stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sari Wäänänen

Sari Wäänänen (s. 6. huhtikuuta 1993 Ylikiiminki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Wäänänen on pelannut Suomen pääsarjassa Oulun Kärpissä vuodet 2010–2012 sekä vuodesta 2014. Kauden 2017–2018 loppuun mennessä hän on pelannut pääsarjassa 101 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä ovat 30+43=73, sekä 23 pudotuspeliä tehopistein 5+6=11. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 2017 ja 2018. Lisäksi hänellä on yksi SM-pronssi.
Vietinghoff

Suvun Baltian haaran kantavaakuna (Vietinghoff gen. Scheel)
Von Vietinghoff on vanha ja laaja westfalenilainen aatelissuku. Suku mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1230. Se on lähtöisin Vittinghoffin linnasta lähellä Essen-Rellinghausenia. Keskiajalla yksi sukuhaara siirtyi Baltiaan, josta suku levisi myös Tanskaan ja Ruotsiin.
Kenraalimajuri Johan von Vietinghoffista (1589-1685) polveutuva sukuhaara on naturalisoitu Ruotsin ritarihuoneeseen nimellä Fitinghoff numerolla 220, mutta Suomessa satunnaisesti vaikuttaneet suvun jäsenet eivät yleensä ole kuuluneet tähän sukuhaaraan. Poikkeuksen muodostaa Turussa vuonna 1905 kuolleen suurkauppias Ludvig Nikolaus Fitinghoffin perhe. Myöhemmin vapaaherraksi korotettu Erik Göran Fitinghoff, joka palveli aiemmin jonkin aikaa Pohjanmaan jalkaväkirykmentin everstinä, kuuluu myös tähän sukuhaaraan.
Mäntsälän kirkossa on Hautjärven von Vietinghoffien hautajaisvaakuna.
Virolahdella sai eversti Leonhard von Vietinghoff läänitykseksi Norrköpingin ehdoilla vuonna 1641 Kiiskilahden, Koskelan ja Orslahden kylät kokonaan, lukuun ottamatta yhtä ratsutilaa Koskelassa, joka sekin siirtyi  kaupalla vuonna 1643 Vietinghoffin haltuun ja siitä tehtiin säterikartano. Hän oleskeli vain harvoin näillä läänityksillään, mutta hoiti niitä tarmokkaasti asettaen niille tilanhoitajan tai voudin. Hänen tilanvoutinaan toimi ensin Leonhard Aigmöller ja sitten Samuel Dahl. Von Vietinghoffin läänitys joutui peruutuksen kohteeksi vuonna 1669, jolloin hän joutui luovuttamaan Orslahdesta kuusi tilaa, joista vain yksi oli verokykyinen. Koko läänitys peruuntui vuonna 1681 isossa reduktiossa ja vuonna 1705 kiiskilahtelainen Martti Yrjönpoika Kiiski osti 650:lla kuparirahalla von Vietinghoff-suvun ratsutilan Koskelan kylästä.
Aiheesta muualla

Vietinghoff-sukuyhdistys
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa
Samettipääkerttu

| Samettipääkerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kertut Sylviidae
Suku::  Pensaskertut Curruca
Laji::  melanocephala
Kaksiosainen nimi
 Curruca melanocephala  (Gmelin, 1789) 
Synonyymit
 Sylvia melanocephala 

Katso myös
   Samettipääkerttu Wikispeciesissä   Samettipääkerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Samettipääkerttu (Curruca melanocephala) on kerttujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 13–14 cm, paino 11–13 g ja siipien kärkiväli 15–18 cm. Juhlapukuisella koiraalla on musta pää, punainen silmä, valkoinen kurkku, harmaa yläpuoli ja vaaleampi alapuoli. Naaraalla on harmaa pää, valkoinen kurkku ja ruskea yleisväri. Pyrstön reunasulat ja kulmat ovat valkoiset. Ääni on kova naksaus tai ratisevaa naksuttelua. Laulu on karkeahkoa lavertelua.
Kaksi alalajia tunnetaan: läntinen melanocephala ja itäinen momus. Kolmas, Koillis-Afrikassa esiintynyt alalaji, lienee kuollut sukupuuttoon.
Vanhojen lintujen täydellinen sulkasato tapahtuu kesällä. Jotkut nuoretkin linnut voivat sulkia täydellisesti kesällä.
Levinneisyys

Samettipääkerttu pesii Euroopan eteläisimmissä osissa ja Aasian puolella Välimeren itäpäässä. Se ei ole varsinainen muuttolintu, mutta jotkut yksilöt talvehtivat Afrikan puolella. Samettipääkerttuja harhailee säännöllisesti kauas pesimäseuduilta. Suomessa laji on tavattu kolmesti: 4.5.1986 Korppoon Utössä 1 naaras (J. Peltomäki); 13.5.1991 Kirkkonummen Rönnskärrillä 1 koiras (J. Peltomäki ym.); 9.6.1996 Lemlandin Lågskärillä 1 koiras (T. Lehtiniemi ym.).
Elinympäristö

Pääasiassa kuivat rannikkoseudut ja saaret. Pesii matalakasvuisten metsien pensaskerroksessa, pensaikoissa ja korkean ruohokasvillisuuden seassa.
Lisääntyminen

Pesä sijaitsee matalalla ruohokasvillisuuden varassa tai pensaikossa alle kaksi metriä maanpinnasta. Munamäärä on 3–5, ja molemmat puolisot hautovat 12–15 päivää, naaras intensiivisemmin kuin koiras. Poikaset lähtevät pesästä 10–11 päivän ikäisinä ollessaan vielä lentokyvyttömiä.
Ravinto

Samettipääkerttu on enimmäkseen hyönteissyöjä, mutta syö joskus marjoja ja pehmeitä hedelmiä.
Aiheesta muualla

Samettipääkerttu Lintukuva-verkkopalvelussa
ITIS: Sylvia melanocephala (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q110257507  Wikispecies: Curruca melanocephala  Avibase: B0D094830E71F76A  BioLib: 8910  BirdLife: 22716959  BOW: sarwar1  eBird: sarwar1  EoL: 55637567  GBIF: 9990095  iNaturalist: 1289472  IUCN: 22716959  NBN: NHMSYS0021311382  NCBI: 121426  Observation.org: 1534  Open Tree of Life: 1093905  Xeno-canto: Curruca-melanocephala  Laji.fi: MX.5083338 
Samettipääkertun munia.
Edward Teller

| Edward Teller |
| --- | --- |
 Edward Teller (1958)
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1908 Budapest, Itävalta-Unkari
Kuollut: 9. syyskuuta 2003 (95 vuotta) Stanford, Kalifornia, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Werner Heisenberg ja Friedrich Hund
Tutkimusalue:  Teoreettinen fysiikka
Palkinnot:  Albert Einstein -palkinto (1958)
 Nimikirjoitus
Edward Teller (15. tammikuuta 1908 Budapest, Itävalta-Unkari – 9. syyskuuta 2003 Stanford, Kalifornia) oli Yhdysvalloissa toiminut fyysikko, jota pidetään vetypommin isänä. Hänet tunnetaan myös Jahnin-Tellerin ilmiön löytämisestä kollegojensa kanssa. Unkarilaissyntyisenä hän oli alkuperäiseltä nimeltään Ede Teller.
Tellerin opiskellessa Münchenin yliopistossa, hän menetti kyseisessä kaupungissa oikean jalkansa 1926 auton ajettua tahattomasti hänen päältään. Teller joutui käyttämään proteesia ja ontui siksi lopun ikäänsä.
Teller opiskeli Saksassa ja kutsuttiin vuonna 1935 sekä Lontoon yliopiston luennoitsijaksi että George Washingtonin yliopiston professoriksi Washingtoniin. Hän toimi sitten useissa yhdysvaltalaisissa yliopistoissa.
Teller työskenteli Robert Oppenheimerin Manhattan-projektissa 1942–1946. Kylmän sodan aikana, kun Neuvostoliitto oli kehittänyt oman ydinaseensa, Yhdysvallat halusi panostaa lisää vetypommiin. Teller palasi Los Alamosiin 1950 laittamaan vauhtia vetypommiprojektiin. Hän piiskasiselvennä alaisiaanlähde? ja syytti näitä mielikuvituksen puutteestalähde?, mikä johti huonoihin henkilösuhteisiin laboratorion sisällä. On edelleen epäselvää, ketkä lopulta osallistuivat ns. Teller–Ulam-rakenteen suunnitteluun; tämä oli kuitenkin ensimmäinen toimiva vetypommirakenne.lähde?
Tellerin ja työtoverien välinen kuilu syveni, kun hän todisti oikeudessa Oppenheimeria vastaan 1954. Hän oli siellä ainoa tiedeyhteisön jäsen, joka piti Oppenheimeria turvallisuusriskinä.
1980-luvulla Teller ohjasi Ronald Reaganin Strategic Defense Initiative eli Tähtien sota -aloitetta.
Hänen sanotaan olleen Stanley Kubrickin filmin Tohtori Outolempi nimikkohahmon yksi esikuva, vaikka näyttelijä Peter Sellers sanoi hahmonsa pohjautuneen pikemminkin Wernher von Brauniin.
Helmuth Duckadam

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. huhtikuuta 1959
Syntymäpaikka: Semlac, Romania
Kuolinaika: 2. joulukuuta 2024 (65 vuotta)
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 193 cm
Junioriseurat
1974–1975: Semlecana Semlac
1975–1977: Şcoala Sportivă Gloria
1977: UTA Arad
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1975–1977 | Constructorul Arad | – | (–) |
| 1978–1982 | UTA Arad | 53 | (0) |
| 1982–1986 | Steaua Bucureşti | 80 | (0) |
| 1989–1991 | Vagonul Arad | – | (–) |
Maajoukkue
| 1982 |  Romania | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Helmuth Duckadam (1. huhtikuuta 1959 Arad, Romania – 2. joulukuuta 2024) oli romanialainen jalkapallomaalivahti.
Ura

Duckadam pelasi Constructorul Aradissa 1977–1978, UTA Aradissa 1978–1982, Steuaua Bukarestissa 1982–1986 ja Vagonul Aradissa 1989–1991. Duckadam tuli kansainvälisesti tunnetuksi, kun Steaua Bukarest voitti Euroopan cupin 1986, kaadettuaan Sevillassa pelatussa loppuottelussa FC Barcelonan 2–0. Hän torjui ennätykselliset neljä rangaistuspotkua. Duckadam palkittiin ottelun parhaana, ja hän sijoittui kahdeksanneksi France Football -lehden arvostetussa Euroopan parhaan jalkapalloilijan äänestyksessä samana vuonna.
Verisuonisairaudesta kärsinyt Duckadam joutui leikkauksen vuoksi päättämään huippu-uransa pian loppuottelun jälkeen. Lopettamisen ajankohta sai aikaan villejäkin huhuja, saksalainen suurilevikkinen Bild-iltapäivälehti väitti Securitaten murskanneen Duckadamin kädet tämän kieltäydyttyä luovuttamasta palkinnoksi saamaansa Mercedes-Benz -henkilöautoa kommunistijohtaja Ceaușescun pojalle. Duckadam on itse kuitenkin kiistänyt huhut perättöminä, todeten finaalin jälkeen saamansa autonkin olleen käytetty ARO-maastoajoneuvo. Kuntouduttuaan hän pelasi vielä muutaman vuoden alemmalla tasolla Vagonul Aradin joukkueessa päättäen uransa lopullisesti vuonna 1991.
Jalkapallouran jälkeen

Huippu-uransa jälkeen Duckadam työskenteli kotiseudullaan rajapoliisissa yleten majuriksi. Asuttuaan lyhyen aikaa Yhdysvalloissa hän palasi takaisin Aradiin ja osallistui politiikkaan moninaisista skandaaleistaan tunnetun liikemies Gigi Becalin johtaman populistisen pienpuolueen varapuheenjohtajana. Becali osti myös Steaua Bukarestin jalkapalloseuran, ja Duckadam nimettiin sen kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2010.
Muuta

Vuonna 2005 suomalainen Yö-yhtye levytti hänestä kertovan Jussi Hakulisen sanoittaman laulun Ducadam. Kappaleen alkuperäinen sävel on Chileläinen vallankumouslaulu El pueblo unido.
Saavutukset

Euroopan cupin mestaruus: 1986
Romanian liigamestaruus: 1985, 1986
Romanian cupmestaruus: 1985
Tierasammalet

| Tierasammalet |
| --- | --- |
 Rannikkotierasammal (Racomitrium elongatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Kynsisammalet Dicranidae
Lahko::  Kivisammalet Grimmiales
Heimo::  Kivisammalet Grimmiaceae
Suku::  Tierasammalet Racomitrium  Brid.
Katso myös
   Tierasammalet Wikispeciesissä   Tierasammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tierasammalet (Racomitrium) on kivisammalten heimoon kuuluva suku. Kaikki lajit ovat elinvoimaisia lapintierasammalta lukuun ottamatta, joka on puutteellisesti tunnettu.
Kaksi yleisintä Suomessa esiintyvää lajia ovat kellanvihreä kivitierasammal sekä noin 20 cm korkea kalliotierasammal.
Suomessa esiintyvät tierasammallajit

Racomitrium aciculare - purotierasammal
Racomitrium affine - lenkotierasammal
Racomitrium aquaticum - tihkutierasammal
Racomitrium canescens - hietikkotierasammal
Racomitrium elongatum - rannikkotierasammal
Racomitrium ericoides - somertierasammal
Racomitrium fasciculare - kimpputierasammal
Racomitrium heterostichum - silotierasammal
Racomitrium lanuginosum - kalliotierasammal
Racomitrium macounii subsp. alpinum - lapintierasammal
Racomitrium microcarpon - kivitierasammal
Racomitrium sudeticum - tunturitierasammal
Höytiäinen

| Höytiäinen |
| --- | --- |
 Kontiolahden kirkonkylän satamaa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Kontiolahti, Polvijärvi, Juuka
Koordinaatit:  62°49′47″N, 29°39′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Valuma-alue:  Höytiäisen valuma-alue (04.8)
Järveen tulevat joet:  Kiskonjoki, Kuhnustanjoki, Rauanjoki, Tuopanjoki, Venejoki 
Lasku-uoma:  Höytiäisen kanava 
Taajamat:  Kontiolahti
Järvinumero:  04.821.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  87,3 m  
Pituus:  43 km  
Leveys:  17 km  
Rantaviiva:  538,459 km  
Pinta-ala:  282,64199 km²  
Tilavuus:  3,1919 km³  
Keskisyvyys:  11,29 m  
Suurin syvyys:  59 m  
Valuma-alue:  1 460 km²  
Keskiylivirtaama:  62 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  16 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  0,02 m³/s (MNQ) 
Saaria:  606 
 fiHöytiäinen 
Höytiäinen on Pohjois-Karjalassa Kontiolahdella, Polvijärvellä ja Juuassa sijaitseva järvi, jonka laskujoki Höytiäisen kanava laskee Pyhäselkään. Se on Suomen 15:nneksi suurin järvi.
Nimen Höytiäinen oletetaan saaneen alkunsa kesällä rantavesiin ja koskien alle kertyvistä kukkivien kasvien haituvista, jota sanat höytiäinen, höyty tai höytyvä merkitsevät.
Maantietoa > Yleistä

Höytiäinen on 43 kilometriä pitkä, 17 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 283 neliökilometriä. Sen eteläosassa on laaja järvenselkä, joka muuttuu pohjoisessa saarien, niemien ja pitkien lahtien sokkeloksi. Eteläranta huuhtoo laajaa Jaamankangasta. Pohjoisrannasta työntyy järvelle kaksi suurta niemimaata. Niistä leveämmällä sijaitsee Kinahmo ja kapeammalla sijaitsee Oriniemi. Niemien sivulle jää pitkiä lahtia, jotka ovat pääsääntöisesti matalia. Läntisin lahti on 15 kilometriä pitkä ja alle 3 kilometriä leveä Uittamonsalmi, jonka pohjukkaa kutsutaan Rauanlahdeksi. Kinahmon itäpuolella sijaitsee 7 kilometriä pitkä ja alle 2 kilometriä leveä Ruvaslahti. Höytiäisen itärantaan jää 17 kilometriä pitkä lahti, joka on alle 4 kilometriä leveä. Sillä ei ole nimeä, mutta sen pohjukkaa kutsutaan Reposeläksi ja keskikohtaa Keljosseläksi. Oriniemi jää Keljosselän ja Ruvaslahden väliin ja Uittosalmi sijaitsee Kihnamon länsipuolella.
Maantietoa > Syvyysvaihtelut

Järvi on eteläosassa myös syvempää kuin sen pohjoisosissa. Järven syvin kohta sijaitsee pari kilometriä Kuussaaresta länteen päin. Siellä on 59 metriin ulottuva pieni syvänne. Järvenpohjan syvyysvaihtelut voivat muuttua muutamasta metristä yli 40 metriin pienellä matkalla. Yli 45 metriin ylettyviä syvänteitä esiintyy Kontiorannan edustalla, Kaiskun eteläpuolella ja Lohiluodon etelä- ja länsipuolella.
Maantietoa > Saaria

Höytiäisellä on laskettu olevan 606 saarta, joiden enemmistönä ovat pienet luodot. Ennen Höytiäisen järvenlaskua oli Höytiäisellä 80 pinta-alaltaan yli hehtaarin kokoista saarta, joista 65 maatui järvenlaskussa kiinni mantereeseen. Uusia saaria nousi samalla vedenpintaan ja entisetkin saaret kasvoivat suuresti. Nykyään Höytiäisellä on 170 yli hehtaarin kokoista saarta. Suurin saari on Teerisaari (myös Teyrisaari), jonka pinta-ala on 600 hehtaaria. Saaressa asuu ympäri vuoden vajaa 10 asukasta ja sinne menee talvella jäätie. Toiseksi suurimman saaren Jouhtenisen pinta-ala on 174 hehtaaria. Teerisaaren ympäristön suuria saaria ovat Leppäluoto, Ämmäluoto, Honkasaari ja Ruopansaari. Jouhteisen ympäristössä sijaitsevat esimerkiksi Sikosaari, Jere, Munatsu, Kuussaari, Varpasaari, Laitasaari, Kintainen ja Pulkinluoto. Uittosalmen suuta suojaavat Iso Jänissaari ja Hanhiluoto ja järven eteläosassa sijaitsee Hiekkasaari.
Maantietoa > Asutus ja liikenne

Järvi jakautuu kolmen kunnan kesken niin, että järven etelä- ja itäpuoli kuuluu Kontiolahteen ja länsipuoli Polvijärvelle. Lisäksi Reposelän ja Keljosselän pitkä lahti on jaettu Kontiolahden, Polvijärven ja Juuan kesken. Järvenrannan suurin taajama on Kontiolahden kirkonkylä. Se sijaitsee järven kaakkoisrannalla Kontiolahden ympärillä. Järven rannat ovat heikosti viljeltyjä, mutta pohjoisessa, missä sijaitsevat suurimmat vesijättömaat, on runsaasti rantaan ulottuvia peltoalueita.  Siellä sijaitsevat esimerkiksi Sirnihtän ja Järvikylän kulmakunnat Reposelällä, Oriniemi ja Ruvaslahden kylä Ruvaslahdella, Rauanlahden ja Huutokosken kylät Rauanlahden ympäristössä. Polvijärven kirkonkylä sijaitsee parin kilometrin päässä Höytiäisestä. Eteläpäässä sijaitsee Puntarikoski, joka on kehittynyt Höytiäisen kanavan ja voimalaitoksen ympärille.
Järvi on vilkas vapaa-ajan vesiliikenteen järvi. Satamia sijaitsee seuraavasti: Kontiolahti, Huhmari, Teatteriranta (Polvijärvi), Kallioniemi (1,4 m), Selkäsalmi, Kunnaslahti, Puntarikosken Häikänniemi, Herneniemi, Tammalahti, Teerisaaren yhteyslaituri (1,6 m), Aavaranta (matala), Martonvaaran Laivaranta (1,3 m), Kuhnustan entinen pudotuspaikka Tuopanjoen Hiekkaniemessä.
Järven itäosan saavuttaa helposti seuraamalla Joensuusta valtatietä 6, jota seuraa Kontiolahdelsta alkaen rannan puolella yhdystiet 15720 ja 15729. Hovilassa yhdystie 15729 vaihtuu yhdystieksi 15730 ja 15802. Pohjoispuolella voi Sirnihtästä alkaen ajaa seututietä 504, joka vie Polvijärvelle. Sirnihtän ja Polvijärven välillä on rantoja lähemmin seuraavat tiet yhdystiet 15793 ja 15799.Polvijärveltä pääsee Ylämyllylle seututietä 502, josta poikkeaa järvelle yhdystiet 15781, 15779 ja Puntarikoskelle johtava 15708. Yhdystie 15710 oikaisee Jaamankankaan läpi valtatielle 6.
Luontoarvoja

Höytiäisen ekologinen tila on hyvä ja myös siihen laskevien jokien tila on hyvä. Höytiäisen mittauspisteessä Kaiskun itäpuolella on veden näkösyvyys ollut keskimäärin 4,4 metriä, vedenväri 35 mg Pt, fosforipitoisuus 5 mikrogrammaa ja α-klorofyllipitoisuus 3 mikrogrammaa litrassa vettä.
Muutamilla järven saarilla on luonnonsuojelualueita. Sellaisia ovat esimerkiksi Teerisaari, Jouhteninen, Jere, Sikosaari, Matala, Kalliosaari, Puolimatkankalliot, Kaisku, Suurisaari, Kolmoset, Kallioluoto ja Leppäluoto. Myös Ruvaslahden laaja vesialue on suojeltualueena.
Historiaa > Höytiäisen lasku

Höytiäisen järvenlasku toteutui vuonna 1859, kun Viinijoen perkaamisen sijasta kaivettiin järven lounaiskulmaan Jaamankankaan läpi uusi kanava. Kanavan padot kuitenkin pettivät ja järven vedestä puolet syöksyivät Pyhäselkään muodostaen Jaamankankaalle suuren ”kanjonin”. Höytiäisen kanavasta tuli näin uusi laskujoki. Järvenlaskussa järven pinta-ala kutistui kolmanneksella ja paljastuneesta vesijättömaasta raivattiin neliökilometreittäin peltomaata.
Historiaa > Trombi Höytiäisellä

Trombimyrsky pyyhkäisi 20. elokuuta 2004 Polvijärveltä Höytiäisen yli Kontiolahdelle. Tuhoalueen laajuus oli noin 500 hehtaaria, ja puuta kaatui 50 000–100 000 kuutiometriä. Jouhtenisen saaren luonnonsuojelualueella kaatui runsaasti metsää. Saaren alueet on jätetty myrskyn jälkeiseen tilaan seurantatutkimuksia varten.
Alku-Höytiäinen

Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikkö suli ohentuen Kaakkois-Suomesta alkaen. Samalla mannerjäätikön reuna vetäytyi luoteeseen päin ja jään alta paljastui pääosin Itämeren peittämät alueet. Maankohoaminen oli kuitenkin nykyistä nopeampaa ja lopulta maata kohosi vedenpinnan yläpuolelle. Höytiäisen ympäristössä kävi myös näin ja pian Höytiäisen järvialtaan painauma muodosti Muinais-Saimaaseen laajan lahtimaisen alueen. Maankohoaminen kavensi lahden suuta ja lopulta Höytiäinen kuroutui erilleen Saimaan laajasta järvialueesta.
Järvien kuroutumista tutkittiin 1920-luvulla ja vuonna 1927 saapuivat geologit Väinö Auer ja Matti Sauramo Höytiäiselle. He tutkivat Höytiäisen järvenlaskussa vuonna 1859 rannan alta paljastuneita kantoja ja turvekerroksia, jotka näkyivät yleensä hiekkakerroksien alta. Näiden esiintyminen oli hämmentänyt paikallisia asukkaita ja tutkijoita useita vuosikymmeniä, mutta vasta Auer ja Sauramo onnistuivat antamaan niille selityksen, joka on kestänyt nykypäiviin asti. Fennoskandiassa vielä käynnissä oleva jääkauden jälkeinen epätasainen maankohoaminen on nostanut Höytiäisen luoteispäätä nopeammin kuin sen kaakkoispäätä. Epätasaisen maankohoamisen seurauksena järviallas on kallistunut kohti etelää järven kuroutumisestaan alkaen noin 39 senttimetriä kilometrillä. Kuroutumisen aikaiset puut ja turpeet jäivät kaakkoisrannoilla hitaasti kohoavan veden alle ja yläpuoliset rannat sortuivat aallokossa kerrostaen järven pohjalle jääneet kannot ja turpeet hiekkakerroksien alle. Kun vedenpinta aleni järvenlaskussa ja paljasti järven pohjan jäänteet, saatiin konkreettisia todisteita maankohoamisen seurauksista. Höytiäisen vedenpinta oli geologien mukaan noussut etelärannikolla 8–9 metriä ja laskenut pohjoisrannikolla 5–6 metriä. Erilaiset lukemat selitettiin Viinijoen sijainnilla, joka oli keskikohdan pohjoispuolella.
Auer ja Sauramo vertasivat eri puolilta järveä löytyneiden turvekerrosten alakorkeuksia toisiinsa ja päätyivät esittämään Höytiäisen kuroutumisajankohdaksi 8 800–8 900 vuotta sitten. Kuroutumisajankohtaa on myöhemmin aikaistettu otettujen radiohiiliajoitusten avulla. Rauanjoen viereisellä Tiaissuolla kairattujen liejukerrosten ajoitus on antanut 9 570 ± 130 vuotta BP. Tämä antaa Alku-Höytiäisen kalibroiduksi kuroutumisajankohdaksi noin 10 500 vuotta sitten. Höytiäisen järvenlasku ja järven uusi lasku-uoma on lisännyt järvialtaan kallistumisnopeutta järven pohjoispäässä. Etelärannat eivät enää laskeudu veteen kuten tekivät ennen, mutta pohjoisessa rantaa paljastuu kiihtyvällä nopeudella. Joskin ihmisen mielestä hyvin hitaasti.
Säännöstely, vedenpinnan korkeudet ja jäähavainnot

Höytiäistä on säännöstelty Puntarikosken voimalaitoksen valistumisen jälkeen vuonna 1958. Lupaehdoissa on vedenpinnan yläkorkeudeksi määrätty 87,50 metriä (mpy., NN) ja alakorkeudeksi 86,65 metriä. Vedenpinnan korkeuksia on mitattu vuodesta 1913 alkaen. Mittausasema sijaitsi aluksi Puntarikoskella , mutta vuonna 1992 se siirrettiin Sorpanniemeen . Voimalassa seurataan silti myös vedenpinnan korkeuksia. Vuosien 1913–1939 vedenpinnan keskikorkeus oli 87,55 metriä (MW), vuosien 1958–1991 87,17 metriä ja vuosien 1992–2008 87,25 metriä mpy. Vedenpintaa säännöstellään päästämällä tai pidättämällä vedenvirtausta Puntarikosken voimalaitoksella, jossa on tehty virtaamahavaintoja vuodesta 1958 lähtien. Voimalan kautta on vuosina 1958–2008 päästetty vettä keskimäärin 16 m³/s (MQ), kun keskiylivirtaama on ollut 62 m³/s (HMQ) ja keskialivirtaama 0,02 m³/s (NMQ). Suurin virtaama 100 m³/s (HQ) on mitattu kesäkuussa 1998. Joskus virtaukset on pysäytetty kokonaankin.
Jäähavaintoja on tehty vaihtelevasti. Höytiäisen jäätymishavaintoja on vuosilta 1961–1990 ja jäidenlähdön havaintoja on vuosilta 1913–1991. Varhaisin jäätyminen on tapahtunut 14.11.1971 ja myöhäisin 29.12.1974. Jäidenlähdöt ovat tapahtuneet vastaavasti 25.4. (vuonna 1950) ja 2.6. (vuosina 1929 ja 1941) välisinä päivinä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Höytiäisen valuma-alueen (04.8) Höytiäisen alueella (04.82), jonka Höytiäisen lähialueeseen (04.821) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,3 metriä mpy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Höytiäinen Wikimedia Commonsissa
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona, GTK, 2004
Lappalainen, Ari: Kalastuskulttuuri muuttuvassa yhteiskunnassa (1998) ; väitöskirja Höytiäisen kalastuskulttuurin muutoksesta
Pihlatie, Matti, Vesajoki, Heikki, Lappalainen, Ari, Hottola, Petri (1997): Höytiäinen
Vesajoki, Heikki: Höytiäisen kehitys jääkaudesta nykypäivään (Pohjois-Karjalan luonto 1978)
Vesajoki, Heikki, Kilpiäinen, Antti (1992): Höytiäisen saaristo
Puhakka, Jouko: Kaiskunkallio kestää (nuortenkirja) (1959), Ukkoahvenia, kalakukkoja, tuulasöitä, (1975)
Mononen, Paula: Höytiäisen reitin vesistöalueen tila ja siihen vaikuttaneet tekijät vuosina 1978–1990.  (monistesarja, nro 296)  Helsinki:  Vesi- ja ympäristöhallitus, 1991.  Teoksen verkkoversio (PDF) (viitattu 29.4.2022).
Vuonna 2009 paljastettu 150 vuotta aiemmin tapahtuneen Höytiäisen laskun muistokivi.
Buster Posey

| Buster Posey |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Gerald Dempsey Posey III
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1987 (ikä 37) Leesburg, Georgia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Baseballpelaaja
Lempinimi:  Buster
Pelipaikka:  Sieppari
Pituus:  185 cm
Paino:  99 kg
Lyöntipuoli:  oikea
Heittokäsi:  oikea
Nyk. joukkue:  San Francisco Giants
Sarja:  MLB
MLB-varaus:  5. varaus, 2008 San Francisco Giants
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2009–:  San Francisco Giants
Gerald Dempsey "Buster" Posey III (s. 27. maaliskuuta 1987 Leesburg, Georgia) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa MLB-liigan San Francisco Giantsissa. Hänen pelipaikkansa on sieppari.
Posey on ammattilaisurallaan voittanut kolmesti World Seriesin, ja hänet valittiin kaudella 2012 National Leaguen arvokkaimmaksi pelaajaksi.