stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuortaneen kunnanvaltuusto
Valtuutetut > Kausi 2005–2008

Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa Kuortaneen kunnanvaltuustoon valittiin seuraavat jäsenet:
| Valtuutetun nimi | Puolue | Äänimäärä |
| --- | --- | --- |
| Mäkelä, SatuSatu Mäkelä | Kesk. | 93 |
| Niemelä, IlmariIlmari Niemelä | Kesk. | 75 |
| Sippola, EijaEija Sippola | Kesk. | 68 |
| Vainionpää, MattiMatti Vainionpää | Kesk. | 61 |
| Anttila-Varpula, ElinaElina Anttila-Varpula | Kesk. | 55 |
| Piipponen, MarttiMartti Piipponen | Kesk. | 53 |
| Joensuu, AlpoAlpo Joensuu | Kesk. | 50 |
| Laitila, JanneJanne Laitila | Kesk. | 44 |
| Rantanen, JukkaJukka Rantanen | Kesk. | 43 |
| Jylhä, JariJari Jylhä | Kesk. | 43 |
| Hakola, SeppoSeppo Hakola | Kesk. | 43 |
| Porkkus, MattiMatti Porkkus | Kesk. | 42 |
| Heikkilä, HannuHannu Heikkilä | Kesk. | 42 |
| Rankila, SeppoSeppo Rankila | Kesk. | 41 |
| Ridanpää-Taittonen, AnnuAnnu Ridanpää-Taittonen | Kok. | 87 |
| Lampinen, TaunoTauno Lampinen | Kok. | 61 |
| Ala-Rasula, VesaVesa Ala-Rasula | Kok. | 52 |
| Talvitie, PauliPauli Talvitie | Kok. | 51 |
| Koivisto, SannaSanna Koivisto | Kok. | 41 |
| Yli-Nisula, VeikkoVeikko Yli-Nisula | Kok. | 38 |
| Laitila, RaunoRauno Laitila | Kok. | 37 |
| Peltokangas, SuviSuvi Peltokangas | Kok. | 49 |
| Keisala, AulisAulis Keisala | PS | 71 |
| Kattelus, MarkkuMarkku Kattelus | PS | 43 |
| Luhtala, Vesa-PekkaVesa-Pekka Luhtala | PS | 36 |
| Honkala, PasiPasi Honkala | KD | 55 |
| Peltokangas, PäiviPäivi Peltokangas | KD | 44 |
| Kontola, VeikkoVeikko Kontola | SDP | 52 |
Valtuutetut > Kausi 2001–2004

Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Kuortaneen kunnanvaltuustoon valittiin seuraavat jäsenet:
| Valtuutetun nimi | Puolue | Äänimäärä |
| --- | --- | --- |
| Niemelä, IlmariIlmari Niemelä | Kesk. | 74 |
| Rankila, SeppoSeppo Rankila | Kesk. | 63 |
| Mäkelä, SatuSatu Mäkelä | Kesk. | 56 |
| Ilvola, MarttiMartti Ilvola | Kesk. | 55 |
| Ylimäki, EijaEija Ylimäki | Kesk. | 54 |
| Haapala, JaakkoJaakko Haapala | Kesk. | 53 |
| Vainionpää, MattiMatti Vainionpää | Kesk. | 53 |
| Anttila-Varpula, ElinaElina Anttila-Varpula | Kesk. | 46 |
| Porkkus, MattiMatti Porkkus | Kesk. | 44 |
| Sippola, EijaEija Sippola | Kesk. | 44 |
| Joensuu, AlpoAlpo Joensuu | Kesk. | 42 |
| Jylhä, JariJari Jylhä | Kesk. | 41 |
| Keisala, HannaHanna Keisala | Kesk. | 40 |
| Keski-Heikkilä, RaunoRauno Keski-Heikkilä | Kesk. | 38 |
| Ridanpää-Taittonen, AnnuAnnu Ridanpää-Taittonen | Kok. | 64 |
| Yli-Nisula, VeikkoVeikko Yli-Nisula | Kok. | 59 |
| Ala-Rasula, VesaVesa Ala-Rasula | Kok. | 52 |
| Vehniä, HarriHarri Vehniä | Kok. | 42 |
| Laitila, RaunoRauno Laitila | Kok. | 42 |
| Talvitie, PauliPauli Talvitie | Kok. | 37 |
| Keisala, AulisAulis Keisala | PS | 88 |
| Kattelus, MarkkuMarkku Kattelus | PS | 73 |
| Maunus, AnttiAntti Maunus | PS | 37 |
| Ojala, ArtoArto Ojala | KD | 43 |
| Honkala, PasiPasi Honkala | KD | 39 |
| Kontola, VeikkoVeikko Kontola | SDP | 48 |
| Nevansuu, SeppoSeppo Nevansuu | SDP | 30 |
Kuortaneen kunta Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueella

Kuortane kuuluu Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialueeseen joka kattaa koko Etelä-Pohjanmaan maakunnan alueen. 23. tammikuuta 2022 järjestetyssä vaalissa Annu Ridanpää-Taittonen valittiin Etelä-Pohjanmaan aluevaltuustoon. Kaikkiaan kuortanelaisia ehdokkaita oli yhdeksän.  Kuortaneen äänestysprosentti aluevaaleissa oli 49,5 %.
| Ehdokkaan nimi | Puolue | Äänimäärä | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Ridanpää-Taittonen, AnnuAnnu Ridanpää-Taittonen | Kok. | 521 | valittiin aluevaltuutetuksi |
| Toivola, TeppoTeppo Toivola | Kesk. | 380 | valittiin varavaltuutetuksi |
| Varila, RiikkaRiikka Varila | Kok. | 232 | valittiin varavaltuutetuksi |
| Palomäki, SeppoSeppo Palomäki | PS | 240 | valittiin varavaltuutetuksi |
| Lampinen, TaunoTauno Lampinen | PS | 53 | ei valittu |
| Mäki-Kahra, MaritaMarita Mäki-Kahra | KD | 38 | ei valittu |
| Saarimäki, JormaJorma Saarimäki | SDP | 36 | ei valittu |
| Mikkola, TuomasTuomas Mikkola | Vihr. | 22 | ei valittu |
| Riukulehto, SuleviSulevi Riukulehto | Vihr. | 43 | ei valittu |
Kunnanjohtajat

Epätäydellinen luettelo Kuortaneen kunnanjohtajina toimineista henkilöistä.
Rauno Myllymäki (1977–?)
Pentti Turunen (2001–2021)
Teemu Puolijoki (2021–)
Nobusuke Takatsukasa

Nobusuke Takatsukasa
Nobusuke Takatsukasa, joskus myös translitteroitu Nobusuke Taka-Tsukasa (jap. 鷹司信輔, 29. huhtikuuta 1889 – 1. helmikuuta 1959) oli japanilainen lintutieteilijä ja prinssi.
Takatsukasa oli tohtori Akira Iizukan oppilaita. Hänet mainitaan Seiichi Shimokōriyaman laatiman Hand-List of the Birds of Korea (1914) ‑luettelon kirjoittajanelikossa, mutta pidetään todennäköisenä, että hän ei itse osallistunut teoksen laatimiseen, vaan että kyseessä on Shimokōriyaman häneen kohdistama kunnianosoitus.
Takatsukasa julkaisi teoksen The Birds of Nippon (Board of Tourist Industry, Japanese Government Railways, Tokio) vuonna 1941 sekä useita kirjoituksia häkkilinnuista, kuten vuonna 1922 Aviculture in Japan (Avic. Mag. 13, 15–22).
Takatsukasa nimesi linnuista pohnpeinrillin (Rukia longirostra) yhdessä Yoshimaro Yamashinan kanssa ja joitakin alalajeja, muun muassa vuonna 1931 viirupöllön (Strix uralensis) alalajin momiyamae japanilaisen ornitologin Momiyaman kunniaksi.
Kanadan kivikausi

Kanadan kivikausi oli aikaa, jolloin alkuperäiskansat saapuivat Kanadaan, ja vaelsivat siellä, sieltä ja sinne. Epäillään paleointiaanien kulkeneen nykyisten Yhdysvaltain alueelle ja etelämmäs Kanadan kautta jääkauden lopuilla, jolloin mannerjäätikkö oli jo osin sulanut. Alussa kulttuuri pohjautui pitkälti metsästykseen ja keräilyyn, mutta myöhemmin maanviljely levisi Etelä-Kanadaan.
Jääkausi

Jääkauden huippuvaihe oli Kanadassa noin 22 000 – 18 000 eaa. Tällöin lähes koko Kanada oli suuren mannerjäätikön peitossa lähes koko alaltaan. Yllättäen jäätöntä oli ainoastaan luoteessa Yukonin seudulla Kanadan ja Alaskan rajaseudulla, missä ilmasto oli kuiva. Ei tiedetä varmasti asuiko siellä jääkauden huippukaudella ihmisiä, jos asui niin asutus oli harvaa ja keskittynyt jokilaaksoihin. Arkeologit kiistelevät vieläkin siitä, asuiko Amerikassa ihmisiä ennen jääkauden huippukautta, ja tehdyt ajoitukset ovat epävarmoja.
Joidenkin arkeologisten ajoitusten mukaan Pohjois-Yukonissa olisi asunut ihmisiä jo ennen jääkauden huippukautta 26 000 vuotta sitten ja Etelä-Ontariossa 9 500 vuoden päähän. Varhaista asutusta oli muun muassa Bluefish-luolassa joidenkin mukaan ehkä jo 40 000 eaa., ja viimeistään 18 000 vuotta sitten
Kanadan luoteisin osa saatettiin asuttaa jo joskus 12 000 kalenterivuotta eaa., jolloin ilmasto lämpeni. Paleointiaanit vaelsivat vuoteen 11 500 eaa. mennessä Yhdysvaltain alueelle ehkä Kanadaan avautunutta jääkäytävää pitkin, tai luultavammin pitkin Kanadan länsirannikkoa, josta jää suli melko pian pois, jo noin 13 000 eaa. Tämän jälkeen Kanadaa alettiin asuttaa etelästä ja ehkä myös pohjoisesta Alaskasta käsin.
Varhaisin jääkäytävän kohdalta tehty löytö on Charlienluolaan liittyvä esineistö.
Holoseenin alku

Joidenkin alkuperäiskansojen väitetään asettuneen nykyisille alueille jo hyvin varhain. Joka tapauksessa suuria kansainvaelluksia tapahtui vuosituhansien kuluessa ennen eurooppalaisten tuloa. Brittiläisessä Kolumbiassa Fraserin jokilaaksossa asui arkeologisten löytöjen tulkinnan mukaan S'ólh Téméxw -kansa ehkä jo holoseenikauden alusta noin 10000 – 9000 eaa. alkaen.
Noin 9000 – 8000 eaa. metsästäjien Plano-kulttuurit levittäytyivät muun muassa Nova Scotian jäästä vapautuneelle alueelle. Albertaan kehittyi erityinen Plano-kulttuurien traditio, joka teki Albertan kärkiä. Noin 8000 eaa. ilmasto oli suunnilleen sama kuin nykyinen, mutta jäätä vielä laajoilla alueilla. Jään vielä ollessa Hudsonin lahden yllä Aasiasta saapui na dene -ryhmä noin 8 000 eaa. levittäytyen Alaskasta Länsi-Kanadaan. Wendat-ihmiset saattoivat asettua Eramosa-jokea pitkin eteläiseen Ontarioon jo 8000 – 7000 eaa. Kanadan länsirannikolle syntyi 7000 – 5000 eaa. monia erikoistuneita lohenpyyntikulttuureja. Atlantin rannikolle syntyi niin sanottu Maritime archaic -kulttuuri, joka kukoisti 7000 – 1500 eaa.
Myöhempi kivikausi

Ehkä jo 4500 eaa. – 1500 eaa. vallitsi Kanadan havumetsissä Kanadan kilven arkaainen perinne (Shield Archaic), joka perustui karibun ja muun riistan metsästyksen lisäksi myös kalastukseen ja keräilyyn. Löydetyt asuinpaikat ovat veden äärellä.
Suurten järvien alueelle kehittyi kuparia myynyt metsästäjäkulttuuri noin 4000 eaa. Alaskan ja Kanadan rajoille Atlantin rannoille nousi 3000 – 1000 eaa. punamaalikulttuuri, jossa muun muassa kehoa maalattiin punaisella okravärillä. Jousi ja nuoli levisivät arktisille alueille noin 2500 ja sieltä vähitellen etelään päin syrjäyttäen atlatlin, keihäänheittimen. Noin 2 000 eaa. kaakkoisessa Kanadassa alkoi vaikuttaa itäisen metsämaan perinne.
Esi-Dorsetin kulttuurin edustajat ylittivät tiettävästi Beringinsalmen noin 2000 eaa. ja asuttivat Kanadan arktisia alueita noin 2000 – 500 eaa. välillä. Varsinainen Dorsetin kulttuuri vaikutti alueella 500 – 1500-luvuilla.
Noin 1000 eaa. maanviljely levisi etelästä Kanadan eteläosiin. Monet kansat lienevät asettuneen nykyisille paikoilleen joskus 500 eaa. – 1000 jaa. Noin 300 eaa. – 500 jaa. kumpuja rakentaneen Hopewell-kulttuurin vaikutus ulottui eteläiseen Kanadaankin Yhdysvalloista. Monetkaan kansat eivät olleet Kanadan alueella asuneet tuhansia vuosia alueellaan, kuten jo hävinneiden beothukien esimerkki osoittaa.
Inuitien uskotaan saapuneen täysin muista alkuperäiskansoista erillään noin vuonna 1200 jaa.
Kanadan varhaisia arkaaisia kulttuureja

Arkaaisen kauden alkuajan kulttuureja ajalla 8000 – 4000 eaa.. Varhaisimpia arkaaisia löytöpaikkoja on nykyään veden alla, koska vedenpinta on noista ajoista noussut. Kanadankin varhaisarkaaisella ajalla kivityökalut tehtiin lähinnä paikallisesta, ei muualta tuodusta kivestä niin kuin paleointiaanien ajalla. Toki muualtakin tuotua kiveä käytettiin. Joidenkin mukaan 10000 eaa. Yhdysvaltain lounaisosassa keksitty keihäänheitin levisi etelästä Kanadaan. Eteläisessä varhaisarkaaisessa kompleksissa ilmeni ensi kertaa kiviputki, jota käytettiin keihäänheittimen painona.
Kanadan keskiarkaaisesta kaudesta noin 6000 – 4000 eaa. tiedetään vielä vähemmän kuin varhaisarkaaisesta.
Varhainen Kanadan meriarkaainen Nova Scotia, Newfoundland, Labradorin niemimaan itäranta, Saint Lawrence-joen suisto, saapui etelästä rannikkoa pitkin
Suurten järvien varhaisarkaainen – St. Lawrence Erie- ja Ontariojärvien ympäristö sekä itäinen Huronjärven ranta. Lienee ollut sama kuin paleointiaaneista kehittynyt Hi-Lo eli keskinen varhaisarkaainen. Noin 9 500 vuotta sitten etelästä saapui sikäläisen varhaisarkaaisen kulttuurin edustajia.
Varhainen Kanadan kilven kulttuuri on erittäin huonosti tunnettu, ja saattaa olla pelkkä oletus Suurten järvien pohjoisranta, Etelä-Quebec, Ontario, Manitoba Winnipeg-järjestä koilliseen, Great Slave-järven ja Hudsoninlahden välimaasto. Pyrki leviämään alueellaan Manitobasta itään eli pohjoisesta etelään.
Tasankojen varhaisarkaainen Plano-kulttuureja, Kanadan preerialla, ulottui vain jäkäliä kasvavalle metsäalueelle, liittyen karibunmetsästykseen
Columbian ylätasangon varhainen kulttuuri
Kanadan lounaisrannikko Vancouverin seutu ja siitä pohjoiseen Vancouverin saari ja vastaava alue mantereella Brittiläisessä Kolumbiassa
Kanadan luoteisrannikko Alaskan rannikon Juneaun seudun "kaakkoinen kahva" ja siitä jonkin matkaa etelään suunnilleen Margaret Bayhyn asti
Luoteisen Kanadan sisämaan varhainen kulttuuri Yukonin seutu, ulottui Alaskan sisämaan jokilaaksoista ja pohjoisesta Yukonista Karhujärvelle ja Great Slave-järvelle, ja läntinen haara British Columbian pohjoisen vuoriston laaksoihin.
Pohjoinen arkaainen Alaska, Jäämeren rannikolla 4 500 – 4 000 eaa. liikkuvia karibun ja muiden eläinten metsästäjiä. Keihään kärkien sivussa lovitus.
Aiheesta muualla

Rausch, Jessica: The Canadian Aboriginals – Are the Canadian natives really equal to the white citizens today or are they still second class citizens? Freiherr-vom-Stein Schule. 23.4.2014. Viitattu 17.6.2019 (englanniksi).
Esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit
| --- | --- |
Yleistä:  Intiaanien alkuperä  Paleointiaanit  Amerikan historia 
Pohjois-Amerikka:  Pohjois-Amerikan intiaanit  Arkaainen kausi  Arkaaisen kulttuurin alueet  Jälkiarkaaiset kulttuurit  Kanadan kivikausi  Kanadan kilven arkaainen perinne  Alaskan varhaiset arktiset kulttuurit 
Keski-Amerikka:  Mesoamerikan intiaanikulttuurit  Mesoamerikan intiaanikulttuurien muotoutumisvaihe 
Etelä-Amerikka:  Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit  Keski-Andien intiaanikulttuurit  Perun varhaiskeraaminen kausi  Pohjois-Andien intiaanikulttuurit  Ecuadorin intiaanikulttuurit  Kolumbian intiaanikulttuurit
B.League

| B> League |
| --- | --- |
Laji:  koripallo
Maa(t):   Japani
Perustettu:  2015
Joukkueita:  18 (ylin taso)
Hallitseva mestari:  Link Tochigi Brex
Eniten mestaruuksia:  Link Tochigi Brex (1)
Sivusto:  bleague.jp
B.League on Japanin koripallon miesten pääsarja. Sarjaa on pelattu kaudesta 2016–2017 lähtien, ja sen kolmesta tasosta ylimmän voittaja on koripallon Japanin mestari.
B.League syntyi, kun Japanin koripalloliiton hallinnoima mestaruussarja ja yksityisomisteinen bj league yhdistyivät FIBAn vaatimuksesta ja suljettua Japanin koripalloliiton ulos toiminnastaan. Sarjan ensimmäisen kauden voitti Link Tochigi Brex.
B.Leaguen 1. tasolla pelanneet joukkueet

Akita Northern Happinets
Alvark Tokyo
Chiba Jets Funabashi
Levanga Hokkaido
Link Tochigi Brex
Sendai 89ers
Sun Rockers Shibuya
Niigata Albirex BB
San-en NeoPhoenix
Kawasaki Brave Thunders
Toyama Grouses
Yokohama B-Corsairs
Kyoto Hannaryz
Nagoya Diamond Dolphins
Osaka Evessa
Ryukyu Golden Kings
SeaHorses Mikawa
Shiga Lakestars
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut (japaniksi)
B.League[vanhentunut linkki] asia-basket.com (englanniksi)
Seinosuke Uchida

Seinosuke Uchida (1. joulukuuta 1884 – 28. huhtikuuta 1975) oli japanilainen lintutieteilijä.
Uchida työskenteli Japanin maatalousministeriön metsäosastolla. Hän toimi Japanin lintutieteellisen kongressin puheenjohtajana. Uchida tutki väiveitä eli lintujen loisia, ja julkaisi aiheesta useita tieteellisiä tutkimuksia.
Uchida mainitaan tohtori Akira Iizukan oppilaaksi. Uchida nimesi lukuisia uusia eläinlajeja ja alalajeja.
Käsienpesu

Käsienpesuohje
Käsienpesu on käsien puhdistamista lian tai mikro-organismien poistamiseksi. Käsienpesua voi harjoittaa vedellä tai vedettä, toistenlaisten nesteiden avulla tai saippuan kanssa. Jos hanavettä tai saippuaa ei saatavilla, muita vaihtoehtoja käsienpesuun ovat muun muassa veden kaataminen riippuvasta kanisterista tai tuhkan käyttäminen veden sijaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsienpesu Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Latvia
Lauri Pautola

Lauri Johannes Pautola  (15. lokakuuta 1908 Kalajoki – 6. joulukuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen opettaja, virkamies ja nuorisoasioiden kehittäjä.
Henkilöhistoria

Pautolan vanhemmat olivat opettaja Jaakko Fredrik Hiivala ja Katri Sofia Siipola ja puoliso vuodesta 1940 Hilkka Maila Marjatta Rainiemi. Pautola tuli ylioppilaaksi 1927 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1932. Hän oli Kulmakoulun uskonnon ja suomenkielen opettaja 1933–1941 ja opetusministeriön nuorisoasiain esittelijä 1944–1957. Pautola oli myös Suomen teiniliiton kuraattori 1940–48, valtion nuorisotyölautakunnan sihteeri 1944–1957 ja sukupuoli- ja siveellisyyskasvatuksen keskustoimikunnan puheenjohtaja 1948–1951.
Julkaisuja

Teinin kirja, Helsinki: Otava, 1945, toim. Lauri Pautola
Teinin laulukirja, Helsinki: Otava, 1948, toim. Lauri Pautola ja Jorma Louhivuori
Pohjoismaisia kansansatuja, Helsinki: Kuvataide, 1949, Gemma Funtek-Snellman, suom. Lauri Pautola
Kurrsitoiminnan opas, Helsinki: Otava, 1950, Lauri Pautola ja Jorma Louhivuori
Kasvattajan ja nuorisonohjaajan kirjaopas, Helsinki: Valtioneuvoston kirjapaino, 1950
Taidatko kasvattaa, johtaa, opettaa?: kasvatus- ja opetusoppia sekä ihmistuntemusta urheilun- ja nuorisonohjaajille ja muille kasvattajille, Helsinki: Otava, 1952, Aatto Kaljunen ja Lauri Pautola
Lapsuus- ja nuoruusiän sukupuolinen kehitys ja kasvatus, Helsinki: Otava, 1952, Asser Stenbäck ja Lauri Pautola
Kuvataiteen aapinen, Helsinki: Kuvataide, 1953, Eero E. Vainio ja Lauri Pautola
Nissan Interstar

Nissan Interstar on Nissanin vuodesta 2002 lähtien valmistama suurikokoinen pakettiautomalli, joka korvasi mallistossa Nissan Traden. Interstarin sisarmallit ovat Opel Movano ja Renault Master. Vuosina 2010–2021 mallia myytiin Nissan NV400 -nimisenä, kunnes valmistaja palautti Interstar-nimen takaisin käyttöön.
Nissan Interstar I (2002–2010)

| Nissan Interstar |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2002–2010
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Nissan Trade
Seuraaja:  Nissan Interstar II
Teknisesti samankaltaisia:  Opel Movano A Renault Master II
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,9–3,0 l
Teho:  82–146 hv
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti
Opel Movano oli esitelty jo vuonna 1997 sisarmalliksi samaan aikaan markkinoille tulleelle toisen sukupolven Renault Masterille, mutta Interstar liittyi kolmikkoon vasta vuonna 2002. Interstaria valmistettiin sisarmalliensa tavoin Renault’n tehtaalla Ranskan Batillyssa. Interstaria valmistettiin pakettiauton lisäksi myös pikkubussiversio Busina ja lava-autona. Saatavilla oli kaksi eri akseliväliä ja korikorkeutta. Pikkubussia valmistettiin vain pidemmällä akselivälillä.
Aluksi tarjolla oli kolme dieselmoottoria: 1,9 dCi (82 hv), 2,5 dCi (100/115 hv) ja 3,0 dCi (136 hv). Vuonna 2006 markkinoille tulivat uudet 2,5-litraiset dieselit teholtaan 120 ja 146 hevosvoimaa, joiden rinnalle alkuperäisistä moottoreista jäi ainoastaan 100-hevosvoimainen. Saatavana oli viisi- ja kuusivaihteisten manuaalivaihteistojen lisäksi myös kuusiportainen robottivaihteisto.
Vuonna 2003 Interstar kävi sisarmalliensa tapaan läpi perusteellisen kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkonäköä muutettiin enemmän Primastaria muistuttavaksi. Auto sai täysin uudet puskurit, ajovalot ja etusäleikön. Sisällä ohjauspyörä ja kojelauta vaihdettiin uusiin.
Pakettiauton perusvarustukseen kuului kuljettajan turvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, 16 tuuman teräsvanteet osittain peittävin pölykapselein, lämmitettävät istuimet, keskuslukitus, ikkunaton liukuovi matkustajan puolella ja lämmitettävät sähköpeilit.
Busissa oli lisäksi matkustajan turvatyyny, täyskapselit, ohjaamon ja matkustamon ilmastointi, takaosan lämmitys, ajotietokone, vakionopeudensäädin, radio/CD-soitin ja ikkunallinen liukuovi matkustajan puolella.
Comfort-paketin (vain pakettiauto) mukana sai ilmastoinnin ja radio/CD-soittimen.
Comfort plus -paketissa (vain pakettiauto) oli lisäksi pysäköintitutka takana, vakionopeudensäädin ja ajotietokone.
Safety-pakettiin (vain pakettiauto, Comfortin yhteydessä) sisältyi lisäksi matkustajan turvatyyny ja ESP (ei robottivaihteiston kanssa).
Joulukuussa 2009 tarjolle tuli Interstar Cargoline -erikoismalli, jossa oli vakiona Comfort plus -pakettiin sisältyvät varusteet. Moottori oli 2,5-litrainen (120 hv). Värivaihtoehtoina Cargolinessa olivat valkoinen perusväri, hopea metalliväri sekä beige metalliväri.
Nissan Interstar II (2010–)

| Nissan Interstar II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Valmistaja:  Nissan
Valmistusvuodet:  2010–
Muut nimet:  Nissan NV400
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto umpikoriauto
Edeltäjä:  Nissan Interstar I
Teknisesti samankaltaisia:  Opel Movano B Renault Master III
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2–9
Kuormatila:  8–17 m³
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,3 l
Teho:  110–165 hv
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto takaveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen robotti
Mitat
Pituus:  5 048–7 142 mm
Akseliväli:  3 182–4 332 mm
Leveys:  2 470–2 654 mm
Korkeus:  2 305–3 250 mm
Toisen sukupolven malli esiteltiin alun perin Nissan NV400 -nimisenä. Edeltäjästään poiketen auton saa etuvetoisen lisäksi myös takavetoisena. Saatavana on neljä akselipituutta ja kolme korikorkeutta. Pakettiauton lisäksi valmistetaan seitsemänpaikkaista kaksikäyttöauto Crew Vania sekä kuusi- tai yhdeksänpaikkaista Combia. Valittavana on myös normaali tai jatko-ohjaamollinen lava-auto sekä erillisellä tavaratilalla varustettu umpikoriauto. Tavaratilaa on korimallista riippuen 8–17 kuutiometriä.
Moottorina on Renault’n 2,3-litrainen dieselmoottori, josta on yhteensä viisi tehovaihtoehtoa: 2,3 dCi (110/125/150 hv) sekä 2,3 dCi Twin Turbo (135/165 hv). Twin Turboissa on vakiona start/stop-järjestelmä, jonka saa 110-hevosvoimaiseen lisävarusteena. Etuvetoiseen on valittavassa kaikki moottorit, mutta takavetoiseen saa vain 150-hevosvoimaisen dCi:n ja molemmat Twin Turbot. 150-hevosvoimaiseen saa halutessaan kuusiportaisen robottivaihteiston. Vakiona kaikkien moottorien yhteydessä on kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Pakettiauton vakiovarustukseen kuuluu kuljettajan etu- ja sivuturvatyyny, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, ESP, mäkilähtöavustin, teräsvanteet osittain peittävin pölykapselein, manuaali-ilmastointi, vakionopeudensäädin, lämmitettävä neljässä suunnassa säädettävä kuljettajan istuin, etusumuvalot, ikkunallinen väliseinä, lämmitettävät sähköpeilit, radio/CD-soitin ja Bluetooth-järjestelmä.
Vuoden 2019 lopussa NV400 koki uudistuksia, jolloin se sai muun muassa uuden kojelaudan ja ohjauspyörän. Uusia turvavarusteita ovat kaistavahti ja kuolleen kulman valvontajärjestelmä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nissan Interstar Wikimedia Commonsissa
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Yoshimaro Yamashina

Yoshimaro Yamashina (jap. 山階芳麿, 5. heinäkuuta 1900 Tokio Japani – 28. tammikuuta 1989 Tokio) oli japanilainen lintutieteilijä ja markiisi.
Yoshimaron isä oli prinssi Kikumaro Yamashina. Hän opiskeli Tokion keisarillisessa yliopistossa ja valmistui 1931. Hän väitteli tohtoriksi lintujen soluopista eli sytologiasta Hokkaidōn yliopistossa 1942. Yamashina jatkoi soluopin parissa, mutta hän perehtyi myös lintujen systematiikkaan ja Japanin sekä Itä-Aasian ja Tyynenmeren linnustoon.
Yamashina perusti nimeään kantavan tutkimuslaitoksen Yamashinan ornitologialaboratorion kotiinsa Shibuyaan, jossa hän säilytti lintukokoelmaansa, lintutieteellistä kirjastoaan ja tutkimuslaitteistoaan.
Yamashinan kirjallinen tuotanto oli laaja. Hänen ehkä tunnetuin teoksensa on Handlist of the Japanese Birds, jonka tekemiseen osallistui myös useita muita kirjoittajia. Vuonna 1961 hän julkaisi teoksen Birds in Japan. Hän liittyi American Ornithologists' Unioniin 1927 ja sai liiton kunniajäsenyyden 1953.
Yamashina nimesi linnuista pohnpeinrillin (Rukia longirostra), yhdessä Takatsukasan kanssa, lentokyvyttömän okinawanluhtakanan (Gallirallus okinawae), yhdessä Manon kanssa, mariaanienmonarkin (Monarcha takatsukasae) ja palaunpöllösen suvun Pyrroglaux.
Peugeot Boxer

Peugeot Boxer on Peugeot’n vuodesta 1994 lähtien valmistama pakettiautomalli, joka korvasi Peugeot J5:n. Boxer on lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Ducaton ja Citroën Jumperin kanssa. Kuten sisarmerkkienkin mallit, Boxer on erityisen suosittu matkailuautojen alustana. Boxeria valmistetaan sisarmalliensa kanssa Italian Atessassa Sevel Surin tehtaalla.