Mongolian historia
Moderni aika > Kiinan ja Neuvostoliiton välissä

Toisen maailmansodan jälkeen Kiinan ja Japanin muodostama uhka Mongolialle oli poissa. Neuvostoliiton vaikutusvalta Mongoliassa säilyi edelleen ja maassa otettiin käyttöön myös mongolin kyrillinen kirjaimisto vuonna 1946. Mongolia laajensi kansainvälisiä suhteitaan itäblokin kommunistisiin maihin ja Pohjois-Koreaan. Mongolia haki myös YK:n jäsenyyttä, jonka se sai vuonna 1961. Ensimmäinen länsimaa, joka loi suhteet Mongoliaan oli Iso-Britannia vuonna 1963.
Horloogijn Tšoibalsan kuoli vuonna 1952 ja häntä seurasi pääministerinä ja puolueen pääsihteerinä Jumžagijn Tsedenbal. Sodan jälkeisinä vuosina Mongoliassa alettiin vähentää puolustusmenoja ja maassa alettiin panostaa karjatalouden ja maatalouden kehitykseen, sekä kaivos-, teollisuus-, kuljetus- ja viestintäsektoreihin. Uutena painopisteenä oli maan teollisuustuotannon kasvattaminen. Kaikilla aloilla Mongolia nojasi vahvasti Neuvostoliiton tukeen, mutta apua saatiin nyt myös Kiinasta. Merkittävänä hankkeena oli Mongolian ja Neuvostoliiton rakentama Trans-Mongolian rautatie, joka halkoi maan pohjois-etelä -suunnassa. Rautatie valmistui 1955 ja se toimi Kiinan ja Neuvostoliiton solidaarisuuden symbolina. Neuvostoliitto varusti Mongolian armeijaa uudenaikaisilla raketeilla ja ohjuksilla vuonna 1966.
Kiinan ja Neuvostoliiton välirikko vahingoitti myös Mongolian Kiinan-suhteita. Tämän johdosta Kiinan apu Mongoliaan jäädytettiin, kaupankäynti laski ja suhteet Kiinaan viilenivät. Mongoliassa oltiin erityisen huolissaan Maon kulttuurivallankumouksesta, josta saivat Kiinassa kärsiä Sisä-Mongolian mongolit. Tilanteen muuttumisen myötä Mongoliassa huolestuttiin jälleen maan suvereniteetista Kiinan suhteen.
Mongolian ja Kiinan väliset jännitteet lisääntyivät koko 1970-luvun ajan. Mongolia syytti Kiinaa sen halusta liittää Mongolia Kiinan kansantasavaltaan historiallisella tekosyyllä, että se haluaa palauttaa Yuan-dynastian aikaiset rajat. Kiina taas syytti Neuvostoliittoa Mongolian miehittämisestä. Kiinan ja Neuvostoliiton suhteiden viilenemisen jälkeen Mongoliasta tuli yhä selvemmin Neuvostoliiton etuvartio Kiinan vastaisessa puolustuksessa. Mongolian infrastuktuuria kehitettiin Neuvostoliiton tuella, lähinnä sotilastarpeita varten. 1970-luvulla neuvostosotilaita tuotiin Mongoliaan yli 100 000. Kiina vaati Neuvostoliittoa vetämään joukkonsa Mongoliasta ehtona suhteiden normalisoimiseksi, mutta Neuvostoliitto ei tähän suostunut. Maiden suhteet muuttuivat vähemmän viileiksi Maon kuoleman jälkeen vuonna 1976. Jännitteet Kiinan ja Neuvostoliiton sekä Mongolian välillä lientyivät merkittävästi vasta 1980-luvun puolivälissä.
Kiinan ja Neuvostoliiton välien ollessa jäiset, Mongolia turvasi entistä vahvemmin Neuvostoliittoon taloudellisesti ja sotilaallisesti. Maasta pyrittiin muodostamaan neuvostotyyppinen teollisuus-maatalousyhteiskunta. Osana tätä kehitystä perustettiin Darhanin teollisuuskaupunki vuonna 1961, joka on nykyisin yksi Mongolian suurimmista kaupungeista. 1970-luvulla Mongoliaan perustettiin yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa kuparikaivos, joka muodostui merkittäväksi Mongolian talouden kehitykselle. Kaivoksen viereen kasvoi Erdenetin kaupunki.