stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Camden 28
Oikeudenkäynti

Kaikki 28 pidätettyä halusivat tulla tuomituksi samassa oikeudenkäynnissä. Jokainen oli saanut seitsemän syytettä raskaista rikoksista (felony) ja heitä uhkasi korkeammillaan 40-vuoden vankeustuomiot. Tapauksesta tuli nopeasti tunnettu. Oikeudenkäynnin alkaessa toukokuussa 1973 se oli saanut jo laajaa huomiota kansan keskuudessa, jossa oikeudenkänti miellettiin eräänlaiseksi kansanäänestykseksi sodan puolesta tai vastaan. Syyttäjä tarjoutui lieventämään tuomioita tunnustuksesta, mutta kaikki 28 päättivät mennä koko oikeudenkäynnin läpi. 20. toukokuuta 1973 valamiehistö vapautti kaikki syytetyt syytteistään.
Tapaus oli oikeudenkänytinä omalaatuinen. Vielä vuonna 1967 niin sanottu Baltimore Four oli todettu syylliseksi hyvin samankalitaisessa tapauksessa. Tapauksen Camden 28 syytettyjä vastaan oli olemassa myös hyvin selvät todisteet. Tuomio heijastelikin ennen kaikkea sodan kannatuksen romahtamista.
Jane Campion

| Jane Campion |
| --- | --- |
 Jane Campion vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1954 (ikä 70) Wellington, Uusi-Seelanti
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Elizabeth Jane Campion (s. 30. huhtikuuta 1954 Wellington, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen elokuvaohjaaja. Hän on myös tuottanut ja käsikirjoittanut elokuvia.
Campion aloitti elokuvien tekemisen 1980-luvun puolivälissä. Kuuluisimpia hänen elokuvistaan ovat Piano (1993) ja Holy Smoke – pyhässä pilvessä (1999). Hän on voittanut urallaan useita arvostettuja elokuva-alan palkintoja, muun muassa Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun ensimmäisenä naisena (1993) ja Venetsian Hopeisen leijonan (1990). Piano voitti myös Oscar-palkinnon parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta (1993). Vuonna 2014 Campion johti Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoa. Campion voitti parhaan ohjauksen Golden Globen elokuvasta The Power of the Dog.
Campion oli naimisissa niin ikään elokuva-alalla työskentelevän Colin Englertin kanssa, mutta liitto päättyi eroon. Heidän tyttärensä Alice on näyttelijä.
Filmografia

An Exercise in Discipline – Peel, 1982
Passionless Moments (lyhyt, yhdessä Gerard Leen kanssa)
A Girl’s Own Story (lyhyt), 1984
After hours (lyhyt), 1984
Sweetie, 1989
Enkelin kosketus (An Angel at My Table), 1990
Piano, 1993
Naisen muotokuva (Portrait of a Lady), 1996
Holy Smoke – pyhässä pilvessä, 1999
Kuka pelkää pimeää (In the Cut), 2003
Yön kirkas tähti (Bright Star), 2009
Top of the Lake (minisarja), 2013
Top of the Lake: China Girl, 2017
The Power of the Dog, 2021
Aiheesta muualla

Jane Campion Elonetissä.
Jane Campion Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Senses of Cinema: Jane Campion
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Fox, Alistair: Jane Campion: Authorship and Personal Cinema.  Bloomington–Indianapolis:  Indiana University Press, 2011.  ISBN 978-0-253-22301-2
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 2  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  New Zealand Artists  ULAN 
Henkilöt:  Australian Women's Register  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Antonio Canova

Antonio Canova, Omakuva, 1792.
Antonio Canova (1. marraskuuta 1757 Possagno – 13. lokakuuta 1822 Venetsia) oli venetsialainen kuvanveistäjä, joka tunnetaan alastomia vartaloita kuvaavista marmoripatsaistaan. Hän oli uusklassismin keskeisiä nimiä, ja yksi tyylisuunnan perustajista. Hänen aikanaan kuvanveisto palasi lähelle klassisia ihanteita barokin ylitsevuotavan hurmoksen jälkeen.
Canovan isä ja isoisä olivat kaivertaneet kivilaattoja työkseen, ja Canova oppi piirustustaidon alkeet isoisältään jo varhaisessa iässä. Hän innostui kuvanveistosta, ja jo kahdeksanvuotiaana hän teki ensimmäiset pienoisveistoksensa Carraran marmorista. Canovan ensimmäinen mesenaatti oli isoisän vanha asiakas, joka maksoi pojan opiskelukuluja. Näin hän pääsi oppipojaksi aikansa mestarien verstaisiin.
Vuonna 1780 Canova muutti Roomaan ja työsti siellä muun muassa useita juhlavia paavien hautakappeleita. Hän vietti lyhyitä aikoja Pariisissa, Wienissä ja Firenzessä, ja hiukan pitempään Lontoossa. Vuonna 1816 hänestä tehtiin Ischian markiisi. Canovan tunnetuimpia töitä ovat muun muassa vuosina 1787–1792 veistetty Rooman Pietarinkirkossa oleva paavi Klemens XIII:n hautamuistomerkki ja useat Napoleon-patsaat.
Teoksia

Amor ja Psykhe
Theseus
Kolme sulotarta
Maria Magdalena
Damoxenos
Cantal (juusto)

Cantal-juustoa
Cantal on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolikova juusto. Se on kotoisin Auvergnen keskiosista, ja sitä valmistetaan muun muassa Cantalin departementissa. Cantal-juuston historia ulottuu antiikin Rooman aikoihin 2 000 vuoden taakse, ja sillä on suojattu alkuperänimitys.
Cantalia kypsytetään kellarissa vähintään kuukauden ajan, ja se varastoidaan 4–6 kuukaudeksi. Cantal-lieriö voi painaa 10, 20 tai 43 kilogrammaa, ja sen kuori on paksu ja kuiva.
Cantalin rasvapitoisuus kuiva-aineesta on 45 %. Nuorena sen aromi on hapahko ja kitkerä ja kypsänä ilmeikkäämpi ja pikantti. Cantal sopii muun muassa hedelmien kanssa nautittavaksi, lämpimiin ruokiin, kohokkaisiin, gratiiniin, keittoihin tai kastikkeisiin. Se säilyy jääkaapissa hyvin pakattuna useita viikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cantal (juusto) Wikimedia Commonsissa
Canon de 138 mm Modèle 1893

| Canon de 138 mm Modèle 1893 |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  Laivatykki
Alkuperämaa:   Ranska
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1892-1945(?)
Valtion käytössä:   Ranska
Sodissa:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Valmistusvuodet:  25. maaliskuuta 1892 - 15. lokakuuta 1898
Tekniset tiedot
Paino:  4080 kg
Pituus:  6445 mm
Piipun pituus:  6234 mm
Patruuna:  erikseen ladattava kartussi
Kaliiperi:  138,6 mm
Tulinopeus:  noin 4 ls/min
Lähtönopeus:  725-770 m/s
Maksimikantama:  15 000 m
Lukkouuma:  Welin-kierrelukko
Ampumakulmat:  -10° - +25°
Canon de 138 mm Modèle 1893 oli ranskalainen keskiraskas laivatykki, joka oli apuaseena Ranskan laivaston predreadnought-taistelulaivoissa ensimmäisessä maailmansodassa. Se oli asennettu lukuisiin 1890-luvulla valmistettuihin aluksiin. Romutettujen alusten aseita asennettiin 1930-luvulla apualuksiin, joissa tykkejä oli käytössä mahdollisesti vielä toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Canon de 138 Modéle 1893 oli 45 pituuskaliiperin ajalle tyypillinen ranskalaisvalmisteinen keskiraskas tykki. Se oli varustettu kierrelukolla ja siinä käytettiin kartussilaukausta. Taistelulaivoissa tykki oli tyypillisesti asennettu panssaroituihin kasematteihin.
Ampumatarvikkeet

Ampumatarvikkeina oli sirpalekranaatti ja kaksi panssarikranaattia. Sirpalekranaatti, jonka lentonopeus 770 metriä sekunnissa, painoi 30 ja panssarikranaatit 35 kilogrammaa. Panssarikranaattien nopeus oli 730 metriä sekunnissa.
Rudolf Meidner

| Rudolf Meidner |
| --- | --- |
 Meidner vuonna 1966.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1914
Kuollut: 8. joulukuuta 2005 (91 vuotta)
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Gunnar Myrdal
Tutkimusalue:  Taloustiede
Tunnetut työt:  Rehnin-Meidnerin malli
Rudolf Meidner (23. kesäkuuta 1914 – 8. joulukuuta 2005) oli saksalaissyntyinen ruotsalainen taloustieteilijä, joka työskenteli ammattiliittojen keskusjärjestö Landsorganisationenin palveluksessa ja tunnetaan Gösta Rehnin kanssa luomastaan Rehnin-Meidnerin mallista sekä ehdotuksestaan palkansaajarahastojen luomiseksi. Meidnerin mukaan solidaarinen palkkapolitiikka hyödytti menestyneimpiä yrityksiä, sillä palkkataso määräytyi kannattavuudeltaan heikompien alojen mukaan. Siksi näiden yritysten voittoja tulisi ohjata työntekijäpuolen omistamiin rahastoihin tuottamaan kollektiivista pääomaa.
Elämäkerta

Meidner syntyi 23. kesäkuuta 1914 Breslaussa, Sleesiassa Alfred Meidnerin ja Elise Bandmannin poikana. Hän pakeni Saksasta  valtiopäivätalon palon jälkeen  vuonna 1933. Hän oli taustaltaan juutalainen.
Vuonna 1937 Meidner meni naimisiin Ella Jörgenssenin kanssa ja hänestä tuli Ruotsin kansalainen vuonna 1943.
Meidner toimi ekonomistina Ruotsin ammattiyhdistysten keskusliitossa. Hänet tunnetaan etenkin palkansaajarahastojen kehittäjänä 1970-luvulla. Hän opiskeli taloustieteilijä-nobelisti Gunnar Myrdalin johdolla ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1954 aiheenaan "Ruotsin työmarkkinat täydessä työssä".selvennä
Ruotsin hallitus myönsi Meidnerille Illis quorum -mitalin vuonna 1997. Meidner kuoli 91-vuotiaana 8. joulukuuta 2005 Lidingössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rudolf Meidner Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Tieteilijät:  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Capitaneus Finlandiae

Capitaneus Finlandiae ('Suomen päällikkö') oli 1300-luvulla Turussa asuneiden Suomen käskynhaltijoiden nimitys. Käytäntö alkoi 1300-luvun alkupuolella Ruotsin kuninkaan vallan heikennyttyä. Pohjanlahden itäpuoliset alueet olivat tuolloin jakautuneina kahteen hallinnolliseen piiriin, joita johtivat Turun ja Viipurin linnojen päälliköt.
Joaquín Capilla

Joaquín Capilla vuonna 1952.
Joaquín Capilla Pérez (23. joulukuuta 1928 – 8. toukokuuta 2010) oli meksikolainen uimahyppääjä. Hän voitti olympiakultansa (Melbourne 1956) lisäksi pronssia 1948 kerroshypyissä ja 1956 sekä hopeaa 1952.
Capilla voitti neljä kultamitalia myös Pan-Amerikan kisoissa 1951 ja 1955. Hänet kelpuutettiin International Swimming Hall of Fameen vuonna 1976.
Canon de 164 mm Modèle 1893

| Canon de 164 mm Modèle 1893 |
| --- | --- |

Aseen tyyppi:  Laiva-, rannikko- ja junatykki
Alkuperämaa:   Ranska
Palvelushistoria
Palvelusvuodet:  1892-1945
Valtion käytössä:   Ranska  Saksa
Sodissa:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota
Tekniset tiedot
Paino:  7040 kg
Piipun pituus:  7412 mm
Patruuna:  erikseen ladattava kartussi
Kaliiperi:  164,7 mm
Tulinopeus:  noin 2-3 ls/min
Lähtönopeus:  770-775 m/s
Tehokas kantama:  9 000 m
Maksimikantama:  18 000 m
Lukkouuma:  Welin-kierrelukko
Ampumakulmat:  -10° - +25°
Canon de 164 mm Modèle 1893 oli ranskalainen keskiraskas laivatykki, joka oli apuaseena Ranskan laivaston pre-dreadnought-taistelulaivoissa ja panssariristeilijöissä ensimmäisessä maailmansodassa. Sitä käytettiin lisäksi rautatietykistössä kummassakin maailmansodassa ja rannikkotykkinä toisessa maailmansodassa.
Tykki korvattiin parannellulla Modèle 1893/96 -tykillä.
Suunnittelu

Canon de 164 Modéle 1893 oli 45 pituuskaliiperin ajalle tyypillinen ranskalaisvalmisteinen keskiraskas tykki. Se oli varustettu kierrelukolla ja siinä käytettiin kartussilaukausta.
Laivatykit

Aluksille Modèle 1893 ja Modèle 1893/96 tykit asennettiin kasematteihin ja niiden korotuskulmat olivat -10 – +25 astetta. Ne käyttivät 52 kilogramman ammuksia, joiden lähtönopeus oli 865 metriä sekunnissa. Tykin tehokas maksimikantama oli 9000 metriä. Tykkiä asennettiin myös jonkin verran yksi- ja kaksiputkisiin torneihin.
Bruvikin kirkko

| Bruvikin kirkko Bruvik kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Osterøy, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1867
Suunnittelija:  F. H. Stockfleth
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Bruvikin kirkko (norj. Bruvik kyrkje) on Osterøyn kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1867.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bruvikin kirkko Wikimedia Commonsissa
Marco Caneira

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Marco António Simoes Caneira
Syntymäaika: 9. helmikuuta 1979
Syntymäpaikka: Negrais, Portugali
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1995–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2000 2000–2001 2001–2002 2002–2004 2004–2008 2006–2007 2008– | Sporting CP → Salgueiros (lainassa) → Beira-Mar (lainassa) → Alverca (lainassa) Reggina Benfica Bordeaux Valencia → Sporting CP (lainassa) Sporting CP | 1 (0) 3 (0) 12 (0) 17 (0) 22 (0) 27 (0) 65 (0) 46 (1) 40 (1) 28 (0) |
Maajoukkue
| 2002– | Portugali | 25 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 20. toukokuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. elokuuta 2007.
Marco António Simoes Caneira (s. 9. helmikuuta 1979 Negrais, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
178 senttimetriä pitkä Caneira aloitti ammattilaisuransa lissabonilaisessa Sportingissa kaudella 1995–1996. Sen jälkeen hän edusti Salgueirosia, Beira-Maria, Alvercaa ja Benficaa kotimaassaan, Regginaa Italiassa ja Bordeaux'ta Ranskassa. Ranskasta Caneira siirtyi espanjaan Valencian riveihin vuonna 2004. Vuosina 2006–2007 hän pelasi lainalla Sportingissa.
Portugalin maajoukkueessa Caneira debytoi vuonna 2002 Suomea vastaan pelatussa ottelussa. Caneira oli mukana vuosien 2002 ja 2006 MM-kilpailuissa mutta pelasi vain jälkimmäisessä turnauksessa viimeisen alkulohko-ottelun Portugalin jo varmistettua jatkopaikkansa.
Saavutukset

Uefa-supercup: 2004
Portugalin cup: 2007
Aiheesta muualla

Marco Caneira Football Database -sivustolla (englanniksi)
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Baía |
2 J. Costa |
3 Xavier |
4 Caneira |
5 Couto |
6 Sousa |
7 Figo |
8 Pinto |
9 Pauleta |
10 R. Costa |
11 Conceição |
12 Viana |
13 Andrade |
14 Barbosa |
15 Nelson |
16 Ricardo |
17 Bento |
18 Frechaut |
19 Capucho |
20 Petit |
21 Nuno Gomes |
22 Beto |
23 Rui Jorge |
Valmentaja Oliveira
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Caneira |
4 Costa |
5 Meira |
6 Costinha |
7 Figo |
8 Petit |
9 Pauleta |
10 Viana |
11 Simão |
12 Quim |
13 Miguel |
14 Valente |
15 Boa Morte |
16 Carvalho |
17 Ronaldo |
18 Maniche |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Santos |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Can’t Buy Me Love (elokuva)

| Can’t Buy Me Love |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve Rash
Käsikirjoittaja:  Michael Swerdlick
Tuottaja:  Thom Mount
Säveltäjä:  Robert Folk
Kuvaaja:  Peter Lyons Collister
Leikkaaja:  Jeff Gourson
Pääosat:   Patrick Dempsey  Amanda Peterson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures Silver Screen Partners Thom Mount
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Can’t Buy Me Love (televisioesityksessä käytetty myös nimeä Näytön paikka) on Steve Rashin ohjaama romanttinen teinikomedia vuodelta 1987. Elokuvan pääosissa ovat Patrick Dempsey ja Amanda Peterson. Poika yrittää päästä suosioon maksamalla suositun tytön puolesta kalliin takin. Ehtona on, että tytön pitää esittää hänen tyttöystäväänsä kuukauden ajan.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Patrick Dempsey   | … |   Ronald Miller   |
|   Amanda Peterson   | … |   Cindy Mancini   |
|   Courtney Gains   | … |   Kenneth Wurman   |
|   Tina Caspary   | … |   Barbara   |
|   Seth Green   | … |   Chuckie Miller   |
|   Darcy DeMoss   | … |   Patty   |
|   Dennis Dugan   | … |   David Miller   |
|   Cloyce Morrow   | … |   Judy Miller   |
|   Devin DeVasquez   | … |   Iris   |
|   Cort McCown   | … |   Quint   |
|   Eric Bruskotter   | … |   Big John    |
|   Gerardo Mejia   | … |   Ricky   |
|   Ami Dolenz   | … |   Fran   |
|   Max Perlich   | … |   Lester   |
|   Sharon Farrell   | … |   Mrs. Mancini   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi luonnehtii elokuvaa sutjakkaan viattomaksi romanttiseksi hassutteluksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Can’t Buy Me Love Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Can’t Buy Me Love Elonet.
J. J. Cale

| J>  J. Cale |
| --- | --- |
 J. J. Cale vuonna 2006.
Henkilötiedot
Koko nimi:  John Weldon Cale
Syntynyt: 5. joulukuuta 1938 Oklahoma City, Oklahoma, Yhdysvallat
Kuollut: 26. heinäkuuta 2013 (74 vuotta) La Jolla, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä, laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  J.J. Cale, J. J. Cale ja JJ Cale 
Aktiivisena:  1958–2013
Tyylilajit:  blues, bluesrock
Soittimet:  kitara, laulu, lauluntekijä
Levy-yhtiöt:  Mercury Records PolyGram Virgin Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Weldon ”J. J.” Cale (5. joulukuuta 1938 Oklahoma City, Oklahoma – 26. heinäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen bluesrock -laulaja, lauluntekijä ja kitaristi.
Ura

J. J. Cale syntyi Oklahoma Cityssä ja varttui Tulsassa. Hän soitti teini-ikäisenä useissa rock and roll -yhtyeissä ja Western swing -yhtyeissä. Cale muutti Nashvilleen 21-vuotiaana ja pääsi töihin Grand Ole Opryn kiertueelle.
Asuttuaan Nashvillessä muutaman vuoden Cale palasi Tulsaan. Soitettuaan ensin siellä klubeilla yhdessä Leon Russellin kanssa Cale muutti Los Angelesiin. Siellä Cale soitti aluksi lyhyen aikaa Delaney & Bonnie -duon kanssa kunnes aloitti oman soolouransa vuonna 1965. Samana vuonna hän kirjoitti kappaleen “After Midnight”, josta tuli myöhemmin hänen tunnetuin laulunsa. Cale perusti vuoden 1966 tienoilla yhtyeen nimeltä The Leathercoated Minds yhdessä lauluntekijä Roger Tillisonin kanssa. Yhtye julkaisi psykedeelisen albumin A Trip Down Sunset Strip (1966).
Cale palasi Tulsaan vuonna 1967 ja alkoi soitella paikallisissa klubeissa. Hänen äänittämänsä demot johtivat levytyssopimukseen Shelter-levymerkin kanssa vuonna 1969. Eric Clapton julkaisi samana vuonna coverinsa “After Midnightista”, joka nousi Yhdysvaltain singlelistan top-20:een ja toi Calelle julkisuutta.
Cale julkaisi esikoisalbuminsa Naturally vuonna 1971. Sitä seurasi pian albumi Really, jonka jälkeen Cale julkaisi uusia albumeja parin vuoden välein. Calen 1970-luvun alun albumit tuottivat hänelle muutaman singlehitin, kuten “Crazy Mama”, “After Midnight”, “Call Me the Breeze”, “Lies” ja “Hey Baby”. Eric Clapton teki coverin myös Calen kappaleesta “Cocaine“.
Cale vaihtoi Shelteriltä MCA:lle 1980-luvun taitteessa. Yhden albumin jälkeen hän siirtyi Mercury Recordsille. Vuoden 1983 jälkeen Cale jättäytyi syrjään pitkäksi aikaa ja julkaisi seuraavan albuminsa Travel Log vasta vuonna 1990, minkä jälkeen hän julkaisi 1990-luvulla vielä kolme albumia. Cale jatkoi albumien julkaisemista 2010-luvulle saakka, kunnes hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2013.
J. J. Cale esiintyi yhtyeineen Suomessa Kulttuuritalolla huhtikuussa 1976 ja toukokuussa 1977.
Musiikki

Cale levytti suurimman osan tuotannostaan soolona, mutta albumin The Road to Escondido hän teki Eric Claptonin kanssa.
Kitaristina J. J. Cale oli monipuolinen soittaja, jolta luonnistui rock’n roll, blues, country, jazz sekä balladit ja instrumentaalimusiikki. Hänen soittotapansa oli omaperäinen, jota myös kutsutaan Tulsa-soundiksi tai J.J. Cale -soundiksi. Cale soitti kuten lauloikin "lähes kuiskaamalla".
Cale useimmiten myös nauhoitti ja miksasi levynsä itse. Huomiota herättävää oli hänen mieltymyksensä varhaisten rumpukoneiden käyttöön. Omaehtoisuus korostui myös Calen tavassa vältellä julkisuutta ja olla pyrkimättä supertähdeksi. Cale ei tehnyt isoja maailmankiertueita.
Muiden tekemät coverit

Useat artistit ja yhtyeet ovat tehneet Calen kappaleista omia versioitaan, esimerkiksi Eric Clapton kappaleista ”After Midnight” ja ”Cocaine” ja Lynyrd Skynyrd ”Call Me The Breezesta” ja ”Same Old Bluesista”. Kari Peitsamo on levyttänyt kappaleen ”Cocaine” suomeksi nimellä ”Ilpo” levylleen Greatest Hits. Nazareth on esittänyt kappaletta ”Cocaine” ja julkaissut sen levyllä livealbumissa.
Diskografia

Naturally (1971)
Really (1972)
Okie (1974)
Troubadour (1976)
5 (1979)
Shades (1980)
Grasshopper (1982)
#8 (1983)
Travel-Log (1990)
Number 10 (1992)
Closer to You (1994)
Guitar Man (1996)
To Tulsa and Back (2004)
The Road to Escondido (Eric Claptonin kanssa) (2006)
Roll On (2009)
Stay Around (postuumi) (2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J. J. Cale Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
J.J. Calen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Eino Pitkänen

Eino Pitkänen (9. tammikuuta 1904 Kuopion maalaiskunta – 11. elokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Hänen isänsä oli Kuopiossa rakennusmestarina toiminut Antti Pitkänen, jonka suunnittelemia rakennuksia on säilynyt Kuopion seudulla. Eino Pitkänen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lyseosta vuonna 1923 ja aloitti syksyllä arkkitehtuurin opinnot Teknillisessä korkeakoulussa. Opiskeluaikaisia töitä ja Pitkäsen ensimmäisiä suurempia töitä on hänen vuonna 1929 suunnittelemansa Carlsonin tavaratalo Kuopiossa. Pitkänen valmistui diplomiarkkitehdiksi huhtikuussa 1931. 1930-luku oli rakentamisessa hiljaista aikaa, mikä lienee ollut syy siihen, että Pitkänen opiskeli myös opettajaksi Rauman seminaarissa. Hän valmistui opettajaksi toukokuussa 1932 ja valittiin jo samana kesänä Kajaanin seminaariin piirustuksen, veiston ja kaunokirjallisuuden opettajaksi.
Opettajan työn ohella Eino Pitkänen osallistui suunnittelukilpailuihin, josta mainittakoon Iisalmen kirkon suunnittelukilpailu, jonka Pitkänen voitti. Samoihin aikoihin hän alkoi suunnitella ensimmäisiä rakennuksiaan Kajaanin kaupungille. 1930-luvun puolesta välistä, siihen asti kunnes hän perusti oman arkkitehtuuritoimiston vuonna 1940, Pitkänen työskenteli Kajaanin Puutavara Osakeyhtiössä suunnittelijana. Ensimmäisiä töitä lukuun ottamatta Pitkäsen töissä näkyy selvästi funktionalismin vaikutus. Eino Pitkäsen päätyö on hänen suuri vaikutuksensa Kajaanin kaupunkikuvan muuttumiseen vanhasta puutalokaupungista nykyaikaiseksi kivikaupungiksi.
Työt > Työt Kajaanissa

Pitkänen vietti työuransa tärkeimmät vuodet Kajaanissa. Hänen päätyönsä on se, että Kajaanin puutalokaupungista tuli nykyaikainen, moderni kivitalokaupunki. Pitkänen sai suunnitell Kajaanissa monia rakennuksia, koska suunnittelijoiden kesken ei juuri ollut kilpailua. Pitkänen suunnitteli Kajaaniin asuin-, liike- ja teollisuusrakennuksia. Myös julkiset rakennukset ovat edustettuina.
Työt > Työt Kajaanissa > Työt Kajaanin Puutavara Osakeyhtiölle / Kajaani Oy:lle

Pitkänen suunnitteli useita Kajaanin Puutavara Osakeyhtiön (vuodesta 1945 Kajaani Oy) rakennuksia 1930–, 1940– ja 1950–luvuilla.
Kajaani Oy:n sellu- ja paperitehtaan uudistukset
Selluvarasto
Kajaani Oy:n insinöörikonttori (sellutehtaan yhteydessä, purettu 2000-luvun alussa)
Kajaani Oy:n uimarannan spiraalinmuotoiset uimakopit - 193x
Kajaanin saha – 1940-luku
Kajaani Oy:n pääkonttori - 1938 (metsäosaston siipi korotettiin kaksikerroksiseksi vuonna 1957)
Ensilän tilan aittarakennus - 1930-luku
Raakapuun varastointialueen pumppaamorakennus Suvantolan rannassa (Lähde: Kajaani Oy:n historiikit)
Kajaani Oy:n pääporttirakennus (portin ylä- ja joenpuolinen osa purettu) - 1938
Kajaani Oy:n toimitusjohtajan edustusasunto Koskikara Kajaaninjoen rannalla, Brahenkatu 5 - 1941 (lasireliefi Yrjö Rosola, 1945).
Kajaani Oy:n rakennuksia Ärjässä
Suvantolan asuinalue (viimeinen talo poltettu palokunnan harjoituksessa vuonna 2009) - 1940-luku
Makkolan sauna- ja pesularakennus – 1949 (purettu 1990-luvun lopussa)
Koivukosken voimalaitos - 1943
Ämmäkosken voimalaitoksen laajennus- ja muutostyö - 1941
Kajaani Oy:n asuin- ja liiketalo, Välikatu 5 - 1945
Kajaani Oy:n asuin- ja liiketalo, Koskikara, Brahenkatu 6 - 1949
Katerman voimalaitos ja asuinalue, Kuhmo, 1950