stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säräisniemen keramiikka 1
Leviäminen > Pohjoinen painopiste

Inarinjärven vesistöalueella Suomessa ja Venäjän Petsamon alueella sekä Norjassa Jäämeren rannikolla Varanginvuonossa on keramiikan levinneisyysalueen pohjoinen painopiste, joka käsittää yhteensä alle 20 asuinpaikkaa. Varanginvuonossa ovat asuinpaikat Nordlii (5500 eaa. ja 5300 eaa.), Gressbacken Øvre ja Lossaus hus (Nyelvissä, 5300−4600 eaa.). Näiden varhaisten ajoitusten merellinen vaikutus ("reservoareffect") saattaa lisätä niiden ajoitusta noin 100−300 vuotta, jota ei vielä olla kaikissa tutkimuksissa huomioitu. Luovutetun Petsamon läpi virtaavalla Paatsjoella on asuinpaikka Salmijärvellä. Edelleen ylävirtaan päin sijaitsee asuinpaikkoja Mennikan (4900−4700 eaa.) kosken varrella, Gravholmissa, Nessheimissa ja lopuksi on vielä kolme asuinpaikkaa Noatun'issa (5100 eaa.). Näiden asuinpaikkojen ajoitukset eivät alita enää 4200 eaa..
Suomen puolella Inarinjärven itäpuolella ovat sitten Nellimöjoensuun (4900 eaa.), Rajavartioston ja Heikkilän asuinpaikat. Inarinjärven länsipäässä on Saamelaismuseon asuinpaikka ja järven lounaiskulmassa ovat Aunionlahdensuun, Mustalantojen ja Rönkönraivion (4700 eaa.) asuinpaikat. Näidenkin asuinpaikkojen ajoitukset eivät alita 4000 eaa..
Näistä hieman erillään ja etelässä sijaitsevat sodankyläläiset Alemman Kiertämäjärven asuinpaikka, joka kuuluu Luttojoen valuma-altaaseen. Lännempänä on Ylä-Liesjoen asuinpaikka, joka kuuluu Kitisen valuma-altaaseen.
Leviäminen > Kuolan alue

Venäjällä Kuolan niemimaan alueelta tunnetaan yhteensä noin 20 asuinpaikkaa (vuonna 2000, 17 ap), jotka sijaitsevat merenrannalla lukuun ottamatta niitä 7 asuinpaikkaa, jotka sijaitsevat Lovozeron (ven. Ловозеро) rannalla tai sen läheisyydessä. Kantalahdessa on Nivassa 3 asuinpaikkaa, Tševangassa (4400 eaa.) on yksi, Kuolan niemimaan kaakkoisrannikolla ovat asuinpaikat Pjalitsan ja Navolokin, Varžinajoen (ven. Варзина) ympäristössä ovat asuinpaikat Majak (4600−3400 eaa.), Varžina, Ust-Drozdovka (4400 eaa.) ja Nerpèja Guba (3400 eaa.). Sisämaassa Lovozeron rannoilla on viisi asuinpaikkaa ja läheisen järven ympäristössä ovat Mys Semerka ja Tšaga (4600−3500 eaa.).
Nivassa on siitä erikoinen tilanne, että varhaiskampakeramiikka löytyy vanhemmista kerroksista kuin Säräisniemen keramiikka. Paikan asuttajat ovat siten "vaihtaneet" keramiikkaa tai sitten asukkaatkin ovat vaihtuneet.
Traditioiden välinen raja

Suomessa ajateltiin vielä 1920-luvulla, että Säräisniemen keramiikka on vain pohjoinen variaatio varhaiskampakeramiikasta. Nykyään yleinen kanta on toinen. Säräisniemen keramiikka kehittyi samaan aikaan, mutta yksilöllisesti, mahdollisesti samoista virikkeistä kuin varhaiskampakeramiikka. Useimmat nykytutkijat viittaavat Ylä-Volgalaiseen keramiikkaan, joka oli jo tätä ennen leviämässä sekä pohjoiseen että luoteeseen päin. Niillä alueilla, joissa varhaiskampakeramiikka ehti levitä pohjoiseen asti, korvaantui se nopeasti Säräisniemen keramiikalla. Tyylien välinen "raja" ilmeisesti asettui Oulujärven eteläpuolelle, mistä tuli sittemmin varhaiskampakeramiikan levinneisyyden pohjoisraja.
Häviäminen ja etnos

Yleensä kivikauden ryhmät, jotka ottavat käyttöön jonkin innovaation, säilyttävät sen ja kehittävät sitä eteenpäin. Näin on käynnyt useimmissa tapauksissa kivikautisen keramiikan kanssa eri puolilla maailmaa. Ryhmät ovat luopuneet Säräisniemen keramimiikan käyttämisestä 300−600 vuodessa ja se otettiin uudelleen käyttöön vasta pronssikauden kynnyksellä. Syytä luopumiseen ei tiedetä. Otaksutaan, että liikkuva elämäntapa lisääntyi ja hankalien astioiden siirtäminen kävi mahdottomaksi. Ne on ilmeisesti korvattu muilla astioilla, jota ei näe arkeologisessa aineistossa. Tällaisia astioita voivat olla korit, puu- ja tuohiastiat. Toinen syy voi olla asuinalueen vaihtuminen. Eteläisemmän varhaiskampakeramiikan loppumisen syy on sen tyylin vaihtuminen Jäkärlän ryhmän keramiikkaan tai tyypilliseen kampakeramiikkaan. Keramiikan käyttö jatkui siellä nykypäivään saakka.
Kuolassa keramiikan valmistustaito säilyi, vaikka se loppuikin Pohjois-Norjasta ja Pohjois-Suomesta. Nämä alueet "liittyivät" yli tuhanneksi vuodeksi Skandinavian esikeraamiseen kulttuurijatkumoon siihen asti, kunnes tyypillistä kampakeramiikkaa alettiin valmistaa sen entisen alueen eteläosissa. Se, kuinka kauan keramiikkaa valmistettiin Kuolan niemimaalla, on vielä avoin kysymys. Viimeisten ajoituksien valossa sitä valmistettiin vielä noin 4600 eaa., mutta mahdollisesti aina varhaismetallikaudelle asti.
Vastauksen kysymykseen, onko keramiikka tuonut näkyviin ryhmien välisiä etnisisiä tai kielellisiä rajoja, ei voi saada pelkästään arkeologisilla menetelmillä. Ennen keramiikan saapumista eri alueiden ryhmien käyttämissä esineissä ei ole havaittu mainittavia erilaisuuksia, joista olisi voitu erotella etniset ryhmät toisistaan. Kun keramiikan koristelun piirteet asetettiin kartalle, syntyi kartalle "uusia" rajoja. Niiden syntymiseen ei ole keksitty mitään erityisiä syitä, joten etnoksen ottaminen keskusteluun ilman lisäperusteluita on arvailua. Kun tämän lisäksi Säräisniemen keramiikka myöhemmin katosi, muodostui taas uudelleen ei-keraaminen alue, joka alkoi Etelä-Norjasta, jatui yli Pohjois-Ruotsin, yli Pohjois-Suomen Kuolan reunalle. On siis liioittelua sanoa, että on ollut olemassa Säräisniemen kampakeraaminen kulttuuri.
Tutkimushistoria

Oulujärvellä Vaalan (entinen Säräisniemi) Nimisjärvellä Julius Ailio jakoi kaivauksilla löytämänsä keramiikan kahteen vaiheeseen. Hän kutsui vanhempaa vaihetta numerolla "1" ja nuorempaa vaihetta numerolla "2". Vaihetta "1" hän piti kivikautisena ja vaihetta "2" pronssikautisena. Vanhempaa tyyliä kutsutaan edelleen nimellä Säräisniemen keramiikka 1 ja myöhäisempää numerolla 2. 1920-luvulla Aarne Äyräpää kutsui sitä varahiskampakeramiikan muunnelmaksi, mutta norjalainen Anders Nummedal kuvaili keramiikan tuntomerkit ja sijoitti sen vanhemmaksi keramiikaksi varhaiskampakeramiikan rinnalle. Gutorm Gjessing tutki 1940-luvulla norjalaisia asuinpaikkoja ja kuvaili onnistuneesti Säräisniemen keramiikan yleispiirteitä. Vasta 1950-luvulla Povl Simonsen julkaisi laajan yhteenvedon ja kuvauksen, joka on vielä nykyäänkin käyttökelpoinen. Hän arveli keramiikan syntyneen Kainuussa tai, jos kaksi keskusta sallittaisiin, myös Varangerissa.
Suomalaiset heräsivät Säräisniemen keramiikan tutkimiseen mukaan vasta Ari Siiriäisen tutkielmalla 1970-luvulla. Hän vertasi asuinpaikkoja varhaiskampakeramisiin ja totesi ne rannansiirtymiskronologiaan perusteella samanaikaisiksi ja huomasi, että Säräisniemen keramiikkaa olisi käytetty rinnan myös tyypillisen kamapakeramiikan (Ka II) kanssa. Matti Huurre laajensti käytettyä näkökulmaa ja hän asetti keramiikan synnyinseudun Kainuun tai Vienan Karjalan alueelle, mutta Varangerin hän torjui joukosta. Löytömateriaalia karttui merkittävästi 1980-1990-luvuilla sekä Suomessa että Venäjällä. Kuva Säräisniemen keramiikasta laajeni sen vuoksi Markku Torvisen tutkimusten myötä. Venäjällä asiaan olivat paneutuneet muun muassa Nina N. Gurina ja Paula Pesonen.
Aiheesta muualla

Pesonen, Petro: Suomen esihistoriallinen keramiikka(Helsingin Yliopisto), joka käyttää kalibroimattomia ajoituksia (päivitetty 10.3.1999).
Karianne Tung

| Karianne Tung |
| --- | --- |
 Tung vuonna 2024.
Norjan digitalisaatio- ja hallintoministeri
 Støren hallitus 16. lokakuuta 2023–  
Edeltäjä:  Linda Hofstad Helleland (digitalisaatioministeri)
Suurkäräjäedustaja
 Etelä-Trøndelagin vaalipiiri 2013–2017  
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. tammikuuta 1984 (ikä 41)
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Koulutus:  Norjan teknis-luonnontieteellinen yliopisto
Karianne Oldernes Tung (s. 21. tammikuuta 1984) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko, joka on toiminut Norjan digitalisaatio- ja hallintoministerinä lokakuusta 2023. Aiemmin hän on ollut suurkäräjäedustaja 2013–2017 ja toiminut kunnanvaltuutettuna Rissassa sekä Trondheimissa. Tung on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karianne Tung Wikimedia Commonsissa
Karianne Tung Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
| n k Støren hallitus |
| --- | --- |
Støre
Nykyiset: Aas-Hansen Sigrun Gjerløw Aasland Terje Aasland Aukrust Borch Brenna Eide Eriksen Jaffery Myrseth Nordtun Nygård Næss Sandtrøen Sandvik Skjæran Stensend Stoltenberg Tung Vestre Vågslid
Entiset: Enoksen (2021–2022) Gjelsvik (2022–2023) Gram (2022–2025) Hoel (2024–2025) Huitfeldt (2021–2023) Kjerkol (2021–2024) Mehl (2021–2025) Moe (2021–2023) Persen (2021–2023) Pollestad (2023–2025) Sande (2023–2025) Tajik (2021–2022) Toppe (2021–2025) Trettebergstuen (2021–2023) Tvinnereim (2021–2025) Vedum (2021–2025)
Barton Fink

| Barton Fink |
| --- | --- |
 Elokuvan julisteessa John Turturro.
Ohjaaja:  Joel Coen
Käsikirjoittaja:  Joel ja Ethan Coen
Tuottaja:  Joel Coen Ethan Coen Joel ja Ethan Coen
Säveltäjä:  Carter Burwell
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Joel Coen Ethan Coen
Tuotantosuunnittelija:  Nancy Haigh
Pukusuunnittelija:  Richard Hornung
Pääosat:  John Turturro, John Goodman
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Circle Films, Fox Film Corporation
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1991
Kesto:  116 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Barton Fink on Joel ja Ethan Coenin käsikirjoittama ja Joel Coenin ohjaama yhdysvaltalainen musta draamakomediaelokuva vuodelta 1991.
1940-luvulle sijoittuvassa tarinassa lupaava näytelmäkirjailija Barton Fink (John Turturro) saapuu Hollywoodiin ja kirjoittautuu synkeään hotelliin kirjoittamaan rikoselokuvaa. Siellä hän tutustuu studiomoguli Jack Lipnickiin (Michael Lerner), kuuluisaan kirjailijaan (John Mahoney) ja tämän sihteeriin (Judy Davis), mutta myös mystiseen hahmoon nimeltä Charlie Meadows (John Goodman), joka vaikuttaa olevan ison hotellin ainoa muu asiakas.
Vastaanotto ja jälkimaine

Barton Fink ei menestynyt hyvin teattereissa. Elokuva tuotti kuitenkin kolme Oscar-ehdokkuutta: parhaasta miessivuosasta Michael Lernerille, parhaasta puvustuksesta ja lisäksi parhaasta lavastuksesta. Tämän ohella se sai Cannesin festivaaleilla harvinaisen monta palkintoa: Kultaisen palmun, parhaan ohjaajan ja parhaan pääosan (Turturro) palkinnot.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä kutsui Barton Finkiä mestariteokseksi, antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja piti jo teknisesti häikäisevää kuvausta ja lavastusta itsessään näkemisen arvoisina.
João Paraskeva

João M. Paraskeva (s. Maputo, Mosambik) on mosambikilaissyntyinen kasvatustieteilijä ja kasvatustieteen professori Strathclyden yliopistossa Glasgow'ssa Skotlannissa. Paraskeva kävi Maputossa perus- ja lukiokoulun. Hän opiskeli Portugalin katolisessa yliopistossa ja Minhon yliopistossa Portugalissa. Urallaan Paraskeva on työskennellyt opettajana Minhon yliopistossa sekä Etelä-Afrikassa, Brasiliassa, Espanjassa ja Italiassa ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin. Yhdysvalloissa hän toimi vierailevana professorina Miamin yliopistossa Ohiossa Oxfordissa ja prosessorina Massachusettsin yliopistossa Dartmouthissa.. Paraskeva on opetusjohtajuuden ja politiikan tutkimuksen professori
Tutkimusura

João Paraskeva kuuluu maailman johtaviin kasvatuksen tutkijoihin ja opetussuunnitelmatutkimuksen teoreetikoihin . Hänet tunnetaan vaeltavan opetussuunnitelmateorian (Itinerant Curriculum Theory, ICT) kehittämisestä. Toisin kuin kiinteät tai standardoidut näkemykset koulutuksesta, teoria korostaa tiedon monimuotoisuutta, ja esittää, että opetussuunnitelman tulisi olla mukautuva, avoin erilaisille epistemologioille ja herkkä eri yhteisöjen kulttuurisille, historiallisille ja poliittisille ominaislaaduille . Kuten van Milders on todennut, "Paraskeva pyrkii perinpohjaisesti muokkaamaan opetussuunnitelmasta käytävää keskustelua" .
On arvioitu, että Paraskevan (2011) opetussuunnitelmateorialle on tarve Yhdysvaltain julkisessa koulutuksessa, sillä useat uudistukset, kuten Race to the Top (RTTT), No Child Left Behind (NCLB) ja Ever Child Succeeds Act. (ECSA) ovat jatkaneet "mielen kolonisointiprosessia sen sijaan, että loisivat tilaa vapauttavalle pedagogiikalle ja vaeltavalle opetussuunnitelmateorialle, jossa identiteetit, henkisyys ja erilaiset tiedot vahvistuisivat sen sijaan, että ne pyrittäisiin poistamaan".
Paraskevan teoriaa on käytetty myös postkolonialistisessa tutkimuksessa ja globaaleissa yhteyksissä, koska se haastaa länsimaisen tietojärjestelmän, puhuu sorrettujen puolesta ja edistää postkolonialistisia koulutusuudistuksia  . Paraskeva on korostanut koulutuksen merkitystä yhteiskunnallisen muutoksen välineenä ja painottanut koulutuspolitiikkaa, joka edistää yhtäläisiä mahdollisuuksia, osallisuutta ja oikeudenmukaisuutta kouluissa ja yliopistoissa.
Paraskeva on arvostellut uusliberalismia ja globalisaatiota rahoitusmarkkinoiden määrittämiksi politiikkaohjelmiksi, jotka ovat johtaneet koulutuksen laajaan yksityistämiseen ja julkisen koulutuksen budjettileikkauksiin vaikuttaen heikentävästi kansalaisten tasavertaisia mahdollisuuksia julkisiin palveluihin. Paraskeva väittää, että koulutuksesta on tullut sosiaalisen hyödykkeen sijasta talouden väline, mikä on johtanut lisääntyneeseen yksityistämiseen, opintolainoihin ja julkisen koulutuksen uudelleenmäärittelyyn finanssimaailmassa.
On arvioitu, että Paraskevan tutkimuksella on yhtäläisyyksiä Noam Chomskyn ja Slavoj Žižekin ajatusten kanssa, joista molemmat ovat avainhenkilöitä nykymaailman monimutkaisuuden ja pirstoutuneisuuden ymmärtämisessä.
Julkaisuja

Paraskeva on kirjoittanut lukuisia kirjoja ja artikkeleita, jotka käsittelevät kriitisesti koulutuksen kysymyksiä. Hänen kirjansa Curriculum Epistimicide: Towards an Itinerant Curriculum Theory voitti AERA-kirjapalkinnon . Hänen teoksiaan ovat muun muassa seuraavat:
Conflicts in Curriculum Theory: Challenging Hegemonic Epistemologies (2011)
Transformative Researchers and Educators for Democracy: Dartmouth Dialogues (yhdessä Thad LaValleen kanssa) (2015)
International Critical Pedagogy Reader (yhdessä Antonia Darderin ja Peter Mayon kanssa) (2015)
Curriculum Epistemicide: Towards an Itinerant Curriculum Theory (2016)
Curriculum: Decanonizing the Field (co-edited with Shirley Steinberg (2016)
Towards a Just Curriculum Theory: The Epistemicide (2017) (ed.)
What happens to (curriculum) critical theory? The need to go above and beyond neoliberal rage without avoiding it. Teoksessa Autio, T., Hakala, L., & Kujala, T. (toim.) (2019) Siirtymiä ja ajan merkkejä koulutuksessa: Opetussuunnitelmatutkimuksen näkökulmia. ,
Curriculum and the Generation of Utopia Interrogating the Current State of Critical Curriculum Theory (2020)
Critical Transformative Educational Leadership and Policy Studies - A Reader: Discussions and Solutions from the Leading Voices in Education (2021) (ed.)
The Curriculum: A New Comprehensive Reader (2023) (ed.)
Critical Perspectives on the Denial of Caste in Educational Debate: Towards a Non-derivative Curriculum Reason (2023) (ed.).
Itinerant Curriculum Theory: A Declaration of Epistemological Independence (2024)
Cheetah Chrome

| Cheetah Chrome |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eugene O’Connor
Syntynyt: 18. helmikuuta 1955 (ikä 69) Cleveland, Ohio
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Cheetah Chrome
Tyylilajit:  punk rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  The Dead Boys,  Rocket From The Tombs, Ronnie Spector, Nico
Levy-yhtiöt:  Sire Records
Aiheesta muualla
www.cheetahchrome.net/newtabsrs.html
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Cheetah Chrome (oik. Eugene O’Connor, s. 18. helmikuuta 1955 Cleveland, Ohio) on yhdysvaltalainen muusikko, joka soitti kitaraa The Dead Boys -yhtyeessä. Cheetah Chrome oli ensimmäisiä amerikkalaisen punkrockin kitarasankareita 1970-luvun puolivälissä ja merkittävä osa New Yorkin CBGB-klubilla alkaneen amerikkalaisen punkin skeneä.
Ura

Gene O’Connorina Clevelandissa syntynyt Cheetah Chrome oli jo nuorena suuri The Stoogesin, MC5:n ja Alice Cooperin fani, ja hän alkoi soittaa kitaraa niiden innoittamana. Cheetah soitti Clevelandissa useissa eri kokoonpanoissa yhdessä rumpali John Madanskyn kanssa, joka myöhemmin tunnettiin Dead Boysin rumpalina nimellä Johnny Blitz.
Ilmoituksen kautta Chrome ja Blitz tapasivat muusikko Peter Laughnerin ja liittyivät hänen Rocket From The Tombs -protopunk-yhtyeeseensä. Bändi äänitti useita demoja, mutta luovat erimielisyydet hajottivat yhtyeen ennen kuin se ehti tehdä suurempaa vaikutusta Clevelandin ulkopuolella. Rocket From The Tombs hajosi kahdeksi paremmin tunnetuksi eri bändiksi. Laughner ja David Thomas perustivat kokeellisen Pere Ubun, kun taas Chrome ja Blitz yhdistivät voimansa Stiv Batorsin ja kitaristi Jimmy Zeron kanssa ja perustivat Dead Boysin. Yhtyeeseen liittyi myöhemmin myös basisti Jeff Magnum.
Dead Boys soitti usein New Yorkissa CBGB-klubilla, ja vuonna 1977 se julkaisi debyyttialbuminsaYoung, Loud and Snotty. Albumilta löytyy yhtyeen klassikko ”Sonic Reducer”. Vuonna 1978 Dead Boys julkaisi vielä toisen albumin We Have Come for Your Children, jonka kappale ”Ain’t It Fun”, on yhtyeen tunnetuimpia.
Ura > Dead Boysin jälkeen

The Dead Boysin hajottua Cheetah Chrome soitti ympäri New Yorkia, The Stilettos- ja Cheetah Chrome and the Casualties -yhtyeiden kanssa. Hän äänitti myös soolosinglen ”Still Wanna Die”/”Take Me Home”. Hän soitti hetken aikaa myös Velvet Undergroundin laulajan Nicon taustabändissä.
Vähän tämän jälkeen hän soitti Ronnie Spectorin sooloalbumilla Siren. 1980-luvulla hän teki useita levytyksiä, muun muassa oman yhtyeensä Cheetah Chrome and the Ghetto Dogsin kanssa. Hän soitti myös Jeff Dahlin kappaleessa ”I Kill Me”. Lisäksi hän soitti  The Dead Boysin reunion-keikoilla 1980-luvulla.
1990-luvulla Cheetah Chrome muutti Nashvilleen Tennesseehen ja äänitti siellä livealbumin Alive in Detroit Hamtraickissa Michiganissa. Keikalla Chrome vitsaili huhusta, jonka mukaan hän olisi kuollut – huhu, joka oli johtanut jopa muistokirjoitukseen eräässä newyorkilaisessa sanomalehdessä.
Vuonna 2002 hän soitti kitaraa False Alarm’s -yhtyeen albumilla Fuck’Em All We’ve All Ready (Now) Won! Chrome oli myös mukana lyhytikäisessä kokoonpanossa Shotgun Rationale yhdessä Testors-yhtyeen Sonny Vincentin ja The Replacementsin Bob Stinsonin kanssa.
Hän soitti kitaraa myös Sonny Vincentin sooloalbumilla Pure Filth. Hänen asemansa punk-ikonina ikuistettiin Tommy Womackin kappaleessa ”Whatever Happened to Cheetah Chrome?” (”Mitä tapahtui Cheetah Chromelle?”), joka ilmestyi Womackin vuoden 1998 albumilla Positively Na Na.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cheetah Chrome Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC
Lähteet:

1 2 3 4 5  Chrome, Cheetah: A Dead Boy's Tale, from the Front Lines of Punk Rock.  Voyageur Press, 2010.
1 2 3 4  Deming, Mark: Cheetah Chrome Songs, Albums, Reviews, Bio & M... AllMusic. Viitattu 15.2.2025. (englanniksi)
Dead Boys vuonna 1977.
Transistoriradio

Transistoriradio on radiovastaanotin, joka käyttää transistoreita vahvistamaan signaalia. Ensimmäinen kaupallista menestystä saanut transistoriradio oli yhdysvaltalaisen Texas Instrumentsin valmistama Regency TR-1 -transistoriradio. Se valmistui vuoden 1954 joulumarkkinoille. Laitteessa oli neljä transistoria.
Termiä transistoriradio käytettiin erityisesti 1960–1970-luvuilla, kun markkinoilla ja käytössä oli vielä vanhempaa tekniikkaa edustavia putkiradioita. Kun putkiradioiden sittemmin syrjäydyttyä käytännössä kaikki radiovastaanottimet ovat nykyisin transistoriradioita, ei enää puhuta transistoriradioista vaan pelkistä radioista.lähde?
Transistorit toimivat paljon pienemmällä jännitteellä kuin elektroniputket: transistoreille riittää alhainen paristojännite mutta tällainen radio voi myös toimia verkkojännitteellä.lähde?
Texas Instrumentsin Regency TR-1 transistoriradio.
Texas Instrumentsin Regency TR-1 avattuna.
TR-1 transistoriradion mainos (10.12.1954).
Vanha viisitransistorinen transistoriradio avattuna.
Radio vuosimallia 1957.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transistoriradio Wikimedia Commonsissa
Ebba Munck

| Ebba Bernadotte |
| --- | --- |
 Ebba Bernadotte
Syntynyt:  Ebba Henrietta Munck af Fulkila 24. lokakuuta 1858 Jönköping, Ruotsi
Kuollut:  16. lokakuuta 1946 (87 vuotta) Grödinge, Ruotsi
Puoliso:  Oscar Bernadotte
Isä:  Carl Jacob Munck af Fulkila
Äiti:  Henrica Cederström
Ebba Henrietta Bernadotte (os. Munck af Fulkila); (24. lokakuuta 1858 Jönköping, Ruotsi – 16. lokakuuta 1946 Grödinge, Ruotsi) oli Ruotsin prinssi Oscar Bernadotten (1859–1953) puoliso ja kreivi Folke Bernadotten (1895–1948) äiti. Hänen isänsä oli suomalaiseen Munck af Fulkila -aatelissukuun kuulunut, Suomessa syntynyt eversti Carl Jacob Munck af Fulkila (1808–1882).
Ebba Munck oli silloisen kruununprinsessa Victorian, myöhemmän kuningas Kustaa V:n puoliso kuningatar Viktorian hovineitinä tavatessaan prinssi Oscarin, joka oli kuninkaan nuorempi veli. He avioituivat 15. maaliskuuta 1888 Bournemouthissa Englannissa. Ebba sai tällöin virallisen arvonimen "prinsessa Bernadotte".
Käännös suomeksi
Kruunupäitä ja hyviä sydämiä

| Kruunupäitä ja hyviä sydämiä> Kind Hearts and Coronets |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Hamer
Käsikirjoittaja:  John Dighton
Perustuu:  Roy Hornimanin romaaniin Israel Rank: The Autobiography of a Criminal
Tuottaja:  Michael Balcon
Säveltäjä:  Ernest Irving
Kuvaaja:  Douglas Slocombe
Pääosat:  Alec Guinness
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Ealing Studios
Levittäjä:  General Film Distributors Netflix
Ensi-ilta:  1949
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kruunupäitä ja hyviä sydämiä (Kind Hearts and Coronets) on vuonna 1949 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, jonka ohjasi Robert Hamer. Siinä Alec Guinness esittää kahdeksaa eri roolia.
Juoni

Louis Mazzinin äiti kuuluu D’Ascoynen aatelissukuun, mutta on joutunut sukunsa hylkäämäksi karattuaan italialaisen oopperalaulajan mukaan ja on sittemmin vajonnut köyhyyteen. Aikuistuttuaan Louis päättää kostaa äitinsä puolesta ja varmistaa, että herttuan arvo päätyy lopulta hänelle. Tämä edellyttää kahdeksan perimysjärjestyksessä häntä edellä olevan D’Ascoynen suvun jäsenen eliminoimista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dennis Price  | … |  Louis / Louis’n isä   |
|  Joan Greenwood  | … |  Sibella   |
|  Valerie Hobson  | … |  Edith   |
|  Alec Guinness  | … |  herttua / pankkiiri / pappi / kenraali / amiraali / nuori Ascoyne / nuori Henry / lady Agatha   |
|  John Penrose  | … |  Lionel   |
|  Hugh Griffith  | … |  Lord High Steward   |
|  Audrey Fildes  | … |  Louis’n äiti   |
|  Clive Morton  | … |  vankilanjohtaja   |
|  Miles Malleson  | … |  pyöveli   |
|  Arthur Lowe  | … |  toimittaja   |
|  Jeremy Spenser  | … |  Louis lapsena   |
Myöhempi arvostus

Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Kruunupäitä ja hyviä sydämiä äänestettiin kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista.The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Käännös suomeksi
Tung

Tung voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Etunimenä

Tung Bui (s. 1982), suomalainen näyttelijä
Sukunimenä

Tung Chee-hwa (s. 1937), hongkongilainen poliitikko
Ho-Pin Tung (s. 1982), alankomaalaissyntyinen kiinalainen autourheilija
Karianne Tung (s. 1984), norjalainen poliitikko
Lola Tung (s. 2002 tai 2003), yhdysvaltalainen näyttelijä
Muuta

Kiinaöljy, tunnetaan myös nimellä Tung-öljy
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.