stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruumiinvalvojaiset

Ruumiinvalvojaiset ovat kuolemaan liittyvä kokoontuminen yleensä ennen hautajaisia. Perinteisesti ruumiinvalvojaisia on vietetty vainajan kotona, mutta nykyisin niitä voidaan viettää myös hautaustoimiston tiloissa tai muussa tapahtumaan soveltuvassa paikassa. Toisinaan ruumiinvalvojaisia vietetään myös hautajaisten sijasta vainajan elämän muistelujuhlana.
Ruumiinvalvojaisia tai vastaavia perinteitä tavataan monissa kulttuureissa ja uskontokunnissa. Suomessakin ruumiinvalvojaisperinne tunnetaan jo esikristilliseltä ajalta ja joka myöhemmin liitettiin katolisen kirkon mukanaan tuomiin rituaaleihin. Reformaation myötä perinteitä karsittiin jo 1600-luvulla, mutta etenkin Suomen kaakkoisosissa ruumiinvalvojaisia on vietetty vielä 1900-luvulle tultaessa.
AK-47

| AK-47 |
| --- | --- |

Tyyppi:  rynnäkkökivääri
Valmistaja:  Kalašnikov-konserni, Iževsk
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto  Venäjä
Valmistusvuodet:  1947–
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  7,62×39 mm
Aseen pituus:  870 mm
Piipun pituus:  416 mm
Paino (tyhjänä):  3,9 kg
Lipas:  tanko- / rumpulipas
Kapasiteetti:  30/40/75/10 patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  noin 710 m/s
Tehokas kantama:  noin 300–400 m
Tulinopeus (laukausta/min):  600 lks/min
AK-47.
Taittotukkinen AK-47S.
AK-47 Kalašnikov (ven. Автомат Калашникова (образца 1947 года), Avtomat Kalašnikova [obraztsa 1947 goda], ’Kalašnikovin rynnäkkökivääri [vuosimallia 1947]’) on neuvostoliittolainen rynnäkkökivääri, jonka suunnitteli Mihail Kalašnikov. Ase otettiin Neuvostoliiton asevoimien käyttöön vuonna 1949.
Nykyisin AK-47:n rakenteeseen perustuvat rynnäkkökiväärit ovat maailman yleisimpiä aseita. Sitä ja sen kopioita on rakennettu arviolta sata miljoonaa kappaletta. AK-47-tyyppisten aseiden suosio perustuu niiden rakenteelliseen varmatoimisuuteen, helppoon huollettavuuteen ja edullisuuteen.
Historia > Sturmgewehr 44 ja AK-47

AK-47:n suunnittelijoita innosti Sturmgewehr 44:n käyttöperiaate. Se ei kuitenkaan ulkoisista samankaltaisuuksista huolimatta ole kopio. Ulkoiset samankaltaisuudet johtuvat pääosin yleisistä suunnittelun kehyksistä.
Kaliiperi, mekanismi ja mitat ovat toiset, mutta ohjaavat periaatteet ovat samoja. Näitä ovat kaasumäntätoimisuus, keskitehoinen kaliiperi, kompakti koko verrattuna siihen asti käytettyyn standardikivääriin, sarjatuli- ja kertatulimahdollisuuden valinta. Keskeisin ero on lukko, joka Stg 44:ssä on niin sanottu kippilukko, kun taas AK:n lukko on pyörähtävä.
Luistin ja kaasumännän palautusjousi on AK:ssa yhdistetyn kaasumännän ja luistin sisällä ja se lukittuu kanteen, StG:n vastaava on sijoitettu aseen perään.
AK:ssa varmistin on yhdistetty sarja-kertatulivalitsimeen, StG:ssä ne ovat erilliset ja sijoitettu toisin.
Neuvostoliitto sai Saksalta toisessa maailmansodassa sotasaaliiksi Waltherin suunnittelemia MKb.42(W) ja Haenelin suunnittelemia MKb.42(H) -rynnäkkökivääreitä, jotka olivat myöhemmän Sturmgewehr 44:n edeltäjiä, sekä niiden 7,92 mm Kurz -patruunoita. Kurz-patruuna oli pienempi kuin siihen aikaan yleensä käytetyt pitkät patruunat, koska sarjatulta olisi mahdoton hallita pitkien patruunoiden suuren ruutimäärän takia. Luodin läpäisykyky oli silti kyllin hyvä. Niinpä venäläiset loivat uuden M1943-patruunan Kurz-patruunan tai tämän johdannaisen pohjalta.
Historia > Suunnittelukilpailu

Uuden aseen kehittelystä järjestettiin armeijan piirissä vuonna 1945 kilpailu,  jossa suunnittelutoimistojen nimet oli salattu niin, ettei ylin johto suosisi tunnettuja asesuunnittelijoita kuten Fedor Tokarevia.
Monien ajan aseiden pohjalta tuli luoda kevyt, yksinkertainen ja varmatoiminen ase jalkaväelle. Aseen tuli toimia luotettavasti pakkasessa, mudassa ja kosteissa rintamaoloissa. Sillä piti pystyä ampumaan konekiväärin tavoin, mutta yhden miehen voimin ja konepistoolia kauemmas. Aseella ei tarvinnut ampua kauas, koska monissa taistelutilanteissa ei sellaista tarvittu. Kehittelytyön alkuvaiheessa syntynyt Sudajev AS-44 oli sitä testanneiden sotilaiden mielestä hyvä, mutta liian painava. Sudajev sairastui ja kuoli 1946, joten AS-44:n kehittely jäi kesken.
Eri suunnittelutoimistot rakensivat omat aseensa kilpailua varten. AK-47:n välittömiä edeltäjiä olivat muun muassa AK-46 ja AB-46. Kalašnikovin ehdotelma pääsi kilpailussa jatkoon Bulkinin ja Dementjevin aseiden kanssa.
Seuraavan kierroksen voitti Mihail Kalašnikovin ehdotelma uudeksi aseeksi. Vaikka Kalašnikovia yleensä pidetään aseen keksijänä, AK-47 oli kymmenien ihmisten työn tulos. Kalašnikov myönsi, että aseessa oli piirteitä muun muassa M1 Garandista ja Remington 8:sta, mutta kiisti ulkoasun tulevan Sturmgewehr 44:stä. Ase oli erilainen kuin Kalašnikovin ”ensimmäisen kierroksen” ase AK-46. Zaitsev sanoi jälkeenpäin ehdottaneensa aseen suunnittelua uudelleen ja ampumaradan majuri Ljuti ehdotti monia muutoksia aseeseen. Kalašnikov ja Zaitsev päättivät Simonovin SKS:n ja Sudajevin AS-44:n mallin mukaan tehdä aseensa osista vain löyhästi yhteensopivia, niin että ase kestäisi likaantumista toisin kuin monet venäläisten ja läntisten asesuunnittelijoiden luomat aseet. Vielä tärkeämpää oli se, että AK-47:ssä oli Bulkinin AB-46-ehdotuksen tavoin painava yhdistetty luisti ja kaasumäntä. Niinpä raskaat liikkuvat osat saattoivat kulkea liike-energian voimalla karstoittuneessa likaisessa aseessakin.
Historia > Patruuna

Vuonna 1947 esitelty AK-47 (Avtomat Kalašnikova malli 1947). hylkäsi perinteisen pitkän kivääripatruunan ja käytti uutta, vuoden 1943 mallia olevaa, muihin silloisiin patruunoihin verrattuna kevyttä 7,62×39 mm:n patruunaa. Tämä patruuna oli otettu jo aiemmin käyttöön Simonovin itselataavassa SKS-kiväärissä. Vaikka patruuna lyheni aiempaan, Mosin-Naganteissa käytettyyn reunakantaiseen 7,62×54R-patruunaan verrattuna huomattavasti, luodin lähtönopeus säilyi tehokkaalla, yli 700 m/s tasolla. Tuohon aikaan ymmärrettiin, että aseen ei tarvitse kantaa pidemmälle kuin sotilas pystyy yleensä taistelutilanteessa tähtäämään.
Historia > AK-47 massatuotantoon

Asetta työstettiin vielä kilpailun voittamisen jälkeenkin vuonna 1948 suunnittelutoimistoissa ennen massatuotantoa ja paranneltu ase valittiin armeijan vakioaseeksi kesällä 1949. Aseen tarkkuutta ei voitu parantaa.
Lopullisesti AK-47 hyväksyttiin massatuotantoon vuonna 1949. Vaikka Neuvostoliitossa kehitettiinkin AK-47:stä hieman tarkempi ja halvempi Korobov TKB-517, AK-47 jäi vakioaseeksi.
Ase ja sen 1959 käyttöön otettu AKM-malli (jonka runko on teräslevystä prässätty, kun taas AK-47:n runko on jyrsitty umpiteräksestä) oli Neuvostoliiton käytössä aina 1980-luvulle, jolloin se korvautui aseen 5,45×39 mm -kaliiperisella muunnoksella AK-74, joskin nykyäänkin esimerkiksi Tšetšeniassa venäläiset käyttävät myös vanhoja AKM-kivääreitä. Pienempi kaliiperi ja siten kevyempiluotinen patruuna valittiin suuremman lähtönopeuden ja suoremman lentoradan saavuttamiseksi. Lisäksi 5,45-kaliiperisten luotien pysäytystehoa pidettiin parempana pitkän luodin niin kutsutun maalissa kaatumisen takia ja nopean luodin kavitaation takia, joka aiheutti laajemman ja repaleisemman haavakanavan. Myös huollon tarpeet patruunan keventymisen takia sekä patruunan hinta vaikuttivat valintaan. Lisäksi kevyempää luotia käyttävissä aseissa on pienempi rekyyli, ja ase on helpommin hallittavissa myös sarjatulella. Pienemmästä ruutitilavuudesta ja kevyen luodin mahdollistamasta nopeamman ruudin käytöstä syntyy myös pienempi ampujan viholliselle paljastava suuliekki.
Ominaisuudet

AK-47:n liikkuvien osien käyttövoimana on ruutikaasujen paine. Se on toimintavarma ja helppo puhdistaa sekä korjata myös kenttäolosuhteissa. Aseessa on vakiona metallinen tai punaruskea bakeliittinen 30 patruunan tankolipas (RPK:n 40 panoksen tanko-, ja 75 panoksen rumpulipasta voidaan myös käyttää) ja sillä voidaan ampua sekä sarja-, että kertatulta.
Tuotanto

AK-47 on maailman yleisin ampuma-ase. Sitä, ja sen valmistusluvattomia kopioita, on eri versioina valmistettu Neuvostoliitossa ja Venäjällä, Kiinassa sekä useissa muissa maissa yhteensä arviolta 100 miljoonaa kappaletta. Kalašnikov-sarjan nykyinen virallinen valmistaja on Ižmaš Iževskissä.
Kalašnikovin perusrakenteeseen perustuu myös RPK-pikakivääri. Suomen puolustusvoimien käyttämät RK 62, RK 95 TP, RK 72, RK 56 TP ja RK 54 on myös kehitetty AK-47:n pohjalta.
Neuvostoliittolaiset ja venäläiset versiot

AK-47 1948–51, 7,62×39 mm – Ensimmäiset mallit. Teräslevyrunko.
AK-47 1952, 7,62×39 mm – Jyrsitty runko, puiset tukkiosat. Piippu ja kaasumäntä ovat kromipinnoitetut korroosiokestävyyden lisäämiseksi. Paino 4,2 kg.
AKS-47 Metallisella MP-40 -konepistoolin mallisella taittotukilla varustettu versio, joka oli tarkoitettu lähinnä panssari- ja maahanlaskujoukkojen käyttöön.
RPK, 7,62×39 mm Pitemmällä piipulla ja haaratuella varustettu pikakivääriversio.
AKM, 7,62×39 mm – Yksinkertaistettu ja kevyempi versio AK-47:stä, jonka runko on prässätty ja niitattu teräslevystä. Ase on myös varustettu piipun nousua ehkäisevällä kompensaattorilla. Paino 3,61 kg.
AKMS, 7,62×39 mm – taittotukilla varustettu versio, joka oli tarkoitettu lähinnä panssari- ja maahanlaskujoukkojen käyttöön.
AK-74 -sarja, 5,45×39 mm
AK-100-sarja:
AK-101, 5,56×45 mm NATO -kaliiperi
AK-102, edellisen karbiinimalli
AK-103, 7,62×39 mm -kaliiperi
AK-104, edellisen karbiinimalli
AK-105 5,45×39 mm karbiini
AK-12, 5.45×39mm karbiini - uusin versio AK mallisista rynnäkkökivääreistä, otettiin käyttöön Venäjän armeijalle joulukuussa 2014
AK-47 symbolina

Mosambikin lipussa on AK-47 symboloimassa maan itsenäisyyden alkuajan sotaisuutta, tosin viime aikoina on keskusteltu siitä, pitäisikö AK-47 poistaa lipusta, kun rauha on nyt palannut. AK-47 ei ole kuitenkaan ainoa kansallislipussa kuvattu nykyaikaiseksi määriteltävä ase, sillä Guatemalan lipussa on kuvattuna ristikkäin olevat kiväärit.
Käsitettä ”AK-47” käyttävät niin tavalliset ihmiset kuin uutistoimistotkin virheellisesti yleisenä synonyyminä rynnäkkökiväärille.
Kirjallisuutta

Salo, Pauli: Rynnäkkökivääri 7,62x39.  (2. painos)  Omakustanne, 2008.  ISBN 978-952-92-1328-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valmistajan kotisivu
AK Site — Kalashnikov Home Page
http://www.ak-47.net/
Modern Firearms
Video, joka havainnollistaa AK-47:n toimintaperiaatetta kolmiulotteisen mallin avulla
Palestiinalaississi puhdistaa AK-47:ää Jordanian aavikolla vuonna 1969.
999

| --- | --- |
Vuosisadat: 700-luku · 800-luku · 900-luku · 1000-luku · 1100-luku
Vuosikymmenet: 890-luku · 900-luku · 910-luku · 920-luku · 930-luku · 940-luku 950-luku · 960-luku · 970-luku · 980-luku · 990-luku · 1000-luku
Vuodet: 890 · 891 · 892 · 893 · 894 · 895 · 896 · 897 · 898 · 899 900 · 901 · 902 · 903 · 904 · 905 · 906 · 907 · 908 · 909 910 · 911 · 912 · 913 · 914 · 915 · 916 · 917 · 918 · 919 920 · 921 · 922 · 923 · 924 · 925 · 926 · 927 · 928 · 929 930 · 931 · 932 · 933 · 934 · 935 · 936 · 937 · 938 · 939 940 · 941 · 942 · 943 · 944 · 945 · 946 · 947 · 948 · 949 950 · 951 · 952 · 953 · 954 · 955 · 956 · 957 · 958 · 959 960 · 961 · 962 · 963 · 964 · 965 · 966 · 967 · 968 · 969 970 · 971 · 972 · 973 · 974 · 975 · 976 · 977 · 978 · 979 980 · 981 · 982 · 983 · 984 · 985 · 986 · 987 · 988 · 989 990 · 991 · 992 · 993 · 994 · 995 · 996 · 997 · 998 · 999 1000 · 1001 · 1002 · 1003 · 1004 · 1005 · 1006 · 1007 · 1008 · 1009
Tapahtumia

Sylvester II:sta tuli paavi
Syntyneitä

Bao Zheng, kiinalainen Kaifeng pormestari (k. 1062)
Kuolleita

16. joulukuuta – Pyhä Adelheid
Mikko Korhonen

Veli-Mikko Korhonen (14. lokakuuta 1936 – 19. elokuuta 1991) oli suomalainen kielitieteilijä. Hän toimi urallaan muun muassa Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen henkilökohtaisena ylimääräisenä professorina vuosina 1973–1991.
Korhonen tuli ylioppilaaksi Kuopion klassillisesta lyseosta (1955). Helsingin yliopistosta hän valmistui filosofian kandidaatiksi (1959), lisensiaatiksi (1965) ja edelleen tohtoriksi (1969). Hän teki opinto- ja tutkimusmatkoja Unkariin (1960) sekä Neuvostoliittoon (1965, 1975 ja 1976). Helsingin yliopiston dosentti hän oli vuosina 1967–1973.
Työurallaan Korhonen toimi tutkijana (votjakin murresanakirjatyössä 1960–1967), Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen tilapäisenä assistenttina (1967), valtion humanistisen toimikunnan nuorempana tutkijana (1967–1970) ja vanhempana tutkijana (1970–1973), jolloin hän toimi myös Münchenin yliopiston vierailevana professorina (1969–1970) ja Turun yliopiston suomen kielen virkaa tekevänä professorina (syyslukukauden 1970). Helsingin yliopiston suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen henkilökohtainen ylimääräinen professori hän oli vuosina 1973–1991, jona aikana hän hoiti varsinaisen professorin virkaa useaan otteeseen, ekä Suomen Akatemian tutkijaprofessori vuosina 1990–1991.
Korhonen oli aktiivinen suomalais-ugrilaisiin ja erityisesti saamelaiskieliin liittyvien aiheiden tutkija ja suurella panoksella mukana myös aihepiiriä sivuavassa järjestötyössä. Hän toimi Savolaisen osakunnan inspehtorina (1975–1983).
Mikko Korhonen oli naimisissa Eeva Riitta Linkolan kanssa (1957–1982) ja professori Ulla-Maija Kulosen kanssa (vuodesta 1984 kuolemaansa saakka).
Kirjallista tuotantoa

Korhonen, Mikko 1967: Die Konjugation im lappischen : Morphologisch-historische untersuchung, I. Die finiten formkategorien. Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia ; 143 Helsinki :  Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia , 1967.
Korhonen, Mikko, Jouni Mosnikoff ja Pekka Sammallahti 1973: Koltansaamen opas. Castrenianumin toimitteita ; 4. Helsinki : Suomalais-ugrilainen seura
Korhonen, Mikko 1974: Die Konjugation im Lappischen : morphologisch-historische Untersuchung. Die nominalen Formkatergorien 2. Suomalais-ugrilaisen seuran toimituksia ; 155
Korhonen, Mikko 1981: Johdatus lapin kielen historiaan. Suomalaisen kirjallisuuden seuran toimituksia ; 370. Helsinki, 1981.
Korhonen, Mikko 1986: Finno-Ugrian language studies in Finland 1828–1918. The History of learning and science in Finland 1828–1918 ; 11.  Helsinki, 1986.
Korhonen, Mikko 1993: Kielen synty. Teoksen lopulliseen muotoon toimitti Ulla-Maija Kulonen. Porvoo : Werner Söderström, 1993.
Salminen, Tapani (red.) 1996: Typological and historical studies in language by Mikko Korhonen : a memorial volume published on the 60th anniversary of his birth. Edited by Tapani Salminen. Suomalais-ugrilainen seuran toimituksia ; 223
Aiheesta muualla

Helsingin yliopisto: Veli-Mikko Korhonen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Veijo Meisalo

Veijo Pauli Juhani Meisalo (12. lokakuuta 1938 Helsinki – 1. toukokuuta 2023 Hyvinkää) oli suomalainen fyysikko, kasvatustieteilijä ja professori.
Veijo Meisalo syntyi teknikko Paul Hjalmar Alexander Meisalon, ent. Mether, ja Aino Linnea Mannin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1961 oli Leena Suomaa. Meisalo tuli ylioppilaaksi Järvenpään yhteiskoulusta 1957 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1961 ja lisensiaatiksi 1964. Filosofian tohtoriksi hän väitteli siellä 1967.
Meisalo toimi Helsingin yliopistossa assistenttina opetus- ja tutkimustehtävissä 1962–1970 ja oli fysiikan lehtori 1971–1976. Hän oli matemaattisten aineiden didaktiikan apulaisprofessori Oulun yliopistossa 1976–1977 ja Helsingin yliopistossa 1977–1998 ja sitten siellä professori 1998–2003. Meisalo oli Helsingin yliopistossa myös matemaattisten aineiden didaktiikan tutkimuskeskuksen johtaja 1999–2003 ja kasvatustieteen tiedekunnan dekaani 1992–1998 ja varadekaani 2001–2003, samoin kuin opettajankoulutuslaitoksen varaesimies 1985–1987, esimies 1987–1992 ja johtaja 2001–2003. Vieraileva tutkija Ottawassa Meisalo oli 1967–1969 ja osa-aikainen professori Tarton yliopistossa 2000-2002. Meisalo julkaisi sekä tieteellisiä tutkimuksia että useita oppikirjoja.
Hely

| Hely |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Heli
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helena, Helinä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hely on suomalainen naisen etunimi.
Nimi on muunnos suomalaisesta nimestä Helinä, joka taas on peräisin kreikkalaisperäisestä nimestä Helena. Helyn nimipäivä on 20. helmikuuta, samoin kuin Helinän, Helin ja Heljän.
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan noin 1 960 Hely-nimistä henkilöä.
Hely voi olla myös esimerkiksi Helmi-nimestä käytetty kutsumamuoto.
Tunnettuja Helyjä

Hely Kiemunki, o.s. Pietilä (s. 1934), yleisurheilija
Hely Sipilä, myöh. Saarinen (1933–2022), pika-aitajuoksija
Hely Tuorila (s. 1950), suomalainen elintarviketieteilijä ja professori
Yandere Simulator

| Yandere Simulator |
| --- | --- |

Kehittäjä:  YandereDev
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  TBA
Lajityyppi:  Toiminta, Hiiviskely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Yandere Simulator on YandereDevin kehityksessä oleva hiiviskely- ja toimintapeli. Varmaa julkaisuajankohtaa ei vielä ole tiedossa, mutta kehittäjä on arvioinut pelin julkaistavan vuonna 2026. Pelistä on tällä hetkellä jaossa ilmainen demo-versio, missä pelaajat voivat testata pelin toimintoja ja ilmiantaa löytämiään bugeja.
Pelaaminen

Tämän hetkisessä pelissä pelaaja ohjaa japanilaista koulutyttöä nimeltä Ayano Aishi (Yandere-chan). Yandere-chan on ihastunut poikaan nimeltä Taro Yamada (Senpai). Lopullisessa pelissä pelaaja pystyy valitsemaan Senpain ja pelaajan hahmon sukupuolen. Kymmenen kuluvan viikon aikana kymmenen muuta oppilasta ihastuu Senpaihin. Pelaajan tulee estää Senpain ihastuminen kilpailijoihin. Pelaaja voi käyttää useita eri keinoja suoriutuakseen tehtävästä, kuten murhaamalla kilpailija, saamalla Senpai vihaamaan kilpailijaa, hankkia kilpailija erotetuksi koulusta, saada kilpailija ihastumaan johonkin muuhun oppilaaseen tai saada kilpailija tekemään itsemurhan. Pelaajan pitää onnistua tekemään tämä kuitenkin ilman, että jää teoistaan kiinni esimerkiksi poliisille tai Senpaille.
Pelimaailma sijoittuu japanilaiseen kouluun ja Yandere-chanin kotiin.
Kehitys

Yandere Simulatorin kehitys alkoi vuonna 2014 huhtikuussa YandereDevin 4chan-kuvafoorumille lähettämästä viestistä, jossa esitteli peli-ideaansa. Idean saatua paljon positiivista palautetta päätti YandereDev aloittaa pelin kehityksen. Peli on saanut paljon vaikutteita suunittelussaan muun muassa Hitman- ja Megami Tensei -pelisarjoista.
YandereDev ilmoitti 1. maaliskuuta 2017 solmineensa kumppanuussopimukset tinyBuild Gamesin kanssa. Sopimuksen myötä tinyBuild Games olisi ollut Yandere Simulatorin julkaisija, ja tinyBuild Games olisi auttanut pelin kehityksessä, korjaamalla pelin koodia ja suorituskykyä. Kuitenkin 10. kesäkuuta 2018 YandereDev ilmoitti yhteistyön tinyBuild Gamesin kanssa päättyneen vuonna 2017 joulukuussa. Syynä olivat erimielisyydet tinyBuild Gamesin ohjelmoijan kanssa, jonka oli tarkoitus auttaa pelin kehittämisessä.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Lucania et Bruttii

| Lucania et Bruttii Regio III Lucania et Bruttii Provincia Lucania et Bruttii> Italian alue Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Regio III Lucania et Bruttiin sijainti Italiassa.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta (n. 395–)
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia Italia suburbicaria
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Calabria ja Basilicata)
Perustettu:  n. 7 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Rhegium
Lucania et Bruttii (lat. Regio III Lucania et Bruttii), myös Lucania et Brutii tai Lucania et Bruttium, oli keisari Augustuksen perustama roomalaisen Italian alue ja myöhemmin myös Rooman valtakunnan provinssi (Provincia Lucania et Bruttii), joka käsitti suunnilleen nykyisen Italian Calabrian ja Basilicatan alueet.
Maantiede

Lucania et Bruttii käsitti Italian niemimaan eteläkärjen eli ”saappaankärjen”. Siihen kuuluivat Lucanian maakunta sekä Bruttii-heimon alue, josta nykyisin käytetään usein käytännön syistä nimitystä ”Bruttium”, vaikkakaan antiikin lähteet eivät tunne tällaista maakunnan nimeä. Aluetta rajasi luoteessa Silarus (nyk. Sele) -joki ja koillisessa Bradanus (nyk. Bradano) -joki, joka virtasi hieman länteen Mateola-joesta (nyk. Matera). Lännessä sitä reunusti Tyrrhenanmeri Sisiliansalmeen (Fretum Siculum, nyk. Messinansalmi) saakka ja idässä Joonianmeri. Lucania et Bruttiin luoteispuolella sijaitsi Latium et Campania (Regio I) ja pohjoispuolella Apulia et Calabria (Regio II). Sisiliansalmen toisella puolella sijaitsi Sisilian saari, joka muodosti Sicilian provinssin.
Lucania et Bruttiin ollessa provinssi sen hallinnollinen keskus oli Rhegium, entinen kreikkalainen Rhegion. Alueen muihin tärkeimpiin kaupunkeihin lukeutuivat muun muassa Consentia, Grumentum ja Potentia, sekä kreikkalaista alkuperää olleet Paestum (alun perin Poseidonia) ja Velia (Elea). Alueen tärkeimpiä teitä olivat Via Popilia, joka jatkoi Roomasta tullutta Via Appiaa Capuasta Rhegiumiin, sekä myöhemmän antiikin aikana Via Herculia.
Maantiede > Kaupunkeja

Lucania et Bruttiin alueen kaupunkeja olivat muun muassa:
Maantiede > Kaupunkeja > Lucaniassa

Acerronia
Aceruntia eli Acheruntia
Anxia
Atina
Blanda
Buxentum
Consilinum
Copia eli Copiae
Cosa
Eburum
Forum Popilii
Grumentum
Heraclea
Laus
Metapontum
Muranum
Nerulum
Numistro
Paestum
Pandosia
Potentia
Scidrus
Tegianum
Velia
Volceium
Maantiede > Kaupunkeja > Bruttiumissa

Castra Hannibalis
Caulonia
Cerilli eli Cerillae
Clampetia
Consentia
Crimissa eli Crimisa
Croton
Decastadium
Lametium
Locri
Macalla
Mamertium
Medma
Metaurum
Mystia
Nicotera
Nuceria
Pandosia
Paternum
Petelia
Rhegium
Roscianum
Scyllaeum
Scylletium eli Scolacium
Taurianum
Temesa
Terina
Tisia
Vibo Valentia
Ranskan presidentinvaali 2012

Ranskan presidentinvaalin 2012 ensimmäinen kierros käytiin 22. huhtikuuta 2012 ja toinen kierros 6. toukokuuta. Toisella kierroksella sosialistien François Hollande valittiin Ranskan presidentiksi vuosiksi 2012–2017.
Ehdokkaat ja tulokset

| Ehdokas | Puolue | 1>  kierros.Äänet | 1>  kierros. % | 2>  kierros.Äänet | 2>  kierros. % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  François Hollande | Sosialistinen puolue | 10 272 705 | 28,63 % | 18 000 668 | 51,64 |
|  Nicolas Sarkozy | UMP | 9 753 629 | 27,18 % | 16 860 685 | 48,36 |
|  Marine Le Pen | Kansallinen rintama | 6 421 426 | 17,90 % |  |  |
|  Jean-Luc Mélenchon | Vasemmistopuolue | 3 984 822 | 11,10 % |  |  |
|  François Bayrou | Mouvement démocrate | 3 275 122 | 9,13 % |  |  |
|  Eva Joly | Europe Écologie – Les Verts | 828 345 | 2,31 % |  |  |
| Nicolas Dupont-Aignan | Debout la République | 643 907 | 1,79 % |  |  |
|  Philippe Poutou | Nouveau Parti anticapitaliste | 411 160 | 1,15 % |  |  |
|  Nathalie Arthaud | Lutte Ouvrière | 202 548 | 0,56 % |  |  |
| Jacques Cheminade | Solidarité et Progrès | 89 545 | 0,25 % |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan presidentinvaali 2012 Wikimedia Commonsissa
Ranskan presidentinvaali 2007

Ranskan presidentinvaali 2007 järjestettiin huhti–toukokuussa 2007. Keskustaoikeistolainen Nicolas Sarkozy voitti vaalin ja hänestä tuli uusi presidentti viideksi vuodeksi.
Ensimmäisen kierroksen suora kansanäänestys 12. ehdokkaan välillä järjestettiin sunnuntaina 22. huhtikuuta 2007. Yksikään ehdokas ei saanut 50 % tai suurempaa kannatusta, joten toinen kierros järjestettiin  6. toukokuuta 2007 kahden eniten ääniä saaneen ehdokkaan välillä, jotka olivat Nicolas Sarkozy ja Ségolène Royal.
Järjestyksessään vaali oli Viidennen tasavallan yhdeksäs.
Ensimmäisen kierroksen äänestysprosentti oli 83,77 ja toisen 83,97.