stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reginn

Reginn (”Neuvonantaja”) on skandinaavisessa mytologiassa esiintyvä kääpiö, Hreidmarrin poika sekä Fafnirin ja Otrin veli. Reginn on taitava ja ovela seppä, joka tuntee taiat. Reginnistä kerrotaan Eddan Reginnin ja Fafnirin runoissa.
Reginn kasvatti ja opetti Sigurdia. Hän kertoi Sigurdille kuinka Loki tappoi Otrin ja kuinka jumalat maksoivat Hreidmarrille verirahana Andvarilta anastetulla kullalla ja Andvaranaut-sormuksella. Loki kuitenkin kirosi kulta-aarteen ja ennusti, että se koituisi Hreidmarrin ja hänen poikiensa turmaksi. Tämän jälkeen Fafnir ja Reginn vaativat sukulaissakkoa aarteesta, mutta Hreidmarr ei suostunut siihen. Fafnir surmasi nukkuvan isänsä ja otti kaiken kullan, eikä suostunut jakamaan sitä Reginnin kanssa.
Reginn kysyi sisareltaan Lyngheidrilta, miten saisi isänperintönsä. Sisko neuvoi, ettei Reginn yrittäisi saada osuuttaan väkivalloin, vaan suostuttelisi Fafniria lempein sanoin jakamaan kullan. Mutta kun Sigurd tuli käymään Reginnin kartanolla, antoi Reginn hänelle takomansa Gram-miekan ja yllytti tappamaan lohikäärmeeksi muuttuneen Fafnirin.
Reginn ja Sigurd menivät Gnitaheidrille, jonne Fafnir oli vetäytynyt vartioimaan aarrettaan. Fafnirilla oli suojanaan kauhukypärä, jota kaikki elolliset pelkäsivät. Sigurd kaivoi kuopan Fafnirin kulkureitille ja piiloutui sinne. Fafnirin kulkiessa purolle Sigurd työnsi miekan pedon vatsaan. Sitten Sigurd ja kuoleva Fafnir keskustelivat ja Fafnir varoitti, että kulta ja kimaltelevat aarteet koituvat kerran Sigurdin surmaksi. Fafnir varoitti myös Reginnin petollisuudesta ja kuolee sitten. Piilossa ollut Reginn palasi Sigurdin luokse ja leikkasi Fafnirin sydämen irti ja joi verta haavasta. Sigurd ja Reginn kiistelivät siitä, kummalla on suurempi osa Fafnirin surmassa. Sitten Reginn pyysi Sigurdia paistamaan sydämen. Sigurd paistoi sydäntä ja kokeili onko se kypsää. Liha poltti hänen sormensa ja Sigurd pani sormen suuhunsa. Fafnirin sydänverta maistettuaan Sigurd ymmärsi lintujen puheen. Linnut sanoivat, että Reginn aikoo pettää Sigurdin. Silloin Sigurd katkaisi miekallaan Reginnin kaulan. Sitten Sigurd söi Fafnirin sydäntä ja joi sekä Fafnirin että Reginnin verta. Sen jälkeen Sigurd meni Fafnirin maan alle rakennettuun asumukseen ja otti kulta-aarteen, kauhukypärän, Hrotti-miekan, kullatun panssaripaidan ja muita kalleuksia.
Pentti Rauhala

| Pentti Rauhala |
| --- | --- |
 Pentti Rauhala vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1938 (ikä 86–87) Viipuri
Ammatti:  opettaja
Kirjailija
Äidinkieli: Suomi
Tuotannon kieli: Suomi
Tyylilajit:  dokumentoiva kirjoittaminen
Aiheet:  lintujen havainnointi, lintulaskenta, luonnon suojeleminen
Esikoisteos:  Kemin–Tornion seudun linnusto (1980)
Pääteokset:  Pentti Rauhala, Matti Suopajärvi ja Pekka Suopajärvi, Kemin–Tornion alueen linnut (2015)
Palkinnot
 Metsähallituksen luontopalveluiden vuoden Sarvipää 2013 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pentti Kauko Kalevi Rauhala (s. 1938 Viipuri) on suomalainen lintukirjailija ja alalla toimiva vaikuttaja.
Rauhala on tehnyt lintulaskentoja Kemin–Tornion seudulla vuodesta 1958 lähtien. Erityisesti kiinnostuksen kohteina hänellä on ollut saaristo- ja suoluonto.
Luottamustehtävät

Rauhala on toiminut Lapin lintutieteellisessä yhdistyksessä 1973–1976 ja Kemi-Tornion lintuharrastajat ry. Xenuksessa 1976–2007. Nimi Xenus liittyy yhdistyksen alueella pesivään lintuharvinaisuuteen, rantakurviin (Xenus cinereus).
Linnuston seurannasta

Rauhala aloitti luontoharrastuksen parikymppisenä luontoretkellä Kemin ulkosaaristossa ja innostui karun saariston linnustosta. Hän on seurannut saariston lajiston kehitystä ensimmäisestä linturetkestään lähtien. Joinakin kesinä hän on laskenut kaikkien puiston saarten pesivät linnut, tehnyt havaintoja ja kirjannut ne ylös. Tietoja laskennasta on kirjattu Metsähallituksen julkaisusarjaansekä Rauhalan ja muiden kirjoittamiin n. 140 artikkeliin ja kirjoihin.
Rauhala on poiminut havaintoja samoilla saarilla 1910–1912 lintuja tarkkailleen Einari Merikallion muistivihkoista  myös omaan kirjaansa .
Rauhala sai vuonna 2013 Metsähallituksen luontopalveluiden Sarvipää-palkinnon.
Käsikirja ja hakuteos

Rauhala on linnustoa koskevan teoksen Kemin–Tornion alueen linnut yksi tekijä. Teokseen on koottu aiemmin hajallaan olevaa tietoutta eri lähteistä ja yhdistetty uudempaan tutkimukseen. Näin on saatu tietoaineisto yksiin kansiin käsikirjaksi ja hakuteokseksi.
Kirjan keskeisenä osana ovat lajikuvaukset. Kemi–Tornion alueella on tavattu 285 Suomessa luonnonvaraiseksi luettua lajia. Näistä kutakin tarkastellaan teoksessa. Missä päin maailmaa ja Suomea lintulajia tavataan, esiintymishavaintoja yhdistyksen alueella sekä lajin harvinaisuutta. Harvinaisuuksia alueella ovat olleet alle kymmenen kertaa tavatut aavikkotylli, merikeiju ja ruostesiipirastas. Ainut havainto preeriaviklosta Suomessa on Kemistä. Yleisimmin tavattu on pajulintu.
Lajikuvausten pohjana olevan materiaalin Pentti Rauhala on koonnut ja kirjoittanut pohjatekstin. Petolintuja koskevissa teksteissä ja taustamateriaalien koostamisessa näkyvät Matti ja Pekka Suopajärven kädenjäljet. Lajiteksteissä on kuvattu linnuston levinneisyyden ja runsauden muutoksia ja nykyistä esiintymistä. Pekka Suopajärvi on tuottanut diagrammit ja kartat, ja Matti Suopajärvi taittanut kirjan painovalmiiksi.
Teos on tuhansien maastotuntien ja satojen lintuharrastajien työn tulosta. Taloudellisen tuen teokselle ovat antaneet Tiede- ja kulttuurisäätiö Kemi 2000 sekä Suomen Kulttuurirahaston Lapin rahasto.
Pentti Rauhala lintuja tarkkailemassa Tervolan Suuripäällä vuonna 2011.
Kemin–Tornion alueen linnut -käsikirja ja hakuteos.
Teokset

Rauhala, P. (1980). Kemin–Tornion seudun linnusto. Omakustanne, Kemi .
Rauhala, Pentti, Ylimaunu, Juha & Heikkuri, Olavi. (toim.) (1990). Kemin arvokkaimmat linnustuskohteet, Kemin kaupungin ympäristönsuojelujulkaisu n:o 5. Kemin kaupunki, Kemi.
– Rauhala, P. toim. (1992). Tornion arvokkaimmat linnustokohteet. Tornion kaupungin ympäristöjulkaisu.
– Rauhala, P. (1994). Kemin–Tornion seudun linnusto 2. Omakustanne, Kemi.
Rauhala, Pentti & Suopajärvi, Pekka (2002). Kemin lintuatlas 1999–2001, Kemin kaupunki, Kemi.
Rauhala, P. (2007). Perämeren kansallispuiston pesimälinnusto 1960–2006. Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisu. Sarja A 167. Metsähallitus, Vantaa.
Rauhala, Pentti, Suopajärvi, Matti & Suopajärvi, Pekka (2015). Kemin–Tornion alueen linnut. Omakustanne, Kemi. ISBN 978-952-93-5407-8.
Regolini-Galassi-hauta

Regolini-Galassi-haudan pääkammiota esittävä piirustus.
Regolini-Galassi-hauta on löytäjiensä mukaan nimen saanut, noin 650-luvulta eaa. peräisin oleva orientalisoivan kauden etruskihauta. Hauta sijaitsee Sorbon nekropolilla Caeren lounaispuolella. Hauta löydettiin vuonna 1836 suuresta tumuluksesta. Hauta on säilynyt koskemattomana, ja se muodostuu käytävämäisestä eteisestä, siihen aksiaalisesti liittyvästä pitkänomaisesta kammiosta sekä näiden välissä kummallakin puolella olevista ovaalinmuotoisista kammioista. Haudasta löydettiin yhden naisen ja kahden miehen jäännökset. Haudassa oli runsaasti arvoesineitä, muun muassa kultakoruja, norsunluuta, meripihkaa sekä vuode kuljetuskärryineen. Ne ovat nykyisin esillä Vatikaanin etruskimuseossa. Regolini-Galassi-haudan ympärille on sijoitettu samaan tumulukseen myös viisi myöhempää hautaa.
Ranskan perustuslakineuvosto

Viides tasavalta
Ranskan perustuslaki (1958)
Ranskan perustuslakineuvosto
Ranskan tasavallan presidentti
Ranskan pääministeri
Ranskan hallitus
Ranskan parlamentti:
Ranskan kansalliskokous
Ranskan senaatti
Alueneuvosto (Ranska)
Yleisneuvosto (Ranska)
Ranskan departementit
Ranskan arrondissementit
Ranskan kantonit
Ranskan kunnat
Ranskan presidentinvaalit
Ranskan kansalliskokouksen vaalit
Ranskan senaatin vaalit
Ranskan aluevaalit
Ranskan kantonivaalit
Ranskan kunnallisvaalit
Ranskan kansanäänestykset
Osa Ranskan viidennen tasavallan poliittista elämää ja rakennetta koskevaa kokonaisuutta.
Ranskan perustuslakineuvosto (ransk. Conseil constitutionnel) on Ranskan viidennen tasavallan perustuslaissa 4. lokakuuta 1958 määritelty valtionjärjestelmään kuuluva instituutio. Perustuslakineuvoston tehtävänä on valvoa keskeisten Ranskassa pidettyjen vaalien ja kansanäänestysten rehellisyyttä ja organisointia. Se antaa lausuntonsa lakien ja eräiden säädösten perustuslainmukaisuudesta ennen niiden voimaantuloa. Se puuttuu myös eräisiin parlamentin ja julkisen elämän tilanteisiin.
Asema

Perustuslakineuvosto ei sijoitu minkään juridisen tai hallinnollisen oikeudellisen järjestelmän huipulle. Se ei siis ole ylioikeus (Cour suprême), sillä ylimpänä hallinnollisena tuomioistuimena toimii valtioneuvosto, ja siviiliasioiden korkeimpana oikeusasteena toimii Ranskan korkein oikeus (Cour de cassation).
Sen kannanotot sitovat kuitenkin hallinnollisia ja oikeudellisia toimijoita. Niinpä Ranskan perustuslakineuvostosta on lainsäädännöllä tehty keskeinen auktoriteetti kaikkien ranskalaisten instituutioiden yläpuolelle.
Kenraali Charles de Gaulle halusi välttää sen, mitä hän piti ongelmana yhdysvaltalaisessa järjestelmässä, eli eräänlaista hallitustuomaria. De Gaullen mielestä ainoastaan kansa saattoi toimia ylimpänä oikeusasteena ja tuomarina. Siksi perustuslakineuvoston toimiala muodostui aluksi hyvin suppeaksi suhteessa muihin valtion keskeisiin tehtäviin, mutta ajan myötä se on kuitenkin kasvattanut vaikutusvaltaansa ja lujittanut asemaansa enemmän ulospäin suuntautuneeksi oikeudenkäyttäjäksi. Syynä on ollut erityisesti se, että perustuslaki reagoi kovin hitaasti yhteiskunnan ja muun oikeudenkäytön nopeisiin muutoksiin.
Perustuslakineuvoston on ollut pakko sopeutua myös poliittisiin muutoksiin, joista merkittävin on ollut Euroopan unionin kehittyminen ja rakentaminen. Sen on myös vuosien mittaan pitänyt rakentaa itselleen vankka asema oikeudenkäytön alueella ja varsinkin hallinto-oikeudessa.
Fyysisesti perustuslakineuvoston toimistot sijaitsevat perustamisestaan lähtien rue de Monstpensierilla, Palais-Royalissa, Pariisin 1. arrondissementissä lähellä valtioneuvoston tiloja.
Jäsenyys neuvostossa

Ranskan perustuslakineuvosto koostuu yhdeksästä nimetystä jäsenestä. Kolmannes jäsenistä on erovuorossa kolmen vuoden välein, ja nämä kolme ovat eri instituutioiden nimeämiä: yksi tasavallan presidentin, yksi kansalliskokouksen puhemiehen ja yksi senaatin puhemiehen.
Entiset tasavallan presidentit ovat perustuslakineuvostossa itseoikeutettuja ja elinikäisiä jäseniä, jos he itse haluavat tai heillä ei ole keskeisiä poliittisia tehtäviä. Puheenjohtajan valitsee ja nimittää tasavallan presidentti.
Virkakautensa aluksi jokaisen, paitsi entisten tasavallan presidenttien, tulee vannoa tasavallan presidentille virkaan kuuluva erityisvala, jonka mukaan ”he hyvin ja uskollisesti täyttävät tehtävänsä, kunnioittavat perustuslakia täysimääräisesti, säilyttävät salaisina käymänsä neuvottelut ja äänestykset, eivätkä ota mitään poliittista kantaa asioihin, jotka kuuluvat neuvoston toimivaltaan”.
Perustuslakineuvosto kokoontuu tarvittaessa sen puheenjohtajan kutsusta. Puheenjohtajan poissa ollessa kutsun esittää ja kokousta johtaa virkaiältään vanhin neuvoston jäsen. Kuten muissakin instituutioissa, perustuslakineuvostollakin on päätösvaltaisuuspykälä. Se voi tehdä päätöksiä, jos vähintään seitsemän neuvoston jäsentä on läsnä.
Entiset tasavallan presidentit voivat olla läsnä neuvoston kokouksessa vain, jos heitä ei ole vaaleilla valittu mihinkään muun tasavallan tehtävään, kunnanjohtajaksi, europarlamentaarikoksi tai muuhun vastaavaan tehtävään. Toistaiseksi vain kaksi neljännen tasavallan presidenttiä, René Coty ja Vincent Auriol, ovat ottaneet osaa neuvoston istuntoihin. Vuodesta 2005 entinen tasavallan presidentti Valéry Giscard d’Estaing on ottanut osaa kokouksen istuntoihin.
Toimivalta

Ranskan kansalliskokouksen edustajat sekä senaatin jäsenet eivät voineet suoraan vedota perustuslakituomioistuimeen ennen vuoden 1974 perustuslakiuudistusta.
Perustuslakineuvosto valvoo myös Uuden-Kaledonian lainsäädännön perustuslaillisuutta. Se valvoo, että sen kansallinen lainsäädäntö ei loukkaa Polynesian ranskalaisille viranomaisille määriteltyä auktoriteettia.
Vuosien 1958 ja 2005 välisenä aikana perustuslakineuvoston on antanut kaikkiaan 3 485 päätöstä, joista 2 516 liittyi vaaleihin ja 528 liittyi peruslain tulkintoihin.
Neuvoston toimivaltaan kuuluva perustuslaillinen valvonta
Perustuslaillisuuden valvonta on:
konsultointi vapaaehtoinen, jos perustuslakineuvostolta sitä pyytää tasavallan presidentti, pääministeri, kansalliskokouksen tai senaatin puhemies tai 29. lokakuuta 1974 tehdyn perustuslain muutoksen mukaan myös 60 kansalliskokouksen tai 60 senaatin jäsentä pyytävät:
tavanomaisista laeista, eritoten finansseihin liittyvistä, sopimusten vahvistamiseen liittyvistä, määräykset laillistavista laeista,
kansainvälisissä sitoumuksissa:
konsultointi on pakollinen:
kun se koskee lakia, jolla muutetaan valtion järjestelmärakennetta tai organisaatiota,
säännöistä, jotka koskevat kansalliskokousta, senaattia ja niiden yhteisistuntoa eli kongressia.
Vaalien tai vastaavien riita-asiat
Perustuslakineuvosto on tuomari erilaisten:
parlamentti (Kansalliskokous ja senaatti) vaalien säännönmukaisesta toimittamisesta,
tasavallan presidentin vaalien toimittamisesta,
kansallisen tason kansanäänestyksistä.
Kahdessa viimeksi mainitussa tapauksessa se julkistaa myös lopullisen ja virallisen tuloksen.
Tähän ryhmään voidaan liittää yleisesti myös seuraavat kohdat:
kansalliskokouksen edustajien ja senaatin jäsenten kykenemättömyys ja sopimattomuus tehtäväänsä,
edellisten henkilöiden tehtävänsä menettäminen.
Peruslakineuvoston nykyiset jäsenet

Laurent Fabius, perustuslakineuvoston puheenjohtaja; hänet nimitti tasavallan presidentti   François Hollande  maaliskuussa 2016
Nicole Maestracci,   hänet nimitti tasavallan presidentti   François Hollande  maaliskuussa 2013
Claire Bazy-Malaurie,  kansalliskokouksen puhemies Claude Bartolonen nimeämänä helmikuussa  2010
Corinne Luquiens,   kansalliskokouksen puhemies Claude Bartolonen nimeämänä helmikuussa   2016
Michel Pinault,   senaatin puhemiehen Gérard Larcherin nimeämänä helmikuussa 2016
Dominique Lottin, senaatin puhemiehen Gérard Larcherin nimeämänä marraskuussa 2017
Alain Juppé,  kansalliskokouksen nimeämänä maaliskuussa 2019
Jacques Mézard, hänet nimitti tasavallan presidentti   Emmanuel Macron  maaliskuussa 2019
François Pillet,   senaatin puhemiehen Gérard Larcherin nimeämänä maaliskuussa 2019
Puheenjohtajat

Léon Noël, 5 .maaliskuuta  1959 - 5 .maaliskuuta  1965
Gaston Palewski, 5 .maaliskuuta  1965 - 5 .maaliskuuta  1974
Roger Frey, 5 .maaliskuuta  1974 - 4 .maaliskuuta  1983
Daniel Mayer, 4 .maaliskuuta  1983 - 4 .maaliskuuta  1986
Robert Badinter, 4 .maaliskuuta  1986 - 4 .maaliskuuta  1995
Roland Dumas, 8 .maaliskuuta  1995 - 1 .maaliskuuta  2000
Yves Guéna, 1 .maaliskuuta  2000 - 9 .maaliskuuta  2004
Pierre Mazeaud, 9 .maaliskuuta  2004 - 3 .maaliskuuta  2007
Jean-Louis Debré, 5 .maaliskuuta  2007 - 4 .maaliskuuta  2016
Laurent Fabius, 8 .maaliskuuta  2016- nykyinen
Perustuslakineuvoston jäsenet vuodesta 1959

| Jäsen | Nimitetty | Luopui |
| --- | --- | --- |
| Vincent Auriol | 1959 | 1960 |
| Victor Chatenay | 1959 | 1962 |
| René Coty | 1959 | 1962 |
| Jean Gilbert-Jules | 1959 | 1960 |
| Maurice Delépine | 1959 | 1960 |
| Charles Le Coq de Kerland | 1959 | 1965 |
| Jean Michard-Pellissier | 1959 | 1968 |
| Léon Noël | 1959 | 1965 |
| Louis Pasteur Vallery Radot | 1959 | 1965 |
| Maurice Patin | 1959 | 1962 |
| Georges Pompidou | 1959 | 1962 |
| René Cassin | 1960 | 1971 |
| Edmond Michelet | 1962 | 1967 |
| Marcel Waline | 1962 | 1971 |
| Bernard Chenot | 1962 | 1964 |
| André Deschamps | 1964 | 1968 |
| François Luchaire | 1965 | 1974 |
| Henri Monnet | 1965 | 1974 |
| Gaston Palewski | 1965 | 1974 |
| Jules Antonini | 1967 | 1971 |
| Pierre Chatenet | 1968 | 1977 |
| Georges-Léon Dubois | 1968 | 1977 |
| Jean Sainteny | 1968 | 1977 |
| Paul Coste-Floret | 1971 | 1979 |
| François Goguel | 1971 | 1980 |
| Henri Rey | 1971 | 1983 |
| René Brouillet | 1974 | 1983 |
| Roger Frey | 1974 | 1983 |
| Gaston Monnerville | 1974 | 1983 |
| Louis Gros | 1977 | 1984 |
| Achille Peretti | 1977 | 1983 |
| André Segalat | 1977 | 1986 |
| Louis Joxe | 1977 | 1989 |
| Robert Lecourt | 1979 | 1989 |
| Georges Vedel | 1980 | 1989 |
| Léon Jozeau-Marigne | 1983 | 1992 |
| Pierre Marcilhacy | 1983 | 1992 |
| Paul Legatte | 1983 | 1986 |
| Maurice-René Simonnet | 1984 | 1988 |
| Robert Badinter | 1986 | 1995 |
| Robert Fabre | 1986 | 1992 |
| Francis Mollet-Vieville | 1987 | 1995 |
| Jacques Latscha | 1988 | 1995 |
| Jean Cabannes | 1989 | 1998 |
| Maurice Faure | 1989 | 1998 |
| Jacques Robert | 1989 | 1998 |
| Georges Abadie | 1992 | 2001 |
| Noëlle Lenoir | 1992 | 2001 |
| Marcel Rudloff | 1992 | 1996 |
| Michel Ameller | 1995 | 2004 |
| Etienne Dailly | 1995 | 1996 |
| Roland Dumas | 1995 | 2000 |
| Alain Lancelot | 1996 | 2001 |
| Yves Guéna | 1997 | 2004 |
| Jean-Claude Colliard | 1998 | 2007 |
| Pierre Mazeaud | 1998 | 2007 |
| Simone Veil | 1998 | 2007 |
| Monique Pelletier | 2000 | 2004 |
| Olivier Dutheillet de Lamothe | 2001 | 2010 |
| Pierre Joxe | 2001 | 2010 |
| Dominique Schnapper | 2001 | 2010 |
| Jean-Louis Pezant | 2004 | 2010 |
| Jacqueline de Guillenchmidt | 2004 | 2013 |
| Pierre Steinmetz | 2004 | 2013 |
| Guy Canivet | 2007 | 2016 |
| Jean-Louis Debré | 2007 | 2016 |
| Renaud Denoix de Saint-Marc | 2007 | 2016 |
| Jacques Chirac | 2007 | 2019 |
| Jacques Barrot | 2010 | 2014 |
| Michel Charasse | 2010 | 2019 |
| Hubert Haenel | 2010 | 2015 |
| Claire Bazy Malaurie | vuodesta 2010 |  |
| Nicolas Sarkozy | vuodesta  2012 |  |
| Nicole Belloubet | 2013 | 2017 |
| Nicole Maestracci | vuodesta 2013 |  |
| Lionel Jospin | 2015 | 2019 |
| Jean-Jacques Hyest | 2015 | 2019 |
| Corinne Luquiens | vuodesta  2016 |  |
| Laurent Fabius | vuodesta  2016 |  |
| Michael Pinault | vuodesta  2016 |  |
| Dominique Lottin | vuodesta  2017 |  |
| Jacques Mézard | vuodesta  2019 |  |
| François Pillet | vuodesta  2019 |  |
| Alain Juppé | vuodesta  2019 |  |
Aiheesta muualla

Perustuslakineuvoston kotisivut
Kirjallisuutta

Pascal Jan;: Le procès constitutionel. L.G.D.J. Pariisi 2001. ISBN 978-2-275-01995-6
Armas Raunio

Kaarlo Armas Raunio (20. huhtikuuta 1911 – 26. joulukuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari ja kuvataiteilija. Hän debytoi Tampereella vuonna 1936. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuodesta 1985 alkaen.
Taide

Armas Raunio maalasi paljon maisemia sekä kaupunki- ja pihanäkymiä. Hän teki myös laatukuvia, henkilötutkielmia, omakuvia sekä tilausmuotokuvia. Raunion maalaukset ovat usein värikkäitä. Hänen tuotannossaan ilmenee realismia, fantasiaa ja huumoriakin. 1960-luvun töissä näkyy abstraktin ilmaisun vaikutteita ja 1970-luvun muotokuvissa fotorealismin innoitusta. Raunion myöhemmissä töissä on nähtävillä eri tyylilajien yhdistelyä.
Näyttelyt

Raunio osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuonna 1945 ja 1952 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotis näyttelyyn vuonna 1993.
Ulkomailla Raunion töitä on ollut esillä Ruotsissa Norrköpingissä 1948, Tanskassa Odensessa 1955, Norjassa Trondheimissa 1955 sekä Neuvostoliitossa Kiovassa 1961. Hänen töitään myös on ollut esillä vuosina 1989-1990 Skissä, Solnassa ja Gladaxessa ystävyyskuntanäyttelyissä.
Vuonna 2011 Tampereen taidemuseo, Hiekan taidemuseo ja Tampereen taiteilijaseura järjestivät Armas Raunion näyttelyn.
Julkinen taide

Raunio on tehnyt Tampereelle koristemaalauksen 1956 Raholan kansakouluun sekä seinämaalaukset 1957 Nuolian ja Järvensivun kansakouluihin.
Aiheesta muualla

Armas Raunio -julkaisu (perustuu Hiekan taidemuseossa 2011 järjestettyyn Armas Raunion näyttelyyn): Kirjoittajat: Marjatta Saari, toimitus: Liisa Rintala, julkaisun työryhmä: Soila Kaipiainen, Nina Koskinen, Kirsti Melartin, Anne Paldanius, Liisa Rintala, Marjatta Saari, Tapio Suominen; ISBN 978-952-99397-2-5
Helin, Martti: Armas Raunio - elämä ja kuvat, ISBN 951-96871-0-6
Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Armas Raunio
Armas Raunion taiteilijakodissa. Pirkkala-Seura. Arkistoitu 12.12.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Regent-timantti

Regent-timantti
Regent-timantti, Le Régent, on Intian Golkondasta vuonna 1698 löydetty timantti. Sen paino oli ennen hiomista 410 karaattia, ja hiomisen jälkeen painoksi tuli 136 ¾ karaattia.
Tarinoiden mukaan timantin löysi kaivoksella työskennellyt orja vuonna 1698. Hän salakuljetti timantin pois kaivoksesta itse tekemäänsä haavaa suojaavan siteen alla. Hänet auttoi Intiasta pois muuan merimies, joka kuitenkin murhasi orjan. Merimies myi timantin tuhannella punnalla. Sen osti vuonna 1702 Thomas Pitt, jonka mukaan timantti on saanut toisinaan käytetyn englanninkielisen nimen Pitt Diamond.
Orleansin herttua Filip II osti timantin Pittiltä vuonna 1717. Hän toimi Ranskan sijaishallitsijana eli regenttinä, mistä timantti sai ranskalaisen nimensä Le Régent. Se liitettiin Ranskan kruununjalokiviin. Timantti varastettiin vuonna 1792 muiden kruununjalokivien mukana, mutta löydettiin kaivannosta. Toisen tarinan mukaan se löydettiin erään talon ullakolta Pariisista.
Konsulina ollessaan Napoleon käytti Regent-timanttia panttina.
Timantti on ollut vuodesta 1887 lähtien näytteillä Louvressa, Pariisissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Regent-timantti Wikimedia Commonsissa
Karl Reich

Karl Reich (19. huhtikuu 1871 Oldenburg – 7. syyskuuta 1944 Bremen) oli saksalainen lintukauppias ja lintujen kasvattaja, joka oli ensimmäinen lintujen laulua äänilevylle tallentanut henkilö.
Reich kasvatti 1920-luvulla kanarialintuja, jotka hän opetti laulamaan kuin etelänsatakieli (Luscinia megarhynchos). Hänen taitonsa oli hämmästyttävä, sillä muut kasvattajat eivät yrityksistään huolimatta siinä onnistuneet, koska etelänsatakielen ja kanarialinnun laulukausi ajoittuu eri ajanjaksolle. Kanarialintu on helppo opettaa laulamaan toisen lajin laulua, kun sille poikasena soitetaan esimerkiksi hempon laulua, eikä se kuule oman lajinsa laulua. Reich piti taitonsa pitkään salaisuutena. Menetelmän salaisuus oli siinä, että hän keinotekoisesti pidensi etelänsatakielen "talvea" eli lisääntymistoiminnoille passiivista aikaa. Hän pidensi häkissä pitämiensä etelänsatakielten kevättä pitämällä niitä pimeässä, ja lisäämällä sitten valoa niin, että niiden laulukausi siirtyi parilla kuukaudella eteenpäin, eli samalle ajanjaksolle kuin kanarialinnun laulukausi. Reich tuli niin taitavaksi, että hän sai etelänsatakielensä laulamaan mihin vuodenaikaan tahansa.
Reich teki yhteistyötä saksalaisen tutkijan Hans Dunckerin (1881–1961) kanssa, joka oli lintujen geenitutkimuksen pioneereja.