stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Richard Rorty
Teoksia

Rorty, Richard: Philosophy and the Mirror of Nature.  Princeton:  Princeton University Press, 1979.  ISBN 0-691-02016-7
Consequences of Pragmatism (1982)
Philosophy in History (toim., 1985)
Contingency, Irony, Solidarity (1989)
Objectivity, Relativism and Truth. Philosophical Papers I (1991)
Essays on Heidegger and Others. Philosophical Papers II (1991)
Achieving Our Country. Leftist Thought in Twentieth Century America (1998)
Truth and Progress. Philosophical Papers III (1998)
Philosophy and Social Hope (2000)
The Future of Religion.  ((Futuro della religione, 2005.) Gianni Vattimon kanssa. Toimittanut Santiago Zabala)  New York:  Columbia University Press, 2005.  ISBN 0-231-13494-0
Philosophy as Cultural Politics. Philosophical Papers IV (2007)
Kirjallisuutta

Käpylä, Juha: Neopragmatismi ja kansainvälinen politiikka. Tutkielma Richard Rortyn pragmatismista ja sen vaikutuksista tieteenalan metateoriaan ja etiikkaan.  (Väitöskirja: Tampereen yliopisto, johtamiskorkeakoulu)  Tampere:  Tampere University Press, 2016.  ISBN 978-952-03-0074-6  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Seppänen, Lauri: Kieltä ei ole: uuspragmatistista kielifilosofiaa: Richard Rorty ja Donald Davidson.  Tampere:  Tampere University Press, 2004.  ISBN 951-44-5919-9
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Rorty, Richard: Syystäkin kadonnut maailma. (Suomentanut Timo Vuorio. Alkuperäisjulkaisu: The Journal of Philosophy. Vol 69, No. 19, (1972), pp. 649–665) Niin & näin, 2011, 17. vsk, nro 3, s. 44–53.  Eurooppalaisen filosofian seura. Artikkelin verkkoversio. (PDF)
Rorty, Richard: ”Eräs mahdollinen maailma”, Heidegger: ristiriitojen filosofi, s. 58–66.  (suomennoksen alkuperäislähde: ”Eine andere mögliche Welt“, joka on luku teoksesta Martin Heidegger: Kunst, Politik, Technik (1992), s. 135–141)  Suomentanut Janita Hämäläinen. Helsinki:  Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-704-8
Rorty, Richard: Pragmatismi ja postfilosofinen kulttuuri. Parnasso, 1984, 34. vsk, nro 8, s. 492–502.  Helsinki:  Otavamedia. ISSN 0031-2320
Rorty, Richard et al.: Älymystön, kulttuurin ja moraalin ruotijat : Richard Rorty ja Alasdair MacIntyre Aarhusissa. Kulttuuritutkimus, 1992, 9. vsk, nro 3, s. 36–40.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto. ISSN 0781-5751
Aiheesta muualla

Grippe, Edward: Richard Rorty The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Hyvönen, Ari-Elmeri: Todellisuudesta toivon kulttuuriin – Richard Rortyn pragmatismin moninaisuus. Paatos 1/2011.
Kunelius, Risto: Filosofia tänään: Kumousta odoteltaessa – Richard Rortyn haastattelu. niin & näin 2/1999, 22–27.
Ramberg, Bjørn: Richard Rorty The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:   William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:   Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Richard Rorty
Käännös suomeksi
Rosso (Mauritania)

| Rosso روصو |
| --- | --- |
 Senegaljoen ylittävä lautta.
 Rosso
 Koordinaatit: 16°30′49″N, 15°48′11″W 
Valtio:  Mauritania
Alue:  Trarza
Departementti:  Rosso
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  890 km²
Väkiluku (2013):  33 600
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rosso ei ole kaupunkina kovin viehättävä. Kuvassa pääkatu sateen jälkeen.
Rosso (arab. روصو‎) on kaupunkikunta sekä Trarzan alueen ja Rosson departementin hallinnollinen keskus Mauritaniassa. Se sijaitsee Senegaljoen varrella 203 kilometriä Nouakchottista etelään. Kunnassa on 33 600 asukasta (vuonna 2013).
Maantiede ja asutus

Rosson kunnan pinta-ala on noin 890 neliökilometriä. Maisemaa leimaa Senegalin laakso Chamama jokihaaroineen, kanavineen ja viljelysmaineen. Joen tulva-aluetta kutsutaan Waloksi ja sen yläpuolella olevia hiekkadyynejä Dieriksi. Kunnan koillispuolella sijaitsee sijaitsee Rkizjärvi.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Vuotuinen sademäärä on 150–300 millimetriä.
Vuonna 1986 perustettuun kuntaan kuuluu kaupunkialueen lisäksi lähes 70 maaseutuasutusta. Asukkaat ovat maureja, wolofeja ja fulbeja.
Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa ranskalaisten perustamasta kauppa-asemasta. Se kuului 1930-luvulle saakka pohjoispuolella sijaitsevan Mederdran alaisuuteen. Valtaosa kaupungista tuhoutui vuoden 1952 tulvassa, minkä jälkeen se rakennettiin uudelleen.
Rossoon perustettiin 1950-luvulla Mauritanian ensimmäinen yläkoulu ja lyseo, josta valmistui suuri osa maan nuoresta sivistyneistöstä. Rossosta suunniteltiin tuolloin myös Mauritanian pääkaupunkia (siirtomaan hallinto oli toiminut Senegalin Saint-Louisissa). Kaupunki kärsi Mauritanian ja Senegalin rajakriiseistä vuosina 1989–1990 ja 2000.
Liikenne, talous ja palvelut

Rossosta on maantieyhteydet Nouakchottiin ja Boghéen. Kaupunki on Mauritanian ja Senegalin välisen rajaliikenteen keskus, joskin Nouakchottin sataman valmistuminen vuonna 1986 vähensi sen merkitystä. Senegaljoen yli suunnitellaan siltaa, mutta toistaiseksi joki ylitetään lautalla tai veneillä. Vastarannalla Senegalissa sijaitsevan kaupungin nimi on myös Rosso.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, puutarhanhoito, karjatalous, kalastus, liikenne, palvelut ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on riisi. Teollisuutta edustavat pienet meijerit ja riisinkäsittelylaitokset.
Julkisiin palveluihin kuuluvat ala- ja yläkoulut, kolme lyseota, ammattikoulu, tekninen korkeakoulu, terveyskeskus, aluesairaala, nuorisotalo, naisten keskus ja kirjasto. Kaupungissa on vesijohto-, sähkö- ja puhelinverkot, mutta ei viemäröintiä eikä jätehuoltoa.
Matkailu ja nähtävyydet

Seudun nähtävyyksiä ovat Senegaljoki, Diawlingin kansallispuisto ja Keur Macenen metsästysalue. Kaupungissa ei juurikaan ole matkailupalveluja.
TPI

TPI (Test Process Improvement) on tietojärjestelmien testausprosessin kehittämismetodologia, jolla arvioidaan organisaation tai projektin testausprosessin kypsyyttä. Mallin avulla voidaan analysoida testausprosessin nykytila – sen heikkoudet ja vahvuudet. TPI-malli auttaa myös määrittelemään tavoitteita testausprosessin parantamiselle ja tuottamaan suunnitelman tavoitteisiin pääsemiseksi.
TPI:n elementit

TPI:n alkuperäisiä elementtejä ovat avainalueet (key areas), kypsyystasot (maturity levels), tarkistuspisteet (checkpoints) ja parannusehdotukset (improvement suggestions). TPI NEXT -versioon on lisätty klusterit (clusters) ja mahdollistajat (enablers). 
TPI-mallissa testausprosessia tarkastellaan 16 eri näkökulmasta, joita kutsutaan avainalueiksi:
Sidosryhmien sitoutuminen
Osallistumisaste
Testausstrategia
Testiorganisaatio
Kommunikaatio
Raportointi
Testausprosessin hallinta
Arviointi ja suunnittelu
Mittaaminen
Virheiden hallinta
Dokumenttien hallinta
Metodien käyttö
Testaajien ammattimaisuus
Testitapausten suunnittelu
Testaustyökalut
Testiympäristö
Kukin avainalue saattaa olla eri kypsyystasolla. Kypsyystasoja TPI:ssä on neljä: alkutaso, hallittu, tehokas ja optimoitu. Malli mahdollistaa vaiheittaisen etenemisen alkutasolta optimoidulle. Jokainen kypsyystason ja avainalueen yhdistelmä on jaettu tarkistuspisteisiin. Eri avainalueiden tarkistuspisteistä on muodostettu klustereita, jotka osoittavat mitä asioita tulisi kehittää samaan aikaan. Näin ollen jokainen klusteri muodostaa yhden parannusaskeleen. TPI-analyysin tuloksena saadaan myös parannusehdotukset, jotka 
koskevat itse testausprosessin kehittämistä kohti suurempaa kypsyystasoa. Mahdollistajat puolestaan osoittavat missä testausprosessi ja muut ohjelmistokehityselinkaaren (SDLC) prosessit voivat hyötyä toisistaan.
Historia

TPI-metodologia kehitettiin 1990-luvun loppupuolella Capgemini-konserniin kuuluvan Sogetin Hollannin yksikössä. Ensimmäinen kirja Test Process Improvement – A practical step-by-step guide to testing julkaistiin 1998. Kirjan kirjoittivat Sogetin testauskonsultit Tim Koomen ja Martin Pol. 2009 TPI:stä julkaistiin paranneltu versio nimeltä TPI NEXT ja kirja TPI NEXT – Business Driven Test Process Improvement. Suurimmat syyt uuden version julkaisemiseen olivat halu korostaa testauksen liiketoimintalähtöisyyttä ja tarve tehdä mallista joustavampi, jotta sitä voitaisiin käyttää myös esimerkiksi ketteriä ohjelmistokehitysmenetelmiä soveltavissa tietojärjestelmäprojekteissa ja organisaatioissa.
Trakain historiallinen kansallispuisto

Trakain historiallisen kansallispuiston sijainti Liettuassa, aivan Vilnan länsipuolella.
Trakain historiallinen kansallispuisto (liett. Trakų istorinis nacionalinis parkas), joskus lyhyemmin Trakain kansallispuisto on alueeltaan pienin Liettuan kansallispuistoista. Tämä vuonna 1991 perustettu, pinta-alaltaan 82,00 neliökilometrin suuruinen kansallispuisto sijaitsee Vilnan läänissä lähinnä Trakain kunnallispiirin alueella.
Trakain historiallisen kansallispuiston alueella asuu nykyään noin 14 000 henkeä. Puistoalueen ytimen muodostaa Liettuan suurruhtinaskunnan hallintokeskuksena erityisesti 1400- ja 1500-luvuilla toiminut Trakain kaupunki ja sen Galvė-järvellä sijaitseva Trakain linna. Kansallispuistossa on nähtävää myös seudun muissa kylissä, luonto- ja kulttuurikohteissa. Alueella on esimerkiksi 82 järveä, joista Galvė on suurin (3,61 km2). Trakain kaupunki sijaitsee 28 kilometriä Vilnan länsipuolella.
Trakain linnan rauniot 1800-luvun maalauksessa.
Kunnostettu Trakain linna Galvė-järvellä.
Silta Trakain linnaan.
Trakain kaupunkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trakain historiallinen kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Interaktiivinen kartta puistoalueen kohteista (liettuaksi) ja (englanniksi) (seniejitrakai.lt)
Lyhyesti Liettuan kansallispuistoista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (visitlithuania.net)
Traoré Mariam Sissoko

Traoré Mariam Sissoko (myös Cissoko, s. 4. marraskuuta 1944 Sananfara, Kati – 8. lokakuuta 2024 Bamako) oli Malin entisen presidentin Moussa Traorén puoliso.
Mariam Sissoko syntyi posti- ja lennätinlaitoksen tarkastajan perheeseen. Hän vietti osan lapsuudestaan isänsä ranskalaisen puolison luona Pariisissa. Mariam kävi peruskoulun Senegalissa, Ranskassa ja Norsunluurannikolla ja suoritti keskikoulun Ranskassa ja Belgiassa. Hän työskenteli sihteerinä Malin suurlähetystössä Tansaniassa, Yhdysvaltojen Malin-lähetystössä ja Malin opetusministeriössä.
Mariam Sissoko ja tuleva Kansallisen vapautuksen sotilaskomitean puheenjohtaja ja Malin presidentti, silloinen aliluutnantti Moussa Traoré menivät naimisiin vuonna 1963. Rouva Traorélla oli huomattava vaikutusvalta mieheensä. Hän perusti Malin naisliiton vuonna 1974 ja toimi sen puheenjohtajana vuoteen 1977, jolloin hänestä tuli kunniapuheenjohtaja. Mariam käytti järjestöä miehensä vallan lujittamiseksi, ja hänen sanotaan olleen sotilaskomiteaan kuuluneiden Kissima Doukaran, Tiécoro Bagayokon ja Karim Dembélén syrjäyttämisen taustalla vuonna 1978. Mariam omisti suuren maatilan Baguinédan keinokastelualueella ja hän harjoitti veljiensä ja tuttaviensa kanssa laitonta liiketoimintaa.
Mariam pidätettiin vuoden 1991 vallankaappauksen yhteydessä. Hän sai vuonna 1998 miehensä kanssa talousrikoksista kuolemantuomion, joka muutettiin seuraavana vuonna elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi. Presidentti Alpha Oumar Konaré armahti Moussa ja Mariam Traorén vuonna 2002. He viettivät suurimman osan 11 vuoden vankaudestaan kotiarestissa ja asuivat sittemmin mukavassa huvilassaan Bamakossa.
Mariamin isä oli mandinka ja äiti Wasulun fulbe. Hän oli alun perin kristitty, mutta kääntyi naimisiin mennessään muslimiksi ja teki pyhiinvaelluksen Mekkaan. Hänellä sai viisi lasta.
Rotubiologia

Uppsalan Dekanhuset, jossa Rotubiologian tutkimuslaitos toimi 1930- ja 1940-luvuilla.
Rotubiologia on tieteenhaara, jossa biologinen antropologia yhdistyi rotuoppiin. Rotubiologiassa ihmisiä luokiteltiin eri rotuihin näitä erottavien fyysisten tuntomerkkien perusteella. Rotupiirteiden tyypittelyn lisäksi rotubiologiaan kuului myös käsitys rotujen hierarkiasta.
Rotubiologia kehittyi 1600-luvulta alkaen, ja ihmisen rotutypologinen systematisointi saavutti huippukohtansa 1900-luvun alkupuolella. Rotubiologia hylättiin 1900-luvun puolivälin jälkeen rotukäsitysten muuttuessa, ja tiedeyhteisö pitää sitä nykyisin vanhentuneena tieteenlajina.
Rotututkimukset

Rotubiologit olivat määritelleet joukon perinnöllisiä, yleisiä ja säännönmukaisia fyysisiä, anatomisia, fysiologisia ja psykologisia ”rotupiirteitä”, jotka erottivat ihmisrodut toisistaan. Tutkittavat yksilöt pyrittiin yhdistämään henkilökohtaisten piirteidensä perusteella johonkin rotuun. Rotubiologit perustivat nämä ”rotudiagnoosit” monenlaisten kvantitatiivisten eli mitattavien sekä kvalitatiivisten eli kuvailtavien piirteiden tutkimukseen, kuten:
Ruumiin mittasuhteiden mittaaminen.
Kuvailtavissa olevien piirteiden tutkimus.
Kehon morfologian tutkimus.
Röntgenkuvaus (etenkin käsien).
Oksimetria aineenvaihdunnan mittaamiseksi.
Geenimerkit.
Antropologinen valokuvaus.
Hammasvalokset.
Käsien ja jalkojen ihon jäljet.
Tärkeimpiä mitattavia morfologisia rotupiirteitä olivat kallon mittasuhteet, kasvojen, otsan ja nenän kulma, kasvojen eri osien leveydet, korkeudet ja paksuudet, kehon pituus sekä ruumiinosien kokosuhteet. Kuvailtavia piirteitä olivat esimerkiksi hiusten, silmien ja ihon väri, hiustyyppi, silmäluomien, nenän ja huulten muoto ja kulma, otsan muoto, kasvojen ja kehon karvoitus, rintojen muoto ja alaleuan prognatismi.
Rotubiologeja

Herman Lundborg
Alfred Mjøen
Paul Topinard
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rotubiologia Wikimedia Commonsissa
Kallonmuoto on yksi rotubiologien määrittelemistä rotupiirteistä. Kuvassa vasemmalta oikealle negridin, kaukasidin ja mongolidin kallot ylhäältä kuvattuna.
Sékou Traoré (sotilas)

Sékou Traoré (1911 Brazzaville – 11. heinäkuuta 1981 Bamako) oli malilainen sotilas, joka toimi maan armeijan esikuntapäällikkönä.
Sékou Traoré syntyi sotilaan perheeseen. Hän liittyi vapaaehtoisena Ranskan siirtomaa-armeijaan vuonna 1930 ja osallistui toiseen maailmansotaan ja Indokiinan sotaan. Malin liittovaltion armeijan esikuntapäällikkö Abdoulaye Soumaré kutsui kapteeni Traorén Madagaskarista helmikuussa 1960 ja saman vuoden elokuussa hänet nimitettiin itsenäistymässä olleen Malin tasavallan armeijan esikuntapäälliköksi. Joulukuussa 1960 presidentti Modibo Keïta nimitti esikuntapäälliköksi Soumarén ja Tourésta tuli hänen varamiehensä. Soumarén kuoltua vuonna 1964 Traorésta tuli jälleen armeijan komentaja.
Eversti Traoré pidätettiin vuoden 1968 vallankaappauksen yhteydessä ja hän oli sen jälkeen vangittuna vuoteen 1978 saakka.
Transdanubia

Transdanubian alue merkittynä vihreällä Unkarin karttaan.
Transdanubiaa Zalan läänissä.
Transdanubia (unk. Dunántúl) eli Länsi-Unkari on alue, joka ulottuu Tonavasta Unkarin länsirajalle. Alueen nimi merkitsee kirjaimellisesti "Tonavan takaista". Transdanubia on maastoltaan vaihtelevaa aluetta, jossa on sekä vuoria että alankoja, metsiä ja hedelmällistä viljelysmaata.
Unkarin Pieni alanko Kisalföld sijaitsee kokonaan Transdanubiassa. Myös Suuri alanko Alföld ulottuu osittain Transdanubian puolelle, missä sitä kutsutaan Mezőföldiksi. Vuoristoalueista voidaan mainita Bakony ja Mecsek.
Euroopan unionin alueyksiköiden nimikkeistössä (NUTS) Transdanubia muodostaa NUTS 1-tason alueen.
Aiheesta muualla

Matkaopas aiheesta Transdanubia Wikivoyagessa (englanniksi)
Transaldolaasi

Malli ihmisen transaldolaasin rakenteesta
Transaldolaasi on entsyymi, joka osallistuu pentoosifosfaattireittiin. Entsyymi katalysoi sedoheptuloosi-7-fosfaatin ja glyseraldehydi-3-fosfaatin reversiibeliä reaktiota erytroosi-4-fosfaatiksi ja fruktoosi-6-fosfaatiksi. Transaldolaasin EC-numero on EC 2.2.1.2.
Toiminta

Transaldolaasi on useilla eliöillä, muun muassa ihmisellä, rakenteeltaan dimeeri. Ihmisen transaldolaasin molekyylimassa on noin 38 kDa. Entsyymin inhibiittoreita ovat muun muassa fosfaatti- ja sulfaatti-ionit. Transaldolaasi ei tarvitse toimiakseen koentsyymiä. Pentoosifosfaattireitissä entsyymi katalysoi sedoheptuloosi-7-fosfaatin ja glyseraldehydi-3-fosfaatin välistä reaktiota seuraavasti. Transaldolaasin aktiivisen kohdan lysiiniaminohappo muodostaa sedoheptuloosi-7-fosfaatin karbonyyliryhmän kanssa niin kutsutun Schiffin emäksen eli aldimiinin. Tämä Schiffin emäs protonoituu ja muodostaa iminiumionin, ja C3- ja C4-asemissa sijaitsevien hiiliatomien välinen sidos katkeaa retroaldolireaktiolla. Näin muodostuu erytroosi-4-fosfaattia ja enamiini, joka reagoi glyseraldehydi-3-fosfaatin karbonyyliryhmän kanssa muodostaen uuden iminiumionin. Tämän iminiumionin hydrolyysin seurauksena muodostuu fruktoosi-6-fosfaattia.
Malli transaldolaasin aktiivisesta keskuksesta
Tregami

Tregami eli gambiri on Afganistanin Kunarin maakunnassa Kunarin sivujoen Pechin varrella sijaitsevissa kolmessa kylässä puhuttava nuristanilainen kielimuoto. Sen puhujia arvioidaan olevan noin tuhat henkeä.
Kielellisesti tregami on varsinkin sanastoltaan lähellä waigalia. Se on saanut vaikutteita myös dardilaisista kielistä.
Route Coloniale 4:n taistelu

Route Coloniale 4:n taistelu oli Indokiinan sodan aikainen taistelu Ranskan ja Việt Minhin joukkojen välillä Kiinan vastaisen rajan mukaisen Route Coloniale 4:n hallinnasta 16. syyskuuta – 18. lokakuuta 1950. Taistelut päättyivät ranskalaisten tappioon.
Tausta

Route Coloniale 4 eli RC-4 oli ranskalaisten rakennuttama Ranskan Indokiinan ja Kiinan vastaisen rajan mukaisesti kulkeva maantie Tonkinissa, joka yhdisti syrjäisiä sotilastukikohtia Cao Bằngissa, Đông Khêssa, Thất Khêssa ja Lạng Sơnissa. Kapeaa hiekkatietä reunusti tiheä viidakko ja kukkulat. Việt Minhin joukkoja oli kesäkuussa 1950 siirtynyt Kiinan puolelle rajaa, jossa kenraali Võ Nguyên Giápin johdolla alettiin suunnitella RC-4:n valtausta samalla, kun joukot saivat koulutusta ja aseistusta.
Taistelu

Việt Minhin hyökkäys alkoi 16. syyskuuta 1950. Vietnamilaiset kutsuivat hyökkäystään rajakampanjaksi. Ensimmäinen kohde oli Đồng Khê, joka kukistui tykistön ja ihmisaaltoiskujen paineessa. Ranskan Indokiinan joukkojen komentaja kenraali Marcel Carpentier määräsi tien sotilastukikohdat evakuoitavaksi.
Đồng Khên valtauksen jälkeen vielä samana päivänä ranskalaiset lähettivät RC-4 -tietä pitkin 3 000:n sotilaan osaston Lạng Sơnista pitkin eversti Marcel Le Pagen johdolla. Tavoitteena oli avustaa ensimmäisenä evakuoitavaa Cao Bằngin varuskuntaa. Hitaasti tietä pitkin etenevä ranskalainen kolona väijytettiin useampaan otteeseen. 2. lokakuuta sotilaat määrättiin jatkamaan viidakkoa pitkin jalan ja vallattu Đồng Khê kierrettiin. Joukot joutuivat kuitenkin nopeasti Việt Minhin joukkojen piirittämäksi.
Cao Bằngissa eversti Pierre Chartonin komentama 1 600:n miehen varuskunta alkoi evakuoida tukikohtaansa 3. lokakuuta. Charton yritti vetäytyä määräysten vastaisesti mukanaan varuskunnan ajoneuvot ja muut varusteet. Kun lopulta Charton sai tiedon Le Pagea uhkaavasta tuhoutumisesta, Charton tuhoututti ajoneuvonsa ja jatkoi jalan viidakkoon tavoittaakseen Charton Le Pagen joukot. 7. lokakuuta kohdattiin Le Pagen joukkojen rippeet, joiden oli onnistunut murtautua saartorenkaan lävitse. Le Pagen ja Chartonin yhdistyneet joukot tuhoutuivat kuitenkin edelleen Việt Minhin tykistötulessa ja ihmisaaltohyökkäyksissä. Vain muutamien onnistui paeta.
Muutaman päivän kuluttua tuhottiin myös Thất Khêsta vetäytyvä ranskalainen kolona. Viimeinen ranskalainen tukikohta RC-4:n varrella oli Lạng Sơn, joka evakuoitiin yöllä 17.–18. lokakuuta.
Seuraukset

Ranskalaiset olivat kärsineet RC-4:n taistelujen aikana raskaat tappiot. Noin 6 000 sotilasta oli kaatunut tai haavoittunut. Ranskalaiset olivat lisäksi menettäneet noin 450 kuorma-autoa ja Việt Minhin divisioonan tarpeita vastaavan määrän muita varusteita. Giáp oli saanut joukkoineen aloitteen, turvannut huoltoreittinsä Kiinaan ja eteni taistelujen jälkeen edelleen etelään uhaten Hanoita ja Punaisenjoen suistoa.
Ranskalaisten joukkojen komentaja Marcel Carpentier korvattiin tappion jälkeen kenraali Jean de Lattre de Tassignilla. Sota oli kuitenkin RC-4: taistelujen jälkeen jo käytännössä menetetty.
HMS Trafalgar (1841)

| HMS Trafalgar |
| --- | --- |
 HMS Trafalgarin vesillelasku

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Woolwichin telakka
Kölinlasku:  joulukuu 1829
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1841
Palveluskäyttöön:  30. tammikuuta 1845
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1906
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 721 32/94 bm
Pituus:  62,64 m (tykkikansi) 51,94 m (köli)
Leveys:  16,95 m
Syväys:  7,06 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  900 820 (rauhan aikana)
Aseistus
Aseistus:  120 tykkiä
HMS Trafalgar oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu Caledonia-luokan 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 22. helmikuuta 1825 Woolwichin telakalta. Sen köli laskettiin joulukuussa 1829 ja alus laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1841. Alus valmistui 6. lokakuuta 1842 Sheernessissä, missä se oli reserviin sijoitettuna. Alus muutettiin vastaanottoalukseksi ja sen perä muotoiltiin uudelleen Chathamissa lokakuussa 1844. Aluksen valmistuskustannukset olivat 75 814 puntaa.
Palvelus

Alukselle asennettiin vuonna 1859 höyrykone. Alus siirrettiin koululaivaksi Portlandiin ja se nimettiin HMS Boscaweniksi vuonna 1873. Se myytiin 1906.