stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Brigitte Totschnig
Palkintosijat maailmancupin osakilpailuissa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| Päivä | Kilpailupaikka | Maa | Laji | Sijoitus |
| 19. joulukuuta 1972 | Saalbach | Itävalta | syöksylasku | 3. |
| 16. tammikuuta 1973 | Grindelwald | Sveitsi | syöksylasku | 3. |
| 10. joulukuuta 1975 | Aprica | Italia | syöksylasku | 1. |
| 16. joulukuuta 1975 | Cortina d'Ampezzo | Italia | syöksylasku | 2. |
| 17. joulukuuta 1975 | Cortina d'Ampezzo | Italia | alppiyhdistetty | 2. |
| 7. tammikuuta 1976 | Meiringen | Sveitsi | syöksylasku | 1. |
| 12. maaliskuuta 1976 | Aspen | Yhdysvallat | syöksylasku | 1. |
| 11. joulukuuta 1976 | Courmayeur | Italia | suurpujottelu | 1. |
| 15. joulukuuta 1976 | Cortina d'Ampezzo | Italia | syöksylasku | 3. |
| 20. joulukuuta 1976 | Zell am See | Itävalta | syöksylasku | 1. |
| 21. joulukuuta 1976 | Zell am See | Itävalta | syöksylasku | 1. |
| 25. tammikuuta 1977 | Crans-Montana | Sveitsi | syöksylasku | 1. |
| 12. maaliskuuta 1977 | Heavenly Valley | Yhdysvallat | syöksylasku | 1. |
Bjarne Pettersson

Bjarne Christian Johannes Pettersson (s. 25. lokakuuta 1947 Korppoo) on suomalainen kunnallismies, joka toimi Maarianhaminan kaupunginjohtajana.
Bjarne Pettersson syntyi luotsi Leonard Petterssonin ja kauppias Hjördis Pettersonin perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi 1966 ja valmistui valtiotieteen  maisteriksi 1972. Maarianhaminan kaupunginsihteerinä Pettersson toimi 1974–1999 ja 2004–2006. Hän oli Maarianhaminan vt. kaupunginjohtaja 2000–2003 ja kaupunginjohtaja vuodesta 2007. Pettersson jäi tästä tehtävästä eläkkeelle keväällä 2011, hänen seuraajakseen valittiin Edgar Vickström.
Brooke Adams

| Brooke Adams |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Brooke Adams o.s. Gould
Syntynyt: 8. helmikuuta 1949 (ikä 75)
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Tony Shalhoub
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Brooke Adams (o.s. Gould; s. 8. helmikuuta 1949) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Adams sai yhden tunnetuimmista rooleistaan elokuvassa Ihmispaholaiset vuonna 1978. Muita ovat muiden muassa Viimeinen yhteys: The Dead Zone (1983) ja Päätepysäkki New Mexico (1992). Adams on lisäksi tehnyt työtä televisiossa eikä pelkästään näyttelijänä, vaan myös tuottajana.
Adams opiskeli High School for the Performing Artsissa ja School of American Balletissa. Hän on ollut vuodesta 1992 naimisissa kollegansa Tony Shalhoubin kanssa.
Aiheesta muualla

Brooke Adams Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Adams, Brooke 1949– Encyclopedia.com. Viitattu 13.7.2022. (englanniksi)
Bénouville (Calvados)

Arkkitehti Claude-Nicolas Ledoux'n suunnittelema Château de Bénouville
Bénouville on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 1 741 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bénouvillen pinta-ala on viisi neliökilometriä. Bénouville kuuluu Caenin kaupunkiseutuun Communauté d'agglomération Caen la Mer.
Bény

Bény on kunta Ranskassa, Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 613 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bényn pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Bénonces

Bénonces on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella. Kunnassa oli 243 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bénoncesin pinta-ala on 15 neliökilometriä.
Brooke Barbuto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. huhtikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Syracuse, New York, Yhdysvallat
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 165 cm
Seura
Seura: NiceFutis
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2005–2008: Stony Brook University
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009 | Buffalo Flash | 14 | (2) |
| 2010 | Rochester Ravens | 12 | (1) |
| 2011 | Haukar | 15 | (9) |
| 2012–2013 | GBK | 44 | (27) |
| 2014– | NiceFutis | 51 | (25) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. toukokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. toukokuuta 2016.
Brooke Barbuto (s. 24. huhtikuuta 1987 Syracuse) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Naisten Liigassa pelaavaa porilaista NiceFutista, jonne Barbuto siirtyi GBK:sta keväällä 2014. Barbuto on aikaisemmin pelannut kotimaansa seurojen lisäksi myös islantilaisessa Haukarissa.
Ennen kauden 2016 alkua Barbuto on pelannut Naisten Liigassa 71 ottelua ja tehnyt niissä 29 maalia. Vuonna 2014 hän teki NiceFutikselle 17 maalia, ollen koko sarjan kolmanneksi paras maalintekijä. Samana vuonna hänet palkittiin Suomen Palloliiton Satakunnan piirin parhaana naispelaajana.
Aiheesta muualla

Brooke Barbuton pelaajatilastoja (Arkistoitu – Internet Archive) Connect World Football.
Brantingin muistomerkki

Brantingin muistomerkki
Brantingin muistomerkki (ruots. Brantingmonumentet) on Tukholman Norra Bantorgetilla sijaitseva muistomerkki Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen perustajan Hjalmar Brantingin muistoksi. Muistomerkki on 5 metriä korkea ja 6 metriä leveä. Pronssisen muistomerkin valmisti ruotsalainen kuvanveistäjä Carl Eldh. Veistoksen keskellä seisova mies on Hjalmar Branting ja hänen ympärillään olevat ihmiset ovat työläisiä. Carl Eldhin piti alkaa valmistaa veistosta vuonna 1926, vuosi Hjalmar Brantingin kuoleman jälkeen, mutta veistosta alettiin valmistaa vasta vuonna 1952. Muistomerkki joutui vandalismin kohteeksi 17. toukokuuta 1992, kun pieni pommi räjähti veistoksen vieressä. Muistomerkki korjattiin kaksi vuotta myöhemmin, mikä maksoi noin 320 000 Ruotsin kruunua (noin 36 000 euroa).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brantingin muistomerkki Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Branting Monument
Käännös suomeksi
Be Glad for the Song Has No Ending

| Be Glad for the Song Has No Ending The Incredible String Band |
| --- | --- | --- |

Soundtrack-albumin tiedot
 Äänitetty : 1968–1969, Sound Techniques, Chelsea, Lontoo
 Julkaistu: toukokuu 1971
 Tuottaja(t): Joe Boyd
 Tyylilaji: folk, psykedeelinen folk
 Kesto: 50.19
 Levy-yhtiö: Island (ILPS 19140)
The Incredible String Bandin muut julkaisut
|  U 1970 | Be Glad for the Song Has No Ending 1971 | Liquid Acrobat as Regards the Air 1971 |
Be Glad for the Song Has No Ending on The Incredible String Bandin soundtrack-albumi, joka julkaistiin vuonna 1971 levymerkillä Island Records.
Kappaleet > A-puoli

Come With Me – 3.51
All Writ Down – 4.26
Vishangro – 5.03
See All the People – 3.39
Waiting for You – 6.44
Kappaleet > B-puoli

The Song Has No Ending – 26.45
Kokoonpano

Mike Heron – laulu, kitara, urut, cembalo, lyömäsoittimet, kellopeli, putkikellot, sitar, basso
Robin Williamson – laulu, kitara, viulu, sintir, vihellys, basso, busuki, lyömäsoittimet, mandoliini, sarangi, chinese shawns, zill, clashers, rytmikapulat, tama
Rose Simpson – laulu, basso, tabla
Licorice McKechnie – laulu, urut, mandoliini, shaker, kazoo
Kokoonpano > Sessiomuusikot

Joe Boyd – harmoni
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Be Glad for the Song Has No Ending discogs.com -sivustolla
Brarupin seurakunta

| Brarup Sogn   Brarupin seurakunta |
| --- | --- |
 Seurakunnan sijainti Guldborgsundin kunnassa.
Suuntautuminen:  luterilaisuus
Kirkkokunta:  Tanskan kansankirkko
Hiippakunta:  Lolland-Falsterin hiippakunta
Rovastikunta:  Falsterin rovastikunta
Pääkirkko:  Brarupin kirkko
Jäseniä:  475 eli 85,1 prosenttia alueen 558 asukkaasta (1.1.2017)
Aiheesta muualla
Brarup Sogn
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brarupin seurakunta (tansk. Brarup Sogn) on Lolland-Falsterin hiippakuntaan ja Falsterin rovastikuntaan kuuluva Tanskan kansankirkon seurakunta, joka toimii Guldborgsundin kunnan alueella. Seurakunta kuuluu Nordvestfalsterin pastoraattiin. Ennen vuoden 2007 kuntauudistusta seurakunta toimi Nørre Alslevin kunnan alueella[lähde? ].
Brarupin kirkko.
Aiheesta muualla

Brarup Sogn (Arkistoitu – Internet Archive)
Bruno Thüring

Bruno Jakob Thüring (7. syyskuuta 1905 Warmensteinach – 6. toukokuuta 1989 Karlsruhe) oli saksalainen fyysikko ja tähtitieteilijä.
Thüring opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Münchenin yliopistossa väitellen tohtoriksi vuonna 1928 Arnold Sommerfeldin ja Alexander Wilkensin ohjaamana. Wilkens oli tähtitieteen professori ja Münchenin observatorion johtaja. Thüring työskenteli observatoriossa assistenttina vuosina 1928–1933. Seuraavina kahtena vuotena hän työskenteli Heinrich Vogtin apulaisena Heidelbergin yliopistossa.
Thüring habilitoitui Heidelbergissä vuonna 1935, jolloin hänestä tuli Münchenin observatorion havainnoitsija. Vuonna 1937 Thüring sai dosentin viran Münchenin yliopistosta, Sota-aikana, 1940–1945, Thüring oli töissä Itävallassa Wienin yliopiston tähtitieteen professorina sekä johti yliopiston observatoriota. Vuoden 1945 jälkeen Thüring elätti itsensä yksityisenä tutkijana Karlsruhessa, jossa hän kuoli vuonna 1989.
Adolf Hitlerin ollessa vallassa Thüringista tuli arjalaisen fysiikan kannattaja.[lähde? ] Arjalainen fysiikka oli rasistinen ja antisemitistinen liike, joka vastusti modernia fysiikkaa ja juutalaisia.
Bruno Tommasi

Bruno Tommasi (14. tammikuuta 1930 Montignoso – 17. syyskuuta 2015) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. heinäkuuta 1958 ja nimitettiin Pontremolin hiippakunnan piispaksi sekä Apuanian (sittemmin Massa Carrara-Pontremoli) koadjuuttoripiispaksi 10. kesäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Bertoli, jota avustivat Giuseppe Fenocchio ja Giuliano Agresti.
Tommasi sai 23. helmikuuta 1988 nimityksen Massa Carrara-Pontremolin piispaksi ja 20. maaliskuuta 1991 Luccan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. tammikuuta 2005.
Armand de Richelieu

| Armand de Richelieu |
| --- | --- |
 Philippe de Champaignen maalaus Richelieu'stä.
Ranskan hallituksen ensimmäinen ministeri
 1624–1642  
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. syyskuuta 1585 Pariisi
Kuollut: 4. joulukuuta 1642 (57 vuotta) Pariisi
Ammatti:  piispa, kardinaali
Tiedot
 Nimikirjoitus
Armand Jean du Plessis de Richelieu, yleisimmin tunnettu nimellä kardinaali Richelieu (9. syyskuuta 1585 Pariisi – 4. joulukuuta 1642 Pariisi), oli ranskalainen herttua, kardinaali ja valtiomies, joka toimi Ranskan pääministerinä vuosina 1624–1642. Hän vahvisti Ranskan asemaa eurooppalaisena suurvaltana ja perusti Ranskan akatemian.
Lapsuus ja nuoruus

Armand de Richelieu syntyi poitoulaisen alempaan aateliin kuuluneen perheen viidentenä lapsena, joista kolme oli poikia. Vaikka perhe kuului alempaan aatelistoon, se oli silti melkoisen vaikutusvaltainen, sillä Richelieun isä François du Plessis oli sotilas ja hovimies ja virka-asemaltaan Grand Provost de France. Hänen äitinsä Susanne de La Porte oli tunnetun lakimiehen tytär. Pojan ollessa viiden ikäinen hänen isänsä kuoli taistelussa Ranskan sisäisissä uskonsodissa. Isän kuolema jätti perheen taloudelliseen ahdinkoon, mutta kuninkaallisen tuen turvin perhe selvisi.
Yhdeksänvuotiaana nuori Armande lähetettiin College de Navarran oppilaitokseen Pariisiin, jossa hänen tarkoituksensa oli opiskella filosofiaa. Tällöin hän alkoi kuitenkin suunnitella seuraavansa isänsä jalanjälkiä ja ryhtyä sotilasuralle.
Edesmennyt isä oli saanut kuningas Henrik II:lta palkkioksi osallistumisestaan uskonsotiin takuun oikeudesta Luçonin piispanvirkaan. Virka oli perheen talouden kannalta tärkeä ja siksi perheen äiti Susanne suunnitteli siihen perheen toiseksi vanhinta poikaa Alphonsia, mutta kun tämä piti parempana vetäytymistä luostariin, niin nuorelle Armandille lankesi tehtäväksi astua kirkolliselle uralle. Niin hän vuonna 1605 aloitti teologian opinnot. Kuningas Henrik IV nimitti hänet Luçonin piispaksi 18. joulukuuta 1606 ja paavin vahvistuksen nimitykselle hän sai Roomassa 17. huhtikuuta 1607.  Hiippakuntaansa hän saapui 15. joulukuuta 1609.
Nousu valtaan ja kardinaalin arvonimi

Hiippakuntansa johdossa nuori Richelieu otti pian osaa myös poliittiseen toimintaan. Vuonna 1614 hän valitutti itsensä Poitoun pappissäädyn edustajaksi säätyvaltiopäiville (États généraux) Pariisiin. Kokouksessa hän oli oman säätynsä innokas puolestapuhuja. Eritoten hän vastusti säädyn verotusta ja kannatti piispojen poliittisen vallan lisäämistä. Hän sai kokouksen lopussa säätynsä edustajana luovuttaa sen päätökset ja toiveet hallitukselle täytäntöönpanoa varten. Päätöspuheenvuorossaan hän ylisti hallitusta sijaishallitsija Maria de' Medicin läsnä ollessa ja pääsi tämän suosioon.
Sijaishallitsijana toiminut edesmenneen Henrik IV:n puoliso Maria de' Medici nimitti Richelieun marraskuussa 1615 tulevan kuningattaren Anna Itävaltalaisen hovisaarnaajaksi. Tämä tehtävä antoi hänelle oikeuden osallistua kuninkaan neuvoston istuntoon vuonna 1616 viiden kuukauden ajan sisäasiain- ja sota-asiain valtiosihteerinä. Richelieun poliittinen ura koki kovan kolauksen, kun leskikuningatar Maria de' Médicin suosikki ja tärkeä neuvonantajana, italialainen Concino Concini, d'Arcen markiisi, jota pahat kielet väittivät jopa kuningas Ludvig XIII:n rakastajaksi, murhattiin vuonna 1617. Kuningataräiti joutui sisäiseen maanpakoon Blois'n linnaan. Richelieu taas joutui karkotetuksi Avignoniin vuonna 1617, mutta palasi takaisin hoviin vuonna 1619.
Tuleva kardinaali ja diplomaatti osoitti suurta neuvottelijan ja välittäjän taitoa, kun hän sai Ludvig XIII:n ja tämän äidin suhteet lähenemään ja siten aikaan Angoulêmen sopimuksen elokuussa 1620 ja Angers'n sopimuksen 1621. Näistä saavutuksista hänet palkittiin kardinaalin arvolla 5. syyskuuta 1622, ja se vahvistettiin Lyonissa 12. joulukuuta samana vuonna.
Kolme suurta tavoitetta

Richelieu palasi kuninkaan neuvoston jäseneksi 29. huhtikuuta 1624 leskikuningatar Maria de' Médicin suojeluksessa, ja melkein vastoin  Ludvig XIII:n tahtoa, sillä tämä suhtautui kardinaaliin epäluuloisesti. Päästyään uudelleen valtaan Richelieu asetti kolme suurta tavoitetta, joista hän ei koskaan luopunut: protestanttien poliittisen vallan tuhoamisen Ranskassa, suuraatelin omahyväisyyden ja ylemmyydentuntoisen maailmankuvan alaslyömisen nostamalla kuningas absoluuttiseksi monarkiksi sekä Habsburg-sukuisten keisarien vallan heikentämisen Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa. Ranska oli joka puolelta Habsburg-hallitsijoiden saartama, joten tämä tavoite vaati vahvaa armeijaa.
Ensimmäisenä Richelieu suuntasi toimenpiteensä protestantteja (hugenotteja) vastaan, piirittäen ja vallaten joukkoineen vuonna 1628 heidän viimeisen turvapaikkansa La Rochellen satamakaupungin. Hän heikensi protestanttien asemaa Alis'n ja Nîmesin rauhoissa 1629, jolloin nämä menettivät kaikki Nantesin ediktillä vuonna 1598 annetut etuoikeutensa.
Taistelu ylhäisaatelia vastaan

Ehkä kaikkein suurinta tuskaa Richelieulle tuotti hänen taistelunsa valtakunnan ylhäisaatelia vastaan. Taistelussa hän sai paljon vihollisia, joista leskikuningatar Maria de' Medicin jälkeen seuraavana oli kuninkaan nuorempi veli Gaston, Orléansin herttua. Kun ylimykset eivät onnistuneet saamaan tahtoaan lävitse kuninkaan kanssa, niin he kääntyivät ulkovaltojen puoleen ja yrittivät tehdä useita vallankaappauksia. Lisäksi he yrittivät surmata kardinaalin useita kertoja.
Alistaakseen valtakunnan korkeat herrat ja saadakseen heidät noudattamaan kuninkaan tahtoa, kardinaali ei epäröinyt teloituttaa korkeimmankaan aatelin edustajia kuten Henri II de Montmorencyä tai vehkeilijöitä kuten Chalais ja Cinq-Mars, joka oli hänen ystävänsä poika ja jonka hän oli itse esitellyt kuninkaalle toivoen heidän välilleen hyvin intiimiä ystävyyttä. Kardinaalin aikana kuninkaan vallan absoluuttinen luonne kasvoi ja laajeni merkittävällä tavalla.
Richelieu kielsi myös aateliston yleisesti harrastamat kaksintaistelut sekä hävitti maan tasalle yli 2 000 aristokratian linnaa, joita ei enää tarvittu valtakunnan puolustamiseen ulkoisia vihollisia vastaan, vaan jotka saattoivat toimia tukikohtina kuninkaan vallan vastustajille maan sisäisissä valtataisteluissa.
Kardinaali kehitti myös Ranskaa selvemmin kohden keskusjohtoista vallankäyttöä. Siksi maakunnissa niiden itsenäiset kansankokoukset korvattiin kuninkaan edustajilla tai saatettiin näiden tiukkaan valvontaan. Maakuntia valvottiin käskynhaltijoitten ja erityisten intendenttien välityksellä. Vallan keskittämiseksi Richelieun aikana jätettiin säätyvaltiopäivät kutsumatta koolle. Yhtenäisen Ranskan luomiseen liittyi myös Ranskan akatemian perustaminen vuonna 1635.
Kolmikymmenvuotinen sota

Ranskan ulkoministeriön Quai d'Orsayn suuressa vastaanottosalissa on punaiseen viittaan pukeutuneen kardinaali Richelieun suurikokoinen muotokuva. Tämä muistuttaa ministeriä päivittäin Ranskan suuruuden ja sen ulkopoliittisen toimintalinjan luojasta sekä kansakunnan suurista hetkistä ja suurista tavoitteista.
Richelieu kehitti Ranskalle suuren maa-armeijan ja laivaston, joiden tuella Ranskasta tuli 1600-luvun aikana Euroopan mahtavin valtio.  Suurelta osin tämä tapahtui kolmikymmenvuotisessa sodassa, jossa Saksan protestantit ja katoliset ottivat mittaa toisistaan. Habsburg-keisarit olivat asettuneet tukemaan katolisia, joten kardinaalin oli helppo valita puolensa. Hän asettui tukemaan Saksan protestanttisia ruhtinaita sekä Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfia, joka sekaantui sotaan Saksassa. Tämä tuki ei ollut vain moraalista ja diplomaattista, vaan selkeää taloudellista ja sotilaallista avunantoa. Kardinaali ei ehtinyt nähdä sodan päättymistä ennen kuolemaansa, mutta se kuitenkin pitkälle toteutti hänen tavoitteensa keisarin vaikutusvallan vähenemisen suhteen ja Ranskan vaikutusvallan kasvuna. Näin myös vaikein kolmesta tavoitteesta eli keisarin nujertuminenkin toteutui. Richelieu tosin kuoli tuberkuloosiin kesken sodan vuonna 1642.
Tiede, taide ja kulttuuri

Kardinaali Richelieu oli poliitikko, hän soti, neuvotteli ja juonitteli. Samalla hän oli kuitenkin ranskalaisen yhteiskunnan tieteellisen toiminnan edistäjä sekä taiteiden ja kulttuurin vankka tukija. Tässä hänellä oli apua opinnoistaan ennen kirkolliselle uralle ryhtymistään.
Vuonna 1622 kardinaali valittiin Pariisin yliopiston kansleriksi. Hänen aikanaan yliopiston keskeinen rakennusryhmä Sorbonne uudistettiin, ja sen yhteyteen rakennettiin kuuluisa kappeli, johon hänet myöhemmin haudattiin. Tämän lisäksi hän rakasti kirjallisuutta ja tuki monia kirjailijoita heidän urallaan. Ehkä kuuluisin on Pierre Corneille, jolla oli kardinaalin tuki myös teatteritaiteelleen, joka ei tuohon aikaa ollut yhteiskunnassa kovin korkealle arvostettua taidetta.
Richelieun merkitys

Richelieu loi sisäisesti hajanaisesta Ranskasta voimakkaan ja yhtenäisen valtion. Toisaalta hänen aatelistoa syrjivä politiikkansa jätti maan kehittämisen varsin pienen keskushallinnon varaan, eikä valtakunnan uudistustyötä muilla tasoilla juuri tehty. Paikallishallinto rappeutui, kun valta keskitettiin Pariisiin. Valtion raha-asiat olivat jatkuvasti kroonisessa sekasorrossa.
Richelieun herttuan arvo periytyi hänen suvussaan. Merkittäviä perillisiä olivat herttua Louis François de Plessis de Richelieu (1696–1788), joka toimi sotilaana, diplomaattina ja kirjoitti eloisat muistelmat, sekä herttua Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu (1766–1822), joka toimi Aleksanteri I:n aikana Venäjällä jouduttuaan suuren vallankumouksen aikana pakenemaan Ranskasta, mutta joka kotimaahan palattuaan toimi kahdesti Ranskan pääministerinä.
Kirjallisuutta

Bluche, François: Richelieu, 2003
Richelieu et la culture : actes du colloque international en Sorbonne (toim. Roland Mousnier), 1987
Hildesheimer, Françoise: Richelieu. Une certaine idée d'Etat, 1985
Bonney, Richard: Society and government in France under Richelieu and Mazarin, 1624–61, 1988
Thuau, Etinne: Raison d’état et pensée politique à l’époque de Richelieu, 1966
Kardinaali Richelieu toimi Ranskan pääministerinä vuodesta 1624 kuolemaansa vuoteen 1642 asti.
Bénéna

| Bénéna |
| --- | --- |
 Bénéna
 Koordinaatit: 13°7′6″N, 4°21′59″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Tominianin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  495 km²
Väkiluku (2009):  17 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bénéna on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Tominianin piirissä Malissa. Se sijaitsee lähellä Burkina Fason rajaa 30 kilometriä Tominianista kaakkoon. Kunnassa on 17 900 asukasta (vuonna 2009).
Bénénan kunnan pinta-ala on 495 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Tominianin piirin Mandiakuyn, lännessä Sanékuyn ja Yasson sekä pohjoisessa Tominianin ja Koulan kuntiin ja idässä Burkina Fasoon.
Kuntaan kuuluu 26 kylää. Asukkaat ovat etupäässä boboja (bwa) ja markoja (dafing). Lisäksi on jonkin verran moseja, boloneja ja fulbeja. Vallitsevat uskonnot ovat kristinusko, animismi ja islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja keräily. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja fonio sekä myytäväksi kasvatetut maapähkinä ja seesami. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, aasit, naudat ja siipikarja. Naiset keräilevät hedelmiä metsistä. Lisäksi tehdään käsitöitä ja harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä. Bénénassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Bénénan kautta kulkee Burkin Fasoon johtava maantie RN14. Palveluihin kuuluu kaksi julkista alakoulua ja yläkoulu, kahdeksan kyläkoulua, katolinen ala- ja yläkoulu sekä terveysasema.
Bremische Bürgerschaft

| Bremische Bürgerschaft |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puhemies:  Frank Imhoff (CDU)
Kokoonpano
Edustajia:  87
 
Puolueet:  Hallitus (48)      SPD (27)       Vihreät (11)       Die Linke (10) Oppositio (39)      CDU (24)       BD (10)       FDP (5)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  14. toukokuuta 2023
Kokouspaikka
 Parlamentin kokoontumispaikka
Kotisivut
 https://www.bremische-buergerschaft.de/
Istuntosali.
Bremische Bürgerschaft (suom. "Bremenin kansalaisuus") on Saksan Bremenin osavaltion lainsäädäntöelin. Osavaltion parlamentti valitsee senaatin (toimeenpanevan) jäsenet, valvoo toimeenpanovaltaa ja säätää lait.
Historia

Parlamentti kokoontuu Bremenin kaupungissa rakennuksessa, joka valmistui sen käyttöön vuonna 1966. Julkisivu on lasia, millä on haluttu symbolisoida pyrkimystä päätöksenteon läpinäkyvyyteen. Paikalla sijaistsi aiemmin vuonna 1864 valmistunut pörssitalo, jossa Bremenin osavaltioparlamentti myöhemmin kokoontui. Tämä rakennus kuitenkin tuhoutui toisen maailmansodan aikaisissa pommituksissa.
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2023, ja niissä suurimmaksi puolueeksi nousi SPD, joka sai 27 paikkaa.
Vaalit

Vaalit suoritetaan suhteellisella vaalitavalla molemmissa äänestyspiireissä Bremenissä (68 paikkaa) ja Bremerhavenissa (15 paikkaa), ja vaaleissa on 5% äänikynnys, joka puolueen täytyy ylittää että voi saada parlamenttiin edustajia. Viiden prosentin sääntöä käytetään erikseen Bremenin ja Bremerhavenin vaalipiireissä.
Äänioikeuden alaikäraja on 16 vuotta ja kaikki Euroopan unionin kansalaiset saavat äänestää. Se on ainoa Saksan osavaltion parlamentti, joka valitaan neljän vuoden (eikä viiden vuoden) välein.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (saksaksi)
Saksan osavaltioparlamentit
Ala-Saksin maapäivät
Baden-Württembergin maapäivät
Baijerin maapäivät
Berliinin edustajainhuone
Brandenburgin maapäivät
Bremische Bürgerschaft
Hamburgische Bürgerschaft
Hessenin maapäivät
Mecklenburg-Etu-Pommerin maapäivät
Nordrhein-Westfalenin maapäivät
Rheinland-Pfalzin maapäivät
Saarlandin maapäivät
Saksin maapäivät
Saksi-Anhaltin maapäivät
Schleswig-Holsteinin maapäivät
Thüringenin maapäivät