stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Parkkijärvi (Äänekoski)

| Parkkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°45′21″N, 25°53′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen eteläosan alue (14.41)
Laskupuro:  puro Harjulampeen 
Järvinumero:  14.411.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,8 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,631 km  
Pinta-ala:  1,324 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiParkkijärvi 
Parkkijärvi on Keski-Suomessa Äänekoskella Konginkankaan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 300 metriä pitkä, 80 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen eteläosan alueella (14.41), jonka Ala-Keiteleen lähi-alueeseen (14.411) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,8 metriä mpy.
Peke Huuhtanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. maaliskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Junioriseurat
1992–1998: PuiU
1998: Bergerac Entente
1999: MPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000 | RiPS | 25 | (5) |
| 2001 | Jokrut | 25 | (5) |
| 2002–2003 | Jokerit | 41 | (13) |
| 2004 | FC Hämeenlinna | 23 | (1) |
| 2005–2007 | Honka | 58 | (16) |
| 2008 | PKKU | 25 | (19) |
| 2009 | PK-35 | 22 | (7) |
| 2012 | PKKU | 13 | (12) |
| 2018 | PuiU | 8 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 240 | (82) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ilmari ”Peke” Huuhtanen (s. 13. maaliskuuta 1981 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Huuhtanen aloitti jalkapallouransa 10-vuotiaana Puistolan Urheilijoiden riveissä. Hän pelasi PuiU:ssa B-junioriksi asti, kunnes lähti vaihto-oppilaaksi Ranskaan, Bergeraciin, jossa hän edusti paikallista juniorijoukkuetta. Suomeen Huuhtanen palasi vuodeksi 1999 Malmin Palloseuran A-junioreihin. Ensimmäiset aikuisten ottelunsa hän pääsi pelaamaan Riihimäen Palloseuran riveissä Ykkösessä. Yhden RiPS-kauden jälkeen Huuhtanen palasi jälleen pääkaupunkiseudulle, FC Jokereiden organisaatioon. Ykkösjoukkueen lisäksi hän edusti "farmiseura" Jokruja. Huuhtanen oli mukana nostamassa Jokereita liigaan, ja ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudellaan hän teki 6 maalia.
Jokereiden lopetettua jalkapallotoiminnan seuran hankkinut Helsingin Jalkapalloklubi ilmoitti, että Huuhtanen saa hakea peliaikaa muualta. Hän siirtyi FC Hämeenlinnaan, ja sieltä myöhemmin FC Honkaan. Hongassa Huuhtanen oli mukana jo toisessa liiganousussaan. Yhteensä Huuhtanen pelasi Veikkausliigassa 82 ottelua, tehden 14 maalia.
Kaudelle 2008 Huuhtanen siirtyi Kakkosessa pelanneen PK Keski-Uusimaan riveihin, jonka kanssa hän sijoittui A-lohkon maalipörssin kolmanneksi. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi pelaamaan Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Hän palasi pelikentille vielä kaudeksi 2012 edustamaan PKKU:a Kolmosessa.
Kaudella 2018 Huuhtanen pelasi Kolmosta PuiU:n riveissä.
Aiheesta muualla

Pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
Papoose Peak Jumps

| Papoose Peak Jumps |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:  Squaw Valley, Kalifornia,  Yhdysvallat
Koordinaatit:  39°11′41.8″N, 120°13′51.3″W
Avattu:  1958
Remontoitu:  1975
Purettu:  kyllä
Muut mäet:  K60, K40
Rakenne
K-piste:  80 metriä
Mäkiennätys:  97,5 metriä  Jim Denney (1976)
Muovitus:  ei
Vauhtimäen pituus:  113 m
Keulan kulma:  8,5°
Alastulorinteen kulma:  38°
Papoose Peak Jumps oli kolmen hyppyrimäen muodostama mäkihyppystadion Squaw Valleyssa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Mäkihyppystadion rakennettiin vuoden 1960 talviolympialaisia varten.
Historia

Kaikki kolme hyppyrimäkeä olivat luonnonmäkiä, jotka valmistuivat 1958 Little Papoose Peakin rinteeseen Sierra Nevadan vuoristoon. Mäet suunnitteli Heini Klopfer. Talviolympialaisten jälkeen mäkiä käytettiin vähän, mutta vuoden 1976 Yhdysvaltain mestaruuskilpailuja varten normaalimäki kunnostettiin, tämän jälkeen mäkiä ei enää kunnossapidetty. Nykyisin paikalla on alppihiihtorinteitä.
Vuoden 1960 talviolympialaisten kilpailun voitti Helmut Recknagel.
Mäkiennätyksen kehittyminen

Mäkiennätyksen 97,5 metriä on hypännyt Jim Denney, epävirallisen mäkiennätyksen 99,0 metriä on hypännyt Jim Denney
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 |  Kalevi Kärkinen | 85,5 m |  |  |
| 28.2.1960 |  Helmut Recknagel | 93,5 m | Talviolympialaiset 1960 |  |
| 1976 |  Jim Denney | 97,5 m | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut 1976 |  |
| 1976 |  Jim Denney | 99,0 m | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut 1976 |  |
Paul Joseph Cohen

Paul Joseph Cohen (1934–2007) oli yhdysvaltalainen matemaatikko. Hänet tunnetaan kontinuumihypoteesiin liittyvistä tutkimuksistaan.
Puolanjuutalaisille siirtolaisille syntynyt Cohen sai kaksi merkittävää palkintoa, Fieldsin mitalin vuonna 1966 ja Amerikan Matemaattisen seuran Bôcher-palkinnon vuonna 1964.
Oriol Busquets

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Oriol Busquets Mas
Syntymäaika: 20. tammikuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Sant Feliu, Espanja
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Arouca
Pelinumero: –
Junioriseurat
2007–2017: Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2021 | Barcelona B | 66 | (2) |
| 2017–2019 | Barcelona | 0 | (0) |
| 2019–2020 | → Twente (laina) | 21 | (0) |
| 2021–2022 | Clermont Foot | 9 | (0) |
| 2022– | Arouca | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2014–2015 | Espanja U16 | 8 | (1) |
| 2015–2016 | Espanja U17 | 13 | (1) |
| 2017 | Espanja U18 | 2 | (0) |
| 2016–2018 | Espanja U19 | 4 | (0) |
| 2019 | Espanja U21 | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. heinäkuuta 2022.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. heinäkuuta 2022.
Oriol Busquets Mas (s. 20. tammikuuta 1999 Sant Feliu, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Portugalin Primeira Ligassa pelaavaa Aroucaa. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura > Barcelona

Katalonian Sant Feliussa syntynyt Busquets on FC Barcelonan kasvatti. Hän liittyi seuran junioriakatemiaan 8-vuotiaana. Miesten tasolla hän teki debyyttinsä kaudella 2016–2017 Barcelonan reservijoukkueessa.
Busquets pelasi ensimmäisen ottelunsa Barcelonan edustusjoukkueessa 29. marraskuuta 2017 Copa del Reyn ottelussa Real Murciaa vastaan. Hän pelasi ottelussa 62 minuuttia. Heinäkuussa 2018 Busquets teki Barcelonan kanssa vuoteen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen.
Busquets siirtyi 27. elokuuta 2019 yhden vuoden pituisella lainasopimuksella alankomaalaiseen FC Twenteen.
Seurajoukkueura > Clermont Foot

Ranskalaisseura Clermont Foot tiedotti 28. elokuuta 2021 hankkineensa Busquetsin joukkueeseensa kolmivuotisella sopimuksella. Busquets pelasi Clermontissa ensimmäistä kertaa 19. syyskuuta 2021 Ligue 1:n ottelussa Stade Brestoisia vastaan. Kaikki kilpailut mukaan lukien hän pelasi kaudella 2021–2022 Clermontissa yhteensä kymmenessä ottelussa.
Seurajoukkueura > Arouca

Busquets siirtyi 20. heinäkuuta 2022 portugalilaiseen FC Aroucaan vuoteen 2025 ulottuvalla sopimuksella.
Maajoukkueura

Busquets pelasi vuosina 2014–2019 useissa eri Espanjan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi jokaisen ottelun toukokuussa 2016 järjestetyissä alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa Espanjan hävitessä loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa Saksalle.
Aiheesta muualla

Oriol Busquets WhoScored-sivustolla.
Paul Jyrkänkallio

Paul Georg Jyrkänkallio, vuoteen 1944 Schmidt (25. toukokuuta 1922 Koivisto – 2. toukokuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen diplomaatti, koulutukseltaan filosofian kandidaatti. Hän oli suurlähettiläänä Sofiassa 1969–1972, Budapestissa 1973–1977, sitten ulkoministeriön edustustojen tarkastaja 1977–1980 ja jälleen suurlähettiläs Roomassa 1980–1985 ja Ateenassa 1985–1992.
Paul Julius Reuter

| Paul Julius Reuter |
| --- | --- |
 Rudolf Lehmannin maalaama muotokuva 1869
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1816  Kassel, Saksa
Kuollut: 25. helmikuuta 1899 (82 vuotta)  Nizza, Ranska
Kansalaisuus:   Britannia
Ammatti:  liikemies, journalisti
Puoliso:  Ida Maria Elizabeth Clementine Magnus
Paul Julius von Reuter (21. heinäkuuta 1816 Kassel, Saksa − 25. helmikuuta 1899 Nizza, Ranska) oli brittiläinen journalisti, mediayrittäjä ja paroni, joka perusti uutistoimisto Reutersin.
Reuter syntyi Israel Beer Josaphatina saksanjuutalaiseen perheeseen, hänen isänsä oli rabbi. Göttingenissä Reuter tapasi Carl Friedrich Gaussin, joka oli keksinyt lankaa pitkin kulkevan "sähkösignaalin".
Reuters muutti 29. lokakuuta 1845 Lontooseen ja otti nimekseen Joseph Josephat. 16. marraskuuta 1845 hän kääntyi kristinuskoon ja muutti nimekseen  Paul Julius Reuter. Viikkoa myöhemmin hän nai Ida Maria Elizabeth Clementine Magnusin Berliinissä. Vuoden 1848 vallankumouksen epäonnistuttua hän pakeni Saksasta Pariisiin ja pestautui ranskalaisen Charles-Louis Havas'n uutistoimistoon (josta tuli myöhemmin Agence France-Presse).
Kun lennätin tuli vuonna 1851 markkinoille, Reuter perusti uutistoimisto Reuters News Agencyn Aacheniin, ja lähetteli viestejä Berliinin ja Aachenin välillä. Myöhemmin Bryssel ja Pariisi linkittyivät Reutersin verkkoon. Reuter listasi yhtiönsä Pariisin pörssiin.
Vuonna 1851 Reuter palasi Lontooseen, listasi yhtiönsä Lontoon pörssiin ja perusti Reuters Groupin. 17. maaliskuuta 1857 hänestä tuli Britannian kansalainen. 
Lennätinlinkki Britannian ja manner-Euroopan välille rakennettiin Englannin kanaalin alitse.
Lennätinlinkkiä pitennettiin länteen Corkin kaupunkiin, Irlantiin vuonna 1863. Laivat, jotka tulivat Amerikan mantereelta, saivat tätä kautta uutisia merelle ja päin vaistoin. Tieto saatiin näin perille Lontooseen ennen kuin laiva ehti satamaan, mikä oli esimerkiksi säätiedotukselle merkittävä askel.
7. syyskuuta vuonna 1871 Saksi-Coburg-Gothan prinssi Ernst aateloi Reuterin paroniksi.
Reuterilla oli kaksi poikaa ja yksi tytär. Hän kuoli Villa Reuterissa, Nizzassa, Ranskassa. Hänen ruumiinsa tuotiin takaisin Lontooseen ja haudattiin sukuhautaan West Norwoodin hautausmaalle.
Pako taikavuorelle

| Pako taikavuorelle> Escape to Witch Mountain |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Hough
Käsikirjoittaja:  Robert M. Young
Perustuu:  Alexander Keyn kirjaan
Tuottaja:  Ron W. Miller (käännä suomeksi) Jerome Courtland
Säveltäjä:  Johnny Mandel
Kuvaaja:  Frank V. Phillips
Leikkaaja:  Robert Stafford
Pääosat:   Eddie Albert  Ray Milland  Kim Richards  Donald Pleasence 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Productions
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Paluu Taikavuorelta
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pako taikavuorelle (Escape to Witch Mountain) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Disney-lastenelokuva, jonka on ohjannut John Hough. Alexander Keyn kirjaan perustuvan tieteisfantasian on käsikirjoittanut Robert M. Young, tuottanut Jerome Courtland, kuvannut  Frank V. Phillips ja leikannut Robert Stafford. Musiikin on säveltänyt Johnny Mandel.
Elokuva täytti Hollywoodiin 1970-luvun alkupuolella siirtyneen brittiohjaajan toiveen päästä ohjaamaan elokuvia Disney-yhtiölle. Hough ohjasi myös elokuvan jatko-osan Paluu Taikavuorelta (1978).
Juoni

Lastenkodissa asuvat sisarukset Tony ja Tia Malone herättävät huomiota telekineettisillä voimillaan. Rikas Aristotle Bolt kiinnostuu lasten taikavoimista  käyttääkseen niitä omaksi edukseen. Hän kaappaa lapset, mutta muuan Jason O'Day auttaa lapsia pakenemaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eddie Albert  | … |  Jason O'Day   |
|  Ray Milland  | … |  Aristotle Bolt   |
|  Kim Richards  | … |  Tia Malone   |
|  Donald Pleasence  | … |  Lucas Deranian   |
Aiheesta muualla

Pako taikavuorelle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Paul Joseph Phạm Đình Tụng

Paul Joseph (vietn. Phao-lô Giu-se) Phạm Ðình Tụng (15. kesäkuuta 1919 – 22. helmikuuta 2009) oli vietnamilainen katolisen kirkon kardinaali. Hänet ylennettiin kyseiseen arvoon 26. maaliskuuta 1994.
Tụng sai pappisvihkimyksensä 6. kesäkuuta 1949 ja toimi Hanoin arkkipiispana vuosina 1994–2005.
Pako viidakkoon

| Pako viidakkoon> The Rundown |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Peter Berg
Käsikirjoittaja:  R. J. Stewart James Vanderbilt
Tuottaja:  Marc Abraham Alan Beattie Chris Chesser Bill Corless John Corry Karen Glasser Ric Kidney Vince McMahon Kevin Misher
Säveltäjä:  Harry Gregson-Williams
Kuvaaja:  Tobias A. Schliessler
Leikkaaja:  Richard Pearson
Pääosat:  The Rock Seann William Scott Rosario Dawson Christopher Walken
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Columbia Pictures Strike Entertainment
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   22. syyskuuta 2003  20. helmikuuta 2004
Kesto:  104 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  85 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pako viidakkoon (The Rundown, työnimellä Welcome to the Jungle) on toiminnallinen seikkailuelokuva vuodelta 2003. Sen pääosaa esittää Dwayne ”The Rock” Johnson. Elokuvan alussa nähdään myös Arnold Schwarzenegger muutaman sekunnin cameoroolissa, jossa hän sanoo: ”Pidä hauskaa.”
Juoni

Beck (The Rock) toimii Los Angelesissa velkojenperijänä, koska hänellä on velkoja eräälle mafiapomolle. Hänen työnsä ei ole hääviä ja hän haluaisi jo päästä perustamaan omaa ravintolaansa. Sitten eräänä iltana mafiajohtaja tarjoaa Beckille vapauden kaikista veloista, jos hän suostuu vielä yhteen, vaaralliseen keikkaan. Beckin on mentävä syvälle Amazonin viidakkoon hakemaan pomon poika Travis (Scott). Helpolla Beck ei tule pääsemään, koska Travis etsii salaperäistä aarretta, joka on omaisuuksien arvoinen, yhdessä kapinallisen Marianan (Dawson) kanssa. Aarretta havittelee myös ilkeä kaivosomistaja Hatcher (Walken).
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dwayne Johnson  | … |  Beck   |
|  Seann William Scott  | … |  Travis Alfred Walker   |
|  Rosario Dawson  | … |  Mariana   |
|  Christopher Walken  | … |  Cornelius Bernard Hatcher   |
|  Ewen Bremner  | … |  Declan   |
|  Jon Gries  | … |  Harvey   |
|  Ernie Reyes Jr.  | … |  Manito   |
|  William Lucking  | … |  Walker   |
Aiheesta muualla

Pako viidakkoon Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pako viidakkoon Elonet.
Patagonianmatkija

| Patagonianmatkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Matkijat Mimidae
Suku::  Matkijat Mimus
Laji::  patagonicus
Kaksiosainen nimi
 Mimus patagonicus  (Lafresnaye & D’Orbigny, 1837) 
Katso myös
   Patagonianmatkija Wikispeciesissä   Patagonianmatkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Patagonianmatkija (Mimus patagonicus) on matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Patagonianmatkijaa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan eteläosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Paul Goodman

Paul Goodman (9. syyskuuta 1911 New York – 2. elokuuta 1972 North Stratford, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen kirjailija, anarkisti, psykoterapeutti sekä monipuolinen kulttuuri- ja yhteiskuntakriitikko.
Goodmanin kaunokirjallinen tuotanto pitää sisällään runoutta, novelleja, romaaneja ja näytelmiä. Yhteiskunnallisena ajattelijana hänen tunnetuimmat teoksensa käsittelevät esimerkiksi kasvatus- ja koulutusjärjestelmää tai kaupunkisuunnittelua. Anarkismin piirissä Goodmania on brittiläisen Colin Wardin ohella pidetty ensisijaisesti anarkististen periaatteiden käytäntöön soveltamisesta kiinnostuneena ajattelijana.  Psykoterapian alalla Goodman kehitti 1940- ja 1950-luvuilla Fritz Perlsin ja Laura Perlsin kanssa uutta suuntausta, gestalt- eli hahmoterapiaa. Kotimaassaan Goodman nousi suuren yleisön tietoisuuteen 1960 julkaistulla teoksellaan Growing Up Absurd ja hänen on nähty keskeisesti vaikuttaneen esimerkiksi 1960-luvun opiskelijaliikkeeseen.
Toisten teoksia Goodmanista

Jonathan Lee: Paul Goodman Changed My Life (USA, 2011). Dokumenttielokuva.
Aiheesta muualla

Anatomy of Violence (televisiodokumentti Dialectics of Liberation -konferenssista Lontoossa vuonna 1967) osa 1/2 | osa 2/2
Paul Goodman on University Reform (puhe, mp3)
Linkkejä Goodmanin kirjoituksiin Preservation Intituten sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Paul Goodmanin kirjoituksia Politics-lehdestä 1940-luvulta
Paul Goodmanin runoja Poetry Magazine -lehden arkistossa
Paul Goodmanin kirjoituksia Commentary-lehden arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Paul Goodmanin kirjoituksia New York Review of Books -lehden arkistossa
Paul Goodmanin kirjoituksia New Republic -lehden arkistossa
Paul Goodman papers Harvardin yliopiston kirjastossa
Black Sparrow Pressin julkaisemaa Goodmanin tuotantoa (Arkistoitu – Internet Archive)
PM Pressin julkaisemaa Goodmanin tuotantoa
PIK-16 Vasama

PIK-16 Vasama
Pik-16 "Vasama" on suomalaisvalmisteinen yksipaikkainen vakioluokan purjelentokone. Kurt Hedström ja Tuomo Tervo aloittivat suunnittelun vuonna 1959. Kone on suunniteltu Teknillisen korkeakoulun opinnäytteenä ja Polyteknikkojen ilmailukerhon (PIK) puitteissa. Prototyypin rekisteritunnus oli OH-XVA ja  ensilento tapahtui 1. kesäkuuta 1961. 
KK Lehtovaara valmisti Vasamaa kaikkiaan 56 kpl ja niistä neljäkymmentä meni vientiin, joten voidaan sanoa, että kyseessä oli melkoinen vientimenestys. Ainoastaan PIK-20 ylittää suomessa suunnitellun ja valmistetun lentokoneen vientimäärien lukumäärässä. Menestykseen vaikutti varmasti OSTIV:n palkinto vuoden parhaasta vakioluokan purjekoneesta 1963 ja Argentiinan MM-kisojen kolmas sija samana vuonna. Vasama oli Puolalaisen Fokan ohella viimeisiä vanerirakenteisia purjekoneita ennen lasikuidun yleistymistä purjelentokoneiden rakennusmateriaaleina.
Rakenne

Runko ja siivet ovat puurakenteiset, ja metallia on käytetty lähinnä ohjainpintojen saranoissa ja muissa lujuutta vaativissa paikoissa. Koneen rakenteissa käytettiin monia innovatiivisia ratkaisuja, kuten kokovanerinen kuorirakenne siivessä sekä V-pyrstö, jolla haluttiin vähentää ilmanvastusta. Pyrstöratkaisu ei kuitenkaan osoittautunut onnistuneeksi, ja varsinkin hitailla nopeuksilla ohjausominaisuudet olivat heikot. Tavanomaisella sivu- ja korkeusperäsinratkaisulla korvattiin epäonnistunut kokeilu, ja uusi pyrstörakenne osoittautui erinomaiseksi. Siivessä käytettiin siihen erikoisesti kehiteltyä vaneria, joka puristettiin hydraulipuristimella betonimuotissa oikeaan muotoon 40 tonnin paineella.
Lento-ominaisuudet

Kone on erittäin miellyttävä lennettävä tasapainoisilla ohjausominaisuuksillaan ohjainten ollessa kevyet ja tehokkaat. Varsinkin siivekkeiden ohjaitehon voi mainita olevan "riittävä" kaikilla nopeuksilla. Tämä mahdollistaa nopeat kaartosuunnan vaihdokset heikoissa nostavissa virtauksissa. Lisäksi koneen suuri lujuus ja tehokkaat ohjaimet tekevät siitä erinomaisen taitolentoharjoituskoneen. Ainoa negatiivinen seikka lento-ominaisuuksissa on koneen sakatessa taipumus kaatua syöksykierteeseen. Ennen sakkausta esiintyy normaali tärinä, jonka tuntee selvästi ohjaussauvassa. Kierteen suunta vaihtelee koneyksilön mukaan, ja muutaman kierroksen jälkeen kone oikenee itsestään vastakkaiseen sivuluisuun. Kierteeseen kaatumisen vuoksi pitää olla erityisen tarkka vintturi- tai autohinauksessa hinauslangan mahdollisen katkeamisen vuoksi koneen ollessa vielä matalalla. Siivekkeiden säätäminen aavistuksen nollatason yläpuolelle on todettu ainakin joissain yksilöissä muuttavan sakkauskäytöstä huomattavasti rauhallisempaan suuntaan. Syöksykierreominaisuuksien vuoksi konetta ei kuitenkaan voi suositella koulutuskäyttöön, vaikka vanhoja tehokoneita yleensä käytetäänkin lento-oppilaitten seuraavana koneena yksipaikkaisen alkeiskoulukoneen jälkeen.
Tekniset tiedot

Siipien kärkiväli: 15,0 m
Siipipinta-ala: 11,71 m²
Siiven sivusuhde: 19,2
Siipikuormitus: 25,96 kg/m²
Siipiprofiili tyvessä: FX-05-168 ja kärjessä: NACA 63 (2)-165
Tyhjäpaino: 204 kg
Ohjaamokuorma: 100 kg
Liitoluku: 34 (nopeudella 97 km/h)
Pienin vajoamisnopeus: 0,67 m/s (nopeudella 76 km/h)
Sakkausnopeus: 62 km/h
Suurin lentonopeus (Vne): 250 km/h
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta PIK-16 Vasama Wikimedia Commonsissa
PIK-sarjan ilma-aluksia
| --- | --- |
Purjekoneet:   PIK-3  PIK-5  PIK-7 Harakka  PIK-12  PIK-13  PIK-16 Vasama  PIK-17  PIK-20 
Moottorikoneet:   PIK-10 Moottoribaby  PIK-11 Tumppu  PIK-15 Hinu  PIK-18 Sytky  PIK-19 Muhinu  PIK-21 Super-Sytky  PIK-23 Suhinu  PIK-25 Varttimarkka  PIK-26 Mini-Sytky  PIK-27
PIK-27

PIK-27 on yksipaikkainen purjekoneiden hinauskone.
Suomessa on paljon kokemusta ja näkemystä hinauskoneen suunnittelusta ja sellaisten kerhotyönä tapahtuvasta rakentamisesta. PIK-27:n on lahtelaisen Windcraft Oy:n tuote. Ensimmäinen kone (OH-XYA) on Lahden ilmailukerho (LIK) r.y. valmistama. Suunnittelija on DI Aki Suokas. Ensilento tapahtui 21. joulukuuta 2006.
Koko maailmassa ei tämänkaltaista pelkästään purjekoneiden hinaamiseen suunniteltua konetta ole ollut kuin kolme yritystä.
USA:ssa Schweizer 1-30 (noin 1956),Tanskassa Polyt 5 1970 ja Saksassa FVA-19 (tai ESS-641) noin 1971. Mikään näistä ei päässyt prototyyppiastetta pidemmälle.
Spesifikaatio

Kärkiväli: 9,1 m
Pituus: 5,9 m
Siipipinta-ala: 9,0 m²
Moottori: 4-sylinterinen ja nelitahtinen vastaiskumoottori Rotax 914 (115 hv)
Tyhjäpaino: 420 kg
Runkorakenne: duplex teräsputkiristikko kangasverhouksella
Siipi ja peräsimet: Lasi-/hiilikuitua
Suurin hinattavan koneen paino: 750 kg
Suorituskyky

550 kg kaksipaikkaista purjelentokonetta hinattaessa:
Lähtökiito: 262 metriä
Nousunopeus: 115 km/h lentonopeudella 3,6 m/s
Kirjallisuutta

Kairikko, Kusti: Molempi parempi : PIK-15 PIK-27 : ensilentojen välillä 42 vuotta. Ilmailu, 2011, 74. vsk, nro 4, s. 48-54.
Laukkanen, Jouni: Perusarvot kunniaan! : kaikki PIK-27 Sehinusta. Ilmailu, 2007, 70. vsk, nro 2, s. 40-45.
Aiheesta muualla

Windcraftin PIK-27 sivut
Lahden Ilmailukerho ry:n PIK-27 Sehinu (Arkistoitu – Internet Archive)
PIK-sarjan ilma-aluksia
| --- | --- |
Purjekoneet:   PIK-3  PIK-5  PIK-7 Harakka  PIK-12  PIK-13  PIK-16 Vasama  PIK-17  PIK-20 
Moottorikoneet:   PIK-10 Moottoribaby  PIK-11 Tumppu  PIK-15 Hinu  PIK-18 Sytky  PIK-19 Muhinu  PIK-21 Super-Sytky  PIK-23 Suhinu  PIK-25 Varttimarkka  PIK-26 Mini-Sytky  PIK-27