stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piiritystila
Pelin kuvaus

Piiritystila (arabiaksi Halat hisar) sijoittui piiritettyyn Helsinkiin, mutta varsinainen peli pelattiin vuonna 2013 Parkanossa Pirkanmaalla. Peliin osallistui järjestäjiä eri pohjoismaista ja Palestiinasta. Yhteensä pelaajia oli n. 70.
Palestiinalaisten järjestäjien ideoimassa lähtötilanteessa nykyisen Suomen alueella asuu kaksi kansaa, fiktiiviset ugrit ja suomalaiset. Suomalaisten alue on ugrien kansallisvaltion Uralian miehittämä ja uralialaisten tarkoituksena on muodostaa puhtaasti ugrilainen valtio.
Pääasiassa palestiinalaisten osallistujien käsikirjoittamassa Piiritystilassa suomalaiset pelasivat miehitetyn maan kansalaisia, kansainväliset vieraat taas esittivät ulkomaalaisia toimittajia ja avustustyöntekijöitä. Moni pelaaja oli kiinnostunut pohtimaan sitä, minkälaiseksi kansallismielisyys muuttuu, kun se on sorretun kansan kansallismielisyyttä varakkaan maan nationalismin sijaan.
Piiritystilassa kuvattu Suomen tilanne muistutti monella tavoin nykypäivän Palestiinan olosuhteita. Pelin ääneen lausuttuna tarkoituksena olikin ymmärtää minkälaista elämä miehitysvallan alla ruumiintarkastuksineen, ulkonaliikkumiskieltoineen ja mielivallan alla on tai voi olla. Juhana Pettersson, yksi pelin järjestäjistä, on tähdentänyt että Piiritystilassa on ei ole kyse "palestiinalaisesta kulttuurista, vaan olosuhteista, joissa palestiinalaiset elävät”.
Alun perin Parkanossa vuonna 2013 järjestetty peli uusittiin Mikkelissä kesällä 2016. Vuoden 2016 peliin saapuneita palestinalaisia osallistujia kuulusteltiin Suomen rajalla, joka sekoitti pelin järjestäjien mukaan entisestään toden ja fiktiivisen eroa.
Aiheesta muualla

Piiritystila: Kootut maininnat mediassa
Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri

Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri oli Kaukasiassa sijaitseva eteläinen Venäjän federaation asevoimien sotilaspiiri. Sen runkona oli Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeija tukevine yksiköineen. Vanhat sotilaspiirit lakkautettiin vuonna 2010, jolloin Pohjois-Kaukasian sotilaspiiri yhdistettiin Eteläiseen sotilaspiiriin.
58. armeijakunnan lisäksi tai siihen liittyen sotilaspiirissä henkilöstön vahvuus oli 100 000, joiden varustukseen kuuluu miltei 620 panssarivaunua, 200 miehistönkuljetusvaunua, 875 tykistöasetta
Ilmavoimaa alueelle tarjoavat Venäjän federaation ilmavoimien ja ilmatorjuntajoukkojen 4. armeija, jolla on miltei 60 Suhoi Su-24-rynnäkkökonetta, 100 MiG-29-hävittäjää, 60 Suhoi Su-27-hävittäjää, 100 Georgialaisvalmisteista Suhoi Su-25-rynnäkkökonetta, 40 maataisteluun aseistettavaa L-39-harjoituskonetta, 75 Mi-24-taisteluhelikopteria ja muuta kalustoa.
Robin (nimi)

| Robin |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  7. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  7. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Roberto, Robertus, Robin, Bob, Bobby
Nimen alkuperä:  Robert
Infobox OKNimi-testi OK: 
Robin on englantilaisperäinen, myös Alankomaissa ja Ruotsissa esiintyvä etunimi, Robert-nimen muunnelma. Se on alun perin miehen nimi, mutta esiintyy nykyään myös naisilla. Nimen on tehnyt tunnetuksi varsinkin legendaarinen keskiaikainen lainsuojaton Robin Hood, jonka kerrotaan varastaneen rikkailta ja jakaneen saalinsa köyhille. Hänestä on tehty useita elokuvia ja televisiosarjoja.
Suomessa nimi Robin on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 3 540 miehelle ja alle 70 naiselle. Melkein puolet heistä on syntynyt 1980- ja 1990-luvuilla. Robinin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen ja vuodesta 2015 lähtien myös suomenkielisen kalenterin mukaan 7. kesäkuuta.
Taiteilijanimi

Robin, suomalaisen iskelmälaulaja Esa Simosen taiteilijanimi
Robin, suomalaisen poplaulaja Robin Packalénin taiteilijanimi
Robin Rekku & Jekkuorkesteri, Robin Hund & Hans glada orkester, suomalainen lastenmusiikkiyhtye
Kuvitteellisia Robineja

Robin, Batmanin pääavustaja Marvel Comicsin sarjakuvissa ja niihin perustuvassa televisiosarjassa
Robin (Tim Drake), Marvel Comicsin sarjakuvahahmo
Robin Marklund, psykiatri televisiosarjassa Salatut elämät
Robin Scherbatsky, tv-sarjassa Ensisilmäyksellä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robin (nimi) Wikimedia Commonsissa
Propagandaelokuva

Riefenstahl kuvaamassa Tahdon riemuvoittoa Nürnbergissä 1934.
Propagandaelokuva on elokuva, usein dokumentti, joka on tehty propagandan levittämistä varten; sen tarkoituksena on vakuuttaa katsoja esimerkiksi tietystä poliittisesta näkemyksestä. Propagandaa ei esitetä pelkästään ei-fiktiivisissä elokuvissa, vaan esimerkiksi monet 1940-luvun yhdysvaltalaiset sotaelokuvat pyrkivät luomaan yksimielisen kuvan ”vihollisesta”.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen neuvostohallinto tuki venäläistä elokuvateollisuutta, tarkoituksenaan tuottaa propagandaelokuvia. Venäläisen elokuvan kehitys 1920-luvulla muun muassa elokuvantekijöiden Dziga Vertovin ja Sergei Eisensteinin ansiosta edesauttoi elokuvien käyttämistä propagandan levittämisen välineenä. Eisensteinin elokuvia, erityisesti Panssarilaiva Potemkinia pidetään yleisesti elokuvan mestariteoksina, joskin ne ihannoivat Eisensteinin kommunistisia arvoja.
1930- ja 1940-lukuja, jolloin totalitaarisia hallintoja nousi ja toinen maailmansota alkoi, kutsutaan ”Propagandan kulta-ajaksi”. Tänä aikana Leni Riefenstahl, natsi-Saksalle työskennellyt elokuvantekijä loi ehkä kaikkien aikojen suurimman propagandaelokuvan Tahdon riemuvoitto. Elokuva kuvasi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen puoluekokousta Nürnbergissä vuonna 1934. Vaikka elokuvan aihe onkin kiistanalainen, sitä pidetään edelleen yhtenä kaikkien aikojen voimakkaimmista elokuvista.
Pjotr Boborykin

Pjotr Boborykin.
Pjotr Dmitrijevitš Boborykin (ven. Пётр Дми́триевич Боборы́кин, 27. elokuuta 1836 Nižni Novgorod – 12. elokuuta 1921 Lugano, Sveitsi) oli venäläinen kirjailija.
Pjotr Boborykin syntyi tilanomistajan perheeseen. Hän opiskeli Kazanin ja Tarton yliopistoissa. Boborykin aloitti näytelmäkirjailijana vuonna 1860 ja julkaisi vuosina 1862–1864 omaelämänkerrallisen romaanin V put-dorogu (”Matkalle lähtiessä”). Vuosina 1863–1865 hän toimitti ja julkaisi Biblioteka dlja tštenija -kirjallisuuslehteä ja toimi myöhemmin Otetšestvennyje zapiskin kirjeenvaihtajana sekä muun muassa Vestnik Jevropyn ja Severnyi vestnikin avustajana. 1890-luvun alusta lähtien hän asui ulkomailla.
Boborykin on kirjoittanut yli sata romaania, pitkää kertomusta, näytelmää ja kirjallisuustieteellistä teosta. Hän kuvaa niissä 1800-luvun lopun Venäjän yhteiskuntaa kriittisesti naturalismin hengessä. Kestävää arvoa on muistelmateoksella Za polveka (”Puolen vuosisadan aikana”). Boborykin tunnetaan myös siitä, että hän toi venäjän kieleen sanan intelligentsia sen nykyisessä merkityksessä.
Aiheesta muualla

Pjotr Boborykinin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Pjotr Dolgorukov

| Pjotr Dolgorukov |
| --- | --- |
 Pjotr Dolgorukov
Henkilötiedot
Syntynyt: 1816
Kuollut: 1868 (51–52 vuotta) Bern, Sveitsi
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä, ranska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pjotr Vladimirovitš Dolgorukov (ven. Пётр Влади́мирович Долгору́ков; 1816 − 1868 Bern, Sveitsi) oli venäläinen kirjailija. Hän joutui keisari Nikolai I:n epäsuosioon jo salanimellä kreivi d’Almagro julkaisemansa kirjan Notice sur les principales familles de la Russie (1843) vuoksi, jonka tähden hänet karkotettiin Vjatkaan. Hän oleskeli karkotuksen jälkeen joitakin vuosia Pietarissa ja sitten Pariisissa. Mutta julkaistuaan Pariisissa teoksensa La vérité sur la Russie (1860) hän menetti kaikki maatilansa Venäjällä ja joutui ikuiseen maanpakolaisuuteen. Edellä mainittujen teosten lisäksi Dolgorukov julkaisi Dolgorukovin suvun historian (1840), Venäjän aateliston sukutaulut (1854−1857) sekä muistelmansa (1867−1871).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pjotr Dolgorukov Wikimedia Commonsissa
Pori Energia

Aittaluodon voimalaitos
Pori Energia Oy on kokonaan Porin kaupungin omistama energiayhtiö. Yritys perustettu vuonna 1898 ja on näin ollen toiminut paikallisena energian tuottajana ja jakelijana Porissa jo yli 100 vuoden ajan. Yrityksestä eriytettiin sähkömarkkinalain vaatimusten mukaisesti sähkönjakelun liiketoiminta omaksi yrityksekseen vuonna 2006. Uusi yritys sai nimekseen Pori Energia Sähköverkot Oy.
Vuonna 2011 Pori Energia Oy:llä oli 258 vakinaista henkilöä. Samana vuonna yrityksen liikevaihto oli 160,6 miljoonaa euroa ja liikevoitto 17,5 miljoonaa euroa. Kuten useimmat paikalliset sähköyhtiöt, myös Pori Energia on oman kaupunkinsa alueella markkinaosuudella mitattuna ylivoimaisesti suurin sähkön toimittaja kotitalousasiakkaille. Valtaosa yhtiön myymästä sähköstä (65 % 2011) menee kuitenkin teollisuus- ja yritysasiakkaille. Pori Energia on ensisijaisesti paikallinen ja maakunnallinen energiayhtiö, vaikka oman ilmoituksensa mukaan pitääkin markkina-alueenaan koko Suomea.
Yhtiö tulouttaa rahaa Porin Kaupungin kassaan maksamalla korkoa kaupungin myöntämälle pääomalainalle, sekä maksamalla osinkoa tuloksestaan.
S-bonusten maksaminen asiakkaille päättyi 30.04.2016. Viimeiset bonukset maksettiin 27.04.2016 mennessä maksetuista laskuista. Huhtikuusta 2020 alkaen Pori Energian sähkönmyynnistä on vastannut yhdestätoista energiayrityksestä koostuva Oomi Energia.
Pori Cup

D96-ikäluokan loppuottelu HyPS–FC Jazz vuoden 2010 Pori Cupissa.
Pori Cup on vuodesta 2005 lähtien Porissa järjestetty juniorijalkapalloturnaus. Vuonna 2011 siihen osallistui yhteensä 141 joukkuetta ja lähes 3 000 pelaajaa.
Pori Cupissa on 14 eri sarjaa pojille sekä kuusi sarjaa tytöille. Nuorimmat osallistuvat ikäluokat ovat 2002 syntyneitä ja vanhimmat C97-junioreita. Seuraava turnaus järjestetään 27.-29. heinäkuuta 2012. Loppuottelut pelataan Porin stadionilla.
Vuoden 2011 Pori Cupissa ratkaistiin myös C-junioreiden Suomen mestaruus turnauksen yhteydessä järjestetyssä Kai Pahlman-turnauksessa.
Ponta de São Lourenço

Maisemaa Ponta de São Lourençon niemellä.
Ponta de São Lourenço on Madeiran saaren itäisimmässä osassa sijaitseva noin kuusi kilometriä pitkä niemi. Niemi sijaitsee itään Caniçalista ja niemen päässä sijaitsee Ilhéu do Farol.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ponta de São Lourenço Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: pt:Ponta de São Lourenço
Käännös suomeksi
Pirttijärvi (Jämsä, Eväjärvi)

| Pirttijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°48′24″N, 24°53′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Vekuriin 
Järvinumero:  35.723.1.024
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,8 m  
Rantaviiva:  1,261 km  
Pinta-ala:  5,099 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPirttijärvi 
Pirttijärvi  on Keski-Suomessa Jämsässä Eväjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Pirttivuoren ja Vekurin välisessä painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata paitsi järven päissä, missä on suota. Järven pohjoispuolelta kulkee ohi metsäautotie.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,8 metriä mpy. Järven läpi virtaa Kuusjärvestä Myllyojana alkava puro, joka käy ensin Särkijärvessä ennen kuin se laskee Pirttijärveen, ja jatkaa sitten 200 metrin päähän Vekuriin. Vesireitti päätyy Eväjärveen, joka on valuma-alueen pääjärvi.
Historiaa

Vuoden 1965 peruskartassa luontaisena mutkittelevaan läpivirtausojaan oli johdettu vain Isosuon ainoa kuivatusoja. Vuoden 1981 kartassa metsäalueen soita oli ojitettu enemmän ja niiden vedet oli johdettu läpivirtausojaan.
Pikkujumaltenkukka

| Pikkujumaltenkukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ericales
Heimo::  Esikkokasvit Primulaceae
Suku::  Jumaltenkukat Dodecatheon
Laji::  pulchellum
Kaksiosainen nimi
 Dodecatheon pulchellum  (Raf.) Merr. 
Katso myös
   Pikkujumaltenkukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikkujumaltenkukka (Dodecatheon pulchellum) on jumaltenkukkien sukuun kuuluva laji. Kasvi on noin 15–50 cm korkea. Varsi on suora ja lehdet ovat muodoltaan soikeita, hieman munanmuotoisia. Kukkien väri vaihtelee magentasta laventelin siniseen. Sitä tavataan luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa ja sitä esiintyy niityillä, vuorilla ja niiden alapuolella, rannikoilla, soilla ja muilla kosteikoilla. Laji kukki keväällä. Kasvilajilla on seitsemän alalajia.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pikkujumaltenkukka (Dodecatheon pulchellum)
ITIS: Dodecatheon pulchellum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Dodecatheon pulchellum (englanniksi)
Flora of North America: Dodecatheon pulchellum (englanniksi)
http://www.davesgarden.com/guides/pf/go/577 (englanniksi)
Pohjois-Norlannin hovioikeus

| Pohjois-Norlannin hovioikeus> Hovrätten för Övre Norrland |
| --- | --- |
 Pohjois-Norlannin hovioikeus Uumajassa, Ruotsissa.
Perustettu:  1936
Tyyppi:  hovioikeus
Päämaja:  Uumaja, Ruotsi
Presidentti:  Margareta Bergström
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pohjois-Norlannin hovioikeus (ruots. Hovrätten för Övre Norrland) on hovioikeus, jonka piiri käsittää Västerbottenin läänin ja Norrbottenin läänin. Hovioikeuden kotipaikka sijaitsee Uumajassa, rakennuksessa, joka on yksi vanhimmista taloista kaupungissa. Se on myös yksi harvoista kivitaloista, jotka pystytettiin ennen kaupungissa riehunutta suurta tulipaloa, joka vuonna 1888 tuhosi suurimman osan kaupungista.
Rakennus

Arkkitehti Johan Nordquist on suunnitellut uusrenessanssityylisen suuren valkoisen rakennuksen, joka rakennettiin vuosina 1886–1887. Alkuvuosinaan taloa käytettiin kouluna kansakoulun opettajien kouluttamiseen. Rakennuksessa oli rehtorin asunto, luokkahuoneet, auditorio ja kuntosali. Rakennusta ympäröi pieni puisto.
1920-luvulla rakennus ei ollut enää koulukäytössä ja joinakin seuraavina vuosina se toimi kultturitalona, jossa oli kirjasto sekä museo. Suurta auditoriota käytettiin teatterina ja konserttisalina. 1950-luvulla taloa laajennettiin kohti itää ja länttä. Talon sisäpuoli remontoitiin myöhemmin useaan otteeseen, viimeksi vuonna 1999.
Hovioikeus

16. joulukuuta 1936 kuningas Kustaa V vihki Pohjois-Norlannin hovioikeuden käyttöön. Hovioikeus erotettiin Svean hovioikeudesta Svean työtaakan vähentämiseksi.
Hovioikeus > Organisaatio

Hovioikeuden presidenttinä on toiminut Margareta Bergström vuodesta 2012 lähtien, jolloin hän tuli Anders Iacobaeusin tilalle. Presidentti hallitsee hallinnollista yksikköä ja oikeudellista yksikköä, jotka puolestaan koostuvat jäsenistä ja käsittely-yksiköstä.
Aiheesta muualla

Hovrätten för Övre Norrland (ruotsiksi)
Hovioikeuden avajaiset Uumajassa. Kunniakomppania odottaa saapuvaksi kuningas Kustaa V:tä.
Pikku-Tohloppi

| Pikku-Tohloppi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°31′05″N, 23°38′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Tohloppiin 
Järvinumero:  35.211.1.005 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105 – 107,5 m  
Rantaviiva:  0,494 km 
Pinta-ala:  0,01122 km² 
 fiPikku-Tohloppi 
Pikku-Tohloppi (joskus myös Pikkulampi)  on Pirkanmaalla Tampereella Epilänharjun kaupunginosassa Lamminpään, Tohlopin ja Tohloppi-järven välissä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Pikku-Tohloppi on osa Pyhäjärven lähialuetta.
Maantietoa

Lammen pituus on 200 metriä, leveys 100 metriä ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lampi sijaitsee Epilänharjun ja sen edustalla olevan suon välissä. Ympäristöön kuuluu myös lampea suurempi järvi Tohloppi, jonne Pikku-Tohloppi laskee kaivettua suo-ojaa myöten. Ympäröivä suo on ojitettu ja sen ojat laskevat sekä Pikku-Tohloppiin että Tohloppiin. Lammen rantaviivan pituus on 500 metriä. Länsiranta on suota ja itärantaan on rakennettu Epilästä luoteeseen johtava maantie. Tien itäpuolinen rinne on koko matkaltaan rakennettua ja osa asunnoista sijaitsevat lammen kohdalla.
Historiaa

Vuoden 1953 julkaistun peruskartan mukaan lammen nimi kirjoitettiin "Pikku Tohloppi". Jo tuolloin kulki Epilästä alkava tie sen ohitse. Lammen lähellä ei vielä silloin sijainnut asuntoja, koska rannat olivat suota tai peltomaata. Asuntoja on merkitty tien varteen vuoden 1960 peruskartassa ja vuoden 1975 kartassa näkyy Haukiluoman suuntaan johtava uusi tie. Tämän jälkeen on kehitys johtanut kaupungistumiseen, kun ympäristön maatilat on myyty tonteiksi kasvavalle asuntotuotannolle.
Pikku-Viljamoinen

| Pikku-Viljamoinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°40′55″N, 24°01′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pukalan valuma-alue (35.39)
Laskuoja:  Loppisoja 
Järvinumero:  35.392.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,4 m  
Rantaviiva:  1,053 km  
Pinta-ala:  4,221 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPikku-Viljamoinen 
Pikku-Viljamoinen  tai myös Pikku Viljamoinen on Pirkanmaalla Tampereella Savonkylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,2 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Pukalan valuma-alueella (35.39), jonka Lauttajärven–Hankajärven alueeseen (35.392) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,4 metriä mpy.
Pomnik Chrystusa Króla

Pomnik Chrystusa Króla.
Patsas valmistumassa.
Pomnik Chrystusa Króla (suom. Kuningas Kristus) on Jeesus-patsas Świebodzinin kaupungissa Puolassa. Patsas on 33 metriä korkea ja painaa 440 tonnia. Patsaan kruunu on 3 metriä korkea. Kukkulan kanssa patsas on 52 metriä korkea. Patsaan suunnitteli entinen pappi Sylwester Zawadzki ja patsaan arkkitehtina toimi Mirosław Kazimierz Patecki. Pomnik Chrystusa Królan Jeesus-patsas on maailman suurin Jeesus-patsas, jos kukkula lasketaan mukaan. Patsasta alettiin rakentaa vuonna 2006 ja se valmistui vuonna 2010. Patsas on tehty betonista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pomnik Chrystusa Króla Wikimedia Commonsissa
Pommikiitäjäinen

| Pommikiitäjäinen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Petokuoriaiset Adephaga
Heimo::  Maakiitäjäiset Carabidae
Alaheimo::  Brachininae
Suku::  Brachinus
Laji::  crepitans
Kaksiosainen nimi
 Brachinus crepitans  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Pommikiitäjäinen Wikispeciesissä   Pommikiitäjäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pommikiitäjäinen eli pommittajakuoriainen (Brachinus crepitans) on vihertävä kovakuoriaislaji, joka ahdistettuna erittää peräpäästään syövyttävän kaasupilven. Samalla kun se suihkuttaa nestettä peräpäästään, kuuluu pamaus. Räjähdysaine on hydrokinonin ja vetyperoksidin sekoitus. Puolustuskeinon tarkoitus on harhauttaa vihollista. Pommikiitäjäinen esiintyy Keski-Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta se on ainakin kerran ajautunut maihin Hankoniemellä.
Pommikiitäjäinen on tumma, solakka ja kasvaa noin 7–10 mm pitkäksi. Peitinsiivet ovat tumman sinivihreät, jalat oranssinsävyiset.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pommikiitäjäinen (Brachinus crepitans)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Brachinus crepitans (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Brachinus crepitans (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Brachinus crepitans (englanniksi)
Pohjois-Kaukasuksen rintama

| --- | --- |
 Puna-armeijan rintamat toisessa maailmansodassa 
Baltian rintamat: 
Baltian rintama: 
1. Baltian rintama: 
2. Baltian rintama: 
3. Baltian rintama: 
Brjanskin rintama: 
Luoteisrintama: 
Orjolin rintama : 
Valko-Venäjän rintamat: 
Valko-Venäjän rintama: 
1. Valko-Venäjän rintama: 
2. Valko-Venäjän rintama: 
3. Valko-Venäjän rintama: 
Keskustan rintama: 
Kurskin rintama: 
Lännen rintama : 
Ukrainan rintamat: 
1. Ukrainan rintama: 
2. Ukrainan rintama: 
3. Ukrainan rintama: 
4. Ukrainan rintama: 
Arorintama: 
Etelän rintama: 
Lounaan rintama: 
Voronežin rintama: 
Reservirintama : 
Kaukoidän rintamat: 
Kaukoidän rintama: 
1. Kaukoidän rintama: 
2. Kaukoidän rintama: 
Transbaikalin rintama : 
Moskovan rintamat: 
Moskovan puolustuslinja: 
Moskovan reservirintama: 
Možaiskin puolustuslinja: 
Kalininin rintama: 
Reservirintama : 
Pohjoiset rintamat: 
Karjalan rintama: 
Leningradin rintama: 
Pohjoinen rintama: 
Olhavan rintama : 
Kaukasuksen rintamat: 
Kaukasuksen rintama: 
Pohjois-Kaukasuksen rintama: 
Transkaukasian rintama: 
Krimin rintama : 
Stalingradin rintamat: 
Donin rintama: 
Kaakon rintama: 
Stalingradin rintama: 
Pohjois-Kaukasuksen rintama  oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka muodostettiin ensimmäisen kerran 20. toukokuuta 1942 Krimin rintaman joukoista ja sai lisäjoukkoja lakkautetusta Etelän rintamasta 28. heinäkuuta 1942. 3. syyskuuta se uudelleenjärjestettiin Mustanmeren joukko-osastoksi  ja asetettiin Transkaukasuksen rintaman alaisuuteen. Rintama muodostettiin uudelleen 24. tammikuuta 1943 Transkaukasuksen rintaman pohjoisen ryhmän joukoista. 20. marraskuuta 1943 siitä tehtiin erityinen rannikkoarmeija ja se nimettiin reservijoukoksi.
Saksalaisten aloitettua vuoden 1942 kesäoffensiivin armeijaryhmä A:lla kohti Kaukasian öljykenttiä se sai vastaansa ensin Pohjois-Kaukasuksen rintaman ja syyskuusta 1942 Transkaukasuksen rintaman. Neuvostoliiton myöhempi johtaja Leonid Brežnev palveli Pohjois-Kaukasuksen rintamassa poliittisena upseerina.
Komentajat

20. toukokuuta – 3. syyskuuta 1942 Neuvostoliiton marsalkka Semjon Budjonnyi
24. tammikuuta – 13. toukokuuta 1943 kenraalieversti Ivan Maslennikov
13. toukokuuta – 20. marraskuuta 1943 kenraaliluutnantti Ivan Petrov
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta

Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta (ven. Се́веро-Кавка́зская Сове́тская Респу́блика, Severo-Kavkazskaja Sovetskaja Respublika) oli  7. heinäkuuta 1918 perustettu lyhytikäinen, vajaat puoli vuotta olemassa ollut neuvostotasavalta Neuvosto-Venäjän eteläosassa Pohjois-Kaukasiassa. Sen pääkaupunki oli aluksi Jekaterinodar (nykyinen Krasnodar), elokuusta lähtien Pjatigorsk.
Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta perustettiin yhdistämällä Kubanin-Mustanmeren neuvostotasavalta, Stavropolin neuvostotasavalta ja Terekin neuvostotasavalta. Se lakkautettiin kuitenkin jo joulukuussa 1918, koska suurin osa tasavallan alueesta oli joutunut Venäjän sisällissodassa valkoisten haltuun.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Kaukasian neuvostotasavalta Wikimedia Commonsissa