stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikan luonto
Luonnonsuojelualueet > Ramsar-alueet

Kreikassa on kymmenen Ramsar-aluetta, joiden yhteispinta-ala on 163 501 hehtaaria. Ne kaikki ovat osa jotain kansallispuistoa:
Amvrakikóslahti (Amvrakikóslahden kosteikkojen kansallispuisto), Keski-Kreikka
Áxios-, Loudías ja Aliákmonas-jokien suisto (Axióksen suiston kansallispuisto), Makedonia
Évros-joen suisto (Évroksen suiston kansallispuisto), Länsi-Traakia
Kerkíni-tekojärvi (Kerkíni-järven kansallispuisto), Makedonia
Kotýchin laguuni (Kotýchin ja Strofylián kosteikkojen kansallispuisto), Peloponnesos
Mesolóngin–Aitolikón laguunit (Mesolóngin–Aitolikón laguunien kansallispuisto), Keski-Kreikka
Mikrí Préspa -järvi (Préspajärvien kansallispuisto), Makedonia
Néstos-joen suisto ja sen laguunit (Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto), Makedonia/Länsi-Traakia
Vistonída- ja Ismarída-järvet ja Pórto Lágoksen laguuni (Itä-Makedonian ja Traakian kansallispuisto), Makedonia/Länsi-Traakia
Vólvi- ja Koróneia-järvet (Koróneia- ja Vólvi-järvien ja Makedonian Témpin kansallispuisto), Makedonia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan luonto Wikimedia Commonsissa
Oliivipuita Archángeloksessa Ródoksella.
Punahirviä Párnitha-vuorella.
Kri-kri eli kreetalainen villivuohi Samarián rotkossa Kreetalla.
Flamingoja Évroksen suiston kansallispuistossa Keski-Makedoniassa.
Lesboksen kivettynyttä metsää Lesboksella.
Kerkíni-järven kosteikkoja Keski-Makedoniassa.
Hermafrodiitti

Lierot ovat varsinaisia hermafroditteja eli samanaikaisesti koiraita ja naaraita.
Hermafrodiitti eli kaksineuvoinen tai kaksisukupuolinen on joko eläinyksilö, jolla on sekä naaraan että koiraan sukupuolielimet, ja se tuottaa sekä munasoluja että siittiösoluja, tai kasviyksilö, jolla on sekä hede- että emikukat.
Kaksisukupuolisuutta esiintyy paljon kasveilla, selkärangattomilla eläimillä ja kaloilla sekä sienillä. Sen sijaan nisäkkäillä, matelijoilla ja linnuilla sitä ei esiinny.
Lajiryhmittäin

Vuonna 2006 tunnetuista selkärangattomista eläinlajeista noin kuusi prosenttia on kaksisukupuolisia. Hyönteisissä hermafrodiitteja ei ole lainkaan, mutta muista selkärangattomista lajeista kaksisukupuolisia on 30 prosenttia.
Selkärankaisista kaksisukupuolisia ovat vain jotkin kalat. Luukaloissa kaksisukupuolisuutta on havaittu noin 30 suvussa ja yli 10 lahkossa, kaikista lajeista yhdessä tai kahdessa prosentissa. Kalojen kaksisukupuolisuus on yleensä jaksottaista eli ne ovat vuoron perään koiraita ja naaraita. Samanaikainen kaksisukupuolisuus on paljon harvinaisempaa, ja vain yksi kalalaji (Kryptolebias marmoratus) pystyy hedelmöittämään itsensä.
Koppisiemenisistä kasvilajeista yli 95 prosentilla on kaksineuvoisia yksilöitä tai ne ovat kokonaan kaksineuvoisia. Ominaisuus on yleinen myös muilla kasviryhmillä, kuten niillä puilla, joiden siemenet leviävät tuulessa.
Myös sienillä esiintyy paljon hermafroditismia.
Muodot > Varsinainen hermafroditismi

Varsinaisessa hermafroditismissa yksilöllä on samanaikaisesti kummankin sukupuolen sukupuolielimet. Varsinaista hermafroditismia esiintyy lieroilla, kotiloilla ja muilla selkärangattomilla eläimillä sekä kaloilla. Varsinaiset hermafrodiitit voivat tuottaa kaksi kertaa niin paljon jälkeläisiä kuin yksineuvoiset lajit, mutta niiden jälkeläisten geneettinen vaihtelu on vähäisempää kuin yksineuvoisilla lajeilla. Monilla tällaisilla lajeilla on mekanismeja, jotka estävät itsesiitoksen.
Muodot > Jaksottainen hermafroditismi

Jaksottaisesa hermafroditismissa yksilö on elämänsä yhdessä vaiheessa koiras ja toisessa vaiheessa naaras, mutta ei kumpaakin samanaikaisesti.
Kaloista jaksottaisia hermafrodiitteja ovat esimerkiksi vuokkokalat ja huulikalat. Sukupuoltaan vaihtavia kalalajeja tunnetaan yli 500. Jotkin niistä voivat vaihtaa sukupuoltaan useammin kuin yhden kerran. Vuokkokalaparvessa vain isoin koiras ja isoin naaras voivat lisääntyä. Jos parven ainoa naaras kuolee, isoin koiras vaihtaa sukupuolensa naaraaksi, ja sen paikan koiraana ottaa muun parven suurin koiras.
Crepidula fornicata -kotilot muodostavat kasoja, joissa alin yksilö on naaras, ja sen yläpuolella on koiraita. Kun naaras kuolee, isoin koiras ottaa sen paikan ja vaihtaa sukupuolensa naaraaksi, minkä jälkeen parittelu jatkuu.
Muodot > Näennäinen hermafroditismi

Näennäisellä hermafroditismilla tarkoitetaan kehityshäiriötä, jossa yksilölle on kehittynyt sekä naaraan että koiraan ulkoiset sukupuolielimet, mutta siltä puuttuu kyky tuottaa molempien sukupuolten sukusoluja. Erityisesti ihmisen kohdalla tällöin puhutaan nykyisin mieluummin intersukupuolisuudesta kuin hermafroditismista.
Selitykset

Kaksisukupuolisuuden olemassaolosta on esitetty erilaisia selityksiä. Erään vanhan hypoteesin mukaan jaksollinen kaksisukupuolisuus saattoi kehittyä populaation kontrollimekanismiksi, jossa naaraasta koiraaksi muuttumisen aikaväli riippuu siitä, onko populaatio liian tiheä vai liian harva. Toisen hypoteesin mukaan ryhmävalinta suosii kaksisukupuolisuutta, koska se lisää hedelmöittyneiden munasolujen tuotantoa tai suuntaa seksuaalisen aktiivisuuden ihanteellisen ikäisiin yksilöihin. Uudemmat hypoteesit korostavat sitä, kuinka luonnonvalinta ja seksuaalivalinta toimivat yksilöiden erilaisten kelpoisuuksien pohjalta ja vaikuttavat kaksisukupuolisuuden tiettyihin muotoihin. 1980-luvulla esitetyn teorian mukaan yksilön on joskus edullista tuottaa naaraspuolisia ja joskus koiraspuolisia jälkeläisiä, ja tätä teoriaa on sovellettu myös sukusolujen tuotantoon.
Mytologiassa ja muussa kulttuurissa

Kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy useita hermafrodiitteja. Termi on saanut nimensäkin myytistä, jossa Hermafroditos tulee yhdeksi rakastettunsa, najadi Salmakiin kanssa, koska tämä oli rukoillut sitä jumalilta. Sen jälkeen Hermafroditoksen ruumis on osaksi miehen, osaksi naisen ruumis, ja hänellä on kreikkalaisen taiteen kuvauksissa yleensä miehen sukupuolielimet ja naisen rinnat. Toinen kreikkalaisen myytin hermafrodiitti on profeetta Teiresias, jonka jumalatar Hera muuttaa vihoissaan ensin naiseksi ja lepyttyään takaisin mieheksi. Naisena ollessaan Teiresias ehtii synnyttää lapsia. Kolmas kreikkalainen hermafrodiitti on Agdistis, joka oli samanaikaisesti mies ja nainen, kunnes jumalat kastroivat hänet. Kreikkalaisessa mytologiassa hermafroditismi oli myös ihmisten alkuperäinen tila, kunnes ylijumala Zeus jakoi heidät miehiksi ja naisiksi, joskin fyysisesti yhteensopiviksi. Myös eräässä Raamatun luomiskertomuksen tulkinnassa Aadamin ruumis oli alun perin hermafrodiittinen, kunnes Jumala jakoi sen mieheksi ja naiseksi eli Eevaksi. Lisäksi Intian mytologioissa on myös runsaasti kuvauksia hermafrodiiteista.
Tunnettujen elokuvasarjojen hermafrodiitteja ovat Tähtien sodan huttit ja Star Trekin hermatit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermafrodiitti Wikimedia Commonsissa
Vuokkokalat voivat vaihtaa sukupuolta elämänsä aikana.
Kaksisukupuolisen Hermafroditoksen patsas 200-luvulta eaa.
FS Héroïne (1863)

| Héroïne |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Lorient
Kölinlasku:  10. kesäkuuta 1861
Laskettu vesille:  10. joulukuuta 1863
Palveluskäyttöön:  heinäkuu 1865
Poistui palveluskäytöstä:  1894
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 900-6 000 t
Pituus:  80,72 m
Leveys:  17 m
Syväys:  7,7-8,4 m
Koneteho:  3 050-3 600 ihp
Nopeus:  13-14,5 solmua
Miehistöä:  579-594
Aseistus
Aseistus:  30 × 164 mm Mle 1858-60 BL -tykkiä
Héroïne oli Ranskan laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu Provence-luokan panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 10. kesäkuuta 1861. Alus laskettiin vesille 10. joulukuuta 1863 ja se otettiin palvelukseen heinäkuussa 1865.
Palvelus

Saksan–Ranskan sodassa alus oli Ranskan Pohjanmeren laivastossa kontra-amiraali Jauréguiberryn lippulaivana.
Alus poistettiin alusluettelosta 10. tammikuuta 1893, jolloin sen höyrykone poistettiin. Alus lähti purjehtimaan 1. helmikuuta 1894 Dakariin, minne se oli määrätty asema-alukseksi ja kelluvaksi työpajaksi. Alus oli kelluva linnake tammikuusta 1898 tammikuuhun 1901. Miehistö upotti aluksen Dakarin edustalla 29. joulukuuta 1901 keltakuume-epidemian jälkeen.
Krisse

| Krisse |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Krissu 
Nimen alkuperä:  esim. Kristiina, Krister, Kristian, Kristoffer
Infobox OKNimi-testi OK: 
Krisse on Suomessa useista etunimistä käytetty kutsumamuoto. Se voi pohjautua esimerkiksi Kristiinaan, Kristeriin, Kristianiin tai Kristofferiin.
Krisse on käytössä myös itsenäisenä nimenä. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2020 mennessä ollut virallisena etunimenä noin 40–50 naisella ja noin 10–20 miehellä. Krissellä ei ole nimipäivää almanakassa, mutta koirien nimipäiväluettelossa Krissen nimipäivä on 13. marraskuuta.
Kieliopillinen status

Suomen kieliopin näkökulmasta Krisse on slangisana, sillä se sisältää slangipäätteen -e. Sama pääte sisältyy esimerkiksi sellaisiin puhekielisiin ilmauksiin kuin lande ’maaseutu’, skole ’koulu’ ja Ile ’Ilkka’.
Tunnettuja Krissejä

Krisse Salminen (s. 1976), näyttelijä ja stand up -koomikko
Hermopolites (Ylä-Egypti)

| Hermopolites> Ἑρμοπολίτης𓉆.Sijainti |
| --- | --- |
 Hermopolites
Koordinaatit:  27°45′0″N, 30°45′0″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti (Keski-Egypti)
Numero:  15. (U15)
Pääkaupunki:  Hermopolis Megale
Pinta-ala:  1 140 km²
Aiheesta muualla
  Hermopolites Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hermopolites (m.kreik. Ἑρμοπολίτης νομός, Hermopolitēs nomos), egyptiläisittäin Wenet (egypt. 𓉆, Wnt), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen 15. nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Jänis”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Unit ja Un. Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U15.
Maantiede

Hermopoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen 15. nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Se sijaitsi Ylä-Egyptin pohjoisosassa, joka luettiin usein erilliseksi Keski-Egyptiksi eli Heptanomiiksi. Nomoksen alue ulottui Kussaista Hermopolis Megaleehen noin 42 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Kussiteen nomos (U14) ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Antinoiteen nomos (U16).
Nomoksen pääkaupunki (mētropolis) oli Hermopolis Megale eli egyptiläisittäin Khemen(n)u (nyk. Al-Ashmunay). Amarna-kaudella sen alueella sijaitsi myös tuolloinen pääkaupunki Akhetaten.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu 413 820 aruraa (auranalaa) eli noin 1 140 neliökilometriä.
Historia

Hermopoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U15, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Antinoiteen nomos (U16) erotettiin ilmeisesti jossakin vaiheessa erikseen Hermopoliteen nomoksesta. Kussiteen nomos (U14) puolestaan yhdistettiin Hermopoliteehen.
Nomoksen pääjumala oli Thoth, jonka kreikkalaiset yhdistivät Hermeeseen, ja josta nomoksen pääkaupunki sai nimensä. Siellä palvottiin myös Thothin kumppania Nehmetawayta. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyvät Aha eli Bes sekä Wenut.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermopolites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Krimin gootit

Gothia saksankielisessä Krimin kartassa.
Krimin gootit olivat Krimille 200-luvulla saapuneita gootteja, jotka puhuivat Krimin gootin kieltä. Krimillä he muodostivat kaikkein kauimmin säilyneen goottiyhteisön, ja heidän kielensä hävisi vasta 1700-luvulla. Uskonnoltaan Krimin gootit olivat kristillistymisen jälkeen ortodoksisia.
Historia > Alkuperä

Gootit saapuivat Mustallemerelle luoteesta, ja he valloittivat Krimin alueen 200-luvun aikana. Samalla he valloittivat myös suurimman osan Mustanmeren pohjoisrannikosta. Noin sata vuotta myöhemmin hunnit alistivat heidät. Suuri osa Krimin gooteista siirtyi tämän jälkeen länteen kohti Rooman valtakuntaa ja valloittivat sen Teoderik Suuren johdolla. Osa kuitenkin jäi Krimin vuoristoseudulle. Myöhemmin Krimin gootit kääntyivät kristinuskoon ja heidän alueensa päätyi Bysantin valtakunnan vallan alle. Heitä tiedetään olleen alueella, kun keisari Justinianus I rakensi Mangupin linnoituksen osana rannikkokaupunkien linnoitusten sarjaa. Kasaarit valloittivat alueen linnoituksista huolimatta 700-luvulla, ja Krimin gootit vetäytyivät syvemmälle vuoristoon. Johannes-niminen ortodoksinen arkkipiispa purjehti Krimille Bysantista johtaakseen goottien kapinaa kasaareja vastaan, mutta hän ei saanut tukea Bysantista ja kapina epäonnistui. Bysanttilaiset halusivat mieluummin liittoutua juutalaisuuden omaksuneiden kasaarien kanssa, jotka muodostivat hyödyllisen puskurivyöhykkeen tasangon kansoja vastaan. Keisarit Justinianus II ja Konstantinos V naivat tämän takia molemmat kasaariprinsessat.
Historia > Häviäminen

Myöhemmin goottien asuma-alueella hallitsi Theodoron ruhtinaskuntana tunnettu Trebizondin keisarikuntaan läheisesti sitoutunut maa, mutta ottomaanit ja Krimin tataarit tuhosivat sen näiden saavuttuaan Krimille vuonna 1475. Gootit ja heidän kielensä säilyivät kuitenkin Krimillä tästä huolimatta. Piispa Wulfila oli kääntänyt Raamatun länsigootiksi jo 300-luvulla, mutta länsigootin kieli hävisi kauan ennen Krimin gootin häviämistä. Vuonna 1562 itävaltalainen diplomaatti Ogier Ghislain de Busbecq kokosi 86 sanaa ja sanontaa Konstantinopolissa tapaamiensa Krimin goottien avulla. Krimin gootin kieli hävisi 1700-luvun aikana.
Tutkimus

1800-luvulla etenkin saksalaiset tutkijat kiinnostuivat Krimin gooteista näiden germaanisten juurien takia. Tutkijat yrittivät löytää todisteita goottien hallitsemasta varhaisesta teutonisesta valtiosta niitä kuitenkaan löytämättä. Ajatus nousi esiin myös natsi-Saksassa, jolloin ajateltiin, että Saksan tulisi valloittaa Krimin alue germaanisen menneisyyden takia. Alueelle oli tarkoitus sijoittaa saksalaisia ja muut kansallisuudet olisi siirrettävä pois. Sevastopolin nimi aiottiin muuttaa muotoon Theodorichafen ja Simferopolin nimi muotoon Gotenberg. Krimin nimi aiottiin muuttaa saman kaavan mukaan muotoon Gotland. Natsi-Saksan johtaja Adolf Hitler ei itse ollut kovin innoissaan asiasta, mutta asiaa ajoivat Heinrich Himmler ja Alfred Rosenberg. Sodan kulun vuoksi suunnitelmat eivät kuitenkaan koskaan toteutuneet.
Neuvostoliiton historiankirjoituksessa yritettiin vähätellä kaikkia tapahtuneita muuttoliikkeitä ja Krimin goottienkin väitettiin muodostaneen vain alueen heimojen jatkumon. Stalinin jälkeen kansojen muuttoteoriat tulivat takaisin venäläisessä ja ukrainalaisessa arkeologiassa.
Mangupin linnoituksen raunioita.
Hernepensaat

| Hernepensaat |
| --- | --- |
 Siperianhernepensas (Caragana arborescens)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Hernepensaat Caragana  Fabr.
Katso myös
   Hernepensaat Wikispeciesissä   Hernepensaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hernepensaat (Caragana) on hernekasvien (Fabaceae) heimoon kuuluva suku.
Kuvaus

Hernepensaat ovat kesävihantia yksikotisia pensaita, jotka ovat toisinaan piikkisiä. Lehdet sijaitsevat kierteisesti. Lehdet ovat parilehdykkäisiä ja tasaparisia. Lehtien keskiranka on tavallisesti otaan päättyvä. Lehdykät ovat ehytlaitaisia. Kaksineuvoiset kukat sijaitsevat lehtihangoissa yksittäin tai 2–4 yhdessä. Verhiö on kellomainen ja teriö perhomainen ja keltainen. Hedelmä on pitkä ja kapea palko.
Lajeja

Caragana arborescens – siperianhernepensas
Caragana aurantiaca – oranssihernepensas
Caragana frutex – euroopanhernepensas
Caragana grandiflora – kaukasianhernepensas
Caragana jubata – arohernepensas
Caragana microphylla – mantšurianhernepensas
Caragana pygmaea – kääpiöhernepensas
Caragana turkestanica – turkestaninhernepensas
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Caragana
Suomen Lajitietokeskus: Hernepensaat – Caragana
Funet: Hernepensaat (Caragana)
ITIS: Caragana (englanniksi)
Flora of China: Caragana (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q849443  Wikispecies: Caragana  CoL: 3H9D  EoL: 28030  EPPO: 1CRAG  FNA: 105589  FoC: 105589  GBIF: 2943143  GRIN: 2061  iNaturalist: 139450  IPNI: 21936-1  IRMNG: 1282407  ITIS: 26528  NBN: NHMSYS0000456785  NCBI: 20483  NZOR: 6f43218e-5f54-49af-ba29-e60ea8f127a9  Open Tree of Life: 110847  PLANTS: CARAG  Plazi: 799F11AF-2B90-6863-584E-4CB24BE61B8F  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:21935-1  Tropicos: 40001095  VASCAN: 948  WFO: wfo-4000006638
Kreikkalainen antologia

| Kreikkalainen antologia> Anthologia Graeca |
| --- | --- |
 Kreikkalaisen antologian bysanttilainen käsikirjoitus Codex Palatinus graecus 23 800-luvun lopulta tai 900-luvun alusta, Heidelbergin yliopiston kirjasto.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  useita
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  runouden antologia
Julkaistu:  1. vuosisata eaa.–1300-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kreikkalainen antologia (lat. Anthologia Graeca, joskus myös Anthologia Palatina) on kokoelma kreikkalaista runoutta, enimmäkseen epigrammeja, klassiselta ja bysanttilaiselta ajalta.
Historia

Vaikka Egyptistä on löydetty papyruksia, jotka sisältävät katkelmia runokokoelmista, kreikkalaisen runouden varhaisin varsinainen antologia oli Meleagros Gadaralaisen Anthologia. Se sisälsi runoja sekä häneltä itseltään että 46 muulta runoilijalta, mukaan lukien Arkhilokhos, Alkaios, Anakreon ja Simonides. Johdannossaan Meleagros kuvaa järjestäneensä runot teoksen nimen mukaisesti ikään kuin kukkaseppeleeksi. Sanasta ”antologia” on sittemmin tullut synonyymi kirjoituskokoelmille.
Meleagroksen antologia oli niin suosittu, että siihen tehtiin myöhemmin lisäyksiä. Filippos Thessalonikelaisen ja Agathiaan versioiden esipuheet ovat säilyneet osana antologiaa. Konstantinos Kefalos toimitti standardilaitoksen teksteistä (Palatine MS) 900-luvulla. Hän lisäsi uusia kokoelmia: Straton Sardislaisen 100-luvulla kokoamia homoeroottisia säkeitä, kirkoista löydettyjä kristillisiä epigrammeja, kokoelman Diogenianoksen kokoamia satiirisia ja humoristisia epigrammeja, Khristodoroksen kuvauksen bysanttilaisen Zeuksippoksen kylpylän gymnasionin patsaista sekä kokoelman piirtokirjoituksia kyzikoslaisesta temppelistä.
Maksimos Planudes toimitti myös laitoksen Kreikkalaisesta antologiasta. Hän sekä lisäsi joitakin runoja että poisti sopimattomina pitämiään kohtia. Hänen antologiansa oli pitkään ainoa, joka läntisessä Euroopassa tunnettiin. Ensimmäinen painettu laitos kokoelmasta ilmestyi vuonna 1494 Johannes Laskariksen toimittamana. Vuonna 1606 Claudius Salmasius löysi heidelbergiläisestä kirjastosta laajemman kokoelman, joka perustui Kefaloksen laitokseen. Tämä julkaistiin kuitenkin vasta vuonna 1776, kun R. F. P. Brunck sisällytti sen teokseensa Analecta veterum Poetarum Graecorum (1772–1776).
Ensimmäinen kriittinen laitos oli Friedrich Jacobsin tekemä (13 osaa, 1794–1803; uudistettu 1813–17). J. F. Dübnerin Didotin Bibliothecassa julkaistu laitos (1864–1872) sisälsi Antologia Palatinan, siihen kuulumattomat Planudeen antologian epigrammit, muista lähteistä kerättyjä osia sisältävän liitteen, latinankielisen suorasanaisen käännöksen sekä Hugo Grotiuksen runomittaisen latinankielisen käännöksen.
Sisältö

Palatine MS., nykyisen tekstin arkkityyppi, on useiden eri aikoina eläneiden henkilöiden toimittama. Kokoelma on järjestetty seuraavasti (viitenä kirjana):
Kirja I
1. Kristilliset epigrammit
2. Khristodoros Thebalaisen kuvaus Zeuksippoksen kylpylän gymnasionin patsaista
3. Kyzikoksen epigrammit eli Kyzikoksen Apolloniksen temppelin epigrammit
4. Meleagroksen, Filippoksen ja Agathiaan esipuheet omiin kokoelmiinsa
5. Rakkausepigrammit
6. Votiivilahjaepigrammit
Kirja II
7. Hautaepigrammit
8. Gregorios Nazianzilaisen epigrammit
Kirja III
9 . Retorisesti korkealentoiset epigrammit
Kirja IV
10. Eettiset, kehottavat ja varoittavat epigrammit
11. Satiiriset ja humoristiset epigrammit
12. Straton Sardislaisen Musa Puerilis
Kirja V
13. Harvinaisissa runomitoissa kirjoitetut epigrammit
14. Aritmeettiset ongelmat, arvoitukset ja oraakkelinlausumat
15. Sekalaisia epigrammeja
Sisältö > Tyyli

Kreikkalaisen antologian epigrammit ovat peräisin pitkältä ajanjaksolta, ja ajan kuluessa niiden tyylissä on tapahtunut muutoksia. Tyylissä voidaan hahmottaa neljä kautta:
Klassinen kreikkalainen tyyli, jota edustaa luonteenomaisimmin Simonides Keoslainen (n. 556–469 eaa.). Hän kirjoitti suuren osan epitafeista eli hautapiirtokirjoituksista, jotka ovat peräisin persialaissotien ajalta. Tyyli on korutonta ja arvokasta ja äärimmäisen uskollista epigrammien alkuperäiselle hengelle. Tältä ajalta säilyneet epigrammit on yleensä osoitettu todella eläneille henkilöille; kertomukset, kuvitelmat ja kirjalliset harjoitukset ovat hyvin harvinaisia.
Aleksandrialainen tyyli. Tuolloin epigrammeina kirjoitettiin myös anekdootteja, satiireja ja rakkausrunoja. Epitafeja ja votiivikirjoituksia omistettiin kuvitteellisille henkilöille. Tyyli rikastui. Tuon ajan epigrammin parhaisiin edustajiin kuuluu Leonidas Taraslainen (n. 300–250 eaa.), viimeisiin Antipatros Sidoslainen noin 140 vuotta myöhemmin. Toisaalta samoin Aleksandriassa toiminut Kallimakhos jäljitteli menestyksekkäästi Simonideen vanhempaa korutonta tyyliä.
Roomalainen tyyli. Monet tyylin edustajat olivat kuitenkin kotoisin valtakunnan itäosista, muun muassa Meleagros Gadaralainen Syyriasta. Hänen epigramminsa ovat usein eroottisia, ja niiden kielikuvat muistuttavat paljossa Laulujen laulua. Muihin tyylin edustajiin kuuluvat epikurolainen Filodemos, Zonas, sekä Markos Argentarios. Rooman keisariajan myöhempinä aikoina kehittyi satiirinen tyyli, jota edustivat muun muassa Lukillios ja Lukianos. Se vastaa usein nykyistä käsitystä epigrammeista ja on mielenkiintoinen myös sikäli, että siinä latinankielinen kirjallisuus on vaikuttanut kreikankieliseen. Palladas oli viimeinen tiukasti ottaen klassisen epigrammin edustajista.
Bysanttilainen tyyli, joka kehittyi huippuunsa keisari Justinianuksen hovissa. Epigrammit ovat pitkälti aiempaa jäljitteleviä, mutta sisältävät myös omaperäistä ainesta ja uutta rikasta kieltä. Tyyliä edustaa muun muassa Agathias.