Turkin historia
Turkin tasavalta > AKP:n valtakausi > Erdoğanin valtaannousu

Turkin poliittisen järjestelmän kuohunta 1990-luvun lopulla johtui pitkälti maan taloudellisesta laskusuhdanteesta ja sen aiheuttamasta epävakaudesta, sekä myös yhteiskunnallisten ja poliittisten järjestelmien yhteensopimattomuudesta. Maassa myös kyseenalaistettiin Turkin eurooppalainen suuntautuminen. Islamistiset juuret omaava Oikeus ja kehitys -puolue (Adalet ve Kalkınma Partisi, AKP), perustettiin vuonna 2001. Puolue sai nopeasti suuren suosion ja se voitti vuoden 2002 parlamenttivaalit. Uudeksi pääministeriksi nousi Abdullah Gül, mutta vuonna 2003 hänen paikalleen nimettiin Recep Tayyip Erdoğan.
AKP-puolueen valtaannousun aikoihin tapahtuneet Syyskuun 11. päivän terroriteot saivat aikaan sen, että kansainvälisessä politiikassa oli tarve löytää länsimaisen ja islamilaisen Lähi-Idän välille sillanrakentajavaltio. Länsimaiden toiveet kohdistuivat tässä asiassa Turkkiin, joka oli ollut jo pitkään Naton jäsen ja se oli ainoa länsimaiden leirissä oleva muslimienemmistöinen valtio. Irakin sodan alettua Turkki kieltäytyi myöntämästä kauttakulkua Yhdysvaltain armeijalle, mutta se laajensi oikeudet lentoliikenteeseen.
Turkin armeija oli epäluuloinen AKP:tä kohtaan, sillä sen edeltäjän, Hyvinvoinnin puolueen ohjelma oli radikaalin islamistinen. Monet näkivät AKP:n islamistiset juuret haasteena Turkin demokratialle, mutta toiset katsoivat että armeijan ajoittainen sekaantuminen politiikkaan oli suurempi uhka. Kymmenet tuhannet sekularistiset mielenosoittajat osoittivat vuonna 2007 mieltään Ankarassa, saadakseen Erdoğanin luopumaan presidenttiehdokkuudesta. Erdoğan taipui ja AKP nimitti hänen sijastaan ehdokkaaksi Abdullah Gülin, vaikka hänen poliittinen historiansa oli Erdoğanin kanssa samanlainen. Gül voitti vaalit, jota oppositiossa ollut CHP boikotoi.
AKP:n harjoittama politiikka vetosi konservatiiviseen ja uskonnolliseen väestönosaan. 1950-luvulta lähtien Turkkia johtaneet hallitukset olivat saaneet osakseen kritiikkiä sekularismiin ja länsimaalaistamisprojektiin sitoutuneesta kemalistisesta eliitistä. AKP:n kannattajien keskuudessa muodostui käsitys, että AKP:n myötä tavanomaiseen kansaan on suhtauduttu ymmärtäväisemmin. AKP nousi maan suurimmaksi puolueeksi vuoden 2011 vaaleissa, ja Erdoğan nousi Gülin jälkeen presidentiksi vuonna 2014 voitettuaan presidentinvaalit. AKP on 2010-luvulla Erdoğanin johdolla muuttunut hyvin autoritaariseen suuntaan. Kansalaisoikeuksien murskaaminen ja oikeusvaltioperiaatteen  hylkääminen johtivat vallankaappausyritykseen vuonna 2016. Vallankaappausyritys oli toteutettu ilman laajamittaista tukea armeijan keskuudessakin se sai vain osittaisen tuen. Vallankaappausyritys lisäsi Erdoğanin toimia opposition ja toisinajattelijoiden tukahduttamiseksi. Hän syytti vallankaappauksesta nopeasti Gülen-liikettä. Seuraavien vuosien aikana kymmeniä tuhansia ihmisiä pidätettiin osallisuudesta vallankaappausyritykseen. Yli 100 000 ihmistä mukaan lukien poliisit, sotilaat, tutkijat ja virkamiehet, erotettiin työstään, koska epäiltiin että he olisivat myötätuntoisia vallankaappausta kohtaan. Monien yhteys Gülen-liikkeeseen jäi todistamatta.
Vuonna 2017 Erdoğan sai läpi kauan tavoittelemansa lakiuudistuksen. Kansanäänestyksellä hyväksyttiin niukasti perustuslain muutos, joka laajensi presidentin valtuuksia. Muutosten mukaan presidentistä tuli sekä hallituksen päämies, että valtionpäämies. Tämän muutoksen myötä pääministerin virka lakkautettiin. Muutokset oli tarkoitus toteuttaa seuraavien vaalien jälkeen, mutta vaaleja aikaistettiin vuoteen 2018. Ennen vaaleja AKP solmi liittouman Kansallismielisen toimintapuolueen (Milliyetçi Hareket Partisi, MHP) kanssa. Tämä liittouma sai äänienemmistön ja Erdoğan sai suoran enemmistön presidentinvaalissa. Perustuslain muutokset otettiin käyttöön vuonna 2018 uuden hallituksen astuessa virkaansa.
Uusi perustuslaki otettiin käyttöön samoihin aikoihin, kun maan taloutta rasitti valuuttakriisin aiheuttama taantuma. Hintojen nousu vaikutti AKP:n suosioon vuoden 2019 kunnallisvaaleissa, ja se menetti asemansa viidessä Turkin kuudesta suurimmasta kaupungista, mukaan lukien Ankara ja Istanbul. Talouskriisi, ilmeinen korruptio ja AKP:n vaalitappio nostattivat tyytymättömyyttä Erdoğan johtaman puolueen sisällä. Kriitikoiden joukossa olivat entinen presidentti Gül ja entinen pääministeri Ahmet Davutoğlu. Myöhemmin samana vuonna Davutoğlu perusti Tulevaisuuspuolueen (Gelecek Partisi, GP), joka pyrki kääntämään Turkin kehityksen kohti itsevaltiutta ja palauttamaan parlamentaarisen järjestelmän. Samanlaisilla tavoitteilla perustettiin vuonna 2020 Ali Babacanin toimesta Demokratia- ja Edistyspuolue (Demokrasi ve Atılım Partisi, DEVA).