stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frank Zappa
1980-luku > Politiikkaa

1980-luvun lopulla Zappan kiinnostus Yhdysvaltain politiikkaa kohtaan tuli entistä suuremmaksi osaksi hänen elämäänsä. Vuoden 1988 kiertueen aikana hän kehotti nuorempia fanejaan käymään äänestämässä ja hänellä oli jopa joskus Yhdysvaltain konserteissaan mukana koppeja, joissa saattoi virallisesti rekisteröityä äänestäjäksi. Zappalle pohdittiin myös Libertaaripuolueen ehdokkuutta presidentinvaaleissa.
9. syyskuuta 1985 Zappa esitti vetoomuksensa Yhdysvaltain senaatin kaupan, teknologian ja kuljetuksen komitean edessä hyökäten Parents Music Resource Center (PMRC) -nimistä musiikin kontrollijärjestöä vastaan. Järjestön oli perustanut senaattori Al Goren vaimo Tipper Gore. Mukana oli monia muitakin näkyvien poliitikkojen puolisoita. Etukäteen valmistellussa puheenvuorossaan Zappa sanoi:
»”PMRC:n lakialoite on surkeasti suunniteltu kasa hölynpölyä, joka ei tuo mitään todellisia hyötyjä lapsille, nakertaa niiden ihmisten kansalaisoikeuksia, jotka eivät ole lapsia, ja pitää oikeussalit vuosia kiireisinä aloitteen aiheuttamien tulkinnallisten ja täytäntöönpanoa koskevien ongelmien kanssa. Ymmärrykseni mukaan, perustuslain ensimmäiseen lisäykseen liittyvät asiat kuuluu päättää sen vaihtoehdon perusteella, joka nähdään vähiten rajoittavana. Tämän huomioon ottaen PMRC:n vaatimukset ovat kuin hoitaisi hilseongelman mestauksella – – Arviointijärjestelmän perustaminen, vapaaehtoisena tai muunlaisena, avaa ovet loputtomille moraalin säätelyyn pyrkiville hankkeille, jotka perustuisivat tiettyihin kristittyjen vieroksumiin asioihin. Mitä jos seuraava pesue Washingtonin vaimoja vaatisi suurta keltaista J-kirjainta kaikkeen juutalaisten esittämään materiaaliin pelastaakseen avuttomat lapsensa altistumasta piilotettuihin sionistisiin oppeihin?”»
Zappa liitti joitakin pätkiä PMRC-tapauksen kuulemisista kappaleeseensa ”Porn Wars” vuoden 1985 albumilta Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention. Kappaleessa Zappan kuullaan puhuvan senaattoreiden Fritz Hollings, Slade Gorton ja Al Gore kanssa sekä keskustelevan erityisesti senaattori Paula Hawkinsin kanssa siitä, millä leluilla Zappan lapset leikkivät (näistä Al Gore sanoi olevansa itse Zappa-fani). Zappa myös väitteli PMRC:n edustajien kanssa CNN:n Crossfire-ohjelmassa vuosina 1986 ja 1987.
Albumi Jazz from Hell julkaistiin vuonna 1986. Tästä julkaisusta Zappa sai ensimmäisen Grammy-palkintonsa. Se myönnettiin vuonna 1988 parhaan instrumentaalirock-kappaleen sarjassa. Yhtä livenä soitettua kitarasooloa lukuun ottamatta levy koostui synclavierilla toteutetusta musiikista. Vaikka levy oli täysin instrumentaalinen sitä myytiin paikoin ”explicit lyrics” -tarralla varustettuna (tarran oli lanseerannut Recording Industry Association of America yhteistyössä PMRC:n kanssa). Ainoa levystä löytyvä epäilyksiä aiheuttava ilmaisu on kappaleen ”G-Spot Tornado” nimi.lähde?
1980-luku > Viimeinen rock-kiertue ja remasterointiprojekti

Zappan viimeinen rockyhtyeen kanssa tekemä kiertue alkoi vuonna 1988. Muusikoita oli 12 ja repertuaariin kuului yli sata kappaletta. Yhtye kuitenkin hajosi sisäisiin kiistoihin ennen kiertueen loppua. Kiertueen materiaalia kuullaan useammalla levyllä. Näitä ovat Broadway the Hard Way, jossa on vanhojen lisäksi uusia vahvasti poliittisia kappaleita; The Best Band You Never Heard in Your Life, jossa on Zappan tunnetuimpia vanhoja kappaleita sekä covereita, kuten Maurice Ravelin Boléro ja Led Zeppelinin ”Stairway to Heaven”; sekä lähinnä instrumentaalikappaleista ja avantgardemusiikista koostuva Make a Jazz Noise Here. Lisäksi pienempiä pätkiä kiertueelta on otettu mukaan myös levysarjan You Can’t Do That on Stage Anymore osille 4 ja 6.lähde?
Vuoden 1986 tienoilla Zappa aloitti suuren projektin aikaisempien levyjensä uudelleenjulkaisemiseksi. Hän valvoi henkilökohtaisesti albumiensa uusien CD-painosten remasterointia. Jotkut fanit kritisoivat kuitenkin uusia painoksia siitä, etteivät ne olleet aina täysin uskollisia alkuperäisille julkaisuille.
1990-luku

1990-luvun alussa Zappa vieraili Tšekkoslovakiassa pitkäaikaisen ihailijansa presidentti Václav Havelin pyynnöstä. Havel kutsui Zappan hallituksensa ulkomaankaupan, kulttuuriasioiden ja matkailun avustajaksi. Zappa oli pyynnöstä mielissään ja ehti jo tavata yrittäjiä, jotka olivat kiinnostuneet sijoittamaan Tšekkoslovakiaan, mutta Yhdysvallat painosti Havelia vetämään toimeksiannon takaisin. Zappan poliittinen ura sai joka tapauksessa lopun, kun hänellä diagnosoitiin vuonna 1991 pahanlaatuinen eturauhassyöpä. Tämän jälkeen Zappa omistautui nykymusiikin synclavier- ja orkesteritöille.lähde?
Vuonna 1992 Zappa aloitti yhteistyön saksalaisen kamarimusiikkiryhmän, Ensemble Modernin, kanssa. Sairaudestaan huolimatta Zappa kutsui ryhmän jäsenet Los Angelesiin harjoittelemaan uusia sävellyksiä sekä vanhempien teoksien uusia sovituksia. Zappa oli tyytyväinen lopputuloksiin ja tuli hyvin toimeen muusikoiden kanssa, joten syksyksi päätettiin järjestää vielä konsertit Saksassa ja Itävallassa. Sairautensa vuoksi hän pystyi osallistumaan vain kahteen Frankfurtissa järjestettyyn konserttiin. Ensimmäisessä konsertissa hän johti alkusoiton sekä teokset ”G-Spot Tornado”, ”Welcome to the United States” sekä ”Food Gathering in Post-Industrial America”. Loput esityksestä johti kamariorkesterin oma kapellimestari Peter Rundel. Yleisön suosionosoitusten kerrotaan kestäneen 20 minuuttia. Konsertti jäi Zappan viimeiseksi julkiseksi esiintymiseksi muusikkona, koska sairauden aiheuttamat kivut alkoivat viedä ilon esiintymisistä. Näiden konserttien materiaalia kuullaan Zappan viimeisellä elinaikanaan julkaisemalla levyllä The Yellow Shark (1993). Ennen kuolemaansa Zappa ehti viimeistellä vielä Jazz From Hell -levyn tyyliä jatkokehittäneen teoksen Civilization Phase III, mutta se julkaistiin postuumisti.lähde?
Zappa kuoli eturauhassyöpään vuonna 1993.
Yksityiselämä

Zappa oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen avioliitto Kay Shermanin kanssa oli voimassa vuodet 1959–1964. Tästä avioliitosta ei syntynyt lapsia. Toisen vaimonsa, Gail Sloatmanin, kanssa Zappa oli aviossa kuolemaansa asti. Perheeseen syntyi neljä lasta, joiden nimet ovat Moon Unit, Dweezil, Ahmet Emuukha Rodan sekä Diva Muffin. Zappan vaimo perusti Zappa Family Trustin, jonka avulla hän on valvonut Zappan musiikin käyttöoikeuksia. Zappa suhtautui muodolliseen opinkäyntiin ylenkatsovasti. Hän otti lapsensa koulusta 15-vuotiaina, eikä suostunut rahoittamaan heidän jatko-opintojaan.
Kunnianosoituksia

Uransa aikana Zappa sai lukuisia Grammy-ehdokkuuksia ja kaksi Grammy-palkintoa, joista toinen oli kuoleman jälkeen 1997 saatu elämäntyöstä annettava palkinto. Hän pääsi Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1995. Vilnaan pystytettiin Zappalle patsas vuonna 1996. Vuonna 2005 albumi We’re Only in It for the Money valittiin Yhdysvaltain National Recording Registry -listaan, johon valitaan kansankunnan tärkeimpinä pidetyt levytykset. Samana vuonna Rolling Stone -lehti valitsi hänet sijalle 71 kaikkien aikojen suurimpien musiikkiartistien listalla. Vuonna 2007 Zappan synnyinpaikka Baltimore julisti 9. elokuuta viralliseksi ”Frank Zappa -päiväksi”. Berliinissä nimettiin heinäkuussa 2007 Straße 13 -katu uudelleen Frank Zappa Straßeksi. Zappalla on myös nimikkotähti Hollywood Boulevardin Walk of Famella.
Zappa Suomessa

Väkilukuun suhteutettuna Zappa oli 1970-luvun alussa Suomessa todennäköisesti suositumpi kuin missään muualla. Albumit Waka/Jawaka ja The Grand Wazoo nousivat Suomessa albumilistan Top 10:een. Zappa esiintyi Suomessa viidesti, vuosina 1973, 1974, 1976, 1977 ja 1988. Musa-lehden vuosiäänestyksessä 1973 Zappa oli ylivoimainen voittaja ulkomaisten muusikoiden sarjassa.lähde?
Zappa vieraili Suomessa ensimmäisen kerran Helsingin Juhlaviikoilla vuonna 1973. Hän konsertoi Finlandia-talossa ja julkitoi ihastuksensa siitä, että Suomessa hänelle annettiin esiintymispaikaksi loistokas konserttitalo, kun muualla hän sai tyytyä ”kaiken maailman rähjäisiin urheiluhalleihin!”. Livetaltiointi julkaistiin postuumisti nimellä Road Tapes, Venue #2 vuonna 2013. Syyskuussa 1974 Frank Zappan yhtye esitti Helsingin konsertissaan oman versionsa Unto Monosen ”Satumaa”-tangosta. Esitys ja muuta materiaalia samasta konsertista on live-albumilla You Can’t Do That On Stage Anymore, vol. 2 (1988). Zappa sai idean ”Ms. Pinky” -kappaleeseensa Eki-sedän hänelle vuonna 1976 lahjoittamasta Kalle-lehdestä. Kesäkuussa 2009 Zappan poika Dweezil toi Zappa Plays Zappa -yhtyeensä Helsinkiin Kulttuuritalolle, jossa Frank oli esiintynyt 35 vuotta aiemmin.
Kontra-yhtye levytti suomeksi Zappan kappaleen ”Let’s make the water turn black” nimellä ”Mökö ja Luru”. Maarit levytti 1970-luvulla suomeksi Juice Leskisen sanoittaman Zappa-kappaleen ”Dog Breath” nimellä ”Hikiset henget”. Suomalainen yhtye Ensemble Ambrosius teki vuonna 2000 levyn The Zappa Album, jossa se soitti barokkisoittimilla 15 Zappan sävellystä.lähde?
Musiikkilaitteisto

Zappa käytti hyvin paljon Gibsonin ja Fenderin kitaroita, joissa oli joko Seymour Duncanin tai DiMarzion mikrofonit. Hän käytti yleensä Fender Stratocastereissa DiMarzion mikrofoneja saadakseen kitarasta äänekkäämmän.
Zappan kolmella ensimmäisellä levyllä käyttämä kitara oli Gibson ES-5 Switchmaster, ja hän käytti Fender Deluxe -vahvistinta.
Zappa käytti myös kahta tai kolmea vahvistinta yhtä aikaa, ja kytkettynä erilaisiin stereoefekteihin. Vahvistimet olivat Marshall, Acoustic, Carvin, Mesa/Boogie, Pignose ja Orange Amplifiers -merkkisiä, ja hän hyvin usein liitti ne miksauspöytään tai PA-laitteistoon Sennheiser 421 -mikrofoneilla. Hän käytti lavalla useimmiten Marshallin vahvistinta, joka oli kytketty kaiutinkaappiin, jossa oli 4x12-tuumaista JBL:n kaiutinta.
Zappa käytti kitarassaan myös Barcus Berryn kontaktimikrofonia, joka oli asennettu kaulan sisään. Näin hän sai otelaudalta ja kaulasta kuuluvat äänet vahvistettua tavallisen kitarasoundin lisäksi. Zappan plektrat olivat Fenderin heavy-tyyppisiä. Sen sijaan että olisi polkenut wahwahia sen tyypillisen käyttötavan mukaisesti, hän saattoi asettaa sen tiettyyn asentoon saaden näin aikaan omalaatuisia efektejä soundiinsa.
Diskografia > Viralliset albumit

Freak Out! (1966)
Absolutely Free (1967)
Lumpy Gravy (1968)
We’re Only in It for the Money (1968)
Cruising with Ruben & the Jets (1968)
Uncle Meat (1969)
Hot Rats (1969)
Burnt Weeny Sandwich (1969)
Weasels Ripped My Flesh (1970)
Chunga’s Revenge (1970)
Fillmore East, June 1971 (1971)
200 Motels (1971)
Just Another Band From L.A. (1972)
Waka/Jawaka (1972)
The Grand Wazoo (1972)
Over-Nite Sensation (1973)
Apostrophe (') (1974)
Roxy & Elsewhere (1974)
One Size Fits All (1975)
Bongo Fury (1975)
Zoot Allures (1976)
Zappa In New York (1978)
Studio Tan (1978)
Sleep Dirt (1979)
Sheik Yerbouti (1979)
Orchestral Favorites (1979)
Joe’s Garage (1979)
Tinseltown Rebellion (1981)
Shut Up ’N’ Play Yer Guitar (1981)
You Are What You Is (1981)
Ship Arriving Too Late To Save A Drowning Witch (1982)
The Man From Utopia (1983)
Baby Snakes (1983)
London Symphony Orchestra, Vol. 1 (1983)
Boulez Conducts Zappa: The Perfect Stranger (1984)
Them or Us (1984)
Thing-Fish (1984)
Francesco Zappa (1984)
Frank Zappa Meets the Mothers of Prevention (1985)
Does Humor Belong In Music? (1986)
Jazz from Hell (1986)
London Symphony Orchestra, Vol. 2 (1987)
Guitar (1988)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 1 (1988)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 2 (1988)
Broadway The Hard Way (1988)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 3 (1989)
The Best Band You Never Heard In Your Life (1991)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 4 (1991)
Make A Jazz Noise Here (1991)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 5 (1992)
You Can’t Do That On Stage Anymore, Vol. 6 (1992)
Playground Psychotics (1992)
Ahead of Their Time (1993)
The Yellow Shark (1993) (Ensemble Modern)
Diskografia > Kuoleman jälkeen julkaistut albumit

Civilization Phaze III (1994)
The Lost Episodes (1996)
Läther (1996)
Frank Zappa Plays The Music Of Frank Zappa: A Memorial Tribute (1996)
Have I Offended Someone? (1997)
Mystery Disc (1998)
Everything Is Healing Nicely (1999)
FZ:OZ (2002)
Halloween (2003)
Joe’s Corsage (2004)
QuAUDIOPHILIAc (2004)
Joe’s Domage (2004)
Joe’s XMasage (2005)
Imaginary Diseases (2006)
Trance-Fusion (2006)
The Making Of Freak Out! Project/Object (2006)
Buffalo (2007)
The Dub Room Special (2007)
Wazoo (2007)
One Shot Deal (2008)
Joe's Menage (2008)
The Lumpy Money Project/Object (2009)
Greasy Love Songs (2010)
”Congress Shall Make No Law . . .” (2010)
Hammersmith Odeon (2010)
Feeding The Monkies At Ma Maison (2011)
Carnegie Hall) (2011)
Road Tapes, Venue #1 Vancouver 1968 (2012)
Understanding America (2012)
Finer Moments (2012)
Baby Snakes: The Compleat Soundtrack (2012)
Road Tapes, Venue #2 Helsinki 1973 (2013)
A Token Of His Extreme (soundtrack) (2013)
Joe’s Camouflage (2014)
Roxy by Proxy (2014)
Diskografia > Kokoelma-albumit

The **** of the Mothers (1968)
Mothermania (1969)
The Mothers of Invention (1970)
Worst of the Mothers (1971)
The Guitar World According to Frank Zappa (1987)
Strictly Commercial (1995)
Strictly Genteel (1997)
Cucamonga (1998)
Cheap Thrills (1998)
Son of Cheep Thrills (1999)
The Frank Zappa AAAFNRAA Birthday Bundle (2006) (iTunes-julkaisu)
The Frank Zappa AAAFNRAAA Birthday Bundle (2008) (iTunes-julkaisu)
The Frank Zappa AAAFNRAAAA Birthday Bundle (2010) (digitaalinen julkaisu)
The Frank Zappa AAAFNRAAAAAM Birthday Bundle (2011) (digitaalinen julkaisu)
Kirjallisuutta

Carr, Paul (toim.): Frank Zappa and the And.  Farnham:  Ashgate, 2013.  ISBN 978-1-4094-3337-8  (englanniksi)
S/S Betty H

S/S Betty H oli suomalainen rahtilaiva, joka joutui 26. lokakuuta 1942 venäläisen sukellusveneen torpedoimaksi Ahvenanmerellä lähellä Nyhamnin majakkaa ja upposi. Laivan 23 hengen miehistöstä 12 selvisi hengissä.
Betty H oli ostettu Englannista vuonna 1932, ja sen omisti Porin Laiva Oy, jonka takana oli porilainen kauppaneuvos Werner Hacklin. Laiva sai uuden nimensä Hacklinin vaimon Elisabethin mukaan. Betty H kuljetti ennen sotia pääasiassa puutavaraa Suomesta Itämeren alueen ja Länsi-Euroopan satamiin sekä toi paluulastina kappaletavaraa ja kivihiiltä.
Betty H lähti torstaina 22. lokakuuta 1942 Kotkasta kohti Ruotsin Oskarshamnia. Laivan lastina oli Outokummun kaivoksesta louhittua rikkikiisua. Päällikkönä oli merikapteeni Ruben Ceder.
Nyhamnin luotsiaseman ohitettuaan Betty H liittyi aamupäivällä 26. lokakuuta mukaan saattueeseen, jota suojasivat merivoimien neljä saattajaa: Uisko, Louhi, Aura ja VH1. Saattueessa oli Betty H:n lisäksi neljä muutakin rahtilaivaa: Henry John, Monsun, Corona ja Grundsee. Kello 11.10 Betty H:n peräosaan osui torpedo, kun se oli noin 10 meripeninkulman päässä Nyhamnin majakasta. Laiva upposi hyvin nopeasti tämän jälkeen, eikä pelastusveneiden vesillelasku onnistunut enää. Veteen joutuneet miehistön jäsenet pysyttelivät pinnalla kelluvan puutavaran varassa, ja osa onnistui myös uimaan kahdella pinnalle jääneelle pelastuslautalle. Saattaja Aura saapui uppoamispaikalle noin 20 minuutin kuluttua ja pelasti Betty H:n 12 miehistöön kuulunutta jäsentä. Saattue jatkoi matkaansa Ruotsin aluevesirajalle, ja tämän jälkeen saattajina toimineet sotalaivat suuntasivat Maarianhaminaan Betty H:n pelastunut miehistö mukanaan.
Betty H:n upottanut sukellusvene oli SC-307 (Treska) (3. luokan kapteeni N.O. Momot), joka kuului syksyllä 1942 Kronstadtista liikkeelle lähteneeseen 16 sukellusveneen ryhmään. Ammuttuaan torpedonsa vene onnistui pakenemaan paikalta välttäen suomalaisten suorittaman syvyyspommituksen. Vene palasi Kronstadtiin, mutta se ei enää seuraavina vuosina onnistunut upottamaan muita laivoja. Sukellusvene romutettiin Kronstadtissa vuosina 1958–1959, ja sen komentotorni on nykyisin muistomerkkinä sukellusvenekoulun pihalla.
S/S Betty H oli rakennettu vuonna 1902 Whitbyssä Englannissa Kirktown-nimisenä. Ennen Suomeen myyntiä laivan omisti essexiläinen laivanvarustaja Alfred Smith. Laivan pituus oli 94,7 metriä, leveys 13,4 metriä ja ruuman korkeus 6 metriä. Laivan kantavuus oli 2 478 bruttorekisteritonnia, ja sen kolmipaisuntahöyrykoneen teho oli 1 120 hevosvoimaa.
Porin Reposaaressa sijaitsee Betty H:n ja toisen samana vuonna upotetun Hacklinin omistaman kauppalaivan Jussi H:n muistomuuri.
Toisen asteen polynomifunktio

Kvadraattisen funktion  f(x)=x^{2}-x-2\,\! kuvaaja on nimeltään paraabeli. Funktion nollakohdat ovat -1 ja +2 ja terävyys a = 1, joten sen lauseke voidaan esittää myös  f(x)=(x+1)(x-2)\,\!.
Toisen asteen polynomi eli kvadraattinen funktio on matematiikassa polynomifunktio, jonka asteluku on 2. Se on yleinen yhden muuttujan funktio, joka voidaan esittää muodossa
missä a, b ja c ovat reaalilukukertoimia. Funktion kuvaajan muoto on paraabeli. Kvadraattisia funktioita voidaan määritellä myös moniulotteisessa avaruudessa, jolloin sen ominaisuudet muuttuvat. Kvadraattisia funktioita käytetään matemaattisessa mallinnuksessa talouden, tieteen ja tekniikan aloilla.
Funktion kuvaaja > Huippu, symmetria-akseli ja kyljet

Kaikki toisen asteen polynomifunktion kuvaajat ovat paraabeleja. Paraabelilla on aina huippu, joka sijaitsee symmetria-akselilla. Huipusta lähtien kuvaajan vasenta ja oikeaa puoliskoa kutsutaan paraabelin kyljeksi. Paraabelin kuvaaja on symmetria-akselin suhteen oma peilikuvansa eli vasen ja oikea kylki sijaitsevat yhtä kaukana akselista. Kyljet kaartuvat akseliin päin, mutta etääntyvät akselista kuitenkin loputtomasti. Tämä tarkoittaa sitä, että funktio on määritelty kaikille reaaliluvuille.
Paraabelin huippu sijaitsee kohdassa  x_{h}={\frac {-b}{2a}}. Funktio saa tässä kohtaa  x_{h} arvon  f(x_{h})=c-{\frac {b^{2}}{4a}}. Se on funktion ääriarvona joko sen maksimikohta, kun a < 0, tai sen minimikohta, kun a > 0.
Symmetria-akselin analyyttinen yhtälö on  x={\frac {-b}{2a}}, joka on pystysuora.
Funktion kuvaaja > Parametrien vaikutukset funktion kuvaajaan

Parametri a määrää funktion kuvaajan terävyyden ja aukeamissuunnan. Kun kerroin a on positiivien reaaliluku, aukeaa paraabeli ylöspäin. Kun a on negatiivinen, aukeaa se alaspäin. On huomattava, ettei a voi olla 0, koska funktio ei silloin ole toista astetta.
Parametri b vaikuttaa paraabelin sijaintiin koordinaatistossa sekä sivu- että pystysuunnassa, mutta ei vaikuta paraabelin terävyyteen tai muulla tavalla sen muotoon. Eri b:n arvoilla paraabelin toinen kylki kulkee origon kautta ja huippu sijaitsee koordinaatistossa käyrällä  y=c-{\frac {1}{4a}}x^{2}.
Kun parametri c eli vakiotermi kasvaa, sijoittuu paraabelin kuvaaja koordinaatistossa ylemmäksi. Vakion c pienentyessä vajoaa kuvaaja alaspäin.
Funktion kuvaaja > Erikoistapaukset

Toisen asteen polynomifunktiolla  f(x)=ax^{2}+bx+c on kolme erikoistapausta riippuen sen parametrien arvoista.
Kun a ≠ 0 ja b = 0 ja c = 0, saadaan  f(x)=ax^{2}. Tätä kutsutaan toisen asteen potenssifunktioksi. Tämän funktion kuvaaja kulkee origon kautta. Jos a = 1, on kuvaaja paraabeli  y=x^{2}.
Kun a ≠ 0 ja b = 0 ja c ≠ 0, saadaan  f(x)=ax^{2}+c. Tämän funktion kuvaaja kulkee symmetrisesti siten, että y-akseli jakaa kuvaajan kahteen peilikuvamaiseen puoliskoon.
Kun a ≠ 0 ja b ≠ 0 ja c = 0, saadaan  f(x)=ax^{2}+bx. Tämän funktion kuvaaja kulkee aina origon kautta, mutta ei ole sijoittunut minkään akselin suhteen symmetrisesti.
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Nollakohdat

Toisen asteen polynomifunktion nollakohdat saadaan toisen asteen polynomiyhtälön ratkaisuista. Ne voidaan ratkaista neliöksi täydentämällä tai soveltamalla toisen asteen yhtälön ratkaisukaavaa.
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Funktion lausekkeen esitystapoja

Toisen asteen polynomifunktion lauseke voidaan esittää kolmessa eri muodossa.
Yleinen muoto:  f(x)=ax^{2}+bx+c\,\!
Yhtälössä tekijät näkyvissä:  f(x)=a(x-x_{1})(x-x_{2})\,\!, jossa  x_{1} ja  x_{2} ovat funktion nollakohdat.
Yhtälössä näkyvät huipun koordinaatit:  f(x)=a(x-h)^{2}+k\,\!, jossa kuvaajan huipun koordinaatit ovat (h,k).
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Parillinen funktio

Toisen asteen polynomifunktio on parillinen funktio, kun kerroin b = 0 eli  f(x)=ax^{2}+c. Silloin funktio saa saman arvon vastalukujensa s ja -s kohdissa eli  f(s)=f(-s), koska  f(\pm s)=a(\pm s)^{2}+c=as^{2}+c.
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Monotonisuus

Toisen asteen funktio ei ole monotoninen määrittelyjoukossaan. Sen sijaan, jos määrittelyjoukosta valitaan väli, johon ei sisälly funktion kuvaajan huipun kohta  x_{h}, on funktio tällä välillä monotoninen.
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Käänteisfunktio

Toisen asteen funktiolla ei ole käänteisfunktiota, koska se ei ole monotoninen. Jos funktion määrittelyjoukkoa rajoittaa sellaiselle välille, jossa funktio on monotoninen, voidaan käänteisfunktion lauseke muodostaa.
Yksinkertaisimman toisen asteen potenssifunktion  f(x)=x^{2} käänteisfunktio on neliöjuurifunktio. Jos valitaan väli positiivisista reaalilukujen joukosta, saadaan käänteisfunktioksi  f^{-1}(x)={\sqrt {x}}. Jos valitaan väli negatiivisista luvuista, tulee käänteisfunktioksi  f^{-1}(x)=-{\sqrt {x}}. Muutkin kvadraattisen funktion käänteisfunktiot sisältävät neliöjuurifunktion.
Funktion yleisiä ominaisuuksia > Derivaatta ja integraali

Toisen asteen polynomifunktion derivaattafunktio on  f'(x)=2ax+b. Derivaattafunktion nollakohta on aina samassa kohtaa kuvaajan huipun kanssa. Funktion toinen derivaatta on  f''(x)=2a ja kolmas derivaatta  f'''(x)=0.
Sen integraalifunktio on  F(x)={\frac {1}{3}}ax^{3}+{\frac {1}{2}}bx^{2}+cx+C, missä C on integraalivakio.
Funktion määrätty integraali
voidaan laskea myös Simpsonin säännöllä tarkasti:
Kvadraattinen muoto usean muuttujan tapauksissa > Kahden muuttujan kvadraattinen funktio

Kun funktio on määritelty  f:\mathbb {R} ^{2}\to \mathbb {R}
on kyseessä kahden muuttujan toisen asteen polynomifunktio. Tämän tapaisia funktioita käytetään kenttäteoriassa ja niiden kuvaajat ovat kaarevia pintoja kolmiulotteisessa avaruudessa eli tilassa. Asettamalla funktio  f(x,y)\,\! nollaksi, saadaan pinnan ja vaakatason  z=0 leikkauskuvio, joita kutsutaan toisen asteen käyriksi. Toinen yleinen nimitys näille on kartioleikkaus.
Kirjallisuutta

Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus – TKK:n 1. lukuvuoden laaja matematiikka (2000–2013) (pdf) Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry. ISBN 978-952-7010-12-9 ISBN 978-952-7010-13-6 (pdf).
Aiheesta muualla

Wolfram Mathworld: Sana kvadraattinen (englanniksi)
Aalto-yliopisto, Systeemianalyysin laboratorio: Luento 8: Epälineaarinen optimointi[vanhentunut linkki]
xxx
xxx
Maskun teatteri

Maskun teatteri, kulissit näytelmästä Pertsa ja Kilu.
Maskun teatteri on Maskussa toimiva harrastajateatteri. Ensimmäisen näytelmän kesällä 1981 esitti Humikkalan Omakotiyhdistyksen teatterijaosto, joka  muuttui vuonna 1990 Humikkalan Teatteriyhdistykseksi (ry). Vuonna 2000 nimeksi muutettiin Maskun Teatteriyhdistys ry.
Aluksi teatteri toimi satunnaisissa esityspaikoissa. Ensimmäisenä nykyiselle teatterialueelle rakennettiin monitoimirakennus 1989-1990. Vuonna 1992 rakennettiin katsomo-osa. Kuluneiden vuosien aikana yhdistys on saanut kaikkiaan kolme Suomen Harrastajateatteriliiton kantaesityspalkintoa.