stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Armas Kohonen
Opinnot

Kohonen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja lääketieteellisessä tiedekunnassa vuosina 1911–1915 sekä suoritti lääketieteen alkututkinnon vuonna 1914.
Jääkärikausi

Kohonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 20. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamalta paluunsa jälkeen hän sai opiskelulomaa, jonka hän käytti opiskelemalla Berliinin yliopistossa lääketiedettä 22. toukokuuta – 16. elokuuta 1917 välisen ajan.
Suomen sisällissota

Takaisin Suomeen Kohonen lähti 28. joulukuuta 1917 gruppenführer Oiva Willamon komennuskunnan mukana. Suomessa häntä odottivat erikoistehtävät Pohjois-Suomessa. Suomeen he saapuivat helmikuun alussa vuonna 1918 Merenkurkun yli hiihtämällä ja Vaasaan päästyään hänet komennettiin opettajaksi Vöyrin sotakouluun. Itse sisällissodan tapahtumiin hän osallistui Vöyrin koulun 6. komppanian päällikkönä ja johdatti komppaniansa taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Sorilassa ja Takahuhdin-Messukylän akselilla. Hänen kohtalokseen tuli kaatua Messukylän taistelussa 23. maaliskuuta 1918. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Helsingin pohjoisessa seurakunnassa. Hänet haudattiin Seinäjoen sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 6. helmikuuta 1916  Gruppenführer 5. huhtikuuta 1916  Luutnantti 11. helmikuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Näkymä Riianlahden rannikkoasemista.
Barokki

Antoine Coysevox, Ludvig XIV:n rintakuva, 1686. Barokki kehittyi huippuunsa juuri Ludvigin hovissa 1600-luvun lopun Ranskassa.
Barokki oli taidesuuntaus, jota sävytti suurellisuus. Se käytti mahtipontisuutta ja ylenpalttista koristeellisuutta luomaan draamaa ja jännitettä maallisen ja kirkollisen vallan ilmaisukeinona kuvanveistossa, maalaustaiteessa, arkkitehtuurissa, sisustuksessa, kirjallisuudessa, teatterissa ja musiikissa. Barokin aikakausi alkoi noin vuoden 1600 paikkeilla Roomassa Italiassa, ja levisi sieltä lähes koko Eurooppaan ja Amerikan mantereelle.
Nimitys

Barokki-nimityksen juuret ovat ranskan sanassa baroque/barroque, 'epäsäännöllinen' ja portugalin barroco, 'epämuotoinen helmi'. Nimitystä käytettiin ensi kerran vuonna 1765.
Tausta

Barokin suosion takasi katolisen kirkon tuki. Trenton kirkolliskokouksessa oli päätetty, että taiteiden pitäisi viestiä uskonnollisia aiheita suoralla ja emotionaalisella osallistumisella. Katoliselle kirkolle barokkiarkkitehtuuri oli yksi vastareformaation tärkeimpiä propagandavälineitä.
Myös maallinen yläluokka näki barokin arkkitehtuurin ja taiteen dramaattisen tyylin keinona vaikuttaa vierailijoihin ja ilmaisemaan voittoisaa valtaa ja hallitsemista. Barokkipalatsit on rakennettu pihojen, etuhuoneiden, suurten portaikkojen ja vastaanottohuoneiden sarjojen ympärille mahtipontisuuden moninkertaistamiseksi. Samanlaisella tuhlailevalla ylenpalttisuudella yksityiskohtainen taide, musiikki, arkkitehtuuri ja kirjallisuus innostivat toisiaan barokin kulttuuriliikkeenä, kun taiteilijat tutkivat, mitä he saisivat luoduksi toistavista ja vaihtelevista kuvioista.
Barokki eri taiteenaloilla > Arkkitehtuuri

Barokin arkkitehtuuri syntyi 1500-luvun lopulla Italiassa, ja huippuunsa se kehittyi Ranskassa kuningas Ludvig XIV:n aikana 1600-luvun lopulla. Barokkiarkkitehtuurille on tyypillistä mahtipontinen koristelu ja symmetria. Barokkiarkkitehtuurin kokonaisvaikutelma oli monumentaalinen. Katsoja pyrittiin saamaan tuntemaan itsensä pieneksi suuren koon, liikkeen vaikutelman ja loistokkuuden keinoin. Ranskassa barokkiarkkitehtuuria kutsutaan joskus myös Ludvig XIV:n tyyliksi (Louis Quatorze).
Barokki eri taiteenaloilla > Maalaustaide ja kuvanveisto

Barokin taiteen keskeisin piirre oli keskittyminen dramaattisuuteen. Renessanssin maalaus- ja veistostaiteiden kreikkalaisesta tyyneydestä siirryttiin teatraalisiin, voimakkaita tunteita herättäviin aiheisiin, joissa usein kuvattiin dynaamisia tilanteita.
| Klassismi | Barokki |
| --- | --- |
 muuttumaton totuus ilmiöiden takana  yksinkertaisuus  selkeys  jokainen elementti täydellinen  rationaalinen järjestys  ihminen kuvataan kaikessa rationaalisuudessaan:  ilmiöiden moninaisuus  dynaamisuus  avoimet sommitelmat  sommitelmat pyrkivät laajenemaan ulos rajoistaan  yksi orgaaninen muoto, jota ei voi erottaa toisista  intohimot, kärsimyksen ja väkivallan äärimmäisyydet
Barokki eri taiteenaloilla > Sisustustaide

Barokin sisustus oli hyvin koristeellista. Hovibarokin tärkein kaluste oli hienosti verhoiltu ja näyttävä baldakiinivuode. Barokin tyypillisiä koristeaiheita olivat kierteissorvatut pylväät, pieniä perättäisiä aaltoja tai helmiä muistuttavat värelistat, C-kirjaimen muotoiset voluutat, erilaiset lehti-, hedelmä- ja simpukkakoristeet sekä pienet enkelihahmot. Huonejärjestys ja huonekalujen paikka oli usein tarkkaan määrätty, mutta paino oli silti renessanssin tyyliä enemmän mukavuudella, kuten tuolien kaarevassa muotoilussa ja verhoilussa. Kristallilasin valmistus keksittiin vuonna 1680 Böömissä, ja kristallikruunusta tuli barokin uusi kattovalaisintyyppi. Suomessa barokin vaikutus huonekalumuotoiluun jäi melko vähäiseksi.
Barokki eri taiteenaloilla > Musiikki

Pyrkimys dramaattisuuteen on havaittavissa myös musiikissa. Keskeisin barokin uusista musiikin muodoista, ooppera, pyrki tähän yhdistämällä draamaa ja musiikkia ennennäkemättömällä tavalla. Ihmisen tunteiden katsottiin olevan staattisia sieluntiloja, joista jokaisen sai aikaan tietty eri henkien yhdistelmä sielussa. Uskottiin, että näitä tunnetiloja, eli affekteja, läpikäymällä musiikin avulla oli mahdollista saada nämä henget sielussa paremmin tasapainoon. Barokkimusiikissa säveltäjät eivät pyrkineet ilmentämään omia henkilökohtaisia tunnetilojaan vaan näitä yleisiä affekteja.
Barokki eri taiteenaloilla > Kirjallisuus

Barokin kirjallisuus sijoittuu 1500-luvun loppuun ja 1700-luvun puoliväliin. Se syntyi vastapainoksi renessanssille. Aikaa leimasivat hallitsijoiden uskonsodat ja taistelut ja itsevaltaisten johtajien ilkivaltainen hallitseminen. Barokin aikana oli jyrkkä jakautuminen arvojen ja elämän hallintojen välillä ja sisäiset ristiriidat kuvaavat hyvin barokkia. Barokkia on kuvattu renessanssin rappiokaudeksi ja kirjallisuuden tutkijat usein sivuuttavat sen.
Lyriikassa suosituimpia muotoja olivat sonetti, elegia, epigrammi ja oodi.
Barokki eri taiteenaloilla > Teatteri

Barokkiajan teatterit olivat suuria ja hienoja, sillä varakas porvarisluokka oli alkanut tukea teatteria. Näyttämöiden syvyyttä korostivat vielä perspektiivisiksi maalatut kulissit. Lavastus rakentui useista osista. Varsinaista sivunäyttämöä ei ollut. Orkesterisyvennys erotti näyttämön katsomosta. Barokin teatteritekniikan ja lavastuksen kehitykseen vaikutti Euroopassa paljon etenkin italialainen Bibiena-suku. Barokkiteatterin katsomo oli hevosenkengän muotoinen, ja permantoa ympäröi yleensä 3–6 parveketta. Permannolla olleet katsojat istuivat penkeillään ja varakas yleisö aitioissaan. Katsojat saivat nähdä toisensa yhtä hyvin kuin itse esityksenkin. Nykyaikaan säilyneitä barokkiteattereita ovat Drottningholmin linnanteatteri Ruotsissa ja Litomyslin linnanteatteri Tšekissä. Myös New Yorkin Metropolitan-oopperan katsomo on vastaavan muotoinen kuin barokkiteattereiden katsomot olivat.
Barokkigalleria

Adriaen van Ostade, Koulumestari, 1662.
Michelangelo Caravaggio, Narsisti, 1594–1596.
Johannes Vermeer, Nuori nainen ja vesimaljakko, n. 1662–1663
Peter Paul Rubens, Olkihattu, 1622.
Gian Lorenzo Bernini, Pyhän Teresan hurmio, veistos Santa Maria della Vittorian barokkikirkossa, 1646.
Gian Lorenzo Bernini, Pietarinaukio, 1667.
Stefano Ittar, Collegiata di Santa Maria dell'Elemosina, noin 1768.
André Le Nôtre, Versailles'n palatsin barokkipuutarha.
Franz Ludwig Madler, Bolongaro palatsi, 1783, Höchst am Main, Frankfurt.
Enrico Zuccalli, Neue Schloss Schleißheim, 1726 Baijerissa.
Bartolomeo Rastrelli, Pietarhovi, Suuri palatsi, 1747–1752.
Baldassarre Longhena, Ca' Rezzonico, 1756, Venetsia.
Teodoro Ardemans, Andrea Procaccini, Sempronio Subisati ja Filippo Juvarra, La Granja, Espanjan kuninkaallisten palatsi, 1728–34 San Ildefonso, Segovia.
Bartolomeo Rastrelli, Rundālen palatsi, 1730-luku, Bauskan lähellä Latviassa.
Nicodemus Tessin nuorempi, Tukholman kuninkaanlinna, 1770.
Amedeo di Castellamonte, Torinon kuninkaallinen palatsi, noin 1650.
Barokkityylinen vaatekaappi, jossa barokille tyypilliset pallojalat, Pohjois-Saksa noin 1700.
Barokin taiteilijoita

Gian Lorenzo Bernini
Caravaggio
Annibale Carracci
Ercole Ferrata
Frans Hals
Andrea Pozzo
Rembrandt
Rubens
Vermeer
Francisco de Zurbarán
Vaux-le-Vicomte, barokkilinna lähellä Pariisia, suunnittelijat Louis Le Vau ja André Le Notre, 1661.
Tyypillinen barokin tuoli, jossa on korkea ja taaksepäin kalteva, verhoiltu selusta sekä koristeelliset jalat.
Örebron koulusurma

| Örebron koulusurma |
| --- | --- |

Paikka:  Risbergskan aikuisoppilaitos, Örebro, Ruotsi
Ajankohta:  4. helmikuuta 2025  alkaen n. 12.30
Iskutyyppi:  Kouluammunta, joukkomurha
Kuolleita:  11 (ampuja mukaan lukien)
Haavoittuneita:  12 (ei tarkkaa tietoa toistaiseksi)
Epäilty/epäillyt:  Rickard Andersson
Tekoväline:  4 ampuma-asetta: Browning BAR  Ruger 10/22  Mossberg 590A1  Winchester 1300
Örebrossa Risbergskan koulussa tapahtui ammuskelu tiistaina 4. helmikuuta 2025. Ampumisessa kuoli noin kymmenen ihmistä, mukaan lukien ampuja itse, ja sitä on kutsuttu Ruotsin modernin historian pahimmaksi joukkomurhaksi. Ammuskelu alkoi noin klo 12.30.
Tekijä

Ampuja, 35-vuotias mies, Rickard Andersson ei ollut poliisille tuttu entuudestaan. Ammuskelun jälkeen hän teki itsemurhan ampumalla itsensä. Hänen uskotaan toimineen yksin. Motiivista ei ole vielä tapahtumailtana ollut selvyyttä, mutta terroriteosta ei poliisin mukaan ole toistaiseksi viitteitä.
Tapahtumien kulku

Lehtitietojen mukaan epäilty Rickard Andersson saapui koulun alueelle noin puolitoista tuntia ennen iskua. Hänet oli nähty koulun sisäänkäynnillä kello 10.59, mutta hänen tarkoista liikkeistään ei ole tietoa.
Hätäkeskukseen soitettiin noin kello 12.33 ja poliisit saapuivat alueelle noin kuusi minuuttia myöhemmin. Epäilty ampui 70 kertaa ammuskelun aikana.
Poliisin mukaan epäilty ampui vielä, kun poliisit olivat koulun sisällä. Poliisit eivät ehtineet saada epäiltyä kiinni, vaan he löysivät hänen ruumiinsa noin tunnin kuluttua siitä, kun hän oli kuollut. Poliisin mukaan epäilty toimi yksin.
Tapahtumapaikka

Örebron kaupungin länsiosassa sijaitseva Campus Risbergska -oppilaitos on aiemmin toiminut Risbergska Gymnasiet -nimisenä lukiona ja tyttökouluna. Oppilaitoksessa on tämän jälkeen järjestetty aikuisille suunnattua, Komvux-nimellä kutsuttua koulutusta. Siellä on muun muassa opetettu ruotsia maahanmuuttajille. Koulun kiinteistö on rakennettu 1960-luvulla.
Tapahtumailtana järjestetyssä tiedotustilaisuudessa paikallinen poliisi sanoi, että uhriluku oli noin 10 eikä sitä pystytty vielä tuolloin tarkentamaan tapauksen laajuudesta johtuen. Huolimatta siitä, että väkivalta on lisääntynyt Ruotsissa, koulusurmat ovat kuitenkin harvinaisia. Tapahtumapäivää seuraavana aamuna uhriluku oli noussut 11:een, ja viranomaisten mukaan luku saattaa nousta vielä entisestään.
Reaktioita

Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa ja kuningasperhe esittivät tapausta seuranneena päivänä surunvalittelunsa kouluampumisen uhrien omaisille ja ystäville. Suomen tasavallan presidentti Alexander Stubb esitti samana päivänä valtiopäivien avajaispuheensa aluksi osanottonsa Örebron koulusurman johdosta eduskunnassa paikalla olleelle Ruotsin suurlähettiläälle Peter Ericsonille.
Baltiansaksalaiset

Baltia vuonna 1250. Alueen vallanpitäjiä olivat piispat ja Saksalainen ritarikunta (=Livonian Order).
Baltiansaksalaiset (saks. Deutsch-Balten tai Baltendeutsche, vir. baltisakslased, latv. vācbaltieši) olivat etenkin nykyisessä Virossa ja Latviassa asunut etninen saksalaisvähemmistö. Saksalaisia asettui asumaan Baltiaan 1100-luvulta. Baltiaa hallinnut aristokratia koostui muinaisten ritarien jälkeläisten ja alueelle myöhemmin Saksasta muuttaneiden lisäksi myös muualta Euroopasta kotoisin olleista aatelisista (esimerkiksi Venäjän palkkaamista sotilaista), jotka olivat Baltiaan asetuttuaan omaksuneet saksan kielen. Saksalaisväestöön kuuluivat lisäksi kaupunkeihin asettuneet saksalaiset kauppiaat ja käsityöläiset, jotka kiltoihin järjestäytyneinä vastasivat kaupunkien hallinnosta.
Historia

Saksalaisten liikehdintä Baltiassa alkoi 1100-luvulla. Ensimmäiset tulijat olivat kauppiaita, ja he liikkuivat Väinäjoen varsilla. Heitä seurasivat lähetyssaarnaajat. Ensimmäisten joukossa oli augustinolainen Meinhard. Lähetystyö oli aluksi rauhanomaista mutta muuttui sittemmin väkivaltaiseksi. Meinhardin seuraajan Bertholdin surmasivat pakanalliset liiviläiset ja hänen seuraajansa Albert von Buxhövden, jonka mukana oli paavi Innocentius III:n bullalla mukaan kutsumia saksalaisia joukkoja. Saksalaiset alistivatkin ensin liiviläiset ja sitten latvialaiset varsin helposti. Virolaiset alistettiin 1200-luvun ensimmäisten vuosikymmenien aikana. Viimeinen vapaa virolainen alue Muhu vallattiin vuonna 1227. Valloitetut alueet jaettiin Kalparitaristolle ja piispanistuimille. Kalparitaristo liittyi myöhemmin Saksalaiseen ritarikuntaan, joka hallitsi aluetta 200 vuotta 1600-luvulle saakka, jolloin se hajosi heikennyttyään sodissa Puola-Liettuaa vastaan. Tämän jälkeen alueelle muodostui Baltian valtatyhjiö, jonka täyttivät Puola-Liettua etelässä ja Ruotsi pohjoisessa. Ruotsin vallan aikana baltiansaksalaisten asema heikkeni talonpoikiin nähden. Baltiassa talonpoikaisella valtaväestöllä oli vähemmän oikeuksia kuin esimerkiksi Pohjoismaissa.lähde?
Venäjän vallan aika Baltiassa

Yli kahdeksansataa syntyperältään baltiansaksalaista upseeria komensi venäläisjoukkoja Napoleonin vastaisissa sodissa, mikä oli huomattava panos ottaen huomioon väestöryhmän pienen koon.
Kartanotalouden ansiosta baltiansaksalainen aateli muodosti 1900-luvun alkuun saakka hallitsevan maanomistajaluokan Virossa ja Latviassa. Vuoden 1856 maanhankintalakien myötä alkoi syntyä myös muuta itsenäistä talonpoikaistoa, mutta vielä 1910-luvulla kartanot omistivat kaikkialla vähintään puolet viljelyskelpoisesta maasta ja lähes kaikki metsät. Baltian paikallishallinnon muodostivat vuoden 1866 lakikodifikaatioon saakka hallitsijoiden turvaamat aateliston feodaaliprivilegiot ja porvarien kiltalaitos, jotka kaikki takasivat saksalaisen väestön johtoaseman. Saksalaisväestö vastustikin laillisuusperiaatteen vastaisina Venäjän 1860-luvulla ylhäältäpäin toteuttamaa uudistusta, joka mahdollisti poliittiseen elämään osallistumisen ainakin varakkaimmalle osalle viron- ja latviankielisestä väestöstä. Kansallisuusliikkeen nousu vuosisadan lopulla merkitsi pääväestön kääntymistä saksalaista eliittiä vastaan, varsinkin Latviassa. Venäläistämistoimenpiteiden nähtiin pitkään kohdistuvan lähinnä saksalaisten etuoikeuksiin. Saksalaisviha oli keskeistä myös virolaisten identiteetissä.
Vuoden 1905 vallankumouksen aikana Baltiassa syntyi mellakoita, joiden aikana kartanoita ryöstettiin ja aatelisia tapettiin. Eniten tätä tapahtui Liivinmaalla, missä myös saksalaisia oli eniten. Venäläisten ja baltiansaksalaisten rankaisuretkikunnat palauttivat järjestyksen ankarin keinoin.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa 1914 baltiansaksalaisia laskettiin olevan kaikkiaan 180 0000selvennä.lähde?
Venäjän vallan päättyminen ja saksalaisen sotilasvallan aika Baltiassa

Ensimmäisen maailmansodan aikana Itärintama siirtyi kohti Baltiaa syksyllä 1915 vuoden sodankäynnin jälkeen. Tällöin Saksa miehitti Puolan, Liettuan, Kuurinmaan ja eteläisen osan Liivinmaata. Alueesta muodostettiin Saksan armeijan hallitsema Ober Ost, ja sotilaina alueilla toimi Saksan keisarikunnan 8. armeija. Lopullinen muutos tapahtui syyskuussa 1917, jolloin keisarillisen Saksan joukot ylittivät Väinäjoen ja valloittivat syyskuun alussa 1917 Riian ja saman kuun lopulla Viron suuret saaret eli Saarenmaan, Hiidenmaan ja Muhun. Itse Viron mannermaan miehitys tapahtui helmikuussa 1918 niin, että Narva oli saksalaisten vallassa 4. maaliskuuta 1918. Samaan aikaan Saksan ja Venäjän välillä solmittu Brest-Litovskin rauha vahvisti Baltian kuulumisen Saksan valtapiiriin.
Miehityksen myötä jälleen hallitsevaan asemaan päässeet baltiansaksalaiset pyrkivät saamaan Baltian eli Vironmaan, Liivinmaan ja Kuurinmaan osaksi Saksan keisarikuntaa. Tarton yliopisto Virossa muutettiin Landesuniveritätiksi, ja sen opettajat tuotiin Saksasta. Baltiansaksalaisten muodostama maaneuvosto eli Landesrat teki ehdotuksen ja hyväksyi Baltian herttuakunnan muodostamisen. Tarkoituksena oli liittää herttuakunta Preussin kuninkaaseen eli Saksan keisariin ja sitä kautta Saksan keisarikuntaan. Hanke ei kuitenkaan toteutunut ennen Saksan romahdusta, joka tapahtui marraskuussa 1918.
Baltiansaksalaiset ja kulttuuriautonomia sotien välisenä aikana

Viron ja Latvian itsenäistyttyä vuosina 1918–1919 baltiansaksalaiset menettivät maareformeissa pääosan maaomaisuudestaan, sillä kukin maatila sai omistaa maareformin jälkeen enintään 20 hehtaaria. Baltiansaksalaisten yhteiskunnallinen valta oli murtunut Latvian ja Viron itsenäistymisen yhteydessä, mutta heille myönnettiin huomattava kulttuuriautonomia. Virossa laki vahvistettiin helmikuussa 1925. Sotien välillä baltiansaksalaisia alkoi muuttaa merkittävissä määrin Saksaan, joskaan tarkkoja lukuja ei tiedetä.lähde?
Latvia oli ollut merkittävin baltiansaksalaisten asuinpaikka. Vuonna 1925 heitä asui Latviassa 70 964 eli 3,6 prosenttia väestöstä. Vuoteen 1935 mennessä baltiansaksalaisten lukumäärä laski 62 144:ään eli 3,2 prosenttiin. Tyypillisesti baltiansaksalaiset asuivat maailmansotien välisenä aikana kaupungeissa, ja Riiassa asui Latvian baltiansaksalaisista yli puolet. Vuonna 1935 Riiassa asui 38 523 baltiansaksalaista eli yli puolet kansanosasta. Virossa baltiansaksalaisten osuus oli pienempi. Niinpä Tallinnassa asui tähän aikaan 6 575 baltiansaksalaista.lähde?
Latviassa vuonna 1934 tapahtunut presidentti Ulmanisin vallankaappaus muutti maan politiikkaa entistä kansallismielisemmäksi, minkä seurauksena ei-latvialaisilta oli kielletty kiinteistöjen ostaminen ja tuli myös muutamia ammatillisia rajoituksia, kuten vaatimukset latvialaisuudesta lakimiehen ammattiin.lähde?
Lähtö Baltiasta toisen maailmansodan alla > Tausta

Baltia oli vuonna 1939 jäänyt Molotov–Ribbentrop-sopimuksen perusteella Neuvostoliiton etupiiriin. Siksi Saksan johto halusi paikalliset saksalaiset pois alueelta. Asiasta lähetettiin sähke Moskovassa olleelle Saksan ulkoministerille Joachim von Ribbentropille jo syyskuussa 1939, ja hänet määrättiin sopimaan asiasta Neuvostoliiton kanssa. Neuvotteluja käytiin Vjatšeslav Molotovin kanssa ja asiasta päästiinkin nopeasti yhteisymmärrykseen. Baltiansaksalaisten siirtämisestä sovittiin Saksan ja Neuvostoliiton välisen raja- ja ystävyyssopimuksen allekirjoittamisen yhteydessä 28. syyskuuta. Salaisen lisäpöytäkirjan mukaan Neuvostoliiton etupiirialueella asuneet Saksan kansalaiset tai saksalaista syntyperää olevat siirrettäisiin Saksaan tai Saksan etupiirialueelle. Saksalaiset lähettivät kuljetuslaivoja Latvian ja Viron satamiin lokakuun alussa ja kertoivat vasta sen jälkeen aikomuksestaan siirtää baltiansaksalainen väestönosa Saksaan. Hitler ilmoitti puheessaan 6. lokakuuta yleisesti saksalaisten vähemmistöjen siirtämisestä Itä- ja Kaakkois-Euroopasta Saksaan, mutta kyse oli vain baltiansaksalaisista.
Lähtö Baltiasta toisen maailmansodan alla > Umsiedlung eli baltiansaksalaisten siirto Saksaan ennen Neuvostoliittoon liittämistä

Saksa ilmoitti Viron hallitukselle baltiansaksalaisten siirrosta vasta 7. lokakuuta. Viron hallitus kokoontui seuraavana päivänä ja päätti olla asettamatta mitään esteitä muuttajille. Pöytäkirja Virossa olevan saksalaisen kansallisuusryhmän siirtämisestä Saksaan allekirjoitettiin 15. lokakuuta. Umsiedlung käynnistyi jo samassa kuussa. Ensimmäinen kuljetuslaiva lähti Tallinnasta 18. lokakuuta vuonna 1939.
Virallisissa julistuksissa ei puhuttu Neuvostoliiton muodostamasta uhasta vaan uusista tehtävistä Suur-Saksassa. Ensimmäisten kuljetuslaivojen mukana lähti Virosta 12 000 baltiansaksalaista ja Latviasta noin 47 000. Baltiansaksalaiset sijoitettiin Puolalta vallatuille alueille. Vielä kuljetuslaivojen lähdön jälkeen muutamia lähti muilla laivoilla tai rautateitse. Vain pieni osa saksalaisista jäi vielä Baltian maihin. Saksalaisia lehtiä, yhdistyksiä ja seuroja lopetti toimintansa. Mukaan lähtevät baltiansaksalaiset saivat ottaa vain henkilökohtaista omaisuutta, kuten vaatteet, korut ja taloustavarat. Yhdistysten, kirkkojen ja koulujen omaisuus oli jätettävä taakse.
Virossa kaksi suurta saksalaisten omistamaa pankkia Scheeli pank ja Aktsiapank jatkoivat toimintaansa, samoin saksankielinen lehti Revalsche Zeitung. Saksalaisilla oli ollut Virossa 157 järjestöä, joista maaliskuuhun 1940 mennessä vain seitsemän lopetti toimintansa. Kun Viroon jäi vain 2 000–3 000 saksalaista, ihmetystä herätti, mitä he tekivät 150 järjestöllä.
Baltiansaksalaisten taakseen jättämän omaisuuden selvittely jatkui vielä pitkään saksalaisten lähdettyä, eikä siihen saatu selvyyttä ennen kuin Neuvostoliitto miehitti Baltian maat. Saksa ja Neuvostoliitto sopivat asiasta tammikuussa 1941. Sopimuksen mukaan Neuvostoliitto maksoi Saksalle sen Latviassa, Virossa ja Liettuassa olleesta saksalaisesta omaisuudesta 200 miljoonaa markkaa. Tästä summasta kuitenkin vähennettiin Baltian maiden Saksassa olleen omaisuuden arvo eli 50 miljoonaa markkaa.
Lähtö Baltiasta toisen maailmansodan alla > Nachumsiedlung eli baltiansaksalaisten siirto Saksaan Neuvostoliittoon liittämisen jälkeen

Samaten tammikuussa 1941 sovittiin myös Baltian maihin vielä jääneiden saksalaisten kuljettamisesta Saksaan. Tällöin muutolla oli jo paon sävy. Virosta lähti noin 7 500 henkilöä, joiden mukana oli noin tuhat virolaista. Latviasta lähti noin 10 000 saksalaistalähde?.
Saksalaisuuden muisto uudelleenitsenäistyneissä Baltian maissa

Vuonna 1991 tapahtuneen Baltian valtioiden itsenäistymisen, Neuvostoliiton hajoamisen ja Saksan jälleenyhdistymisen seurauksena Baltian historiaa on käsitelty avoimemmin. Historiaa on tarkastelu laajemmin niin, että vanhat tapahtumat ja muistomerkit ovat tulleet osaksi itsenäistyneiden Baltian valtioiden historiaa. Konkreettisena esimerkkinä tästä on jälleenrakennettu Riian vanhan keskustan Mustapäiden talo, joka oli keskeinen osa Riian saksalaista historiaa.
Tunnettuja baltiansaksalaisia

Aleksei II, Moskovan ja koko Venäjän patriarkka
Karl Ernst von Baer, biologi
Michael Barclay de Tolly, marsalkka, Venäjän sotaministeri ja Suomen kenraalikuvernööri
Friedrich Wilhelm von Buxhövden, kenraali
Fabian von Bellingshausen, tutkimusmatkailija
Christoph Haberland, arkkitehti
Erik (ven. Kirill) Berg, senaattorina Suomessa
Monika Hunnius, kirjailija
Alexander Keyserling, geologi
Julius Sergius von Klever, taidemaalari
Heinrich Lenz, fyysikko
Alexander von Middendorff, eläintieteilijä
Jevgeni Miller, kenraali
Georg von Moller, Suomeen kotiutunut sotapäällikkö
Wilhelm Ostwald, kemisti
Johann Reinhold Patkul, poliittinen juonittelija
Georg Wilhelm Richmann, fyysikko
Alfred Rosenberg, kansallissosialistinen ideologi ja itäalueiden valtakunnanministeri
Carl Schirren, historioitsija Tarton ja Kielin yliopistoissa
Jacob Johann von Sievers, Novgorodin kuvernööri ja valtiomies
Fabian Steinheil, Suomen kenraalikuvernööri
Wilhelm von Struve, tähtitieteilijä
Eduard von Toll, naparetkeilijä
Fridrih Tsander, insinööri
Roman von Ungern-Sternberg, kenraali
Ferdinand von Wrangel, amiraali, tutkimusmatkailija
Pjotr Wrangel, kenraali