stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Walnut Grove (Minnesota)

| Walnut Grove |
| --- | --- |

 Koordinaatit: 44°13′N, 95°28′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Redwood
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2.7 km²
 – Josta vettä:  0 km² (0 %)
Korkeus:  371 m
Väkiluku (2000):  599
 – Väestötiheys:  223,1 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Walnut Grove on kaupunki Redwoodin piirikunnassa Minnesotassa Yhdysvalloissa. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungin asukasluku oli 599.
Paikkakunta tunnetaan parhaiten kirjailija Laura Ingalls Wilderin kotipaikkana sekä televisiosarjan Pieni talo preerialla tapahtumapaikkana. Wilderin lapsuudesta ja nuoruudesta kertovan kirjasarjan teoksen Luumujen poukama (On the Banks of Plum Creek) tapahtumat sijoittuvat Walnut Groven kaupunkiin. Kaupungissa on nykyisin Laura Ingalls Wilderille omistettu museo.
Kaupunki sijaitsee Mankaton ja Rapid Cityn välisen rautatien ja valtatien varrella.
Maantiede

United States Census Bureaun mukaan kaupungin kokonaispinta-ala on 2,7 km². Vesialueita ei ole.
Maantiede > Väestö

Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan kaupungin alueella asui 599 henkilöä 291 taloudessa. Perheitä oli 178. Väestötiheys oli 222,4 asukasta/km². Kaupungin alueella oli 341 asuntoa; tiheys oli 126,6 asuntoa/km².
Väestön etninen koostumus oli väestönlaskennan mukaan seuraava: 97,66 % valkoihoisia, 0,67 % afroamerikkalaisia, 0,17 % intiaaneja, 0,17 % aasialaisia sekä 1,17 % Tyynenmeren saarilta. 0,17 % ihmisistä kuului kahteen tai useampaan etniseen ryhmään.
Kaupungissa on 291 taloutta, joista 21,3 prosentissa asui alle 18-vuotiaita lapsia. Avioparien muodostamia talouksia oli 53,3 prosenttia, 6,5 prosentissa talouksista perheenpää oli nainen. 38,8 prosenttia talouksista ei ollut perheitä . Talouksista 36,4 prosenttia oli yhden hengen talouksia, ja 22,7 prosentissa talouksista asui yksin yli 65-vuotias. Ruokakunnan keskimääräinen koko oli 2,06 henkeä ja perheiden keskimääräinen koko 2,67 henkeä.
Maantiede > Ikäjakauma

0—17: 19,4 %
18–24: 6,5 %
25–44: 22,7 %
45–64: 22,7 %
65– : 28,7 %
Asukkaiden iän mediaani oli 46 vuotta. Jokaista sataa naista kohti kaupungissa asui 89,6 miestä, ja jokaista sataa yli 18-vuotiasta naista kohti oli 90,2 miestä.
Talouksien tulojen mediaani oli 24 013 dollaria ja perheiden tulojen mediaani 34 167 dollaria. Miesten vuotuisten tulojen mediaani oli 24 750 dollaria ja naisten 20 192 dollaria. Keskimääräiset vuotuiset tulot asukasta kohti olivat 15 637 dollaria. Noin 5 prosenttia perheistä ja 9,6 prosenttia koko väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Aiheesta muualla

Walnut Grove, Minnesota
Laura Ingalls Wilder Museum
Laura Ingalls Wilder Museum
Simon Kjær

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Simon Thorup Kjær
Syntymäaika: 26. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Horsens, Tanska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 191 cm
Junioriseurat
: Midtjylland
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2008 | Midtjylland | 19 | (0) |
| 2008–2010 | Palermo | 62 | (5) |
| 2010–2013 | VfL Wolfsburg | 57 | (3) |
| 2011–2012 | → Roma | 22 | (0) |
| 2013–2015 | Lille | 66 | (1) |
| 2015–2017 | Fenerbahçe | 55 | (3) |
| 2017–2020 | Sevilla | 46 | (2) |
| 2019–2020 | → Atalanta | 5 | (0) |
| 2020 | → Milan | 15 | (0) |
| 2020–2024 | Milan | 76 | (0) |
Maajoukkue
| 2006 | Tanska U18 | 1 | (0) |
| 2006–2008 | Tanska U19 | 10 | (1) |
| 2008 | Tanska U20 | 1 | (0) |
| 2008–2011 | Tanska U21 | 2 | (0) |
| 2009– | Tanska | 132 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. kesäkuuta 2024.
Simon Kjær (s. 26. maaliskuuta 1989 Horsens) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on viimeksi edustanut vuosina 2020–2024 Italian Serie A:ssa pelaavaa Milania. Hän on pelannut Tanskan maajoukkueessa 130 maaottelua.
Ura > Maajoukkue

Kjær sai kutsun Tanskan maajoukkueeseen helmikuussa 2009 Palermossa nähtyjen vakuuttavien esitystensä jälkeen. Päävalmentaja Morten Olsen suunnitteli häntä uransa päättäneen Martin Laursenin korvaajaksi keskuspuolustukseen Per Krøldrupin pariksi. Hän ei kuitenkaan päässyt tuolloin vielä pelaamaan.
Kjær valittiin jälleen maajoukkueen kokoonpanoon 6. kesäkuuta 2009 pelattavaan vuoden 2010 MM-kisojen karsintaotteluun Ruotsia vastaan. Per Krøldrup oli sivussa loukkaantumisen takia, ja niin Kjær pelasi ottelussa täydet minuutit. Ensiesiintymisenä jälkeen hän pelasi myös kolmessa seuraavassa karsintaottelussa ja oli auttamassa sitä pääsemään MM-kilpailuihin. Hän kuului 28. toukokuuta 2010 julkistettuun Tanskan joukkueeseen vuoden 2010 MM-kilpailuihin. Hän pelasi MM-turnauksessa kaksi alkulohko-ottelua alusta loppuun mutta joutui jäämään kolmannesta sivuun saatuaan varoituksen molemmissa aiemmissa otteluissa.
Kjær pelasi täydet minuutit vuoden 2012 EM-kilpailuissa Tanskan kaikissa kolmessa ottelussa. Seuraavan kerran Tanska pelasi arvoturnauksessa vuoden 2018 MM-kilpailuissa ja siellä Kjær pelasi joukkueensa kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Neljännesvälierä Kroatiaa vastaan ratkesi vasta rangaistuspotkukilpailussa. Kjær oli joukkueensa toinen laukoja ja teki maalin, mutta Kroatia voitti kilpailun ja eteni jatkoon. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän pelasi avauskokoonpanossa välieriin yltäneen joukkueensa kaikki kuusi ottelua. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi 65 minuuttia ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Tunisiaa vastaan.
Kjær on tehnyt A-maaotteluissaan viisi maalia: maaliskuussa 2013 MM-karsintaottelussa Tšekkiä vastaan, marraskuussa 2014 EM-karsintaottelussa Serbiaa vastaan, kesäkuussa 2016 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan sekä syys-lokakuussa 2021 peräkkäisissä MM-karsintaotteluissa Israelia ja Moldovaa vastaan. Hän on toiminut maajoukkueen kapteenina vuodesta 2016. Hän on pelannut kesäkuun 28. päivään 2024 mennessä 132 A-maaottelua.
Aiheesta muualla

Simon Kjærin tilastot La Gazzettan sivustolla (italiaksi)
Simon Kjærin esittely Midtjyllandin virallisella kotisivustolla (tanskaksi)
Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Sørensen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 Kvist |
6 Jacobsen |
7 Jensen |
8 Grønkjær |
9 Tomasson |
10 Jørgensen |
11 Bendtner |
12 Kahlenberg |
13 Krøldrup |
14 J. Poulsen |
15 S. Poulsen |
16 Andersen |
17 Beckmann |
18 Larsen |
19 Rommedahl |
20 Enevoldsen |
21 Eriksen |
22 Christiansen |
23 Mtiliga |
Valmentaja Olsen
Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Andersen |
2 C. Poulsen |
3 Kjær |
4 Agger |
5 S. Poulsen |
6 Jacobsen |
7 Kvist |
8 Eriksen |
9 Krohn-Dehli |
10 Rommedahl |
11 Bendtner |
12 Bjelland |
13 Okore |
14 Schöne |
15 Silberbauer |
16 Lindegaard |
17 Pedersen |
18 Wass |
19 J. Poulsen |
20 Kahlenberg |
21 Zimling |
22 Schmeichel |
23 Mikkelsen |
Valmentaja Olsen
Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Schmeichel |
2 Krohn-Dehli |
3 Vestergaard |
4 Kjær |
5 Knudsen |
6 Christensen |
7 Kvist |
8 Delaney |
9 Jørgensen |
10 Eriksen |
11 Braithwaite |
12 Dolberg |
13 Jørgensen |
14 Dalsgaard |
15 Fischer |
16 Lössl |
17 Larsen |
18 Lerager |
19 Schöne |
20 Poulsen |
21 Cornelius |
22 Rønnow |
23 Sisto |
Valmentaja Hareide
Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Schmeichel |
2 Andersen |
3 Vestergaard |
4 Kjær |
5 Mæhle |
6 Christensen |
7 Skov |
8 Delaney |
9 Braithwaite |
10 Eriksen |
11 Skov Olsen |
12 Dolberg |
13 Jørgensen |
14 Damsgaard |
15 Nørgaard |
16 Lössl |
17 Larsen |
18 Wass |
19 Wind |
20 Poulsen |
21 Cornelius |
22 Rønnow |
23 Højbjerg |
24 Jensen |
25 Christiansen |
26 Boilesen |
Valmentaja Hjulmand
Tanskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Schmeichel |
2 Andersen |
3 Nelsson |
4 Kjær |
5 Mæhle |
6 A. Christensen |
7 Jensen |
8 Delaney |
9 Braithwaite |
10 Eriksen |
11 Skov Olsen |
12 Dolberg |
13 Kristensen |
14 Damsgaard |
15 Nørgaard |
16 O. Christensen |
17 Larsen |
18 Wass |
19 Wind |
20 Poulsen |
21 Cornelius |
22 Rønnow |
23 Højbjerg |
24 Skov |
25 Lindstrøm |
26 Bah |
Valmentaja Hjulmand
Tanskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Schmeichel |
2 Andersen |
3 Vestergaard |
4 Kjær |
5 Mæhle |
6 Christensen |
7 Jensen |
8 Delaney |
9 Højlund |
10 Eriksen |
11 Skov Olsen |
12 Dolberg |
13 Jørgensen |
14 Damsgaard |
15 Nørgaard |
16 Hermansen |
17 Kristiansen |
18 Bah |
19 Wind |
20 Poulsen |
21 M. Hjulmand |
22 Rønnow |
23 Højbjerg |
24 Dreyer |
25 Kristensen |
26 Bruun Larsen |
Valmentaja K. Hjulmand
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Sinn

Sinn Model 356 Flieger II
Sinn on saksalainen korkealaatuisten kellojen valmistaja, jonka perusti lentäjä ja lento-opettaja Helmut Sinn vuonna 1961 Frankfurt am Mainissa. Yritys erikoistui lentäjille tehtyjen kellojen valmistukseen ja niistä tulikin suosittuja lentäjien keskuudessa niiden hyvän laadun ja muotoilun vuoksi.
Vuonna 1994 Helmut Sinn myi yrityksen Lothar Schmidt:lle, joka muutti yrityksen nimeksi Sinn - Spezialuhren zu Frankfurt (spesiaalikelloja Frankfurtista). Lisäksi Schmidt loi uusia mallistoja. Nykyisin yritys myy noin 10 000 kelloa vuodessa.  Suurin osa kelloista myydään suoramarkkinoinnilla.
Aiheesta muualla

Sinn -kellojen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Nazcan linjat

Hämähäkkikuvio Nazcan tasangolla.
Nazcan linjat ovat muinaisen eteläamerikkalaisen Nazca-kulttuurin intiaanien tekemiä geoglyfejä eli maakuvioita Perun rannikon ja pohjoisen Chilen aavikoilla ja kukkuloilla. Ne on tehty vuosien 200 eaa. ja 600 jaa. välisenä aikana. Jotkin kuviot esittävät geometrisiä muotoja ja jotkin esittävät eläimiä, kasveja ja ihmisiä. Nazcan linjat ovat Unescon maailmanperintökohde.
Ensimmäiset kuviot löydettiin vuonna 1927 ja 2020-luvulla niiden tunnettu määrä kaksinkertaistui, kun kuvioita löydettiin lisää tekoälyn avulla vain kuudessa kuukaudessa.
Tekotapa

Linjat tehtiin poistamalla maan hapettunut päällyskerros, jolloin tummien kivien alta paljastui vaaleaa maapohjaa. Tällaisten linjojen tekeminen on melko helppoa ja nopeaa. Linjat ovat säilyneet vuosituhansien aikana melko hyvin aavikoiden kuivuudessa, vaikka aurinko tummentaakin niitä ajan myötä.
Kuviot

Valtaosa linjoista näkyy vain ilmasta, mutta kukkuloiden rinteille tehdyt linjat näkyvät myös maasta katsottuna. Jotkin linjat ovat suoria, jotkin kaarevia. Jotkin linjat ovat moninkertaisia ja saattavat risteytyä keskenään monimutkaiseksi verkostoksi. Jotain tiettyä muotoa esittävät linjat ovat tavallisesti yksinkertaisia, eivätkä risteydy. Erilaisia muotoja on noin 600, sillä vuonna 2024 niitä uutisoitiin löydetyn yli 300, mikä kaksinkertaisti niiden määrän. Jotkin ovat geometrisiä kuvioita, kuten kolmioita, epäsuunnikkaita, spiraaleja, nuolia ja sahalaitakuvioita. Jotkin hahmot esittävät ihmisiä tai erilaisia eläimiä, kuten kolibreja, kondoreita, apinoita, laamoja, sorsia, liskoja, hämähäkkejä ja valaita sekä puita ja muita kasveja. Joitain hahmoja ei ole tunnistettu.
Kuviot ovat usein jättimäisiä, ja monet kattavat jalkapallokenttää suuremman alan. Kaikkiaan linjojen alue kattaa yli 640 neliökilometrin alan autiomaassa. Pisimmät linjat ovat jopa 20 kilometrin pituisia. Kaikkien linjojen yhteispituudeksi on arvioitu 1 300 kilometriä. Osa kuvioista on puolestaan pieniä.
Kuviot > Esimerkkejä

Kolibri.
Kondori.
Pelikaani.
Apina.
Koira.
Valas.
Kukka.
"Pöllömies" tai "astronautti".
Kädet.
Puu.
Spiraali.
Geometrisiä kuvioita.
Kuvioita vuorenrinteessä.
Tarkoitus

Linjojen tarkoituksesta on erilaisia käsityksiä. Yleisimmän käsityksen mukaan ne olivat polkuja, joita pitkin käveltiin uskonnollisissa riiteissä ja kulkueissa. Tähän viittaa se, että jotain hahmoa esittävät linjat eivät koskaan risteydy, ja niissä on yleensä eri alku- ja loppukohdat. Joidenkin mukaan linjojen tarkoitus oli luonnon ja jumalien kunnioittaminen, ehkä viljelysäiden parantamiseksi. Tätä teoriaa tukee se, että moni kuvio alkaa vesilähteen kohdalta tai osoittaa vettä kohti. Eräiden teorioiden mukaan linjat olivat tähtikarttoja tai reittejä uskonnollisten kohteiden välillä. Rinteille vedetyt linjat saattoivat olla maamerkkejä vaeltajille. Jotkut ovat väittäneet linjojen olevan avaruusolentojen tekemiä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nascan ja Pampas de Jumanan kalliopiirrokset Unescon sivuilla (englanniksi)
Google Maps
"The Nazca Lines Revisited: Creation of a Full-Sized Duplicate" - Joe Nickell's account of his reproduction
Skeptic's Dictionary
(englanniksi) Publications about Nazca Lines
Unescon maailmanperintökohteet Perussa
Arequipan historiallinen keskusta
Caralin pyhä kaupunki
Chan Chanin arkeologinen alue
Chavinin arkeologinen alue
Cuscon kaupunki
Huascaránin kansallispuisto
Liman historiallinen keskusta
Machu Picchu
Manún kansallispuisto
Nazcan ja Pampas de Jumanan kalliopiirrokset
Inkavaltakunnan tieverkosto
Río Abiseon kansallispuisto
Kuviot on tehty siirtämällä aavikon kiviä pois.
Kuvioita on löydetty eniten Palpan ja Nazcan väliseltä alueelta.
Vuonohevonen

| Vuonohevonen |
| --- | --- |

Tyyppi::  lähteestä riippuen yleishevonen tai poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::  Norja
Polveutuminen::  paikalliset alkukantaiset hevoset
Rodun syntyaika::  esihistoriallinen
Muita nimityksiä::  Norjanvuonohevonen, vuonis
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  ratsu, vaunuhevonen, työhevonen
Merkitys Suomessa::  noin 300–400 yksilöä
Ominaisuudet
Korkeus::  yleensä 136–150 cm; rotumääritelmä ei mainitse korkeutta
Värit::  hallakon eri sävyt, osalla myös siima, valkoisia merkkejä ei pääsääntöisesti hyväksytä
Vuonohevonen (myös norjanvuonohevonen) on pienikokoinen ja voimakas norjalainen hevosrotu. Vuonohevonen on vaaleankellertävän ja mustavalkojouhisen hallakkovärinsä vuoksi melko helposti tunnistettava rotu. Lisäksi vuonohevosten harja on viikinkiajoista lähtien ollut tapana leikata tunnusomaisesti pystyksi siten, että keskellä olevat tummat jouhet tulevat näkyviin. Rodun rotumääritelmä jopa edellyttää, että vuonohevosen harja on leikattu.
Ominaisuudet

Vuonohevoset olivat alkujaan viikinkien ratsuja. Tiivisrunkoisina ja vahvoina ne ovat monikäyttöisiä: ne sopivat työhevosiksi vuoristotiloille traktorien asemesta, kuormajuhdiksi vaikeisiin maastoihin ja yhtä hyvin ratsuiksi kuin ajohevosiksikin. Vuonohevoset ovat rohkeita ja lujatahtoisia sekä hyviä rehunkäyttäjiä. Vuonohevosella on lisäksi rauhallinen temperamentti.lähde?
Vuonohevosten säkäkorkeus on lähteestä riippuen noin 130–150 cm. Rotu luokitellaan kokonsa vuoksi toisinaan poniksi, mutta se on mittasuhteiltaan hevosmainen. Suomenhevosen tavoin vuonohevonen luetaan yleisroduksi. Väriltään vuonohevoset ovat aina hallakoita, yleensä tunnusomaisia ruunihallakoita, joiden karva on vaaleankellertävä ja jouhet mustavalkoiset. Vuonohevosen rotumääritelmässä hyväksytään viisi eri hallakon sävyä: ylivoimaisesti yleisin ”pelkkä” hallakko eli ruunihallakko, harmaahallakko eli hiirakko, punahallakko eli rautiaanhallakko, keltahallakko eli voikonhallakko sekä valkohallakko eli ruunivoikonhallakko. Voikonhiirakoilla vuonohevosilla ei ole omaa värinimeä, mutta ne hyväksyttäneen yleensä hiirakoina.lähde?
Toisinaan syntyy lähinnä kermanvalkoisia valkovoikkoja vuonohevosia, mutta väriä ei hyväksytä rotumääritelmässä. Hiirakot, rautiaan- ja valkohallakot olivat ennen melko harvinaisia, mutta nyt niitä on alkanut näkyä enemmän Suomessakin. Vuonohevosen tunnetuin tunnusmerkki on kaksivärinen (useimmiten mustavalkoinen) harja, joka leikataan pystyyn. Vuonohevosilla on aina myös hallakkoväriin kuuluva siima eli tumma juova selkää pitkin niskasta häntään. Punahallakoilla siima on ruskea eikä erotu kovin hyvin. Harvinaisilla voikonhallakoilla siima on kellertävänvaalea.lähde?
Historia

Vuonohevonen on ilmeisesti melko alkukantainen rotu ja läheistä sukua przewalskinhevoselle, mahdollisesti myös Euroopassa eläneelle tarpaanille. Rotua on jalostettu ainakin 2 000 vuotta.
Viikingit arvostivat vuonohevosia ja käyttivät niitä sekä ratsuina että maatöihin. Jalostusoriit valittiin pitkään tappeluttamalla oriita keskenään kuolemaan saakka. Hyviä taisteluoriita pidettiin arvossa ja oritaistelut olivat tärkeä osa elämää. Oritaisteluita järjestettiin erityisten tapahtumien kuten oikeudenkäyntien sekä juhlapäivien yhteydessä. Kristillinen papisto puuttui hevostaisteluihin, koska niihin liittyi myös alkoholin käyttöä ja tappeluita. Oritaisteluita pidettiin kuitenkin joillakin paikkakunnilla vielä 1800-luvulle asti.
Keskiajalla Norjaan tuotiin merkittäviä määriä ulkomaisia hevosia, mutta ne eivät suurempiruokaisina vakiintuneet karaistuneen vuonohevosen rinnalle. Musta surma korosti entisestään vuonohevosen asemaa, kun jopa kaksi kolmannesta kansasta kuoli ja eläimet joutuivat elämään ilman omistajien huolenpitoa säiden armoilla. Ulkomaalaistaustaiset hevoset ja sekarotuiset vuonohevoset eivät selvinneet karussa ilmastossa.
Levinneisyys

Viikingit veivät vuonohevosia Skotlannin läntisille saarille ja Islantiin. Vuonohevosia kasvatetaan Pohjoismaissa, pääasiassa Norjassa. Nykyaikoina niitä on viety myös Tanskaan, Saksaan ja muihin Keski-Euroopan maihin, missä niiden kestävyyttä pidetään suuressa arvossa. Vuonohevoset ovat Keski-Euroopassa jo niin yleisiä, että rotutaustaltaan epämääräisten keskieurooppalaisten hevosten ja ponien hallakkoväritys on tavallisesti lähtöisin vuonohevosristeytyksistä.lähde?
Levinneisyys > Suomessa

Vuonohevosten tuontia Suomeen rajoitettiin pitkään, koska vuonohevosten ja muiden yleisrotujen pelättiin uhkaavan suomenhevosen asemaa. Maahan tuotiinkin lähinnä pieniä määriä rodun ruunia. EU-jäsenyyden myötä hevosten tuonti on vapautunut, ja Suomessa on nykyisin noin 300 vuonohevosta. Suomalainen vuonohevosten kantakirja avattiin vuonna 2000.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuonohevonen Wikimedia Commonsissa
Suomen Vuonohevosyhdistys ry
Vuonohevonen Suomen Hippos ry:n verkkosivuilla
Vuonohevonen Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Punahallakko: ruskea siima erottuu juuri ja juuri.
Vuonohevosia nelivaljakkona Minnesotassa.
Suomen urheilu 1994

Suomen urheilu 1994 käsittelee vuoden 1994 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija

Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Jani Sievinen | Uinti |
| 2. | Antti Kasvio | Uinti |
| 3. | Jari Litmanen | Jalkapallo |
| 4. | Sari Essayah | Kävely |
| 5. | Mika Myllylä | Hiihto |
| 6. | Jääkiekkomaajoukkue | Jääkiekko |
| 7. | Seppo Räty | Yleisurheilu |
| 8. | Mika Häkkinen | Autourheilu |
| 9. | Marja-Liisa Kirvesniemi | Hiihto |
| 10. | Tuomo Karila | Paini |
Lähde: 
Naisten listalla kuusi parasta olivat:
| Sija | Urheilija | Urheilumuoto |
| --- | --- | --- |
| 1. | Sari Essayah | Kävely |
| 2. | Marja-Liisa Kirvesniemi | Hiihto |
| 3. | Satu Pusila | Ammunta |
| 4. | Sari Laine | Karate |
| 5. | Virpi Juutilainen | Hiihtosuunnistus |
| 6. | Susanna Rahkamo | Taitoluistelu |
Lähde: 
Vuoden valmentajaksi valittiin uintivalmentaja Esa Sievinen.
Olympialaiset

Lillehammerin talviolympialaisissa Suomi saavutti yhden hopeamitalin ja viisi pronssia. Kisojen mitalitilastossa Suomi sijoittui 16:nneksi.
Alppihiihto

Lillehammerin talviolympialaisissa Mika Marila sijoittui suomalaisten alppihiihtäjien kaikkien aikojen parhaalla olympiasijoituksella pujottelussa 12:nneksi ja Janne Leskinen supersuurpujottelussa 13:nneksi.
Ammunta

Maailmanmestaruuskilpailuissa 23.7.–4.8. Italiassa Satu Pusila voitti kultaa kaksoistrapissa ja Jukka Salonen vakiokiväärillä. Lisäksi Suomi voitti joukkuekultaa miesten vapaakiväärin makuuasentokilpailussa ja vakiopistoolilla.
Ampumahiihto

Lillehammerin talviolympialaisissa Suomi sijoittui miesten viestissä viidenneksi ja naisten viestissä kymmenenneksi. Henkilökohtaisilla matkoilla suomalaisista parhaiten sijoittuivat Harri Eloranta 10 kilometrillä 15:nneksi ja Mari Lampinen 7,5 kilometrillä 16:nneksi.
Ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 17.–20.3. Kontiolahdella. Vesa Hietalahti saavutti pronssia 10 kilometrillä ja Ville Räikkönen 20 kilometrillä. Tuija Sikiö sijoittui 15 kilometrillä neljänneksi.
Autourheilu

Rallin maailmanmestaruussarjassa Juha Kankkunen sijoittui kolmanneksi. Osakilpailuista hän voitti Portugalin rallin. Jyväskylän suurajot voitti Tommi Mäkinen.
Formula 1:n maailmanmestaruussarjassa McLarenilla ajanut Mika Häkkinen sijoittui neljänneksi ja Benettonia ohjannut Jyrki Järvilehto 24:nneksi. Järvilehdon kausi jäi vajaaksi hänen ajettuaan ulos 21.1. Silverstonen koeajoissa ja jouduttuaan selkänikaman murtuman vuoksi sairauslomalle.
Kiihdytysajon Euroopan-mestaruussarjassa Anita Mäkelä voitti mestaruuden Top alcohol -luokassa.
Freestylehiihto

Lillehammerin talviolympialaisissa Janne Lahtela sijoittui kumparelaskussa yhdeksänneksi ja Minna Karhu samassa lajissa 13:nneksi.
Hiihtosuunnistus

Maailmanmestaruuskilpailuissa 2.–5.2. Ronzonessa, Italiassa Virpi Juutilainen voitti kultaa pikamatkalla sekä saavutti hopeaa normaalimatkalla ja pronssia Arja Nuoliojan ja Sanna Savolaisen kanssa viestissä. Savolainen saavutti pikamatkalla hopeaa. Miesten joukkue Raino Pesu, Markku Järvinen, Vesa Mäkipää ja Anssi Juutilainen saavutti viestissä hopeaa.
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi 14 maaottelua, joista viisi ensimmäistä tammi-helmikuussa Qatarissa, Omanissa ja Marokossa. Kovatasoisia ystävyysotteluvastustajia olivat Italia toukokuussa vieraskentällä ja Espanja kesäkuun alussa Tampereella. EM-karsinnat Suomi aloitti syksyllä häviämällä Helsingin olympiastadionilla Skotlannille 0–2 ja vieraskentällä Kreikalle 4–0. Tommy Lindholm erosi Kreikka-ottelun jälkeen 13.10. maajoukkueen päävalmentajan tehtävästä, ja hänen tilalleen tuli kakkosvalmentajana toiminut Jukka Ikäläinen. Suomen voittaessa lokakuussa vieraskentällä ystävyysottelussa Viron Ari Hjelm nousi Suomen maajoukkuemaalintekijöiden tilastossa jaetulle kärkipaikalle 17 maalillaan. Vuoden viimeisissä EM-karsintaotteluissaan Suomi voitti olympiastadionilla Färsaaret 5–0 ja San Marinon 4–1. Mika-Matti Paatelainen teki Färsaaria vastaan kaksi maalia ja San Marinoa vastaan neljä maalia, mikä oli Suomen maajoukkuehistorian kuudes hattutemppu.
Nils Suomalaisen valmentama Suomen naisten maajoukkue aloitti vuotensa kolmella tappiolla tekemättä maaliakaan, mutta viisi EM-karsintaottelua sujuivat paremmin: Suomi voitti Vantaalla Tšekin 4–0 ja vieraskentällä Unkarin 0–1 sekä pelasi maalittoman tasapelin vieraskentällä Tšekkiä vastaan ja 2–2-tasapelin Vantaalla Norjan kanssa, ja vain vierasottelu Norjaa vastaan päättyi tappioon. Suomi sijoittui EM-karsintalohkossaan toiseksi.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Tampereen Pallo-Veikot, hopeaa sai anjalankoskelainen Myllykosken Pallo -47 ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti helsinkiläinen Malmin Palloseura, hopeaa sai Turun Pyrkivä ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Jousiammunta

Tauluammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 19.–23.7. Nymburkissa, Tšekissä Jari Lipponen voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa sekä Tomi Poikolaisen ja Ismo Falckin kanssa joukkuekilpailussa.