stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pauli Hautala
Antologiat

Metsola, Anna & Suoniemi, Peitsa (toim.): Saapuneita: nykyrunoutta Keski-Suomesta.  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 2016.  ISBN 978-952-719-200-9
Aiheesta muualla

Pauli Hautala Poesia-kustantamon verkkosivuilla
Blaise Matuidi

Blaise Matuidi vuonna 2012.
Blaise Matuidi (s. 9. huhtikuuta 1987 Toulouse) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa yhdysvaltalaista MLS-seuraa Inter Miamia. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi kausina 2017–2020 Italian Serie A:n Juventuksessa. Pelipaikaltaan Matuidi on puolustava keskikenttäpelaaja ja hänet tunnetaan erityisesti kovasta taklauspelistään.
Ammattilaisura > Seurajoukkueura

Matuidi aloitti ammattilaisuransa kaudella 2004–2005 Troyesin joukkueessa ja pelasi ensimmäiset Ligue 1 -ottelunsa kaudella 2005–2006, jolloin hän kuului jo joukkueensa vakiokokoonpanoon. Kesällä 2007 hän siirtyi Saint-Étienneen ja kesällä 2011 Paris Saint-Germainiin. Hän pelasi 12 vuoden aikana Ligue 1:ssä kaikkiaan 400 ottelua ja teki niissä 30 maalia. Mestarien liigassa hän pelasi 45 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Elokuussa 2017 Matuidi siirtyi italialaisseura Juventukseen. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi Serie A:ssa 32 ottelua ja teki niissä kolme maalia. Toisella kaudella hän pelasi 31 liigaottelua ja teki kolme maalia. Kolmannella kaudella hän pelasi 35 liigaottelua eikä tehnyt maaleja. Mestarien liigassa hän pelasi kahdella ensimmäisellä kaudella yhdeksän ja kolmannella viisi ottelua. Hän teki maalin huhtikuussa 2018 puolivälierässä Real Madridia vastaan vieraskentällä ja kaudella 2019–2020 alkulohko-ottelussa Atlético Madridia vastaan myöskin vieraskentällä.
Ammattilaisura > Maajoukkueura

Matuidi valittiin Ranskan joukkueeseen vuoden 2012 jalkapallon EM-kilpailuihin vaikka hän oli pelannut ainoastaan viisi maaottelua ennen valintaa. Maajoukkuedebyyttinsä Matuidi teki syyskuussa 2010 karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan.
Matuidi pelasi Ranskan joukkueessa keskikentällä yhdessä Paul Pogban kanssa vuoden 2014 MM-kisoissa. Hän oli voittamassa EM-hopeaa 2016 ja maailmanmestaruutta 2018. Hän on pelannut kaikkiaan 84 maaottelua, joista viimeisen lokakuussa 2019, ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blaise Matuidi Wikimedia Commonsissa
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Rami |
5 Mexès |
6 Cabaye |
7 Ribéry |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Nasri |
12 Matuidi |
13 Réveillère |
14 Menez |
15 Malouda |
16 Mandanda |
17 M’Vila |
18 Diarra |
19 Martin |
20 Ben Arfa |
21 Koscielny |
22 Clichy |
23 Carrasso |
Valmentaja Blanc
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Varane |
5 Sakho |
6 Cabaye |
7 Cabella |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Griezmann |
12 Mavuba |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Sagna |
16 Ruffier |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Pogba |
20 Rémy |
21 Koscielny |
22 Schneiderlin |
23 Landreau |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Lloris |
2 Jallet |
3 Evra |
4 Rami |
5 Kanté |
6 Cabaye |
7 Griezmann |
8 Payet |
9 Giroud |
10 Gignac |
11 Martial |
12 Schneiderlin |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Pogba |
16 Mandanda |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Sagna |
20 Coman |
21 Koscielny |
22 Umtiti |
23 Costil |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Lloris |
2 Pavard |
3 Kimpembe |
4 Varane |
5 Umtiti |
6 Pogba |
7 Griezmann |
8 Lemar |
9 Giroud |
10 Mbappé |
11 Dembélé |
12 Tolisso |
13 Kanté |
14 Matuidi |
15 N’Zonzi |
16 Mandanda |
17 Rami |
18 Fekir |
19 Sidibé |
20 Thauvin |
21 Lucas |
22 Mendy |
23 Areola |
Valmentaja Deschamps
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Anders Antonsen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Anders Antonsen vuonna 2021. |  Anders Antonsen vuonna 2021. |  Anders Antonsen vuonna 2021. |  |
Maa:   Tanska
Miesten sulkapallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Basel 2019 | Kaksinpeli |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saarbrücken 2024 | Kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Kiova 2021 | Kaksinpeli |  |
|  Hopeaa | Kolding 2017 | Kaksinpeli |  |
Anders Antonsen (27. huhtikuuta 1997 Aarhus) on tanskalainen sulkapalloilija.
Antonsen kilpaili miesten kilpailussa ensimmäisen kerran vuonna 2013, kun hän kilpaili Tanskan avoimessa haastajaturnauksessa. Vuonna 2014 Antonsen voitti alle 17-vuotiaiden kaksinpelin EM-kultaa. Vuonna 2015 Antonsen voitti alle 21-vuotiaiden EM-kultaa kaksinpelissä. Samoin hän voitti vuonna 2015 Alankomaiden, Belgian ja Irlannin avoimen turnauksen ja oli toinen Puolan kansainvälisessä turnauksessa. Antonsen aloitti vuoden 2016 voittamalla Ruotsin Masters-turnauksen. Lisäksi hän voitti Itävallan, Espanjan ja Skotlannin avoimen turnauksen. Vuonna 2017 Antonsen oli toinen EM-kilpailujen kaksinpelissä hävittyään loppuottelun englantilaiselle Rajiv Ousephille. Hän ei saavuttanut vuonna 2017 turnausvoittoja. Vuonna 2018 Antonsenin paras turnaussijoitus oli välieriin pääsy Tanskan avoimessa turnauksessa. Vuonna 2019 Antonsen voitti Indonesian Masters-turnauksen, mutta hävisi Barcelonan Masters-turnauksen loppuottelun. Euroopan kisoissa 2019 Antonsen voitti miesten kaksinpelin. Hän saavutti uransa ensimmäisen MM-mitalin, kun oli toinen Baselin MM-kilpailujen kaksinpelissä. Hän hävisi loppuottelun Kento Momotalle. Antonsen eteni vuoden 2020 Indonesian Masters-turnauksen loppuotteluun. Ainoan turnausvoittonsa hän saavutti vuonna 2020 Tanskan avoimessa turnauksessa. Antonsen voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 2021 ja 2024.
Kesäkuussa 2021 Antonsen oli BWF:n miesten kaksinpelin rankingin kolmas, joka on myös hänen uransa paras sijoitus.
Daniela Ceccarelli

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Daniela Ceccarelli |  Daniela Ceccarelli |  Daniela Ceccarelli |  |
Maa:   Italia
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | Super-G |  |
Daniela Ceccarelli (s. 25. syyskuuta 1975 Rocca Priora) on italialainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja.
Ceccarelli voitti yllätyksellisesti supersuurpujottelun olympiakultaa Salt Lake Cityssä 2002. Hän on voittanut kaksi maansa mestaruutta mutta ei ole olympiavoittoaan lukuun ottamatta sijoittunut arvokisoissa kymmenen parhaan joukkoon eikä voittanut yhtään maailmancupin osakilpailua.
Ceccarelli voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa supersuurpujottelussa kultaa 0,05 sekunnin erolla Kroatian Janica Kostelićiin. Alppiyhdistetyssä hän sijoittui 15:nneksi ja syöksylaskussa 20:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 hän oli supersuurpujottelussa 31:s. Ceccarelli osallistui maailmanmestaruuskipailuihin neljä kertaa. Vailissa 1999 hän sijoittui supersuurpujottelussa 18:nneksi. St. Antonissa 2001 hän sijoittui supersuurpujottelussa ja alppiyhdistetyssä 15:nneksi sekä syöksylaskussa 16:nneksi. St. Moritzissa 2003 hän sijoittui syöksylaskussa 13:nneksi ja keskeytti supersuurpujottelussa. Santa Caterinassa 2005 hän oli syöksylaskussa 14:s ja alppiyhdistetty päättyi hylkäämiseen.
Ceccarelli sijoittui maailmancupissa kolme kertaa kolmen parhaan joukkoon. Hän oli joulukuussa 2001 Sankt Moritzin supersuurpujottelussa toinen, tammikuussa 2002 Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa kolmas ja joulukuussa 2002 Val d’Isèren supersuurpujottelussa toinen. Hän sijoittui maailmancupin supersuurpujottelupisteissä parhaimmillaan kuudenneksi kaudella 2002–2003 ja seitsemänneksi kaudella 2001–2002. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli 16:s kaudella 2002–2003.
Ceccarellin tytär Lara Colturi edustaa alppihiihdossa Albaniaa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Naisten supersuurpujottelun olympiavoittajat
Eric Gill

Eric Gill - omakuva
Arthur Eric Rowton Gill (22. helmikuuta 1882 Brighton – 17. marraskuuta 1940 Uxbridge) oli brittiläinen kuvanveistäjä, kirjasinsuunnittelija ja kaivertaja, joka tunnetaan erityisesti Gill Sans -kirjaimiston luojana.
Gill opiskeli ladontaa vuonna 1902 kalligrafi Edward Johnstonin johdolla Lontoossa.  Avioiduttuaan vuonna 1906 Gill muutti taiteilijayhteisöön Ditchlingissä ja aloitti kuvanveiston.  Gillin ensimmäinen menestynyt työ oli veistos Äiti ja lapsi vuodelta 1912.  Vuonna 1914 Gill toimitti sarjan veistoksia Westminsterin katedraaliin.  Samana vuonna Gill tapasi kirjasinsuunnitelija Stanley Morisonin, ja alkoi kiinnostua kirjasinmuotoilusta.
Gill Sansin lisäksi Gill suunnitteli kirjasimet Perpetua (1926), Golden Cockerel Roman (1929), Solus (1929), Joanna (1930–1931), Aries (1932), Floriated Capitals (1932), Bunyan (1934) ja Jubilee (1934).
Tuotantoa

Eric Gillin suunnittelemia kirjasimia.
Eve, 1926/1928, puupiirros.
Nude woman naked reclining on a leopard skin, 1928, lyijykynäpiirustus.
North Wind, 1928, Lontoo.
Ariel Between Wisdom and Gaiety, 1932, BBCn toimitalo, Lontoo.
Reliefi, 1928,  Lapworthin kirkossa.
Perpetua, 1925.
Gill Sans, 1927-30.
Yksityiselämä

Eric Gill tunnetaan monista yksityiselämänsä eksentrisistä ja boheemeista piirteistä. Hän piti ajalleen epätyypillisesti tuuheaa partaa ja käytti housujen ja paidan sijasta pitkää tunikaa ilman alusasua, minkä katsoi sopivaksi asuksi niin miehille kuin naisillekin. Seksin alueella hän oli estoton kokeilija, ja hänen tiedetään harrastaneen seksiä sisarensa kanssa. Eric Gill myös hyväksikäytti tyttäriään seksuaalisesti ja sekaantui koiraansa. Hän kielsi lapsiltaan koulunkäynnin, koska katsoi sen vaikuttavan liikaa heidän persoonallisuutensa kehittymiseen.
Aiheesta muualla

Fiona MacCarthy: Written in stone The Guardian. 21.7.2006. (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Typografia
| --- | --- |
Typografit ja kirjainmuotoilijat:  Jonathan Barnbrook  Saul Bass  Ed Benguiat  Morris Fuller Benton  Neville Brody  Frederic Goudy  Claude Garamond  Eric Gill  Tomi Haaparanta  Nicolas Jenson  Edward Johnston  Donald Knuth  Rudolf Koch  Sami Kortemäki  Zuzana Ličko  William Morris  Stanley Morison  Jan Tschichold  Carol Twombly  Wolfgang Weingart  Hermann Zapf  Gudrun Zapf-von Hesse 
Kirjaintyylit ja -lajit:  Anfangi  Antiikva  Arial  Baskerville  ITC New Baskerville  Calibri  Comic Sans  Egyptienne  Fraktuura  Garamond  Gill Sans  Helvetica  Palatino  Times New Roman  Unsiaali  Verdana 
Merkit:  Alduksen lehti ❦  Asteriski *  Ät-merkki @  Englannin punta £  Ampersandi &  Jokerimerkki  Kappaleen merkki ¶  Luetelmamerkki  Luettelo matemaattisista merkeistä  Plus-miinusmerkki ±  Promille ‰  Prosentti %  Pykälämerkki §  Risti †  Ristikkomerkki #  Rub el Hizb ۞  Tekijänoikeusmerkki ©  Tilde ~  Valuuttamerkki ¤  Yläpuolinen indeksointipilkku 
Suuntaukset:  Amerikan uusi aalto  Dekonstruktivismi  Postmodernismi  Sveitsiläinen tyyli 
Muut aiheet:  Aakkoslaji  CamelCase  Glyyfi  Goottilaiset kirjaintyypit  Kapiteeli  Kirjain  Kirjaintyyppi  Kursiivi  Ligatuuri  Logo  Lorem ipsum  Orpo- ja leskirivit  Painokirjaimet  Sans-serif  Serif  TrueType  Web Open Font Format  X-korkeus  Yliviivaus  Ylleviivaus  Ylä- ja alaindeksi 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  National Gallery of Canada  Victoria  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Lyhtyjuhla

Lyhtyjuhlan koristeita Taiwanilla vuonna 2008.
Lyhtyjuhla (perint.: 元宵節; yksink.: 元宵节; pinyin: yuánxiāo jié) on kiinalainen juhlapäivä, jota vietetään kiinalaisen kalenterin mukaisen vuoden ensimmäisen kuukauden 15. päivänä täysikuun aikaan, usein helmikuussa. Se on kiinalaisen uudenvuoden juhlakauden päätöspäivä.
Lyhtyjuhlaa on juhlittu Kiinassa jo vähintään 3 000 vuoden ajan, ja se on edelleen suosittu juhla. Lyhtyjuhlaa vietetään myös Koreassa. Lyhtyjuhlan tärkein elementti ovat kaiken näköiset ja kokoiset lyhdyt, joita ripustetaan ja sytytetään kaikkialle sekä päästetään ilmapallojen nostamana ilmaan kutsumaan esiin kevään valoa ja lämpöä. Lisäksi juhlaan kuuluvat muun muassa lohikäärmetanssi ja uuden vuoden symbolisen eläimen tanssi, vanhaa vuotta edustavan eläinnuken polttaminen, ilotulitteiden paukuttelu, keinuilla ja puujaloilla leikkiminen sekä venetanssi. Ihmiset myös heittelevät jokiin hedelmiä ja muita pikkuesineitä lahjana meren jumalattarelle saadakseen hänet toteuttamaan toiveitaan. Juhlapäivänä syödään riisipalleroita (tangyuan / yuanxiao) ja kerrotaan lyhtyihin liittyvää tarinaa, joka ohjaa esi-isien henget perhettä tapaamaan ja takaisin tuonpuoleiseen sen jälkeen. Pohjois-Amerikan chinatowneissa järjestetään paraatit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyhtyjuhla Wikimedia Commonsissa
Kuvataiteen valtionpalkinto

Kuvataiteen valtionpalkinto on vuodesta 1969 jaettu palkinto. Vuonna 2020 palkintosumma oli 14 000 euroa.
Palkinnon jakotapa ja käytännöt ovat vaihdelleet vuosien varrella. Aluksi sitä jaettiin useille taiteilijoille vuosittain, jopa viidelletoista kerralla. Vuodesta 1993 vuoteen 1998 jaettiin Suomi-palkintoa ja Nuoren taiteen Suomi-palkintoa. Vuodesta 1999 alkaen kuvataiteen valtionpalkinto on annettu yhdelle taiteilijalle vuosittain.
Kuvataiteen valtionpalkinnon saajia

| --- | --- |
 1969 Mauno Hartman, Kari Jylhä, Kari Huhtamo  1970 Paul Osipow  1971 Juhani Harri, Antti Neuvonen  1973 Timo Aalto, Matti Helenius, Kari Huhtamo  1974 Paul Osipow, Anneli Sipiläinen, Veikko Lehtovaara  1975 Antero Olin  1976 Paavo Pelvo  1977 Veikko Nuutinen, Esa Riippa  1979 Juho Karjalainen, Anneli Sipiläinen, Pentti Tulla  1980 Hannu Hämäläinen, Harry Henriksson, Veikko Vionoja :  1981 Paavo Pelvo  1982 Aimo Kanerva, Esa Laurema, kuvanveistäjä Antti Louhisto  1983 Hannu Gebhard, Alice Kaira, Osmo Monto, Reijo Paavilainen, Jan Kenneth Weckman  1984 Nina Terno, Taisto Rauta, Simo Helenius  1985 Tapani Raittila, Jack Helen Brut  1986 Rafael Wardi, Juha Tammenpää  1987 Reijo Hukkanen, Kirsi Neuvonen, Hannu Väisänen  1988 Kauko Räsänen, Heikki Alitalo  1989 Kaarina Kaikkonen, Radoslaw Gryta  1991 Pentti Kaskipuro  1992 Henrietta Lehtonen, Kimmo Ojaniemi, Tuomo Blomqvist
Kuvataiteen valtionpalkinnon saajia > Uusimuotoisen valtionpalkinnon saajat

| --- | --- |
 1999 Helena Hietanen  2000 Jussi Heikkilä  2001 Marja Kanervo  2002 Miina Äkkijyrkkä  2003 Tapani Mikkonen  2004 Jan-Erik Andersson, Helinä Hukkataival  2005 Jaakko Niemelä  2006 Marjatta Tapiola  2007 Lauri Astala, Hannu Väisänen  2008 Kristiina Uusitalo  2009 IC-98 (Visa Suonpää ja Patrik Söderlund)  2010 Catarina Ryöppy  2011 Erkki Pirtola :  2012 Rajataide ry  2013 Pilvi Takala  2014 Annu Vertanen  2015 Vesa-Pekka Rannikko  2016 Pauliina Turakka Purhonen  2017: Jyrki Siukonen  2018: Sasha Huber  2019: Jukka Korkeila  2020: Maria Duncker  2021: Tuula Närhinen  2022: Jussi Kivi  2023: Saara Ekström (visuaalisten taiteiden valtionpalkinto)  2024: Maija Närhinen
Museo- ja tiedekeskus Luuppi

Museo- ja tiedekeskus Luuppi on Pohjois-Pohjanmaan museon, Oulun taidemuseon ja Tiedekeskus Tietomaan muodostama yhdeksän museon kokonaisuus. Luuppiin kuuluvat Oulun museoiden lisäksi Yli-Iissä sijaitseva Kierikkikeskus, Turkansaaren ulkomuseo, Merimiehenkotimuseo Pikisaaressa ja Pateniemen sahamuseo. Myös Oulunsalon kotiseutumuseo ja Kellossa sijaitseva Oravan koulumuseo kuuluvat Luuppiin.
Toukokuussa 2014 Oulun taidemuseon tiloissa avattu Oulun Age of The Dinosaur oli ensimmäinen Luupin järjestämä näyttely.
Dinosaurusnäyttelyn järjestäminen taidemuseon tiloissa aiheutti kiistaa taidemuseon linjasta. Hannu Väisäsen ja Maaria Wirkkalan yhteinen taidenäyttelyn peruuntumisen yhtenä syynä pidetään juuri dinosaurusnäyttelyä.
Aiheesta muualla

Museo- ja tiedekeskus Luuppi
Museo- ja tiedekeskus Luuppi
Oulun taidemuseo
Pohjois-Pohjanmaan museo
Tiedekeskus Tietomaa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Oulun museo- ja tiedekeskus (Q18346799)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tiedekeskus
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Oulu
Annika Lyytikäinen

| Annika Lyytikäinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1995 (ikä 29–30)
Aiheesta muualla
annikalyytikainen.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Annika Erika Lyytikäinen (s. 1995) on suomalainen muusikko ja poliitikko. Hän toimi vuosina 2020–2021 Suomen Kristillisdemokraattisten Nuorten puheenjohtajana.
Lyytikäinen liittyi sekä Kristillisdemokraattisiin Nuoriin että kristillisdemokraattiseen puolueeseen alle 18-vuotiaana. Ennen valintaansa KD Nuorten puheenjohtajaksi hän toimi järjestön toisena varapuheenjohtajana. Lyytikäinen toimii myös Nuorten Pohjoismaiden neuvoston puheenjohtajiston jäsenenä sekä Folktingetin kulttuuri- ja mediavaliokunnan jäsenenä.
Lyytikäinen valmistui musiikin kandidaatiksi Taideyliopiston Sibelius-Akatemiasta vuonna 2018. Opintojen aikana hänet valittiin Taideyliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon 2015. Hän on klarinetisti sekä kansanmuusikko ja on ollut vuodesta 2014 Aléa-duon jäsen yhdessä kanteleensoittaja Aurora Visan kanssa. Hän on soittanut myös muun muassa vuonna 2019 perustetuissa Helsinki Middle Eastern Orchestra -orkesterissa ja Kymen Biisiuittamo -yhtyeessä.
Lyytikäinen on opiskellut musiikin lisäksi kauppatieteitä. Hän on kauppatieteiden kandidaatti Hanken Svenska handelshögskolanista.
Lyytikäinen on kotoisin Kouvolasta. Hän varttui kaksikielisessä perheessä ja on käynyt koulunsa ruotsiksi.
Aiheesta muualla

Annika Lyytikäinen (9.5.2014) Annika Lyytikäinen: Därför gillar jag KD (sv) (svenska.yle.fi)
Kristiina Kunnas (3.10.2020) KD Nuorten puheenjohtaja Annika Lyytikäinen: ”Nyt pitäisi avata silmät – Marinin hallitus ei ole mikään nuorisohallitus” (kdlehti.fi)
Annika Lyytikäinen Twitterissä
| n k Kristillisdemokraattisten nuorten puheenjohtajat |
| --- | --- |
 Lauri Melamies (1971–1973)  Paavo Ahonen (1974–1975)  Risto Ojala (1976–1977)  Risto Oinonen (1978–1980)  Antti Jarva (1981–1983)  Salli Hakala (1984–1986)  Klaus Rytöhonka (1987–1988)  Sakari Smeds (1989–1990)  Tari Tuppurainen (1991–1992)  Mika Ebeling (1993–1994)  Tapani Mäki (1995)  Marjut Virvonen (1996–1997)  Mikko Snellman (1998)  Johanna Roms (1999)  Ville Maijala (1999–2001)  Tommy Björkskog (2002–2003)  Asmo Maanselkä (2004–2007)  Mikael Viitala (2008–2009)  Raine Klemola (2010)  Aki Ruotsala (2011–2012)  Lauri Kangasniemi (2013)  Mikko Kiuttu (2014)  Remo Ronkainen (2015–2016)  Jiska Gröhn (2017)  Aleksi Sarasmaa (2018–2019)  Annika Lyytikäinen (2020–2021)  Ami Rinta-Valkama (2022–2023)  Jere Tuononen (2024–) 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Page

Page voi viitata johonkin seuraavista:
Paikannimi

Page, pieni kaupunki Arizonassa
Pagen piirikunta, piirikunta Virginiassa
Sukunimi

Anita Page (1910–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä
Bettie Page (1923–2008), yhdysvaltalainen malli
Diamond Dallas Page, oik. Page Joseph Falkinburg (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä ja showpainija
Don Page (s. 1948), kanadalainen fyysikko
Earle Page (1880–1961), australialainen kirurgi, poliitikko ja lyhytaikainen pääministeri 1939
Edgar Page (1884–1956), brittiläinen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja
Elliot Page, aik. Ellen Page (s. 1987), kanadalainen näyttelijä
Emiliano García-Page (s. 1968), espanjalainen poliitikko
Frederick Handley Page (1885–1962), englantilainen lentokoneteollisuuden kehittäjä, Handley Page -yhtiön perustaja
Geneviève Page (1927–2025), ranskalainen näyttelijä
Geraldine Page (1924–1987), yhdysvaltalainen näyttelijä
Greg Page (1958–2009), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Harrison Page (s. 1941), yhdysvaltalainen näyttelijä
Jimmy Page (s. 1944), englantilainen rock-kitaristi
Joy Page (1924–2008), yhdysvaltalainen näyttelijä
Ken Page (1954–2024), yhdysvaltalainen näyttelijä
Larry Page (s. 1973), yhdysvaltalainen liikemies
Larry Page, s. Leonard Davies (1936–2024), brittiläinen poplaulaja ja äänitetuottaja
Malcolm Page (s. 1972), australialainen kilpapurjehtija ja olympiavoittaja
Martin Page (s. 1975), ranskalainen kirjailija
Merlene Ottey-Page (s. 1960), jamaikalainen pikajuoksija
Oran Thaddeus Page, Hot Lips Page (1908–1954), yhdysvaltalainen swing-trumpetisti ja blueslaulaja
P. K. Page (1916–2010), englantilainen kirjailija
Patti Page, oik. Clara Ann Fowler (1927–2013), yhdysvaltalainen laulaja
Regé-Jean Page (s. 1988), englantilainen näyttelijä
Rob Page (s. 1974), walesilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Samuel Page (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
Muita

Page, ruotsalainen synthpopyhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Page”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Liukumoduuli

Leikkausjännitys
Liukumoduuli eli liukukerroin (engl. shear modulus, tunnus G, joskus S tai μ) on materiaalifysiikassa suure, joka kuvaa materiaalin kykyä vastustaa leikkausjännityksen aiheuttamaa muodonmuutosta. Materiaalin liukumoduuli määritellään siitä koostuvaan kappaleeseen kohdistuvan leikkausjännityksen suhteena sen aiheuttamaan venymään.
missä
SI-järjestelmässä liukumoduulin yksikkö on sama kuin paineen, pascal (Pa), mutta suuruusluokkansa vuoksi se ilmoitetaan yleensä gigapascaleina (GPa) tai Yhdysvalloissa usein paunoina neliötuumaa kohti. Sen dimensio on M1L−1T−2, missä voima on korvattu massan ja kiihtyvyyden tulolla.
Merkitys

| Materiaali | Liukumoduulinen tyypillinen arvo (GPa)  (huoneenlämmössä) |
| --- | --- |
Timantti: 478,0
Volframi: 158
Rakenneteräs: 75
Rauta: 80
Platina: 61
Kupari: 45
Titaani: 41
Pii: 34
Kalustelasi: 16..35
Kvartsilasi: 31
Germanium: 
Kulta: 27
Alumiini: 26
Pleksilasi: 1,2
Polyetyleeni: 0.117
Kumi: 0.0006

Liukumoduuli on yksi materiaalin jäykkyyttä kuvaavista suureista. Ne kaikki perustuvat yleistettyyn Hooken lakiin:
Youngin moduuli E kuvaa materiaalin venymistä sitä venyttävän voiman tai puristumista sitä puristavan voiman suunnassa, esimerkiksi vedettäessä lankaa sen kummastakin päästä tai asetettaessa paino pylvään päälle,
Poissonin suhde ν on pitkittäisessä ja poikittaisessa suunnassa tapahtuvien läpimitan muutosten suhde (venytettävä lanka ohenee ja puristuva pylväs paksunee)
Puristusmoduuli K kuvaa sitä, miten kappale reagoi siihen kaikista suunnista kohdistuvaan hydrostaattiseen paineeseen, esimerkiksi veden alla meressä tai syvässä altaassa
Liukumoduuli G kuvaa sitä, miten kappale reagoi leikkausjännitykseen, esimerkiksi leikattaessa sitä tylsillä saksilla.
Nämä moduulit eivät ole toisistaan riippumattomia, vaan isotrooppisilla aineilla niiden välillä vallitsevat yhteydet:
Liukumoduuli siis kuvaa sitä, miten kappaleen muoto muuttuu, kun siihen kohdistuu sen pinnan suuntainen voima samalla kun sen vastakkaiseen pintaan kohdistuu liikettä vastustava voima, esimerkiksi kitka. Jos kappale on suorakulmaisen särmiön muotoinen, se muuttuu tällaisen voiman vaikutuksesta suuntaissärmiöksi. Tämä muodonmuutos on sitä suurempi, mitä pienempi on materiaalin liukumoduuli. Anistrooppisisten materiaalien kuten puun ja paperin sekä myös yksittäisten kiteiden ominaisuudet eivät ole kaikissa suunnissa samat, ja niinpä mainitunlaisen voiman aikaansaaman muodonmuutoksen suuruuskin riippuu siitä, mihin pintaan voima kohdistuu. Tällaisiin materiaaleihin voidaan soveltaa Hooken lain yleistettyä muotoa, jossa liukumoduuli ja muut kimmoisuuskertoimet eivät enää ole yhdellä luvulla esitettäviä skalaarisuureita vaan ne korvataan materiaalin ominaisuuksia eri suunnissa kuvaavilla tensoreilla.
Fluidi voitaisiin määritellä aineeksi, jonka liukumoduuli on nolla.
Leikkausaallot

Homogeenisissa ja isotrooppisissa kiinteissä aineissa esiintyy kahdenalaisia aaltoja, pitkittäisiä paineaaltoja ja poikittaisia leikkausaaltoja. Poikittaisen aallon nopeus,  (v_{s}) riippuu materiaalin liukumoduulista,
missä