stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heikki ja Kaija
Näyttelijät > Muita sivuhenkilöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pentti Kultala  | … |  Manu1   |
|  Ritva Valkama / Sirkka Lehto  | … |  Siiri, "Sipi"1   |
|  Ossi Kostia  | … |  Herra Eriksson   |
|  Elsa Rantalainen  | … |  Rouva Eriksson   |
|  Marjukka Halttunen  | … |  Marjukka, yläkerran vuokralainen   |
|  Salme Laaksonen  | … |  Salme, yläkerran vuokralainen   |
|  Kirsti Wallasvaara  | … |  Kirsti, yläkerran vuokralainen   |
|  Eva Gyldén  | … |  rouva Kemppi   |
|  Matti Tapio  | … |  johtaja Tasala   |
|  Tommi Auvinen  | … |  Tommi, Lehtisten naapurinpoika   |
|  Liisi Tandefelt  | … |  kanslisti1   |
|  Rauni Ikäheimo  | … |  osastonhoitaja1 / neiti Hämäläinen   |
|  Maria Aro  | … |  apuhoitaja1   |
|  Erkki Pajala  | … |  Emppu   |
|  Pentti Järventie  | … |  autonkuljettaja   |
|  Veikko Salmi  | … |  tohtori Heinänen   |
|  Aino-Maija Tikkanen  | … |  rouva Heinänen   |
|  Eino Kinnunen  | … |  maatalon isäntä   |
|  Aarne Pentikäinen / Esko Roine  | … |  Aarne Markkanen, "Apsu"   |
|  Antti Litja  | … |  autonkuljettaja / autokauppias   |
|  Sirkka Lehto  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Riitta Mikkolainen  | … |  vakuutusvirkailija Mikkolainen   |
|  Erkki Thil  | … |  ravintolan hovimestari   |
|  Oiva Lohtander  | … |  ravintolan vahtimestari   |
|  Pirkko Reinikainen  | … |  ravintolan tarjoilija   |
|  Liisa Pakarinen  | … |  rouva Saastamoinen   |
|  Helinä Viitanen  | … |  rouva Kumpulainen   |
|  Irma Manninen  | … |  myyjätär   |
|  Seppo Mäki  | … |  Seppo, lirkutteleva kesävieras   |
|  Pertti Palo  | … |  lääkäri   |
|  Keijo Lindroos  | … |  maalari Lehto   |
|  Marja-Sisko Aimonen  | … |  Taina Mustonen   |
1Hahmo mukana vain tallentamattomissa jaksoissa
Tuotanto

Heikin ja Kaijan tuotantohenkilöstö oli suurelta osin sama kuin 1970-luvun suosikkisarjassa Rintamäkeläiset. Ohjaaja Pertti Nättilä työskenteli Yleisradio TV2:ssa ajanviete- sekä lasten- ja nuortenohjelmien toimituspäällikkönä 1960- ja 1970-luvuilla. Hän teki kumpaistakin televisiosarjaa varsinaisen toimensa ohessa. Sekä Heikin ja Kaijan että Rintamäkeläisten näyttelijät koottiin pääosin Tampereen Työväen Teatterin ammattinäyttelijöistä, ja he tekivät televisiotyönsä sivutoimenaan.
Heikkiä ja Kaijaa esitettiin yleensä maanantaisin, joka oli Tampereen Työväen Teatterin näyttelijöiden vapaapäivä. Sarjan viimeiset, 1971 tuotetut jaksot, esitettiin sunnuntaisin. Alkupään jaksoja esitettiin torstaisin ja perjantaisin ja ne lähetettiin Tamvision studiolta Frenckellin talosta Tampereen keskustasta.
Tematiikka

Heikki ja Kaija seuraa päähenkilöidensä elämänmenoa varsin arkiselta tasolta vailla suurta draamaa. 1960-luvun keskeiset sosiaalipoliittiset teemat ovat esillä. Politiikasta ei kuitenkaan juuri puhuta, päinvastoin kuin Rintamäkeläisissä 1970-luvulla. Heikissä ja Kaijassa asiat tuodaan esiin ennen kaikkea tekemisen ja konkretian kautta. Nopeaa elintason kohenemista ja uskoa kansantalouden jatkuvaan nousuun ilmennetään Heikin ja Kaijan sekä myös Anteron ja Lissun elämäntavan ja valintojen kautta. Henkilöiden varallisuus kasvaa pikkuhiljaa ja säästäväisyys on kunniassa. Eletään aikaa jolloin kotitaloudet koneellistuivat ja autoistuivat huimaa tahtia. Kesämökki oli statussymboli, jonne lapsuutensa maaseudulla eläneet ihmiset menivät mielellään. Yhteiskunnan urbanisoituminen on tapahtunut nopeasti, Heikkiä ja Kaijaa ei innosta muuttaminen maaseudulle Kaijan vanhempien maatalon jatkajiksi. Toisaalta Kaijan äitiä ei kiinnosta muutto kaupunkiin.
Lahtiskan hahmon avulla valotetaan yhteiskunnallisia epäkohtia. Köyhälle Lahtiskalle lääkkeet ja elintarvikkeet ovat suuri menoerä, eikä hän ole aina tietoinen laillisista oikeuksistaan. Lahtiskan asunto on vailla 1960-luvulla nopeasti yleistyneitä mukavuuksia, joista sittemmin tuli itsestäänselvyyksiä, kuten sisä-WC ja juokseva vesi. Muuttaessaan moderniin Kotilinnaan Lahtiskakin pääsee nauttimaan yleisen elintason kohoamisesta. Heikin työpaikan tapahtumien kautta tuodaan esiin työelämään liittyviä kysymyksiä. Firman omistajan eli mestarin on paiskittava ylitöitä suuren tilauksen toimittamiseksi sillä ylityökorvausten maksaminen työmiehille tulisi liian kalliiksi. Työpaikkajuopottelukin on esillä. 1960-luvun loppupuolen radikalismia tuodaan esiin niukasti, ajan muodikkaita aatevirtauksia edustavat lähinnä Lehtisten yläkerrassa asuvat opiskelijatytöt. Aikakauden pintamuoti pääsee rajoitetusti esiin, sillä Heikki ja Kaija on mustavalkoinen.
Ensimmäisen taltioidun Heikki ja Kaija -jakson ristiäiskohtauksen takia sarjaa on toisinaan luultu tositelevisioksi. Eila Roine kommentoi asiaa Suur-Tampere-lehdessä syksyllä 2014: "Aitoa ristiäishetkeä lukuun ottamatta Heikki ja Kaija ei ollut tosi-tv:tä. Se oli kirjoitettu sarjanäytelmä. Heikki ja Kaija eivät olleet Vilin ja Eilan muotokuvia. Ne olivat roolihenkilöitä. Emme näytelleet omia itseämme."
Tapahtumapaikat

Tapahtumat sijoittuvat pitkälti Heikin ja Kaijan kotiin, etenkin keittiöön. Ulkokuvat ovat näkymiä 1960-luvun jälkipuoliskon ja 1970-luvun alun Tampereelta; Heikin ja Kaijan pihapiirin lisäksi muutamissa jaksoissa on pitkähköjä ottoja eri puolilta kaupunkia. Tierankatu on oikeasti olemassa, Heikin ja Kaijan kodin sisätilat lavastettiin televisiostudioon Tierankadulla sijaitsevan talon arkkitehtuuria myötäillen. Kesäjaksoissa ollaan yksinomaan maaseudulla, lähinnä Anteron ja Lissun kesämökillä. Joulujaksot ajoittuvat joulunaluspäiviin ja yhteiskunnan kaupallistuminen on korostetusti esillä niiden aihepiirissä. Jouluna 1967 esitetyssä jaksossa ollaan kuitenkin tilanteessa, jossa lahjat on jo jaettu.
Vastaanotto

Heikki ja Kaija sai aikalaiskriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Sarjan näkökulmaa siinä esiteltyihin yhteiskunnallisiin ongelmiin pidettiin kapeana. Myös Heikin ja Kaijan kulutusorientoitunut elämäntyyli sai negatiivista kritiikkiä. Katsojat pitivät sarjanäytelmän hyväntuulisesta realismista ja kodikkuudesta.
Heikki ja Kaija tuotettiin aikakaudella, jona televisiolupien ja -vastaanottimien määrä kasvoi voimakkaasti. Sarjan alkaessa suomalaista televisiotoimintaa oli kestänyt vain muutama vuosi, eikä suomalaisia televisiosarjoja juuri ollut tehty sitä aiemmin. Vuonna 1961 televisiolupia oli 190 000, vuonna 1971 jo lähes 1 100 000, eli käytännössä televisio valloitti suomalaiset kotitaloudet Heikin ja Kaijan tuotantovuosina.
Jaksot > 1961–1965

Heikin ja Kaijan tallentamattomista jaksoista on osin ristiriitaisia tietoja. Allaoleva taulukko perustuu IMDB:n tietoihin. Jenni Hokan väitöskirjan Kakkoselta kaikelle kansalle mukaan tallentamattomia jaksoja oli 34 kappaletta. Heikki ja Kaija ovat mukana jokaisessa jaksossa, mukanaolevat sivuhenkilöt on mainittu omassa sarakkeessaan.
| Jakso | Nimi | Sisältö | Mukana | Kesto | Ensiesitys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kipin kapin vihille |  |  | 30' | 14.9.1961 |
| 2. | Heikki keittää |  |  | 30' | 5.10.1961 |
| 3. | Terveisiä kotoa |  | Kaijan isä | 30' | 26.10.1961 |
| 4. | Herrasväki Heiskaset |  | Manu, Sipi | 30' | 16.11.1961 |
| 5. | Lahtiska |  | Lahtiska | 30' | 7.12.1961 |
| 6. | Joulu on jo ovella |  |  | 30' | 21.12.1961 |
| 7. | Kiva mutta kallis |  |  | 30' | 18.1.1962 |
| 8. | Tutustumme anoppiin |  | Kaijan äiti | 30' | 8.2.1962 |
| 9. | Pieni kina piristää |  |  | 30' | 1.3.1962 |
| 10. | Onnen salaisuus |  | Manu, Sipi | 30' | 22.3.1962 |
| 11. | Kaija sairastaa |  | Lahtiska | 30' | 12.4.1962 |
| 12. | Lyhytnokkaista |  | Kaijan äiti, Lahtiska | 30' | 3.5.1962 |
| 13. | Onnistunut ostos |  | Toivo | 30' | 5.10.1964 |
| 14. | Entinen ystävä |  | Antero | 30' | 26.10.1964 |
| 15. | Jompikumpi |  | Herra ja rouva Eriksson | 30' | 16.11.1964 |
| 16. | Siivousapua |  | Kaijan äiti, Lahtiska | 30' | 7.12.1964 |
| 17. | Alkaa arki ja aherrus |  |  | 30' | 28.12.1964 |
| 18. | Miksei meillä |  |  | 30' | 11.1.1965 |
| 19. | Kipeä sydän ja hammas |  | Antero, Lissu, rouva Kemppi | 30' | 8.2.1965 |
| 20. | Tarttis mennä ja kovaa |  | Herra Eriksson, kanslisti, osastonhoitaja, apuhoitaja | 30' | 8.3.1965 |
| 21. | Kerro se kukkasin |  | Antero | 30' | 5.4.1965 |
| 22. | Lastenvaunut |  | Lahtiska | 30' | 3.5.1965 |
| 23. | Kamalan hyvä olla |  |  | 30' | 31.5.1965 |
Jaksot > 1965–1971

| 47. | Vikaa jossakin | Heikki ja Kaija viikkaavat lakanoita ja riitelevät. Kaijan mielestä Heikki on aivan liikaa poissa kotoa, Heikki muistuttaa, että hänen on opiskeltava. Heikki ottaa puheeksi mestarin sisarentyttären, viehättävän Taina Mustosen, joka on tullut ainakin joksikin aikaa firman toimistoon töihin. Kaija vihjaa, että Heikki ei vietäkään iltojaan opiskellen, mistä Heikki suuttuu. Heikin työpaikalla mestari ja Taina keskustelevat muun muassa firman jatkamisesta: Taina saattaisi olla hyvä toimitusjohtaja. Mestari ehdottaa leikillään, että Tainan pitäisi ottaa Heikin kaltainen aviomies. Kun Taina ja Heikki jäävät toimistoon kahden, Taina alkaa kiusoitella Heikkiä, joka ei oikein ymmärrä Tainan pelleilyä. Vakavoiduttuaan Taina ehdottaa, että hän voi auttaa Heikkiä tämän opinnoissa, jotta ne etenisivät nopeammin. | Mestari, Taina | 27' | 21.3.1971 |
| 48. | Niin muuttuu maailma | Heikin autoon on tullut vika, sen moottori leikkaa lämmetessään kiinni. Lahtiska on vierailulla Lehtisten luona, hänen mielestään voi olla "retee", kun omistaa sellaisen auton kuin Heikki. Antero tulee paikalle, tarkoitus on lähteä ajeluttamaan Lahtiskaa ja tämän tuttavia. Lahtiska on luvannut viedä tuttavansa katsomaan uutta näkötornia, jonka nimi on Näsinneula. Heikin autolla ei kuitenkaan pääse. Lahtiska jää Lissun ja Kaijan kanssa juomaan kahvia sillä välin kun Heikki ja Antero noutavat firman auton. Kaija on leiponut piirakankin. Lahtiska kertoo sulhasistaan, muun muassa eräästä Tahvosta, joka kuului IKL:ään. Lahtiskan aviomies oli väkivaltainen, mutta hän ei osaa sanoa, olisiko liitto Tahvon kanssa ollut sen parempi. Lopuksi Heikki ja Antero kuskaavat Kotilinnan naisia kahdella autolla Näsinneulaa katsomaan. | Lahtiska, Antero, Lissu, Timppa | 24' | 2.5.1971 |
Parodioita

Pirkka-Pekka Petelius ja Aake Kalliala tekivät sketsisarjaan PulttiboisPulttibois suosittuja sketsejä, joissa Kallialan esittämä Kaija istuu keittiön pöydän ääressä tuoreen kahvin ja pullan kera odottamassa Peteliuksen esittämää Heikkiä kaupunkireissulta. Kun Heikki vihdoin saapuu kotiin, hän ja Kaija käyvät keskustelun, jossa he kauhistelevat jotain kokemaansa tai näkemäänsä tapahtumaa, joka itse asiassa on aivan harmiton (esimerkiksi pariskunta kauhistelee kovaan ääneen, kuinka eräs tuttu ei ottanut lakkia pois päästään sisällä. Vastaavasti esimerkiksi tutun eläkeläispariskunnan tekemä itsemurha kerrostalon katolta hyppäämällä ei aiheuta muunlaista reaktiota kuin Heikin lausahduksen "Jaa. No annaksää mulle kaffetta?"). Keskustelua värittävät lukuisat "nääs nääs" -lausahdukset kädenliikkeillä ja päänpudistuksilla vahvennettuna. Voivottelujen pituudet vähitellen kasvavat ja tulevat jopa raivokkaiksi. Lopussa Heikki antaa Kaijalle lahjan, joka on sinänsä ihan kelpo, mutta saa Kaijan raivon valtaan. Heikin lähdettyä pakoon vihaista vaimoaan tämä jää yksin keittiöön ja alkaa lopulta katua kiukunpuuskaansa.
Myös sarjassa Ähläm Sähläm on parodioitu Heikkiä ja Kaijaa. Sketsissä pariskuntaa esittää sarjalle tyypillisesti kaksi mustaa näyttelijää - kyseessä on siis eksoottinen versio perisuomalaisesta pariskunnasta. Heikki ja Kaija nähdään erilaisissa tilanteissa (kuten uutta asuntoa katsomassa, huvipuistossa) ja kaikkia kohtauksia yhdistää se, että pariskunta riitelee koko ajan.
Huumoriryhmä Alivaltiosihteeri on tehnyt televisioon kolme Heikki ja Keijo -sketsiä, jotka nähtiin kolmessa Alivaltiosihteeri valvoo -viihdesarjan jaksossa. Sketseissä Matti Toivosen esittämä Heikki ja Jyrki Liikan esittämä Keijo istuskelevat aamiaispöydässä lehteä lukien. Sitten heidän hyvä ystävänsä Veikko (Pasi Heikura) tulee heidän luokseen ja ehdottaa, että koko kolmikko lähtisi Tupperware-kutsuille ja sienimetsään. Lisäksi Heikki ja Keijo ehdottivat kerran Veikolle, että koko kolmikko lähtisi maalle nostamaan laituria järvestä. Jokaisen sketsin lopuksi sanotaan: "Joo, lähdetään vaan, mutta keitetään ensin kunnon kahvit."
Otteita sarjan jaksoista

Heikki ja Kaija: Ristiäiset
Heikki ja Kaija sekä Fellmanni
Heikki ja Kaija: Sen siitä sitten saa
Heikki ja Kaija: Pari päivää jouluun
Heikki ja Kaija: Kotilinna
Heikki ja Kaija: Niin muuttuu maailma
Aiheesta muualla

Heikki ja Kaija Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Yle Elävä arkisto: Heikki ja Kaija
Sven Lidman

| Sven Lidman |
| --- | --- |
 Sven Lidman
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carl Hindrik Sven Rudolphsson Lidman
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1882
Kuollut: 14. helmikuuta 1960 (77 vuotta)
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carl Hindrik Sven Rudolphsson Lidman (30. kesäkuuta 1882 – 14. helmikuuta 1960) oli ruotsalainen runoilija. Loistavissa, muodoltaan valmiissa, usein antiikkisaiheisissa runoissaan hän kirjoittaa rakkaudesta ja veren pyyteistäselvennä taikka kuoleman läheisyydestä. Runokokoelma Källorna (1906) sisältää hänen lyriikkansa kypsimmät tuotteet. Lidmanin romaani Thure Gabriel Silfverstååhl herätti ilmestyessään paljon huomiota käsittelyllään Ruotsin valtiollisista tapahtumista vuonna 1905.
Lidman aloitti kirjallisen uransa 24-vuotiaana ja hänen nuoruusaikansa teoksia leimasi ylikuumentunut sensualismi. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän oli saksalaismielisen lehden "Svensk lösen" toimittaja ja hänen toimintaansa väritti moraalinen ja isämaallinen paatos. 1917 hän koki uskonnollisen herätyksen, liittyi 1921 helluntaiseurakuntaan ja toimi Evangelii Härold -lehden toimittajana 1922–1948. Hän oli helluntailiikkeen tärkeimpiä johtajia ja teki läheistä yhteistyötä Lewi Petruksen kanssa. Hän oli tunnettu saarnaaja sekä saarnakokoelmien ja hartauskirjallisuuden kirjoittaja. Hän joutui kuitenkin erimielisyyksiin Lewi Pethruksen kanssa, joka erotti Lidmanin Tukholman Filadelfiaseurakunnasta 1948. Lidman liittyikin toiseen, vapaaseen helluntaiseurakuntaan. Hän on kuvannut paljastavasti omaa elämäänsä ja aikaansa omissa teoksissaan. Lidman saattoi kääntymyksensä jälkeen valmiiksi jo aiemmin aloittamaansa Vanhojen neitien talon. Sen lisäksi häneltä on suomennettu lähinnä uskonnollista kirjallisuutta.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on yksi Sven Lidmanin kirjoittama virsi, virsi 234 "O salighet, o gåtfullhet" vuodelta 1918. Sen suomenkielinen teksti "Oi salainen, oi ihmeinen" on Anna-Mari Kaskisen 1997 tekemä käännös.
Lidmanin ja Pethruksen suhteita kuvataan Per Olov Enquistin romaanissa Matkamies (Lewis resa). Lidmanin laulu ja Petruksen laulu "Pettikö hän lupaukset", Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 254, olivat heidän suhteittensa rikkoutumissa lähes taisteluvälineitä. Enqvist kertoo romaanissaan kokouksesta, jossa käsiteltiin Lidmanin erottamista seurakunnasta:
Suomennetut teokset

Tulen läpi (Såsom genom eld) Sisko Wilkama, WSOY 1923 – 2. p. Kuva ja sana 1965
Vanhojen neitien talo: kertomus pyhimyksistä ja sankareista, (Huset med de gamla fröknarna : en berättelse om helgon och hjältar) suom. Lempi Ahla, WSOY 1928
Silta kestää: hartauspuheita, suom. Sisko Wilkama, WSOY 1930
Kymmenen ristin saarnaa, Ristin voitto 1936
Elävä tie, suomentanut Julia Hellqvist Ristin voitto r.y 1939
Turmeluksen orjat ja vapauden lapset, Mikkeli: Joutsi 1946
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sven Lidman Wikimedia Commonsissa
Markku Söderström

Markku Söderström (s. 14. elokuuta 1948 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Söderström on tehnyt 39 vuoden työrupeaman Kuopion kaupunginteatterissa, josta jäi eläkkeelle vuonna 2011.
Söderströmin teatterirooleja ovat olleet esimerkiksi Robotti Ariel musikaalissa Paluu kielletylle planeetalle (1998), Kustaa III näytelmässä Teräs ja kuninkaan miekka (2000) sekä ”mittava ja mieleenpainuva homma” Willyn roolissa näytelmässä Kauppamatkustajan kuolema (2006).
Ura

Söderström levytti lapsena Tapio Rautavaaran sävellyksen ”Markun jouluaamu”. Lisäksi hän harrasti balettia. Lava- ja laulukokemusta poika oli hankkinut Linnanmäeltä Harry Bergströmin orkesterin säestyksellä, kun hänet valittiin Mikko Niskasen elokuvaan Pojat yli 700 hakijan joukosta. Hänen kaksoisveljensä Pertti putosi alkuvaiheessa ”ujouttaan” mutta Markku pääsi 13-vuotiaana Urkin rooliin.
Poikien jälkeen vuorossa oli television lapsiteatteri. Armeijan jälkeen seurasivat Ylioppilasteatteri ja Ryhmäteatteri. Teatterikouluun ”Södika” haki kahdesti pääsemättä. Myöhemmin hän kuuli teatterikoulun sisäänottajien arvelleen että ”tuo pärjää muutenkin”.
Kuopion kaupunginteatteriin Markku Söderström tuli vuonna 1972, alun perin hän oli hakenut Ouluun, josta hänen paperinsa olivat kulkeutuneet Kuopioon, jossa oli tarvetta miesnäyttelijälle.
Kunnallispolitiikka

Söderström on ollut kaupunginvaltuutettuna Vasemmistoliiton ja sen edeltäjän SKDL:n ryhmässä Kuopion kaupunginvaltuustossa vuodesta 1981.
Yksityiselämä

Markku Söderströmin vaimo on työskennellyt teatterissa tarpeistonhoitajana. Heillä on aikuinen poika.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1962 | Pojat | Urkki |
| 1963 | Teerenpeliä | hotelli Aulangon piccolo |
| 1964 | Luoti sydämessä | naapurin poika |
| 1974 | Jäniksen vuosi | Laaksonen, Vatasen tuttava Kuopion asemalla |
| 2000 | Isän jälki | isä |
Aiheesta muualla

Markku Söderström Elonetissä.
Markku Söderström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekka Autiovuori

| Pekka Autiovuori |
| --- | --- |
 Pekka Autiovuori armeijassa 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pekka Kullervo Autiovuori
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1946 (ikä 78) Riihimäki
Ammatti:  Näyttelijä
Puoliso:  Marjukka Halttunen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1965–
Merkittävät roolit:  Monni (Pekka Töpöhäntä (elokuva)  & Pekka Töpöhäntä Amerikassa)   Korppi (Alfred J. Kwak)   Richard Lamm  (Knalli ja sateenvarjo)  Roope Ankka  (Ankronikka, Ankronikka: Kadonneen lampun metsästäjät, DuckTales & Mikki Hiiren ihmeellinen maailma)  Mikki Hiiri  (Mikki Hiiren jouluaatto (vuoden 1983 dubbaus))  Asterix  (Asterix valloittaa Rooman)  Repe Sorsa, Sylvesteri, Elmeri  (Looney Tunes)  Palpatine  (Star Wars Rebels, Star Wars Kids - Galaxy of Adventures & Star Wars: The Bad Batch)  Kani  (Risto Reipas ja Nalle Puh)
Palkinnot
  Jussi-palkinto Paras miespääosa: Tunteita, 1966  Ida Aalberg -palkinto, 1993  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Pekka Kullervo Autiovuori (s. 19. maaliskuuta 1946 Riihimäki) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Suomen Kansallisteatterissa vuosina 1967–2009.
Elämä ja ura

Autiovuori pääsi Suomen Teatterikouluun vuonna 1964 ja valmistui vuonna 1967. Hän teki läpimurtonsa jo opiskeluaikanaan Mikko Niskasen nuorisokuvauksissa Käpy selän alla (1966) ja Lapualaismorsian (1967), joiden pääosiin ohjaaja poimi nuoria teatterikoululaisia. Autiovuori sai parhaan miespääosan Jussi-patsaan roolistaan elokuvassa Tunteita (1965), joka oli neljän teatterikoulusta valmistuneen nuoren ohjaajan tekemä episodielokuva. Tuolloin 20-vuotias Autiovuori oli nuorin palkinnon saaja ennen Linnea Skogia.
Valmistuttuaan teatterikoulusta Autiovuori kiinnitettiin 1967 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän näytteli vuoteen 2009. Autiovuori on näytellyt urallaan monentyyppisiä rooleja. Parhaimmillaan hän on lavalla, kun näytelmässä vaaditaan kellontarkkaa komediallista älyä sekä nokkeluutta. Näitä puolia hän on esittänyt erityisesti Kansallisteatterin 1990–2000-lukujen Molière-komedioissa. Autiovuori palkittiin näyttelijäntyöstään Ida Aalberg -palkinnolla vuonna 1997.
Autiovuori on esiintynyt harvakseltaan myös elokuvissa, kuten Edvin Laineen Väinö Linna -filmatisoinnissa Täällä Pohjantähden alla (1968) ja Spede Pasasen Uuno Turhapuro -elokuvissa. Hän esiintyi myös suositussa televisiosarjassa Sämpy ja esitti Siivoton juttu -elokuvassa pankin virkailijaa.
Myöhemmin Autiovuori on tullut tunnetuksi erityisesti äänestään radiokuunnelmissa. Hän on esittänyt muun muassa Richard Lammia Knalli ja sateenvarjo -kuunnelmasarjassa (1979 alkaen) ja Arthur Dentiä suomalaisessa sovituksessa Douglas Adamsin tieteisparodiasta Linnunradan käsikirja liftareille (1984–1985, 1991 ja 1995). Autiovuori on antanut äänensä myös Radioteatterin Maata Etsimässä -sarjaan usealle sivuhahmolle. Autiovuori näytteli myös nimiroolin Kuka viritti ansan, Roger Rabbit? -elokuvan kuunnelmasovituksessa, jota levitettiin myyntikasettina. Autiovuori on lisäksi humorististen Nikke-äänikirjojen (c-kasetti) kertojaääni.
Autiovuoren ääni on tuttu myös lastenpiirretyistä. Hänen esittämiään rooleja ovat muun muassa Ankronikan Roope Ankka, Alfred J. Kwakin Korppi, Karski-Katti, Tarkastaja Sherlock ja Hannu Harakka, Karhuherra Paddingtonin herra Curry, Pekka Töpöhännän Monni ja Toy Storyn Herra Perunapää.
Autiovuoren vaimo on vuodesta 1987 näyttelijä Marjukka Halttunen.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1965 | Mä tahtoisin olla... | Aku |
| 1965 | Tunteita | Pekka, kirjapaino-oppilas |
| 1966 | Ei koskaan mitään jännää | Aku |
| 1966 | Näyttelijäkuningatar | vanha mies |
| 1966 | Käpy selän alla | Timo "Timppa" |
| 1967 | Olviretki Schleusingenissa | Baijerilainen sotamies |
| 1967 | Elokuva jalostavasta rakkaudesta | Petja |
| 1967 | Henrik ja Pernilla | Henrik |
| 1967 | Kahden maanantain muisto | William |
| 1967 | Yö ja päivä | ensimmäinen mies |
| 1967 | Lapualaismorsian | Alpo |
| 1968 | Irralliset eli Anna ja Vasili | Vasili |
| 1968 | Täällä Pohjantähden alla | Oskari Kivivuori |
| 1968 | Uhkapeli | Mäntynen, ylioppilas, jääkäri |
| 1968 | Asfalttilampaat | Jussi Pelli |
| 1969 | Koko kaupungin Vinski | Haljuliini |
| 1969 | Kolme valkoista paitaa | Anssi |
| 1971 | Koto ja kahleet | Eerikin ystävä |
| 1973 | Isä | Nöjd |
| 1973 | Peukaloisen seikkailut |  |
| 1973 | Meiltähän tämä käy | Kille Kiekkonen |
| 1975 | Talvinen tarina |  |
| 1975 | Orvar Kleinin laillinen ruumis | vakuutusvirkailija |
| 1975 | Värskisten suvun tarinat |  |
| 1977 | Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon | kirurgi |
| 1977 | Viimeinen savotta | Hosumapalo |
| 1978 | Tuntematon ystävä | etsivä Laine |
| 1978 | Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy | kukkalähetti |
| 1979 | Risto Vanarin piilokamera | aviomies |
| 1979 | Kaikkein tärkein | ohjaaja |
| 1979 | Ihmemies | kuuluttajan ääni tavaratalossa |
| 1980 | Tulitikkuja lainaamassa | Turtiainen |
| 1981 | Muistoja Elmosta | Lyly |
| 1981 | Kaikenlaisia karkulaisia | Paavo |
| 1982 | Kovaostaisten kuu | Mike Hogan |
| 1982 | Prinsessa Ruusunen | hovimarsalkka |
| 1983 | Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin | Härskin kaveri |
| 1984 | Korkki ja Lipponen | Pekka Korkki |
| 1984 | Selman juonet |  |
| 1985 | Mestari Patelin |  |
| 1985 | Hei kliffaa hei | päätoimittaja |
| 1987 | Uuno Turhapuro – kaksoisagentti | pankinjohtaja |
| 1988 | Tupla-Uuno | myyntijohtaja Huttunen |
| 1991 | Uuno Turhapuro herra Helsingin herra | virkamies #1 |
| 1991 | Syysmuutto | Uusivirta |
| 1993 | Sotapoika | opettaja |
| 1994 | Knalli ja sateenvarjo (videoversio) | Richard Lamm |
| 1994 | Uuno Turhapuron veli | vartija Janne Pöntinen |
| 1997 | Siivoton juttu | pankinjohtaja |
| 2006 | Matti | urheilumuseon johtaja |
| 2007 | Taivas |  |
| 2009 | Joulukuusivarkaat | Veikko |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1967–1972 | Teatterituokio | Alexander / Timo / ensimmäinen mies / kolmimies |
| 1969–1970 | Kuten haluatte |  |
| 1970 | Veijo Meren tarinoita | Holma |
| 1971 | Mummoni ja Mannerheim | marsalkan sotilaspalvelija |
| 1973 | Huumorin koulu |  |
| 1975–1979 | Sämpy | Gunnar / Gunnari / osastopäällikkö Putkonen |
| 1976 | Viki Klimenko show |  |
| 1976 | Nuoripari |  |
| 1978 | Rakas, kallis auto |  |
| 1990 | Mustapartainen mies | lääkäri |
| 1996 | Ilman kavaluutta | Paavo Oinas |
| 1997 | Liljankukka | Lauri Ranskanen |
| 1998 | Ihmeidentekijät | neurokirurgi Olli-Pekka Puukkonen |
| 2000 | Parhaat vuodet | Olli-Pekka Puukkonen |
| 2007 | Maan mitta | Soivio |
| 2012 | Apinatasavalta | monia rooleja |
| 2012 | Kotikatu | Ahonen |