Keski-Kannaksen rintama
Valkoisten suurhyökkäys > Terijoen, Raivolan ja Kuokkalan taistelut

21. huhtikuuta Kivennavalle saapunut ratsumestari Elfvengrenin pääjoukko joutui odottamaan kelirikon vuoksi jälkeenjäänyttä kuormastoa ja tykistöä, jolloin hyökkäyksen jatko myöhästyi vuorokaudella. Tänä aikana valkoiset miehittivät Muolaan kirkonkylän 22. huhtikuuta. Eversti Ausfeldin kuultua samaan aikaan perättömiä huhuja Venäjän puolella koottavista joukoista, päätti hän muuttaa päämajan sotasuunnitelmaa. Radan katkaisun sijaan Ausfeld suunnitteli ottavansa sen kokonaan haltuunsa Rajajoelta Uudellekirkolle saakka. Hyökkäystä varten muodostettiin kolme osastoa, joista majuri Bonsdorffin kahden pataljoonan tehtäväksi tuli hyökätä Terijoen itäpuolelle Kuokkalaan, majuri Rainer Stahelin johtaman 2. jääkäripataljoonan länsipuolelle Raivolaan, ja kahdelle karjalaiselle pataljoonalle jäi kauempana lännessä sijaitsevan Uudenkirkon aseman valtaus. Elfvengrenin johtaman ratsuväkiosaston piti samanaikaisesti edetä Terijoelle sekä varmistaa Rajajoki ja Inon linnake. Ausfeldin tietämättä Elfvengren vahvisti omaa osastoaan liittämällä siihen toisen karjalaisista pataljoonista.
Aamulla 23. huhtikuuta valkoiset hyökkäsivät kahden pataljoonan voimin Raivolaan. Sen puolustukseen oli koottu noin 300 punaista, joita tuki Terijoelta lähetetty panssarijuna. Hyökkäyksestä kuultuaan Kaljunen päätti pyytää apua Pietarin sotilaspiirin päälliköltä K. S. Jeremejeviltä, mutta avun lähettämisestä tuli mahdotonta, kun valkoiset hyökkäsivät hetkeä myöhemmin myös Terijoelle ja Kuokkalaan. Terijoelle ilmestyi vain pieni valkoisten etujoukko, jonka punaiset onnistuivat helposti torjumaan, mutta 200 miehen puolustamaan Kuokkalaan hyökättiin Jäppilän kautta lähes kolmen pataljoonan voimin. Kaljunen lähetti heidän tuekseen panssarijunan, joka pysäytti hyökkäyksen, mutta kello 13:n aikaan se joutui pahoin vaurioituneena palaamaan Terijoelle. Kuokkalaa yrittivät auttaa myös Venäjän puolelle Valkeasaareen vetäytyneet punakaartilaiset, mutta he eivät yrityksestään huolimatta kyenneet koukkaamaan valkoisten selustaan. Iltapäivän aikana Kuokkalan puolustus lopulta vetäytyi ylivoiman edessä, ja kello 17:n mennessä suurin osa punaisista oli siirtynyt Ollilaan, josta heidät evakuoi Valkeasaaresta lähetetty juna. Kuokkalassa kaatui 28 valkoista, punaisten tappioiden ollessa 68 kaatunutta tai antautuneena teloitettua.
Valkoisten hyökätessä Raivolan puolustajat olivat asemissaan kylän pohjoispuolella sijaitsevilla kukkoloilla. Lyhyen taistelun jälkeen punaiset vetäytyivät rautatieaseman ympäristöön, minne valkoisten eteneminen pian pysähtyi. Hyökkääjien kierrettyä punaisten sivustoihin, taistelu jatkui verisenä junien tuodessa punaisille lisävoimia ja kuljettaessa haavoittuneita pois. Punaiset kestivät noin kello 19:n saakka, jolloin heitä tukenut panssarijuna joutui vaurioituneena palaamaan Terijoelle. Punaisia tuki Raivolassa myös Viiprista lähetetty venäläisvalmisteinen panssarijuna ”Voloi Kapitalism” (Alas kapitalismi), joka oli teknisesti ylivertainen suomalaisiin panssarijuniin verrattuna. Panssarijunien poistuttua majuri Östermanin pääjoukko taisteli tiensä Raivolan kylän läpi asemalle, josta viimeiset punaiset samalla perääntyivät sytyttäen lähtiessään asemarakennuksen palamaan. 12 tuntia kestänyt taistelu päättyi lopulta iltayhdeksältä. Punaisia kaatui tai teloitettiin noin 150. Valkoisten tappiot olivat 20 kaatunutta ja 50 haavoittunutta.
Taistelut jatkuivat seuraavaksi Terijoella, jossa Raivolasta perääntyneet punaiset asettuivat venäläisten ensimmäisen maailmansodan aikana rakentamiin vahvoihin varustuksiin. Elfvengrenin johtama osasto juuttui kiivaaseen taisteluun ja päätti irrottautua, kun Kuokkalan suunnasta ei lähetetty pyydettyjä apuvoimia. Terijoelle jääneiden punaisten tilanne oli nyt lohduton, sillä he olivat motissa, eikä Viipurista pystytty miehistöpulasta ja ratarikoista johtuen lähettämään apua. Kaljusen ainoa vaihtoehto oli murtautua valkoisten linjojen läpi ja pyrkiä Venäjälle, jonne oli Viipuria lyhyempi matka. Vielä myöhään illalla punaiset aloittivat joka suuntaan ulottuneen raivokkaan tykistötulituksen, jonka suojissa joukot vedettiin puolustusasemista ja koottiin rautatieasemalle. Terijoella olleet 500 miestä nousivat junaan, joka yöllä 24. huhtikuuta lähti Panssarijunan nro 4:n saattamana kohti itärajaa. Ennen poistumistaan punaiset ehtivät miinoittamaan rautatieaseman.
Kellomäessä punaiset ohittivat ensimmäisen valkoisten linjan helposti, mutta pian sen jälkeen rata oli poikki ja panssarijunan etummainen veturi putosi kiskoilta. Junat palasivat Kellomäen asemalle, jossa ne vaihdettiin toiselle raiteelle ja matka pääsi jatkumaan. Hieman ennen Kuokkalan asemaa miehet jalkautuivat ketjumuodostelmaan ja kylässä käytiin molemmilta osapuolilta raskaita tappioita vaatinut taistelu. Lopulta valkoiset vetäytyivät ja aamuyöllä punaisten junat jatkoivat itään, jossa heillä oli vastassaan vielä Rajajoen siltaa vartiomaan jätetty Elfvengrenin komppania. Valkeasaareen perääntyneet punakaartilaiset olivat Kuokkalan taistelun äänet kuultuaan valmistautuneet lähtemään apuun, mutta Kaljusen pahoin vaurioituneet junat pääsivät perille kello 5.40 ennen heidän liikkeellelähtöään. Venäläiset riisuivat kaikki Valkeasaareen saapuneet suomalaiset aseista vielä saman aamupäivän aikana ja palauttivat heidän ottamansa valkoiset vangit Suomen puolelle.