stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lestelle-Bétharram

| Lestelle-Bétharram |
| --- | --- |
 Neitsyt Marian pyhäkkö
 vaakuna
 Lestelle-Bétharram
 Koordinaatit: 43°07′51″N, 0°12′30″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Pyrénées-Atlantiques
Arrondissementti:  Pau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8,6 km²
Väkiluku (2021):  803 
 – Väestötiheys:  93 as./km²
Kunnan numero:  64339
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lestelle-Bétharram on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiques'n departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Gave de Pau -joen varrella, noin 28 kilometriä Paun kaupungista kaakkoon.
Bétharramin silta
Lestelle on 1300-luvulla rakennettu bastide, jonka rakennuttivat Béarnin varakreivit.
Kunta sijaitsee Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitillä Santiago de Compostelaan. Bétharramissa oli keskiajalla pienessä kallioluolassa oratorio, jossa oli Neitsyt Marian patsas. Oratorion paikalle rakennettiin ensin kappeli, ja lopulta 1600-luvulla suurikokoinen Neitsyt Marian pyhäkkö. Pyhäkkö koki Ranskan uskonsotien ryöstelyt ja tulipalot vuonna 1549, ja Ranskan suuren vallankumouksen ryöstelyt vuonna 1793. Se kuitenkin kunnostettiin tuhojen jälkeen.
Bétharramin silta rakennettiin 1600-luvun lopulla. Aikaisemmin joen ylittävä silta oli puurakenteinen, jonka tulva vei mennessään vuonna 1678.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lestelle-Bétharram Wikimedia Commonsissa
Saint-Savin (Hautes-Pyrénées)

| Saint-Savin |
| --- | --- |
 Yleisnäkymä kunnasta
 Saint-Savin
 Koordinaatit: 42°58′50″N, 0°05′27″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Hautes-Pyrénées
Arrondissementti:  Argelès-Gazost
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,9 km²
Väkiluku (2021):  366 
 – Väestötiheys:  94 as./km²
Kunnan numero:  65396
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Savin on kunta Lounais-Ranskassa Hautes-Pyrénées'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin kolme kilometriä Argelès-Gazostin kaupungista etelään.
Saint-Savinin luostarikirkko
Kunnan nähtävyyksiä on 1100-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Savinin luostarikirkko. Se on osa entistä benediktiiniläisluostaria. Luostarirakennukset myytiin kansallisomaisuutena Ranskan suuren vallankumouksen aikana ja kirkosta tuli seurakuntakirkko vuonna 1791. Se on listattu historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1840. Kirkko vaurioitui pahoin voimakkaassa maanjäristyksessä vuonna 1854.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Savin (Hautes-Pyrénées) Wikimedia Commonsissa
Vetelin lukio

Vetelin yhteiskoulun rakennus 1950-luvun lopulla.
Vetelin lukio on Vetelin keskustassa sijaitseva toisen asteen oppilaitos.
Historiaa

Veteliin ryhdyttiin perustamaan oppikoulua jo 1930-luvun jälkipuoliskolla, koska lähin oppikoulu oli Kokkolassa. Vetelin yhteiskoulun kannatusyhdistys perustettiin 25. heinäkuuta 1937, ja koulusta suunniteltiin kolmiluokkaista. Kouluun saatiin valtioneuvoston lupa vasta vuonna 1945, kun suojeluskunnat oli määrätty lakkautettavaksi ja Vetelin suojeluskunnan omaisuus, mm. Suojala-niminen rakennus, päätettiin luovuttaa Vetelin kunnalle koulukäyttöön. Vuodenvaihteessa 1948–1949 koulun ylläpito-oikeus siirtyi kunnalta kannatusyhdistykselle.
Keväällä 1949 Vetelin oppikoulu sai oikeuden antaa keskikoulun päästötodistuksia, sillä koulusta oli tullut neliluokkainen.
Uusi koulutalo Kaskela rakennettiin vuosina 1955–1956 Suojalan viereen.
Kannatusyhdistys päätti vuonna 1955 anoa lukio-opetusoikeutta, ja oikeus myönnettiin vuonna 1956, vaikka kouluhallitus oli suhtautunut hankkeeseen nihkeästi. Ensimmäiset ylioppilaat – kaikkiaan 16 – valmistuivat keväällä 1959.
1960-luvun alussa alettiin suunnitella uutta koulurakennusta, mutta hanke venyi, ja uusi rakennus Tietola valmistui vasta joulukuussa 1966. Koulun ylläpito siirtyi kannatusyhdistykseltä Vetelin kunnalle vuonna 1967. Kannatusyhdistykselle oli kertynyt suuret velat.
Vetelissä siirryttiin peruskoulujärjestelmään elokuussa 1974, ja koulun nimi muuttui tuolloin Vetelin lukioksi; se oli kuitenkin vuoteen 1985 saakka osa kunnan koululaitosta. Oppilasmäärät olivat suurimmillaan 1970-luvun lopulla: syksyllä 1978 lukion 1. luokan aloitti 148 oppilasta. Kurssimuotoiseen opetukseen siirryttiin syksyllä 1982 ja luokattomaan lukio-opetukseen syksyllä 1995. Tietola-rakennus kunnostettiin vuosina 2002–2003. Vuonna 2006 lukion 50-vuotisjuhlien kunniaksi julkaistiin historiikki ja opiskelijamatrikkeli Koulutietä 50 vuotta: Vetelin lukio 1956–2006.
Vetelin lukio lakkautettiin keväällä 2018 pienentyneiden opiskelijamäärien takia, mutta opetus alkoi uudelleen syksyllä 2020.
Rehtorit

Eero Hoffrén 1956–1961
Jouko Ahtiainen 1961–1964
Aarre Lampi 1964–1994
Marja-Liisa Pekkola 1994–2000
Riitta Liias-Lepistö 2000–2011
Tero Lahtinen 2011–2018
Petri Saari 2020–
Kirjallisuutta

Aho-Matilainen, Katariina: Koulutietä 50 vuotta: Vetelin lukio 1956–2006.  Veteli:  Vetelin lukio, 2006.  ISBN 952-92-0830-8
Aiheesta muualla

Vetelin lukion sivusto
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO) 
Vetelin lukion päärakennus
Sitriot

| Sitriot |
| --- | --- |
 Clausena lansium
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliphytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Ruutakasvit Rutaceae
Suku::  Clausena  Burm.f.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sitriot (Clausena) on ruutakasvien heimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluvia lajeja ovat hummansitrio (Clausena anisata) ja Clausena lansium. Muita lajeja ovat Clausena indica, Clausena excavata, Clausena dentata, Clausena heptaphylla ja Clausena brevistyla.
Grorudin kappeli

| Grorudin kappeli Grorud kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Siljan, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1944
Suunnittelija:  W. Swensen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  90
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grorudin kappeli (norj. Grorud kapell) on Siljanin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grorudin kappeli Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Riscle

| Riscle |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Riscle
 Koordinaatit: 43°39′27″N, 0°05′09″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Gers
Arrondissementti:  Mirande
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,6 km²
Väkiluku (2021):  1 702 
 – Väestötiheys:  46 as./km²
Kunnan numero:  32344
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Riscle on kunta Lounais-Ranskassa Gers'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Adourjoen varrella, noin 50 kilometriä Miranden kaupungista länteen.
Saint-Pierren kirkko
Kaksi kuntaa, Riscle ja Cannet, yhdistyivät 1. tammikuuta 2019 muodostaen uuden Risclen kunnan.
Saint-Pierren kirkko on ollut olemassa jo 1000-luvulla. Nykyinen kirkkorakennus on rakennettu todennäköisesti 1300-luvulla. Vuosien 1478 ja 1490 välillä siihen tehtiin suuria kunnostustöitä. 1500-luvulla käydyissä Ranskan uskonsodissa kirkko vaurioitui. Kirkko rakennettiin osittain uudelleen 1800-luvulla. Nykyään kirkko on luokiteltu historialliseksi muistomerkiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riscle Wikimedia Commonsissa
Vesipäästäinen

| Vesipäästäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Soricomorpha
Heimo::  Päästäiset Soricidae
Alaheimo::  Varsinaiset päästäiset Soricinae
Tribus::  Nectogalini
Suku::  Neomys
Laji::  fodiens
Kaksiosainen nimi
 Neomys fodiens  (Pennant, 1771) 
 Vesipäästäisen levinneisyys
Katso myös
   Vesipäästäinen Wikispeciesissä   Vesipäästäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Vesipäästäinen (Neomys fodiens) on Suomessa rauhoitettu nisäkäs.
Lajin tieteellinen nimi muodostuu kreikan kielen sanoista neo (minä uin) ja mus (hiiri). Tieteellinen lajinimi, fodiens tarkoittaa kaivavaa. Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs.
Levinneisyys

Vesipäästäinen on levinnyt laajalle Euraasiassa. Sitä tavataan Atlantin rannikolta Siperian taigalle ja tundralta Välimerelle sekä Sisä-Aasian aroille saakka. Vesipäästäinen esiintyy koko Fennoskandiassa. Sitä ei kuitenkaan tavata Pyreneiden eteläpuolelta eikä Balkanilta.
Tuntomerkit

Vesipäästäisen ruumiinpituus on 6,3–9,6 senttiä, häntä 4,7–8,2 senttiä ja paino 8–23 g.
Vesipäästäisen selkä on musta ja vatsa valkoinen tai harmaankirjava, väriraja on jyrkkä. 
Rakenteeltaan vesipäästäinen on sopeutunut vesielämään.
Elintavat

Vesipäästäinen viihtyy kaikenlaisissa vesissä, järvissä, joissa ja pikku puroissa. Hyvin nopeajuoksuisia virtoja se karttaa. Vesipäästäinen on sopeutunut hyvin vesielämään. Se kelluu kuin korkki, ui nopeasti ja sukeltaa taitavasti. Koska sen ilmava turkki tekee sen hyvin kelluvaksi, sen on ennen sukellusta hypähdettävä hieman veden pinnan yläpuolelle. Vesipäästäinen liikkuu myös maalla ja kaivaa maanalaisia käytäviä rantatörmään. Vesipäästäinen on paikkauskollinen, joskin asuinvesistön jäätyminen tai muu mullistus voi aikaansaada muuton uuteen ympäristöön.
Ravinto

Vesipäästäinen saalistaa veden alla, veden pinnalla ja kuivalla maalla. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja niiden toukat, madot, kotilot sekä hämähäkkieläimet. Saalislistalta löytyvät myös pikkukalat, kalanmäti sekä sammakot ja pikkunisäkkäät. Vesipäästäisen sylki on myrkyllistä. Myrkky on niin voimakasta, että sen kerrotaan aiheuttavan sammakon kuoleman muutamassa minuutissa. (Huom. Ulkomaisissa artikkeleissa todetaan vain että vesipäästäisen myrkky lamaannuttaa sammakon lihaksistoa, mutta sen tappavuudesta ei sanota mitään.) Vesipäästäinen on Suomen ainoa myrkyllinen nisäkäs.
Lisääntyminen

Levinneisyysalueen pohjoisosissa pariutumisaika on huhti–toukokuussa. Suomessa laji poikii yleensä kahdesti: ensimmäinen poikue on touko–heinäkuussa ja toinen myöhemmin kesällä. Poikueessa on 3–10 yksilöä. Heinillä pehmustettu pesä on kasvuston suojassa tai maanalaisessa kolossa. Noin puolet poikasista kuolee ennen kahden kuukauden ikää ja vain 20–30 % selviytyy seuraavaan vuoteen, eli lisääntymisikään, saakka.
Piirros vesipäästäisistä.
La Sauvetat-sur-Lède

| La Sauvetat-sur-Lède |
| --- | --- |
 Château Saint-Sulpice
 La Sauvetat-sur-Lède
 Koordinaatit: 44°28′12″N, 0°43′51″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Lot-et-Garonne
Arrondissementti:  Villeneuve-sur-Lot
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,1 km²
Väkiluku (2021):  633 
 – Väestötiheys:  44 as./km²
Kunnan numero:  47291
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Sauvetat-sur-Lède (oksitaaniksi La Salvetat de Leda) on kunta Lounais-Ranskassa Lot-et-Garonnen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Lèdejoen varrella, noin kahdeksan kilometriä Villeneuve-sur-Lot'n kaupungista pohjoiseen.
Château Saint-Sulpicen vanhin osa koostuu 1600-luvulta peräisin olevasta päärakennuksesta, jonka sisäpihalla oleva portaali on vuodelta 1621. Sisäpihalla on myös linnan puolustustorni. 1800-luvun alussa rakennuksen eteläpäähän lisättiin uusklassinen poikittaissiipi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Sauvetat-sur-Lède Wikimedia Commonsissa
Vesijärven valuma-alue (Päijänne)

Vesijärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.24) on Kymijoen vesistön (14) Suur-Päijänteen alueessa (14.2) sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Valuma-alueen suurin järvi on Vesijärvi, jonka pinta-ala muodostaa 21 % koko valuma-alueesta. Vesistön valuma-alueen alarajana on Vääksynjoki, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Asikkalanselän alueelle (14.21). Joen rinnalla on Vääksyn kanava, joten Vesijärvi on teknisesti ottaen bifurkaatiojärvi.
Yleistä > Vesistön sijainti

Vesijärven valuma-alueen pinta-ala on 513,72 neliökilometriä ja sen järvisyys on 22,35 %. Valuma-alueen pituus ja leveys on noin 30 kilometriä. Se jää ensimmäisen ja toisen Salpausselän väliin, jolloin Vääksynjoki on murtanut reitin toisen Salpausselän kautta Päijänteeseen. Vesijärven valuma-alue sijaitsee Suur-Päijänteen alueella (14.2) Päijänteen alueen (14.22) eteläpuolella. Sen itäpuolella sijaitsee Kymijoen alue (14.1). Sillä on yhteinen vedenjakaja Suomenlahteen laskevilla Porvoonjoen vesistön (18) ja sen länsipuolella sijaitsevan Kokemäenjoen vesistön (35) kanssa. Vesistöalue sijaitsee Päijät-Hämeen maakunnassa Hollolan, Lahden ja Asikkalan alueilla.
Yleistä > Pääuoman kulun ja pituuden määritys

Valuma-alueen vesireitistä tai pääuomasta ei ole ollut saatavilla lähdetietoa. Sen voi kuitenkin päätellä hyödyntämällä vesistöviranomaisten julkaisemia tietoja. Yleensä Suomessa valitaan pääuomaan jokihaaroista se, jonka virtaama on suurempi. Aina ei virtaamatietoja ole saatavilla, joten virtaamien sijaista voidaan käyttää valuma-alueen pinta-alatietoja. Lähiseutujen pinta-alat ovat yleensä verrannolliset purkautumiskohdan virtaamiin. Vesijärven valuma-alueen pääjärvi on Vesijärvi, jonka kautta kaikki vesi päätyy sen laskujokeen Vääksyyn. Järven keskellä on pitkä niemi, joka jakaa vesireitin kahtia läntiseen Laitialanselkään ja Komonselkään. Näiden vesireittien valuma-alueet ovat vesistöviranomaisten VALUE-verkkopalvelun  mukaan vastaavasti 204 ja 240 neliökilometriä. Komonselkä johtaa kohti Lahtea, joka sijaitsee kuitenkin ensimmäisellä Salpausselällä. Komonselän kaakkoispuolella aukeaa Enonselkä, josta haarautuu pohjoiseen Kelkonpohjan lahti. Näihin suuntiin johtavien reittien valuma-alueet ovat vastaavasti 75 ja 106 neliökilometriä. Kelkonlahteen laskee Myllyoja ja lahden eteläpuolelle Vähäselkään Haritunjoki, joiden valuma-alueet ovat Ekholmin  julkaisun mukaan 32 ja 58 neliökilometriä. Pääuomaan voidaan siksi valita Väksynjoen ja Vesijärven kaakkoisen reitin varrelta Komonselkä ja sen perään Vähäselkään laskeva Haritunjoki. Joki haarautuu yläjuoksulla kahdeksi latvahaaraksi, joiden valuma-alueet ovat Ruokosuonojalla 9,3 ja Koskionojalla 19,9 neliökilometriä.
Myöskään pääuoman pituudelle ei ole lähdetietoa. Sekin voidaan selvittää kokoamalla se vesistöviranomaisten julkaisemista tiedoista. Tässä käytetään hyväksi Paikkatietoikkuna -verkkopalvelun uomatietoja. Vääksynjoki on 1,1 kilometriä pitkä, Vesijärven osuus Haritunjoelle on kartasta lyhintä reittiä kulkien 18,5 kilometriä (Paikkatietoikkunan verkkopalvelussa 20,0 km), ja sen päälle Haritunjoen kokonaispituus on 10,4 kilometriä. Viranomaisten tietoja hyödyntäen pääuoman vesireitin pituudeksi tulee 31,6 kilometriä.
Yleistä > Vesistön jako

Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat kahdeksan aluetta tai valuma-aluetta. Sisennys tarkoittaa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy yläpuoliseen vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen alajuoksulta luetellussa järjestyksessä :
Vesijärven lähialue (14.241) → Asikkalanselän alue (14.21)
Häränsilmänojan valuma-alue (14.248)
Paimelan Myllyojan valuma-alue (14.242)
Matjärven valuma-alue (14.247)
Haritunjoen valuma-alue (14.243)
Hammonjoen valuma-alue (14.246)
Kiikunojan valuma-alue (14.245)
Kotojärven valuma-alue (14.244)
Yleistä > Vesistöalueen maankäyttö

Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 51,0 %, maatalousalueita 18,3 %, kosteikkoja ja soita on 1,9 % ja rakennettuja alueita on 8,3 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 20,5 %.
Gabarret

| Gabarret |
| --- | --- |
 Marsanin ja Armagnacin vihreän tien alku vanhalla Gabarretin rautatieasemalla
 vaakuna
 Gabarret
 Koordinaatit: 43°59′15″N, 0°00′41″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Landes
Arrondissementti:  Mont-de-Marsan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  16,9 km²
Väkiluku (2021):  1 279 
 – Väestötiheys:  75 as./km²
Kunnan numero:  40102
 
 https://www.mairiegabarret.fr/ Kunnan kotisivut] 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gabarret (oksitaaniksi Gavarret) on kunta Lounais-Ranskassa Landes'n departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Mont-de-Marsanin kaupungista itään.
Gabarret oli Gabardanin historiallisen alueen pääkaupunki. Vuonna 1080 Gabarret'n varakreivi Pietari I perusti benediktiiniläisluostarin ja basilikan jotka toimivat Sauve-Majeuren luostarin alaisuudessa. Tämä houkutteli kaupunkiin asukkaita. 1300- ja 1400-luvuilla Foix'n ja Armagnacin herrat kiistelivät Gabardanin hallinnasta. Ranskan uskonsotien aikana vuonna 1569 protestantit hyökkäsivät Gabarret'n kaupunkiin, minkä seurauksena muinainen kirkko ja luostari tuhottiin. Kunnan nähtävyyksiä on hyvin säilynyt keskiaikainen ristikkotalo Maison du Gabardan.
Gabarret'n ja Mont-de-Marsanin yhdistäneelle entiselle rautatielinjalle on rakennettu Marsanin ja Armagnacin vihreä tie, Voie verte, joka on 52 kilometriä pitkä reitti pyöräilijöille, jalankulkijoille ja ratsastajille. Vuodesta 2018 lähtien se on ollut olennainen osa EuroVelo 3 -pyöräilyreittiä Norjan Trondheimistä Espanjan Santiago de Compostelaan. Reitti tunnetaan pyhiinvaeltajien pyöräilyreittinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gabarret Wikimedia Commonsissa
Vallåkra

| Vallåkra |
| --- | --- |

 Vallåkra
 Koordinaatit: 55°57′45″N, 12°51′09″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Helsingborg
Väkiluku (2021):  787
Vallåkra on taajama Helsingborgin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 787 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vallåkra Wikimedia Commonsissa
Salviac

| Salviac |
| --- | --- |
 Kaupungintalo
 vaakuna
 Salviac
 Koordinaatit: 44°40′55″N, 1°15′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Lot
Arrondissementti:  Gourdon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,6 km²
Väkiluku (2021):  1 205 
 – Väestötiheys:  40 as./km²
Kunnan numero:  46297
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salviac (oksitaaniksi Salviac) on kunta Lounais-Ranskassa Lotin departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Gourdonin kaupungista lounaaseen.
Château de Lacoste on rakennettu muinaista 1200-luvun linnoitusta hyödyntäen. Se koostuu kolmesta päärakennuksesta, jotka on ryhmitelty sisäpihan ympärille. Linnan keskiaikainen puutarha Jardin Médiéval du Barry on sen entinen kasvimaa.
Keskiaikainen Saint Jacques le Majeurin kirkko on omistettu Jaakob vanhemmalle. Se oli hieman Pyhän Jaakobin pyhiinvaellusreitin Le Puy-en-Velaysta Santiago de Compostelaan pääreitin ulkopuolella, mutta myös sitä käytettiin pyhiinvaellukseen. Kirkko koki kovia Ranskan suuren vallankumouksen aikana 1700-luvun lopulla, ja se oli huonossa kunnossa koko 1800-luvun. Se kuitenkin luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1913, mistä alkoi lähes vuosisadan kestänyt kunnostustyö.
Château de Lacoste
Saint Jacques le Majeurin kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salviac Wikimedia Commonsissa
Monsempron-Libos

| Monsempron-Libos |
| --- | --- |
 Libosin keskustaa
 vaakuna
 Monsempron-Libos
 Koordinaatit: 44°28′58″N, 0°56′39″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Lot-et-Garonne
Arrondissementti:  Villeneuve-sur-Lot
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,1 km²
Väkiluku (2021):  2 079 
 – Väestötiheys:  229 as./km²
Kunnan numero:  47126
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monsempron-Libos (oksitaaniksi Montsempronh e Libòs) on kunta Lounais-Ranskassa Lot-et-Garonnen departementissa Uuden-Akvitanian alueella. Se sijaitsee Lotjoen varrella, noin 23 kilometriä Villeneuve-sur-Lot'n kaupungista itään.
Monsempronin luostari
Monsempron on muinainen 1000-luvulla rakennettu linnoitettu luostarikylä. Sen rakensivat Saint-Géraud d'Aurillacin luostarin lähettämät benediktiinimunkit. Luostarikylä rakennettiin kukkulalle, josta on näkymät Lémance- ja Lotjokien yhtymäkohtaan. 1200-luvulla linnoitusta laajennettiin asutuksen lisääntyessä. Satavuotisessa sodassa vuosina 1337–1453 Monsempron kuului vuoroin Ranskan ja Englannin kuninkaalle. 1500-luvun lopulla käytyjen uskonsotien aikana luostari maallistettiin. 1700-luvulle tultaessa luostarikylä oli melkein kokonaan hylätty, kun taas laaksossa Libos eli taloudellisen kasvun aikaa.
Libos, joka tunnettiin keskiajalla nimellä Arribos, on entinen jokisatama. Vuonna 1305 Englannin kuningas Edward I sitoutui perustamaan bastiden Arribosiin vahvistaakseen valtaansa Guyennessa. Hanke kuitenkin keskeytettiin Ranskan ja Englannin välisen konfliktin pahentuessa. Libos kehittyi satamansa ansiosta, ja sinne alkoi muodostua teollisuutta sekä lisääntyvää kauppaa ja käsityöläisyyttä. 1700-luvun alussa Libos menetti satamansa, kun purjehtiminen päättyi Lotjoella. Vuonna 1896 Libos sai rautatieyhteyden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monsempron-Libos Wikimedia Commonsissa
Vesiherneet

| Vesiherneet |
| --- | --- |
 Isovesiherne (Utricularia vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Vesihernekasvit Lentibulariaceae
Suku::  Vesiherneet Utricularia  L.
Katso myös
   Vesiherneet Wikispeciesissä   Vesiherneet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesiherneet (Utricularia) on vesihernekasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu noin 120 lajia. Suomenkielisestä nimestään huolimatta vesiherneet eivät ole läheistä sukua herneille.
Ulkonäkö ja koko

Vesiherneillä ei ole tavallisia juuria. Liereäliuskaiset lehdet sijaitsevat varressa kaksirivisesti. Vesiherneiden lehtien koko vaihtelee lajista riippuen muutamasta millimetristä kymmeniin senttimetreihin. Kasvilla on myös rakkulamaisia pyyntielimiä, jotka ovat läpimitaltaan millimetrin luokkaa. Rakkulat sijaitsevat useimmiten maanpinnan alapuolella märässä maa-aineksessa tai vedessä.
Lajeille tyypillisin kukinta-ajoin esiintyvissä kukissa on kannukset. Niiden muoto on huulimainen ja väri voi olla valkoisen, keltaisen, punaisen ja sinisen väriskaalan alueella. Kukat ovat useimmilla lajeilla pieniä, korkeintaan senttimetrin korkuisia. Suurimmat ovat kuitenkin lähes kymmenen sentin mittaisia läpimitaltaan.
Levinneisyys

Vesihernelajeja tavataan lähes kaikkialla maailmassa. Vain napa-alueilla niitä ei esiinny. Erityisen paljon niitä esiintyy trooppisilla alueilla.
Elinympäristö

Lukuisat Latinalaisen Amerikan vesihernelajit ovat päällyskasveja. Pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä esiintyy useita vesihernelajeja, jotka voivat elää sekä vedessä että kuivalla maalla. Vesiherneet tarvitsevat märän, tai vähintäänkin osan vuodesta kostean ympäristön.
Lajeja

Utricularia alpina
Utricularia australis – lännenvesiherne
Utricularia biseriata – nauhavesiherne
Utricularia bremii – sveitsinvesiherne
Utricularia gibba – kääpiövesiherne
Utricularia graminifolia
Utricularia intermedia – rimpivesiherne
Utricularia minor – pikkuvesiherne
Utricularia ochroleuca – kalvasvesiherne
Utricularia stygia – piilovesiherne
Utricularia subulata
Utricularia vulgaris – isovesiherne