stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filippiinien historia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filippiinien historia Wikimedia Commonsissa
Aasian valtioiden historia
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Afganistan |  Arabiemiraatit |  Armenia |  Azerbaidžan |  Bahrain |  Bangladesh |  Bhutan |  Brunei |
|  Etelä-Korea |  Filippiinit |  Georgia |  Indonesia |  Intia |  Irak |  Iran |  Israel |
|  Itä-Timor |  Japani |  Jemen |  Jordania |  Kambodža |  Kazakstan |  Kiina |  Kirgisia |
|  Kuwait |  Laos |  Libanon |  Malediivit |  Malesia |  Mongolia |  Myanmar |    Nepal |
|  Oman |  Pakistan |  Palestiina |  Pohjois-Korea |  Qatar |  Saudi-Arabia |  Singapore |  Sri Lanka |
|  Syyria |  Tadžikistan |  Taiwan |  Thaimaa |  Turkki |  Turkmenistan |  Uzbekistan |  Venäjä |
|  Vietnam |  Hongkong |  Macao |  |  |  |  |  |
Fernão de Magalhães johti ensimmäistä Filippiineille suuntautunutta eurooppalaista retkikuntaa.
Miguel Lopez de Legazpin patsas Cebun kaupungissa. Hän johti retkikuntaa joka valtasi Filippiinit Espanjan hallintaan.
Filippiinien Kansainyhteisön presidentti Manuel L. Quezon ja Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt Washington DC:ssä.
Maan pääkaupungin Manilan hallintorakennuksen rauniot sodan jälkeen.
Itsenäistymisseremonia 4. heinäkuuta 1946: Yhdysvaltain lippu lasketaan alas ja tilalle nousee Filippiinien lippu.
Ferdinand Marcos toimi maan presidenttinä vuosina 1965-1986.
Frans Friberg

Frans Frithiof Ferdinand Friberg
Frans Frithiof Ferdinand Friberg (15. heinäkuuta 1892 Kokkola – 11. joulukuuta 1921) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat tehtailija John Friberg ja Angela Lakanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Helmi Pettisen kanssa.
Opinnot

Friberg kävi viisi luokkaa Kokkolan ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkäriaika

Tämä luotsioppilaana ja merimiehenä toiminut kokkolalainen nuorimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 15. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän osallistui vuonna 1917 järjestetyille Polangenin erikoiskursseille (pommarikurssi).
Suomen sisällissota

Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 vänrikiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin päälliköksi 1. komppaniaan 24. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärällä ja Viipurissa. Hän haavoittui lievästi Kämärällä 23. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Friberg siirrettiin sodan jälkeen suoritetun armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin jääkäripataljoonaan ja 27. heinäkuuta 1918 Karjalan rykmentti n:o 2:een, jonka nimi muutettiin ensin Laatokan jalkaväkirykmentti n:o 6:ksi ja myöhemmin Viipurin rykmentiksi. Hän toimi komppanianpäällikkönä eri komppanioissa. Hänet siirrettiin 19. elokuuta 1921 I Polkupyöräpataljoonaan ja sijoitettiin sen 2. komppaniaan päälliköksi. Hän toimi keväällä ja kesällä vuonna 1920 Pohjois-Aunuksen suojeluskuntain piiripäällikkönä sekä sotilasedustajana Vienan-Karjalan väliaikaisen hallituksen luona.
Polangenin kurssilaisia räjäytysharjoituksessa. Etuoikealla saksalainen kouluttaja luutnantti Albert Mellis
Carlo Fruttero

| Carlo Fruttero |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. syyskuuta 1926 Torino, Italia
Kuollut: 15. tammikuuta 2012 Castiglione della Pescaia, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Kirjailija
Tuotannon kieli: Italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carlo Fruttero (19. syyskuuta 1926 Torino, Italia – 15. tammikuuta 2012 Castiglione della Pescaia, Italia) oli italialainen kirjailija, toimittaja, kääntäjä ja antologioiden toimittaja.
Fruttero tunnetaan erityisesti yhteistyöstään Franco Lucentinin kanssa, jonka kanssa hän kirjoitti rikosromaaneja. He toimittivat myös yhdessä science fictionlehteä Urania 1960-luvulta 1980-luvulle ja sarjakuvalehteä Il Mago.
Suomennetut teokset

Carlo Fruttero, Franco Lucentini, Sunnuntainainen (alkuteos: La donna della domenica), suom. Ulla-Kaarina Jokinen. Otava, 1974 ISBN 951-1-01575-3
Aiheesta muualla

Carlo Fruttero Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Sigfridus Aronus Forsius

Aron Sigfrid Forsius
Sigfridus Aronus Forsius (Sigfrid Aron Forsius) (noin 1560 Helsinki – 1624 Tammisaari) oli suomalainen pappi, tähtitieteilijä, astrologi, almanakkojen julkaisija, luonnonfilosofi, runoilija ja tieteen yleismies. Hän julkaisi Suomen ensimmäiset almanakat.
Elämäkerta

Forsius oli suomalaissyntyinen teologi, pappi. Hän oli syntyisin Koskelasta, kylästä Vantaanjoen, silloisen Helsingeån viimeisen kosken luota – siitä hänen nimensä Forsius, jonka hän joskus kirjoitti muotoon Helsingforsius. Forsiuksen arvellaan ennen pappisvihkimystään opiskelleen Saksassa. Hänestä on varmoja tietoja vasta 1590-luvulta, jolloin hän toimi Tallinnan tuomiokirkon koulun opettajana ja saarnaajana. Forsius opiskeli 1596–1597 Uppsalan yliopistossa ja palasi sitten Baltiaan, jossa hän toimi muun muassa Narvassa koulun rehtorina ja Kaarle Henrikinpoika Hornin perheessä kotiopettajana. Forsius osallistui sotilaspappina Kaarle-herttuan toiseen Suomen retkeen 1599–1600 ja sen jälkeen Puolan vastaiseen sotaan Baltiassa.
Elämäkerta > Tutkimusretki Lappiin

Forsius palasi marraskuussa 1601 Kaarle-herttuan seurueessa Suomeen. Kaarle lähetti hänet yhdessä Hieronymus von Birckholtzin ja Daniel Hjortin kanssa Lappiin ja Jäämeren rannikolle suuntautuneelle tutkimusretkelle. Tällä retkellä oli tarkoitus hankkia tietoja Tanskan kanssa käytävää rajankäyntiä varten. Retkikunta lähti joulukuussa 1601 Turusta ja kulki Mustasaaren, Limingan ja Kemin kautta Tornioon. Retkikunta matkasi Tornionjokilaaksoa pitkin Kautokeinoon ja sieltä Tenojoen laakson kautta Varanginvuonolle ja lopulta Vuoreijaan. Vuoreijasta palattiin meritse Ruijan rannikkoa pitkin Tiitisvuonoon ja edelleen Kölivuoriston yli ja Luulajanjoen laaksoa pitkin Luulajaan, josta loppumatka Piitimen ja Uumajan kautta Tukholmaan, jonne retkikunta saapui toukokuun alussa 1602. Retken aikana tehtiin tähtitieteellisiä mittauksia ja kerättiin tietoa reitin varren maantieteestä ja perinteisten rajojen kulusta Pohjoiskalotin alueella.
Elämäkerta > Vankeus

Onnistuneen retken jälkeen Kaarle nimitti Forsiuksen Kemiön kirkkoherraksi. Forsius matkusti 1605 Pohjois-Saksaan, missä hän painatti suuren ennustuskirjansa 1606. Saksasta paluunsa jälkeen Forsius menetti kuitenkin kirkkoherran virkansa ja joutui vuodeksi vankilaan Örebron linnaan, sillä Kaarle epäili hänen olleen matkan aikana yhteydessä Sigismundin kannattajiin. Lisäksi Forsius jäi kiinni kuningasta pilkkaavan runon ruotsintamisesta.
Elämäkerta > Ennustuskirja

Vapauduttuaan vankeudesta Forsius julkaisi ensimmäisen almanakan sekä pienen ennustuskirjan, kaksi virsikokoelmaa ja kuvauksen vuonna 1607 näkyneestä pyrstötähdestä. Näiden julkaisujen ansiosta kuninkaaksi noussut Kaarle asetti Forsiuksen hoitamaan Uppsalan yliopiston tähtitieteen professorin virkaa. Tässä virassa Forsius alkoi kirjoittaa pääteostaan Physica. Yliopistossa syntyneiden kiistojen takia Forsius jätti viranhoidon vuonna 1610. Kirkko katsoi hänen astrologiset tutkimuksensa taikauskoksi ja Kaarle epäili häntä jälleen Sigismundin kannattajaksi, ja Forsius vangittiin uudestaan Örebron linnaan. Forsius vapautui Kaarlen kuoltua marraskuussa 1611.
Uusi kuningas Kustaa II Aadolf nimitti Forsiuksen 1612 kuninkaalliseksi tähtitieteilijäksi ja myönsi hänelle erioikeuden almanakkojen painattamiseen ja myyntiin. Lisäksi Forsiuksesta tuli Tukholman Gråmunkeholmenin (nykyinen Riddarholmen) seurakunnan pappi ja Tukholman konsistorin sihteeri. Särmikäsluonteinen Forsius joutui riitoihin muiden Tukholman pappien kanssa, ja kun Daniel Hjort surmattiin Forsiuksen Tukholman asunnon pihalla, teosta epäiltiin Forsiusta. Hän ja Hjort olivat olleet riidoissa ennen Hjortin kuolemaa.
Näistä syistä Forsius luopui papinvirasta 1615 ja keskittyi kirjallisiin töihin. Hän teki 1616 tiedustelumatkan Baltiaan ja Novgorodiin kansleri Axel Oxenstiernan toimeksiannosta ja muutti 1618 Suomeen Tammisaaren kirkkoherraksi. Vuonna 1619 Forsius joutui taas selkkauksiin, tällä kertaa kirkon edustajien kanssa astrologian, kädestä ennustamisen ja muiden salatieteiden harjoittamisen takia. Hän oli lyhyen aikaa vangittuna, oli Uppsalan tuomiokapitulin kuultavana asiasta ja menetti tähtitieteilijän viran. Forsius sai kuitenkin pitää kirkkoherran viran, ja hän kuoli virassa ollessaan alkuvuodesta 1624.
Merkitys

Forsius julkaisi ruotsinkielisiä almanakkoja vuosien 1608–1623 välillä lähes joka vuodelle. Almanakkoihin liittyi myös ennustuskirjoja. Hän julkaisi myös Suomen historian kronikan, josta on säilynyt katkelmia. Forsiuksen pääteos, vasta 1952 julkaistu Physica, oli yleiskuvaus luonnontieteen alalta. Teoksessaan Minerographia Forsius käsitteli mineraaleja, maalajeja, metalleja ja jalokiviä. Kaikkiaan Forsius julkaisi noin 50 painotuotetta pääosin ruotsin kielellä, mutta jotkut myös latinaksi.
Häntä on pidetty myös merkittävimpänä 1600-luvun alkupuolen virsirunoilijana Ruotsissa, ja hän lisäsi viitisenkymmentä uutta virttä julkaisemiinsa virsikirjoihin. Hänen 1608 julkaisemansa koraalikirjanen Någhra Nyia Psalmers/ Loffsångers och Andelighe wijsors Thoner on vanhin tunnettu suomalaisen julkaisema koraalikirjanen, jossa on valmiiksi painetut nuotit. Forsiuksen kääntämiä virsiä on edelleen käytössä. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa niitä ovat virret 93 "Nouse mieli, käänny kieli" ja 132 "Oi rakas Isä, luojamme". Ruotsin kirkon virsikirjassa on myös kaksi Forsiuksen kääntämää virttä, virret 147 "Kiitä, kieli, kiinny, mieli" ja 552 "Oi Herrani, on toivoni".
Forsiukselle on pystytetty muistomerkki Tammisaareen vuonna 1924, kun oli kulunut 300 vuotta hänen kuolemastaan. Tammisaaressa on myös Sigfrid Aronuksen katu.
Tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1942 löytämä pikkuplaneetta 3223 on nimetty Forsiuksen mukaan.
Tärkeimmät teokset

Tässä luettelossa on Forsiuksen tärkein kirjallinen tuotanto:
Suomen piispan Eerik Eerikinpoika Sorolaisen toisen avioliiton kunniaksi kirjoitettu hääruno, 1602
Almanakka ja pieni ennustuskirja vuosille 1608–1610, 1613–1615, 1617–1619, 1621–1623
Een liten Psalmbok 1608
Någhra Nyia Psalmers/ Loffsångers och Andelighe wijsors Thoner (koraalikirja) 1608
Vuoden 1610 suuri ennustuskirja
Physica, käsikirjoitus 1611 (painettu 1952)
Suomen kronikka, vuosien 1611–1616 välillä
Andelige Psalmer och Wijsor (kadonneen virsikirjan osasto) 1614
Vuoden 1617 suuri ennustuskirja
Vuoden 1618 suuri ennustuskirja
Vuoden 1619 suuri ennustuskirja
Vuoden 1620 suuri ennustuskirja
Speculum vitae humanae, käännös 1620
Vuoden 1621 suuri ennustuskirja
Reyneke Fosz, runokertomus Kettu Repolaisesta 1621
Vuoden 1622 suuri ennustuskirja
Minerographia, painettu 1643
Kirjallisuutta

Forsius, Arno: Tietämisen riemu ja tuska: Sigfridus Aronus Forsiuksen elämä n. 1560–1624.  Lahti:  Anita Forsius, 1996.  ISBN 952-90-7571-5
Lappalainen, Mirkka: Pohjolan leijona. Kustaa II Aadolf ja Suomi 1611–1632.  Helsinki:  Siltala, 2014.  ISBN 978-952-234-242-3
Pursiainen, Terhi: Sigfridus Aronus Forsius: Pohjoismaisen renessanssin astronomi ja luonnonfilosofi: Tutkielma Forsiuksen luonnonfilosofisista katsomuksista, lähteistä ja vaikutteista.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 674)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997.  ISBN 951-717-985-5
Aiheesta muualla

Arno Forsius: Sigfridus Aronus Forsius, Curriculum vitae (Arkistoitu – Internet Archive)
Terhi Pursiainen: Sigfridus Aronus Forsius luonnonfilosofina, (Arkistoitu – Internet Archive) Filosofia.fi (1999)
Terhi Pursiainen: Sigfridus Aronus Forsius. Pohjoismaisen renessanssin astronomi ja luonnonfilosofi, (Arkistoitu – Internet Archive) Filosofia.fi (1998)
Tähtitieteen vaiheita Helsingin yliopistossa
Lehikoinen, Esa; Gustafsson, Esko; Aalto, Tapio; Aalho, Pekka; Laine, Jarmo; Klemola, Hannu; Normaja, Jyrki; Numminen, Tapani & Rainio, Kalle 2003: Varsinais-Suomen linnut. – Turun lintutieteellinen yhdistys r.y. Turku. ISBN 952-91-5584-0
Terhi Kiiskinen: / Forsius, Sigfridus Aronus (noin 1560–1624) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 1.2.2000 (päivitetty 17.3.2011). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Fokker D.XXI

| Fokker D> XXI |
| --- | --- |
 Suomen ilmavoimien Fokker-pari
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Alankomaat
Valmistaja:  Fokker
Suunnittelija:  Erich Schatzki
Ensilento:  27. helmikuuta 1936
Pääkäyttäjät:  Suomen ilmavoimat Alankomaiden kuninkaalliset ilmavoimat Tanskan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  148 
Fokker D.XXI oli alankomaalainen Fokkerin suunnittelema ja valmistama hävittäjälentokone, joka oli palveluskäytössä toisessa maailmansodassa. Konetyypin ensilento tapahtui 1936, ja se oli kesän 1940 taisteluissa Alankomaiden ilmavoimien yleisin hävittäjä. Fokker D.XXI oli myös Suomen ilmavoimien käytössä ja oli talvisodan tärkein suomalainen hävittäjätyyppi.
Kehitys

Alankomaiden siirtomaaministeriö lähetti toukokuussa 1934 Fokker-lentokonetehtaalle tarjouspyynnön yksinkertaisesta ja helppohoitoisesta hävittäjäkoneesta, joka korvaisi Alankomaiden Itä-Intia armeijan Curtiss P-6 Hawk -lentokoneet. Fokker laati kaksi tarjousta pääsuunnittelijansa Erich Schatzkin johdolla. Toinen tarjouksista koski kaksitasoa Fokker D.XIX, toinen yksitasoa tunnuksella 112. Siirtomaaministeriö valitsi jälkimmäisen ja siitä tuli Fokker D.XXI. Prototyyppi tilattiin 14. marraskuuta 1934 ja teki ensilentonsa 27. helmikuuta 1936. Moottoriksi tuli 645-hevosvoimainen Bristol Mercury VI-S -tähtimoottori. Alankomaiden Itä-Intia armeijan vaatimusten takia kone oli varustettu kiinteällä laskutelineellä.
Prototyypin rakentamisen aikana Itä-Intian armeijan suunnitelmat olivat muuttuneet eikä D.XXI:n kaltaista hävittäjää enää katsottu tarvittavan. Sen vuoksi siirtomaaministeriö tarjosi projektia Alankomaiden ilmavoimille, joka ei ollut kuitenkaan tässä vaiheessa kiinnostunut koneesta, ja niin Fokker jatkoi sen kehitystä ja markkinointia itse. Myöhemmin syksyllä 1936 Alankomaiden ilmavoimat kiinnostui tyypistä uudelleen, mikä johti 36 Fokker D.XXI:n tilaukseen vuoden 1937 lopussa.
Fokkerin markkinointi ulkomaille tuotti jonkin verran tulosta. Suomi tilasi seitsemän konetta ja 14 koneen valmistuslisenssin, Espanjan tasavallan hallitus valmistuslisenssin ja Tanska kaksi konetta mallimerkinnällä III-J sekä valmistuslisenssin (kymmenen konetta rakennettiin). Espanja ei saanut muutamaa aloittamaansa konetta valmiiksi, ja Tanskalla oli vain kahdeksan palveluskelpoista D.XXI:tä, kun Saksa valloitti maan huhtikuussa 1940. Alankomailla puolestaan oli palveluskunnossa 28 D.XXI -konetta, kun Saksa hyökkäsi toukokuussa 1940. D.XXI ei pärjännyt saksalaiselle Messerschmitt Bf 109 -hävittäjälle, mutta saavutti menestystä muun muassa syöksypommittajia vastaan taistellessa. 10. toukokuuta 1940 hollantilaiset Fokkerit ampuivat alas 37 Junkers Ju 52 -konetta. Muutama D.XXI oli vielä käyttökunnossa, kun ilmavoimilta loppuivat konekiväärien patruunat.
Ruotsi oli kiinnostunut toukokuussa 1937 ostamaan Valtion lentokonetehtaalta Fokker D.XXI -koneita. Lentokonetehdas tarjosi 15 konetta, jotka olisi voitu toimittaa vuonna 1938, mikäli ruotsalaiset olisivat hankkineet niihin moottorit ja muut varusteet. Kauppaa ei syntynyt.
Kaikkiaan Fokker D.XXI -koneita rakennettiin prototyypin lisäksi 145 kappaletta.
Fokker D.XXI Suomessa > Hankinta Suomeen > Wasp-Fokker

50 kappaleen Fokker D.XXI -koneen lisähankinta (ns. IV-sarja) hyväksyttiin 9. syyskuuta 1939. Koska Bristol Mercury -moottoreita ei saatu enää Britanniasta ja Tampellan Mercury-moottorien tuotantokapasiteetti oli varattu Bristol Blenheim -koneisiin, päätettiin sarja varustaa Pratt & Whitney Twin Wasp Junior -moottoreilla, jotka – samoin kuin käytetyt potkurit - Puolustusministeriö onnistui hankkimaan Yhdysvalloista ennen sotamateriaalin vientikiellon astumista voimaan 2. heinäkuuta 1940. Moottorin asennussuunnittelu tilattiin Fokkerilta. Ilmavoimat tilasi koneet – komentajansa kiirehtimisen jälkeen – vasta 22. tammikuuta 1940.
Moottori oli kaksirivinen tähtimoottori, jolloin kaikki neljä konekivääriä sijoitettiin siipiin. Kuomua muutettiin näkyvyyden parantamiseksi ja muutoinkin koneeseen tehtiin lukuisia muutoksia, mm. sähköistys suunniteltiin jälleen uudelleen uusille kalusteille. Ohjaaja sai panssari-istuimen ja polttoainesäiliöt kumitettiin. Ensimmäinen kone rakennettiin ”väkisin” lentokuntoon 29. lokakuuta 1940. Muut koneet valmistuivat, yhtä konetta lukuun ottamatta, tammi–kesäkuussa 1941. Koneet saivat tunnukset FRw-118…167 .
Jatkosodan aikana tilattiin vielä kaksi viiden koneen sarjaa (V- ja VI-sarjat). Elokuussa 1943 ilmavoimat tilasi lentokonetehtaalta viiden koneen Wasp-Fokker –sarjan, joka koottiin kertyneistä varaosista. Koneet valmistuivat kesän ja syksyn 1944 aikana. Sen sijaan lokakuussa 1943 tilattu toinen samanlainen sarja keskeytettiin jatkosodan päätyttyä ja peruttiin vuonna 1945. Valmistuneet koneet saivat tunnukset FRw-171…175 .. Wasp-Fokkerin Pratt & Whitney Twin Wasp Junior -moottori oli I-III-sarjojen Bristol Mercury -moottoria painavampi mutta suurin piirtein samantehoinen (825 hv vs. 840 hv), joskin suurin teho saavutettiin alempana (2 195 m vs. 4 420 m). Suurin jatkuva teho oli alempi (750 hv vs 825 hv). Painoa nosti myös säätöpotkuri, panssarointi (60 kg) ja polttoainesäiliöiden kumitus (25 kg). Lisääntynyt paino huononsi koneen ennestäänkin vaatimattomat suoritusarvot harjoituskoneluokkaan. Wasp-Fokker ei ollutkaan varsinaisesti hävittäjäkone vaan pikemminkin tiedustelukone ja harjoituskone.
I-sarjan (7 konetta) koneet rakennettiin Fokkerin tehtaalla Amsterdamissa, II- ja III-sarja (yhteensä 35 konetta) Valtion lentokonetehtaalla Tampereella, IV-sarja (50 konetta) Kolhossa ja Kuorevedellä ja V-sarja (viisi konetta) Kuorevedellä. Kaikkiaan Suomen ilmavoimilla oli 97 Fokker D.XXI -konetta.
Fokker D.XXI Suomessa > Hankinta Suomeen > Fokker D.XXI sisäänvedettävällä laskutelineellä

Ilmapuolustuksen esikunta kehotti Valtion lentokonetehdasta keväällä 1940 selvittämään sisäänvedettävän laskutelineen asennusmahdollisuutta Fokker D.XXI:een. Taustalla oli koneen nopeuden lisääminen; Fiat G.50:n suksikokeilujen perusteella nopeuslisäksi arvioitiin 30–40 km/h. Lentokonetehtaan suunnitelmien mukaan siiven etureunaa jouduttiin muuttamaan, vaihtamaan laskutelineen kiinnitysraudoitukset sekä asentamaan tarvittavat hydrauliikkalaitteet. Tarkoitus oli asentaa sisäänvedettävä laskuteline kaikkiin IV-sarjan koneisiin ja siksi muutos tilattiin koemielessä yhteen III-sarjan ja yhteen IV-sarjan koneeseen. III-sarjan kone varustettuna sisäänvedettävällä laskutelineellä (FR-117) valmistui tammikuussa 1941. Muutostyö ei osoittautunut onnistuneeksi; teline oli hidas nostaa ylös, laskussa epäluotettava ja nopeuslisä jäi saavuttamatta.
Sisäänvedettävä laskuteline rakennettiin jo kokoonpanovaiheessa yhteen IV-sarjan koneeseen (FR-167). Kone valmistui muita IV-sarjan koneita myöhemmin maaliskuussa 1942. Teline osoittautui toimivaksi ja koneella saavutettiin 408 km/h huippunopeus pinnassa ja 423 km/h 2 800 metrissä, kun kiinteällä laskutelineellä varustetun Wasp-Fokkerin suurin mitattu nopeus oli 361,5 km/h 2 000 metrissä. Nopeuslisä oli siten ainakin 50 km/h ja lisäksi kone sekä nousi (13 m/s 3 000 metriin saakka) että kiihtyi syöksyssä paremmin kuin kiinteällä laskutelineellä varustettu D.XXI. Wasp-Fokkerin toinen konekivääripari jouduttiin siirtämään siivestä runkoon, mitä koelentäjät pitivät suurena parannuksena. Mikäli runkokonekiväärit olisi vaihdettu kahteen 12,7 mm konekivääriin ja luovuttu siipiaseista kokonaan, olisi koelentäjien mielestä kone ollut parempi kuin tiedustelulaivueille käytettynä hankitut Morane-Saulnier M.S. 406 -koneet. Muutkin IV-sarjan koneet olisi ilmeisesti muunnettu sisäänvedettävälle laskutelineelle, jos muutostöille vain olisi löytynyt aikaa. FR-167:llä lennettiin sisäänvedettävällä laskutelineellä vajaat 96 tuntia, jonka jälkeen se siirrettiin pahan laskuvaurion vuoksi kiinteälle telineelle kesällä 1944.
Fokker D.XXI Suomessa > Hankinta Suomeen > Tykki-Fokker

Vaikka Alankomaissa rakennetun I-sarjan kaikissa seitsemässä koneessa (FR-76...82) oli siipitykkien asennusvalmius, vain FR-76:een sellaiset asennettiin. Hollannissa lentämiensä koelentojen perusteella kapteeni Gustaf Magnusson totesi tykkiaseistuksen huonontavan jonkin verran ohjausherkkyyttä, mutta vaikutus nousu- ja vaakalentonopeuteen oli mitätön. Siipiä oli jouduttu vahvistamaan tykkien kiinnityksen ympäriltä. Ampuminen ei vaurioittanut siipeä. Tykki soveltui hyvin pommikoneiden alasampumiseen mutta hävittäjätaisteluihin ja maamaalien ampumiseen huonosti. 20 mm Oerlikon FF –tykin ammuksen lähtönopeus (600 m/s) ja tulinopeus (500 ls/min) olivat pienet ja Fokker D.XXI –asennuksessa patruunarumpuun mahtui vain 60 laukausta. Tykkien asentamisesta muihin koneisiin luovuttiin jo 31. tammikuuta 1938.
Talvisodassa tykeillä varustetulla FR-76:lla kuitenkin ammuttiin alas 3 2/3 konetta: yksi Iljushin DB-3, 2 1/6 Tupolev SB-2:ta ja ½ Polikarpov R-5:tä. FR-76 siirrettiin varikolle muun muassa tykkien poistoa varten 18. tammikuuta 1940. Tykkien tilalle koneeseen asennettiin konekiväärit ja kone ehti joutua vihollisen sotasaaliiksi vielä talvisodan aikana.