stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dorian Boccolacci
GP3-tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Trident | ESPFEA 6 | ESPSPR 2 | AUTFEA 9 | AUTSPR 17† | GBRFEA 8 | GBRSPR Kesk. | HUNFEA 5 | HUNSPR 4 | BELFEA 5 | BELSPR 17 | ITAFEA 14 | ITASPR C | JERFEA 7 | JERSPR 2 | ABUFEA 7 | ABUSPR 1 |  |  | 93 | 6. |
| 2018 | MP Motorsport | ESPFEA 5 | ESPSPR 5 | FRAFEA DSQ | FRASPR 14 | AUTFEA 10 | AUTSPR 5 | GBRFEA 5 | GBRSPR 9 | HUNFEA 8 | HUNSPR 1 | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 58 | 10. |
Formula 2 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | MP Motorsport | BHRFEA   | BHRSPR   | AZEFEA   | AZESPR   | ESPFEA   | ESPSPR   | MONFEA   | MONSPR   | FRAFEA   | FRASPR   | AUTFEA   | AUTSPR   | GBRFEA   | GBRSPR   | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA 15 | BELSPR 18 | ITAFEA Kesk. | ITASPR 7 | RUSFEA 13 | RUSSPR 8 | ABUFEA 12 | ABUSPR 11 | 3 | 21. |
| 2019 | Campos Racing | BHRFEA 15 | BHRSPR 17 | AZEFEA 5 | AZESPR 7 | ESPFEA 14 | ESPSPR 18 | MONFEA 4 | MONSPR 5 | FRAFEA Kesk. | FRASPR 13 | AUTFEA   | AUTSPR   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 30 | 14. |
| 2019 | Trident |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | GBRFEA Kesk. | GBRSPR 14 | HUNFEA   | HUNSPR   | BELFEA   | BELSPR   | ITAFEA   | ITASPR   | RUSFEA   | RUSSPR   | ABUFEA   | ABUSPR   | 30 | 14. |
Dickie Jones

Dickie Jones (oikealla) ja Jackie Kelk esittämässä The Aldrich Family -radiokuunnelmaa 1940-luvun alkupuolella.
Richard Percy ”Dickie” (myös Dick/Dicky) Jones (25. helmikuuta 1927 Snyder, Texas – 7. heinäkuuta 2014 Northridge, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Pinocchion äänenä vuoden 1940 Disney-elokuvasta Pinocchio. Hän esiintyi lisäksi muun muassa elokuvassa A Man to Remember (1938) sekä 1950-luvun televisiosarjoissa The Range Rider ja Buffalo Bill, Jr.. Jones jatkoi esiintymistä 1960-luvulle ja vaikutti sittemmin kiinteistöalalla.
Jones sai vuonna 1960 tähden Hollywood Walk of Famelle. Hänet nimitettiin vuonna 2000 Disney-legendaksi.
Jones meni vuonna 1948 naimisiin Betty Jonesin kanssa, ja parille syntyi neljä lasta.
Aiheesta muualla

Dickie Jones Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Dickie Jones Elonetissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Dick Jones (actor)
Käännös suomeksi
Dickie Hemric

| Dickie Hemric |
| --- | --- |
 Hemric vuonna 1957.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ned Dixon ”Dickie/Dick” Hemric
Syntynyt: 29. elokuuta 1933 Jonesville, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat
Kuollut: 3. elokuuta 2017 (83 vuotta) Akron, Ohio, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Iso laitahyökkääjä
Pituus:  198 cm
Paino:  99 kg
NBA-varaus:  10. varaus 1955 (Boston Celtics)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1951–1955:  Wake Forest University
Seurajoukkueet
1955–1957:  Boston Celtics
Ned Dixon ”Dickie” Hemric (29. elokuuta 1933 Jonesville, Pohjois-Carolina – 3. elokuuta 2017 Akron, Ohio) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Hemric pelasi vuodet 1951–1955 Wake Forest Universityn joukkueessa tehden useita konferenssinsa ACC:n pitkäikäisiä tilastoennätyksiä. Muun muassa hänen piste-ennätyksensä rikkoi J. J. Redick vasta vuonna 2006. Boston Celtics varasi Hemricin NBA:han vuoden 1955 varaustilaisuudessa kymmenennellä vuorolla. Hemric pelasi Celticsissä kaksi kautta ja voitti NBA:n mestaruuden vuonna 1957. Hemric kuoli Akronissa 3. elokuuta 2017, viikkoja ennen 84-vuotissyntymäpäiväänsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dickie Hemric Wikimedia Commonsissa
Boston Celtics – NBA:n mestari 1957
6 Bill Russell ·
14 Bob Cousy ·
15 Tom Heinsohn ·
16 Jack Nichols ·
17 Andy Phillip ·
18 Jim Loscutoff ·
19 Arnie Risen ·
20 Dickie Hemric ·
21 Bill Sharman ·

23 Frank Ramsey ·
29 Lou Tsioropoulos

Päävalmentaja Red Auerbach
Dickensonin piirikunta

Dickensonin piirikunta (engl. Dickenson County) on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 14 318 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Clintwoodin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dickensonin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Dickey Chapelle

| Dickey Chapelle> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. maaliskuuta 1918 Shorewood, Wisconsin, Yhdysvallat
Kuollut: 4. marraskuuta 1965 Quảng Ngãi, Etelä-Vietnam
Ammatti:  valokuvajournalisti
Dickey Chapelle, oik. Georgette Louise o.s. Meyer, (14. maaliskuuta 1918 Shorewood, Wisconsin, Yhdysvallat – 4. marraskuuta 1965 Quảng Ngãi, Etelä-Vietnam) oli yhdysvaltalainen sotakirjeenvaihtaja ja -valokuvaaja. Hän kuvasi muun muassa toista maailmansotaa, Unkarin kansannousua, Kuuban vallankumousta ja Vietnamin sotaa. Hänestä tuli myös ensimmäinen Vietnamin sodan aikana surmansa saanut sotakirjeenvaihtaja hänen astuttuaan miinaan vuonna 1965.
Elämäkerta

Dickey Chapelle eli oikealta nimeltään Georgette Louise Meyer syntyi 14. maaliskuuta 1918 Shorewoodissa Wisconsinin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Hän menestyi hyvin opinnoissaan ja pääsi jo 16-vuotiaana opiskelemaan lentokonesuunnittelua Massachusetts Institute of Technologyyn (MIT). Opiskeluaikanaan hänellä oli myös suhde lentäjän kanssa. Suhteen ja epänaisellisina pitämiensä Chapellen kiinnostusten takia hänen äitinsä lähetti Chapellen isovanhempiensa luokse Floridaan. Chapelle alkoi käyttää lempinimeä "Dickey" tutkimusmatkailija Richard E. Byrdin mukaan, ja hän muutti lopulta New Yorkiin, jossa hän teki töitä valokuvaajana Trans World Airlines -yhtiölle. New Yorkissa Chapelle tapasi myös tulevan aviomiehensä Tony Chapellen.
Toisen maailmansodan sytyttyä Chapelle sai töitä sotakirjeenvaihtajana ja valokuvaajana National Geographic -lehdeltä. Hän työskenteli usein lähellä eturintamaa ja kuvasi esimerkiksi Iwo Jiman taistelua ja Okinawan taistelua. Hän palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1946 mutta jatkoi pian töitä eri konflikteissa valokuvaajana. Unkarin kansannousun aikana vuonna 1956 Chapelle vietti seitsemän viikkoa neuvostojoukkojen pidättämänä ja Kuuban vallankumouksen alkuvaiheissa hän oli Fidel Castron johtamien vallankumouksellisten mukana. Chapelle vastusti kuitenkin kiivaasti kommunismia, mikä kävi selväksi myös hänen reportaaseistaan.
1960-luvun alussa Chapelle matkusti Etelä-Vietnamiin, jossa Yhdysvallat oli parhaillaan lisäämässä omaa sotilaallista läsnäoloaan. Chapelle kirjoitti mairittelevaan sävyyn amerikkalaisista sotilasneuvonantajista, ja hän sai naistoimittajista ensimmäisenä Pentagonilta luvan kulkea amerikkalaisjoukkojen mukana. Vuonna 1963 hänen ottamansa valokuva amerikkalaisesta merijalkaväensotilaasta sai National Press Photographers Associationin vuoden valokuvan palkinnon. Palkinnoista huolimatta Chapellen lehden päätoimittaja pyysi häntä lähtemään Vietnamista asenteellisen kirjoittelun takia. Hän palasi kuitenkin alueelle seuraavana vuonna ja kulki jälleen merijalkaväen mukana. 4. marraskuuta 1965 hän astui maamiinaan Quảng Ngãin maakunnassa. Miina oli valmistettu kranaatinheittimen kranatista ja käsikranaatista. Chapelle haavoittui sen sirpaleista kuolettavasti kaulaan. Henri Huet otti kuolevasta Chapellesta ja sotilaspastorista hänen vierellään kuuluisaksi tulleen valokuvan. Chapellesta tuli ensimmäinen Vietnamissa kuollut sotakirjeenvaihtaja ja ensimmäinen sodassa surmansa saanut amerikkalainen toimittaja. Siviileille poikkeuksellisesti Chapelle sai sotilashautajaiset, ja hänet haudattiin Milwaukeen.
Ehsan Hadadi
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (persiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ehsan Hadadi Wikimedia Commonsissa
Endla-teatteri

Endla-teatteri vuonna 2024.
Alkuperäinen Endla-teatteri.
Endla-teatteri on vuonna 1911 avattu teatteri Pärnussa. Teatterissa on esitetty yli tuhat näytelmää.
Viron itsenäisyysjulistus luettiin ensimmäiseksi Endlan parvekkeelta 23. tammikuuta 1918, päivää ennen itsenäisyyden julistamista pääkaupungissa Tallinnassa. Endlan alkuperäinen rakennus vahingottui tulipalossa vuonna 1944, ja koska se oli tärkeä itsenäisen Viron symboli, Neuvostoliitto ei ryhtynyt remontoimaan sitä, vaan se tuhottiin räjähteillä vuonna 1961. Uusi Endla-teatteri rakennettiin eri paikkaan kaupunkia 1967.
Teatterin alkuperäisellä sijaintipaikalla on neuvostoaikana rakennettu Hotelli Pärnu, ja vuonna 2008 hotellin edessä olevalle Rüütlin aukiolle perustettiin muistomerkki Endlalle.
Edith Head

Edith Head noin 1955.
Edith Head (28. lokakuuta 1897 – 24. lokakuuta 1981) oli yhdysvaltalainen muotisuunnittelija ja elokuvapuvustaja. Hän sai urallaan peräti kahdeksan Oscar-palkintoa eli enemmän kuin kukaan toinen nainen palkinnon historiassa. Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi kaikkiaan 35 kertaa. Viisi vuosikymmentä kestäneellä urallaan hän toimi puvustajana yli 400 elokuvassa.
Edith Head oli uransa aikana lukuisten kuuluisien naisnäyttelijöiden puvustajana, muun muassa Grace Kellyn Alfred Hitchcockin ohjaamiin elokuviin Takaikkuna ja Varkaitten paratiisi, Audrey Hepburnin puvustajana elokuvassa Loma Roomassa ja Elizabeth Taylorin puvustajana elokuvassa Paikka auringossa. Edith Head on saanut urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Näyttelijä Paulette Goddard Edith Headin suunnittelemassa puvussa 1941.
Steve Martin ja Carl Reiner omistivat elokuvansa Kuollut mies ei palttoota kaipaa (1982) juuri ennen elokuvan valmistumista kuolleen Edith Headin muistolle.
Oscar-palkinnot

Perijätär (The Heiress, 1949)
Simson ja Delila (Samson and Delilah, 1949)
Kaikki Eevasta (All About Eve, 1950)
Paikka auringossa (Place in the Sun, 1951)
Loma Roomassa (Roman Holiday, 1953)
Kaunis Sabrina (Sabrina, 1954)
Kommelluksia kerrakseen (The Facts of Life, 1960)
Puhallus (The Sting, 1973)
Aiheesta muualla

Edith Head Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Edith Head Elonetissä.
Edith Head NNDB:ssä
Eino Leino aikalaistensa silmin

Eino Leino aikalaistensa silmin – Lähikuvia, muistelmia, haastatteluja – on Aarre M. Peltosen vonna 1958  Otavan kautta kustantama kokoelma kirjoituksia Leinosta. Siinä on pyritty autenttisuuteen sikäli että tekstejä ei ole korjailtu. Joitakin "ajatusvirheitä ja pikkuerehdyksiä" kirjoittaja sanoo oikaisseensa. Peltosen tekemiä suomennoksia ja lyhennöksiä teoksessa on esipuheen mukaan. Teos on niukasti kuvitettu. Lähde- ja henkilöluettelot löytyvät kirjan loppusivuilta.
Sisältö

Prologi – O. A. F. Lönnbohmin kirje isälleen Antti Lönnbohmille Eino Leinon syntymäpäivänä 6. 7. 1878.
I
Hannes Mikkonen: Synnyinseudun kasvot
Isidor Wuori: Alkeisoululainen
K. S. Laurila: Oulun lyseossaAina Paatero: Olga-tädin holhokit
J. E. Zidbäck: Hämeenlinnan lyseon runoilijapoika
Helmi Auvinen: Koulumatkalla
T. W. Salonen: Kirjallinen koulutoveri
Larin-Kyösti: In dulci jubilo
Santeri Alkio: Radikaaliset ohjelmansuorittajat
Yrjö Fagerlund: Eerikinkadun asuntola
Maila Talvio: Eläintarhan salonki ja nuori Kirjailijaliitto
Ilmari Kianto: Nuoren leijonan luolassa
A. J. Jalkanen ja Robert Kajanus: Muistorunojen tekijä
Philip Suuronen: Arvostelija maalasi muotokuvan joulukuussa 1899
Kaarle Halme: Amppeli ja tomppeli
II
R. O. Riitahuhta: Vanhan 'Arkin' tunnelmia
Erkki Kivijärvi: Aamuinen runonperintä
Bertel Gripenberg: Kirjailijanero ja isänmaanystävä
Elli Tompuri: La Tricoteuse ja Väinämöisen laulu
Erkki Kivijärvi: Helkavirsien aikaan
Erkki Kivijärvi: 'Päivän' piiri
Heikki Klemetti: Laulutekstien mestari
Katri Bergholm: Politiikkaa, teatteria ja perheseurustelua
Ville Niskanen: Runoilijan alivuokralaisena
Liisi Karttunen: Rooman-talvelta
Santeri Ivalo: Pietarinkirkon huipussa
Eric Vasström: Esseitä ulkomuistista
Eero Alpi: Suuri sielu
Ture Janson: Pankinjohtaja Eino Leino
Ilona Jalva ja Vihtori Simonen: Päivällisillä unkarilaisten parissa
Kaarlo Halme: Helkanäyttämö, Helsingin ensimmäinen ulkoilmateatteri
Sigrid Backman: Ensikertalaisen auttaja
R. O. Riitahuhta: Savonlinnan juhlaruno
K. V. Kujansuu: Helkavirsien sijoille
Pentti (=Mikko Uotinen): Haastateltavana
Meeri Mäkelin: Kirjallinen ilta Jyväskylässä
Eino Aapo (=E. A. Aaltio): Suomen kansa tuntee runoilijansa
III
Fredrik Heliö: Mystikko ja näkijä
Robert Kajanus: Sinfonian tulkitsija
Kaarlo Haapa: Runoilija Pälkäneellä
Mikko Uotinen: Helkavirsien toinen sarja valmiina
V. Tarkiainen: Kuinka runot syntyvt
Felix Nylund, Pekka Häkli ja Arvi Tapiola: Ratkaisun päivinä
Aili Somersalmi, Urho Somersalmi: Päijänteen laulaja
A. G. Mandellöf: Kirjailija ilman kirjoituspöytää
Tiitus: Ennen 30-vuotiskirjailijajuhlaa
A. L. (=Artturi Leinonen): "Me elämme aina – – –"
K. A. Manninen: Punavankien puolesta
Pekka Häkli: Nautimme Seitsemästä veljeksestä
Wäinö Juntto: Kun Antti Favén maalasi Leinon muotokuvan
Olavi Kostia: Vaan lakin, laulajankin tuuli vei...
Ernst von Wendt: Bad Grankullan toipilaana
Ernst von Wendt: Eino Leinon hallitussuunnitelma
Tompan-Tuomo: 'Päivän poika' Viitasaarella
Antti Favén: Leino Sibeliuksen vieraana
V. F. Lindén: Shakkipeliä
Santeri Alkio: Veljesmuistoja
Laura Soinne: Kalmistossa
Antero Kajanto: Tammikuun ilta Iloniemessä
San. Oma Lehtimies: Kirjailijan työpajassa
Ernst Lampén ja Arvi Järventaus: Eino Leinon viimeinen vappu
Antero Tanninen: Tuusulan muistojen äärellä
Santeri Alkio: Suuri runoilija – pieni aikakausi
Martti Merenmaa: Leino ja nuori kirjailijapolvi
Arvi Järventaus: Kun "enkeleitä mankeloitiin" Keravan pappilassa
Antti Halonen: Leino viimeistä kertaa Pekka Halosen ateljeessa
Epilogi (Arvi Järventaus)
Endlan luonnonsuojelualue

Männikjärven suota
Endlan luonnonsuojelualue 2023
Endlan luonnonsuojelualue (vir. Endla looduskaitseala) sijaitsee Keski-Virossa Järvamaan, Länsi-Virumaan ja Jõgevamaan maakuntien alueella. Alueen keskus on Toomalla Jõgevan kunnassa.
Tooman soidensuojelualue perustettiin vuonna 1910, laajempi Endlan luonnonsuojelualue vuonna 1985. Alueen pinta-ala on lähes 7 000 hehtaaria. Alueen päämääränä on tutkia ja suojella Viron keski- ja itäosien erityyppisiä soita ja metsiä sekä alueen järviä, jokia ja lähteitä sekä Pandiveren ylängön eteläreunan karstialueita.
Alue ulottuu Jõgevan, Põltsamaan, Järvan ja Väike-Maarjan kuntien alueelle. Alueen järviä ovat muun muassa Männikjärv ja Endla järv.
Elmira

Elmira voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Elmira (Ontario), kylä Ontariossa, Kanadassa.
Elmira (Prinssi Edwardin saari), kylä Prinssi Edwardin saarella, Kanadassa.
Elmira (Kalifornia), väestönlaskenta-alue Kaliforniassa, Yhdysvalloissa.
Elmira (Indiana), kylä Indianassa, Yhdysvalloissa.
Elmira (Missouri), kunta ja kylä Missourissa, Yhdysvalloissa.
Elmira (New York), kaupunki Yhdysvalloissa, New Yorkin osavaltiossa.
Elmira (Oregon), kylä Oregonissa, Yhdysvalloissa.
Elmira (Michigan), kaupunki Michiganissa, Yhdysvalloissa.
Elmira Township, township Illinois'ssa
Elmira Township, township Michiganissa
Elmira Township, township Minnesotassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elmira”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Elmeri Lonkainen

| Elmeri Lonkainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Onni Elmeri Lonkainen
Syntynyt: 25. heinäkuuta 2006 (ikä 18)  Joensuu
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  kakkospolttaja
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Heittokäsi:  oikea
Lyöntipuoli:  vasen
Seura:  Joensuun Maila
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
 2023– :    Joensuun Maila 
Onni Elmeri Lonkainen (s. 25. heinäkuuta 2006 Joensuu) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Ulkokentällä hän pelaa polttolinjassa ja sisäpelissä vaihtajana.
Lonkainen on pelannut kasvattajaseurassaan Joensuun Mailassa 23 ottelua Poikien Superpesistä. Edustusjoukkueen kokoonpanossa Lonkainen debytoi helmikuussa 2022 ottelussa Imatran Pallo-Veikkoja vastaan. Kyseisessä ottelussa hänelle tilastoitiin yksi kärkilyönti ykköspesälle.
Kaudella 2022 Lonkainen voitti C-poikien SM-kultaa. Turnauksen loppuottelussa Sotkamon Jymyä vastaan hän löi ja toi yhden juoksun sekä toimi joukkueensa kapteenina.
Doxa Deo

| Doxa Deo |
| --- | --- |
Perustettu:  1996
Johtajat:  Jean Symons ja Williana Symons
Pääkirkko:  Pretoria, Etelä-Afrikka
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Doxa Deo on eteläafrikkalainen Pretoriassa sijaitseva seurakunta ja megakirkko. Seurakunnan tilaisuuksiin osallistuu viikoittain noin 30 000 ihmistä. Pääkirkon lisäksi seurakunnalla on toimintaa useissa Afrikan maissa ja Euroopassa. Seurakunnan nimi on johdettu kahdesta kielestä: Doxa tulee kreikan kielen kunniaa tarkoittavasta sanasta ja Deo latinan kielen Jumalaa tarkoittavasta sanasta. Seurakunta on perustettu vuonna 1996. Seurakunnan perustaja on Alan Platt.
Emma Bolger

Emma Bolger (s. 5. tammikuuta 1996 Dublin) on irlantilainen näyttelijä. Hänen vanhempi sisarensa on Sarah (s. 1991), jonka kanssa hän esiintyi elokuvassa In America (2002). Hänellä oli myös nimirooli lastenelokuvassa Heidi (2005).
Aiheesta muualla

Emma Bolger Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Eren Keskin

Eren Keskin
Eren Keskin (s. 24. toukokuuta 1959 Bursa) on Turkin kurdi asianajaja, joka on ajanut ihmisoikeusloukkausten uhrien asioita ja joutunut samalla itsekin vaikeuksiin.
Hän on toiminut Turkin ihmisoikeusjärjestön IHD:n (Insan Haklari Dernegi) aktiivisena jäsenenä vuodesta 1986, osan aikaa puheenjohtajana. Keskin on puolustanut muun muassa tunnettua kurdikansanedustajaa Leyla Zanaa. Zana tuomittiin vankeuteen vuonna 1994, koska oli puhunut äidinkieltään kurdia Turkin parlamentissa.
Keskin itse on saanut yli sata syytettä työstään ihmisoikeuksien puolesta, muun muassa siksi, että on puhunut julkisesti kurdikysymyksestä ja kidutuksesta sekä hankkinut julkisuutta aiheille. Suurin osa syytteistä on rauennut. Vuonna 1995 Keskin joutui vankilaan ihmisoikeustyönsä takia. Amnesty International julisti hänet mielipidevangiksi ja järjestön jäsenet ympäri maailmaa vetosivat hänen vapauttamisekseen. Vankilassa kuulemiensa kokemusten perusteella Keskin aloitti vuonna 1997 hankkeen, joka tarjoaa oikeusapua poliisin huostassa seksuaalisen väkivallan kohteeksi joutuneille naisille.
Keskin edusti vuonna 1999 oikeudessa kurdien aseellisen oppositioryhmän PKK:n johtajaa Abdullah Öcalania.
Loviisan linnoitus

Loviisan linnoituksen ulkovarustukseksi rakennetun bastioni Ungernin kärki itään kohti.
Loviisan linnoitus on Augustin Ehrensvärdin johdolla Ruotsin vallan aikana vuonna 1748 Degerbyn (nykyisen Loviisan) kaupunkiin rakennettu rajalinnoitus. Bastionilinnoituksen rakennustyöt jäivät kuitenkin kesken. Linnoitus siirtyi venäläisten haltuun Suomen sodan alkaessa vuonna 1808. Se menetti kuitenkin sotilaallisen merkityksensä rajan siirtyessä kauaksi länteen. Loviisan linnoitus ei koskaan ollut osallisena varsinaisissa taisteluissa.
Linnoitusta kutsutaan myös nimellä Loviisan maalinnoitus erotuksena samaan aikaan kaupungin edustalle rakennetusta Svartholman merilinnoituksesta.
Hattujen sota ja Turun rauha

Ruotsin revanssihaluisen hattupuolueen johdolla vuosina 1741–1743 Venäjää vastaan käyty hattujen sota päättyi ruotsalaisten täydelliseen tappioon. Suuressa Pohjan sodassa kärsityn tappion kostamiseksi käynnistetty hyökkäyssota Venäjän nousevaa suurvaltaa vastaan oli järjetön. Liian heikot, kelvottomasti varustetut ja koulutetut sekä taitamattomasti johdetut ruotsalaisjoukot joutuivat perääntymään läpi Suomen. Itäinen maakunta jäi näin venäläismiehityksen eli niin sanotun pikkuvihan kouriin.
Sota päättyi vuonna 1743 solmittuun Turun rauhaan, jossa uusi valtakunnanraja piirrettiin kulkemaan Suomenlahdesta Kymijoen läntistä haaraa myöten kohti Saimaata. Uuden rajan myötä Ruotsi menetti Haminan tapulikaupungin sekä Lappeenrannan ja Savonlinnan kauppalat, mutta myös kaupungeissa sijainneet Haminan ja Lappeenrannan rajalinnoitukset sekä Olavinlinnan keskiaikaisen linnan. Linnoitusten menettämisen myötä uusi itäraja jäi täysin vaille pysyvien linnoitusten tuomaa turvaa.
Uuden itärajan olojen järjestelyä ryhdyttiin pohtimaan välittömästi. Kaupallisten olojen järjestämiseksi perustettiin Degerbyn lahden pohjukkaan vuonna 1745 Degerbyn kaupunki, joka nimettiin vuonna 1752 uudelleen kuningatar Loviisa Ulriikan mukaan Loviisaksi. Kaupunki perustettiin tapulikaupungiksi ja sen toivottiin ottavan haltuunsa itäisen Suomen ulkomaankaupan.
Uuden itärajan turvaksi

Uuden itärajan puolustuksen järjestäminen aloitettiin rinnan uuden tapulikaupungin perustamisen kanssa. Katsottiin, että uusi raja pitäisi varmistaa yhdellä tai useammalla Haminan ja Lappeenrannan linnoitukset korvaavalla rajalinnoituksella. Lisäksi Suomeen tulisi rakentaa laajempi päälinnoitus, johon armeijan pääjoukot voisivat tukeutua hyökkäyksen uhatessa. Päälinnoituksen tulisi sijaita rannikolla, jotta Ruotsista lähetettävät apujoukot voisivat rantautua sen kautta turvallisesti mahdollisen miehityksen alaiseen Suomeen. Päälinnoitukseen voisi tukeutua myös rannikon puolustuksen tukena toimiva rannikkolaivasto. Tällaisen päälinnoituksen rakentamiseen kuningaskunnan rahkeet eivät olleet riittäneet vielä ennen hattujen sotaa.
Ensimmäisen Suomea koskevan linnoitussuunnitelman laati everstiluutnantti A. J. Nordenberg. Hänen laskelmiensa mukaan suurin uhka ja todennäköisin hyökkäys Suomeen kohdistuisi rannikkoa pitkin kulkevaa Suurta rantatietä eli Turusta Viipuriin johtavaa tietä pitkin. Suomen sisämaata ei pidetty ajan sotaoppien mukaisesti alueena, jossa voitaisiin käydä kokonaisen sodan kannalta strategisesti merkittäviä taisteluita. Suomen puolustukselle olisi siis erityisen tärkeää pystyä sulkemaan ainut merkittävämpi rannikkoa pitkin kulkeva maantie.
Uusien linnoitusten sijainteja suunnitellessaan Nordenberg ihastui erityisesti Degerbyn maisemiin. Maasto Degerbyn lahden pohjukassa oli erityisen kivistä ja vaikeakulkuista, joten tien varteen sijoitettavan vahvan linnoituksen pitäisi estää vihollisen etenemisen syvemmälle kuningaskunnan alueelle. Nordenberg oli niin vakuuttunut löytämänsä linnoituspaikan erinomaisuudesta, että ehdotti Ruotsin valtaneuvostolle vuonna 1745 peräti Suomeen rakennettavan päälinnoituksen sijoittamista Degerbyn lahden pohjukkaan läheisestä valtakunnanrajasta välittämättä. Paikan etuna oli myös varsin syvän ja siten purjehduskelpoisen lahden ulottuminen aivan suunnitellulle linnoitusalueelle saakka, jolloin apujoukkojen saanti Ruotsista olisi myös turvattu. Linnoituksen etupuolelle aivan rajan tuntumaan Nordenberg olisi sijoittanut pieniä suljettuja vallituksia linnoituksen suojaksi.
Nordenbergin suunnitelma ei kuitenkaan tullut hyväksytyksi, ja seuraavaksi nousi esille everstiluutnantti Augustin Ehrensvärdin linnoitussuunnitelma. Ruotsin vuosien 1746–1747 valtiopäiville esitelty suunnitelma ei kuitenkaan unohtanut Degerbyn aluetta. Ehrensvärdin laatima suunnitelma sisälsi kaksi maa- ja merilinnoituksesta koostuvaa kaksoislinnoitusta. Tarkoitus oli siis rakentaa kaikkiaan neljä linnoitusta: rajalinnoitus Degerbyn lahden pohjukkaan ja merilinnoitus lahden suulle Svartholman saarelle sekä päälinnoitus Helsinkiin ja suurempi merilinnoitus, Viapori, Helsingin edustalle. Valtiopäivät hyväksyivät Suomen puolustussuunnitelman, ja kuningas Fredrik I siunasi sen lopullisesti. Linnoitustöiden pääsuunnittelijaksi ja johtajaksi määrättiin alkuperäisen suunnitelman laatija Augustin Ehrensvärd.