stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veles (jumala)
Vaurauden ja karjan jumala

Velesin tärkein käytännöllinen tehtävä oli slaavilaisten heimojen karjan suojelu. Häneen viitattiin usein nimellä skotji bog, karjajumala. Hänen tuntomerkkejään olivat härän tai pässin sarvet, samoin lampaan villa. Vaikka nimen Veles etymologia ei ole selvä, näyttää mahdolliselta että se periytyisi esi-indoeurooppalaisesta sananjuuresta *wel, joka merkitsi villaa. Slaavilainen kansanperinne näyttää tukevan tätä käsitystä: kuten sanottu Veles oli taikuuden jumala, ja joissakin kansan kertomuksissa ilmaus presti vunu (villan kutominen) tai erityisesti mustan villan kutominen viittaa maagisiin voimiin. Joissakin koleda-lauluissa lampaanvillaan pukeutuneet miehet laulavat kutovansa mustaa villaa.
Velesiä pidettiin paimenten suojelusjumalana, kun Perun sateen antajana oli maanviljelijöiden jumala. Velesillä oli kuitenkin osuus myös sadonkorjuussa. Monilla slaavilaisilla kansoilla, erityisesti venäläisillä, oli tapana sitoa leikkaamansa vehnän ensimmäiset tähkät amuletiksi, joka suojeli sadonkorjuuta pahoilta hengiltä. Tätä kutsuttiin "Velesin parran sitomiseksi". Useissa eteläslaavilaisissa kielissä on sellaisia sanontoja kuin primiti boga za bradu (tarttua jumalaa parrasta), jotka viittaavat hyvään onneen ja varallisuuden saavuttamiseen.
Kristillisellä ajalla

Kristinuskon saapumisen jälkeen Veles jakaantui useiksi hahmoiksi. Manalan jumalana ja lohikäärmeenä hänet samastettiin tietysti Saatanaan, mutta hyväntahtoisempi puoli yhdistyi moniin kristinuskon pyhimyksiin. Karjan suojelijana hänet yhdistettiin Pyhään Blasiukseen. Esimerkiksi Jaroslavlissa ensimmäinen Velesin pakana-alttarin päälle rakennettu kirkko omistettiin Blasiukselle, jota pidettiin paimenten suojelijana. Monissa itäslaavilaisissa kansantarinoissa Velesin korvasi Pyhä Nikolaus kenties sen vuoksi, että tätä pyhimystä kuvataan joskus vaurauden antajaksi ja tietynlaiseksi pilailijaksi.
On merkillepantavaa, että Velesiin yhdistettiin slaavilaisessa mytologiassa hyvin monipuolisia ominaisuuksia. Esimerkiksi Perunia ei koskaan kunnioitettu muuna kuin ukkosen ja myrskyn jumalana. Muissa indoeurooppalaisissa mytologioissa samanlaiset jumalat jakautuivat vähitellen useiksi jumaluuksiksi. Esimerkiksi kreikkalaisessa mytologiassa ainakin neljä hahmoa jakaa samoja ominaisuuksia Velesin kanssa: Pan (musiikki ja karja), Hermes (taikuus ja pilailu), Haades (kuolema ja manala) ja Tyfon (ukkosenjumala Zeuksen käärmevihollinen). Vain kelttiläisestä mytologiasta löytyy monipuolisuudessaan Velesin veroinen jumala: Cernunnos, druidien, luonnon, sarvekkaiden eläinten ja šamanismin jumala, jonka tunnus oli sarvekas käärme tai sarvipäinen ihminen.
Thage G. Peterson

| Thage G>  Peterson |
| --- | --- |
 Thage G. Peterson puhumassa Sergelin torilla vuonna 2010 Ruotsin Afganistanin sotaan osallistumista vastaan.
Ruotsin puolustusministeri
 Ingvar Carlssonin ja Göran Perssonin hallitukset 7. lokakuuta 1994 – 1. helmikuuta 1997  
Edeltäjä:  Anders Björck
Seuraaja:  Björn von Sydow
Ruotsin valtiopäivien puhemies
 1988–1991  
Edeltäjä:  Ingemund Bengtsson
Seuraaja:  Ingegerd Troedsson
Ruotsin yhteensovittamisministeri
 Göran Perssonin hallitus 1. helmikuuta 1997 – 7. lokakuuta 1998  
Edeltäjä:  Leif Pagrotsky
Seuraaja:  Lena Hjelm Wallén
 Olof Palmen hallitus 1. marraskuuta 1975 – 8. lokakuuta 1976  
Edeltäjä:  Carl Lidbom
Seuraaja:  Carl Tham
Ruotsin oikeusministeri
 Ingvar Carlssonin hallitus 7. kesäkuuta 1988 – 30. syyskuuta 1988  
Edeltäjä:  Anna-Greta Leijon
Seuraaja:  Laila Freivalds
Ruotsin elinkeinoministeri
 Olof Palmen ja Ingvar Carlssonin hallitukset 8. lokakuuta 1982 – 30. syyskuuta 1988  
Edeltäjä:  Nils G. Åsling
Seuraaja:  Ivar Nordberg
Kansanedustaja
 Tukholman vaalipiiri 1971–1998  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Thage Gerhard Peterson
Syntynyt: 24. syyskuuta 1933 (ikä 91)
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue
Thage Gerhard Peterson (s. 24. syyskuuta 1933) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, joka on urallaan istunut valtiopäivillä vuosina 1971–1998, toiminut niiden puhemiehenä 1988–1991 ja ollut muun muassa Ruotsin elinkeinoministeri 1982–1988 sekä puolustusministeri 1994–1997.
Teoksia

Resan mot Mars (1999)
Resan till Berg – Ska hela Sverige leva? (2000)
Olof Palme som jag minns honom (2002)
Aiheesta muualla

Thage G. Peterson Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thage G. Peterson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Muut:  IdRef
Leni Björklund

| Leni Björklund |
| --- | --- |
 Leni Björklund vuonna 2003.
Ruotsin puolustusministeri
 Göran Perssonin hallitus 2002–2006  
Edeltäjä:  Björn von Sydow
Seuraaja:  Mikael Odenberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 1944 (ikä 80–81)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Leni Björklund (s. 1944) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi Ruotsin puolustusministerinä vuosina 2002–2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leni Björklund Wikimedia Commonsissa
Leni Björklund Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kaukolämpö

Kaukolämpö on rakennusten lämmitysmuoto, jossa lämpöä toimitetaan kaukolämpöverkossa kiertävän kuuman veden tai kuuman vesihöyryn avulla. Asiakas voi käyttää kaukolämpöä tilojen ja käyttöveden lämmittämiseen sekä muihin lämmitystarpeisiinsa.
Kaukolämpö on erityisesti kaupunkien ja taajamien lämmitysmuoto. Kaukolämpö on kehittynyt viimeisten vuosikymmenien aikana ja siksi se on edelleen kilpailukykyinen ja asiakkaiden usein valitsema lämmitysmuoto. Kaukolämpö on kehittynyt sähkövoimalaitosten hukkalämmön hyödyntämisestä, jolla voimalaitoksen kokonaishyötysuhde on saatu nostettua korkeammaksi. Kaukolämpöä käytetään kylmissä ilmastoissa, erityisesti Pohjois- ja Itä-Euroopassa. Se on myös Suomen yleisin rakennusten lämmitysmuoto. Maailman suurin kaukolämmön tuottaja on Venäjä.
Kaukolämpöä tuotetaan voimalaitoksissa, jotka on optimoitu sähkön ja lämmön yhteistuotantoon. Yksi kaukolämmön haasteista on, kuinka lämpöä tuotetaan verkostoon, kun kivihiilen energiakäytöstä luovutaan Suomessa vuoteen 2030 mennessä. Kaukolämmön haasteena ovat myös matalaenergiatalot, joiden lämmöntarve on pieni.
Toimintaperiaate > Asiakkaan laitteet

Asiakkaat ottavat kaukolämmön vastaan lämmönjakokeskuksessa, jossa on lämmönvaihdin. Vaihdin siirtää lämmön kaukolämpöverkosta asiakkaan lämmönjakoverkoston kautta rakennuksissa oleviin lämmönjakolaitteisiin, kuten pattereihin, lattialämmitysverkostoon tai ilmanvaihtoon sekä lämpimään käyttöveteen. Asiakkaan rakennuksessa ja lämmönjakolaitteissa kiertää lämmin käyttövesi, joka on erillään vaihtimessa kaukolämpövedestä, joka on värjättyä.
Asiakkaan lämmönjakokeskukseen vaihdinpakettiin kuuluvat lämmityksen ja käyttöveden lämmönsiirtimet sekä mahdollinen ilmanvaihtosiirrin, säätölaitteet, pumput, paisunta- ja varolaitteet, lämpö- ja painemittarit sekä sulkuventtiilit. Lämmönjakokeskukset ovat tehdasvalmisteisia kokonaisuuksia. Lämmönjakokeskus asennetaan yleensä erilliseen tekniseen laitetilaan. Laitteiden tilantarve on pieni, koska kattiloita, varaajia tai polttoainevarastoja ei tarvita.
Toimintaperiaate > Kaukolämpöverkko

Lämpö siirretään asiakkaille kuumana vetenä suljetussa kaksiputkisessa kaukolämpöverkossa. Kuuma vesi johdetaan kiinteistön lämpöjakokeskukseen, jossa se luovuttaa lämpöä vaihtimen kautta asiakkaiden lämmitysverkkoon ja lämpimän käyttöveden valmistukseen. Talot käyttävät lämpöä huoneiden ja käyttöveden lämmittämiseen sekä ilmanvaihtoon. Kaukolämpöverkon vesi palaa jäähtyneenä paluujohdossa takaisin tuotantolaitokseen uudelleen lämmitettäväksi. Kaukolämpövesi ei kierrä talojen lämmitysverkossa.
Rakennukseen tulevan kaukolämpöveden lämpötila vaihtelee kovimpien pakkasten 115 °C:sta kesäajan noin 65 °C:seen. Asiakkailta tuotantolaitoksiin palaavan veden lämpötila vaihtelee välillä 25–50 °C. Rakennuksen lämmityslaitteet toimivat hyvin, kun kaukolämpöverkkoon palaavan veden lämpötila on alle 45 °C. Lämmityskaudella hyvä jäähtymistaso on 40–60 °C.
Kaukolämpövesi on käsitelty mekaanisten epäpuhtauksien ja hapen poistamiseksi ja putken sisäpuolisen korroosion estämiseksi. Usein vesi myös värjätään mahdollisten vuotojen tai vaurioiden paikantamiseksi. Veden vihertäväksi muuttava väriaine ei ole terveydelle eikä ympäristölle vaarallista. Kaukolämpövesi on värjätty vihertävän keltaisella, vesien merkkaukseen tarkoitetulla väriaineella nimeltään Pyranin. Veden värjäys helpottaa vuotojen paikantamista ja kaukolämpöveden erottamista talousvedestä.
Pyranin on pyreenisulfonihappo-väriaine, joka täyttää muun muassa kosmetiikka-asetuksen mukaiset puhtausvaatimukset. Se on kuitenkin säilytettävä erillään elintarvikkeista ja nautintoaineista. Käyttövesisiirtimen rikkoutuessa saattaa talousveteen sekoittua vihreää kaukolämpövettä. Värjäytynyttä vettä ei suositella ruoanlaittoon tai muutoin sisäisesti nautittavaksi. Ihokosketus ei kuitenkaan aiheuta haittaa, joten käsien pesu, kukkien kastelu ja muu normaali veden käyttö luonnistuu myös siirrinrikon aikana.
Kaukolämmön toimitusvarmuus on lähes sataprosenttinen: keskimäärin asiakkaan lämmöntoimitus on keskeytyneenä 1–2 tuntia vuodessa. Kaukolämpöverkot ovat useimmiten silmukoituja, mikä mahdollistaa esimerkiksi vikatilanteissa asiakkaiden lämmönsaannin useammalta kuin yhdeltä syöttösuunnalta.
Toimintaperiaate > Kaukolämmön tuotanto

Kaukolämpöä voidaan tuottaa lukuisilla eri tavoilla ja tuotantomuoto tai energianlähde voidaan tarvittaessa vaihtaa. Kaukolämpö tuotetaan kuitenkin lähes täysin höyryvoimaa tuottavilla polttoaineilla, lähde? fossiilisilla (kuten maakaasu ja kivihiili) tai muilla  (kuten metsähake ja turve). Kyseiset polttoaineet tuottavat huomattavan määrän hiilidioksidipäästöjälähde?. Kaukolämpö tuottaa noin puolet Helsingin kaikista hiilidioksidipäästöistä.
Tulevaisuudessa erilaisten uusiutuvien energialähteiden sekä teollisuuden ja yhdyskuntien ylijäämälämpöjen ennakoidaan edelleen lisääntyvän voimakkaasti. Uusiutuvien polttoaineiden käyttö on lisääntynyt ja hiilidioksidipäästöt ovat siten vähentyneet.
Kaukolämmöstä vuosittain 70–75 prosenttia tuotetaan lämmön ja sähkön yhteistuotantona. Lämmön ja sähkön yhteistuotannossa tuotetaan sekä lämpöä että sähköä samassa prosessissa. Tämä on erittäin tehokasta, koska tällöin sähkön lauhdetuotannossa syntyvä hukkaan menevä energia voidaan hyödyntää. Yhteistuotanto on miltei kaksi kertaa tehokkaampaa verrattuna sähkön ja lämmön erilliseen tuotantoon. Yhteistuotanto on tehokasta, sillä polttoaineen energia hyödynnetään lähes 90-prosenttisesti.
Kaukolämpöä tuotetaan myös erillisissä lämpökeskuksissa. Myös niissä käytetään lisääntyvissä määrin uusiutuvia polttoaineita. Suuremmissa yksiköissä esimerkiksi puun polttaminen on tehokkaampaa kuin hyvin pienissä yksiköissä. Samasta polttoaineesta saadaan enemmän energiaa hyötykäyttöön ja hukkaan menee vähemmän. Myös savukaasujen puhdistaminen päästöistä ja pienhiukkasista on edullisempaa isommissa yksiköissä kuin lukuisissa pienissä.
Suomessa on kaukolämpöverkkoja, joissa energia tuotetaan kokonaan uusiutuvilla energianlähteillä.lähde?
Kaukolämmön hinta

Suomessa on yleisesti käytössä hinnoittelujärjestelmä, joka jakaantuu:
liittymismaksuun
tehomaksuun
energiamaksuun
Kaukolämpötoiminnan viranomaisvalvonta perustuu Suomessa pääosin kilpailulainsäädäntöön. Kuluttaja-asiakkaiden asemaa turvaa lisäksi kuluttajansuojalaki. Kaukolämpöyritys on kilpailuviraston mukaan määräävässä markkina-asemassa kaukolämpöön liitettyjen asiakkaiden suhteen. Lisäksi hinnoittelua säätelee energiaverotus. Myös päästöjen vaikutukset on otettava huomioon. Energiateollisuus ry kerää kotimaisilta kaukolämpöyrityksiltä tietoja kolmen erisuuruisen uuden asuinrakennuksen kaukolämmön hinnoista kaksi kertaa vuodessa.
Kaukolämmön historia

Nykyisen muotoiseksi kaukolämmitykseksi tunnistettavaa taajamien lämmitystoimintaa on harjoitettu noin 1820-luvulta asti. Ensimmäiset laitokset syntyivät Yhdysvalloissa pian teräsputkien valmistusmenetelmien keksimisen jälkeen. 1800-luvun lopulla höyrylämpö teki mahdolliseksi pilvenpiirtäjien rakentamisen sellaisina kuin ne nyt Yhdysvalloissa tunnetaan. Saksassa kaukolämmitys aloitettiin 1893 ja muualla Euroopassa seuraavina vuosikymmeninä. Pohjoismaissa kaukolämmön leviämistä edisti toisen maailmansodan jälkeen korkeatasoisen lähiörakentamisen idea.
Suomen ensimmäinen nykyisenkaltaiseen perusratkaisuun eli vesikiertoon perustuva kaukolämpölaitos otettiin käyttöön Espoon Tapiolassa vuonna 1953 ja sen ensimmäinen asiakas liitettiin lämpöverkkoon vielä samana vuonna. Myös Helsingissä päästiin käynnistämään kaukolämmön jakelua samoihin aikoihin, kun verkkoon kytkettiin ensimmäinen asiakas vuonna 1953. Tekniikaltaan Helsingin ensimmäinen kaukolämpövoimala tosin poikkesi nykyisestä vesikiertoisesta perusratkaisusta siten, että lämpö toimitettiin asiakkaalle höyrynä. Helsingissä ensimmäinen vesikaukolämpöä tuottava voimalaitos oli Salmisaari A ja ensimmäinen asiakas joka liitettiin verkkoon vuonna 1957 oli Ravintolakoulu Perho, jonka rakennus valmistui sopivasti putkireitin varrelle samana vuonna.
Kaukolämpö eri maissa

Kaukolämmitystoimintaa harjoitetaan nykyisin eri puolilla maailmaa: Länsi- ja Itä-Euroopassa, Pohjois-Amerikassa sekä Aasian maista Japanissa, Koreassa, Kiinassa ja Mongoliassa. Euroopassa noin 10 % lämmöntuotantotarpeesta toteutetaan kaukolämmöllä, Pohjois-Amerikassa noin 4 %. Kaukolämmön suurin tuottajamaa on Venäjä, joka tuottaa vuosittain arviolta 1 700 000–2 400 000 GWh kaukolämpöä. EU:ssa kaukolämmön markkinaosuus on 13 % asuin- ja palvelurakennusten lämmityksestä.
Kaukolämpö eri maissa > Kaukolämpö Suomessa

Noin 2,7 miljoonaa suomalaista asuu kaukolämpötaloissa. Suomessa kaukolämmön markkinaosuus rakennusten lämmityksessä on noin 46 %. Omakotitaloista kaukolämmöllä lämmitettyjä on runsas 7 % lämmitysenergiasta. Suurimmissa kaupungeissa kaukolämmön markkinaosuus on yli 90 %.
Myös uudisrakentamisessa kaukolämmön asema on vahva: uusista kerrostaloista yli 95 % liitetään kaukolämpöön, palvelurakennuksista 75 %. Uusista pientaloista 14 % valitsee lämmitysmuodokseen kaukolämmön.
Kaukolämpö eri maissa > Kaukolämpö Suomessa > Voimalaitokset ja kiinteät lämpökeskukset

Kaukolämpö on hajautettua, alueellista toimintaa. Energiateollisuus ry:n jäsenyritykset:
165 kuntaa ja kaupunkia
109 voimalaitosta
735 kiinteää lämpökeskusta
375 siirrettävää lämpökeskusta
Kansainvälistä tunnustusta

Suomalainen kaukolämpö- ja jäähdytysosaaminen on saanut myös kansainvälistä tunnustusta, muun muassa seuraavissa kilpailuissa:
Global District Energy Climate Awards
1st International DHC+ Student Awards.
Kaukojäähdytys

Uusin tapa hyödyntää entistä paremmin primäärienergiaa on kaukojäähdytys. Tässä käytetään hyödyksi lämpö, joka menisi muuten hukkaan jäteveden mukana (lämpöpumpulla) tai muuna ylijäämäenergiana esimerkiksi ydinvoimalaitoksista (absorptiojäähdytyksellä) tai sitten voidaan käyttää luonnon omia kylmävarastoja (vapaajäähdytys talvella merestä).
Lämpöpumput kaukolämpöjärjestelmässä

Wärtsilän ja Pöyryn mukaan kaukolämpöä kannattaa tuottaa sähköstä lämpöpumpuilla. Wärtsilän mukaan tuulivoimaa käytetään tulevaisuudessa kaukolämmön tuotantoon lämpöpumpputeknologialla. Konsulttiyhtiö Pöyry on esittänyt samaa ajatusta.
VALOR Partners Oy:n tekemässä selvityksessä suurten lämpöpumppujen potentiaali Suomessa oli 3–4 TWh eli 9–13 prosenttia kaukolämmöstä. Suuria teollisen mittakaavan lämpöpumppuja valmistaa Johnson Controls.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaukolämpö Energiateollisuus ry:n verkkosivuilla
Kaukojäähdytys Energiateollisuus ry:n verkkosivulla
Veli-Matti Mäkelä, Jarmo Tuunanen: Suomalainen kaukolämmitys, Oulun ammattikorkeakoulu ja Mikkelin ammattikorkeakoulu, oppimateriaalia, 2015 ISBN: 978-951-588-507-4 (pdf)
WWF
Energiantuotanto
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:  ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:  ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:  aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:  ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:  rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:  hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:  ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva 
Salmisaaren voimalaitoksella Helsingissä tuotetaan kaukolämpöä sähkön ja lämmön yhteistuotantona.
Kaukolämmön tuotannon energialähteet Suomessa vuonna 2014
Kartalle on merkitty Suomessa kaukolämpöä tuottavat laitokset.
Mikael Odenberg

| Mikael Odenberg |
| --- | --- |
 Mikael Odenberg vuonna 2007.
Ruotsin puolustusministeri
 Reinfeldtin hallitus 6. lokakuuta 2006 – 5. syyskuuta 2007  
Edeltäjä:  Leni Björklund
Seuraaja:  Sten Tolgfors
Valtiopäiväedustaja
 Tukholman vaalipiiri 1991–2007  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1953
Tiedot
Puolue:  maltillinen kokoomus
Mikael Odenberg (s. 1953) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko. Hän istui valtiopäivillä vuosina 1991–2007 ja toimi Ruotsin puolustusministerinä vuosina 2006–07. Sotilasarvoltaan hän on majuri.
Aiheesta muualla

Mikael Odenberg Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikael Odenberg Wikimedia Commonsissa
Kai Myrberg

| Kai Myrberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1962 (ikä 62) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto, Suomen ympäristökeskus, Merentutkimuslaitos (1988–2008)
Tutkimusalue:  Itämeri
Kai Myrberg (s. 12. elokuuta 1962 Helsinki) on filosofian tohtori, geofysiikan dosentti, professori, suomalainen merentutkija ja tietokirjailija. Hän toimii Suomen ympäristökeskuksen johtavana tutkijana. Hän oli vuosina 2015–2017 Kansainvälisen Merentutkimusneuvoston (ICES) varapresidentti. Vuosina 2017–2022 hän toimi Klaipedan yliopiston osa-aikaisen professorina. Myrberg sai vuonna 2020 tiedonjulkistamisen valtionpalkinnon.
Teokset

Myrberg, Kai: Analysing and modelling the physical processes of the Gulf of Finland in the Baltic Sea (Väitöskirja).  Helsinki:  Merentutkimuslaitos, 1998.  ISBN 952-11-0305-1
Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti & Kuosa, Harri: Itämeren fysiikka, tila ja tulevaisuus.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2006.  ISBN 951-570-654-8
Raateoja, Mika & Myrberg, Kai & Flinkman, Juha & Vainio, Jouni: Kotimeri – Itämeri ympärillämme.  Helsinki:  Merentutkimuslaitos, 2008.  ISBN 978-951-37-5283-5
Leppäranta, Matti & Myrberg, Kai: Physical Oceanography of the Baltic Sea.  Berliini, Heidelberg, New York:  Springer-Verlag, 2009.  ISBN 978-3-540-79702-9
Rintala, Janne-Markus & Myrberg, Kai (toim.): The Gulf of Finland – Finnish-Russian-Estonian cooperation to protect the marine environment – history and prospects for the future.  Helsinki:  Suomen ympäristöministeriö, 2009.  ISBN 978-952-11-3597-2
Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti: Meret, maapallon siniset kasvot. Ursa 2014, julkaisu 139, 214 s.
Myrberg, Kai & Leppäranta, Matti: Itämeri ja Ihminen. Tammi 2019, 300 s.
Myrberg Kai: Pohjois-Koreassa vain porsaat ovat onnellisia, Minerva, 2021, 440 s. (Teos kustantajan sivustolla)
Myrberg, Kai: Viimeinen paraati Pjongjangissa. Minerva 2022, 238 s. (Teos kustantajan sivustolla)
Myrberg, Kai: Pohjois-Koreassa vain Johtaja on korvaamaton. Docendo, 2025, 364 .(https://docendo.fi/kirjat/pohjois-koreassa-vain-johtaja-on-korvaamaton/).
Anna-Caren Sätherberg

| Anna-Caren Sätherberg |
| --- | --- |
 Anna-Caren Sätherberg vuonna 2016.
Ruotsin maaseutuministeri
 Anderssonin hallitus 30. marraskuuta 2021 – 18. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Ibrahim Baylan (vt.)
Seuraaja:  Peter Kullgren
Valtiopäiväedustaja
 2014–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1964  Östersund, Ruotsi
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
Aiheesta muualla
www.regeringen.se/sveriges-regering/naringsdepartementet/anna-caren-satherberg
Anna-Caren Sätherberg (s. 1964 Östersund) on ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2014 ja oli Ruotsin maaseutuministeri 2021–2022.
Yksityiselämä

Sätherbergillä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Anna-Caren Sätherberg Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Anna-Caren Sätherberg Ruotsin hallituksen verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna-Caren Sätherberg Wikimedia Commonsissa
Apollonios ja Tauriskos

| Apollonios ja Tauriskos> Ἀπολλώνιος, Ταυρισκός.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 100-luku eaa.? Tralleis
Kuollut: 1. vuosisata eaa.
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 100 eaa.
Ala:  kuvanveistäjiä
Taidesuuntaus:  hellenistinen kuvanveisto
Kuuluisimpia töitä:  Farnesen härkä
Apollonios (m.kreik. Ἀπολλώνιος ὁ Τραλλιανός, Apollōnios ho Trallianos, lat. Apollonius) ja Tauriskos (m.kreik. Ταυρισκός ὁ Τραλλιανός, Tauriskos ho Trallianos, lat. Tauriscus) olivat kaksi antiikin kreikkalaista kuvanveistäjää, jotka edustivat hellenististä kuvanveistoa. He olivat kotoisin Tralleisista ja toimivat ensimmäisen vuosisadan eaa. alussa.
Apollonios ja Tauriskos olivat veljeksiä ja edustivat kuvanveistossa rhodoslaista tyyliä. Heidän isänsä oli Artemidoros ja opettajansa Menekrates. Veljekset tunnetaan Farnesen härän veistäjinä. Se esitti Dirken Zethokselta ja Amfionilta saamaa rangaistusta. Veistos oli alun perin Rhodoksessa. Asinius Pollio vei sen Roomaan, ja se löytyi Caracallan kylpylöistä.
Tauriskoksen tekemäksi mainitaan myös Hermerotes, joka mahdollisesti yhdisteli hermiä tai Hermes-aihetta Eros-aiheeseen.
Gustav Mahler

| Gustav Mahler |
| --- | --- |
 Mahler vuonna 1907. Valokuva: Moritz Nähr.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1860 Kaliště, Böömin kuningaskunta, Itävallan keisarikunta
Kuollut: 18. toukokuuta 1911 (50 vuotta) Wien, Itävalta-Unkari
Ammatti:  säveltäjä, kapellimestari
Puoliso:  Alma Mahler (vih. 1902)
Muusikko
Tyylilajit:  myöhäisromantiikka, modernismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
gustav-mahler.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gustav Mahler ([ma:ler]; 7. heinäkuuta 1860 Kaliště, Böömin kuningaskunta, Itävallan keisarikunta – 18. toukokuuta 1911 Wien, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Elinaikanaan häntä arvostettiin eniten orkesterinjohtamistaidoistaan; vasta myöhemmin, erityisesti 1900-luvun jälkipuoliskolla, ovat hänen sävellyksensä nousseet kuuluisuuteen. Musiikissa hänen teoksensa merkitsivät siirtymävaihetta myöhäisromantiikasta 1900-luvun modernismiin. Kapellimestarina hän uudisti oopperan tuottamista, ja säveltäjänä hän kehitti sinfonian äärimittoihinsa.