stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Längelmäveden alue
Alueen kuvaus > Uiherlanjoen valuma-alue (35.726)

Valuma-alueen pinta-ala on pieni ja se muodostuu Eräjärvestä, joka on alueen pääjärvi. Siihen laskee noin kymmenen pikkujärveä, jotka ovat Kalaton, Nikkilänjärvi, Omenajärvi, Perhojärvi, Ruutanajärvi, Sinijärvi, Toisjärvi, Vihasjärvi ja Yrttijärvi.
Alueen kuvaus > Kuhmajärvenojan valuma-alue (35.727)

Järven laskuoja on nykyään nimeltään Vuoto. Se laskee Längelmäveden Enonselän lahdenpohjukkaan ja se laskee siihen Enonselän kaakkoispuolelelta Kuhmajärvenojan valuma-alueen vesiä. Valuma-alueen pinta-ala on pieni ja siinä sijaitsee kaksi järveä: Kuhmajärvi ja Peräjärvi.
Alueen kuvaus > Keljonjärven valuma-alue (35.728)

Keljonjärven valuma-alueen muoto on pitkänomainen ja se ulottuu Laipanmaalle asti. Valuma-alueen pääjärvi on Keljonjärvi, johon kaikki vedet kerääntyvät ennen laskemistaan Längelmäveden Saksiselälle. Järven tulo-oja on Myllyoja, johon myös Holtanoja yhtyy. Valuma.alueella on 16 järveä tai lampea. Niistä huomattavimmat ovat Holtanojaan laskevat Iso Kaakkojärvi ja Pikku Kaakkojärvi sekä Myllyojaan yhtyvä Ojajärvi. Myllyoja on valuma-alueen pääuoma, joka saa alkunsa Iso Saksijärvestä. Siihen laskeva Lammasoja tuo vettä valuma-alueen takaosista asti. Sen suurimmat järvet ovat esimerkiksi Vähä-Saksijärvi, Elamonjärvi, Iso-Laippa ja Haukijärvi.
Alueen kuvaus > Myllyojan valuma-alue (35.729)

Valuma-alue on pienempi kuin Keljonjärven valuma-alue ja sen pääjärvi on Kirkkojärvi. Alueen muoto on pitkänomainen ja sen itäpää ulottuu Laipanmaan eteläpuolelle asti. Kirkkojärveen laskevat suoran Töykänäsjärvi, Lahnajärvi ja Pakkalanjärvi. Muut järvet laskevat Myllyojaan, joka vuorostaan laskee Längelmäveden Isoniemenselkään. Näitä järviä ovat Hangaslahti, Iso-Jauksa ja Perälahti.
Maarit

| Maarit, Marit |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Maarit: 20. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  Marit: 20. heinäkuuta
– ortodoksinen:  Maarit: 17. heinäkuuta
Muunnelmia:  Marketta, Margit, Reeta, Reetta
Vastineita eri kielissä:  Margareth, Margarete, Margherita, Margret, Marguerite
Nimen alkuperä:  Margareta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Maarit on suomalainen naisen etunimi, Margareta-nimen pääasiassa länsi- ja pohjoissuomalainen muunnelma. Monissa muissa kielissä nimi esiintyy muodossa Marit. Maaritin nimipäivää juhlitaan suomenkielisessä kalenterissa 20. heinäkuuta, joka suomen­ruotsa­laisen kalenterin mukaan on muun muassa Maritin nimipäivä. Nimi Maarit on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 61 283 ja Marit 815 naiselle. Yli puolet Maariteista on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Kuvitteellisia Maariteja

Maarit Salin, roolihahmo televisiosarjassa Salatut elämät
Maarit-botti, tarjoilijarobotti Habbo-virtuaalichatissa
Kuningaskotilot

| Kuningaskotilot |
| --- | --- |
 Kuningaskotilo (Buccinum undatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Caenogastropoda
Lahko::  Kapeakielikotilot Neogastropoda
Heimo::  Kuningaskotilot Buccinidae  Rafinesque, 1815
Alaheimot
 Beringiinae  Buccininae  Liomesinae  Neptuneinae  Parancistrolepidinae  Siphonaliinae  Truncariinae  Volutopsiinae 
Katso myös
   Kuningaskotilot Wikispeciesissä   Kuningaskotilot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuningaskotilot (Buccinidae) on kapeakielikotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan meri- ja murtovesistä.
Taksonomia ja anatomia

Kuningaskotilot jaetaan kahdeksaan alaheimoon ja 28 sukuun. Heimon lajimääräksi on arvioitu noin 200. Kooltaan lajit ovat noin 5–3 cm pitkiä. Kuningaskotiloiden kuori on kookas ja muodoltaan kierteinen ja pullean kartiomainen suipentuen kärkeä kohden. Kuoressa on selvä sifonikanava ja sarveisaineesta muodostunut sulkulevy. Jalka on kookas ja leveä ja sifoni on pitkä.
Levinneisyys ja elintavat

Kuningaskotiloita tavataan maailmanlaajuisesti niin lämpimistä kuin kylmistäkin meristä. Niitä tavataan sekä matalista rannikkovesistä että yli 3 000 metrin syvyydestä. Kuningaskotiloiden ravintoa ovat madot ja nilviäiset.
Maarianhaminan lentoturma

| Maarianhaminan lentoturma |
| --- | --- |
 Ilmakuva onnettomuuspaikasta
Yhteenveto
Päivämäärä:  8. marraskuuta 1963
Onnettomuustyyppi:  Maahansyöksy
Tapahtumapaikka:  Maarianhaminan lentoasema, Jomala
Lähtöpaikka:  Helsinki
Välilaskupaikka:  Turku
Määränpää:  Maarianhamina
Kuolleita:  22
Eloonjääneitä:  3
Lentokone
Konetyyppi:  DC-3
Lentoyhtiö:  Aero O/Y
Rekisteritunnus:  OH-LCA
Matkustajia:  22
Miehistöä:  3
NDB-lähestymiskartta Maarianhaminan lentoaseman kiitotielle 20 vuodelta 1968. Kuvassa näkyvät reittimajakka MAR sekä matalatehoinen lokaattorimajakka S (Sierra).1980-luvulla lähestymismenetelmää uudistettiin siten, että lokaattorimajakka siirrettiin Godbyhyn. MAR puolestaan pysyi käytössä 2000-luvulle. Maarianhaminan NDB-menetelmä poistui lopullisesti 2010-luvulla, jolloin ILS:n ohella käyttöön jäi GPS-sekä VOR-pohjainen menetelmä (VOR oli saatu 1980-luvulla, ja on myöskin tunnukseltaan MAR).
Maarianhaminan lentoturma sattui 8. marraskuuta 1963, kun Helsingistä Turun kautta Maarianhaminaan matkalla ollut Aero O/Y:n Douglas DC-3 -lentokone OH-LCA syöksyi maahan Jomalan kunnassa lähellä Maarianhaminan lentoasemaa ja syttyi tuleen. Onnettomuudessa sai surmansa 22 henkilöä ja kolme jäi eloon. Samalle konetyypille sattui Suomessa koneessa olleiden kuolemaan johtaneet onnettomuudet Koivulahdessa vuonna 1961 ja Siilinjärvellä vuonna 1978.
Aero O/Y:n aikataulunmukaisella reittilennolla AY217 ollut kone lähti Helsingistä kello 17.09 (15.09 GMT) ja teki välilaskun Turkuun, minkä jälkeen se jatkoi Maarianhaminaan kello 18.20 (16.20 GMT). Matkan aikana koneen miehistö, kapteeni Pekka Marttinen ja perämies Pekka Yli-Niemi, ei raportoinut mistään epänormaaleista tapahtumista.
Lennolla oli mukana kolme miehistön jäsentä ja 21 matkustajaa. Lisäksi koneen ohjaamossa oli matkustajana Aero O/Y:n entinen lentokapteeni Ilmari Joensuu, jolla ei ollut asianmukaista lentolippua tai muuta kirjallista lupaa. Kapteeni Marttinen oli ilmeisesti antanut Joensuulle luvan matkustaa koneessa, ja matkustajan sijoittaminen ohjaamon ylimääräiselle istuimelle oli yhtiön mukaan sallittua kapteenin luvalla.
Tapahtumien kulku

Lentokone suoritti NDB-lähestymistä kiitotielle 20 ja lähestyi Maarianhaminan reittiradiomajakkaa ("MAR") itäkoillisesta siten, että se saavutti kiitotien 20 sisäänlentolinjan jatkeen jo ennen reittimajakkaa Godbyn vaiheilla. Noin kello 19.00 (17.00 GMT) lentokone törmäsi maastossa oleviin puihin noin puolitoista kilometriä ennen kiitotien kynnystä ja noin 50 metriä ennen sisäänlentoradiomajakkaa (Locator "S"). Törmäyshetkellä kone oli tarkoin kiitotien sisäänlentolinjalla suunnilleen vaakalennossa. Osuttuaan puihin lentokone kiertyi pituusakselinsa ympäri vasemman kautta selälleen, törmäsi maahan ja syttyi tuleen. Tulipalo tuhosi koneen rungon lähes täydellisesti lukuun ottamatta peräosaa, joka repeytyi irti maahansyöksyssä.
Lentoturmasta selviytyivät koneen lentoemäntä ja kaksi miesmatkustajaa. Loput matkustajat ja miehistön jäsenet kuolivat joko maahansyöksyssä tai sitä seuranneessa tulipalossa. Sumuinen sää sekä katastrofi- ja huoltotien puuttuminen hidastivat pelastustöitä.
Aiheesta muualla

Onnettomuustutkintaselostuksen verkkoversio (PDF)
AirDisaster.com (englanniksi)
Maarianhaminan lentoturma Ylen Elävässä arkistossa
Tragisk flygolycka i Mariehamn 1963 krävde 22 mänskoliv
Koneen jäännöksiä maastossa.
Kuninkaallinen stoa

| Kuninkaallinen stoa> Βασίλειος στοά |
| --- | --- |

Sijainti:  Agora, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′34″N, 23°43′20″E
Rakennustyyppi:  stoa
Valmistumisvuosi:  n. 525 eaa.
Käyttäjä:  kuningasarkontti
Tyylisuunta:  doorilainen
Julkisivumateriaali:  kalkkikivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuninkaallinen stoa eli Stoa basileios (m.kreik. Βασίλειος στοά, Basileios stoa tai Βασιλική στοά, Basilikē stoa) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteiskulmassa. Se oli Ateenan keskeisiä julkisia rakennuksia ja siellä toimi kuningasarkontti.
Historia

Kuninkaallinen stoa rakennettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 525 eaa. Suuri osa siitä rakennettiin uudelleen klassisella kaudella 400-luvulla eaa. todennäköisesti persialaissotien aiheuttamien tuhojen korjaamiseksi. Rakennus oli yksi Ateenan varhaisimmista ja merkittävimmistä julkisista rakennuksista. Stoa sai nimensä siitä, että siellä toimi niin kutsuttu kuningasarkontti, jolle kuului monia lakeihin ja uskontoon liittyneitä tehtäviä. Ainakin 300-luvulla eaa. myös areiopagi kokoontui joskus Kuninkaallisessa stoassa. Rakennuksessa olivat esillä Ateenan lakien kopiot.
Noin vuonna 410–400 eaa. rakennuksen julkisivun laidoille rakennettiin kaksi siipeä lakitekstien säilyttämistä varten. Platonin Euthyfron-dialogi sijoittuu stoalle, sillä Sokrateen tuli vastata siellä saamiinsa syytteisiin vuonna 399 eaa.
Rakennus

Stoa edusti doorilaista tyyliä ja se oli rakennettu kalkkikivestä. Rakennus oli noin 17,7 metriä pitkä ja noin 7,2 metriä leveä. Sen itään päin olleen julkisivun puolella oli kahdeksan ja sisäpuolella neljä doorilaista pylvästä. Julkisivun pylväiden halkaisija oli noin 0,6 metriä ja pylväiden väli noin 1,9 metriä. Sisäpuolen pylväiden halkaisija oli noin 0,4 metriä ja pylväiden väli alun perin noin 5,8 metriä, uudelleenrakennuksen jälkeen noin 3,2 metriä.
Rakennuksen edustalla oli valakivi, jossa bulen jäsenet vannoivat valansa. Kuninkaallisen stoan eteläpuolella sijaitsi Zeuksen stoa. Myös kirjallisista lähteistä tunnetun Hermien stoan on oletettu sijainneen jossakin Kuninkaallisen stoan lähellä. On kuitenkin esitetty myös, että Hermien stoa olisi Kuninkaallisen stoan toinen nimi.
Nykyisin rakennuksen paikka on Agoran alueen pohjoisosan halkaisevan Ateenan metron Linjan 1 ja sen pohjoispuolella kulkevan Adrianoú-kadun välissä. Rakennuksen perustukset ovat näkyvillä metroradan vieressä.
Maailmankatsomus

Maailmankatsomus on määritelty muun muassa arvoja sisältäväksi kokonaiskäsitykseksi maailmasta ja ihmisistä. Sanaa maailmankatsomus lähellä ovat termit elämänkatsomus ja maailmankuva, mutta tarkkaan ottaen elämänkatsomus ja maailmankuva ovat maailmankatsomuksen kaksi osa-aluetta.
Maailmankatsomuksen määritelmiä

Maailmankatsomuksen kuvauksia löytyy useita erilaisia eri tieteenaloilta. Samankin tieteenalan sisällä kuvaukset vaihtelevat esittäjien näkemysten mukaan. Maailmankuvan ja maailmankatsomuksen määritelmät ovat epätarkkoja, ja käsitteet esitetään usein samamerkityksisinä.
Maailmankatsomukseen kuuluu yleensä maailmankuvan lisäksi näkemyksiä arvoista, normeista, tiedon hankkimisen periaatteista ja elämän tarkoituksesta. Se voidaan määritellä esimerkiksi maailmaa ja sen rakennetta koskeviksi katsomuksiksi, joihin usein liittyy myös asioiden merkitystä ja arvoa sekä toiminnan ohjenuoria koskevia arvostuksia, tai kokonaisnäkemykseksi maailmasta, tietämisen periaatteista, moraalisesti oikeasta ja väärästä, hyvästä ja pahasta.
Maailmankatsomuksen määritelmät poikkeavat toisistaan sen mukaan, liitetäänkö maailmankatsomus yksilöön vai yhteisöön. Maailmankatsomusta henkilökohtaisemmaksi suhteeksi elämään on kutsuttu elämänkatsomusta.
Maailmankatsomuksen määritelmiä > Ilkka Niiniluoto

Ilkka Niiniluodon mukaan maailmankatsomuksessa on kolme osaa. Siihen kuuluu maailmankuva, eli käsitys siitä, millainen todellisuus kokonaisuudessaan on. Sen lisäksi maailmankatsomukseen kuuluvat arvot, eli käsitys siitä, miten asioiden tulisi olla, millainen maailma olisi hyvä. Tärkeä osa maailmankatsomusta on myös tieto-opillinen puoli: miten tietoa voidaan hankkia, millaiseen tietoon voisi luottaa. Esimerkiksi kristillinen ja naturalistinen maailmankatsomus eroavat tässä. Kristillisen katsomuksen mukaan jumalallisesta ilmestyksestä voi saada tietoa. Naturalistien mukaan tietoa saa vain inhimillisen tutkimuksen avulla.
Tieteelliseen maailmankatsomukseen sisältyvät tieteellisen maailmankuvan lisäksi tietoteoreettiset kannat ja mahdollisesti myös käsityksiä arvoista. Niiniluoto katsoo, että tieteellisen maailmankatsomuksen tulee olla joka suhteessa tieteen ihanteita kunnioittava. Näin siihen kuuluviin filosofisiin kannanottoihinkin tulisi liittyä avoimuus, kriittisyys ja itseäänkorjaavuus. Tieteelliseen maailmankatsomukseen kuuluu tietoteoreettinen näkemys, jonka mukaan paras ja luotettavin menetelmä hankkia tietoa on tieteellinen menetelmä.
Maailmankatsomuksen määritelmiä > Reijo Wilenius

Reijo Wilenius on puhunut teoksessaan Aatteiden maailma maailmankatsomuksen rinnalla aatejärjestelmästä. Hän määrittelee aatteen perusteltujen käsitysten järjestelmäksi, joka sisältää vastauksia ennen muuta tietoa ja todellisuutta koskeviin peruskysymyksiin. Tätä järjestelmää voidaan nimittää aatteeksi, aatejärjestelmäksi tai maailmankatsomukseksi.
Maailmankatsomuksen määritelmiä > Käsitteen arvostelua

Erkki Hartikaisen mukaan sana ”maailmankatsomus” on haitallinen. ”Maailmankatsomus” koskee vain maailmaa, kun taas ”todellisuuskäsitys” koskee koko kaikkeutta. ”Katsomus” viittaa näköaistiin. Sana ”maailmankatsomus” on käännetty suomen kieleen saksan kielen sanasta ”Weltanschauung”. Monissa muissa kielissä tätä sanaa ei ole tai vastaavan sanan käyttö on harvinaista. Ihmisen käsitysten kokonaisuus muodostaa todellisuuskäsityksen. Inhimilliset käsitykset todellisuudesta ovat karkeistuksia ja usein virheellisiä. Yksilöllä on käsitys omista arvoista ja tavoitteista. Tämä käsitys on osa yksilön todellisuuskäsitystä, vaikka arvot ja tavoitteet eivät ole tosia tai epätosia.
Kirjallisuutta

Lehikoinen, Jari & Seppä, Hanna: Uskonnonhistoriasta ja siveysopista elämänkatsomustietoon.  (Kasvatustieteiden tiedekunnan opetusmonisteita 8)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1988.
Niiniluoto, Ilkka: Tiede, filosofia ja maailmankatsomus: Filosofisia esseitä tiedosta ja sen arvosta.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08016-4
Haaparanta, Leila & Niiniluoto, Ilkka: Johdatus tieteelliseen ajatteluun.  (Helsingin yliopiston filosofian laitoksen julkaisuja 3/1986. 6., korjattu painos)  Helsinki: Helsingin yliopisto, 1991.  ISBN 951-45-4077-8
Kamppinen, Matti (toim.): ET: Elämänkatsomustieto.  (Humaniora-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1987.  ISBN 951-662-427-8
Nurmi, Kari E.: Johdatus kasvatuksen filosofisiin ja historiallisiin perusteisiin.  (7. uudistettu painos. Oppimateriaaleja 28)  Helsinki: Lahti:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1995.  ISBN 951-45-5889-8
Aiheesta muualla

Halonen, Ilpo: Tieteellinen maailmankuva ja maailmankatsomus. Luentorunko, Filosofian laitos, Helsingin yliopisto.
Tuomela, Raimo: Tieteellinen maailmankäsitys ja kuoleman ongelma.
Tuomela, Raimo & Peuhu, Ari: Onko maailma pelkkää ainetta? Tieteen menetelmä olevaisen mittana. Niin & näin 2/1995.
Ylen Elävä arkisto: Maailmankuva ja maailmankatsomus. Ilkka Niiniluodon haastattelu 8.4.2005.
Tieteellinen ja uskonnollinen maailmankatsomus. Ylen Elävä arkisto.
Hartikainen, Erkki (toim.): Todellisuuskäsitys vai maailmankatsomus (Arkistoitu – Internet Archive). Lukion elämänkatsomustieto 5.
Maattivuono (kylä)

Maattivuono oli kylä Kalastajasaarennon eteläosan, Keskisaarennon eteläosassa Maattivuonon pohjoisrannalla Petsamon kunnan koillisosassa, jonka Suomi vuonna 1940 luovutti Neuvostoliitolle. Nykyisin kylä on asumaton ja se sijaitsee Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä.
Maattivuono kuului Petsamon ensimmäisestä koulupiirijaosta vuodelta 1921 lähtien Pummangin koulupiiriin. Pummanki sijaitsi Keskisaarennon pohjoisrannalla ja sinne piti kulkea saarennon keskiosien tuntureiden halki. Tämä ja oppilasasuntolan puute hankaloittivat maattivuonolaisten koulunkäyntiä.
Vuonna 1939 suunniteltiin Maattivuonoon noin hehtaarin laajuista luterilaista hautausmaata, mutta hanketta ei ehditty toteuttaa ennen talvisotaa.
Maattivuono oli yksi Petsamon vakoilujutun tapahtumapaikkoja 1930-luvun lopulla.
Väestö

Suurin osa Maattivuonon asukkaista oli saamelaisia, joiden lisäksi oli jonkin verran karjalaisia ja suomalaisia. Maattivuonon saamelaiset eivät olleet Petsamon alkuperäisasukkaita ortodoksisia kolttasaamelaisia, vaan Norjasta ja Inarin kunnasta 1860- ja 1880-lukujen välisenä aikana muuttaneita luterilaisia saamelaisia. Maattivuonon saamelaiset harjoittivat elinkeinonaan kalastusta. Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan kylässä oli 65 asukasta, joista 38 oli saamelaisia, 19 karjalaisia ja kahdeksan suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
49 (1921)
55 (1925)
64 (1929)
74 (1930)
74 (1935)
76 (1939)
Talvi- ja jatkosota

Talvisodan syttyessä Maattivuonon evakuointi myöhästyi. Maattivuonon asukkaita yritettiin evakuoida vartiolaus Turjalla, mutta suurin osa jäi Neuvostoliiton miehityksen alaisuuteen.  Kyläläiset saivat jäädä aluksi koteihinsa, mutta talvella 1940 heidät siirrettiin Kuolan niemimaalle. Moskovan rauhan solmimisen jälkeen maattivuonolaiset palautettiin yhtä seitsemänvuotiasta pikkupoikaa lukuun ottamatta Suomeen. Tosin kotiinsa Maattivuonoon he eivät päässeet, koska se oli luovutettu muun Kalastajasaarennon mukana Neuvostoliitolle rauhanehtojen mukaisesti.
Jatkosodan aikana Maattivuonoa, kuten muutakaan Kalastajasaarentoa ei vallattu takaisin.
Kuopion maalaiskunnan vaakuna

Kuopion maalaiskunnan vaakuna (1953–1968)
Kuopion maalaiskunnan vaakuna on saanut aiheensa vuonna 1549 perustetun pitäjän historiasta koko Pohjois-Savon emäpitäjänä. Niinpä maakunnan vaakunan jousiaihe on valittu tunnukseksi myös maalaiskunnan vaakunaan.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä kolme kultaista jännittämätöntä käsijousta alakkain.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja se vahvistettiin käyttöön 10. syyskuuta 1953. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1969 Kuopion maalaiskunnan yhdistyessä suurimmaksi osaksi Kuopion kaupunkiin lukuun ottamatta kahta Siilinjärveen liitettyä kylää.
M-84

| M-84A |
| --- | --- |
 Slovenialainen M-84
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Jugoslavia
Tekniset tiedot
Tyyppi:  Taistelupanssarivaunu
Pituus:  
– putki edessä:  9,53 m
– pelkkä runko:  6,86 m
Leveys:  3,57 m
Korkeus:  2,19 m
Taistelupaino:  44 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  65 km/h
Toimintasäde:  500-700 km
Pääase:  125mm 2A46 sileäputkinen panssarivaunukanuuna
Muu aseistus:  7.62 mm koaksiili M86-konekivääri 12.7mm M87-ilmatorjuntakonekivääri 12 savukranaatinheitintä
Panssarointi:  komposiittipanssari
Moottori:  V-46TK dieselmoottori
– hevosvoimat:  1 000 hv
– kilowattia:  746 kW
Miehistö:  3 (ajaja, johtaja, ampuja)
M-84 on jugoslavialainen taistelupanssarivaunu, joka on kehitetty T-72-panssarivaunun pohjalta. M-84 on käytössä Kroatiassa, Serbiassa, Kuwaitissa ja Sloveniassa.
Kehitys

Vuonna 1977 nykyisin jo hajonneessa Jugoslaviassa päätettiin aloittaa Neuvostoliitossa suunnitellun T-72-panssarivaunun tuotanto lisenssillä. Tarvittavat piirustukset ja dokumentit oli hankittu maahan vuoteen 1979 mennessä. Seuraavan kahden vuoden ajan vaunuun suunniteltiin muutoksia, joiden tuloksena oli M-84. Muutoksia tehtiin, jotta vaunu sopisi paikalliseen tuotantoon. Vaunuun haluttiin myös tarkoituksellisesti lisätä paikallisesti tuotettua materiaalia. Ennen M-84:n valmistamisen alkua Jugoslavia sai 50 T-72-vaunua miehistön koulutusta varten. Ensimmäiset prototyypit valmistuivat 1982–83 ja ensimmäinen sarjatuotantoerä valmistui vuonna 1984. Vuonna 1988 aloitettiin M-84A-mallin tuotanto, jossa oli huomattavia parannuksia alkuperäiseen nähden. Vuoteen 1991 mennessä M-84-vaunuja oli rakennettu noin 500. Kroatialainen Degman-panssarivaunu on jatkokehittelyn tulosta M-84-vaunusta.
Ominaisuudet

M-84 muistuttaa T-72-vaunua ulkokuoreltaan. Tärkeimmät erot ovat vaunun sisällä. M-84A-vaunussa on tietokoneella toimiva ammunnanhallintajärjestelmä, yö- ja päivätähtäin laseretäisyysmittarilla ja toisen sukupolven valonvahvistin. Vaunussa on 1 000:n hevosvoiman V-46TK V-12-dieselmoottori ja tätä kautta parempi voima-paino-suhde kuin T-72-vaunussa. 1 000 hevosvoiman moottori tuli tosin vasta M-84A-mallin myötä. Alkuperäinen 780 hevosvoiman moottori oli vaihdettava, kun vaunun paino kohosi 41 tonnista 44 tonniin. M-84-vaunussa on myös parempi panssarointi ja DRHT ABC-suojausjärjestelmä, joka korvasi vanhemman venäläisen GO-27-järjestelmän. Venäläinen R-123-radio on vaihdettu paikallisesti tuotettuun RD-9-radioon.
M-84-vaunua testattiin Venäjällä vuosien 1987 ja 1988 välillä. Sen todettiin olevan parempi kuin T-72 useilla tärkeillä osa-alueilla ja erityisesti optiikassa ja ammunnanhallinnassa.
Operatiivinen historia > Persianlahden sota

Ennen Persianlahden sotaa Kuwait oli tilannut 170 M-84AB-panssarivaunua, 15 M-84ABI-hinauspanssarivaunua ja 15 M-84ABK-komentopanssarivaunua Jugoslaviasta. Neljä M-84A-panssarivaunua toimitettiin, mutta Irakin maavoimat ottivat ne haltuunsa Kuwaitin miehityksen aikana. Sodan aikana ei toimitettu enempää panssarivaunuja. Kuwaitin 34. Al-Shaheed-panssariprikaatilla oli käytössään 70 M-84-panssarivaunua. Maan uudelleenhaltuunoton aikana prikaati ei ottanut osaa taisteluihin, sillä Irakin T-72-panssarivaunut olivat hyvin samankaltaisia M-85-panssarivaunujen kanssa. M-84 oli kuitenkin tehokas T-62- ja T-55-panssarivaunuja vastaan.
Operatiivinen historia > Jugoslavian hajoamissodat > Slovenia

Slovenian sodan aikana Jugoslavia yritti ottaa haltuunsa Slovenian strategisia kohteita, kuten lentokenttiä. Slovenian aluepuolustuksella ei ollut panssarivaunuja, joten M-84-panssarivaunuja käytettiin barrikadien murtamiseen. Jugoslavia kuitenkin menetti taisteluissa 20 M-84:ää.
Operatiivinen historia > Jugoslavian hajoamissodat > Kroatia

M-84-panssarivaunuja käytettiin Vukovarin piirityksen aikana, jossa Jugoslavia yritti käyttää sitä urbaanissa sodankäynnissä ilman jalkaväen tukea. Miehistönkuljetusvaunut ja taistelupanssarivaunut olivat erittäin helppoja maaleja, ja suuria määriä niitä menetettiin lähinnä RPG:iden takia.
Operatiivinen historia > Jugoslavian hajoamissodat > Bosnia

Bosnian sodan aikana M-84:ää käytettiin taistelutoimissa vain vähän. Suurin osa siellä taistelleiden joukkojen panssarivaunuista oli T-55:ia. Jugoslavialaiset Bosnia ja Hertsegovinassa sijainneet joukot antoivat M-84-panssarivaununsa Bosnian serbiarmeijan komentoon. Bosnian serbiarmeijalla oli käytössä kymmeniä M-84-panssarivaunuja, joita Bosnia ja Hertsegovinan maavoimat onnistuivat saamaan sotasaaliiksi vain kolme. Useita M-84-panssarivaunuja käytettiin Sarajevon piirityksen aikana, sekä useissa muissa pienemmissä konflikteissa. Kuitenkaan taistelutoimissa tuhoutuneiden M-85:ten määrää ei tunneta.
Versiot

M-84, jugoslavialainen perusversio, jota valmistettiin vuosien 1984 ja 1987 välillä alle 150 kappaletta. Kehitettiin neuvostoliittolaisen T-72M-panssarivaunun pohjalta.
M-84A, paranneltu jugoslavialainen versio.
M-84AB, Jugoslaviassa rakennettu parempi versio, jota vietiin Kuwaitiin.
M-84ABN, jugoslavialainen navigointijärjestelmällä varustettu versio.
M-84ABK, jugoslavialainen komentopanssarivaunu
M-84AI, Jugoslaviassa ja Puolassa kehitetty hinauspanssarivaunu, jota vietiin Kuwaitiin.
M-84AS, serbialainen päivitetty versio.
M-84D, kroatialainen päivitetty versio.
Käyttäjät > Nykyiset käyttäjät

Kroatia, 75 kappaletta.
Kuwait, 75 kappaletta käytössä, 75 varastoituna.
Serbia, 199 kappaletta.
Slovenia, 46 kappaletta harjoitustehtävissä.
Käyttäjät > Entiset käyttäjät

Jugoslavia
Bosnia ja Hertsegovina
Kuwaitilainen M-84 Persianlahden sodan aikana.
Tuhoutunut jugoslavialainen M-84 Vukovarissa.