stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viidensadan neuvosto

Napoleon Bonaparte viidensadan neuvostossa 10. marraskuuta 1799, François Bouchot’n maalaus vuodelta 1840.
Viidensadan neuvosto (Conseil des Cinq-Cents) oli Ranskan kaksikamarisen parlamentin alahuone vuosina 1795–1799, vuoden III perustuslain ja direktorion aikana. Ylähuoneen nimitys oli vanhojen neuvosto (Conseil des Anciens).
Viidensadan neuvostoon kuului 500 edustajaa, joiden oli oltava vähintään 25-vuotiaita (raja nostettiin 30 vuoteen vuonna 1799). Lait vaativat parlamentin molempien kamarien hyväksynnän, mutta vain viidensadan neuvostolla oli aloiteoikeus. Lainsäädännön lisäksi viidensadan neuvoston tuli laatia kymmenen nimen ehdokaslista, jolta vanhojen neuvosto valitsi direktoriohallituksen viisi jäsentä. Molempien kamarien edustajista valittiin vaaleissa aina kolmasosa kerrallaan vuoden välein. Ensimmäiset vaalit olivat 12. lokakuuta 1795. Kaksi kolmasosaa ensimmäisistä edustajista tuli toimintansa lopettaneesta kansalliskonventista. Viidensadan neuvosto kokoontui Pariisin Tuileries'n palatsissa.
Viidensadan neuvoston toiminta päättyi brumairekuun 18. päivän vallankaappaukseen. Parlamentin molemmat kamarit kutsuttiin 10. marraskuuta 1799 istuntoon Pariisin ulkopuolelle Saint-Cloud’n palatsiin, missä niiden piti hyväksyä direktorion ja samalla itsensä lakkauttaminen sekä vallan luovuttaminen kolmihenkiselle konsulaatille, jonka ensimmäisenä konsulina oli kaappausta johtanut kenraali Napoléon Bonaparte. Viidensadan neuvosto kieltäytyi hyväksymästä päätöstä, jolloin sotilaat hajottivat sen, minkä jälkeen vanhojen neuvosto siunasi vaaditut päätökset.
Varuskuntakirkko

Varuskuntakirkko on Suomessa varuskunnan yhteyteen ja tarpeisiin rakennettu kirkko. Ainoat varuskuntakirkkoina yhä toimivat rakennukset ovat Riihimäen varuskuntakirkko ja Merikappeli Upinniemessä.
Riihimäen varuskuntakirkon omistaa Suomen valtio, mutta esineistöstä pitää huolta ja eniten tilaisuuksia siellä pitää Riihimäen seurakunta. Itsenäisyyden aikana on rakennettu ainoastaan Merikappeli (1965) ja Savon sotilaskappeli Mikkelissä, joka ei kuitenkaan homeongelmien takia ole käytössä. Muut, jo käytöstä poistuneet, varuskuntakirkot rakennettiin Venäjän vallan aikana.
Varuskuntakirkot

Hämeenlinnan venäläinen varuskuntakirkko
Lappeenrannan kirkko, suunniteltu alun perin varuskuntakirkoksi mutta ei ehtinyt valmistua ennen kuin Venäjän valta päättyi Suomessa
Lappeenrannan ortodoksinen kirkko, alun perin varuskuntakirkko
Merikappeli
Pirkkalan varuskuntakirkko
Pyhän Ristin kirkko (Kouvola)
Riihimäen varuskuntakirkko
Savon sotilaskappeli
Suomenlinnan kirkko
Tuusulan venäläinen varuskuntakirkko
Viipurin vanha tuomiokirkko
Verhnjaja Pyšma

| Verhnjaja Pyšma (Ве́рхняя Пышма́) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sverdlovskin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Verhnjaja Pyšma
 Koordinaatit: 56.9722°N, 60.5741°E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Sverdlovskin alue
Perustettu:  1854 (aluksi nimenä Mednyi Rudnik)[lähde? ]
Kaupungiksi:  1946
Väkiluku (2010):  59 749 
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.movp.ru 
 Kaupunkipiirin sivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ortodoksinen pyhäkkö
Moskeija
Verhnjaja Pyšma (ven. Ве́рхняя Пышма́) on kaupunki Venäjän Sverdlovskin alueen eteläosassa, aivan Jekaterinburgin pohjoispuolella. Vuonna 2010 siellä oli 59 749 asukasta.
Syksyllä 2013 uutisoitiin suomalaisen rakennuskonserni YIT:n pienkerrostaloalueen rakentamiseen tähtäävästä hankkeesta tässä Jekaterinburgin esikaupungissa. Hanketta varten YIT:n venäläinen tytäryhtiö YIT Uralstroj oli hankkinut Verhnjaja Pyšmasta laajan tontin. Sinne yhtiö suunnittelee rakentavansa yli 5 000 asuinhuoneistoa, koulun ja kolme päiväkotia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verhnjaja Pyšma Wikimedia Commonsissa
Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg

Alapajevsk | Aramil | Artjomovski | Asbest | Berjozovski | Bogdanovitš | Degtjarsk | Irbit | Ivdel  | Kamensk-Uralski | Kamyšlov | Karpinsk | Katškanar | Kirovgrad | Krasnoturinsk | Krasnouralsk | Krasnoufimsk | Kušva | Lesnoi | Mihailovsk | Nevjansk | Nižnije Sergi | Nižni Tagil | Nižnjaja Salda | Nižnjaja Tura | Novaja Ljalja | Novouralsk | Pervouralsk | Polevskoi | Revda | Rež | Severouralsk | Serov | Sredneuralsk | Suhoi Log | Sysert | Tavda | Talitsa | Turinsk | Verhni Tagil | Verhnjaja Pyšma | Verhnjaja Salda | Verhnjaja Tura | Verhoturje | Veltšansk | Zaretšnyi
Sverdlovskin alue
Vaimonsa mies

| Vaimonsa mies |
| --- | --- |

Tyyli:  draama, komedia
Kestoaika:  23–30 minuuttia
Pääosissa:   Pertti Roisko  Eila Roine  Miia Nuutila  Jarkko Pajunen 
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  18. syyskuuta 2001 –  1. tammikuuta 2002
Jaksoja:  16
Tuotanto
Tuottaja(t):   Ulla Kilpeläinen  Maija Syrjälä (apulaistuottaja) 
Ohjaaja(t):   Jukka Mäkinen  Johanna Vuoksenmaa  Jussi Niilekselä 
Käsikirjoittaja(t):   Reijo Honkonen  Markku Turunen  Markku Haapalehto  Tomi Tuikkala 
Säveltäjä(t):  Arto Piispanen
Leikkaaja(t):   Nipa Roine  Marjo Kreku 
Lavastaja(t):  Matteus Marttila
Kuvaaja(t):   Mauri Karjanmaa  Juhani Heikkonen 
Tuotantoyhtiö(t):  TV2 Draama
Aiheesta muualla
IMDb 
Vaimonsa mies on suomalainen 16-osainen draama-komediasarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla syksyllä 2001. Sarjan pääosissa näyttelivät Pertti Roisko, Eila Roine, Miia Nuutila sekä Jarkko Pajunen.
Asunnottomiksi tahoillaan joutuneet Tuuli (Miia Nuutila) ja Juho (Jarkko Pajunen) löytävät kaupan ilmoitustaululta ilmoituksen vapaasta asunnosta vanhan pariskunnan (Pertti Roisko & Eila Roine) omakotitalon yläkerrassa. Tosin vuokrasopimuksen ehtona on avioliitto, jonka myötä Tuuli ja Juho päätyvät esittämään avioparia.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pertti Roisko  | … |  Yrjö Kautto   |
|  Eila Roine  | … |  Tyyne Kautto   |
|  Miia Nuutila  | … |  Tuuli Kontio   |
|  Jarkko Pajunen  | … |  Juho Rask   |
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesityspäivä | Ohjaaja | Käsikirjoittaja(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Saman katon alle | 18. syyskuuta 2001 | Jukka Mäkinen | Reijo Honkonen Markku Turunen |
| 2 | Säännöllistä elämää | 25. syyskuuta 2001 | Jukka Mäkinen | Reijo Honkonen |
| 3 | Vetovoimaa | 2. lokakuuta 2001 | Jukka Mäkinen | Reijo Honkonen |
| 4 | Ammattiauttaja | 9. lokakuuta 2001 | Jukka Mäkinen | Reijo Honkonen |
| 5 | Terveisiä Oxfordin pojilta | 16. lokakuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Markku Turunen |
| 6 | Hääpäivä | 23. lokakuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Markku Turunen |
| 7 | Säästökohteita | 30. lokakuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Markku Haapalehto Tomi Tuikkala |
| 8 | Vaihto-oppilas | 6. marraskuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Markku Haapalehto |
| 9 | Kulttuurivaihtoa | 13. marraskuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Reijo Honkonen |
| 10 | Toimintahäiriö | 20. marraskuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Reijo Honkonen |
| 11 | Yllätysvieraita | 27. marraskuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Markku Turunen |
| 12 | Kun on tunteet | 4. joulukuuta 2001 | Johanna Vuoksenmaa | Reijo Honkonen |
| 13 | Lupa rakastaa | 11. joulukuuta 2001 | Jussi Niilekselä | Reijo Honkonen |
| 14 | Järkevälle pohjalle | 18. joulukuuta 2001 | Jussi Niilekselä | Markku Turunen |
| 15 | Joulupukki matkaan jo käy | 25. joulukuuta 2001 | Jussi Niilekselä | Markku Turunen |
| 16 | Totuuden hetki | 1. tammikuuta 2002 | Jussi Niilekselä Jukka Mäkinen | Markku Turunen |
Aiheesta muualla

Vaimonsa mies Yle Areenassa
Vaimonsa mies Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ylen arkistoimat kotisivut
Venezuela talviolympialaisissa 2014

Venezuela osallistui Sotšin talviolympialaisiin 2014 yhden urheilijan joukkueella. Maan ainoa edustaja oli 43-vuotias alppihiihtäjä Antonio Pardo, joka toimi maan lipunkantajana sekä avajaisissa että päättäjäisissä. Hän oli vasta viides venezuelalainen, joka osallistui talviolympialaisiin, ja ensimmäinen, joka osallistui alppihiihtoon. Hän kuitenkaan ei päässyt maaliin asti kilpailussa.
Joukkue > Alppihiihto

Antonio Pardo - miesten suurpujottelu
Viktor Kortšnoi

| Viktor Kortšnoi |
| --- | --- |
 Viktor Kortšnoi joukkueshakin maailmanmestaruuskilpailuissa Luzernissa vuonna 1993.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Viktor Lvovitš Kortšnoi
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1931
Kuollut: 6. kesäkuuta 2016 (85 vuotta)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Elo-luku:  2 499 (helmikuussa 2013)
Korkein Elo:  2 695 (tammikuussa 1979)
Viktor Lvovitš Kortšnoi (Ви́ктор Льво́вич Корчно́й; 23. maaliskuuta 1931 Leningrad, Neuvostoliitto – 6. kesäkuuta 2016 Wohlen, Aargau, Sveitsi) oli shakin suurmestari. Häntä pidetään yleisesti vahvimpana pelaajana, josta ei tullut maailmanmestaria. Korkeasta iästään huolimatta hän pelasi aktiivisesti turnauksissa vuoden 2012 lopulle asti.
Kortšnoi voitti Neuvostoliiton shakkimestaruuden neljä kertaa vuosien 1960–1970 välillä. Vuonna 1974 hän pelasi MM-ehdokasottelun Anatoli Karpovia vastaan. Karpov voitti ottelun pistein 12,5–11,5. Tätä voidaan pitää Kortšnoin ensimmäisenä otteluna maailmanmestaruudesta, sillä Bobby Fischerin kieltäydyttyä pelaamasta  Karpovista tuli maailmanmestari vuonna 1975 ilman loppuottelua. Vuonna 1976 Kortšnoi loikkasi länteen pelattuaan kansainvälisessä shakkiturnauksessa Amsterdamissa. Sittemmin hän asui Alankomaissa, Länsi-Saksassa ja vuodesta 1978 lähtien Sveitsissä, jota hän edusti. Kortšnoi pelasi maailmanmestaruusottelun Karpovin kanssa 1978. Kuten vuonna 1974, Karpov pääsi kolmen pisteen johtoon mutta Kortšnoi tasoitti tilanteen. Ottelu päättyi niukimmalla erolla voitoin 6–5 Karpovin voittoon. Vuoden 1981 MM-ottelun Karpov voitti vakuuttavammin voitoin 6–2.
Syyskuussa 2006 Kortšnoi voitti senioreiden maailmanmestaruuden.
Vuoden 2012 lopulla Kortšnoi sairastui aivoverenkiertohäiriöön. Hän kuitenkin toipui ja pelasi maaliskuussa 2014 kahden pelin näytösottelun suurmestari Wolfgang Uhlmannia vastaan, voittaen molemmat pelit. Kortšnoi kuoli 85-vuotiaana Wohlenissa Sveitsin Aargaun kantonissa 6. kesäkuuta 2016.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viktor Kortšnoi ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Viktor Mednov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 63,5 kg |  |
Viktor Ivanovitš Mednov (ven. Виктор Иванович Меднов, 21. marraskuuta 1927 Moskova, Venäjän SFNT – 20. kesäkuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Mednov saavutti 63,5 kilogramman painoluokassa olympiahopeaa Helsingissä 1952. Hän sai välierissä luovutusvoiton Suomen Erkki Malleniuksen kärsittyä käsivammasta. Loppuottelussa Mednov hävisi Yhdysvaltain Charles Adkinsille.
Victoria Cup

Victoria Cup oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton ja NHL:n vuosittain järjestämä turnaus, jota pelattiin vuosina 2008 ja 2009. Victoria Cup oteltiin NHL-joukkueen ja jääkiekon mestarien liigan voittajan kesken, tosin ensimmäiseen Victoria Cupiin pääsi ECC:n voittaja, koska mestarien liigaa ei vielä pelattu. Victoria Cupia oltiin alustavan suunnitelman mukaan palauttamassa kaudella 2014–2015 palaavan mestarien liigan myötä, mutta näin ei koskaan tapahtunut.
Kilpailun nimi pohjautui Montréalissa sijaitsevasta Victoria-jääkiekkokaukalosta, jota pidetään yhä edelleen jääkiekon synnyinpaikkana. Kansainvälisen jääkiekkoliiton mukaan kaikkien aikojen ensimmäinen jääkiekko-ottelu pelattiin kyseisellä paikalla.
Ensimmäinen Victoria Cup pelattiin Sveitsin Bernissä 1. lokakuuta 2008. Ottelussa kohtasivat jääkiekon mestarien liigan voittaja Metallurg Magnitogorsk ja yhdysvaltalainen New York Rangers. Rangers nousi 3-0-tappioasemasta vielä 3-4-voittoon. Voittomaali syntyi vain 20 sekuntia ennen ottelun päättymistä. Rangers tienasi voitostaan palkkionia miljoona Sveitsin frangia eli noin 607 000 euroa (830 620 dollaria).
Seuraavana vuonna Zürich Lions voitti cupin maalivahtinaan suomalainen Ari Sulander.
Victoria Cupit

| Vuosi | Voittaja | Vastustaja | Tulos | Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008 |  New York Rangers |  Metallurg Magnitogorsk | 4–3 | Bern, Sveitsi |
| 2009 |  Zürich Lions |  Chicago Blackhawks | 2–1 | Zürich, Sveitsi |
Uimahypyt kesäolympialaisissa 1948

Uimahypyt
Vuoden 1948 kesäolympialaisten uimahypyt järjestettiin 30. heinäkuuta – 5. elokuuta 1948 Lontoossa. Tämä oli yhdeksäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 62 osanottajaa 21 eri maasta.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| 3 metrin ponnahduslauta |  Bruce Harlan | 163,64 |  Miller Anderson | 157,29 |  Sammy Lee | 145,52 |
| 10 metrin kerroshypyt |  Sammy Lee | 130,05 |  Bruce Harlan | 122,30 |  Joaquín Capilla | 113,52 |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| 3 metrin ponnahduslauta |  Vicki Draves | 108,74 |  Zoe Ann Olsen-Jensen | 108,23 |  Patsy Elsener | 101,30 |
| 10 metrin kerroshypyt |  Vicki Draves | 68,87 |  Patsy Elsener | 66,28 |  Birte Christoffersen | 66,04 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 4 | 4 | 2 | 10 |
| 2. |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 2. |  Meksiko | 0 | 0 | 1 | 1 |
Valamon Viiniherman

Valamon Viiniherman Oy on vuonna 1997 perustettu yhtiö, jonka pääomistaja on Valamon luostari ja  se tuottaa viinejä, liköörejä ja viskiä.
Yhtiön ovat alun perin perustaneet Valamon luostari ja ilomantsilainen Hermannin viinitila. Jälkimmäinen on perustettu vuonna 1989 ja on Suomen vanhin viinitila.
Yhtiötä sanotaan Valamon isä Andreaksen luomukseksi. Se teki vuonna 2012 60 000 euroa voittoa.
Vuonna 2014 kerrottiin yhtiön aloittavan viskin valmistuksen. Siitä suunnitellaan luostarin taloudellista kivijalkaa. Investointi viskiin maksaa noin miljoona euroa. Yhtiössä uskotaan hankkeen kannattavuuteen, vaikka viskiä saadaan myyntiin vasta vuonna 2018. Hankkeeseen tarvittavan tislaamon osake-enemmistön omistaa myös Valamon luostari. Valamon juomatuotannosta vastaa Timo Kettunen.
Aiheesta muualla

Valamon Viinihermanin internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Uimahypyt kesäolympialaisissa 1932

Uimahypyt
Vuoden 1932 kesäolympialaisten uimahypyt järjestettiin 8. – 13. elokuuta 1932. Tämä oli seitsemäs kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 28 osanottajaa yhdeksästä eri maasta. Yhdysvaltalaiset voittivat kaikki mitalit.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 3 metrin ponnahduslauta |  Michael Galitzen |  Harold Smith |  Richard Degener |
| 10 metrin kerroshypyt |  Harold Smith |  Michael Galitzen |  Frank Kurtz |
Mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 3 metrin ponnahduslauta |  Georgia Coleman |  Katherine Rawls |  Jane Fauntz |
| 10 metrin kerroshypyt |  Dorothy Poynton-Hill |  Georgia Coleman |  Marion Roper |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdysvallat | 4 | 4 | 4 | 12 |
Valakia

Valakian alue keltaisella nykyisen Romanian (sinisellä) sisällä
Valakia (romaniaksi Țara Românească, harvemmin Valahia; turk. Iflak) oli historiallinen ruhtinaskunta nykyisen Romanian eteläosassa 1200-luvun lopulta vuoteen 1859. Ruhtinaskuntaa hallittiin aluksi Târgoviștesta, kunnes ruhtinas Gheorghe Ghika siirsi vuonna 1659 pääkaupungin Bukarestiin.
Nykyisin Valakia luetaan yhdeksi Romanian historiallisista alueista. Maantieteellisesti se rajoittuu etelässä, lännessä ja idässä Tonavaan sekä pohjoisessa Etelä-Karpaatteihin. Oltjoki jakaa Valakian kahteen osaan, Munteniaan eli Isoon-Valakiaan idässä ja Olteniaan eli Vähään-Valakiaan lännessä.
Historia

900-luvulla Bysantin, slaavien ja madjaarien lähteet mainitsevat romanialaisten muodostamista valtakunnista alueella: ensimmäisenä Transilvaniassa, sitten Karpaattien itä- ja eteläpuolella. Puolalaisten, unkarilaisten ja tataarien heikentyessä 1300-luvulla syntyi useita romanialaisten valtakuntia. Valakian perustaminen lasketaan perinteisesti vuoteen 1290, jolloin Radu Negru ylitti Transilvanian Alpit ja asettui Câmpulungiin. Ruhtinaskuntaa hallitsi aluksi Unkari, kunnes Basarab I voitti Unkarin Kaarle Robertin 1330. Moldavia syntyi Bogdan I:n hallitsemana noin 1359.
1300-luvun toisella puoliskolla Osmanien valtakunta laajentui Euroopan puolelle 1353 ja saavutti Tonavan etelärannan 1396. Ruhtinaskunnat taistelivat osmaneja vastaan yksin tai liitossa muiden kristittyjen kanssa, mutteivät keskenään. Valakian Mircea Vanha (1386–1418) ja Vlad III (1456–1462), Moldavian Tapani III Suuri (1457–1504) ja Transilvanian ruhtinas János Hunyadi (romaniaksi Ioan de Hunedoara) estivät osmanien vallan laajenemisen Keski-Eurooppaan.
Kun koko Balkan oli osmanien vallassa ja Konstantinopoli kukistunut Mehmed II:lle 1453, romanialaisten ruhtinaskunnat joutuivat alistumaan Osmanien valtakunnan herruuteen kolmeksi vuosisadaksi. Mikael Rohkea yhdisti 1600-luvulla kolme ruhtinaskuntaa lyhyeksi ajaksi, muttei saavuttanut itsenäisyyttä. Turkkilaisille maksetut verot sallivat Valakian ja Moldavian kuitenkin säilyä itsenäisinä.
Vuoden 1716 jälkeen turkkilaiset eivät enää valinneet Valakian ruhtinasta paikallisesta ruhtinassuvusta, vaan alkoivat nimittää hallitsijaksi Konstantinopolin kreikkalaisten mahtisukujen jäseniä, ns. fanariootteja. Venäjän keisarikunnan vaikutus Valakiassa kasvoi 1700-luvulla, ja 1774 ruhtinaskunta asetettiin Venäjän suojelukseen, vaikka se tunnusti edelleen turkkilaisten ylivallan.
Vuoden 1821 kansannousun jälkeen turkkilaiset päättivät fanarioottivallan ja Venäjän johdolla suorittaa poliittisia uudistuksia, kuten 1831 perustuslain, Règlement Organiquen. Turkkilaisten kauppamonopoli purettiin ja maanomistajaylimystön kauppa lännen kanssa lisääntyi talonpoikien kustannuksella. Maaorjuus lakkautettiin lopullisesti 1864. Länsivallat päättivät Venäjän suojeluksen Krimin sodan jälkeen 1856.
Vuonna 1859 Moldavian ja Valakian kansalliskokoukset valitsivat kasvavan kansallistunteen siivittämänä Alexandru Ioan Cuzan molempien ruhtinaskuntien yhteiseksi hallitsijaksi, mikä johti seuraavien vuosien aikana Romanian valtion syntyyn. Romania sai itsenäisyyden Osmanien valtakunnasta 1878.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valakia Wikimedia Commonsissa
Viktor Manakov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten ratapyöräily. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten ratapyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | joukkuetakaa-ajo |  |
Viktor Viktorovitš Manakov (ven. Виктор Викторович Манаков, 28. heinäkuuta 1960 Budogoštš, Venäjän SFNT – 12. toukokuuta 2019 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut ratapyöräilijä ja olympiavoittaja.
Manakov voitti joukkuetakaa-ajossa olympiakultaa Moskovassa 1980. Hän saavutti myös MM-mitaleja.
Manakov kuoli moskovalaisessa sairaalassa 58-vuotiaana 12. toukokuuta 2019.
Viktor Maximilian Aspelund

Viktor Maximilian Aspelund (28. toukokuuta 1842 Hamina – 7. toukokuuta 1912 Moskova) oli suomalainen Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut jalkaväenkenraali.
Aspelundin vanhemmat olivat Haminan kaupungin pormestari Karl Gustaf Aspelund ja Alexandra Maslén ja puoliso vuodesta 1888 Barbara Michno. Aspelund tuli oppilaaksi Haminan kadettikouluun 1854, ylennettiin valmistuttuaan vänrikiksi ja määrättiin henkivartioväen krenatöörirykmenttiin 1861. Hän osallistui aliluutnanttina Puolan kapinan kukistamiseen 1863–1864 ja hänet ylennettiin luutnantiksi 1864, alikapteeniksi 1866, kapteeniksi 1874 ja everstiksi 1877. Aspelund oli joukko-osastonsa pataljoonankomentaja Turkin sodassa 1877–1878, haavoittuen Gornyi Dubnjakin taistelussa lokakuussa 1877. Hänet nimitettiin 18. Vologdan jalkaväkirykmentin komentajaksi Pohjois-Venäjälle 1885, siirrettiin 1891 kenraalimajurina 3. jalkaväkidivisioonan prikaatinkomentajaksi ja määrättiin 55. reserviprikaatin komentajaksi vuonna 1899 ja divisioonan komentajaksi kenraaliluutnanttina vuonna 1900. Aspelund muistetaan myös armeijan rauhanaikaisen koulutustoiminnan tarkastajana 1890-luvun lopussa. Hän erosi sotapalveluksesta jalkaväenkenraalina 1908, mutta jatkoi vuodesta 1904 alkanutta tehtäväänsä sodissa haavoittuneita varten perustetun Aleksanterin komitean jäsenenä kuolemaansa saakka.
Viktor Maltsev

Viktor Fjodorovitš Maltsev (ven. Ви́ктор Фёдорович Ма́льцев; 22. kesäkuuta 1917 – 1. lokakuuta 2003) oli neuvostoliittolainen diplomaatti, joka toimi suurlähettiläänä Tukholmassa vuosina 1967–1971, Helsingissä 1971–1973 ja New Delhissä 1974–1977.
Aleksei Beljakovin ongelmallisen suurlähettiläskauden jälkeen Helsinkiin haluttiin nimittää puoluemiehen sijasta perinteisempi diplomaatti. Tällöin päädyttiin Viktor Maltseviin, joka siirrettiin Tukholman suurlähettilään paikalta Suomeen toukokuussa 1971.
Maltsev vastusti jyrkästi Suomen EEC-sopimuksen solmimista, mutta hän toimi myös viestinviejänä neuvostojohdon suuntaan Kekkosen perustellessa sopimuksen tarpeellisuutta Suomen etujen kannalta.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Aleksei Beljakov | Neuvostoliiton suurlähettiläs Suomessa 1971–1973 | Seuraaja: Vladimir Stepanov |
Vaahteravyömittari

| Vaahteravyömittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Cyclophora
Laji::  annularia
Kaksiosainen nimi
 Cyclophora annularia  (Fabricius, 1775) 
Synonyymit
 Cyclophora annulata 
Katso myös
   Vaahteravyömittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaahteravyömittari (Cyclophora annularia) on mittariperhoslaji. Suomessa se on erittäin harvinainen.
Koko ja ulkonäkö

Siipien pohjaväri on aivan vaalean kellertävä. Sekä sisempi että ulompi poikkiviiru ovat voimakkaasti mutkittelevat ja väriltään kahvinruskeat. Keskivarjo muodostaa ulomman poikkiviirun sisäpuolelle leveän, kahvinruskean varjostuman ja rengasmaiset keskitäplät erottuvat selkeästi sekä etu- että takasiivissä. Aaltoviiru erottuu lähellä siipien ulkoreunaa himmeämmän ruskeana juovana ja aivan ulkoreunassa, ripsien tyvellä on hyvin ohut ja katkonainen, tumma viiru. Siipiväli 21–26 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Vaahteravyömittaria tavataan Espanjasta ja Britteinsaarilta Kaukasukselle ja Iraniin. Suomessa vaahteravyömittarin tilanne on hieman epäselvä, sillä vaikka muutamat kymmenet havaitut yksilöt lienevät pääasiassa muualta lentäneitä harhailijoita, lajilla saattaa olla ainakin Uudenmaan ja Etelä-Karjalan alueilla paikalliset populaatiot. Suomesta perhosia on löydetty heinä-elokuussa. Keski-Euroopassa laji lentää kahtena sukupolvena huhtikuusta syyskuuhun.
Elinympäristö ja elintavat

Laji elää iäkkäissä, valoisissa, vaahteroita kasvavissa metsissä sekä puistoissa. Perhoset oleilevat päivät kasveilla, aloittavat lennon iltahämärässä ja tulevat valolle. Kotelo talvehtii tiiviillä verkolla lehteen kiinnittyneenä tai sammaleen seassa.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on niverävaahtera (Acer campestris), joskus myös koivut (Betula)
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Vaahteravyömittari
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)