Rafael Leónidas Trujillo
Valtakausi

Vuoden 1930 loppupuolella pääkaupunki Santo Domingo joutui odottamattoman hurrikaanin raunioittamaksi. Trujillo kustansi kaupungin kärsimien tuhojen korjaukset ja antoi uudelleenrakennetulle Santo Domingolle itsensä mukaan uuden nimen ”Ciudad Trujillo”. Hän myös nimesi Dominikaanisen tasavallan korkeimman vuoren Pico Duarten ”Pico Trujilloksi” ja pystytti itseään esittäviä patsaita ympäri saarivaltiota. Trujillon ympärille sittemmin rakennettiinkin henkilökultti, jossa hänelle annettiin lukuisia mahtipontisia kutsumanimiä, kuten ”Valtion suuri hyväintekijä”, ”Uuden vallan isä”, ”Kaikkien työläisten suojelija” ja ”Kotimaan vapahtaja”. Trujillo jopa antoi määräyksen, että kaikkien koululasten oli aloitettava koulupäivänsä rukoilemalla ”Jumalan, valtion ja Trujillon puolesta”. Trujillo otti itselleen espanjankielisen lempinimen El Jefe eli ”päällikkö”, joskin kansan keskuudessa hänet tunnettiin pilkallisella kutsumanimellä El Chivo eli ”vuohipukki”.
Trujillon hallinnon alaisuudessa Dominikaanisen tasavallan kaikkien aikuisikäisten kansalaisten oli kuuluttava Trujillon johtamaan oikeistopuolueeseen, Partido Dominicanoon, joka samalla oli saarivaltion ainoa sallittu puolue. Hän myös perusti SIM-nimisen salaisen poliisin, jonka tarkoituksena oli vakoilla, pidättää, vangita ja murhata poliittisia toisinajattelijoita sekä Trujillon hallintoon tyytymättömiä kansalaisia. Hän myös käytti salaista poliisiaan lahjoakseen liikemiehiä ja kontrolloidakseen maan lehdistöä.
Trujillo oli tunnettu erityisen julmista kidutus- ja teloitusmenetelmistään ja hänellä oli tapana paiskata poliittisten vastustajiensa ruumiita Karibianmereen haiden ruoaksi. Trujillo ihaili suuresti Espanjan diktaattori Francisco Francoa ja mallinsi diktatuurinsa Francon mukaan. Hänen poliittinen ideologiansa muistutti fasismia ja hän laillisti hallintonsa uudistamalla Dominikaanisen tasavallan perustuslain.
Dominikaanisen tasavallan presidenttinä Trujillo laajensi vaikutusvaltaansa ostamalla maassaan toimivia yhtiöitä ja liiketoimia, joten 1950-luvulle mennessä hän omisti miltei jokaisen Dominikaanisen tasavallan yrityksen. Hänestä tuli nopeasti Dominikaanisen tasavallan varakkain asukas ja suurin osa valtion omaisuudesta oli hänen hallussaan. Hänellä oli maassa monopoliasema ja hän omisti muiden muassa meijereitä, teurastamoita, sanomalehtiä sekä kahvi- ja sokeriruokoplantaaseja. Vuonna 1958 tehdyn arvion mukaan Trujillon varallisuus olisi ollut noin 500 000 000 Yhdysvaltain dollaria.
Trujiillo onnistui nostamaan Dominikaanisen tasavallan hyvinvointia parantamalla koulutusjärjestelmää ja terveydenhuoltoa sekä laajentamalla viestintäjärjestelmiä ja liikenneyhteyksiä. Hän myös rakennutti uusia satamia ja lentoasemia. Trujillon toimien seurauksena maa koki nopean väestönkasvun, vastasyntyneiden kuolleisuuden laskemisen ja teollisuuden merkittävyyden nousun. Maan valuutan arvo oli vakaa ja maa maksoi ulkomaanvelkansa pois. Keskiluokkaan kuuluvaksi katsottavien kansalaisten määrä lähti nousuun. Vaikka Trujillo ei koskaan mittauttanut kansansuosiotaan vapaissa vaaleissa oli se ainakin hänen valtakautensa alkupuolella merkittävä.
2. lokakuuta 1937 Trujillo antoi Dominikaanisen tasavallan armeijalle käskyn teloittaa kaikki saarivaltion haitilaisasukkaat. Määräystä seurasi ympäri maata verilöylyjä, joissa dominikaanisotilaat surmasivat erinäisten arvioiden mukaan noin 10 000–26 000 haitilaista. Useimmat uhreista olivat Trujillon omistamilla sokeriruokoplantaaseilla työskenteleviä haitilaisia työmiehiä, jotka kuitenkin olivat rutiköyhiä ja käytännössä työskentelivät orjan asemassa. Joukkomurha sai sittemmin nimityksen "El Corte" eli "leikkaus", sillä useimmat haitilaisista surmattiin machete-puukoilla. Trujillo väitti tapahtuneen olevan oikeutettu kosto Haitille, jota hän oli syyttänyt poliittisten vastustajiensa suojelemisesta. Tapauksen todellisesta motiivista ei ole saatu varmaa tietoa, vaikka joukkomurhan syiksi ollaankin ehdotettu muiden muassa haitilaisten pakolaisten maahanmuuton lopettamista, dominikaanivakoojien paljastumista Haitissa tai sokerin hinnan laskua. Joukkomurhan jälkeen Trujillo aloitti aggressiivisen, antihaitianismo-nimisen politiikan, jossa Trujillo halusi "valkaista" koko Dominikaanisen tasavallan. Antihaitianismon seurauksena Dominikaanisessa tasavallassa levitettiin paljon vihamielistä haitilaisvastaista propagandaa, jonka mukaan dominikaanit olivat "ylempiarvoisempia" kuin haitilaiset.
Vaikka Trujillo tunnettiinkin Francon ohella Benito Mussolinin ja Adolf Hitlerin ihailijana, 1930-luvun loppupuolella, hän myönsi monille Euroopasta paenneille juutalaisille asuinpaikan Dominikaanisessa tasavallassa. Vuonna 1938 Trujillon presidenttikausi päättyi ja uudeksi presidentiksi valittiin vaaleilla Jacinto Bienvenido Peynado, mutta todellisuudessa Trujillo oli yhä Dominikaanisen tasavallan todellinen johtaja. Trujillo valittiin uudestaan presidentiksi 18. maaliskuuta 1948. Toisen presidenttikautensa aikana, 14. kesäkuuta 1949, pieni ryhmä kotimaastaan karkotettuja dominikaaneja yritti syöstä Trujillon vallasta, mutta heidän yrityksensä epäonnistui Dominikaanisen tasavallan armeijan ja ilmavoimien yhteistyön ansiosta. Trujillo luopui presidenttiydestään vuonna 1952, jolloin uudeksi presidentiksi valittiin hänen Hector-veljensä, mutta hän pysyi kuitenkin Dominikaanisen tasavallan de facto -johtajana.
Dominikaaninen tasavalta oli Trujillon johdolla tukenut liittoutuneita toisessa maailmansodassa (1939–1945) ja sodan päätyttyä hän oli alkanut lähestyä Yhdysvaltoja. Kun kylmä sota alkoi, Trujillo nousi Yhdysvaltain suosioon ilmaistuaan antikommunistisia mielipiteitään. Seuraavien vuosien aikana SIM pidätti ja teloitti satoja, mahdollisesti jopa tuhansia, kommunisteiksi epäiltyjä dominikaaneja. Trujillo toivotti yhdysvaltalaiset liikemiehet ja rahoittajat tervetulleiksi Dominikaaniseen tasavaltaan, ja hänestä tulikin pian yksi Latinalaisen Amerikan vaikutusvaltaisimmista antikommunisteista. Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hullin luonnehdinta Trujillosta ja diktaattorin suhteesta Yhdysvaltoihin oli: ”Hän saattaa olla huoranpenikka, mutta hän on meidän huoranpenikkamme.”
Kun Fidel Castro nousi valtaan Kuubassa, hän tuki Trujilloa vastustavia vasemmistolaisia dominikaaneja ja 14. kesäkuuta 1959, tasan kymmenen vuotta edellisestä Trujilloa vastaan suunnatusta vallankaappausyrityksestä, dominikaanikapinalliset matkustivat Kuubasta Dominikaaniseen tasavaltaan, mutta heidän vallankaappausyrityksensä epäonnistui kesken maihinnousun ja Dominikaanisen tasavallan ilmavoimien hyökkäyksestä selviytyneet kapinalliset kidutettiin kuoliaaksi läheisessä sotilastukikohdassa.
Trujillon tunnetuimmat poliittiset vastustajat oli niin sanotut ”Mirabalin siskot”: Patria Mercedes, Maria Argentina Minerva, Antonia Maria Teres ja Bélgica Adela. Siskot olivat kotoisin vauraasta perheestä ja he osallistuivat Trujillon hallintoa vastustavien ryhmittymien toimintaan. Mirabalit pidätettiin ja vangittiin muutamia kertoja, mutta lopulta Trujillo antoi SIM:lle määräyksen murhata siskot. 25. marraskuuta 1960 SIM-agentit onnistuivat tappamaan Patrian, Marian ja Antonian aviomiehineen, mutta vastoin Trujillon odotuksia murha aiheutti suurta kansainvälistä paheksuntaa ja oli lopulta osana Trujillon hallinnon romahtamista. Yhdistyneiden kansakuntien kansainvälistä päivää naisiin kohdistuvan väkivallan lopettamiseksi vietetään Mirabal-siskojen kuolinpäivän muistoksi.