stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eetu Uusikylä

| Eetu Uusikylä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. elokuuta 1994 (ikä 30) Oulu
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  lasten- ja nuortenkirjallisuus
Esikoisteos:  Hohtavasiipinen kurki
Palkinnot
 Kunniamaininta, Napero-Finlandia 2005 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eetu Uusikylä (s. 23. elokuuta 1994) on oululainen kirjailija, joka on kirjoittanut kaksi kirjaa. Ensimmäinen kirja, Hohtavasiipinen kurki, ilmestyi vuonna 2005 ja Super Jack 2007. Super Jack kertoo nuoresta jääkiekkoilijasta ja hänen ihanteestaan, legendaarisesta jääkiekkoilijasta Holger Granströmistä. Uusikylä pelaa jääkiekkomaalivahtina Haukiputaan Ahmojen juniorijoukkueessa.
Teokset

Super Jack : Jaakko Pavunvarsi – lammen jäältä. NHL-tähdeksi / Eetu Uusikylä. Kustannus Oy Rajalla, 2007, ISBN 978-952-5271-78-2
Hohtavasiipinen kurki, Myllylahti, 2005, ISBN 952-20202-3-0
Palkinnot ja tunnustukset

Kunniamaininta, Napero-Finlandia, 2005, esikoisteoksesta Hohtavasiipinen kurki'
Aiheesta muualla

Kirjallinen keskiviikko: Eero Pokela ja Eetu Uusikylä Oulun kaupunginkirjasto. Arkistoitu 27.2.2008. Viitattu 5.1.2009.
Kati Luoma: Eetu haluaa keksiä tarinat itse Kaleva. 7.11.2007.[vanhentunut linkki]
Bastian Fähnrich: "Entä tarinoiden moraali". Pro gradu -tutkielma. (Yhtenä esimerkkikirjana Eetu Uusikylän teos)[vanhentunut linkki]
Pangermanismi

Saksankieliset alueet vuonna 1910
Pangermanismi on alkujaan lähinnä poliittinen iskusana, joka tarkoitti germaanista alkuperää olevien kansojen yhteistunteen korostamista. Yleensä käsite kuitenkin viittaa 1800-luvulla syntyneeseen ajattelutapaan, joka korosti saksalaisten eri heimojen tai laajemmassa mielessä kaikkien germaanisia kieliä puhuvien kansojen yhteenkuuluvuutta. Pangermanistisen ideologian keskeisin poliittinen tavoite oli Suur-Saksan luominen. Pangermanismiin liittyi käsitys erityisestä germaanisesta kansanluonteesta ja usein myös rasistinen oletus germaaneista ”arjalaisen herrarodun” puhdasverisimpinä edustajina.
Rinnakkaisia ilmiöitä ovat esimerkiksi panslavismi, panfennismi eli suomalainen heimoaate, skandinavismi ja panarabialaisuus.
Kuvaus

Pangermanismin synty liittyi saksalaisen kansallistunteen nousuun ja pyrkimyksiin luoda yhtenäinen saksankielinen kansallisvaltio. Liikkeen juuret olivat Saksan yhdistymispyrkimyksissä, jota kiihdytti Napoleon I:tä vastaan käyty vuosien 1813–1815 vapaussota. Yhdistymispyrkimyksiä lietsoivat myös varhaiset saksalaiset nationalistit kuten Friedrich Ludwig Jahn ja Ernst Moritz Arndt. Suur-Saksan kannattajat halusivat sisällyttää myös Itävallan keisarikunnan yhtenäiseen saksalaiseen kansakuntaan, ja toiset halusivat sisällyttää siihen jopa skandinaavit. Friedrich Listin, Paul Anton Lagarden ja Konstantin Franzin kaltaiset ajattelijat kannattivat Saksan ylivaltaa Keski- ja Itä-Euroopassa, jossa saksalaiset olivat olleet joillakin alueilla valtaväestöä jo 800-luvulta lähtien niin sanotun Drang nach Ostenin eli itälaajentumisen myötä. Kreivi Joseph-Arthur de Gobineaun esitti Essai sur l'inégalité des races humaines -teoksessaan käsityksen "arjalaisen rodun" ylivertaisuudesta, mikä sai monet saksalaiset ylistämään pohjoismaista eli saksalaista "rotua".
Germaanien yhdentyminen toteutui osittain vuonna 1871 Saksan keisarikunnassa eli ”Pikku-Saksassa”, jonka ulkopuolelle jäi kuitenkin Itävalta. Varsinainen pangermanistinen liike sai alkunsa vuonna 1894, kun professori Ernst Hasse perusti Alldeutscher Verbandin. Se perustui löyhästi vuonna 1891 perustettuun Allgemeiner Deutscher Verbandiin. Sen tarkoituksena oli vahvistaa saksankielisten väestöjen kansallistunnetta Saksan ulkopuolella. Hasse julkaisi kolmiosaisen teoksen Deutsche Politik (1905–1907), jossa hän vaati Saksan imperialistista laajentumista Euroopassa. Georg Schönerer ja Karl Hermann Wolf puhuivat pangermaanisesta liikehdinnästä Itävalta-Unkarissa ja hyökkäsivät myös slaaveja, juutalaisia ja kapitalismia vastaan. Nämä ajatukset vaikuttivat voimakkaasti Adolf Hitlerin näkemyksiin ja kansallissosialistiseen ideologiaan. Weimarin tasavallassa (1919–1933) pangermaanit jatkoivat laajentumisen ja Suur-Saksan ajamista. Hitler ja natsipuolue olivat tämän päämäärän selkein ja aktiivisin voima.
Ekspansiopropagandaa tuki geopolitiikaksi kutsuttu teoria, jonka mukaan historiaa määritti eräänlainen maantieteellinen determinismi. Laajentumisen äänekkäitä puolestapuhujia olivat kenraali ja maantieteilijä Karl Haushofer, Ewald Banse ja Hans Grimm, jotka toivat näkemyksensä esiin kirjoissaan. Hitler teki näistä vaatimuksista totta liittämällä Itävallan ja Tšekkoslovakian saksankieliset alueet Saksaan sekä esittämällä Puolalle uhkavaatimuksia, jotka lopulta johtivat toiseen maailmansotaan. Saksan häviö sodassa päätti laajentumishaaveet, mutta johti lisäksi myös saksalaisten karkottamiseen Itä-Euroopan entisiltä saksalaisalueilta, sekä Saksan jäljellä olleen alueen jakamiseen kahteen valtioon, Saksan liittotasavaltaan ja Saksan demokraattiseen tasavaltaan.
Kirjallisuutta

Jackisch, Barry: The Pan-German League and Radical Nationalist Politics in Interwar Germany, 1918-39.  Farnham:  Ashgate Publishing, 2012.  ISBN 978-1-4094-2761-2  (englanniksi)
Korinman, Michel: Deutschland über alles : le pangermanisme, 1890–1945.  Fayard, 1999.  ISBN 2-213-60213-1  (ranskaksi)
Pan-nationalismi
Pantografi

Pantografi
Pantografi (kreik. pan, kaikki ja graphos, piirtää) eli suhdepiirrin tai suhdeharppi on karttojen ja piirustusten jäljentämistä varten suunniteltu laite. Jäljentäessä voidaan mittakaavaa muuttaa. Mekaaninen pantografi muodostuu toisiinsa liitetyistä tangoista. Kun A:ta kuljetetaan kuviota pitkin, B piirtää samanlaisen kuvion.selvennä
Optinen pantografi muodostaa kopion valaistusta kuvasta lasilevylle, ja se voidaan piirtää läpinäkyvälle paperille tai valottaa valokuvauspaperille.
Avaruuspantografilla voidaan tehdä pienoismallista suurikokoinen veistos tai päinvastoin.lähde?
Pantografin voi tehdä myös puusta tai pahvista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pantografin teko-ohje (englanniksi)
Vaaranvastuu

Vaaranvastuu tarkoittaa vastuuta kaupan kohteena olevan tavaran tuhoutumisesta. Vaaranvastuun ollessa myyjällä hänelle tulee viivästys, ellei hän pysty tekemään suoritustaan ajoissa. Vaaranvastuun ollessa ostajalla hänen maksettavakseen tulee kauppahinta, vaikka hän ei saa tavaraa haltuunsa virheettömänä. Kauppalain (355/1987)   3 luvussa on säännökset vaaranvastuun siirtymisestä. Perussääntönä on vastuun siirtyminen tavaran luovutushetkellä (kauppalaki, 6–7 §). Kuljetettavan tavaran vaaranvastuu siirtyy kaupantekohetkellä (kauppalaki, 15 §). Avoimessa kaupassa eli ostajan saadessa tavaran haltuunsa päättääkseen myöhemmin ostaako sen vaaranvastuu on ostajalla siihen asti, kun hän palauttaa tavaran (kauppalaki, 16 §). Myyjän näkökulmasta vaaranvastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle. Jos tavara ei ole myyjän luona, vaan se noudetaan jostakin muualta, vastuu siirtyy, kun tavara yksilöidään ostajalle ja ostaja saa tietää sen olevan noudettavissa. Vaaranvastuu pysyy silloinkin myyjällä, jos ostaja torjuu tavaran vedoten virheeseen tai viivästykseen. Vaaranvastuu kuitenkin siirtyy, jos ostaja viivästyy vastaanottamasta tavaraa.
Vaarapykäsammal

| Vaarapykäsammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Lahko::  Aitomaksasammalten lahko Jungermanniales
Heimo::  Korvasammalten heimo Jungermanniaceae
Suku::  Pykäsammalet Barbilophozia
Laji::  lycopodioides
Kaksiosainen nimi
 Barbilophozia lycopodioides  (Wallr.) Loeske 
Katso myös
   Vaarapykäsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaarapykäsammal (Barbilophozia lycopodioides) on maksasammallaji korvasammalten heimossa (Jungermanniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskolla vuoristoissa ja havumetsävyöhykkeeltä arktisille alueille. Suomessa vaarapykäsammalta esiintyy aivan koko maan alueella. Se on yleinen, pohjoisosassa hyvin yleinen ja uhanalaisuusluokituksessa elinvoimainen laji (LC).
Vaarapykäsammal kasvaa havumetsissä humuksella ja kivipinnalla.
Vaanit

Lorenz Frølich: Aasojen ja vaanien sota.
Vaanit olivat skandinaavisen mytologian toinen jumalsuku aasojen ohella. Vaanit olivat vaurauden, hedelmällisyyden, kalastuksen, kaupan sekä ennustamisen jumalia. Vaanien uskottiin perehtyneen syvällisesti seiðriin eli taikuuteen tai magiaan. Vaaneihin kuuluivat muun muassa Njord sekä hänen lapsensa Freyr ja Freija. Heidän asuinpaikkansa on Vanaheim. Muinaisina aikoina aasat ja vaanit olivat sodassa keskenään. Kun sotaisat aasat olivat kiduttaneet vaanien jumalatarta Gullveigia, vaativat vaanit aasoilta hyvityksenä rahaa tai tasavertaisuutensa tunnustamista. Aasat julistivat sodan, mutta kärsivät useita tappioita kunnes tunnustivat vaanit tasaveroisiksi. Rauhan takeeksi vaanit lähettivät Njordin ja Freyrin aasojen luo ja aasat puolestaan Hoenirin ja Mimirin vaanien luo. Runoilija-jumala Kvasir syntyi, kun kaksi jumalheimoa sekoittivat rauhaa juhlistaakseen sylkensä samassa maljassa.
Aasojen ja vaanien sota vertauskuvana

Eri tieteenalojen tutkijat ovat jo pitkään pyrkineet löytämään historiallisen selityksen kansanperinteessä esiintyvälle aasojen ja vaanien sodalle. Aasojen ja vaanien kamppailu ja heidän myöhempi sovintonsa saattavat kuvastaa kahden elämäntavan välistä vastakkainasettelua – talonpojan ja soturin elämän eroa. Esimerkiksi ranskalainen filologi Georges Dumézil on väittänyt, että myytin alkuperä on indoeurooppalaisen primitiivisen yhteiskunnan sosiaalisessa kerrostuneisuudessa. Hän uskoi, että aasojen ja vaanien välinen rauhansopimus voitaisiin tulkita selitykseksi erilaisille sosiaalisille ryhmille. Toiset tutkijat ovat väittäneet, että Pohjolan maanviljelijöiden keskuudessa vallitsi kivikaudella tietty tapakulttuuri, ja skandinaavinen uskonto yleistyi vasta sotaisamman maahanmuuttajaryhmän tulon jälkeen. Teoria on kuitenkin kiistanalainen, ja viimeaikaisten tutkimusten mukaan on vaikeaa yhdistää aasojen ja vaanien välistä sotaa ja sitä seuranneeseen rauhaan liittyviä myyttejä todellisiin historiallisiin tapahtumiin ja paikkoihin.
Saksalainen uskontotieteilijä Rudolf Simek on esittänyt vuonna 2005, että sana vaani on alkuaan tarkoittanut yksinkertaisesti jumalaa, ja että ajatus vaaneista erillisenä jumalsukuna olisi lähtöisin vasta Snorri Sturlusonin mytologisista spekulaatioista.lähde?
Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt

| Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt Magnus Uggla |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: syyskuussa 1977
 Tuottaja(t): Magnus Uggla, Anders Henriksson
 Tyylilaji: pop/rock/punk
 Kesto: 40.07
 Levy-yhtiö: CBS Records AB
Magnus Ugglan muut julkaisut
| Livets teater 1976 | Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt 1977 | Vittring 1978 |
Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt on ruotsalaisen Magnus Ugglan kolmas albumi vuodelta 1977. Albumia nauhoitettiin Glen Studio, Park Studio, Bastun -studioissa. Levy-yhtiö Columbia Records julkaisi LP:n syyskuussa 1977. Albumia pidetään Ugglan läpimurtona.
Albumin kappaleista muun muassa "Varning på stan", "Jag skiter" ja "Vår tid – 1977" nousivat hiteiksi. "Jazzgossen" on Ugglan tekemä cover-versio ruotsalaisen kuplettilaulaja Karl Gerhardin alkuperäisversiosta. Ugglan versio on paljon rock-tyylisempi kuin Gerhardin kuplettityylinen versio.
Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Kappalelista > A-puoli

Vår tid – 1977 - 4.19
Varning på stan - 4.35
Balladen om 70-talets största rockband - 3.40
Jag skiter - 3.23
Dörrslusk - 3.38
Kappalelista > B-puoli

På turné - 2.55
Ja just du ska va gla - 4.26
Varit kär - 5.27
Jazzgossen - 2.46
Ge livet en chans - 3.00
Muusikot

Magnus Uggla (laulu, taustalaulu, piano kappleessa Jag skiter, soittorasia kappaleessa Varit kär)
Rolf Alex (rummut)
Janne Guldbäck (rummut)
Janne Bergman (basso)
Backa-Hans Eriksson (basso)
Mike Watson (basso)
Lasse Welander (soolokitara)
Peter Lundblad (rytmikitara)
Anders Henriksson (koskettimet, taustalaulu)
Janne Kling (saksofoni)
Jukka Uunila

Jukka Uunila vuonna 1972.
Jukka Ahti Juhani Uunila (alk. Ahti Juhani, 4. kesäkuuta 1923 Himanka – 22. marraskuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen urheiluvaikuttaja, jota vaikutusvaltansa ja uransa keston vuoksi on kutsuttu myös ”urheilun Kekkoseksi”. Näkyvimmissä tehtävissä hän oli Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) puheenjohtajana 1982–1993 (varapuheenjohtaja 1961–1981), Suomen Olympiakomitean puheenjohtajana 1969–1984 (varapuheenjohtaja 1965–1968), Suomen Urheiluliiton (SUL) puheenjohtajana 1965–1974 sekä Veikkauksen toimitusjohtajana 1973–1990.
Nuoruus

Ensimmäiset vuotensa Jukka Uunila asui Himangalla. Hänen isänsä Kalle toimi suojeluskunnan aluepäällikkönä ja äitinsä Sally kansakoulunopettajana. Jukalla oli kaksi veljeä, Yrjö ja Mikko. Perhe harjoitti myös maanviljelyä. Kun perhe muutti Kokkolaan, Jukka meni mukaan KPV:n jalkapallotoimintaan. Hänen lopulliseksi lajikseen tuli kuitenkin yleisurheilu, päälajina 400 metrin aitajuoksu kansallisella tasolla. Ura jäi lyhyeksi, kun hän ryhtyi valtakunnallisiin valmennus- ja järjestötehtäviin.
Ura

Uunila lähti kesällä 1941 lukiosta jatkosotaan ilmoittauduttuaan ensin vapaaehtoisena alokkaaksi. Sodan päätyttyä hän opiskeli Suomen urheiluopistossa Vierumäellä liikunnanohjaajaksi ja palkattiin Suomen Urheiluliiton yleisurheilun aluevalmentajaksi 1946–1949.
Uunila toimi Kuortaneen urheiluopiston ensimmäisenä johtajana 1949–1960, sen jälkeen Ilkka Oy:n toimitusjohtajana Seinäjoella 1960–1962 ja sitten Helsingissä Veikkauksen omistaman kirjapaino Kvartto Oy:n toimitusjohtajana 1962–1973 ja huipensi uransa Veikkauksen toimitusjohtajana.
Uunila oli karismaattinen johtajalähde?. Hän suunnitteli koulupoikana upseerin uraa, mutta sota muutti suunnitelmat. Hän oli erinomainen puhuja ja esiintyjä, jolla oli urheilusta valtava tietomäärä ja laaja-alainen kokemus seuratasolta valtakunnallisiin järjestöihinlähde?. Häntä houkuteltiin politiikkaan, mutta hän ei koskaan suostunut minkään puolueen ehdokkaaksi vaaleissalähde?.
Uunilan heikko puoli oli kielitaidon puute. Sen takia hän ei koskaan päässyt kansainvälisiin johtotehtäviin.
Uunila sai kauppaneuvoksen arvon 1976. Veikkauksen ja urheilujärjestöjen johtamisen ohessa hän oli muun muassa Union Öljy Oy:n hallintoneuvoston jäsen ja Tapiola-yhtiöiden hallintoneuvoston pitkäaikainen varapuheenjohtaja.
Uunilalle myönnettiin ansioistaan Suomen urheilun hyväksi Suomen urheilun suuri ansioristi vuonna 1983. Vuonna 2008 Uunila palkittiin Suomen urheilugaalassa Elämänurapalkinnolla työstään urheilun parissa. Hän on Suomen Urheiluliiton kunniapuheenjohtaja. Jyväskylän yliopistossa hän sai 1982 liikuntatieteiden kunniatohtorin arvon.
Ura > SUL

Uunila valittiin yleisurheilun lajiliiton Suomen Urheiluliiton johtokuntaan 27-vuotiaana 1951, nuorempana kuin kukaan sitä ennen tai sen jälkeenkään. Hän tuli SUL:n puheenjohtajaksi 1965, kun suomalainen yleisurheilu oli heikommalla tasolla kuin koskaan ennen, esimerkiksi vuoden 1966 EM-kilpailuista Budapestista ei saatu yhtään mitalia. Puheenjohtaja Uunila käynnisti 1960-luvun lopussa SUL:n kehittämisohjelman, johon liittyivät organisaation uudistaminen, taloustilanteen kohentaminen, valmentajakoulutuksen lisääminen, yleinen johtamiskoulutus myös piiri- ja seuratasolla sekä urheilijoiden harjoitusmahdollisuuksien parantaminen esimerkiksi uuden stipendijärjestelmän avulla. Puheenjohtaja Uunila hankki Suomeen kestävyysjuoksuvalmentaja Arthur Lydiardin Uudesta Seelannista. Lydiard sai aikaan perinteisen kestävyysjuoksun uuden nousun, jonka tuloksena olivat Juha Väätäisen menestykset Helsingin EM-kisoissa 1971 sekä Lasse Virénin ja Pekka Vasalan voitot Münchenin olympiakisoissa 1972. Uunila jätti SUL:n puheenjohtajuuden 1974, kun Suomi oli saavuttanut laajaa menestystä EM-kilpailuissa Roomassa.
Ura > Olympiakomitea

Olympiakomitean puheenjohtajana Uunila samalla tavalla uudisti järjestön organisaatiota ja kohensi sen talouttalähde?. Hän oli 1950- ja 1960-luvuilla olympiajoukkueiden johtotehtävissä (joukkueen ylijohtaja Mexicossa 1968), ja on ollut paikalla kaikkiaan 20 olympiakisoissa.
Ura > SVUL

Urheilun keskusjärjestön SVUL:n puheenjohtajana Uunila joutui 1990-luvun alussa näkemään järjestön taloudellisen tuhon, kun nousukauden aikana SVUL sijoitti lainarahalla varojaan erilaisiin toimistotaloihin, laskettelukeskuksiin ja kelomajoihin, jotka 1990-luvun alun talouslamassa joutuivat ylivoimaisiin vaikeuksiin. Uunila oli vuosikymmeniä puhunut ja tehnyt työtä sen eteen, että Suomeen saataisiin yksi ja ainoa urheilun keskusjärjestö. Niitä oli 1990-luvun alussa vielä neljä: SVUL, Työväen Urheiluliitto (TUL), ruotsinkielisten urheilujärjestö CIF ja Suomen Palloliitto, jonka ohjelmassa tosin oli vain jalkapallo. Talouslaman takia valtiovalta ryhtyi toimiin säästöjen aikaansaamiseksi ja 1993 perustettiin uusi keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu (SLU). Uunilan johtama SVUL oli kuitenkin lähes konkurssitilassa, eikä lähtenyt SLU:n jäseneksi. SVUL:n toiminta käytännössä loppui 1993, vaikka järjestöä ei ole koskaan virallisesti lakkautettu. Uunilan maineeseen tuli pieni tahra. Hän todisteli vastustaneensa SVUL:n hallituksessa huikeimpia investointisuunnitelmia, mutta jääneensä demokraattisessa päätöksenteossa vähemmistöön.lähde?
Ura > Veikkaus

Veikkauksen toimitusjohtajana Uunila oli kehittämässä perinteisen vakioveikkauksen ja loton oheen runsaasti uusia pelimuotoja. Veikkauksen liikevaihto ja tuotto moninkertaistuivat hänen aikanaan.
Kunniamerkit

4. luokan Vapaudenristi tammenlehvien kera
4. luokan Vapaudenristi
Pohjois-Vienan muistoristi
15. prikaatin muistoristi
Suomen Leijonan komentajamerkki
Suomen Liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi
Kansainvälisen Olympiakomitean Olympic Order
Ruotsin Pohjantähden Ritarikunnan komentajamerkki
Kirjallisuutta

Nurmela, Kari A.: Jukka Uunila: Urheilujohtaja. Weilin+Göös. 1979.
Suomi voittoon, kansa liikkumaan: Suomen Urheiluliiton 100-vuotishistoria. 2006.
Ylikangas, Heikki: Markat miljooniksi: Puoli vuosisataa suomalaista veikkausta. 1990.
Aiheesta muualla

Kulha, Keijo K.: Kauppaneuvos Jukka Uunila (1923–2021). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2011. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1994, 56 min, Yle Areena.
Uunila, Jukka hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Suomen Olympiakomitean puheenjohtajat |
| --- | --- | --- |
| Puheenjohtajat |  Reinhold Felix von Willebrand (1907–1919)  Ernst Krogius (1919–1929)  Kustaa Levälahti (1929–1937)  Urho Kekkonen (1937–1946)  William Lehtinen (1946–1951)  Väinö Karikoski (1951–1956)  Yrjö Valkama (1956–1961)  Jukka Rangell (1961-1963)  Akseli Kaskela (1963–1969)  Jukka Uunila (1969-1984)  Carl-Olaf Homén (1984–1988)  Tapani Ilkka (1988–2004)  Roger Talermo (2004–2012)  Risto Nieminen (2012–2016)  Timo Ritakallio (2016–2020)  Jan Vapaavuori (2020–2024)  Petteri Kilpinen (2024-)  |  |
| n k SVUL:n puheenjohtajat |
| --- | --- | --- |
| Puheenjohtajat |  Ivar Wilskman (1906–1914)  Kaarle Majantie (1914–1919)  Aksel Ek (1919–1924)  Kustaa Levälahti (1925–1927)  Aksel Ek (1928–1931)  Väinö Niiniluoto (1932–1934)  Jukka Rangell (1934–1945)  Väinö Karikoski (1945–1951)  Jukka Rangell (1951–1954)  Kauno Kleemola (1954–1960)  Akseli Kaskela (1960–1971)  Erkki Kivelä (1972–1981)  Jukka Uunila (1982–1993)  Heino Avikainen (1993–2005)  Martti Huhtamäki (2005–2017)  Tarja Mäki-Punto-Ristanen (2017–2018)  |  |
| n k Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuren ansioristin saajat |
| --- | --- |
Nykyiset haltijat:  1994 Carl-Olaf Homén  2003 Pirjo-Liisa Vilenius  2010 Marja-Liisa Kirvesniemi  2010 Lasse Virén  2015 Pertti Karppinen  2016 Kalervo Kummola  2022 Marie Lundmark 
Aikaisemmat saajat:  1947 Elli Björkstén  1947 Hannes Kolehmainen  1947 Paavo Nurmi  1948 Anni Collan  1948 Erik von Frenckell  1948 Lauri Pihkala  1948 Viktor Smeds  1948 Arvo Vartia  1949 Kustaa Levälahti  1949 Eino Pekkala  1950 Urho Kekkonen  1951 Jukka Rangell  1954 Kaarina Kari  1957 Toivo Aro  1958 Akseli Kaskela  1963 Hilma Jalkanen  1963 Bruno Nyberg  1964 Kauno Kleemola  1964 Väinö Lahtinen  1965 Liisa Orko  1966 Heikki Savolainen  1966 Yrjö Valkama  1967 Clas Thunberg  1974 J. O. Söderhjelm  1976 Veikko Hakulinen  1978 Väinö Soininen  1979 Lennart Kivi  1980 Kalle Kaihari  1982 Erkki Kivelä  1983 Sulo Kolkka  1983 Jukka Uunila  1987 Hannu Koskivuori  1987 Unto Siivonen  1988 Impi Jokinen  1988 Martti Karvonen  1989 Sulo Hostila  1989 Nils-Erik Nyman  1989 Paavo Pekkanen  1990 Osmo Niemelä  1995 Matti Ahde  1997 Peter Tallberg  1998 Pentti Linnosvuo  2001 Tapani Ilkka  2003 Kalevi Tuominen  2009 Veikko Puputti  2009 Siiri Rantanen  2022 Ilkka Kanerva 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Pangea

Pangea
Pangea ([pɑn.geɑ], myös Pangaia tai Pangaea, ”kaikki maa”) oli yhtenäinen jättiläismanner paleotsooisen maailmankauden lopulta mesotsooiselle maailmankaudelle noin 300–180 miljoonaa vuotta sitten. Nimeä käytti ensimmäisenä mannerlaattojen liikuntateoriaa kannattanut Alfred Wegener.lähde?
Pangean maantiede ja ilmasto

Pangea syntyi permikauden lopulla. Mantereet sulautuivat yhteen noin 300–250 miljoonaa vuotta sitten nostattaen useita huomattavia poimuvuoristoja. Näistä vuorijonoista on useita olemassa nykyisinkin, tosin eroosion myötä paljon matalampina. Tärkeimpiä ovat Appalakit itäisessä Pohjois-Amerikassa, Atlasvuoret Pohjois-Afrikassa ja Uralvuoret Euraasiassa.lähde?
Pangea oli muodoltaan hieman C-kirjaimen muotoinen maamassa, joka ulottui päiväntasaajan molemmille puolille. Siihen kuuluivat nykyiset Pohjois- ja Etelä-Amerikka, Eurooppa, Aasia, Afrikka, Australia ja Etelämanner sekä lukuisia pienempiä mannerlaattoja. Yhtenäinen jättiläismanner mahdollisti maaeläimien liikkumisen vapaasti pohjoisnavalta etelänavalle. Kaarevan mantereen sisäpuolella ollut merialue on nimetty Tethysmereksi. Laajalle ulkopuoliselle jättiläisvaltamerelle on annettu nimi Panthalassa (”kaikki meri”).lähde?
Pangean ilmasto oli mantereen massiivisen koon vuoksi sisämaassa hyvin kuiva ja siellä oli suuria aavikoita. Ilmasto oli ainakin joillakin rannikkoalueilla monsuunityyppinen. Ilmasto oli alussa kylmä, mutta lämpeni nopeasti mannerten yhdistyessä. Pangean ilmastoa lämmittivät ja lämpötilaeroja tasasivat Panthalassa-valtamerellä pyörivät kaksi suurta merivirtaa. Pangean synty laski merenpintaa ja laajat mannerjalusta-alueet (matalan meren alueet) kuivuivat.lähde?