stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanns Rauter

Hanns Rauter vuonna 1939.
Johann Baptist Albin (Hanns) Rauter (4. helmikuuta 1895 – 24. maaliskuuta 1949) oli itävaltalaissyntyinen sotilas ja toisen maailmansodan aikana saksalainen SS-kenraali (Obergruppenführer). Rauter toimi Alankomaissa korkeassa SS-virassa vuosina 1940–1945, virkanimikkeellä Höhere SS- und Polizeiführer Nordwest.
Tausta ja sotilasuran alku

Rauter oli syntynyt Klagenfurthissa Itävallassa, ja pääsi koulusta 1912, jonka jälkeen aloitti insinööriopinnot Grazin teknillisessä yliopistossa. Ensimmäisessä maailmansodassa hän taisteli Itävalta-Unkarin armeijassa. Hän erosi palveluksesta 1919 luutnanttina. Sodan jälkeen hän toimi kansallismielisissä ja oikeistolaisissa Freikorps-joukoissa.
Rauter tapasi Adolf Hitlerin ensi kerran vuonna 1929 ja liittyi Itävallan kansallissosialistiseen puolueeseen. Hän pakeni Saksaan 1933, ja liittyi siellä NSDAP:n Itävallan johtajiin joskaan hänen ei tiedetä koskaan olleen virallisesti puolueen jäsen. Hän liittyi kuitenkin Sturmabteilungiin (SA) ja oli aktiivinen suunnitellessaan Itävallan kansallissosialistisen puolueen laittomia toimia. Vuonna 1935 hän siirtyi SS:n jäseneksi. Vuoteen 1940 saakka hän kuului Breslaun natsihallintoon.
Hollannin poliisikomentaja

Toukokuussa 1940 Rauter nimitettiin SS- ja poliisijohtajaksi Alankomaihin (Höhere SS- und Polizeiführer Nordwest). Hän oli vastuussa Heinrich Himmlerille ja Arthur Seyss-Inquartille. Asemassaan hän vastasi vastarintaliikkeen kukistamisesta ja yhteensä 110 000 hollanninjuutalaisen siirtämisestä keskitysleireille – heistä ainoastaan 6 000 selvisi leiriltä hengissä. Lisäksi Rauter siirrätti 300 000 hollantilaista Saksaan pakkotyöhön. Hän määräsi myös siviilien joukkoteloituksia natseja vastaan kohdistuneiden iskujen jälkeen.
Liittoutuneiden operaatio Market Gardenin aikana Arnhemissä Rauter komensi Osasto Rauteria (saks. Kampfgruppe Rauter) Veluwen alueella. Arnhemin päädyttyä liittoutuneiden haltuun Rauterista tuli Maasin rintaman SS-joukkojen päällikkö.
Maaliskuussa 1945 Rauter haavoittui vakavasti Hollannin vastarintaliikkeen iskussa Woeste Hoevessa Veluwessa. Iskua ei oltu suunniteltu Rauteria vastaan, tarkoituksena oli ryöstää elintarvikekuljetus. Saksalaisiin sotilasasuihin pukeutuneet vastarintamiehet pysäyttivät Rauterin auton, tappoivat hänen kanssamatkustajansa ja haavoittivat Rauteria vakavasti. Vastauksena hyökkäykseen saksalaiset tappoivat satoja poliittisia vankeja tapahtumapaikalla ja lisäksi 50 henkeä Amersfootin keskitysleirillä ja 40 Haagissa sekä Rotterdamissa.
Oikeudenkäynti ja tuomio

Rauter vietiin sairaalaan, jossa brittiläiset sotilaspoliisit pidättivät hänet sodan jälkeen. Rauter luovutettiin Hollannin hallitukselle. Haagissa pidetyssä, filmille tallennetussa sotaoikeuden istunnossa Rauter kiisti syyllisyytensä. Hänet tuomittiin kuolemaan, ja ylioikeus vahvisti tuomion tammikuussa 1949. Hanns Rauter teloitettiin ampumalla Scheveningenin lähellä 24. maaliskuuta 1949. Teloituspaikalla Rauter ei ottanut sidettä silmilleen ja antoi itse tulikomennon teloitusosastolle.
Hopla

Hopla on belgialainen 3D-animaatiosarja, jota on valmistettu vuodesta 1999 lähtien. Ohjelmassa opetetaan asioita ja esineitä musiikin avulla. Sarjan päähenkilöinä ovat Hopla-jänis, Onki-sika, Nina-karhu, Surri-apina, Poppla-kilpikonna sekä Lola-kissa. Suomessa sarjaa on esittänyt MTV Juniori. Hopla sarja lopetettiin vuonna 2008, koska katsojamäärät laskivat liikaa, eikä Hopla enää tuottanut rahaa. Hopla-museoon pääset vierailemaan Saksassa.
Aiheesta muualla

Hoplan kotisivut (englanniksi)
Hopla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
I + i

| i + i |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Pekka Hyytiäinen
Käsikirjoittaja:  Pekka Hyytiäinen
Kuvaaja:  Matti Kanerva Seppo Kivimaa Petteri Kotilainen
Leikkaaja:  Pekka Hyytiäinen
Lavastaja:  Maria Kyber
Pääosat:  Pekka Valkeejärvi Riitta Kymäläinen Tapio Häivä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Lähikuva
Ensi-ilta:  23. lokakuuta, 1981
Kesto:  57 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
i + i on Pekka Hyytiäisen ohjaama suomalainen draamaelokuva vuodelta 1981. Elokuvan esitteen mukaan se on "elokuva epäonnistumisesta" ja Hyytiäisen aikaisempaa Kirje-elokuvaa kokeellisempi kuvaus olemassaolon ahdistuksesta. Elokuva sai elokuvateattereissa esityskierroksella 469 katsojaa.
Hilary Mantel

Hilary Mary Mantel DBE (6. heinäkuuta 1952 Glossop, Derbyshire, Englanti – 22. syyskuuta 2022) oli brittiläinen kirjailija ja kriitikko. Mantel kirjoitti muistelmia, novelleja ja historiallisia romaaneja. Hän oli koulutukseltaan juristi.
Nuorena naisena Mantel alkoi kärsiä tuskallisista kivuista, jotka diagnosoitiin aluksi psykiatriseksi ongelmaksi. Sairautta hoidettiin antipsykoottisilla lääkkeillä, jotka aiheuttivat Mantelille psykoottisia häiriöitä. Vasta vuosia myöhemmin kipujen aiheuttajaksi todettiin endometrioosi. Mantelin muistelmateos Giving Up the Ghost kertoo hänen nuoruudestaan sekä elämästään tuskallisen sairauden kanssa.
Vuonna 2009 Mantelille myönnettiin Booker-palkinto menestysromaanista Susipalatsi (Wolf Hall). Mantel sai palkinnon toisen kerran vuonna 2012 romaanistaan Syytettyjen sali (Bring Up the Bodies), joka on Susipalatsin jatko-osa. Kolmas osa sarjaan ilmestyi vuonna 2020.
Tuotanto

Every Day is Mother's Day, 1985
Vacant Possession, 1986
Eight Months on Ghazzah Street, 1988
Fludd, 1989
A Place of Greater Safety, 1992
A Change of Climate, 1994
An Experiment in Love, 1995
The Giant, O'Brien, 1998
Giving Up the Ghost (A Memoir), 2003
Learning to Talk, 2003
Beyond Black, 2005
Wolf Hall, 2009
Bring up the Bodies, 2012
The Assassination of Margaret Thatcher, 2014
The Mirror and the Light, 2020
Tuotanto > Suomennokset

Susipalatsi.  (Wolf Hall, 2009)  Suomentanut Kaisa Sivenius. Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-334-9.
Syytettyjen sali.  (Bring Up the Bodies, 2012)  Suomentanut Kaisa Sivenius. Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-472-8.
Margaret Thatcherin salamurha.  (The Assassination of Margaret Thatcher, 2014)  Suomentanut Kaisa Sivenius. Helsinki:  Teos, 2017.  ISBN 978-951-851-766-8.
Kuningashuone.  (The Mirror and the Light, 2020)  Suomentanut Kaisa Sivenius. Helsinki:  Teos, 2020.  ISBN 978-952-363-038-3.
Imeltyminen

Imeltyminen on kasvissa tai kasvin osassa tapahtuva tärkkelyksen hajoaminen sokereiksi, mm. viljan itämisessä imeltyminen on täysin normaali alkuvaihe ja peruna imeltyy kylmyyden vaikutuksesta. Ei ole harvinaista sekään, että imeltyminen on ihmisen aiheuttamaa osin tai kokonaan: maltaiden valmistuksessa viljan imeltymistä kiihdytetään, ja eräiden ruokalajien valmistuksessa sitä aiheutetaan kokonaan tarkoituksellisesti.
Hopjärvi

| Hopjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Loviisa (Liljendal)
Koordinaatit:  60°33′10″N, 26°06′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Koskenkylänjoki
Järvinumero:  16.008.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  17,9 m
Rantaviiva:  19,025 km 
Pinta-ala:  6,38 km² 
Tilavuus:  0,0137 km³ 
Keskisyvyys:  2,2 m 
Suurin syvyys:  6,3 m 
 fiHopjärvi 
Hopjärvi (ruots. Hopom träsk) matala ja rehevä järvi Koskenkylänjoen päävesistöalueella itäisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 6,4 neliökilometriä. Hopjärvi sijaitsee Hopomin kylässä Loviisan kaupungissa entisen Liljendalin kunnan alueella kymmenisen kilometriä Loviisan keskustasta luoteeseen. Järven länsipuolitse kulkee valtatie 6.
Hopjärven kasvillisuus koostuu suurimmalta osin järviruo'osta. Erityisen tiheää kasvillisuus on järven etelä-, länsi- ja pohjoisrannalla. Itäranta on jyrkkää kalliota, jonka edustalla kasvillisuutta on niukalti. Hopjärvi on kalastoltaan särkikalavaltainen.
Hopjärvessä on kaksi saarta, Storholmen ja Norrholmen. Niiden välissä on muutaman aarin laajuinen Gästgivarn. Saaret sijaitsevat Hopjärven länsiosassa.
Hopjärven vesitilavuus on 13 729 000 kuutiometriä.
Hopjärvi (16.008.1.001) kuuluu Ålhusbäckenin valuma-alueeseen (16.008), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Koskenkylänjoen vesistössä (16). Hopjärvi on Ålhusbäckenin alueen ainoa yli hehtaarin laajuinen vakavesi.
Hopjärvi on Loviisan suurin järvi Tammijärven jälkeen. Sitä seuraavat Teutjärvi, Sarvalaxträsket, Särkjärvi, Vuohijärvi, Yläallas, Lappominjärvi ja Suvijärvi.
Aiheesta muualla

Järviwiki: Hopjärvi
Hyvä voittaa

| Hyvä voittaa Juha Tapio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. syyskuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Ville Riippa
 Tyylilaji: iskelmä, pop rock
 Kesto: 43.00
 Levy-yhtiö: Kaiku
Listasijoitukset
  1.
Juha Tapion muut julkaisut
| Suurenmoinen kokoelma 2009 | Hyvä voittaa 2011 | Tähtisarja – 30 suosikkia 2011 |
Hyvä voittaa on Juha Tapion seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 21. syyskuuta 2011. Albumi ylitti platinalevyyn oikeuttavat 20 000 kappaleen myynnin kahdessa päivässä nousten suoraan Suomen virallisen albumilistan kärkeen.
Hyvä voittaa valittiin vuoden 2012 Iskelmä-gaalassa vuoden 2011 parhaaksi albumiksi. Albumi ylitti kaksinkertaisen platinamyyntirajan 11. kesäkuuta 2012.
Albumilta on julkaistu kolme singleä; "En mitään, en ketään", "Sitkeä sydän" ja "Rakastan niin kauan kuin mä voin". Lisäksi kappaleista "Sitkeä sydän" ja "Rakastan niin kauan kuin mä voin" on kuvattu musiikkivideot. Lisäksi Juha osallistui "Sitkeä sydän"-kappaleella Syksyn sävelen.
Kappalelista

Kaikki sävellykset ja sanoitukset ovat Juha Tapion käsialaa
Sitkeä sydän – 3.10
Muistan miten hehkuit – 4.30
En mitään, en ketään – 3.33
Jossain täällä – 4.07
Rakastan niin kauan kuin mä voin – 3.55
Kilometrit – 3.38
Niinkuin sinäkin – 3.34
Toiveista rippeet – 4.06
Jonkun ajan päästä – 5.02
Saatan – 3.47
Aurinko ei laske – 4.09
Muusikot

Juha Tapio – laulu, akustinen kitara, taustalaulu
Ako Kiiski – bassokitara
Marzi Nyman – kitara ja mandoliini
Ville Riippa – koskettimet, jousisovitukset, taustalaulu
Kalle Torniainen – rummut ja lyömäsoittimet
Jaakko Kääriäinen – akustinen kitara (kappaleissa 3 ja 7), sähkökitara (kappaleessa 1)
Eppu Kosonen – taustalaulu
Gossip

| Gossip |
| --- | --- |

 Gossip vuonna 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  indie rock, punk rock, garage rock
Kotipaikka:  Portland, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Beth Ditto, laulu   Brace Paine, kitara, basso   Hannah Blilie, rummut  
Entiset jäsenet:  Kathy Mendonça, rummut (1999–2003) 
Levy-yhtiö:  Columbia Records, 2007–   Back Yard Recordings, 2006–2007   Kill Rock Stars, 2001–2007  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Gossip on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye. Sen perustivat laulaja Beth Ditto, kitaristi Brace Paine ja rumpali Kathy Mendonça Searcyssa Arkansasissa vuonna 1999. He ovat saaneet jonkin verran vaikutteita riot grrrl -yhtyeiltä ja feminismistä, vaikka bändin jäsenet eivät määrittele itseään riot grrrl -yhtyeeksi.
Beth Ditto on alusta saakka aiheuttanut kiistoja ollessaan avoin ylipainostaan ja seksuaalisesta suuntautumisestaan. Hän onkin sanonut ajavansa ”kaikkien läskien ja homojen” asiaa.
Yhtye solmi vuonna 1999 levytyssopimuksen indieyhtiö K Recordsin kanssa, ja K Records julkaisi Gossipin ensimmäisen EP:n The Gossip samana vuonna. Gossipin seuraava julkaisu oli debyyttialbumi That's Not What I Heard, ja sen julkaisi levy-yhtiö Kill Rock Stars tammikuussa 2001.
Ennen seuraavaa albumia he julkaisivat EP:n Arkansas Heat toukokuussa 2002. Movement, yhtyeen toinen pitkäsoitto, seurasi sitä vuotta myöhemmin, toukokuussa 2003. Syyskuussa 2003 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen livealbumi Undead in NYC. Kaksi kuukautta tämän jälkeen rumpali Kathy Mendonca jätti yhtyeen keskittyäkseen kätilön uraansa. Hänet korvasi Hannah Blilie.
Ensimmäinen julkaisu, jolla uusi rumpali oli mukana, oli yhteis-EP Real Damage elektropopartisti Tracy + the Plasticsin kanssa. Se julkaistiin tammikuussa 2005. Yhtyeen seuraava albumi Standing in the Way of Control julkaistiin tammikuussa 2006 Kill Rock Starsin kautta ja myöhemmin samana vuonna brittiläisen indieyhtiö Back Yard Recordingsin kautta.
Ditto kirjoitti yhtyeen hittikappaleen ”Standing in the Way of Control” vastauksena Yhdysvaltojen hallituksen päätökselle kieltää samaa sukupuolta olevien parien oikeus avioliittoon. Kappale saavutti suosiota myös Isossa-Britanniassa, kun se oli mukana televisio-ohjelman Skins mainoksessa Channel 4:lla vuonna 2007. Maaliskuussa 2007 uutisoitiin, että yhtye olisi kiinnitetty Columbian tytäryhtiölle Music with a Twist, joka keskittyy seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluviin artisteihin.
Jäsenet

Beth Ditto – laulu
Brace Paine – kitara, basso
Hannah Blilie – rummut (2003–)
Kathy Mendonca – rummut (1999–2003)
Diskografia > Studioalbumit

That's Not What I Heard (2001)
Movement (2003)
Standing in the Way of Control (2006)
Music for Men (2009)
Joyful Noise (2012)
Real Power (2024)
Diskografia > Livealbumit

Undead in NYC (2003)
Live In Liverpool (2007)
Diskografia > EP:t

The Gossip (1999)
Arkansas Heat (2002)
Real Damage (2005)
GSSP RMX (2006)
Diskografia > Singlet

Standing in the Way of Control (Le Tigre Remix,  2005)
Listen Up! (2006)
Standing in the Way of Control (uudelleenjulkaisu 2006)
Standing in the Way of Control (uudelleenjulkaisu 2007)
Listen Up! (uudelleenjulkaisu 2007)
Jealous Girls (2007)
Heavy Cross (2009)
Love Long Distance (2009)
Drunken Maria (2009)
Pop Goes the World (2010)
Men In Love (2010)
Dimestore Diamonds (2010)
Perfect world (2012)
Move in the Right Direction (2012)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Gossip Myspacessa (englanniksi)
Fröbelin palikat (Pedagogiset leikkilahjat)

Friedrich Fröbel
Fröbelin palikat
Fröbelin palikat (myös lahjat tai leikkilahjat) (saks. Fröbelgaben/Spielgaben, engl. Froebel Gifts) ovat pienille lapsille tarkoitettuja leikkivälineitä, jotka Friedrich Fröbel suunnitteli ensimmäiseen lastentarhaansa Bad Blankenburgiin. Fröbelin palikoilla leikkiminen, laulaminen, tanssiminen ja kasvien kasvattaminen olivat kaikki Fröbelin kehittämän lapsikeskeisen kasvatusnäkökulman tärkeitä osasia. Fröbel kehitti myös ompelutehtäviä, saven muotoilua ja punontaa lapsille, jotta he voisivat leikin kautta jälleenrakentaa kokemuksiaan.
Tausta

Fröbelin mukaan sen ajan kodeista ja lastentarhoista puuttuivat kunnolliset ja tarpeeksi yksinkertaiset leikkivälineet. Hän ei kuitenkaan halunnut tarjota lapsille valmiita leluja, joten hän kehitteli lapsille nämä “varhaislapsuuden lahjat”. Lahjojen idea oli, että lapsi pystyi itse tekemään välineet leikkeihinsä. Kehittyäkseen lapsen tulee ilmaista materiaalisesti se, mitä hänen mielessään liikkuu. Fröbelin lahjojen jatkumossa uudet muodot etenevät vastakohdasta toiseen ja luovat synteesejä.
Näistä leikkilahjoista kehiteltiin opetusta varten kolme eri haaraa: 1. kauneusmuodot, 2. elämänmuodot ja 3. tiedon muodostuksen muodot. Fröbel siis valmisteli kehittävää opetusta psykologisista lähtökohdista ihmisten kokonaisvaltaisen psyykkisen toiminnan virikkeiksi varhaislapsuudessa. Hän halusi varmistaa opetuksen vaikuttavuuden lapsen oman esineellisen toiminnan avulla.
Lahjojen pedagogiset tavoitteet

Fröbel antoi kehittämilleen leikkivälineille ja niiden käytölle yleviä pedagogisia tavoitteita. Niiden avulla:
lapsi oppii antamaan taiteellisen muodon töilleen
lapsen kyky ottaa vastaan luonnon vaikutelmia tehostuu
lapsi voidaan johdattaa havaitsemaan symbolisia käsitteitä ja universaalisia lakeja
lapsen ajattelu kehittyy
lapsen aistit ja motoriikka kehittyvät
Leikkivälineet mahdollistavat a) leikkimisen joko samoilla välineillä yhä uudelleen ja uudelleen, jolloin lapsen aikaansaannos purkautuu tai b) leikkimisen joka kerralla eri välineillä, jolloin lapsen tuottama lopputulos säilyy.
Fröbelin idea oli, että ohjaajan opetus konkretisoidaan yksinkertaisilla opetusvälineillä, ja lapsi sitten itse soveltaa oppimaansa ja luo itse uutta omien sisäisten mielikuviensa perusteella toimiessaan leikkivälineillä itsenäisesti. Tämä ulkoisen ja sisäisen toiminnan yhdistäminen on Fröbelin mukaan tärkeä lapsen kehityksen kannalta.
Fröbelin julkaisema The Sonntagsblatt (1838-1840) selitti ja kuvaili hänen viiden palikkansa (Spielgabe) merkityksen ja käyttötarkoituksen pedagogisine ohjeineen.
Lahjat

Fröbel numeroi kaikki viisi lahjaa. Lahjat tuli antaa lapselle numerojärjestyksessä. Fröbel kehitteli myös kasvattajan avuksi pienten lasten kanssa leikittäviin leikkeihin lauluja, jotka ilmentävät tarkasteltavan kohteen eri puolia. Fröbelin palikoista on tehty uusia muunnoksia, ja niiden systemaattinen luonne on tehnyt niistä merkittävän rakentelun välineistön. Jotta leikkilahjoista saadaan niiden tarkoitettu hyöty, on palikat koottava omiin säilytyslaatikoihinsa. Kullakin rakennussarjalla on oma tilansa, jossa on paikka kaikille osille. Näin erilaisten kappaleiden suhde toisiinsa havainnollistuu, ja geometrinen hahmotus kehittyy.
Lahjat > Lahja 1

Ensimmäinen lahja on yksivärinen pehmeä pallo, joka sopii kooltaan lapsen käteen. Kun se yhdistetään lankaan, aikuinen voi liikuttaa palloa monella tavalla samalla, kun hän laulaa lapselle. Vaikka Fröbel myi palloja yksittäisinä, ne myydään nykyään usein kuuden pallon kokoelmina. Pallot ovat väriltään päävärejä (punainen, keltainen, sininen) ja välivärejä (violetti, vihreä, oranssi). Näitä pehmeitä palloja voidaan puristella kädessä ja niillä kestää hetki palata alkuperäiseen muotoonsa.
Fröbel suunnitteli ensimmäisen lahjan annettavaksi hyvin pienille lapsille. Hänen tarkoituksensa oli, että pitelemällä, liikuttelemalla, pyörittelemällä ja piilottelemalla palloa lapsi oppii hahmottamaan esineitä ja liikettä, nopeutta ja aikaa, värejä ja kontrasteja sekä painoa ja painovoimaa.
Lahjat > Lahja 2

Fröbel kutsui toista lahjaa lapsen iloksi, kuvaten lasten iloa heidän havaitessaan erot kuution ja pallon välillä. Pallo, joka on sama kuin ensimmäinen lahja, on lapselle tuttu. Puinen pallo näyttää samalta joka suunnasta ja on lapsen tavoin aina liikkeellä. Kun sitä vierittää kovalla alustalla, siitä lähtee ääni. Puinen kuutio sen sijaan on toisen lahjan yllätys. Se pysyy paikoillaan ja näyttää erilaiselta eri suunnista katsottuna.
Toisen lahjan Fröbel kehitti, jotta lapsi voisi tutkia kahden muodon erilaisia ominaisuuksia. Laittamalla narun näihin esineisiin porattuihin reikiin lapsi voi pyörittää esineitä ilmassa. Pallo näyttää aina samalta, mutta pyörittämällä kuutio näyttää monenlaisia muotoja. Fröbel lisäsi toiseen lahjaan lieriön, jota voidaan myös pyöritellä eri tavoin.
Toinen versio lahjasta muodostuu puukuulasta, kuutiosta, lieriöstä ja hyrrästä. Pehmeän pallon vertailukohdaksi voidaan antaa kova puinen kuula, jolla on sille ominainen vieritysääni. Sen vastakohtana toimii paikallaan pysyvä kuutio. Niiden synteesin muodostaa lieriö, jolla on sekä kuulan vieriviä että kuution stabiileja ominaisuuksia. Tästä voidaan edetä keilaan eli hyrrään, joka pyörii kärjellään.
Lahjat > Lahja 3

Kolmas lahja on aiemmista lahjoista tuttujen jakamattomien kappaleiden vastakohta, joka koostuu jaetusta kokonaisuudesta. Tasasivuinen kuutio jaetaan kahdeksaan samankokoiseen pyökistä tehtyyn pikkukuutioon. Yhden sivun mitta on noin 2,5 cm, joten se on pienen lapsen käteen sopivan kokoinen. Lapsi purkaa lahjan mielellään ja järjestelee kuutioita eri tavoin, ja lopuksi yhdistää ne takaisin isommaksi kuutioksi (käännettävyyden harjoittaminen). Fröbel ideoi tämän lahjan lapsen ensimmäisiksi rakennuspalikoiksi.
Lahjat > Lahja 4

Toinen rakennuspalikoita sisältävä lahja näyttää samalta kuin kolmas lahja, mutta avatessaan sen lapsi yllättyy. Tasasivuinen kuutio on jaettu pituussuunnassa kahdeksaan yhtä suureen osaan, mutta osat ovat nyt kaksi kertaa pidempiä ja puolet kapeampia kuin edellisen lahjan kuutiot, eli osat ovat suorakulmaisen särmiön muotoisia. Tämä ero tuottaa monia uusia mahdollisuuksia kuutioilla leikkiessä.
Lahjat > Lahja 5

Viides lahja on kolmannen lahjan kerrannainen. Iso kuutio jaetaan joka sivulta kolmeen osaan, eli tämän lahjan osat ovat edelleen pienempiä ja niitä on lukumäärältään enemmän kuin aiemmissa lahjoissa.
Lahjat > Lahjat 6, 7, 8 jne.

Varsinaisia lahjoja on viisi, mutta rakennuspalikkasarjoja on kehitetty enemmänkin. Leikkilahjat 6–8 sisältävät kuution, joka muodostuu edelleen pienemmistä jako-osista kuten kolmioista ja palkeista. Esimerkiksi kuudes lahja on neljännen lahjan kerrannainen: kuutio on jaettu kahdesti molemmin puolin.
Lisätietoa

Toukokuun 1837 ja 1850 välissä Fröbelin palikoita tehtiin Bad Blankenburgisa, Schwarzburg-Rudolstadtin ruhtinaskunnassa, puuseppä Löhnin, käsityöläisten ja kylän naisten toimesta. Vuonna 1850 palikoiden tuotto siirrettiin Saksin kuningaskuntaan, Erzgebirgen maakuntaan, varta vasten S. F. Fischerin toimesta perustettuun tehtaaseen.
Yhdysvaltalaisarkkitehti Frank Lloyd Wrightille annettiin kokoelma Fröbelin palikoita hänen ollessaan yhdeksänvuotias. Omaelämäkerrassaan hän viittaa oppineensa niiden kautta arkkitehtuurissa käytettävää geometriaa päiväkodin leikeissä.
Caroline Pratt sovelsi Fröbelin palikoita koulussa, jonka hän perusti vuonna 1913 Greenwich Villagessa, New Yorkissa. Koulussa ilmeni lapsikeskeinen lähestyminen kasvatukseen. Lapset työskentelivät yhdessä käydessään kokemuksiaan läpi leikin kautta. Fröbelin ajatuksiin perustuen opetussuunnitelman lähtökohta oli lapsen ympäristö: lapsen havainnoidessa ympäristöään se innoittaa lasta pohtimaan omaa maailmankuvaansa niin, että hän voi saada kokemuksistaan selvää.
Ottilie de Liagre esitti vuonna 1844 Fröbelille kirjoittamassaan kirjeessä huomion, jonka mukaan Fröbelin palikoilla leikkiminen sallii lasten olla eläväisiä ja vapaita, mutta ihmiset saattavat alentaa leikkimisen mekaaniseen rutiiniin.
Fröbelin lahjat ovat yhä käytössä varhaiskasvatuksessa Koreassa ja Japanissa, missä ne tehdään paikallisesta puutavarasta.
Aiheesta muualla

http://www.froebelgifts.com/
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Froebel Gifts
Käännös suomeksi
Imellyttäminen

Imellyttäminen, imellytys, on ruoanvalmistustapa, jossa sopivassa lämpötilassa seisottaminen saa entsyymit pilkkomaan tärkkelystä maltoosiksi, jolloin ruoka maistuu makealta.
Imellytys on ollut ainoita tapoja tehdä talvipuolella vuotta makeaa ruokaa ennen sokerin tuonnin yleistymistä. Siksi sitä käytetään vanhoissa juhlaruoissa: mämmi, imelletty perunalaatikko, setsuuri ja tumma olut saavat makeutensa imellyttämisestä.
Irma Kastari

Irma Kastari o.s. Brummer, suomennettuna Parmala (18. maaliskuuta 1913 Viipuri – 26. elokuuta 2004 Helsinki) oli Tampereen yliopiston laitoshuollon lehtori ja laitosvanhusten olojen tutkija. Hän oli naimisissa professori Paavo Kastarin kanssa.
Kastari suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1931. Tutkinnon jälkeen hän oli vuonna 1933 au pairina Ranskassa, josta hänelle jäi koko eliniän kestänyt kiinnostus ranskan kieltä ja maan kulttuuria kohtaan.
Kahdeksan vuotta ylioppilaaksi tulonsa jälkeen hän valmistui 1933 sairaanhoitajaksi  sen jälkeen 1943 terveydenhoitajaksi . Ennen terveydenhoitajaksi valmistumistaan, hän suoritti terveydenhuollon opintojen rinnalla 1942 filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa.
Kastari nimitettiin vuonna 1946 Yhteiskunnallisen korkeakoulun laitoshuollon lehtoriksi. Yli 20 vuotta myöhemmin hän valmistui työnsä ohella lisensiaatiksi valtiotieteellisestä tiedekunnasta 1964 ja väitteli siellä seuraavana vuonna tohtoriksi. Tehtävä yliopistossa säilyi samana koko hänen virkauransa ajan. Professorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1974. Kastari jäi eläkkeelle yliopettajan virasta vuonna 1976.
Yliopistouransa aikana Kastari koulutti yli 1400 sosiaalihuoltajaa. Hänen tutkimuksensa käsittelivät erityisesti laitosvanhusten oloja. 1960–70-lukujen vaihteessa hän teki aiheesta koko maata koskevan tutkimuksen ja hän oli kiinnostunut myös vanhustenhuollon tilanteesta muiden maiden kohdalla.