Suur-Zimbabwe
Historia > Ensimmäiset arkeologiset tutkimukset

Mauchin ajatukset vakuuttivat Cecil Rhodesin, jonka British South Africa Company (BSAC) oli juuri miehittänyt Suur-Zimbabwen pohjoispuolisen Mashonamaan. BSAC halusi varmistua raunioiden alkuperästä ja aloitti alueella tutkimukset, joiden johtoon valittiin Theodore Bent. Rhodesin lisäksi kaivauksia rahoittivat Royal Geographical Society ja British Association for the Advancement of Science. Bent myötäili osittain vanhoja näkemyksiä ja oli sitä mieltä, että kaupungin oli rakennuttanut jokin foinikialaisten tapainen Arabian alueen kansa, mutta ei kuitenkaan yhdistänyt raunioita Saban kuningattareen. Hänen mukaansa erityisesti todisteet eräänlaisesta falloskultista viittasivat foinikialaiseen alkuperään. Bent teki kaivauksia muun muassa soikean rakennuksen kartionmuotoisen tornin juurella ja tuhosi samalla merkittäviä osia rakennuksen stratigrafiasta. Hän löysi joitain persialaisia lasihelmiä mutta hävitti suuren osan löydöistään, joita piti myöhemmin alueelle tuotuna ”kafferiroskana”. Bent kuitenkin ymmärsi monien muiden esineiden arvon ja perusti Rhodesia Ancient Ruins -yrityksen, jolla oli erityisoikeus Rhodesian raunioihin.
Bentin yrityksen toimintaan osallistui muun muassa paikallinen toimittaja Richard Nicklin Hall, joka pystyi sen avulla esiintymään vanhojen esineiden tuntijana ja tutkijana. Hall julkaisi 1902 paikallisen kullanetsijän W. G. Nealin kanssa teoksen The Ancient Ruins of Rhodesia, jossa Suur-Zimbabwen historia jaettiin osiohin. Kirjan mukaan Saban kausi oli 2000–1100 eaa. ja foinikialainen kausi alkoi ajanlaskun alun tienoissa. Sitä seurasi siirtymävaihe, joka muuttui lopulta nykyiseksi rappion kaudeksi. BSAC nimitti Hallin Suur-Zimbabwen kuraattoriksi. Hänen tehtäviinsä kuului rakennuksen suojeleminen, mutta hänelle ei annettu valtuuksia tutkimuksiin. Hall aloitti silti kaivaukset, joita eräs arkeologi myöhemmin kuvasi hirveimmiksi, mitä ikinä oli nähnyt. Hall erotettiin, kun hänen kaivauksensa tulivat BSAC:n johdon tietoon. Hall kaivoi erityisesti soikean rakennuksen alueella ja tuhosi monia dhaka-rakennelmia ja afrikkalaisesta alkuperästä todistavia esineitä. Hän ei myöskään peittänyt kaivauksiaan, ja monet myöhemmistä eroosio-ongelmista ovat hänen aiheuttamiaan. Hall julkaisi 1905 teoksen Great Zimbabwe, joka oli uudisasukkaiden suosiossa. Osittain Hallin aiheuttamien tuhojen takia BSAC julkaisi 1909 raportin, jossa määriteltiin, miten kohdetta piti suojella. Hallin seuraajaksi nimetty S. Wallace järjesti raportin perusteella vuosina 1914–1931 Suur-Zimbabwen restaurointityöt, jotka olivat kuitenkin epätarkat.
Hallin epätieteellisten kaivauksien vuoksi British Association for the Advancement of Science päätti rahoittaa Suur-Zimbabwessa uuden tutkimuksen. Kaivauksien johtoon valittiin William Flinders Petrien oppilas ja kollega David Randall-MacIver. Hän oli ensimmäinen aluetta tutkinut koulutettu arkeologi. Randall-MacIver kirjoitti 1906, että aluetta asuttanut kansa kuului šonien esi-isiin. Vaikka hän hylkäsi aiempien kirjoittajien Raamattuun perustuneet käsitykset Suur-Zimbabwen historiasta ja vaikka zimbabwelaistutkija Peter Garlake on kutsunut Randall-MacIveriä alueen modernien kaivausten käynnistäjäksi, hänen mielipiteensä olivat edelleen rasistisesti värittyneitä. Randall-MacIverin mukaan Suur-Zimbabwe oli rakennettu samaan tapaan kuin muutkin alueen historialliset monumentit. Keskeisimmät osat oli rakennettu huolellisesti, mutta muut rakennelmat olivat huolimattomasti tehtyjä.
Alueen eurooppalaiset siirtolaiset eivät hyväksyneet Randall-MacIverin löydöksiä, ja Hall väitti, ettei Randall-MacIverillä ollut todellista tietämystä Afrikasta. Uudisasukkaat eivät halunneet tunnustaa afrikkalaista alkuperää, sillä se oli ristiriidassa heidän tavoitteidensa kanssa. Eurooppalaisten mielestä heillä oli oikeus asuttaa Zimbabwe, koska he olivat herättämässä henkiin valkoihoisten fonikialaisten perustamaa kulttuuria. Randall-MacIverin tutkimusten aiheuttaman ristiriidan jälkeen British Association for the Advancement of Science rahoitti 1929 kolmannen tutkimuksen. Tällä kertaa kaivauksia johti Gertrude Caton-Thompson, joka myös päätteli Suur-Zimbabwen olevan afrikkalaisten luoma. Caton-Thompsonilla oli samantapaisia ennakkoluuloja kuin Randall-MacIverilläkin: hänkään ei pitänyt raunioita erityisen taitavasti rakennettuina, ja hänen mukaansa rakentajat olivat saaneet huomattavasti vaikutteita Afrikan ulkopuolelta. Caton-Thompsonin ajatukset rakennusten afrikkalaisesta alkuperästä saivat tiedeyhteisön hyväksynnän, ja esimerkiksi arkeologi Henri Breuilin mukaan kysymys oli lopullisesti ratkaistu.