stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ada Lovelace
Elämä > Avioliitto ja lapset

Ada Byron täytti vuoden 1834 lopussa 19 vuotta. Tässä vaiheessa hänen äitinsä oli päättänyt, että Adan oli aika löytää itselleen aviopuoliso. Ilmeisesti Charles Babbagekin oli yksi vaihtoehdoista. Tuohon aikaan ei ollut tavatonta, että Adan ikäinen nuori nainen meni naimisiin vanhemman, varakkaan ja aikaisemmin naimisissa olleen miehen kanssa. Lady Byronin mielestä Babbage ei kuitenkaan ollut tyttärelle tarpeeksi hyvä puolisoehdokas, sillä puolison oli oltava siniverinen.
Ada esiteltiin keväällä 1830 kolmekymmentävuotiaalle lordi William Kingille. Hän kuului poliittisesti, yhteiskunnallisesti, älyllisesti ja uskonnollisesti merkittävään sukuun. Hän oli lisäksi varakas ja omisti useita kiinteistöjä. Ada Byronista tuli Ada King 8. heinäkuuta 1835. Adalle avioliitto antoi mahdollisuuden vakaampaan elämään ja samalla pakotien äidin holhoavasta otteesta. King sai jaarlin arvon 1838, jolloin Ada Kingistä tuli Lovelacen kreivitär.
Ada ja William King saivat ensimmäisen lapsen alkuvuodesta 1836. Lady Byron ehdotti yllättäen, että Ada nimeäisi lapsensa isänsä mukaan. Poika saikin nimekseen Byron. Seuraavana vuonna Kingit saivat tyttären, joka nimettiin lady Byronin mukaan Annabellaksi. Tämän jälkeen Ada sairastui jälleen ja oli useita kuukausia sänkypotilaana.
Ada sairastui todennäköisesti tyttärensä syntymän jälkeen koleraan. Hän oli maaliskuussa 1838 niin heikko, että vältteli jopa Lontoon seurapiirejä. Hänen ongelmanaan oli tuolloin todennäköisesti voimakkaat kuukautisvuodot. Perhelääkäri Locock suositteli hoitomenetelmänä kolmannen lapsen tekemistä. Ada ja William King saivat Ralphiksi nimetyn pojan. Adan terveys oli silti edelleen hauras, ja häntä lääkittiin muun muassa laudanumilla ja morfiinilla.
Elämä > Paluu matematiikkaan

Kolmen lapsen jälkeen Lovelace halusi palata takaisin intohimoonsa eli matematiikkaan. Hän kääntyi marraskuussa 1839 Charles Babbagen puoleen ja pyysi tältä apua sopivan yksityisopettajan löytämiseksi. Babbage kertoi kuitenkin olevansa kiireinen, eikä Lovelacen muistakaan vanhoista opettajista ollut auttajiksi. William Frend oli jo vanha ja heikko, ja Mary Somerville oli muuttanut ulkomaille. Lady Byron onnistui kesällä 1840 järjestämään tyttärelleen uudeksi opettajaksi tunnetun matemaatikon ja loogikon Augustus De Morganin. Yhteys De Morganiin syntyi luultavasti tämän vaimon Sophian kautta. Tämä oli Frendin tytär ja ihaili lady Byronia.
Vaikka Lovelace oli opiskellut matematiikkaa ja muita tieteitä, opetus oli aiemmin ollut hyvin vaihtelevaa. Lapsena hän sai opetusta aritmetiikassa ja myöhemmin muun muassa geometriassa ja havaintoihin perustuvassa tähtitieteessä. Lovelacen varhaisimmat opettajat King, Frend ja Somerville olivat lähinnä antaneet lukusuosituksia. Somerville oli kuitenkin jo siirtynyt pois Frendin ja Kingin vanhakantaisesta yliopistomatematiikasta uudempiin käytäntöihin.
De Morgan oli Babbagen ystävä, ja hänkin oli valmistunut Trinity Collegesta. Lovelace edistyi nopeasti De Morganin ohjauksessa. Lovelacen sairastuttua De Morgan kirjoitti kuitenkin lady Byronille ja lordi Lovelacelle, ettei Adan luonne välttämättä sopinut matematiikkaan. Vaikka De Morgan itsekin oli yhteiskunnallinen uudistaja, hänen kirjeissään voi nähdä naisvihaa. Hänen mielestään Adan esittämät kysymykset matematiikasta ja luonnontieteestä eivät olleet sopivia naiselle. De Morgan epäilikin, että Adan terveys oli heikentynyt liiallisen opiskelun takia.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema > Muut tutkimukset ja kiinnostuksen kohteet

Vuosi 1843 oli Lovelacen elämän tieteellisesti merkittävin vuosi. Hänen elämänvaiheitaan seuraavan kymmenen vuoden ajalta on heikosti dokumentoitu. Hän vietti joka tapauksessa melko vilkasta seurapiirielämää ja tunsi muun muassa Charles Dickensin, Michael Faradayn sekä monia muita kirjallisuuden ja tieteen merkkihenkilöitä. Lisäksi hänen ja Babbagen välinen ystävyys jatkui edelleen.
Lovelace suunnitteli tieteellisen uransa jatkamista Menabrean artikkelin kääntämisen jälkeen. Hänellä oli mielessä tehdä samantapaisia merkintöjä muihinkin artikkeleihin. Ne eivät kuitenkaan toteutuneet.
Lovelace kiinnostui myös lääkäri John Elliotsonin työstä. Elliotson oli kokeillut anestesiaa mesmerismillä. Lovelace uskoi, että sen avulla pystyi tutkimaan piileviä seksuaalisia tunteita ja toisaalta yhdistämään tunteet vartalon sähkömagneettisiin voimiin. Hän otti vuonna 1844 asian takia yhteyttä Faradayhin ja kysyi mahdollisuutta tutkia tämän alaisuudessa mesmerismiä. Faraday kieltäytyi ehdotuksesta sairastelunsa takia. Faradayn kieltäydyttyä Lovelace kääntyi erakkomaisen sähkötutkija Andrew Crossen puoleen. Lovelace vieraili Crossen tilalla marraskuussa 1844, mutta kirjoitti sen jälkeen, ettei ollut innostunut Crossen laboratoriotyöskentelystä.
William Lovelace alkoi vuonna 1848 kirjoittaa arviota ranskalaisen Agénor de Gasparinin maanviljelystä käsittelevästä teoksesta. Ada osallistui miehensä artikkeliin kirjoittamalla siihen huomioita. Sitä varten hän oli kirjeenvaihdossa John Herschelin kanssa. Artikkeli ei saanut juurikaan huomiota.
Lovelace kiinnostui 1840-luvun lopulla hevoskilpailuista. Hän tuli jopa melko riippuvaiseksi harrastuksesta ja hävisi vedonlyönnissä ilmeisesti vuoden 1850 alussa suuren summan rahaa. Historioitsijat ovat yrittäneet saada selville, yrittikö Lovelace kehittää vedonlyöntiin jonkinlaisen matemaattisen järjestelmän. Tutkimusten lähtökohtana on Lovelacen ja Babbagen vuosien 1848 ja 1849 kirjeenvaihdossa käytetty termi ”book”, jolla viitataan hevoskilpailuissa vedonlyöntiluetteloon. Hevoskilpailujen sijaan keskustelussa on kuitenkin todennäköisesti viitattu Lovelacen ja Babbagen suunnittelemaan kirjaan, joka olisi ollut jatkoa ”Notes”-artikkelille.
Elämä > Viimeiset vuodet ja kuolema > Sairastelu ja kuolema

Lovelace ei ollut missään vaiheessa fyysisesti vahva henkilö. Hän oli 1840-luvullakin sairastellut säännöllisesti, varsinkin vuosikymmenen puolivälistä alkaen. Hän oli kärsinyt hermostollisesta uupumuksesta ja heikkoudesta, ja hänen terveytensä kääntyi entistä huonompaan suuntaan keväällä 1851, kun hänelle tuli kohtusyövän ensimmäisiä oireita. Ne ilmaantuivat alkuun tiheinä verenvuotoina. Sairauden lisäksi Lovelacen elämää rasittivat hevoskilpailuissa syntyneet velat. Lady Byron suostui lopulta auttamaan Lovelacea velkojen maksamisessa, ja huhtikuussa 1852 lady Byronin lakimies Stephen Lushington tapasi Lovelacen. Lushington oli auttanut lady Byronia jo, kun tämä oli ottanut avioeron lordi Byronista.
Vaikuttaa siltä, että Lovelacen sairastellessa hänen äitinsä ja puolisonsa olivat suhteellisen haluttomia viettämään aikaa tämän kanssa. Mitään todistusaineistoa ei ole sille, miksi he toimivat näin. Lovelacella oli apunaan palvelijoita, mutta lady Byron ja William King eivät juuri käyneet hänen luonaan. Lady Byronin asenteeseen on saattanut vaikuttaa hänen luulosairautensa sekä vihansa ja pelkonsa kaikkia tauteja kohtaan. Hän saattoi myös uskoa, että sairaus oli rangaistus Lovelacen ja John Crossen välisestä ystävyydestä. Crosse oli tieteellinen showmies ja Andrew Crossen poika, jonka kanssa Lovelacella epäiltiin olleen suhde. Lady Byron ilmeisesti tuhosi kaikki Crossen Lovelacelle lähettämät kirjeet tämän kuoleman jälkeen.
Lovelacen vointi heikkeni vähitellen, ja vuoden 1852 alussa hän oli käytännössä jo kuolemansairas ja jatkuvissa tuskissa. Lovelace kuoli 27. marraskuuta. Kuolinvuoteen vieressä olivat läsnä hänen äitinsä ja puolisonsa. Lovelace haudattiin viikon päästä isänsä viereen Hucknall Torkardin kirkkoon.
Merkitys ja tunnustukset > ”Kääntäjän merkintöjä”

Lovelace tutki ”Merkinnöissä” neljää konseptia. Ensimmäinen niistä oli käytännössä modernin tietokoneen edeltäjä, yleiskäyttöinen kone, jota voisi ohjelmoida rajattomasti tekemään muuttuvia tehtäviä. Tämä konsepti oli ”Note A” -osion keskiössä. Toinen konsepti sai lähteensä tästä ensimmäisestä konseptista, sillä siinä Lovelace esitteli idean siitä, kuinka yleiskäyttöinen kone voisi olla pelkkää laskukonetta laajempi. Analyyttisen koneen tapainen laite pystyisi tallentamaan, muokkaamaan, käsittelemään ja toimimaan minkä tahansa symboliperustaisen järjestelmän kanssa, esimerkiksi sanojen, loogisten symbolien ja musiikin. Lovelace oli enemmän kuin tieteilijä, sillä hän oli symboliperustaisen ajattelun ansiosta ensimmäinen ihminen, joka käytännössä piti tietokonetta muunakin kuin pelkkänä laskukoneena. Tämä on perusteellinen siirtymä laskennasta komputaatioon.
Lovelacen kolmas konsepti oli viimeisessä ”Note G” -osiossa. Siinä hän esittää tarkasti koodin, jota nykyään kutsuttaisiin tietokoneohjelmaksi tai algoritmiksi. Hän kirjoitti ohjelman, joka laskee Bernoullin lukuja. Sveitsiläinen Jakob Bernoulli oli kirjoittanut luvuista vuonna 1713 julkaistussa todennäköisyyksiä käsittelevässä teoksessaan Ars conjectandi. Lovelacen ohjelma osoitti analyyttisen koneen mahdollisuudet laskemiseen. Ohjelman takia monet kutsuvat Lovelacea ”ensimmäiseksi ohjelmoijaksi”, vaikka Babbage oli kirjoittanut koneelleen ohjelmia itsekin. Niistä suurinta osaa ei kuitenkaan ole julkaistu. Lisäksi Lovelacen tekemä ohjelma oli huomattavasti monipuolisempi kuin Babbagen vastaavat. Babbagen koneesta ja Lovelacen siihen tekemästä ohjelmasta voidaan katsoa alkaneen jopa modernin tietojenkäsittelytieteen.
Lovelace kuvaili tekstissään operaatiot ja teki kaavion, jossa hän kuvasi, miten jokainen operaatio pitäisi koodata koneeseen. Koodissaan hän hahmotteli muun muassa aliohjelman ja rekursion käsitteet, joita hän joutui käyttämään Bernoullin lukujen laskemiseen. Koneen toiminnan olisi mahdollistanut 75 reikäkorttia, joita olisi käytetty iteroimalla.
Lovelacen neljäs merkittävä konsepti oli syntynyt Mary Shelleyn romaanin Frankenstein pohjalta. Hän esitti ”Merkinnöissä” metafyysisen kysymyksen siitä, pystyykö kone ajattelemaan. Ada ei uskonut ajatteleviin koneisiin, vaan hän oli sitä mieltä, että kone tekee vain niin kuin se ohjeistetaan eikä pysty kehittämään omaperäisiä ideoita.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Analyyttinen kone ei pysty tekemään mitään omaperäistä. Se voi tehdä vain mitä me käskemme sen tehdä. | ” |
Merkitys ja tunnustukset > Muut kirjoitukset

Vaikka Lovelace tunnetaan erityisesti ”Merkinnöistään”, hänen kirjeenvaihdostaan käy ilmi, että hän oli kiinnostunut useista tieteenaloista ja keksinnöistä. Hän kirjoitti innostuneesti muun muassa rautateistä, lennättimestä, magnetismista, eläinten älykkyydestä, todennäköisyysteoriasta ja valokuvauksesta.
Lovelacen suurimpia tieteellisiä unelmia oli saada ”tutkia hermostoa ja sen suhdetta luonnon salaperäisimpiin ilmiöihin”. Hän haaveili olevansa vielä joskus mielen ”molekyyliuniversumin Newton”. Lovelace kirjoitti Faradaylle muun muassa mahdollisuudesta tutkia tämän sähköön liittyviä artikkeleita.
Lovelacesta tuli tunnettu henkilö ”Kääntäjän merkintöjen” jälkeen, ja hänestä tuli neljännellä vuosikymmenellään provokatiivinen aihevalinnoissaan. Hän puhui ja kirjoitti muun muassa tieteestä, seksuaalisuudesta ja kuolemanjälkeisestä elämästä. Hänen isänsä vanha ystävä, poliitikko John Hobhouse sanoi, että Lovelace käsitteli aiheita, joita hyvin harva mies eikä kukaan nainen uskaltautunut tutkimaan.
Merkitys ja tunnustukset > Tunnustukset ja kulttuuriviitteet

Lovelacen nykyisestä maineesta voi yleisesti kiittää brittiläistä ydinfyysikkoa B. V. Bowdenia, joka kirjaa Faster Than Thought kirjoittaessaan tutustui Lovelacen tyttärentyttäreen Judith Blunt-Lyttoniin. Bowden kuuli tältä sukutarinoita Lovelacesta ja sai tutustua Lovelacen papereihin. Bowdenin Faster Than Thought on esseekokoelma, johon sisältyvät myös Lovelacen tutkimukset ja lyhyt elämäkerta. Bowden kutsui Lovelacea ”erittäin kyvykkääksi matemaatikoksi”.
Vaikka Bowden teki Lovelacesta tunnetumman, häntä ei kuitenkaan ollut kokonaan unohdettu. Vuonna 1929 julkaistussa Ethel Colburn Maynen ensimmäisessä lady Byronin elämäkerrassa hänen tyttärensä Adan asema tieteellisessä yhteisössä huomioidaan. Matemaatikko Douglas Hartree kirjoitti vuonna 1949, että Lovelacella oli varmasti jonkinlaista matemaattista lahjakkuutta, ja Alan Turing esitti vuonna 1950 tekoälyä käsittelevässä artikkelissaan ”Computing machinery and intelligence” Lovelacen vastalauseena ajatuksen, jonka Lovelace oli kirjoittanut ”Merkinnöissään” tietokoneista ja niiden älykkyydestä.
Lovelacen tietojenkäsittelytieteellisen merkityksen ansiosta Yhdysvaltain puolustusministeriön kehittämä ohjelmointikieli Ada nimettiin vuonna 1979 hänen mukaansa. Ada Lovelacen päivää on vietetty vuodesta 2009 lokakuun puolivälissä. Silloin juhlitaan tekniikan alan naisia ja heidän osuuttaan tieteessä, tekniikassa ja matematiikassa. Lovelace-mitalia puolestaan jakaa British Computer Society. Vuodesta 1998 jaettu palkinto annetaan henkilölle, joka on edistänyt merkittävästi tietokoneiden ymmärtämistä tai kehitystä.
Tekoälyn riman hyvin korkealle asettava Lovelacen testi on nimetty Lovelacen kunniaksi. Sen kehitti ryhmä tietojenkäsittelytieteilijöitä. Heidän mielestään paljon käytetty Turingin testi ei enää toiminut, sillä sen läpäisemiksi tekoälyllä ei periaatteessa tarvinnut olla omaa älykkyyttä. Lovelacen testin keskiössä on Ada Lovelacen esittämä vaatimus omaperäisyydestä. Testin mukaan kone läpäisee sen vain, jos se pystyy kehittämään jotain omaperäistä itsekseen.
Lovelacea ovat pitäneet esillä myös erityisesti teknoteoriasta kirjoittaneet feministit. Sadie Plant nosti Lovelacen esille teoksessaan Zeros and Ones (1997). Plant pyrki tuomaan esille tekniikan alan naisia, joita miehet ovat historiallisesti ylenkatsoneet. Plant oli keskeisimpiä hahmoja kyberfeminismin kehityksessä. Uusmediapioneeri ja feministinen taiteilija Lynn Hershman Leeson käytti Lovelacen elämää tieteiselokuvassaan Conceiving Ada.
Lovelacen vaikutus näkyy sekä tieteellisellä että myös kulttuurisella puolella. Hän on innostanut kaunokirjailijoita henkilöhahmojen kehittelyssä, ja hänen mukaansa on nimetty monia asioita. Kaunokirjallisuudessa Lovelacea ovat käyttäneet muun muassa Tom Stoppard näytelmässä Arkadia ja Sydney Padua sarjakuvaromaanissa The Thrilling Adventures of Lovelace and Babbage.
Merkitys ja tunnustukset > Keskustelu Lovelacen työn merkityksestä

Kaikki eivät ole olleet vakuuttuneita Lovelacen työn merkityksestä. Hänen merkittävin kriitikkonsa on Lontoon yliopiston Dorothy Stein, joka kirjoitti asiasta kirjassaan Ada: A Life and a Legacy (1985). Stein väittää siinä, ettei Lovelace ollut pätevä matemaatikko. Väite perustui kahteen todisteeseen: ensinnäkin Lovelace käänsi Menabrean artikkelista funktion, jossa oli kirjoitusvirhe, mahdottomaksi funktioksi, ja toiseksi kirjeiden perusteella hän ei olisi ymmärtänyt funktioiden ratkaisemista sijoitusmenetelmällä.
Tekniikan historiaan erikoistuneet tietokirjailijat Eugene Eric Kim ja Betty Alexandra Toole, joka on tutkinut Ada Lovelacea 1980-luvulta lähtien, käsittelivät vuonna 1999 Scientific American -lehdessä julkaistussa artikkelissaan Steinin väitteitä. Heidän mukaansa Lovelacen tekemää käännösvirhettä ei voi pitää matemaattisen kyvyttömyyden merkkinä. Lisäksi Lovelacen käyttämät menetelmät olivat siihen aikaan algebran eturivin tekniikoita. Vaikka hän ei välttämättä kirjoitusurakkansa alussa ymmärtänyt sijoitusmenetelmää, myöhemmissä kirjeissään hän osoittaa selvästi käsittäneensä menetelmän. Lovelacen tapana oli keskustella opettajiensa kanssa kirjeitse asioista, joissa hän tarvitsi vielä ohjeistusta.
Toiset historioitsijat ja elämänkerturit, kuten Bruce Collier, Allan Bromley ja Doron Swade, ovat väittäneet, että Lovelace ei todellisuudessa kirjoittanut Bernoullin lukuja ratkaissutta ohjelmaa. Lovelace ja Babbage kävivät vilkasta kirjeenvaihtoa, jossa keskusteltiin erilaisista ideoista. He työskentelivät tietyllä tavalla yhdessä, eikä nykyaikaan ole jäänyt lopullista tietoa siitä, mitä kumpikin tarkkaan ottaen teki. Kirjeiden perusteella on toimittaja ja Ada Lovelacen päivän perustajan Suw Charman-Andersonin mukaan selvää, että Lovelacen panos oli keskeinen Bernoullin ohjelman kehittämisessä, eikä se missään tapauksessa ollut yksinään Babbagen työtä.
Aiheesta muualla

Ada Lovelacen teoksia Open Library -sivustolla. (englanniksi)
Ada Lovelacen kirjeitä (englanniksi)
Ada Byron neljävuotiaana miniatyyrimaalauksessa.
17-vuotias Ada Byron.
Osa Charles Babbagen differenssikoneesta, jonka Ada näki Babbagen kotona 1833.
Ada Lovelacelle ja William Kingille rakennettu Lontoon-talo, johon perhe muutti vuonna 1837.
Ada Lovelacen Augustus De Morganille lähettämä kirje, joka käsittelee differentiaalilaskentaa.
Ada Lovelace viimeisenä elin­vuotenaan Henry Wyndham Phillipsin maalauksessa.
Ada Lovelacen tekemä diagrammi Bernoullin lukujen laskemiseen.
English Heritagen asettama ”sininen muistolaatta” Ada Lovelacen ja tämän miehen William Kingin Lontoon-talon seinässä.
Ada Lovelacen muistopäivää varten tehtyjä vuokaleivoksia.
Neil Patrick Harris

| Neil Patrick Harris |
| --- | --- |
 Neil Patrick Harris vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1973 (ikä 51) Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja, ohjaaja, laulaja
Puoliso:  David Burtka (2014–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1988–
Merkittävät roolit:  Ensisilmäyksellä Doogie Howser, M.D. Hämähäkkimies Oikeuden Puolustajat: Uusi rintama
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Neil Patrick Harris (s. 15. kesäkuuta 1973 Albuquerque, New Mexico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, tuottaja, ohjaaja ja laulaja. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan naistenmies Barney Stinsonina Ensisilmäyksellä-tilannekomediassa, fiktiivisenä versiona itsestään sarjassa Harold & Kumar, ja Joss Whedonin internetissä julkaistusta musikaalisarjasta Dr. Horrible’s Sing Along Blog.
Harris valittiin Time-lehden 100 vaikuttavimman ihmisen listalle vuonna 2010, ja hänelle omistettiin syyskuussa 2011 Hollywood Walk of Fame -kävelykadulta oma tähti. Harris juonsi vuoden 2015 Oscar-gaalan.
Elämän alkuvaiheet

Harris syntyi Albuquerquessa, New Mexicon osavaltiossa, ja kasvoi Ruidosossa, New Mexicossa. Hänen vanhempansa, Sheila ja Ron Harris, pyörittivät ravintolaa. Hän pääsi La Cueva High Schooliin Albuquerqueen, missä hän näytteli koulun musikaaleissa ja näytelmissä. Harris valmistui honors studentina vuonna 1991.
Ura > Elokuvat

Harris aloitti uransa lapsinäyttelijänä ja hänet löysi näytelmäkirjailija Mark Medoff näytelmäleiriltä Las Crucesissa, New Mexicossa. Myöhemmin Medoff luotsasi häntä elokuvassaan Clara’s Heart (1988), draamassa, jossa esiintyi myös Whoopi Goldberg ja joka perustuu Joseph Olshanin samannimiseen romaanin. Clara’s Heart toi Harrisille Golden Globe -ehdokkuuden. Samana vuonna hän esiintyi Purple People Eater -lastenfantasiassa.
Harrisin ensimmäinen aikuisiän elokuvarooli oli vuoden 1995 Animal Room, vaikkakin hän esitti siinä teini-ikäistä. Hänen seuraava esiintymistyönsä sisälsi avustavia rooleja elokuvissa The Next Best Thing, Vakoojaveli ja Starship Troopers. Harris näyttelee fiktiivistä versiota itsestään Harold and Kumar -stoner-komediaelokuvissa Harold & Kumar – täydellisen hampurilaisen metsästys, Harold & Kumar 2: Pako Guantanamosta ja A very Harold & Kumar Christmas.
Vuonna 2010 hän tarjoutui ääninäyttelemään aikuisen Dick Graysonin (Nightwing) roolia animaatioelokuvassa Batman: Under the Red Hood, ja beagle Louta elokuvassa Kissat ja koirat: Katti Katalan kosto. Samana vuonna hän näytteli indie-komediassa The Best and the Brightest. Seitsemäntenä päivänä maaliskuuta 2010 hän teki yllätysesiintymisen Oscar-gaalassa toimittaen avausmusikaalin. Hän myös näytteli vuoden 2011 elokuvassa Smurffit (The Smurfs). Vuonna 2014 Harris näytteli David Fincherin elokuvassa Gone Girl.
Ura > Teatteri

Harris on työskennellyt Broadwaylla niin musikaali- kuin näytelmärooleissa. Hän näytteli Tobias Raggia (2001) Sweeney Toddin konserttinäytelmissä. Vuonna 2001 hän esiintyi Anne Hechen ohella elokuvassa Proof. Vuonna 2003 hän otti Emceen roolin Cabaretissa, vierellään Deborah Gibson ja Tom Bosley. Vuonna 2004 hän esitti the Balladeerin kaksoisroolin ja Lee Harvey Oswaldia Broadwaylla, Stephen Sondheimin musikaalissa Assassins. Hän myös lauloi Charlesin roolin musikaalissa Evening primrose.
Vuonna 2010 hän ohjasi rock-musikaali Rentin Hollywood Bowlissa. Vuonna 2011 Harris näytteli pääroolia Bobbyna Stephen Sondheimin Companyssa. Samana vuonna, hän ohjasi The Expert at the Card Table Broad Stagen Edyellä Santa Monicassa, Kaliforniassa. Vuonna 2014 Harris palkittiin parhaan miespääosan Tony-palkinnolla roolisuorituksestaan musikaalissa Hedwig and the Angry Inch.
Ura > Televisio

Vuonna 1989 Harris sai pääroolin komediasarjassa Teinitohtori josta hän sai Golden Globe -ehdokkuuden. Neljä esityskautta jatkunut sarja päättyi vuonna 1993, minkä jälkeen Harris näytteli useita vierasrooleja tv-sarjoissa, kuten Murhasta tuli totta. Vuodesta 1999 vuoteen 2000 Harris esiintyi Tony Shalhoubin kanssa tilannekomediassa Stark Raving Mad, joka kesti 22 jaksoa. Hänellä on myös ollut päärooli muun muassa televisioelokuvissa Snowbound: The Jim an Jennifer Stolpa Story (1994), My Ántonia (1995), The Christmas Wish (1998), Joan of Arc (1999), The Wedding Dress (2001) ja The Christmas Blessing (2005)
Vuonna 2008 hän vierasnäytteli Seesamitiessä sekä sarjassa Glee.
Vuosina 2005–2014 Harris näytteli Barney Stinsonia CBS:n tilannekomediassa Ensisilmäyksellä. Hän ansaitsi kyseisellä roolillaan Emmy-ehdokkuuksia joka vuosi vuodesta 2007 vuoteen 2010.
Ura > Taikuus

Harris on taikuuden ystävä, kuten hänen roolihahmonsa Ensisilmäyksellä-sarjassa. Harris voitti Tanne’s Magic Louis -palkinnon vuonna 2006 ja juonsi vuoden 2008 World Magic Awardsin lokakuun 11. päivänä (2008). Harris myös esitti taikatemppuja Emmy-palkitussa esiintymisessään Glee-sarjassa.
Yksityiselämä

Harris on avoimesti homoseksuaali. Hän vahvisti sen marraskuussa 2006 sanoen: "I am happy to dispel any rumors or misconceptions and am quite proud to say that I am a very content gay man living my life to the fullest and feel most fortunate to be working with wonderful people in the business I love." ("Olen onnellinen voidessani kumota kaikenlaiset juorut tai harhaluulot ja olen varsin ylpeä sanoessani, että olen hyvin tyytyväinen homoseksuaali mies. Elän elämääni täysillä ja tunnen itseni mitä onnekkaimmaksi, kun saan työskennellä ihanien ihmisten kanssa alalla, jota rakastan.")
Harris osallistui Emmy-gaalaan syyskuussa 2007 avopuolisonsa David Burtkan kanssa, ja hän vahvisti myöhemmin The Ellen DeGeneres Show'n haastattelussa suhteen, jonka hän sanoi alkaneen vuonna 2004. Elokuun 14. päivänä 2010 Harris julkisti, että hän ja Burtka odottivat kaksosia sijaisäidin avulla. Kaksoset, tyttö ja poika, syntyivät vuonna 2010.
Harris ja Burtka julkistivat kesäkuun 24. päivänä 2011 kihlauksensa Twitterissä. He kertoivat, että he olivat kosineet toisiaan viisi vuotta aiemmin, mutta pitäneet kihlauksen salassa kunnes saman sukupuolen avioliitot laillistettiin. Harris ja Burtka menivät naimisiin Italiassa syyskuussa 2014.
Harris on voittanut viisi Emmy-palkintoa ja useita People’s Choice -palkintoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neil Patrick Harris Wikimedia Commonsissa
Neil Patrick Harris Internet Movie Databasessa. (englanniksi)