Ronnie O’Sullivan
Ura > 2000-luku: moninkertainen maailmanmestari ja ennätysten rikkoja

Kaudella 1999–2000 O’Sullivan saavutti pelaamissaan (kaikissa) turnauksissa kolme finaalipaikkaa ja kaksi turnausvoittoa. Semifinaaleissa O’Sullivan esiintyi tämän lisäksi peräti kolmesti. Grand Prix-turnauksessa O’Sullivan teki jo uransa kolmannen, ja Regal Scottish Open-turnauksessa neljännen, maksimibreikin. Maailmanmestaruusturnaus päättyi O’Sullivanin osalta semifinaaliin, jonka Stephen Hendry voitti erin 17–14.
Kaudella 2000–2001 O’Sullivan saavutti yhteensä seitsemän finaalipaikkaa ammattilaisturnauksissa. Näistä hän voitti kuusi, ja tärkein näistä oli vuoden 2001 maailmanmestaruus. Seitsemän finaalin lisäksi The Rocket esiintyi yhdessä semifinaalissa. Finaalissa O’Sullivan pelasi jo juniorivuosiltaan tuttua, samaan aikaan ammattilaisena aloittanutta, ja nykyään kolminkertaista maailmanmestaria John Higginsiä vastaan, ja ottelu päättyi lukemiin 18–14.
WBPSA Player of the Year 2001
Kaudella 2001–2002 parhaina saavutuksina olivat kolme finaalipaikkaa, kaksi turnausvoittoa sekä kolme semifinaalipaikkaa. Suurin turnausvoitto tuli UK Championship -turnauksessa, jonka hän voitti jo kolmannen kerran uransa aikana ollen myös yksi harvoista pelaajista, jotka ovat samana vuonna voittaneet sekä maailmanmestaruuden, että tämän toiseksi arvostetuimman ranking-turnauksen. Finaalissa Ronnie kaatoi irlantilaisen Ken Dohertyn murskalukemin 10–1. Aikaisemmin tällä kaudella O’Sullivan oli tehnyt jo uransa viidennen maksimibreikin LG Cupissa (Grand Prix). Kauden päätteeksi O’Sullivanista tuli ensimmäistä kertaa maailman ykköspelaaja virallisella ranking-listalla. Maailmanmestaruusturnaus päättyi O’Sullivanin osalta semifinaaliin, jossa jo toisen kerran Stephen Hendry oli parempi erin 17–13.
Kaudella 2002–2003 O’Sullivan saavutti jälleen kolme finaalipaikkaa, joissa hän ei kokenut yhtäkään tappiota. Tämän lisäksi hän esiintyi yhden kerran semifinaalissa. Vaikka kausi sujuikin hyvin, O’Sullivan putosi ranking-listalla kolmanneksi menettäen ykköspelaajan asemansa. Maailmanmestaruusturnauksessa O’Sullivan teki jo toistamiseen maksimibreikin, vaikka hävisikin ensimmäisen kierroksen ottelunsa hongkongilaiselle Marco Fulle, joka on monesti osoittautunut kovaksi vastukseksi O’Sullivanille.
Kaudella 2003–2004 parhaat saavutukset olivat yksi semifinaalipaikka ja neljä finaalipaikkaa, ja finaaleista O’Sullivan voitti kolme. O’Sullivan voitti tällä kaudella toisen kerran maailmanmestaruuden, ja nousi takaisin maailman ykköspelaajaksi ranking-listalla. Muista turnausvoitoista toinen tuli ensimmäistä kertaa Welsh Open-turnauksessa, jonka finaalissa kaatui legenda Steve Davis niukasti erin 9–8. Hän pysyi ykköspelaajana kaksi seuraavaa kautta. Kauden aikana O’Sullivan teki yhteistyötä mentorinsa, ja kuusinkertaisen maailmanmestarin, Ray Reardonin kanssa.
WBPSA Player of the Year 2004
Kaudella 2004–2005 O’Sullivan saavutti viisi finaalipaikkaa ja yhden semifinaalipaikan, eikä hän hävinnyt yhdessäkään finaaliottelussa. Voitot tulivat Rileys Club Masters-, Irish Masters-, kaksi kertaa Premier League- sekä Grand Prix-turnauksessa. China Open -turnauksen O’Sullivan jätti väliin vedoten terveydellisiin syihin.
WBPSA Player of the Year 2005
Vuonna 2004 O’Sullivan ilmoitti aikovansa pitää välivuoden. Syyskuussa 2005 hän kuitenkin ilmoitti pelaavansa kauden 2005–2006 kilpailuista vain osan, ja pelaavansa Yhdysvalloissa 8-palloa International Pool Tour'ssa . Kauden 2005–2006 saavutuksina olivat jälleen yksi semifinaalipaikka ja kolme finaalipaikkaa, mutta vain yksi voitto, joka tuli kolmatta kertaa peräkkäin Premier League-turnauksessa, joka ei kuulu pääkiertueen turnauksiin.
Kaudella 2006–2007 O’Sullivan esiintyi jälleen yhden kerran semifinaalissa ja neljä kertaa finaalissa, joista hän voitti kaksi. Ranking-turnausvoittoja ei O’Sullivan saavuttanut, mutta neljäs peräkkäinen Premier League-voitto ja arvostettu Saga Insurance Masters-voitto kuitenkin toivat mainetta ja kunniaa. Vuoden 2007 Masters-turnauksen finaalissa Ronnie kaatoi todella vakuuttavasti aikaisemmin turnauksessa esiintyneen kiinalaisnuorukaisen Ding Junhuin erin 10–3. Aikaisemmin tällä kaudella Ding oli voittanut O’Sullivanin Northern Ireland Trophy-turnauksen finaalissa. Maailmanmestaruusturnauksessa O’Sullivan eteni puolivälieriin voittaen ensin jälleen Dingin ja sitten nuoren australialaisen Neil Robertsonin, joka oli tällä kaudella voittanut kaksi ranking-turnausta. Puolivälieräottelussa kuitenkin John Higgins pudotti O’Sullivanin jatkosta erin 13–9. Vanha kilpakumppani Higgins jatkoi aina finaaliin ja uransa toiseen maailmanmestaruuteen asti, ja ylsi näin samaan aikoinaan samana vuonna ammattilaisena aloittaneiden O’Sullivanin ja walesiläisen Mark Williamsin kanssa.
Kaudella 2007–2008 O’Sullivan pelasi todella vakuuttavasti. Kauden kuudessa ranking-turnauksessa hän oli neljä kertaa finaalissa ja voitti niistä kaksi tärkeintä. Royal London Grand Prix-turnauksen finaalissa hän hävisi Marco Fulle erin 9–6, UK Championshipin finaalissa hän voitti skotlantilaisen Stephen Maguiren vakuuttavasti erin 10–2 ja Welsh Openin finaalissa nuori, kovaa nousua tekevä, Mark Selby voitti hänet tiukasti erin 9–8, vaikka O’Sullivan johti finaaliottelua erin 8–5. Lisäksi Northern Ireland Trophy-turnauksessa Ronnie pääsi välieriin ja syksyn aikana hän voitti jälleen myös kutsuturnauksen Premier League, jossa hän voitti John Higginsin erin 7–4. Kauden päätteeksi O’Sullivan nosti snookerin himoituimman palkinnon eli maailmanmestaruuspokaalin urallaan jo kolmatta kertaa, kun hän oli voittanut maanmiehensä Ali Carterin finaalissa selkein lukemin 18–8. Molemmat pelaajat olivat aikaisemmin turnauksessa suorittaneet maksimibreikin, ja ensimmäistä kertaa lajin historiassa lisäpalkinto jaettiin kahden pelaajan kesken. Finaali oli Carterin uran ensimmäinen. Parhaan pelinsä O’Sullivan pelasi semifinaalissa Stephen Hendryä vastaan, jossa hän pelasi Hendryn sanojen mukaan täysin virheetöntä snookeria. O’Sullivan teki tämän kauden aikana kolme maksimibreikkiä, joista viimeinen oli Ronnien uran yhdeksäs ja ennätyksellinen. Kaudelle 2008–2009 hän valtasi maailman ykköspelaajan paikan urallaan kolmatta kertaa yli 5 000 pisteen erolla toisella sijalla olevaan Stephen Maguireen, joka myös pelasi upean kauden . Finaalin jälkeisessä haastattelussa O’Sullivan toivoi saavuttavansa maailmanmestaruuden vielä useaan kertaan.
Kauden 2008–2009 O’Sullivan aloitti vakuuttavasti voittaen aloitusturnauksen Northern Ireland Trophy. Finaalissa kaatui vanha konkari Dave Harold, joka oli ollut ranking-turnauksen finaalissa viimeksi vuonna 1994, erin 9–3. Voitto oli O’Sullivanin uran 21. ja toinen peräkkäinen, ja haastattelussaan hän ilmoitti pelin jälkeen tavoitteekseen 30 voittoa ja mestari Steve Davisin (28) ohittamisen. Glasgow’ssa pelatussa London Royal Watches Grand Prix-turnauksessa O’Sullivan ei edennyt aivan finaaliin saakka, sillä nuori Judd Trump pudotti hänet tiukassa neljännesfinaaliottelussa erin 4–5, edeten ensimmäistä kertaa semifinaaliin ammattilaisturnauksessa. Maplin UK Championship-voiton puolustaminen päättyi jo toiselle kierrokselle, jossa Joe Perry nousi voittajaksi 3–5-tappioasemasta 9–5-voittoon. Vuoden 2009 The Rocket aloitti upeasti voittamalla neljättä kertaa Saga Insurance Masters -turnauksen. Finaalissa, jossa O’Sullivan nousi 5–7 tappioasemasta voittoon, kaatui hallitseva mestari Mark Selby erin 10–8. Kevät ei muuten sujunut kovin mallikkaasti, vaan O’Sullivan kärsi pelitason epätasaisuudesta. Maailmanmestaruuden puolustaminen päättyi jo toisella kierroksella, jolloin nuori pohjoisirlantilainen Mark Allen yllätti O’Sullivanin erittäin tasokkaalla hyökkäysvoittoisella pelillä. O’Sullivan kuitenkin varmisti ykköspelaajan paikan seuraavalla kaudelle lähdettäessä. Premier League tuotti The Rocketille jo viidennen peräkkäisen, ja yhteensä kahdenksannen, voiton.
WBPSA Player of the Year 2008
Kausi 2009–2010 käynnistyi O’Sullivanin osalta loistavasti Kiinan Shanghaissa, jossa hän voitti kauden avausturnauksen finaalissa nuoren kiinalaislahjakkuuden Liang Wenbon erin 10–5. Finaali oli Wenbon uran paras saavutus, mutta aivan vielä ei 21-vuotiaalla ollut rahkeita haastaa The Rocketia loppuottelussa. Näin Ronnien pistejahti hallitsevan maailmanmestarin John Higginsin saavuttamiseksi Provisional Ranking -listalla sai hyvän alun. O’Sullivan pudotti itse Higginsin selkein 6–1-lukemin välierässä ennen loppuottelua. Higgins pudotti O’Sullivanin kuitenkin jo toisella kierroksella Grand Prix -turnauksessa ja eteni itse semifinaaliin ja kasvatti näin listajohtoaan. Pukka Pies UK Championship -turnauksessa O’Sullivan kohtasi jälleen Higginsin – tällä kerralla semifinaalissa, jossa The Rocket nousi 1–8-tappioasemasta tasoihin 8–8 vain hävitäkseen viimeisen ja ratkaisevan erän. Premier Leaguessa Shaun Murphy katkaisi O’Sullivanin viiden peräkkäisen voiton putken ja näin The Rocket hävisi ensimmäistä kertaa tämän turnauksen finaalissa (erät 7–3). Kevätkausi käynnistyi hyvin O’Sullivanin osalta, mutta viidennen Masters-tittelin eteen tuli seisomaan Mark Selby, joka otti revanssin edellisvuoden finaalista erin 10–9. Welsh Openissakin O’Sullivan esiintyi jälleen edukseen voittamalla yhden ottelun jopa puhtaasti 5–0, mutta semifinaalissa jälleen kerran tällä kaudella John Higgins osoitti olevansa hurjassa vireessä ja voitti tasokkaan ottelun 6–4. Higgins voitti lopulta myös koko turnauksen ja teki O’Sullivanin ykköspelaajan aseman puolustamisen lähes mahdottomaksi ajatellen seuraavaa kautta. Steve Davisin yllätettyä 52-vuotiaana maailmanmestaruuskisojen toisella kierroksella ennakkosuosikki Higginsin, O’Sullivanin tie näytti olevan auki mestaruustaistossa, mutta 11–9 johdostaan huolimatta The Rocket hävisi neljännesfinaaliottelunsa Mark Selbylle, eikä näin saanut revanssia Mastersin finaalista.
Kausi 2010–2011 toi mukanaan muutoksia ranking-listasysteemiin ja myös pienempiä ranking-turnauksia. Kesällä pelatussa Star Xing Pai Players Tour Championship 4 -turnauksessa O’Sullivan eteni finaaliin, jossa kuitenkin Barry Pinches oli etevämpi erin 4–3. Syyskuussa The Rocket nousi jälleen maksimibreikkilistan kärkeen 12bet.com World Open -turnauksessa suorittamallaan 147 pisteen lyöntisarjalla. World Openin finaali jäi ranking-turnausten parhaaksi saavutukseksi kauden alkupuoliskolla O’Sullivanin osalta, mutta Premier Leaguessa The Rocket otti jälleen pokaalin kotiin voittaen finaalin vakuuttavasti erin 7–1 Shaun Murphyä vastaan. O’Sullivan voitti myös ensimmäistä kertaa järjestetyn Power Snooker -tapahtuman, jossa pelataan yleisöystävällisempää pistepelimuotoa snookerista. The Masters päättyi tammikuussa 2011 Ronnien osalta jo ensimmäisellä kierroksella, jolloin tappio tuli Mark Allenia vastaan.