stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bad (kappale)
Aiheesta muualla

Musiikkivideo (Arkistoitu – Internet Archive)
Kappaleen sanat (Arkistoitu – Internet Archive)
Nick Wallery

Nick Wallery (s. 9. joulukuuta 1981 Florida, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edusti kaudella 2008–09 Korisliigassa pelaavaa Forssan Koripoikia. Wallery pelasi kaudella 2007–2008 Suomen Korisliigassa Team Componentassa.
Pituudeltaan Wallery on 201 cm ja painoltaan 110 kg.
Arvo Jantunen

| Arvo Jantunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Arvo Johannes Jantunen
Syntynyt: 29. huhtikuuta 1929 Viipuri, Suomi
Kuollut: 20. heinäkuuta 2018 (89 vuotta) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Jantsa
Pituus:  186 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1949–1966:  Tampereen Pyrintö
Maajoukkueet
1954–1961:   Suomi
Ottelut (pisteet):  50 (160)
Valmennusura
1963–1965 1963:  Tampereen Pyrintö  Suomi (apuv.)
Aiheesta muualla
FIBA
Arvo Johannes Jantunen (29. huhtikuuta 1929 Viipuri – 20. heinäkuuta 2018 Tampere) oli suomalainen koripalloilija, koripallovalmentaja ja -tuomari. Hän oli myös maajoukkuetason käsipalloilija ja pääsarjatason jalkapalloilija ja pesäpalloilija.
Jantunen edusti koko koripalloilijanuransa ajan Tampereen Pyrintöä, joka vuonna 2014 nosti kattoon Jantusen pelipaidan. Pyrinnössä Jantunen voitti seuran historian ensimmäisen miesten koripallon SM-mitalin vuonna 1958. Hän on edelleen Pyrinnön pääsarjahistorian runkosarjan pelaajatilastoissa kuudentena tehdyissä pisteissä ja seitsemäntenä pelatuissa otteluissa. Suomen maajoukkueessa Jantunen pelasi 50 maaottelua ja kuului maan turnauskokoonpanoihin vuosien 1957, 1959 ja 1961 EM-kilpailuissa. Jantunen toimi myös koripallovalmentajana Pyrinnössä ja Suomen maajoukkueessa sekä kansainvälisen tason koripallotuomarina ollen muun muassa Suomen EM-kilpailuissa 1967 Tampereella pelattujen ottelujen tuomarien ja toimitsijoiden ylivalvoja.
Käsipallossa Jantuselle kertyi viisi maaottelua, yksi Suomen mestaruus ja yksi SM-hopea. Pesäpallossa hän pelasi miesten SM-sarjassa kolme kautta ja jalkapallossa yhden kauden. Lisäksi voimistelunopettajana työskennellyt Jantunen harrasti jääpalloa, pöytätennistä ja keilailua.
Koripalloilijana > Seurajoukkueura

Jantunen syntyi Viipurissa vuonna 1929 ja eli siellä ensimmäisen vuosikymmenensä harrastaen myös urheilua. Sotien vuoksi ja Suomen menetettyä Viipurin Jantusen perhe muutti Tampereelle, missä hän alkoi aluksi pelata jalkapalloa. Oppikoulussa ensimmäisellä luokalla ollessaan Jantunen kiinnostui koripallosta, vaikka laji oli Tampereella tuolloin hyvin vaatimattomissa kantimissa: välineitä ei ollut, ja kesällä koripalloa ei pelattu. Jantunen opiskeli Tampereen lyseon lukiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1950 sekä voimistelunopettajaksi vuonna 1954. Työuransa hän aloitti vuonna 1955.
186 senttimetriä pitkä "Jantsa" Jantunen edusti Tampereen Pyrintöä Koripalloliiton mestaruussarjassa vuosina 1949–1952 ja miesten SM-sarjassa vuosina 1952–1966. Hän teki pääsarjassa Pyrinnölle 3 668 pistettä, millä hän on edelleen joukkueen historian parhaiden korintekijöiden joukossa. SM-sarjakauden 1958 päätteeksi Pyrintö ja joukkueen hopeakauden ratkaisupelaaja Jantunen saavuttivat ensimmäisen miesten SM-mitaliansa, hopean, Kotkan Työväen Palloilijoiden jälkeen.
Koripalloilijana > Maajoukkue

Jantuselle kirjattiin ensimmäinen maaottelu Suomen miesten maajoukkueessa 13. marraskuuta 1954. Vastassa oli Ruotsi, jota vastaan Jantunen myös seuraavan vuoden marraskuussa teki ensimmäiset kaksi pistettään maajoukkueessa. Vuonna 1957 Jantunen kuului Suomen kokoonpanoon Bulgarian EM-kilpailuissa, missä hän ei tehnyt pisteitä Suomen alkulohko-otteluissa. Suomi voitti alkulohkossaan Belgian mutta hävisi Unkarille ja Romanialle ja joutui alempaan jatkosarjaan, missä se voitti viisi seitsemästä ottelustaan sijoittuen lopputuloksissa 11:nneksi. Jantunen onnistui korinteossa otteluissa Länsi-Saksaa, Italiaa ja Skotlantia vastaan.
Turkin EM-kilpailuissa 1959 Jantusen edustama Suomi hävisi kaikki kolme alkulohko-otteluaan Jantusen onnistuessa korinteossa Puolaa ja Espanjaa vastaan. Jatkosarjassa Suomi voitti yhden ja hävisi yhden ottelun, samoin sijoitussarjassa, missä Jantunen ylsi pisteille sekä Itä-Saksaa että Turkkia vastaan. Suomi sijoittui Turkissa 13:nneksi. Vuoden 1959 maaotteluissa Ruotsia ja Itä-Saksaa, samoin Ruotsia vastaan vuotta myöhemmin, Jantunen heitti 11 pistettä, maajoukkueuransa ennätyksen.
Jantunen oli kolmannen kerran mukana EM-kilpailuissa Jugoslaviassa 1961, missä Suomi hävisi kummankin ottelunsa alkulohkossa. Jatkosarjassa Jantunen teki Englantia vastaan neljä pistettä ja otti kymmenen levypalloa. Kreikkaa vastaan hän kirjautti vastaavasti 6/6-lukemat. Lopuissa otteluissaan Suomi hävisi Espanjalle, voitti Alankomaat ja hävisi jälleen Espanjalle, ja lopputuloksissa maa oli 14:s. Jantusen maajoukkueura pelaajana päättyi Jugoslavian EM-turnaukseen: yhteensä hän pelasi maajoukkueessa vuosina 1954–1961 50 ottelua 3,2 pisteen keskiarvolla.
Koripallotuomarina ja -valmentajana

Jantunen aloitti vuonna 1954 työn Suomen Koripalloliiton tuomari- ja pelaajakouluttajana. Pyrinnössä hän valmensi pelaamisen ohella vuosina 1963–1965. Hän toimi Suomen maajoukkueen apuvalmentajana vuonna 1963. Kansainvälisen erotuomaritutkinnon Jantunen suoritti vuonna 1965, ja hän toimi tuomarina useissa sadoissa otteluissa. Suomen EM-kilpailuissa 1967 hän toimi Tampereella pelattujen ottelujen tuomarien ja toimitsijoiden ylivalvojana. Suomen Koripalloliiton kultainen ansiomerkki myönnettiin Jantuselle vuonna 1961.
Muut lajit

Käsipallossa Jantunen pelasi Suomen maajoukkueessa viidessä maaottelussa. Hän saavutti Suomen joukkueessa akateemisten PM-kilpailujen hopeaa vuonna 1953. Seuratasolla Jantunen voitti Unionissa Suomen mestaruuden vuonna 1959 ja SM-hopeaa Tampereen Ilveksessä vuonna 1954.
Pesäpallossa Jantunen pelasi Tampereen Pyrinnössä kolmen kauden ajan SM-sarjaa lähinnä lukkarina. Kaudella 1954 Pyrintö sijoittui erittäin tasaisessa SM-sarjassa viidenneksi samoin pistein hopeamitalistijoukkueen kanssa.
Jalkapallossa Jantunen pelasi Suomensarjaa ja Ilves-Kissoissa kaudella 1951 Mestaruussarjaa. Jantusen lajivalikoimaan kuuluivat myös jääpallo ja pöytätennis sekä keilailu, joissa hän saavutti M-luokan.
Myöhäisemmät vuosikymmenet

Jantunen työskenteli voimistelunopettajana Tampereen lyseon lukiossa, Klassillisessa ja Tampereen yhteiskoulussa. Vuoteen 1973 asti poikakouluna olleessa lyseon lukiossa Jantusen opetus koettiin niin monien oppilaiden kuin toisten opettajienkin mukaan innostavana. Jantunen jäi eläkkeelle 1990-luvun alussa. Hän kävi seuraamassa Pyrinnön koripallo-otteluita kauteen 2016–2017 asti kritisoiden ajoittain lajin muuttumista entistä kontaktipitoisemmaksi. Pyrintö nosti vuonna 2014 kattoon Jantusen pelipaidan tämän pelinumerolla 5, joka seuran käytännön mukaisesti pysyy käytössä, mutta jota ei ole käytetty.
Jantusen perheeseen kuuluivat vaimo ja tyttäret. Jantunen sairasti viimeiset elinvuotensa Alzheimerin tautia. Hän kuoli 89-vuotiaana Tampereella 20. heinäkuuta 2018.
Tilastot

| Kausi | Joukkue | Sarja | O | PTS | PTS YHT |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 16 | 12,5 | 200 |
| 1953 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 20 | 11,8 | 236 |
| 1954 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 11,4 | 250 |
| 1955 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 20 | 12,6 | 251 |
| 1956 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 21 | 16,0 | 337 |
| 1957 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 16,9 | 372 |
| 1958 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 15,9 | 349 |
| 1959 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 21 | 16,1 | 338 |
| 1960 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 19,3 | 424 |
| 1961 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 22 | 16,5 | 362 |
| 1962–1963 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 31 | 12,3 | 382 |
| 1963–1964 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 19 | 8,8 | 167 |
| 1964–1965 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 1 | – | – |
| 1965–1966 | Tampereen Pyrintö | SM-sarja | 1 | – | – |
| Yhteensä | Yhteensä | SM-sarja | 260 | 14,1 | 3668 |
O = ottelut, PTS = pistekeskiarvo, PTS YHT = pisteet yhteensä
Nelson Riddle

Nelson Riddle vuonna 1958.
Nelson Smock Riddle, Jr. (1. kesäkuuta 1921 – 6. lokakuuta 1985) oli yhdysvaltalainen orkesterinjohtaja ja sovittaja, jonka ura kesti 1940-luvun lopulta 1980-luvun alkuun. Riddle tunnetaan kenties parhaiten 1950-luvun Capitol Recordsille tekemistään töistä, tyypillisesti jazzahtavista big band -tyylisistä sovituksista Frank Sinatran, Dean Martinin, Nat King Coleen, Judy Garlandin, Peggy Leen, Louis Priman ja Keely Smithin kaltaisille artisteille. Myöhemmin hänen palveluksiinsa turvautuivat Ella Fitzgerald, Shirley Bassey, Matt Monro, Linda Ronstadt ja monet muut.
Riddle teki myös paljon musiikkia 1960-luvun televisiosarjoihin, kuten Valtatie 66 (Route 66) ja Batman.
Aiheesta muualla

Nelson Riddlen virallinen sivusto
Nelson Riddle Archives (Arkistoitu – Internet Archive)
All Music Guide Biography
Naoki Kodaka

Naoki Kodaka (小高 直樹, Kodaka Naoki) on japanilainen videopelimusiikkisäveltäjä, joka työskenteli Sunsoftilla. Nykyään hän opettaa musiikkia useissa yliopistoissa ja säveltää ajoittain.
Kodaka opetteli pianonsoittoa lapsena mutta lopetti harjoittelun seitsenvuotiaana, koska piti enemmän populaarimusiikin soittamisesta. Hän jatkoi lukiossa klassisen musiikin opintojaan ja valmistui Aichi-prefektuurin taideyliopistosta pääaineenaan säveltäminen. Valmistuttuaan hän tuotti lyhyen aikaa musiikkia radioon ja televisioon. Sunsoft palkkasi Kodakan pelimusiikkisäveltäjäksi, koska tämän tiedettiin viettävän paljon aikaa pelihalleissa.
Kodaka tunnetaan parhaiten seuraavien pelien musiikista: Journey to Silius, Batman: The Video Game (NES- ja Mega Drive -versiot), Blaster Master, Gremlins 2: The New Batch, Albert Odyssey -sarja ja Super Fantasy Zone. Häntä avustivat NES-projekteissa lähes aina musiikkiohjelmoijat Nobuyuki Hara, Shinichi Seya ja joskus Naohisa Morota. Yleensä Kodaka sävelsi kappaleet perinteiselle nuottiviivastolle, jolta ääniohjelmoijat sovittivat ne NES:ille.
Kodaka lopetti pelimusiikin säveltämisen vuonna 2002 ja alkoi opettaa Nagoyan musiikkiyliopistossa säveltämistä, sovittamista ja tuottamista. Myöhemmin hän ryhtyi lisäksi opettamaan Daidon yliopistossa musiikin teoriaa ja tietokonemusiikkia.
Sävellykset

Atlantis no Nazo (Famicom, 1986)
Dead Zone (Famicom Disk System, 1986)
The Wing of Madoola (Famicom, 1986)
Nazoler Land (Famicom Disk System, 1987)
Shanghai (Famicom, 1987)
Spy Hunter (NES, 1987)
Ripple Island (NES, 1988)
Freedom Force (NES ja Nintendo VS. System, 1988)
Blaster Master (NES, 1988)
Nankin no Adventure (Famicom Disk System, 1988)
Platoon (NES ja Nintendo VS. System, 1988)
Fester's Quest (NES, 1989)
Batman: The Video Game (NES, 1989)
Batman: The Video Game (Mega Drive, 1990)
Journey to Silius (NES, 1990)
Nantettatte!! Baseball (Famicom, 1990)
Gremlins 2: The New Batch (NES ja Game Boy, 1990)
Ufouria: The Saga (NES, 1991)
Super Spy Hunter (NES, 1991)
Batman: Return of the Joker (NES, 1991)
Batman: Return of the Joker (Mega Drive, 1992)
Super Fantasy Zone (Mega Drive, 1992)
Albert Odyssey (Super Famicom, 1993)
Sugoi Hebereke (SNES, 1994)
Albert Odyssey II (Super Famicom, 1994)
Albert Odyssey: Legend of Eldean (Saturn, 1996)
Out Live: Be Eliminate Yesterday (PlayStation, 1997)
Aiheesta muualla

Naoki Kodakan kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Naoki Kodaka – 17.12.2020 versio
Käännös suomeksi
Australian historia

Australian historia jakautuu karkeasti kolmeen osaan; noin 60 000 vuotta kestäneeseen esihistorialliseen aikaan, vuonna 1788 alkaneeseen Australian kolonisaatioon sekä itsenäisen valtion historiaan vuodesta 1901 alkaen.
Varhaisasutus

Australian asuttivat noin 40 000–50 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua Aasiasta muuttaneet kivikauden ihmiset, jotka ovat nykyisten aboriginaalien esi-isiä. He saapuivat Australiaan luultavasti pohjoisesta veneillä tai kanooteilla.
Eurooppalaisten saapuessa 1600-luvulla aboriginaalit olivat metsästäjiä ja keräilijöitä ja käyttivät aseinaan keihäitä, nuijia ja bumerangeja. Viljan viljely, kotieläimet, saviastiat ja metallit olivat heille tuntemattomia. Vaeltavasta elämäntavasta johtuvan eristymisen vuoksi heistä muodostui yhteensä noin 500 heimoa, joista jokaisella oli oma kielensä tai murteensa sekä oma yhteiskunta- ja kulttuurimuotonsa.
Tutkimusmatkailijat ja uudisraivaajat

Hollantilaiset tutkimusmatkailijat vierailivat Australiassa 1600-luvulla. Ensimmäinen Australian mantereen nähnyt eurooppalainen oli hollantilainen Willem Janszoon, jonka alus purjehti Cape Yorkin niemimaan läheltä vuonna 1606. 1600-luvun aikana hollantilaiset tutkivat Australian länsiosien rannikkoa ja alkoivat nimittää aluetta Uudeksi-Hollanniksi, mutta he eivät perustaneet sinne siirtokuntia. Kilpailevan teorian mukaan portugalilaiset löysivät Australian jo 1500-luvun alkupuolella.
Englantilainen William Dampier kävi Australiassa vuosina 1688 ja 1699. Kapteeni James Cook julisti alueen Britannian omaisuudeksi vuonna 1770. Vuonna 1788 britit perustivat rangaistussiirtokunnan nykyisen Sydneyn paikalle. Noin 160 000 vankia joutui alueelle ennen kuin vankien kuljetukset Britanniasta lopetettiin 1800-luvulla. Alueelle saapui myös monia omasta tahdostaan muuttaneita siirtolaisia, ja 1850-luvulla kultakuume houkutteli yhä uusia muuttajia. Myös Australian sisämaa-alueet tulivat vähitellen kartoitetuiksi, kun niitä tutkivat 1840-, 1850- ja 1860-luvuilla useat tutkimusmatkailijat, kuten Ludwig Leichhardt, Charles Sturt, John McDouall Stuart ja Augustus Charles Gregory.
Itsenäistyminen

Villan ja vehnän viennin turvattua taloudellisen perustan uudisasukkaat alkoivat vaatia suurempaa itsenäisyyttä Britannialta. Vuonna 1850 Itä-Australian siirtokunnille myönnettiin osittainen itsehallinto. Uusi Etelä-Wales oli saanut saman etuoikeuden jo vuonna 1842. Siirtolaisten alettua asuttaa maata ja laiduntaa lampaita aboriginaalit karkotettiin sisämaahan, mikä yhdessä sairauksien ja vähentyneen syntyvyyden kanssa aiheutti aboriginaalien määrän selvän vähenemisen.
Kuusi osavaltiota muodostivat vuonna 1901 liittovaltion, Australian kansainyhteisön (Commonwealth of Australia). Vielä sen jälkeen se kuului brittiläiseen imperiumiin autonomisena dominiona, mutta vuonna 1931 säädetty Westminsterin säädös vahvisti sen aseman itsenäisenä valtiona. Vuonna 1986 annettu asetus katkoi viimeisetkin määräykset, joilla Australia oli ollut Britannian alainen.
Sodat

Ensimmäisessä maailmansodassa sadattuhannet australialaiset taistelivat Britannian joukoissa. Monet saivat surmansa Gallipolin taisteluissa vuonna 1915.
Toisessa maailmansodassa Australia seurasi Britannian esimerkkiä ja julisti sodan Saksalle vuonna 1939. Japani valloitti Singaporen 1941, jolloin Australia haki turvaa Yhdysvalloilta ja antoi sen käyttää aluettaan Tyynenmeren taisteluiden tukikohtana.
Vuonna 1965 Australia osallistui Vietnamin sotaan Yhdysvaltojen puolella.
Nick Wirth

| Nick Wirth |
| --- | --- |
 Nick Wirth vuonna 2011
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1966 (ikä 58)
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Nicholas John Peter Nick Wirth (s. 26. maaliskuuta 1966) on brittiläinen insinööri ja Wirth Research yhtiön perustaja. Wirth aloitti Formula 1 -sarjassa toimimalla vuosina 1994–1995 Simtek -tallin päällikkönä, mutta siirtyi Benettonille oman tallinsa konkurssin myötä ja pysyi Benettonilla kauden 1999 loppuun asti. Wirth työskenteli vuodesta 2010 lähtien Virginin Formula 1 -tallin teknisenä johtajana ja käytti tallin auton suunnittelussa tietotekniikkaa. Kesäkuussa 2011 Wirth sai potkut tallista alkukauden vaisujen suoritusten jälkeen.
Käännös suomeksi
Naoji Itō

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Naoji Itō
Syntymäaika: 1. heinäkuuta 1959 (ikä 65)
Syntymäpaikka: Mie, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1978–1986 1988–1993 | Honda PJM Futures |  |
Maajoukkue
| 1981 | Japani | 1 (0) |
Naoji Itō (jap. 伊藤 直司, Itō Naoji; s. 1. heinäkuuta 1959 Mie) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Itō debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1981.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Nelson Oliveira (pyöräilijä)

| Nelson Oliveira |
| --- | --- |
 Nelson Oliveira 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1989 (ikä 35)
Kansalaisuus:   Portugali
Pyöräilijä
Pituus:  180 cm
Paino:  67 kg
Joukkue:  Movistar Team
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  aika-ajon erikoismies
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2008 2009:  LA - Sistemas SSS - Trevomar Artesania de Galicia - Cidade de Lugo
Ammattilaisjoukkue(et)
2010 2011 2012–2013  2014–2015 2016–:  Xacobeo-Galicia Team RadioShack RadioShack-Nissan / RadioShack-Leopard Lampre-Merida Movistar Team
Suurimmat voitot
 Espanjan ympäriajo, etappi  Maantieajon Portugalin-mestaruus 2014  Aika-ajon Portugalin-mestaruus 2011, 2014–2016  
 Tiedot päivitetty: 27. syyskuuta 2021 
Nelson Filipe Santos Simões Oliveira (s. 6. maaliskuuta 1989 Vilarinho do Bairro, Aveiron piiri) on portugalilainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Xacobeo-Galicia-tallissa 2010, edusti Team RadioShackia 2011, RadioShack-Nissan / RadioShack-Leopard -joukkuetta 2012–2013, Lampre-Meridaa 2014–2015 ja Movistar Teamia kaudesta 2016.
Oliveira saavutti Mendrision MM-kilpailuissa 2009 hopeaa alle 23-vuotiaiden aika-ajossa 19 sekuntia Jack Bobridgelle hävinneenä. Hän voitti Tarazonaan päättyneen 13. etapin Espanjan ympäriajossa 2015 minuutin erolla Julien Simoniin.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Bilbao Athletic

Bilbao Athletic on Espanjan pääsarjajoukkue Athletic Bilbaon reservijoukkue. Bilbao Athletic pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Estadio de Lezamalla, johon mahtuu 2 000 katsojaa ja se on rakennettu vuonna 1970.
Historia

Joukkue on alun perin perustettu vuonna 1938, mutta vasta vuonna 1964 siitä tuli Athleticin reservijoukkue. 1966 joukkue nousi Tercera Divisióniin. Nousu jatkui ja vuonna 1969 joukkue nousi Tercerasta Segunda Divisióniin, sillä Segunda División B tuli takaisin käyttöön vuonna 1977. Siitä eteenpäin joukkue on pelannut joko Segunda Divisiónissa tai Segunda B:ssä.
Historiansa aikana Bilbao Athletic on pelannut kaikkiaan 13 kautta Segunda Divisiónissa, 19 kautta Segunda B:ssä ja 10 kautta Tercera Divisiónissa.
Saavutukset

Segunda División B: 1983, 1989
Tercera División: 1967, 1969
Entisiä valmentajia ja pelaajia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Valmentajat  Agustín Gaínza   Rafa Iriondo   Javier Clemente   José Ángel Iribar |   |  Pelaajat  Javier Iturriaga   José Ramón Alexanko   Rafael Alkorta   Gaizka Garitano   Andoni Goikoetxea   Julen Guerrero   José Ángel Iribar   Aitor Karanka   Julio Salinas   Francisco Yeste   Fernando Amorebieta |
Segunda División B 2019–2020
| --- | --- |
Lohko 1:   At. Baleares  Atlético B  Celta B  Coruxo  Getafe B  Ibiza  Internacional  Langreo  Las Palmas B  Las Rozas  Marino  Melilla  Oviedo B  Peña Deportiva  Pontevedra  Racing Ferrol  Rayo Majadahonda  Real Madrid B  SS Reyes  Sporting B 
Lohko 2:   Alavés B  Amorebieta  Arenas  Barakaldo  Bilbao Athletic  Burgos  Calahorra  Cultural Leonesa  Guijuelo  Haro  Izarra  Leioa  Osasuna B  Real Sociedad B  Real Unión  Salamanca CF  Tudelano  UD Logroñés  Unionistas  Valladolid B 
Lohko 3:   Andorra  Badalona  Barcelona B  Castellón  Cornellà  Ebro  Ejea  Espanyol B  Gimnàstic  Hércules  La Nucía  Levante B  Llagostera  Lleida Esportiu  Olot  Orihuela  Prat  Sabadell  Valencia Mestalla  Villarreal B 
Lohko 4:   Algeciras  Atlético Sanluqueño  Badajoz  Cádiz B  Cartagena  Córdoba  Don Benito  Linense  Marbella  Mérida  Murcia  Recreativo  Recreativo Granada  San Fernando  Sevilla B  Talavera  UCAM Murcia  Villarrobledo  Villanovense  Yeclano
Asiakaspalvelu-chat

Asiakaspalvelu-chat on liikeyrityksen asiakaspalvelukanava digitaalisessa ympäristössä, jossa kahdenvälinen vuorovaikutus perustuu kirjoitettuun tekstiin, chattaamiseen.
Tausta

Liikeyritysten toiminnan digitalisoituminen on alkanut kauppatapahtuman siirtymisellä tietoverkkoon. Verkkokauppa on keventänyt yritysten prosesseja mm. tilaamisessa ja logistiikassa. Asiakaskohtaamisen siirtyminen verkkoon on antanut aiheen laajentaa myös asiakaspalveluprosesseja tietoverkkoihin.
Yleistä

Chat on melko uusi väylä yrityksille palvella asiakkaita, ja se on voimakkaassa kasvussa. Suomessa asiakaspalvelu-chattia yrityksille myyvät palveluntarjoajat nimeävät seuraavia hyötyjä tästä kanavasta:
Verkko-ostamisen tuki.
Orgaanisen palautteen saaminen, mitä ei saada analytiikalla ja mittauksilla kerättyä verkkosivujen kävijöiltä.
Ostamisen siirtyessä yhä enemmän verkkoon chatilla saadaan pidennettyä aukioloaikoja ja parannetaan saavutettavuutta.
Asiakkailla on matala kynnys ottaa yhteyttä yritykseen.
Chat toimii tehokkaana myynnin tukena, se on kanava uusien myyntivihjeiden hankintaan ja tukee sekä online ostoprosessia, että ohjaa asiakkaita myös myymälöihin.
Chat on väylä brändin vahvistamiseen ja vuorovaikutteiseen kohtaamiseen asiakkaan kanssa.
Viestintätyyli chatissa

Digitaalinen viestintä luetaan lähes aina ruudulta: tämä vaatii tekstiltä helppolukuisuutta ja silmäiltävyyttä. Yritysviestintä sosiaalisessa mediassa voi olla rennompaa ja jutustelevaa kuin perinteinen viestintä, ja tätä voidaan soveltaa myös asiakaspalvelu-chattiin.
Chatissa voidaan käyttää osaksi valmisvastauspohjia keskustelun nopeuttamiseksi. Nämä pohjat voidaan laatia useimmiten esitettyjen kysymysten perusteella. Asiakaspalvelu-chattiin voidaan myös rakentaa asiakkaasta esitietokysely, joka auttaa kohdennetun neuvonnan antamisessa.
Kehityssuuntia

Asiakaspalvelu-chat on alati yleistyvä asiakaspalvelun muoto, joskaan kuluttaja ei voi vielä odottaa chatin olevan vakioitunut tietyn muotoiseksi. Yritysten painotus sosiaaliseen mediaan vaihtelee, ja olemassa olevien kanavien soveltuvuus tai soveltumattomuus määrää millaiset roolin chat saa asiakaspalvelussa.
On kuitenkin nähtävillä, että asiakaspalvelu-chat on yleistymässä siten, että on kaupallisesti järkevää tarjota sitä tuotteistettuna ostopalveluna erilaisilta toimijoilta. Tarjonta kattaa sekä teknisen toteutuksen että tarvittavan työvoiman.
Yksi kehityssuunta on reaktiivisen asiakaspalvelun lisäksi myynnillinen chat, joka viimeistelee asiakkaan ostoprosessin pidemmälle.
Neill Blomkamp

| Neill Blomkamp |
| --- | --- |
 Neill Blomkamp vuonna 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1979 (ikä 45) Johannesburg, Etelä-Afrikka
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Terri Tatchell
Ohjaaja
Aktiivisena:  1996–
Tunnetuimmat ohjaukset:  District 9 Elysium
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Neill Blomkamp (s. 17. syyskuuta 1979 Johannesburg, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalaissyntyinen, Vancouverissa asuva elokuvien ja mainosfilmien ohjaaja.
Blomkamp aloitti 16-vuotiaana animaattorina Etelä-Afrikassa, kunnes muutti perheensä mukana Vancouveriin kaksi vuotta myöhemmin. Vancouverissa hän pääsi Vancouver Film Schooliin. 2000-luvulla Blomkamp työskenteli runsaasti muun muassa visuaalisten tehosteiden parissa. Lisäksi hän ohjasi mainoksia muun muassa Nikelle ja Citroënille.
Vuonna 2007 Blomkamp ohjasi Landfall-lyhytelokuvien sarjan, joka sijoittui Halo-videopelien ympäristöihin. Toinen kolmesta jaksosta palkittiin Cannesissa 2008. Hyvästä vastaanotosta seurasi myös ensimmäinen täyspitkän elokuvan ohjaustyö, kun Peter Jackson päätti tuottaa District 9 -elokuvan perustuen Blomkampin tiimin Alive in Joburg -lyhytelokuvaan. Blomkampin ohjaaman ja hyvät arvostelut saaneen District 9:n ensi-ilta oli vuonna 2009. Blomkamp on ohjannut myös tieteiselokuvat Elysium (2013) ja Chappie (2015).
Aiheesta muualla

Neill Blomkamp Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Neill Blomkamp Elonetissä.