Kommunismi Suomessa
Sotien välinen aika

SDP:n sisällä heti vuosisadan alkuvuosina alkanut keskustelu sosialismiin siirtymisen tavasta sai uutta virtaa, kun vuoden 1916 eduskuntavaaleissa sosialidemokraatit saivat eduskuntaan ehdottoman enemmistön. Kesällä 1917 eduskunnan hajotuksen jälkeen pidetyissä vaaleissa puolue kuitenkin menetti enemmistönsä. Enemmistön mentyä puolueen johto joutui muutoinkin kiristyneessä sisäpoliittisessa tilanteessa taipumaan välittömästi vallankumouksella sosialismiin siirtymistä vaatineiden edessä, ja vuoden 1918 alussa Suomi ajautui sisällissotaan. Sota päättyi vallankumouksellisten tappioon, ja sen johtomiehet pakenivat Venäjälle. Maltillinen, sotaan osallistumisesta pidättäytynyt vähemmistö nousi sosialidemokraattisen liikkeen johtoon ja ohjasi puoluetta yhteistyötä korostavalle, revisionistiselle linjalle.lähde?
Pakolaiset Otto Wille Kuusinen, Kullervo Manner ja Yrjö Sirola valmistelivat Moskovassa kokouksen, jossa 90 suomalaista vanhan työväenliikkeen jäsentä perusti elokuussa 1918 suurella ääntenenemmistöllä Suomen kommunistisen puolueen. Sen oli määrä valmistautua aseelliseen vallankumoukseen sekä hävittää kapitalistinen talousjärjestelmä ja porvarillinen yhteiskunta Suomessa. Se julistettiin välittömästi Suomessa laittomaksi, mutta sai toimintaoikeuden vielä saman vuoden aikana. Vuoden 1919 eduskuntavaaleihin SKP kielsi kuitenkin jäseniään osallistumasta. Parlamentaarisen toiminnan sijasta keskityttiin hyökkäämään sosiaalidemokraattisia järjestöjä vastaan. Helsingin kunnallisjärjestössä ja Sosiaalidemokraattisessa Nuorisoliitossa kommunistit saivatkin tavoittelemansa enemmistöaseman jäsenistössä. Suomessa toimittiin niin sanotulla kolmikkoperiaatteella, jossa kolmen jäsenen toimintaa laajennettiin perustamalla uusia kolmikoita. Keväällä 1919 puolueen johto joutui kuitenkin keskeyttämään toimintansa Suomessa, kun useimmat sen jäsenistä pidätettiin.
Kommunistit pitivät Suomea ja koko Pohjoiskalottia vallankumoukselle otollisena alueena. Kun autonominen Karjalan Työkansan Kommuuni perustettiin Edvard Gyllingin johdolla vuonna 1920, siitä toivottin vallankumouksen tukialuetta. SKP aloitti salaisen maanalaisen toiminnan, vaikka edellytykset uudelle vallankumoukselle olivat käytännössä olemattomat. Suomeen kuljetettiin aseita, ammuksia ja räjähteitä vuosina 1918–1920. Puolueella oli yhteyksiä Suomen armeijan joukko-osastoihin erityisesti itäisessä Suomessa. Varuskuntiin perustettiin soluja, joille jaettiin Punasotilas-lehteä ja sabotaasiohjeita.
Toinen toimintatapa oli puolijulkinen. Kommunistit perustivat lailliseksi järjestökseen Suomen sosialistisen työväenpuolueen, joka osallistui vuoden 1922 eduskuntavaaleihin. Vuonna 1923 puolue kuitenkin lakkautettiin ja sen eduskuntaryhmä sekä puoluekoneisto pidätettiin. Tilalle perustettu Sosialistinen työväen ja pienviljelijäin vaalijärjestö sai toimia vuoteen 1930 asti, kunnes Lapuan liikkeen väkisin läpirunnomat niin sanotut kommunistilait tekivät kommunistien laillisesta järjestötoiminnasta käytännössä mahdotonta.lähde?
Kommunismin vastainen yleinen mielipide 1920-luvun Suomessa oli osittain Etsivän keskuspoliisin ja Suomen Suojelusliiton tietoisen tiedotustoiminnan tulosta. Etsivä Keskuspoliisi (EK) myös seurasi tiedustelijoidensa avulla kommunistien toimia. EK:n laatiman raportin mukaan kommunisteilla oli Viipurista Pietariin johtava etappireitti, jonka kautta kulki ihmisiä, kirjepostia, kirjallisuutta ja rahaa ja josta vastasi sisällissodassa punaisten päällikkönä toiminut Eino Rahja. Tärkeät kirjeet kulkivat Neuvostoliiton Helsingissä sijainneen lähetystön kautta.
Kommunistien maanalainen toiminta Suomessa romahti Etsivän keskuspoliisin saadessa vuonna lokakuussa 1927 käsiinsä SKP:n maanalaisesta organisaatiosta vastanneen Jalmari Rasin, joka tuomittiin kuritushuoneeseen ja joka kuulusteluissa lopulta paljasti käytännössä puolueen lähes koko Suomessa toimivan johdon, niin sanotun Suomen byroon. Organisaatiosta Rasi kertoi, että puolueella oli noin 200 paikalliskomiteaa ja 500 solua. Vuoden 1927 lopussa EK ilmoitti tehneensä SKP:n tiloista asiakirjalöydön, joka sisälsi sotasalaisuuksia eli 48 piirrettyä karttaa ja 19 vakoiluraporttia.
Samanaikaisesti kommunistien ja sellaisiksi epäiltyjen vainot kiihtyivät. EK, sittemmin Valtiollinen poliisi, vangitsi ja pahoinpiteli epäiltyjä ilman oikeudenkäyntejä. Huhtikuussa 1928 EK teki suuren pidätyksen, jossa vangittiin kerralla 60 ihmistä. Tapauksesta nousi lehdistössä kohu. EK:n päällikön Esko Riekin mukaan kaikkia pidätettyjä epäiltiin osallisuudesta SKP:n toimintaan. Heinäkuussa Turun hovioikeudessa alkaneessa oikeudenkäynnissä syytettynä oli 50 henkilöä. Syyttäjänä toimi asianajaja Olavi Honka, joka oli vakaumuksellinen kommunismin vastustaja. Lähes kaikki syytetyt tuomittiin eri mittaisiin ehdottomiin vankeusrangaistuksiin syytettynä valtiopetoksesta. Pisin tuomio oli 15 vuotta. Lapuanliike ja muut oikeistoaktivistit puolestaan vainosivat valtiovallan epävirallisesti hyväksymänä koko vasemmistokenttää järjestäen useita muilutuksia eli kyydityksiä ja pahoinpitelyjä ja pakottaen uhkailuilla vaaleilla valittuja kunnanvaltuustojen jäseniä eroamaan. Muilutusten yhteydessä neljä kommunistiksi miellettyä surmattiin.lähde?
Marraskuussa 1933 Etsivä keskuspoliisi teki Kemissä iskun taloon, jossa SKP:n Pohjolan piiri piti kokoustaan. Kaikki 26 kokouksen osanottajaa pidätettiin. Vuosina 1934–1935 herätti julkista huomiota Toivo Antikaisen pidätys ja oikeudenkäynti. SKP:n maanalaista toimintaa Hertta Kuusisen, Kauko Heikkilän, Aimo Aaltosen ja Ville Pessin avustamana järjestänyt Antikainen vangittiin 6. marraskuussa 1934 Yrjö Leinon maatilalla. Myös kaikki hänen avustajansa pidätettiin lyhyen ajan kuluessa. Toivo Antikainen tuomittiin Turun hovioikeudessa vuonna 1935 kahdeksan vuoden kuritushuonerangaistukseen valtiopetoksen valmistelusta, mikä oli siihen asti korkein kyseisestä rikoksesta tuomittu rangaistus. Seuraavaksi Antikaiselle alettiin vaatia kuolemanrangaistusta vuonna 1922 tapahtuneesta murhasta. Vuonna 1936 hänet tuomittiin vielä elinkautiseen kuritushuonerangaistukseeni.
Toivo Antikaisen oikeusprosessi herätti suurta huomiota ja sai aikaan muutoksen suomalaisen sivistyneistön ajattelussa. Siitä seurasi kuolemanrangaistusta ja fasismia vastustanut laaja ja puoluerajat ylittänyt kansanliike ja 120 000 suomalaisen allekirjoittama kuolemanrangaistusta vastustanut adressi. Mukana oli poliitikkoja, taiteilijoita ja yliopistoihmisiä. Otto Wille Kuusisen aiemmin esittämä ajatus kansanrintamasta sekä Kominternin ja SKP:n 6. edustajakokouksen vuonna 1935 tekemät päätökset sodan- ja fasisminvastaisesta työväen yhteisrintamasta yhdessä Antikaisen jutun kanssa edistivät Suomessa uutta poliittista toimintatapaa. Vuoden 1936 eduskuntavaaleissa SKP kehotti jäseniään äänestämään SDP:n vasemmistolaisia, minkä he sitten tekivätkin.
Vuonna 1936 EK sopi Saksan salaisen poliisin Gestapon kanssa yhteistyöstä kommunismin vastaisessa taistelussa. Jo edellisenä vuonna Esko Riekki oli lähettänyt Toivo Antikaisesta luottamuksellisia tietoja Gestapon päällikölle Heinrich Müllerille.