stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fellponi
Ominaisuudet

Fellponi on hyvin kestävä ja kokoonsa nähden huomattavan voimakas. Säkäkorkeus vaihtelee 132–142 cm välillä: rotumääritelmä ei salli yli 142,2 cm korkeita yksilöitä. Dalesponiin verrattuna fellponi on pienempi ja kevyempi. Rotumääritelmän ihanteen mukaisesti fellponin tulisi olla terveydeltään erittäin kestävä, laadukas, hyväluinen, eloisa ja valpas poni, joka osoittaa selkeästi vuoristoponityypin piirteitä.
Fellponilla on suhteellisen pieni, hienopiirteinen ponityyppinen pää. Otsa on leveä, pää kapenee turpaa kohden. Silmien tulisi olla ulkonevat, ilmeeltään älykkäät ja lempeät, sierainten laajat. Korvien tulisi olla hyvänmuotoiset ja pienet. Kaulan tulisi olla suhteessa rungon pituuteen mutta tarpeeksi pitkä, sekä lihaksikas muttei liian raskas. Lapojen tulisi olla pitkät, viistot, voimakkaat ja rakenteeltaan tasapainoiset. Rungon tulisi olla kauttaaltaan voimakas, rinnan laaja ja lanteen ja takaosan lihaksikkaat. Jalkojen tulisi olla laadukkaat, hyväasentoiset ja lihaksikkaat lyhyin säärin ja hyvin kehittynein polvin. Etusäären ympäryksen tulisi olla vähintään 20,3 cm. Jouhet ovat yleensä runsaat ja niiden annetaan kasvaa pitkiksi. Vuohiskarvat ovat pitkänpuoleiset ja niiden tulisi olla runsaat muttei karkeat.
Fellponin tulisi olla kestävä ja sen askellajien nopeat ja matkaavoittavat. Käynnin tulisi olla aktiivista ja varmaa, ravin tasapainoista sekä laajaliikkeistä lavoista alkaen. Rotu on varmajalkainen, hyvin monipuolinen, luonteeltaan rauhallinen.
Fellponin yleisimmät värit ovat musta, mustanruunikko ja ruunikko, mutta myös kimo sallitaan. Rautiaita ja kirjavia ei hyväksytä. Merkeistä hyväksytään varauksetta pieni tähti ja vuohisen alle jäävät sukat takajaloissa. Tätä runsaammat merkit ovat epätoivottuja mutta voidaan kelpuuttaa. Amerikkalaisen rotuyhdistyksen mukaan kimoväritys on Cumbrian järvialueen sisterssiläisen sääntökunnan keskiajalla kantaan lisäämä.
Historia

Fellponi on kotoisin Pohjois-Englannin Cumbriasta entisten Cumberlandin ja Westmorlandin kreivikuntien alueelta, missä rodun esi-isien uskotaan vaeltaneen esihistoriallisista ajoista lähtien. 1200-luvulla Englannista vietiin runsaasti villaa ja sitä kuljetettiin maan halki kuormaponeilla, joita kutsuttiin tuolloin termillä capul. Fellponin tyyppiset ponit lienevät olleet tehtävään ihanteellisia vahvoina, nopeina ja varmajalkaisina sekä helposti lastattavan kokoisina. 1700-luvulle asti kauppatavaraa kuljetettiin suurissa määrin juuri kuormaa kantavilla hevosilla. Sana fell on tunturia tai vuorta tarkoittava muinaisnorjan fell ja fjell
Fellponin edeltäjää gallowayponia käytettiin Cumberlandissa ravikilpailuissa. Nykyinen fellponi onkin tunnettu matkaavoittavasta ravistaan. Fellponin uskotaan olleen alun perin samaa kantaa kuin dalesponi, mutta ajan myötä eri seuduille kehittyi hieman erilaiset tyypit, ja eroja korostava jalostus kehitti tyypistä nykyiset kaksi erillistä rotua.
Teollisuuden kehittyessä poneja alettiin käyttää kuljettamaan malmia ja hiiltä. Koillis-Englannin suuret hiilikaivokset käyttivät fellponeja pitkälle 1900-luvulle asti sekä kuiluissa että pinnalla. Kun tavaraa alettiin kuljettaa pääosin kanavia ja rautateitä pitkin, ponit säilyivät vielä syrjäisten seutujen tarve-eläiminä postin ja tavaran kuljetuksessa.
1800-lopulla ponikasvattajat alkoivat säilyttää eläintensä polveutumistietoja, ja ensimmäiset näyttelyluokat ”fellponeille” järjestettiin vuosina 1894 ja 1895 Hesket Newmarketissa ja Shapissa. Ensimmäiset fellponit merkittiin poolo- ja ratsuponikantakirjaan vuonna 1898.
Fellponin brittiläinen rotuyhdistys Fell Pony Society perustettiin vuonna 1912. Sen tavoite oli aluksi rodun parantaminen, mutta vuonna 1922 se muutettiin ”vanhan rodun puhtaana säilyttämiseen”, koska rotujen risteyttämisestä työhevosten ja näyttävien matka-ajohevosten kuten Wilson ponyn tuottamiseksi oli tullut yleistä. Seuran suojelijana toimii kuningatar Elisabet II. Vauraalla 1950-luvulla harrasteratsastaminen yleistyi, mikä turvasi usean brittirodun säilymisen. Fell Pony Societyn vuosittain rekisteröimien ponien määrä on noussut vähitellen, ja 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä vuosittainen varsamäärä ylitti 400 rajan. Yhdysvaltoihin perustettiin fellponin perinteitä ja geneettisiä ominaisuuksia suojelemaan oma yhdistyksensä vuonna 1999.
Käyttö

Alun perin fellponia käytettiin kantojuhtana ja vetoponina. Nykyisin ne ovat suosittuja ratsu- ja ajoponeina. Fellponi soveltuu sekä lapsille että aikuisille yleiseen käyttöön. Maastoratsuna rotu on miellyttävä nopean käyntinsä ja tasaisten askellajiensa ansiosta. Se on myös varmajalkainen vaikeassakin maastossa. Varmistaakseen näiden ominaisuuksien säilymisen Fell Pony Society järjestää vuosittain käyttökokeen, jossa ponien on selvitettävä haastava maastoreitti, jolla on muun muassa jyrkkiä rinteitä, soista maastoa sekä luonnollisia esteitä kuten kaatuneita puita.
Hyppääjänä fellponi on erityisesti maastossa hyvä ja ketterä. Sen kapasiteetti riittää hyvin metsästysponi- ja Pony Club -kilpailuihin.
Vuosisatoja ajoon käytettynä rotuna fellponi soveltuu nykyisinkin hyvin valjakkoajoon. Rotu on kestävä ajoponi ja sen yhtenevä väritys helpottaa yhdennäköisen ajoparin löytämistä.
Fellponeja käytetään myös matkaratsastukseen, Cumbriassa ravikilpailuihin, kevyeen metsätyöhön, paimenratsuina, kuljettamaan työvälineitä kävelypolkujen kunnossapitoon ja usein ratsuina ponivaelluksilla. Skotlannissa työskentelee yhä muutama fellponi riistan kantamisessa nummilta. Rotu on Englannin kuninkaallisen perheen suojeluksessa: kuninkaallisen perheen jäsenet käyttävät fellponeja metsästämiseen Balmoralissa, ratsuina ja ajamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fellponi Wikimedia Commonsissa
Hevosmaailma.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Fell Pony Society (englanniksi)
tunturisusi-sivusto, fellponi
Puolivilleinä eläviä fellponeja rodun kotiseudulla Cumbriassa.
Fenantreeni

| Fenantreeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  85-01-8
PubChem CID:  995
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C=CC3=CC=CC=C32 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H10
Moolimassa:  178,22 g/mol
Sulamispiste:  101 °C
Kiehumispiste:  340 °C
Tiheys:  1,179 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,15 mg/l (25 °C)
Fenantreeni (C14H10) on aromaattinen hiilivety. Yhdistettä käytetään pääasiassa orgaanisessa synteesissä. Fenantreeni on antraseenin isomeeri.
Esiintyminen

Luonnossa fenantreenia esiintyy kivihiiliesiintymien läheisyydessä ravatiittimineraalina, joka on harmahtavaa ja pehmeää. Fenantreenia esiintyy myös tupakan savussa.
Synteesi ja ominaisuudet

Fenantreenia voidaan tuottaa kivihiilestä jakotislauksen avulla ja eristää korkealla kiehuvasta jakeesta. Fenantreenia voidaan valmistaa myös synteettisesti usealla eri tavalla. Yksi tärkeimmistä on niin kutsuttu Bardhan–Sengupta-fenantreenisynteesi vuodelta 1932. Siinä on lähtöaineena 2-aryylietyylisykloheksanoli ja fosforipentoksidi. Muita tärkeitä fenantreenin ja sen johdannaisten synteesimenetelmiä ovat Haworth-synteesi, jonka lähtöaineita ovat naftaleeni ja meripihkahappoanhydridi, sekä Pschorr-synteesi, jonka lähtöaineet ovat 2-nitrobentsaldehydi ja natriumfenyyliasetaatti.
Fenantreeni on ulkomuodoltaan valkoista kiteistä ainetta. Käytännöllisesti katsoen se ei liukene veteen, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, kuten bentseenin. Alkoholeihin se liukenee huonosti.
Fenantreeni voidaan hapettaa kromitrioksidin avulla fenantra-9,10-kinoniksi. Kloorin kanssa yhdiste reagoi elektrofiilisella additioreaktiolla, jolloin muodostuu cis- ja trans-9,10-dikloori- 9,10-dehydrofenantreenia, joka voidaan kuumentamalla hajottaa 9-klooridehydrofenantreeniksi. Sen sijaan fenantreenin ja bromin välinen reaktio johtaa useasta tuotteesta muodostuvaan seokseen ja mekanismi on todennäköisesti erilainen.
Käyttö

Fenantreenia käytetään orgaanisessa synteesissä ja siitä valmistetaan väriaineita, räjähteitä ja lääkkeitä. Sitä käytetään myös biokemiallisessa tutkimuksessa, erityisesti PAH-yhdisteiden metaboliaa tutkittaessa, ja nitroglyseriiniä ja selluloosaa tasapainottavana aineena.
Fenantreeni ja bakteerit

Eräät bakteerit kykenevät käyttämään fenantreenia hiilen lähteenä. Tällaisia ovat muun muassa eräät Acinetobacter- ja Mycobacterium-sukujen lajit. Bakteereilla on mono-oksigenaasientsyymejä, jotka hapettavat fenantreenin diolijohdannaisiksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Phenanthrene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenanthrene (englanniksi)
ChemBlink: Phenanthrene (englanniksi)
Bardhan–Sengupta-synteesi
Fermioni

Fermionit ovat hiukkasia, joiden spin on puoliluku. Tavallinen aine koostuu fermioneista. Ryhmä on nimetty Enrico Fermin mukaan. Fermionit noudattavat Fermin-Diracin statistiikan mukaista käyttäytymistä. Tämä tarkoittaa sitä, että kaksi samanlaista fermionia ei voi olla täsmälleen samassa kvanttitilassa (ns. Paulin kieltosääntö).  Mikäli systeemin energiatilat ovat kvantittuneet, joutuvat fermionit miehittämään energiatiloja alhaalta lähtien. Tämä aiheuttaa sisäisen paineen, jonka takia aine ei luhistu kokoon. Tästä johtuvat aineen ominaisuudet kuten tilavuus ja kovuus.
Kaikki alkeishiukkaset ovat joko fermioneja tai bosoneja. Bosoneja, kuten fotoneja, Paulin kieltosääntö ei koske, vaan niitä voi olla useita samassa kvanttitilassa, minkä vuoksi niihin sovelletaan Bosen–Einsteinin statistiikkaa.
Fermionien luokittelu

Fermioneihin kuuluvat
leptonit, esimerkkeinä elektroni ja neutriino
kvarkit, esimerkkeinä ylös-kvarkki, alas-kvarkki, antiylös-kvarkki ja antialas-kvarkki
baryonit, esimerkkeinä protoni ja neutroni
pentakvarkit
heptakvarkit
Näistä leptonit ja kvarkit ovat hiukkasfysiikan standardimallin mukaan alkeishiukkasia, kun taas baryonit koostuvat kolmesta kvarkista ollen yhdistelmähiukkasia. Fermioneista jotka ovat alkeishiukkasia voidaan käyttää nimitystä alkeisfermioni (engl. elementary fermion) erotuksena yhdistelmäfermioneista. Alkeisfermioneja ovat siis leptonit ja kvarkit, kun taas baryonit, pentakvarkit ja heptakvarkit ovat yhdistelmäfermioneja.
On huomattava että kvarkeista jotka ovat fermioneja (eli hiukkasen spin on puoliluku) voi muodostua kolmen kvarkin ryhmien eli baryonien lisäksi myös yhdestä kvarkista ja yhdestä antikvarkista koostuvia mesoneja, mutta mesonit eivät kuulu fermioneihin vaan bosoneihin (eli hiukkasiin joiden spin on kokonaisluku). Matemaattisesti voidaan todeta että fermioneista muodostuvat hiukkaset ovat bosoneita jos yhdistelmähiukkanen koostuu parillisesta määrästä fermioneja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fermioni Wikimedia Commonsissa
Hiukkaset fysiikassa
Fétizon-hapetus

Primääriset alkoholit hapettuvat Fétizon-hapetuksella aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit hapettuva ketoneiksi
Fétizon-hapetus on kemiallinen reaktio, jossa piimaahan absorboitu hopeakarbonaatti hapettaa alkoholit karbonyyliyhdisteiksi. Reaktio on nimetty kehittäjänsä Marcel Fétizonin mukaan ja Fétizon ryhmineen raportoi reaktion ensimmäistä kertaa vuonna 1968. Reaktion etuna on sen toimiminen myös miedoissa olosuhteissa.
Reagenssit ja mekanismi

Fétizon-hapetuksella primääriset alkoholit hapettuvat selektiivisesti aldehydeiksi ja sekundääriset alkoholit hapettuvat ketoneiksi. Reaktio on hyvin käyttökelpoinen laktonien valmistamiseen, koska sekä diolit että laktolit hapettuvat laktoneiksi. Symmetriset sekundääriset diolit voivat hapettua selektiivisesti ketoalkoholeiksi. Reaktio tapahtuu neturaaleissa olosuhteissa, joten tuotteessa lähtöaineessa voi olla myös happoille tai emäksille herkkiä funktionaalisia ryhmiä. Fenolit hapettuvat kinoneiksi, jotka voivat edelleen reagoida hapettavalla kytkeytymisreaktiolla. Propargyylialkoholijohdannaiset fragmentoituvat reaktion olosuhteissa.
Fétizon-hapetuksen reaktiomekanismin ensimmäisessä vaiheessa alkoholi absorboituu piimaan ja hopeakarbonaatin pinnalle. Vähänkään polaariset liuottimet häiritsevät absorboitumista, minkä vuoksi reaktio suoritetaan käyttäen liuottimena esimerkiksi tolueenia. Alkoholimolekyyli asettuu kohtisuoraan hopeakarbonaatin ja piimaan muodostamaa pintaa vastaan ja koordinoituu hopeaioneihin. Hapettuminen tapahtuu yhden elektronin siirtona alkohoilta hopeaioneille. elektronin luovuttaa alkoholiryhmään sitoutunut hiiliatomi ja tähän hiiliatomiin sitoutunut vetyatomi, josta muodostuu vetyioni. Karbonyyliyhdisteen lisäksi muodostuu metallista hopeaa ja hiilidioksidia.
FC Viktoria Frankfurt

FC Viktoria Frankfurt on saksalainen jalkapalloseura Oderin Frankfurtista. Seura on voittanut historiansa aikana Itä-Saksan mestaruuden kuusi kertaa ja FDGB-Pokalin kaksi kertaa.
Seura perustettiin vuonna 1951 Leipzigissa, josta se siirrettiin lopulta maan pääkaupunkiin, Berliiniin. Myöhemmin seura siirrettiin nykyiseen kotikaupunkiinsa Frankfurtiin. Frankfurt pelasi pääsarjatasolla vuosina 1952–1953, 1955–1978, 1979–1988 ja 1991.
Historia

Nykyseuran edeltäjänä pidetään vuonna 1951 Leipzigissa perustettua ASG Vorwärts Leipzigia. Tämä seura pääsi suoraan DDR-Oberligaan, eli pääsarjaan. Vuoden 1952 aikana seuran nimeä vaihdettiin kahdesti: ensin uudeksi nimeksi vaihdettiin SV Vorwärts der HVA Leipzig, ja myöhemmin se vaihdettiin edelleen SV Vorwärts der Kasernierten Volkspolizei Leipzigiksi. Kaksi vuotta perustamisen jälkeen seura siirrettiin Berliiniin ja tämän johdosta uudeksi nimeksi vaihtui SV Vorwärts der KVP Berlin. Vaikka seura oli virallisesti Berliinissä, harjoittelivat pelaajat edelleen Leipzigissa ja menivät ainoastaan peleihin junalla Berliiniin. Samana kautena seura putosi pääsarjasta DDR-Ligaan, mutta ainoastaan yhden kauden ajaksi. Seura aloitti kauden 1954–1955 seurahistorian ensimmäisellä tittelillä joukkueen voitettua FDGB-Pokalin finaalissa BSG Motor Zwickaun maalein 2–1. Myöhemmin joukkueen nimeä vaihdettiin vielä useaan kertaa, mutta vuonna 1957 valitulla ASK Vorwärts Berlin-nimellä seura saavutti suurinta menestystä.
Kaudella 1958 ASK Vorwärts Berlin voitti ensimmäisen Itä-Saksan mestaruutensa. Joukkue voitti mestaruuden kuuden pisteen erolla SC Motor Jenaan. Seura jatkoi menestystään kaksi vuotta myöhemmin varmistettuaan mestaruuden ennen toiseksi sijoittunutta SC Dynamo Berliniä. Kolmannen mestaruuden ASK voitti kaudella 1961–1962 kolmen pisteen erolla SC Empor Rostockiin. Vuosina 1965 ja 1966 seura voitti kaksi mestaruutta perättäin. Viimeisen kerran ASK Vorwärts Berlin juhli mestaruutta kaudella 1968–1969.
Vuonna 1970 seura voitti viimeisen pokaalinsa. Se voitti cupin loppuottelussa Lok Leipzigin maalein 4–2. Tämän jälkeen seura ei voittanut kotimaassa turnauksia, mutta osallistui europeleihin. Vuosina 1970 ja 1971 seura pääsi Euroopan cupissa kahdeksan parhaan joukkoon. Kaudella 1969–1970 Vorwärtsin pudotti jatkosta Feyenoord Rotterdam ja seuraavalla kaudella joukkueen pudotti PSV Eindhoven. Vuonna 1971 valtio päätti siirtää seuran Frankfurtiin ilman selitystä, jolloin seuran nimeksi vaihdettiin FC Vorwärts Frankfurt (Oder). Tämän jälkeen seura eli hiljaiseloa pääsarjassa saavuttamatta suurempaa menestystä BFC Dynamo Berlinin hallitessa sarjaa. Kauden 1987–1988 päätteeksi seura putosi kolmatta kertaa historiassaan pääsarjasta. Tällä kertaa seura pelasi toisella sarjatasolla kaksi kautta ennen nousuaan takaisin pääsarjaan. Helmikuussa 1991 seura lopetettiin ja perustettiin uudelleen nimellä FC Victoria 91 Frankfurt (Oder). Tällä haluttiin päästä eroon seuran itä-saksalaisesta maineesta ja saada sponsoreita. Tästä huolimatta FC Victoria 91 jäi sarjan viimeiseksi ja Saksan jälleenyhdistymisen takia se joutui suoraan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Oberliga Nordostiin. Kaudella 1992–1993 seura vahtoi nimekseen nykyisen FC Viktoria Frankfurtin. Saman kauden jälkeen Frankfurt putosi Brandenburg-Ligaan. Seura onnistui sarjanousussa vuonna 1997, mutta putosi kolme vuotta myöhemmin. Uudelleen sarjanousu onnistui kaudeksi 2003–2004, mutta tällöinkin vain yhdeksi kaudeksi.
Seura > Stadion

FC Viktoria Frankfurt pelaa kotiottelunsa 12 000-paikkaisella Stadion der Freundschaftilla. Stadion valmistui vuonna 1953, jolloin sen avajaisottelussa oli 25 000 katsojaa. Vuonna 1971 ASK Vorwärts muutti stadionille, jolloin sitä jouduttiin remontoimaan. Vuosina 1974 ja 1985 Stadion der Freundschaftilla pelattiin kaksi DDR:n jalkapallomaajoukkueen ottelua. Saksojen yhdistymisen jälkeen stadion alkoi rapistua. Kaudella 2001–2002 katsomoja remontoitiin ja istumapaikkojen määrää vähennettiin.
Seura > Saavutukset

DDR-Oberligan mestaruus: 1958, 1960, 1962, 1965, 1966, 1969
DDR-Oberligan hopea: 1957, 1959, 1970, 1983
DDR-Oberligan pronssia: 1963
FDGB-Pokal: 1954, 1970
Seura > Sarjasijoitukset

Sarjasijoitukset (1951– )
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu (saksaksi)
Vuoden 1970 FDGB-Pokalin voittanut joukkue.
Olga Fikotová

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Olga Fikotová vuonna 1960. |  Olga Fikotová vuonna 1960. |  Olga Fikotová vuonna 1960. |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | kiekko |  |
Olga Fikotová (myöh. Connolly, 13. marraskuuta 1932 Most– 12. huhtikuuta 2024) oli tšekkoslovakialais-yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Fikotová pelasi nuorempana koripalloa Tšekkoslovakian maajoukkueessa. Ensimmäisen kerran hän kilpaili kiekonheitossa kesäkuussa 1955. Puolitoista vuotta myöhemmin Melbournen 1956 olympialaisissa hän voitti kultaa tuloksella 53,69 m. Samoissa kisoissa miesten moukarinheiton kultaa voitti yhdysvaltalainen Harold Connolly, jonka kanssa Fikotová avioitui maaliskuussa 1957. Pariskunnan lapsista kaksoset James ja Merja syntyivät Tampereella perheen puolitoista vuotta kestäneen Suomen-vierailun aikana.
Avioliittonsa myötä Olga Connolly sai Yhdysvaltain kansalaisuuden ja edusti uutta kotimaataan neljissä olympialaisissa. Roomassa 1960 hän sijoittui seitsemänneksi, Tokiossa 1964 12:nneksi ja Méxicossa 1968 kuudenneksi. Münchenissä 1972 hän oli avajaisissa Yhdysvaltain joukkueen lipunkantaja, mutta kiekkokilpailu päättyi hänen osaltaan karsintaan. Ennätyksensä 57,60 m hän heitti vuonna 1972.
Connollyjen avioliitto päättyi eroon 1970-luvun puolivälissä. Olga Connolly kirjoitti elämästään kirjat Vieraina valloista (Harold Connollyn kanssa vuonna 1964) ja Rings of Destiny (Kohtalon renkaat, vuonna 1968).
Kuzma Filatov

Kuzma Filippovitš Filatov (ven. Кузьма́ Фили́ппович Фила́тов, 14. heinäkuuta 1929 Nuottavaara – 5. toukokuuta 2008 Petroskoi) oli karjalaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Kuzma Filatov syntyi karjalaiseen talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Sortavalan finanssiopistosta vuonna 1948. Filatov työskenteli tilintarkastajana ja Karjalan autonomisen tasavallan valtionvarainministeriön ekonomistina. Työn ohella hän opiskeli Neuvostoliiton finanssi- ja talousinstituutissa ja Leningradin puoluekorkeakoulussa.
Filatov liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1959. Hän työskenteli Karjalan ASNT:n suunnittelukomitean varapuheenjohtajana vuosina 1967–1968 ja Neuvostoliiton Suomen-suurlähetystön taloudellisena neuvonantajana vuosina 1968–1973. Vuosina 1973–1984 Filatov toimi Karjalan ASNT:n suunnittelukomitean puheenjohtajana.
Filatov oli Karjalan ASNT:n ministerineuvoston ensimmäinen varapuheenjohtajana vuosina 1984–1986 ja tasavallan korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja vuosina 1986–1990. Hän oli myös NKP:n aluekomitean byroon jäsen ja Venäjän federatiivisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston kansanedustaja.
Fenyylisalisylaatti

| Fenyylisalisylaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Fenyyli-2-hydroksibentsoaatti
CAS-numero:  118-55-8
PubChem CID:  8361
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)OC(=O)C2=CC=CC=C2O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H10O3
Moolimassa:  214,21 g/mol
Sulamispiste:  43 °C 
Kiehumispiste:  173 °C (12 mmHg)
Tiheys:  1,261 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,15 g/l (25 °C)
Fenyylisalisylaatti (C13H10O3) on fenolin ja salisyylihapon esteri. Yhdistettä käytetään kosmetiikassa ja muoveissa lisäaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa fenyylisalisylaatti on valkoisia kiteitä, joilla on makea tuoksu. Yhdiste liukenee veteen vain hyvin vähän, mutta se liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin.
Valmistus ja käyttö

Fenyylisalisylaattia voidaan valmistaa usealla tavalla. Käytettyjä tapoja ovat fenolin ja salisyylihapon esteröinti. Katalyyttinä reaktiossa voidaan käyttää rikkihappoa tai tyypillisemmin fosforyylikloridia. Reaktio suoritetaan noin 110 °C:ssa, ja sula tuote jäähdytetään, kuivataan ja puhdistetaan tislaamalla alipaineessa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on vaihtoesteröinnillä metyylisalisylaatista ja natriumfenoksidista.
Fenyylisalisylaattia käytettiin aikaisemmin suolistoinfektioiden hoidossa antiseptisena aineena. Yhdiste absorboi hyvin UV-säteilyä, minkä vuoksi sitä voidaan käyttää aurinkovoiteissa sekä lisäaineena esimerkiksi maaleissa, vahoissa ja muoveissa. Lisäksi yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena.
Aiheesta muualla

Käyttöturvallisuustiedote, Fenyylisalisylaatti[vanhentunut linkki] (pdf)
Human Metabolome Database (HMDB): Phenyl salicylate (englanniksi)
DrugBank: Phenyl salicylate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phenyl salicylate (englanniksi)
ChemBlink: Phenyl salicylate (englanniksi)
Feynmanin slash-notaatio

Feynmanin slash-notaatio tai Feynmanin tikari tai Diracin slash-notaatio on Richard Feynmanin keksimä lyhennysmerkintätapa, jota käytetään kvanttikenttäteoriassa.
Kovariantille nelivektorille  A_{\mu } voidaan esittää slash-notaatio merkitsemällä
missä  \scriptstyle \gamma  on gamma-matriisi.
Slash-notaation ominaisuuksia

Slash-notaatiolle pätee
Jälkeä käyttäen notaatiolle pätee
HMS Ferret (1893)

| HMS Ferret |
| --- | --- |
 Ferret

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Laird, Son and Company, Birkenhead
Kölinlasku:  heinäkuu 1893
Laskettu vesille:  9. joulukuuta 1893
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1895
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut maalilaivana 1911
Tekniset tiedot
Uppouma:  284 t
Pituus:  60,66 m
Leveys:  5,87 m
Syväys:  2,74 m
Koneteho:  4 475 ihp
Nopeus:  27,25 solmua
Miehistöä:  53
Aseistus
Aseistus:  Torpedovene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 1 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykki 3 × 18" torpedoputkea Tykkivene: 1 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 3 × QF 6 naulan Hotchkiss -tykkiä 1 × 18" torpedoputki
HMS Ferret oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1895 valmistunut Ferret-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin 6. tammikuuta 1893 Laird, Son and Companyltä Birkenheadistä, jolloin sen valmistusmispäiväksi määrättiin 21. helmikuuta 1894. Aluksen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1893 telakkanumerolla 596 ja se laskettiin vesille 9. joulukuuta 1893. Alus valmistui maaliskuussa 1895, jolloin sen tarjoukseen perustunut hinta oli 36 168 puntaa.
Palvelus

Alus palveli Britteinsaarten vesillä. Alus poistettiin palveluksesta 1908 ja se valittiin shrapnellien testaamiseen. Vuonna 1910 alus riisuttiin varusteista Chathamissa ja vuotta myöhemmin hylky upposi maalilaivana.
Ercole Ferrata

| Ercole Ferrata |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1610 
Ercole Ferrata (1610 Pellio Intelvi – 10. heinäkuuta 1686 Rooma) oli italialainen barokin ajan  kuvanveistäjä. Hän oli Gian Lorenzo Berninin oppilas. Myöhemmin hän toimi Roomassa yhdessä Ciro Ferrin kanssa opettajana Cosimo III de’ Medicin johtamassa akatemiassa, jossa koulutettiin firenzeläisiä taiteilijoita.
Berninin suunnitelmista Ferrata toteutti muun muassa vuonna 1667 Rooman Piazza della Minervan aukiolla olevan norsuveistoksen, joka kannattelee egyptiläistä obeliskia (L'obelisco dell'elefante). Yksi hänen suurikokoisimmista töistään oli Lissaboniin tehty suihkulähde, joka tuhoutui maanjäristyksessä 1755.