stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Slovakia
Politiikka

Slovakia on parlamentaarinen tasavalta, jonka valtionpäämies on presidentti. Presidentti valitaan suorilla kansanvaaleilla viideksi vuodeksi. Slovakian perustuslain mukaan presidentti voi olla vallassa enintään kaksi perättäistä kautta.
Presidentin tehtäviin kuuluu pääministerin nimittäminen. Pääministeriksi valitaan yleensä parlamentin suurimman puolueen puheenjohtaja. Pääministerillä on lähes kaikki toimeenpanovalta, mutta presidentti on armeijan ylipäällikkö ja hän voi myöntää armahduksia sekä lähettää lain takaisin parlamentin valmisteltavaksi. Vuoden 2019 vaaleissa maan ensimmäiseksi naispresidentiksi valittiin Zuzana Čaputová. Slovakian nykyinen pääministeri on ekonomisti Ľudovít Ódor, joka nimitettiin johtamaan virkamieshallitusta sen jälkeen kun Eduard Heger oli menettänyt parlamentin luottamuksen alkuvuodesta 2023.
Lainsäädäntävalta on yksikamarisella ja 150-paikkaisella kansallisella neuvostolla. Sen jäsenet valitaan neljän vuoden välein, ja parlamenttivaaleissa käytetään suhteellista vaalitapaa. Slovakian vuoden 2020 parlamenttivaaleissa maan suurimmaksi puolueeksi nousi Igor Matovičin Tavalliset ihmiset. Muita merkittäviä puolueita ennen vuoden 2023 vaaleja ovat Smer-SD, Me olemme perhe, LSNS, Vapaus ja solidaarisuus, Ihmisten vuoksi, HLAS–SD sekä Progresívne Slovensko.
Maassa voidaan järjestää kansanäänestys, mikäli sen järjestämistä tukee vähintään 350 000 äänestäjää. Jotta kansanäänestyksen tulos olisi pätevä, vähintään 50 % äänioikeutetuista tulee äänestää. Maassa on järjestetty useita kansanäänestyksiä, jotka ovat kaatuneet liian matalaan äänestysprosenttiin.
Asevoimat

Slovakian asevoimat jakaantuvat maavoimiin ja ilmavoimiin. Yleisestä asevelvollisuudesta luovuttiin vuonna 2006, nykyisin 17–30-vuotiaat voivat hakeutua vapaaehtoiseen palvelukseen, myös naiset.
Ilmavoimilla on 64 konetta kolmessa tukikohdassaan. Tärkein konetyyppi nykyisin on MiG-29-hävittäjä. Käytössä on myös Mi-24 ja Mi-17 helikoptereita. Lisäksi ilmavoimilla on tšekkoslovakialaisia Aero L-39 Albatros ja Let L-410 Turbolet -koneita. Slovakia on tehnyt sopimuksen F-16 -hävittäjien ostamiseen Lockheed-Martinilta. Slovakia on sopinut viereisten Nato-maiden Tšekin ja Puolan kanssa sen ilmatilan valvonnasta, jolloin sen MiG-hävittäjät voidaan toimittaa Ukrainaan. Maaliskuussa 2023 Slovakia ilmoitti koneiden lähettämisestä Ukrainaan.
Hallinnollinen jako

Slovakia on jaettu kahdeksaan alueeseen (”kraje”, yksikkö ”kraj”). Jokainen on nimetty merkittävimmän kaupunkinsa mukaan. Vuodesta 2002 alueet määriteltiin ylimmän aluejaon yksiköiksi (”vyššie územné celky” eli VÚC) ja autonomisiksi alueiksi (”samosprávne kraje”). Luettelossa alueen asukasluvut ovat vuoden 2021 väestönlaskennasta:
Banská Bystrican alue (Banskobystrický kraj), 625 601 asukasta, suurimpana kaupunkina Banská Bystrica
Bratislavan alue (Bratislavský kraj), 719 537 asukasta, Bratislava
Košicen alue (Košický kraj), 782 216 asukasta, Košice
Nitran alue (Nitriansky kraj), 677 900 asukasta, Nitra
Prešovin alue (Prešovský kraj), 808 931 asukasta, Prešov
Trenčínin alue (Trenčiansky kraj), 577 464 asukasta, Trenčín
Trnavan alue (Trnavský kraj), 566 008 asukasta, Trnava
Žilinan alue (Žilinský kraj), 691 613 asukasta, Žilina
Alueet on jaettu piireihin (”okresy”, yksikkö ”okres”), joita on 79.
Talous

Slovakia on selvinnyt varsin hyvin vaikeasta siirtymisestä suunnitelmataloudesta markkinatalouteen. Valtionyhtiöiden yksityistäminen on saatu likimain valmiiksi. Euroopan unionin neuvosto hyväksyi 8. heinäkuuta 2008 Slovakian euroalueen jäseneksi. Euron käyttöönotto tapahtui 1. tammikuuta 2009, jolloin maan entinen valuutta koruna poistui käytöstä. Maassa on ollut käytössä 19 %:n tasavero, mutta siitä luovuttiin vuonna 2013.
Slovakian merkittävimmät luonnonvarat ovat ruskohiili eli ligniitti, suola, rauta, alumiini, elohopea ja kivihiili.
Slovakian työttömyysprosentti on ollut Euroopan korkeimpia, mutta laskenut viime vuosina voimakkaasti. Vuonna 2017 työttömyysprosentti oli 8,1 %. Maa pyrkii houkuttelemaan ulkomaisia sijoittajia edullisella verotuksella, halvalla työvoimalla ja joustavalla työvoimalainsäädännöllä sekä logistisesti suotuisalla sijainnilla keskellä Eurooppaa.
Merkittävimmät vientituotteet ovat koneet, ajoneuvot, metallit, kemikaalit ja mineraalit sekä muovit. Vuonna 2007 vientituloista neljännes tuli autoista, viidennes elektroniikasta. Suuria yrityksiä ovat muiden muassa Volkswagen, Samsung, Kia, Peugeot Citroen, IBM, Siemens ja Sony. Koska talous on vientivoittoista, euroalueen lama kosketti Slovakiaa ankarasti. Vuonna 2009 bruttokansantuote supistui 4,7 prosenttia.
Slovakian suurimmat energianlähteet ovat kiinteät polttoaineet, öljy, ydinvoima ja maakaasu. Vuonna 2004 jokainen niistä kattoi noin neljänneksen energiankulutuksesta. Suuri osa energianlähteistä tuodaan Venäjältä. Maan neljä ydinreaktoria tuottavat puolet sen käyttämästä sähköstä, ja kaksi reaktoria on rakenteilla. Bohunicen voimalan vanhimman reaktorin rakensivat vuosina 1958–1972 yhteistyössä neuvostoliittolaiset ja Škoda. Se suljettiin vuosina 2006–2008 osana EU:hun liittymisen ehtoja.
Talous > Liikenne

Slovakiassa on 35 lentokenttää, joissa 20:llä päällystetyt kiitotiet. Rautatietä on 3 622 kilometriä, maanteitä 43 761 kilometriä. Vesiväyliä on Tonava-joella 172 kilometriä. Tärkeimmät satamakaupungit ovat Bratislava ja Komárno. Tonavaa pitkin on matkustajaliikennettä kantosiipialuksilla Wienistä ja Budapestistä Bratislavaan huhtikuun ja syyskuun välisenä aikana. Bratislavaan on suora junayhteys Prahasta, Budapestistä ja Wienistä. Myös maan sisällä junalla matkustaminen on halpaa ja tehokasta. Moottoriteillä ajamiseen tarvitaan lisämaksutarra auton tuulilasiin. Pyöräily on vaikeaa, sillä tiet ovat kapeita ja kaupunkien kadut usein mukulakiveä.
Väestö

Suurin osa väestöstä on etnisesti länsislaavilaista kieltä puhuvia slovakkeja (86 prosenttia). Suurin vähemmistö ovat unkarilaiset (9,7 prosenttia), jotka ovat keskittyneet maan etelä- ja itäosiin. Joissain kunnissa on unkarilainen enemmistö. 600 kaupungissa ja kylässä he muodostavat yli 20 prosenttia väestöstä. Romaneja on oman määritelmänsä mukaan 1,7 prosenttia väestöstä, joidenkin arvioiden mukaan 5,6 prosenttia tai jopa 10 prosenttia. Pienempiä väestöryhmiä ovat tšekit, ukrainalaiset, saksalaiset, puolalaiset ja ruteenit eli rusiinit. Romaneita asuu paljon maan itäosassa, ja monet heistä eivät käy työssä tai koulussa. Romaniperheissä on paljon lapsia, joten heidän osuutensa kasvaa nopeasti.
Maassa on uskonnonvapaus. Vuoden 2011 väestölaskennassa väestöstä oli 62 % roomalaiskatolisia, 8,5 % protestantteja, 3,8 % kreikkalaiskatolisia, 0,9 % ortodokseja, 0,3 % muita kristittyjä, 0,5 % muita uskontoja, 13,4 % uskonnottomia ja 10,6 % ei ilmoittanut uskonnollista vakaumustaan Juutalaisia on nykyisin noin kolmetuhatta – murto-osa ennen toista maailmansotaa olleesta arviolta noin 120 000 juutalaisen väestönosasta.
Virallinen kieli on slovakki, jota puhuu äidinkielenään 83,9 prosenttia. Unkarinkielisiä on 10,7 prosenttia, romanikielisiä 1,8 prosenttia, ukrainankielisiä 1 prosenttia, ja muita 2,6 prosenttia. Unkarilaisvähemmistön ja slovakkienemmistön välit ovat kireät. Syyskuussa 2009 astui voimaan kiistelty kielilaki, joka vaatii slovakian käyttämistä ensisijaisena kielenä kaikkialla, niin kouluissa kuin ilmoitustauluilla. Vastareaktio on kohdistunut etenkin kansallispuolueen johtajaan Ján Slotaan.
Vuonna 2007 arvioitiin, että Slovakia saavuttaa todennäköisesti YK:n vuosituhattavoitteista kolme. Sen sijaan nälän ja köyhyyden vähentämiseen, peruskoulutukseen ja odottavien äitien terveyteen liittyvät tavoitteet jäänevät saavuttamatta. WHO:n tilastojen mukaan 15-vuotiaat ja sitä vanhemmat nauttivat vuonna 2000/2001 Slovakiassa 12,4 litraa puhdasta alkoholia henkeä kohti, kun esimerkiksi naapurimaa Tšekissä vastaava kulutus oli 16,2 litraa. Maakohtaisessa maailmantilastoissa Tšekin henkeä kohti laskettu kulutus oli kolmanneksi suurin, Slovakian kolmastoista.
Slovakian koulujärjestelmä koostuu esiopetuksesta 3–6-vuotiaille, peruskoulusta 6–15-vuotiaille, toisen asteen kouluista 15–19-vuotiaille ja yliopistoista yli 19-vuotiaille. Useimmat koulut ovat valtionkouluja, mutta myös kirkko ja yksityiset tahot ylläpitävät kouluja. Kouluvuosi kestää syyskuun alusta kesäkuun loppuun. Slovakiassa on kaikkiaan yli 20 yliopistoa ja korkeakoulua. Vanhin ja suurin niistä on Bratislavan Comenius-yliopisto.
Kulttuuri > Kuvataiteet ja arkkitehtuuri

Slovakiassa on vahvat taideteollisuuden ja kansantaiteen perinteet. Modran alue on ollut keramiikantuotannon keskus 1600-luvulta asti. Váhin laaksossa tehdään taidokkaita omintakeisia metallitöitä, kuten kynttilänjalkoja.
Kuvanveistäjistä Vladimír Kompánek ja Andrej Rudavský edustavat klassista koulukuntaa ja perinteisiä materiaalivalintoja. 1800-luvulla kehittyi maalaustaiteen slovakialainen koulukunta. 1900-luvulle tultaessa taide sai paljon vaikutteita lännestä. Peter Michal Bohúň ja Jozef Božetech Klemens olivat tuon ajan suuria nimiä. Kubisti Ester Šimerová-Martinčeková (1909–2005) ja surrealisti Imrich Weiner-Kral (1901–1978) vaikuttivat 1900-luvun alkupuolella. Muita merkittäviä 1900-luvun taiteilijoita ovat Ľudovít Fulla, Mikuláš Galanda, Martin Benka ja Mikulas Bazovsky.
Unescon Maailmanperintöluettelossa on Slovakiasta viisi kulttuurikohdetta.
Banská Štiavnican kaivoskaupunki ja ruukkialueet
Bardejovin kaupungin suojelualue, linnoitettu keskiaikainen kaupunki
Levoča ja Spišský hrad sekä niihin liittyvät kulttuurimonumentit 1200- ja 1300-luvuilta
Slovakian Karpaattien puukirkot 1500–1700-luvuilta
Vlkolínec 45 hirsitalon vuoristokylä
Kulttuuri > Esittävät taiteet

Ivan Hrušovský (1927–2001) oli slovakialainen säveltäjä ja teoreetikko, joka tarkasteli kirjoituksissaan slovakialaisen musiikin kehitystä. Suurimpia musiikkifestivaaleja ovat Trenčínin ”Pohoda” (nykymusiikkia rockista kamarimusiikkiin) sekä Bratislavan ”Jazz Days” ja ”Viva Musica and Viva Opera”. Slovakia on osallistunut Eurovision laulukilpailuun 1990-luvulla ja uudelleen vuodesta 2009. Menestys ei ole ollut kovin suurta.
Slovakinkielinen Liike pääkadulla voitti Tšekkoslovakian ensimmäisen Oscarin 1966. Sen sijaan sarjamurhaaja Erzsébet Báthorysta kertova menestyselokuva Bathory ei päässyt vuonna 2008 kansallisen raadin valinnaksi kilpailemaan Oscarista.
Slovakiassa järjestetään Nitran teatterifestivaalit sekä Bratislavan ja Trencianske Teplicen elokuvafestivaalit. Bratislavassa järjestettävä Prix Danube on Euroopan merkittävin lasten- ja nuortenohjelmien festivaali.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Slovakin kieltä on alettu kirjoittaa jo ennen 1700-lukua. Nykyisen kirjakielen isänä pidetään Ľudovít Štúria (1812–1856). Hän edusti kirjailijana lähinnä kansallisromantiikkaa. Realismi nousi seuraavan sukupolven kirjailijoiden myötä 1870-luvulla. Tšekkoslovakian aikana slovakkikirjailijat loivat vahvat yhteydet Ranskaan. Runous nosti kansallisia tunteita 1800- ja 1900-luvuilla. Vuoteen 1989 asti valtio tuki kustannustoimintaa ja kirjat olivat halpoja; markkinatalouteen siirtyminen on nostanut kirjojen hintoja.
Kulttuuri > Tiedotusvälineet

Slovakiassa toimii neljä televisioyhtiötä, valtiollinen RTVS ja kolme kaupallista yritystä. Kaupallinen Markiza kerää suurimmat katsojaluvut. Päivittäin ilmestyviä sanomalehtiä ovat Pravda, Sme ja Novy Cas. Vuonna 2008 voimaan astunutta lehdistölakia on arvosteltu ulkomailla lehdistönvapautta rajoittavaksi.
Kulttuuri > Keittiö

Slovakialaisessa ruokaperinteessä on paljon alueellisia eroja. Maaseudulla on tyypillisesti syöty viisi ateriaa päivässä: aamupala ylösnousun aikaan, aamupäivän välipala kymmenen aikaan, päivän pääateriana lounas, iltapäiväpala ja vielä illallinen päivän töiden päätyttyä. Sokeroitu tee on yleisin lämmin juoma. Lounaalla syödään alkuruoaksi keittoa ja sen päälle usein lihaa. Ilta-ateria on kevyempi ja voi sisältää esimerkiksi leipää, juustoa ja vihanneksia. Tyypillisin väkevä viina on slivovicaksi kutsuttu luumuviina, myös ginin tyyppinen borovička on melko suosittua.
Kulttuuri > Urheilu

Slovakian jalkapallomaajoukkue selviytyi vuoden 2010 MM-kisoihin. Se oli maan historian ensimmäinen jalkapallon arvokisapaikka itsenäisenä valtiona. Kesäkuussa 2017 se oli FIFA-rankingissa sijalla 21. Slovakialainen seurajoukkue on kaksi kertaa onnistunut pelaamaan itsensä mestarien liigan lohkovaiheeseen, MFK Kosice kaudella 1997–1998 ja bratislavalainen FC Artmedia Petržalka 2005–2006.
Slovakian jääkiekkomaajoukkue voitti MM-hopeaa vuonna 2000. Maa voitti jääkiekossa toistaiseksi ainoan maailmanmestaruutensa vuonna 2002. MM-pronssia Slovakia saavutti 2003. Vuonna 2012 Slovakia sai MM-hopeaa. Tunnettuja slovakialaisia jääkiekkoilijoita ovat muiden muassa Paul Stastny, Zdeno Chára, Miroslav Šatan ja Marián Hossa.
Slovakia on osallistunut itsenäisenä valtiona olympialaisiin vuoden 1994 talvikisoista alkaen. Se on saanut kesäkisoista 9 kultaa, 11 hopeaa ja 8 pronssia, ja talvikisoista kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin. Eniten mitaleita, kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja yhden pronssin, on tuonut meloja Michal Martikán.
Kulttuuri > Juhlapäivät

Slovakiassa vietetään seuraavia vapaapäiviä:
| Pvm | Suomenkielinen nimi | Slovakinkielinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | Slovakian tasavallan perustamispäivä | Deň vzniku Slovenskej republiky | Slovakia itsenäistyi samettieron jälkeen Tšekkoslovakiasta. |
| 5. tammikuuta | Loppiainen | Zjavenie Pána |  |
|  | Pitkäperjantai | Veľký piatok |  |
|  | Pääsiäismaanantai | Veľkonočný pondelok |  |
| 1. toukokuuta | Vappu | Sviatok práce |  |
| 8. toukokuuta | Fasismista saadun voiton päivä | Deň víťazstva nad fašizmom | Toinen maailmansota loppui Euroopassa. |
| 5. heinäkuuta | Pyhien Kyrilloksen ja Methodiuksen muistopäivä | Sviatok svätého Cyrila a Metoda | Suur-Määrissä lähetyssaaraajina toimineiden Kyrilloksen ja Methodiuksen muistopäivä |
| 29. elokuuta | Slovakian kansannousun vuosipäivä | Výročie SNP | Slovakian kansannousun alkamisen vuosipäivä. |
| 1. syyskuuta | Slovakian perustuslain päivä | Deň Ústavy Slovenskej republiky |  |
| 15. syyskuuta | Slovakian suojeluspyhimyksen muistopäivä | Sedembolestná Panna Mária | Surujen äidin, eli Neitsyt Marian muistopäivä. |
| 1. marraskuuta | Pyhäinpäivä | Sviatok Všetkých svätých |  |
| 17. marraskuuta | Vapauden ja demokratian puolesta taistelun päivä | Deň boja za slobodu a demokraciu | Samettivallankumouksen vuosipäivä. |
| 24. joulukuuta | Jouluaatto | Štedrý deň |  |
| 25. joulukuuta | Joulupäivä | Prvý sviatok vianočný |  |
| 26. joulukuuta | Tapaninpäivä | Druhý sviatok vianočný |  |
Elina

| Elina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  10. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  10. helmikuuta
– ortodoksinen:  21. toukokuuta
Muunnelmia:  Eliina, Elna
Vastineita eri kielissä:  Jelena, Elena
Nimen alkuperä:  Muunnos nimestä Helena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elina on suomalainen naisen etunimi.  Elinan nimipäivä on 10. helmikuuta. Nimi on suomalainen muunnos nimestä Helena, joka tarkoittaa aurinkoista ja loistavaa. Nimi on tunnettu Suomessa jo keskiajalla.
Helmikuuhun 2025 mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 86 941 naista on saanut etunimekseen Elina.
Kuvitteellisia Elinoita

Leevi and the Leavings -yhtyeen kappale "Elina mitä mä teen?"
Näkymätön Elina Kerstin Johansson i Backen -romaanin ja Klaus Härön elokuvan päähenkilö
Viipurin kaunotar (Elina) - Kaari Utrion kirjan Viipurin kaunotar hahmo
Elina (Eleonore), hahmo Alvin ja pikkuoravat -animaatiosarjassa sekä sarjaan pohjautuvissa elokuvissa
Elina Haavisto, tv-sarjassa Uusi Päivä
Elina Koskela, Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanin henkilö, Akselin vaimo
Elina Taalasmaa, Ulla ja Seppo Taalasmaan tytär tv-sarjassa Salatut elämät
Suomen sisällissota Lapissa

Suomen sisällissodan tapahtumat Lapissa keskittyivät silloiseen Peräpohjolaan Kemin, Tornion ja Rovaniemen seuduille. Varsinaisia taisteluja käytiin ainoastaan Tervolassa sekä Torniossa, jossa yhteenotto oli suojeluskuntalaisten ja venäläisten välinen. Valkoiset saivat alueen haltuunsa nopeasti jo helmikuun alussa, jonka jälkeen parituhatta punaista pakeni Ruotsiin, Norjaan ja Neuvosto-Venäjälle. Seudun valkoiset puolestaan lähettivät noin 1 000 miestä taistelemaan Etelä-Suomen rintamille.
Itärajan yli paenneet punakaartilaiset suunnittelivat vielä maaliskuussa hyökkäystä Suomen puolelle, ja kun valkoiset samaan aikaan aloittivat oman sotilasoperaationsa Vienan Karjalan valtaamiseksi, syntyi rajaseudulle niin sanottu koillisrintama, jonka taisteluja käytiin noin kuukauden ajan lähinnä Neuvosto-Venäjän puolella. Ne olivat varsinaisesti osa heimosotiin kuuluvia Vienan retkiä, vaikka koillisrintaman taistelut voidaan myös laskea kuuluviksi Suomen sisällissotaan.
Sisällissota vaati kaikkiaan noin 250–300 lappilaista kuolonuhria. Heistä vajaat 200 oli taisteluissa kaatuneita ja loput lähinnä valkoisen terrorin uhreja. Kevään 1918 tapahtumat muistetaan Lapissa erityisesti valkoisten toimeenpanemista osittain mielivaltaisista teloituksista, jotka herättivät vastustusta myös heidän omassa keskuudessaan.
Taustaa > Yleinen tilanne Peräpohjolassa

Ennen sisällissotaa Lapissa oli noin 80 000 asukasta. 1800-luvulla muuttaneiden uudisasukkaiden pääelinkeinoina olivat maa- ja karjatalous, kun taas alkuperäisasukkaat saamelaiset elättivät itsensä poronhoidolla, kalastuksella ja metsästyksellä. Maatalous oli pientilavaltaista, eikä torppareita ollut, joten Etelä-Suomen kaltaista vastakkainasettelua ei päässyt syntymään. Suurin osa Lapin työläisistä oli metsäteollisuuteen liittyvillä aloilla, kuten savotoilla, uittotyömailla, sahoilla ja Perämeren satamissa.
Metsäteollisuus kasvoi 1800-luvun lopusta lähtien, ja samalla myös työväenliike levisi maakuntaan vuosisadan vaihteessa. Se saavutti vakiintuneen kannatusalueen, joka ulottui Perämeren rannikolta Rovaniemen ja Kemijärven kautta Venäjän rajalle sekä vielä pohjoisessa Sodankylään saakka. Lapin metsätyömaiden ensimmäinen lakkoaalto nähtiin jo vuosina 1906–1909. Erimielisyyksiä oli varsinkin Kemijärvellä, jossa valtaa piti iso metsäteollisuusyhtiö Kemi Oy. Paikkakunnalla vaikutti lakonmurtajana toiminut konstaapeli Jussi Hagberg, joka myöhemmin sisällissodan aikana teloitti useita työväenjärjestöjen jäseniä. Seuraavan kerran lakkoja syntyi helmikuun vallankumouksen jälkeen huhtikuusta 1917 lähtien. Niiden keskeisenä vaatimuksena oli palkankorotusten lisäksi kahdeksan tunnin työpäivä. Heinä–elokuun vaihteessa alkoivat suuret Kemiyhtiön sahojen, Kemijoen uittotyöläisten sekä Kemin satamatyöläisten lakot. Kuukauden kestäneen työnseisauksen jälkeen vaatimukset saatiin läpi. Maaliskuun 1917 jälkeen useille Lapin paikkakunnille oli perustettu kunnanvaltuustojen rinnalla toimineita työväenneuvostoja, jotka paikoitellen ottivat vallan kokonaan itselleen.
Marraskuun 1917 yleislakon alla Pohjois-Suomea kiersivät SDP:n ja SAJ:n lähettämät agitaattorit K. O. Iivonen ja Kalle Summanen, joiden johdolla perustettiin myös työväen järjestyskaarteja. Lakko alkoi Lapissa pääosin vasta 16.–17. marraskuuta, eli paria päivää muuta maata myöhemmin. Joillakin paikkakunnilla se käynnistyi vasta kun lakko Etelä-Suomessa oli jo loppunut. Työväki otti järjestyksen valvontaansa Kemissä, Kemijärvellä, Kuolajärvellä, Rovaniemellä ja Simossa. Lisäksi Sodankylässä, Kittilässä ja Torniossa tehtiin päätös poliisien aseistariisunnasta, mutta se ei toteutunut. Työväen järjestyskaartit tekivät lakon aikana myös elintarvike- ja asetakavarikkoja. Kittilässä tilanne kärjistyi Kittilän kapinana tunnettuun selkkaukseen, kun työväestö päätti 24. marraskuuta erottaa poliisin, nimismiehen ja kruununvoudin. Syntyneessä välikohtauksessa sai surmansa Kittilän kruununvouti Axel Sandström. Levottomuuksia esiintyi syksyllä 1917 myös Inarissa olleiden tierakentajien keskuudessa.
Elintarviketilanne oli kaikkialla Lapissa vuonna 1917 heikko, mutta joillakin syrjäisimmillä paikkakunnilla jopa katastrofaalinen. Tällaisia pitäjiä olivat Kolari, Kittilä, Sodankylä, Inari ja Kuolajärvi, joissa vallitsi paikoitellen suoranainen nälänhätä. Myös kaupungeissa oli vaikeaa, sillä esimerkiksi Torniossa leipävarastot loppuivat lokakuun puolivälissä lähes kokonaan.
Taustaa > Länsiraja

Oman leimansa seudun tapahtumiin antoivat ensimmäisen maailmansodan aikaisen Itämeren sulun myötä perustetut Lappia halkovat kulkureitit sekä Suomen suuriruhtinaskunnan länsiraja, joka samalla oli sotaa käyvän Venäjän keisarikunnan ja puolueettoman Ruotsin välinen raja. Saksan saarrettua Venäjän Itämeren liikenteen avattiin Jäämeren rannikolta neljä Lapin kautta Venäjälle kulkevaa reittiä. Haaparannan ja Tornion välisen raja-aseman kautta kulki ensimmäisen maailmansodan aikana merkittävä osa Ruotsin ja Venäjän välisestä liikenteestä. Rajan yli kulki myös sotatarvikkeita, sotavankeja ja pakolaisia. Laillisen liikenteen ohella rajalla oli paljon salakuljetusta ja mustan pörssin kauppaa sekä laittomasti rajan ylittäviä ihmisiä, kuten vallankumouksellisia bolševikkeja ja Saksaan sotilaskoulutukseen matkustaneita suomalaisia jääkäreitä. Syksyn ja talven 1915–1916 aikana jääkäreitä kulki myös Kemistä, jota ei vartioitu yhtä tarkkaan kuin Torniota. Kemin reitin paljastumisen jälkeen jääkärit ohjattiin Tervolan ja Muurolan kautta Tornioon. Joulukuussa 1916 käytiin jääkäreiden ja venäläisten sotilaiden välinen Simon kahakka, jossa sai surmansa seitsemän jääkäriä.
Vuodesta 1915 lähtien Tornion kautta kulki yli 63 000 invalidisoitunutta sotavankia, joita keskusvallat ja Venäjä vaihtoivat keskenään. Vankien vaihto jatkui aina Suomen sisällissodan käynnistymiseen saakka. Lisäksi rajan yli kulki Venäjän liittolaisen Ison-Britannian kuriiri- ja tiedusteluyhteys. Sodan vuoksi rajanylityspaikkaa oli valvomassa ympärysvaltojen asettama valvontakomitea Allied Control Board, jossa Britannian ja Venäjän lisäksi oli edustettuna Ranska. Yhteys katkesi, kun Suomen poliittinen ilmapiiri muuttui itsenäistymisen jälkeen saksalaismieliseksi.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Tornion kautta palasi maanpaossa olleita venäläisiä, kuten bolševikkijohtaja V. I. Lenin ja anarkisti Pjotr Kropotkin. Lokakuun vallankumouksen jälkeen Tornio oli Porin Mäntyluodon ohella toinen paikka, jonka kautta noin 200 Pietarin ulkomaalaista diplomaattia poistui Venäjältä. Venäläiset sotilaat hoitivat Tornion rajatarkastukset 25. tammikuuta 1918 saakka, jolloin voimaan tulleen sopimuksen mukaan ne siirtyivät suomalaisille ja venäläiset poistuvat rajalta.
Osapuolet > Suojeluskunnat

Länsi-Suomesta syyskesällä 1917 käynnistynyt suojeluskuntaliike levisi Lappiin vasta sisällissodan syttymisen jälkeen. Ennen marraskuun yleislakkoa suojeluskunta oli perustettu ainoastaan Rovaniemelle ja Tervolaan. Lapin suojeluskunnat olivat yleensä pieniä, sillä suurimmissakin oli vain reilut 100 jäsentä ja pienimmissä kymmenkunta. Koko Peräpohjolan suojeluskuntapiirissä oli noin 700 jäsentä ja joissakin kunnissa toimintaa ei ollut lainkaan. Muualla maassa suojeluskuntiin kuului paljon talonpoikia, mutta Lapissa liittyminen ei kiinnostanut heitä edes helmikuussa voimaan tulleen yleisen asevelvollisuuden jälkeen. Jäsenistö koostui lähinnä metsäteollisuuden johtotehtävissä työskentelevistä henkilöistä, kuten työnjohtajista ja metsänhoitajista, joista suurin osa oli muuttanut töiden perässä Etelä-Suomesta. Viimeiset suojeluskunnat perustettiin helmi–maaliskuun vaihteessa Inariin, Muonioon ja Utsjoelle.