stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veho
Veho Oy Ab > Historiaa

Ennen Vehon perustamista Mercedes-Benzin maahantuojana Suomessa oli toiminut Sergei Nikolajeffin autoliike, joka edusti myös General Motorsin autoja. 1930-luvun lopulla Nikolajeff sai toiselta päämieheltään toivomuksen keskittyä jommankumman konsernin autoihin, ja liikkeen pääomistajiin kuuluneen kauppaneuvos Walter Greulingin aloitteesta perustettiin uusi Mercedes-Benzin maahantuontia harjoittava yhtiö Oy Veho Ab. Perustamiskokous pidettiin Hotelli Kämpissä Helsingissä. Vehon hallituksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Yhdyspankin pääjohtaja Göran Ehrnrooth, joka toimi tehtävässä vuoteen 1949 saakka.
Hyvin alkanut toiminta keskeytyi toisen maailmansodan sytyttyä ja pääsi jatkumaan vuonna 1945 autojen varaosien tuonnilla. Vasta vuonna 1951 Suomeen tuotiin ensimmäiset uudet Mercedes-Benz -henkilöautot toisen maailmansodan jälkeen. Vehon pääkonttori siirtyi vuonna 1957 Helsingin Kamppiin rakennettuun Autotaloon. Ensimmäiset omat sivuliikkeensä Veho avasi Tampereella ja Kouvolassa vuonna 1964.
Vehon pitkäaikainen toimitusjohtaja vuodesta 1954 aina vuoteen 1973 asti oli kauppaneuvoksen arvonimen saanut Tor Kumlin.
Vehon markkinoimiin automerkkeihin ovat kuuluneet myös Austin (1945–1971), Kaiser (1945–1953), Willys (1953–1956), DKW/Audi (1961–1974), NSU (1966–1974), BMW (1975–1994), Fiat (1987–1992) ja Honda (1976–2017). Vuoteen 1967 saakka Veho toi maahan myös brittiläisiä David Brown -traktoreita ja vuosina 1975–1994 myös BMW-moottoripyöriä. 1980-luvulla Vehon koko osakekanta oli edelleen Walter Greulingin tyttären Dorrit Aminoffin ja tämän jälkeläisten omistuksessa. Vuonna 1982 Vehon liikevaihto oli 1,17 miljardia markkaa ja sen palveluksessa oli 1 201 työntekijää. BMW:n maahantuonti siirtyi Veholta valmistajan Suomeen perustamalle tytäryhtiölle vuonna 1995, mutta BMW-autoja ja -moottoripyöriä myytiin Vehon jälleenmyyntiverkoston kautta vuoteen 1997 saakka. Vuonna 1997 Vehon liikevaihto oli 3,2 miljardia markkaa ja siinä oli noin 1 100 työntekijää. Maaliskuussa 1998 avattiin Vehon uusi logistiikkakeskus Espoon Lommilassa. Vuoden 2019 aikana Veho luopui Suomessa muiden kuin Daimlerin ja Mercedes-Benzin valmistamien merkkien maahantuonnista ja myyntiedustuksesta. Vuonna 2020 Vehon Baltian-toiminnot luopuivat Citroënin ja Hondan maahantuonnista ja jälleenmyynnistä.
Veho Oy Ab > Konserni

Sana veho on latinaa ja tarkoittaa minä kuljetan.. Konserni jakautuu kolmeen eri toiminta-alueeseen: Suomeen, Ruotsiin ja Baltian maihin, joissa Veho toimii Virossa sekä Liettuassa. Konsernin pääkonttori siirtyi vuonna 2020 Helsinki-Vantaan lentoaseman läheisyyteen House of Travel and Transportation rakennukseen. Pääkonttori toimii samassa rakennuksessa Finnair Oyj:n kanssa.
Suomen liiketoiminnot
Suomen liiketoimintoihin kuuluvat Daimler AG:n Mercedes-Benz- ja Smart henkilöautomerkkien; Mercedes-Benz-, Fuso Canter- ja Unimog-hyötyajoneuvojen sekä Setra-linja-autojen maahantuonti-, vähittäismyynti ja huoltopalvelut. Suomessa Vehon henkilö- ja pakettiautokauppaa harjoittavat Veho-liikkeet pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Raisiossa. Itsenäisten jälleenmyyjien verkosto palvelee muualla Suomessa. Kuorma- ja linja-autokauppaa Veho harjoittaa valtakunnallisen organisaation kautta. Yritys tarjoaa hyötyajoneuvojen liikkuvuuspalveluja Charterway-autonvuokrauksena. Veho palvelee huoltoasioissa Daimler AG:n tuotteiden lisäksi myös SISU-asiakkaita.
Liikkuvuuspalveluja tarjoavat Veho Go, Sixt-autonvuokraus sekä Whim- liikkuvuuspalvelu, jonka omistajan MaaS Globalin osakas Veho on. Vaihto+-ketju on erikoistunut käytettyjen autojen myyntiin. Sen liikkeet sijaitsevat Vantaalla, Raisiossa, Lempäälässä, Tampereella ja Oulussa.
Ruotsin liiketoiminnot
Ruotsissa Veho toimii Mercedes-Benz-henkilöautojen myynti- ja huoltoedustajana Tukholmassa, Brommassa, Karlstadissa ja Örebrossa. Brommassa Veholla on vain huoltopiste, jossa ei ole autojen myyntipalvelua. Mercedes-Benz-hyötyajoneuvojen jälleenmyyjänä ja huoltoedustajana Veho toimii Tukholmassa, Västeråsissa, Örebrossa ja Karlstadissa. Veho vastaa Mercedes-Benz-kuorma-autojen maahantuonnista Ruotsissa.
Baltian liiketoiminnot
Veho ostin virolaisen Silberauto-konsernin syksyllä 2019. Yrityskaupan myötä Veho toimii Virossa sekä Liettuassa, jossa yhtiön toimintaan kuuluvat Mercedes-Benz-henkilöautojen ja hyötyajoneuvojen maahantuonti-, jälleenmyynti- ja huoltopalvelut niin Virossa kuin Liettuassa. Virossa Veho toimii myös Mitsubishin, Jeepin ja Maseratin maahantuojana sekä jälleenmyyjänä. Baltian maissa Veho harjoittaa liiketoimintaa nimellä Silberauto. Liiketoiminta koostuu uusien ja käytettyjen autojen myynnistä, varaosien myynnistä, autonvuokrauksesta sekä ja henkilö- ja hyötyajoneuvojen huoltopalveluista.
Liiketoimintayksiköt ja tytäryhtiöt > Vehon liikkeet

Henkilöautojen vähittäiskauppa muodostuu Veho-liikkeistä, Veho Vauriokorjaamoista ja Vaihtoplus-liikkeistä. Vehon henkilö- ja pakettiautoja myyvät ja huoltavat liikkeet sijaitsevat Helsingissä, Vantaalla, Espoossa, Tampereella, Pirkkalassa sekä Turussa Mercedes-lippulaivamyymälä avattiin Vantaalla vuonna 2016.
Liiketoimintayksiköt ja tytäryhtiöt > Vaihtoplus

Vaihtoplus on vaihtoautomyyntiin erikoistunut ketju, jonka erikoisalaan kuuluvat käytetyt ajoneuvot. Toimipisteitä Vaihtoplus-ketjulla on Oulussa, Jyväskylässä, Tampereella, Ideapark Lempäälässä, Turussa sekä Vantaan Koivuhaassa.
Liiketoimintayksiköt ja tytäryhtiöt > Assistor Oy ja Assistor-Uuttera Oy Ab

Assitor Oy on Vehon tytäryhtiö, joka on erikoistunut varaosien- ja varuisteiden varastointiin. Assistor-Uuttera on erikoistunut ajoneuvon tuontilogistiikkaan. Yhtiöiden palveluihin kuuluvat ajoneuvojen kuljetukset, laadunvalvonta, maahantuonti, maahantuontikunnostus, varastointipalvelut, lisävarustelu, verotus- ja rekisteröintipalvelut, tullaus sekä verkkokauppapalvelut.
Liiketoimintayksiköt ja tytäryhtiöt > Veho Hyötyajoneuvot

Mercedes-Benz ja Fuso Canter -hyötyajoneuvojen sekä Setra-linja-autojen liiketoiminta, koko maan kattava huoltokorjaamo-verkosto, Sisu-kuorma-autojen varosa- ja huoltopalvelut, CharterWay autonvuokraus. Vehon hyötyajoneuvoliiketoimintaan kuuluvat liikkeet sijaitsevat Vantaalla, Vaasassa, Seinäjoella, Salossa, Rovaniemellä, Raaseporissa, Porissa, Pirkkalassa, Oulussa, Espoossa, Liedossa, Lappeenrannassa, Lahdessa, Kuopiossa, Kouvolassa, Kokkolassa ja Jyväskylässä.
Kirjallisuutta

J. Ukkola: Veho 1939–1989 50. Veho 1989.
Aiheesta muualla

Niemi, Tuomas: Johtotähden matkassa – perheyhtiö Vehon tarina.  Suomi,  2014.  DVD 46 min, YouTubessa 7 min 19 s mittainen lyhennelmä
Veho
Vehotrucks
Assistator
Sixt
Vehon pääkonttori Vantaalla osoitteessa Tietotie 9
Pikku Nemo Höyhensaarilla

Pikku Nemon tyypillinen päätösruutu, jossa Nemo herää unestaan.
Pikku Nemo Höyhensaarilla (engl. Little Nemo in Slumberland) on yhdysvaltalaisen Winsor McCayn luoma uraauurtava sarjakuva, joka ilmestyi ensin The New York Herald -sanomalehdessä 15. lokakuuta 1905 – 23. huhtikuuta 1911 ja sitten New York American -sanomalehdessä 30. huhtikuuta 1911 – 1913. Sarjan nimi muuttui sanomalehden vaihtuessa muotoon In the Land of Wonderful Dreams. Tämän jälkeen sarja heräsi vielä hetkeksi eloon vuosiksi 1924–1927.
Pikku Nemot ovat pikkupojan unifantasiaa, mutta niiden sävy on usein uhkaava, surrealistinen ja jopa pelottava. Viimeisessä ruudussa Nemo (jonka nimi tarkoittaa latinaksi ”ei kukaan”) putoaa aina sängystään lattialle ja herää unestaan. Unissa hän joutuu yleensä pahaan ahdinkoon, kuten jää jättimäisten sienten alle tai muuttuu apinaksi. Höyhensaarille hänet kutsuu kuningas Morfeus ja Nemon ”leikkitoverina” on kuninkaan tytär, jota kutsutaan vain prinsessaksi. Yksi Nemon kuuluisimmista uninäyistä on kävelevä sänky.
Suomeksi Nemon seikkailuja on julkaistu kaksi kirjaa: I osa: 1905–1907 ja II osa: 1907–1908 (Otava 1991). Kattava kokoelma Nemon seikkailuja on julkaistu yhtenä niteenä englanniksi (Little Nemo 1905–1914, ISBN 3-8228-6300-9) sarjakuvan tultua vapaaksi yleiseen käyttöön asetetuksi teokseksi, kun McCayn kuolemasta oli kulunut 70 vuotta.
Pikku Nemo Höyhensaarilla on graafisesti taidokas. Sen piirrostyyli on jugend-henkistä ja koristeellista. Suomalaisista sarjakuvapiirtäjistä Hjalmar Löfving sai tuoreeltaan vaikutteita McCayltä.
Piikkiunikot

| Piikkiunikot |
| --- | --- |
 Valkopiikkiunikko (Argemone polyanthemos)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Piikkiunikot Argemone  L.
Katso myös
   Piikkiunikot Wikispeciesissä   Piikkiunikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkiunikot (Argemone) on kasvisuku unikkokasvien (Papaveraceae, alaheimo Papaveroideae) heimossa. Suvun kahta lajia viljellään yksivuotisina koristekasveina.
Lajeja

keltapiikkiunikko (Argemone mexicana)
valkopiikkiunikko (Argemone polyanthemos)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Argemone
Suomen Lajitietokeskus: Piikkiunikot – Argemone
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1783190  Wikispecies: Argemone  APDB: 188275  APNI: 99530  BOLD: 306352  CoL: 32LD  eFloraSA: Argemone  EoL: 37585  EPPO: 1ARGG  FloraBase: 21452  FNA: 102532  FoAO2: Argemone  FoC: 102532  GBIF: 2888474  GRIN: 945  iNaturalist: 58951  IPNI: 136139-3  IRMNG: 1277354  ITIS: 18902  NBN: NHMSYS0000456060  NCBI: 54795  NZOR: 913305b6-9fd6-4b25-9609-fa91e100bfb2  Open Tree of Life: 262922  PLANTS: ARGEM  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30017455-2  Tropicos: 40019079  VASCAN: 851  VicFlora: f0a755d5-cc41-425e-a791-55b92d56bc07  WFO: wfo-4000002974
Piikkiputket

| Piikkiputket |
| --- | --- |
 Alppipiikkiputki (Eryngium alpinum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Apiales
Heimo::  Sarjakukkaiskasvit Apiaceae
Alaheimo::  Saniculoideae
Suku::  Piikkiputket Eryngium  L.
Katso myös
   Piikkiputket Wikispeciesissä   Piikkiputket Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkiputket (Eryngium) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva suku, jossa on 230 lajia. Ne ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia kasveja, joiden luonnonvarainen esiintymisalue on laaja. Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Turkissa, Keski-Aasiassa, Kiinassa ja Koreassa esiintyvät lajit kasvavat kuivilla kallioisilla paikoilla tai merenrannoilla. Pohjois- ja Etelä-Amerikassa esiintyvät lajit kasvavat yleensä märillä ja soisilla ruohostomailla. Useimmilla piikkiputkilla on piikkisten lehtien muodostama tyviruusuke ja kukintona ohdakemainen sarja, joka on pallon tai sylinterin muotoinen.
Useita eri piikkiputkia viljellään monivuotisina koristekasveina, kaksivuotista salaattipiikkiputkea ravintokasvina. Alppipiikkiputkea ja sinipiikkiputkea käytetään leikkokukkana.
Lajeja

alppipiikkiputki (Eryngium alpinum)
metallipiikkiputki (Eryngium amethystinum)
koreapiikkiputki (Eryngium bourgatii)
sahapiikkiputki (Eryngium bromeliifolium)
kenttäpiikkiputki (Eryngium campestre)
kaukasianpiikkiputki (Eryngium caucasicum)
salaattipiikkiputki (Eryngium foetidum)
hohtopiikkiputki (Eryngium giganteum)
hopeapiikkiputki (Eryngium heterophyllum)
meripiikkiputki (Eryngium maritimum)
sinipiikkiputki (Eryngium planum)
jukkapiikkiputki (Eryngium yuccifolium)
Metallipiikkiputki.
Koreapiikkiputki.
Kenttäpiikkiputki.
Salaattipiikkiputki.
Hohtopiikkiputki.
Meripiikkiputki.
Sinipiikkiputki.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Piikiputket (Eryngium)
ITIS: Eryngium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Eryngium (englanniksi)
Flora of China: Eryngium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q729143  Wikispecies: Eryngium  APDB: 190623  APNI: 74474  CoL: 62RRS  eFloraSA: Eryngium  EoL: 37232  EPPO: 1ERXG  FloraBase: 21872  FoC: 112140  GBIF: 3034387  GRIN: 4439  iNaturalist: 57628  IPNI: 30001853-2  IRMNG: 1030730  ITIS: 29479  NBN: NHMSYS0000458597  NCBI: 43070  NZOR: 955887e3-1ced-4300-aa17-50dd3b7684db  Open Tree of Life: 64762  PLANTS: ERYNG  Plazi: 90821891-2D4A-CA6D-C9AE-95479C4C5021  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30001853-2  Tropicos: 40005855  VASCAN: 1158  VicFlora: 18176c72-04d0-41dc-b230-e05a2542f94b  WFO: wfo-4000013959  WoRMS: 415357
Pientaloliike

Pientalo Portlandissa
Pientaloliike (engl. small-house movement) on Yhdysvalloista liikkeelle lähtenyt arkkitehtuurin suunta ja kansalaisliike, joka pyrkii edistämään asumista pienemmissä omakotitaloissa.
Tavoite ja sen perustelut

Kehittyneissä maissa perheiden koko on pienenemässä, mutta joissakin maissa omakotitalojen koko on kasvanut viime vuosikymmeninä huimasti, esimerkiksi Yhdysvalloissa keskimääräinen pinta-ala on kasvanut 165 m²:stä (1978) 230 m²:iin (2007). Syitä on vaurastuminen ja arvostusten muuttuminen. Ylisuuret talot ovat kuitenkin kalliita rakentaa ja niiden lämmitys, ylläpito ja korjaus on kallista. Pienet talot paitsi edustavat pienempää kokoa, myös korostavat suunnittelun merkitystä. Niissä käytetään ratkaisuja, joista on hyötyä usealla tavalla, ja niissä on käytössä tilaa säästävät laitteet ja kodinkoneet.
Järjestö

Sarah Susankan katsotaan panneen liikkeen alkuun, kun hän julkaisi teoksen The Not So Big House 1997. Idean pohjalta syntyi yhdysvaltalainen järjestö Small House Society, joka pyrkii edistämään pienempien omakotitalojen rakentamista. Sen perustajia olivat Jay Shafer, Shay Salomon, Nigel Valdez ja Gregory Paul Johnson.
Ajatuksen leviäminen

Pientaloliike on levinnyt muihinkin maihin. Japanissa, jossa tila on kallista, Takaharu Tezuka on rakentanut Tokioon Taivasta tavoittelevan talon, neljälle hengelle tarkoitetun 42.5 m²:n talon. Barcelona Eva Prats ja Ricardo Flores esittelivät 120 m²:n Matkalaukkutalon. Englannissa Abito on suunnitellut Manchesteriin älykkäitäselvennä 33 m²:n kerrostalohuoneistoja. Yhdysvalloissa tuhoa aiheuttaneen hurrikaani Katrinan jälkeen Marianne Cusato kehitti trailerien vaihtoehdoksi Katrina-mökit joiden koko alkaa alle 30 m²:stä. Micro Compact Home (M-CH) on brittiläisen arkkitehdin Richard Hortonin ja Münchenin teknillisen korkeakoulun suunnittelema korkealuokkainen kuutio 1–2 hengelle, ja siinä on riittävästi tilaa nukkumiselle, työnteolle, ruokailulle, ruoanlaitolle ja peseytymiselle.
Puolesta ja vastaan

Pienen talon etuna on taloudellinen hyöty. Niiden ansiosta ihmisten elintavat muuttuvat, ja ne viehättävät ihmisiä, jotka haluavat elää yksinkertaisemmin ja vaatimattomammin ja haluavat pienentää ekologista jalanjälkeään. Tyypillinen pientaloliikkeen talon koko harvoin ylittää 45 m2. Pienissä taloissa asuvat ihmiset viettävät aikaansa enemmän ulkona ja tuntevat elävänsä terveellisemmin.
Pientä taloa kakkoskodikseen etsivien pyrkimykset voivat johtaa maankäytön tuhlaukseen. Pienen talon rakentamista suunnitteleva voi myös törmätä "syrjintään", kun rakentamismääräykset edellyttävät talolta tiettyä vähimmäiskokoa. Jopa naapurit voivat karsastaa pieniä taloja, koska pelkäävät oman talonsa arvon alenemista.
Maailmanlaajuinen talouskriisi on saanut ihmiset kiinnostumaan pientaloliikkeestä, joka tarjoaa edullisempia ja ekologisesti kestävämpiä asumismuotoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Small House Society (Arkistoitu – Internet Archive)
Small House Style, verkkolehti, jolla esitellään pieniin taloihin soveltuvia ratkaisuja
Sarah Susanka, Kira Obolensky The Not So Big House: A Blueprint for the Way We Really Live Taunton (1998), ISBN 1600850472
Velho ja leijona

| Velho ja leijona> The Lion, the Witch and the Wardrobe |
| --- | --- |
 Kirjan alkuperäiskielisen ensimmäisen painoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  C. S. Lewis
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1950
Sivumäärä:  172
Suomennos
Suomentaja:  Kyllikki Hämäläinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1960
Sivumäärä:  154
Sarja: Narnian tarinat
Seuraava:  Prinssi Kaspian
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Velho ja leijona (engl. The Lion, the Witch and the Wardrobe) on C. S. Lewisin kirjoittaman Narnia-kirjasarjan ilmestymisjärjestyksessä ensimmäinen kirja, joka julkaistiin vuonna 1950. Lewis sai innoituksen kirjaan, kun hänen luokseen majoitettiin toisen maailmansodan aikana evakkoon neljä lasta. Kirja kertoo fantasiamaasta nimeltä Narnia ja neljästä lapsesta, jotka pääsevät sinne vaatekaapin kautta.
Suomenkielinen versio kirjasta julkaistiin vuonna 1960. Sen on kääntänyt Kyllikki Hämäläinen ja kustantanut Otava. Vuonna 2005 sai ensi-iltansa kirjaan perustuva elokuva Narnian tarinat: Velho ja leijona.
Kirjan historia

Ajatus Velhon ja leijonan kirjoittamiseen syntyi C. S. Lewisin ollessa kuudentoista vuoden ikäinen. Tällöin hän tuli ajatelleeksi faunia kantamassa lahjapaketteja lumisessa metsässä. Myöhemmin, toisen maailmansodan aikana Lewisin taloon majoitettiin koulutyttöjä pakoon Lontoon pommituksia. Tällöin Lewis sai ajatuksen kirjasta, josta myöhemmin kehittyi Narnia-sarja. Lewis jätti kuitenkin kirjoitustyön kesken, ja vasta vuosien kuluttua sodan jo loputtua hän palasi jatkamaan kirjaansa. Kirjoitustyö sujui nopeasti, ja kirja Velho ja leijona (The Lion, the Witch and the Wardrobe) oli pian valmis.
Lewis esitteli Velhon ja leijonan ensimmäisenä muulle kirjallisuuspiirillensä, jonka jäsenet kokoontuivat oxfordilaisessa pubissa ja käyttivät itsestään nimeä The Inklings. Tähän ryhmään kuului Lewisin lisäksi myös muun muassa J. R. R. Tolkien, joka myös oli Lewisin hyvä ystävä. Tolkien ei kuitenkaan pitänyt kirjasta. Lewis päätti kuitenkin julkaista kirjan, ja vuonna 1950 kirja ilmestyikin.
Kirjan historia > Suosio

Kirja ei kuitenkaan alkuun myynyt hyvin, ja syyksi Lewis itse arveli eräälle lukijalleen kirjoittamassa kirjeessä, että "monet äidit ja opettajat olivat sitä mieltä, että se pelotti lapsia". Lewis myös lisäsi, että "todelliset lapset pitävät siitä, ja olen ällistynyt siitä, kuinka jotkut hyvin nuoret näyttävät ymmärtävän sitä. Luulen, että se pelottaa useita aikuisia, mutta hyvin harvoja lapsia." Huolimatta kirjan aluksi saamasta viileästä vastaanotosta, kaksikymmentä vuotta myöhemmin se sijoittui Times-lehden äänestyksessä Englannin lapsien toiseksi suurimmaksi kirjallisuussuosikiksi heti Roald Dahlin Jali ja suklaatehdas -kirjan jälkeen.
Lewis itse ei uskonut saavansa juurikaan mainetta kirjailijana, vaan hän epäili olevansa "yksi niistä jotka olivat kuuluisia kirjailijoita nelissäkymmenissä, mutta kuolivat tuntemattomina". Kirjat saavuttivat jo Lewisin elinaikana suuren suosion, ja esimerkiksi The Guardian -lehden kirja-arvostelussa Velhosta ja leijonasta todettiin:
»Kertomuksen tunnelma on täyteläinen ja outo ja tiivis; siinä on jotakin Hans Christian Andersenin voimasta liikuttaa ja George MacDonaldin voimasta luoda outoja maailmoja, ja tietenkin se on kauniisti kirjoitettu.»
Toisessa arvostelussa, jonka Chad Walsh kirjoitti New York Times Book Review'hun, sanottiin: "Tarina on pojille ja tytöille, jotka haluavat kääpiönsä ja fauninsa yhtä lihallisina kuin kulmassa seisovan liikennepoliisin".
Kronologinen sijoittuminen Narnia-kirjasarjassa

| Ilmestymisjärjestys | Kronologinen järjestys |
| --- | --- |
Velho ja leijona (The Lion, the Witch and the Wardrobe ilmestyi 1950): Taikurin sisarenpoika (The Magician's Nephew ilmestyi 1955)
Prinssi Kaspian (Prince Caspian ilmestyi 1951): Velho ja leijona (The Lion, the Witch and the Wardrobe ilmestyi 1950)
Kaspianin matka maailman ääriin (The Voyage of the "Dawn Treader" ilmestyi 1952): Hevonen ja poika (The Horse and His Boy ilmestyi 1954)
Hopeinen tuoli (The Silver Chair ilmestyi 1953): Prinssi Kaspian (Prince Caspian ilmestyi 1951)
Hevonen ja poika (The Horse and His Boy ilmestyi 1954): Kaspianin matka maailman ääriin (The Voyage of the "Dawn Treader" ilmestyi 1952)
Taikurin sisarenpoika (The Magician's Nephew ilmestyi 1955): Hopeinen tuoli (The Silver Chair ilmestyi 1953)
Narnian viimeinen taistelu (The Last Battle ilmestyi 1956)

Velho ja leijona on ilmestymisjärjestyksessään ensimmäinen Narnia-sarjan kirjoista, mutta kronologisesti se sijoittuu vasta toiseksi. C. S. Lewisin laatiman Narnian sisäisen aikajanan mukaan kirjan tapahtumat tapahtuvat Taikurin sisarenpojan tapahtumia myöhemmin, mutta ennen Hevosta ja poikaa. Samaisen aikajanan mukaan kirjan tapahtumat sijoittuvat Narnian vuoteen 1000 ja todellisen maailman vuoteen 1940. Kirjan aivan viimeiset kohtaukset sijoittuvat Narnian ajanlaskussa vuoteen 1015.
Juoni > Ensimmäinen vierailu Narniassa

Kirja alkaa, kun Peter, Susan, Edmund ja Lucy -nimiset lapset lähetetään pakoon Lontoon pommituksia vanhan professorin luo.
Eräänä sadepäivänä lapset leikkivät piilosta ja  Lucy menee vanhaan vaatekaappiin piiloon. Hän huomaa, että vaatekaapin kautta pääsee toiseen maailmaan. Fantasiamaassa on meneillään talvi, ja lumisesta metsästä Lucy löytää maasta kasvavan lyhtypylvään. Sen luona hän tapaa lahjapaketteja kantavan fauni Tumnuksen.
Tumnus ystävystyy nopeasti Lucyn kanssa ja vie hänet kotiinsa juomaan teetä. Kotonaan Tumnus kertoilee Lucylle joukon tarinoita ja soittaa tälle säveliä pienellä huilullaan. Yhtäkkiä Tumnus alkaa kuitenkin itkemään ja sanoo olevansa paha fauni, minkä jälkeen hän selittää palvelevansa valkeaa velhoa. Lucylle selviää, että valkea velho on Narnian hallitsija, jonka takia maassa vallitsee ikuinen talvi. Lisäksi Lucy saa tietää, että fauni Tumnus on velhon palveluksessa, ja hänen tehtävänään on vaivuttaa kaikki metsässä tapaamansa ihmiset uneen ja tuoda heidät velholle. Tumnus kuitenkin katuu tätä ja päästää Lucyn lähtemään kotiinsa varoittaen häntä vielä metsässä vaanivista velhon vakoojista.
Juoni > Toinen vierailu Narniassa

Lucy palaa vaatekaapin kautta takaisin professorin taloon. Hän on ollut tunteja poissa, mutta todellisessa maailmassa ei ole kulunut juuri lainkaan aikaa. Muut lapset eivät usko Lucyn kertomusta vaatekaapista, faunista ja velhosta, vaan luulevat hänen kuvitelleen kaiken. Pian he kuitenkin joutuvat itsekin Narniaan.
Kun lapset seuraavan kerran leikkivät piilosta, Lucy piiloutuu uudelleen vaatekaappiin. Hänen veljensä Edmund aikoo kiusoitella häntä hänen vilkkaasta mielikuvituksestaan ja pujahtaa itsekin vaatekaappiin. Äkkiä Edmund tajuaa, että Lucy onkin puhunut totta, sillä hän joutuu itsekin Narniaan.
Narniassa Edmund tapaa suurikokoisen naisen, jolla on valkea turkki, kultainen sauva sekä kruunu, ja joka liikkuu lumivalkoisten porojen vetämällä reellä kääpiö ajurinaan. Nainen pysähtyy Edmundin kohdalle ja selittää olevansa Narnian kuningatar. Sitten tämä alkaa kuulustella Edmundia ja saa selville, että hän on ihminen, että hän tuli Narniaan vaatekaapin kautta ja että hänellä on sisaruksia. Nainen alkaa kaveerata Edmundin kanssa, tarjoaa tälle herkkuja syötäväksi ja alkaa maanitella häntä tuomaan sisaruksensakin luokseen. Kuningatar lupaa tekevänsä Edmundista prinssin ja myöhemmin kuninkaan, mikäli poika täyttää hänen pyyntönsä.
Nainen poistuu, minkä jälkeen Edmund löytää Lucyn metsästä. Lucy kertoo Edmundille valkeasta velhosta, ja Edmund tajuaa tavanneensa hänet juuri äsken. Hän ei kuitenkaan kerro asiasta Lucylle, koska haluaa päästä maistamaan uudelleen velhon hänelle tarjoamia huumaavia suklaaherkkuja.
Tarinan symboliikkaa

Ajatus kivipaadesta lienee lähtöisin Stonehengestä, jonka matalinta kiveä kutsutaan uhrikiveksi. Tosin ei ole tieteellisiä perusteita, että Stonehengen paadella olisi uhrattu ihmisiä, mutta on helppo kuvitella näin tapahtuneen. Velhossa ja leijonassa kivipaasi halkeaa kahtia, kun kuolema on voitettu ja Aslan herää eloon. Kristillisestä näkökannasta katsoen tätä voidaan verrata tyhjään hautaan ja temppelin esiripun repeämiseen Jeesuksen ristinkuoleman yhteydessä. Aslan myös kuolee Kristuksen lailla pelastaakseen väärintekijän (tosin sillä erolla, että Aslan kuolee vain yhden takia, Jeesus kaikkien). Anteeksianto saavutetaan kun viaton uhri kuolee syyllisen puolesta. Silloin kivipaasi halkeaa ja kuolema alkaa liikkua taaksepäin.