Turkin historia
Turkkilaiset ja Osmanien valtakunta > Laajeneva valtakunta > Restauraatio ja osmanien hallinto

Yksittäisenä sotilaallisena tapahtumana Konstantinopolin valloituksella ei ollut kriittistä vaikutusta Euroopan turvallisuuteen, mutta Osmanien valtakunnalle Bysantin pääkaupungin valloittaminen oli symbolisesti tärkeä. Konstantinopolin valloituksen jälkeen Mehmet II:n tehtäväksi jäi rappeutuneen kaupungin restaurointi. Hagia Sofian katedraali muutettiin moskeijaksi ja osmanihallitsijan loistoa edusti Valloittajan moskeijan ja Topkapın palatsin rakentaminen. Kaupungin nimeksi muutettiin Istanbul, millä nimellä turkkilaiset sitä olivat kutsuneet. Istanbul korvasi Bagdadin sunnalaisen islamin keskuksena. Tästä huolimatta kaupunki säilyi myös kreikkalaisen ortodoksisen kirkon keskuksena, jonka suojelijaksi Mehmet II nimesi itsensä. Patriarkaksi hän nimesi Gennadios Skholarioksen, ja tälle myönnettiin sekä maallista että uskonnollista valtaa kreikkalaisväestön suhteen. Tällä tavoin muodostui osmanien millet-järjestelmä, jossa eri kansallisuudet saivat Osmanien valtakunnan sisällä autonomisen hallinnon. Muslimien osalta uskonnollinen valta oli ulaman käsissä. Hierarkisen järjestelmän huipulla oli sulttaani, joka toimi poliittisissa, sotilaallisissa, oikeudellisissa, sosiaalisissa ja uskonnollisissa tehtävissä useilla eri arvonimillä. Kaikki virat täytettiin sulttaanin hyväksynnällä ja sulttaani määritteli myös kaikki lait. Hän oli ylin sotilaskomentaja, ja hänellä oli virallinen omistusoikeus kaikkeen maahan. Maan hallituksen politiikkaa johti suhteellisen pieni ministerineuvosto, jota johti suurvisiiri.
Osmanien valtakunta oli turkkilaisten hallitsema valtio se perustui islamilaisuuteen. Mutta se oli alusta alkaen heterogeeninen sekoitus etnisiä ryhmiä ja eri uskontoja. Etnisyys määräytyi yksinomaan uskonnollisen kuuluvuuden perusteella. Ei-muslimikansat, kuten kreikkalaiset, armenialaiset ja juutalaiset, muodostivat oman ryhmänsä, jota kutsuttiin nimellä hirssi. Näille ryhmille myönnettiin autonominen hallinto ja he saivat perustaa kouluja, uskonnollisia laitoksia ja tuomioistuimia omien tapojensa mukaan.
Konstantinopolin valtauksen jälkeen Mehmed II:n oli pyrittävä elvyttämään valloittamiensa alueiden taloutta. Hän avasi kauppasuhteita länteen, ja Venetsialle ja Genovalle annettiin kaupankäynnissä etuoikeuksia. Siten syntyi ensimmäistä kertaa kanava, jota pitkin eurooppalaiset aatteet pääsivät leviämään Osmanien valtakuntaan. Maareformilla takavarikoitiin maita, ja annettiin turkkilaisille suurtilallisille timareille, jotka palkkansa sijasta saivat ansionsa kokoamalla veroja suoraan talonpojilta. Sen vastineeksi heillä oli velvollisuus toimia sipaheina, eli ratsuväen upseereina. Mikäli he eivät selviytyneet tehtävästään, timar katsottiin menetetyksi.
Hallinnollisesti maa järjestettiin lääneihin (vilayet), jotka edelleen jaettiin alueisiin (sancak). Maahan laadittiin myös verorekisteri ja käyttöön otettiin uusia veroja. Ei-muslimeihin kohdistettiin raskas jizya-vero. Maan kasvaneita tuloja käytettiin Mehmed II:n valtakauden lopulla valloitussotien rahoittamiseen. Serbia alistettiin Belgradia lukuunottamatta osmanivaltaan, samoin kuin Albaniaa hallinnut Gjergj Skenderbeg ja Valakiaa hallinnut Vlad III. Vuoteen 1460 tultaessa osmanien valtaan olivat alistuneet myös Kreikan ruhtinaskunnat. Krimin niemimaan osmanit valtasivat vuonna 1475.
Valloitussodat jatkuivat Mehmed II:n seuraajien Bayezid II:n ja Selim I:n valtakausilla. Vuosina 1512-1520 hallinnut Selim I laajensi osmanivaltaa etelään, valloittaen Syyrian, Palestiinan ja Egyptin Mamelukkien sulttaanikunnan. Osmanien vallan levitessä Arabian niemimaalla, Selim I otti itselleen myös kalifin tittelin, mikä osoitti että hän oli muslimimaailman hallitsija.