Välskärin kertomuksia
Juoni > Ensimmäinen nide: Kertomukset 1–6

Kertomus alkaa vuoden 1631 Breitenfeldin taistelusta, jossa Kustaa Perttilä -niminen isokyröläinen talonpojan poika ja ratsumies kunnostautuu. Hänet ylennetään ratsuväen luutnantiksi. Hän muuttaa nimensä Berteliksi ja myöhemmin aateloinnin yhteydessä Bertelsköldiksi. Bertel rakastuu Saksassa nuoreen ja kauniiseen ruhtinatar Regina von Emmeritziin, josta tulee monien seikkailujen jälkeen hänen vaimonsa ja aatelis­suvun kanta­äiti. (1. kertomus ”Kuninkaan sormus")
Romaaniin tuo salaperäisyyttä ja taianomaisuutta kuparinen sormus, joka on aluksi kuningas Kustaa II Aadolfin hallussa. Ennen kaatumistaan Lützenin taistelussa kuningas on testamentannut sormuksen Kustaa Bertelille, joka todellisuudessa on hänen avioton poikansa. Näin sormus joutuu Bertelsköldin suvun haltuun ja kiertää sen jäseneltä toiselle usean sukupolven ajan välillä vieraisiin käsiinkin joutuen.  Taikavoimaiseen esineeseen on kaiverrettu kirjaimet R. R. R. tarkoittaen latinan sanoja Rex Regi Rebellis – ”kuningas kapinassa kuningasta vastaan”. Sormuksen haltijaan ei pysty vesi, tuli, rauta eikä lyijy. Se tuo omistajalleen menestystä, mutta sen taikavoima lakkaa, jos sen kantaja vannoo väärän valan.
Eräs ensimmäisen niteen dramaattisimmista hetkistä tapahtuu suvun kantaisän Aaron Perttilän talossa Isossakyrössä vuonna 1635. Kustaa Bertelsköld on vaimonsa Reginan kanssa saapunut paikalle pyytämään siunausta luulotellulta isältään Aaronilta. Aatelissäätyä vihaava Perttilä ei kuitenkaan hyväksy aatelisarvon vastaanottanutta jälkeläistään ja kiroaa Kustaa Bertelsköldin karkein sanoin. Silloin hänen tyttärensä Meri (Emerentia) paljastaa olevansa Kustaan äiti. Samalla selviää myös, että juuri Meri oli lahjoittanut Tukholmassa nuoruuden rakastetulleen, tulevalle kuninkaalle Kustaa II Aadolfille, onnea tuovan kuparisormuksen. Meri siunaa Kustaan ja Reginan, mutta varoittaa heitä myös sormukseen liittyvistä vaaroista, kunnianhimosta ja väkivallasta. Tästä kohtauksesta lähtien Bertelsköldien kohtaloista tulevat taistelemaan Aaron Perttilän aatelis­valtaa vastaan sinkoama kirous ja Meri Perttilän pojalleen Kustaalle ja tämän jälkeläisille lausuma siunaus. Aaron Perttilä puolestaan tekee pehtorinsa Larssonin pojasta perillisensä, lahjoittaa hänelle kirveensä merkiksi rehellisen työn kunniasta ja manaa ikuista vihaa talonpoikien ja aateliston välille. Meri Perttilä kuolee poikansa Kustaan syliin. (3. kertomus ”Tuli ja vesi”)
Seuraavassa kertomuksessa kenraalimajuriksi ylennyt kreivi Kustaa Bertelsköld taistelee Liettuassa ja Puolassa vuonna 1656 ja selviää taisteluista vahingoittumattomana. Liettualaisten kanssa käydyissä neuvotteluissa hän kuitenkin vannoo väärän valan, ja menettää näin onnensa. Hänen mukanaan on hänen herkkäsydäminen poikansa Bernhard, joka muistuttaa luonteeltaan selvästi enemmän jo vuonna 1653 kuollutta äitiään kuin isäänsä. Pohjan sodassa vuonna 1657 molemmat Bertelsköldit hyökkäävät Ruotsi-Suomen armeijan mukana Tanskaan, ja tammikuussa 1658 he valmistautuvat Vähän-Beltin ylitykseen. Poikkeuksellisen ankara pakkanen on jäädyttänyt salmen. Juuri ennen salmen ylitystä eräs nuori sotilas pilkkaa Kustaata, joka suuttuu ja haastaa hänet kaksintaisteluun. Väärään valaan syyllistynyt Kustaa häviää taistelun ja menettää kaksi sormeaan. Niistä toisessa on kuninkaan sormus, jonka saa haltuunsa Niilo Janssen, hieman aikaisemmin Bertelsköldin mukaansa kaappaama tanskalaispoika. Kustaa Bertelsköld hukkuu Vähän-Beltin ylityksessä ja näin Bernhardista tulee Bertelsköldin suvun päämies. (4. kertomus ”Kapinassa omaa onneaan vastaan”)
Seuraavissa kertomuksessa seurataan Bernhard Bertelsköldiä Kaarle XI:n metsästysseurueessa Ahvenanmaalla 1670-luvun alussa sekä pelastamassa noitavainoissa tuomittua vanhaa naista (5. kertomus ”Noita-akka”). 1690-luvulla hän menettää suuren osan läänityksiään reduktiossa eli läänitysten palautuksessa kuningas Kaarle XI:lle. Hänen hovimestarinaan toimiva Janssen juonittelee hänen selkänsä takana ja osittain saa aikaan Bertelsköldin suvun vararikon. He menettävät Varsinais-Suomessa olevan Mainiemen linnan suurten nälkävuosien aikaan 1695–1697 ja Bernhard Bertelsköld joutuu vangiksi Turun linnaan, jossa hän vaipuu syvään masennukseen ja sairastuu (6. kertomus ”Mainiemen linna”). Kertomuksen lopussa hänen nuoruudenrakastettunsa Kerttu tulee vierailulle ja kertoo, että Janssen on hukkunut. Hän myös paljastaa, että hänellä on kuninkaan sormus mukanaan. Bernhardin pyynnöstä hän antaa sormuksen tälle. Linnan päällikkö tulee ilmoittamaan Kaarle XI:n kuolemasta ja Bertelsköldin poikien, Torstenin ja Kustaan menestyksestä virkamiehistössä ja armeijassa. Bernhard kuolee pian näiden uutisten jälkeen ehdittyään testamentata sormuksen esikoiselleen Torstenille.