stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toyota Starlet
Kolmas sukupolvi (EP80, EP81, EP82, EP85) (1989–1995) > Moottorit

1,0 (999 cc) (1E) OHC - 55 hv / 6 000 rpm, 102 Nm / 3 500 rpm
1,3 (1 295 cc) (2E) OHC - 55 hv / 6 000 rpm, 102 Nm / 3 500 rpm
1,3 (1 295 cc) (2E) OHC - 75 hv / 6 200 rpm, 103 Nm / 4 200 rpm
1,3 (1 295 cc) (2E-E) OHC - 82 hv / 6 000 rpm, 104 Nm / 5 200 rpm
1,3 (1 331 cc) (4E-FE) OCH - 81 hv / 6 400 rpm, 110 Nm / 3 600 rpm
1,5 (1 453 cc) (1N) OHC - 54 hv / 5 200 rpm, 91 Nm / 3 000 rpm
Neljäs sukupolvi (EP90, EP91) (1995–1999)

Neljännen sukupolven Starlet oli vielä edeltäjäänsäkin pyöreämpi. Suurin osa Euroopan markkinoilla myytävistä Starleteista oli varustelutasoa ja mallia 1.3 XLi, mutta ko. mallia markkinoitiin eri maissa eri nimillä ja lyhenteillä. Korkeimmista varustelutasoista löytyy turvatyyny kuljettajan puolella, käyntinopeusmittari, sähköikkunat etuovissa, sekä korinväriset puskurit. ABS-jarrut ja kattoikkuna olivat valinnaisia varusteita. Starletin valmistus päättyi tähän sukupolveen Toyota Yariksen korvattua sen.
Neljäs sukupolvi (EP90, EP91) (1995–1999) > Moottorit

1.3 (1295 cm3) 2E-E OHC - 82 hv / 6000 rpm, 104 Nm / 5200 rpm
1.3 (1331 cm3) 4E-FE DOHC - 81 hv / 6400 rpm, 110 Nm / 3600 rpm
1.4 EcoTronic	(1332 cm3) 4E-FE DOHC - 75 hv / 5400 rpm, 115 Nm / 4300 rpm
1.5 (1453 cm3) 1N OHC - 54 hv / 5200 rpm, 91 Nm / 3000 rpm
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toyota Starlet Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli (1980).
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli (1983).
Toisen sukupolven Starlet.
Kolmannen sukupolven Starlet.
Neljännen sukupolven Starlet.
Rhea Ripley

| Rhea Ripley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1996 (ikä 28)  Adelaide, Etelä-Australia 
Kansalaisuus:   Australia 
Showpainija
Kehänimet:  Rhea Ribley    Demi Bennett 
Aktiivisena:  2013–
Pituus:  175 cm 
Paino:  62 kg 
Demi Bennett (s. 11. lokakuuta 1996) on australialainen showpainija ja työskentelee WWE:ssä nimellä Rhea Ripley. Hän on tällä hetkellä Raw brändissä ja kuuluu ryhmään The Judgment Day.  Ripley on ensimmäinen australialainen nainen, joka on voittanut mestaruuden WWE:ssä. Ripley on hallitseva Women’s World Championship-mestari toista kertaa voitettuaan mestaruuden Liv Morganilta.
Uran alku (2013-2017)

Bennett aloitti painiuraansa Riot City Wrestling-organisaatiossa 2013 Hän vietti usean vuoden organisaatiossa ja voitti sen aikana kahdesti RCW Women's Champion-mestaruuden. Myöhemmin Bennett osallistui useaan New Horizon Pro Wrestling-tapahtumaan, mutta ei onnistunut saavuttamaan sen suurempia voittoja. Viimeisen RCW-ottelunsa Bennett paini huhtikuussa 2017 RCW Strength-tapahtumassa, jossa hän puolusti voitokkaasti naisten mestaruutta Kellyannea vastaan.
WWE > Mae Young Classic ja NXT UK

Vuonna 2017 Bennett teki WWE:n kanssa sopimuksen ja ilmoitettiin, että hän kilpailee Mae Young Classic-tapahtumassa uudella nimellä Rhea Ripley. Hän voitti Miranda Salinasin ensimmäisellä kierroksella, mutta hävisi Dakota Kaille toisella kierroksella. Ripley osallistui seuraavana vuonna uudestaan Mae Young Classic-tapahtumaan uudella aggressiivisella ja epäkunnioittavalla asenteella. Hän voittikin kolme ensimmästä ottelua, mutta hävisi välierissä Io Shiraille.
Pian Mae Young Classic 2018 jälkeen Ripleystä tuli osa uutta NXT UK brandiä. Ohjelman alkuvaiheessa Ripley osallistui kahdeksan naisen väliseen turnaukseen NXT UK Women's Champion-mestaruudesta. Hän voitti finaalissa Toni Stormin ja Ripleystä tuli ensimmäinen naisten mestari. Lisäksi hänestä tuli myös ensimmäinen australialainen nainen, joka on voittanut WWE:n mestaruuden. 12. tammikuuta Ripley hävisi ensimmäisen ottelunsa ja samalla menetti mestaruuden 139 päivän jälkeen Toni Stormille NXT UK TakeOver: Blackpool-tapahtumassa. Ripley osallistui tammikuun lopussa Royal Rumble-tapahtumaan ja onnistui eliminoimaan 3 ennen kuin Bayley pudotti hänet. Ripley paini viimeisen NXT UK-ottelunsa lokakuussa 2019 voittaen Nina Samuelsin.
WWE > NXT

Ripley siirtyi syksyllä 2019 NXT brändiin USA:ssa, jossa hän aloitti vihanpidon NXT:n naisten mestaria Shayna Baszler vastaan. Ripley osallistui WWE:n Survivor Series-tapahtumaan NXT:n joukkueessa Rawin ja Smackdown joukkueita vastaan ja voittivat ottelun. Joulukuussa 2019 Ribley voitti Bazlerilta NXT Women's Championship-mestaruuden Seuraavana vuonna Ripley kävi haastamassa Royal Rumblen voittaja Charlotte Flairiä Wrestlemania 36 otteluun NXT:n mestaruudesta. Flair hyväksyi haasteen myöhemmin hyökkäämällä Ripleyn kimppuun NXT TakeOver: Portland-tapahtumassa, jossa ripley oli juuri puolustanut mestaruuttaan [[Bianca Belair)ia vastaan. Ripley hävisi mestaruutensa Flairille Wrestlemania 36:ssa, jonka jälkeen piti hieman taukoa. Kesäkuussa järjestetyssä NXT TakeOver: In Your House- tapahtumassa Ripleyllä oli uusintaottelu Flairia ja Io Shiraita vastaan. Ottelun voitti Io Shirai. Tammikuussa 2021 Ripleyn viimeisessä ottelussa NXT-brändissä, hän kohtasi Raquel Gonzálezin Last Woman Standing-ottelussa, jonka hän hävisi. Vielä 2021 hän osallistui Royal Rumbleen ennen siirtymistä Raw-brändiin. Ripley ehti eliminoida 7 ottelijaa ennen kuin Bianca Belair eliminoi hänet viimeisenä.
WWE > RAW (2021–2022)

Ripley siirtyi WWE: pääsarjaan Raw:in maaliskuussa 2021 ja haastoi heti Raw Women's Championship-mestaria Asukaa mestaruusotteluun Wrestlemania 37:ssa. Asuka hyväksyi haasteen ja ottelu pidettiin 11.4 Wrestlemaniassa. Ripley voitti ottelun ja hänestä tuli WWE Raw Women's Championship-mestari. Wrestlemania3 37 jälkeisessä Raw:ssa Ripley puolusti heti mestaruutta uusintaottelussa  Asukaa vastaan, mutta Charlotte Flair keskeytti ottelun hyökkäämällä molempien kimppuun. Lopulta uusintaottelu käytiin WrestleMania Backlash:ssä, johon myös Flair oli kiinnitetty mukaan. Ripley onnistui säilyttämään mestaruutensa. Lopulta Ripley hävisi mestaruutensa Flairille Money in the Bank-tapahtumassa hallittuaan 98 päivää. Syksyllä 2021 Ripley liittoutui Nikki A. S. H.:n kanssa ja voittivat 20.syyskuuta Raw:ssa WWE Women's Tag Team Championship  Natalyalta ja Taminalta. He menettivät mestaruuden 63 päivän jälkeen Carmellalle ja Queen Zelinalle.
WWE > The Judgment Day (2022–)

Ripley liittyi Edgen johtamaan The Judgment Day-ryhmään Wrestlemania Backlash 2022:ssa ja sekaantui samalla A.J Stylesin ja Edgen otteluun. Ryhmään kuuluu myös Damien Priest ja hieman myöhemmin mukaan liittyi myös Finn Bálor, jolloin Edge potkaistiin pois ryhmästä. Ryhmään liittyi vielä Rey Mysterion poika Dominik Mysterio, joka alkoi kutsua Ripleytä "Mamiksi", kuten aikoinaan Eddie Guerreroa kutsuttiin "Papiksi". Ryhmällä on useita yhteenottoja Edgen, The O.C.:n ja Rey Mysterion kanssa. Ripley oli mukana vuoden 2023 Royal Rumblessa ja asteli kehään ensimmäisenä. Hän myös voitti Royal Rumblen eliminoimalla viimeisenä Liv Morganin. Tämän voiton myötä Ripleystä tuli neljäs painija (Shawn Michaelsin vuonna 1995, Chris Benoitin vuonna 2004 ja Edgen vuonna 2021 jälkeen) ja ensimmäinen nainen, joka voitti Royal Rumblen ensimmäisenä osallistujana. Lisäksi hänelle kirjattiin myös pisimpään kehässä olleen aika (1 tunti ja 68 sekuntia). Liv Morganille kirjattiin sekunti vähemmän samasta ottelusta. Seuraavassa Rawissa Ripley ilmoitti haastavansa hallitsen Smackdown mestarin Charlotte Flairin Wrestlemania 39:ssä. Ripley voitti Flairin ja hänestä tuli ensimmäistä kertaa SmackDown Women's Championship-mestari. Ripley on ensimmäinen ja nuorin(26-vuotias), joka on pitänyt viittä eri naisten mestaruutta hallussaan WWE:n aikana. Ripley onnistui seuraavan vuoden ajan puolustaa mestaruuttaan voitokkaasti Zelina Vegaa, Natalyaa, Raquel Rodriguezia, Nia Jaxia, Zoey Starkia, Shayna Baszleria sekä Wrestlemania XL:ssä Becky Lynchia vastaan. Rawin jaksossa 8. huhtikuuta 2024 Liv Morgan hyökkäsi Ripleyn kimppuun, missä hän loukkasi oikean kätensä. Seuraavalla viikolla Ripley joutui luopumaan mestaruudestaan, jolloin hänen mestaruuskautensa kesti 380 päivää.
Mestaruudet ja saavutukset

Riot City Wrestling
RCW Women's Championship (2 kertaa)
WWE
WWE Raw Women’s Championship (1 kerta)
Women’s World Championship/WWE Smackdown Women’s Championship (2 kertaa)
Women’s Tag Team Championship (1 kerta)  Nikki A.S.H kanssa
NXT Women's Championship (1 kerta)
NXT UK Women's Championship (1 kerta)
NXT UK Women's Championship Tournament (2018)
Naisten Royal Rumble voitto (2023)
Ripley NXT:ssä 2019
Mitsubishi B1M

| Mitsubishi B1M |
| --- | --- |

Tyyppi:  syöksypommittaja
Valmistaja:  Mitsubishi, Nagoya
Ensilento:  1923
Käyttöönottovuosi:  1924
Valmistus lopetettu:  1930-luvulla
Valmistusmäärä:  442 
Mitsubishi B1M oli keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien Mitsubishin valmistama syöksypommittaja.
Taustaa

Herbert Smith aloitti kaksitasoisen lentotukialuksille sijoitettavan pommikoneen suunnittelun. Ensimmäinen prototyyppi valmistui vuonna 1923, ja vuotta myöhemmin laivaston ilmavoimat hyväksyi koneen nimellä laivaston lentotukialuspommikone tyyppi 13. Koneen hyvien lento-ominaisuuksien vuoksi sitä valmistettiin myös armeijan ilmavoimille nimellä armeijan kevyt pommikone tyyppi 87 sekä siviili-ilmailun tarpeisiin.
Valmistus

Ensimmäisen tuotantoversion moottorina oli 450 hevosvoiman Napier Lion, ja kone sai lyhyen mallintunnuksen B1M1. Koneissa oli tehtävän mukaan joko renkaat tai kellukkeet. Tiedustelulentokoneeksi valmistui 1925 Mitsubishi 2MT4 Ohtori, joka oli kahdella kellukkeella varustettu pitkän matkan tiedustelukone. Laivasto vertasi Kasumigaurassa koneen suorituskykyä Nakajima-Breguet 19A.2B- ja Kawasaki-Dornier Do D -koneisiin, mutta laivaston esikunta hylkäsi testien tuloksena kaikki. Seuraavana vuonna valmistui 4. helmikuuta Mitsubishi 2MT5 Tora, johon oli asennettu 450 hevosvoiman Type Hi -moottori. Koneella saavutettiin koelennolla Kagamigaharassa 122 solmun nopeus, ja nousunopeus 3 000 metriin oli 17 minuuttia. Matkalentokokeessa 25.–31. toukokuuta Sumitoshi Nakao lensi 3 108 kilometriä Kagamigaharasta Ohmuran, Moriokan, Kasumigauran kautta takaisin lähtöpaikkaan. Torasta tuli type 13-2:n (B1M2) prototyyppi.
Mallin 3MT2 moottorina oli type Hi -moottori, johon oli liitetty Farmanin valmistama vaihteisto. Tällä parannettiin koneen nousunopeutta. Propellina oli joko nelilapainen tai suurempi kaksilapainen. Laivasto hyväksyi mallin tuotantoon tammikuussa 1931 nimellä type 13-3 (B1M3). Mallia käytettiin kaikissa muissa tehtävissä paitsi hävittäjänä. Koneet olivat palveluksessa vuoteen 1938.
Käyttö

Japanin ilma-aseen ensimmäinen ilmataistelu käytiin 22. helmikuuta 1932 Suzhoun yläpuolella.selvennä Kiinan ilmavoimien yhdysvaltalaisen Robert Shortin lentämä Boeing P-12 kohtasi kuusi keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien lentokonetta, joista kolme oli type 13-3 ja kolme Nakajima type 3-2 (Nakajima A1N2). Boeing P-12 ammuttiin alas japanilaisten yhteisesti ampuessa. Japanilaisosaston komentaja luutnantti Susumu Kotani sai surmansa ja hänen ampuja/radistinsa Setsuro Sasaki haavoittui, mutta aliluutnantti Yoshiro Sakinaga lensi koneen takaisin Shanghain lentotukikohtaan.
Tuotanto

Mitsubishi valmisti 402 lentokonetta, joista:
197 2MT1-3 (type 13-1) 1923 -
1 2MT4 Ohtori 1925
1 2MT5 Tora 1926
115 2MT5 (type 13-2) 1926 -
88 3MT2 (type 13-3) 1930 -
Näiden lisäksi Hiron laivastoarsenaali valmisti noin neljäkymmentä type 13-3 -konetta.
Tekniset tiedot

| Mitat | type 13-1> Mitat | type 13-2> Mitat | Mitat | Mitat | Mitat | Mitat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| kärkiväli | 14,77 m | 14,77 m |  |  |  |  |
| pituus | 9,78 m | 10,06 m |  |  |  |  |
| korkeus | 3,51 m | 3,52 m |  |  |  |  |
| siipipinta-ala | 59 m2 | 57 m2 |  |  |  |  |
Painot
| tyhjä | 1442 kg | 1765 kg |  |  |  |  |
| kuormattu | 2697 kg | 2850 kg |  |  |  |  |
| siipikuorma | 45,6 kg/m2 | 50 kg/m2 |  |  |  |  |
suorituskyky
| huippunopeus | 113 solmua | 105 solmua |  |  |  |  |
| nousukyky | - | 20 min@3000 m |  |  |  |  |
| lentokorkeus | 4500 m (2MT4) | - |  |  |  |  |
| toiminta-aika | 2,6 h | 5 h |  |  |  |  |
Taitoluistelu kesäolympialaisissa 1920

1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissa järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
Mitalistit > Miesten yksinluistelu

| Sija | Maa | Luistelija | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Gillis Grafström | 7 |
| 2 |  | Andreas Krogh | 18 |
| 3 |  | Martin Stixrud | 24,5 |
Mitalistit > Naisten yksinluistelu

| Sija | Maa | Luistelija | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Magda Julin | 12 |
| 2 |  | Svea Norén | 12,5 |
| 3 |  | Theresa Weld | 15,5 |
Mitalistit > Pariluistelu

Pääartikkeli: Pariluistelu kesäolympialaisissa 1920
| Sija | Maa | Luistelijat | Sijapisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ludovika Jakobsson Walter Jakobsson | 7 |
| 2 |  | Alexia Bryn Yngvar Bryn | 15,5 |
| 3 |  | Phyllis Johnson Basil Williams | 25 |
Mercedes-Benz E-sarja

| Mercedes-Benz E-sarja |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  lukuisia
Valmistaja:   Daimler-Benz 1953–1998  DaimlerChrysler 1998–2007  Daimler AG 2007–2019  Mercedes-Benz AG 2019– 
Konserni:  Mercedes-Benz Group
Valmistusvuodet:  1953–
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Mercedes-Benz W120/W121 Mercedes-Benz W110 Mercedes-Benz W114/W115 Mercedes-Benz W123 Mercedes-Benz W124 (vuoteen 1993 asti ennen E-sarjan nimen virallistamista)
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R5 R6 V6 V8
Polttoaine:  bensiini diesel hybridi
Vetotapa:  neliveto takaveto
Mercedes-Benz E-sarja on Mercedes-Benzin vuodesta 1953 lähtien valmistama edustusluokan automalli. E-sarjaa valmistetaan porrasperäisenä sedanina, farmariautona, coupéna ja avoautona. Mallinimessä kirjain E on ollut mallinumeron edessä vuodesta 1993 E-sarjan virallisesta nimeämisestä alkaen.
E-sarjaa rekisteröidään vuosittain uutena Suomessa noin 1 000 kappaletta. Malli on suosittu taksikäytössä, jotka ovat miltei poikkeuksetta dieseleitälähde?. Ensimmäinen Suomeen tuotu diesel-moottorinen taksi-Mercedes-Benz oli vuonna 1950 maahantuotu Mercedes-Benz 170 D. Varsinaisessa taksimallissa on alustassa hieman vahvemmat jousitukset tai iskunvaimentimet.  Moottorivalikoima on laaja alkaen 1,8-litraisesta, ylöspäin aina 6,2-litraiseen saakka.
Edeltäjät > Mercedes-Benz W120/W121 (1953-1962)

1,8- ja 1,9-litraisilla bensa- ja diesel-moottoreilla varusteltuja ponttooni-malleja valmistettiin vuosina 1953-1962. Ponttooni-mallisto (W120/W121, W180, W105 ja W128) itsessään kattoi 80% Mercedes-Benzin tuotannosta vuosina 1953-1959. Kyseinen sarja oli Mercedes-Benzin ensimmäinen itsekantavalla korilla toteutettu malli joka toimi samalla kokeilualustana itävaltalaisen insinööri Béla Barényin kehittelemälle uudelle pohjalevyratkaisulle joka suojasi aikaisempaa paremmin sivutörmäyksiä vastaan.
Edeltäjät > Mercedes-Benz W110 (1961-1968)

Vuosina 1961-1968 valmistettu pieni siipimalli W110 oli vuonna 1959 esitellyn W111-sarjan keskiluokan versio. Siipisarjassa käytetyn yhtenevän pohjalevyn suomien tilavien sisä- ja tavaratilojen, sekä pienempikulutuksisten moottorien ansiosta sarja oli suosittu kuluttajien ja erityisesti taksikuskien keskuudessa.
Edeltäjät > Mercedes-Benz W114/W115 (1968–1976)

W114/W115-mallia valmistettiin vuodesta 1968 vuoteen 1976 asti. Kuusisylinterisillä moottoreilla varustettu W114 ja neli- sekä viisisylinterisillä moottoreilla varustettu W115 olivat huomattavasti edeltäjäänsä (W110) modernimpia. Pyöreät ajovalot oli muutettu suorakaiteen muotoisiksi pystylampuiksi. Autossa esiteltiin myös maailman ensimmäinen viisisylinterinen dieselmoottori. Vuonna 1973 malli sai faceliftin, jolloin muun muassa etusäleikkö ja sisusta uudistettiin. Uuden version tunnistaa myös takavaloumpioiden urituksesta. W114:sta valmistettiin myös kaksiovista coupé-mallia.
Edeltäjät > Mercedes-Benz W123 (1976–1986)

W123-malli oli Mercedes-Benzin tärkein mallisarja vuosina 1976-1985. Se tunnetaan kestävyydestään, ja jopa miljoonan ylittäneet kilometrilukemat eivät ole harvinaisia. Ensimmäiset autot valmistuivat joulukuussa 1975 ja tuotanto päättyi tammikuussa 1986. W123 oli ensimmäinen Mercedes-Benz, jota valmistettiin kolmella eri korivaihtoehdolla: sedan, farmari ja coupé. Alkuperäistä mallia valmistettiin vuoden 1979 heinäkuuhun asti, jolloin esiteltiin uudistettu malli. Tätä uudempaa mallia valmistettiin kesään 1982 asti, jolloin esiteltiin kolmas, vuoden 1985 alkuun asti valmistettu malli. Auto on edelleen yleinen liikenteessä ja ympärivuotisena käyttöautona.
Edeltäjät > Mercedes-Benz W124 (1984–1993)

”Kiertotähti”-lempinimen saanut ja laadukkaana autona pidetty W124 on Mercedes-Benzin W123-mallin seuraaja. W124 esiteltiin joulukuussa 1984. Aluksi esiteltiin sedan ja myöhemmin syyskuussa 1985 myös farmarimalli (T). Maaliskuussa 1987 esiteltiin myös coupé ja vuonna 1990 cabriolet. Auto oli täysin uudelleenmuotoiltu ja sen ilmanvastuskerroin oli yksi markkinoiden pienimmistä. Ensimmäinen facelift-malli tuli vuonna 1989 ja toinen vuonna 1993, jolloin muun muassa etusäleikkö ja ajovalot saivat hieman uudenlaista muotoilua.
E-sarja > Mercedes-Benz W124 (1993-1997)

Vuoden 1993 faceliftin myötä Mercedes-Benz muutti mallinimeämistapaansa siirtäen e-kirjaimen mallinumeron lopusta sen alkuun, nimeten sarjan virallisesti E-sarjaksi. Sedan-mallin valmistus lopetettiin kesällä 1995, mutta farmaria ja coupéta valmistettiin vuoteen 1996 ja cabrioletia 1997 saakka. Auto sai suurta suosiota markkinoilla ja W124:ää on liikenteessä vielä paljolti.
E-sarja > Mercedes-Benz W210 (1995–2003)

Mercedes-Benz W210:n sedan-mallia valmistettiin vuodesta 1995 vuoteen 2002 ja farmaria (T) vuodesta 1996 vuoteen 2003. W210-mallin myötä E-sarjan ulkomuodot muuttuivat varsin radikaalisti muun muassa täysin uudenlaisten etuvalojen ansiosta (neljä pyöreää umpiota). Syksyllä 1999 esiteltiin mallivuodeksi 2000 facelift-malli, mutta muutokset alkuperäiseen ovat lähinnä kosmeettisia. Tällöin muun muassa suuntavilkut siirrettiin sivupeileihin. Alkuun huippumallina oli E 50 AMG, joka korvattiin vuonna 1998 E 55 AMG -mallilla. Tämä Suomessa ”Väyrysenä” tunnettu malli ei osoittautunut aivan yhtä kestäväksi kuin edeltäjänsä W124.
E-sarja > Mercedes-Benz W211 (2002–2009)

E-sarjan sedan-malli esiteltiin Brysselissä vuonna 2002 ja farmari vuoden 2003 alussa. Edelliseen malliin verrattuna uutta olivat muun muassa sähköhydrauliset SBC-jarrut. Moottoritilavuudet vaihtelevat 1,8 ja 5,4 litran välillä. Syksyllä 2003 esiteltiin myös nelivetoiset 4Matic-mallit. Mallivuodeksi 2007 esiteltiin facelift-malli, joka ulkonäöllisesti muistutti hyvin pitkälti alkuperäistä W211-mallia. Valmistajan ilmoituksen mukaan siinä oli kuitenkin 2 000 uutta osaa. Moottorivalikoima uusiutui ja varusteita lisättiin. Lisäksi poistettiin huonomaineiset SBC-jarrut. Moottorivalikoiman huipulle esiteltiin 6,2-litrainen AMG-versio.
E-sarja > Mercedes-Benz W212 (2009–2016)

Mercedes-Benz E-sarjan neljäs korimalli (W212) oli esittelyhetkenään kehittynein Mercedes-Benz-merkkinen automalli. Mercedes-Benz halusi palata coupé-sedan-farmari-järjestelmään, joten merkki toi markkinoille nyt tauon jälkeen myös coupé-korimallin, kuten W124-sarjassa. Ajovaloja keulalla on edelleen neljä kappaletta, nyt entistä dynaamisemmassa asetelmassa kantikkaina. Lisäksi moottoreja kehitettiin kohti suurempaa tehoa, vääntöä ja pienempää polttoaineenkulutusta ja päästöjä. Näistä mainittavin on 2,1-litraisesta nelisylinterisestä dieselistä oleva tehokkain tehoversio 250 CDi -dieselmoottori.
E-sarja > Mercedes-Benz W213 (2016–2023)

W212-sarjan korvannut 5. sukupolven E-sarjalainen, W213 esiteltiin 2016. Sen muotoilu muistutti isomman S-sarjan W222 ja pienemmän C-sarjan muotoilukieltä.
Sarja sai faceliftin keväällä 2020 uudistaen mm. keulaa, ajovaloja, puskureita ja ohjauspyörän.
E-sarja > Mercedes-Benz W214 (2023-)

Seuraava E-sarja W214 esiteltiin 25. huhtikuuta 2023. Alustana toimii päivitetty versio Mercedes-Benz MRA 2-pohjalevystä. Auto tulee olemaan ladattava hybridi bensiini- ja dieselmoottori-vaihtoehdoilla. Mercedes-Benz sulauttaa C- ja E-sarjojen coupé- ja cabriolet-mallit jatkossa uudeksi CLE-sarjaksi.
Mercedes-Benz W120/121
Mercedes-Benz W110
Mercedes-Benz /8 (W114)
Mercedes-Benz W123
Mercedes-Benz W124
Mercedes-Benz W124
Mercedes-Benz W210
Mercedes Benz W211
Mercedes-Benz W212 E 220 CDI BlueEfficiency Obsidianschwarz
Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1983

Jousiammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1983 Long Beachissa, Yhdysvalloissa 19. - 22. lokakuuta.
Miehet > Henkilökohtainen

| Sija | Maa | Kilpailija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Richard McKinney | 2 617 |
| 2 |  | Darrell Pace | 2 617 |
| 3 |  | Marnix Vervinck | 2 609 |
Miehet > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Kilpailijat | Tulos | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | Richard McKinney | 2 617 | 7 812 |
| 1 |  Yhdysvallat | Darrell Pace | 2 617 | 7 812 |
| 1 |  Yhdysvallat | Larry Smith | 2 578 | 7 812 |
| 2 |  Etelä-Korea | - |  | 7 684 |
| 2 |  Etelä-Korea | - |  | 7 684 |
| 2 |  Etelä-Korea | - |  | 7 684 |
| 3 |  Belgia | Marnix Vervinck | 2 609 | 7 644 |
| 3 |  Belgia | - |  | 7 644 |
| 3 |  Belgia | - |  | 7 644 |
| 4 |  Suomi | Tomi Poikolainen | 2 575 | 7 613 |
| 4 |  Suomi | Kyösti Laasonen | 2 548 | 7 613 |
| 4 |  Suomi | Heikki Lautaoja | 2 490 | 7 613 |
Naiset > Henkilökohtainen

| Sija | Maa | Kilpailija | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Kim Jin-Ho | 2 616 |
| 2 |  | Yung Jea-Bong | 2 547 |
| 3 |  | Liselotte Andersson | 2 545 |
Naiset > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Kilpailijat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Etelä-Korea | Kim Jin-Ho, Yung Jea-Bong, Kim | 7 704 |
| 2 |  Länsi-Saksa |  | 7 520 |
| 3 |  Yhdysvallat |  | 7 363 |
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1928

Talviolympialaisissa 1928 Sveitsin Sankt Moritzissa kilpailtiin pikaluistelussa kolmella eri matkalla. Kilpailut käytiin Badrutts-Park-jäästadionilla. Kaikki mitalit yhtä lukuun ottamatta menivät Suomeen tai Norjaan.
10 000 metrin kilpailu jouduttiin perumaan jään mentyä huonoon kuntoon korkean ilman lämpötilan takia. Kilpailun lähtöhetkellä lämpötila oli jo lähes 20 astetta. Ensimmäisenä luistellut Irving Jaffee luisteli ajan 18.36,6. Kolmannessa parissa luistellut norjalainen silloinen maailmanennätysmies Armand Carlsen jäi lähes 21 minuuttia ja kun seuraavaa lähtöä oli kulunut kolme kierrosta, kilpailu päätettiin keskeyttää. Kisaa yritettiin siirtää seuraavalle päivälle, mutta suomalaiset ja norjalaiset olivat ehtineet varata liput aamujunalle, päätettiin se peruuttaa kokonaan. Kyseessä on ainoa kerta talviolympialaisten historiassa, kun kilpailu on jouduttu kokonaan perumaan.
Mitalistit > 500 m

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Bernt Evensen | 43,4 |
| 1 |  | Clas Thunberg | 43,4 |
| 3 |  | Roald Larsen | 43,6 |
| 3 |  | John Farrell | 43,6 |
| 3 |  | Jaakko Friman | 43,6 |
| 6 |  | Haakon Pedersen | 43,8 |
...
| 8 |  | Bertel Backman | 44,4 |
| 11 |  | Toivo Ovaska | 45,2 |
Mitalistit > 1 500 m

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Clas Thunberg | 2.21,1 |
| 2 |  | Bernt Evensen | 2.21,9 |
| 3 |  | Ivar Ballangrud | 2.22,6 |
| 4 |  | Roald Larsen | 2.25,3 |
| 5 |  | Edward Murphy | 2.25,9 |
| 6 |  | Valentine Bialas | 2.26,3 |
...
| 15 |  | Toivo Ovaska | 2.29,3 |
Mitalistit > 5 000 m

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Ivar Ballangrud | 8.50,5 |
| 2 |  | Julius Skutnabb | 8.59,1 |
| 3 |  | Bernt Evensen | 9.01,1 |
| 4 |  | Irving Jaffee | 9.01,3 |
| 5 |  | Armand Carlsen | 9.01,5 |
| 6 |  | Valentine Bialas | 9.06,3 |
...
| 10 |  | Ossi Blomqvist | 9.09,9 |
| 12 |  | Claes Thunberg | 9.11,8 |
| 13 |  | Bertel Backman | 9.14,0 |