stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiikin Kreikan taide

Dionysos-malja, Eksekiaan mustakuviotekniikalla maalaama kyliks noin vuodelta 530 eaa. Kuvitus esittää myyttiä, jossa Dionysos pakeni etruskikaappaajiaan muuttamalla nämä delfiineiksi. Hänen laivansa masto versoo viiniä.
Antiikin Kreikan taide voidaan jakaa kolmeen ajanjaksoon: arkaaiseen kauteen (n. 700–480 eaa.), klassiseen kauteen (n. 480–323 eaa.) ja hellenistiseen kauteen (n. 323–30 eaa.).
Varsinkin Kreikan rakennustaide oli korkealla tasolla jo esihistoriallisella ajalla, kuten Knossoksen, Mykenen ja Tirynsin valtavat linnan- ja palatsinrauniot 1000-luvulta eaa. osoittavat. Samoin taidekäsityö oli tasokasta. Kreikkalainen keramiikka alkoi kehittyä jälleen geometrisella kaudella noin 900–700 eaa., ja kukoisti 500–400-luvuilla eaa. Kreikkalainen maalaustaide tunnetaan ennen kaikkea keramiikan vaasimaalauksista, mutta siitä on säilynyt myös muita esimerkkejä. Kreikkalainen kuvanveisto ja temppelirakentaminen alkoivat alkoivat kehittyä arkaaisella kaudella ja nousivat suurimpaan kukoistukseensa klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa.
Keramiikka

Antiikin Kreikan keramiikka käsitti poltetusta savesta tehdyt astiat, lamput ja muut esineet. Kaikkein keskeisimpään rooliin niissä nousi kuitenkin maalauskuviointi, josta on tullut tärkeä osa antiikin ajan tutkimusta. Niiden kuva-aiheista saamme tietoa tuon ajan uskonnollisesta elämästä ja arjen tapakulttuurista, sekä urheilusta, merenkulusta, myyteistä ja sodankäynnistä. Nämä erilaiset astiat toimivat arkikäytössä ruoan ja erilaisten nesteiden säilytyksessä, mutta niillä oli usein myös aivan erityinen seremoniallinen merkitys.
Kreikkalainen keramiikka oli alun perin pääasiassa mustakuviokeramiikkaa, jossa koristeaiheet oli maalattu mustalla savenväristä taustaa vasten. Värit toisin päin kääntänyt punakuviokeramiikka sai alkunsa noin 530 eaa., ja syrjäytti mustakuviokeramiikan lähes kokonaan klassiselle kaudelle tultaessa. Muihin tekniikoihin kuuluu muun muassa valkopohjatekniikka.
Olpe, mustakuvio, n. 640–630 eaa.
Amfora, mustakuvio, n. 560 eaa.
Amfora, punakuvio, n. 520–510 eaa.
Amfora, punakuvio, n. 460–450 eaa.
Krateeri, punakuvio, n. 420 eaa.
Lekyytti, valkopohja, n. 500–475 eaa.
Apollon-kyliks, valkopohja, n. 460 eaa.
Pelike, Gnathia-tyyli, n. 360–300 eaa.
Maalaus- ja mosaiikkitaide

Maalaustaiteen asema oli Kreikassa huomattava, mutta vaasimaalauksia lukuun ottamatta tiedot siitä ovat niukat. Ensimmäinen huomattavampi mestari on Polygnotos, muita ovat Zeuksis ja varsinkin Apelles. Maalaustaiteesta tunnetaan parhaiten seinämaalaukset. Mosaiikkitaiteessa tehtiin erityisesti lattiamosaiikkeja.
Yksi nk. Pitsán tauluista, n. 540 eaa.
Nk. Amatsonien sarkofagi, n. 350–325 eaa.
Dionysos-mosaiikki Pellasta, n. 325–300 eaa.
Kauriinmetsästystä esittävä mosaiikki Pellasta, n. 325–300 eaa.
Afrodite Anadyomene Pompejista, mahdollisesti Apelleen maalauksen roomalainen jäljitelmä.
Kreikkalaistyylinen maalaus Herculaneumista.
Rakennustaide

Kreikkalaisen rakennustaiteen luonteenomaisin tuote on kreikkalainen temppeli. Temppelit oli tarkoitettu jumalankuvien asunnoiksi, ja ne rakennettiin kivipengermälle suorakaiteen muotoisiksi. Temppeleiden keskiosassa oli suurehko pyhäkkö (naos eli cella), jossa on jumalankuva ja jommassakummassa tai molemmissa päissä avoin eteishalli (pronaos, opisthodomos). Pylväitä saattoi olla temppelin etu- tai myös takapäädyssä tai ympäri koko rakennuksen (peristasis). Niiden tehtävänä oli tukea kattoa. Päätykolmiot ja friisit oli kaunistettu veistoksilla.
Temppeleissä oli kolme päätyyliä, doorilainen, joonialainen ja korinttilainen. Puhtaasti kreikkalaisissa temppeleissä käytettiin yleensä doorilaista ja joonialaista tyyliä. Korinttilainen tyyli tuli suositummaksi roomalaisella kaudella. Tyylejä käytettiin temppelien lisäksi myös muissa rakennuksissa, kuten stoissa eli pylväshalleissa. Jotkut rakennukset yhdistelivät eri tyylejä.
Doorilaisen tyylin tunnettuja edustajia ovat muun muassa Parthenon Ateenan Akropoliilla, Hefaistoksen temppeli Ateenan Agoralla, Zeuksen temppeli Olympiassa sekä Akragaan ja Poseidonian eli Paestumin temppelit. Joonialaisen tyylin tunnettuja edustajia ovat muun muassa Artemiin temppeli Efesoksessa, Erekhtheion ja Athene Niken temppeli Ateenassa, Zeuksen alttari Pergamonissa sekä Halikarnassoksen mausoleumi. Korinttilaista tyyliä edustavat muun muassa Lysikrateen muistomerkki ja Olympoksen Zeuksen temppeli Ateenassa.
Muihin tunnettuihin rakennustyyppeihin kuuluvat kreikkalaiset teatterit, kuten Ateenan Dionysoksen teatteri ja Epidauroksen teatteri, sekä muun muassa gymnasionit, palaistrat ja stadionit.
Parthenonin temppeli, Ateena.
Korintin Apollonin temppelin rauniot.
Efesoksen Artemiin temppelin ennallistus pienoismallina.
Athene Niken temppeli, Ateena.
Attaloksen stoan ennallistettua pylväikköä.
Epidauroksen teatteri.
Delfoin stadion.
Olympian palaistraa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Kreikan taide Wikimedia Commonsissa
Anna-Liisa Hämeensalo

Anna-Liisa Hämeensalo (myös nimellä A. Sommer, 28. maaliskuuta 1913 – 20. heinäkuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja koreografi. Hän näytteli muutamassa elokuvassa ja teki koreografian elokuviin Nuoruus vauhdissa, Vain laulajapoikia ja Tyttö ja hattu.
Filmografia

Viikon tyttö (1946)
Läpi usvan (1948)
Kalle Aaltosen morsian (1948)
Vain laulajapoikia (1951)
Tyttö ja hattu (1961)
Nuoruus vauhdissa (1961)
La Zaïroise

La Zaïroise (suom. 'Zairelainen') oli Joseph Lutumban kirjoittama ja Simon-Pierre Boka Di Mpasi Londin säveltämä Zairen kansallislaulu vuosina 1971–1997. Nykyinen Kongon demokraattisen tasavallan kansallislaulu on Debout Congolais.
Arkadi Tugarinov

Arkadi Jakovlevitš Tugarinov (ven. Арка́дий Я́ковлевич Туга́ринов, 1880 Saratov – 1948 Leningrad) oli venäläinen lintutieteilijä.
Tugarinov tunnetaan parhaiten Siperian linnuston asiantuntijana. Vuodesta 1907 hän toimi 20 vuotta Krasnojarskin alueellisen museon johtajana, ja hänen lukuisat tutkimusmatkansa kattoivat koko valtavan Jenisein valuma-alueen. Hänen ensimmäinen suuri työnsä, yhdessä Sergei Buturlinin kanssa julkaistu Jenisein kuvernementin linnustoa käsittelevä Materialy po ptitsam Jeniseiskoi gubernii (1911) on yhä perustavanlaatuinen tutkimus. Kahden Mongoliaan suuntautuneen tutkimusmatkan tuloksista Turganov laati katsauksia maan pohjois- ja itäosien linnustosta.
Tugarinov työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian eläintieteen instituutin lintutieteellisessä osastossa 1926–1948 ja toimi osaston johtajana 1940–1948.
Hän osallistui Fauna SSSR -sarjan tekemiseen katsauksillaan vesilinnuista (1941), pelikaanilinnuista, haikaralinnuista ja flamingosta (1947). Hän myös kirjoitti useita kappaleita neuvostoliittolaiseen määritysoppaaseen Ptitsy SSSR (1951–1953).
Tugarinov oli systemaattisen paleo-ornitologisen tutkimuksen uranuurtaja Venäjällä. Hän kuvaili neogeenikauden ja ihmisen sukupuuttoon tappamia lintujen fossiileja, jotka löytyivät Siperiasta sekä Ukrainan, Krimin ja Kazakstanin aroilta. Hän myötävaikutti suuresti lintujen muuton tutkimukseen. Hän kuvaili talvehtivia ja muuttavia lintuja Kaspianmeren länsipuolella ja pani alulle Venäjän rengastustoimiston tietokannan tieteellisen analysoinnin. Hän osoitti, että sorsilla, etenkin sinisorsalla ja jouhisorsalla, on paikallisia eri muuttoreittejä käyttäviä populaatioita. Tugarinovin aloitteesta pidettiin ensimmäinen lintujen muuttoa käsittelevä tieteellinen kokous eläintieteen instituutissa 1946.
Hän kuvaili muun muassa sepelhanhen alalajin orientalis 1941.
Antony Gormley

Pohjoisen enkeli, 1998, Gateshead.
Yksi Another Placen sadasta valurautahahmosta.
Antony Gormley (s. 30. elokuuta 1950 Lontoo) on englantilainen kuvanveistäjä. Hänen tunnetuimmat julkiset teoksensa ovat Angel of the North (1998) Gatesheadissa Englannissa  ja Another Place (1997) Liverpoolin lähellä.
Opiskelu

Gormley varttui Kentissä. Hän suoritti tutkinnon arkeologiassa, antropologiassa ja taidehistoriassa Trinity Collegessa Cambridgessa. Sen jälkeen hän matkusti Intiaan ja Sri Lankaan opiskelemaan buddhalaisuutta. Palattuaan Lontooseen 1974 Gormley opiskeli Central School of Artissa ja Goldsmiths’ Collegessa ja päätti jatko-opintonsa kuvanveistossa Slade School of Fine Artissa 1979. Hänen uraansa tuki varhaisvaiheessa brittiläinen kuraattori Nicholas Serota.
Kuvanveiston uudistaja

Viimeisten kolmenkymmenen vuoden aikana Gormley on uudistanut ihmisen kuvaa kuvanveistossa tutkimalla vartaloa muistin ja muodonmuutoksen sijaintipaikkana käyttäen omaa vartaloaan subjektina, työvälineenä ja materiaalina. Vuoden 1990 jälkeen hän on tutkinut suurikokoisissa teoksissaan Allotment, Critical Mass, Another Place, Domain Field, Inside Australia ja Blind Light ihmiseloa yhteisenä aineksena sekä itsen että toiseuden suhdetta.
Gormley kuvaa työtään ”yrityksenä aineellistaa paikka läsnäolon toisella puolella, jossa me kaikki elämme”. Monet hänen teoksistaan perustuvat hänen omasta vartalostaan otettuihin muotteihin tai ”kaikkein lähimmälle kokemukselle, mitä voin aineesta saada ja olemalla ainoa osa materiaalia, jonka sisällä olen”. Hänen työnsä ei yritä muokata vartaloa esineenä vaan paikkana, ja tehdessään sellaisia töitä, jotka sulkevat tietyn vartalon piiriinsä, hän yrittää tunnistaa kaikille ihmisille yhteisen tilanteen. Teokset eivät ole symbolisia vaan osoittavia: jälkiä todellisen vartalon todellisista ilmiöistä ajassa.
Teoksia ja näyttelyitä

Englannissa Gormleyn teoksia on ollut esillä runsaasti, ja hänellä on ollut yksityisnäyttelyitä Louisiana-museossa Tanskassa, Corcoran-galleriassa Washingtonissa, Irlannin nykytaiteen museossa Dublinissa ja Kölnischer Kunstvereinissa Saksassa. Hänen teostensa suuri näyttely ”Blind Light” oli Lontoon Hayward Galleryssa vuonna 2007.
Gormley on osallistunut yhteisnäyttelyihin, kuten Venetsian biennaaliin ja Kasselin documenta 8:aan. Gormleyn yhteisöteos oli vuonna 2006 Sydneyn biennaalin yhteydessä toteutettu Asian Field, joka koostui 350 kiinalaisen tekemästä 180 000 pienestä savihahmosta.
Gormley on myös tehnyt töitä tanssi- ja teatterinäyttämöille. Hän toimi yhdessä koreografien, tanssitaiteilijoiden ja säveltäjien kanssa produktiossa, joka esitettiin Lontoossa 2005, ja sen jälkeen produktio sai kansainvälisen kiertueen. Hän suunnitteli lavastuksen ja teki mallit tanssijoista, joita esityksessä käytettiin. Hän on myös tehnyt yhteisteoksen Kiinassa Shaolinin temppelissä.
Lukuisista Gormleylle myönnetyistä palkinnoista ja ansiomerkeistä tunnetuin on Turner-palkinto, joka myönnettiin 1994.
Suomessa

Ars 95-näyttelyyn Gormley osallistui 1995 suurella kattoinstallaatiollaan Learning to Think (1991). Gormley toteutti Taidesäätiö Pro Arten organisoiman vuoden 2009 Ihme-projektin yhteisöteoksen Savi ja kollektiivinen keho Helsingissä ja osallistui seminaariin.
Tunnettuja teoksia

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sound II, 1989
Iron: Man, 1993
Another Place, 1997
Quantum Cloud, 2000
Broken Column, 2003
Broken Column
Savi ja kollektiivinen keho, 2009
Another time VIII, Borås, 2010
Aiheesta muualla

Antony Gormleyn verkkosivu (englanniksi)
Ihme-projektin kuvapäiväkirja, Taidesäätiö Pro Arte.
Antonius Romanus

Antonius Romanus oli italialainen renessanssiajan säveltäjä 1400-luvun alussa.
Romanus oli ilmeisesti kotoisin Roomasta ja vuosina 1420–1432 oli laulajana Basilica di San Marcossa Venetsiassa. Hän sai sävellystuotantoonsa vaikutteita ainakin Johannes Ciconialta.
Romanukselta on säilynyt kuusi hengellistä teosta:
Kolme messun osaa (kaksi gloriaa, credo; neliäänisiä)
Kolme motettia (neliäänisiä, isorytmisiä):
Ducalis sedes/Stirps Mocenigo (1414 tai 1415)
Carminibus festos/O requies populi (noin 1423)
Aurea flammigera (1432)
Säveltäjän vaiheista vuoden 1432 jälkeen ei ole tietoa. Häneltä on säilynyt messu- ja motettiteosten lisäksi yksi maallinen sävellys, ballata Deh s'i t'amo con fede. Romanuksen tuotannolla uskotaan olleen vaikutusta Guillaume Dufayn myöhempiin teoksiin.
August Westin

August Westin (6. lokakuuta 1845 Kemiö – 12. elokuuta 1920) oli suomalainen venesuunnittelija.
Westin lähti merille jo 15-vuotiaana. Hän asettui asumaan Turkuun vuonna 1870 päästyään työnjohtajaksi  William Crichton & Co:n telakalle. Westin alkoi suunnitella vapaa-aikanaan veneitä ja oli mukana myös rakentamassa niitä. Hän suunnitteli muun muassa nostoköliveneen Airisto Segelsällskap -pursiseuralle ja vuonna 1882 Aalto-nimisen kutterin.
Insinööri Alexander Crichton perusti vuonna 1889 Ruissaloon Turun Veneveistämön ja Westinistä tuli veistämön teknillinen johtaja. Seuraavan 20 vuoden aikana Westin suunnitteli valtaosan Turun Veneveistämön rakentamista suurista purjeveneistä. Vuosisadan vaihteesta lähtien Westin suunnitteli myös moottoriveneitä. Westinin merkittäviin suunnittelutöihin kuuluivat muun muassa Albatross (1892), Furor (1895) ja Widar (1895) sekä pietarilaiselle varakreivi M. Verstraetelle suunniteltu, suurin Suomessa rakennettu huvipursi Magdalen. Tämä 21,3 metriä pitkä ja 321 neliömetrin purjealan omannut huvipursi valmistui vuonna 1903.
1900-luvun puolella Westin suunnitteli Neptunuspokaalin voittaneet veneet Anne-Marien ja Filoun. August Westin jatkoi venesuunnittelijana vuoteen 1919 saakka. Hänen poikansa Bruno ja Zaké Westin toimivat myös venesuunnittelijoina Turun Veneveistämöllä. August Westin kuoli elokuussa 1920 ollessaan purjehdusmatkalla Nauvosta Turkuun. Hänen veneensä ajoi karille ja hän sai sydänkohtauksen kiivetessään veneen mastoon pudoten sitten veneen kannelle.
Liquiçán alue

Liquiçán sijainti Itä-Timorin kartalla.
Liquiçán alue on yksi Itä-Timorin kolmestatoista hallinnollisesta alueesta. Sen pääkaupunki on Liquiçá. Alueen pinta-ala on 549 neliökilometriä ja vuonna 2015 sen väkiluku oli 73 027. Vuosina 2010–2015 Liquiçán väkiluku kasvoi 15,2 prosenttia.
August Wicander

August Wicander
August Wicander (9. heinäkuuta 1836 Nybble, Vintrosa – 21. toukokuuta 1891 Tukholma) oli ruotsalainen teollisuusmies, joka loi moniin Euroopan maihin luonnonkorkin käyttöön perustuvan teollisuusimperiumin, erityisesti pullonkorkki- ja lattianpäällystetehtaita. Yritysryhmää kehittivät edelleen hänen poikansa Hjalmar Wicander (1860–1939) ja tämän poika Carl August Wicander (1885–1952).
August Wicander keksi ensimmäisenä maailmassa tavan mekanisoida pullonkorkkien valmistuksen luonnonkorkista. Tämän keksinnön avulla hän alkoi perustaa pullonkorkkitehtaita Euroopan eri maihin, ja monet niistä alkoivat valmistaa luonnonkorkista myös lattianpäällysteitä ja lämmöneristeitä. August Wicander toimi myös muun muassa laivanvarustajana.
Wicanderin suvun perustamista yrityksistä on sittemmin kehittynyt monia kansainvälisiä pakkaus- ja lattianpäällystealan valmistajia ja tuotemerkkejä, joiden toiminta perustuu nykyisin muihinkin materiaaleihin kuin luonnonkorkkiin. Suomalaisille tutuimpia ovat Wicander & Larsonin (myöhemmin Tarkett Oy) korkkitehdas, jonka vanha rakennus on nyt osa Turun oikeustaloa, sekä alumiinisia pullonkorkkeja valmistava Finn-Korkki Oy Hämeenlinnassa ja vuosina 1931–2004 toiminut Oy Wicanders Ab (alun perin Korkkitehdas Oy - Korkfabriks Ab) aluksi Turussa, sitten Helsingin Lauttasaaressa.
Käännös suomeksi
Anna Harrison

| Anna Harrison |
| --- | --- |

Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
 4. maaliskuuta 1841 – 4. huhtikuuta 1841  
Edeltäjä:  Angelica Van Buren
Seuraaja:  Letitia Christian Tyler
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1775  Morristown
Kuollut: 25. helmikuuta 1864 Ohio
Puoliso:  William Henry Harrison
Tiedot
 Nimikirjoitus
Anna Tuthill Symmes Harrison (25. heinäkuuta 1775 Morristown – 25. helmikuuta 1864 Ohio) oli Yhdysvaltain yhdeksännen presidentin William Henry Harrisonin vaimo ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen (4. maaliskuuta 1841 – 4. huhtikuuta 1841). Harrison oli nainut William Henryn vuonna 1795. Hän kuoli 25. helmikuuta 1864 88-vuotiaana.
August Wilhelm Aurenius

Kenraalimajuri August Wilhelm Aurenius (1890-luvun loppu)
August Wilhelm Aurenius (22. maaliskuuta 1850 – 1903 Ussurijsk, Venäjä) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut kenraalimajuri, joka oli lyhyen ajan myös Bulgarian armeijan majuri.
Aureniuksen vanhemmat olivat kruununvouti Claes Aurenius ja Susanna Kupert. Myös hänen veljensä Nikolai Aurenius yleni kenraalimajuriksi Venäjän keisarikunnan armeijassa. August Wilhelm Aurenius 
tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1862, ylennettiin valmistuttuaan aliluutnantiksi ja määrättiin palvelukseen krenatöörirykmenttiin Pietariin 1869. Hänet ylennettiin luutnantiksi 1872 ja alikapteeniksi 1874. Hän palveli krenatöörirykmentissä Turkin sodassa ja ylennettiin sodan lopulla kapteeniksi. Aurenius erosi Venäjän armeijasta ja siirtyi majurina Bulgarian armeijan palvelukseen 1880, palvellen siellä pataljoonankomentajana 1880–1885.
Aurenius palasi Venäjän keisarikunnan armeijaan 1885 krenatöörirykmentin kapteenina. Aurenius ylennettiin 1888 everstiluutnantiksi ja siirrettiin pataljoonankomentajaksi ensin 66. Butyrkin jalkaväkirykmenttiin ja vuonna 1889 65. Moskovan, H. K. K. Kruununperillisen jalkaväkirykmenttiin. Vuonna 1892 hänet määrättiin 72. Tulan jalkaväkirykmenttiin ja edelleen Rjazanin jalkaväkirykmenttiin Keski-Venäjälle. Everstiksi Aurenius ylennettiin 1896, seuraavana vuonna hänet nänet nimitettiin 12. Turkestanin linjapataljoonan komentajaksi ja 1898 3. Itä-Siperian tarkk’ampujarykmentin komentajaksi. Rykmentin komentajana hän osallistui vuonna 1900 boksarikapinaan Kiinaa vastaan. Kenraalimajuriksi Aurenius ylennettiin 1903 ja hänet nimitettiin Venäjän 44. jalkaväkidivisioonaan prikaatin komentajaksi Nikolsk-Ussurijskiin Amurin alueelle, missä Aurenius kuoli vielä virassa ollessaan.
August Wilhelm Ambros

August Wilhelm Ambros
August Wilhelm Ambros (1816–1876) oli itävaltalainen musiikkitieteilijä ja 1800-luvun puolimaista alkaen juristi Prahassa. Sittemmin Ambros toimi Prahan yliopiston musiikin professorina, opettajana Wienin konservatoriossa ja oikeusministeriön virkailijana. Ambrosin pääteoksena pidetään neliosaista Geschichte der Musikia, joka käsittää ajan antiikin Kreikasta Fascobaldiin. Ambros oli myös säveltäjä. Hän sävelsi lukuisia orkesteri- ja kirkkomusiikkiteoksia, lauluja ja pianosävellyksiä ja toisaalta mm. oopperan Bretislaw a Jitka.
Las Fallas

Vuoden 2019 patsaita
Las Fallas on Espanjan Valencian kaupungissa maaliskuun puolivälissä järjestettävä karnevaali. Puusta ja vahamassasta valmistetut patsaat sytytetään tuleen juhlan viimeisenä yönä, San Josén päivänä 19. maaliskuuta. Patsaiden polttaminen sai alkunsa 1700-luvulla, kun puusepät keräsivät pajoihinsa kertyneen ylimääräisen romun kaduille poltettavaksi. Polttamiseen yhdistettiin vuosien saatossa taiteellista näkökulmaa ja yhteiskunnallista satiiria. Juhlan aikana kaupungin kaduille tuodaan taidokkaasti työstettyjä patsaita, jotka viestittivät yhteiskunnallista tyytymättömyyttä. Karnevaalin nimi tulee espanjan kielen sanasta falla, epäonnistuminen.  Las Fallas liitettiin vuonna 2016 Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Argentiinan miesten lentopallomaajoukkue

| Argentiina |
| --- | --- |
Liitto:  Federación del Voleibol Argentino
Maanosaliitto:  CSV
Valmentaja:  Julio Velasco
Kapteeni:  Luciano De Cecco
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Argentiinan miesten lentopallomaajoukkue edustaa Argentiinaa lentopallon kansainvälisissä arvokilpailuissa sekä maaotteluissa.
Historia

Argentiinan miesten A-maajoukkue osallistui ensi kertaa Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuihin Rio de Janeirossa, Brasiliassa vuonna 1951 ja sijoittui neljänneksi. Yhdeksän vuotta myöhemmin joukkue pelasi ensimmäisissä MM-kilpailuissaan, joissa sijoitus oli yhdestoista; kisapaikkana oli tuolloinkin Rio de Janeiro.
Maajoukkue saavutti historiansa suurimmat menestykset 1980-luvulla, jolloin se saavutti pronssia MM-kilpailuissa 1982 ja olympialaisissa 1988. Vuoden 2000 olympialaisissa joukkue sijoittui neljänneksi sekä vuosina 2004, 2012 ja 2016 viidenneksi. MM-kilpailuissa Argentiina sijoittui kuudenneksi vuosina 1990 ja 2002. Maailmanliigassa se on yltänyt neljänneksi vuonna 2011.
Viimeisimmissä MM-kilpailuissa 2018 Argentiina voitti viiden joukkueen alkulohkossaan kaksi ottelua ja kolmen joukkueen jatkolohkossaan ottelun hallitsevaa maailmanmestaria Puolaa vastaan mutta jäi lopputuloksissa 15. sijalle.
Maailmanrankingissa Argentiinan maajoukkue on tällä hetkellä seitsemännellä sijalla.
Kuuluisia pelaajia

Daniel Castellani
Hugo Conte
Waldo Kantor
Marcos Milinkovic
Raúl Quiroga
Jon Uriarte
Javier Webber
Toru Oikawa
Arkadi Tšernyšov

Arkadi Ivanovitš Tšernyšov (ven. Аркадий Иванович Чернышёв, 16. maaliskuuta 1914 Moskova – 22. lokakuuta 1992) oli venäläinen jääkiekkovalmentaja. Hän valmensi Neuvostoliiton maajoukkuetta yhdessä Anatoli Tarasovin kanssa vuosina 1954–1972. Tšernyšov valmensi 294 maaottelussa, joista voittoja oli 240, häviöitä 37 ja tasapelejä 17. Hän pelasi jääkiekkoa, jääpalloa ja jalkapalloa Dynamo Moskovassa. Tšernyšov toimi Dynamo Moskovan jääkiekkojoukkueen päävalmentajana 27 vuotta.
Tšernyšovin mukaan on nimetty yksi KHL-liigan neljästä divisioonasta.
Saavutukset ja erikoispalkinnot

neljä jääkiekon olympiakultamitalia 1956, 1964, 1968, 1972
kolme jääkiekon MM-hopeaa 1955, 1957, 1958
yksi jääkiekon olympiapronssi 1960
kymmenen jääkiekon maailmanmestaruutta 1954, 1956, 1961, 1963–1971
IIHF Hall of Fame 1999
Neuvostoliiton Hall of Fame 1957 valmentajana
Neuvostoliiton Hall of Fame 1948 pelaajana
Las Lajasin katedraali

Las Lajasin katedraali.
Las Lajasin katedraali (esp. Catedral de Las Lajas) on katedraali Kolumbian Nariñon departementissa, Ipialesin kunnassa. Se on rakennettu Guaitarajoen kanjonin sisälle. Katedraali edustaa arkkitehtonisesti uusgotiikkaa. Sen rakennustyöt käynnistettiin 1. tammikuuta vuonna 1916 ja ne saatiin päätökseen 20. elokuuta vuonna 1949. Rakentamisen tekivät mahdolliseksi paikallisten asukkaiden lahjoitukset. Katedraali korvasi 1800-luvulta peräisin olleen kappelin.
Katedraalissa käy vuosittain tuhansia pyhiinvaeltajia.
Liberi e Uguali

| Liberi e Uguali |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  3. joulukuuta 2017
Johto:   Pietro Grasso (pj.) 
Ideologia:  sosiaalidemokratia, demokraattinen sosialismi, vihreä liike
Poliittinen kirjo:  vasemmisto
Värit:       punainen
Edustajainhuone:  11 / 630
Senaatti:  6 / 315
Euroopan parlamentti:  0 / 76
Kotisivu:  liberieuguali.it
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liberi e Uguali (LeU, suom. Vapaat ja tasa-arvoiset) on italialainen vasemmistolainen parlamentaarinen ryhmä Italian edustajainhuoneessa ja senaatissa. Se perustettiin poliittisten puolueiden liittona 3. joulukuuta 2017. Vuoden 2018 parlamenttivaalien johtajana toimi senaatin entinen presidentti ja entinen mafian vastainen syyttäjä Pietro Grasso. Kolme perustajaosapuolta lähtivät liittoumasta vuoden 2018 lopulla, mutta LeU toimi edelleen parlamentissa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (italiaksi)
Arkadi Rotenberg

Rotenberg vuonna 2013.
Arkadi Romanovitš Rotenberg (s. 15. joulukuuta 1951 Leningrad) on venäläinen liikemies ja oligarkki. Hän on etniseltä taustaltaan juutalainen. Hän on Rotenbergien suvun jäsen. Hän kuuluu veljensä Boris Rotenbergin kanssa Vladimir Putinin ystäväpiiriin. Miehet edustivat samaa judoseuraa jo 1960-luvulla.
Hän on yksi maailman tuhannesta rikkaimmasta ihmisestä. Kesäkuussa 2023 hänen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 3,5 miljardia dollaria.
Arkadi ja Boris Rotenberg omistavat SMP Pankin ja SGM Groupin, joka on suuri kaasuputkien toimittaja valtionyhtiö Gazpromille.
Arkadi Rotenberg kuuluu liikemiesryhmään, jonka kesäkuussa 2013 ilmoitettiin ostavan Hartwall Arenan (nyk. Helsinki-halli) Helsingistä. Venäjällä hän omistaa jääkiekkoseura Moskovan Dynamon.
Rotenberg ilmoitti omistavansa Mustanmeren rannalle rakennetun, yli 1,2 miljardin euron arvoisen palatsin, jota julkisuudessa on epäilty Putinin omistamaksi.
Pakotelistalla

Arkadi Rotenberg oli vuonna 2018 Yhdysvaltain ja Euroopan unionin pakotelistalla kolmen muun Rotenbergin suvun jäsenen kanssa. Hän on ollut myös panamalaisen asianajotoimisto Mossack Fonsecan asiakas. Myöhemmin suvusta on lisätty myös muita henkilöitä listoille, kuten Arkadi Rotenbergin pojat Igor ja Pavel Rotenberg sekä tytär Lilya Rotenberg.