stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus
Onnettomuuden syyt

Tšernobylin onnettomuuden syyt ja kulku ovat olleet onnettomuuden jälkeen intensiivisen kansainvälisen tutkimuksen kohteena. Onnettomuuden kulku tunnetaan sekunnilleen, ja sen tekniset syyt on pystytty johtamaan yksittäisiin reaktorin osiin asti. Myös käytössä, valvonnassa ja turvallisuuskulttuurissa tehdyt onnettomuuden mahdollistaneet virheet on pystytty yksilöimään. Onnettomuuden syitä koskevia tutkimuksia ovat julkaisseet YK:n alainen Kansainvälinen atomienergiajärjestö, OECD:n alainen NEA ja lukuisat yliopistot ja tutkijaryhmät, mukaan lukien Neuvostoliiton onnettomuustutkimuskomissio.
Julkaistujen onnettomuusraporttien tulokset tukevat toisiaan, joskin niissä saatetaan painottaa eri syiden merkitystä kokonaisuudessa eri lailla. Tutkimusten tuloksena tiedetään, että Tšernobylin onnettomuuden mahdollistivat vakavat puutteet laitoksen suunnitteluperiaatteissa ja suunnittelussa (mukaan lukien sen ydinteknisen osan), käyttötavoissa, turvallisuuskulttuurissa ja valvonnassa. Kuhunkin luokkaan lukeutuu monia kriittisiä puutteita, joista kunkin korjaaminen ajoissa olisi yksinään riittänyt estämään onnettomuuden tai ainakin rajaamaan sen vaikutukset laitoksen sisälle. Suurin osa puutteista liittyi asioihin, jotka länsimaissa yleisesti käytössä olevissa ydinturvallisuusperiaatteissa on ydinenergian käytön alusta asti tunnistettu kriittisiksi (katso esim.).
Neuvostoliitto ja sen seuraajavaltiot siirtyivät länsimaissa käytettyihin suunnittelun, käytön, valvonnan ja turvallisuuskulttuurin toimintatapoihin vasta asteittain Tšernobylin onnettomuuden jälkeen. Osittain muutos on edelleen kesken. Lisäksi Tšernobylin voimalaitoksessa ja sen käytössä ilmeni huomattava määrä merkittäviä puutteita, jotka pahensivat onnettomuutta ja kasvattivat muunlaisten onnettomuuksien riskiä, mutta jotka eivät kuitenkaan olleet suoranaisena syynä onnettomuudelle.
Onnettomuuden syyt > Tekniset syyt

Tšernobylin ydinvoimalaitoksen suunnittelussa ei noudatettu ydinturvallisuuden perusperiaatteita. Nykyisin rakennetut uudet kevytvesireaktorit ovat immuuneja monille Tšernobylin onnettomuudelle välttämättömänä edellytyksenä olleille ominaisuuksille ja puutteille. Vertailun vuoksi vasemmalla on vakiintuneita turvallisuusominaisuuksia soveltava kevytvesireaktori (LWR, light water reactor). Tärkeimmät onnettomuuteen suoraan vaikuttaneet tekniset erot olivat seuraavat (numerot viittaavat kaavioon):
RBMK-reaktorissa hidastinaineena käytettiin tulenarkaa grafiittia (kuvassa punaisella). Puhdas grafiitti ei suoranaisesti pala, mutta ylikuumentunut grafiitti reagoi vesihöyryn kanssa ja muodostaa hiilimonoksidia ja vetyä, jotka palavat. Palokaasut kuljettivat reaktorisydämen radioaktiivisia aineita ympäristöön. Grafiittipalo osoittautui erittäin vaikeaksi sammuttaa, ja se paloi useita päiviä onnettomuuden alun jälkeen. Kevytvesireaktoreissa sitä vastoin hidastinaineena on vesi. Reaktori ja koko reaktorirakennus pidetään vapaana kaikista syttyvistä aineista.
RBMK-reaktorissa on niin sanottu positiivinen takaisinkytkentä, joten sen lämpötehoa pitää säätää aktiivisesti säätösauvoilla. Tämä tarkoittaa sitä, että reaktorissa kiertävän veden tiheyden laskiessa lämpölaajenemisen tai kiehumisen takia reaktorin lämpöteho pyrkii kasvamaan. Tämä, yhdessä sen kanssa, että matalalla tehotasolla reaktorista tulee hyvin epävakaa (ns. ksenonmyrkytyksen takia), aiheutti hallitsemattoman tehopiikin, joka oli onnettomuuden suoranainen fysikaalinen syy. Kevytvesireaktorit ovat fysikaalisilta ominaisuuksiltaan sellaisia, että takaisinkytkentä on kaikilla tehoalueilla aina negatiivinen. Nopeat tehopiikit eivät ole mahdollisia, koska veden lämpölaajeneminen vaimentaa reaktiota.
RBMK-reaktorin säätösauvakoneistossa oli suunnitteluvirhe: sauvojen laskeminen reaktoriin tapahtui hitaasti ja kesti nopeimmillaankin 18–20 sekuntia, joten tehoa korjaavat toimenpiteet vaikuttivat viiveellä. Merkittävämpää oli kuitenkin se, että sauvojen alapuolella oli usean metrin pituinen niin sanottu grafiittiseuraaja, joka ei kuitenkaan ulottunut säätösauvakanavassa aivan reaktorin pohjaan asti, jonne jäi yli metrin mittainen vesitila. Tämä johti siihen, että sauvojen työntäminen reaktoriin ensin kiihdytti reaktorin lämmöntuottoa, päinvastoin kuin olisi pitänyt tapahtua. Kevytvesireaktorien säätösauvat on suunniteltu nopeaan pikapysäytykseen. Säätösauvojen vähäinenkin työntäminen reaktoriin riittää vaimentamaan reaktiota.
RBMK-reaktoreita ei ole varustettu lainkaan ilmatiiviillä suojarakennuksella. Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuudessa kuolemilta ja merkittäviltä ympäristövahingoilta vältyttiin sillä suojarakennus toimi suunnitellusti.
Onnettomuuden syyt > Käyttöön liittyvät syyt

Aluksi raportoitiin, että Tšernobylissä tehtiin onnettomuuden sattuessa koetta, jota eivät olleet hyväksyneet voimalaitoksen suunnittelijat eivätkä laitoksen suunnittelua tarpeeksi tuntevat henkilöt, sillä kokeen suorittaminen edellytti reaktorin käyttämistä tavalla, joka nimenomaan kiellettiin laitoksen käyttömääräyksissä.
Edellä mainittu näkemys perustui ilmeisesti neuvostoliittolaisten vuonna 1986 tekemään selvitykseen, jonka he toimittivat IAEA:lle.  Näkemys kumottiin kuitenkin vuonna 1992 kansainvälisessä INSAG-7-selvityksessä. Sen mukaan käyttöhenkilökunnan suorittamat toimenpiteet liittyivät pääsääntöisesti viralliseen koeohjelmaan ja he noudattivat muuten vallitsevia toimintatapoja.  Käyttöhenkilökunnan tekemäksi virheeksi jää se, että koe aloitettiin tehotasolta, joka oli selvästi koeohjelmassa määritetyn rajan alapuolella ja hyvin vaarallista (mitä he eivät tienneet).
Turvallisuuskulttuuri oli syvästi puutteellinen. Länsimaissa voimalaitosreaktoreita ei käytetä kokeisiin muuten kuin kattavan teknisen analyysin, laitoksen suunnittelijoiden kuulemisen ja riippumattoman turvallisuusviranomaisen hyväksynnän jälkeen. Varsinkin laitoksen käyttömääräyksien noudattamatta jättäminen ei olisi mahdollista ohjausautomatiikan ja valvonnan vuoksi.
Reaktorin operaattoreilta ja kokeen valvojalta puuttui koulutus reaktorin käyttäytymisestä kokeen alhaisella tehoalueella, jossa reaktion karkaaminen käsistä oli tunnettu vaaratekijä. Neuvostoliitossa voimalaitoksen operaattoreita ei koulutettu simulaattorin avulla toimimaan normaalista poikkeavissa ja yllättävissä tilanteissa toisin kuin länsimaissa.
Koetta varten Tšernobylissä kytkettiin tiettyjä voimalaitoksen turvallisuusjärjestelmän osia pois päältä, mutta tämä kuului viralliseen koeohjelmaan, eikä koetta olisi voitu suorittaa ilman tätä. Kevytvesireaktorissa puolestaan osa turvallisuusominaisuuksista perustuu luonnonlakeihin, joten niitä ei voi kytkeä pois missään olosuhteissa.
Onnettomuuden syyt > Valvontaan ja turvallisuuskulttuuriin liittyvät syyt

Neuvostoliitossa ei reaktoreiden suunnittelussa ja käytössä painotettu turvallisuuden ensisijaista huomioimista kaikissa teknisissä ratkaisuissa ja laitoksen käytössä. Tämä koko neuvostoliittolaisen ydinenergian käytön turvallisuuskulttuurissa vallitseva tyhjiö mahdollisti jokaisen onnettomuuteen johtaneen puutteen ja vian. Tšernobylin reaktorit oli suunniteltu käytettäväksi tietyllä tehoalueella, tiettyjen tarkkojen ohjeiden mukaan. Näin toimien laitokset olisivat olleet onnettomuusalttiita, mutta onnettomuus olisi vältetty.
Länsimaisten ydinreaktorien suunnittelun lähtökohtana on reaktorin turvallinen toiminta myös normaalin käyttötavan ulkopuolella. Neuvostoliitossa reaktoreita ei suunniteltu eikä operaattoreita koulutettu poikkeustilanteiden hallintaan, vaan reaktorit ja niiden käyttö suunniteltiin välttämään poikkeamat. Sama tavoite on myös länsimaissa, mutta lisäksi reaktoreiden suunnittelulla, voimalaitosten turvallisuusominaisuuksilla ja operaattoreiden koulutuksella varaudutaan poikkeustilanteisiin ja niiden hallintaan.
Neuvostoliitosta puuttui kokonaan ydinvoimalaitosten riippumaton valvontaviranomainen, puhumattakaan siitä, että turvallisuudeltaan heikkoja laitoksia olisi suljettu. Länsimaiseen ydinturvallisuusajatteluun kuuluu erottamattomana osana ydintekniikan valvonta. Valvontaviranomaisella on valta määrätä lopetettavaksi ydintekniikan käyttö, jos se ei ole turvallista.
Tšernobylissä tehtyä koetta oli aluksi tarjottu testattavaksi Leningradin ydinvoimalaitokselle, mutta kyseisen laitoksen henkilökunta ei suostunut siihen.
Pelastustoimet

Tilanteen vakavuudesta oli aluksi epäselvyyttä. Vasta kun Neuvostoliitto pyysi apua muilta mailta, tilanteen vakavuus alkoi paljastua. Lähes kaikkien ydinlaitoksessa käytettävissä olleiden säteilymittareiden asteikko päättyi 0,001 röntgeniin sekunnissa (R/s). Vain kahden mittarin asteikko riitti ylittämään 1 000 R/s:n, mutta niistä toisen luo ei räjähdyksen takia päästy, kun taas toinen rikkoutui käynnistettäessä. Työntekijät pystyivät näin ollen vain päättelemään, että ydinlaitoksen säteilytaso ylitti noin neljä R/h (3,6 R/h eli noin 34 mSv). Todellinen taso saattoi olla paikallisesti jopa 20 000 R/h (tappava säteilyannos on noin 500 R viiden tunnin aikana eli noin 5 Sv (sievertiä) nykyään käytetyissä yksiköissä). Esimies Aleksandr Akimov uskoi, että reaktori oli ehjä ympäristöön levinneestä grafiitista ja polttoaineesta huolimatta. Kello 4.30 paikalle tuodun säteilymittarin näyttämä hylättiin, koska mittarin pääteltiin olevan rikki.lähde?
Henkilökunta oli laitoksessa ilman suojavarusteita aamuun asti ja yritti pumpata jäähdytysvettä reaktoriin. Jäähdytysputket olivat kuitenkin rikkoutuneet, ja vesi valui tiloihin, joissa kulki voimalan kaikille yksiköille sähköä syöttäviä kaapeleita. Laitoksessa ei ollut kunnolla varauduttu hätätilanteisiin, eikä kunnollista säteilysuojelua toteutettu.lähde?
Palomiehet saivat sammutettua tulipalot aamuviiteen mennessä lukuun ottamatta reaktoria, joka paloi jälkilämmön ylläpitämänä levittäen edelleen huomattavia päästöjä savukaasujen mukana. Sulaneesta metallista muodostuva massa valui alas kohti reaktorin alla sijaitsevaa jäähdytysvesiallasta, jonne joutuessaan se olisi voinut synnyttää erittäin voimakkaan höyryräjähdyksen. Kolme vapaaehtoista esti tapahtuman kahlaamalla altaaseen polvensyvyisessä vedessä ja avaamalla venttiilin, joka laski jäähdytysaltaan veden pois. Räjähdys olisi voinut tuhota voimalaitoksen loput kolme reaktoria, jolloin ydinlaskeuma olisi ollut vielä tapahtunutta huomattavasti suurempi.
Hallinnon tutkimusryhmä, jota johti Valeri Legasov, saapui reaktorille 26. päivän iltana. Tähän mennessä onnettomuudessa ja pelastustöissä oli kuollut kaksi henkilöä ja 52 oli viety sairaalaan. Seuraavana yönä komitean oli tunnustettava säteilytaso sekä reaktorin tuhoutuminen, ja Prypjat määrättiin evakuoitavaksi.lähde?
Terveydelliset vaikutukset > Kuolleisuus

WHO:n Tšernobyl-raportissa vuodelta 2006 laskettiin, että akuutti säteilysairaus (ARS) diagnosoitiin kaikkiaan 134 henkilöllä. Näistä 28 kuoli vuonna 1986 ja 19 vuosina 1987–2004. WHO:n raportin mukaan väestön saama säteilyannos oli ”hyvin paljon alempi” kuin ARS-oireyhtymä edellyttäisi, mistä syystä muiden kuolemantapauksien syy-yhteyttä säteilyyn ei voida osoittaa.
Onnettomuuden jälkeen on tutkittu kaikkiaan 61 000 pelastustyöntekijän sairauksia. Vuosina 1991–1995 tässä ryhmässä todettiin kaikkiaan 4 995 eri syistä johtuvaa kuolemantapausta. WHO:n tutkijat selvittivät Venäjän valtion terveysviranomaisen RNMDR:n tilastoista, että kun kuolinsyitä verrataan saadun säteilyannoksen määrään, 4,6 % kaikista kuolemantapauksista voisi olla suoraan tai välillisesti säteilyn aiheuttamia.
WHO kuitenkin huomauttaa raportissaan, että suorien johtopäätösten ja syy-yhteyksien osoittamisessa tulee olla varovainen. Syöpäsairauksien synnyssä on yleensä yli kymmenen vuoden kehittymisaika. Lisäksi syöpäsairauksiin vaikuttavat muutkin tekijät, kuten stressi ja elämäntavat sekä etenkin pelastustyöntekijöiden kohdalla muu altistuminen syöpää aiheuttaville aineille.
WHO:n raportin mukaan saastuneimmilla alueilla Ukrainassa kuolleisuus on onnettomuuden jälkeen ollut 18,5 henkilöä tuhannesta, kun se muualla Ukrainassa on 16,5 henkilöä tuhannesta. Syy eroon on epäselvä, mutta raportti varoittaa vetämästä tästä sitä johtopäätöstä, että ero johtuisi yksin onnettomuudesta. Ero saattaa johtua esimerkiksi erilaisesta ikäjakaumasta. Säteilypelosta johtuva stressi ja siitä johtuvat psyykkiset ongelmat voivat myös olla syynä. Samoin lisääntynyt tupakanpoltto ja alkoholismi. Raportin mukaan lapsikuolleisuus ei ole onnettomuuden jälkeen kasvanut.
WHO:n raportin lisäksi eri tahot ovat esittäneet huomattavasti suurempia arvioita kuolleisuudesta. Venäjän tiedeakatemian mukaan 210 000 ihmistä kuoli ennenaikaisesti onnettomuuden vuoksi. Greenpeace arvioi kuolemantapausten lukumääräksi jopa 93 000 ihmistä. Venäläinen professori Aleksei Jablokov on esittänyt, että onnettomuuden vuoksi oli jo vuoteen 2008 mennessä kuollut jopa 900 000 ihmistä. Jablokov on kritisoinut WHO:ta ja IAEA:ta valehtelusta, ja hän katsoo, että WHO on ”ydinvoimafriikkien” hallinnassa.
Jälkiseuraukset > Kansainvälinen reaktio

Neuvostoliiton ulkopuolella onnettomuus havaittiin kaksi päivää myöhemmin, 28. huhtikuuta kello 10 Forsmarkin ydinvoimalassa Ruotsissa, jossa työntekijöiden vaatteista mitattiin poikkeavia säteilyarvoja. Vaikka reaktorirakennuksissa tai ilmastointipiipuissa ei mitattu epänormaaleja säteilytasoja, Forsmarkin ydinvoimalasta evakuoitiin muut kuin välttämättömät työntekijät. Parin tunnin sisällä ruotsalaiset saivat tietoa kohonneista säteilytasoista myös muualla Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Ilmanäytteistä analysoitujen radionuklidien suhteista ruotsalaiset päättelivät, että radioaktiivisuus oli peräisin reaktorionnettomuudesta. Kello 13 aikaan Ruotsin ilmatieteen ja hydrologian laitos SMHI sai laskettua tuulen suunnan perusteella, että päästö tuli Neuvostoliitosta.
Tilanteen selvittyä länsimaat evakuoivat Neuvostoliitosta noin 134 000 kansalaistaan. Suomalaisia oli Kiovassa Lemminkäisen työmaalla, opiskelemassa ja turisteina noin 130. Heitä evakuoimaan lähetettiin Kar-Airin DC-8-matkustajakone OH-LFZ vapaaehtoismiehistöllä. Koneen päällikkönä toimi lentokapteeni Kai Björkman. Suomalaisten evakuointilentoa viivytti presidentti Mauno Koiviston väliintulo. Eräät neuvostoliittolaiset syyttivät suomalaista evakuointimiehistöä maiden välisten suhteiden huonontamisesta.
Jälkiseuraukset > Vaikutukset Neuvostoliitossa > Vaikutukset voimalan lähiluontoon

Villieläimiä on Tšernobylin alueella jopa enemmän kuin aiemmin, koska alueella ei metsästetä lainkaan. Myös jäähdytysaltaassa asuvat monnit kasvavat suuremmiksi kuin muualla, koska niitä ei kalasteta. Sen sijaan hyönteiset ovat kärsineet turmasta. On raportoitu, että hyönteisiä ja hämähäkkejä olisi alueella jonkin verran vähemmän kuin ennen ydinonnettomuutta.
Onnettomuus vaikutti myös kotieläimiin. Kuuden kilometrin etäisyydelle reaktorista jääneet hevoset kuolivat, samoin osa karjasta kuoli viiden kuukauden sisällä. Eloonjääneessä karjassa havaittiin kilpirauhasen toimintahäiriöitä ja kasvuhäiriöitä. Eläimet myös jäivät pienikasvuisemmiksi. Seuraava karjasukupolvi vaikutti kuitenkin jo normaalilta, ainoastaan eniten säteilylle altistuneiden yksilöiden poikasista osa oli pienempikasvuisia. Syöpäsairauksia eläimillä ei kuitenkaan ole ollut.
Neljän kuukauden kuluttua onnettomuudesta evakuointialueen sisällä havaittiin kuitenkin jo 50 eri lintulajia, eikä kuolleita lintuja löydetty lainkaan. Myöskään evakuointialueesta etäämmällä laiduntaneessa karjassa ei ole havaittu merkittäviä muutoksia tai mutaatioita.
Jälkiseuraukset > Vaikutukset Neuvostoliitossa > Taloudelliset seuraukset

Ulla Klötzerin mukaan tämä vuonna 1986 tapahtunut onnettomuus maksoi Neuvostoliitolle yli kolme kertaa enemmän kuin kaikki Neuvostoliiton atomivoimalat olivat vuosien 1954–1986 välisenä aikana tuottaneet.
Uusi suojakuori

Onnettomuuden jälkeen reaktorin päälle rakennettiin pikaisesti betoninen suojakuori, joka valmistui marraskuussa 1986. Rakennustöihin osallistui 650 000–800 000 miestä ympäri Neuvostoliittoa. Työvoimaa tarvittiin paljon, koska vaurioituneen reaktorin lähellä ei ollut turvallista olla pitkiä aikoja kerrallaan. Myöhemmin sarkofagi rapautui ja alkoi luhistua. Metalliin syöpyi aukkoja, joista satoi vettä sisään reaktorirakennukseen. Riskinä olivat räjähdykset, ydinketjureaktio ja veden valuminen Pripetiin ja sitä kautta Dnepriin. Myöhemmin sarkofagia vahvistettiin ja katon reikiä tukittiin.
Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki johti hanketta pikaisesti rakennetun vuotavan kuoren korvaamiseksi uudella.
Elokuussa 2007 uutisoitiin, että ranskalainen Novarka-yritys voitti tarjouskilpailun uuden suojakuoren rakentamisesta.
Novarka aloitti uuden suojakuoren rakentamisen syyskuussa 2010 asentamalla raiteita, joita pitkin suojakuori siirrettiin paikalleen. Suojarakennelma on 108 metriä korkea. Ennakkoarvio rakennustöiden kustannuksista oli noin 870 miljoonaa euroa. Uusi suojakuori paljastettiin marraskuussa 2016, ja se on maailman suurin siirrettävä metallirakennelma, kolme kertaa painavampi kuin Eiffel-torni. Sen on määrä kestää 100 vuotta, ja projekti maksoi yli kaksi miljardia euroa.
Suojakuoren sisäkattoon on asennettu 800 tonnia painava kauko-ohjattu nosturi. Nosturilla puretaan asteittain aluksi vanha sarkofagi ja sen jälkeen vioittunut reaktori. Jatkotoimiin, kuten reaktorin purkuun ja myöhemmin purettujen materiaalien poiskuljetukseen ja käsittelyyn, on varattava vielä useampi miljardi euroa.
Uusi suojakuori vahingoittui droonin osuttua siihen 14. helmikuuta 2025. Drooni sytytti tulipalon suojakuoren lämpöeristeisiin. Säteilytasot alueella pysyivät normaaleina. Drooni-isku liittyi Venäjän hyökkäykseen Ukrainaan.
Kirjallisuutta

Plokhy, Sergei: Tšernobyl: Ydinkatastrofin historia.  ((Chernobyl: History of a Tragedy, 2018.) Suomentanut Seppo Raudaskoski.)  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-35968-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus Wikimedia Commonsissa
Historia: Tšernobyl - unelman tuho Dokumentti, tuotanto Looks Film/MMD/ZDF, Saksa 2023. Yle Areenassa 31.12.2025 asti.
Iltasanomat – Näin Tsernobyl räjähti
Laitoksen työntekijä kertoo tunnelmia
Chernobyl reactor accident, 1986 (englanniksi)
Kansainvälinen foorumi onnettomuuden pitkäaikaisvaikutusten seuraamiseksi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi, saksaksi, venäjäksi)
Tšernobylin ydinvoimalan verkkosivut (englanniksi)
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:  Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:  Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:  Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:  Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:  Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:  Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Puola 
Muut:  IdRef 
RBMK-reaktori poikkeaa huomattavasti kevytvesireaktorista. Reaktori koostuu joukosta pieniä kanavia, joiden kansien päällä kuvassa työskennellään. Lisäksi hidastinaineena on tulenarka grafiitti. Yleisemmin hidastusaineena käytetään vettä. Kuva Ignalinan ydinvoimalasta.
Kuva Tšernobylin ydinlaitosalueesta. Kartalla keskellä jäähdytysallas. Sen alapuolella on Tšernobylin kaupunki ja altaan ylävasemmalla sotilasreaktorilaitos. Sen vasemmalla puolella sijaitsee Prypjatin kaupunki, altaan oikealla puolella Pripet-joki.
Turvallisuuteen vaikuttavat erot Tšernobylin RBMK-reaktorin ja maailmalla tavanomaisen kevytvesireaktoria (LWR, light water reactor) käyttävän korkean ydinturvallisuuden voimalaitoksen välillä. Numerot viittaavat tekstiin.
Ihmisen toiminnan puuttuessa villiintynyt luonto on vallannut Tšernobylin lähialueet. Taustalla näkyy onnettomuusreaktori.
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Vuonna 2005 otetussa kuvassa näkyy voimalan vanha suojarakennus, sarkofagi.
Kaloja jäähdytysaltaassa
Uusi suojarakennus vaurioreaktorin päällä.
Sigurd Söderberg

Sigurd Albion Söderberg (12. maaliskuuta 1896 Lappvesi – 12. toukokuuta 1945) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Tulikasteensa hän sai Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan muun muassa komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan jääkärijoukoissa.
Perhe ja opinnot

Söderbergin vanhennat olivat asemapäällikkö August Wilhelm Söderberg ja Olga Maria Nieminen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Selma Emilia Bernasin kanssa. Hän kävi seitsemän luokkaa Haapamäen yhteiskoulua ja suoritti yksityisesti kahdeksanen luokan Heinolan yhteiskoulussa vuonna 1926. Hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin vuonna 1917 ja kapteenikurssin Sotakorkeakoulussa vuonna 1926 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1929 sekä majurikurssi 1931.
Jääkärikausi

Söderberg liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamakomennuksen jälkeen hän suoritti Saksan sotakoulun B-kurssiin Libaussa vuonna 1917.
Suomen sisällissota

Söderberg saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana vänrikiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet nimitettiin komppanianpäälliköksi 3. komppaniaan 27. maaliskuuta 1918 alkaen. Komppanianpäällikön tehtävästä hänet siirrettiin 19. huhtikuuta 1918 alkaen pataljoonan adjutantiksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Söderberg palveli sisällissodan jälkeen 1. pataljoonan adjutanttina 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti 4 ja sitten Tampereen rykmentti. Hänet siirrettiin myöhemmin rykmentissä päälliköksi 2. komppaniaan 25. heinäkuuta 1918 alkaen. Hänet siirrettiin 18. lokakuuta 1922 alkaen 5. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi, josta hän palasi 8. toukokuuta 1926 takaisin Tampereella rykmenttiin ja sijoitettiin päälliköksi 1. komppaniaan (korpraali- ja aliupseerikoulu). Tampereen rykmentissä hänet nimitettiin 29. kesäkuuta 1928 komentajaksi I pataljoonaa ja edelleen 1. heinäkuuta 1933 alkaen aliupseerikoulun johtajaksi. Lopulta hänet siirrettiin 26. marraskuuta 1936 alkaen Mikkelin sotilaspiirin päälliköksi.