stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hapen isotoopit
Vakaat isotoopit

Luonnon happi koostuu kolmesta vakaasta isotoopista: happi-16 (16O), happi-17 (17O) ja happi-18 (18O). Näistä yli­voimaisesti yleisin on happi-16, jota luonnon hapessa on noin 99,756 prosenttia. Sen massaluku on 16. Näin ollen hapen suhteellinen atomipaino onkin lähellä lukua 16; tarkemmin sanottuna se on 15,9994(3). Hapen muiden tunnettujen iso­tooppien massaluvut vaihtelevat välillä 12–24.
Isotooppi 16O on sekä suhteellisesti että absoluuttisesti poikkeuksellisen yleinen, koska se on yksi tähtien kehityksen loppu­tuotteista. Se on primaarinen isotooppi, toisin sanoen sitä syntyy tähdissä, jotka alun perin koostuvat pelkästään vedystä. Suurin osa isotoopista 16 syntyy nukleosynteesin loppu­tuotteena tähtien heliumfuusiossa, jossa kolme alfa­hiukkasta yhtyy ensin hiiliytimeksi 12C (hiili-12), joka sitten voi vielä siepata alfahiukkasen muodostaen ytimen 16O. Neonin palamis­prosessissa syntyy vielä lisää happea 16O.
Sekä 17O ja 18O ovat sekundaarisia isotooppeja, mikä merkitsee, että niiden nukleo­synteesi edellyttää, että läsnä on jo tiettyjä nuklideja. Happi-17 (17O) syntyy pääasiassa vedyn palaessa heliumiksi CNO-syklissä, minkä vuoksi sitä esiintyy tähdissä runsaasti sillä vyöhykkeellä, jossa vety fuusioituu. Happi-18 (18O) syntyy, kun typpi-isotooppi 14N, jota CNO-palamisen vuoksi on runsaasti, kaappaa heliumytimen 4He, minkä vuoksi tätä isotooppia esiintyy tähdissä eniten niissä kerroksissa, joissa on eniten heliumia. Vasta noin miljardin celsiusasteen lämpötilassa happi­ytimetkin fuusioituvat muodostaen raskaampia ytimiä kuten rikkiä.
Isotooppien O-18 ja O-16 suhdetta on usein käytetty paleoklimatologiassa maapallon muinaisten ilmaston­muutosten selvittämiseen. Nykyisin Maan ilmakehässä olevista happiatomeista noin 99,756 % on 16-, 0,039 % 17O- ja 0,205 % 18O-atomeja. Koska kuitenkin ne vesimolekyylit (H2O), joissa oleva happi­atomi on hapen kevyintä isotooppia, haihtuvat hieman herkemmin kuin ne, joissa sen paikalla on jompikumpi raskaammista isotoopeista, hapen raskainta isotooppia 18O on sadeveden ja sen vuoksi myös järvi- ja jokivesien sekä napajäätiköiden hapessa hieman vähemmän (0,1981 %) kuin ilman (0,205 %) tai meriveden hapessa (0,1995 %). Kun ero isotooppien haihtuvaisuuden välillä riippuu myös veden lämpötilasta, tämä tekee mahdolliseksi päätellä vanhojen jää­kerrostumien perusteella, onko maapallon ilmasto muinaisina aikoina ollut nykyistä lämpimämpi tai viileämpi. Paleo­klimato­logiassa puhutaankin happi-isotooppivaiheista, ajan­jaksoista, jolloin muodostuneen jään happi-isotooppi­koostumus on nykyisin muodostuvasta poikkeava.
Ennen kuin atomimassayksikkö (u) vuonna 1961 määriteltiin nykyisellä tavalla 12C-atomin perusteella, asteikon perustana käytettiin happi­atomia, jonka massa määriteltiin 16 yksiköksi (amu). Kun kuitenkin fyysikot käyttivät vertailu­kohteena isotooppia 16O, kemistit sen sijaan luonnossa esiintyvän isotooppi­seoksen keski­määräistä atomimassaa, seurauksena oli pieni, mutta merkitsevä ero eri yhteyksissä käytettyjen atomimassa-asteikkojen välille.
Radioisotoopit

Hapelle tunnetaan myös 14 radioisotooppia. Pitkäikäisimmät niistä on 15O, jonka puoliintumisaika on 122,24 s, ja 14O, jonka puoliintumisaika on 70,606 s. Hapen kaikkien muiden radioa­ktiivisten isotooppien puoliintumis­aika on pienempi kuin 27 s ja useimpien niistä pienempi kuin 83 ms. Esimerkiksi 24O:n puoliintumisaika on 61 ms. Useimmat hapen vakaita isotooppeja kevyemmät isotoopit hajoavat ß+-hajoamisella typen isotoopeiksi., vakaita isotooppeja raskaammat sen sijaan ß--hajoamisella fluorin isotoopeiksi.
Radioisotoopit > Happi-13

Happi-13 on hapen epävakaa isotooppi. Sen atomin ytimessä on 8 protonia ja 5 neutronia. Sen spin on 3/2- ja puoliintumisaika 8,48 ms. Sen atomimassa on 13,0248 atomimassayksikköä. Se hajoaa elektroni­sieppauksella typpi-13:ksi, ja sen hajoamisenergia on 17,765 MeV. Sitä syntyy fluori-14:n hajotessa.
Radioisotoopit > Happi-15

Happi-15 on isotooppi, jota käytetään isotooppilääketieteessä positroniemissiotomografiassa eli PET-kuvauksissa. Sen atomin ytimessä on 8 protonia ja 7 neutronia, ja atomin massa on 15,0030654 atomi­massa­yksikköä. Sen puoliintumis­aika on 122,24 sekuntia. Happi-15:tä valmistetaan pommittamalla typpi-14-atomeja protoneilla syklotronissa. Happi-15:lla leimattua vettä (radiovesi) käytetään radiolääkkeenä sydänlihasperfuusion PET/TT-kuvantamisessa.
Taulukko

| nuklidi merkki | Z(p) | N(n) |   isotoopin massa (u)   | puoliintumisaika | hajoamistapa (-tavat) | tytär- isotooppi (-isotoopit) | ydin- spin | suhteellinen osuus luonnon hapesta (moolin murto-osina) | luonnollinen vaihteluväli (moolin murto-osina) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 12O | 8 | 4 | 12,034405(20) | 580(30)·10-24 s [0,40(25) MeV] | 2p (60,0%) | 10C | 0+ |  |  |
| 12O | 8 | 4 | 12,034405(20) | 580(30)·10-24 s [0,40(25) MeV] | p (40,0%) | 11N | 0+ |  |  |
| 13O | 8 | 5 | 13,024812(10) | 8,58(5) ms | ß+ (89,1%) | 13N | (3/2-) |  |  |
| 13O | 8 | 5 | 13,024812(10) | 8,58(5) ms | ß+, p (10,9%) | 12C | (3/2-) |  |  |
| 14O | 8 | 6 | 14,00859625(12) | 70,598(18) s | ß+ | 14N | 0+ |  |  |
| 15O | 8 | 7 | 15,0030656(5) | 122,24(16) s | ß+ | 15N | 1/2- |  |  |
| 16O | 8 | 8 | 15,99491461956(16) | Vakaa | Vakaa | Vakaa | 0+ | 0,99757(16) | 0,99738–0,99776 |
| 17O | 8 | 9 | 16,99913170(12) | Vakaa | Vakaa | Vakaa | 5/2+ | 3,8(1)·10-4 | 3,7·10-4–4,0·10-4 |
| 18O | 8 | 10 | 17,9991610(7) | Vakaa | Vakaa | Vakaa | 0+ | 2,05(14)·10-3 | 1,88·10-3–2.22·10-3 |
| 19O | 8 | 11 | 19,003580(3) | 26,464(9) s | ß- | 19F | 5/2+ |  |  |
| 20O | 8 | 12 | 20,0040767(12) | 13,51(5) s | ß- | 20F | 0+ |  |  |
| 21O | 8 | 13 | 21,008656(13) | 3,42(10) s | ß- | 21F | (1/2,3/2,5/2)+ |  |  |
| 22O | 8 | 14 | 22,00997(6) | 2,25(15) s | ß- (78,0%) | 22F | 0+ |  |  |
| 22O | 8 | 14 | 22,00997(6) | 2,25(15) s | ß-, n (22.0%) | 21F | 0+ |  |  |
| 23O | 8 | 15 | 23,01569(13) | 82(37) ms | ß-, n (57,99%) | 22F | 1/2+# |  |  |
| 23O | 8 | 15 | 23,01569(13) | 82(37) ms | ß- (42,0%) | 23F | 1/2+# |  |  |
| 24O | 8 | 16 | 24,02047(25) | 65(5) ms | ß-, n (57,99%) | 23F | 0+ |  |  |
| 24O | 8 | 16 | 24,02047(25) | 65(5) ms | ß- (42,01%) | 24F | 0+ |  |  |

↑  Stabiilit isotoopit lihavoitu
1 2  Isotooppien 16O ja 18O suhdetta käytetään paleoklimatologiassa muinaisten lämpötilojen tutkimiseen
↑  Voidaan käyttää aineenvaihdunnan NMR-tutkimukseen
↑  Voidaan käyttää eräisiin lääketieteellisiin tutkimuksiin
Aiheesta muualla

Periodictable: Isotopes of Oxygen (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Isotopes of oxygen
Käännös suomeksi
Westeros

Westeros on yhdysvaltalaiskirjailija George R. R. Martinin luoma kuvitteellinen manner, joka on osa hänen luomaansa Tulen ja jään laulun maailmaa. Westeros muistuttaa muodoltaan Isoa-Britanniaa ja vastaa Martinin mukaan kooltaan Etelä-Amerikkaa. Martin on myöntänyt perustaneensa mantereen muodon osittain Isoon-Britanniaan ja yhdistämällä sen ylösalaisin käännettyyn Irlantiin.
Westerosiin sijoittuvat Martinin kirjasarja Tulen ja jään laulu, romaani Tuli ja veri sekä niiden spin-offit ja kirjojen pohjalta tuotetut televisiosarjat Game of Thrones, House of the Dragon ja A Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight. Osa tarinoista sijoittuu myös sen itäpuolella sijaitsevalle toiselle mantereelle, Essosiin. Westerosin ja Essosin välissä on meri, jota kutsutaan Kapeaksimereksi. Lännessä Westeros päättyy Auringonlaskun-mereen. Merentakaisia alueita ei tunneta, vaikka meren yli on yritetty purjehtia monia kertoja. Pohjoisessa Muuri erottaa Muurintakaisen alueen muusta mantereesta ja Seitsemästä kuningaskunnasta.
Historia

Ennen ihmisten saapumista Westerosiin sitä asuttivat jättiläiset sekä olennot, joita kutsutaan Metsän lapsiksi, eikä mantereella ollut kuninkaita tai kaupunkeja. Metsän lapset olivat pieniä, osasivat taikuutta ja käyttivät aseinaan obsidianista eli lohikäärmelasista tehtyjä teräaseita. He palvoivat metsän, joen ja kiven jumalia. Ensimmäiset ihmiset saapuivat Westerosiin Essosista Dornen maasillan kautta. He rakensivat linnoituksia ja tuhosivat Metsän lasten palvomia puita polttopuuksi. Metsän lapset lähtivät sotaan Ensimmäisiä ihmisiä vastaan ja käyttivät taikaa tuhotakseen Dornen maasillan. Vuosisatoja kestänyt sota päättyi Jumalansilmä-järven saaressa solmittuun rauhaan, ja ihmiset omaksuivat Metsän lasten Vanhat jumalat jumalikseen.
Sotaa seurasi 4 000 vuoden rauha, kunnes Pitkäksi talveksi kutsutussa ajanjaksossa demoninen muukalaisrotu hyökkäsi pohjoisesta. Niin kutsutussa Sarastuksen sodassa ihmiset ja Metsän lapset ajoivat Muukalaiset kauas pohjoiseen, ja Westerosia suojaamaan rakennettiin toistasataa metriä korkea Muuri ja sitä vartioimaan perustettiin Yövartio.
Noin 2 000 vuotta Sarastuksen sodan jälkeen eli noin 6 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua toinen ihmisrotu, Andalit, saapuivat idästä Essoksen mantereelta ja valloittivat Westerosin. Metsän lapset ja Ensimmäiset ihmiset yrittivät valloittajia vastaan, mutta Andalit voittivat ja toivat mukanaan Seitsemän jumalan uskonnon sekä uudenlaisia aseita ja panssareita. He joutuivat kuitenkin jättämään Pohjoisen kuningaskunnan Ensimmäisten ihmisten haltuun. Metsän lapset pakenivat Muurin pohjoispuolelle.
Valyrialaiset eivät Valyrian valtakunnan olemassaolon aikana hyökänneet Westerosiin, mutta heidän omat sotansa Essosissa toivat Westerosiin pakolaisia. Noin 4 000 vuotta Andalien saapumisen jälkeen rhoynelaisten kuningatar Nymeria pakeni valyrialaisia Essosista Westerosin eteläosaan Dorneen. Nymeria liittoutui Mors Martellin kanssa ja yhdisti Dornen yhden hallitsijan alaiseksi. Martellin suku aloitti hallitsijakautensa, ja Aurinkokeihäästä tehtiin Dornen pääkaupunki.
Noin 1 000 vuotta Nymerian saapumisen jälkeen alkoi Aegonin valloitukseksi kutsuttu sota, jonka käynnisti Aegon I Targaryen eli Aegon Valloittaja. Targaryenit olivat 114 vuotta aikaisemmin muuttaneet Valyriasta Westerosin Lohikäärmekivelle, ja Valyria oli sittemmin tuhoutunut. Sisarineen ja lohikäärmeineen Aegon käynnisti valloitussodan tarkoituksenaan yhdistää Westerosin kuningaskunnat yhden kuninkaan alaisuuteen. Samalla Westerosissa käynnistyi uusi ajanlasku, jossa tapahtumat päivätään joko muodossa ev. (ennen valloitusta) tai jv. (jälkeen valloituksen). Kukistettuaan vastustajansa, kuten Harren Mustan, Argilac Röyhkeän, Lorren Lannisterin ja Mern Tarhurin, Aegonista tuli Westerosin ensimmäinen kuningas, ja vastustajiensa miekoista hän takoi itselleen Rautavaltaistuimen.
Seitsemän kuningaskuntaa

| Westerosin seitsemän kuningaskuntaa> Suomenkielinen nimi | Westerosin seitsemän kuningaskuntaa> Englanninkielinen nimi |
| --- | --- |
Dorne
Jokimaat: The Riverlands
Kruunumaat: The Crownlands
Lakeus: The Reach
Laakso: The Vale
Länsimaat: The Westerlands
Myrskymaat: The Stormlands
Pohjoinen: The North
Rautasaaret: The Iron Islands

Ennen Aegon Valloittajan sotaretkeä Westeros jaettiin Seitsemään itsenäiseen kuningaskuntaan, jotka olivat Pohjoinen, Laakso, Kallio, Lakeus, Myrskymaat ja Dorne sekä lisäksi rautasyntyisten hallitsema Saarten ja jokialueiden kuningaskunta, johon kuuluivat sekä Rautasaaret että Jokimaat. Aegonin valloitussodan myötä jako muuttui ja kuningaskunnista tuli uskollisia Targaryenin suvulle, joka hallitsi valtakuntaa Aegon Valloittajan perustamasta pääkaupungista Kuninkaansatamasta. Aluksi Aegonin alaisuuteen muodostettiin nimellisesti seitsemän mutta käytännössä kuusi kuningaskuntaa: Pohjoinen, Laakso, Rautasaaret, Länsimaat, Myrskymaat ja Lakeus. Dorne nimettiin yhdeksi kuningaskunnista, mutta sen valloittaminen ei miehitysyrityksistä huolimatta onnistunut. Seitsemänneksi kuningaskunnaksi muodostui sen sijaan Jokimaat, jonka Aegon erotti Rautasaarista. Kahdeksanneksi kuningaskunnaksi Aegon perusti Kruunumaat, alueen, joka ympäröi Kuninkaansatamaa. Kun Dorne naimakauppojen myötä viimein liittyi osaksi valtakuntaa noin 200 vuotta valloitussodan jälkeen, on Westerosissa yhteensä yhdeksän kuningaskuntaa, mutta anakronistinen nimitys ”Seitsemän kuningaskuntaa” on pidetty ennallaan.
Seitsemän kuningaskuntaa > Luettelo kuninkaista

| Seitsemän kuningaskunnan kuninkaat> Nimi | Seitsemän kuningaskunnan kuninkaat> Vuodet | Seitsemän kuningaskunnan kuninkaat> Esiintyminen televisiosarjassa | Seitsemän kuningaskunnan kuninkaat> Näyttelijä |
| --- | --- | --- | --- |
| Aegon I Targaryen (”Aegon Valloittaja”) | 1–37 | – | – |
| Aenys I Targaryen | 37–42 | – | – |
| Maegor I Targaryen (”Maegor Julma”) | 42–48 | – | – |
| Jaehaerys I Targaryen (”Rauhanrakentaja”) | 48–103 | House of the Dragon | Michael Carter |
| Viserys I Targaryen | 103–129 | House of the Dragon | Paddy Considine |
| Aegon II Targaryen | 129–131 | House of the Dragon | Ty Tennant, Tom Glynn-Carney |
| Aegon III Targaryen (”Lohikäärmeenturma”) | 131–157 | – | – |
| Daeron I Targaryen | 157–161 | – | – |
| Baelor I Targaryen | 161–171 | – | – |
| Viserys II Targaryen | 171–172 | – | – |
| Aegon IV Targaryen (”Aegon Arvoton”) | 172–184 | – | – |
| Daeron II Targaryen | 184–209 | – | – |
| Aerys I Targaryen | 209–221 | – | – |
| Maekar I Targaryen | 221–233 | – | – |
| Aegon V Targaryen | 233–259 | – | – |
| Jaehaerys II Targaryen | 259–262 | – | – |
| Aerys II Targaryen (”Hullu kuningas”) | 262–283 | Game of Thrones | David Rintoul |
| Robert I Baratheon | 283–298 | Game of Thrones | Mark Addy |
| Joffrey I Baratheon | 298–300 | Game of Thrones | Jack Gleeson |
| Tommen I Baratheon | 300– | Game of Thrones | Callum Wharry, Dean-Charles Chapman |
Aiheesta muualla

Westeros Tulen ja jään laulu -wikissä (englanniksi)
Westeros Game of Thrones Wikissä (englanniksi)
Westerosin interaktiivinen kartta (englanniksi)
| n k Tulen ja jään laulu |
| --- | --- |
Romaanit:  Valtaistuinpeli (1996)  Kuninkaiden koitos (1998)  Miekkamyrsky (2000)  Korppien kestit (2005)  Lohikäärmetanssi (2011)  The Winds of Winter (?) 
Televisiosarja:  Tuotantokaudet (1  2  3  4  5  6  7  8)  Näyttelijät  Palkinnot Jaksot: Talvi on tulossa Kaksi miekkaa Ruusu ja leijona Pitkä yö
Videopelit:  A Game of Thrones: Genesis  Game of Thrones (2012)  Game of Thrones (2014) 
Musiikki:  For the Throne  Game of Thrones: Season 6  Game of Thrones: Season 7  ”Jenny of Oldstones”  ”Light of the Seven” 
Hahmot:  Joffrey Baratheon  Robert Baratheon  Cersei Lannister  Tyrion Lannister  Jon Nietos  Arya Stark  Daenerys Targaryen  Yön kuningas 
Lohikäärmeet:  Balerion 
Suvut ja järjestöt:  Stark  Targaryen  Yövartio 
Kielet:  Dothraki  Valyria 
Paikat:  Kuninkaansatama  Lohikäärmekivi  Maailma  Muuri  Talvivaara  Westeros 
Tapahtumat:  Aikajana  Robertin kapina  Viiden kuninkaan sota 
Sarjaan liittyvät teokset
Romaanit:  Seitsemän kuningaskunnan ritari (2015)  Tuli ja veri (2018) 
Televisiosarjat:  House of the Dragon (2022–)  Tuotantokaudet (1  2)  Näyttelijät  Soundtrack  A Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight (2025) 
Hahmot:  Daemon Targaryen  Rhaenyra Targaryen
Espoon keskuspaloasema

Paloaseman sijainti kartalla.
Espoon keskuspaloasema (asema 10) on Länsi-Uudenmaan pelastuslaitoksen vanhin paloasema. Se sijaitsee Sepänkylän kaupunginosassa lähellä Kauniaisten rajaa. Asema peruskorjattiin vuosien 2015-2016 aikana. Keskuspaloaseman valmiudessa olevat pelastus- ja ensihoitoyksiköt, korjaamo, varusvarasto, päivystävä palotarkastaja, hallinto ja tilannekeskus siirtyivät takaisin uusitulle keskuspaloasemalle joulukuussa 2016.
Peruskorjaus

Peruskorjaus tehtiin vuosien 2015-2016 aikana. Valmistuessaan vuonna 1968 rakennus oli Suomen ajanmukaisin paloasema. Peruskorjauksessa vaalittiin rakennuksen hahmoa sekä ikkunanauhojen ja -pintojen rytmiä suoralinjaisessa julkisivussa. Tarkoituksena on ollut säilyttää alkuperäisen suunnittelukauden henki. Peruskorjauksen lisäksi paloasemaa täydennettiin itäpäädyn laajennusosalla ja länsipäädyn uudella korjaamohallilla. Rakennuksen energiatehokkuutta parannettiin talotekniikan lisäksi uusimalla ulkovaipan lämmöneristystaso vastaamaan uusia määräyksiä. Rakennus on myös led-valaistuksen pilottikohde.
Aseman yksiköt

| Yksikkötunnus | Tyyppi |
| --- | --- |
R LU 20: Päivystävä päällikkö
R LU 35: Päivystävä palomestari
R LU 101: Pelastusyksikkö
R LU 103: Säiliöyksikkö
R LU 104: Huoltoyksikkö
R LU 105: Raivausyksikkö
R LU 105B: Raivausyksikkö (vara)
R LU 106: Nostolavayksikkö
R LU 107: Miehistönkuljetusyksikkö
R LU 1072: Huoltoyksikkö
| Yksikkötunnus | Tyyppi |
| --- | --- |
E LU 51: Ensihoidon kenttäjohtaja
E LU 5211: Hoitotason ambulanssi
E LU 5212: Hoitotason ambulanssi
E LU 5311: Perustason ambulanssi
E LU 5314: Perustason ambulanssi
E LU 5315: Perustason ambulanssi
E LU 5316: Perustason ambulanssi
Cholame

| Cholame |
| --- | --- |
 James Deanin muistomerkki Cholamessa.
 Cholame
 Koordinaatit: 35°43′N, 120°17′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Kalifornia
Piirikunta:  San Luis Obispo
Korkeus:  353 m
Aikavyöhyke:  UTC-8 (kesäaika UTC-7)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cholame on kunnallishallinnoton alue San Luis Obispon piirikunnassa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee San Andreasin siirroksen lähellä 351 metrin korkeudella merenpinnasta. Cholamen postinumero on 93461.
Cholame on tunnettu paikkana, jonka lähettyvillä James Dean kuoli auto-onnettomuudessa 30. syyskuuta 1955. Onnettomuuspaikka sijaitsee taajaman ulkopuolella valtateiden 46 ja 41 risteyksessä muutama kilometri koilliseen.
James Deanin kuoleman 50-vuotispäivänä 2005 Cholameen kokoontui satoja Deanin ihailijoita ja muita turisteja. Cholamessa on ravintola ja James Deanin kunniaksi pystytetty muistomerkki, joka paljastettiin 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia Cholamen laaksosta ja kukkuloilta(englanniksi)
Karl Oskar Fontell

Karl Oskar Fontell (26. helmikuuta 1853 Geta – 17. toukokuuta 1930 Espoo) oli suomalainen pappi, opettaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Fontellin vanhemmat olivat kappalainen, varapastori Josef Wilhelm Fontell ja Johanna Augusta Bomansson  ja puolisot vuodesta 1882 Karolina Lundenius (k. 1896) ja vuodesta 1898 Olga Alexandra Sumelius. Fontell suoritti teologian erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1877, pastoraalitutkinnon hän suoritti 1881. Hän oli kappalainen Tampereella 1881–1907, vt. kirkkoherra siellä 1903–1905 ja kirkkoherra Espoossa vuodesta 1907. Uskonnonopettajana Tampereella Fontell toimi 1885–1886 ja oli useita vuosia Tampereen kaupunginvaltuuston ja Espoon kunnanvaltuuston jäsen. Hän sai rovastin arvon 1910. Fontell oli  pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904 ja  1905.
Agronomi P. V. Fontell ja fyysikko Nils Fontell olivat Karl Oskar Fontellin poikia toisesta avioliitosta.
Julkaisuja

Tunnetko itsesi?, 1893
Lasten lauluja: Tampereen pyhäkoulun toimittama kokoelma pyhäkoulujen y. m. tarpeeksi, 1893. Johan Wilhelm Hirvonen, julk. K. O. Fontell (5. korjattu ja lisätty p.)
Catuvellaunit

Eteläisen Britannian kelttiläisiä heimoja.
Catuvellaunit olivat keltti- tai belgiheimo tai -valtio Kaakkois-Britanniassa ennen Britannian roomalaisvalloitusta vuonna 43 jaa.
Tiedot catuvellauneista ja heidän kuninkaistaan perustuvat numismaattisiin löytöihin ja hajanaisiin viittauksiin klassisissa historiankirjoituksissa. Dio Cassius mainitsee heidät ja antaa ymmärtää heidän johtaneen vastarintaa valloittajia vastaan vuonna 43. Heimo esiintyy Klaudios Ptolemaioksen Geographiassa 100-luvulta yhtenä Rooman Britannian provinssin civitatesina asuttaen nykyajan Hertfordshiren, Bedfordshiren sekä eteläisen Cambridgeshiren, Verulamiumin kaupungin ympärillä (nykyajan St Albans).
Ennen Rooman miehitystä

Cassivellaunuksen, joka johti vastarintaa Julius Caesarin ensimmäisellä sotaretkellä Britanniaan vuonna 54 eaa., oletetaan usein kuuluneen catuvellauneihin. Caesar ei mainitse hänen heimotaustaansa, mutta hänen hallitsemansa alue: pohjoiseen Thamesista ja länteen trinovanttien maista sopii alueeseen, jota heimo myöhemmin hallitsi.
Tasciovanus oli Cassivellaunuksen pojanpoika tai poika, Cunobelinin ja Epaticcuksen isä ja ensimmäinen catuvellauni, joka löi kolikoita. Noin vuodelta 20 eaa. alkaen hän lyötätti kolikoita, joissa luki VER[ulamium]. Vuosien 10 ja 15 eaa. välillä hän julkaisi kolikoita tekstillä CAMV[lodunum], joka antaa olettaa, että Tasciovanus oli ottanut trinovantesien pääkaupungin Camulodunumin haltuunsa (nykyajan Colchester). Myöhemmin hän oletettavasti vetäytyi Camulodunumista luultavasti Rooman painostuksesta.
Cunobelinus (kirjoitetaan myös Cunobelin) ja Epaticcus olivat Tasciovanuksen poikia, joista Cunobelinus hallitsi heimon aluetta noin vuodesta 10 tai 9 eaa. lähtien. Hänen hallintonsa kesti noin vuoteen 40 jaa., jolloin hän näyttää kuolleen sydänkohtaukseen.
Cunobelinus perheineen on näyttänyt olevan hallitsevassa asemassa Kaakkois-Britanniassa. Epaticcus valtasi alueita etelässä ja lännessä atrebaattien kustannuksella aina kuolemaansa noin 35 jaa. asti.
Cunobelinuksen kolme poikaa tunnetaan historiankirjoituksista. Suetonius mainitsee Adminuksen, joka kolikoiden perusteella hallitsi Kentissä. Suetoniuksen mukaan Adminuksen isä ajoi hänet maanpakoon vähän ennen 40 jaa. yllyttäen keisari Caligulan ryhtymään epäonnistuneeseen Britannian valloitukseen. Dio Cassius mainitsee kaksi muuta poikaa Togodumnuksen ja Caratacuksen. Togodumnukselta ei tunneta kolikoita, mutta Caratacuksen harvinaiset kolikot antavat olettaa, että hän seurasi setäänsä Epaticcusta saattaen loppuun atrebaattien alueiden valloituksen. Atrebaattien kuninkaan Verican maanpako antoi keisari Claudiukselle aiheen käynnistää Aulus Plautiuksen johtama menestyksellinen hyökkäys Britanniaan vuonna 43.
Dio kertoo, että tässä vaiheessa Cunobelinus oli jo kuollut ja enää Togodumnus ja Caratacus johtivat vastarintaa Kentissä. Plautius löi heidät kahdessa ratkaisevassa taistelussa Medway- (katso Medwayn taistelu) ja Thamesjoella. Hän kertoo myös, että bodunnit, heimo tai kuningaskunta, joka eli catuvellaunien alaisuudessa, vaihtoi puolta. Tämä saattaa viitata (väärinkirjoitettuna) dobunneihin, jotka elivät Gloucestershiressa ja saattaa antaa vihjeen siitä kuinka kauas catuvellaunien valta ulottui. Togodumnus kuoli pian Thamesin taistelun jälkeen. Plautius pysähtyi ja lähetti sanan keisarille, jotta tämä liittyisi joukkoihin. Sen jälkeen Claudius johti lopullista etenemistä Camulodunumiin. Catuvellaunien alueet tulivat osaksi uutta Rooman provinssia.
Rooman alaisuudessa

Caratacus kuitenkin säilyi hengissä ja jatkoi vastarintaa. Seuraavaksi hänet mainitsee Tacituksen  Annales. Caratacus johti silureeja ja ordovikeja alueella, joka vastaa nykypäivän Walesia, Rooman kuvernööri Publius Ostorius Scapulaa vastaan. Ostorius löi hänet Caer Caradocin taistelussa vuonna 50 vangiten hänen perheensä. Caratacus onnistui kuitenkin pakenemaan. Hän meni briganttien kuningattaren Cartimanduan luo, joka oli kuitenkin lojaali roomalaisille ja luovutti Caratacuksen roomalaisille. Caratacus vietiin Roomaan, jossa hänen annettiin puhua senaatissa. Caratacus vakuutti kuulijansa ja hänen annettiin elää perheineen rauhassa Roomassa.
Verulamium sai municipium-arvon noin vuonna 50. Boudiccan joukot tuhosivat sen 60 tai 61, mutta se rakennettiin pian uudelleen. Kaiverrukset osoittavat, että catuvellaunit osallistuivat Hadrianuksen vallin rakentamiseen luultavasti Septimius Severuksen aikana 100-luvun alkupuolella.
Pyhä Alban, ensimmäinen brittiläinen kristitty marttyyri, oli Verulamiumin asukas 200-luvun lopulla tai 300-luvun alussa ja hän sai surmansa siellä. Nykyinen St Albans on nimetty hänen mukaansa.
Catuvellauninaisen nimeltä Regina hautakivi löydettiin 300-luvun roomalaisesta Arbeian linnoituksesta South Shieldsistä Koillis-Englannista.