stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian miesten lentopallomaajoukkue

| Australian |
| --- | --- |
Lempinimi:  Volleyroos
Liitto:  Australian volleyball federation (AVF)
Maanosaliitto:  Aasian Lentopalloliitto (AVC)
Kenttä:  Sydney
Valmentaja:  Mark Lebedew
Kapteeni:  Paul Carroll
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Australian miesten lentopallomaajoukkue edustaa Australiaa kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on sijoittunut olympialaisissa parhaimmillaan kahdeksanneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 15:nneksi. Se on tällä hetkellä maailmanrankingissa sijalla 16.
Australia pelasi olympialaisissa ensimmäisen kerran kotikisoissaan Sydneyssä 2000 ja sijoittui kahdeksanneksi voitettuaan alkulohkossa kaksi ottelua viidestä ja hävittyään puolivälierissä Italialle 1–3. Ateenan olympialaisissa 2004 Australia sijoittui 12:nneksi voittamatta otteluakaan ja Lontoon olympialaisissa 2012 sijoitus oli yhdeksäs joukkueen voitettua Ison-Britannian ja Puolan sekä hävittyä muut kolme alkulohko-otteluaan.
Australia pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa ensimmäisen kerran vuonna 1982, jolloin se hävisi kaikki kolme otteluaan lukemin 0–3. Vuoden 1998 kisoista alkaen joukkue on aina selviytynyt mukaan MM-lopputurnaukseen. Ensimmäisen otteluvoittonsa se saavutti vuoden 1998 kisoissa Turkista. Seuraavat otteluvoittonsa Australia saavutti vuonna 2014 Kamerunista ja Venezuelasta ja joukkue oli lopulta jaetulla 15. sijalla jäätyään jatkolohkossa ilman voittoja. Vuoden 2018 MM-kilpailuissa Australia voitti viiden joukkueen alkulohkossa Kamerunin ja Tunisian sekä kolmen joukkueen jatkolohkossa Slovenian ja sijoittui 14. sijalle.
Australia sijoittui vuoden 2014 maailmanliigassa jaetulle viidennelle sijalle. Se pääsi isäntämaana kakkosryhmän lopputurnaukseen ja voitti siellä välierissä Alankomaat 3–0 ja loppuottelussa Ranskan 3–2. Täten se pääsi Italiassa pelattuun ykkösryhmän lopputurnaukseen, jossa se hävisi molemmat ottelunsa, Yhdysvalloille 1–3 ja Italialle 0–3.
Australia voitti Aasian-mestaruuden vuonna 2007.
Ahvenainen (Orivesi, Hirsilä, eteläinen)

| Ahvenainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°47′13″N, 24°15′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja toiseen Ahvenaiseen 
Järvinumero:  35.754.1.022
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  176,3 m  
Rantaviiva:  1,149 km  
Pinta-ala:  5,111 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiAhvenainen 
Ahvenainen , jonka nimi on kartoissa monikkomuodossa Ahvenaiset, on Pirkanmaalla Oriveden Hirsilän pohjoispuolella sijaitsevista lammista se suurin. Lampia on yhteensä neljä.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,1 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön itäreunalla moreenimäkien välisessä painaumassa. Sillä ei kartan mukaan ole saaria. Lammen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen alavat länsirannat ovat soistuneita, mutta mäkien rinteet ovat metsämaata. Sen etelärantaan on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Ahvenisten välistä kulkee kantatieltä 66 Siikanevan itäpuolelle tie.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueeseen (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) lampi kuuluu. Sen lounaispäähän on johdettu suo-oja, joka tuo Sammallammien kuivatusvesiä. Ahvenisen laskuoja lähtee länsirannasta kohti pohjoista ja se on johdettu yhteen pienempään Ahvenaiseen. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy ja pienemmän Ahvenaisen vedenpinta 1,5 metriä alempana. Siitä vedet laskevat pohjoisimpana sijaitsevaan Ahvenaiseen, jonka vedenpinta on lähes metrin alempana. Neljäs Ahvenainen sijaitsee itäpuolella, mutta se on umpijärvi. Vesireitti jatkuu kohti koillista, missä se yhtyy Iso Hanhijärven ja Saarijärven laskuojiin Jokihaarassa. Jokihaara yhtyy Jouttijoen kanssa ja muuttuu nimeltään Aituanjoeksi.
Historiaa

Vuoden 1957 peruskartassa näkyi jo nykyinen maantie, joka tosin loppui jo Vähä Vuorijärven kämpälle. Seuraavassa vuoden 1977 kartassa oli ympäröiviin metsiin rakennettu useita teitä tältä tieltä ja vuoden 1986 kartassa näkyi tievarauma Siikasuon itäpuolelle.
Agnen: A Journey Through the Dark

| Agnen: A Journey Through the Dark Keep of Kalessin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999 Brygga studio, Trondheim
 Julkaistu: 1999
 Tuottaja(t): Keep of Kalessin
 Tyylilaji: black metal
 Kesto: 50.53
 Levy-yhtiö: Avantgarde Music
Keep of Kalessinin muut julkaisut
| Through Times of War 1997 | Agnen: A Journey Through the Dark 1999 | Reclaim 2003 |
Agnen: A Journey Through the Dark on norjalaisen black metal -yhtye Keep of Kalessinin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1999.
Kappaleet

Dragonlord – 5.42
As Mist Lay Silent Beneath – 5.38
I Deny – 5.03
Pain Humanised – 4.31
Orb of Man – 5.49
Dryland – 5.17
Towards I Roam – 7.17
Agnen – 11.34
Kokoonpano

Ghâsh – laulu
Arnt "Obsidian C." Grønbech – kitarat, syntetisaattori
Warach (Øyvind A.Winther) – basso
Vegar "Vyl" Larsen – rummut
Arvostelut

Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Agnen: A Journey Through the Dark Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Agnen: A Journey Through the Dark Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Keep of Kalessin
| Obsidian C>  • Thebon • Wizziac • Vyl |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Through Times of War • Agnen: A Journey Through the Dark • Armada • Kolossus • Reptilian • Epistemology • Katharsis
EP:t:  Reclaim • Introspection • Heaven of Sin
Singlet:  "The Dragontower" • "The Divine Land" (2011 edit)
Demot:  Skygger av sorg
Ahvenainen (Orivesi, Hirsilä, pohjoinen)

| Ahvenainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°47′32″N, 24°15′41″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Leppähampaanjoen valuma-alue (35.75)
Laskujoki:  oja Ison Hanhijärven laskuojaan 
Järvinumero:  35.754.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  174,1 m  
Rantaviiva:  0,69 km  
Pinta-ala:  2,143 ha  
Saaria:  ei saaria  
 fiAhvenainen 
Ahvenainen , jonka nimi on kartoissa monikkomuodossa Ahvenaiset, on Pirkanmaalla Oriveden Hirsilän pohjoispuolella olevista lammista se toiseksi suurin ja pohjoisimpana sijaitsevana. Lampia on yhteensä neljä.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Siikanevan eteläpuolisen järviylängön itäreunalla moreenimäkien välisessä painaumassa. Painauma muistuttaa pitkittäistä laaksoa, jonka vuoksi lampi on koillis-lounais-suuntainen. Siillä ei ole kartan mukaan saaria. Lammen rantaviivan pituus on 700 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie metsätieltä. Metsätie tulee kantatieltä 66 ja päättyy Siikanevan itäpuolelle.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Leppähampaanjoen valuma-alueeseen (35.75), jonka Huikonjoen valuma-alueeseen (35.754) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 174,1 metriä mpy. ja se neljästä Ahvenaisista alin. Kaksi muuta Ahvenaista ovat yläjuoksulla ja ne laskevat kaivettuja ojia myöten siihen. Neljäs Ahvenainen on itäpuolella erillään ja se on umpijärvi. Lammen laskuoja virtaa koilliseen päin ja yhtyy 1,4 kilometrin päässä Isosta Hanhijärvestä tulevaan laskuojaan. Se yhtyy Jouttijokeen, joka muuttuu heti Aituanjoeksi.
Historiaa

Järvien historiaa voi lukea suurimman Ahvenaisen artikkelista.
Antti Jokela

Antti Tapio Jokela (s. 1945) on suomalainen oikeustieteilijä. Hän on ollut Turun yliopiston prosessioikeuden professori vuodesta 1990. Hänen tutkimuskohteensa on ollut vesioikeus. Hän oli Suomen Akatemian apurahatutkijana vuosina 2003–2004. Hän jäi eläkkeelle 2013.
Antonio Bioni

Antonio Bioni (1698 – n. 1739) oli italialainen barokinajan säveltäjä. Hän oli syntyperäinen venetsialainen, mutta loi huomattavan kansainvälisen uran ja vaikutti muun muassa Wrocławissa ennen kuolemaansa ilmeisesti Wienissä.
Oopperat

Bioni sai mainetta pääasiassa oopperoillaan:
Climene (1721)
Mitridate (1722)
Cajo Mario (1722)
Udine (1722)
Orlando furioso (1724)
Armida abbandonata (1725)
Armida al campo (1726)
Endimione (1727)
Lucio Vero (1727)
Attalo ed Arsinoe (1727)
Ariodante (1727)
Filindo (1728)
Artabano re di Parti (1728)
Griselda (1728)
Nissa ed Elpino (1728)
Merope (1728)
Arsinoe (1728)
La fede tradita e vendicata (1729)
Engelberta (1729)
Andromaca (1729/30)
Il ritorno del figlio con l'abito più approvato (1730)
Ercole su'l Termodonte (1730)
Adone (1731)
Silvia (1732)
Siroe (1732)
Lucio Papirio (1732)
La verità conosciuta (1732)
Demetrio (1732)
Issipile (1732)
L'Odio placato (1733)
Artaserse (1733)
Alessandro Severo (1733)
Alessandro nell'Indie (1733)
Girita (1738)
Antti Jauho

Antti Jauho helmikuussa 1935
Antti Arvid Jauho (12. kesäkuuta 1883 Kemin maalaiskunta – 2. toukokuuta 1936 Oulu) oli suomalainen rehtori ja kunnallispoliitikko, joka toimi muun muassa Oulun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja puheenjohtajana. Jauho menehtyi sydänhalvaukseen 52-vuotiaana.
Antti Jauhon vanhemmat olivat herastuomari Petter Aleksander Jauho ja Matilda Kristiina Siitonen ja puoliso vuodesta 1922 Sylvi Matilda Pajari. Akateemikko Pekka Jauho oli heidän poikansa.
Antti Jauho siirtyi Tornion alkeiskoulusta Oulun lyseoon, josta hän tuli ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi huhtikuussa 1907. Hän toimi matematiikan ja luonnonopin opettajana Oulun suomalaisessa yhteiskoulussa 1907–1912, useassa eri oppilaitoksessa Oulussa vuosien 1913 ja 1916 välillä, kuten Oulun suomalaisessa realilyseossa, Oulun suomalaisessa jatko-opistossa, Oulun maanviljelys- ja teollisuusjaostoisessa lyseossa ja Oulun teollisuuskoulussa, Viipurin lyseossa 1912–1915 ja Oulun lyseossa vuodesta 1916, jossa hän toimi rehtorina vuodesta 1925 kuolemaansa asti. Rehtori Jauho toimi kouluhallituksen määräyksestä suomenkielisten oppikoulujen ja seminaarien tarkastajana syksyllä 1931 ja 1932.
Oulun kunnalliselämässä hän vaikutti eri tavoin, valtuuston jäsenenä vuodesta 1919 ja puheenjohtajana vuodesta 1926, samoin kuin useiden eri lautakuntien ja työryhmien jäsenenä tai puheenjohtajana. Jauho toimi muun muassa Kemin kaupungin hallinnon valvojana valtioneuvoston määräyksestä. Jauho valittiin 1935 Suomen Kaupunkiliiton hallitukseen. Hän oli ollut myös Päivärinteen parantolan rakennustoimikunnan, Päivärinteen parantolan johtokunnan sekä Oulun seudun piirimielisairaalan johtokunnan jäseninä. Jauho kuului Oulun Korkeakouluseuran hallitukseen ja johtokuntaan puheenjohtajana. Lisäksi hän oli Pohjois-Pohjanmaan maakuntaliiton hallituksen ja työvaliokunnan jäsen. Jauho toimi 1934  Kansallis-Osake-Pankin Oulun konttorin valvojana. Jauho on myös ollut  Kirjapaino-Osakeyhtiö Kalevan johtokunnassa. Jauho julkaisi 1932 oppikirjat Keskikoulun algebran oppikirja ja Lukioluokkain algebran oppikirja: pitempi kurssi Heikki Karjalaisen ja Aaro Markkasen kanssa. Aiemmin Nuorsuomalaiseen Puolueeseen kuulunut Jauho siirtyi sittemmin Kansalliseen Edistyspuolueeseen. Puolueen valitsemana presidentin valitsijamiehenä Jauho toimi vuonna 1925.
Antti Jauho oli mukana perustamassa Oulun Rotaryklubia yhdessä Harry Backbergin, Kurt Björkmanin, Paavo Halosen, E. W. Helanderin, Rolf Klärichin, V. Lehdon, K.J. Mattasin, V. Nevanlinnan, Jussi Oksasen, Artturi Orelman, Lauri Paavolan, Heikki Rautiaisen, Gustaf Strandbergin, Gordon Svanljungin, Fredrik Wallinin, Björn Weckmanin, Herman Åströmin kanssa 5.5.1934. Antti Jauho valittiin klubin ensimmäiseksi presidentiksi 1934–1935.
Suomen sisällissodassa Jauho oli osana  Oulun II vapaaehtoisen rintamakomennuskunnan mukana vääpelinä ja hänelle suotiin Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki sekä suojeluskuntain hopeinen ansioristi.
Arabian niemimaan al-Qaida

| Arabian niemimaan al-Qaida |
| --- | --- |
 Arabian niemimaan al-Qaidan käyttämä lippu.
Perustettu:  2009
Tyyppi:  islamilainen terroristijärjestö
Toiminta-alue:   Jemen  Saudi-Arabia
Jäsenet:  noin 1000
Johtaja:  Saad bin Atef al-Awlaki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arabian niemimaan al-Qaida on Saudi-Arabiassa ja Jemenissä toimiva islamilainen terroristijärjestö. Järjestö syntyi vuonna 2009 Al-Qaidan Saudi-Arabiassa ja Jemenissä toimineiden alajärjestöjen yhdistyttyä. Järjestöä on pidetty al-Qaidan aktiivisimpana osana Pakistanin ja Afganistanin ulkopuolella. Järjestön nykyinen johtaja on Saad bin Atef al-Awlaki.
Historia

Nimitystä Arabian niemimaan al-Qaida käytti ensimmäisen kerran Saudi-Arabian al-Qaidan johtaja Yusef al-Ayeri. Järjestö toimi Osama Bin Ladenin 1990-luvulla antaman ulkomaalaisten Arabian niemimaalta karkottamista koskeneen fatwan innoittamana. Se teki ensimmäisen iskunsa länsimaalaisten asuinrakennuksia vastaan Riadissa vuonna 2003. Saudi-Arabian turvallisuusjoukot toteuttivat operaatioita järjestöä vastaan vuosina 2003-2006 ja suuri osa sen jäsenistä pakeni Jemenin puolelle, jossa heikompi keskushallinto mahdollisti johdon uudelleenjärjestelyt ja uusien jäsenten rekrytoimisen. Tammikuussa 2009 järjestö ilmoitti Saudi-Arabian ja Jemenin al-Qaidan alajärjestöjen yhteenliittämisestä.
Vuonna 2009 järjestö yritti surmata Saudi-Arabian sisäisen turvallisuuden ministeri prinssi Mohammed bin Nayefin itsemurhaiskulla. Järjestöä on syytetty myös Umar Farouk Abdulmutallabin kouluttamisesta. Abdulmutallab yritti räjäyttää Northwest Airlinesin lento 253:n Yhdysvalloissa. Yhdysvallat on sittemmin tukenut Jemenin hallitusta Arabian niemimaan al-Qaidaa vastaan ja Yhdysvallat on myös itse tehnyt iskuja järjestön tukikohtiin miehittämättömiä ilma-aluksia ja risteilyohjuksia käyttäen. Hallituksen lisäksi Arabian niemimaan al-Qaida on taistellut myös zaidilaisia hutheja vastaan. Tammikuussa 2015 järjestö ilmoitti olleensa Charlie Hebdon iskussa Ranskassa, jossa asemiehet tappoivat yhteensä 17 henkilöä. Järjestön yhteys iskuun ei kuitenkaan ole täysin selvä.
Huthit ottivat haltuunsa Jemenin pääkaupunki Sanaan ja syrjäyttivät maan presidentti Abdrabbuh Mansour Hadin. Tilanne johti huthien ja Hadin kannattajien väliseen sotaan, jossa Arabian niemimaan al-Qaida on taistellut molempia edellä mainittuja osapuolia vastaan. Jemenissä al-Qaida on ottanut myös itse haltuunsa alueita. Esimerkiksi huhtikuussa 2015 al-Qaidan asejoukot valtasivat Intian valtameren rannalla sijaitsevan Mukallan kaupungin ja lentokentän. Toukokuussa järjestön yksi komentaja Nasser al-Ansi kuoli uutisten mukaan Yhdysvaltojen ilmaiskussa. Kesäkuussa 2015 Arabian niemimaan al-Qaida ilmoitti järjestön johtajan Nasser al-Wuhayshin saaneen surmansa Yhdysvaltojen ilmaiskussa. Hänen seuraajakseen nimitettiin Qasim al-Raymi.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trumpin virkakaudella Yhdysvallat on toteuttanut maaoperaatioita al-Qaidaa vastaan Jemeneissä. Tammikuussa 2017 Yaklan hyökkäyksen aikana sai surmansa yksi amerikkalaissotilas ja 14 al-Qaidan jäsentä. Iskun aikana sai surmansa myös useita siviilejä. Saman vuoden toukokuussa seitsemän al-Qaidan taistelijaa kuoli amerikkalaisten hyökkäyksessä Maribin maakunnassa.
Yhdistyneiden kansakuntien selvitys vuonna 2023 kuvaili ryhmän jakautuneen kahteen siipeen, joista toista johti koko ryhmän nimellinen johtaja Khalid Batarfi ja toista Saad bin Atef al-Awlaki. Batarfin tiedotettiin kuolleen maaliskuussa 2024, mutta kuollinsyytä ei tarkennettu al-Qaidan tiedotteessa. Hänen seurajakseen valittiin al-Awlaki.
Ideologia

Arabian niemimaan al-Qaidan tavoitteena on kaataa paikalliset hallitukset ja perustaa niiden tilalle islamilainen kalifaatti. Päävihollisenaan järjestö pitää Yhdysvaltoja ja Saudi-Arabiaa, sekä Palestiinaa se pitää puolestaan siionistien miehittämänä. Jemenissä järjestö on syyttänyt hutheja yrityksestä asettaa maahan šiialaisen tulkinnan mukainen lakijärjestelmä. Järjestö on syyttänyt šiialaisia myös polyteismistä ja pitää näitä islamin vihollisina.
Organisaatio

Arabian niemimaan al-Qaidan nykyinen johtaja on Jemenissä syntynyt Qasim al-Raymi. Yhdysvaltain ulkoministeriön arvion mukaan Arabian niemimaan al-Qaidan riveihin kuuluu noin 1 000 taistelijaa. Taustaltaan he ovat jemeniläisiä ja saudeja. Noin 7 % järjestön jäsenistä on ulkomaalaisia. Ulkomaalaisia taistelijoita on tullut Pakistanista, Sudanista ja Saksasta. Monilla järjestön jäsenistä on kokemusta sodista Irakissa ja Afganistanissa. Rahoituksensa järjestö saa Saudi-Arabiassa toimivilta islamilaisilta hyväntekeväisyysjärjestöiltä ja rikkailta yksityislahjoittajilta.
Jemenin tämänhetkinen sotilaallinen tilanne. Valkoinen alue ja harmaat pisteet kuvaavat al-Qaidan hallitsemia alueita ja kaupunkeja. Huthit vihreällä ja Hadin hallitus punaisella.
Akka

Akka tarkoittaa seuraavia:
Akka, suomalainen jumala
8034 Akka, asteroidi
Akko, myös Akka, kaupunki Israelissa
Akka, tunturi Ruotsin Lapissa Stora Sjöfalletin luonnonpuistossa
akat, kansa Afrikassa
nainen, arkisessa puheessa nykyään yleensä halventavaan sävyyn akka, toinen ihmisen sukupuolista, eteläpohjalaisissa murteissa neutraali sana
kuningatar, arkisesti akka, yksi pelikorttien arvoista.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Akka”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ankyran teatteri

| Ankyran teatteri |
| --- | --- |
 Ankyran teatterin rauniot.
Sijainti:  Ankyra, Galatia (nyk. Ankara, Turkki)
Koordinaatit:  39°56′31″N, 32°51′37″E
Rakennustyyppi:  roomalainen teatteri
Valmistumisvuosi:  n. 117–138
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ankyran teatteri oli antiikin aikainen roomalainen teatteri Ankyran kaupungissa Galatiassa Vähässä-Aasiassa nykyisessä Turkissa.
Ankyran teatterin rauniot.
Ankyran teatteri rakennettiin alun perin oletettavasti kreikkalaisena teatterina hellenistisellä kaudella. Se rakennettiin uudelleen roomalaiseksi teatteriksi oletettavasti keisari Hadrianuksen aikana 117–138.
Teatteri oli rakennettu kaupungin akropoliin, nykyisen Ankaran linnan kukkulan, luoteisrinteeseen. Rakennuksessa oli tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli halkaisijaltaan noin 13,2 metriä leveä orkhestra. Katsomossa oli tilaa noin 3 000–5 000 hengelle, mikä tekee siitä suhteellisen pienikokoisen. Teatteri on säilynyt huonosti, sillä sen katsomon kivet käytettiin suurimmaksi osaksi akropoliin linnoittamiseen bysanttilaisella kaudella. Nykyisin katsomoa on kunnostettu sen alaosasta. Skene- eli näyttämörakennuksesta on jäljellä vain perustukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankyran roomalainen teatteri Wikimedia Commonsissa
A. Aijal Uppala

| Albert Aijal Uppala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Sukunimi vuoteen 1935 asti Wegelius
Syntynyt: 31. toukokuuta 1897 Suoniemi
Kuollut: 13. lokakuuta 1984 Hämeenlinna
Ammatti:  Pastori, Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon johtaja
Vanhemmat:  K. A. Wegelius ja Aini Öhmann
Puoliso:  Hanna Alenius
Albert (A.) Aijal Uppala (vuoteen 1935 Wegelius) (31. toukokuuta 1897 Suoniemi – 13. lokakuuta 1984 Hämeenlinna) oli pastori ja Suomen tunnustuksellisen luterilaisen kirkon perustajia ja ensimmäinen johtaja.
Lapsuus ja nuoruus

A. Aijal Wegelius syntyi 31. toukokuuta 1897 Suoniemellä, mutta hän kasvoi Joensuussa. Hänen vanhempansa olivat Karl Albert Wegelius, joka oli Joensuun lyseon uskonnonlehtori ja myöhemmin rehtori sekä Aini o.s. Öhmann, joka oli Joensuun tyttökoulun laulunopettaja. Kodin elämää leimasi luterilainen ja evankelisen herätysliikkeen henki. Perheen isä piti kotihartauksia ja pyrki kutsumaan myös muita samaan vakaumukseen. Myöhemmin molemmat vanhemmat liittyivät niihin luterilaisiin tunnustuksellisiin seurakuntiin, joita heidän poikansa oli perustamassa. Aijal Wegeliuksen mukaan hänen rippikoulussaan heille opetettiin vain käskyt eikä mitään koskien uskoa, ehtoolliselle valmistautumista tai evankeliumista.
Joensuussa ei tuohon aikaan ollut juurikaan evankelista toimintaa, ja Aijal Wegeliukseltakin puuttui omakohtainen rauha uskonkysymyksissä. Keväällä 1917 hän vakuuttui pastori Yrjö Keijolan välityksellä siitä, että Kristus on sovittanut hänenkin syntinsä. Hän itse kuvasi tätä seuraavasti: "Taivaallinen valo tuli Jumalan sanan kautta sydämeen." Tämän tapahtuman myötä Wegelius tuli mukaan evankeliseen liikkeeseen ja Helsingissä asuessaan hänelle tulivat tärkeiksi Evankeliumiyhdistyksen rukoushuoneet. Jälkikäteen hän kuvasi näiden toimintaa täydeksi vastakohdaksi kirkoissa julistettavalle epäevankeliselle hengellisyydelle ja sanoi rukoushuoneiden olleen hänen varsinaisia kirkkojaan.
Opiskelut sekä toiminta Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisällä

Wegeliuksen aloittaessa 1918 teologian opintonsa Helsingissä hänen isänsä varoitteli häntä yliopistossa harjoitettavasta uudenaikaisesta jumaluusopista. Wegeliuksesta tulikin osa opiskelijajoukkoa, joka tietoisesti vastusti teologisen tiedekunnan epäraamatulliseksi ja epäluterilaiseksi mieltämäänsä opetusta. Hän oli mukana evankelisen ylioppilaskodin toiminnassa. Opiskelujensa aikana Wegelius sai kuulla Missouri-synodista ja muista ulkomaisista tunnustuksellisista luterilaisista kirkoista ja pääsi tutustumaan niiden kirjallisuuteen. Hän suoritti suoritti loppututkintonsa vuonna 1922 ja sai pappisvihkimyksen 28. helmikuuta 1922 Savonlinnassa. Tämän jälkeen hän toimi muutaman kuukauden ajan Soanlahden kirkkoherranviran armovuoden saarnaajana. Tämä jäi hänen ainoaksi virakseen Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa.
Kesällä 1922 Wegelius kävi tutustumassa Saksan vapaaseen evankelis-luterilaiseen kirkkoon ja matkusti sitten Yhdysvaltoihin St. Louisissa sijaitsevaan Missouri-synodin teologiseen korkeakouluun. Hän opiskeli siellä lukuvuoden 1922-1923. Tänä aikana hän sai kuulla professori Franz Pieperin ensimmäisen ja viimeisen vuosikurssin opiskelijoille pitämiä luentoja Raamattu-käsityksestä ja kirkko-opista. Lisäksi hän kuunteli toisten professorien luentoja kirkkohistoriasta, eksegetiikasta ja käytännöllisestä teologiasta. Wegelius vaikuttui sikäläisestä opetuksesta ja se ohjasi hänen teologista ajatteluaan koko hänen loppuelämänsä.
1920-luvun alussa oli Suomessa syntynyt liikehdintää tunnustuksellisten luterilaisten seurakuntien muodostamiseksi Suomeen. Liikehdinnän johtohahmo oli pastori Heino Pätiälä. Palattuaan Yhdysvalloista Wegelius alkoi innolla toimia tämän liikkeen hyväksi. Syksyllä 1923 hän erosi Suomen evankelis-luterilaisesta kirkosta ja sen pappisvirasta. Samoin tekivät syksyn 1923 ja alkuvuoden 1924 aikana pastorit Heino Pätiälä, Wegeliuksen veli R.G. Wegelius, Kauko Valve, B.A. Uusitalo, Erkki Penttinen ja Väinö Salonen. Lisäksi erosi useita maallikoita eri puolilla Suomea.