stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roald Amundsen

| Roald Amundsen |
| --- | --- |
 Amundsen noin vuonna 1920.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1872 Borge, Norja
Kuollut: kadonnut 18. kesäkuuta 1928 (55 vuotta) Barentsinmeri
Ammatti:  tutkimusmatkailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Roald Engelbregt Gravning Amundsen (norj. /ˈɾuːɑl ˈɑmʉnsən/  kuuntele ääntämys (ohje); 16. heinäkuuta 1872 Borge, Norja – kadonnut 18. kesäkuuta 1928 Barentsinmeri) oli norjalainen naparetkeilijä ja tutkimusmatkailija. Vuosina 1903–1906 Amundsen kulki miehistöineen Pohjois-Amerikan pohjoisosien kiertävän luoteisväylän läpi ensimmäisenä. Vuosina 1911–1912 hän johti naparetkeä, joka saavutti ensimmäisenä etelänavan. Amundsen tutki 1918–1928 Arktista sekä laivalla että lentokoneella. Hän ylitti pohjoisnavan 1926 Norge-nimisellä ilma-aluksella. Amundsenin lentokone katosi, kun hän oli etsimässä kadonnutta Umberto Nobilea.
Nuoruus

Amundsen syntyi norjalaiseen varustamo- ja merikapteenisukuun. Hän kiinnostui naparetkeilystä jo 15-vuotiaana luettuaan John Franklinin kirjoja. Häntä innoitti kaksi vuotta myöhemmin Grönlannin poikki hiihtäneen Fridtjof Nansenin paluujuhla, jonka yleisössä hän oli paikalla.
Amundsenin äiti halusi pojastaan lääkärin, ja tämä aloitti lääketieteen opinnot 1890. Amundsen jätti lääketieteen 1893 äitinsä kuoleman jälkeen ja omistautui napa-alueiden tutkimukselle.
Naparetkeily > Ensimmäiset matkat

Amundsen työskenteli vuonna 1894 hylkeenpyyntialuksella ja hankki yliperämiehen ja merikapteenin taidot.
Amundsen valittiin kesällä 1896 merimieheksi Belgica-aluksella tehtävään Belgian Antarktiksen-tutkimusmatkaan. Sopivien miesten löytäminen oli vaikeaa, ja siksi Amundsen ylennettiin ennen lähtöä aliperämieheksi. Adrien de Gerlachen johtama retkikunta oli matkassa 1897–1899. Amundsen sai matkan aikana ensimmäisen kokemuksensa naparetkeilystä, oppi monia selviytymiskeinoja ja teki ensimmäisen hiihtomatkansa Antarktikselle. Hänen opastajanaan tutkimusmatkan aikana toimi Frederick Cook.
Naparetkeily > Luoteisväylän ensimmäinen purjehtija

Amundsen ei varsinaisesti ollut tieteilijä, mutta hän ymmärsi, että sponsorit ja yleisö vaativat matkoilta tieteellistä aineistoa. Hän varustautuikin ensimmäiselle omalle retkikunnalleen niin, että pystyisi tutkimaan magneettista pohjoisnapaa. Vaikka tutkimusmatkan päätarkoitus oli tehdä magneettisia mittauksia, niin toinen tärkeä tavoite oli löytää luoteisväylä. Amundsen lähti kesällä 1903 Oslosta Gjøa-nimisellä aluksella, jolla oli hänen lisäkseen viisi miestä. Retkikunta täytti päätavoitteensa 23 kuukautta kestäneellä oleskelulla Kuningas Williamin saarella. Lisäksi Amundsen tutki eskimoiden elämäntapaa ja keräsi laajan kansatieteellisen aineiston. Gjøa jatkoi matkaansa keväällä 1905, ja retkikunta saavutti luoteisväylän toisen pään elokuussa 1906.
Naparetkeily > Voitto kilpajuoksussa etelänavalle

Gjøa-retkikuntansa jälkeen Amundsen alkoi etsiä rahoitusta pohjoisnavalle suuntautuvalle matkalle. Robert Pearyn väitettyä saavuttaneensa pohjoisnavan 1909 Amundsen vaihtoi retkikohteekseen Antarktiksen. Amundsen oli ehtinyt jo lainata Nansenin Fram-aluksen pohjoisnavan retkikuntaa varten, ja vasta merillä hän ilmoitti muille, että määränpääksi oli vaihtunut etelänapa, vaikka brittiläinen Robert Scott oli jo myös matkalla sille. Alkoi niin sanottu kilpajuoksu etelänavalle. Amundsen oli valinnut retkensä aloituspaikaksi Valaslahden Rossin jäähyllyltä, josta oli lyhyempi matka etelänavalle kuin Scottin aloituspaikasta. Amundsenin reitin vaikeusaste oli kuitenkin tuntematon, kun taas Scott seurasi Shackletonin vuoden 1908 etelänaparetkikunnan reittiä. Amundsenin riski kannatti, sillä hän saavutti neljän miehensä kanssa etelänavan 14. joulukuuta 1911, viisi viikkoa ennen Scottia. Valloitukseen liittyi katkera sivumaku, koska Scott retkikuntineen menehtyi paluumatkalla navalta. Britanniassa Scott nousi kansallissankariksi, ja britit arvostelivat Amundsenin valmistelujen aikaista salailua ja epärehellisyyttä. Syytökset loukkasivat Amundsenia. Amundsen oli loppuelämänsä ajan katkeroitunut ja sulkeutunut.
Amundsenin voitto kilpajuoksusta etelänavalle toi hänelle kuuluisuutta, minkä ansiosta hänellä oli paremmat mahdollisuudet saada tukea lähimpänä sydäntä ollutta Arktiksen tuntemattomien alueiden tutkimista varten. Ensimmäinen maailmansota  siirsi kuitenkin valmisteluja, ja Framin tilalle Amundsen joutui rakennuttamaan uuden, Maudiksi nimetyn aluksen.
Naparetkeily > Arktiksen tutkimukset

Vuonna 1918 Amundsen lähti retkikuntansa kanssa Maudin kanssa pohjoiseen. Se yritti päästä mahdollisimman pohjoiseen testatakseen Fridtjof Nansenin teoriaa, jonka mukaan jäiden mukana pystyisi ajelehtimaan pohjoisnavalle. Maud lähti Norjasta itään, mutta jäi kiinni nopeasti ja ajelehti muutaman vuoden ajan jäissä. Sen aikana Harald Sverdrup teki useita geofyysisiä tutkimuksia. Maudin vapauduttua jäistä Amundsen vieraili Alaskan Nomessa hakemassa lisätarvikkeita uutta yritystä varten. Maud jäi kuitenkin uudelleen jäihin ja vapautui vasta kesällä 1921.
Amundsen kiinnostui 1920-luvulla lentämisestä ja hankki vuonna 1922 kaksi lentokonetta. Molemmat lentokoneet syöksyivät maahan ja tuhoutuivat. Amundsen oli laittanut kaikki rahansa Maud-tutkimusmatkaan ja lentokoneisiin. Hänet pelasti yhdysvaltalainen miljonääri Lincoln Ellsworth, joka tarjosi rahat uuden lentokoneen ostamiseen. Amundsen jätti Maudin 1922. Hän ei ollut päässyt sillä pohjoisnavalle, mutta hänestä oli tullut kolmas koillisväylän läpipurjehtija ja ensimmäinen, joka oli kiertänyt koko Jäämeren.
Amundsen ja Ellsworth pyrkivät vuonna 1925 lentäen pohjoisnavalle kahdella Dornier Wal -merkkisellä lentoveneellä. He lähtivät Huippuvuorten Ny-Ålesundista, mutta eivät päässet pohjoisnavalle asti teknisten ongelmien kanssa. Yritys herätti kuitenkin kansainvälistä mielenkiintoa, ja retkikunnan jäseniä kohdeltiin sankareina heidän palattuansa.
Norsk Luftseiladsforening järjesti 1926 uuden lentoretkikunnan, jossa Amundsen ja Ellsworth yrittäisivät pohjoisnavalle ilmalaiva Norgella. Aluksen oli rakentanut italialainen insinööri Umberto Nobile, joka toimi myös aluksen kapteenina. Navigoijana matkalla oli Hjalmar Riiser-Larsen, ja heidän lisäksi aluksella oli kuusi norjalaista, viisi italialaista ja ruotsalainen. Norge lähti iltapäivällä 11. toukokuuta Ny-Ålesundista ja saavutti pohjoisnavan noin 16 tunnin lennon jälkeen. Alaskan Telleriin Norge saapui 72 tunnin kuluttua lähdöstä.
Naparetkeily > Kuolema etsintäretkikunnan aikana

Amundsen joutui 1920-luvun lopulla pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin, kun hän oli sijoittanut kaiken tutkimusmatkoihinsa. Hän tunsi itsensä petetyksi, ja lisäksi Norge-tutkimusmatkan jälkeen hän oli ajautunut pahoihin riitoihin Nobilen kanssa. Vuonna 1928 Amundsen osallistui pelastuslennolle, joka osallistui etsintöihin, kun Nobilen Italia-ilmalaiva oli syöksynyt jäihin Huippuvuorten lähelle. Amundsen lähti etsintälennolle iltapäivällä 18. kesäkuuta viiden muun miehen kanssa Latham 47 -merkkisellä lentoveneellä. Viimeinen radiosignaali lentoveneestä saatiin kello 18.45. Lentokone oli joutunut todennäköisesti onnettomuuteen sumussa Barentsinmeren yllä. Koneen hylkyä ei ole löydetty lukuisista etsinnöistä huolimatta.
Merkitys

Amundsen oli aikansa johtava naparetkeilijä, jonka suunnittelu- ja organisointikyky retkillä oli huippuluokkaa. Hänen menestyksensä perustui eskimoilta opittuihin erämaataitoihin.
Norwegian Air Shuttle on maalauttanut Amundsenin kuvan yhden Boeing 787-8 -koneensa pyrstöön. Amundsenin kuva on ollut myös Boeing 737-300 -koneessa, joka on sittemmin poistunut Norwegianin laivastosta.
Suomennetut teokset

Luoteisväylä: kertomus Gjöan matkasta 1903-1907 ynnä luutnantti Godfred Hansenin kirjottama liite. WSOY, 1908.
Luoteisväylän purjehtiminen. Suomentanut Tyyne H. WSOY, julkaisuaika tuntematon.
Ilmojen halki leveyspiirille 88° P. Suomentaneet I. K. Inha ja Eino Voionmaa. WSOY, 1925.
Ensimmäinen lento napameren yli. Toisena kirjoittajana Lincoln Ellsworth. Suomentanut Olli A. Wuorinen. Schildt, 1926.
Elämäni ja tutkimusretkeni. Suomentanut Sulo-Weikko Pekkola. WSOY, 1928.
Elokuvat

Vuonna 1969 Mihail Kalatozov ohjasi elokuvan Punainen teltta (1969), jonka yksi päähenkilö oli Roald Amundsen. Häntä näytteli Sean Connery. Elokuvassa näytteli myös brittiläinen Peter Finch.
Vuonna 2019 Espen Sandberg ohjasi elämäkerrallisen elokuvan Amundsen, jossa päähenkilöä esitti Pål Sverre Hagen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roald Amundsen Wikimedia Commonsissa
Vapaasti ladattavia Roald Amundsenin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta
Frammuseet (norjaksi) (englanniksi)
PBS: NOVA - Amundsenin omaelämäkerran otteita ja Napahistorioitsija Roland Huntfordin haastattelu (englanniksi)
south-pole.com: Roald Amundsen. (englanniksi)
Roald Amundsenin teoksia Gutenberg-projektissa
Roald Amundsenin teoksia Internet Archivessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Amundsen lapsena noin vuonna 1875.
Amundsen retkikuntansa kanssa etelänavalla.
Amundsen Etelämantereella.
Amundsenin Maud-alus vuonna 1918.
Amundsen Huippuvuorilla Dornier Wal -lentoveneensä kanssa.
Amundsenin kuva sittemmin käytöstä poistetun Boeing 737:n pyrstössä.
Rock Cadillac

Rock Cadillac on suomalainen rockyhtye, joka perustettiin 1974 Vaajakoskella. Ensimmäiseen kokoonpanoon kuuluivat Tapani Häkkinen (basso ja laulu), Jussi Ikonen (rummut) sekä Jouko Mäenpää (kitarat ja laulu). Rock Cadillac on levyttänyt kaksi LP-levyä ja kaksi singleä.
Ensimmäinen LP

Rock Cadillacin ensimmäinen LP Fly (Fonovox Records, DCLP 127) julkaistiin 1977. Levy koostuu rock-covereista. Levyllä on myös yksi yhtyeen oma kappale  – Tapani Häkkisen säveltämä ja Bobby Boulterin sanoittama "Lady". Fly äänitettiin Microvox Studiolla Lahdessa.
Little Bit O'Fun (säv/san; Robert G. Hill, sov. Rock Cadillac)
Lady (säv; Tapani Häkkinen, san; Bobby Boulter, sov. RockCadillac)
Do the Shake (säv/san; Brown, Gibson, Johnson, Mallet, sov. Rock Cadillac)
Oh Carol (säv/san; Neil Sedaka, Greenfield, sov. Rock Cadillac)
Little Sister (säv/san; Doc Pomus, Mort Shuman, sov. Rock Cadillac)
Great Balls Of Fire (säv/san; O Blackwell, J Jammer sov. Rock Cadillac)
Brand New Cadillac (säv/san; Vince Taylor sov. Rock Cadillac)
Come Back Baby (säv/san; Robert G. Hill, sov. Rock Cadillac)
Dancing Party  (säv/san; Karl Mann, Dave Applell sov. Rock Cadillac)
Somebody Help Me (säv/san; Jackie Edwards, sov. Rock Cadillac)
Palisades Park (säv/san; Chuck Barris, sov. Rock Cadillac)
I Wanna Be Your Boyfriend (säv/san: Ramones, sov. Rock Cadillac)
Levyn kannet on suunnitellut Tapani Häkkinen, joka on myös maalannut Rock Cadillac taustakankaan. Rock Cadillacin keikka on mukana kohtauksena Mikko Niskasen elokuvassa Syksyllä kaikki on toisin.
Uusi nimi ja hajoaminen

Yhtye lyhensi nimensä Cadillaciksi ennen toista julkaisuaan, joka oli 1978 ilmestynyt single "Sweat Brains" (Fonovox Records Titan, TTS 002). Yhtyeen kokoonpano kasvoi yhdellä jäsenellä, kun mukaan tuli Jarmo Hokkanen (kitara). Jussi Ikonen esiintyi myös laulajana. Rumpuihin biiseissä tuli yhtyeen roudari Pertti Leppälä, joka on myös kuvattuna singlen kanteen.
Samana vuonna julkaistiin myös Cadillacin seuraava LP, Sweat´Shit (Fonovox Records, TTLP 510). Albumi koostui lähes täysin Häkkisen, Ikosen ja Mäenpään omista kappaleista, mukana oli vain yksi vierailija. LP äänitettiin Finnvoxin studiossa.
You Make Me Cool (säv/san;Tapani Häkkinen)
Nigger Baby (säv/san; Jussi Ikonen)
All Is In Your Hands (säv/san; Jouko Mäenpää)
Heute Abend (säv/san;Tapani Häkkinen, Jussi Ikonen)
Bye Bye Boy (säv/san; Jouko Mäenpää)
Senator G. (säv/san; Tapani Häkkinen)
I'm Leavin' You (säv/san; Jouko Mäenpää)
C'mon Outside (säv/san; Tapani Häkkinen)
Nervous Breakdown (säv/san; Roccuzzo)
Your Love Is A Game (säv/san; Jouko Mäenpää)
Dreamin (säv/san; Tapani Häkkinen)
Sweat Brains (säv/san; Jussi Ikonen)
Cadillac esiintyi myös Yle TV2:n Iltatähti-ohjelmassa ja The Runaways -yhtyeen Suomen kiertuella Seinäjoen raviradalla.lähde?
Cadillac hajosi syksyllä 1978. Rumpali Jussi Ikonen ja basisti Tapani Häkkinen liittyivät Dave Taylors 88 -yhtyeeseen ja Jouko Mäenpään uusi yhtye oli Torstai 6.12.1917, jonka löytäjänä ja tuottajana oli Richard Stanley.
Rock Cadillac kasataan uudelleen

Rock Cadillac esiintyi Eräjärven Rönnillä 4. elokuuta 2001 lähes alkuperäisessä trio-kokoonpanossa: Jouko Mäenpää (kitara ja laulu), Jussi Ikonen (rummut) ja YUP:ssa vaikuttanut Valtteri Tynkkynen, joka tuli alkuperäisen basistin Tapani Häkkinen tilalle.
Introduction (säv/san; Jussi Ikonen )
I Just Can´t Keep My Eyes Off You  (säv/sov; Jouko Mäenpää, san; Jussi Ikonen )
Cadillac Man (säv/sov; Jouko Mäenpää, san; Jussi Ikonen )
Various Artists; THE BLACK LEAGUE, HAVANA BLACK, GREEDY PIG, FREE RIDE, AIKKA HAKALA,
JACKRABBIT, LOS BASTARDOS FINLANDESES, MELROSE, THE MILESTONES, 
PEER GÜNT, GANGSTER OF LOVE, ROCK CADILLAC, SCREAMIN NIGHTHOGS.
Pasi Karppinen on soittanut yhtyeessä bassoa vuodesta 2005 alkuvuoteen 2009.
Pasi Pennanen on soittanut yhtyeessä bassoa 2009–2010.
Kim Koo on soittanut yhtyeessä bassoa 2011-2018
Antti Luukkonen on soittanut yhtyeessä rumpuja 2012.
Eerik Halonen on soittanut yhtyeessä rumpuja 2013–2016.
Aiheesta muualla

Rock Cadillac Facebook sivut
Rock Cadillac Myspacessa (englanniksi)
Rock Cadillacin YouTube-sivut
Rock Cadillac North Will Rise Again levy
Jouko Mäenpää: Torstai 6.12.1917
Valtteri Tynkkynen
Spotify musiikkipalvelu
DEEZER musiikkipalvelu
Timo Kekkonen

Timo Kekkonen isoäitinsä Sylvin kanssa.
Timo Kaleva Kekkonen (s. 3. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri ja Sähköturvallisuuden edistämiskeskus STEK ry:n toimitusjohtaja maaliskuusta 2014 maaliskuuhun 2024. Vuosina 2006–2013 hän työskenteli johtajana Elinkeinoelämän keskusliitossa.
Kekkonen valmistui vuonna 1984 Teknillisestä korkeakoulusta materiaalitekniikan diplomi-insinööriksi. Hän aloitti uransa tutkijana VTT:ssa, mistä hän siirtyi projektipäälliköksi Metalliteollisuuden Keskusliittoon ja sieltä Rauma-Repolaan kehittämään uusia liiketoimintoja materiaalitekniikan alueella.lähde?
Vuonna 1991 Kekkonen siirtyi Teknologian kehittämiskeskukseen, Tekesiin, ja vuosina 1994–1996 hän työskenteli Brysselissä Suomen EU-edustustossa vastuualueenaan eurooppalainen tutkimuspolitiikka. Vuodesta 1996 Kekkonen työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aluksi hän oli vastuussa kansainvälisen teknologiapolitiikan alueesta ja työskenteli vuoden 1999 alusta ministeriön teknologiaosaston osastopäällikkönä.lähde?
Kekkosen vanhemmat olivat diplomaatti, suurlähettiläs Taneli Kekkonen ja Brita Kekkonen. Timo Kekkosen isoisät olivat presidentti Urho Kaleva Kekkonen ja valtioneuvos K.-A. Fagerholm. Kekkonen on naimisissa, ja hänellä on lapsia.lähde?
Kirjallisuutta

Montonen, Pia Maria: Valtakunnan miniä: Brita Kekkonen.  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40241-2
Aiheesta muualla

Kymmenen innostavaa ja sähköistä vuotta STEKissä Stek.fi 4.3.2024 Kolumni
TV6 (Ruotsi)

| TV6 |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  9. toukokuuta 2006
Omistaja:  Viaplay Group
Katsojaosuus:  4,3 % (marraskuu 2008, MMS)
Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Näkyvyysalue:   Ruotsi  Suomi
Kotisivu:  www.tv6.se
Saatavuus
Antenniverkko
Ruotsin Antenni-TV:  kanava 6
Satelliitti
Viasat:  kanava 6
Kaapeliverkko
Com Hem:  kanava 6
Turun kaapelitelevisio (Sonera):  Kanava 236
IPTV (ADSL)
Bredbandsbolaget:  
Telia Digital-TV:  kanava 6
Infobox OKNimi-testi OK: 
TV6 on ruotsalainen Viaplay Groupin omistama nuorille tarkoitettu televisiokanava. Kanava aloitti lähetyksensä Ruotsissa 9. toukokuuta 2006 ja korvasi ZTV-kanavan. Kanava muistuttaakin monella tapaa Suomen Sub-kanavaa.
TV6:n ohjelmistoon kuuluvat muun muassa Miehen puolikkaat, Chuck, Lain nimessä, Eureka, Family Guy, Ritari Ässä, Kovan onnen kundi, Rix MorronZoo, Simpsonit, Stargate Atlantis, Terminator: Sarah Connorin aikakirjat, Kasvottomat sotilaat sekä Weeds.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous

Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous koolla Pietarin Taurian palatsissa 18. tammikuuta 1918.
Yleisvenäläinen perustuslakia säätävä kansalliskokous (ven. Всеросси́йское учреди́тельное собра́ние, Vserossijskoje utšreditelnoje sobranije) oli vuoden 1917 lopussa yleisellä vaalilla valittu edustajakokous, jonka oli tarkoitus säätää Venäjälle uusi perustuslaki keisarikunnan kukistumisen jälkeen. Se ehti kokoontua yhteen istuntoon 18. tammikuuta (J: 5. tammikuuta) 1918, mutta seuraavana päivänä bolševikkihallinto määräsi sen hajotettavaksi. Bolševikkien kilpailija sosialistivallankumouksellinen puolue (”eserrät”) oli saanut enemmistön kansalliskokoukseen eikä sillä ollut aikomusta tunnustaa lokakuun vallankumousta.
Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalin on sanottu olleen Venäjän historian ensimmäinen ja ennen 1990-lukua myös ainoa demokraattisesti järjestetty valtakunnallinen edustajainvaali.
Tausta

Perustuslakia säätävän kansalliskokouksen koolle kutsuminen oli ollut pitkään Venäjän demokraattisten voimien vaatimuksena. Venäjän ensimmäinen perustuslaki säädettiin vuoden 1905 vallankumouksen seurauksena vuonna 1906, mutta sen lähtökohtana oli monarkian ja keisarin laajojen valtaoikeuksien säilyttäminen eivätkä kansan valitsemat edustajat olleet mukana sen laatimisessa. Helmikuun vallankumouksen yhteydessä perustettu Venäjän väliaikainen hallitus ilmoitti 15. (2.) maaliskuuta 1917, että valtakunnan tulevaisuudesta päättäisi perustuslakia säätävä kansalliskokous. Laki kansalliskokouksen vaaleista valmisteltiin Fjodor Kokoškinin johtamassa komiteassa ja julkistettiin elokuussa. Vaaleissa äänioikeutettuja olisivat kaikki yli 20-vuotiaat kansalaiset, sekä miehet että naiset, ja kaikki yli 18-vuotiaat palveluksessa olleet sotilaat. Aiemmin valtakunnanduuman vaaleissa äänioikeus oli ollut vain miehillä ja vaali oli ollut epäsuora. Naisten äänioikeus oli koko maailmassa tuolloin käytössä vain muutamassa maassa. Heinäkuun lopussa kansalliskokouksen vaalipäiväksi ilmoitettiin 30. (17.) syyskuuta, mutta äänioikeutettujen luettelojen laatimiseen liittyneiden vaikeuksien vuoksi 22. (9.) elokuuta ilmoitettiin kahden kuukauden lykkäyksestä.
Perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen kohdistui Venäjällä hyvin suuria toiveita. Myös bolševikit esiintyivät etukäteen kansalliskokouksen ja edustuksellisen demokratian puolustajina. Yleisesti oletettiin, että kansalliskokous säätäisi Venäjän valtiomuodoksi tasavallan. Kansalliskokouksen odotettiin päättävän myös siitä, minkä asteinen itsehallinto valtakunnan vähemmistökansallisuuksille mahdollisesti myönnettäisiin. Kansalliskokouksen vaalin lykkääntyminen heikensi väliaikaisen hallituksen legitimiteettiä, mikä osaltaan vahvisti poliittista kuohuntaa ja epävakautta Venäjällä vuoden 1917 aikana. Parlamentin toistaiseksi puuttuessa työläisneuvostojen kaltaiset elimet lisäsivät painoarvoaan ja vaikutusvaltaansa. Kansalliskokousta odotellessa väliaikaisen hallituksen pääministeri Aleksandr Kerenski kutsui 27. (14.) syyskuuta koolle niin sanotun demokraattisen neuvottelukokouksen, jonka aloitteesta lokakuussa perustettiin Venäjän tasavallan väliaikainen neuvosto eli niin sanottu esiparlamentti toimimaan tilapäisenä parlamentin korvikkeena. Näihin molempiin kutsuttiin edustajia keskustan ja vasemmiston puolueista. Esiparlamentilla ei kuitenkaan ollut juurikaan valtaa tai uskottavuutta, sillä Kerenski sivuutti sen päätökset.
Kansalliskokouksen vaalit

Bolševikit kaappasivat vallan 7.-8. marraskuuta 1917, syrjäyttivät väliaikaisen hallituksen ja perustivat sen tilalle oman hallituksensa, Vladimir Leninin johtaman kansankomissaarien neuvoston. Epäröinnin jälkeen Lenin päätti, että perustuslakia säätävän kansalliskokouksen vaalit järjestettäisiin kuitenkin suunnitellun aikataulun mukaisesti, sillä bolševikit olivat vedonneet propagandassaan voimakkaasti demokraattisen hallituksen tärkeyteen ja jopa perustelleet vallankumoustaan sillä, että juuri neuvostovalta turvaisi kansalliskokouksen järjestämisen. Kansalliskokouksen vaalit pidettiin pääosassa maata 25.–28. (12.–15.) marraskuuta, mutta joillain alueilla vasta joulu- tai tammikuussa. Vaaleissa käytettiin suhteellista vaalitapaa, jonka esikuva oli Belgiassa. Ainoastaan 12 pienintä vaalipiiriä käytti enemmistövaalitapaa. Vaalit olivat suhteellisen vapaat ja ne pidettiin niissä osissa maata, joissa se oli mahdollista. Vaaleja ei järjestetty Saksan miehittämässä valtakunnan länsiosassa kuten Puolassa ja eteläisessä Baltiassa, eikä myöskään keskushallinnosta käytännössä irtautuneissa Suomessa ja Turkestanissa. Lisäksi Kalugan, Bessarabian, Jakutian, Kamtšatkan ja Kiinan itäisen rautatien alueilla vaali suoritettiin, mutta tiedot äänestystuloksista hukkuivat. Rintamilla olleet sotilaat sen sijaan pääsivät osallistumaan vaaliin. Tämä koski myös Suomessa olleita venäläisiä joukkoja.
Hieman ennen vaaleja väliaikaisen hallituksen johtava puolue eli sosialistivallankumoukselliset olivat hajonneet kahtia, kun vasemmistososialistivallankumoukselliset irtautuivat omaksi puolueekseen. Tätä ei huomioitu ehdokasasettelussa, vaikka puolueen eri siivet olivat käytännössä jo toistensa vihollisia. Puolueen oikeistolainen johto maksimoi vaalimenestyksensä sijoittamalla suositut vasemmistosiiven poliitikot ääniharaviksi oikeistoehdokkaiden hallitsemille ehdokaslistoille ja jättämällä vasemmistolaiset muuten kokonaan pois ehdokaslistoilta. Esimerkiksi Pietarissa vasemmistososialistivallankumouksellisia edustanut Leninin hallituksen kansankomissaari Boris Kamkov joutui näin samalle ehdokaslistalle antibolševistista aseellista kapinaa puuhanneen Avram Gotsin kanssa.