stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Farmasian historia
Keskiaika ja apteekkien synty

Keskiajan aikana Euroopassa lääketieteen ja lääkevalmistustaidon kehitys hidastui ja lääkintätaitoa harjoitettiin pitkälti antiikin lääkäreiden luomien oppien kautta. Kasvirohtoihin perustuvan lääkevalmistustaidon ylläpitoa ja kehittämistä tapahtui varhaiskeskiajan Euroopassa lähinnä luostarilaitoksen piirissä. Arabian merkitys farmasian kehittymiselle sen sijaan muodostui merkittäväksi.
Arabialainen lääkintätaito oli pitkälti peräisin antiikin Kreikasta. Bysantin valtakunnan kautta arabien tietoon välittyi esimerkiksi Galenoksen luoma oppijärjestelmä sekä antiikin Kreikan ja Egyptin klassista lääkkeenvalmistustaitoa. Tämän lisäksi arabialainen lääkeoppi sai kuitenkin vaikutteita myös Aasiasta. Itäisiä vaikutteita olivat esimerkiksi kamferin, sennan ja raparperin käyttö.
Arabialaiset myös kehittivät lääkkeiden valmistustekniikoita. Lääkevalmistustaito oli antiikin aikana ollut lähinnä kasvisrohdosten sekoittamiseen liittyvä taito. Osana alkeamian kehitystä arabialaiset kuitenkin alkoivat soveltamaan luonteeltaan kemiallisia menetelmiä osaksi lääkevalmistustaitoa. Arabiassa myös kehitettiin uusia lääkemuotoja - esimerkiksi marmeladi jota voitiin käyttää myös lääkkeen annosteluun. Myös kulta- ja hopeapäällysteiset pillerit olivat arabialaisessa lääkintätaidossa uusi ilmiö, jota ei tunnettu vielä antiikin eurooppalaisessa lääkinnässä. Eurooppaan nämä arabialaiset vaikutteet levisivät aluksi etenkin nykyisen Espanjan, Sisilian ja Italian alueille. Lopulta esimerkiksi Venetsiassa alkoi noin 1200-luvulta alkaen esiintymään laajaakin lääke- ja kemikaalivalmistusta.
Farmasian kannalta erityisen merkittävä arabialainen uudistus oli apteekkilaitoksen keksiminen. Tiettävästi ensimmäisen apteekin perusti kalifi Abu Dschafer el Mansur Bagdadiin vuonna 760. Suurin piirtein samana aikakautena perustettiin Arabiassa myös ensimmäiset pelkästään farmaseuttisiin taitoihin keskittyneet oppilaitokset.
Apteekkilaitos ja apteekkarin ammatti lääkäristä erillisenä ammattina saapuivat Eurooppaan noin 1100-luvulla. Tuolloin esimerkiksi Ranskassa Arles'ssa määrättiin lailla lääkärin ja apteekkarin ammattien erillisyydestä. Vuonna 1240 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik II määräsi vastaavan lain, jonka tarkoituksena oli erottaa lääkehoidon määrääjän taloudelliset intressit lääkkeiden myynnistä. Samaan aikaan alettiin kehittämään lakeja ja sääntelyä apteekkien toiminnan valvomiseksi. Aluksi Fredrik II:n laki oli osoitettu lähinnä Sisilian alueelle, mutta vastaavat säännökset levisivät pian laajasti ympäri Eurooppaa ja myös keisarikunnan ulkopuolelle esimerkiksi Pohjoismaihin.
Vaikka keskiajan lopulle tultaessa apteekkilaitos oli saavuttanut laajasti tunnustetun ja laeilla säädellyn aseman, ei itse farmasia tieteenalana ollut kehittynyt merkittävästi antiikin ajasta. Lääkeoppi olikin edelleen pitkälti peräisin antiikin eri koulukunnista arabialaisilla vaikutteilla lisättynä ja teoria lääkkeiden vaikutuksesta ja käytöstä perustui Galenoksen luomaan oppijärjestelmään.
Uusi aika

Keskiajan jälkeen usko antiikin opillisiin auktoriteetteihin alkoi heiketä. Merkittävä lääketieteen ja myös farmasian uudistaja oli 1500-luvulla vaikuttanut Paracelsus, joka hylkäsi Galenoksen luoman oppijärjestelmän, korvaten sen omalla teoriallaan. Paracelsuksen oppijärjestelmä ei ollut välttämättä Galenoksen vastaavaa paikkansapitävämpi, mutta hän raivasi tietä antiikin auktoreiden hylkäämiselle ja uuden tiedon omaksumiselle.
Paracelsuksen merkittävä lääkehoitoihin liittyvä teoria oli ns. signatura plantarum oppi. Tämän teorian mukaan kasvin käyttö lääkkeenä perustuu ensi sijassa sen ulkonäköön. Esimerkiksi keltatautia saatettiin hoitaa keltaisiin kasvinosiin perustuvalla rohdoksella.
Toisaalta tutkimusretkien myötä eurooppalaisten tietoon saapui lukuisia uusia lääkevalmisteita Amerikkojen mantereelta. Myös merenkulun helpotuttua ja uusien merireittien myötä Kauko-Idästä peräisin olevien lääkevalmisteiden saatavuus parani ja hinnat laskivat, kun niitä ei tarvinnut kuljettaa Silkkitietä pitkin maitse.
Uuden ajan aikana apteekkarien ammattikunta saavutti yhä vakiintuneemman aseman. Ensimmäiset farmasian alan ammattikillat perustettiin Euroopassa noin 1600-luvulla.
Itsenäisen tieteenalan synty

Esimodernina aikana farmaseuttinen osaaminen siirtyi eteenpäin yleensä mestari-kisälli-järjestelmän kautta, jossa farmaseuttiset taidot hankittiin toimimalla apteekkarin alaisuudessa harjoittelijana. 1800-luvulta alkaen järjestelmä alkoi hiljalleen muuttua kohti organisoidumpaa farmaseuttista koulutusta, etenkin lääketieteellisestä yliopistokoulutuksesta saatujen vaikutteiden myötä.
Ensimmäinen farmasian alan itsenäinen tiedekunta perustettiin vuonna 1821 Yhdysvalloissa Philadelphiassa. Pian tämän jälkeen farmaseuttisia oppilaitoksia ja yliopistojen tiedekuntia perustettiin myös muualle Yhdysvaltoihin, Iso-Britanniaan ja manner-Eurooppaan.
Kun farmaseuttinen tieteenala oli saanut vakiinnutettua asemansa, alettiin perustaa nykyaikaisia farmasian alan tieteellisiä ja ammatillisia yhdistyksiä. Ensimmäinen farmaseuttinen tieteellinen seura oli vuonna 1841 Iso-Britanniassa perustettu The Pharmaceutical Society. Yhdysvaltalainen American Pharmaceutical Association perustettiin 1852. Vuonna 1910 perustettiin ensimmäinen merkittävä kansainvälinen farmaseuttinen yhdistys Fédération Internationale Pharmaceutique.
Nykyaikaisen lääketeollisuuden nousu

Farmasian kehitys tieteenalana jatkui läpi uuden ajan pitkälti kemian ja lääketieteen kehityksen tukemana. Teollinen lääkkeenvalmistus ja tieteellinen lääkekehitys käynnistyivät kuitenkin todella vasta toisen maailmansodan jälkeisenä aikana. Lääketeollisuuden nopea kasvu muutti radikaalisti apteekkien roolia. Aiemmin apteekit olivat pitkälti valmistaneet itse jakamansa lääkkeet, ja apteekkien keskeisin tehtävä oli juuri lääkevalmisteiden valmistus. Teollisten lääkevalmisteiden yleistyminen siirsi kuitenkin tämän työtehtävän apteekeilta lääketehtaille. Nykyään farmasia on pitkälle teollistunut ja tarkasti säädelty tuotantoala. Apteekkien rooli nykyaikana puolestaan liittyy lääkevalmistuksen sijasta ennen kaikkea lääkkeiden jakeluun ja potilaiden neuvontaan lääkkeiden käytössä.
Papyrys Eber
Italialainen apteekkia esittävä maalaus 1300-luvulta
Nykyään lääkkeiden valmistus on pitkälle teollistunutta.
Juho Vainion säätiö

| Juho Vainion säätiö |
| --- | --- |

Perustettu:  1960
Kotipaikka:  Helsinki
Tarkoitus:  kansanterveyden edistäminen
Johtaja:  OTK Mikko Mikkola
Hallitus:  OTT Timo Viherkenttä, puheenjohtaja; HLL Satu Aalto, varapuheenjohtaja; LT, pääsihteeri Matti Rautalahti; prof. Mikael Fogelholm, asianajaja Marina Furuhjelm
Apurahat:  n. 1,6 M€ vuodessa
Jakoala:  kansanterveyden tutkimus ja muu terveyttä edistävä toiminta
Hakuaika:  vuosittain syyskuussa
Säätiön sivut
Juho Vainion säätiö on suomalainen yleishyödyllinen säätiö, joka edistää kansanterveyttä myöntämällä apurahoja tutkimukseen ja muuhun terveyttä edistävään toimintaan. Säätiön on perustanut talousneuvos Juho Vainio vuonna 1960.
Tarkoitus

Säätiön tarkoituksena on kansanterveyden tutkimuksen ja liikuntakasvatuksen edistäminen sekä erityisesti rakennusalan opintomahdollisuuksien parantaminen. Säätiö jakaa vuosittain noin 1,6 miljoonan euron edestä apurahoja. Näistä suurimmat 1–2 apurahaa ovat suuruudeltaan noin 100 000 euroa. Tuen kohteita ovat terveysliikunta, terveyttä edistävä ravitsemus, tupakoinnista ja alkoholin ja muiden päihteiden käytöstä johtuvien terveyshaittojen torjuminen, mielenterveyden edistäminen ja ympäristöterveyden edistäminen.
Historia

Talousneuvos Juho Vainio toimi liikemiehenä ja rakentajana 1920-luvulta 1950-luvulle ja rakensi nopeasti kasvavaan Helsinkiin lukuisia kivitaloja. Nimeään kantavan säätiön hän perusti vuonna 1960 täytettyään 80 vuotta. Testamentissaan hän määräsi omaisuutensa säätiön haltuun. Säätiön varallisuuden perusta on sen omistamissa kiinteistöissä Helsingin keskustassa.
Elämäntyöpalkinto

Säätiö jakaa myös elämäntyöpalkintoa kerran kahdessa vuodessa erityisesti kansanterveyden edistämisessä kunnostautuneelle henkilölle.
| Vuosi | Palkinnon saaja |
| --- | --- |
2005: Jouko Tuomisto
2007: Ilkka Vuori
2009: Matti Uusitupa
2011: Jorma Rantanen
2013: Arja Rimpelä
2015: Seppo Koskinen
2017: Marja Jylhä
2019: Pertti Mustajoki
2021: Jussi Huttunen
2023: Tytti Solantaus
2025: Tari Haahtela
Shamsi Vuai Nahodha

Shamsi Vuai Nahodha (s. 1961) on Tansaniaan kuuluvan Sansibarin pääministeri vuodesta 2000. Hän edustaa Tansanian hallitsevaa puoluetta  Chama Cha Mapinduzia. Nahodhaa pidettiin vähäisen kokemuksensa takia yllättävänä valintana pääministeriksi, kun Sansibarin presidentti Amani Abeid Karume kutsui hänet virkaan.  Nahodha oli juuri tullut valituksi ensimmäiselle kaudelle edustajainhuoneeseen, ja sitä ennen hän oli keskitason viestintävirkailija.
Alankomaalainen rekisterikilpi

Alankomaiden rekisterikilpijärjestelmä on valtakunnallinen. Se käyttää ns. sidecode-järjestelmää, joka otettiin käyttöön vuonna 1951. Kilvissä ei käytetä lainkaan vokaaleja eikä myöskään konsonantteja C, M, Q ja W. Kilvet ovat ulkonäöltään keltaisia mustalla tekstillä ja niissä on vasemmassa reunassa EU:n 12 tähteä ja Alankomaiden maatunnus NL.
Nykyinen järjestelmä

Järjestelmässä on yhteensä 14 sidecodea.
| Sidecode | Formaatti (9 on mikä tahansa numero ja X mikä tahansa kirjain) |
| --- | --- |
1: XX-99-99
2: 99-99-XX
3: 99-XX-99
4: XX-99-XX
5: XX-XX-99
6: 99-XX-XX
7: 99-XXX-9
8: 9-XXX-99
9: XX-999-X
10: X-999-XX
11: XXX-99-X
12: X-99-XXX
13: 9-XX-999
14: 999-XX-9
Nykyinen järjestelmä > Ensimmäinen kirjain

G, H, J, K, L, N, P, R, S, T, X, Z:Matkustajavaunut
B: Raskaat hyötyajoneuvot
D, F: Mopot
L: Moottorityökoneet Sivukoodi 11
M: Moottoripyörät
O: Puoliperävaunut
T: Traktorit Sivukoodi 11 ja 12
V: Kevyet hyötyajoneuvot
W: Perävaunut
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Henkilöautot

1: 1951–1965

2: 1965–1973

3: 1973–1978

4: 1978–1991

5: 1991–1999

6: 1999–2008

7: 2008–2013

8: 2013–2015

9: 2015–2019

10: 2019–2024

https://www.rdw.nl/particulier/nieuws/2024/nieuw-kenteken-voor-personenautos
11: 2024-
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Kevyet hyötyajoneuvot

4: 1991–1994

5: 1994–1998

6: 1998–2006

7: 2006–2009

8: 2009–2012

9: 2012–2016

10: 2016–2019

11: 2019–2024

12: 2024-tänään  ei V-43-BBB - V-99-BZZ. 8-1-2024: VZZ-02-Z - VZZ-99-Z, V-01-BBB - V-42-BBB, V-01-DBB - V-23-DBF. Voit nyt lukea tämän osoitteessa https://topgear.nl/autonieuws/bbb-kenteken-stopt-rdw/: BBB rekisterikilpi oli virhe "BBB-yhdistelmää ei ollut tarkoitettu käytettäväksi, se oli virhe. Lopettaaksemme tämän yhdistelmän käytön vaihdoimme välittömästi D:hen, koska se oli teknisesti yksinkertaisin ja siten nopein.
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Raskaat hyötyajoneuvot

5: 1994–2012

7: 2012–2025

9: 2025-
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Moottoripyörät

1: 1951–1980

4: 1980–1999

5: 1999–2011

6: 2011–
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Perävaunut

4: 1989–2000

5: 2000–2008

6: 2008–2021

7: 2021-
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Puoliperävaunut

4: 1988-
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Traktorit

11: 2021
12: 31-12-2021 -
Nykyinen järjestelmä > Käytetyt sidecodet > Moottorityökoneet

11: 2021-
Historia

Alankomaat aloitti autojen rekisteröinnin vuonna 1898 kolmantena valtiona maailmassa, Ranskan (1893) ja Saksan (1896) jälkeen. Vuosina 1898–1906 rekisterikilvissä oli pelkkiä numeroita, mutta vuonna 1906 aloitettiin uusi alueellinen järjestelmä, jossa ensimmäinen kirjain kertoi provinssin.
Historia > Provinssikoodit

A: Groningenin provinssi
B: Friesland
D: Drenthe
E: Overijssel
G, GZ, GX: Pohjois-Hollanti
H, HZ, HX: Etelä-Hollanti
K: Zeeland
M: Gelderland
N: Pohjois-Brabant
L: Utrecht
P: Limburg
R: Merentakaiset alueet
Vuonna 1951 otettiin nykyinen sidecode-järjestelmä käyttöön, ja tunnus muuttui valtakunnalliseksi. Kilvet olivat vuoteen 1978 asti sinisiä valkoisella tekstillä, mutta ne muutettiin sen jälkeen keltaisiksi mustalla tekstillä. EU-kilvet otettiin käyttöön vuonna 2000. Kaikkien autojen piti siirtyä käyttämään EU-kilpiä, eikä EU-tunnuksettomia keltaisia kilpiä ole voinut enää käyttää vuoden 2003 jälkeen. Sinisiin ennen vuotta 1978 käytössä olleisiin kilpiin ei tarvinnut vaihtaa EU-tunnusta.
Esimerkkejä rekisterikilvistä > Henkilöautot

Henkilöautot, sidecode 4
Henkilöautot, sidecode 5
Henkilöautot, sidecode 6
Henkilöautot, sidecode 7
Henkilöautot, sidecode 8
Henkilöautot, sidecode 9
Henkilöautot, sidecode 10
Henkilöautot, sidecode 11
Esimerkkejä rekisterikilvistä > Kevyet hyötyajoneuvot

Sidecode 7
Sidecode 8
Sidecode 9
Sidecode 10
Sidecode 11
Sidecode 12
Tom Askey

| Tom Askey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1974 (ikä 50) Tonawanda
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  91 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2008
Aik. seurat:  Mighty Ducks of Anaheim   HIFK   Jokerit   HC Fribourg-Gottéron   Alleghe Hockey   Nottingham Panthers
NHL-varaus:  186. varaus, 1993 Mighty Ducks of Anaheim
Thomas Arthur Askey (s. 4. lokakuuta 1974) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija. Hän on Mighty Ducks of Anaheimin eli nykyisen Anaheim Ducksin kahdeksannen kierroksen varaus vuoden 1993 varaustilaisuudesta.
Ura

Askey pelasi seitsemän ottelua NHL:ssä Mighty Ducks of Anaheimissa. Kaudella 2005-2006 hän siirtyi Suomeen HIFK:iin, josta hänet kaupattiin paikallisvastustaja Jokereihin tammikuussa 2006. Jokereiden epäonnistuttua pudotuspeleissä, Askey siirtyi sveitsiläiseen HC Fribourg-Gottéroniin. Myöhemmin kesällä 2006 Askey siirtyi UHL-joukkue Kalamazoo Wingsiin. Hän siirtyi myöhemmin italialaiseen Alleghe Hockeyhyn, josta vielä EIHL-joukkue Nottingham Panthersiin, jossa hän päätti uransa.
Käännös suomeksi
Taikurinkukka

| Taikurinkukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Akanttikasvit Acanthaceae
Suku::  Taikurinkukat Crossandra
Laji::  infundibuliformis
Kaksiosainen nimi
 Crossandra infundibuliformis  (L.) Nees 
Katso myös
   Taikurinkukka Wikispeciesissä   Taikurinkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taikurinkukka (Crossandra infundibuliformis) on taikurinkukkien sukuun kuuluva laji. Se kuuluu akanttikasvien heimoon.
Kasvia voi lisätä pistokkaista. Kasville sopii hyvin altakasteluruukku.
Ulkonäkö ja koko

Kukkien väri on oranssi tai keltainen. Lehdet ovat soikeat ja kiiltävät.
Levinneisyys

Kasvi on kotoisin Intiasta. Luonnossa se kasvaa kosteilla ja lämpimillä alueilla.
Käyttö

Taikurinkukkaa käytetään huonekasvina.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Taikurinkukka (Crossandra infundibuliformis) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Crossandra infundibuliformis (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Crossandra infundibuliformis:  Wikidata: Q3496448  Wikispecies: Crossandra infundibuliformis  APDB: 177198  APNI: 230942  CoL: ZLKW  EPPO: CSDIN  FNA: 242412774  FoAO2: Crossandra infundibuliformis  GBIF: 6359825  GRIN: 12273  iNaturalist: 344178  IPNI: 47014-1  ITIS: 832783  IUCN: 70371223  MoBotPF: 275274  NCBI: 76280  Open Tree of Life: 965064  Plant List: kew-2743018  PLANTS: CRIN29  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:47014-1  RHS: 42165  Tropicos: 100032  WFO: wfo-0000626342 
Justicia infundibuliformis:  Wikidata: Q38398418  APDB: 30786  APNI: 231036  CoL: 3QWJK  GBIF: 3777927  GRIN: 20901  IPNI: 50901-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:50901-1  Tropicos: 50313276  WFO: wfo-0000353612
Etiopian ortodoksinen kirkko

| Etiopian ortodoksinen kirkko የኢትዮጵያ ኦርቶዶክስ ተዋሕዶ ቤተ ክርስቲያን Yäityop'ya ortodoks täwahedo bétäkrestyan |
| --- | --- |
 Pääkirkko Addis Abebassa.
Suuntautuminen:  orientaaliortodoksisuus
Teologia:  monofysiittinen
Hallinto:  episkopaalisuus
Johtaja:  Abune Mattias
Yhteistyötahoja:  Kirkkojen maailmanneuvosto
Toiminta-alue:  Etiopia
Perustaja:  Frumentius
Perustettu:  300-luvulla
Irtautunut:  Aleksandrian koptilais-ortodoksisesta kirkosta
Kirkosta irtautuneet:  Eritrean ortodoksinen kirkko
Jäseniä:  n. 45 miljoonaa
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etiopian ortodoksisen tewahedo-kirkon pappi.
Siionin neitsyt Marian kirkon kappeli Etiopian Aksumissa on Etiopan ortodoksien tärkein kirkko. Liitonarkkia uskotaan säilytettävän täällä.
Etiopialainen Pyhän Yrjön ikoni.
Etiopian ortodoksinen kirkko eli Etiopian ortodoksinen tewahedo-kirkko (amharaksi የኢትዮጵያ ኦርቶዶክስ ተዋሕዶ ቤተ ክርስቲያን, Yäityop'ya ortodoks täwahedo bétäkrestyan) on Etiopian valtakirkko. Se oli valtionkirkon asemassa Etiopian keisarikunnassa. Se kuuluu orientaaliortodoksisiin kirkkoihin, jotka erosivat tai erotettiin vuoden 451 Khalkedonin kirkolliskokouksen yhteydessä muista kirkoista (jotka sittemmin jakaantuivat katoliseen ja ortodoksisiin kirkkoihin). Kirkkoa on johtanut vuodesta 2013 Etiopian patriarkka Abune Mathias.
Kirkkoon kuuluu arviolta noin 45 miljoonaa henkilöä. Se on siten nykyisistä orientaaliortodoksisista kirkoista suurin. Suomessa jäseniä on hieman reilu tuhat ja he tekevät läheistä yhteistyötä Suomen ortodoksisen kirkon kanssa. Suomessa toimii myös Etiopian Ortodoks Tewahedo -niminen uskonnollinen yhdyskunta, jolla oli 175 jäsentä vuonna 2022.
Historia

Etiopian ortodoksinen kirkko oli Aleksandrian koptilais-ortodoksisen kirkon alainen 1900-luvulle asti, ja sen piispat olivat säännönmukaisesti egyptiläisiä. Vuonna 1951 kirkon metropoliitaksi tuli ensimmäisen kerran etiopialainen. Vuonna 1959 hänen asemansa vahvistettiin patriarkkana, ja kirkosta tuli autokefaalinen. Etiopian amhara- ja tigray-kansat ovat historiallisesti olleet Etiopian ortodoksisen kirkon pääasiallisia kannattajia, ja kirkolla on ollut tärkeä asema amharalaisessa kulttuurissa. Kirkon liturgia ja pyhät kirjoitukset ovat tyypillisesti ge’ez-kielisiä, vaikka molemmat on käännetty kansankielelle amharaksikin. Kirkon nimessä oleva ge’ezin kielen sanan tewahedo tarkoittaa ”ykseyttä” ja ilmaisee kirkon miafysiittista oppia. Amharoiden hallitseman Etiopian keisarikunnan aikana kirkko oli Haile Selassien voimakas tukija. Etiopian lisäksi kirkkoon kuuluvia Etiopian ortodokseja elää diasporassa eli hajaantuneena eri puolella maailmaa, muun muassa Australiassa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Oppi

Etiopian ortodoksinen kirkko lukee Eritrean ortodoksisen kirkon kanssa Raamatun kaanoniinsa myös Riemuvuosien kirjan ja Henokin kirjan, jotka eivät kuulu muiden kirkkokuntien hyväksymään kaanoniin. Vanhalla testamentilla ja liitonarkilla on kirkolle poikkeuksellinen painoarvo. Ympärileikkaus, paasto ja sapatin noudattaminen lauantaina sunnuntain lisäksi kuuluvat myös kirkon tapoihin. Kirkon papisto ei yleensä ole opiskellut, mutta luostarilaitos on huomattava.
Martti Luther tapasi elämänsä aikana etiopialaisen diakonin, jonka kanssa he olivat monista asioista samaa mieltä. Lutherilla oli hyvä mielipide Etiopian kirkosta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ethiopian Orthodox Tewahedo Church. (englanniksi)
Etiopian ortodoksinen kirkko. Ortodoksi.net.
Zababida

| Zababida |
| --- | --- |

 Zababida
 Koordinaatit: 32°23′07″N, 35°19′24″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernementti:  Jenin
Väkiluku (2024)  (arvio):  4 871
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zababida (arab. الزبابدة‎, az-Zabābida) on pikkukaupunki Palestiinan Länsirannalla. Sen asukasluku oli vuoden 2024 arvion mukaan 4 871 ja sen asukkaiden enemmistö on kristittyjä.
Maantiede

Zababida sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Jeninin kuvernementissa noin 15 kilometriä Jeninin kaupungista kaakkoon.
Historia

Nykyisen kylän perustivat paikalle muuttaneet kristityt heidän ostettua maata muslimeilta. Ensimmäiset asukkaat olivat otodokseja ja he rakennuttivat Pyhän Yrjön kirkon vuonna 1874. Myöhemmin rakennettiin myös katolinen Neitsyt Marian ilmestyksen kirkko. Palestine Exploration Fundin 1880-luvulla julkaisema Survey of Western Palestine kuvaili paikkaa lyhyesti keskikokoisena kylänä.
Väestö

Palestiinan tilastokeskuksen arvion mukaan Zababidan asukasluku oli vuonna 2024 4 871. Noin 75 % paikallisista on kristittyjä. Monet ovat muuttaneet ulkomaille.
Lähellä vain parin kilometrin päässä sijaitsee Jeninin amerikkalainen yliopisto (Arab American University).
Ortodoksinen kirkko.
Katolinen kirkko.
Tanganjikan mandaattialue ja huoltohallintoalue

Tanganjika (engl. Tanganyika) oli Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsemana vuodesta 1916 vuoteen 1961. Britannia valtasi alueen Saksan keisarikunnalta ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1916. 20. heinäkuuta 1922 Britannian hallinto alueesta virallistettiin, Tanganjikan tullessa muutetuksi Kansainliiton mandaattialueeksi. Vuodesta 1946 eteenpäin aluetta hallittiin Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueena.
Ennen ensimmäisen maailmansodan alkamista alue oli osa Saksan siirtomaata Saksan Itä-Afrikkaa. Sodan aikana Britannia hyökkäsi Saksan Itä-Afrikkaan, muttei kyennyt kukistamaan Saksan armeijaa. Afrikan suurilla järvillä taisteleva johtaja Paul von Lettow-Vorbeck ei antautunut ennen kuin hänen vastustajansa ilmoittivat hänelle Compiègnen aselevosta, joka päätti sodan. Tämän jälkeen Kansainliitto antoi alueen hallinnan Britannialle. Britannia hallitsi Tanganjikaa Kansainliiton mandaattialueena toisen maailmansodan alkamiseen asti, jonka loppumisen jälkeen aluetta hallittiin Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueena. Vuonna 1961 Tanganjikan mandaattialueelle myönnettiin itsenäisyys Commonwealth realmina, Tanganjikana. Valtiosta tuli tasavalta vuosi myöhemmin, mutta säilyi silti Kansainyhteisössä. Vuonna 1964 Tanganjika muodosti Sansibarin kanssa nykyisen Tansanian yhdistyneen tasavallan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanganjikan mandaattialue ja huoltohallintoalue Wikimedia Commonsissa
Lilli Suburg

Lilli Suburg noin vuonna 1866
Lilli (Caroline) Suburg (1. elokuuta 1840, Rõusa, nyk. Uusi-Vändra – 8. helmikuuta 1923, Valga) oli virolainen kirjailija ja feministi, opettaja, Viron ensimmäinen naispuolinen ammattijournalisti ja kansallisen heräämisen vaikuttaja.