stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Letov LF-107 Luňák

Luňák-purjelentokone
LF-107 Luňák oli tšekkoslovakialainen purjelentokone, jonka Rudý Letov kehitti 1940-luvun jälkipuolella. Suunnitteluun osallistuivat myös K. Dlouhý, J. Matejcekm ja B. Bocek.
Koneen ensilento tehtiin 25. kesäkuuta 1948. Koneen toinen prototyyppi osallistui hyvällä menestyksellä vuonna 1949 useisiin purjelentokisoihin Euroopassa. Purjelentokoneita tehtiin kuitenkin vain 75 kappaletta. Kylmä sota sulki koneiden viennin länteen. Samalla Letovin tehtaan päätyöksi tuli MiG-10 (?) ja MiG-15 koneiden kokoonpano.
Vuonna 1950 koneesta tehtiin LF-107 Luňák-versio. Vuonna 1951 lentänyt Letov XLF-207 Laminar oli eräs jatkokehitelmä, jossa ensinnä maailmassa tutkittiin siiven laminaariprofiilia.
Tekniikkaa

pituus  6.78 m
kärkiväli 14.27 m
siipipinta-ala 13.38 m²
Sivusuhde  15.22
siipiprofiili NACA 23012
tyhjäpaino 205 kg
maksimipaino 310 kg
siipikuormitus 23.17 kg/m²
suurin nopeus 300 km/h
sakkausnopeis 50 km/h
minimivajoamisnopeus 0.85 m/s lentonopeudella 65 km/h
paras liitoluku  24 lentonopeudella 80 km/h
Aiheesta muualla

German site dedicated to the Luňák
Museum of Flight  (Arkistoitu – Internet Archive)
Flying revue - LF 107 Luňák History (Czech)
Peter Mallinson and Mike Woollard, Handbook of Glider Aerobatics
Voitto Sulander

Voitto Sulander (1. tammikuuta 1928 Helsinki – 14. syyskuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen urheilutoimittaja, joka työskenteli 36 vuoden ajan Helsingin Sanomien urheilutoimituksessa.
Sulander opiskeli voimistelunopettajaksi, mutta siirtyi heti valmistumisensa jälkeen vuonna 1954 Helsingin Sanomien palvelukseen. Vuodesta 1970 lähtien hän työskenteli lehden urheilutoimituksen uutispäällikkönä aina eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1990 saakka. Sulander seurasi erityisesti jalka- ja jääpalloa. Hän raportoi Helsingin Sanomille seitsemistä jalkapallon MM-kilpailuista vuosina 1958–1986 sekä 16:ista jääpallon MM-kilpailuista 1957–1989. Lisäksi Sulander kirjoitti pikaluistelun maailmanmestaruuskilpailuista 23 kertaa ja seurasi paikan päällä kahdet kesä- ja kahdet talviolympialaiset. Jääpallokirjan toimituskuntaan Sulander kuului vuodet 1981–1994. Hänelle myönnettiin muun muassa Suomen Palloliiton ja Suomen Jääpalloliiton kultaiset ansiomerkit.
Omalla urheilu-urallaan Sulander pelasi jalkapalloa ja jääpalloa. Jalkapallossa hänet valittiin vuonna 1954 Helsingin kaupunkijoukkueeseen, joka kohtasi jugoslavialaisen Hajduk Splitin. Jääpallossa Sulander edusti Helsingin Ponnistusta sekä Helsingin Jyryä, jonka riveissä hän saavutti Työväen Urheiluliiton mestaruuskilpailuiden hopeaa vuosina 1950 ja 1951.
1990-luvun alussa Sulander ideoi Stadin Slangi -kulttuuriyhdistyksen Klaus Bremerin kanssa, ja oli myöhemmin perustamassa yhdistystä vuonna 1995. Hän toimi myös Stadin Slangi ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana sekä yhdistyksen julkaiseman Tsilari-lehden päätoimittajana vuosina 1995–1996.
Ville Koski

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 27. tammikuuta 2002 (ikä 22)
Syntymäpaikka: Tuusula, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Istra 1961
Pelinumero: 5
Junioriseurat
2008–2014: TuPS
2015–2018: PKKU
2019–2020: Honka
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018 | PKKU | 13 | (0) |
| 2019–2020 | Honka Akatemia | 27 | (2) |
| 2020–2023 | Honka | 63 | (3) |
| 2024– | Istra 1961 | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2018 | Suomi U16 | 3 | (0) |
| 2018–2019 | Suomi U17 | 12 | (0) |
| 2019 | Suomi U18 | 2 | (0) |
| 2021– | Suomi U21 | 19 | (0) |
| 2023– | Suomi | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. helmikuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 14. joulukuuta 2023.
Ville Koski (s. 27. tammikuuta 2002, Tuusula) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Kroatian pääsarjassa NK Istra 1961:n riveissä.
Ura

Tuusulassa syntynyt Koski pelasi nuorena TuPS:n ja PKKU:n juniorijoukkueissa. PKKU:ssa Koski pelasi kaudella 2018 13 ottelua Kakkosessa, mutta PKKU:n pudottua Kolmoseen kauden päätteeksi, Koski siirtyi FC Hongan organisaatioon. Hongan edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2020.
Keskuspuolustajana nykyään tunnettu Koski oli alun perin pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, mutta Suomen poikamaajoukkeissa hänen pelipaikakseen valikoitui keskuspuolustaja. Seurajoukkuetasolla Kosken pelipaikka oli kuitenkin keskikentällä aina kaudelle 2020 asti.
Kauden 2023 päätyttyä Koski allekirjoitti nelivuotisen sopimuksen kroatialaisen NK Istra 1961:n kanssa.
Koski on edustanut Suomea useissa eri poikamaajoukkeissa. Alle 21-vuotiaiden maajoukkeessa hän on ollut vakiokasvo vuodesta 2021. Koski debytoi A-maajoukkueessa talvimaaottelussa Viroa vastaan 12. tammikuuta 2023.
Leonid Mandelstam

| Leonid Isaakovitš Mandelstam> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. toukokuuta (22. huhtikuuta) 1879 Mahiljou, Venäjä
Kuollut: 27. marraskuuta 1944 (65 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Keisarillinen Novorossian yliopisto, Strasbourgin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ferdinand Braun
Instituutti:  Moskovan valtionyliopisto, Lebedev-instituutti
Oppilaat:  Igor Tamm
Tutkimusalue:  Fysiikka
Leonid Isaakovitš Mandelstam tai Mandelštam (valkovenäjäksi: Леанід Ісаакавіч Мандэльштам, venäjäksi: Леонид Исаакович Мандельштам; 4. toukokuuta 1879 Mahiljou – 27. marraskuuta 1944 Moskova) oli Valko-Venäjän juutalaista syntyperää oleva neuvostoliittolainen fyysikko.
Elämä

Leonid Mandelstam syntyi 1879 lääkärin poikana Mogiljovissa, joka tuolloin kuului Venäjän keisarikuntaan (nykyään osa Valko-Venäjää). Hän opiskeli ensiksi Keisarillisessa Novorossian yliopistossa Odessassa, mutta tuli erotetuksi 1899 poliittisen toiminnan vuoksi. Hän jatkoi opintojaan Strasbourgin yliopistossa ja väitteli tohtoriksi 1901. Mandelstam sai dosentuurin Strasbourgissa 1907, ja professorin viran 1913. Hän palasi Venäjälle ensimmäisen maailmansodan syttyessä 1914. Hän sai teoreettisen fysiikan professorin viran Moskovan valtionyliopistossa 1925.
Mandelstam tutki värähtelyjä eri muodoissaan, muun muassa optiikassa ja kvanttimekaniikassa. Yhdessä Grigori Landsbergin kanssa hän havaitsi Raman-sironnan kvartsikiteessä samanaikaisesti C.V. Ramanin kanssa. Koska Ramanin tulokset olivat kattavampia ja hän julkaisi ne aiemmin, ilmiö sai hänen nimensä. Neuvostoliittolaiset fyysikot käyttivät silti vuosikausia ilmiöstä Mandelstamin antamaa nimeä "kombinatorinen [valon] sironta".
Vuonna 1934 Mandelstam siirtyi Lebedev-instituuttiin, missä hän työskenteli optiikan, radiofysiikan ja -tekniikan, sekä teoreettisen fysiikan parissa. Hän toimi myös Igor Tammin opettajana ja ohjaajana.
Mandelstam sai Stalinin palkinnon 1942. Hän kuoli Moskovassa vuonna 1944.
Life and Times of Don Rosa

| Life & Times of Don Rosa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sebastian S. Cordes
Tuottaja:   Sebastian S. Cordes  Jakob Bæk Kristensen  Karina Hjort 
Säveltäjä:  Jakob Bæk Kristensen
Kuvaaja:  Peter Andersen
Leikkaaja:   Esben Bay Grundsø  Martin Kogi 
Pääosat:  Don Rosa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tanska
Tuotantoyhtiö:  AFART
Ensi-ilta:  Tanska 8. marraskuuta 2010
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  45 000 DKK (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Life and Times of Don Rosa on dokumentaarinen katsaus tunnetun Disney-sarjakuvapiirtäjän, Don Rosan, elämään ja uraan. Elokuva on kuvattu vuonna 2009 Don Rosan kotona Kentuckyssa. Elokuvan on ohjannut tanskalainen Sebastian S. Cordes.
Leonid Maikov

Leonid Nikolajevitš Maikov
Leonid Nikolajevitš Maikov, ven. Леони́д Никола́евич Ма́йков, (1839–1900) oli venäläinen kirjallisuushistorioitsija. Hän oli vuodesta 1889 Pietarin tiedeakatemian jäsen ja vuodesta 1893 sen varajohtaja. Hän on kirjoittanut ansiokkaita tutkimuksia Venäjän kansanrunouden ja vanhemman kirjallisuuden alalta, jotka on julkaistu koottuina nimellä Piirteitä Venäjän 17:nnen ja 18:nnen vuosisadan kirjallisuudesta (1889–1893) ja Muinaisvenäläisen kirjallisuuden aineksia ja tutkimuksia (1890–1891).
Leonid Maikovin veljiä olivat Valerian Maikov ja Apollon Maikov.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonid Maikov Wikimedia Commonsissa
Liabygdan kirkko

| Liabygdan kirkko Liabygda kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Stranda, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1917
Suunnittelija:  Hans Buchner
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  147
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liabygdan kirkko (norj. Liabygda kyrkje) on Strandan kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liabygdan kirkko Wikimedia Commonsissa
Matti Meikäläinen (1927)

Matti Meikäläinen oli vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomalainen poliittinen pilalehti, joka sai nimensä 1800-luvun lopussa ilmestyneeltä niin ikään suositulta pilalehdeltä.
Kaimastaan poiketen uusi Matti Meikäläinen oli avoimesti kokoomuspuolueen linjoilla. Toimituskunnassa oli paljon Uuden Suomen väkeä, kuten kirjailijat Simo Penttilä (Uuno Hirvonen) ja Tatu Valkonen (Ilmo Lassila) sekä pakinoitsijat Timo (J. W. Tuura) ja Olli (Väinö Nuorteva). Lehteen kirjoittivat myös Vaasan Jaakkoo (J. O. Ikola) sekä Valentin (Ensio Rislakki). Piirtäjiä olivat muun muassa Eric Vasström, Aarno Liuksiala, Hjalmar Löfving ja Yrjö Yrjölä. Lehden linjana oli vastustaa sosialismia, kommunismia, edistyspuolueen liberalismia sekä ruotsinkielisyyttä. Matti Meikäläinen muutettiin viikkolehdeksi 1930, mutta se ei enää kannattanut taloudellisesti.
Letonniemi

| Letonniemi> Natura 2000 -alue: FI1103002 |
| --- | --- |
 Letonniemen suojelualuetta
Suojelun perusteet
Aluetyyppi:  SCI
Luontodirektiivin luontotyypit:  Merenrantaniityt*, Vaihettumissuot ja rantasuot, Maankohoamisrannikon primäärisukkessiovaiheiden luonnontilaiset metsät*, Puustoiset suot*
Sijainti ja koko
Koordinaatit:  65°03′N, 025°25′E
Kunta:  Oulu
Kartta:  Oulun kaupunki
Pinta-ala:  42 ha
Suojellut lajit
Letonniemi on Oulussa Taskilan kaupunginosassa Kuivasmeren itärannalla sijaitseva Natura-luonnonsuojelualue. Nykyinen niemi on aiemmin ollut saari nimeltään Piispanletto ja alue tunnetaankin molemmilla nimillään. Letonniemen suojelun perusteena ovat lähinnä niemen laajat merenrantaniityt sekä maankohoamisilmiöön liittyvien kasvillisuuden muutosten seuraaminen ja tutkiminen. Koska alue on lähellä Oulun kaupunkia, on sillä myös virkistyksellistä merkitystä.
Suojelualueella on lähes kaikkialla nähtävissä jälkiä ihmisen toiminnasta. Alueen keskiosiin on istutettu kuusia ja puustoa on harvennettu. Alueen koillispuolelle Rajakylän Rajahautaan on rakennettu Rajahaudan venesatama ja uimaranta. Alueella risteilee polkuja ja pitkospuita. Letonniemen läntisimmässä kärjessä sijaitsee nuotiopaikka, ja etelärannalla luontopolun varrella seisoo vanha Koskelan sektoriloisto.
Aluetta on aiemmin käytetty eläinten laitumena, mutta laiduntamisen loputtua kasvillisuus on päässyt valtaamaan alaa, ja rantaniityillä kasvavat nykyisin pajut ja järviruoko sekä harmaaleppä. Alueella kasvaa myös runsaasti saniaisia sekä ruohokanukkaa. Ruoikoitumisen myötä myös alueen linnusto on yksipuolistunut, ja avoimien rantojen kahlaajalintujen kuten tyllien, suosirrin ja lapinsirrin kannat ovat vähentyneet huolestuttavasti. Ruoikoitumisesta ovat hyötyneet muun muassa ruskosuohaukat, merihanhet, tukkasotkat ja ruokokerttuset.
Kuvia Letonniemestä

Nuotiopaikan alue
Näkymä etelään
Näkymä pohjoiseen
Koskelan loistotorni
Pitkospuut
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Euroopan unionin komission päätös: Virallinen lehti nro L 040, 11/02/2005 s. 0001–0181
Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus
Oulun kaupunki: 360° panoraamakuva Letonniemestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Flickr.com:ssa julkaistut kuvat alueelta
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:   Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:   Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:   Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:   Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie
Liikennetekniikka

Liikennetekniikka on käsite, johon kuuluu liikennesuunnittelun lisäksi liikenteen valvonta ja ohjaus sekä liikenneväylien kunnossapito. Liikennetekniikkaa kuten liikenteen maankäyttöä ja liikennesuunnittelua on pyritty kehittämään siten, että voitaisiin huomioida kulttuuriympäristön kaikki osa-alueet ja liikennetekniikkaa voitaisiin toteuttaa väestön tarpeita vastaavasti.
Liikenteen valvonta

Liikenteen valvontaa ja ohjausta varten saadaan tietoa tarkkailemalla liikennevirtoja koskevaa dataa. Liikenneturvallisuutta ylläpidetään viranomaisten yhteistyöllä, joihin kuuluvat poliisi ja pelastuslaitos.
Liikenneturvallisuus ja liikenneväylien huolto

Lentoliikennettä valvotaan lennonvarmistusmenetelmillä. Rautateiden turvallisuutta on kehitetty Suomessa esimerkiksi Digi-rata-hankkeen avulla, jossa käytetään hyväksi uusinta teknologiaa. Tieverkon kunnossapitoon kuuluu muun muassa kuivatus ja päällysteiden kunnossapito. Tieliikenteen turvallisuudesta huolehditaan myös siten, että vauriokohdista varoitetaan liikennemerkein. Vesiväylien kunnossapitoon kuuluu poijujen ja viittojen tarkastaminen ja korjaus sekä väylien ruoppaukset.
Liikennejärjestelmät

Liikennejärjestelmätyöllä eri tahot kehittävät liikennesuunnittelua pitkällä tähtäimellä. Tällöin on otettava huomioon kaupunkialueiden väestön kasvun asettamat vaateet. Liikennejärjestelmiä kehittävää liikennetekniikkaa ovat myös joukkoliikenteen suunnittelu ja ympäristövaikutusten arviointi.
Metzner

Metzner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adolf Metzner (1910–1978), saksalainen yleisurheilija
Karl-Heinz Metzner (1923–1994), saksalainen jalkapalloilija
Ralph Metzner (1936–2019), yhdysvaltalainen psykologi, kirjailija ja tutkija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Letov

Letovin tehtaan portinvartijan talo Prahassa.
Letov on tšekkiläinen lentokonetehdas, joka toimii Kbelyssä.
Letov on Tšekin tasavallan, ja oli Tšekkoslovakian kansantasavallan, vanhin lentokonetehdas. Sen perusti puolustusministeriö vuonna 1918. Se alkoi toimintansa huoltamalla ja korjaamalla uuden tasavallan käyttöön tulleet maan Itävalta-Unkarilta perimät lentokoneet.
Vuonna 1921 se rakensi ensimmäisen tšekkiläisen sotilaslentokoneen. 1920–1930-luvuilla yhtiö toteutti noin 50 konetyyppiä. Yhtiön pääsuunnittelijana toimi Alois Šmolík.
Toisen maailmansodan aikana yhtiö joutui natsien miehittäessä Tšekkoslovakian Saksan Luftwaffen lentokoneiden korjaamoksi.
1950-luvulta vuoteen 1989 yhtiö rakensi osia MiG-15-, MiG-19- ja MiG-21-hävittäjiin. 1960-luvun alusta alkaen se suunnitteli ja rakensi yhdessä toisen tšekkiläisen lentokonetehtaan, Aeron, kanssa Aero L-29 Delfín koneita 4 000 kappaletta. 1970-luvun alusta alkaen sen on rakentanut 2 500 Aero L-39 Albatros -konetta.
Vuoden 1989 vallanvaihdon jälkeen ranskalainen Groupe Latecoere valtasi yrityksen. Nykyisin se valmistaa osia suuriin matkustajakoneisiin.
Lentokoneet

Letov Š-1 – tiedustelukone, vuosi 1920
Letov Š-4 – hävittäjä, 1922
Letov Š-10 – lisenssirakenteinen Hansa-Brandenburg B.I -tiedustelukone
Letov Š-16 – pommikone, 1926
Letov Š-18 – koulukone, 1925
Letov Š-19 – liikennelentokone, 1925
Letov Š-20 – hävittäjä, 1926
Letov Š-218 – koulukone, 1926, jatkokehitelmä S-18-koneesta
Letov Š-31 - hävittäjä, 1929
Letov Š-328 – tiedustelukone, 1932
Letov Š-231 – hävittäjä, 1933
Letov Š-331 – hävittäjän prototyyppi
Letov Š-428 – rynnäkkökone
Letov Š-50 – pommikoneen prototyyppi, 1938
Letov LF-107 Luňák – liitokone
Letov XLF-207 Laminar – liitokone
Letov L-101 – matkustajalentokone, 1945 (suunnitelma)
Aiheesta muualla

Letovin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Latecoeren sivusto
Metópi

| --- | --- |
Sijainti:  37°43′26″N, 23°22′56″E, Agkístri Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  18 m
Pinta-ala:  0,32 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Metópi (kreik. Μετώπη) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Saroninlahdessa Agkístrin saaren koillispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,32 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Metópi kuuluu Agkístrin kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Metópi sijaitsee noin 1,3 kilometrin etäisyydellä Agkístrin koillisrannikon Skálan kylästä. Saarella on Pyhälle Theodorokselle (Ágios Theódoros) omistettu kirkko.
Matkusjoki

Matkusjoki on usean joen nimi Suomessa, ja paikoin nimi on siirtynyt myös asutusnimeksi. Se voi viitata muiden muassa seuraaviin:
Matkusjoki, Valtimonjoen sivujoki Valtimolla
Matkusjoki, Loimijoen sivujoki Vampulassa Huittisissa
Matkusjoki, kylä Vampulassa Huittisissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Matkusjoki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Metšetlinon piiri

Piiri Baškortostanin koillisosassa
Metšetlinon piiri (ven. Мечетлинский район, Metšetlinski raion, baškiiriksi Мәсетле районы, Mäsetle raiony) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin tasavallan koillisosassa Tšeljabinskin alueen rajalla.  Piiriin kuuluu 12 maalaiskuntaa, ja sen hallintokeskus on Bolšeustjikinskojen kylä (Большеустьикинское). Metšetlinon piirin pinta-ala on 1 557 km². Vuonna 2002 piirin asukasluku oli noin 25 600 ja asukastiheys 16 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit (58,4 %), tataarit (23,6 %) ja venäläiset (16,6 %). Piirin alueella virtaa Ai-joki.
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
Virhepainama

Virhepainama Zeppelin-postimerkissä
Virhepainama tarkoittaa graafisissa tuotteissa, varsinkin postimerkeissä esiintyviä virheitä. Postimerkkeihin liittyviä virhepainamia ovat piirros-, kuva- ja painovirheet, asiavirheet, hammaste-, väri-, paperi-, liimapinta- ja vesileimaerot.
Suomen kuuluisin virhepainama on Zeppelin-postimerkistä sen ilmestyttyä löydetty väärä vuosiluku 1830.
Aiheesta muualla

Varsio, Kai: POSTIMERKIT MERISOTATAIDON DOKUMENTTEINA: Britannian ja Saksan laivastojen varustelu maailmansotien välisenä aikana Maanpuolustuskorkeakoulu, 2015.
Voie Sacrée

Kilometripylväs Voie Sacréen varrella
Voie Sacrée (”pyhä tie”) oli ensimmäisen maailmansodan aikaisessa Verdunin taistelussa tärkein ranskalaisten huoltoreitti Verdunin linnoituskaupunkiin, jota saksalaiset saartoivat kolmelta suunnalta. Kyseessä oli noin 60 kilometrin mittainen ja keskimäärin seitsemän metrin levyinen sepelitie bar-le-Ducista Verduniin.
Saksalaisten ylipäällikkö Erich von Falkenhayn halusi tuottaa Ranskalle mahdollisimman suuret miestappiot (”vuodattaa Ranskan veren kuiviin”), joten hän valitsi suurhyökkäyksen kohteeksi juuri Verdunin linnoituksen. Se oli eteentyönnetty kohta rintamassa, joten sitä saattoi uhata kolmelta suunnalta yhtä aikaa. Lisäksi historiallisena rajalinnoituksena sillä oli suuri psykologinen merkitys ranskalaisille, vaikka sen merkitys maan puolustukselle ei ollutkaan kovin keskeinen. Falkenhayn halusi houkutella Ranskan sitomaan mahdollisimman suuren osan länsirintaman joukoistaan tälle 13 kilometrin levyiselle kaistaleelle, jossa niitä voisi moukaroida jatkuvalla tykkitulella. Saksan hyökkäyksen käynnistyttyä helmikuussa 1916 Ranskan hallitus päättikin, että Verdunia puolustettaisiin millä hinnalla tahansa. Kenraali Philippe Pétain sai maaliskuussa tehtäväkseen valvoa, että välttämätön huoltoyhteys Verduniin säilyisi.
Useita divisioonia ja yhteensä noin 8 000 miestä vartioi Verduniin johtavaa huoltotietä sen koko pituudelta. Kaikki kulkua haittaavat ongelmat piti korjata saman tien, sillä tiellä kulki koko Verdunin taistelun ajan katkeamattomana virtana yötä päivää armeijan ajoneuvoja lähes puskurit kiinni toisissaan. Viikoittain tietä pitkin kuljetettiin noin 90 000 miestä sekä 50 000 tonnia ammuksia 12 000 kuorma-autolla. Seitsemän Nieuport-koneista muodostettua lentoeskaaderia suojasi tietä jatkuvasti saksalaisten ilmahyökkäyksiltä, mutta tykkien kaukotulta ei voitu estää. Tietä vahvistettiin taistelun aikana 700 000 tonnilla sepeliä, jota saksalaiset sotavangit joutuivat kaivamaan. Joukkojen ja tarvikkeiden kuljettamiseksi Verduniin järjestettiin myös kevyt rautatieyhteys, mutta mainittu maantie oli silti huollon kannalta ratkaiseva yhteys koko vuoden 1916 ajan. Verdunin taistelu päättyi joulukuussa 1916 saksalaisten perääntymiseen.
Verdunin huoltotie tunnettiin sodan aikana vain nimellä la Route (”reitti”). Nimityksen La Voie Sacrée keksi sodan jälkeen kirjailija Georges Bernanos. Nykyään tie on Ranskassa kansallinen muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voie Sacrée Wikimedia Commonsissa
La Voie Sacrée (ranskaksi)
Michael Simões Domingues

Michael Simões Domingues eli Mika (s. 8. maaliskuuta 1991) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän edustaa portugalilaista SL Benficaa. Hänen pelipaikkansa on maalivahti ja pelinumero 39.
Voihan veljet!

| Voihan veljet!> For Pete’s Sake |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Yates
Käsikirjoittaja:  Stanley Shapiro
Tuottaja:  Stanley Shapiro
Säveltäjä:  Artie Butler
Kuvaaja:  László Kovács
Leikkaaja:  Frank P. Keller
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Kesto:  90 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voihan veljet! (For Pete’s Sake) on Peter Yatesin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen farssielokuva vuodelta 1974.
Stanley Shapiron ja Maurice Richlinin käsikirjoittamassa tarinassa Barbra Streisand esittää nuorta aviovaimoa, joka joutuu monenlaisiin kommelluksiin saadakseen rahaa taksinkuljettajamiehensä (Michael Sarrazin) opintoihin. Nuori nainen joutuu koronkiskurien pauloihin lainatessaan 3 000 dollaria miehensä saamaan sisäpiirin sijoitusvinkkiin raaka-ainemarkkinoilla. Hän on ajautumassa jopa prostituutioon, ja farssi huipentuu karjavarkausepisodiin keskellä Manhattania.
Brittiläinen Sight & Sound harmitteli elokuvan muistuttavan ikävällä tavalla siitä, miten paljon paremmin screwballkomediaa tehtiin 30 vuotta aiemmin. Helsingin Sanomien Paula Talaskivi piti uutuuselokuvaa vuonna 1974 ”hyvin toimivana crazypyörteenä”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen antoi kaksi tähteä viidestä tälle ”kivanoloiselle perus-Streisandille”, yhdelle monista näyttelijän 1970-luvun alkupuolella tähdittämistä komediaelokuvista.
Aiheesta muualla

Voihan veljet! Internet Movie Databasessa (englanniksi)