stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flerovium

Flerovium, aiemmin ununkvadium (lat. Ununquadium) on alkuaine, jonka järjestysluku on 114 ja kemiallinen merkki Fl, aiemmin Uuq. Sitä ei esiinny luonnostaan maapallolla. Ensimmäisen kerran sen isotooppi tuotettiin Dubnassa Venäjällä tammikuussa 1999. Koe on sittemmin vahvistettu lännessäkin. Alkuaine on saatu aikaan pommittamalla plutoniumin 244-isotooppia kalsiumin 24-isotoopeilla. Fleroviumin pysyvimmän isotoopin 289Fl puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia.
Eräät fyysikot ovat laskeneet, että alkuaineella 114 voisi olla pysyviäkin isotooppeja, mutta tähän mennessä tuotetuilla ytimillä on tähän teoriassakin liian vähän neutroneita.
Alkuaineesta on käytetty myös nimitystä eka-lyijy, koska sillä arvellaan olevan kemiallisesti lyijyn kaltaisia ominaisuuksia.[lähde? ]
Alkuaineen väliaikainen nimi ununkvadium oli IUPAC:in antama systemaattinen tilapäisnimi. Alkuaineen löytäjät ehdottivat sille nimeksi flerovium ja tunnukseksi Fl. Nimi tulee dubnalaisesta Fljorovin ydinreaktiolaboratorio -tutkimusyksiköstä, jossa se syntetisoitiin ensimmäisen kerran. Tämä laboratorio taas on nimetty venäläisen ydinfyysikon Georgi Fljorovin (1913–1990) mukaan. IUPAC on hyväksynyt nimen ja tunnuksen ja vuonna 2011 kemian ja fysiikan kansainväliset järjestöt IUPAC ja IUPAP hyväksyivät fleroviumin virallisesti osaksi alkuaineiden jaksollista järjestelmää.
Isotoopit

Fleroviumilla ei ole pysyviä tai luonnossa esiintyviä isotooppeja. Muiden transuraanien tavoin kaikki fleroviumin isotoopit ovat radioaktiivisia. Alkuaineelle tunnetaan kuusi radioaktiivista isotooppia, joiden massaluvut ovat välillä 284–289. Alkuaineen pysyvin isotooppi on 289Fl, jonka puoliintumisaika on noin 2,4 sekuntia. Tämä isotooppi hajoaa alfasäteilyä emittoiden kopernikium-285:ksi. Seuraavaksi pysyvin isotooppi on 288Fl, jonka puoliintumisajaksi on mitattu noin 0,75 sekuntia. Kaikkien muiden isotooppien puoliintumisajat ovat alle yhden sekunnin. Alkuaineella on myös yksi ydinisomeeri, 289mFl.
Fleroviumin isotoopit hajoavat useimmiten alfahajoamisella, mutta spontaani fissio on mahdollinen joillekin isotoopeille. Taulukossa on kaikki tunnetut isotoopit, joiden puoliintumisaika on pystytty kokeellisesti mittaamaan tai josta on ainakin arvio (vuonna 2017):
| Isotooppi | Puoliintumisaika | Löytövuosi | Hajoamistyyppi ja intensiteetti |
| --- | --- | --- | --- |
| 284Fl | 3,3±1,4 ms | 2015 | SF≈100 α ? |
| 285Fl | 210±100 ms | 2010 | α≈100 SF ? |
| 286Fl | 140±30 ms | 2004 | SF≈60 α≈40 |
| 287Fl | 520±130 ms | 2004 | α=100 |
| 288Fl | 750±140 ms | 2004 | α=100 |
| 289Fl | 2,4±0,6 s | 2004 | α=100 |
| 289mFl | 1,1±0,8 s | 2012 | α=100 |
Aiheesta muualla

The Royal Society of Chemistry (RSC): Flerovium (englanniksi)
PeriodicTable: Flerovium (Fl) (englanniksi)
PubChem: Flerovium (englanniksi)
Funkturm

Funkturm, etualalla ICC Berlin -kongressikeskusta.
Funkturm on Berliinissä sijaitseva radiomastoksi rakennettu torni ja yksi kaupungin maamerkeistä. Teräsristikkotorni on antenneineen 150 metriä korkea ja muistuttaa ulkonäöltään etäisesti Pariisin Eiffel-tornia. Tornissa on näköalatasanne 126 metrin ja näköalaravintola 55 metrin korkeudella. Ilman antennia tornin korkeus on 147 metriä. Teräsrakennelma painaa 400 tonnia ja perustukset 220 tonnia. Funkturm sijaitsee Westendin kaupunginosassa keskustan länsipuolella, lähellä Theodor-Heuss-Platzia.
Funkturm rakennettiin vuoden 1926 Saksan kolmansien kansainvälisten radiomessujen yhteydessä. Sen suunnitteli Heinrich Straumer. Rakentaminen alkoi marraskuussa 1924 ja torni avattiin 3. syyskuuta 1926. Tornissa on ainutlaatuiset posliiniset perustukset, jotka toimivat eristeinä. Kranaatit tuhosivat yhden tornin päätuista vuoden 1945 Berliinin taistelun yhteydessä, mutta torni pysyi pystyssä. Tornin ympärille rakennettiin 1920-luvulta alkaen Berliinin messualue ja kaupungin radiotalo. Tornin huipulla oli alun perin 3000 watin lampulla varustettu majakka, joka ohjasi Berliiniin saapuvia lentokoneita, mutta se on sittemmin poistettu. Funkturmista lähetettiin vuonna 1929 Saksan ensimmäiset televisiokuvat ja vuonna 1935 maailman ensimmäinen säännöllinen televisiolähetys. Tornista ei enää lähetetä tavallisia televisio- tai radiolähetyksiä, mutta se toimii edelleen muun muassa poliisiradion paikallisena lähettimenä ja matkapuhelinverkon tukiasemana.
Tornissa on vuodesta 1926 alkaen käynyt noin 17 miljoonaa vierailijaa. Näköalatasanteelle mahtuu kerrallaan enintään 45 ihmistä ja sinne vie vain yksi hissi. Rakennus suojeltiin vuonna 1966.
Berliiniläiset tuntevat tornin lempinimellä Langer Lulatsch.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Funkturm Wikimedia Commonsissa
Funkturm-messeberlin.de (saksaksi)
Free! Iwatobi Swim Club

| Free! Iwatobi Swim Club (Free!) |
| --- | --- |
Genre: urheilu 
TV-anime
Ohjaaja: Hiroko Utsumi
Studio: Kyoto Animation
Lähetyskanavat: {{{lähetyskanavat}}}
Alkuperäinen lähetyskierros: 4. helmikuuta 2013 – 26. syyskuuta 2013
Jaksojen määrä: 12 + OVA 
Free! Iwatobi Swim Club on japanilainen anime-televisiosarja, jonka on ohjannut Hiroko Utsumi. Sarja alkoi 9. heinäkuuta 2013. Anime perustuu Kooji Oojin romaaniin High Speed!, joka oli yksi kunniamaininnan saaneista kisatöistä Kyoto Animation Awardeissa vuonna 2011. Se kertoo lukiolaispoikien uintikerhosta.
Tarina

Tarina kertoo neljästä lukiota käyvästä pojasta, Haruka Nanase, Makoto Tachibana, Nagisa Hazuki ja Rin Matsuoka, jotka ovat lapsina yhdessä käyneet uimakoulua. Sen jälkeen poikien tiet erosivat ja he tapasivat taas lukiossa. Nagisan ideana oli perustaa uusi uimakerho. Jäseniä on kuitenkin liian vähän sen perustamiseksi. Tarinan edetessä uintikerhoon liittyy Rinin pikkusisko Gou sekä Nagisan suostuttelemana yleisurheilukerhon Rei.
Vähän sen jälkeen Nagisa, Haruka ja Makoto tapaavat Australiassa opiskelleen, kuukautta aikaisemmin Japaniin palanneen ystävänsä Rinin hylätyllä Iwatobi Swim Club -uimahallilla. Haruka, Makoto, Nagisa, Rei ja Gou muodostavat Iwatobi High School Swim Clubin ja työskentelevät yhdessä opettaja Miho Amakatan kanssa saadakseen seuran menestymään.
Äänirooleissa

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Englanninkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Nobunaka Shimazaki | Todd Haberkorn | Haruka Nanase |
| Tatsuhisa Suzuki | Johnny Yong Bosch | Makoto Tachibana |
| Tsubasa Yonaga | Greg Ayres | Nagisa Hazuki |
| Daisuke Hirakawa | J. Michael Tatum | Rei Ryugazaki |
| Mamoru Miyano | Vic Mignogna | Rin Matsuoka |
| Akeno Watanabe | Jamie Marchi | Gou Matsuoka |
Finna

Finna on tiedonhakupalvelu, joka tarjoaa vapaan pääsyn noin sadan suomalaisen arkiston, kirjaston ja museon digitaalisiin aineistoihin ja kokoelmaluetteloihin.
Palvelu on perustettu osana opetus- ja kulttuuriministeriön Kansallinen digitaalinen kirjasto -hanketta. Palveluun on luotu Finna.fi-palvelu sekä organisaatiokohtaiset Finna-hakupalvelut. Finnasta voi etsiä tietoa kirjastojen ja arkistojen kokoelmista, katsella museoesineiden ja taideteosten kuvia sekä ladata asiakirjoja, karttoja ja kirjallisuutta. Finnassa on yli 13 miljoonaa aineistotietoa. Määrä kasvaa uusien organisaatioiden liittyessä mukaan palveluun. Tiedonhaun lisäksi mukana olevat kirjastot tarjoavat Finnassa lainan uusimis- ja varauspalvelua sekä muita toiminnallisuuksia. Niitä pääsee käyttämään, kun kirjautuu Finnaan ja omistaa kyseisen kirjaston kirjastokortin.
Finna on toteutettu VuFind-ohjelmistolla ja muilla avoimen lähdekoodin ohjelmistoilla. Finnan kehittämisestä ja ylläpidosta vastaa Kansalliskirjasto. Finnan sisällöstä vastaavat palveluun osallistuvat arkistot, kirjastot ja museot.
Finna avattiin käyttöön lokakuussa 2013.
Aiheesta muualla

Finna.fi
Kansalliskirjasto-lehti 1/2013
Opinnäytteitä ja tutkimuksia Finnasta
Euroopan unionin poliittisen strategian keskus

Euroopan unionin poliittisen strategian keskus (EPSC) on  Euroopan komission palveluyksikkö, jonka tehtävä on laatia strategia-analyyseja sekä antaa politiikkaa koskevaa neuvontaa komission 10 painopistealueeseen liittyvissä asioissa. Tämän lisäksi keskus pitää yhteyttä päätöksentekijöihin, ajatushautomoihin sekä kansalaisyhteiskuntaan. Keskus vastaa myös komission osuudesta Euroopan unionin strategian ja politiikan analysointijärjestelmässä.
Farmakon

| Farmakon> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2001–2010
Tyylilaji:  progressiivinen death metal
Kotipaikka:  Tampere
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Toni Salminen, laulu, kitara   Marko Eskola, laulu   Pekka Kauppila, bassokitara  
Levy-yhtiö:  Four Seasons, 2007   Elitist Records, 2003  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farmakon oli suomalainen progressiivisen death metalin yhtye, joka toimi vuosina 2001–2010. Yhtye käytti kappaleissaan sekä puhdasta laulua että murinalaulua, ja musiikkiin on sisällytetty jazzin ja funkin elementtejä.
Yhtyeen esikoisalbumi, A Warm Glimpse, julkaistiin vuonna 2003, ja sen avausraita "Loosely of Ameobas" oli Earachen kokoelmalevyllä Metal: A Headbanger's Companion II.
Viimeisin tunnettu kokoonpano

Marko Eskola – basso, laulu
Toni Salminen – kitara
Pekka Kauppila – basso
Riku Airisto – rummut
Viimeisin tunnettu kokoonpano > Entiset jäsenet

Lassi Paunonen – kitara
Matti Auerkallio – rummut
Diskografia

A Warm Glimpse (2003,  Elitist Records)
Robin (2007,  Four Seasons)
A Temporary Death (2007,  omakustanne)
Farmakon (2001)
My Sanctuary in Solitude (2002)
Aiheesta muualla

Farmakon Myspacessa (englanniksi)
Farmakon Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Fort Stewart

Fort Stewart on Yhdysvaltain maavoimien tukikohta Georgian osavaltiossa Hinesvillen kaupungin lähellä. Se on rakennettu tammikuussa 1941 ilmatorjuntayksiköksi, toisen maailmansodan aikana tukikohta majoitti 2 700 upseeria ja yli 37 000 sotilasta. Tällä hetkellä alueella palvelee 11 205 sotilasta. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Fort Stewart tukikohdan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Euthyfronin dilemma

Euthyfronin dilemma on Platonin dialogissa Euthyfron ilmenevä moraalia käsittelevä pulma, jonka mukaan se on myös nimetty. Dialogissa Platonin päähahmo Sokrates esittää kysymyksen:
»Päättävätkö jumalat, mikä on hyvää, koska se on hyvää, vai onko se hyvää siksi että jumalat päättävät niin?»
Jos ensiksi mainittu mielipide on oikein, se osoittaa, että hyvä on riippumaton jumalista. Jos jälkimmäinen pitää paikkansa, on hyvän käsite teennäinen.
Euthyfronin dilemmaa on käytetty perusteluna sitä vastaan, että moraalisuuteen tarvittaisiin jumala. Pulma osoittaa myös, että jumala ei voi olla moraalin alku ja juuri, ilman että moraalista tulee jotain teennäistä.
Francesco Andreini

| Francesco Andreini |
| --- | --- |
 Domenico Fettin maalaus n. vuodelta 1620. Muotokuvassa todennäköisesti Francesco Andreini.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Francesco Cerracchi Dal Gallo
Syntynyt: 1548 Pistoia
Kuollut: 20. elokuuta 1624 Mantova
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija
Näyttelijä
Aktiivisena:  n. 1577–1604
Merkittävät roolit:  kapteeni Spavento da Valle Inferna
Francesco Andreini (1548 Pistoia – 1624 Mantova) oli italialainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Hänen tyylilajinsa oli commedia dell'arte. Francesco lienee syntynyt vauraaseen Cerracchi Dal Gallon sukuun, jolloin Andreini on ollut hänen taiteilijanimensä.
Elämä ja ura

Ennen taiteellista uraansa Francesco Andreini toimi sotilaana Toscanan suurherttuan joukoissa. Noin kahdenkymmenen vuoden ikäisenä hän jäi turkkilaisten vangiksi. Vankeutta kesti kahdeksan vuotta, minkä jälkeen hän palasi kotimaahansa ja ryhtyi koomikoksi. Andreini liittyi näyttelijäryhmä I Gelosiin, joka oli eräs commedia dell'arten tunnetuimmista ja varhaisimmista kokoonpanoista.
Andreinin pääasiallinen rooli oli kapteeni Spavento da Valle Inferna - il Capitano on yksi commedia dell'arten tyyppihahmoista. Francesco Andreini avioitui vuonna 1578 näyttelijä Isabella Canalin kanssa, joka oli niin ikään I Gelosin kuuluisa näyttelijä. Ryhmä näytteli ympäri pohjoisen Italian; yksittäisistä näytöksistä aikakirjoihin on merkitty esiintyminen Firenzessä 1589. Isabella kuoli kesäkuussa 1604, minkä jälkeen Andreini lopetti näyttelijän työnsä ja keskittyi kirjalliseen työhön, mukaan lukien Isabellan teosten julkaisu postuumisti.
Andreinin muita rooleja olivat esimerkiksi Dottor Siciliano, nekromantti Falsirone ja lammaspaimen Corinto. Näyttelijän työssään hän hyödynsi vankeudessa oppimiaan kieliä, kuten kreikkaa ja turkkia.
Vuonna 1607 Andreini julkaisi teoksen Le bravure di Capitan Spavento, johon hän ammensi näyttelemästään kapteenin tyyppiroolista.
Francesco Andreinilla ja Isabella Canalilla oli neljä tytärtä ja kolme poikaa. Yksi pojista, Giovan Battista Andreini (1576–1654), työskenteli vanhempiensa tapaan näyttelijänä.
Aiheesta muualla

Sapere.it: Andreini
GAD "Città di Pistoia" : FRANCESCO ANDREINI, PISTORIENSE E LA COMPAGNIA DE “I COMICI GELOSI” (Nota di Franco Checchi)
Oxfordreference.com: Francesco Andreini
Franz Josef Popp

Franz Josef Popp (14. tammikuuta 1886 Wien – 29. heinäkuuta 1954 Stuttgart) oli itävaltalainen insinööri. Hän oli BMW:n ensimmäinen toimitusjohtaja. Sai nimityksen 1. lokakuuta 1917, ratkaisevalta osin suorakuutosen BMW IIIa -lentokonemoottorin menestyksekkään tilaussaannin ansiosta (Fokker D.VIIF).
Esko Kahri

Esko Juhani Kahri (s. 13. elokuuta 1940 Hämeenlinna) on suomalainen arkkitehti.
Kahri kirjoitti ylioppilaaksi 1959 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta arkkitehdiksi 1968 ja tekniikan lisensiaatiksi 1972. Hän on ollut Teknillisen korkeakoulun asuntosuunnittelun apulaisprofessori ja vt. professori 1972–1986. Vuodet 1975–2005 hän työskenteli arkkitehtina Oy Kahri & co:ssa ja vuodesta 2005 lähtien ArkOpen oy:ssä.
Kahri on ollut puheenjohtajana muun muassa Valtion Rakennustaidetoimikunnassa 1985–1987, Suomen Arkkitehtiliitto SAFAssa 1989–1990 ja Rakennustietosäätiön hallituksessa 1975–1979 ja 1997–1999.
Esko Kahrin veli oli työmarkkinajohtaja Tapani Kahri.
Suunnittelutöitä

Esko Kahri on suunnitellut muun muassa Jyväskylään Kortepohjan rivitalot (1969 yhdessä Bengt Lundstenin kanssa) ja Helsinkiin Kannelmäen pientalot (1974 yhdessä Kai Lohmanin kanssa) sekä Työeläkekassan toimitalon ja Hovioikeuden talon (Kai Lohmanin kanssa). Hänen muita töitään ovat
Jyväskylän asuntomessujen rinnetalot, 1985
Valkeakosken vanhustentalo, 1985
Brahen terveysasema ja vanhustentalo, Helsinki 1989
Hotelli Vaakuna, Hämeenlinna 1989
Wetterhoffin kotiteollisuuskorkeakoulu 1993
Tikkurilan asemakeskus, toimisto- asuintalot 1991–1996
Herttoniemen miljöö 2000 -kohde, Helsinki 1995
Tikkurilan Neilikkaiten kortteli 1999
Maisematornialue, Vuosaari, Helsinki 1998–2001
Arabianrannan PlusKoti-kilpailukohde, Helsinki 2004
Matinkylän opiskelija-asuintalot 2006
Otanimen opiskelijatalot, kilpailukohde 2005–
PlusKoti-kohteita Saunalahti 2007, Matinkylä 2008
Kalasataman kehityskortteli ja Galleriatalo 2008–2012
Teoksia

Asuntoarkkitehtuuri ja -suunnittelu, (yhdessä Hannu Pyykösen kanssa), Otakustantamo 1980
Vanhusten asumisen kehittäminen, (yhdessä Satu Åkerblomin kanssa), Teknillinen korkeakoulu 1988
Avoin asuntorakentaminen – mahdollisuuksien tie, Rakennustieto 1993
Asukasnäkökulma kaupunkiasumiseen, (päävastaavana työryhmän kanssa) Rakennustieto 2011
Aiheesta muualla

Esko Kahrin suunnittelutöitä, kuvaesitys Google Drivessä
HS:n Esko Kahrin 80v haastattelu
Esko Kahrin As. Ref. Konsepti
Franz Jonas

| Franz Jonas |
| --- | --- |

Itävallan 7. liittopresidentti
 9. kesäkuuta 1965- 24. huhtikuuta 1974  
Liittokansleri:  Josef Klaus Bruno Kreisky
Edeltäjä:  Adolf Schärf
Seuraaja:  Rudolf Kirchschläger
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1899
Kuollut: 24. huhtikuuta 1974
Puoliso:  Margarete Jonas
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Franz Jonas (4. lokakuuta 1899 – 24. huhtikuuta 1974) oli itävaltalainen poliitikko, joka toimi Itävallan presidenttinä vuosina 1965–1974.
Jonas oli Itävallan sosiaalidemokraattisen puolueen jäsen ja ammatiltaan latoja. Toisen maailmansodan jälkeen hän osallistui Wienin kunnallispolitiikkaan ja toimi Wienin kaupunginjohtajana vuosina 1951–1965. Vuonna 1965 hänestä tuli valtion presidentti, ja hänet valittiin uudelleen virkaan vuonna 1971. Hän kuoli kesken virkakauden vuonna 1974.
Jonas on myös yksi tunnetuimmista esperantisteista.
Free-Will

Free-Will on itsenäinen japanilainen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1986. Levy-yhtiön alaisuudessa on useita visual kei -teemaisia yhtyeitä.
Osastot

Free-Will hallitsee useita osastoja, joista jotkin ovat pelkästään yhtä yhtyettä tai tarkoitusta varten. Esimerkiksi Firewall Div. pelkästään käsittelee tuotantoa, joka on julkaistu yhteistyössä Sony Musicin kanssa.
Firewall Div. – baroque, Dir en grey
Ism – kannivalism
Lizard – kagerou
PS Company – alice nine., the GazettE, Kagrra,, Kra, SuG, SCREW
S'Cube – Eile de Mu, Puppet Mammy, Ruvie
Free-Will:n alaiset yhtyeet

RENTRER EN SOI
bis
Aiheesta muualla

Free-Will Japan
Free-Will Europe (Arkistoitu – Internet Archive)
Free-Will America (Arkistoitu – Internet Archive)
PS Company
S'Cube (Arkistoitu – Internet Archive)
Flesh Consumed

| Flesh Consumed> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2003–
Tyylilaji:  brutaali death metal
Kotipaikka:  Santa Cruz, Kalifornia, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Corey Athos, laulu   Shaune Kelley, kitara   Eric Cohen, bassokitara   Brent Williams, rummut  
Levy-yhtiö:  Unique Leader Records, 2010–   Sevared Records, 2007–2009  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Flesh Consumed on yhdysvaltalainen death metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 2003 Santa Cruzissa, Kaliforniassa. Yhtye on julkaissut kaksi studioalbumia, joista jälkimmäinen, Ecliptic Dimensions of Suffering, ilmestyi syyskuussa 2010.
Jäsenet

Corey Athos – laulu
Eric Cohen – bassokitara (2011–)
Brent Williams – rummut (2013–)
Shaune Kelley – kitara (2013–)
Diskografia > Studioalbumit

...Mutilate, Eviscerate, Decapitate... (2008,  Sevared Records)
Ecliptic Dimensions of Suffering (2010,  Unique Leader Records)
Diskografia > Muut albumit

Inhuman Butchery (2006,  EP, omakustanne)
Promo (2007,  demo)
Fermented Slaughter / Inhuman Butchery (2007,  kokoelma, Sevared Records)
New Order of Intelligence (2009,  EP, Sevared)
Collection (2014,  kokoelma, Sevared)
Aiheesta muualla

Flesh Consumed Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Flesh Consumed Myspacessa (englanniksi)
Free

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Free on englanninkielinen sana, joka tarkoittaa vapaata tai ilmaista. Sillä voidaan viitata myös seuraaviin asioihin:
Free, ranskalainen teleoperaattori
Free jazz, jazzin laji
.free, suunnitteilla oleva ylätason verkkotunnus
Free, sukunimenä:
Duncan Free (s. 1973), australialainen soutaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Musiikki > Esiintyjät

Free (yhtye), brittiläinen rockyhtye
Free (räppäri), yhdysvaltalainen räppäri
The Free, saksalainen yhtye
Ana Free, Ana Gomes Ferreira, portugalilainen laulaja
Musiikki > Albumit

Free (Rick Astleyn albumi)
Free (Bonfiren albumi)
Free (Concrete Blonden albumi)
Free (Dana Internationalin albumi)
Free (Gavin DeGrawin albumi)
Free (For Realin albumi)
Free (Freen albumi), samannimisen yhtyeen albumi
Free (David Garrettin albumi)
Free (Brad Johnerin albumi)
Free (Liberan albumi)
Free (Mao Aben albumi)
Free (Marcus Millerin albumi), tai sen nimikappale
Free (Negativlandin albumi)
Free (OSIn albumi), tai sen nimikappale
Free (The Partyn albumi)
Free (Twin Atlanticin albumi)
Free (Planetshakersin albumi)
Free (Kate Ryanin albumi)
Free (Stonen albumi)
Free (Virtuen albumi)
Free..., Acid Kingin EP, tai sen nimikappale
free*, Jim's Big Egon albumi
Free, Rivermayan albumi
Musiikki > Kappaleet

"Free" (Chicagon kappale)
"Free" (Deniece Williamsin kappale)
"Free" (Erikan kappale)
"Free" (Estellen kappale)
"Free" (Mao Aben kappale)
"Free" (Mýan kappale)
"Free" (Sarah Brightmanin kappale)
"Free" (Stryperin kappale)
"Free" (Trainin kappale)
"Free" (Ultra Natén kappale)
"Free" (Zac Brown Bandin kappale)
"Free", Alesha Dixonin albumilta Fired Up
"Free", Blue October UK:n albumilta One Day Silver, One Day Gold
"Free", The Carsin albumilta Move Like This
"Free", Cat Powerin albumilta You Are Free
"Free", Dani Harmerilta
"Free", Depeche Modelta
"Free", Natalia Killsin albumilta Perfectionist
"Free", Phishin albumilta Billy Breathes
"Free", Plumbin alvumilta Beautiful Lumps of Coal
"Free", Powerman 5000:n albumilta Transform
"Free", Princen albumilta 1999
"Free", Quiet Riotin albumilta Rehab
"Free", VASTin albumilta Music for People
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Free”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Francesco Antonio Uttini

Francesco Antonio Uttini
Francesco Antonio Baldassare Uttini (1723 Bologna – 25. lokakuuta 1795 Tukholma) oli italialaissyntyinen, vuodesta 1755 Ruotsissa toiminut säveltäjä ja kapellimestari.
Elämä ja ura > Varhainen ura

Uttini oli Jacob Maria Uttinin ja Angela Victoria Corticellin poika. Hän opiskeli musiikkia Giovanni Battista Martinin johdolla Bolognassa. Myös Pier Giuseppe Sandonin ja Giacomo Antonio Pertin on katsottu todennäköisesti toimineen hänen opettajinaan ja roolimalleinaan. Vuonna 1743 Uttini valittiin Accademia Filarmonica di Bolognan jäseneksi. Varhaisella urallaan Italiassa hän saavutti mainetta oratorioillaan ja oopperoillaan, joista jälkimmäisiin kuuluvat Astianatte (1748, libretto: Antonio Salvi) ja Demofoonte (1753, libretto: Pietro Metastasio).
1750-luvun alkupuolella Uttini liittyi Pietro Mingottin oopperaseurueeseen, joka kiersi Eurooppaa ensisijaisesti italialaisesta opera seriasta koostuneella ohjelmistolla. Tämän seurueen kautta Uttini tapasi ensimmäisen vaimonsa, laulaja Rosa Scarlattin. Näinä vuosina hän sävelsi Mingottin seurueelle kolme oopperaa Metastasion librettoihin; nämä olivat Siroe (Hampuri, 1752), L'olimpiade (Kööpenhamina, 1753) ja Zenobia (Kööpenhamina, 1754). Uttini myös teki yhteistyötä Giuseppe Sartin, samoihin aikoihin Mingottin seurueelle oopperoita laatineen säveltäjän kanssa.
Elämä ja ura > Vaiheet Ruotsissa

Vuonna 1755 Loviisa Ulriika kutsui Uttinin ja Mingottin seurueen kuninkaallisen hovin palvelukseen Ruotsiin. Uttini saapui vaimonsa kanssa Tukholmaan vuoden alussa, ja muu ryhmä seurasi kevään kuluessa. Uttini aloitti työskentelyn hovikonserttien parissa ja sävelsi huilukonserton, sinfonian sekä adagion soololauluäänelle. Drottningholmin linnateatteriin Mingottin seurueen esitettäväksi hän sävelsi neljä oopperaa jälleen Metastasion librettoihin: nämä olivat L'isola disabitata (1755), Il re pastore (1755), L'eroe cinese (1757) ja Adriano in Siria (1757). Näistä sekä libretto että nuotit ovat säilyneet vain teoksista Il re pastore ja L'eroe cinese; muista kahdesta ovat säilyneet libretot.
Suurin osa seurueesta lähti Ruotsista vuoden 1757 kesäkauden jälkeen, mutta Uttini jäi vaimonsa kanssa Ruotsiin. Hän jatkoi näyttämömusiikin säveltämistä hoville. Kruununprinssin syntymäpäivän kunniaksi 1764 Uttini sävelsi yksinäytöksisen Il sogno di Scipione -teoksen. Hänen tuotantoonsa näiltä ajoilta kuuluu myös kamarimusiikkia, sinfonioita ja kantaatteja. Vuonna 1767 Uttini nimitettiin kuninkaallisen hoviorkesterin pääkapellimestariksi. Seuraavana vuonna hänen kolme triosonaattiaan (op. 1) julkaistiin Lontoossa.
Vuonna 1772 Kustaa III tilasi Uttinilta oopperan Thetis och Pelée, joka oli historian ensimmäinen ruotsinkielinen ooppera. Libreton laati Johan Wellander. Teos esitettiin vuonna 1773 Tukholman Bollhuset-teatterissa. Sen musiikki on kuitenkin säilynyt vain osittain. Seuraavan vuosikymmenen ajan Uttini sävelsi lisää suurimuotoisia dramaattisia teoksia ruotsinkielisiin sanoihin; näihin kuuluivat Birger Jarl och Mechtilde (1774, Hinrich Philip Johnsenin kanssa) ja Aline, drottningen uti Golconda (1776). Vuonna 1778 Uttini korvattiin hovipääkapellimestarina, ja hän myös vetäytyi vähitellen konserttielämästä. Vuonna 1788 hän meni uusiin naimisiin laulaja Sofia Liljegrenin kanssa.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja