stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Halvhjort av Älmtaryd
Sukupuu

Jöns (Jusse) Stensson tai Jöns Foglare (eli 1424), Asemies, piirikunnan päällikkö.
Nils Jönsson i Hå.
Ingrid Nilsdotter (Halvhjort av Älmtaryd), naimisissa Håkan Matssonin (Båt av Billa) kanssa, luultavasti ennen vuotta 1535.
Birger Nilsson (as. 1496) Älmtarydissa, Agunnarydissa.
Pavel Birgersson Kalmarin linnan komentaja. Vouti Vistassa ja Tvetassa (Jönköping) piiripäällikkö Vistassa ja linnavoutti Västeråsissa.
Isak Birgersson Älmtarydiin, vuonna 1533 Kalmarin linnan komentaja. Puoliso Estrid Stierna, Peder Månssonin Stiernan ja Estrid Arvidsdotter Drake af Intorpin tytär .
Nils Isaksson (kuoli noin 1593), Älmtarydille oli hovin oppipoika nuorena, oli vuonna 1580 Kronobergin linnan linnan komentaja. Hänen puoliso oli Margareta Ulfsax,
Catarina Nilsdotter Älmtaryd, naimisissa Vissefjärdan papin, Jon Jonsonin kanssa. Hänen äitinsä oli todennäköisesti joku muu kuin Margareta Ulfsax, sillä hän syntyi yli 10 vuotta ennen kun he menivät naimisiin.
Per Isaksson (k. 1567) Äpplaholmiin, Norra Sandsjöön (Jönköping), tuli piiripäälliköksi Sunnerbossa viimeistään vuonna 1567, mutta hänet tappoi Jöran Perssonin veljenpoika Peder Welamsson, joka tunnettiin myös osallistumisestaan Sture-murhiin muutamaa kuukautta aiemmin.
Elin Persdotter (Halvhjort av Elmtaryd), naimisissa Måns Abjörnssonin kanssa
Birger Isaksson (kuollut 1580) Äpplaholmiin, oli nuorena oppipoikana kuningas Johan III:n hovissa, ja hovin luutnantti 1575 ja Tukholman linnan kuvernööri 1577-1578. Ainakin vuodesta 1576 hän oli Kindin (Älvsborg) piiripäällikkö, ja viimeksi vuonna 1580 hänet sijoitettiin Kalmariin, missä hän pian kuoli ruttoon.
HMS Brocklesby (L42)

| HMS Brocklesby |
| --- | --- |
 HMS Brocklesby

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  11. elokuuta 1939
Laskettu vesille:  30. syyskuuta 1940
Palveluskäyttöön:  9. huhtikuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  kesäkuu 1963
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 21. lokakuuta 1968
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 050 t (standardi) 1 360 t (max)
Pituus:  85 m
Leveys:  8,8 m
Syväys:  3,27 m
Koneteho:  19 000 hv
Nopeus:  27,5 solmua
Miehistöä:  146
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4" Mk XVI -tykkiä kaksiputkisina Mk XIX -asennuksina 4 × QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 2 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina P Mk III -asennuksina 2 × syvyyspomminheitintä, yksi kisko, joihin 40 syvyyspommia
HMS Brocklesby (viirinumero L42) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Hunt-luokan tyypin I saattuehävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 4. syyskuuta 1939 osana vuoden 1939 hätäohjelmaa Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 18. marraskuuta työnumerolla J3561. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1940 ja valmistui 9. huhtikuuta 1941.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 15. hävittäjälaivueeseen, johon se liittyi kesäkuussa Portsmouthissa koeajojen, varustamisen sekä koulutuksen päätyttyä. Alus suojasi vuoden 1941 lopun laivueen mukana Kanaalin rannikon saattueita sekä valvoi merialueen liikennettä.
Palvelus > 1942

Alus joutui 20. maaliskuuta 1942 ilmahyökkäykseen suojatessaan saattuetta Trevose Headin edustalla. Alus oli 28. maaliskuuta suojaamassa St. Nazaireen hyökänneitä kommandojoukkoja (operaatio Chariot). Se joutui seuraavana päivänä ilmahyökkäykseen ollessaan suojaamassa St. Nazairesta palaavia joukkoja. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi saattueiden suojaksi.
Alus määrättiin elokuussa Dieppeen tehtävään iskuun suojaamaan ryhmän 4 aluksia sekä osallistumaan hyökkäystä edeltäneisiin harjoituksiin (operaatio Jubilee). Se lähti 18. elokuuta Dieppeen suojaten ryhmää neljä kuljettaneita aluksia Puolan merivoimien hävittäjän ORP Ślązakin kanssa. Seuraavana päivänä tukiessaan maihinnousua Pourvillen edustalla olleelle Greek rannalle alus joutui rannikkotykistön tuleen kärsien vaurioita. Alus pelasti Saksan laivaston troolarilta Uj1404 23 eloonjäänyttä. Alus lähti 20. elokuuta paluumatkalle suojaten palaavia joukkoja Portsmouthiin, jossa se siirrettiin seuraavana päivänä korjattavaksi telakalle, mistä se palasi lokakuussa.
Alus kuului 11. lokakuuta Force B:hen estettäessä Saksan laivaston kaapparin Kometin pääsy Kanaalista Atlantille. Alus suojasi moottoritorpedoveneitä, jotka lopulta upottivat kaapparin. Osastojen kohdatessa Brocklesby joutui vetäytymään jouduttuaan rannikkotykistön tuleen. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi saattueiden suojaksi.
Alus taisteli 12. joulukuuta KNM Eskdalen kanssa saksalaista rannikkosaattuetta vastaan Dieppen edustalla, jolloin se kärsi vaurioita. Alus siirrettiin 14. joulukuuta telakalle, mistä se palasi 20. joulukuuta palvelukseen.
Palvelus > 1943

Tammikuussa 1943 alus määrättiin Välimerelle. Alus matkasi helmikuussa Gibraltarille liittyäkseen 57. hävittäjäviirikköön suojaamaan saattueita. Alus suojasi viirikön mukana läntisen Välimeren ja Gibraltarin salmen saattueita.
Heinäkuussa alus määrättiin Sisilian maihinnousun Itäisen tukiryhmän saattajaryhmä U:hun tukemaan brittijoukkoja toiminta-alueellaan. Alus matkasi viirikön mukana Algeriin, josta se lähti 7. heinäkuuta saattueen suojana merelle. Alus erkani seuraavana päivänä saattueesta Maltalle, jossa se liittyi saattajaryhmäänsä.
Alus suojasi 9. heinäkuuta saattuetta SBF2 Bark Southiin. Sille nousi 12. heinäkuuta brittiosaston merivoimien komentaja amiraali Sir Bertram Ramsay, liittoutuneiden komentaja kenraali Dwight Eisenhower sekä brittien maavoimien komentaja kenraali Bernard Montgomery.
Alus oli 16. heinäkuuta tulitukitehtävässä ja partioimassa rannikon edustalla. Se suojasi 11. elokuuta monitorialus HMS Robertsia tulitettaessa Taorminan junarataa sekä tieverkostoa.
Alus taisteli 22. elokuuta Anconan edustalla Saksan laivaston E-veneitä vastaan. Se määrättiin 25. elokuuta Salernon maihinnousuun 21. hävittäjälaivueen mukana. Alus valmistautui tehtäväänsä laivueen mukana.
Alus siirtyi syyskuussa Tripoliin suojatakseen saattueita. Se suojasi 5. syyskuuta Salernoon saattueen TSM1, mistä alus erkani 9. syyskuuta saavuttuaan määränpäähän. Alus siirrettiin tulitukiosastoon sekä suojaamaan sillanpäätä. Seuraavana päivänä se suojasi jälleen saattueita.
Lokakuussa alus siirrettiin Adrianmerelle. Alus tulitti Barin satamaa Dubrovnikin eteläpuolella yhdessä HMS Wheatlandin kanssa. Se tulitti 3. joulukuuta Saksan laivaston tukikohtaa Lussinpicolon saarella HMS Quantockin ja HMS Wiltonin kanssa. Vuoden 1944 alus oli Adrianmerellä, jossa se tuki maajoukkojen operaatioita sekä taisteli E-veneitä vastaan suojatessaan saattueita.
Palvelus > 1945

Tammikuussa 1945 alus määrättiin Harwichiin 16. hävittäjälaivueeseen. Alus lähti 5. helmikuuta kotimaahan Wiltonin ja Quantockin kanssa. Se liittyi 12. helmikuuta laivueeseensa suojaamaan rannikkosaattueita. Alus osallistui 6. toukokuuta takaisinvaltausoperaatioihin. Se matkasi 12. toukokuuta HMS Southdownin kanssa Cuxhaveniin ja edelleen Wilhelmshaveniin.
Kesäkuussa alus määrättiin ilmavoimien maalialukseksi, mihin tehtävään se muutettiin Portsmouthissa. Telakalta päästyään alus sijoitettiin Rosythiin, mitä tukikohtana käyttäen se oli Pohjanmerellä maalilaivana.
Palveluksesta alus poistettiin 1. toukokuuta 1946 ja se sijoitettiin Portsmouthin reserviin. Alus makasi ankkurissa, kunnes se 1951 siirrettiin Portlandiin kunnostettavaksi sekä muutettavaksi kaikuluotainten koealukseksi. Telakalta valmistuttuaan alus liittyi 2. koulutuslaivueeseen, missä se palveli koe- ja tutkimuskäytössä alistettuna vedenalaistenaseidentutkimusosastolle.
Alus poistettiin palveluksesta kesäkuussa 1963, jolloin se oli viimeinen Hunt-luokan alus. Alus myytiin 21. lokakuuta 1968 romutettavaksi BISCOlle, joka siirsi työn Shipbreaking Industriesille. Alus saapui hinattuna romuttamolle 28. lokakuuta.
Hartikka Speitz

Hartvig (Hartikka) Henrikinpoika Speitz (1591 Liuttulan kartano, Rantoo, Sääksmäki – 1651) oli suomalainen lainlukija, joka käänsi suomeksi asetuksia. Tiettävästi hän sai valmiiksi myös koko Ruotsin valtakunnan lain suomentamisen, mutta työ jäi käsikirjoitukseksi, joka on kadonnut.
Speitzin vanhemmat olivat hyvin suomen kieltä taitava lainlukija ja alilaamanni Henrik Jakobinpoika ja Margareta Thomasintytär. Hän opiskeli Wittenbergin yliopistossa, mutta hänen ei tiedetä suorittaneen yliopistotutkintoa. Speitz toimi 1623–1624 Vehmaan ja Maskun lainlukijana, mutta joutui laamanni Petrus Wigeliuksen kanssa kiisteltyään erotetuksi virasta ja hankki sen jälkeen elantonsa perintötiloiltaan, joita oli Sääksmäellä, Paraisilla ja Lempäälässä.
Virkaeron jälkeen Speitz paneutui lainsuomennostyöhön. Ensimmäiseksi hän suomensi 1620-luvulla Kustaa II Aadolfin vuonna 1621 antamat sota-artiklat. Hän painatti vuonna 1642 omalla kustannuksellaan artikloista laitoksen, jossa olivat rinnakkain ruotsinkielinen alkuteksti ja hänen oma suomennoksensa. Seuraavana vuonna hän julkaisi samanlaisen kaksikielisen laitoksen eräistä vuoritoimeen liittyvistä asetuksista.
Pian Speitz hävisi perintöriidan Turun hovioikeudessa ja julkaisi katkeroituneena hovioikeutta vastaan suunnatun kirjelmän vuonna 1645. Hän sai siitä kuolemantuomion, jonka kuningatar Kristiina kuitenkin muutti kuuden vuoden vankeudeksi. Loppujen lopuksi Speitz istui tuomiostaan vain pari vuotta. Vankeusaikanaan hän suomensi kirkkokaarta lukuun ottamatta koko Ruotsin valtakunnan lain. Sitä ei julkaistu, ja käsikirjoituskin on kadonnut.
Hartikka Speitz esiintyy Väinö Voipion näytelmässä Aateloitu.
Asiasta muualla

Tietoa eduskunnasta, Eduskunta
Faijumin keidas

Paikallista maisemaa.
Faijumin keidas (arab. واحة الفيوم‎, Waḥet al-Fayyūm) on maantieteellinen alue Egyptiin kuuluvalla Libyan aavikolla. Nimestään huolimatta se ei ole varsinainen keidas, vaan Niilin sivu-uoman päähän maantieteelliselle painanteelle muodostunut järvi. Ihminen on sittemmin laajentanut uomaa ja teettänyt seudulle laajan viljelyalueen.
Maantiede

Faijum on suurin piirtein kolmikulmainen maantieteellinen painanne. Kokoa sillä on pohjoisesta etelään noin 55 kilometriä ja idästä länteen noin 80 kilometriä. Ympäröivä alue on Libyan aavikkoa. Niilistä aluetta erottavat kalliot, joiden välistä suurin piirtein Asyutin kohdalta Niililtä poikkeaa alueelle tuleva sivu-uoma Bahr Yusuf. Faijum ei ole siis varsinainen keidas, vaan Niilin keinotekoisen sivu-uoman päähän muodostunut järvi. Vesiväylä on aikanaan ollut luonnollinen, mutta sitä on laajennettu rakentamalla merkittävästi jo muinaisen Egyptin kaudella. Aikanaan se on toiminut myös varojärjestelmänä, joka tasasi Niilin vedenkorkeutta suurien tulvien aikana. Ihmisen toiminnan takia alueelle on muodostunut laaja viljelyalue. Al-Fayyum eli Faijum on myös samanniminen kaupunki keidasalueella.
Historia

Faijumin alueella on ollut ihmisasutusta jo esihistorialliselta ajalta lähtien ja sen seudulla sijaitsevat jotkin Pohjois-Egyptin varhaisimmista tunnetuista maatalousalueista. Egyptologit tuntevat sen kuitenkin erityisesti muinaisen Egyptin Keskivaltakunnan kaudelta, sekä myöhemmältä kreikkalais-roomalaiselta kaudelta. Keskivaltakunnan kaudella alueella tehtiin merkittäviä kastelujärjestelmien rakennushankkeita. Uskonnon saralla alue tunnettiin krokotiilipäisen jumalan Sobekin kulttialueena. Merkittäviä tuon ajan monumentteja alueella ovat Mediner el-Faijumin, Medinet Maadin ja Biahmun temppelit, sekä Amenemhet III:n pyramidikompleksi Hawarasa.
Alueella oli huonommin tunnettua asutusta Uuden valtakunnan kaudella ja myöhemmillä kausilla, mutta paremmin se tunnetaan hellenistiseltä kaudelta. Ptolemaios II rakennutti alueelle useita uusia asutuskeskuksia, ja kukoistus jatkui roomalaiskaudella. Tunnettuja kreikkalais-roomalaisia keskuksia olivat esimerkiksi Karanis, Soknopaiu Nesos, Tebtunis, Narmuthis, Krokodeilopolis ja Filadelfeia. Faijumin muumiomuotokuvat ovat keitaalta löydettyjä muotokuvia, joita oli tapana asettaa muumioiden kasvoille. Tapa on ollut alkujaan egyptiläinen, mutta maalauksiin omaksuttiin hellenistinen naturalistinen tyyli. Huomattava osa alueen asutuskeskuksista hylättiin 300-lukuun jaa. mennessä. Muutamien kaupunkien asutus kuitenkin jatkui ja niistä tuli huomattavia kristinuskon keskuksia.
Arabit valtasivat Faijumin alueen ilmeisesti ilman suurempia vaikeuksia heidän valloittaessaan Egyptin. Vielä pitkään arabien saapumisen jälkeen paikalla oli merkittäviä koptilaisia keskuksia. 1200-luvulla kirjoittanut Abu Salih mainitsee alueella olleen aikanaan (ennen omaa aikaansa) 35 luostaria. Aluetta kehitettiin jälleen Muhammad Alin perustaman dynastian kaudella. Rautatie saapui alueelle vuonna 1874 liittäen tuohon saakka melko eristyneen alueen Niilin laaksoon. Maataloutta kehitettiin ja uudeksi maanviljelyksen valtakasviksi tuli puuvilla.
Alueen kartta.
Nuorta naista esittävä Faijumin muumiomuotokuva toiselta vuosisadalta jaa.
Frank Nigro

Frank Nigro (s. 11. helmikuuta 1960 Richmond Hill, Ontario, Kanada) on kanadalais-italialainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:n Toronto Maple Leafsissa  71 ottelua. Maaleja hän teki 8, ja syöttöpisteitä hän sai 18. Hän pelasi kaksi NHL-kautta ja pääsi kerran pudotuspeleihin. Pelipaikaltaan Nigro oli hyökkääjä.
Nigro pelasi urallaan kolmen kauden ajan myös Italian maajoukkueessa, jossa pelasi ensimmäisen ottelunsa 18. joulukuuta 1987 Tanskaa vastaan. Nigro teki ottelussa myös ensimmäisen maajoukkuemaalinsa.
Hash Marihuana & Hemp Museum

Hash Marihuana & Hemp Museum
Hash Marihuana & Hemp Museum on Amsterdamissa sijaitseva maailman vanhin kannabikselle omistettu museo. Se perustettiin vuonna 1985.
Hash Marihuana & Hemp Museum koostuu kahdesta pienestä rakennuksesta Oudezijds Achterburgwalissa De Wallenissa. Museossa on tuhansia kannabikseen liittyviä esineitä, ja siellä esitellään hampunkasvatuksen kaikkia vaiheita. Museossa tuodaan esiin kannabiskulttuuria ja kannabiksen käyttöä sekä perinteisessä lääkinnässä että nykyaikaisessa lääketieteessä. Museo jakautuu lukuisiin näyttelyhuoneisiin, joihin kuuluu kannabispuutarhaksi kutsuttu kirkkaasti valaistu, lämmin huone.
Amsterdamin Hash Marihuana & Hemp Museum laajeni kansainväliseksi uuden toimipisteen (Hemp Museum Gallery) tultua avatuksi Barcelonassa 2000-luvulla. Myös sen ideoi Amsterdamissa toimivan museon omistaja Ben Dronkers.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Hans Vilhelm Keilhau

| Hans Vilhelm Keilhau |
| --- | --- |
 Keilhau ensimmäinen vasemmalta.
Norjan puolustusministeri
 Knudsenin II hallitus 31. tammikuuta 1913 – 8. elokuuta 1914  
Edeltäjä:  Jens Bratlie
Seuraaja:  Christian T. Holtfodt
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hans Vilhelm Dopp Mandall Keilhau
Syntynyt: 18. elokuuta 1845 Bergen, Norja
Kuollut: 31. tammikuuta 1917 (71 vuotta)
Ammatti:  upseeri
Hans Vilhelm Dopp Mandall Keilhau (18. elokuuta 1845 Bergen – 31. tammikuuta 1917) oli norjalainen upseeri, joka toimi Norjan puolustusministerinä vuosina 1913–1914.
Frank Abbinanti

Frank Abbinanti (s. 1949 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja multi-instrumentalisti.
Abbinanti aloitti musiikinopintonsa Chicagossa opiskelemalla pasuunan- ja pianonsoittoa. Tämän jälkeen hän opiskeli sävellystä ja performanssia Richard Teitelbaumin sekä pianonsoittoa Frederic Rzewskin johdolla Illinoisin yliopistossa Urbana–Champaignissa. Hän täydensi sävellysopintojaan myöhemmin Ralph Shapeyn johdolla Chicagon yliopistossa ja yksityisesti Ben Johnstonin johdolla vuosina 1984–1985.
Abbinanti on solistina kantaesittänyt pianolle, pasuunalle, eufoniumille ja tuuballe sävellettyjä teoksia. Hän on myös soittanut eufoniumia Banda Napoletanassa. Hän perusti vuonna 1972 puolisonsa, huilisti Ruth Abbinantin kanssa Illinois'n yliopiston (Urbana-Champaign) Modern Music Workshopin. Hän on julkaissut lukuisia artikkeleita ja kirjan Dialogues, creating music (2005). Hän on luennoinut Chicagon yliopistossa ja vieraillut lisäksi luennoimassa muualla Yhdysvalloissa ja Euroopan maissa.
Abbinantin sävellysten pääasiallinen kustantaja on Frog Peak Music. Hänen sävellyksiinsä lukeutuu runsaasti kamari- ja pianomusiikkiteoksia, mutta myös muun muassa After Iraq orkesterille (2006) ja sellokonsertto estratega a contrapecho del hombre.
HMS Hope (1910)

| HMS Hope |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson, Wallsend
Kölinlasku:  9. joulukuuta 1909
Laskettu vesille:  6. syyskuuta 1910
Palveluskäyttöön:  maaliskuu 1911
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi helmikuussa 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  780 t
Pituus:  75,13 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,7 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  13 500 shp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  72
Aseistus
Aseistus:  2 × BL 4"/L40 Mk VIII -tykkiä yksiputkisina P Mk V -asennuksina 2 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 2 × 21" torpedoputkea
HMS Hope oli Britannian kuninkaallisen laivaston Acorn-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Swan Hunter and Wigham Richardsonilta Wallsendistä, missä köli laskettiin 9. joulukuuta 1909. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1910 ja valmistui maaliskuussa 1911.
Palvelus

Alus myytiin helmikuussa 1920 romutettavaksi.
Fauvismi

Robert Antoine Pinchonin vuonna 1904 maalaama teos Seinen yli kulkevasta sillasta (Triel sur Seine, le pont du chemin de fer) edustaa fauvismia.
Fauvismi on ranskalainen ekspressionistinen maalaustaiteen tyylisuunta, jota on nimitetty myös dekoratiiviseksi ekspressionismiksi. Sille ovat ominaisia voimakkaat ja epärealistiset värit, dynaamisen voimakkaat siveltimenvedot, koristeellisuus ja elämänmyönteisyys. Sen merkittävimpiä edustajia olivat ranskalaiset Henri Matisse, André Derain, Georges Rouault ja Maurice de Vlaminck sekä hollantilainen Kees van Dongen.
Fauvismi muotoutui 1900-luvun alussa, saaden vaikutteita muun muassa Paul Gauguinin rohkeasta värienkäytöstä ja Vincent van Goghin vahvan subjektiivisesta maalaustavasta. Fauvistit olivat myös ensimmäisiä eurooppalaisia taiteilijoita, jotka käyttivät afrikkalaista kansantaidetta inspiraation lähteenä. Julkisuuteen fauvismi nousi vuoden 1905 Pariisin Syyssalongissa, jonka näytteilleasettajista taidekriitikko Louis Vauxcelles käytti nimitystä ”les fauves” (villieläimet). Fauvistien teokset herättivät yleisön ja kriitikoiden keskuudessa paheksuntaa, mutta monet keräilijät kiinnostuivat uudesta tyylisuunnasta.
Fauvistit eivät koskaan järjestäytyneet kiinteäksi taiteilijaryhmäksi, eikä heillä ollut mitään erityistä toimintaohjelmaa. Henri Matissea pidettiin kuitenkin eräänlaisena tyylisuunnan johtajana. Fauvismi jäi hyvin lyhytikäiseksi taidesuuntaukseksi, sillä jo vuoden 1908 paikkeilla taiteilijoiden kiinnostus alkoi suuntautua kubismiin. Fauvismi oli kuitenkin ehtinyt lyhyessäkin ajassa vaikuttaa huomattavasti taidehistoriaan. Sen ansiosta taideteosten värit vapautuivat lopullisesti perinteisestä todellisuussidonnaisuudestaan.
Fauvismi oli tärkeä vaikutteiden antaja muun muassa saksalaiselle ekspressionismille (Die Brücke -ryhmä).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fauvismi Wikimedia Commonsissa
HMAS Parramatta (FFH 154)

| HMAS Parramatta |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tenix Defence Systems, Williamstown
Kölinlasku:  5. kesäkuuta 1999
Laskettu vesille:  17. kesäkuuta 2000
Palveluskäyttöön:  4. lokakuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t (max)
Pituus:  118 m
Leveys:  14,8 m
Syväys:  4,35 m
Koneteho:  1 × GE LM2500 -kaasuturbiinimoottori, 30 000 hv 2 × MTU 12V 1163 -dieselmoottoria, 8 840 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  177
Aseistus
Aseistus:  1 × 5″/54 Mk 45 Mod 2 -tykki 2 × Harpoon-merimaaliohjusten neliohjuksista laukaisualustaa 1 × Mk41 Mod 5 VLS -laukaisualusta Sea Sparrow- ja ESSR-ohjuksille 2 × kolmiputkista 324 mm Mk 32 Mod 5 -torpedoputkea 1 × S-70B-2 Seahawk -helikopteri
HMAS Parramatta (viirinumero FFH 154) on Australian laivaston Anzac-luokan helikopterifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Tenix Defence Systemsiltä ja sen köli laskettiin 5. kesäkuuta 1999. Alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta 2000 kumminaan luutnantti G. W. A. Langfordin tytär Jill Langford Green ja se otettiin palvelukseen 4. lokakuuta 2003.
Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Parramatta (FFH 154) Wikimedia Commonsissa
Anzac-luokan fregatit
| --- | --- |
Australian laivasto:  HMAS Anzac - HMAS Arunta - HMAS Warramunga - HMAS Stuart - HMAS Parramatta - HMAS Ballarat - HMAS Toowoomba - HMAS Perth
Uuden-Seelannin laivasto:  HMNZS Te Kaha - HMNZS Te Mana
HMAS Perth (FFH 157)

| HMAS Perth |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tenix Defence Systems, Williamstown
Kölinlasku:  24. heinäkuuta 2003
Laskettu vesille:  20. maaliskuuta 2004
Palveluskäyttöön:  26. elokuuta 2006
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t (max)
Pituus:  118 m
Leveys:  14,8 m
Syväys:  4,35 m
Koneteho:  1 × GE LM2500 -kaasuturbiinimoottori, 30 000 hv 2 × MTU 12V 1163 -dieselmoottoria, 8 840 hv
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  177
Aseistus
Aseistus:  1 × 5″/54 Mk 45 Mod 2 -tykki 2 × Harpoon-merimaaliohjusten neliohjuksista laukaisualustaa 1 × Mk41 Mod 5 VLS -laukaisualusta Sea Sparrow- ja ESSR-ohjuksille 2 × kolmiputkista 324 mm Mk 32 Mod 5 -torpedoputkea 1 × S-70B-2 Seahawk -helikopteri
HMAS Perth (viirinumero FFH 157) on Australian laivaston Anzac-luokan helikopterifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Tenix Defence Systemsiltä ja sen köli laskettiin 24. heinäkuuta 2003. Alus laskettiin vesille 20. maaliskuuta 2004 ja se otettiin palvelukseen 26. elokuuta 2006.
Palvelus

Alus on palveluksessa vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Perth (FFH 157) Wikimedia Commonsissa
Anzac-luokan fregatit
| --- | --- |
Australian laivasto:  HMAS Anzac - HMAS Arunta - HMAS Warramunga - HMAS Stuart - HMAS Parramatta - HMAS Ballarat - HMAS Toowoomba - HMAS Perth
Uuden-Seelannin laivasto:  HMNZS Te Kaha - HMNZS Te Mana
Harkovan alueen lippu

Harkovan alueen lippu.
Harkovan alueen lippu (ukr. Прапор Харківської області, Prapor H’arkivskoji oblasti) on Ukrainan Harkovan alueen symboli. Lipussa on vadelmanpunaisella taustalla Harkovan alueen vaakuna, jossa on kuvattuna vihreällä taustalla ristikkäin runsaudensarvi ja caduceus. Vaakunaa reunustavat kultaiset tammenlehdet ja sininen nauha, ja vaakunan päällä on viljantähkiä, hammasratas ja avoin kirja, johon on kuvattu atomi. Lipun mittasuhteet ovat 2:3, ja vaakunan korkeus on puolet lipun korkeudesta.
Harkovan aluevaltuusto hyväksyi lipun 11. toukokuuta 1999. Lipun on suunnitellut S. Šapošnykov. Runsaudensarvi ja caduceus ovat olleet Harkovan kaupungin ja Harkovan kuvernementin vaakunoissa 1700-luvulta lähtien.
Frank Darabont

Frank Darabont vuonna 2011
Frank Darabont (s. 28. tammikuuta 1959 Montbéliard, Ranska) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Darabont on ohjannut muiden muassa Stephen Kingin teoksiin pohjautuvat elokuvat Rita Hayworth – avain pakoon (1994), Vihreä maili (1999) ja The Mist – usva (2007). Hän oli myös käsikirjoittamassa elokuvaa Kärpänen II (1989). Darabont on saanut kolme Oscar-ehdokkuutta vuosina 1995 ja 2000. Hän oli lisäksi Golden Globe -ehdokkaana vuonna 1995.
Darabont oli luomassa The Walking Dead -televisiosarjaa, jota hän on myös tuottanut ja käsikirjoittanut. Lisäksi hän ohjasi sarjan pilottijakson.
Ranskassa syntyneen Darabontin unkarilaiset vanhemmat pakenivat Unkarin kansannousua vuonna 1956.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frank Darabont Wikimedia Commonsissa
Frank Darabont Internet Movie Databasessa. (englanniksi)