Leyla Zana
Poliittinen toiminta > Vankilassa 1994-2004 ja kansainvälinen huomio

Leyla jatkoi kurdien oikeuksien puolustamista, vieraili ulkomailla ja piti kurdien väreissä olevaa päähuivia. Ankaran turvallisuustuomioistuimen yleinen syyttäjä haki toistuvasti (27.11.1991, 16.12.1992, 25.5.1993 ja 2.7.1993)  Leylan ja muiden DEP:n edustajien syytesuojan poistamista vedoten Turkin rikosoikeuden artiklaan 125. 2. maaliskuuta 1994 kansalliskokous poisti Leylan ja hänen puoluetovereidensa Hatip Diclen, Orhan Doganin ja Selim Sadakin juridisen koskemattomuuden ja heidät pidätettiin. Leylaa ja hänen puoluetovereitaan pidettiin vangittuina ilman syytettä kunnes 16. kesäkuuta 1994 heitä syytettiin artiklan 125 mukaisesti maan yhtenäisyyden vaarantamisesta, mutta 8. joulukuuta 1994 Ankaran turvallisuustuomioistuimessa pidetyssä oikeuskäsittelyssä artiklan 125 mukaiset syytteet kumottii ja heitä syytettiin artiklan 168 mukaisesta aseellisen ryhmän tuksemisesta ja tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen. Oikeus katsoi syytettyjen osallistuneen separatistiseen toimintaan  Kurdistanin työväenpuolueen (PKK) ohjeistamina. Syytettyjen katsottiin piilotelleen militantteja, painostaneen paikallisia johtajia vakiinnutamaan PKK:n asemaa heidän alueillaan. Lisäksi syytettyjen pitämien puheiden ja heidän kirjoituksiensa joissa  he puolustivat kurdien oikeuksia katsottiin tukevan PKK:n toimintaa.
Leyla kumppaneineen valitti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimeen, vedoten artikloihin 6 ja 10, etteivät he olleet saaneet oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä puolueettomassa tuomioistuimessa ja heidän ilmaisunvapauttaan oli loukattu.
Varsin pian vangitsemisen jälkeen Amnesty International tunnusti Leylan poliittiseksi vangiksi ja hänelle myönnettiin Thorolf Rafton muistopalkinto. Vangitsemista seuraavana vuonna hänelle myönnettiin Saharov-palkinto, Aachenin rauhanpalkinto, Bruno Kreisky -palkinto ja hänet nimettiin Nobelin rauhanpalkinto ehdokkaaksi.
Leyla Zanan tapaus sai palkintojen myötä runsaasti huomiota maailmalla ja  27. marraskuuta 1997 Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa päätettiin yksimielisesti että Leylan ja hänen puoluetovereidensa tapauksessa oli rikottu monia heidän oikeuksistaan.  Vuonna 1998 Leyla kirjoitti artikkelin kurdilaisesta uudesta vuodesta ja sen seurauksena hänen vankeuttaan pidennettiin kahdella vuodella. Samana vuonna Leyla oli uudelleen ehdokkaana Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Kansainvälisen yhteisön painostus Leyla Zanan vapauttamiseksi jatkui ja 17. heinäkuuta 2001 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi että Leyla puoluetovereineen ei ollut saanut oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä ja ettei heille ollut annettu riittävästi aikaa valmistautua uusiin syytteisiin ennen oikeudenkäyntiä. Seuraavana kesänä 16. kesäkuuta 2004 Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoit turkin rikkoneen vapaiden vaalien periaatteita ja määräsi valtion maksamaan yhteensä lähes 700 000 euroa korvauksia Leyla Zanalle ja muille vuoden 1994 puolueen kieltämisessä paikkansa menettäneille edustajille.
Turkin parlamentti oli hyväksynyt Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen helmikuussa 2003 voimaan tulevan päätöksen, että henkilöllä jota ei ollut kuultu oikeudenmukaisesti oli oikeus uuteen oikeuskäsittelyyn ja 4. helmikuuta 2003 syytetyt hakivat virallisesti uutta oikeudenkäyntiä lakimuutokseen vedoten. Uusi oikeudenkäynti pidettiin Ankaran turvallisuustuomioistuimessa helmikuun 2003 ja huhtikuun 2004 välillä ja syytettyjen tuomiot pidettiin ennallaan. Oikeudenkäynnin ei katsottu nousseen kansainvälisten standardien vaatimalle tasolle, prosessin katsottiin loukanneen syytettyjen syyttömyysolettamaa, yhdenvertaisuusperiaatteita, oikeutta julkiseen kuulemiseen sekä oikeutta kohtuullisen pituiseen oikeuskäsittelyyn. Tuomioistuimen ei myöskään katsottu olleen puolueeton tai riippumaton. Lisäksi tuomioistuimen ja syyttäjän kastottiin jättäneen tutkimatta kahden syytetyn kaltoinkohteluepäilyt.
Korkein oikeus mitätöi Ankaran turvallisuustuomioistuimessa pidetyn uusintakäsittelyn 14. heinäkuuta 2004. Se oli ensimmäisten kuulemisten yhteydessä vapauttanut Leyla Zanan ja kolme tämän kollegaa 9. kesäkuuta 2004. Korkein oikeus katsoi, että alempi oikeusaste ei ollut pitänyt oikeudenmukaista käsittelyä ja että se oli jättänyt huomiotta, että perusoikeuksia ja -vapauksien osalta  kansainvälisten sopimusten ja maan lakien ollessa ristiriidassa kansainvälisen sopimuksen kanta on ratkaiseva. Korkein oikeus myös viittasi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen kuudenteen artiklaan joka säätelee oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä. Vapautumisensa jälkeen Leyla Zana vieraili Euroopan parlamentissa kiittämässä vuonna 1995 annetusta Saharov-palkinnosta ja Euroopan parlamentin solidaarisuudesta. Puheessaan hän vetosi rauhan puolesta moniin eri tahoihin.