stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ulfat Idlibi

Ulfat Idlibi (arab. إلفة الإدلبي‎, ’Ilfa al-’Idlibī; marraskuu 1912 Damaskos – 21. maaliskuuta 2007 Pariisi) oli syyrialainen kirjailija ja feministi.
Idlibi omaksui nationalistisen katsantokannan Ranskan pommitettua Damaskosta reaktiona syyrialaisten vastarintaan. Hän meni 17-vuotiaana naimisiin Saksassa kouluttautuneen fysiologi Hamdi al-Idilbin kanssa. Idlibi aloitti tarinoiden julkaisemisen lehdissä teini-ikäisenä. Hän sai vuonna 1948 BBC:n arabiankielisen palvelun myöntämän palkinnon novellistaan. Idlibi julkaisi ensimmäisen novellikokoelmansa vuonna 1954. Johdannon siihen teki egyptiläinen kirjailija Mahmud Taymur. Idlibi tuli parhaiten tunnetuksi romaanistaan Dimashq ya Basmat al-Huzn, joka julkaistiin vuonna 1980. Sen englanniksi käännetty versio Sabriya: Damascus Bitter-Sweet julkaistiin vuonna 1995. Syyrian televisiossa esitettiin kirjasta tehty sarja.
Idlibi työskenteli myös luennoitsijana ja esseistinä. Monissa hänen kirjoituksistaan käsitellään naisten asemaa. Idlibin poika, pankkiiri Ziad Idilbi kuoli vuonna 1995. Hänellä oli myös toinen poika ja tytär. Idlibi asui vanhoilla päivillään osan ajasta Damaskoksessa ja osan ajasta tyttärensä kanssa Pariisissa. Myös Idlibin setä tai eno Kazem Daghestani oli kirjailija.
Fredrik Theodor Galindo

Fredrik Theodor Galindo  (k. 23. toukokuuta 1838 Hamina) oli suomalainen kenraalimajuri. Theodor Galindo hakeutui nuorena Pietarin sotilasoppilaitokseen ja eteni nopeasti urallaan. Hän palveli 1888 everstiluutnanttina 3. tykistöpatteriston 22. kevyen tykistövarikon päällikkönä. Hänet ylennettiin 11.9.1892 everstiksi. Galindo sai 16.11.1899 eron sotapalveluksesta kenraalimajurina.
Kunniamerkit; VenA 3 30.8.1888; VenSt 2 18.12.1894; VenA 2 18.12.1898.
Theodor Galindo avioitui puolalaisen aatelisen Klara Fedorovna Kaminskayan kanssa ja he asettuivat Pietariin. Heillä oli seitsemän lasta joista kaikki pojat valmistuivat upseereiksi Pietarin tunnetusta sotilasoppilaitoksesta Cadet Corpsista.
Lapset; Vladimir (1882–1940), Evgenia (1886–1942) joka avioitui Ilja Speranskyn kanssa ja kuoli Pietarin saarrossa, Boris (1884–?) joka onnistui pakenemaan Pietarista vallankumouksen jälkeen ja asettui Pariisiin, Fedor (1885–1958), Leonid (1888–1918) joka kuoli vallankumouksen taisteluissa, Sergei (1892–?) joka myös onnistui pakenemaan vallankumouksen jälkeen ja asettui Espanjaan, Tamara (1897–1934) joka avioitui Cadet Corpsinselvennä upseerin Michail Semenovin kanssa (Michail toimi vallankumouksen jälkeen pappina Pietarissa josta syystä hänet vangittiin ja hävisiselvennä).
Theodor Galindon isä, kollegiasessori ja 10. luokan virkamies Jean Kristian de Galindo (s. 25.7.1797 Pietarissa), oli tekniikan ja ranskan kielen opettaja Suomen kadettikoulussa Haminassa. Äiti Sophia Ulrika Silfversvan (s. 12.2.1806 Viaporissa).
Theodor Galindon veli Georg Eberhard Galindo (S 10.11.1835 Hamina) palveli myös Venäjän keisarillisen armeijan kenraalina. Galindon veljeksistä vanhin Johan Frans Andreas Galindo, suoritti sotilasopintonsa Suomen kadettikoulussa Haminassa ja toimi myöhemmin Suomen Yhdyspankin toimitusjohtajana pitkään.
Theodor Galindo on haudattu Volkovon luterilaiseen hautausmaahan Pietarissa 1914.
6. joulukuuta

6. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 340. päivä (341. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 25 päivää.
6. joulukuuta vietetään Suomen tasavallan itsenäisyyspäivää monin juhlavin menoin. Päivän juhlallisuuksiin kuuluvat sotilaalliset paraatit, sankarivainajien kunnioittaminen sekä muun muassa Suomen tasavallan presidentin järjestämä juhlavastaanotto presidentinlinnassa. Myös Suomen ulkomaanedustustot järjestävät vastaavat vastaanotot.
Monissa Euroopan maissa (varsinkin katolisissa) vietetään Pyhän Nikolauksen päivää ja usein lapset saavat joululahjansa.lähde? Nikolausta pidetäänkin Joulupukin esikuvana.
Nimipäivät

– suomalainen kalenteri: Niko, Niilo, Niklas, Niki, Niila, Nikolas, Nikolai
– suomenruotsalainen kalenteri: Nils, Niklas, Nicolas, Nico, Nicole, Nicolina
– ortodoksinen kalenteri: Nikolai, Niko, Niilo
– pohjoissaamenkielinen kalenteri: Niillas, Nigá, Nibá, Nigo, Nihkke, Nihkko, Nilá, Nilsa, Nillá
– vanhemmissa kalentereissa: Nicolaus, Nikolaus
Tapahtumia

963 – Leo VIII valittiin paaviksi.
1534 – Quiton kaupunki perustettiin Ecuadorissa.
1648 – New Model Armyn sotilaat estivät kuninkaalle myötämielisten parlamentin jäsenten pääsyn alahuoneeseen Westminsterissä.
1877 – Washington Postin ensimmäinen numero ilmestyi.
1884 – Washington-monumentti valmistui.
1914 – Pancho Villan ja Emiliano Zapatan joukot valtasivat Méxicon.
1917 – Suomen eduskunta hyväksyi senaatin esittämän itsenäisyysjulistuksen.
1917 – Halifaxin räjähdysonnettomuus surmasi yli 1 900 ihmistä ja tuhosi osan Halifaxin kaupungista Nova Scotiassa Kanadassa.
1921 – Ison-Britannian ja Irlannin sopimus allekirjoitettiin.
1922 – Ison-Britannian ja Irlannin sopimus astuu voimaan, Irlannin vapaavaltio syntyy.
1939 – Talvisota: venäläisten eteneminen pysäytettiin linjalla Inkilä–Kuolemajärvi–Summa–Yskjärvi–Pasurinda–Vuoksi–Kiviniemi–Taipale, eli ns. Mannerheim-linjalle.
1941 – Jatkosota: Iso-Britannia julisti sodan Suomelle, Unkarille ja Romanialle.
1941 – Jatkosota: suomalaiset valtasivat Poventsan.
1941 – Jatkosota: Suomen eduskunta liitti Moskovan rauhan vuoksi 1940 luovutetut alueet Suomeen (ilman kansainvälistä tunnustusta), vaikka Suomen puolustusvoimat ei niitä kokonaisuudessaan saanutkaan sodan aikana miehitetyksi.
1943 – Kairon toinen konferenssi päättyi. Siinä päätettiin muun muassa Burman operaatiosta.
1978 – Espanjan uusin perustuslaki hyväksyttiin kansanäänestyksessä.
1982 – Guatemalan sisällissota: yli 200 ihmistä surmattiin Dos Erresin verilöylyssä.
1982 – Pommi-isku surmasi 17 ihmistä Ballykellyn kylässä Pohjois-Irlannissa.
1989 – Marc Lépine surmasi 14 nuorta naista ja itsensä Montrealissa.
1992 – Äärihinduaktivistit tuhosivat 1500-luvulla rakennetun Baburin moskeijan Ayodhyassa Intiassa.
1997 – Venäläinen Antonov An-124 -rahtilentokone syöksyi maahan ja osui asuntokompleksiin Irkutskin lähellä Siperiassa, 67 ihmistä sai surmansa.
1998 – Hugo Chávez valittiin presidentinvaalissa Venezuelan presidentiksi 56,2 prosentin ääniosuudella.
2001 – Kanadalainen Newfoundlandin provinssi muutti virallisesti nimekseen Newfoundland ja Labrador.
2006 – Nasa julkaisi Mars Global Surveyor -luotaimen ottamia valokuvia, joiden katsottiin tukevan näkemystä nestemäisen veden läsnäolosta Marsissa.
2008 – Kreikassa puhkesi mellakoita.
Älä sano ei

| Älä sano ei Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1984-85
 Studio : RM-studio (1, 3-10)   MTV-studio 1 (2)   Millbrook-studio (2)
 Julkaistu: 1985    1990 (CD) 
 Formaatti: LP-levy (CBS 26 535)   C-kasetti (CBS 40-26 535)   CD-levy (CBS 466366 2)
 Tuottaja(t): Kassu Halonen   Kari Litmanen   Hans Rautio (2)   Esa Kaartamo (8)   Edu Kettunen (10) 
 Tyylilaji: pop, poprock, soft rock, synthpop, soul, iskelmä
 Kesto: 37.58
 Levy-yhtiö: CBS Records
 Levymerkki: CBS
Listasijoitukset
  Suomi: 18. (elokuu 1985) 
Kirkan muut julkaisut
| Hengaillaan 1984 | Älä sano ei 1985 | R.O.C.K. 1986 |
Singlet albumilta Älä sano ei
 ”Soitin vain kun taas sua kaipaan” Julkaistu: 1984 (CBSA 4976)  ”Muistaa voin päivät nuo” Julkaistu: 1985 (CBSA 6139)  ”Öisin” / ”Kaksi pientä ihmislasta” Julkaistu: 1985 (CBSA 6429)  ”Kahden hullun matka” / ”Tää kaupunki” Julkaistu: 1985 (CBSA 6728)
Älä sano ei on suomalaislaulaja Kirkan 11. studioalbumi vuodelta 1985. Albumi oli viimeinen, jonka Kirka teki CBS-levy-yhtiölle ja siirtyi seuraavana vuonna Naim Sadikin johtamalle Flamingo Music -levy-yhtiölle.
Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat ”Kahden hullun matka” ja ”Soitin vain kun taas sua kaipaan”, joista jälkimmäinen on käännöskappale Stevie Wonderin kappaleesta ”I Just Called to Say I Love You”. Kappale olikin parhaimmillaan jukeboxien seitsemänneksi soitetuin single.
Kirka osallistui samana vuonna television Kevään sävel -laulukilpailuun levyn kappaleella ”Muistaa voin päivät nuo” sijoittuen kolmanneksi.
Albumi julkaistiin CBS-levymerkillä LP-levynä ja C-kasettina. Vuonna 1990 julkaistiin uudet painokset LP-levynä ja C-kasettina sekä ensi kertaa myös CD-levynä.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sovittanut Kassu Halonen, ellei toisin mainita.
Kappaleet > A-puoli

Öisin – 4.17 (alkup. ”Nightshift”, säv. W. Orange – D. Lambert – F. Golde, suom. san. Hector)
Muistaa voin päivät nuo – 3.00 (säv. Esko M. Toivonen, san. Ilkka Vesterinen, sov. Kari Litmanen)
Särjet sydämein – 3.59 (alkup. ”Breaking Up My Heart”, säv. Bob Healtie, suom. san. Tatu Mannberg)
Mä vielä tunnen niin kuin silloin – 3.51 (alkup. ”I Feel Like Buddy Holly”, säv. Mike Batt, suom. san. Aappo I. Piippo)
Taivaanrannan tuuliin – 3.58 (alkup. ”You’re My Inspiration”, säv. Pete Cetera – David Foster, suom. san. Edu Kettunen)
Kappaleet > B-puoli

Soitin vain kun taas sua kaipaan – 4.19 (alkup. ”I Just Called To Say I Love You”, säv. Stevie Wonder, suom. san. Juice Leskinen)
Tää kaupunki – 3.21 (säv. & san. Esko M. Toivonen)
Kahden hullun matka – 4.00 (säv., san. & sov. Esa Kaartamo)
Kaksi pientä ihmislasta – 3.31 (alkup. ”En sommardröm”, säv. A. Nylander – S. Edlund, suom. san. Edu Kettunen)
Älä sano ei – 3.42 (säv., san. & sov. Edu Kettunen)
Kokoonpano > Muusikot

Kirka – laulu, taustalaulu (6)
Juha Björninen – kitarat (1-4, 7, 9)
Kassu Halonen – kapellimestari (1, 3-7, 9), syntetisaattorit (1, 3-7, 9), taustalaulu (1, 3-7, 9-10)
Kisu Jernström – taustalaulu (6)
Esa Kaartamo – kapellimestari (8), syntetisaattorit (8)
Jari-Pekka ”Jartsa” Karvonen – rummut (2), lyömäsoittimet (1)
Ari Kataja – bassokitara (2)
Marjo-Riitta Kervinen – taustalaulu (2)
Heikki Keskinen – saksofoni (8)
Edu Kettunen – syntetisaattorit (10), taustalaulu (10)
Jari Laasanen – Linn– (1, 3-9) ja Fairlight-ohjelmointi (1, 3-10), syntetisaattorit (10)
Peter Lerche – kitarat (2)
Kari Litmanen – kapellimestari (2), kosketinsoittimet (2)
Janne Louhivuori – kitara (6), bassokitara (6)
Veli-Matti Maijanen – bassokitara (10)
Martti Metsäketo – taustalaulu (2)
Kari Miettinen – rummut (10)
Jarmo Nikku – kitara (10)
Pertti ”Pepa” Päivinen – saksofoni (3)
Hans Rautio – lyömäsoittimet (2; Simmons-räjähdys: 2)
Jokke Seppälä – taustalaulu (1, 3-5, 7, 9)
Irma Tapio – taustalaulu (2)
Pepe Willberg – taustalaulu (1, 3-5, 7, 9)
Kokoonpano > Tuotanto

Juha Heininen – äänitys (Millbrook Studio; 2 (päällesoitot ja miksaus))
Jorma Hämäläinen – äänitys (MTV-studio 1; 2 (pohjat))
Jari Laasanen – äänitys (RM-studio; 1, 3-10)
Hans Rautio – vastaava tuottaja, tuottaja (2)
Henrik Schütt – valokuvat
Tapsa Rantanen – kansi (Private Eye)
Kassu Halonen – tuottaja
Esa Kaartamo – tuottaja (8)
Edu Kettunen – tuottaja (10)
Kari Litmanen – tuottaja
Aiheesta muualla

Älä sano ei Suomen äänitetietokannassa
| n k Kirka |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Saat kaiken  Nykyaikaa  Rautaa ja kettinkiä  Tiukka linja  Lauantaiyö  Kaksi puolta  Anna & Kirka  Kirka  Täytyy uskaltaa  Hengaillaan  Älä sano ei  R.O.C.K.  The Spell  Surun pyyhit silmistäni  Anna käsi  Parhaat, uudet versiot  Ota lähellesi  Kasvot peilissä  Pyydä vain  Sadness in Your Eyes  Kirka  Tie huomiseen  Suuri hetki  Sinut siinä nään  Elämääni eksynyt 
Livealbumit:  Kirka keikalla  Babitzinit konsertissa  Mestarit Areenalla 
Kokoelmat:  Kirka  Kirkan parhaita  Kirkan parhaat  Isot hitit  Iskelmäkansio  Parhaat, uudet versiot  Babitzin  Parhaat  Kirka I – 12 alkuperäistä  Kirka II – 12  Kirka III – 12 alkuperäistä  16 superhittiä  Aarteet  20 suosikkia – Surun pyyhit silmistäni  20 suosikkia – Hän kuudentoista on  Hetki lyö  20 suosikkia – Mamy Blue  16 hittiä  40 unohtumatonta laulua  30 suosikkia  Kaikki parhaat 1967–2007  Kaikki singlet 1967–2007  The Essential Kirka  Collections 
Muuta:  Diskografia
Klusiili

Klusiili eli umpiäänne on äänne, joka syntyy, kun ilmavirta ensin pysäytetään ääntöväylässä ja sitten annetaan sen purkautua äkillisesti. Englannin kielestä lainattua nimitystä plosiivi käytetään suomessa vain harvoin. Klusiilin ääntymiseen voi liittyä aspiraatiota.
Klusiilit voivat olla soinnillisia tai soinnittomia. Tavallisimmat soinnittomat klusiilit ovat velaariklusiili [k], alveolaarinen klusiili [t] ja bilabiaalinen klusiili [p]. Niitä vastaavat soinnilliset klusiilit ovat [ɡ], [d] ja [b]. Lisäksi monissa kielissä esiintyy glottaaliklusiili [ʔ]. Muitakin klusiileja on olemassa.
Suomen kielen foneemijärjestelmässä klusiileja ovat /k/, /t/, /d/, /p/ ja glottaaliklusiili. Lisäksi lainattuina muista kielistä suomessa esiintyy sekä /g/ että /b/.
Logoterapia

Logoterapia on wieniläisen neurologin ja psykiatrin Viktor E. Franklin (1905–1997) kehittämää henkistä, tarkoituskeskeistä psykologiaa ja filosofiaa. Etuliite logo tulee kreikan kielen sanasta logos, joka viittaa sekä henkeen (henkiseen) että tarkoitukseen. Näkemyksen taustalla on laaja-alainen filosofis-teoreettinen oppirakennelma, jolloin terapia-sanaa tulkitaan laaja-alaisesti.
Franklin mukaan todellisen ihmisyyden ydin on kyky suuntautua itsensä ulkopuolelle. Logoterapian perustana on oletus, että elämällä on aina tarkoitus. Näkemyksen mukaan ihminen tavoittelee elämäntarkoitusta, jonka voisi toiminnallaan toteuttaa tai jota voisi edistää (toiminnan tie ihmisten tai yhteisen hyvän puolesta). Toinen vaihtoehto on, että ihminen omistautuu antoisiin, syviin elämyksiin esimerkiksi luonnosta, taiteesta tai toisesta ihmisestä (yhteys itsensä ulkopuolelle). Kanssaihminen, jota ihminen voi rakastaa, voi tarjota tien elämäntarkoituksen täyttämiseen. Kolmas mahdollisuus on elämän tarkoituksen täyttäminen valitsemalla arvokas suhtautuminen toivottomalta tuntuvaan tilanteeseen. Tällöinkin ihminen voi valita asennoitumistavan tilanteeseen.
Logoterapia luetaan kuuluvaksi humanistisen psykologian piiriin ja sitä pidetään kolmantena wieniläisenä psykoterapian koulukuntana. Siinä missä Sigmund Freud näki ihmisten ongelmaksi seksuaalisen turhautumisen (psykoanalyysi), Alfred Adler alemmuudentunteen (individuaalipsykologia), näki Frankl ihmisten suurimmaksi ongelmaksi elämän mielettömäksi kokemisen eli eksistentiaalisen ahdistuksen. Logoterapian mukaan olemassaolon tyhjyyteen on syynä se, ettei ihminen tiedä, mitä hän haluaa. Vaistot (jotka ihmiseltä puuttuvat) eivät sano, mitä ihmisen on pakko tehdä, eivätkä traditiot kerro, mitä hänen kuuluu tehdä. Tämä johtaa siihen, että ihminen haluaa sitä, mitä muutkin tai sitä mitä muut häneltä haluavat.lähde?
Terapia-nimityksestä huolimatta ei ole varsinaista rajattua "logoterapiatekniikkaa" (vrt. psykoanalyysi tai kognitiivinen psykoterapia), vaan logoterapeutti käyttää parhaaksi katsomiaan tekniikoita.lähde? Logoterapia ei ole myöskään vain psykoterapiaa, vaan laajempi filosofinen ajattelumalli. Siksi logoterapiaa voidaan soveltaa miltei kaikilla elämänalueilla. Sitä on Suomessakin sovellettu esimerkiksi kasvatukseen, opetukseen, lastensuojeluun, henkilöstöhallintoon, työyhteisöjen kehittämiseen ja johtamiseen sekä vanhustyöhön ja sosiaali-ja terveydenhuollon eri ammatteihin. Lähestyminen tukee ihmisenä olemista ja siihen liittyvien ongelmien tarkoituskeskeistä ratkaisemista tässä ajassa. Logoterapia painottuu siihen, mitä hyvää ja ehjää vielä on jäljellä, minkä varaan voi rakentaa tulevaisuutta.
Logoterapian ihmiskuva on kolmiulotteinen. Fyysisen ja psyykkissosiaalisen ulottuvuuden lisäksi ihmisellä on henkinen ulottuvuus. Henkiseen ulottuvuuteen liittyvät muun muassa vapaus ts.vapaa tahto ja vastuu, aito omatunto ja tahto tarkoitukseen ja tarkoituksen tahto.
Aiheesta muualla

Suomen Logoterapiayhdistys (ry) (logoterapiayhdistys.fi)
Viktor Frankl Institute Finland (ry)  (logoteoria.net)
Suomen Logoterapiainstituutti (osakeyhtiö) (logoterapia.fi)Viktor E. Frankl: Search for meaning (englanniksi) (youtube.com)
Uno Lindelöf

Uno Lindelöf vuonna 1917.
Uno Lorenz Lindelöf (30. maaliskuuta 1868 Helsinki – 7. helmikuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija, englantilaisen filologian professori ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria > Perhe

Lindelöfin vanhemmat olivat matematiikan professori, ylijohtaja, todellinen valtioneuvos Lorenz Leonard Lindelöf ja Gabriela Krogius. Uno Lindelöfin veljiä olivat matemaatikko Ernst Lindelöf ja viulisti, konserttimestari Carl Lindelöf.
Henkilöhistoria > Opinnot

Uno Lindelöf pääsi ylioppilaaksi ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1885. Kirjoittaessaan ylioppilaaksi hän suoritti ylimääräisenä aineena englannin kielen, jota ei tuolloin koulussa opetettu.
Uno Lindelöfin opinnot Helsingin yliopistossa alkoivat latinalla, kreikalla ja sanskritilla, joissa hän suoritti kandidaatintutkinnon korkeimmin arvosanoin vuonna 1888. Tutkinnon suoritettuaan hän päätti kuitenkin erikoistua englantiin ja saksaan, joita hän suuntasi opiskelemaan ensin kesäksi Englantiin, sen jälkeen vuodeksi Berliiniin ja toiseksi vuodeksi Pariisiin.
Henkilöhistoria > Valmistumisesta dosentiksi

Ulkomailla suoritetun kahden vuoden opintojakson jälkeen Lindelöf palasi Helsinkiin ja aloitti modernin filologian opinnot Werner Söderhjelmin oppilaana. Hän valmistui lisensiaatiksi ja tohtoriksi vuonna 1890. Saman vuoden keväällä Lindelöf väitteli tohtoriksi, ja kahden vuoden kuluttua hän tuli nimitetyksi germaanisen filologian dosentiksi. Toimen ohella hän hankki lisätuloja Nya svenska läroverketissä eli nykyisessä Gymnasiet Lärkanissa latinan ja saksan opettajana. Opetuskokemuksen tuloksena hän kirjoitti vielä 1930-luvullakin käytetyn Saksan kielioppi -teoksen vuonna 1895. Hän laati kieliopin Johannes Öhquistin kanssa.
Lindelöf toimi Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosenttina vuosina 1892–1907. Ennen toista maailmansotaa englannin kielen asema oli toisarvoinen Suomessa koulujen opetussuunnitelmassa, ja Lindelöf joutui jo dosenttina toteamaan oppilaidensa kielitaidon heikoksi. Tästä johtuen hän laati ja julkaisi vuonna 1895 englannin kielen historian ruotsinkielisen yliopisto-oppikirjan, jonka myöhempi saksankielinen painos oli pitkään Helsingin yliopiston tutkintovaatimuksissa.
Henkilöhistoria > Professorina ja luottamustehtävissä

Lindelöf oli Helsingin yliopiston englantilaisen filologian ylimääräisenä professorina vuosina 1907–1921 ja vakinaisena professorina vuosina 1921–1936. Hän oli Nya svenska läroverketin johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1903–1944. Ylioppilastutkintolautakunnan jäsenenä hän oli vuosina 1902–1936. Lindelöf osallistui aatelissäädyssä sukunsa edustajana valtiopäiville vuosina 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.  Hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana vuosina 1909–1914 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä ja toimi eduskunnan sivistysvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1909–1913. Lindelöf oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1909–1911.
Lindelöf palkittiin Suomen Valkoisen Ruusun Komentajan merkillä vuonna 1929, Valtion virka-ansiomerkillä XL ja Saksan toisen luokan Rautaristillä vuonna 1920.
Henkilöhistoria > Jälkimaine

Lindelöf oli arvostettu sekä opettajana että tutkijana, mistä on osoituksena Uusfilologisen yhdistyksen toimittama juhlakirja, jonka tekijöiden joukossa oli johtavia ulkomaisia ja kotimaisia kielten tutkijoita. Hän itse toimi yhdityksen sihteerinä vuosina 1890–1899. Hänen kauaskatseisuutta ja uranuurtavaa toimintaa englannin parissa alleviivaa hänen virkaanastujaisesitelmänsä aihe Englanti maailmankielenä.
Käännöksiä

John Milton: Simson: Drama. Schildt, Helsingfors 1918. (Alkuteos: Samson Agonistes.)
Aiheesta muualla

Uno Lindelöf. 375 humanistia. Helsingin yliopisto 16.7.2015.
Lindelöf, Uno hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (25):  Björkstén  Bäck  Colliander  Estlander  af Forselles  Hedberg  Hjelt  Holmberg  Inborr  Juselius  Krook  Lindelöf  Neovius  Nix  Nordlund  Roos  Rosenqvist  Sohlberg  Stenbäck  Storbjörk  Strömberg  Stenström  Sundblom  Söderholm  von Troil 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Aschan  Björk  von Born  Bäck  Estlander  Granfelt  Grotenfelt  Gädda  Hjelt  Hallberg  Inborr  Lindelöf  Mechelin  Neovius  Neovius  Nordlund  Nybergh  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Sohlberg  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  von Troil  Wrede 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1911–1914 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Björk  von Born  Bäck  Estlander  af Forselles  Granfelt (1912–1914)  Grotenfelt  Gädda  Hedberg  Hjelt  Inborr  Lindelöf  Mechelin  Neovius  Nordlund (1911–1912)  Nybergh  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Sohlberg  Storbjörk  Sundblom  Söderholm  Strömberg  von Troil  Tåg  Wrede 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Edwin Linkomies

| Edwin Linkomies |
| --- | --- |
 Edwin Linkomies vuonna 1956.
Suomen pääministeri
 Linkomiehen hallitus 5.3.1943–8.8.1944  
Edeltäjä:  Jukka Rangell
Seuraaja:  Antti Hackzell
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1943–1945  
Edeltäjä:  Pekka Pennanen
Seuraaja:  K. F. Lehtonen
Kansanedustaja
 1.9.1933–5.4.1945  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1894 Viipuri
Kuollut: 8. syyskuuta 1963 (68 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Vera Karolina o.s. Schultz (1918)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  filosofian tohtori (1923)
Edwin Johan Hildegard Linkomies (vuoteen 1928 Flinck; 22. joulukuuta 1894 Viipuri – 8. syyskuuta 1963 Helsinki) oli Helsingin yliopiston Rooman kirjallisuuden professori, rehtori ja kansleri sekä suomalainen poliitikko ja pääministeri. Linkomiehen vaikutus sekä suomalaiseen tiedepolitiikkaan että valtakunnanpolitiikkaan on ollut merkittävä.
Varhempi akateeminen ura

Akateemisella urallaan Linkomies oli monessa suhteessa ennätyksellinen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Rauman lyseosta jo 16-vuotiaana, hypättyään yli monta luokkaa. Helsingin yliopistossa, jossa hänen pääaineenaan oli latinan kieli, hän valmistui filosofian kandidaatiksi 19-vuotiaana ja tohtoriksi 25-vuotispäivänään 1919. Toimittuaan roomalaisen filologian dosenttina 1921–1923 Linkomies nimitettiin Rooman kirjallisuuden professoriksi 29-vuotiaana. Hänen tieteellinen toimintansa oli laaja-alaista, sillä sekä hänen väitöskirjansa että teos Auguralia und Verwandtes (1921) saatetaan luokitella useampaan tieteenalaan. Hänen tieteellisenä pääteoksenaan pidetään latinan lauseoppia käsittelevää tutkimusta De ablativo absoluto quaestiones (1929).
Linkomies toimi myös yliopiston hallintotehtävissä. Historiallis-kielitieteellisen osaston (nykyisen humanistisen tiedekunnan) dekaanina 1931–1932 ja yliopiston vararehtorina 1932–1943. Satakuntalainen Osakunta valitsi Linkomiehen 1934 inspehtorikseen, mitä virkaa hän hoiti vuoteen 1944.