stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stig Dagerman
Kirjailija

Dagerman nousi viiden vuoden (1945–1949) aikana ilmiömäiseen suosioon lukuisilla teoksillaan: neljällä romaanilla, novellikokoelmalla, sodanjälkeistä Saksaa käsittelevällä teoksella, viidellä näytelmällä, sadoilla runoilla ja satiireilla, useilla esseillä ja lukuisilla journalistisilla artikkeleilla. Sen jälkeen hän lopetti kirjoittamisen yllättäen. Vuoden 1954 syksyllä ruotsalaisia järkytti tieto, että Stig Dagerman – kirjailija, jossa koko aikakauden kirjallisuus ruumiillistui – oli löydetty kuolleena autostaan. Hän oli sulkenut autotallinsa ovet ja antanut moottorin käydä.
Dagermanin teokset käsittelevät universaaleja teemoja, kuten moraalia, omaatuntoa, seksuaalisuutta, yhteiskuntafilosofiaa, rakkautta, myötätuntoa ja oikeudenmukaisuutta. Hän sukeltaa ihmiselämän tuskalliseen todellisuuteen ja käsittelee pelon, häpeän ja yksinäisyyden tunteita. Synkästä sisällöstään huolimatta hänen teksteissään on myös viekasta huumoria, joka muuttaa kirjoituksen ajoittain humoristiseksi tai satiiriseksi.
Britannialainen kirjailija Graham Greene sanoi hänestä: ”Dagerman kirjoitti kauniin objektiivisesti. Tunnepitoisten fraasien sijaan hän käyttää tosiasioita kuin tiiliskiviä ja rakentaa tunteen.” Tätä kirjoitustyyliä kuvaa seuraava otos ”Yön leikit” -tarinasta, jossa nuori Håkan poika odottaa juopuneen isänsä palaavan kotiin:
»Yöllä kaikki harhailevat ajatukset pyörivät yhden asian, yhden hetken ympärillä. Håkanin sikeinkin uni on aivan liian hauras pitääkseen sen poissa mielestä. On totta, ettei hän ole kuullut auton parkkeeraavan talon eteen. Hän ei ole kuullut valokatkaisijan napsahdusta eikä askeleita rappukäytävässä. Mutta avaimenreikään liukuva avain puhkaisee reiän myös Håkanin uneen. Hetkessä hän on hereillä, ja mielihyvän aalto pyhkäisee hänen kehonsa läpi kihelmöiden varpaista päälakeen asti. Mielihyvä katoaa kuitenkin yhtä nopeasti kuin ilmeistyikin hautautuen epävarmuuden pilveen.”»
Dagermanin tekstejä on käännetty lukuisille kielille, ja hänen teoksensa innoittavat lukijoita, kirjoilijoita, muusikoita ja elokuvantekijöitä edelleen. Hänen kootut teoksensa ovat saatavilla yksitoistaosaisena laitoksena. Tutkijat ovat tarkastelleet hänen kirjoituksiaan kaikista mahdollisista näkökulmista: filosofisuutta, poliittisuutta, psykologisuutta ja journalistisuutta, teosten suhdetta elokuvaan, ja kysymystä, miksi ne ovat vedonneet erityisesti ranskalaisiin ja italialaisiin lukijoihin. Muusikot ovat tehneet säveltäneet hänen tekstejään, ja niistä on tehty myös elokuvia.
Ruotsalainen Stig Dagerman -seura jakaa vuosittaisen Stig Dagerman -palkinnon kirjailijoille, jotka Dagermanin tapaan levittävät empatiaa ja ymmärrystä.
Suomennetut teokset

Käärme. Suomentanut Väinö Kirstinä. Helsinki: Weilin+Göös, 1968
Äidin varjossa. Suomentanut Arvi Kivimaa. Helsinki: Otava, 1984
Kirjallisuutta

Augustsson, Lars Åke: Lever Stig Dagerman? En presentation för vår tid.  Stockholm:  Carlssons Bokförlag, 2014.  ISBN 978-91-7331-694-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Jussi Timonen

| Jussi Timonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1983 (ikä 41) Kuopio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Juti
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  92 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  KalPa (S-S/Mestis/SML) TPS (SML)   Jukurit (Mestis)   SaiPa (SML)   Philadelphia Phantoms (AHL)  Philadelphia Flyers (NHL)   Iowa Stars (AHL) Schwenninger Wild Wings (DEL)
NHL-varaus:  146. varaus, 2001 Philadelphia Flyers
Jussi Timonen (s. 29. kesäkuuta 1983 Kuopio) on suomalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija, joka oli  SM-liigajoukkue Kalevan Pallon kasvatti. Hän oli pelityyliltään peruspuolustaja. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Timonen oli älykäs puolustaja, joka liikkui ja hallitsi kiekkoa hyvin sekä luisteli sulavasti. Timonen pelasi myös 14 NHL-ottelua Philadelphia Flyersissa kaudella 2006–2007.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kanada 2003 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Suomi 2001 | jääkiekko |  |
Timonen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2003, jolloin hän voitti pronssia, kuten myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuista vuonna 2001. Timonen pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2000.
Muuta

Timosen isoveli Kimmo on entinen jääkiekkopuolustaja ja nelinkertainen olympiamitalisti, joka pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 1200 NHL-ottelua ja voitti Stanley Cupin Chicago Blackhawksissa vuonna 2015. Kimmo on myös KalPan toinen pääomistaja.
Tilastot

Timonen European Trophy -ottelussa itävaltalaista Vienna Capitalsia vastaan elokuussa 2011.
Kristinusko Armeniassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Armeniassa. Armenia on maailman ensimmäinen kristitty valtio vuodesta 301 lähtien, ja armenialaisen kirkon juuret ulottuvat apostoliseen aikaan saakka. Armenian väestöstä 92,6 % kuuluu Armenian apostoliseen kirkkoon ja yksi prosentti evankelikaalisiin kristittyihin. Muihin ryhmiin, määrittelemättömiin tai ei mihinkään uskontokuntaan kuuluu 6,4 % väestöstä.
Armenian apostolisen kirkon ensimäisinä johtajina pidetään apostoli Taddeusta ja Bartolomeusta. Kirkollisen tradition mukaan nämä apostolit toivat evankeliumin sanoman armenialaisille. Armeniassa on lukuisia luostareita ja kirkkoja, joista vanhimmat ovat peräisin 300-luvulta. Kristinuskolla on myös merkittävä rooli armenialaisessa kulttuurissa. Katolinen kirkko saapui Armeniaan 1400-luvulla ristiretkien ja katolisen lähetyksen välityksellä. Protestanttiset liikkeet, lähinnä baptistit, saapuivat Armeniaan 1800-luvulla. 1900-luvun lopulla evankeliset ja helluntailaiset ryhmät yleistyivät.
Etšmiadzinin katedraali.
Neuvostoliiton aikana uskonnot sysättiin Armeniassa marginaaliin. Armenialainen ortodoksinen kristinuskon muoto on tehnyt maasta ortodoksiselle Venäjälle luontevan liittolaisen. Monet armenialaiset elävät historiallisista syistä diasporassa.
Historia

Armenian kirkon historia ulottuu apostoli Taddeukseen ja Bartolomeukseen, joiden kerrotaan tuoneen kristinuskon Armeniaan. Kirkkojen rakentaminen levisi Armeniaan Syyrian Edessasta käsin.
Ensimmäisten lähetystyöntekijöiden johtajien työ Armenian johtajien parissa oli menestyksekästä. Maa omaksui kristinuskon valtionuskonnoksi ensimmäisenä maailmassa vuonna 201. Kristinuskon alkuperästä on paljon legendoja liittyen muun muassa Gregorios Valontuojaan (n. 240–332). 300-luvun alussa munkki Mesrop loi armenialaiset aakkoset ja varsin pian armenilaiset loivat oman raamatunkäännöksen.
500-luvulla Armenian kirkko erkani kristinuskon pääsuunnasta. Khalkedonin kirkolliskokouksessa kirkko torjui opetuksen Kristuksen kahdesta luonnosta pitäen sitä harhaoppina. 500-luvun puolivälissä Armenian kirkko otti käyttöön oman ajanlaskutavan, joka on 551 vuotta jäljessä länsimaisesta ajanlaskusta.
Historia > Osa muslimivaltiota

600-luvun puolivälin jälkeen Armeniasta tuli myöhemmän arabi-imperiumin vasallivaltio, mutta sen kirkko säilytti suhteellisen itsenäisyyden. Poliittinen riippumattomuus palautui 800-luvun lopulla. 1000-luvun puolivälin persialaisvalloituksissa monet armenialaiset pakenivat Balkanille, Etelä-Venäjälle, Puolaan ja Turkkiin. Kaakkois-Turkkiin paenneet armenialaiset perustivat Kilikiaan oman valtakunnan 1080. Kirkon päämiehen katolikoksen istuin siirtyi vuonna 1293 Vähä-Armenian pääkaupunki Sisiin. Alue säilytti ristiretkien tuella itsenäisyytensä vuoteen 1375. Katolikoksen istuin säilyi Sisissä 1440-luvulle.
Vähän-Armenian menetettyä itsenäisyytensä Armenian kirkon johto siirsi katolikoksen vuonna 1443 takaisin Etšmiadziniin. Sisin katolikos ei kuitenkaan suostunut siirtymään, vaan perusti oman istuimen vuonna 1446. Täten syntyi kaksi erillistä kirkkoa, jotka tunnustivat toisensa 1654.
Islamin vallan alla Armenian kirkon asema Turkissa oli suhteellisen hyvä. Sulttaani Mehmet II perusti armenialaisille patriarkaatin Konstantinopoliin 1461.
Historia > Osa Neuvostoliittoa

Lokakuun vallankumouksen jälkeen, toukokuussa 1918, Armenian venäläinen osa eli Suur-Armenia julistautui itsenäiseksi. Joulukuussa 1920 Armeniasta tuli neuvostotasavalta ja osia siitä liitettiin Azerbaidžaniin. Kommunistihallitus pyrki vähentämään kirkon vaikutusta niin maailmankatsomuksellisista syistä kuin kirkon huomattavan poliittisen merkityksen vuoksi. Joulukuun lopussa kouluissa kiellettiin muun muassa uskonnollisen esineistön käyttö sekä jumalanpalvelusten viettäminen. Vuoden 1921 alussa lakkautettiin käytännössä kirkon hallinto.
Jumalan olemassaolo

Jumalan olemassaolo
Agnostisismi
Ateismi
Deismi
Henoteismi
Monoteismi
Panenteismi
Panteismi
Polyteismi
Teismi
Jumalatodistukset
Kaikkivaltius
Kaikkivoipaisuuden paradoksi
Kosmologinen todistus
Luonnollinen teologia
Ontologinen todistus
Pahan ongelma
Teleologinen todistus
Jumalausko
Usko
Uskonnollisuus
Uskonnon alkuperä
Uskonto
Uskovainen
Jumaluusoppi
Teologia
Uskonnonfilosofia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Jumalan olemassaolo on uskonnonfilosofinen kysymys, joka koskee sitä, kuuluuko todellisuuteen Jumala tai jumalia vai ei.
Käsitykset jumalan olemassaolosta

Teismi eli jumalausko on käsitys, jonka mukaan jumaluuksia on olemassa. Ateismi eli jumalattomuus tarkoittaa olemassaoloa koskevana käsitystä, jonka mukaan Jumalaa tai jumalia ei ole olemassa. Ontologisena eli olemassaoloa koskevana käsitteenä teismi on väitelause ”Jumala tai jumalia on olemassa” ja ateismi on väitelause ”Jumalaa tai jumalia ei ole olemassa”. Nämä kaksi vaihtoehtoa ovat toisensa poissulkevat: Jumala joko on tai ei ole olemassa.
Käsitykset tiedosta Jumalan olemassaolosta

Filosofi Michael Scriven on muotoillut tunnetun teistin, agnostikon ja ateistin määritelmän.. Tässä määritelmässä kiinnitetään huomio asian tietoteoreettiseen puoleen. Scrivenin mukaan käsitys teismin, agnostisismin ja ateismin suhteen voi olla eriasteinen. Filosofi Michael Martin on muotoillut tietoteoreettisen jaottelun positiivisiin ateisteihin ja negatiivisen ateisteihin.
| Käsitys Jumalan olemassaolosta | Nimitys |
| --- | --- |
1. Suoraan todistuva vastaansanomattomilla tosiasioilla: Vanhakantainen teisti
2. Vahvoja todisteita puolesta eikä mitään todisteita vastaan. Todistuva tavanomaisessa mielessä: Moderni teisti
3. Vahvoja todisteita puolesta, silti ristiriitaisuuksia ja todisteita vastaan: Käytännön teisti, agnostikko laajassa merkityksessä
4. Todisteita puolesta ja vastaan yhtä paljon, todennäköisyys 50 %: Agnostikko kapeassa merkityksessä, ei ota mitään kantaa kummankaan puolesta
5. Ei mitään todisteita puolesta tai vastaan: Agnostinen ateisti
6. Joitakin yleisiä tai erityisiä perusteita puolesta, silti epätodennäköinen: Epäilijä, agnostikko laajassa merkityksessä, vaikka pitää Jumalan olemassaoloa epätodennäköisenä, pitää sitä mahdollisena
7. Ei mitään yleisiä tai erityisiä perusteita tai todisteita puolesta: Negatiivinen ateisti
8. Vahvoja todisteita olemassaoloa vastaan, ei mitään todisteita puolesta: Positiivinen ateisti
Negatiivisten ateistien mukaan jumalten olemassaolon puolesta ei ole esitetty mitään todisteita. Positiivisten ateistien tai tieteellisten ateistien mukaan jumalten olemassaoloa voidaan pitää todistettavasti epätotena.
Agnostikkoja laajassa mielessä on Scrivenin mukaan kolmea lajia. Epäilijöiden mielestä Jumalan olemassaolon puolesta on joitakin todisteita, mutta Jumalan olemassaolo on epätodennäköistä. Agnostikkoja kapeassa mielessä ovat ne, joiden mielestä Jumalan olemassaolon todennäköisyys on 50 %. Käytännön teistien mukaan on paljon todisteita Jumalan olemassaolosta, mutta muitakin vaihtoehtoja on.
Myös teistit jakaantuvat kahteen ryhmään. Nykyaikaisten teistien mukaan Jumalan olemassaolo on todistettu. Vanhakantaisten teistien mielestä Jumalan olemassaolo on ehdottoman varmasti todistettu.
Michael Scriven jaottelee agnostikot kahteen joukkoon myös toisella tavalla. Positiivisten agnostikkojen mukaan on runsaasti todisteita sekä Jumalan olemassaolon puolesta että sitä vastaan. Negatiiviset agnostikot eivät halua ottaa kantaa Jumalan olemassaoloon vaan vetoavat tietämättömyyteen.
Jumalatodistukset

Filosofien piirissä on antiikin ajoista pyritty eri tavoin todistamaan jumalten olemassaolo. Ensimmäiset merkittävät jumalatodistukset muotoili Aristoteles ja erityisesti keskiajan skolastiikan teologiassa jumalatodistuksilla oli keskeinen asema.
Jumalatodistuksia ovat muun muassa ontologinen todistus, kosmologiset todistukset, teleologiset todistukset, historialliset todistukset ja moraalinen todistus.
Jumalatodistukset > Ontologinen todistus

Eräs tunnettu todistus on Anselm Canterburylaisen esittämä ontologinen todistus. Ontologisessa todistuksessa päättely etenee seuraavasti:
Ihmisellä voi olla ajatus olennosta, jota suurempaa ei voi ajatella.
Oletetaan, että tämä olento on olemassa ainoastaan ajatuksena ihmisen mielessä.
Olemassaolo todellisuudessa on suurempaa kuin olemassaolo ainoastaan mielessä.
Voidaan siis ajatella olentoa joka on suurempi kuin olento jota suurempaa ei voi ajatella: olentoa, joka on olemassa myös todellisuudessa.
Ei voi olla olentoa joka on suurempi kuin olento, jota suurempaa ihminen ei voi ajatella.
Siksi olennon jota suurempaa ei voida ajatella täytyy olla olemassa myös todellisuudessa.
Charles Hartshorne on kehittänyt edelleen ontologista todistusta. Hartshornen mukaan vaikka olemassaoloa ei voida pitää ominaisuutena, välttämätöntä olemassaoloa voidaan. Siispä jos Jumala todella on suurin mahdollinen olento, hänellä täytyy olla ominaisuutenaan välttämätön olemassaolo, sillä jos hän ei olisi välttämättä olemassa oleva, olisi hän kontingentti eli ei-välttämätön, ja silloin taas olisi oltava jotain suurempaa, välttämättä olemassaoloa. Myös Kurt Gödel, Norman Malcolm ja Alvin Plantinga ovat esittäneet uusia versioita ontologisesta todistuksesta.
Jumalatodistukset > Ontologinen todistus > Arvostelu

Anselmin todistuksen suurimpana ongelmana on se, että se pitää olemassaoloa olion ominaisuutena. Tunnetuimpana Immanuel Kant totesi, että olemassaolo ei ole ominaisuus. Hänen käyttämänsä vertauksen mukaan voimme kuvitella sata taaleria, joilla voi (kuvittelussa) olla kaikki samat ominaisuudet kuin sadalla todellisella taalerilla ilman, että niiden silti tarvitsisi olla olemassa. Aivan samoin voimme hänen mukaansa kuvitella Jumalalle mitä tahansa ominaisuuksia ilman, että niistä voitaisiin päätellä hänen olevan olemassa.
Anselmin kiistakumppani munkki Gaunilo pyrki osoittamaan, että todistuksella voidaan todistaa lähes mitä tahansa kuviteltavissa olevaa myös olemassa olevaksi: voimme kuvitella jonkin esineen, joka täydellisimpänä mahdollisimpanakin mutta kuitenkin ilman olemassaoloa, on vähemmän täydellinen kuin sama esine olemassa olevana.
Nykyisten arvostelijoiden mukaan minkään muun kuin käsitteen olemassaoloa ei voida todistaa pelkällä päättelyllä. Olemassaolo voidaan todistaa vain sellaisilla menetelmillä, jotka ovat ainakin osittain kokemusperäiset.
Jumalatodistukset > Kosmologiset todistukset

Kosmologiset eli kaikkeuden luojaan tai ensimmäiseen syyhyn perustuvat jumalatodistukset pyrkivät osoittamaan Jumalan olemassaolon kaikkeuden ensimmäisenä tai kaikkeuden synnyn kannalta välttämättömänä oliona. Esimerkiksi seuraava päättelyketju edustaa kosmologista jumalatodistusta:
Kaikella, mikä alkaa olla olemassa, on joku syy olemassaoloonsa.
Kaikkeus on alkanut olla olemassa.
Siispä kaikkeudella on syy olemassaoloonsa.
Kuuluisin kosmologinen jumalatodistus on Tuomas Akvinolaisen esittämä. Tuomaan esittämä todistus ei pyri löytämään ajallisesti ensimmäistä syytä vaan loogisesti ensimmäisen. Todistus voidaan esittää seuraavasti:
On olemassa kontingentti (ei-välttämätön) olio.
Tämän kontingentin olion olemassaololle on syy.
Syy olion olemassaoloon on joku muu kuin se itse.
Sen, mikä aiheuttaa tämän kontingentin olion olemassaolon, täytyy joko koostua kontingenteista olioista tai vähintään yhdestä ei-kontingentista, eli välttämättömästä oliosta.
Kontingentit oliot eivät voi aiheuttaa tämän kontingentin olion olemassaoloa.
Siksi sen, joka aiheuttaa tämän kontingentin olion olemassaolon, täytyy koostua vähintään yhdestä ei-kontingentista oliosta.
Siis on olemassa välttämätön olio.
Jumalatodistukset > Kosmologiset todistukset > Arvostelu

Immanuel Kant totesi, että Tuomaan esittämien todisteiden loogisena virheenä on siihen sisältyvä ajatus loputtoman sarjan mahdottomuudesta. Kant huomautti, että nämä sarjat voidaan yhtä hyvin käsittää loputtomiksi ja viittasi esimerkkeinä matematiikan äärettömiin lukusarjoihin, joista esimerkiksi negatiivisten lukujen sarjalla on loppu (-1), mutta ei alkua
Jumalatodistukset > Teleologiset todistukset

Teleologiset eli luonnon järjestyksen todistukset pyrkivät vetoamaan selityksenään kaiken tarkoituksenmukaisuuteen.
Yleinen teleologinen todistus vetoaa elämän kehittymisen äärimmäiseen epätodennäköisyyteen ja elävien olentojen monimutkaisuuteen. Todistuksen mukaan tarvitaan Jumala, joka ohjaa kehitystä haluamaansa suuntaan. Tähän perustuu myös William Paleyn esittämä kelloseppävertaus.
Jumalatodistukset > Teleologiset todistukset > Arvostelu

Teleologista todistusta on arvosteltu muun muassa siitä, että sen pohjalta epätodennäköinen mutta mahdollinen tapahtuma voitaisiin aina perustella jonkun ohjaamaksi. Lisäksi tiede on Charles Darwinin ajoista lähtien selittänyt elollisten olentojen monimutkaisuuden luonnonvalintaan perustuvalla evoluutiolla.
David Hume arvosteli teleologista todistusta monin tavoin. Hän esimerkiksi kirjoitti, että koska maailmassa on myös paljon vikoja, voitaisiin ajatella, että maailmamme onkin ”jumalakoulun alkeisluokalla olevan lapsijumalan tekemä epäonnistunut harjoituskappale, joka kelpaa korkeintaan roskakoriin heitettäväksi”.
Jumalatodistukset > Historialliset todistukset

Historiallisilla todistuksilla tarkoitetaan väitteitä, joiden mukaan yleinen historiallinen kehitys tai jotkin historian tapahtumat todistavat jumaluuden olemassaolosta. Roomalainen Cicero piti sitä seikkaa, että usko yhteen tai useampaan jumalaan esiintyy kaikkien kansojen keskuudessa, todisteena jumalien olemassaolosta.
Kristinuskon piirissä on väitetty, että Raamatussa kerrotut ihmeet, erityisesti Jeesuksen ihmeteot ja ylösnousemus ovat niin hyvin dokumentoituja, että niitä on pidettävä tosiasioina, ja että ne ihmeellisyytensä vuoksi todistavat kristinuskon Jumalan olemassaolon.
Jumalatodistukset > Historialliset todistukset > Arvostelu

Eri uskontojen piirissä ja eri aikoina jumaluuksista on esitetty väitteitä, jotka ovat keskenään ristiriidassa. Koska keskenään ristiriitaiset väitteet eivät voi kaikki olla tosia, niin monet uskonnot – elleivät peräti ne kaikki – ovat väärässä.
Jumalatodistukset > Moraalinen todistus

Moraalisen jumalatodistuksen esitti muun muassa Immanuel Kant. Todistuksen mukaan eri kansojen ja uskontojen yhtenevät moraalikäsitykset todistavat jumalallisen lainsäätäjän olemassaolon puolesta. Immanuel Kant ajatteli, että Jumalan täytyy olla olemassa, jotta kuoleman jälkeinen palkkio tai rangaistus toisi maailmaan oikeudenmukaisuutta.
Jumalatodistukset > Moraalinen todistus > Arvostelu

Arvostelijoiden mukaan samanlaiset moraalikäsitykset voidaan selittää edellyttämättä niiden taustalle mitään jumalallista. Toiseksi lähes jokaiselle moraalisäännölle löytyy myös vastaesimerkkejä muista kulttuureista.
Näkemykseen, että uskonto on moraalin lähde liittyy arvostelijoiden mukaan ongelmia. On ongelmallista väittää, että jumalat ovat hyviä ja samaan aikaan väittää, että he antavat ymmärryksen hyvän ja pahan suhteen, koska niin ei voi sanoa syyllistymättä tautologiaan. Toisin sanoen jumalat voivat tehdä mitä tahansa ja se olisi silloin hyvä, koska jumalat itse määräävät moraalin. Moraalisen todistuksen arvostelijat ovat sanoneet, että uskonnolliset tekstit voivat yhtä hyvin yllyttää väkivaltaan kuin kehottaa lähimmäisenrakkauteen. Heidän mukaansa uskonto on johtanut ihmisiä tekemään rikoksia. Raamatussa Mooses tapatti Jumalan käskystä kaikki midianilaiset miehet, naiset, pojat ja tytöt, jotka eivät olleet neitsyitä. Muita esitettyjä esimerkkejä ovat muun muassa ristiretket, kolmikymmenvuotinen sota ja muut uskonnolliset sodat sekä terroristit, jotka räjäyttävät itsensä uskoen varmasti pääsevänsä suoraan paratiisiin.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta

Raimo Tuomelan mukaan Jumalan ei-olemassaolo voidaan osoittaa deduktiivisesti, jos Jumala määritellään henkilöksi tai toimijaksi, jolla ei ole ruumista eli on vain henkeä, joka on ikuinen, täydellisen vapaa, kaikkivoipa ja -tietävä, täydellisen hyvä ja kaikkien olioiden luoja.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Filosofiset perustelut > Pahan ongelma

Pahan ongelma esitetään yleensä jumalauskon vastattavaksi seuraavassa muodossa: jos Jumala on täydellisen hyvä, hän haluaa poistaa pahan, jos hän on kaikkivaltias, hän pystyy poistamaan pahan. Paha on kuitenkin olemassa, joten Jumala ei voi olla samaan aikaan kaikkivaltias ja kaikkihyvä.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Filosofiset perustelut > Pahan ongelma > Arvostelu

On esitetty, että täydellisen hyvä Jumala voi sallia pahan kunnioittaakseen ihmisen vapaata tahtoa. On myös ajateltu, että kärsimyksistä voi seurata kärsimystä suurempia, hyviä asioita, kuten ihmisen hyveiden jalostumista.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Filosofiset perustelut > Kaikkivoipuuden paradoksi

Kaikkivoipuuden paradoksi eli kaikkivoivan paradoksi on ryhmä paradokseja, jotka käsittelevät sitä, mitä kaikkivoipa olento voi tehdä. Erityisesti ne käsittelevät sitä, pystyykö kaikkivoipa olento toimimaan siten, että se rajoittaa hänen kaikkivoipuuttaan. Pystyi olento siihen tai ei, kaikkivoipuus voidaan kyseenalaistaa molemmissa tapauksissa.
Paradoksi muotoillaan usein seuraavasti: ”Voiko Jumala luoda niin suuren kiven, ettei hän itsekään voi sitä nostaa?” Jos hän voi luoda sellaisen kiven, hän ei voi nostaa sitä ja kääntäen. Molemmissa tapauksissa on olemassa teko, jota hän ei voi tehdä, joten hän ei ole kaikkivoipa.
Väitteitä Jumalan olemassaolemattomuuden puolesta > Filosofiset perustelut > Kaikkivoipuuden paradoksi > Arvostelu

C. Wade Savagen mukaan siitä, että ”x voi luoda niin suuren kiven, ettei x voi sitä nostaa”, seuraa, ettei x ole kaikkivoipa.
Sen sijaan siitä, että ”x ei voi luoda niin suurta kiveä, ettei x voi sitä nostaa”, ei seuraa, että olisi jokin teko, jota x ei voisi tehdä. Kyseinen lause tarkoittaa loogisesti samaa kuin ”Jos x voi luoda kiven, x voi sen nostaa.”
Savage tekee asiasta ymmärrettävämmän erottamalla toisistaan kiven tekijän ja sen nostajan. Oletetaan ensin, että y jaksaa nostaa korkeintaan 70 paunan painoisen kiven. Jos x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x ei voi tehdä yli 70 paunan kiveä, on x:n kyvykkyydessä rajoitus. Mutta jos y voi nostaa minkä tahansa painoisen kiven ja x voi tehdä minkä tahansa painoisen kiven, niin x ei voi tehdä niin painavaa kiveä ettei y voisi sitä nostaa, mutta x:n kyvykkyydessä ei silti ole rajoitusta.