stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Samuli Niinisaari
Muuta

Niinisaaren kanssa samana vuonna syntynyt serkku Jesse on pelannut hyökkääjänä Samulin joukkuetoverina HKY-80:n ja KooKoon junioreissa sekä Titaanien Suomi-sarjajoukkueessa. Jesse pelaa nykyään Suomi-sarjaa PEPO Hockeyssa.
Samuli Niinisaari valmistui ylioppilaaksi Kouvolan yhteislyseosta keväällä 2018.
Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto

Palkinnon mitali sekä Stalinin ajalla että sen jälkeen, jolloin Stalinin kuva vaihdettiin Leniniin.
Leninin kansainvälinen rauhanpalkinto (ven. Международная Ленинская премия мира, Meždunarodnaja Leninskaja premija mira) oli Neuvostoliiton jakama Nobelin rauhanpalkintoa vastaava tunnustus. Palkinto perustettiin vuonna 1949 nimellä Stalinin kansainvälinen rauhanpalkinto. Palkinnon myönsi Neuvostoliiton hallituksen nimittämä kansainvälinen raati merkittäville henkilöille, joiden katsottiin lujittaneen kansojen välistä rauhaa. Päinvastoin kuin Nobelin rauhanpalkinto, Leninin rauhanpalkinto myönnettiin tavallisesti useille henkilöille samana vuonna.
Vuonna 1956 Nikita Hruštšovin valtaannousun jälkeen tunnustus nimettiin Leninin kansainväliseksi rauhanpalkinnoksi. Aiemmin Stalinin nimeä kantaneen palkinnot saajat saivat vaihtaa palkintonsa Leninin nimeä kantavaan.
Palkintoa jaettiin yhdessä luokassa:
palkinnon nauha
Stalinin palkinnon saajat

| Vuosi | Saaja | Saaja | Maa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1950 |  | Eugénie Cotton (1881–1967) |  Ranska |
| 1950 |  | Heriberto Jara Corona (1879–1968) |  Meksiko |
| 1950 |  | Hewlett Johnson (1874–1966) |  Britannia |
| 1950 |  | Frédéric Joliot-Curie (1900–1958) |  Ranska |
| 1950 |  | Arthur Moulton (1873–1962) |  Yhdysvallat |
| 1950 |  | Pak Chong-ae (1907–?) |  Pohjois-Korea |
| 1950 |  | Soong Ching-ling (1893–1981) |  Kiina |
| 1951 |  | Jorge Amado (1912–2001) |  Brasilia |
| 1951 |  | Monica Felton (1906–1970) |  Britannia |
| 1951 |  | Guo Moruo (1892–1978) |  Kiina |
| 1951 |  | Pietro Nenni (1891–1980) |  Italia |
| 1951 |  | Ikuo Oyama (1889–1955) |  Japani |
| 1951 |  | Anna Seghers (1900–1983) |  Itä-Saksa |
| 1952 |  | Johannes R. Becher (1891–1958) |  Itä-Saksa |
| 1952 |  | Elisa Branco (1912–2001) |  Brasilia |
| 1952 |  | Ilja Ehrenburg (1891–1967) |  Neuvostoliitto |
| 1952 |  | James Gareth Endicott (1898–1993) |  Kanada |
| 1952 |  | Yves Farge (1899–1953) |  Ranska |
| 1952 |  | Halldór Laxness (1902–1998) |  Islanti |
| 1952 |  | Saifuddin Kitchlew (1888–1963) |  Intia |
| 1952 |  | Paul Robeson (1898–1976) |  Yhdysvallat |
| 1953 |  | Andrea Andreen (1888–1972) |  Ruotsi |
| 1953 |  | John Desmond Bernal (1901–1971) |  Britannia |
| 1953 |  | Isabelle Blume (1892–1975) |  Belgia |
| 1953 |  | Pierre Cot (1895–1977) |  Yhdysvallat |
| 1953 |  | Andrea Gaggiero (1916–1988) |  Italia |
| 1953 |  | Howard Fast (1914–2003) |  Yhdysvallat |
| 1953 |  | Leon Kruczkowski (1900–1962) |  Puola |
| 1953 |  | Pablo Neruda (1904–1973) |  Chile |
| 1953 |  | Nina Popov (1908–1994) |  Neuvostoliitto |
| 1953 |  | Sahib Singh Sokhey (1887–1971) |  Intia |
| 1954 |  | André Bonnard (1888–1959) |  Sveitsi |
| 1954 |  | Bertolt Brecht (1898–1956) |  Itävalta (kansalaisuus)  Itä-Saksa (asuinpaikka) |
| 1954 |  | Nicolás Guillén (1902–1989) |  Kuuba |
| 1954 |  | Felix Iversen (1887–1973) |  Suomi |
| 1954 |  | Thakin Kodaw Hmaing (1876–1964) |  Burma |
| 1954 |  | Alain Le Léap (1905–1986) |  Ranska |
| 1954 |  | Prijono (1907–1969) |  Indonesia |
| 1954 |  | Denis Pritt (1887–1972) |  Britannia |
| 1954 |  | Baldomero Sanín Cano (1861–1957) |  Kolumbia |
| 1955 |  | Muhammad al-Ashmar (1892–1960) |  Syyria |
| 1955 |  | Lázaro Cárdenas (1895–1970) |  Meksiko |
| 1955 |  | Ragnar Forbech (1894–1975) |  Norja |
| 1955 |  | Seki Akiko (1899–1973) |  Japani |
| 1955 |  | Tôn Đức Thắng (1888–1980) |  Pohjois-Vietnam |
| 1955 |  | Karl Joseph Wirth (1879–1956) |  Länsi-Saksa |
| vuosiluku ei tiedossa |  | Martin Andersen Nexø (1869–1954) |  Tanska |
Nemunasin aamunkoitto

Nemunasin aamunkoitto (liett. Politinė partija "Nemuno Aušra", PPNA), on liettualainen puolue, joka sai 20 paikkaa seimasiin vuoden  2024 parlamenttivaaleissa. Puolueen puheenjohtaja on Remigijus Žemaitaitis.
Puolueen linjaa on kuvattu kansallismieliseksi ja populistiseksi.
Vaalivoittaja LSDP kutsui Nemunasin aamunkoiton hallituskoalitioon, mikä nostatti protesteja. Žemaitaitisia syytetään antisemitismistä.
Jane Goodall

| Jane Goodall |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Valerie Jane Morris-Goodall
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1934 (ikä 90) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Cambridgen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Robert Hinde
Tutkimusalue:  primatologia, etologia
Tunnetut työt:  simpanssien käyttäytymistutkimukset
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
janegoodall.org ja janegoodall.es/es
Jane Goodall (alk. Valerie Jane Morris-Goodall; s. 3. huhtikuuta 1934 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen kädellisten tutkija, etologi ja antropologi, joka tunnetaan parhaiten simpanssien sosiaalista elämää koskevista tutkimuksista Tansaniassa.
Elämä > Nuoruus ja opiskelu

Goodall syntyi vuonna 1934 Lontoossa. Hänen vanhempansa olivat Vanne ja Mortimer Morris-Goodall. Jane rakasti eläimiä ja luontoa jo lapsena. Hänellä oli Rusty-niminen koira, poni ja kilpikonna. Kahdeksanvuotiaana hän luki Tarzan-ja tohtori Dolittle -tarinoita ja rakastui Afrikkaan sekä sai niistä haaveen työskennellä eläinten parissa.
Mortimer-isä joutui toiseen maailmansotaan insinöörinä, eikä hän palannut sodan jälkeen enää vaimonsa ja lapsiensa pariin. Sodan jälkeen Janen vanhemmat erosivat. Eron jälkeen Jane asettui äitinsä kanssa Bournemouthiin.
Jane Goodallilla ei ollut varaa yliopisto-opintoihin lukion jälkeen. Hän suuntasikin South Kensingtonissa sijainneeseen sihteeriopistoon. Hän haaveili edelleen Afrikkaan matkustamisesta. Goodall työskenteli muun muassa tarjoilijana.
Elämä > Ura

Goodallin ystävä Clo Mange kutsui toukokuussa 1956 tämän perheensä tilalle Keniaan. Goodall pääsi lähtemään matkaan huhtikuussa 1957. Keniassa Goodall tapasi tunnetun antropologin ja paleontologin Louis Leakeyn. Goodall vakuutti Leakeyn tuntemuksellaan sekä Afrikasta että eläimistä, ja tämä palkkasi Goodallin assistentikseen. Goodall oli Leakeyn mukana, kun tämä matkusti Olduvain rotkon kaivauksille Tansaniaan.
Goodall työskenteli jonkin aikaan Leakeyn kanssa, kunnes tämä päätti lähettää Goodallin tutkimaan simpansseja Gombe Streamin riistansuojelualueelle. Leakey uskoi, että Goodall pystyisi tutkimaan simpansseja uudesta perspektiivistä, koska tällä ei ollut akateemista koulutusta. Leakey toivoi, että tutkimusten avulla voisi ymmärtää lisää myös varhaisista ihmisistä. Britannian siirtomaaviranomaiset vastustivat ensin nuoren naisen lähettämistä asumaan villieläinten keskuuteen. He kuitenkin suostuivat, kun Goodallin äiti lähti mukaan ensimmäiseksi kolmeksi kuukaudeksi.
Jane ja Vanne Goodall saapuivat 14. heinäkuuta 1960 Gomben suojelualueelle. Ensimmäiset kuukaudet olivat haastavia, sillä simpanssit olivat pelokkaita eikä niiden tarkkaileminen onnistunut. Goodall alkoi tämän jälkeen jättää banaaneja leirinsä ympärillä houkutellakseen simpansseja. Tämä taktiikka toimi, ja pian rohkeimmat yksilöt tulivat baananipisteille. Goodall pystyi tämän jälkeen tekemään lähihavaintoja simpanssien käyttäytymisestä.
Goodall teki simpanssien parissa useita merkittäviä havaintoja. Hän näki, kuinka simpanssit käyttivät ravinnokseen myös lihaa eivätkä vain kasviksia. Goodall todisti myös simpanssien kädentaitoja, sillä hän havaitsi niiden tekevän ja käyttävän yksinkertaisia työkaluja, joilla ne muun muassa houkuttelivat termiittejä ulos pesistään.
Goodallin työ saavutti nopeasti laajempaa huomiota, ja Cambridgen yliopisto hyväksyi hänet vuonna 1962 tohtoriopintoihin, vaikka hänellä ei ollut aiempaa korkeakoulututkintoa. Hänen väitöstyön ohjaajana toimi Robert Hinde. Goodall väitteli 1965 tohtoriksi etologiasta.
National Geographic Society rahoitti vuonna 1965 alumiinisten tutkimusrakennusten pystyttämisen, jolloin Gombeen nousivat ensimmäiset pysyvät rakennukset. Tästä muodostui Gombe Streamin tutkimuskesus. Goodallin tutkimustyö jatkui Gombessa, ja 1970-luvun puolivälissä hän aloitti yhteistyön Stanfordin yliopiston kanssa. Sen ansiosta Gombeen tuli monia opiskelijoita avustamaan tai tekemään omaa tutkimusta.
Goodall alkoi 1970-luvulla kiinnittää enemmän huomiota myös luonnonsuojeluun, kun apinoiden yksilömäärä laski hurjaa vauhtia. Hän perusti vuonna 1977 Jane Goodall Instituten, jonka tarkoituksena on levittää ympäristönsuojelullista tietoisuutta. Goodall on 1980-luvun puolivälistä lähtien kampanjoinut myös eläinten humaanin kohtelun ja jokapäiväisen elämän ekosensitiivisyyden puolesta.
Elämä > Yksityiselämä

Goodall oli naimisissa valokuvaaja ja dokumentaristi Hugo van Lawickin kanssa 1964–1974. He rakastuivat, kun Van Lawick oli dokumentoimassa Goodallin elämää Gombessa. Parille syntyi vuonna 1967 Grub-niminen poika. Vuonna 1975 Goodall avioitui tansanialaisen kansanedustajan ja maan kansallispuistojen johtajana toimineen Derek Brycesonin kanssa. Liitto päättyi 1980 Brycesonin kuoltua syöpään.
Tutkimukset

Goodallin tutkimuksilla on ollut merkitystä simpanssien sosiaalisen oppimisen, simpanssien kulttuurin ja ajattelun, kädellisten kognitiivisten kykyjen, simpanssin ja bonobon erojen sekä näiden ihmisapinoiksi luokittelemisen kannalta. Goodall havaitsi simpanssien käyttävän työkaluja. Eläinten oli ennenkin havaittu käyttäneen työkaluja, mutta simpanssit myös valmistavat nämä työkalunsa. Jotkut tiedemiehet katsoivat tämän havainnon jopa johtavan muutokseen ihmisen määritelmässä, koska ihmisen oli ajateltu olevan ainoa työkaluja valmistava eläin. Goodall havaitsi simpanssien siirtävän työkalutaitonsa sukupolvelta toiselle. Tämän kaltaisia taitoja periytyy joissakin simpanssiyhteisöissä sukupolvien kesken, mutta toisista yhteisöistä ne puuttuvat, vaikka edellytykset vastaavaan toimintaan olisivat läsnä ympäristössä. Tällaista yhteisössä periytyvää työnkalun alkeellista valmistusta ja käyttöä on pidetty alkeellisena kulttuurina.
Goodall on havainnut myös esimerkiksi piliocolobus -suvun apinoiden yhteistyötä metsästyksessä sekä simpanssiheimojen välisiä sotia. Goodall erosi muista tutkijoista antamalla simpansseille nimet numeroiden sijaan.
Vuonna 1977 Goodall perusti Jane Goodall Instituten, joka tukee Gombessa tehtävää tutkimusta sekä simpanssien ja heidän elinympäristöjensä suojelua. Instituutilla on 19 toimipistettä eri puolilla maailmaa. Instituutti tunnetaan yhteisökeskeisistä suojelu- ja kehitysohjelmistaan Afrikassa sekä eri puolilla maailmaa 96 maassa toimivista Roots & Shoots -nimisistä ohjelmista nuorille. Goodall käyttää suuren osan ajastaan simpanssien ja ympäristön puolustamiseen ja on yhä viime vuosina matkustanut 300 päivää vuodessa.lähde?
Kunnianosoituksia

Presidentin vapaudenmitali (USA, 2025)
Suomennettuja teoksia

Lawick-Goodall, Jane van: Viattomat tappajat.  ((Innocent killers, 1971.) Suomentanut Marjatta Soinio)  Helsinki:  Tammi, 1972.  ISBN 951-30-2392-3
Lawick-Goodall, Jane van: Ystäväni simpanssit.  ((In the shadow of man, 1971.) Valokuvat: Hugo van Lawick. Suomentanut Irma Rostedt)  Helsinki:  Tammi, 1971.
Goodall, Jane: Päivä simpanssien seurassa.  (The chimpanzee family book, 1989)  Suomentanut Kaarina Miettinen. Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15747-3
Goodall, Jane: Simpanssien valtakunta.  ((Through a window: 30 years with the chimpanzees of Gombe, 1991.) Suomentanut Pirkko Talvio-Jaatinen)  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9662-9
Goodall, Jane & Abrams, Douglas Carlton & Hudson, Gail: Kirja toivosta.  (The book of hope, 2021)  Suomentanut Antti Immonen. Jyväskylä:  Docendo, 2022.  ISBN 978-952-382-300-6
Aiheesta muualta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Jane Goodall Institute
Instituutin Roots & Shoots -ohjelma
"Chimpanzees – Bridging the Gap"
What separates us from chimpanzees? Goodallin TED Talk vuodelta 2003
'We can't go on like this', haastattelu, 2006
| n k Templeton-palkinnon saajat |
| --- | --- |
1973-2000:  1973 Äiti Teresa  1974 Veli Roger  1975 Sarvepalli Radhakrishnan  1976 Léo Suenens  1977 Chiara Lubich  1978 Thomas Torrance  1979 Nikkyo Niwano  1980 Ralph Wendell Burhoe  1981 Cicely Saunders  1982 Billy Graham  1983 Aleksandr Solženitsyn  1984 Michael Bourdeaux  1985 Alister Hardy  1986 James McCord  1987 Stanley L. Jaki  1988 Inamullah Khan  1989 George MacLeod, Carl Friedrich von Weizsäcker  1990 Baba Amte, L. Charles Birch  1991 Immanuel Jakobovitš  1992 Kyung-Chik Han  1993 Charles Colson  1994 Michael Novak  1995 Paul Davies  1996 William R. Bright  1997 Shastri Athavale  1998 Sigmund Sternberg  1999 Ian Barbour  2000 Freeman Dyson 
2001-:  2001 Arthur Peacocke  2002 John Polkinghorne  2003 Holmes Rolston  2004 George Ellis  2005 Charles Hard Townes  2006 John D. Barrow  2007 Charles Taylor  2008 Michał Heller  2009 Bernard d’Espagnat  2010 Francisco J. Ayala  2011 Martin Rees  2012 Tenzin Gyatso  2013 Desmond Tutu  2014 Tomáš Halík  2015 Jean Vanier  2016 Jonathan Sacks  2017 Alvin Plantinga  2018 Abdullah II  2019 Marcelo Gleiser  2020 Francis Collins  2021 Jane Goodall  2022 Frank Wilczek  2023 Edna Adan Ismail 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Goodall opettaa Martha’s Vineyardissa lapsia vesielämästä.
Jiri Koski

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. huhtikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: , Suomi
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: FC KTP
Junioriseurat
2005-2008: FC Vaajakoski
2009-2012: JJK Jyväskylä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2011-2012 | JJK Jyväskylä | 0 | (0) |
| 2012 | → WJK (laina) | 2 | (0) |
| 2013 | PK-35 Vantaa | 0 | (0) |
| 2013 | Klubi 04 | 0 | (0) |
| 2013-2014 | Vejle BK | 0 | (0) |
| 2014-2015 | Atlantis FC | 14 | (0) |
| 2016 | Klubi 04 | 8 | (0) |
| 2016 | HJK | 1 | (0) |
| 2017-2019 | FC KTP | 74 | (0) |
| 2020 | EIF | 7 | (0) |
| 2021- | IF Gnistan | 64 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 170 | (0) |
Maajoukkue
| 2011-2012 | Suomi U17 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. joulukuuta 2024.
Jiri Koski (s. 20. huhtikuuta 1995) on suomalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa FC KTP:tä
Jiri Koski aloitti jalkapallouransa Jyväskylässä junioriseuroinaan FC Vaajakoski ja JJK Jyväskylä. Hän oli JJK:n Veikkausliigan ykkösjoukueen varamaalivahtina, mutta peliaikaa ei silloin vielä tullut Veikkausliigassa.
Jiri Koski oli useissa seuroissa varamaalivahdin roolissa ennen kuin pääsi ykkösmaalivahdiksi Kakkosessa pelanneeseen Atlantis FC:hen kausiksi 2014-2015. Vuonna 2016 hän pelasi HJK:n organisaatiossa; pääosin Klubi 04:n Kakkosen pelejä. Hän kävi kerran HJK:n Veikkausliigajoukkueen maalin suulla, kun tuli vaihdosta maaliin 17. lokakuuta 2016 käytyyn peliin Ilves-HJK. Kaudella 2017 hän siirtyi Kotkaan FC KTP:n maaliin. Hän oli kauden paras Kakkosen A-lohkon maalivahti ja oli nostamassa FC KTP:tä Ykköseen, jossa hän pelasi kaudet 2018 ja 2019. Kaudella 2020 hän oli Ykkösessä pelanneen Ekenäs IF:n maalilla siirtyen kaudeksi 2021 IF Gnistaniin, jossa hän on pelannut kolme kautta Ykkösessä ja kaudella 2024 Veikkausliigaan nousseessa IF Gnistanissa.
Jiri Koski on pelannut Veikkausliigaa kahdessa joukkueessa (HJK ja Gnistan) kaikkiaan yhdeksän liigapeliä. Hänellä on tilillä Suomen kaksi U17-ikäluokan maaottelua vuosilta 2011-2012.
Saavutukset

A-nuorten Suomen mestari 2012 JJK Jyväskylän riveissä
Kuukauden pelaaja Ykkösessä huhtikuussa 2023
Asiasta muualla

Jiri Koski veikkausliiga.com sivustolla
SOKO München

| SOKO München> SOKO 5113 |
| --- | --- |
Tyyli:  rikosdraama
Kestoaika:  45 minuuttia
Alkuperämaa:   Saksa
Alkuperäiskieli:  saksa
Verkko:   ZDF
Esitetty:  2. tammikuuta 1978 – 29. joulukuuta 2020
Tuotantokausia:  46
Jaksoja:  675
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  UFA Fiction
Aiheesta muualla
IMDb
SOKO München (vuoteen 2015: SOKO 5113) on saksalainen, ZDF:n vuosina 1978-2020 esittämä rikossarja, jossa kuvataan müncheniläisen poliisipiirin arkea. 2000-luvulla sarjan pohjalta on julkaistu runsaasti eri kaupunkeihin sijoittuvia rinnakkaissarjoja.
Sarjan nimi SOKO on lyhenne saksan kielen sanasta Sonderkommission. Sana on suomennettu termillä "erikoisryhmä" Suomessa esitetyissä sarjoissa.
SOKO-sarjat

SOKO München (1978-2020)
SOKO Leipzig (2001-)
SOKO Kitzbühel (2001-2021)
SOKO Köln (suom. Erikoisryhmä Köln) (2003-)
SOKO Wismar (2004-)
SOKO Donau (2005-)
SOKO Rhein-Main (2006-2007)
SOKO Stuttgart (suom. Erikoisryhmä Stuttgart) (2009-)
SOKO Potsdam (suom. Erikoisryhmä Potsdam) (2018-)
SOKO Hamburg (suom. Erikoisryhmä Hampuri) (2018-2024)
SOKO Linz (2022-)
Aiheesta muualla

SOKO München Internet Movie Databasessa (englanniksi)*
SOKO München ZDF:n sivuilla
Anja Eerikäinen

Anja Eerikäinen vuonna 1979.
Anja Eerikäinen (o.s. Vuorremaa; 21. heinäkuuta 1933 Ulvila – 16. helmikuuta 2002 Turku) oli suomalainen eläinsuojeluvalvoja.
Kunnianosoitukset

Naistoimittajat-yhdistyksen vuoden Kellokas 1997
Poliisin ansioristi 1998
Aleksis Kiven Seuran Eskon puumerkki 1999
Kirjallisuutta

Jermo, Tyyni-Ilta: Tule apuun, Anja: Anja Eerikäinen eläinten puolesta.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13413-2
Mandart, Pamela: Eläimille kiitos.  Helsinki:  Nemo, 2002.  ISBN 952-5180-49-2
Aiheesta muualla

Anja Eerikäisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Turun Sanomat 16.9.2001. (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Sanomat 17.2.2002. (Arkistoitu – Internet Archive)
Verkkouutiset 3.7.1998. (Arkistoitu – Internet Archive)
Eerikäinen, Anja hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Gunhild Larking

Ruotsalainen urheilija Gunhild Larking odottaa hyppäämistä vuoden 1956 olympialaisissa, kuvannut George Silk Life-lehdelle marraskuun lopulla 1956 Melbournen krikettikentällä Melbournessa, VIC:ssä, Australiassa. Kuva tuli niin laajalti tunnetuksi, että Larking aloitti malliuran.
Gunhild Maria Larking (os. Svärd, s. 13. tammikuuta 1936 Ljungarum) on ruotsalainen entinen korkeushyppääjä, joka edusti Jönköpings AIF:ta. Hän aloitti hyppäämisen 13-vuotiaana ja on haastatteluissa kertonut, ettei hänellä koskaan ollut valmentajaa, eikä siksi saanut ohjausta hyppäämiseen. Tästä syystä hän käytti koko uransa ajan saksihyppytyyliä eikä silloista modernimpaa sukellustyyliksi kutsuttua kierähdystyyliä.
Vuosien 1952 ja 1956 välillä Larking voitti viisi Ruotsin mestaruutta peräkkäin.
Vain 16-vuotiaana Larking osallistui korkeushyppyyn Helsingin olympialaisissa 1952 ja sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 1,55 m. Vuoden 1954 Bernin EM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi.
Larkinin uran merkittävin saavutus oli Melbournen olympialaisissa 1956, joissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 1,67 m – uusi Ruotsin ennätys ja sama tulos kuin toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneilla. Larking oli olympialaisten aikana raskaana ja päätti uransa sen jälkeen 20-vuotiaana.
Larking sai kansainvälistä huomiota, kun Melbournen olympialaisista otettu kuva levisi laajasti. Kuva julkaistiin Lifen joulunumerossa 1956, minkä seurauksena Larking sai useita mallitarjouksia.
Etihad Airways

| Etihad Airways الإتحاد للطيران al-Ittiḥād li-ṭ-Ṭayarān |
| --- | --- |

 IATA: EY  –  ICAO: ETD 
Kutsukoodi:  ETIHAD
Perustettu:  2003
Laivaston koko:  89
Kohteiden määrä:  49
Tunnuslause:  From Abu Dhabi to the World
Solmukohdat:  Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema (AUH)
Kotipaikka:  Abu Dhabi, Arabiemiirikunnat
Kanta-asiakasohjelma:  Etihad Guest
Avainhenkilö(t):  H.E. Dr. Sheikh Ahmed Bin Saif Al Nahyan (puheenjohtaja), James Hogan (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.etihad.com
Etihad Airways (arab. الإتحاد للطيران‎, al-Ittiḥād li-ṭ-Ṭayarān) (IATA: EY, ICAO: ETD, kutsukoodi: ETIHAD) on Abu Dhabissa, Arabiemiirikunnissa kotipaikkaansa pitävä lentoyhtiö. Yhtiö perustettiin vuonna 2003 ja se kasvoi lyhyessä ajassa yhdeksi Lähi-idän merkittävimmistä lentoyhtiöistä. Etihad Airwaysin laivaston koko on 89 konetta. Yhtiö lentää maailmanlaajuisesti 49 kohteeseen.
Etihad Airways sponsoroi lisäksi Formula 1 -talli Ferraria, Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä ja vuodesta 2009 lähtien ajettua Abu Dhabin Grand Prix’tä.
Kohteet > Afrikka

Egypti
Kairo (Kairon kansainvälinen lentoasema)
Marokko
Casablanca (Mohammed V:n kansainvälinen lentoasema)
Nigeria
Abuja (Nnamdi Azikiwen kansainvälinen lentoasema)
Lagos (Murtala Muhammedin kansainvälinen lentoasema)
Etelä-Afrikka
Johannesburg (O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema)
Sudan
Khartum (Khartumin kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Aasia > Keski-Aasia

Kazakstan
Almaty (Almatyn kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Aasia > Itä-Aasia

Kiina
Peking (Pekingin kansainvälinen lentoasema)
Japani
Tokio (Naritan kansainvälinen lentoasema)
Nagoya (Chūbu Centrairin kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Aasia > Etelä-Aasia

Bangladesh
Dhaka (Shahjalalin kansainvälinen lentoasema)
Intia
Chennai (Chennain kansainvälinen lentoasema)
Delhi (Indira Gandhin kansainvälinen lentoasema)
Hyderabad (Rajiv Gandhin kansainvälinen lentoasema)
Kochi (Kochin kansainvälinen lentoasema)
Kozhikode (Calicutin kansainvälinen lentoasema)
Mumbai (Chatrapati Shivajin kansainvälinen lentoasema)
Trivandrum (Trivandrum kansainvälinen lentoasema)
Nepal
Kathmandu (Tribhuvan kansainvälinen lentoasema)
Pakistan
Karachi (Jinnahin kansainvälinen lentoasema)
Islamabad (Islamabadin kansainvälinen lentoasema)
Lahore (Allama Iqbalin kansainvälinen lentoasema)
Peshawar (Peshawarinn kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Aasia > Kaakkois-Aasia

Indonesia
Jakarta (Soekarno-Hattan kansainvälinen lentoasema)
Malesia
Kuala Lumpur (Kuala Lumpurin kansainvälinen lentoasema)
Filippiinit
Manila (Ninoy Aquinon kansainvälinen lentoasema)
Thaimaa
Bangkok (Suvarnabhumin kansainvälinen lentoasema)
Singapore
Singapore (Changin kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Lounais-Aasia

Bahrain
Bahrain (Bahrainin kansainvälinen lentoasema)
Iran
Teheran (Imaami Khomeinin kansainvälinen lentoasema)
Jordania
Amman (Kuningatar Alian kansainvälinen lentoasema)
Kuwait
Kuwait (Kuwaitin kansainvälinen lentoasema)
Libanon
Beirut (Rafik Haririn kansainvälinen lentoasema)
Oman
Masqat (Masqatin kansainvälinen lentoasema)
Qatar
Doha (Dohan kansainvälinen lentoasema)
Saudi-Arabia
Dammam (Kuningas Fahdin kansainvälinen lentoasema)
Jedda (Kuningas Abdulazizin kansainvälinen lentoasema)
Riad (Kuningas Khalidin kansainvälinen lentoasema)
Syyria
Damaskos (Damaskoksen kansainvälinen lentoasema)
Yhdistyneet arabiemiirikunnat
Abu Dhabi (Abu Dhabin kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Eurooppa

Valko-Venäjä
Minsk (Minskin kansallinen lentoasema)
Belgia
Bryssel (Brysselin lentoasema)
Ranska
Pariisi (Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema)
Saksa
Frankfurt am Main (Frankfurtin lentoasema)
München (Münchenin lentoasema)
Irlanti
Dublin (Dublinin lentoasema)
Italia
Milano (Malpensan kansainvälinen lentoasema)
Venäjä
Moskova (Domodedovon kansainvälinen lentoasema)
Sveitsi
Geneve (Geneven kansainvälinen lentoasema)
Iso-Britannia
Lontoo (Heathrow'n lentoasema)
Manchester (Manchesterin lentoasema)
Kohteet > Pohjois-Amerikka

Kanada
Toronto (Pearsonin kansainvälinen lentoasema)
Yhdysvallat
New York (John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema)
Kohteet > Oseania

Australia
Brisbane (Brisbanen lentoasema)
Melbourne (Melbournen lentoasema)
Sydney (Sydneyn lentoasema)