stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Östersundomin kirkko
Kappelin historiaa

Alun perin Östersundomiin rakennettiin rukoushuone saariston asujaimiston tarpeisiin 1600-luvun jälkipuolella, mutta tarkka rakentamisajankohta ei ole tiedossa. Aiempina vuosisatoina kappelin luo päästiin vesitse. Östersundomin rukoushuonetta kutsuttiin 1690-luvulta alkaen Östersundomin kappeliksi, vaikka Östersundom ei virallisesti ollutkaan saanut kappeliseurakunnan asemaa. Kappeliseurakuntaan kuuluivat 1600-luvun lopulla Sipoosta Itäsalmi, Granö, Talosaari, Gumböle ja Kärr sekä Helsingin pitäjästä hallinnollisesti Sipooseen kuuluneet Puotila, Vuosaari, Mellunkylä, Länsisalmi, Westerkullan kartano, Hakunila ja Sotunki.
Kappeli kärsi isonvihan aikana erittäin pahoja vaurioita, ja pikkuvihan jälkeen 1700-luvun puolivälissä se oli niin huonossa kunnossa, että se täytyi purkaa.
Kirkkorakennus

Uuden kappelin rakentaminen entiselle paikalleen alkoi vuonna 1753 ja rakennustyö valmistui seuraavana vuonna. Puinen rakennus on tornillinen, matalaseinäinen, korkeakattoinen, päädyistään särmätty ja aumattu pitkäkirkko. Sisäkatteena on särmikäs puuholvaus. Kirkkorakennukseen liittyy koillisnurkassa sakasti ja länsipäädyssä eteinen, jonka päällä on korkeahuippuinen torni. Sen kellot ovat vuosilta 1755 ja 1773. Kirkon pinta-ala on 200 neliötä, 6-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen vuonna 1968. Kirkon alttaritaulu Jeesus tyynnyttää myrskyn on vuodelta 1934 ja sen on maalannut Hjördis Nyberg. Votiivitaulu pohjoisseinällä kuvaa Kustaa II Aadolfia ja Kaarle XII:ta Kristuksen ristin juurella. Muu kirkossa oleva irtaimisto on saatu pääasiassa lahjoitusten kautta. Lehterikaiteen tussipiirrokset on tehnyt 1700-luvun jälkipuoliskolla Georg Christopher Killian.
Kappeli korjattiin perusteellisesti vuonna 1895, jolloin se sai muun muassa uuden kellotapulin. Kappeli sai keskuslämmityksen vuonna 1912 ja sähkövalot asennettiin 1948. Vuonna 2003 kappelissa uusittiin sähköasennuksia ja se maalattiin sisältä. Samana vuonna kappelin nimi muuttui Östersundomin kirkoksi.
Vaikka kirkko hautausmaineen kuuluu nykyään Helsingin seurakuntayhtymälle, sipoolaiset voivat vuoteen 2040 saakka lunastaa hautausmaasta hautapaikan, ja sukuhautojen käyttöoikeus säilyy myös tämän jälkeen.
Hautausmaalle haudattuja tunnettuja henkilöitä

Alec Aalto, diplomaatti
Jorma S. Aalto, oikeuskansleri
Bo Andersson, näyttelijä, laulaja
Göta Blomberg, oopperalaulaja
Sven Ehrström, näyttelijä
Osmo Harkimo, elokuvaaja
Kalervo Hämäläinen, kamarineuvos, säveltäjä
Märta Laurent, näyttelijä
May Pihlgren, näyttelijä
Mikko Saarela, muusikko
Aiheesta muualla

Östersundomin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Helsingin Mikaelin seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Helsingin kirkot ja kappelit |
| --- | --- |
Kirkot:  Mikael Agricola  Alppila  Andreaskirkko  Diakonissalaitoksen kirkko  Hakavuori (ei enää käytössä)  Herttoniemi  Huopalahti  Itäkeskus  St. Jacobs kyrka  Jakomäki (purettu 2023)  Johanneksenkirkko  Kallio  Kannelmäki  Karunan kirkko  Konala (ei enää seurakuntakäytössä)  Kontula  Koskelan kirkko  Kristuskyrkan  Kulosaari  Käpylä  Laajasalo  Lauttasaari  Luther-kirkko  Lähetyskirkko  Malmi  Maunula  Meilahti  Merimieskirkko  Munkkiniemi  Munkkivuori  Myllypuro  Olaus Petrin kirkko  Oulunkylä  Oulunkylän puukirkko  Paavali  Pakila  Pasila (purettu 1978)  Pihlajamäki  Pitäjänmäki  Puistola  Pyhän Henrikin katedraali  Pyhän Kolminaisuuden kirkko  Pyhän Marian kirkko  Pyhän Nikolauksen kirkko  Roihuvuori  Saalem-temppeli  Saksalainen kirkko  Suomenlinna  Tammisalo  Tapanila  Temppeliaukio  Tuomaankirkko  Tuomiokirkko  Töölö  Uspenskin katedraali  Vanha kirkko  Vartiokylä  Viikki  Vuosaari  Östersundom 
Kappelit:  Herttoniemenranta  Jätkäsaari  Kamppi  Katukappeli (Vuosaari)  Leposaari (Kulosaari)  Länsi-Pasila (ei enää seurakunnan käytössä)  Malminkartano  Merirasti-kappeli  Puotila  Pyhän Laurin kappeli  Pyhän Sydämen kappeli  Ruoholahti  Vankilahotellin kappeli
Iris Schwanck

Iris Miette Schwanck (s. 2. helmikuuta 1950 Geneve) on suomalais-sveitsiläinen kielitieteilijä. Hän on toiminut muun muassa kirjallisuuden tietokeskuksen Filin johtajana.
Schwanck on valmistunut filosofian maisteriksi 1977 romaaninen filologia pääaineenaan Jyväskylän yliopistosta ja väitellyt Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi 1994 romaanisen filologian alalta tutkimuksella La petite aventure dont le lecteur se souvient peut-être. Analyse linguistique des instrusions du narrateur dans huit romans.
Schwank on ollut romaanisen filologian assistentti 1981–1990 Jyväskylän yliopistossa ja Helsingin yliopistossa; Kansainvälisten asioiden suunnittelija 1990–1995 Helsingin yliopistossa; CIMOn apulaisjohtaja 1995–1999; Suomen Ranskan-instituutin johtaja 1999–2000 ja Suomen kirjallisuuden tiedotuskeskuksen Filin johtaja 2001–2015.
Samsung Galaxy A05

| Smasung Galaxy A05 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Samsung
Julkaistu:  25.9.2023
Tuoteperhe:  Samsung Galaxy A -sarja
Edeltäjä:  Samsung Galaxy A04
Muut versiot:  Samsung Galaxy A05s
Käyttöverkot:  2G, 3G, 4G
Mitat:  78,2 x 168,8 x 8,8 mm
Paino:  195
Näyttö:  6,7" PLS LCD
Näytön kuvatarkkuus:  1 600 x 720 px
Suoritin:  MediaTek Helio G85
Keskusmuisti:  4 tai 6 Gt
Flash-muisti:  64 tai 128 Gt
Takakamera:  50 Mpx (pääkamera) 2 Mpx (syvyyskamera)
Etukamera:  8 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  Android 13, päivitettävissä Android 14:sta
Akku:  litium-ioni, 5 000 mAh
Liitännät:  USB-C 2.0, 3,5 mm mini-jack, Bluetooth 5.3, WiFi 5
Muistikorttipaikka:  microSD, max. 1 Tt
Muuta:  sormenjälkitunnistin
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Samsung Galaxy A05 on Samsungin Galaxy A -sarjaan kuuluva älypuhelin, joka julkistettiin 25. syyskuuta 2023. Puhelimesta on kaksi mallia, Galaxy A05 ja Galaxy A05s.
Samsung Galaxy A05 -älypuhelimessa järjestelmäpiirinä toimii MediaTek Helio G85 ja Galaxy A05s:ssä Qualcomm Snapdragon 680. Näyttönä käytetään Galaxy A05:ssä 6,7 tuuman LCD-paneelia 1 600 x 720 px:n resoluutiolla, kun taas Galaxy A05s:ssä näytön resoluutio on Full HD+ (2 400 x 1 800 px). Näytön virkistystaajuus on molemmissa malleissa 60 Hz. RAM-muistia on valittavissa 4 tai 6 Gt ja tallennustilaa 64 tai 128 Gt. Tallennustilaa voidaan laajentaa enintään 1 Tt:n suuruisella microSD -muistikortilla.
Galaxy A05 sisältää etukameran lisäksi kaksi takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 50 megapikseliä ja lisäksi käytössä on 2 megapikselin syvyyskamera. Etukameran tarkkuus on 8 megapikseliä. Galaxy A05s puolestaan sisältää myös 2 megapikselin makrokameran ja etukameran tarkkuus on 13 megapikseliä.
Akun kapasiteetti molemmissa malleissa on 5 000 mAh 25 W:n langallisella latausteholla. Sormenjälkitunnistin sijaitsee puhelinten kyljessä virtapainikkeessa. Käyttöjärjestelmänä julkaisun yhteydessä on Android 13 Samsungin One UI 5.1 -ohjelmiston kanssa. Samsung lupaa puhelimille kuitenkin kolme käyttöjärjestelmäpäivitystä sekä neljän vuoden ajan tietoturvapäivityksiä.
Nathan Tella

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Nathan Adewale Temitayo Tella
Syntymäaika: 5. heinäkuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Lambeth, Lontoo, Englanti
Pelipaikka: Hyökkäävä keskikenttäpelaaja, oikea laitahyökkääjä
Pituus: 173 cm
Seura
Seura: Bayer Leverkusen
Pelinumero: 19
Junioriseurat
2007–2017: Arsenal
2017–2020: Southampton FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020–2023 | Southampton | 36 | (2) |
| 2022–2023 | → Burnley (laina) | 39 | (17) |
| 2023– | Bayer Leverkusen | 38 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Nathan Adewale Temitayo Tella (s. 5. heinäkuuta 1999) on jalkapalloilija, joka pelaa hyökkäävänä keskikenttäpelaajana tai oikeana laitahyökkääjänä Saksan Bundesliigan Bayer Leverkusenissa. Hän on syntynyt Englannissa ja pelaa Nigerian maajoukkueessa.
Tella varttui Stevenagessa, Hertfordshiressä, ja opiskeli Edwinstree Middlen koulussa ja sitten Freman yliopistossa, molemmat Buntingfordin kaupungissa. Hän jätti GCSE-kokeidensa jälkeen vuonna 2015 Kymmenen vuoden Arsenalissa Tella vietti aikaa oikeudenkäynnissä Readingissa ja Norwich Cityssä ennen kuin hän siirtyi soutchamtoniin huhtikuussa 2017.
Southampton FC: Heinäkuussa 2019 hän jatkoi sopimustaan ​​seuran kanssa vuodella ennen kuin allekirjoitti kolmen vuoden jatkosopimuksen heinäkuussa 2020. 19. kesäkuuta 2020 Tella debytoi vaihtopelaajana Southamptonin 3–0-voitossa Norwich Citystä. 11. helmikuuta 2021 hän teki ensimmäisen tehopisteensä syöttämällä Stuart Armstrongin maaliin FA Cupin viidennen kierroksen 2–0-voitossa Wolverhampton Wandererssia vastaan. Helmikuun 23. päivänä Tella aloitti ensimmäisen Valioliigan 3–0-tappionsa Leeds Unitedille. 15. toukokuuta Tella teki ensimmäisen Valioliiga-maalinsa 3–1-voitossa Fulhamia vastaan. 6. tammikuuta 2022 Tella allekirjoitti uuden kolmen ja puolen sopimuksen Southamptonin kanssa.
Burnley (laina): 11. elokuuta 2022 Tella liittyi Burnleyyn kauden mittaiselle lainalle. 11. helmikuuta 2023 hän teki uransa ensimmäisen hattutempun 3–0-voitossa Preston North Endiä vastaan, joka oli hänen joukkueensa kymmenes peräkkäinen liigavoitto, ja kuukautta myöhemmin hän teki toisen hattutempun 3–1-voitossa. Hull Cityä vastaan .
Bayer Leverkusen: 27. elokuuta 2023 Bundesliiga-seura Bayer Leverkusen ilmoitti allekirjoittaneensa Tellan viisivuotisen sopimuksen 20 miljoonan punnan siirtosummalla.
Bayer 04 Leverkusen – Saksan Bundesliiga
1 Hradecký |
3 Hincapié |
4 Tah |
5 Natali |
6 Kossounou |
7 Hofmann |
8 Andrich |
10 Wirtz |
11 Terrier |
12 Tapsoba |
13 Arthur |
14 Schick |
17 Kovář |
19 Tella |
20 Grimaldo |
21 Adli |
22 Boniface |
24 García |
25 Palacios |
30 Frimpong |
32 Puerta |
34 Xhaka |
36 Lomb |
44 Belocian |
47 Aourir |
  Fofana |
Valmentaja Alonso
Matthew Connolly

Matthew Connolly
Matthew Connolly (s. 24. syyskuuta 1987 Lontoo) on englantilainen entinen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Cardiffia. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja ja siirtyi Cardiffiin 22. elokuuta.2012. Tätä ennen hän pelasi Queens Park Rangersissa sekä kauden 2011–2012 kevätkauden lainalla Readingissä.
Connolly teki ensiesityksensä Arsenalin edustusjoukkueessa 24. lokakuuta 2006 liigacupin kolmannella kierroksella West Bromwichia vastaan. Hän pelasi kaudella 2006–2007 lainalla Bournemouthissa ja kaudella 2007–2008 Colchester Unitedissa kunnes siirtyi Queens Park Rangersiin kesällä 2008. Kesään 2012 mennessä hän on pelannut QPR:ssä 116 ottelua (joista kuusi valioliigassa), joissa hän on tehnyt kaksi maalia. Ensimmäinen maali QPR:lle syntyi 16. tammikuuta 2010 Blackpoolia vastaan.
Mobiilivarmenne

Mobiilivarmenne on sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisistä luottamuspalveluita annetun lain vaatimukset täyttävä matkapuhelimen SIM-korttiin liitetty varmenne. Mobiilivarmenteen avulla voi tunnistautua turvallisesti sähköisiin asiointipalveluihin. Ensimmäiset mobiilivarmenteet otettiin käyttöön vuonna 2003. Mobiilivarmenne yksilöi käyttäjänsä sähköisen asiointitunnuksen (SATU) avulla. Mobiilivarmennuksessa palveluun kirjaudutaan oman puhelinnumeron ja itse valitun tunnusluvun yhdistelmällä. Mobiilivarmenteen voi ottaa käyttöön oman operaattorin nettisivustolla tai käymällä myymälässä.
Mobiilivarmenteella tunnistautuminen alkaa antamalla matkapuhelinnumero. Verkkopalvelu lähettää sen jälkeen varmennuspyynnön kyseisen puhelimen SIM-kortilla olevalle sovellukselle, joka pyytää käyttäjää näppäilemään salaisen tunnusluvun. Kun varmennus on näin hyväksytty, varmennusta pyytänyt verkkopalvelu saa kuittauksen ja verkkopalvelu aukeaa. SIM-kortin sisällä olevaa varmennetta ei lähetetä minnekään vaan ainoastaan tieto tunnistuksen onnistumisesta. Mobiilivarmenne on voimassa 5 vuotta. Kun varmenne vanhenee täytyy myös SIM-kortti vaihtaa.
Mobiilivarmenteessa on tunnistautumisominaisuuden lisäksi myös allekirjoitusominaisuus. Tätä ei tiettävästi ole vielä koskaan käytetty missään, ei edes teleoperaattorien omissa palveluissa.
Mobiilivarmennejärjestelmän suunnittelu ja toteutus maksoi matkapuhelinyhtiöille miljoonia euroja. Mobiilivarmenteessa oli aluksi kuukausimaksun lisäksi myös perustamismaksu ja sen hankkiminen edellytti muun muassa käyntiä sekä puhelinyhtiön myymälässä että poliisilaitoksella. Varmenteen suosio oli aluksi pettymys, mutta sen käyttö on sittemmin kasvanut.
Aiheesta muualla

Laki vahvasta sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisistä luottamuspalveluista
Edistyspuolue (Yhdysvallat, 1924–1925)

Edistyspuolue (engl. Progressive Party, 1924–1925) oli yksi kolmesta samannimisestä eri aikoina toimineesta puolueesta Yhdysvalloissa. Sen perustivat vuoden 1924 presidentinvaaleja varten ihmiset, jotka olivat tyytymättömiä demokraattien ja republikaanien  konservatiivisiin asenteisiin ja ohjelmiin. Edistyspuolueeseen kuului liberaaleja, maalaisliittolaisia, edistyksellisiä republikaaneja, sosialisteja ja työväen edustajia.
Puolue valitsi presidenttiehdokkaakseen Wisconsinin senaattorin Robert M. La Folletten, joka kuului myös vuoden 1912 edistyspuolueen perustajiin.  Follette oli jo 69-vuotias ja kärsi terveysongelmista. Varaprersidenttiehdokkaana oli Montanan uudistusmielinen demokraattisenaattori Burton K. Wheeler.
Vaalikampanjassaan Edistyspuolue lupasi ”siivota” valtionhallinnon, valvoa luonnonvaroja julkisesti, kansallistaa rautatiet ja alentaa veroja. Se puhui paljon silloisen hallinnmon korruptiosta ja nosti esille myös rotuun liittyvät kysymykset, erityisesti uudelleen vahvistumassa olleen Ku Klux Klanin.
Puolue sai vain noin 17 prosenttia äänistä, eikä se vaikuttanut vaaleihin, joissa presidentti Calvin Coolidge ja republikaanit saivat enemmistön. Edistyspuolue hajosi, kun La Follette kuoli vaaleja seuraavana vuonna.
Anne Wikkula

| Anne Wikkula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1954 Helsinki
Kuollut: 19. helmikuuta 1997 (42 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Anne Wikkula myös Vikkula (s. 30. kesäkuuta 1954 Helsinki – 19. helmikuuta 1997) oli suomalainen arkeologi. Wikkula oli erikoistunut myöhäiskivikauteen ja hänen vuoden 1987 lisensiaatin työnsä käsitteli Pyheensillan ryhmää. Hänen tutkimiin kohteisiin lukeutui muun muassa Euran Tyttöpuisto, Ilomantsin Nuorajärvi, Kokemäen Kraviojankangas, Mynämäen Pyheensilta, Valkeakosken Rapola ja Vantaan Maarinkunnas-Stenkulla.
Wikkula työskenteli Museovirastossa 1980-luvulla jossa hän edisti tietokonepohjaisiin järjestelmiin siirtymistä . 1990-luvulla hänen työnantajanaan oli Helsingin yliopiston arkeologian laitos, jossa oli hallinnollisissa ja opetustehtävissä. Vuonna 1996 hän toimi virkaatekevänä professorina. Wikkula oli Suomen arkeologisen seuran perustajajäsen, sihteeri (1984–89) ja puheenjohtaja (1990–94). Hän toimi myös Suomen meriarkeologisen seuran perustajajäsenenä ja hallituksen jäsenenä.
Teoksia

Vantaan Maarinkunnas-Stenkulla. Tutkimuksia Uskela-keramiikan alalta (Helsingin yliopisto 1981; Pro gradu -työ)
Pyheensilta-keramiikka (Helsingin yliopisto 1987; Lisensiaatintyö)
Suur-Ilomantsin esihistoria, teoksessa Suur-Ilomantsin historia: Enon, Ilomantsin ja Tuupovaaran historia vuoteen 1860 (Enon, Ilomantsin ja Tuupovaaran paikallishistoriatoimikunta 1991; s. 15-98)
Lappträsks förhistoriska skeden, teoksessa Lappträsk historia: två språk - en kommun (Lapinjärven kunta 1995)  s. 17-58
Hämeensilta

| Hämeensilta |
| --- | --- |
 Vuonna 1929 valmistunut Hämeensilta ja Tampereen teatteri vuonna 2006
Ajokaistoja:  1+1
Ylittää:  Tammerkoski
Sijainti:  Tampere
Siltatyyppi:  holvisilta
Pisin jänneväli:  40 m
Pituus:  68 m
Leveys:  28,5 m
Avattu liikenteelle:  2019
Koordinaatit:  61°29′52.5″N, 023°45′49.0″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hämeensilta on Tampereen keskustassa sijaitseva Tammerkosken ylittävä silta, jonka kautta kulkee kaupungin pääväylä Hämeenkatu. Uusin, betoni- ja kivirakenteinen silta on valmistunut vuonna 2019, ja se jäljittelee edellisen vuonna 1929 valmistuneen kivisillan ulkonäköä. Hämeensilta on 68 metriä pitkä yksiaukkoinen holvisilta, jonka kantavat osat ovat teräsbetonia ja julkisivut on verhoiltu Kalvolan punertavalla graniitilla. Sillan kaiteilla on neljä Wäinö Aaltosen veistosta, joita pidetään yhtenä 1920-luvun klassistisen kuvanveistosuuntauksen merkittävimmistä edustajista.
Hämeensilta on vuonna 1900 rakennetun Satakunnansillan ohella toinen Tampereen ydinkeskustassa Tammerkosken ylittävä autoliikenteelle tarkoitettu silta. Hämeensilta, Hämeenkatu sekä Keskustori muodostavat kokonaisuuden, joka on yksi Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Historia > Aikaisemmat sillat

Alun perin Messukylän pitäjään kuuluneen Tammerkosken ylittävä silta mainitaan ensimmäisen kerran asiakirjoissa vuonna 1556, mutta todennäköisesti se on ollut paikoillaan jo paljon aikaisemmin. Silta sijaitsi hieman nykyisen Hämeensillan pohjoispuolella kosken matalimmassa kohdassa, jossa oli ikivanha ylityspaikka. Tampereen perustamisen yhteydessä vuonna 1779 kaupungin pääkaduksi tuli aluksi Kauppiaskatu (myöh. Kauppakatu), joka idässä päättyi vanhalle puusillalle. Hämeenkadun paikalla sijainnut Raatihuoneen Poikkikatu oli nykyistä Hämeenkatua kapeampi eikä sen kohdalla ollut siltaa. Puusiltaa oli 1660-luvulta lähtien uusittu lukuisia kertoja ja viimeinen rakennettiin vuonna 1848.
fi
Kun Tammerkosken itäpuolella sijaitseva Kyttälän alue liitettiin kaupunkiin 1870-luvulla, kasvoi liikenne puusillalla nopeasti ja lisäksi se oli vaurioitunut tulvien yhteydessä. Tämän vuoksi kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1881 uuden sillan rakentamisesta. Kaupunginarkkitehti F. L. Calonius jätti ehdotuksen teräsrakenteisesta sillasta, mutta lopulta se päätettiin rakentaa insinööri Otto Branderin suunnitelmien mukaan. Silta päätettiin rakentaa Kauppakadun sijaan Hämeenkadun kohdalle, joka rakentamisen yhteydessä levennettiin kaupungin pääkaduksi. Vuonna 1884 valmistunutta siltaa kutsuttiin nimellä Isosilta erotuksena nykyisen Satakunnansillan paikalla sijainneesta Pikkusillasta, joka oli tarkoitettu ainoastaan jalankulkijoille. Kun Satakunnansilta valmistui vuonna 1900, alettiin Isoasiltaa kutsua Hämeensillaksi.
Historia > Ensimmäinen kivisilta

Ajatus uudesta sillasta esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1909, kun Hämeensillan keskipilarin perustukset oli havaittu vialliseksi. Maapohjatutkimusten jälkeen ehdotettiin yksijänteisen holvisillan rakentamista, koska kiinteä kalliopohja oli kosken keskiosassa varsin syvällä. Leveydeksi ehdotettiin 20–22 metriä, jotta sillalle tulevaisuudessa mahtuisi myös raitioliikenne. Ensimmäisen maailmansodan aiheuttaman laman vuoksi uuden sillan rakentaminen tuli seuraavan kerran esille vasta vuonna 1923. Vain 12 metrin levyinen silta oli tuolloin käynyt aivan liian kapeaksi kasvaneelle linja- ja kuorma-autoliikenteelle, eikä se ollut myöskään rakenteiltaan riittävän kestävä. Lisäksi sillan puukansi piti kulumisen vuoksi uusia kolmen vuoden välein.
Vuotta myöhemmin julistettiin suunnittelukilpailu, johon saapui yhteensä 16 ehdotusta. Tammikuussa 1925 arvostelulautakunta, johon kuuluivat muun muassa Valtionrautateiden pääjohtaja Jalmar Castrén sekä professori Ossian Hannelius, julkisti voittaneet ehdotukset. Ensimmäistä palkintoa ei annettu lainkaan, koska yhtäkään ehdotusta ei katsottu suoraan toteuttamiskelpoiseksi. Toisen palkinnon jakoivat helsinkiläisen insinöörin E. R. Erikssonin työ Eri sekä Rakennustoimisto J. I. Packalénin ja arkkitehti Martti Välikankaan ehdotus Hälläpyörä. Lopulliset siltapiirustukset laati Tampereen kaupungin rakennuskonttori. joka teki ne pääosin Erikssonin suunnitelman pohjalta. Kaupunginvaltuusto hyväksyi piirustukset vuonna 1927 ja väliaikaisen sillan rakennustyöt käynnistyivät seuraavan vuoden alussa. Samana keväänä urakoitsijaksi valittiin helsinkiläinen Oy Constructor Ab, joka aloitti uuden sillan perustusten rakentamisen välittömästi. Samaan aikaan käynnistyi myös vanhan sillan purkaminen. Uusi Hämeensilta valmistui jo helmikuussa 1929 ja maaliskuun aikana se päällystettiin noppakivillä ja asfaltilla. Väliaikainen silta purettiin syyskuun alussa ja uusi silta vihittiin virallisesti käyttöön 1. lokakuuta. Vihkimisen piti alun perin olla osa Tampereen kaupungin 150-vuotisjuhlallisuuksia, mutta 136 kuolonuhria vaatineen höyrylaiva Kurun uppoamisen vuoksi kaikki juhlatilaisuudet peruttiin.
Vuonna 1997 Hämeensiltaa huollettaessa muun muassa kansirakenteet avaamalla havaittiin, että korjauksista huolimatta silta alkaa olla käyttöikänsä lopussa. Vuonna 2016 arvioitiin, että se pitää seuraavan kymmenen vuoden kuluessa korjata kevyesti, jolloin käyttöikää saataisiin lisää 15–20 vuotta. Toinen mahdollisuus olisi ollut rakentaa kokonaan uusi silta, johon päätöksen lopulta kallisti Tampereen raitiotien rakentamispäätös myöhemmin samana vuonna. Hämeensillalle tulevat raitiotiekiskot vaikeuttaisivat tulevaisuudessa sen korjaamista huomattavasti. Alustavissa suunnitelmissa pohdittiin sillan perustuksien ja betonirakenteiden uusimisesta, jonka jälkeen purettu kivivuoraus asetetaan paikoilleen täsmälleen nykyisen sillan kopioksi. Tampereen kaupunginvaltuusto teki päätöksen raitiotien rakentamisesta syksyllä 2016, mutta Hämeensillan parantamiseen liittyviä kustannuksia ei sisällytetty sen kustannusarvioon.
Historia > Toinen kivisilta

Hämeensilta purettiin kahdessa vaiheessa, jolloin työaikana käytössä oli yksi ajokaista suuntaansa sekä yksi kävely- ja pyöräilyväylä. Sillan muutostyöt käynnistyivät helmikuussa 2018 ja valmistuivat vuoden 2019 loppuun mennessä. Ensimmäisenä uudelleenrakennettu sillan eteläpuoli valmistui ja pohjoispuolen kunnostus aloitettiin huhtikuussa 2019. Sillalle palautettiin Wäinö Aaltosen patsaat ja entisen sillan kiviverhous, minkä vuoksi sillan ulkonäkö ei muuttunut.
Ensimmäinen raitiovaunu ajoi koeajoissa uuden Hämeensillan yli 15. marraskuuta 2020. Toisen kivisillan kannen poikkileikkaus eroaa hieman ensimmäisestä: sillä on yksi ajokaista suuntaansa, jotka ovat yhdistettyjä raitio- ja linja-autokaistoja. Lisäksi sillalla on ajoradan molemmin puolin jalkakäytävät ja yksisuuntaiset pyörätiet.
Veistokset

Hämeensiltaa reunustaa neljä Wäinö Aaltosen veistämää pronssipatsasta, jotka tunnetaan myös nimellä Pirkkalaisveistokset. Ne kuvaavat Suomi-neitoa ja keskiajan pirkkalaisia hahmoja. Veistokset ovat nimiltään Suomen neito, Veronkantaja, Eränkävijä ja Kauppias. Niiden lahjoittaja oli liikemies Rafael Haarla, joka näin halusi juhlistaa oman teollisuuslaitoksensa 20-vuotisjuhlaa. Idean veistosten aiheista keksi Haarlan toimeksiannosta kirjailija Jalmari Finne ja ne tilattiin suoraan Wäinö Aaltoselta. Noin 4,5 metriä korkeat patsaat paljastettiin 26. syyskuuta 1929.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hämeensilta Wikimedia Commonsissa
Tampereen Hämeensillan uudestisuunnittelu. Selontekoa palkituista siltaehdotuksista, Aamulehti, 25.01.1925, nro 20, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tampereen uuden Hämeensillan rakennustyö valmistunut. Eilen toimitetussa koekuormituksessa oli sillan painuma vain 1,5 mm. eli huomattavasti pienempi laskettua painumaa, Aamulehti, 17.02.1929, nro 47, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Johdinauto Hämeensillalla vuonna 1950