stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna Ahmatova
Suojasää > Pohjoiset elegiat

Pohjoiset elegiat on draama taiteilijasta, näkijästä, poikkeusyksilöstä ja sivullisesta. Runoelman tapahtumat alkavat Fjodor Dostojevskin Venäjältä ja Pietarista 1800-luvun lopulla ja päättyvät 1950-luvulle. Runoelman taustalla vaikuttavat ensimmäinen maailmansota, Venäjän vallankumous ja kansalaissota, 1930-luvun terrori, toinen maailmansota ja kylmän sodan kausi.
Suojasää > Oxfordin yliopiston kunniatohtori

Runokokoelma Ajan kulku ilmestyi vuonna 1964. Sen jälkeen Ahmatova saattoi matkustaa ulkomaille ja vastaanottaa palkintoja. Vuonna 1964 hän kävi Italiassa vastaanottamassa Etna-Taormina-palkinnon. Seuraavana vuonna hänet vihittiin Englannissa Oxfordin yliopiston kunniatohtoriksi. Paluumatkan hän teki Pariisin kautta, jossa tapasi vanhoja ystäviään. Pariisissa hän oli käynyt kahdesti nuoruudessaan. 1960-luvulla hän seurusteli myös leningradilaisten nuorten taiteilijoiden, runoilijoiden ja muusikoiden kanssa. Nämä vierailivat ahkerasti Kellomäessä (ven. Komarovo) Terijoella, Ahmatovan datšalla. Sen hän sai 1950-luvulla käyttöönsä Leningradin alueen kirjailijaliitolta.
Perintö

Anna Ahmatova ja Marina Tsvetajevan saavuttama maine on peittänyt taakseen suuren joukon naiskirjailijoita, jotka 1910-luvulta alkaen tulvivat kirjallisuuden kentälle. Tähän asti useimmat naiskirjailijat olivat kirjoittaneet lähinnä proosaa. Merkittävin uudelleenlöydetyistä runoilijattarista oli Adelaida Gertsyk (1874-1925). Unohduksiin jääneistä hopeakauden naisrunoilijoista kuten Sofija Parnok (1885-1933) ja Jelizaveta Kuzmina-Karajeva (Skobtsova, 1891-1945) on julkaistu antologia Sto odna poetessa Serebrjanogo veka (Satayksi hopeakauden runoilijatarta, 2000). Naiskirjallisuuden aallon taustalla ovat symbolismin piirissä vaikuttaneet naiskirjailijat, erityisesti Zinaida Gippiuksen antama esikuva sekä yhteiskunnalliset syyt.
Perintö > Anna Ahmatova -museo

Fontankan talon asunto Šeremetevin palatsin piharakennuksessa, jossa Ahmatova vietti lähes kolmekymmentä vuotta, on toiminut vuodesta 1989 lähtien Anna Ahmatova -museona. Talon puistossa paljastettiin runoilijan muistomerkki Ahmatovan kuoleman 40-vuotispäivänä 5. maaliskuuta 2006. Museossa on ollut suomalaisten taiteilijoiden näyttelyitä. Museo on harjoittanut yhteistyötä myös Kuvataideakatemian kanssa.
Perintö > Näytelmä ja ooppera

Hélène Cixous on kirjoittanut Ahmatovasta näytelmän Musta purje Valkea purje (1994). Sen ajankohta on Stalinin kuoleman jälkeinen aika, ennen kuin Nikita Hruštšov piti vuonna 1956 Neuvostoliiton Kommunistisen puolueen 20. puoluekokouksessa kuuluisan puheensa, jossa tuomitsi Stalinin rikkomukset.
Bruno Mantovanin kolminäytöksinen ooppera Akhmatova sai ensi-iltansa keväällä 2011 Pariisin Opéra Bastillessa.
Perintö > Toisinajattelijoiden muistomerkki

Pietarissa Nevan rannalla vastapäätä Krestyn poliittista vankilaa paljastettiin vuonna 1995 Toisinajattelijoiden muistomerkki, jonka teki Yhdysvaltoihin emigroitunut kuvanveistäjä Mihail Šemjakin. Vankila on sama, jossa Ahmatovan poikaa Lev Gumiljovia pidettiin ja jonka muurien juurella runoilija jonotti tapaamista tai vain voidakseen luovuttaa ruokapaketin. Muistomerkki on nimetty Anna Ahmatovalle ja omistettu toisinajattelijoille. Anna Ahmatovan muisto symboloi pietarilaisille kirjailijoille ja taiteilijoille neuvostovallan ajan tukahduttamista, karkotuksia, pakkosiirtoja ja vaientamista. Pietarin silloinen kaupunginjohtaja Anatoli Sobtšak sanoi paljastustilaisuudessa: ”Muistomerkin tehtävänä on olla ikuinen muistutus suuria kärsimyksiä kokeneelle kaupungille, ikuinen varoitus ja muistutus tapahtumista, jotka eivät koskaan enää saa toistua.”
Ahmatova ja Suomi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Joka ilta saan häneltä kirjeen  kuin nuori morsian, ja vastauksen kirjoitan  kun yö on langennut.  ”Olen valkean kuoleman vieraana täällä  missä tie johtaa pimeään.  Älä kalleimpani tee koskaan pahaa  maan päällä yhdellekään.”   ...  1915 Hyvinkää | ” |
– Runoja, s. 40, suom. Marja-Leena Mikkola.
Anna Ahmatova oleskeli Hyvinkään parantolassa lokakuussa 1915. Vuonna 1917 ilmestyneessä Valkoinen parvi -kokoelmassa on Hyvinkäällä päivätty runo.
Pirjo Hämäläinen tulkitsee artikkelissaan ”Anna ja kaksi Nikolaita” runon niin, että siinä mainittu kirjeiden kirjoittaja ei ollut hänen aviomiehensä Nikolai Gumiljov, joka vieraili Ahmatovan kahden viikon parantolassa oleskelun aikana kahdesti Hyvinkäällä, vaan runoilijattaren rakastettu, runoilija Nikolai Nedobrovo, johon Ahmatova oli tutustunut kesällä 1913.
Ilmeisesti Ahmatova muisteli Suomea ja Hyvinkäätä datšallaan Kellomäessä. Viipurissa vuonna 1964 päivätyssä runossa hän kirjoittaa: ”Maa, vaikkei kotimaani olekaan / on muistoissani katoamaton / ja merikin niin hellän-jäinen, / sen vesi miltei suolaton.”
Ahmatova ja Suomi > Julkaisut suomeksi

Sarja Ahmatovan runoja julkaistiin 1974 Parnassossa Marja-Leena Mikkolan ja Pentti Saaritsan suomentamina sekä 1978 Tammen Neuvostolyriikkaa-sarjan kolmannessa osassa Saaritsan suomentamina.
Vuonna 1992 julkaisi Orient Express -kustantamo Ahmatovan runoja sisältävän teoksen Runoja Marja-Leena Mikkolan suomennoksena. Mikkola sanoo Runoja-kokoelman esipuheessa, että hän on käännöksissään ”välttänyt loppusointujen käyttöä ja klassisen metriikan sääntöjä.” Mikkola toteaa: ”Ahmatova hallitsi täydellisesti venäläisen runouden perinteiset välineet, metriikan ja loppusoinnut, joita hän uudisti rikkomatta radikaalisti klassisia sääntöjä.” Mikkolan käännös perustuu ajatukseen suomalaisen modernin runon kehityksestä, eikä hän kokenut voivansa ”ajatella paluuta johonkin runoudessamme jo ohitettuun”. Vuonna 2008 ilmestyneessä kokoelmassa Valitut runot on mukana useita ennen suomentamattomia runoja ja Requiem-runoelma.
Ahmatovan runoja on julkaistu eri yhteyksissä. Erkki Peuranen suomensi otteita muutamista runoista ja kirjoitti luvun Ahmatovasta vuonna 1995 julkaistussa kirjassaan Takaisin Venäjälle. Ultra Bra on levyttänyt viisi Kerkko Koskisen säveltämää Ahmatovan runoa: ”Entäs nyt”, ”Ero”, ”Haikara”, "Sinä päivänä kun synnyin" ja ”Yöllä”. Lahden kaupunginkirjaston Linkki-runotietokannassa on  170 Ahmatovan runoa.
Vuonna 1992 ilmestyi Jelena Kuzminan muistelmateos ja elämäkerta Anna Ahmatova, koditon.
Paavo Rintalan romaanin ja oopperalibreton Aika ja uni (1993) henkilöitä ovat kaikki 1900-luvun kärsimyksissä kidutetut ja tuhotut, ja keskeisiksi henkilöiksi siinä nousevat vaiennetut venäläiset runoilijat Anna Ahmatova ja Marina Tsvetajeva.
Ahmatova ja Suomi > Näyttely

Hannu Väisäsen näyttely Anna Ahmatovan neljä huonetta oli esillä 8.2.- 20.4.2018 Wäinö Aaltosen museossa Turussa. Näyttelyssä oli esillä Väisäsen maalauksia, valokuvia ja videoita. Ahmatova asui Fontankan talona tunnetun Šeremetevin palatsin piharakennuksessa, johon kotiarestiin joutuneen Ahmatovan elämä tiivistyi lähes kolmenkymmenen vuoden ajan. Ahmatovan käytössä olleet neljä huonetta vähenivät lopulta yhdeksi. Fontankan asunnosta oli rakennettu museon veistossaliin installaatio, jonka täytti sarja Ahmatovan elämästä ja runoista aiheensa ammentavia Hannu Väisäsen teoksia.
Suomennetut teokset

Parnasso 1974:2, s. 95–96; 1992:2, s. 81–82; 1992:5, s. 293. Marja-Leena Mikkolan ja Pentti Saaritsan suomentamia runoja.
Baschmakoff, Natalia & Pesonen, Pekka & Rymin, Raija (toim. ): Neuvostolyriikkaa 3.  (Suomentaneet Natalia Baschmakoff ym)  Helsinki:  Tammi, 1978.  ISBN 951-30-3973-0
Ahmatova, Anna: Runoja.  (Koonnut ja suomentanut Marja-Leena Mikkola)  Helsinki:  Orient Express, 1992.  ISBN 951-615-784-X
Hiidenheimo, Silja & Virolainen, Merja (toim.): Runon eros. Valikoima eroottisia runoja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0336-6  Sisältää runot ”Äänet hajosivat tuhkaksi eetterissä” ja ”Älä pelottele julmalla kohtalolla”, suomentanut Marja-Leena Mikkola.
Saaritsa, Pentti (toim.): Salaperäinen seurue. Runoja jotka tulivat ja jäivät.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-22208-9  Sisältää runon ”Rekviem”, suomentanut Pentti Saaritsa .
Tarmio, Hannu & Tarmio, Janne (koonneet): Maailman runosydän.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22134-1  Useita runoja, suomentaneet Marja-Leena Mikkola, Pentti Saaritsa, Seppo Heikinheimo.
Ahmatova, Anna: Valitut runot.  (Suomentanut Marja-Leena Mikkola)  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4128-8
Ahmatova, Anna: Olen äänenne. Kootut runot 1904–1966.  (Suomentanut ja toimittanut Anneli Heliö)  Joensuu:  Kirjokansi, 2016.  ISBN 978-952-7142-00-4
Kirjallisuutta

Aaltonen, Pirjo (teksti) & Hämäläinen, Anne (valokuvat) & Seppo, Sanni (kollaasit ja ulkoasu): Anna Ahmatova Fontankan talossa.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-171-7
Heliö, Anneli: Anna Ahmatovan elämä.  Books on Demand, 2023.  ISBN 9789528069799
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heliö, Anneli: Anna Ahmatovan ajasta, elämästä ja runoudesta (Arkistoitu – Internet Archive). (PDF)
Anna Ahmatova -museo Pietarissa (Arkistoitu – Internet Archive). (venäjäksi) (englanniksi)
Anna Ahmatova, Life, Poetry, Links, Images, Books (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Anna Ahmatova/Gorenko/. (venäjäksi)
Petri Liukkonen, Anna Akhmatova, elämäkerta. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Amedeo Modigliani, Anna Ahmatova, 1911.
Anna Ahmatova, Natan Altman 1914
Anna Ahmatova, Olga Kardovskaja 1914
Nikolai Gumiljov, Lev Gumiljov ja Anna Ahmatova 1915
Natalja Danko, Anna Ahmatova, 1924.
Anna Ahmatovan hauta Pietarin lähellä.
Vuonna 1992 paljastettiin Hyvinkään parantolan seinässä Anna Ahmatovan muistolaatta, jonka tekivät Jan Neiman ja Filipp Gebner.
Tähdet, tähdet (televisiosarja)

| Tähdet, tähdet |
| --- | --- |

Tyyli:  viihde tositelevisio
Kestoaika:  75 minuuttia
Pääosissa:  Juontajat: Mikko Leppilampi (2014–2019)  Heikki Paasonen (2020)  Susanna Laine (2023–) Tuomarit: Juhani Merimaa (2014–2019)  Maria Veitola (2014–2019)  Izmo Heikkilä (2019)  Anni Hautala (2020)  Mikko Kuustonen (2020)  Juuso Mäkilähde (2023–)  Lilli Paasikivi (2023–)  Sami Yaffa (2023–) 
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  MTV3 (2014–2019) Nelonen (2020–)
Esitetty:  9. maaliskuuta 2014 –
Tuotantokausia:  8
Jaksoja:  62 + 1
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television 
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Kultainen Venla Vuoden musiikkiohjelma 2014 Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2014 Kultainen Venla Vuoden musiikkiviihdeohjelma 2015 Kultainen Venla Paras TV-ohjelma 2015
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Ohjelman tunnus kolmella ensimmäisellä kaudella
Tähdet, tähdet on suomalainen viihdeohjelma, jossa etsitään Suomen parasta esiintyjää. Kahdeksasta–kymmenestä suorasta lähetyksestä koostuvassa sarjassa artistit esittävät viikoittain vaihtuvan genren tai teeman mukaisia kappaleita. Ensimmäisen tuotantokauden voitti Jari Sillanpää, toisen Waltteri Torikka, kolmannen Pete Parkkonen, neljännen Elias Kaskinen, viidennen Jussi Rainio, kuudennen Konsta Hietanen, seitsemännen Maria Lund ja kahdeksannen Hanna Kinnunen. Ohjelman viisi ensimmäistä tuotantokautta vuosina 2014–2019 esitettiin MTV3-kanavalla. Syksyllä 2020 esitetyllä kuudennella tuotantokaudella esityskavaksi vaihtui Nelonen. Nelosella esitettiin myös ohjelman seitsemäs kausi keväällä 2023 ja kahdeksas kausi keväällä 2024.
Tähdet, tähdet perustuu norjalaiseen Stjernekamp-formaattiin.
1. tuotantokausi

9. maaliskuuta – 27. huhtikuuta 2014 esitetyllä ensimmäisellä tuotantokaudelle Suomen parhaan esiintyjän -tittelistä kilpailivat Jari Sillanpää, Vicky Rosti, Olli Herman, Diandra, Timo Rautiainen, Irina, Laura Pyrrö ja Stig. Alun perin Stigin tilalla ohjelmassa piti esiintyä rap-artisti Juno, mutta hän joutui vetäytymään ohjelmasta vedoten aikatauluihinsa.
Vakiotuomareina ensimmäisellä kaudella toimivat Maria Veitola ja Juhani Merimaa. Sairastumisen vuoksi Juhani Merimaa ei tuomaroinut lainkaan semifinaalissa sekä kauden päättäneessä finaalissa. Viikoittain ohjelmassa nähtiin tuomarina myös yksi kyseisen viikon musiikkigenren ammattilainen. Kauden juonsi Mikko Leppilampi.
Finaalissa kauden voittanut Jari Sillanpää sai 59,5 prosenttia annetuista äänistä. Finaalijaksoa katsoi MTV3-kanavalla 953 000 suomalaista.
Ohjelmassa esitetyistä kappaleista julkaistiin kokoelmalevy 9. toukokuuta 2014. Kappaleita kuultiin myös livekonsertissa Helsingin jäähallissa 17. toukokuuta 2014, josta MTV3 lähetti koosteen 1. kesäkuuta 2014.
2. tuotantokausi

Ohjelman vastaava tuottaja Hanna Kortti kertoi ensimmäisen kauden päätyttyä ohjelman saavan toisen tuotantokauden. Toinen tuotantokausi alkoi 1. maaliskuuta 2015.
Ensimmäisen kauden tapaan juontajana toimi Mikko Leppilampi ja tuomareina Juhani Merimaa sekä Maria Veitola. Kaudella kilpaili kymmenen artistia: Mira Luoti, Waltteri Torikka, Markku Aro, Krista Siegfrids, Roope Salminen, Laura Voutilainen, Arja Koriseva, Jesse Kaikuranta, Jarkko Ahola sekä Anette Olzon.
Finaalissa toisen kauden voittanut Waltteri Torikka sai 58 prosenttia annetuista äänistä. Finaalijaksoa katsoi MTV3-kanavalla 823 000 suomalaista.
3. tuotantokausi

Huhtikuussa 2016 tiedotettiin ohjelman jatkuvan kolmannelle tuotantokaudella syksyllä 2016. Mikko Leppilampi jatkaa ohjelman juontajana, samoin tuomarit Maria Veitola ja Juhani Merimaa. Kaudella kilpailevat Evelina, Antti Ketonen, Mikko Alatalo, Arttu Wiskari, Pete Parkkonen, Eini, Johanna Försti, Essi Luttinen ja Benjamin. Kauden ensimmäinen jakso esitettiin 2. lokakuuta 2016.
Yleisöäänestyksessä kauden voittajaksi äänestettiin Pete Parkkonen. Hän sai 55 prosenttia annetuista äänistä. Finaalijaksoa seurasi MTV3-kanavalla 694 000 henkilöä.
4. tuotantokausi

MTV tiedotti toukokuussa 2017 ohjelman jatkuvan neljännelle tuotantokaudelleen syksyllä 2017. Juontaja Mikko Leppilampi sekä vakiotuomarit Maria Veitola ja Juhani Merimaa jatkoivat ohjelmassa. Uutena kasvona aloitti toimittaja Laura Friman, joka teki ohjelmassa takahuonehaastatteluja. Kauden kilpailijat olivat Janna, Tomi Metsäketo, Erika Vikman, Elias Kaskinen, Erja Lyytinen, André Linman, Nelli Matula, Mikael Saari, Jannika B ja Veeti Kallio. Ennen kolmatta jaksoa MTV päätti pudottaa kilpailusta Tomi Metsäkedon hänen ympärillään olleen naisten ahdistelukohun vuoksi.
Kaudella oli sääntömuutos edelliskausiin verrattuna: ensimmäinen pudotus nähtiin vasta neljännessä jaksossa, aiemman toisen jakson sijaan.
Yleisöäänestyksessä kauden voittajaksi äänestettiin Elias Kaskinen. Hän sai 54 prosenttia annetuista äänistä. Finaalijaksoa seurasi MTV3-kanavalla 602 000 katsojaa.
5. tuotantokausi

MTV tiedotti marraskuussa 2018 ohjelman viidennen tuotantokauden alkavan helmikuussa 2019. Juontajana jatkoi Mikko Leppilampi ja Ismo Heikkilä aloitti ohjelmassa kolmantena vakiotuomarina Maria Veitolan ja Juhani Merimaan ohella. Kauden kilpailijat olivat Ressu Redford, Petra, Jon-Jon Geitel, Heidi Kyrö, Samae Koskinen, Ilta, Kyösti Mäkimattila, Aurora, Jussi Rainio ja Jonna Geagea.
Yleisöäänestyksessä kauden voittajaksi äänestettiin Jussi Rainio. Hän sai 53 prosenttia annetuista äänistä. Finaalijaksoa seurasi MTV3-kanavalla 430 000 katsojaa.
6. tuotantokausi

Nelonen tiedotti toukokuussa 2020 hankkineensa ohjelman oikeudet, joten seuraava tuotantokausi esitetään kanavalla elokuusta 2020 alkaen Tähdet, tähdet 2020 -nimellä. Kuudennen tuotantokauden artistit olivat Suvi Teräsniska, Tommi Läntinen, Mikko Harju, Abreu, Konsta Hietanen, Hanna Pakarinen, Leo Stillman, HesaÄijä, Katri Ylander ja Päivi Lepistö. Päivää ennen kauden alkua kerrottiin Pandoran vetäytyvän kilpailusta koronaviruspandemiasta johtuvien rajoitusten vuoksi. Hänen tilalleen kilpailijaksi tuli Movetron-yhtyeen Päivi Lepistö. Uutena juontajana ohjelmassa aloitti Heikki Paasonen ja uusina vakiotuomareina Anni Hautala sekä Mikko Kuustonen.
Yleisöäänestyksessä kauden voittajaksi äänestettiin Konsta Hietanen.
7. tuotantokausi

Nelonen tiedotti lokakuussa 2022 kuvaavansa uudistuneen Tähdet, tähdet -ohjelman uuden kauden syksyn 2022 aikana. Televisiosta kausi esitettiin keväällä 2023. Kaudella kilpailijoina olivat laulajat Meiju Suvas, Maria Lund, Sara Siipola, Lauri Mikkola ja Mikael Forsby (Portion Boys), stand up -koomikko Sami Hedberg, imitaattori Jarkko Tamminen sekä edellisen kauden voittaja Konsta Hietanen.
Kauden voitti Maria Lund.
8. tuotantokausi

Nelonen tiedotti marraskuussa 2023 ohjelman kahdeksannen tuotantokauden alkavan keväällä 2024. Kaudella kilpailijoina olivat laulajat Tidjân Ba, Kake Randelin, Teemu Roivainen ja Jennika Vikman, rap-artisti Paleface, viihdetaiteilija Helena Lindgren, näyttelijät Hanna Kinnunen, Riku Nieminen ja Malla Malmivaara, sometähti Sara Chafak sekä mentalisti Noora Karma.
Kauden voitti Hanna Kinnunen.
9. tuotantokausi

Nelonen tiedotti marraskuussa 2024 ohjelman yhdeksännen tuotantokauden alkavan keväällä 2025.Kauden kilpailijoina ovat laulaja Mika Ikonen, näyttelijä Yasmine Yamajako, laulaja Sonja Lumme, näyttelijä Chike Ohanwe, koomikko Fathi Ahmed, näyttelijä Mikko Töyssy, näyttelijä Ronja Alatalo, hip hop -artisti Ramses II, laulaja Nina Tapio, muusikko Kärtsy Hatakka ja laulaja Emma Salokoski.
Aiheesta muualla

Tähdet, tähdet Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Tuotantokaudet: 1. tuotantokausi | 2. tuotantokausi | 3. tuotantokausi | 4. tuotantokausi | 5. tuotantokausi | 6. tuotantokausi | 7. tuotantokausi
Kokoelmalevyt: Tähdet, tähdet
Kilpailijat: Jari Sillanpää | Vicky Rosti | Olli Herman | Diandra | Timo Rautiainen | Irina | Laura Pyrrö | Stig | Mira Luoti | Waltteri Torikka | Markku Aro | Krista Siegfrids | Roope Salminen | Laura Voutilainen | Arja Koriseva | Jesse Kaikuranta | Jarkko Ahola | Anette Olzon | Evelina | Antti Ketonen | Mikko Alatalo | Arttu Wiskari | Pete Parkkonen | Eini | Johanna Försti | Essi Luttinen | Benjamin | Janna | Tomi Metsäketo | Erika Vikman | Elias Kaskinen | Erja Lyytinen | André Linman | Nelli Matula | Mikael Saari | Jannika B | Veeti Kallio | Aurora | Jonna Geagea | Jussi Rainio | Heidi Kyrö | Ressu Redford | Jon-Jon Geitel | Samae Koskinen | Ilta | Petra | Kyösti Mäkimattila | Suvi Teräsniska | Tommi Läntinen | Mikko Harju | Abreu | Konsta Hietanen | Hanna Pakarinen | Leo Stillman | Päivi Lepistö | HesaÄijä | Katri Ylander | Meiju Suvas | Maria Lund | Sara Siipola | Lauri Mikkola | Mikael Forsby | Sami Hedberg | Jarkko Tamminen
Juontaja: Mikko Leppilampi | Heikki Paasonen | Susanna Laine
Tuomarit: Maria Veitola | Juhani Merimaa | Ismo Heikkilä | Anni Hautala | Mikko Kuustonen | Sami Yaffa | Juuso Mäkilähde | Lilli Paasikivi
Vierailevat tuomarit: Iso H | Ressu Redford | Lilli Paasikivi | Sami Saari | Timo Kotipelto | Eini | Pelle Miljoona | Marco Bjurström | Danny | Sani | Vesku Jokinen | Kassu Halonen | Ninni Poijärvi | Janne Joutsenniemi | Nicole Willis | Marco Bjurström | Jari Sillanpää | Jurek Reunamäki | Costello Hautamäki | Maarit Hurmerinta | Johanna Rusanen-Kartano | Dome Karukoski | Waltteri Torikka | Isac Elliot | Hector | Lauri Ylönen | Paleface | Tiina Lymi | Maija Vilkkumaa | Krista Siegfrids | Matti Esko| Saara Aalto | Pete Parkkonen | Anna Puu | Olli Herman | Pyhimys
Wolf Hoffmann

| Wolf Hoffmann |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1959 (ikä 65) Mainz, Länsi-Saksa
Ammatti:  muusikko, lauluntekijä, valokuvaaja
Puoliso:  Gaby Hoffmann
Muusikko
Tyylilajit:  heavy metal, power metal, speed metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Accept
Aiheesta muualla
www.wolfhoffmann.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Wolf Hoffmann (s. 10. joulukuuta 1959 Mainz, Länsi-Saksa) on saksalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten heavy metal -yhtye Acceptin kitaristina. Hoffmann on soittanut kaikilla Acceptin albumeilla ja säveltänyt suuren osan yhtyeen kappaleista. Hän on yhtyeen ainut alkuperäisjäsen Peter Baltesin lähdettyä yhtyeestä marraskuussa 2018.
Acceptin ollessa tauolla Hoffmann työskenteli valokuvaajana. Hän on tehnyt myös kaksi soololevyä, joilla on rock- ja metalliversioita klassisen musiikin tunnetuista teoksista.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Länsi-Saksan Mainzissa syntynyt Wolf Hoffmann muutti kuusivuotiaana perheensä kanssa Wuppertalin kaupunkiin. Hänen isänsä oli kemian professori ja äitinsä kotiäiti. Vanhemmat toivoivat poikansa menevän yliopistoon ja suuntautuvan akateemiselle uralle. Hoffmann kuitenkin kiinnostui kitaransoitosta ja sai vanhemmiltaan ensimmäisen akustisen kitaransa lupaamalla käydä soittotunneilla. Hoffmann kävi soittotunneilla lopulta vain vuoden ajan, koska ei innostunut akustisen kitaran soittamisesta. Into soittamiseen palasi hänen saatuaan ensimmäisen sähkökitaransa.
Yläasteella opiskellessaan Hoffmann soitti kitaraa kavereidensa kanssa päivittäin. Soittaminen oli enimmäkseen hauskanpitoa, ja kokoonpanot kestivät usein vain muutamien harjoitusten ajan. Vuoden 1975 loppupuolella Hoffmann kuuli paikallisessa musiikkikaupassa, että Accept-niminen yhtye etsii uutta kitaristia. Yhtye harjoitteli läheisessä Solingenin kaupungissa vain 15 minuutin ajomatkan päässä Wuppertalista. Hoffmannista tuli Acceptin kitaristi muutamaa viikkoa ennen 17-vuotissyntymäpäiväänsä.
Elämäkerta > Perhe-elämä

Hoffmann ja Gaby Hauke alkoivat seurustella hieman sen jälkeen, kun Haukesta oli tullut Acceptin manageri vuonna 1981. Pariskunta piti suhteen vuosia salassa jopa yhtyeen muilta jäseniltä, koska halusivat varmistaa, ettei suhde vaikuta yhtyeen toimintaan. Managerina Hauke panosti paljon siihen, että kaikki yhtyeen jäsenet saivat tasapuolisen kohtelun. Wolf Hoffmann ja Gaby Hauke menivät naimisiin vuonna 1989.
Hoffmannit jäivät asumaan Yhdysvaltoihin 1980-luvulla, kun Accept oli siellä kiertueilla. Pariskunta asui aluksi Vermontissa, mutta muutti myöhemmin Nashvilleen.
Ura > Ura Acceptissa

Accept ei ollut samanlainen yhtye kuin satunnaiset kaveriporukoiden kokoonpanot, joissa Hoffmann oli aiemmin soittanut. Yhtyeen jäsenet suhtautuivat harjoitteluun vakavasti, ja he myös keikkailivat paikallisesti. Basisti Peter Baltesin liittyttyä yhtyeeseen puoli vuotta Hoffmannin jälkeen he alkoivat säveltää yhdessä uusia kappaleita yhtyeelle. Heidän yhteistyönsä jatkui yli 40 vuotta, ja sen tuloksena on syntynyt suuri osa Acceptin kappaleista. Myös rumpali Stefan Kaufmann sävelsi aktiivisesti kappaleita 1980-luvulla.
Hoffmann on soittanut valtaosan Acceptin studioalbumien kitaraosuuksista, vaikka levyille tekijöiksi on tyypillisesti merkitty koko yhtye. Acceptissa tekijänoikeudet on jaettu kaikkien yhtyeen jäsenten kanssa riippumatta siitä, ovatko kaikki jäsenet osallistuneet levyn tekemiseen.
Hoffmann on julkaissut Acceptin kanssa 16 studioalbumia. Ensimmäinen albumi Accept julkaistiin vuonna 1979. Yhtye julkaisi 1980-luvulla seitsemän albumia: I’m a Rebel, Breaker, Restless and Wild, Balls to the Wall, Metal Heart, Russian Roulette ja Eat the Heat. Vuonna 1989 yhtye hajosi, mutta vuonna 1992 se palasi albumilla Objection Overruled. Accept teki vielä albumit Death Row ja Predator ennen kuin se hajosi uudelleen vuonna 1997.
Accept teki paluun Hoffmannin kanssa vuonna 2009. Sen jälkeen yhtye on julkaissut albumit Blood of the Nations,  Stalingrad, Blind Rage, The Rise of Chaos ja Too Mean to Die.