stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mestari (vuoden 1992 elokuva)

| Mestari |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Marja-Leena Helin, 1992,
Ohjaaja:  Anssi Mänttäri
Käsikirjoittaja:  Anssi Mänttäri Antti Arve
Tuottaja:  Petra Tarjanne
Säveltäjä:  Asko Mänttäri
Kuvaaja:  Heikki Katajisto
Leikkaaja:  Tuuli Kuittinen
Pääosat:  Kari Väänänen Eeva-Maria Mutka Hanna Liinoja Pertti Sveholm
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Reppufilmi Oy
Ensi-ilta:  1992
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mestari on Anssi Mänttärin ohjaama elokuva vuodelta 1992. Se on Mänttärin 15. pitkä elokuva ja siihenastisista kallein. Se kertoo Matti Nykästä muistuttavan huippu-urheilijan ympärillä pyörivästä ilmiöstä.
Käsikirjoitus on toimittaja Antti Arven ideoima, ja sen pohjalta Mänttäri muokkasi lopullisen käsikirjoituksen. Alkuun mäkihyppääjä oli elokuvassa keskeinen, mutta Arven ehdotuksesta keskeiseksi nousi toimittaja.
Arviot

Aikalaisvastaanotto oli ristiriitaista. Toisaalta elokuvaa luonnehdittiin roskafiliksi, joka rahastaa yleisöä härskisti samoilla menetelmillä, joita siinä arvostellaan. Toisaalta epäkunnioittavaa huumoria pidetään tarpeellisena.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kari Väänänen  | … |  Eero Tyrni, Iltapäivä-lehden toimittaja   |
|  Eeva-Maria Mutka  | … |  Sari Kimpilä, Teemun kolmas vaimo   |
|  Hanna Liinoja  | … |  Nina Rönkkö, tv-toimittaja   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Tauno Haninen, "Tane", valmentaja   |
|  Lasse Pöysti  | … |  Kalevi Suomalainen, Terrus Oy:n toimitusjohtaja   |
|  Henri Kapulainen  | … |  Iltapäivä-lehden toimitussihteeri Jalkanen   |
|  Johanna Raunio  | … |  blondi   |
|  Tarja Omenainen  | … |  Virpi Kimpilä, Teemun ensimmäinen vaimo   |
|  Konsta Mäkelä  | … |  Teemu Kimpilä, mäkihyppääjä   |
|  Harri Nikkonen  | … |  vuorineuvos Kääriäinen, Terrus Oy   |
|  Kari Hietalahti  | … |  Iltapäivä-lehden valokuvaaja Tarpio   |
|  Riitta Havukainen  | … |  sisäministeri   |
|  Anssi Kukkonen  | … |  Anssi Kukkonen, urheilutoimittaja   |
|  Pekka Huotari  | … |  urheilutoimittaja Sutinen   |
|  Pentti Auer  | … |  Jouni Tossavainen, hiihtoliiton puheenjohtaja   |
|  Mikko Hänninen  | … |  Sakari Öhman, hiihtoliiton virkailija   |
|  Jukka-Pekka Palo  | … |  Torsten Eriksson, Terrus Oy:n mainospäällikkö   |
|  Katja Kiuru  | … |  Leena Mela, Iltapäivä-lehden toimittaja   |
|  Sulevi Peltola  | … |  Iltapäivä-lehden päätoimittaja Mesinen   |
|  Timo Eränkö  | … |  Iltapäivä-lehden toimittaja Pukkila   |
|  Emilia Pokkinen  | … |  Teija Kimpilä, Teemun toinen vaimo   |
|  Susanna Haavisto  | … |  pääministeri   |
|  Tom Pöysti  | … |  kulttuuriministeri Kauno Mäkinen   |
|  Olli Ikonen  | … |  pankinjohtaja Haimanen   |
|  Sanna-Kaisa Palo  | … |  nainen huoltoasemalla   |
|  Antti Litja  | … |  liikemies Ruokanen   |
|  Kauko Laurikainen  | … |  Lehikoinen, harvahiuksinen mies, Ninan naapuri   |
|  Marja Packalén  | … |  Liisa Tyrni   |
|  Jyrki Kovaleff  | … |  Sarin isä   |
|  Monna Kamu  | … |  Sarin äiti   |
|  Tuula Väänänen  | … |  Satu Kulmala   |
|  Heikki Nousiainen  | … |  sisäministerin autonkuljettaja Miettinen   |
|  Pauli Poranen  | … |  konstaapeli Suhonen   |
|  Pekka Valkeejärvi  | … |  konstaapeli Matikainen   |
|  Petri Johansson  | … |  kansanedustaja Schönlebevits   |
|  Antti Majanlahti  | … |  Make Kuopiosta   |
|  Heikki Railevirta  | … |  Kake Kuopiosta   |
|  Ville Sandqvist  | … |  tv:n toimitussihteeri Tusinainen   |
|  Mikko Majanlahti  | … |  psykiatri Sven Finni   |
|  Kauko Helovirta  | … |  taksikuski   |
|  Jukka Puotila  | … |  liikenneministeri   |
|  Olli Tuominen  | … |  poliisiylijohtaja   |
|  Juhani Laitala  | … |  I poliisiylitarkastaja   |
|  Leif Salmén  | … |  II poliisiylitarkastaja   |
|  Kari Turunen  | … |  kuopiolainen taksikuski   |
|  Ralf Friberg  | … |  tv-yksikön johtaja   |
Aiheesta muualla

Mestari Elonet.
| n k Linkitetty data: Mestari (Q17382550) |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: elokuva
lajityyppi: draamaelokuva
ohjaaja: Anssi Mänttäri
alkuperämaa: Suomi
alkuperäiskieli: suomi
 : SPARQLHaku löytää elokuvat, jotka täyttävät kaikki valitsemasi ehdot.  (hakuohje)Mallineen hakukäyttöliittymä vaatii toimiakseen asetuksista linkitetty data -pienoisohjelman.
Savion rautatietunneli

| Savion rautatietunneli |
| --- | --- |
 Tunnelin sisäänkäynti Vantaan Länsisalmessa. Ovi estää sekä luvattoman kulkemisen että pakkasilman pääsyn tunneliin.
Paikkakunta:  Kerava, Sipoo, Vantaa
Alkupiste:  Savio 60°22.24′N, 25°05.72′E
Loppupiste:  Länsisalmi 60°15.41′N, 25°07.91′E
Maa:  Suomi
Avattu:  28. marraskuuta 2008
Pituus:  13 575 m
Raiteita:  1
Savion rautatietunneli on Suomen pisin rautatietunneli ja samalla pisin liikennetunneli. Yksiraiteisen tunnelin pituus on 13 575 metriä. Tunneli kuuluu Savio–Vuosaari-rataosaan eli Vuosaaren satamarataan, ja se alkaa Savion aseman eteläpuolelta ja päättyy Kehä III:n viereen Vantaan Länsisalmessa. Suurin osuus tunnelista kuuluu Vantaalle, mutta osa myös Keravan ja Sipoon alueille. Vantaalla tunneli alittaa muun muassa Leppäkorven, Jokivarren, Päiväkummun, Kuninkaanmäen, Itä-Hakkilan, Hakunilan ja Ojangon kaupunginosat. Keravan osuuteen kuuluu rakentamaton metsäalue Kerca-yritysalueen eteläpuolella, ja Sipoolle kuuluva osuus on Myraksen pientaloalue Vantaan Päiväkummun ja Jokivarren välissä.
Tunnelin louhinta alkoi joulukuussa 2004 ja valmistui syksyllä 2006. Työt aloitettiin ensin Savion suuaukolla ja sen jälkeen ajotunneleiden louhinnalla. Kalliota louhittiin noin miljoona kuutiometriä. Kokonaisuudessaan louhinta maksoi noin 71 miljoonaa euroa. Kiskot saatiin tunneliin 23. huhtikuuta 2008. Koko rataosa ja samalla tunneli avattiin liikenteelle 28. marraskuuta 2008. Savion tunnelissa on vain tavaraliikennettä, ja siellä liikennöidään vain Sr2- ja Sr3-sähkövetureilla, sillä tunnelin suuri kosteus aiheutti ongelmia vanhemmille Sr1-vetureille.
Teknisiä tietoja

Savion rautatietunneli on rakennettu 95-prosenttisesti kallioperään, mutta Päiväkummun alueella siihen kuuluu 200 metrin pituinen heikon kalliovyöhykkeen osuus, joka on vahvistettu metrin paksuisilla betoniseinillä joka suunnasta.  Alkuperäisessä reitissä kallio olisi ollut vahvempaa, mutta pientaloalueen asukkaat vaativat linjauksen siirtämistä kauemmaksi pelätessään junaliikennöinnin tärinävaikutusta. Junat asutuksen alla voivat synnyttää noin 30 desibelin mikromelua, joka vertautuu jääkaapin päästämiin ääniin. Melua vaimennettiin kymmenen senttiä paksuilla kumimatoilla. Tunneli kulkee 5–7 kilometrin matkalta lähellä asutusta, ja etäisyys asutuksiin on pienimmillään vain 25 metriä. Syvimmillään tunneli käy noin 60 metrin syvyydessä maan pinnasta ja 20 metriä merenpinnan tasoa alempana. Pienin kalliokattopaksuus 4,5 metriä on Leppäkorven kohdalla.
Teknisiä tietoja > Ajotunnelit ja pystykuilut

Ratateknisten määräysten vuoksi tunnelissa on kahden kilometrin välein ajotunneli tai pystykuilu. Matkan varrella on Hakunilan, Kuninkaanmäen, Myraksen ja Leppäkorven pystykuilut, joita käytetään tarvittaessa esimerkiksi savunpoistoon sekä poistumis- ja pelastusreitteinä. Tunneli on lujitettu ja valaistu koko pituudeltaan, mutta matkustajaliikenteeseen sopivia hätäpoistumisteitä saati muita välttämättömiä turvavarusteita tunnelissa ei kuitenkaan ole. Myös höyryvetureilla liikennöinti on kielletty.
Långmossabergin, Kaskelan, Päiväkummun ja Jokivarren ajotunnelit toimivat huolto- ja poistumisreitteinä sekä pelastuslaitoksen hyökkäysreitteinä ja savunpoiston korvausilmareitteinä. Tunnelin rakentamisvaiheen aikana ajotunneleita käytettiin louheen poiskuljettamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savion rautatietunneli Wikimedia Commonsissa
Ajotunneli Kuninkaanmäessä
Vaalitapa

Vaalitapa on menetelmä, jonka avulla vaaleissa annetut äänet muutetaan edustuspaikoiksi. Vaalitapaan kuuluu vaalilistojen rakentuminen, äänten antamisen tapa, ääntenlaskumenetelmä ja voittajien määrittely. Käytetyllä vaalitavalla on suuri merkitys ehdokasasetteluun, vaalikampanjointiin, vaalin tulokseen, äänestysaktiivisuuteen, vaalien jälkeisiin poliittisiin voimasuhteisiin ja poliittiseen vakauteen, maan puoluerakenteeseen sekä hallintoelinten edustavuuteen paikallisesti, etnisesti sekä naisten kannalta.
Kaksi länsimaisissa demokratioissa yleisintä äänestystapaa ovat yhden voittajan enemmistövaalitapa, joka on yleinen etenkin Yhdysvalloissa, sekä monen voittajan suhteellinen vaalitapa, joka on yleinen etenkin Euroopassa. Enemmistövaalitavassa valitaan vain eniten ääniä saanut ehdokas, ja suhteellisessa vaalitavassa paikat jaetaan suhteessa puolueiden saamiin äänimääriin.
Vaalitapojen luokittelu

Vaalitavat eroavat toisistaan siinä,
kuinka monta edustajaa vaalipiiristä valitaan.
voittaako äänienemmistön saanut vai jaetaanko paikat suhteellisesti.
annetaanko äänet yksittäisille ehdokkaille, puolueille vai listoille.
äänestetäänkö yhtä tai useampaa ehdokasta tasaveroisesti vai laitetaanko ehdokkaat järjestykseen järjestysnumerolla tai äänten määrällä:
Vaalitapojen luokittelu > Enemmistövaalitavat

Enemmistövaalien tarkoituksena on selvittää vaalivoittajaksi yksi ehdokas tai puolue, joka saa hallitusvastuun.
Vaalitapojen luokittelu > Enemmistövaalitavat > Kyllä/ei-vaalitavat

Pluraliteettijärjestelmä: Vaalipiireistä valitaan yksi edustaja, joka on eniten ääniä saanut.
Majoriteettijärjestelmä: Valintaan vaaditaan äänienemmistö. Jos ehdokas saa yli puolet äänistä, hänet valitaan suoraan, mutta jos yksikään ehdokas ei saa enemmistöä, järjestetään toinen kierros (joskus useampiakin) yleensä kahden eniten ääniä saaneen välillä.
Kierrosvaalitapa: Kaksikierroksinen järjestelmä: jos ensimmäisellä kerralla yksikään ehdokas ei saa yli puolta äänistä, järjestetään toinen kierros kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välille.
Eliminoiva kierrosvaalitapa: Jos ensimmäisellä kierroksella yksikään ehdokas ei saa yli puolta äänistä, pudotetaan heikoin ehdokas ja jatketaan seuraavalle kierrokselle. Jatketaan, kunnes saadaan enemmistö äänistä jollekin ehdokkaalle. Käytetään esimerkiksi olympiakisojen isäntäkaupungin valitsemiseen.
Eliminoimaton kierrosvaalitapa: Äänestetään niin kauan kunnes jokin ehdokkaista saa riittävän enemmistön. Käytetään paavin valitsemiseen.
Hyväksymisvaalitapa: Äänestäjä voi antaa äänen niin monelle ehdokkaalle kuin haluaa eli hyväksyä tai hylätä jokaisen heistä yksitellen. Ehdokas, jolla on eniten kyllä-ääniä, voittaa.
Satunnaisvaalitapa: Vedetään hatusta yksi ääni, joka ratkaisee tuloksen.
Lohkovaalitapa: Äänestäjät valitsevat valmiista kokonaisista ehdokaslistoista. Eniten ääniä saanut lohko valitaan kokonaisuudessaan täyttämään kaikki paikat.
Vaalitapojen luokittelu > Enemmistövaalitavat > Painotetut vaalitavat

Painotetussa vaalitavassa äänestäjä antaa ehdokkaille järjestysnumerot ykkösestä alkaen.
Siirtoäänivaalitapa: Vähiten ensimmäiseksi äänestetty ehdokas pudotetaan. Sitä äänestäneiden lipuissa toinen ääni siirretään ensimmäiseksi.
Borda-laskenta: Ensimmäinen äänestetty saa lipusta yhtä monta pistettä kuin on ehdokkaita, toinen yhden vähemmän ja niin edespäin aina viimeiseen, joka saa vain yhden pisteen.
Condorcet’n menetelmä: Valitaan se ehdokas, joka ehdokkaita yksittäin toisiinsa verrattaessa saisi enemmistön äänistä.
Schulzen menetelmä
Lajitellut parit
Vaalitapojen luokittelu > Suhteelliset vaalitavat

Suhteellinen vaalitapa pyrkii jakamaan mandaatit puolueiden kesken suhteessa niiden saamaan kannatukseen.
Listavaali: Äänestäjä valitsee valmiilta listalta nimen tai koko listan tai molemmat, ja valitut määritellään ensisijaisesti jonkin vertailulukujärjestelmän perusteella.
Avoin listavaali: Äänestäjä voi valita ehdokkaiden välillä. Käytössä esimerkiksi Suomen puoluevaaleissa.
Puoliavoin listavaali: Käytössä esimerkiksi Ruotsin vaaleissa.
Suljettu listavaali: Äänestäjä voi käytännössä äänestää vain puoluetta
Siirtoäänivaalitapa (STV): Äänestäjät laittavat ehdokkaat järjestykseen, ja läpi menneet lasketaan vaihe vaiheelta niin että yli menneet äänet siirtyvät seuraavalle laskentakierrokselle
Vaalitapojen luokittelu > Suhteelliset vaalitavat > Laskutavat

Korkeimpien keskiarvojen menetelmät:
D’Hondtin menetelmä: Jokaisen puolueen ehdokkaat laitetaan äänimäärän mukaiseen järjestykseen ja he saavat vertailuluvun, joka on puolueen äänimäärä jaettuna heidän sisäisellä järjestysluvullaan (1, 2, 3 jne.). Paikat jaetaan kaikkien ehdokkaiden vertailulukujärjestyksessä.
Sainte-Laguën menetelmä: Sama kuin edellinen, mutta käyttää jakajana lukuja 1, 3, 5 jne.
Korkeimpien jäämien menetelmä: Aluksi lasketaan kvootti, joka on usein Haren kvootti eli yhteisäänimäärä jaettuna paikkojen määrällä. Jokaisen puolueen äänet jaetaan kvootilla ja puolue saa paikkoja osamäärän kokonaislukuosan mukaan. Jakamatta jääneet paikat jaetaan jakojäännösten mukaan suurimmasta pienimpään.
Vaalitapojen luokittelu > Puolisuhteelliset vaalitavat

Suhteellinen hyväksymisvaalitapa
Kumulatiivinen vaalitapa: Äänestäjällä on ääniä käytettävissä yleensä yhtä monta kuin vaalipiirissä edustajanpaikkoja, ja hän saa jakaa ne ehdokkaiden välillä vapaasti, saaden antaa halutessaan monta ääntä yhdelle ehdokkaalle.
Siirtämätön yhden äänen vaalitapa
Vaalitapojen luokittelu > Sekajärjestelmät

Rinnakkaisäänestys: Kahden äänen sekajärjestelmä, jossa äänestäjä antaa yhden äänensä ehdokkaalle enemmistövaaliin ja toisen puolueelle suhteelliseen vaaliin
Vaalitapojen luokittelu > Suhteellisen ja enemmistövaalin vertailua

Suhteelliset ja enemmistövaalitavat eroavat toisistaan siinä suhteessa, miten ne painottavat eri asioita. Suhteelliset vaalitavat painottavat edustavuutta ja enemmistövaalitavat tehokasta hallintotapaa ja vastuunkantoa. Enemmistövaalitapa johtaa usein kaksipuoluejärjestelmään, kuten Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Vaikka pienemmillä puolueilla olisikin maassa kannatusta, selvä enemmistö kuitenkin äänestää toista kahdesta pääpuolueesta, koska muiden puolueiden ehdokkaiden läpimeno on vaalitavan johdosta epätodennäköistä. Lisäksi pienelle puolueelle annettu ääni auttaakin usein sen vastapuolta, kun ääni on pois pienpuolueen kanssa samoilla linjoilla olevalta pääpuolueelta. Suhteellisessa vaalitavassa puolue voi sen sijaan saada ehdokkaansa läpi selvästi alle 50 prosentin äänimäärällä, mikä suosii pieniä puolueita.
Suhteellisissa vaaleissa esiintyy enemmistövaaleista poiketen joskus äänikynnyksiä, vaaliliittoja ja kompensaatiomandaatteja.
Vaalitapojen luokittelu > Yleisyys

Vuonna 2003 demokratioissa neljä vaalitapaa olivat yleisyysjärjestyksessä: suhteellinen (38 %), pluraliteetti (30 %), sekajärjestelmä (19 %) ja majoriteetti (13 %).
Suomessa käytetään kierrosvaaleja presidentinvaaleissa ja avointa listavaalia D’Hondtin menetelmällä eduskuntavaaleissa, EU-vaaleissa ja kunnallisvaaleissa.
Matemaattiset oikeudenmukaisuuskriteerit

Matemaatikot ja politiikantutkijat ovat määritelleet neljä pääkriteeriä, jotka reilun vaalitavan pitäisi täyttää:
Jos ehdokas saa ykkösäänten enemmistön, hänen pitäisi voittaa ("enemmistökriteeri")
Jos ehdokas voittaa kaikki ehdokkaat kahdenkeskisessä vertailussa, hänen pitäisi voittaa ("condorcet-kriteeri")
Jos ehdokas voittaa vaalit, hänen pitäisi voittaa myös sellainen uusintaäänestys, jossa ainoat äänten muutokset suosivat häntä ("monotonisuuskriteeri")
Jos ehdokas voittaa vaalit, hänen pitäisi voittaa myös sellainen äänten uudelleenlaskenta, jossa muita ehdokkaita poistetaan tuloksista ("merkityksettömät vaihtoehdot -kriteeri")
Arrow’n mahdottomuusteoreema (1952) toteaa, että yhdenkään ehdokkaiden järjestykseen asettamiseen perustuvan vaalitavan on matemaattisesti mahdotonta täyttää kaikki neljä kriteeriä jos ehdokkaita on vähintään kolme.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Enemmistövalta

Hyvän vaalitavan odotetaan takaavan sen, että valta on enemmistöllä. Kansan enemmistön tukeman hallinnon valta nähdään oikeutettuna ja se johtaa vallanvaihdon vakauteen.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Vähemmistöjen edustus

Hyvä vaalitapa takaa sen, että vähemmistöillä, niin poliittisilla kuin kansallisillakin, on edustuksensa päätöksenteossa. Sitä kautta vähemmistöjen oikeudet ovat paremmin turvatut ja vähemmistö tuntee olevansa osa yhteiskuntaa.
Enemmistövaalissa etniset vähemmistöt eivät usein saa ehdokkaitaan läpi. Tämän johdosta Yhdysvalloissa on 1980-luvulta alkaen tietoisesti luotu vaalipiirejä, joissa vähemmistöt ovat enemmistönä. Maan korkein oikeus on tuominnut jotkin näistä toimenpiteistä perustuslain vastaisina ja rinnastanut ne rotuerotteluun, jota ei saisi käyttää vaalipiirijaon ensisijaisena perusteena.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Maantieteellinen edustus

Monille äänestäjille on tärkeää, että heidän asuinalueellaan, kaupungillaan tai kunnallaan on oma edustaja. Jotkin vaalitavat takaavat selvästi paremman alueellisen edustavuuden kuin toiset.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Äänestysaktiivisuus

Korkeaa äänestysprosenttia pidetään terveen demokratian merkkinä ja oikeutetun hallinnon takeena. Vaalitavan on todettu vaikuttavan äänestysaktiivisuuteen. Silloin kun vaalitapa johtaa vähäiseen valinnanvaraan ehdokkaiden joukosta, äänestysaktiivisuus on usein pienempi kuin silloin kun todellista valinnanvaraa on paljon.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Vaalivilpin ehkäisy

Hyvän vaalitavan tulisi tehdä vaalivilppi vaikeaksi ja antaa äänestäjille tunne reiluista vaaleista. Useimmat vaalitavat ehkäisevät suoranaista vaalivilppiä eri tavoin, mutta joitain vaalitapoja voidaan manipuloida epäreiluin tavoin helpommin kuin toisia. Yksi yleisimpiä manipulointitapoja on vaalipiirien rajojen vetäminen tietoisesti niin, että tietyt puolueet hyötyvät (niin sanottu gerrymandering).
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Edustavuus

Hyvän vaalitavan tulisi monien mielestä heijastaa kansan poliittisten näkökulmien jakautumista. Puolueiden edustavuuden tulisi noudattaa niiden kannatusta, jotta päätökset heijastaisivat kansan tahtoa. Jotkin vaalitavat kuitenkin antavat suurimmalle puolueelle enemmän vaikutusvaltaa sen vaalimenestykseen nähden, ja paljonkin ääniä saanut puolue ei joskus saa lainkaan edustusta.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Hallinnon vakaus

Vaalitavalla on merkitystä maan poliittiseen jatkuvuuteen ja vakauteen. Vaalitapa voi tuottaa toimivan enemmistöhallinnon, joka pystyy säätämään lakeja vaivattomasti. Etenkin enemmistövaalitavan on usein katsottu tuottavan vahvempia ja vakaampia hallintoja kuin suhteellinen vaalitapa. Toisaalta suhteellisessa vaalitavassa maan politiikan linjamuutokset ovat usein maltillisempia. Vaalitavan oikeudenmukaisuus voi myös vaikuttaa siihen, kuinka oikeutettuna kansa pitää hallintoa.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Tehokkaat ja hukatut äänet

Hyvässä vaalitavassa mahdollisimman monella äänellä on merkitystä ja mahdollisimman harva ääni menee hukkaan. Hukkaääniksi lasketaan äänet, jotka menevät ehdokkaalle, joka ei tullut valituksi. Suuri hukattujen äänien määrä voi aiheuttaa äänestysaktiivisuuden laskua ja sitä ettei suurella osalla kansaa ole omaa edustusta hallinnossa. Joidenkin vaalitapojen seurauksena suurin osa äänistä on joskus hukkaääniä, mutta toisissa vaalitavoissa lähes 90 prosenttia äänistä voi mennä valituille ehdokkaille.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Vaalipiirien ja edustajien yhteys

Hyvän vaalitavan katsotaan varmistavan paikallisten vaalipiirien ja niistä valittujen edustajien yhteyden. Edustajien tulisi olla vastuussa omalle vaalipiirilleen ja kaksisuuntaisesti yhteydessä piirin äänestäjiin. Enemmistövaalitavassa vaalipiirit ovat pieniä ja suhteellisessa vaalitavassa suuria.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Taktikointi

Äänestäjien tulisi voida äänestää suosikkiaan. Jotkin vaalitavat voivat kuitenkin rohkaista taktista äänestämistä, jossa äänestäjä katsoo parhaaksi äänestää jotakuta toista ehdokasta kuin suosikkiaan, jotta ääni ei menisi hukkaan tai jopa hyödyttäisi kokonaan väärää ehdokasta. Monet vaalitavat aiheuttavat taktista äänestämistä.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Puoluejärjestelmän muotoutuminen

Vaalitapa määrittää pitkälti maan puoluerakenteen, etenkin sen, onko maa kaksipuoluejärjestelmä vai monipuoluejärjestelmä. Enemmistövaalitapa johtaa usein kaksipuoluejärjestelmään ja suhteellinen vaalitapa monipuoluejärjestelmään. Näiden puoluejärjestelmien paremmuus on usein mielipidekysymys ja sitä kautta myös vaalitavan paremmuus.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Vaikutus kampanjointiin

Enemmistövaalitavan on katsottu johtavan siihen, että kaksi pääehdokasta unohtavat pienten puolueiden ehdokkaat ja keskittyvät vaalikampanjoissaan toisiinsa. Tämän on katsottu Yhdysvalloissa johtaneen lokakampanjoinnin yleistymiseen. Listavaalien on katsottu johtavan usein asiapitoisempiin vaalikampanjoihin kuin henkilövaalien.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Ääriliikkeiden edustus

Hyvä vaalitapa ehkäisee demokratianvastaista tai väkivaltaista poliittista ääriliikehdintää ilman että se kuitenkaan samalla estäisi mahdollisuuden ajaa radikaaleja poliittisia ideoita. Ääriliikkeiden vaikutusmahdollisuuksia voidaan rajoittaa korkeilla äänikynnyksillä.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Kilpailullisuus vaaleissa

Jos vaalien tulos on käytännössä ennalta selvä, moni puolue ei usein edes aseta ehdokkaita, ja äänestysaktiivisuus voi laskea. Tämä on ongelmana etenkin sellaisilla enemmistövaalitapaa käyttävillä vaalialueilla, missä yhdellä puolueella on selvästi yli 50 prosentin kannatus.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Selkeys

Hyvän vaalitavan tulisi olla selkeä ja ymmärrettävä. Liian monimutkainen vaalitapa voi aiheuttaa äänestysaktiivisuuden laskua tai äänten menemistä hukkaan. Jotkin monivaiheiset tai monimutkaiset vaalitavat vaativat vaalijärjestäjiltä enemmän työtä kuin toiset tai tulevat kalliimmiksi.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Naisten edustus

Jotkin vaalitavat voivat aiheuttaa sen, että naisilla on aliedustus päätöksenteossa. Listavaalien kautta naisten edustus on usein saatu korkeammaksi kuin henkilövaaleissa.
Muita hyvän vaalitavan kriteereitä ja vaikutuksia > Konfliktiherkkyys

Hyvä vaalitapa säilyttää eri poliittisten, uskonnollisten, taloudellisten ja etnisten ryhmien välit kunnollisina ja edistää vuoropuhelua ja kompromisseja. Suhteellinen vaalitapa tuottaa usein suuria puolueita, jotka muodostavat yhteishallituksen, ja jotkin vaalitavat takaavat pienpuolueidenkin edustuksen hallituksessa.
Historiaa

Antiikin Ateenassa käytettiin vuodesta 508 eaa. alkaen Kleistheneen kehittämää ostrakismos-vaalitapaa, jossa äänestettiin vuosittain epäsuosituin poliitikko pois kaupungista, kunhan hän sai vähintään 6 000 ääntä. Venetsiassa valittiin 40–60-jäseninen suuri valiokunta 1200-luvulla. Vaaleissa käytettiin erilaisia vaalitapoja ja erityisesti hyväksymisvaalia, jossa kukin äänestäjä antoi äänensä kaikille sopiviksi katsomilleen ehdokkaille.
Vuonna 1785 ranskalainen Nicolas de Condorcet ehdotti menetelmää, jossa ehdokkaiden äänimääriä vertaillaan pareittain. Condorcet esitteli samalla paradoksin, jonka mukaan on mahdollista, että enemmistöt äänestäjistä suosivat ehdokas A:ta ehdokkaaseen B nähden, B:tä C:hen nähden sekä C:tä A:han nähden. Näin ollen enemmistön suosio ei olekaan transitiivista. Samoihin aikoihin Jean-Charles de Borda ehdotti vaalitapaa, jossa äänestäjä antaa ehdokkaille järjestysnumerot. 1800-luvun puolivälissä Thomas Hare, John Stuart Mill ja C. C. G. Andrae kehittivät siirtoäänestystavan.
Vuonna 1951 taloustieteilijä Kenneth Arrow osoitti, että mikään vaalitapa ei voi varmuudella tuottaa voittajaa, joka on kaikkia muita ehdokkaita suositumpi.