stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Offspring
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Offspringin virallinen sivusto (englanniksi)
The Offspring
| --- | --- |
Studioalbumit:   The Offspring  Ignition  Smash  Ixnay On The Hombre  Americana  Conspiracy Of One  Splinter  Rise and Fall, Rage and Grace  Days Go By  Let the Bad Times Roll  Supercharged 
EP:t:   Baghdad  They Were Born to Kill  Club Me  A Piece of Americana  Summer Nationals 
Kokoelmat:   The Offspring Collection  Greatest Hits  Happy Hour! 
Singlet:   "I'll Be Waiting/Blackball"  "Come Out and Play"  "Self Esteem"  "Gotta Get Away"  "Smash It Up"  "All I Want"  "Gone Away"  "I Choose"  "Pretty Fly (for a White Guy)"  "Why Don't You Get a Job"  "The Kids Aren't Alright"  "She's Got Issues"  "Original Prankster"  "Want You Bad"  "Million Miles Away"  "Defy You"  "Hit That"  "(Can't Get My) Head Around You"  "Spare Me the Details"  "Can't Repeat"  "Hammerhead"  "You're Gonna Go Far, Kid"  "Kristy, Are You Doing Okay?"  "Half-Truism"  "Days Go By"  "Cruising California (Bumpin' In My Trunk)"  "Turning Into You"  "Slim Pickens Does the Right Thing and Rides the Bomb to Hell"  "Coming for You"  "Let the Bad Times Roll"  "We Never Have Sex Anymore"  "This Is Not Utopia"  "Make It All Right" 
Yhtyeen alkuperäiset jäsenet Greg K ja Dexter Holland – kuvassa esiintymässä vuonna 2008.
The Offspring esiintymässä vuonna 2001.
Dexter Holland ja Atom Willard esiintymässä vuonna 2005.
The Offspring esiintymässä vuonna 2009.
Pete Parada ja Noodles esiintymässä vuonna 2009.
Mladí progresívci

| Mladí progresívci |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2017
Ideologia:  liberalismi
Poliittinen kirjo:  keskusta
Kansainväliset jäsenyydet:  – LYMEC
Emopuolue:  Progresívne Slovensko
Kotisivu:  https://pocuvamemladych.sk/
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mladái progresívci (suom. "Nuoret progressivistit") on slovakialainen poliittinen poliittista keskuusta edustava liberaalinen nuorisojärjestö. Sen emopuolue on Progresívne Slovensko. Järjestön perustaminen aloitettiin loppuvuodesta 2017 ja aluksi se toimi nimellä Poďme Slovensko (suom. Mennään, Slovakia), joka rekisteröitiin tammikuussa 2018. Nykyisessä muodossaan nuorisojärjestö aloitti joulukuussa 2018.
Järjestö on Euroopan liberaalinuorten (LYMEC) täysjäsen.
Mmm Fingers

| Mmm Fingers |
| --- | --- |

Julkaisija:  Noodlecake Games
Jakelija:  Noodlecake Games
Julkaistu:  2014
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Android & iOS
Hinnoittelutapa:  ilmainen
Jakelumuoto:  digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Mmm Fingers on Noodlecake Gamesin joulukuussa 2014 julkaisema videopeli. Peli on saatavilla iOS:ille ja Androidille.
Mmm Fingersin ideana on väistellä sormella erilaisia piikikkäitä liikkuvia monstereita. Mikäli pelaajan sormi törmää johonkin monstereista, pelin joutuu aloittamaan alusta. Monstereita on oransseja, vihreitä, punaisia ja sinisiä. Pelin joutuu aloittamaan alusta myös, jos irrottaa sormensa näytöstä edes pienen hetken ajaksi.
Montagnola

Luganojärvi Montagnolan lähellä.
Montagnola on Sveitsissä sijaitseva, Collina d'Oron kuntaan kuuluva taajama. Se sijaitsee Ticinon kantonissa muutama kilometri Luganon kaupungista lounaaseen, ja sieltä on kaunis näköala Luganojärvelle. Taajamassa asuu runsaat kaksi tuhatta ihmistä.
Collina d'Oron kunta on perustettu vuonna 2004 yhdistämällä Agran, Gentilinon ja Montagnolan kunnat. Kansainvälisesti Montagnola on tunnettu siitä, että Hermann Hesse asui paikkakunnalla vuodesta 1919 kuolemaansa, vuoteen 1962 saakka. Montagnolassa on Hermann Hesse -museo. Myös George Harrison oleskeli lyhyen aikaa Montagnolassa.
Aiheesta muualla

Hesse in Montagnola Museon sivusto
Montagnesin piirikunta

| Montagnes |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Norsunluurannikko
 – väestötiheys:  76 as./km²
Montagnesin piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista. Alue sijaitsee maan länsiosassa ja sen ympärillä ovat Liberian ja Guinean valtiot lännessä, Woroban piiri pohjoisessa, Sassandra-Marahouén piirikunta idässä ja Bas-Sassandra etelässä.
Perustaminen

Montagnesin piirikunta perustettiin Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä vuonna 2011. Piirikunta muodostettiin yhdistämällä Dix-Huit Montagnesin ja Moyen-Cavallyn entiset alueet.
Montagnieu (Ain)

| Montagnieu |
| --- | --- |
 Château de Montagnieu
 Montagnieu
 Koordinaatit: 45°47′36″N, 5°28′15″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Belley
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,2 km²
Väkiluku (2021):  666 
 – Väestötiheys:  107 as./km²
Kunnan numero:  01255
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montagnieu on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Rhônejoen varrella, noin 28 kilometriä Belleyn kaupungista länteen.
Saint-Didierin kirkko
Kylän keskelle rakennettiin Saint-Loupin kappeli samalla paikalla olleen kappelin tilalle. Kappeli nimettiin Saint-Didierin kirkoksi vuonna 1733. Kirkkoa laajennettiin vuonna 1842.
Montagnieu kuuluu Bugeyn viinintuotantoalueeseen, ja sen Montagnieu (AOC) -viinit ovat saaneet AOC statuksen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montagnieu (Ain) Wikimedia Commonsissa
Mogul Pitch

| Mogul Pitch |
| --- | --- |
 Canada Olympic Park, kuvan keskellä Mogul Pitch.
Paikkakunta::  Calgary, Alberta, Kanada
Talviurheilukeskus:: Canada Olympic Park
Vuori:: Paskapoo
Rinneluokitus:: Musta
Korkeusero:: 114 m
Hissi
Hissi:: ESR Mogul Chairlift
Tyyppi:: 4-hengen tuolihissi
Kapasiteetti:: 2 400 henkilöä/h
Kumparelasku
Pituus:: 236 m
Keskijyrkkyys:: 27°
1. MC-kilpailu:: 8.1.2010
Mogul Pitch on laskettelurinne Canada Olympic Parkissa Calgaryssa Albertassa Kanadassa.
Mogul Pitch -rinteeseen tehdyllä kumpareikolla järjestetään freestylehiihdon maailmancupin kumparelaskukilpailuja.
Mogul-hanke

Mogul-projekti oli Yhdysvaltojen ilmavoimien salainen hanke, jossa käytettiin korkealla lentäviä ilmapalloja. Pallojen tehtävä oli kuunnella ääniaaltoja Neuvostoliiton ydinasekokeista. Mogul-projekti jatkui vuodesta 1947 vuoteen 1948.
Ingmar Bergman

| Ingmar Bergman |
| --- | --- |
 Ingmar Bergman vuonna 1957 Mansikkapaikan kuvauksissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1918 Uppsala, Ruotsi
Kuollut: 30. heinäkuuta 2007 (89 vuotta) Fårö, Ruotsi
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Puoliso:  Else Fisher Bergman (1943–1946) Ellen Hollender Bergman (1947–1952) Gun Grut Bergman (1952–1959) Käbi Laretei (1959–1969) Ingrid von Rosen (1971–1995)
Ohjaaja
Aktiivisena:  1945–2003
Tunnetuimmat ohjaukset:  Seitsemäs sinetti Mansikkapaikka Fanny ja Alexander
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
SvDb
Ernst Ingmar Bergman (14. heinäkuuta 1918 Uppsala, Ruotsi – 30. heinäkuuta 2007 Fårö) oli ruotsalainen elokuvaohjaaja ja yksi 1900-luvun keskeisimmistä elokuvantekijöistä. Lisäksi hän oli teatteriohjaaja ja kirjailija sekä elokuviensa käsikirjoittaja. Muutamia käsikirjoituksia hän teki muillekin elokuvaohjaajille. Hän on tunnetuimpia ruotsalaisia taiteilijoita.
Bergman ohjasi yli 40 pitkää elokuvaa, muutamia televisionäytelmiä ja -elokuvia, yli sata teatterinäytelmää ja kolme oopperaa. Lisäksi hän kirjoitti myös kolme omaelämäkerrallista teosta sekä muutamia kaunokirjallisia julkaisuja. Teoksissaan Bergman käsittelee muun muassa avioliittoa ja perheyhteyttä sekä pohtii vastuuta, uskontoa ja kuolemaa.
Bergman oli yhdeksän kertaa Oscar-ehdokkaana ohjaajana tai käsikirjoittajana elokuvista Mansikkapaikka, Kuin kuvastimessa, Kuiskauksia ja huutoja, Kasvotusten, Syyssonaatti sekä Fanny ja Alexander.[lähde? ] Kolme hänen elokuvaansa (Kuin kuvastimessa, Kuiskauksia ja huutoja, Fanny ja Alexander) on palkittu parhaan ulkomaisen elokuvan Oscarilla. Lisäksi Fanny ja Alexander sai kolme Oscaria kuvauksesta, puvustuksesta ja lavastuksesta.
Tukholman yliopistoon perustettiin 2005 ohjaajaan erikoistunut professuuri. Ensimmäinen Ingmar Bergman -professori on elokuvatutkija Thomas Elsaesser. Kaudelle 2009–2010 tehtävään valittiin Tukholman yliopiston suomalaissyntyinen elokuvatieteen professori ja Bergman-tutkija Maaret Koskinen.
Suomessa Bergman sai vuonna 1975 elokuvasta Kuiskauksia ja huutoja parhaan ulkomaisen ohjaajan Jussi-palkinnon. Tukhomassa järjestettiin toukokuussa 2009 ensimmäinen Ingmar Bergman -juhla.
Bergman taiteilijana

Bergmanin elokuvat ovat Jörn Donnerin mukaan tekijänsä näköisiä: subjektiivista kerrontaa, jossa sukelletaan syvälle ihmismielen irrationaaliseen puoleen. Hän hallitsi käytännön, ja hän opetteli elokuvanteon osa-alueet valotekniikasta filmilaboratoriotyöhön.
Bergman halusi alun perin kirjailijaksi, mikä saattoi vaikuttaa siihen, että hän käsikirjoitti kuvalliset työnsä itse. Hänen suurimpana rakkautenaan pysyi kuitenkin teatteri. Bergman sai myös vaikutteita kamarimusiikista ja alkoikin kutsua teoksiaan kamarielokuviksi, joiden tapahtumapaikkoina olivat alussa usein eksteriöörit, vapaa luonto. Myöhemmin hän valitsi kuvausmiljöiksi yhä useammin erilaisia sisätiloja.
Hänen mukaansa ”elokuva on unta, ellei se ole dokumenttia”. Kollegoistaan Ingmar Bergman arvosti etenkin Andrei Tarkovskia, joka hänen mukaansa pystyi liikkumaan elokuvissaan kuin unessa, varsinkin elokuvassa Andrei Rublev.[lähde? ]  Tärkein syy hänelle itselleen elokuvien ja teatterin tekemiseen oli saada yhteys muihin ihmisiin, mitä useampiin sen parempi.
Bergman ja uskonto

Ankara uskonnollinen kasvatus ei nujertanut Bergmania, vaan hän oppi jo varhain tarkkailemaan vanhempiensa piilevää ahdistusta, epävarmuutta ja keskinäisiä jännitteitä.
Seitsemäs sinetti oli tekijänsä uskontoaiheisista elokuvista ensimmäinen. Tarinan päähenkilö pelaa läpi elokuvan shakkipeliä kuoleman kanssa. Ritari haluaa tietää, mikä viesti kuolemalla on ihmisille ja mitä seuraa elämän jälkeen. Kuolemanpelon kanssa kamppaillut nuori Bergman viestitti teoksessa kohteliaasti uskonnollisen ratkaisunsa: tuonpuoleista ei ole. Hänen uskontokritiikkinsä oli vielä noihin aikoihin verhottu symboliseen esitykseen, joka jättää paljastamatta asioita.
Bergman piti elokuvaa Kuin kuvastimessa eräänlaisena välityönä. Fårössä kuvatun teoksen nimi on lainattu Korinttolaiskirjeestä, ja teos kuvaa vaikeita perhesuhteita. Lopussa uskontoteema korostuu, kun perheen isä kohtaa poikansa aikuisena ihmisenä. Isä sanoo päätyneensä siihen, että Jumala on olemassa, jos rakkaus on olemassa. Tämä elokuva vuodelta 1961 oli hänen itsensä mukaan viimeinen ohjaustyö, jossa hän käytti uskonnollisia aiheita.
Merkitys

Ruotsin vuoden 1963 käänteentekevää elokuvauudistusta olisi Jörn Donnerin mukaan tuskin tehty ilman Ingmar Bergmaniaselvennä. Taiteellisesti hän innoitti muiden muassa Ranskan uuden aallon ohjaajia.
Bergmanin esikuvakseen ovat nimenneet esimerkiksi Woody Allen ja Robert Altman. Matti Kassila nimesi ruotsalaismestarin viiden suurimman ohjaajan joukkoon kuuluvaksi.
Bergmanin kuva on Ruotsin vuonna 2015 liikkeelle lasketussa 200 kruunun setelissä.
Yksityiselämä > Puolisot

Bergman oli naimisissa viisi kertaa ja hänellä oli useita muita suhteita. Hän sai kumppaneidensa kanssa yhdeksän lasta. Työtovereista hänen elämänkumppaneikseen valikoituivat muun muassa Bibi Andersson, Harriet Andersson ja Liv Ullmann. Bergmanin ja Ullmannin tytär Linn Ullmann on palkittu kirjailija. Vuosina 1959–1969 Ingmar Bergman oli naimisissa pianisti Käbi Laretein kanssa. Laretein ja Ingmar Bergmanin poika Daniel Bergman on jatkanut isänsä jalanjäljissä elokuvaohjaajana ja ehti tehdä taiteellista yhteistyötä tämän kanssa.[lähde? ]
Ingrid von Rosenin kanssa hän oli ensin suhteessa 15 vuotta, kun von Rosen vielä oli naimisissa ensimmäisen miehensä kanssa, ja naimisissa 25 vuotta, kunnes Bergman jäi leskeksi vuonna 1995 ja asui siitä lähtien yksin Gotlannin pohjoispuolella Fårön saarella. Bergman kertoi itse, että suhteen muodostumiseen vaikutti myös se, että von Rosen muistutti suuresti hänen äitiään Karinia. Ingrid von Rosen kirjoitti puhtaaksi Kohtauksia eräästä avioliitosta televisiodraaman käsikirjoituksen.
Ingmar Bergman ja Ingrid von Rosen on haudattu Fårön kirkon hautausmaalle sukuhautaan.
Yksityiselämä > Fårö

Bergman ihastui Fårön saareen alkujaan vuonna 1960, kun siellä valmisteltiin hänen elokuvaansa Kuin kuvastimessa. Hän muutti kesäksi Fåröhön ensimmäisen kerran 1967, ja sittemmin se vakiintui hänen tukikohdakseen. Hän rakennutti saarelle pitkulaisen asuintalon nimeltä Hammars ja remontoi navetasta elokuvateatterin. Asuintaloa laajennettiin kahdesti, ja sen kokonaispituus on 56 metriä. Viimeisinä vuosinaan Bergman asui talossa yksin ympäri vuoden.
Bergmanin kuoltua Fårön-kiinteistö irtaimistoineen myytiin hänen toivomuksensa mukaisesti huutokaupassa vuonna 2009. Hänen nuorin tyttärensä Linn Ullmann halusi säilyttää isänsä kulttuuriperinnön kokonaisuutena, ja kiinteistön sekä suuren osan siihen kuuluvaa irtaimistoa pelasti norjalainen keksijä Hans Gude Gudesen. Fårön-kiinteistöstä muodostettiin säätiö (Stiftelsen Bergmangårdarna), ja vuodesta 2011 lähtien se on toiminut taiteilijakeskuksena, johon myönnetään oleskelustipendejä.
Elokuvat

| --- | --- |
 1945 Kriisi (Kris)  1946 Elämän sateessa (Det regnar på vår kärlek)  1947 Laiva Intiaan (Skepp till Indialand)  1948 Sielujen sävel (Musik i mörker)  1948 Satamakaupunki (Hamnstad)  1949 Vankila (Fängelse)  1949 Jano (Törst)  1949 Onnea kohti (Till glädje)  1950 Kesäinen leikki (Sommarlek)  1950 Sellaista ei tapahdu täällä (Sånt händer inte här), ohjaajan antamassa esityskiellossa  1952 Odottavia naisia (Kvinnors väntan)  1953 Kesä Monikan kanssa (Sommaren med Monika)  1953 Viettelysten ilta (Gycklarnas afton)  1954 Rakkauden oppitunti (En lektion i kärlek)  1955 Naisten unelmia (Kvinnodröm)  1955 Kesäyön hymyilyä (Sommarnattens leende)  1957 Seitsemäs sinetti (Det sjunde inseglet)  1957 Mansikkapaikka (Smultronstället)  1957 Elämän kynnyksellä (Nära livet)  1958 Kasvot (Ansiktet)  1960 Neidonlähde (Jungfrukällan)  1960 Paholaisen silmä (Djävulens öga)  1961 Kuin kuvastimessa (Såsom i en spegel)  1962 Talven valoa (Nattvardsgästerna)  1963 Hiljaisuus (Tystnaden)  1964 Puhumattakaan naisista (För att inte tala om alla dessa kvinnor)  1966 Naisen naamio – Persona (Persona) :  1967 Daniel (Daniel), episodi elokuvaan Stimulantia  1967 Suden hetki (Vargtimmen)  1968 Häpeä (Skammen)  1969 Riitti (Riten), tv-elokuva  1969 Intohimo (En passion)  1970 Fårö-dokumentti (Fårö-dokument 1969), tv-elokuva  1971 Kosketus (The Touch)  1972 Kuiskauksia ja huutoja (Viskningar och rop)  1973 Kohtauksia eräästä avioliitosta (Scener ur ett äktenskap), tv-sarja  1975 Taikahuilu (Trollflöjten)  1976 Kasvotusten (Ansikte mot ansikte)  1977 Käärmeenmuna (Das Schlangenei)  1978 Syyssonaatti (Höstsonaten)  1979 Fårö-dokumentti 2 (Fårö-dokument 1979), tv-elokuva  1980 Marionettien elämästä (Aus dem Leben der Marionetten)  1982 Fanny ja Alexander (Fanny och Alexander)  1983 Harjoitusten jälkeen (Efter repetitionen), tv-elokuva  1986 Autuaat (De två saliga), tv-elokuva  1986 Dokument Fanny och Alexander, tv-elokuva  1983 Karinin kasvot (Karins ansikte), lyhytelokuva  1993 Bakkantit (Backanterna), tv-elokuva  1995 Sista skriket, tv-elokuva  1997 Narrin seurassa (Larmar och gör sig till), tv-elokuva  2000 Kuvamaakarit (Bildmakarna), tv-elokuva  2003 Saraband (Saraband), tv-elokuva
Teokset

Fanny ja Alexander.  Suomentanut Elina Hytönen. Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08034-2
Laterna magica.  Suomentanut Heikki Eskelinen. Helsinki:  Otava, 1987.  ISBN 951-1-09707-5
Kuvasta kuvaan.  Suomentanut Heikki Eskelinen. Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11317-8
Hyvä tahto.  Suomentanut Marja Kyrö. Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-12073-5
Sunnuntailapsi.  Suomentanut Marja Kyrö. Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12798-5
Yksityisiä keskusteluja.  Suomentanut Marja Kyrö. Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14333-6
Sarabande.  Suomentanut Petteri Granström. Helsinki:  Like, 2004.  ISBN 952-471-284-9
I. B. ja Rosen, Maria von: Kolme päiväkirjaa.  Suomentanut Marita Salminen. Helsinki:  Like, 2005.  ISBN 952-471-581-3
Kirjallisuutta

Donner, Jörn: Paholaisen kasvot: Ingmar Bergmanin elokuvat.  (Suomentanut Juha Virkkunen)  Helsinki:  Otava, 1967.
Donner, Jörn: Bergman: Muistelma.  (Suomentanut Raija Mattila)  Helsinki:  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-22972-8
teemakokonaisuus Bergmanista, Filmihullu 6/2007.
Fock, Andreas: Alla talar om Bergman.  Stockholm:  Alfabeta, 2018.  ISBN 978-91-501-2022-6
Koskinen, Maaret: Alussa oli sana: Nuori Ingmar Bergman.  Helsinki:  Like, 2003.  ISBN 952-471-192-3
Ödman, Charlotta: Bilder från Bergman: Essäer.  Helsingfors:  Schildts & Söderströms, 2012.  ISBN 978-951-52-3004-1
Dokumentteja

Ingmar Bergman: elämää ja työtä (1997). Jörn Donnerin tuottama keskusteluohjelma.
Tre scener med Ingmar Bergman (1976). Jörn Donnerin dokumentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingmar Bergman Wikimedia Commonsissa
Ingmar Bergman Svensk Filmdatabasissa (englanniksi, ruotsiksi)
Virallinen sivusto
Ingmar Bergman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ylen Elävä arkisto – Ingmar Bergman ja Harriet Andersson haastattelussa (1953)
Ylen Elävä arkisto – Ingmar Bergman ohjaa Fannya ja Alexanderia
Ingmar Bergmanin muistokirjoitus Jari Sedergrenin Sedis Blogissa
Ingmar Bergman Hannu Salmen elokuvablogissa
Bergman lehdistötilaisuudessa vuonna 1966.
Mikko Kammari

| Mikko Kammari |
| --- | --- |
 Mikko Kammarin hautakivi Moskovassa Novodevitšin hautausmaalla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1898 Vanha-Pekunitsa
Kuollut: 21. syyskuuta 1965 (67 vuotta) Moskova
Mikko Kammari (ven. Михаил Давидович Каммари, Mihail Davidovitš Kammari; 1. maaliskuuta 1898 Vanha-Pekunitsa – 21. syyskuuta 1965 Moskova) oli inkeriläissyntyinen neuvostoliittolainen filosofi.
Elämäkerta

Talonpoikaisperheeseen syntynyt Kammari kävi alkeiskoulun jälkeen semstvon opettajaopiston Pietarissa ja työskenteli opettajana ja paikallisen kansanvalistusosaston johtajana. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1919, toimi marksismi-leninismin opettajana Leningradin alueen puoluekoulussa ja valmistui Punaisen professuurin instituutista vuonna 1931. Kammari opetti filosofiaa korkeakouluissa ja toimi vuosina 1936–1940 NKP(b):n keskuskomitean Marxin-Engelsin-Leninin instituutin vanhempana tutkijana. Vuonna 1935 hänelle myönnettiin filosofian kandidaatin oppiarvo ja professorin arvonimi. Toisen maailmansodan aikana hän oli Moskovan radion suomenkielisen toimituksen vastaava toimittaja.
Vuosina 1945–1949 Kammari työskenteli Neuvostoliiton tiedeakatemian filosofian instituutin vanhempana tutkijana ja sektorinjohtajana. Vuonna 1949 hän puolusti väitöskirjaansa Marksizm-leninizm o roli litšnosti v istorii (”Marksismi-leninismi yksilön roolista historiassa”). Vuonna 1950 Kammarille myönnettiin filosofian tohtorin oppiarvo ja vuonna 1954 hänet valittiin tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi. Vuosina 1953–1961 Kammari toimi tiedeakatemian talous-, filosofia- ja oikeustieteiden osaston akateemisena varasihteerinä ja vuodesta 1957 lähtien osaston byroon jäsenenä. Vuosina 1949–1954 hän työskenteli myös NKP:n keskuskomitean Kommunist-aikakauslehden toimittajana ja vuosina 1954–1959 Voprosy filosofii -lehden päätoimittajana.
Kammari tunnetaan useiden Stalinia ylistävien kirjoitusten tekijänä. Hänen Pavel Judinin kanssa kirjoittamansa artikkeli Tovarištš Stalin o razrabotke Leninym materialistitšeskoi dialektiki (”Toveri Stalin Leninin kehittämästä materialistisesta dialektiikasta”, 1932) oli yksi ensimmäisistä julkaisuista, joissa Leninin toimintaa arvioidaan Stalinin näkemysten pohjalta. Kammari osallistui innokkaasti 1930-luvun filosofiseen keskusteluun, jossa hän syytti akateemikko Abram Deborinin ryhmää oikeisto-opportunismista ja trotskilaisuudesta. Hän oli mukana laatimassa muun muassa tiedeakatemian yhteismonografioita O sovetskom sotsialistitšeskom obštšestve (”Neuvostoliittolaisesta sosialistisesta yhteiskunnasta”, 1948), Istoritšeski materializm (”Historiallinen materialismi”, 1950 ja 1954) ja Osnovy marksistskoi filosofii (”Marksilaisen filosofian perusteet”, 1959). Kammari sai väitöskirjastaan tiedeakatemian puhemiehistön rahapalkinnon vuonna 1952 ja vuonna 1954 hänelle myönnettiin työn punaisen lipun kunniamerkki. Hänet on haudattu Moskovaan Novodevitšin hautausmaalle.
Suomennettu teos

Yhteiskunnan perusta ja päällysrakennus.  ((Čto takoe bazis i nadstrojka obŝestva, 1957.) Filosofian kirjasia)  Petroskoi:  Karjalan ASNT:n valtion Kustannusliike, 1959.
Mogurnda mosa

| Mogurnda mosa> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Torkkujat Eleotridae
Suku::  Mogurnda
Laji::  mosa
Kaksiosainen nimi
 Mogurnda mosa  Jenkins, Buston & Allen, 2000 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mogurnda mosa on torkkujien heimoon kuuluva äärimmäisen uhanalainen kalalaji, jolla ei ole suomenkielistä nimeä.
Kalan maksimipituus on 11,7 senttimetriä.
Mogurnda mosa elää Papua-Uuden-Guinean eteläisellä ylänköalueella Kutubujärvessä. Elinympäristön muutokset, jotka johtuvat maakaasun ja öljyn poraamisesta alueella, ovat johtaneet lajin uhanalaisuuteen. Putkien vetäminen on saastuttanut kosteikkoalueita, ja pumppaus on saattanut vaikuttaa pohjaveden tasoon. Vuosina 2012–2013 havaittiin laajoja kalakuolemia. Tilannetta pahentavat myös järvessä leviävät vieraslajit, sekä ruokakalaksi tuodut karppi ja tilapiat että ympäristöä muokkaava vesihyasintti.
Mary Pekkala

| Mary Pekkala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1889 Tonbridge and Malling, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 15. maaliskuuta 1975 (85 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  brittiläinen, suomalainen
Ammatti:  kulttuurivaikuttaja ja kansalaisaktivisti
Puoliso:  Eino Pekkala (1928–1956)
Mary Rhodes Moorhouse-Pekkala (4. syyskuuta 1889 Tonbridge and Malling, Britannia – 15. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli brittiläissyntyinen suomalainen kulttuurivaikuttaja ja kansalaisaktivisti. Pekkala oli varakkaan uusiseelantilais-brittiläisen suvun perillinen, josta tuli 1930-luvulla yksi Suomen vasemmistolaisen kulttuuriliikkeen merkittävimmistä rahoittajista ja taustahahmoista. Hän käytti omaisuuttaan myös suomalaisten poliittisten vankien ja heidän omaistensa avustamiseen. Lisäksi Pekkala oli aktiivisesti mukana ihmisoikeus-, nais- ja rauhanliikkeissä aina 1970-luvulle saakka. Hänen puolisonsa oli ministeri Eino Pekkala.
Elämä > Perhetausta

Mary Moorhouse syntyi Kentin kreivikunnassa sijaitsevassa Oxon Hoathin kartanossa, josta perhe pian muutti Northamptonshireen. Moorhousen vanhemmat olivat tilanomistaja Edward Moorhouse (1834–1917) ja Mary Ann Rhodes (1851–1930). Mary Ann Rhodesin isä oli liikemies ja parlamentaarikko William Barnard Rhodes, joka oli yksi Uuden-Seelannin varakkaimmista miehistä, ja äiti Otahui-niminen maori. Aviottomana lapsena syntynyt Mary Ann adoptoitiin biologisen isänsä perheeseen, ja saamansa perinnön myötä hänestä tuli Uuden-Seelannin rikkain nainen. Mary Ann avioitui Edward Moorhousen kanssa vuonna 1883, jonka jälkeen pariskunta muutti puolison kotimaahan Englantiin. Perheeseen syntyi neljä lasta, joista Mary Moorhouse oli toiseksi nuorin. Hänen veljensä oli ensimmäisessä maailmansodassa kaatunut William Barnard Rhodes-Moorhouse, joka oli ensimmäinen Yhdistyneen kuningaskunnan korkeimmalla sotilasansiomitalilla Viktorian ristillä palkittu lentäjä.