4to (Arkistoitu – Internet Archive), missä se esiintyy otsikolla Krákumál, er sumir kalla Loðbrókarkviðu (suom. ”Krákumál, jota jotkut kutsuvat Loðbrókarkviðaksi”). Runo esiintyy käsikirjoituksessa yhdessä Völsungain saagan ja edellä mainitun Ragnarr Karvahousun saagan nuorempana pidetyn version (Y) kanssa. Runo ei kuitenkaan ole säilynyt kyseisessä käsikirjoituksessa täydellisenä. Huolimatta siitä, että runo esitetään lähteissä Ragnarrin lausumana monologina, se ei kuitenkaan esiinny Ragnarrin saagassa vaan seuraa saagaa käsikirjoituksessa eräänlaisena liitteenä.
1600-luvun ensimmäisellä puoliskolla Magnús Ólafsson (Laufásista, k. 1636) laati käsikirjoituksen UppsUB R 702x, joka sisältää Krákumálista 29 säkeistöä. Säkeistöjen määrän katsotaan vastaavan alkuperäisen runon kokoonpanoa. Magnús Ólafsson kopioi Krákumálin jostain nyt jo kadonneesta pergamenttikäsikirjoituksesta. Hän teki kyseisestä pergamenttikäsikirjoituksesta myös toisen kopion, joka on kadonnut, mutta Stephanus Stephaniuksen (k. 1650) siitä tekemä tarkka kopio käsikirjoituksessa UppsUB R 693x on säilynyt. Krákumálin tekstin lisäksi se sisältää myös runon tanskankielisen käännöksen ja latinankielisiä selityksiä. Lisäksi runosta on säilynyt muita mm. kahdelle ensin mainitulle käsikirjoitukselle pohjautuvia käsikirjoituksia.
Käsikirjoituksessa AM 147 4to (Heynesbók, 1400-l.), joka sisältää Ragnarr Karvahousun saagan vanhemman version (X), Krákumál on sisällytetty itse saagaan. Se esitetään saagassa Ragnarrin sanomana tämän istuessa käärmemontussa. Runo sijoittuu saagassa kuitenkin hieman oudolla tavalla, sillä sen jälkeen saagassa mainitaan Ragnarrin kuolemasta mutta hieman myöhemmin Ragnarrin suuhun on vielä laitettu kaksi muuta yksittäistä runosäkeistöä. Kyseinen käsikirjoitus ja siten myös Ragnarrin saaga ja Krákumál eivät kuitenkaan ole säilyneet täydellisesti.
Runomitasta

Krákumal on laadittu skaldirunoudelle tyypilliseen dróttkvætt-runomittaan, mutta käyttämällä kyseisen runomitan háttlausa-muotoa, jota eivät säädelleet yhtä tiukat säännöt. Säkeistöt eivät esimerkiksi sisällä runosäkeiden sisäistä riimittelyä (isl. skothending), ja lähes kaikki säkeistöt sisältävät kymmenen säettä, kun dróttkvætt-runomitalle tyypillisempää on kahdeksan säettä sisältävä säkeistö. Jokaisen Krákumalin säkeistön alussa toistuu myös eräänlaisena kertosäkeenä: Hjoggum vér með hjörvi (suom. ”miekalle me iskimme”).