stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Benjamin Franklin
Kuolema ja muistaminen

Franklin kuoli 84-vuotiaana 17. huhtikuuta 1790. Hänen hautajaisiinsa osallistui arviolta 20 000 ihmistä. Hänet on haudattu Christ Church Burial Groundin hautausmaalle Philadelphiaan.
Testamentissaan Franklin jätti sekä Philadelphian että Bostonin kaupungeille 2000 dollaria kuitenkin sillä ehdolla, että kaupungit pääsisivät käsiksi rahoiksi vasta 100 vuoden päästä ja voitto jakaa vasta toisen 100 vuoden jälkeen. Vuonna 1990 Pensylvanian lainsäädäntöelin päätti käyttää 2 miljoonan dollarin arvoiseksi kasvaneen investoinnin erilaisten säätiöiden rahoitukseen. Bostonin saama testamentti oli kasvanut 4,5 miljoonan dollarin arvoiseksi.
Vuonna 1976, osana Yhdysvaltain itsenäisyysjuhlia, kongressi nimesi 20 jalan (6 metriä) korkean Philadelphiassa sijaitsevan Benjamin Franklinin muistopatsaan Benjamin Franklinin kansalliseksi muistomerkiksi.
Franklinin merkitystä sekä tiedemiehenä että poliitikkona on kuvattu latinankielisellä lentävällä lauseella: Eripuit coelo fulmen sceptrumque tyrannis (suom. Tempaisi taivaalta salaman ja tyrannilta valtikan).
Suomennettuja teoksia

Wanhan Richardin aawe- ja neuwo-kirja: opettawa kuinga hänen halullinen lukiansa taitaa tulla rikkaxi, onnellisexi ja kunnioitettawaxi. Ruotsin kielestä suomenettu.  Prändätty J. C. Frenckellin ja pojan tykönä Turusa 1826
Rikkauden awain ja onnen ohjat, eli Wanhan Richardin keinot kaikkinaiseen menestykseen. Barck, Oulu 1832
Neuwoja kaikille säädyille rikkaaksi ja onnelliseksi päästäksensä. Benjami Franklinin mukaan ; suomentanut Jaakko Jaakonpoika (Karl Henrik Jakob Ignatius). A. C. Öhman, Porvoo 1843
Richardi-waarin wiisaus. Unggren, Nikolainkaupunki 1875
Rikkauden avain ja onnen ohjat, eli vanhan Rikardin keinot kaikkinaiseen menestykseen. Barck, Oulu 1891
H. Screibler: Kirjanpainaja Benjamin Franklin: otteita hänen kirjoittamastaan omasta elämäkerrastaan, teoksesta "Tie rikkauteen" y.m; suom. Helmi Krohn. Otava 1921
Mediaa

Ken Burns: Benjamin Franklin (2022) Dokumenttisarja. 3 h 41 min.
Franklin (2024) 8-osainen draamasarja, pääosassa Michael Douglas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Benjamin Franklin Wikimedia Commonsissa
Benjamin Franklinin lahja Suomen kansalle: Rikkauden Avain ja Onnen Ohjat, Seura, 31.08.1938, nro 35, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltain ylipostimestarit
Franklin
Bache
Hazard
Osgood
Pickering
Habersham
G. Granger
Meigs
McLean
Barry
Kendall
Niles
F. Granger
Wickliffe
Johnson
Collamer
Hall
Hubbard
Campbell
A. Brown
Holt
King
Blair
Dennison
Randall
Creswell
Marshall
Jewell
Tyner
Key
Maynard
James
Howe
Gresham
Hatton
Vilas
Dickinson
Wanamaker
Bissell
Wilson
Gary
Smith
Payne
Wynne
Cortelyou
von Lengerke Meyer
Hitchcock
Burleson
Hays
Work
New
W. Brown
Farley
Walker
Hannegan
Donaldson
Summerfield
Day
Gronouski
O'Brien
Watson
Blount
Klassen
Bailar
Bolger
Carlin
Casey
Tisch
Frank
Runyon
Henderson
Potter
Donahoe
Brennan
DeJoy
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove  US Congress  Yle 
Muut:  Europeana  NARA  RISM  SNAC 2  3  IdRef 
David Martin, Benjamin Franklin, 1767.
Benjamin Franklinin keksimä lasiharmonikka
Benjamin West, Pariisin rauha, 1783–1784.
James Earle Fraser, Benjamin Franklin, 1906–1911.
Lindström
Nimen muita merkityksiä

Lindström Oy, tekstiilipalveluyritys
Lindström Invest Oy, kiinteistösijoitus- ja kehitysyhtiö
Lindströmin pihvi, ruokalaji
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Panssarilaiva Ilmarinen

| Ilmarinen |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Crichton-Vulcan, Turku
Kölinlasku:  2. tammikuuta 1931
Laskettu vesille:  9. heinäkuuta 1931
Palveluskäyttöön:  17. huhtikuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  upposi 13.9.1941 osuttuaan miinaan
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 900 t
Pituus:  93 m
Leveys:  16,9 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  3 500 kW
Propulsio:  dieselsähköinen
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  481
Aseistus
Aseistus:  4 × Bofors 254 mm 8 × Bofors 105 mm 4 × Vickers 40 mm 2 × Madsen 20 mm
Panssarilaiva Ilmarinen oli Suomen laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu rannikkopanssarilaiva, joka upposi 13. syyskuuta 1941 Utön edustalla osuttuaan merimiinaan. Aluksen upotessa hukkui 271 miestä.
Suunnittelu

Eduskunta hyväksyi 30. syyskuuta 1927 laivastolain, johon sisältyi kaksi noin 3 800 tonnin panssaroitua tykkivenettä. Lakitekstissä kummankin aluksen hinnaksi arvioitiin 100 miljoonaa markkaa. Puolustusministeriö esitti kaksi erilaista vaihtoehtoa, jotka poikkesivat panssaroinniltaan. Esitysten pääaseina olivat neljä 260 millimetrin ja neljä 240 millimetrin tykkiä. Kummankin esityksen apuaseistuksena olivat samat kahdeksan 120 millimetrin tykkiä ja kahdeksan 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Raskaammin aseistetun aluksen hinnaksi arvioitiin lähes 118 miljoonaa ja kevyemmin aseistetun reilu 113 miljoonaa Suomen markkaa. Suunnitelmia pidettiin tasapainoisina, koska raskaammin aseistetun aluksen panssarointia oli samalla kevennetty.
Meripuolustus ehdotti tykkien kaliiperiksi 254 millimetriä, koska rannikkotykistöllä oli runsaasti vastaavia tykkejä ja niiden ampumatarvikkeita. Yleisesikunta asettui tukemaan ehdotusta, jolloin pääaseiksi muutettiin 254 millimetrin tykit.
Valmistus

Alusten valmistuksesta tehtiin 31. tammikuuta 1928 turkulaisen Crichton-Vulcanin kanssa sopimus, johon sisältyi ainoastaan runkojen valmistus ja tavanomainen sisustaminen. Propulsiojärjestelmän ja aseistuksen sekä erikoislaitteiden ja panssarilevyjen hankinta jäi ministeriön vastuulle. Telakka ainoastaan asentaisi ne.
Köli laskettiin 2. tammikuuta 1931. Alus laskettiin vesille laivaston vuosipäivänä 9. heinäkuuta 1931. Propulsiojärjestelmä asennettiin 25. syyskuuta 1931 mennessä ja tykistö 1. helmikuuta 1933 mennessä. Aluksella tehtiin ensimmäinen koeajo 28. kesäkuuta 1933, minkä jälkeen se telakoitiin  ensimmäisen kerran 4. heinäkuuta. Aluksen virallinen koeajo toteutettiin 13. elokuuta, minkä jälkeen se luovutettiin tilaajalle eli puolustusministeriölle 3. syyskuuta. Alus luovutettiin 17. huhtikuuta 1934 rannikkolaivastolle. Luovutettaessa alukselta puuttui edelleen kevyt konetykistö, ilmatorjunnan tulenjohtolaitteet ja kolmas etäisyysmittari.
Palvelus

Alus vieraili 1935 Riiassa ja Libaussa.
Palvelus > Talvisota

Ilmarinen oli sisaraluksensa Väinämöisen kanssa ankkurissa Kasnäsin ja Högsåran välisessä Jungfrusundissa, kun ne joutuivat talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 kolmen Neuvostoliiton Itämeren punalippuisen laivaston ilmavoimien (VVS KBF) 1. miina- ja torpedolentorykmentin (1 MTAP) Iljušin DB-3 -pommikoneen hyökkäyksen kohteeksi. Koneiden pudottamat pommit räjähtivät vedessä alusten ympärillä ja ainoastaan sirpaleita osui aluksiin aiheuttamatta merkittäviä vaurioita. Ilmarinen siirtyi 2. joulukuuta Föglön selälle, mistä nostettiin 4. joulukuuta ankkuri ja purjehdittiin ympäri selkää, kunnes pimeän tultua palattiin ankkuripaikalle. Näin tehtiin selkeinä päivinä.
Talvisodan alun panssarilaivat viettivät Ahvenanmaalla suojaten maakuntaa maihinnousun varalta. Maavoimien otettua suojausvastuun ne siirrettiin suojaamaan kauppamerenkulkua Turun ja Ahvenanmaan välillä. Alukset joutuivat 25. joulukuuta 1939 ilmahyökkäyksiin, joissa Ilmarisella sai surmansa yksi miehistönjäsen ja kymmenkunta haavoittui. Torjunnan ammuskulutus oli ollut suuri muun muassa keskiraskas tykistö oli ampunut 224 laukausta ja konetykit 101 laukausta.
Tammikuun lopussa 1940, jään estäessä laivaston toiminnan, panssarilaivat siirtyivät Turkuun avustamaan kaupungin ilmapuolustuksessa. Ilmarinen ankkuroitui Pikisaaren edustalle, minkä jälkeen alukselta järjestettiin jäätie- ja puhelinyhteys maihin. Turkuun hyökättiin talvisodassa 60 kertaa yhteensä yli 400 pommikoneella. Vickersin 40 millimetrin ilmatorjuntatykit osoittautuivat tehottomiksi ja korvattiin Välirauhan aikana Boforsin 40 millimetrin tykein.
Kumpikin panssarilaiva sai 12. maaliskuuta 1940 selväkielisen käskyn nostaa ankkurin kello 20 vain kaksi tuntia ennen lähtöä. Osaston keulassa oli jäänmurtaja ja sen perässä Ilmarinen, Väinämöinen ja tykkivene, joka vaihtui myöhemmin satamajäänmurtajaan. Aamun valjetessa oltiin Hangon edustalla, jossa saatiin tieto rauhan solmimisesta. Alukset siirtyivät tiedon saatuaan alukset siirtyivät Tammisaaren ja Hästö-Busön väliseen salmeen, missä ne laskivat pimeän tultua ankkurin.
Palvelus > Jatkosota

Jatkosodan alkaessa panssarilaivojen ensimmäisenä tehtävänä oli suojata Ahvenanmaan miehitystä, operaatio Kilpapurjehdusta. Ne joutuivat ilmahyökkäykseen aamulla 22. kesäkuuta 1941.
Ilmarinen lähti 4. heinäkuuta sisaraluksensa kanssa Hiittisten saartistosta Krokön tasalle, mistä ne ampuivat pääaseillaan 18 laukausta Hankoon ennen vetäytymistään. Kranaatit tuhosivat rakennuksia ja sytyttivät tulipaloja, mutteivat aiheuttaneet merkittävää tuhoa. Alukset ampuivat 11. ja 12. heinäkuuta välisenä yönä 38 laukausta Hangon junapatteriin ja lentokentälle. Seuraava kerta oli 2. syyskuuta, kun ne tukivat jalkaväen taistelua Horsönin saaristossa ampumalla 68 kranaattia Hangonkylään ja satamaan. Tällöin saatiin osuma ammusvarastoon.
Merivoimien komentaja määräsi 26. heinäkuuta panssarilaivat Högsåraan ja edelleen Örön linnakkeen länsipuolelle. Syynä siirtoon oli tiedustelutieto, jonka mukaan Neuvostoliiton laivaston aluksia olisi matkalla Bengtskärille. Alusten matkan ajan Neuvostoliiton lentokoneet olivat pommittaneet aluksia tuloksetta. Örön länsipuolella alukset joutuivat syöksypommitukseen, jolloin Ilmarisen perän takana aivan veden pinnalla räjähti pommi. Sirpaleet tekivät aluksen kylkeen useita reikiä vesirajan yläpuolelle. Miehistöstä sai surmansa yksi ja 13 haavoittui. Aluksen vauriot korjattiin Turussa Crichton-Vulcanin telakalla parissa vuorokaudessa.
Tässä yhteydessä aluksiin lisättiin suojaksi raskaita hiekkalaatikoita, joiden epäillään tehneen aluksista suunniteltua paljon epävakaampia ja siten myötävaikuttaneen Ilmarisen tuhoon.
Hylky

Hylky paikannettiin 1990 kolmen vuoden etsintöjen jälkeen. Seuraavana vuonna kuusi aluksesta pelastunutta veteraania kärjessään Ilmarisen raskaan tykistön tulenjohtaja komentajakapteeni Huhta pääsi katsomaan hylkyä pienoissukellusveneellä. Hylky on ylösalaisin 25 meripeninkulman päässä Utöstä etelään 70 metrin syvyydessä. Hylkyä pidetään merkittävänä ympäristöriskinä, sillä sen arvioidaan sisältävän noin 100 000 litraa öljyä.
Kun alus ruostuu, öljyn odotetaan vuotavan mereen. Jo tällä hetkellä aluksesta tihkuu tipoittain kevytpolttoöljyä, joka nousee meren pinnalle ja haihtuu  ilmaan. Mikäli kaikki hylyssä oleva öljy pääsisi vapautumaan mereen, se aiheuttaisi rannikolle ympäristökatastrofin. Vuonna 2023 hylkyä tutkittiin merentutkimusalus Arandalla. Hylystä valmistettin kolmiulotteinen malli, jonka tarkoituksena on auttaa öljynpoisto-operaation valmisteluissa. Öljynpoiston hinta-arvio on noin 1,5 miljoonaa euroa.
Tyhjennyksestä aloitettiin tarjouskilpailu helmikuussa 2024. Aluksen hautarauhan ei uskota vaarantuvan, koska polttoainesäiliöihin pääsee käsiksi suoraan aluksen pohjan läpi, kun taas vainajat ovat aluksen toisella puolella vasten merenpohjaa. Hylyn polttoainesäiliöiden tyhjentämiseen ei tarjouskilpailulla löytynyt vuodelle 2024 sopivaa toteuttajaa, joten operaatio on siirtymässä vuoteen 2025.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Panssarilaivat olivat Suomen laivaston ylpeys
Ylen Elävä arkisto: Panssarilaiva Ilmarisesta tuli 271 miehen hauta
Kansallisarkiston Digitaaliarkisto: Panssarilaiva Ilmarisen digitoitu sotapäiväkirja 1939–1940 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmarinen Hylyt.net
Luettelo Ilmarisen uppoamisessa menehtyneistä  ja selviytyneistä
Panssarilaivojen perinneyhdistys ry
Panssarilaiva Ilmarinen talvisodassa Turun ilmatorjunnassa.
Panssarilaivan 254 mm:n tykkitornit Boforsin tehtaalla.
Ilmarisen 105 mm:n jaos 3.
Panssarilaiva Ilmarinen kuvattuna Väinämöiseltä noin tuntia ennen uppoamistaan.
Panssarilaiva Ilmarisen onnettomuudesta selvinneet miehet kuvattuna kaksi päivää tapahtuman jälkeen 15. syyskuuta 1941 Turussa Heikkilän kasarmilla.
4A Games

| 4A Games |
| --- | --- |

Perustettu:  2006
Toimiala:  videopeliteollisuus
Henkilöstö:  150+
Kotisivu:  www.4a-games.com.mt
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
4A Games on videopelien kehittäjä, joka on perustettu vuonna 2006 Kiovassa Ukrainassa.
Studion perustivat useat GSC Game Worldista lähteneet henkilöt Stalker: Shadow of Chernobyl pelin jälkeen.
Studio on tunnettu Metro 2033 -sarjan peleistä.
Vuonna 2020 Embracer Group hankki yhtiön omistamansa Saber Interactiven kautta. 4A:lla on yli 150 henkilöä Maltalla ja Ukrainassa.
Helmikuussa 2025 kerrottiin, että Kiovassa sijaitseva 4A Games Ukraine alkaa käyttää nimeä Reburn seuraavan pelin kehittämiseen. 4A Games jatkaa edelleen ja säilyttää oikeudet Metro-sarjaan.
Pelit

Metro 2033 (2010)
Metro: Last Light (2013)
Metro Exodus (2019)
Pelit > Uusintaversiot

Metro 2033 Redux (2015)
Metro: Last Light Redux (2015)
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (englanniksi)
Anton Alihanov

| Anton Alihanov |
| --- | --- |
 Anton Alihanov vuonna 2024.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. syyskuuta 1986 (ikä 38) Suhumi, Abhasian ASNT
Kansalaisuus:  venäläinen
Poliitikko
Puolue:  Yhtenäinen Venäjä
Anton Alihanov (s. 17. syyskuuta 1986 Suhumi, Abhasian ASNT) on Venäjän federaation kauppa- ja teollisuusministeri. Alihanov on toiminut tehtävässä 14. toukokuuta 2024 lähtien.
Alihanovilla on koulutustaustaa taloustieteissä ja oikeustieteessä. Ennen nykyistä virkaansa Alihanov työksenteli Kaliningradin alueen kuvernöörinä syyskuusta 2017 lähtien. Alihanov oli nuorin Venäjän kuvernööreistä toukokuuhun 2018 saakka. Alihanovin poliittinen ura sisältää tehtäviä Venäjän hallinnossa, kuten työskentelyä oikeusministeriössä ja kauppa- ja teollisuusministeriössä.
Ruotsin ralli 2025

|  Ruotsin ralli 2025 |
| --- | --- |
 2. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 2025. 
Ajankohta:  12.–16. helmikuuta 2025
Sijainti:  Uumaja, Ruotsi

Yleiskilpailu
Ruotsin ralli 2025  oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2025. Kilpailu järjestettiin 12.–16. helmikuuta 2025 ja kilpailun huoltopaikka oli Uumajassa.
Kilpailijat

| Rally1-autot> Nro | Rally1-autot> Kuljettaja | Rally1-autot> Kartanlukija | Rally1-autot> Talli | Rally1-autot> Auto | Rally1-autot> Mestaruuskilpailu | Rally1-autot>  | Rally1-autot>  | Rally1-autot>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Thierry Neuville |  Martijn Wydaeghe |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 5 |  Sami Pajari |  Marko Salminen |  Toyota Gazoo Racing WRT2 | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 8 |  Ott Tänak |  Martin Järveoja |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 9 |  Jourdan Serderidis |  Frédéric Miclotte |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija |  |  |  |
| 13 |  Grégoire Munster |  Louis Louka |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 16 |  Adrien Fourmaux |  Alexandre Coria |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 18 |  Takamoto Katsuta |  Aaron Johnston |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 22 |  Mārtiņš Sesks |  Renārs Francis |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija |  |  |  |
| 33 |  Elfyn Evans |  Scott Martin |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 37 |  Lorenzo Bertelli |  Simone Scattolin |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija |  |  |  |
| 55 |  Joshua McErlean |  Eoin Treacy |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 69 |  Kalle Rovanperä |  Jonne Halttunen |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
Lähde: 
Latvialainen Mārtiņš Sesks aloitti kautensa Ruotsin kilpailussa. Myös Jourdan Serderidis osallistui kilpailuun.
Lorenzo Bertelli vetäytyi kilpailusta ilmoittautumisen jälkeen. Kilpailuun ilmoittautui 61 autokuntaa, joissa 11 oli Rally1-luokassa ja lisäksi Rally2- ja Rally3-luokissa ajavia WRC2- ja JWRC-sarjoihin osallistuvia autokuntia.
Erikoiskokeet

Kilpailussa oli 18 erikoiskoetta, joiden yhteispituus oli 300,22 kilometriä.
Lauri Kattelus

Lauri Kattelus (s. 1989 Tampere) on Laitilan kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen maisteri. Kattelus aloitti Laitilan johtajana syyskuun 2020 alussa viran edellisen haltijan Johanna Luukkosen siirryttyä Rauman kaupunginjohtajaksi.
Kattelus valittiin Turun kaupunginvaltuustoon vuosien 2012 ja 2017 kuntavaaleissa kokoomuksen ehdokkaana. Hän toimi kaupunginhallituksen puheenjohtajana vuodesta 2017 vuoteen 2020. Kattelus on ilmoittanut luopuneensa Kokoomuksen jäsenyydestä keväällä 2023.
Katteluksen isä oli säveltäjä Jouni Kaipainen ja isovanhemmat lääkäri ja poliitikko Osmo Kaipainen ja kirjailija Anu Kaipainen. Katteluksen velipuoli on Arion-yhtyeen kitaristi Iivo Kaipainen.
Elina Innanen

Elina Innanen (s. 1986 Iitti) on Helsingissä asuva ruokabloggaaja ja keittokirjailija, joka ylläpitää Suomen suosituimpiin kuuluvaa vegaanista ruokablogia Chocochiliä. Blogilla on kuukausittain yli 70 000 lukijaa. Innanen on lisäksi kirjoittanut kuusi vegaanista keittokirjaa.
Innanen on ammatiltaan puutarhuri ja floristi. Blogin kirjoittamisen ohella Innanen työskenteli päätoimisesti puutarhamyymälässä, kunnes vuonna 2015 hän ryhtyi Turun Vegekaupan kauppiaaksi. Kesällä 2018 Innanen siirtyi Vegekaupan kauppiaasta kokopäiväiseksi bloggaajaksi ja keittokirjailijaksi.
Innanen valmistui puutarhuriksi Tuorlan puutarha-alan oppilaitoksesta vuonna 2008 ja perusti samana vuonna myös Chocochili-bloginsa. Floristiksi hän valmistui vuonna 2013.
Tuotanto

Viiden tähden vegaani.  Moreeni, 2011.  ISBN 978-952-254-052-2
Vegaanin keittiössä − parempaa arkiruokaa kasviksista.  Readme, 2014.  ISBN 978-952-220-898-9
Vegaanin aamupalakirja.  Readme, 2017.  ISBN 978-952-321-457-6
Vegaanin joulukirja.  Readme, 2018.  ISBN 978-952-321-695-2
Chocochilin arkiruokaa – 30 minuutin vegaanireseptit.  Kosmos, 2019.  ISBN 978-952-352-011-0
Lapsiperheen vegaanikeittokirja.  Kosmos, 2020.  ISBN 978-952-352-048-6
Yhden astian vegaaniruoat.  Kosmos, 2022.  ISBN 978-952-352-160-5
Selling England by the Pound

| Selling England by the Pound Genesis |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1973
 Julkaistu: 12. lokakuuta 1973
 Tuottaja(t): Genesis ja John Burns
 Tyylilaji: Progressiivinen rock
 Kesto: 53.21
 Levy-yhtiö: Charisma Records (UK)   Charisma/Atlantic Records (USA)
Genesiksen muut julkaisut
| Genesis Live 1973 | Selling England by the Pound 1973 | The Lamb Lies Down on Broadway 1974 |
Selling England by the Pound on 1970-luvulla progressiivista rockia esittäneen Genesiksen viides studioalbumi, joka ilmestyi 1973. Se seurasi Foxtrot-levyä ja oli Peter Gabrielin kanssa tehdyistä levyistä kaupallisesti menestynein. Levy nousi kolmanneksi Britannian albumilistalla. Sitä myös pidetään yhtenä parhaimmista Genesis-levyistä.
Laulut käsittelivät Englannin mytologista menneisyyttä. Steve Hackettin kitarasoolo kappaleessa ”Firth of Fifth” esittelee hänen ainutlaatuisen kitaraäänensä parhaimmillaan. Samainen kappale esittelee myös Tony Banksin klassisen pianon inspiroitunutta soitantaa. ”Dancing With the Moonlit Knight” -kappaleen toistuva väliosa saattaa tuoda suomalaisille mieleen Ari Taskisen ja Pelle Miljoonan "Moottoritie on kuuma" -kappaleen.
Useat levyn kappaleista tulivat vuosiksi Genesiksen keikkaohjelmistoon, muun muassa "Firth of Fifth" ja "Cinema Show". Levyltä julkaistiin lyhennettynä versiona singleksi "I Know What I Like (In Your Wardrobe)". Siitä tuli yhtyeen ensimmäinen singlelistalle noussut levytys. Britannian listalla se saavutti sijan 17 huhtikuussa 1974.
Albumi valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kappaleet

Kappaleet säveltäneet Tony Banks, Phil Collins, Peter Gabriel, Steve Hackett ja Mike Rutherford ellei toisin mainita.
Dancing With the Moonlit Knight – 8.02 (san. Gabriel)
I Know What I Like (In Your Wardrobe) – 4.07 (säv. Hackett, Banks, Gabriel, san. Gabriel)
Firth of Fifth – 9.35 (säv. Banks, san. Banks, Rutherford)
More Fool Me – 3.10 (säv. Rutherford, san. Rutherford, Collins)
The Battle of Epping Forest – 11.44 (san. Gabriel)
After the Ordeal – 4.13 (säv. Hackett, Rutherford)
The Cinema Show – 11.06 (säv. Rutherford, Banks, Collins, san. Rutherford, Banks)
Aisle of Plenty – 1.32 (säv. ja san. Gabriel)
Kokoonpano

Peter Gabriel – laulu, huilu, lyömäsoittimet, oboe
Steve Hackett – kitara, taustalaulu kappaleessa "I Know What I Like"
Tony Banks – piano, kosketinsoittimet, taustalaulu, akustinen kitara kappaleessa "The Cinema Show"
Mike Rutherford – basso, bassojalkio, akustinen kitara, sitar kappaleessa "I Know What I Like", kontrabasso kappaleessa "The Cinema Show"
Phil Collins – rummut, taustalaulu, lyömäsoittimet, laulu kappaleessa "More Fool Me"
Petri Tuunainen

| Petri Tuunainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1968
Ammatti:  freelance-toimittaja, lauluntekijä, kirjailija
Petri Tuunainen (s. 1968) on laukaalainen freelence-toimittaja, lauluntekijä ja kirjailija. Hän on kirjoittanut sanomalehti Keskisuomalaiseen henkilökuvia iskelmälaulajista, ja kirjoittanut teoksen Iskelmän tähtitaivas – 500 suomalaista viihdetaiteilijaa yhdessä Tony Latvan kanssa.
Tuunainen on toiminut myös gospel-konserttien järjestäjänä ja toimittanut radio-ohjelmia Eurovision laulukilpailuista Yle Keski-Suomeen, sekä toiminut musiikkiviihdeohjelmien (mm. Retrohelmet) taustatoimittajana. Hänen säveltämiä kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi Heikki Koskelo, CatCat, Rexi, Helinä Ilkka, Eija Kourimo ja Kyösti Kytöjoki. Tuunainen on kirjoittanut myös kirjat Armi Aavikosta,  Helinä Ilkasta, Mira Kunnasluodosta sekä Veikko Tiiton kanssa kirjan Jamppa Tuomisesta.
Aiheesta muualla

Sunnuntaivieraana on iskelmälähettilääksi tituleerattu laukaalainen Petri Tuunainen, 30.5.2021 Yle Areena
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Risto Lehmusoksa

Risto Veli Lehmusoksa (s. 8. toukokuuta 1936 Äänekoski) on suomalainen kääntäjä, kustannusjohtaja ja ruokakulttuurista kirjoittava tietokirjailija.
Lehmusoksa toimi Gummerus Kustannus Oy:ssa kotimaisen kaunokirjallisuuden osastopäällikkönä ja kirjallisena johtajana sekä vuosina 1985–1994 kustantamon toimitusjohtajana.
Lehmusoksa on suomentanut 1960-luvulta alkaen kirjoja saksan, englannin ja ruotsin kielestä sekä kääntänyt myös artikkeleita venäjästä. Hän on kirjoittanut useita tietokirjoja ruokakulttuurista, osan yhdessä vaimonsa Ritva Lehmusoksan kanssa.
Teoksia > Itsenäisesti

Volodjan varjo: Yrityksiä itäisen naapurin henkilöhistoriasta. Otava 1996.
Hyvä syömämies. Otava 2001.
Pihvinrakastajan keittokirja. Ajatus, Helsinki 2002.
Päästä pakaroihin: Tarinoita pöydän iloista, ruoan retkistä ja maun matkoista. Ajatus, Helsinki 2004.
Syömämies Amerikassa: Kulinaarinen matkakertomus. Ajatus, Helsinki 2006.