stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria Pavlovna Mecklenburg-Schwerin
Suuriruhtinatar > Jalokivikokoelma

Marian intohimosta hienoihin koruihin tuli hänen identiteettinsä määrittävä osa. Hänen kokoelmassaan oli keisarinna Katariina Suuren aikoinaan omistama 100 karaatin painoinen smaragdi, joka edusti hänen siteitään keisarilliseen alkuperäänsä. Nikolai II:lta ja Aleksandra Feodorovnalta saatiin hopeahääpäiväksi vuonna 1899 lahjaksi timanttidiadeemi ja aigrette eli sulan muotoinen koriste, jossa olevat kolme suurta jalokiveä olivat jo omaisuuksien arvoisia.
Erityisesti tiara, jossa keskellä oli 137,2 karaatin painoinen cushion-hiottu (pyöristetty neliö) safiiri, oli hänen korukokoelmansa keskeinen jalokivi. Suuriruhtinatar Maria muutatti sen kokošnik-tyyliseksi tiaraksi, josta tuli suosittu muoti venäläisten aristokraattien keskuudessa. Hänen suosikki kultasepänliikkensä Cartier, näytteli keskeistä roolia hänen korujensa tarinassa. Aviopuolisonsa kuoltua vuonna 1909 hän sai huomattavan vuosieläkkeen ja käytti Cartierin kultaseppien asiantuntemusta luodakseen uuden tiaran, joka sisälsi hänen omistamiaan safiireja.
Vuonna 1911 valmistunut kokošnik-tyylinen tiara sisälsi viisi irrotettavaa safiiri-osaa, jotka osoittavat Cartierin kultaseppien ammattitaitoa. Maria Pavlovnan jälkeen se periytyi poika Kirillille, jonka puoliso Saksi-Coburgin prinsessa Victoria Melita käytti sitä. Sen osti hänen varakas sisarensa Romanian kuningatar Maria, joka käytti sitä kruunajaistensa vastaanotolla vuonna 1922. Se lainattiin hänen tyttärelleen, Itävallan arkkiherttuatar, prinsessa Ileanalle tämän häihin vuonna 1931 ja kuningas Yrjö V:n hopeajuhlavuoden kunniaksi vuonna 1935. Paetessaan Romaniasta vuonna 1948 Ileana jätti tiaran lontoolaisen pankin tallelokeroon. Vuonna 1950 hän matkusti sen kanssa Yhdysvaltoihin jossa tiara myytiin Cartierin jalokiviliikkeelle ja todennäköisesti hajotettiin osiin.
Venäjän vuoden 1917 vallankumous pakotti suuriruhtinatar Marian pakenemaan Kaukasukselle jättäen aarteensa piiloon Vladimirin palatsiin. Hän antoi pojalleen Borikselle sekä perheystävälleen englantilaiselle jalokivivälittäjä ja diplomaattikurieeri Albert Stopfordille (1860–1939) tehtäväksi hakea jalokivensä ja rahansa heinäkuussa 1917. Elo-syyskuun 1917 aikana Stopford kuljetti kahdessa laukussa 244 korua Ruotsin kautta Lontooseen. Maria Pavlovnan kuoltua vuonna 1920 korukokoelma jaettiin hänen viiden lapsensa kesken.
Puolison kuolema

Suuriruhtinas Vladimir Aleksandrovitš kuoli äkillisesti aivoverenvuotoon helmikuussa 1909. Maria suri puolisoaan lopun elämäänsä ja käytti surupukua kuolemaan asti. Hänen tapansa surra oli kuitenkin hyvin erilainen kuin vaikkapa leskikeisarinna Maria Fjodorovnan, joka oli hänen vanha kiistakumppaninsa. Maria Pavlovna ei missään tapauksessa tahtonut vetäytyä seurapiirielämästä, vaan vietti kaiken aikansa juhlatilaisuuksissa ja kutsuilla, sillä hän kammosi yksinäisyyttä. Hyväntekeväisyysmyyjäiset, joita hän järjesti entisessä aateliston kokoontumisalissa, olivat aina vuoden tärkeimpiä seurapiiritapahtumia. Lisäksi hän jatkoi puolisonsa tehtävässä Pietarin taideakatemian puheenjohtajana ja piti itseään monissa asioissa edelläkävijänä, joka kulki luottavaisena omia teitään. Hän ei ollut kovin ystävällinen tai sopuisa ihminen, mutta hänellä oli oma selkeä linjansa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Maria Pavlovna esiintyi sädehtivänä ja itsetietoisena keulakuvana lääkintäjunien ja "lentävien sairaaloiden" verkostolle, joka oli perustettu Venäjän-Japanin sodan aikana. Tämä toimintatapa oli täysin vieras keisarinna Aleksandra Fjodorovnalle tai keisarin sisarelle Olga Aleksandrovnalle. Omassa toiminnassaan Maria oli vailla vertaa. Hän joutui Nikolai II:n karkottamaksi Pietarista, syytettynä juonittelusta keisarinna Aleksandraa vastaan, mikä liittyi Grigori Rasputinin murhaan ja sen syyllisten selvittelyyn joulukuussa 1916.
Pako Pietarista

Helmikuussa 1917 Maria Pavlovna pakeni poikansa Andrein luokse Kaukasukselle Kislovodskin kylpyläkaupunkiin, missä hän eli lojaaleina pysyneiden kasakkajoukkojen turvaamana. Hän ei halunnut poistua maasta, toivoen poikansa suuriruhtinas Kirill Vladimirovitšin voivan vielä nousta valtaistuimelle. Vuonna 1918 hän pakeni bolševikkeja laivalla Mustanmeren rannikon Anapaan 14 kuukaudeksi. Hän poistui poikansa suuriruhtinas Andrei Vladimirovitšin, tämän rakastajattaren Mathilde Krzesinskan ja tämän pojan Vladimirin kanssa viimeisinä Romanoveina Venäjältä vasta 13. helmikuuta 1920 italialaisella vuorolaivalla. Päästyään Venetsian ja Sveitsin kautta Ranskaan hänen terveytensä kuitenkin petti.
Perintö

Maria Pavlovna kuoli 66-vuotiaana Ranskan Rivieralla Contrexévillessä syyskuussa 1920. Hänet ja hänen poikansa Boriksen tuhkat on haudattu kappeliin, joka sijaitsee Contrexévillessä.
Maria Pavlovna halusi piilottaa arvoesineitään vuoden 1917 vallankumouksen jälkeen ja talletti ne Ruotsin Pietarin-lähetystöön vuonna 1918. Myöhemmin ne salakuljetettiin Tukholmaan ja ne olivat unohduksissa vuosikymmeniä. Ne löytyivät vuonna 2008 kun ulkoministeriö siirsi arkistojaan. Noin 60 kappaletta Fabergén ja ruotsalaisen kultasepänliike Bolinin valmistamia kultaisia ja hopeisia savukerasioita sekä kalvosinnappeja, arvioidaan olevan arvoltaan noin kaksi miljoonaa euroa. Maria Pavlovna kuoli vuonna 1920 kertomatta perheelleen, että tavarat oli salakuljetettu Ruotsiin. Ruotsin ulkoministeriö palautti esineet Romanov-suvulle, ja Sotheby'sin huutokauppasi ne Lontoossa marraskuussa 2009, joilloin niistä maksettiin noin seitsenkertainen summa eli 11,8 miljoonaa dollaria.
Suuriruhtinatar Maria Pavlovnan safiiritiara alkuperäisessä asussaan n. 1874. Keskimmäisenä on 137,2 karaatin painoinen cushion-hiottu (pyöristetty neliö) safiiri.
Suuriruhtinatar Maria Pavlovna ja Cartierin valmistama kokošnik-tyylinen safiiritiara, safiirikaulakoru sekä puvun miehustassa stomacher eli pukukoru, jossa on 162 karaatin painoinen safiiri, Boris Kustodiev 1911
Chapelle Grande Duchesse Wladimir Contrexévillessä
Alma (laulaja)

| Alma |
| --- | --- |
 Alma Radio Regenbogen Award 2018 -tapahtumassa maaliskuussa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alma-Sofia Miettinen
Syntynyt: 17. tammikuuta 1996 (ikä 29) Kuopio, Suomi
Ammatti:  muusikko, sanoittaja, säveltäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Alma 
Laulukielet:  englanti, suomi
Aktiivisena:  2014–
Tyylilajit:  pop
Levy-yhtiöt:  PME Records (2014–) Universal Music (2016–2019) Sony Music (2019–)
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Alma (oikealta nimeltään Alma-Sofia Miettinen s. 17. tammikuuta 1996 Kuopio) on suomalainen laulaja-lauluntekijä. Alma nousi alun perin julkisuuteen Idols-laulukilpailun seitsemännellä kaudella, jonka myötä hän siirtyi tuomarina toimineen Sini Sabotagen tuplaajaksi. Vuonna 2014 Alma solmi levytyssopimuksen PME Recordsin kanssa, ja kaksi vuotta myöhemmin maailmanlaajuisen sopimuksen Universal Musicin kanssa. Alma vaihtoi Universalilta Sonylle vuonna 2019.
Alma julkaisi debyyttisinglensä "Karma" kesäkuussa 2016, jota seurasi EP Dye My Hair lokakuussa. "Karma" sijoittui julkaistessaan Suomen latauslistan ensimmäiselle sijalle ja singlelistan sijalle viisi. Myöhemmät singlejulkaisut ovat saavuttaneet Suomen ohella myös listasijaa ulkomailla, muun muassa Britanniassa, Saksassa ja Itävallassa. Toukokuussa 2020 debyyttialbuminsa Have U Seen Her? julkaissut Alma on myös vieraillut muiden artistien julkaisuilla, mm. Felix Jaehnen, Tove Lon ja Charli XCX:n, ja saanut yhteensä 14 Emma-ehdokuutta, joista hän on voittanut kolme, viimeisimpänä Kriitikoiden valinta -pystin huhtikuussa 2023 julkaistulla toisella albumillaan Time Machine. Lisäksi Alma on palkittu kahdella Vuoden vienti -Emmalla, sekä Suomi-palkinnolla vuonna 2017. Samana vuonna Alma voitti myös MTV Europe Music Awardsin Suomen kategorian. Almasta kertova Pamela Tolan ohjaama dokumenttielokuva Alma – Life Must Be Beautiful julkaistiin maaliskuussa 2024.
Ura > Uran alkuvaiheet (2013–2016)

Alma kilpaili Idolsin seitsemännellä kaudella vuonna 2013, mutta putosi kilpailusta juuri ennen semifinaalia. Hän tutustui kuitenkin kilpailussa tuomarina toimineeseen Sini Sabotageen ja pääsi hänen keikkakokoonpanoonsa avainsanoja toistavaksi ja yleisöä huudattavaksi taustalaulajaksi eli tuplaajaksi. Hän oli mukana myös Sabotagen Lue mun huulilta -EP:n kappaleella ”Muuta ku mä”.
Alma solmi ensimmäisen levytyssopimuksensa vuonna 2014 PME Recordsin kanssa, joka toimii hänen levy-yhtiönään Pohjoismaissa ja Baltiassa yhdessä Warner Musicin kanssa. Marraskuussa 2015 Alma solmi lauluntekijäsopimuksen saksalaisen musiikkikustantamo Sony/ATV Music Publishingin kanssa. Toukokuussa 2016 Alman uutisoitiin allekirjoittaneen maailmanlaajuisen levytyssopimuksen Saksan Universal Musicin kanssa.
Ura > Ensimmäiset musiikkijulkaisut (2016–2018)

Alma julkaisi esikoissinglensä ”Karma” 3. kesäkuuta 2016. Kappale sisältyy myös hänen lokakuussa julkaistulle Dye My Hair -EP:lle. Hän vieraili myös vokalistina saksalaisen Felix Jaehnin heinäkuussa 2016 julkaistulla ”Bonfire”-kappaleella, joka nousi Saksassa singlelistan kolmoseksi. Tammikuussa 2017 Soundin lukijat valitsivat Alman ”Kotimainen tulokas 2016” -äänestyksen voittajaksi. Vuoden 2017 Emma-gaalassa hän oli ehdolla viidessä eri kategoriassa (Vuoden tulokas, Vuoden biisi, Vuoden Pop, Vuoden artisti, Vuoden musiikkivideo). Lopulta hänet palkittiin vuoden tulokkaana, jonka lisäksi hän sai Vuoden vienti -Emman.
Alman kansainvälinen menestys sai jatkoa keväällä ja kesällä 2017, kun ”Chasing Highs” -single nousi listoille ensin Suomessa ja Saksassa, Itävallassa sekä Sveitsissä, ja myöhemmin Britanniassa ja Irlannissa. Heinäkuussa 2017 kappale nostettiin brittiläisen BBC Radio 1 -radiokanavan A-soittolistalle. Elokuussa 2017 se nousi Britannian virallisen singlelistan sijalle 18. Syksyllä 2017 Alma jatkoi vuonna 2018 julkaistavan esikoisalbuminsa äänityksiä, joka äänitetään puoliksi Los Angelesissa ja Suomessa. Syyskuussa 2017 julkaistiin Alman seuraava single "Phases", jolla vierailee yhdysvaltalainen rap-artisti French Montana. Kappale, jonka Alma on kirjoittanut yhdessä Charli XCX:n kanssa, sai ensisoittonsa BBC:llä ja nousi heti julkaisunsa jälkeen Suomen latauslistan ensimmäiselle sijalle, sekä single- että striimatuimpien listan sijalle neljätoista. "Phases" nousi myös singlelistoille Britanniassa, Sveitsissä ja Ruotsissa.
Lokakuussa 2017 Almalle myönnettiin Suomi-palkinto. Marraskuussa 2017 hän voitti MTV Europe Music Awardsin Suomen kategorian. Joulukuussa 2017 Alma ja hänen sisarensa Anna Miettinen osallistuivat kutsuvieraina itsenäisyyspäivän vastaanotolle. Joulukuussa 2017 julkaistiin myös Charli XCX:n single "Out of My Head", jolla Alma vierailee yhdessä Tove Lon kanssa. Helmikuussa 2018 Alma voitti jälleen Emma-gaalassa Vuoden vienti -Emman, sekä Vuoden biisi -palkinnon "Chasing Highs" -kappaleesta. Maaliskuussa 2018 julkaistiin Alman Heavy Rules Mixtape -EP, jolla vierailee myös MØ, Kiiara ja Tove Styrke.
Ura > Esikoisalbumi Have U Seen Her? (2018–2021)

Lokakuussa 2018 julkaistiin "Cowboy"-single, joka oli muutos aiemmasta elektropopista kitaravetoisempaan suuntaan. Kappaleen kerrottiin olevan seuraavana vuonna julkaistavan esikoisalbumin esikoissingle. Alma kuvailee albumin olevan musiikillisesti ”erilaista kuin hänen nykyinen tuotantonsa” ja että albumi tulee olemaan ”vanhan loppu ja uuden alku”.  Kappale sijoittui parhaimmillaan Suomen singlelistan yhdeksänneksi ja radiosoittolistan kuudenneksi. Helmikuussa 2019 julkaistiin singlet "When I Die" ja "Summer", ja ilmoitettiin esikoisalbumin julkaisupäiväksi 5. huhtikuuta 2019.  Albumin julkaisu ja suunniteltu Euroopan-kiertue kuitenkin lykkääntyivät ja niiden ilmoitettiin siirtyvän syksyyn. Kesäkuussa julkaistiin single "Lonely Night".
Alma toteutti lykkääntyneen kiertueensa syksyllä 2019, jonka hän päätti Helsingin jäähallissa 2. marraskuuta 2019. Marraskuussa hän toimi myös lämmittelijänä Christina Aguileran X Tour -kiertueella Isossa-Britanniassa. 1. marraskuuta julkaistiin kappaleet "Have U Seen Her?" ja "Worst Behaviour", jolla on mukana ruotsalainen Tove Lo, ja esikoisalbumin julkaisun ilmoitettiin tapahtuvan vuonna 2020. 22. marraskuuta julkaistiin albumilta single "Bad News Baby". Maaliskuussa 2020 julkaistiin toinen kolmen kappaleen EP-kokonaisuus joka sisältää singlen "Stay All Night", ja albumin julkaisupäiväksi ilmoitettiin 15. toukokuuta. Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan ykköseksi. Keväällä 2020 alkanut koronapandemia kuitenkin peruutti albumia varten suunnitellun kiertueen ja johti parin vuoden hiljaiseloon mediasta. Albumi sai Vuoden pop -ehdokkuuden vuoden 2021 Emma-gaalassa.
Ura > Kakkosalbumi Time Machine ja dokumenttielokuva (2022–)

Yli kahden vuoden julkaisutauon jälkeen heinäkuussa 2022 Alma julkaisi uuden singlen "Everything Beautiful", joka oli ensimmäinen single tulevalta kakkosalbumilta. Albumia tehtiin Ruotsissa maailmankuulun ruotsalaistuottaja Max Martinin studiolla, ja korona-ajan mahdollistaman "itsetutkiskelun" myötä sanoituksista tuli aiempaa henkilökohtaisempia. Elokuussa julkaistun "I Forgive Men" jälkeen syyskuussa julkaistu kolmas single "Summer Really Hurt Us" nousi kesän 2023 aikana parhaimmillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 5. Kappale oli lopulta koko kesän kolmanneksi soitetuin radiokappale. Tammikuussa 2023 se nostettiin myös Britannian BBC Radio 2 -radiokanavan A-soittolistalle, ja sijoittui myöhemmin maan radiosoittolistan sijalle 18.
Alma julkaisi alkuvuonna 2023 vielä kaksi singleä, siihen asti henkilökohtaisimman kappaleen "Hey Mom Hey Dad" tammikuussa 2023 sekä "nykyaikaista ja klassista soundia yhdistelevän" kappaleen "Tell Mama" huhtikuussa 2023, ennen kuin hänen toinen studioalbumi "Time Machine" julkaistiin 21. huhtikuuta 2023. Albumi sijoittui julkaisuviikollaan niin Suomen virallisen albumilistan kuin Fyysisen albumilistan sijalle 10. Albumi sai myönteisen vastaanoton niin Suomessa kuin maailmalla ja vuoden 2024 Emma-gaalassa se palkittiin Kriitikoiden valinta -Emmalla Alman oltua ehdolla yhteensä viidessä kategoriassa, muun muassa Vuoden artisti ja Vuoden albumi. Maaliskuussa 2024 julkaistiin Pamela Tolan ohjaama Alman elämästä ja urasta kertova dokumenttielokuva Alma – Life Must Be Beautiful ja elokuvaa varten tehty saman niminen kappale.
Ura > Kappaleita muille artisteille

Alma tekee kappaleita myös muille artisteille ja ilmoitti kesällä 2018 tehneensä esimerkiksi kolme kappaletta Miley Cyrukselle. Kappaleista kaksi, "Mother's Daughter" ja "Cattitude", julkaistiin 31. toukokuuta 2019 She Is Coming -EP:llä ja kolmas, "Slide Away", singlenä 16. elokuuta. Syksyllä 2019 julkaistiin Charlien enkelit -elokuvan tunnuskappale "Don't Call Me Angel", jonka esittävät Ariana Grande, Miley Cyrus ja Lana Del Rey, ja jota Alma oli mukana kirjoittamassa. Alma on myös itse mukana soundtrackilla kappaleella "How It's Done".
Yksityiselämä

Alman avopuoliso on runoilija Natalia Kallio.
Julkaisut

2016 – Dye My Hair (EP)
2018 – Heavy Rules Mixtape (EP)
2020 – Have U Seen Her?
2023 – Time Machine
Aiheesta muualla

Alman virallinen Facebook-sivu
Alman Youtube-kanava
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Pantteri (makeinen)

Pantteri on Chymoksen vuonna 1961 julkaisema makeinen, jota nykyään myy Fazer. Pantteria myydään useina erilaisina sekoituksina ja pussikokoina. Panttereita on kuutta makua: salmiakkia, salmiakkilakritsia ja neljää eri hedelmää, eli punainen (vadelma), oranssi (appelsiini), vihreä (päärynä) ja keltainen (ananas) Hedelmä-Pantteri.
2000-luvun puolivälissä Fazer alkoi tehdä tutuista makeispusseistaan erilaisia sekoituksia. Pantteri-teemaisena näitä sekoituksia on ollut monenlaisia: Lumipantteri-sekoitus, Rock-Pantteri-sekoitus, Yöpantteri-sekoitus, Pantteri Duo -sekoitus, Musta pantteri -sekoitus sekä Pantteri Street -sekoitus.
Pingviini on myös tuottanut Pantteri-jäätelöä, jossa on salmiakki- ja vaniljajäätelöä ja lakritsikuorrutusta.
Tuotteita

Pantteri Orginal
Pantteri Mix
Pantteri Duo
Lumi Pantteri Mix
Musta Pantteri
Puuma Limited Edition
Harmaa Pantteri
Pantteri Black Shot
Pantteri Street
Pantteri Hockey
Pantteri Sour Cat
Pantteri Jungle
Pantteri Salmiakkipastilleja / Hedelmäpastilleja / Tervapastilleja
Pantteri +choco
Pantteri Jäätelötuutti
Pantteri Munkki
Länsiväylä (lehti)

| Länsiväylä |
| --- | --- |

Lyhenne:  LV
Lehtityyppi:  kaupunkilehti
Kustantaja:  Keskisuomalainen Oyj
Julkaisija:  Etelä-Suomen Media Oy
ISSN:  ISSN 0356-2352
Levikki:  230 000 (2023)
Perustettu:  3. elokuuta 1954
Päätoimittaja:  Heli Koivuniemi
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Espoo
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi
Ilmestymistiheys:  keskiviikko
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
www.lansivayla.fi
Länsiväylä on kaupunkilehti, joka ilmestyy Espoossa, Kauniaisissa ja Kirkkonummella painettuna ilmaiseksi kerran viikossa keskiviikkoisin sekä maksullisena verkkolehtenä. Sen kokonaistavoittavuus on yli 246 500 lukijaa (KMT 2024).
Etelä-Suomen Median entinen toimitalo Rälssitie 7:ssä Vantaan Veromiehen kaupunginosassa. Talossa työskenteli usean kaupunkilehden (Helsingin Uutiset, Länsiväylä, Vantaan Sanomat ) henkilökuntaa.
Länsiväylää julkaisee Etelä-Suomen Media joka kuuluu Keskisuomalainen-konserniin. Lehden painopaikka on Lehtisepät Oy Tuusulassa. Länsiväylän sisarlehdet pääkaupunkiseudulla ovat Helsingin Uutiset, Nurmijärven Uutiset ja Vantaan Sanomat.
Historia

Lehden perusti vuonna 1954 Asuntosäätiö. Tuolloin lehden nimi oli Tapiola Tänään, ja sen tarkoituksena oli toimia tiedotusvälineenä vasta rakennetun Tapiolan asuinalueen asukkaille. Tammikuussa 1969 lehden nimi muuttui Länsiväyläksi.
Vuonna 2013 Länsiväylä valittiin Sanomalehtien liiton järjestämässä Vuoden kaupunkilehti -kilpailussa Suomen parhaaksi kaupunkilehdeksi.
Länsiväylän verkkosivut muuttuivat 8. tammikuuta 2024 pääosin maksullisiksi. Painettu lehti säilyy edelleenkin maksuttomana, samoin verkossa ilmestyvä näköislehti.
Päätoimittajat

| Nimi | Päätoimittajana |
| --- | --- |
Uolevi Itkonen: 1964–1996
Antti Soininen: 1996–1998
Janne Kaijärvi: 1998–2004
Tapio Kari: 2004–2006
Eero Lehtinen: 2006–2007
Risto Hietanen: 2007–2008
Antti-Pekka Pietilä: 2008–2017
Mikko Heino: 2017–2020
Karri Kannala (vt.): 2020–2021
Heli Koivuniemi: 2021–
William Crathorn

William Crathorn (eli noin 1330) oli englantilainen myöhäiskeskiaikainen filosofi. Hän kuului ensimmäiseen sukupolveen Oxfordin yliopistossa vaikuttaneita filosofeja Wilhelm Ockhamilaisen jälkeen, ja kritisoi ja kehitti edelleen tämän ajattelua.
Crathorn saattoi olla kotoisin Crathornen kylästä Yorkshirestä. Hän liittyi dominikaaniseen sääntökuntaan ja opiskeli sen jälkeen Oxfordissa. Siellä hän luennoi vuosina 1330-32 Petrus Lombarduksen Sentensseistä, josta häneltä on säilynyt kommentaari.
Crathorn tunnetaan ennen kaikkea kieltä ja kognitiota käsittelevistä teorioistaan, ontologiaa sekä skeptisismiä vastaan suunnatuista argumenteista. Mentaalisten representaatioiden suhteen hän kannatti näkemystä, jonka mukaan jotakin oliota koskevan mentaalisen representaation tulee olla samankaltainen kuin kohteensa: esimerkiksi punaisen olion representaatio on punainen. Wilhelm Ockhamilaisen lisäksi Crathorn kritisoi myös mm. Tuomas Akvinolaisen, Duns Scotuksen, Richard Fitzralphin ja Robert Holkotin ajatuksia. Crathorn pysyi nominalistina huolimatta kritiikistään Wilhelm Ockhamilaista kohtaan.
Teoksia

Quaestiones super librum sententiarum, toim. F. Hoffmann. Teoksessa Questionen Zum ersten Sentenzenbuch, Beiträge zur Geschichte der Philosophie und Theologie des Mittelalters, Band 29, Aschendorff, Münster, 1988.
Aiheesta muualla

Robert, Aurélien: William Crathorn The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Hedelmäbanaani

Kypsä banaaniterttu
Hedelmäbanaani on jauho- eli keittobanaanin ohella toinen banaanin pääkäyttömuodoista. Hedelmäbanaanit ovat kääpiöbanaanin (Musa acuminata) tai banaanin (Musa × paradisiaca) lajikkeita; jälkimmäisessä tapauksessa osa perimästä tulee punttibanaanista (Musa balbisiana). Tärkeimmät hedelmäbanaanilajikkeet, kuten Cavendish, perustuvat pelkästään kääpiöbanaaniin.
Banaanien hedelmä on kasvitieteessä luokiteltu marjaksi, tarkemmin sanoen pohjusmarjaksi.
Taksonomia

Vuonna 1783 Carl von Linné kuvasi hedelmäbanaanin nimellä Musa sapientum. Keittobanaanille hän oli jo aiemmin antanut nimen Musa paradisiaca. Todellisuudessa ne eivät kuitenkaan ole omia lajejaan, vaan kumpikin Linnén kuvaama banaani oli peräisin kääpiöbanaanin (Musa acuminata) ja punttibanaanin (Musa balbisiana) risteymästä. Tämä risteymälaji tunnetaan nykyään banaanina Musa × paradisiaca. Kaikki hedelmäbanaanit eivät kuitenkaan edusta risteymää, ja nykyään tärkeimmät kaupalliset hedelmäbanaanilajikkeet polveutuvat kokonaan kääpiöbanaanista.
1950-luvulla kehitettiin menetelmä, jolla banaanit voidaan luokitella polveutumisensa ja ploidiansa perusteella. Eri risteytystyypit erotellaan 2–4 kirjaimen kirjainyhdistelmillä, joissa A-kirjain edustaa acuminata-lajin haploidia genomia ja B-kirjain balbisiana-lajin. Luonnonvarainen kääpiöbanaani on perimältään diploidi AA, punttibanaani diploidi BB. Tärkeimmät hedelmäbanaanin jalosteet ovat AAA-lajikkeita, eli ne ovat triploideja ja polveutuvat pelkästään kääpiöbanaanista. AAB-banaaneissa on sekä keitto- että hedelmäbanaanilajikkeita. Omenabanaani (’Silk’) on esimerkki AAB-perimäisestä hedelmäbanaanista.
Markkinoilla olevat banaanit ovat pääasiassa ’Cavendish’-lajiketta. 1950-luvulle saakka valtalajike oli ’Gros Michel’ (Big Mike), jonka laajamittainen kaupallinen viljely päättyi kasvitautien vuoksi. Sekä ’Cavendish’ että ’Gros Michel’ ovat AAA-perimäisiä banaaneja.
Ulkonäkö ja kasvatus

Banaani on ruohokasvi, joka kasvaa muutamassa kuukaudessa noin 7 metrin korkuiseksi. Sillä on monivuotinen vankka juurakko ja hyvin suuret lehdet. Juurakosta nousevat lehtitupet ympäröivät toisiaan ja muodostavat näin keskeltä onton valevarren. Suuret lehtilavat ovat ehytlaitaisia avautuessaan, mutta tuulet ja sateet saavat ne helposti repeytymään pariliuskaisiksi. Kukkaperä kasvaa onton valevarren läpi ja se taipuu niin että pitkä kukinto riippuu lehtilapojen välistä.
Kukkia on useita yhdessä siten, että kukinnon tyvipuolella on hedelmiä tuottavat emikukat ja latvapuolella hedekukat. Banaanitertuissa on 6–9 kimppua ja niissä kussakin 14–20 hedelmää. Noin 25 kg painavat tertut kerätään sadonkorjuussa hedelmien ollessa vielä vihreitä eli raakoja. Viljellyt banaanit eivät tuota siemeniä, vaan niiden lisääminen tapahtuu juurakosta kasvavista vesoista tai juurakon kappaleista, jotka istutetaan sopivin välein. Ne kasvavat nopeasti ja kukkivat 9–10 kuukauden kuluttua istutuksesta. Hedelmät kypsyvät niihin vuoden kuluttua istutuksesta ja sadonkorjuun jälkeen kasvin maanpäällinen osa (ilmaverso) lakastuu ja se hakataan pois. Näin samasta juurakosta voi kasvaa kymmeniä sukupolvia suvuttomasti.