stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fastroi
Historia

Fastroi Oy perustettiin vuonna 2003. Vuonna 2015 yritys osti tamperelaisen järjestelmätoimittaja Necora Systems Oy:n. Fastroi jakautui kesällä 2016 kahdeksi yhtiöksi niin, että infran ja kiinteistöjen rakentamista sekä kunnossapitoa palveleva liiketoiminta siirtyi Softroi-yhtiöön (nykyinen Fluent Progress). Sosiaali- ja terveyspalvelujen liiketoiminta jäi Fastroi-yhtiöön. Fastroi ja Necora sulautuvat yhdeksi yhtiöksi joulukuussa 2017. 
Yritys perusti syksyllä 2018 maayhtiön Lancashireen Isoon-Britanniaan.
Tuotteet

Yritys tekee ratkaisuja sosiaali- ja hoiva-alan toiminnanohjaukseen; töiden suunnitteluun ja ohjaukseen sekä toteumatiedon käsittelyyn.
Asiakkaat

Vuonna 2015 Fastroi Hilkka oli käytössä yli tuhannessa yksityisen tai julkisen sektorin toimipisteessä ympäri Suomea. Yrityksen Hilkka-asiakkaisiin kuuluu noin 750 yritystä ja 90 kuntaa. Loppukäyttäjiä on yli 35 000. Nappula-järjestelmällä on yli 8 000 käyttäjää 350 yrityksessä ja yhteisössä.
 Fastroin ensimmäinen asiakas Isossa-Britanniassa on Leedsin kaupunki, joka huhtikuussa 2019 teki Fastroin kanssa viisivuotisen sopimuksen reaaliaikaisen hoivajärjestelmän toimittamisesta.
Saavutuksia

Yritys on päässyt vuosina 2011–2015 Suomen nopeimmin kasvavien teknologiayritysten Deloitte Technology Fast 50 -listaukseen. Vuonna 2012 Fastroin hoivajärjestelmä voitti Suomen-osuuden ja pääsi finaaliin Euroopan komission järjestämässä kilpailussa vuoden parhaasta eurooppalaisesta terveydenhuollon ratkaisusta. Suomen Asiakastieto on valinnut Fastroin Pohjois-Karjalan Vahvimmaksi yritykseksi vuonna 2014. Fastroi Hilkka on THL:n, Sairaanhoitajaliiton ja Tehyn tutkimuksen mukaan käyttäjäystävällisin potilastietojärjestelmä sekä yksityisellä sektorilla että sosiaalihuollossa.  Fastroille myönnettiin vuonna 2019 ISO 27001 -sertifikaatti. Sertifikaatti osoittaa, että yrityksen tietoturvajohtamisjärjestelmä on sertifioitu parhaiden käytäntöjen mukaisesti, ja että se täyttää kaikki standardin asettamat vaatimukset. Joensuun Yrittäjät myönsi Fastroille Vuoden Yrittäjä -palkinnon marraskuussa 2019.  Vuoden Yrittäjä -palkinto myönnetään vuosittain yritykselle, joka on osoittanut toiminnassaan jatkuvuutta ja joka rakentaa toimintaansa vankalle pohjalle.
Aiheesta muualla

Fastroin verkkosivusto
Ferdinand Bol

| Ferdinand Bol |
| --- | --- |
 Omakuva, 1669, 127 × 102 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1616 Dordrecht, Ranska
Kuollut: 24. heinäkuuta 1680 Amsterdam, Alankomaat
Kansalaisuus:  Alankomaat
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  Barokki, Alankomaiden kultakauden maalaustaide, Muotokuvamaalaus
 Nimikirjoitus
Ferdinand Bol (24. kesäkuuta 1616 Dordrecht – 24. heinäkuuta 1680 Amsterdam) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari ja Rembrandtin oppilas. Bol oli omana aikanaan menestynyt maalari, joka tunnetaan nykyisin historiallisista maalauksistaan ja muotokuvistaan.
Elämä ja ura

Bol aloitti opintonsa todennäköisesti Jacob Gerritsz. Cuypin (1594–1652) oppilaana Dordrechtissä ja muutti vuonna 1635 Amsterdamiin Rembrandt van Rijnin (1606–1669) oppilaaksi. Hän aloitti itsenäisenä maalarimestarina vuosien 1640–1642 välisenä aikana. Bol sai ensimmäisen suuren tilaustyön vuonna 1647. Maalaus ”Ryhmämuotokuva Amsterdamin lepraparantolan viranhoitajista” käynnisti Bolin uran.
Bol meni naimisiin Lysbeth Dellin kanssa vuonna 1653. Vaimon isä oli vaikutusvaltainen ja varakas viinikauppias Elbert Dell ja Bolista tuli osa Amsterdamin eliittiä. Uudet suhteet auttoivat asiakkaiden ja tilausten hankkimisessa. Vuonna 1655 Bol oli jo Amsterdamin Pyhän Luukkaan taidemaalarien killan johtaja. Bolin vaimo kuoli pian synnytyksen jälkeen vuonna 1660.
Bol johti omaa ateljeetaan, joka tuotti huomattavan määrän maalauksia. Hänen oppilainaan työskentelivät ainakin Frans van Ommeren, Cornelis Bisschop (1630–1674) ja saksalainen Godfrey Kneller (1646–1723). Vuonna 1669 Bol meni toisen kerran naimisiin. Hänen uusi vaimonsa oli erittäin varakas valtion varainhoitajan leski Anna van Erckel. Uuden avioliittonsa jälkeen Bol ei enää maalannut lainkaan, vaan eli sijoituksillaan.
Tyyli ja teokset

Bol keskittyi historiallisiin maalauksiin ja muotokuviin. Hän mukautti tyylinsä ongelmitta vallitsevaan ostajien makuun Amsterdamin täysin kaupallisilla taidemarkkinoilla. Bolin varhaisissa maalauksissa näkyy vahvasti hänen opettajansa Rembrandtin vaikutus. Useita Bolin maalauksia onkin pidetty virheellisesti Rembrandtin maalaamina. Maalausten tyyli muuttui 1600-luvun puolivälin jälkeen mukailemaan muotiin tullutta Anthony van Dyckin (1599–1641) flaamilaisvaikutteista selkeää tyyliä. Bol maalasi useita suuria tilaustöitä julkisiin rakennuksiin Amsterdamissa. Hänen historiallisia maalauksiaan on kuitenkin pidetty myöhemmin staattisina ja jäykkinä, ja Bol tunnetaan ennen muuta muotokuvamaalarina.
Tyyli ja teokset > Historialliset maalaukset

Bol kopioi varhaisiin historiallisiin maalauksiinsa Rembrandtin aiheita ja sommitelmia lähes sellaisenaan. 1600-luvun puolivälissä ostajien maku kuitenkin muuttui, kun Amsterdamin taidemarkkinoille virtasi etelästä flaamilaisia vaikutteita. Myös Bolin maalauksista tuli uuden tyylin mukaisesti klassisempia ja selkeämpiä.
Bolilta tilattiin enemmän töitä julkisiin rakennuksiin kuin yhdeltäkään toiselta samaan aikaan Amsterdamissa vaikuttaneelta maalarilta. Bol maalasi nykyisin Amsterdamin kuninkaallisena palatsina tunnettuun uuteen kaupungintaloon maalaukset Mooses laskeutuu Siinailta (n. 1664) ja Pyrrhos ja Fabritius (1656). Seuraavina vuosina hän maalasi myös useita muita historiallisia tilaustöitä, esimerkiksi Amsterdamin amiraliteetille ja lepraparantolalle. Lahjojen antaminen Salomonin temppelissä (1669) on Bolin viimeinen tunnettu maalaus.
Tyyli ja teokset > Muotokuvat

Myös Bolin varhaiset muotokuvat seurasivat tarkasti Rembrandtin tyyliä. Hän maalasi opettajansa tavoin myös muotokuvatutkielmia eli tronieita. Bol onnistui kuitenkin irtautumaan Rembrandtin jäljittelystä ensimmäisissä tunnetuissa ryhmämuotokuvissaan, joissa näkyy viitteitä varsinkin Amsterdamin muotokuvamarkkinoita ennen Rembrandtia hallinneen Thomas de Keyserin (1596–1667) tyylistä.
Bolista tuli aikansa kysytyimpiä muotokuvamaalareita. Hänen yksittäisistä ihmisistä maalaamansa muotokuvat seurasivat aikansa trendejä ja flaamilaista tyyliä. Muotokuvassa esiintyvän henkilön taustalla on usein maisema tai näkymä sisätilasta. Henkilöt on yleensä kuvattu puolikuvassa. Bolin ateljeessa maalattiin runsaasti muotokuvia, joista monet ovat asettelultaan hyvin samankaltaisia. Rembrandtin tavoin Bol maalasi lukuisia omakuvia ja muotokuvia eksoottisiin vaatteisiin pukeutuneista ihmisistä. Bol sotkeutui myös aikansa pienimuotoiseen taideskandaaliin. Hän tunnusti 1658 yhdessä kolmen muun maalarin kanssa käyttäneensä alastomia naismalleja, mikä oli laitonta.
Galleria

Maisema, eunukin kaste, n. 1640, 85,5 × 108 cm, Niedersächsisches Landesmuseum, Hannover. Rembrandtin ateljeessa maalattu työ, jonka tekijänä pidetään Ferdinand Bolia.
Samuel ilmestyy Saulille Endorin noidan läsnäollessa, n. 1640–1643, 17,2 × 21,3 cm, muste paperille, Muzeum Narodowe w Warszawie, Varsova.
Elisabeth Jacobsdr. Bas (1571–1649), 1640–1645, 118 × 91,5 cm, Rijksmuseum, Amsterdam. Pidetty myös Rembrandtin tai Jakob Adriaensz. Backerin (1608–1651) työnä.
Neljä Amsterdamin lepratalon viranhoitajaa, 1647–1649, 224 × 310 cm, Amsterdam museum, Amsterdam.
Aegina odottaa Zeusta, 1650, Schloss Elisabethenburg, Meiningen.
Naisen muotokuva, 1650, 126,5 × 102 cm, Stichting Nederlands Kunstbezit. Kuvan arvellaan esittävän Puolan kuningatarta Maria Louise Gonzagaa (1611–1667).
Nuoren miehen muotokuva, 1652, 125,7 × 96,2 cm, Mauritshuis, Haag. Oletettavasti Louis Trip nuorempi (1638–1655).
Fabritius ja Pyrrhos, 1656, 485 × 350 cm, Amsterdamin kuninkaallinen palatsi, Amsterdam. Paikalle toteutettu tilaustyö.
Sir John Hebdon, 1659, Museum of Fine Arts, Houston.
Miehen muotokuva, 1663, 124 × 100 cm, Rijksmuseum, Amsterdam.
Michiel Adriaensz. de Ruyter (1607–1676), 1667, 157 × 138 cm, Mauritshuis, Haag. Taustan merinäkymä todennäköisesti Willem van de Velde nuorempi (1653–1707).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferdinand Bol Wikimedia Commonsissa
”Naisen muotokuva”, 1652, 131 × 108 cm, Museum Boijmans Van Beuningen, Rotterdam.
Mooses laskeutuu Siinailta, n. 1664, 423 × 284 cm, Amsterdamin kuninkaallinen palatsi, Amsterdam. Paikalle toteutettu tilaustyö.
Grabtown

Grabtown voi viitata kahteen yhteisöön Pohjois-Carolinan osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Yksi Grabtowneista sijaitsee Bertien piirikunnassa. Bertien Grabtownin entinen nimi oli Quitsna, ja se on rekisteröimätön yhteisö, jonka koordinaatit ovat 35°57′26″N, 77°01′59″W.
Toinen Grabtowneista sijaitsee Johnstonin piirikunnassa, ja se on pieni yhteisö, joka on erikoistunut tupakanviljelyyn. Grabtown sijaitsee yhdeksän mailia eli 14,4 kilometrin päässä Smithfieldistä kaakkoon. Johnstonin piirikuntalaiset kutsuvat Grabtownia Brogdeniksi. Hollywood-legenda Ava Gardner syntyi Johnstonin Grabtownissa vuonna 1922.
Gloria Siebert

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gloria Siebert vuonna 1988. |  Gloria Siebert vuonna 1988. |  Gloria Siebert vuonna 1988. |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 100 m aitajuoksu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1987 | 100 m aitajuoksu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Split 1990 | 100 m aitajuoksu |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Liévin 1987 | 60 m aitajuoksu |  |
Gloria Siebert (o.s. Kovarik, ent. Uibel, s. 13. tammikuuta 1964 Ortrand, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen, huippuvuosinaan Itä-Saksaa edustanut yleisurheilija, jonka päälaji oli 100 metrin aitajuoksu. Hän saavutti olympiahopeaa ja myös useissa muissa arvokilpailuissa hopeaa.
Siebert saavutti 100 metrin aitajuoksussa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1981 hopeaa ajalla 13,27. Vuonna 1983 hän juoksi matkan aikaan 13,00 ja pääsi seuraavana vuonna aikaan 12,87. Vuonna 1987 hän jatkoi hopeasijoilla aikuisten arvokilpailuissa: sisäratojen EM-kilpailujen 60 metrin aitajuoksussa ajalla 7,89 ja Rooman MM-kilpailujen 100 metrin aitajuoksussa uransa parhaaksi jääneellä ajalla 12,44. Helmikuussa 1988 Siebert juoksi 60 metrin aitajuoksun halliennätyksekseen 7,76. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti 100 metrin aitajuoksussa hopeaa ajalla 12,61. Vuoden parhaan aikansa 12,48 hän juoksi kesäkuussa Leningradissa Znamenskin veljesten muistokilpailujen alkuerissä.
Siebert saavutti viimeisen arvokisamitalinsa Splitin EM-kilpailuissa 1990; sekin oli hopeaa ja tuli ajalla 12,91. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän karsiutui alkuerissä.
Siebert voitti 100 metrin aitajuoksussa Itä-Saksan mestaruuden vuosina 1987 ja 1990.
Siebertin ensimmäinen aviomies oli pyöräilijä ja pyöräilyvalmentaja Detlef Uibel. Toisen kerran hän avioitui korkeushyppääjä Carsten Siebertin kanssa, ja heidän poikansa Sebastian Siebert on kilpaillut pika-aitajuoksijana.
Gracchus

Gracchukset olivat merkittävä Rooman tasavallan aikainen suku.
Tiberius Sempronius Gracchus vanhempi, vuoden 177 eaa. konsuli
Tiberius Sempronius Gracchus nuorempi, tribuuni 133 eaa.
Gaius Sempronius Gracchus, edellisen nuorempi veli, tribuuni 123 eaa.
Eyrin asukkaiden saaga

Eyrin asukkaiden saaga (isl. Eyrbyggja saga) on muinaisislannin kielellä kirjoitettu keskiaikainen saaga, joka luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saagan tapahtumat sijoittuvat noin vuosien 880–1030 väliseen aikaan Snæfellsnesin niemimaalle Länsi-Islantiin. Eyrin asukkaiden saga kertoo nimestään huolimatta alueen kolmen merkkisuvun, Eyrin asukkaiden (Eyrbyggjar), Joutsenvuonolaisten (Álptfirðingar) ja Þórsnesin asukkaiden (Þórsnesingar), vaiheista, jotka jollain tapaa linkittyvät myös muista islantilaissaagoista (Gísli Súrinpojan saaga, Poltetun Njállin saaga, Lohilaaksolaisten saaga) tunnetun päällikön, Snorri goðin elämään. Saaga on kirjoitettu todennäköisesti 1200-luvun puolivälin tienoilla, ennen vuotta 1262, jolloin islantilaiset siirtyivät Norjan kuninkaan alaisuuteen. Sen kirjoittaja on oletettavasti ollut islantilainen Sturlungien sukuun (isl. Sturlungar) kuulunut Sturla Þórðarson (1214–1284), jonka esi-isä Snorri goði oli ja joka tunsi alueen, jolle saagan tapahtumat keskittyvät. Eyrin asukkaiden saagaa ei ole suomennettu, mutta siinä esiintyvä episodi Kuohuvirran (isl. Fróðá) tilalle palaavista rauhattomista vainajista, jotka hätyyttelevät ja sairastuttavat tilan asukkaita, on ilmestynyt nimellä ”Kummittelua maailmanääressä” Marko Lambergin toimittamassa ja kääntämässä keskiaikaisten kummitustarinoiden kokoelmassa Päätön ritari – Kauhutarinoita keskiajalta (Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2012).
Saagan versiot ja käsikirjoitukset

Eyrin asukkaiden saagasta tunnetaan kolme erilaista versiota, jotka ovat säilyneet neljässä fragmentaarisessa pergamenttikäsikirjoituksessa sekä useissa nuoremmissa paperikäsikirjoituksissa. Yksi versioista oli osa Vatnshyrna-nimellä tunnettua islantilaissaagojen kokoelmakäsikirjoitusta, jonka islantilainen Jón Hákonarson laati vuoden 1400 tietämillä. Useiden Vatnshyrnassa olevien saagojen kerronta sisältää runsaasti yliluonnollisia elementtejä Eyrin asukkaiden saagan tavoin. Vatnshyrna katosi vuoden 1728 Kööpenhaminan palossa, mutta käsikirjoituksesta ehdittiin kuitenkin tätä ennen tehdä kopioita, jotka ovat säilyneet. Saagan pääeditio Íslenzk Fornrit -sarjassa pohjautuu Vatnshyrna-käsikirjoituksen kopioille AM 448 4to ja AM 442 4to. Toisesta versiosta on säilynyt osa 1300-luvulta peräisin olevassa käsikirjoituksessa Wolfenbüttelin kirjastossa Saksassa (Wolfenbüttel, Cod. Guelf. 9.10. 4to) sekä fragmentti 1200-luvulle ajoitetussa käsikirjoituksessa AM 162 E fol. Näiden lisäksi saagan kolmannesta versiosta on säilynyt fragmentteja 1300-luvulta peräisin olevassa Melabók-nimellä tunnetussa käsikirjoituksessa (AM 445 b 4to).
Synopsis

Eyrin asukkaiden saaga alkaa yhden Islannin maanasuttajista, Þórólfr Mostrinparran (isl. Mostrarskegg) saapumisesta Snæfellsnesin alueelle, minkä jälkeen kerrotaan useista alueella asuneiden sukujen kiistoista ja välienselvittelyistä, joita näillä on sekä keskenään että naapureidensa kanssa. Riidat ja verikostoina ilmentyvä vihanpito koskevat niin omistusoikeutta ja valtaa kuin kunniaa ja rakkauttakin. Saagassa ei ole yksittäistä päähenkilöä, vaan huomio siirtyy kerronnan kuluessa henkilöstä ja tapauksesta toiseen, vaikkakin Snorri goði on useimmissa konflikteissa jollain tapaa mukana, joko osapuolena, tukijana tai sovittelijana.
Synopsis > Þórólfr Kampurajalka

Saagan alussa kerronta keskittyy kaikkien arvostamaan päällikköön, Arnkell goðiin, jonka pahantahtoinen isä Þórólfr Kampurajalka (isl. bægifótr) aiheuttaa alueella monia konflikteja. Kuoltuaan Þórólfr Kampurajalasta tulee rauhaton vainaja, joka kiusaa lähiseudun asukkaita, eikä rauhoitu ennen kuin Arnkell hautaa isänsä ruumiin uudelleen lähemmäs omaa tilaansa.
Synopsis > Arnkellin kuolema

Myöhemmin Arnkell ajautuu konfliktiin Snorri goðin kanssa, joka hyökkää miehineen Arnkellia vastaan tämän ollessa yksin ja surmaa tämän. Arnkellilta ei jää jälkeen miespuolisia sukulaisia, minkä vuoksi Snorri goðia ei koskaan tuomita taposta eikä Arnkellin surmaa kosteta saagoille tyypillisen verikostomentaliteetin mukaisesti tai makseta taposta käräjillä päätettyä määrää hyvitystä.
Synopsis > Þuríðr ja Björn Breiðvíkingakappi

Snorri goðin sisar Þuríðr on avioitunut perheensä hyväksymän miehen kanssa, mutta hänellä on suhde Björn Breiðinviikinkien Taistelijana (isl. Breiðvíkingakappi) tunnetun miehen kanssa, jota Snorri goði ei voi hyväksyä. Suhteen seurauksena syntyy poika nimeltä Kjartan. Snorri goðin myötävaikutuksella Björn joutuu lähtemään maasta, ensin määräajaksi ja myöhemmin lopullisesti. Saaga kertoo Björnin liittyneen Jómsvíkinga sagassa mainittuihin Jómin viikinkeihin.
Synopsis > Fróðán ihmeet (Fróðárundr)

Kjartanin vartuttua nuoreksi mieheksi hänen kotitilalleen (Fróðá) majoittuu Hebrideiltä tullut iäkäs nainen nimeltä Þórgunna, joka kuitenkin sairastuu ja kuolee. Naisen kuoleman jälkeen muutkin tilalla asuvat alkavat sairastua, ja kaikki tautiin kuolleet muuttuvat rauhattomiksi vainajiksi. Varastosta kuuluu outoa ääntä ja siellä nähdään hylkeennahkainen otus, joka on pilannut kaiken kuivakalan. Sen seurauksena tilan isäntä lähtee noutamaan kuivakalaa, mutta hukkuu miehistöineen matkalla. Hautajaisten jälkeen myös hukkuneet alkavat iltaisin vierailla talossa, ja uusia ihmisiä sairastuu ja kuolee. Outo hylkeenpäinen otus näyttää liittyvän kummittelutapauksiin. Vitsaus ei hellitä ennen kuin Kjartan hankkii apua enoltaan Snorri goðilta ja häätää elävät kuolleet tilalla pidetyssä oikeudenkäynnissä.
Synopsis > Þórólfr Kampurajalan toinen paluu

Myöhemmin Arnkellin kuoleman jälkeen tämän isä Þórólfr Kampurajalka muuttuu jälleen rauhattomaksi vainajaksi ja alkaa hätyytellä eläviä. Yksi Arnkellia surmaamassa olleista miehistä kaivaa mädäntymättömän ruumiin ylös ja polttaa sen, minkä seurauksena osa tuhkasta lentää mantereelle. Siellä lehmä nuolee tuota tuhkaa ja synnyttää myöhemmin sonnivasikan, joka kasvettuaan surmaa ruumiin polttaneen miehen ja juoksee sitten suolle, minne katoaa lopullisesti.
Eyrin asukkaiden saaga lähteenä

Eyrin asukkaiden saaga sisältää useita kuvauksia pakanallisiksi tulkituista riiteistä, taikuudesta ja uskomuksista, kuten elävistä kuolleista ja muista kummituksista. Saagan kirjoittajan on katsottu olleen hyvin kiinnostunut paitsi menneisyyden ihmisistä, myös näiden tavoista ja uskomuksista. Pitkään esimerkiksi saagan kuvauksia pakanallisista rituaaleista pidettiin aitoina, mutta myöhemmin on havaittu, että kirjoittaja on lainannut osan kuvauksia muista lähteistä, esimerkiksi Snorri Sturlusonin nimiin luetusta Hákon Hyvän saagasta (isl. Hákonar saga góða). Sen lisäksi Eyrin asukkaiden saagan kirjoittaja on tuntenut hyvin myös monia muita islantilaissaagoja, esimerkiksi Lohilaaksolaisten saagan (isl. Laxdæla saga). Saagassa kuvatut pakanalliseen menneisyyteen kuuluneet tavat ja uskomukset kertovat ennen kaikkea siitä, millainen näkemys saagan kirjoittajalla noista menneistä tavoista ja uskomuksista oli.
Eyrin asukkaiden saagassa on myös vaikutteita kelttiläisestä kertomusperinteestä. Vaikutteet ovat saattaneet välittyä esimerkiksi suullisina kertomuksina Brittein saarilta tulleiden asuttajien ja näiden perheenjäsenten tai orjien kautta. Esimerkiksi saagassa esiintyvä hylje-teema on todennäköisesti sukua Britteinsaarten pohjoisosissa tunnetulle Selkie-perinteelle. Tässä perinteessä hylkeet voivat kulkea ja esiintyä maalla riisuttuaan hylkeennahkansa, mutta niiden ottaminen puolisoksi ei tuo onnea, koska Selkie palaa lopulta takaisin mereen. Eyrin asukkaiden saagassa hylje liitetään tapahtumiin, jotka ovat seurausta Snorrin sisaren kielletystä suhteesta, kun taas Selkie-perinteessä tarina voi symboloida rakkautta ja solmittua liittoa (ihmis)yhteisön ulkopuolelta tulleeseen tahoon. Eyrin asukkaiden saagassa esiintyvä sonni, joka syntyy lehmän nuolemasta Þórólfr Kampurajalan tuhkasta, sisältää yhtymäkohtia irlantilaisen kertomusperinteen kahteen härkään, joita kutsutaan nimillä Finnbhennach ja Donn Cuailnge. Nämä olivat tarinan mukaan alkujaan miehiä, mutta muuttavat taistelun aikana muotonsa madoiksi. Sen seurauksena kaksi lehmää syövät ne, ja kumpikin nauta synnyttää myöhemmin sonnivasikan.
Käännökset ja editiot

Eyrbyggja saga, toim. Einar Ól. Sveinsson & Matthías Þórðarson. Íslenzk Fornrit 4. Reykjavik: Hið íslenzka fornritafélag.
Kummittelua maailmanääressä. Suom. Marko Lamberg. Teoksessa Päätön ritari. Kauhutarinoita keskiajalta. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.
The Saga of the People of Eyri. Käänt. Judy Quinn. Teoksessa The Complete Sagas of Icelanders 5, toim. Viðar Hreinsson et al. Reykjavík: Leifur Eiríksson Publishing, 1997.
Eyrbyggja saga nykyislanniksi Sagadb.org -sivustolla
Grabben kanava

Grabben kanava on vedetön, keskiaikainen kanava Karjaalla Raaseporissa Länsi-Uudellamaalla.
Kanava on luultavasti ollut tärkeä alueen keskiaikaiselle merenkululle ja joidenkin lähteiden mukaan sitä olisi käytetty Raaseporin linnan rakennusaineiden kuljettamiseen. Perimätiedon mukaan kanavaa ei koskaan kaivettu valmiiksi asti, sillä meren taso oli matalampana kuin kanava. Kanavaa on kuitenkin voitu käyttää veneiden vetämiseen Mustionjoesta merelle. Amatööriarkeologi, kunnallisneuvos Lars Nyberg arveli 1970-luvun alussa, että kanava olisi tehty jopa 3 000 vuotta sitten. Viimeaikaisen tutkimuksen tulokset viittaavat siihen, että kyseessä saattaisi olla keskiaikainen veneenvetoura, joka voisi liittyä mahdollisesti Raaseporin linnan rakentamiseen.
Alun perin ainakin 500 metrin pituinen kanava ylittää Lohjanharjun sen matalimmasta kohdasta aivan Karjaan keskustassa ja se on selvästi huomattavissa Rantaradan eteläpuolella. Monin paikoin kasvillisuus on peittänyt kanavan lähes täysin.
Grace

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Grace tai GRACE voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Grace, naisen etunimi
GRACE, Maan painovoimakenttää mittaava satelliitti
Grace, Jeff Buckleyn musiikkialbumi
M/S Viking Grace, suomalainen matkustaja-autolautta
Grace, sukunimenä:
Carol Grace (1924–2003), yhdysvaltalainen näyttelijätär ja kirjailija
Maggie Grace (s. 1983), yhdysvaltalainen näyttelijä
Mckenna Grace (s. 2006), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Michelle Grace (s. 1968), yhdysvaltalainen näyttelijä ja tuottaja
Topher Grace (s. 1978), yhdysvaltalainen näyttelijä
Grace, kuvitteellisia henkilöitä:
Jason Grace, yksi päähenkilöistä kirjasarjassa Olympoksen sankarit
Thomas Grace, hahmo televisiosarjassa Alias
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Grace”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fredrik Reinhold Ehnberg

Fredrik Reinhold Ehnberg (26. marraskuuta 1802 Oulu – 20. tammikuuta 1882 Kuopio) oli suomalainen sorvarimestari ja valtiopäivämies.
Ehnbergin vanhemmat olivat sorvarimestari Henrik Ehnberg ja Hedvig Sofia Svan. Ehnberg ryhtyi isänsä ammattiin ja muutti harjoittamaan sitä Kuopioon 1824. Hän oli kaupungin raatimies vuodesta 1837 aina kuolemaansa saakka. Ehnberg oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja valtiopäivillä 1867.
Fredrik Paul

Fredrik Paul (s. 7. huhtikuuta 1981 Helsinki) on entinen suomalainen pikajuoksija. Urallaan hän edusti HIFK:ta ja hänen valmentajanaan toimi viimeisten aktiiviurheiluvuosien ajan Helgen Lindström. Kalevan kisoissa Paul saavutti pronssia 200 metrin juoksussa, minkä lisäksi hän oli voittamassa SM-hopeaa 4 x 100 metrin viestijuoksussa vuonna 2002. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole kilpaillut vuoden 2008 jälkeen.
Rajajärvi (Uurainen)

| Rajajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°28′37″N, 25°33′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Niiniveden valuma-alue (14.34)
Laskuoja:  oja Pieneen Niinijärveen 
Järvinumero:  14.347.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  164,6 m  
Pituus:  1 km  
Leveys:  320 m  
Rantaviiva:  2,623 km  
Pinta-ala:  15,557 ha  
Tilavuus:  0,0005853 km³ 
Keskisyvyys:  3,76 m  
Suurin syvyys:  8,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiRajajärvi 
Rajajärvi  on Keski-Suomessa Uuraisissa Myllyperän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 15,6 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 585 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,8 metriä ja suurin syvyys on 8,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.