stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juan Carlos Higuero

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Higuero sisäratojen EM-kilpailuissa 2011. |  Higuero sisäratojen EM-kilpailuissa 2011. |  Higuero sisäratojen EM-kilpailuissa 2011. |  |
Maa:   Espanja
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Valencia 2008 | 1 500 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 1 500 metriä |  |
|  Pronssia | Göteborg 2006 | 5 000 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Birmingham 2007 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Wien 2002 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Madrid 2005 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Göteborg 2013 | 3 000 metriä |  |
Juan Carlos Higuero (s. 3. elokuuta 1978) on espanjalainen kestävyysjuoksija, päämatkanaan 1 500 metrin juoksu.
Sydneyn 2000 olympialaisissa Higuero sijoittui 1 500 metrillä kahdeksanneksi. Ensimmäisen arvokisamitalinsa hän saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 2002 sijoittuessaan hopealle 1 500 metrillä. Tämän saavutuksen hän toisti kolme vuotta myöhemmin. Göteborgin EM-kisoissa 2006 Higuero voitti pronssia 1 500 metrillä ja 5 000 metrillä. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2007 hän voitti kultaa ja sisäratojen MM-kilpailuissa 2008 pronssia 1 500 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän sijoittui 1 500 metrillä neljänneksi. Sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän oli 1 500 metrillä kuudes. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 hän sijoittui 3 000 metrillä toiseksi.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metriä:  1.45,87  (2007)
1 000 metriä:  2.18,23 (2006)
1 500 metriä:  3.31,57 (2006)
1 Maili: 3.52,49 (2002)
2 000 metriä:  4.58,03 (2011)
3 000 metriä:  7.38,71 (2009)
3 000 metrin esteet:  9.51,34 (1995)
5 000 metriä:  13.22,68 (2008)
800 metriä:  1.49,26  (2011)
1 500 metriä: 3.36,39 (2004)
3 000 metriä: 7.48,46 (2005)
Saavutukset

Sisäratojen MM-pronssia 1 500 metrillä 2008
EM-pronssia 1 500 ja 5 000 metrillä 2006
Sisäratojen EM-kultaa 1 500 metrillä 2007
Sisäratojen EM-hopeaa 1 500 metrillä 2002 ja 2005 sekä 3 000 metrillä 2013
Espanjan mestari ulkoradoilla 1 500 metrillä 2000, 2002, 2003, 2006, 2007
Espanjan mestari sisäradoilla 1 500 metrillä 2002–2005, 2007
Espanjan mestari sisäradoilla 3 000 metrillä 2013
Jamalin työväentalo

| Jamalin työväentalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Jamali, Lieksa
Valmistumisvuosi:  1912-1913?
Purkuvuosi:  1955-59?
Rakennuttaja:  Jamalin-Murtorannan Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jamalin työväentalo (myös Jamalin-Murtorannan työväenyhdistys) oli Lieksan kaupungin (tuolloin Pielisjärvi) Jamalin kylässä sijainnut työväentalo. Talo on purettu 1950-luvun lopulla.
Historiaa

Jamalin työväenyhdistys perustettiin vuonna 1911. Talo rakennettiin pian perustamisen jälkeen Pielisjärven rantaan. Vuonna 1926 yhdistys juhli 15-vuotisjuhliaan omalla talollaan. Ohjelmassa oli puheita, näytelmä, torvisoittoa sekä erilaisia kilpailuja yleisölle. Näytelmä tosin peruuntui viime hetkellä, sillä näyttelijät eivät tulleet paikalle. Toiminnan mainittiin tuolloin olleen ”viime aikoihin saakka” parin-kolmen jäsenen varassa. Siitä huolimatta yhdistys ja talo oli saatu pidettyä toiminnassa. Vuonna 1931 yhdistyksellä oli SDP:n puoluetilaston mukaan kuusi jäsentä.
Talon korjausta varten kerättiin vuonna 1936 rahaa arpajaisilla. Vuoteen 1938 mennessä talo olikin uusittu ja kunnostettu, ja siellä järjestettiin kesäjuhla, jonka ohjelmaan kuului muun muassa urheilukilpailut ja näytelmä. Osallistujia sanottiin olleen runsaasti.
Vielä 1950-luvun lopulla talolla pidettiin iltamia ja tansseja, minkä jälkeen talo on purettu ja yhdistyksen toiminta sammunut.
Javi López

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Javier López Rodríguez
Syntymäaika: 21. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka: Osuna, Espanja
Pelipaikka: puolustaja tai keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura: Adelaide United
Junioriseurat
: Betis
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2007 | Betis | 38 | (4) |
| 2007–2010 | Espanyol B | 75 | (7) |
| 2009– | Espanyol | 242 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. tammikuuta 2020.
Javier "Javi" López Rodríguez (s. 21. tammikuuta 1986 Osuna, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa australialaisseura Adelaide Unitedia. Hän pelasi kymmenen kautta Espanjan Primera Divisiónissa Espanyolin joukkueessa.
Seurajoukkueura

López on sevillalaisseura Betisin kasvatti, josta hän siirtyi vuonna 2007 Espanyolin organisaatioon. Hän teki ensiesiintymisensä katalonialaisseuran edustusjoukkueessa 4. lokakuuta 2009 ottelussa Villarrealia vastaan. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudesta 2009–2010 seuran reservijoukkueessa.
Aiheesta muualla

Javi Lópezin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Janne Kontkanen

Janne Kontkanen (s. 26. helmikuuta 1974 Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori, joka palkittiin teknisellä Oscarilla vuonna 2014 yhdessä neljän muun henkilön kanssa deep compositing -teknologioiden ja -työnkulkujen kehittämis-, prototypointi- ja edistämistyöstä.
Kontkanen kirjoitti ylioppilaaksi savonlinnalaisesta Talvisalon lukiosta 1993. Tohtoriksi hän väitteli Otaniemen teknillisestä korkeakoulusta. Kontkanen työskenteli yhdysvaltalaisessa DreamWorks-elokuvayhtiössä reilut neljä vuotta vuodesta 2007 lähtien, minkä jälkeen hän on toiminut Googlen 3D-karttayksikössä.
Jakov Rotšev

Jakov Mitrofanovitš Rotšev (ven. Я́ков Митрофа́нович Ро́чев, 23. tammikuuta 1909 nykyisen Uhtan kaupunkipiirikunnan Ust-Uhtan kylä – 3. syyskuuta 1977 Syktyvkar) oli kominkielinen neuvostokirjailija.
Jakov Rotšev syntyi komitalonpojan perheeseen. Koulun jälkeen hän toimi opettajana ja paikallislehden kirjeenvaihtajana. Vuonna 1937 Rotšev valmistui Komin pedagogisesta instituutista, minkä jälkeen hän työskenteli Komin kirjakustantamon toimittajana ja vuosina 1953–1970 Voivyv kodźuv -kirjallisuuslehden päätoimittajana. Vuonna 1940 hänet hyväksyttiin NKP:n ja vuonna 1942 Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi.
Rotševin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1929. Vuodesta 1938 lähtien hän kirjoitti romaania Kyk drug (”Kaksi ystävystä”), joka ilmestyi vuonna 1951. Komi- ja nenetsinuoren vaiheita Venäjän vallankumouksen ja kansalaissodan aikana kuvaavan trilogian jatko-osia ovat Iźva gyźö (”Ižma aaltoilee”, 1959) ja Mu vežöm (”Maan uudistuminen”, 1967).
Aiheesta muualla

Jakov Rotševin lyhyt elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (komiksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Jakov Rotšev (venäjäksi)
Javi Márquez

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Javier Márquez Moreno
Syntymäaika: 11. toukokuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka:  Barcelona, Katalonia, Espanja
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 174 senttimetriä
Junioriseurat
:  Espanyol
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2005–2009 2009–2012 2012– |  Espanyol B  Espanyol  Mallorca | 86 (14) 53 (3) 0 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. heinäkuuta 2012.
Javier "Javi" Márquez Moreno (s. 11. toukokuuta 1986 Barcelona, Katalonia, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti vuonna 2020 päättyneellä pelaajaurallaan Espanjan Primera Divisiónissa Espanyolia, Mallorcaa, Elcheä ja Granadaa. Uransa loppupuolella hän pelasi yhden vuoden Yhdysvalloissa New York Cosmosin joukkueessa.
Ura

Márquez on Espanyolin kasvatti. Ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 19. syyskuuta 2009 ottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. Hän pelasi ottelussa 30 minuuttia tullen vaihdosta kentälle Ben Saharin tilalle.
20. joulukuuta 2009 hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa pääsarjassa kotiottelussa Almeríaa vastaan.
Aiheesta muualla

Esittely Espanyolin virallisella sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Janne Korhonen

Janne Korhonen, katso:
Janne Korhonen, taekwondoin
Janne Korhonen, jalkapalloilija
Janne Korhonen, pesäpalloilija
Janne Korhonen, kansanedustaja
Janne Korhonen, mäkihyppääjä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Janne Korhonen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Johan Hahnsson

Johan Hahnsson
Johan Adrian Hahnsson (4. maaliskuuta 1834 Rauma – 20. huhtikuuta 1888 Hämeenlinna) oli suomalainen kielentutkija.
Hahnssonin vanhemmat olivat raatimies Josef Hahnsson ja Katarina Sofia Rosenlew ja puoliso vuodesta 1864 ensimmäinen suomenkielinen naiskirjailija Theodolinda Hahnsson, o.s. Limón (1838–1919). Johan Hahnsson valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1860 ja toimi sitten opettajana Vaasassa ja Kokkolassa ja vuodesta 1871 Hämeenlinnassa. Jouduttuaan lakkautuspalkalle vuonna 1878 hän keskittyi sanakirjatyöhön. Jo aiemmin, vuosien 1866 ja 1872 aikana, hän oli painattanut Suomi-kirjaan Eurajoen, Lapin, Rauman, Pyhämaan, Laitilan ja Uudenkirkon murteiden muoto-oppia koskevan tutkimuksen. Vuonna 1884 hän ryhtyi itse julkaisemaan Ruotsalais-suomalaista sanakirjaa, josta sai kuitenkin valmiiksi ennen kuolemaansa vain kaksi vihkoa. Aukusti Kallio ja Heikki Paasonen jatkoivat Hahnssonin aloittamaa työtä.
Jan Kok

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Alankomaat> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Johan Adolf Frederik "Jan" Kok (9. heinäkuuta 1889 – 2. joulukuuta 1958) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa pronssia voittaneessa Alankomaiden jalkapallomaajoukkueessa.
Jamala

| Jamala> Сусана Джамаладінова |
| --- | --- |
 Jamala vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Susana Alimivna Džamaladinova
Syntynyt: 27. elokuuta 1983 (ikä 41)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jamala, Джамала
Laulukielet:  englanti, ukraina, venäjä, krimintataari
Aktiivisena:  2005-
Tyylilajit:  jazz, soul, elektro, popmusiikki ja kansanmusiikki 
Levy-yhtiöt:  Moon Records Ukraine, Enjoy! Records, Universal Music Group ja Comp Music 
Aiheesta muualla
jamalamusic.com, jamalamusic.com ja jamalamusic.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Susana Alimivna Džamaladinova (ukr. Сусана Алімівна Джамаладінова, krimintat. Susana Alim qızı Camaladinova), tunnetaan kansainvälisesti taiteilijanimellä Jamala (ukr. Джамала, Džamala, krimintat. Camala), (s. 27. elokuuta 1983 Oš, Kirgisian SNT) on ukrainalainen Krimin tataareihin kuuluva laulaja.
Vuonna 2009 Jamala voitti New Wave -laulukilpailun Latviassa. Vuonna 2011 hän sijoittui kolmanneksi Ukrainan euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Smile”. Vuonna 2016 hän voitti Ukrainan euroviisukarsinnat ja edusti maata kappaleella ”1944” vuoden 2016 Eurovision laulukilpailussa ja voitti sen. Kappale kertoo Stalinin aikaisesta krimintataarien karkottamisesta kotimaastaan eri puolille Neuvostoliittoa vuonna 1944.
Jamala on lokakuusta 2023 lähtien ollut Venäjällä etsintäkuulutettujan listalla, ja marraskuussa hänet pidätettiin poissaolevana. Syynä on Venäjän sisäasiainministeriön mukaan Venäjän armeijan halventaminen ja väärän tiedon levittäminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jamala Wikimedia Commonsissa
Džamalan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi, ukrainaksi)
voittajat
| --- | --- |
1950–luku:   1956: Lys Assia  1957: Corry Brokken  1958: André Claveau  1959: Teddy Scholten 
1960–luku:   1960: Jacqueline Boyer  1961: Jean-Claude Pascal  1962: Isabelle Aubret  1963: Grethe & Jørgen Ingmann  1964: Gigliola Cinquetti  1965: France Gall  1966: Udo Jürgens  1967: Sandie Shaw  1968: Massiel  1969: Frida Boccara · Lenny Kuhr · Lulu · Salomé 
1970–luku:   1970: Dana  1971: Séverine  1972: Vicky Leandros  1973: Anne-Marie David  1974: Abba  1975: Teach-In  1976: Brotherhood of Man  1977: Marie Myriam  1978: Izhar Cohen / Alphabeta  1979: Gali Atari / Milk & Honey 
1980–luku:   1980: Johnny Logan  1981: Bucks Fizz  1982: Nicole  1983: Corinne Hermès  1984: Herreys  1985: Bobbysocks  1986: Sandra Kim  1987: Johnny Logan  1988: Céline Dion  1989: Riva 
1990–luku:   1990: Toto Cutugno  1991: Carola  1992: Linda Martin  1993: Niamh Kavanagh  1994: Paul Harrington / Charlie McGettigan  1995: Secret Garden  1996: Eimear Quinn  1997: Katrina and the Waves  1998: Dana International  1999: Charlotte Nilsson 
2000–luku:   2000: Olsen Brothers  2001: Tanel Padar / Dave Benton / 2XL  2002: Marie N  2003: Sertab Erener  2004: Ruslana  2005: Elena Paparizou  2006: Lordi  2007: Marija Šerifović  2008: Dima Bilan  2009: Alexander Rybak 
2010–luku:   2010: Lena  2011: Ell & Nikki  2012: Loreen  2013: Emmelie de Forest  2014: Conchita Wurst  2015: Måns Zelmerlöw  2016: Jamala  2017: Salvador Sobral  2018: Netta Barzilai  2019: Duncan Laurence 
2020–luku:   2020: Ei järjestetty  2021: Måneskin  2022: Kalush Orchestra  2023: Loreen  2024: Nemo
Johan Hallonblad

Johan Herman Fredrik Hallonblad (6. elokuuta 1882 Helsinki – 1. maaliskuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen juristi ja Lappeenrannan pormestari.
Johan Hallonbladin vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Johan Fredrik Hallonblad (1830–1884) ja Anna Wiiger (1855–1937). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1900 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1905. Hallonblad sai varatuomarin arvon 1907.
Hallonblad oli Lappeenrannan pormestarina 1908–1920. Pormestari Hallonblad ja Lappeenrannan raatimiehet eivät suostuneet käsittelemään vuoden 1912 yhdenvertaisuuslain mahdollistamaa Venäjän kansalaisen elinkeinoanomusta. Heidät tuomittiin tämän vuoksi Pietarin piirioikeudessa vuodeksi vankeuteen ja kuudeksi vuodeksi kelpaamattomiksi julkiseen virkaan. He kärsivät tuomion Krestyn vankilassa Pietarissa 1914–1915 ja heidät armahdettiin tammikuussa 1915. Myöhemmin Hallonblad oli Viipurin hovioikeuden asessorina 1921–1926 ja Suomen tietotoimiston rikosasiain selostajana vuodesta 1931 alkaen.
Etelä-Saimaan purjehdusseura aloitti toimintansa Lappeenrannassa purjehdusta harrastaneen pormestari Hallonbladin johdolla 1910. Tupasaareen rakennettiin pursiseuralle paviljonki 1911.
Valtioneuvos ja suurlahjoittaja Herman Hallonblad oli Johan Hallonbladin setä.
Japanin luterilainen kirkko

Japanin luterilainen kirkko on Japanissa toimiva kirkko, johon kuuluu 33 seurakuntaa. Kirkon juuret juontavat Missouri-synodin 1940-luvulla aloittamaan lähetystyöhön. Kirkko kuuluu Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.
Jan Koetsier

Jan Koetsier (14. elokuuta 1911 Amsterdam – 28. huhtikuuta 2006 München) oli alankomaalainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari.
Koetsier opiskeli pianonsoittoa ja orkesterinjohtoa Walther Gmeindlin johdolla sekä sävellystä Julius Prüwerin johdolla Berliinissä vuosina 1927–1934. Hän työskenteli sovittajana, pianistina ja kapellimestarina Kurzwellensender Berlinin musiikin laitoksella vuosina 1936–1937. Koetsier oli kapellimestarina Lyypekissä ja Berliinissä ennen kuin pääsi Concertgebouw-orkesterin avustavaksi kapellimestariksi vuonna 1942. Hän kiersi vuosina 1940–1942 tanssija Ilse Meudtnerin pianistina ja säestäjänä. Myöhemmin Koetsier toimi Residentie Orkestin kapellimestarina Haagissa ja Baijerin radion sinfoniaorkesterin kapellimestarina Münchenissä. Koetsier opetti Alankomaissa ja vuodesta 1966 Münchenin musiikki- ja teatteriyliopistossa. Hän perusti Jan Koetsier-Stiftungin vaskisoittimille sävelletyn kamarimusiikin edistämiseen.
Concertgebouw-orkesteri esitti Koetsierin ensimmäisen orkesterisävellyksen (Barock-Suite, op. 10) vuonna 1937. Koetsier sävelsi tilaustöitä Armin Rosinin kokoonpanoille, muille vaskipuhallinkokoonpanoille, jousisolisteille ja pianisteille. Hänen tuotantoonsa kuuluu konserttoja, sinfonioita, piano- ja urkumusiikkia, lauluja, kuoroteoksia sekä ooppera Frans Hals (op. 39). Saksa myönsi Koetsierille vuonna 1994 Bundesverdienstkreuzin.
Jorma Suhonen

Jorma Olavi Suhonen (30. maaliskuuta 1911 Helsinki – 1. huhtikuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen graafinen suunnittelija ja julistetaiteilija. Hän on Holger Erkelenzin ja Aarno Knuusin ohella yksi mainostoimisto SEKin perustajista.
Suhonen kävi Taideteollisuuskoulun graafisen kurssin vuosina 1931–1934. Suhosta pidetään yhtenä 1930-luvun maineikkaimmista julisteentekijöistä Suomessa. Suhonen ja muut SEKin graafikot ihailivat 1920–1930-luvuilla ranskalaista, sveitsiläistä ja puolalaista julistetaidetta. Yksi tärkeimmistä vaikuttajista oli ukrainalaissyntyinen ranskalainen Cassandre (Jean-Marie Moreau), jonka tyyli edusti taiturimaista ”aerograafin” eli retussiruiskun käyttöä.
Vuonna 1935 Suhosen Sano se painomusteella -juliste voitti ensimmäisen palkinnon Pohjoismaiden kirja- ja painotyönäyttelyssä Helsingin Taidehallissa. Jo vuonna 1933 hän voitti pohjoismaisen Scandinavian Air -julistekilpailun.
SEKistä Suhonen siirtyi vuonna 1945 Suomen Ulkomaankauppaliiton näyttelysuunnittelijaksi. Hän toimi myös Suomen Messujen näyttelysuunnittelijana ja opetti Taideteollisuuskoulussa graafista suunnittelua. Suhoselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1977.
Janne Kokko

| Janne Kokko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  pöytäjääkiekko
Seura:  Sulkavan laiturit
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  10.
Janne Kokko (s. 1968) on suomalainen pöytäjääkiekkoilija, joka edustaa Sulkavan Laiturit-nimistä seuraa. Kokko on voittanut urallaan kolme suomenmestaruutta vuosina 1995, 1997 sekä 1999 sekä pronssia vuoden 1997 maailmanmestaruuskilpailuista. Kokko on myös veteraanien euroopanmestari vuodelta 2010.
Ura

1990-luvulla Kokko voitti peräti kolme suomenmestaruutta nousten ITHF:n maailmanrankingin 10 parhaan joukkoon. Kokko on voittanut myös seitsemän kultaa veteraanien SM-kilpailuista. Vuoden 2018 euroopanmestaruuskilpailuissa Kokko voitti superveteraanien EM-kultaa.
Jaakko Haavio

Jaakko Antero Haavio (3. heinäkuuta 1904 Tottijärvi – 27. toukokuuta 1984 Turku) oli suomalainen pappi, teologian kunniatohtori, runoilija, virsirunoilija ja kirjailija.
Pappi

Tottijärvellä syntynyt Haavio kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta keväällä 1923 ja vihittiin papiksi 23. heinäkuuta 1926. Hän avioitui Kaisa Olivia Weckströmin kanssa, toimi alkuun rykmentinpastorina muun muassa Lappeenrannassa ja hoiti sen jälkeen viisi vuotta, 1930–1935, Vehmaan kappalaisen virkaa. Haavio palasi lapsuutensa kotipappilaan vappuna 1935 ja toimi Yläneen kirkkoherrana viisitoista vuotta, osan ajasta Mynämäen rovastikunnan lääninrovastina. Sota-aikana Haavio nimitettiin Itä-Karjalan Sotilasesikunnan opettajaleirille lehtoriksi (1942–43) ja Syvärille 5. Divisioonan pastoriksi vuonna 1944. Haavio muutti perheineen, johon kuuluivat myös kolme lasta, Hemminki, Antti ja Annikka, helmikuussa 1950 Turkuun toimiakseen Maarian seurakunnan kirkkoherrana. Hän hoiti nopeasti kasvavaa Maarian esikaupunkiseurakuntaa eläkkeelle siirtymiseensä, elokuuhun 1969, asti. Haavio tunnettiin lahjakkaana puhujana sekä helposti lähestyttävänä sielunhoitajana: ”Ole saarnatuolissakin tavallinen ihminen ja tavallisena ihmisenä pappi.” Jaakko Haavio oli Turussa myös kirkollinen kulttuurivaikuttaja, uskonnon oppikirjan tekijä, kirkolliskokouksen jäsen, aktiivitoimija eri valiokunnissa ja komiteoissa sekä pappisliiton johtokunnassa ym. Hän sai teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1973. Jaakko Haavio kuoli Turussa 27. toukokuuta 1984 80-vuotiaana.
Runoilija, kirjailija

Haavion kolmannesta runokokoelmasta Ikikevät vuonna 1947 tuli läpimurto, ja se luettiin uskonnollisen lyriikkamme uudistajaksi. Kahden vuoden päästä 1949 seurasi runokokoelma Syystaivas, josta arvostelu totesi: ”Todella, olisivatpa kaikki papit tällaisia, niin kyllä pakanat pian maailmasta loppuisivat.” Vuonna 1956 ilmestyi runokokoelma Suven maa. Sen arvioitiin merkitsevän suomalaisen uskonnollisen lyriikan huippua. Haavio julkaisi kaikkiaan lähes sata teosta, kuten lastenrunoja, hartauskirjoja, tutkielmia ja muistelmia. Jo vuonna 1938 ilmestyi romaani Siionin vanki, romaani elävästä toivosta. Kirjasta otettiin neljä painosta ja se käännettiin myös ruotsiksi ja tanskaksi. Jaakko Haavion veli oli Martti Haavio, runoilijana P. Mustapää.
Virsirunoilija

Haavio kutsuttiin virsikirjan lisävihkokomitean puheenjohtajaksi 1958–1962. Haavion mukaan hänen tehtävänään oli tuoda virsikirjaan Raamatun opetukset siitä, miten Jumalaa voidaan palvella tavallista työtä tehtäessä. Lisävihko sisälsi nelisenkymmentä virttä, joista kymmenen oli Haavion sepittämiä. Nykyisessä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa vuodelta 1986 Haavion virsiä on kaksitoista, hänen kääntämiään kolmetoista ja uudistamiaan seitsemän. Virsiä syntyi lisää, kun Haaviolle rakkaan ”heränneen kansan” Siionin virsien uudistamiskomitea nimitettiin lokakuussa 1965. Uudistetut Siionin virret ilmestyivät 1972. ”Kestävintä, sukupolvesta toiseen säilyvää Haavion mittavassa kirjallisessa elämäntyössä edustaa virsirunous”, arvioitiin Haavion tuotantoa kokonaisuudessaan hänen kuolemansa jälkeen.
Jaakko Haavio oli sekä pappi että runoilija, hänen mielestään runoilijalla ja papilla ei ollut eroa. Silti runolla ja saarnalla oli ero. Saarna pyrki tietoisesti vaikuttamaan, kun taas runo ei, hän sanoi. Mutta jos runo siitä huolimatta vaikutti, vaikutus oli voimakkaampi kuin saarnalla. Runossa ei saanut olla yhtään turhaa sanaa.
Kirjallinen tuotanto > Runokirjoja

Taivaan ovella, uskonnollisia runoja 1933, WSOY
Huomenkellot, uskonnollisia runoja 1944, WSOY
Ikikevät, runoja, 1947, WSOY
Syystaivas, runoja, 1949, WSOY
Suven maa, runoja, 1956, WSOY
Postilla, runoelma, 1968, WSOY
Kirjallinen tuotanto > Romaani

Siionin vanki, Romaani elävästä toivosta, 1938, Gummerus, uusin painos 1972 WSOY, ruots. Sions fånge, 1943, tansk. Zions fange, 1945.
Kirjallinen tuotanto > Hartauskirjoja

Sanoja suruun, 1963, WSOY
Taivaan avain, rukouskirja 1965, WSOY (kolmas painos 1985)
Kiitän tuulesta ja auringosta, sanoja hopeavuosiin ehtineille, 1970, Sisälähetysseura, ruots. Nåd för oss äldre, 1972.. Bli i min kjaerlighet, 1980.
Ilon ja rauhan teitä, 1972, Kirjapaja
Hetket kotihartauskirja, 1973, Kirjaneliö
Seurapuheita, 1974, Kirjapaja
Käy yrttitarhasta polku, pyhän kärsimyksen tutkistelu, 1976, Kirjaneliö
Kaksikymmentäneljä vanhinta, 1977, Kirjapaja
Iloitkaamme isänmaasta, 1977, Kirjapaja
Postilla 1 Elämän lähteellä, 1980, Kirjapaja
Postilla 2 Pyhäaamun rauha, 1982, Kirjapaja
Postilla 3 Soi kunniaksi Luojan, 1982, Kirjapaja
Herra pitää huolen, 1981, Kirjapaja, ruots. Herren har omsorg, 1983.
Jumala on rakkaus, 1982, Kirjapaja
Kirjallinen tuotanto > Muistelmia

Mennyttä aikaa muistelen, 1972 Kirjapaja
Kun nuoruuden aika on ruusuinen, 1973 Kirjapaja
Nuoren papin päiväkirja, 1974 Kirjapaja
Liperit ja lyyra, 1975 Kirjapaja
Ajalla vaaran, vaivan, 1976 Kirjapaja
Vierähtävät vuodet 1, 1978 Kirjapaja
Kiitävi aika, Vierähtävät vuodet 2, 1979 Kirjapaja
Kirjallinen tuotanto > Lastenkirjoja

Iltatarinoita, Kolmekymmentä tarinaa lapsenlapselleen Ida Katariinalle kertonut Jaakko Haavio, 1981, Kirjapaja
Jeesus lasten ystävä, 1982, Kirjapaja
Jeesuksen pienet ystävät, Lastenrunoja, 1966, Suomen kirkon sisälähetysseura
Pientä väkeä, 1969, Herättäjä
Kuule lasten rukous, lasten rukouskirja, 1971, Suomen Pyhäkouluyhdistys,
Iloisesti yhdessä, 1975, Lasten keskus
Sininen hetki, 1984, Kirjapaja
Kirjallinen tuotanto > Toisten kanssa toimittamia tai kirjoittamia

Mikael Agricolasta E.W. Pakkalaan,1947 WSOY
Oma uskontokirjani, 1953 WSOY
Jumalan viljelysmaa, Suomen kirkko 1155-1955, 1955 Suomen Sisälähetysseura
Tapaninen Jaakko, toim.: Taivaan laiturilla, isovanhempieni rakkauskirjeet 1996 Otava
Haavio-Tapaninen, Annikka: Isäni puiden omenat. Jaakko Haavio, pappi ja runoilija, WSOY 2004