stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeussubjekti
Vaarallinen oikeussubjekti

Vaarallinen oikeussubjekti tarkoitti aiemmin sellaisia suomalaisia yhteisöjä ja säätiöitä, joissa ulkomaalaisella henkilöllä tai oikeushenkilöllä oli tai saattoi olla laissa määritelty määräysvalta. Tällaisen yhteisön oikeutta omistaa Suomessa kiinteistöjä ja osakkeita oli rajoitettu. Asiaa koskeva säädös oli niin sanottu rajoituslaki eli laki ulkomaalaisten sekä eräiden yhteisöjen oikeudesta omistaa ja hallita kiinteätä omaisuutta ja osakkeita (219/1939). Laki kumottiin lailla ulkomaalaisten yritysostojen seurannasta (1612/1992). Alun perin ehtoja kiinteän omaisuuden hallitsemiselle Suomessa annettiin asetuksella 25. helmikuuta 1851.
Rajoituslaki määräsi, ettei ulkomaalainen, ulkomainen yhtiö, osuuskunta, yhdistys, säätiö tai muu yhteisö ilman valtioneuvoston lupaa saanut omistaa tai viittä vuotta pidempään vuokrata kiinteää omaisuutta. Petsamon kunnan alueesta säädettiin erikseen. Rajoituslaki koski myös kauppayhtiöitä ja kommandiittiyhtiöitä, joissa oli yhtiömiehenä ulkomaalainen, sekä suomalaisia taloudellisia yhdistyksiä, joiden säännöt sallivat ulkomaalaisten ottamisen jäseniksi. Rajoitukset eivät koskeneet osakeyhtiöitä, joiden yhtiöjärjestyksessä oli määräys, etteivät ulkomaalaiset saaneet omistaa osakkeita enempää kuin viidesosan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oikeussubjekti Wikimedia Commonsissa
Juokslahti

Juokslahti on maalaiskylä valtatie 9:n varrella Jämsässä, noin 15 kilometriä keskustasta koilliseen lähellä Himosta. Alueella toimii useita yhdistyksiä, joiden lisäksi kylällä on oma koulu ja päiväkoti. Kylällä toimi aiemmin kioski ja myös baari nimeltä Jämsän-Äijän Maja (myöhemmin Kaurahattu), joka tuhoutui tulipalossa vuonna 1999, jonka johdosta se purettiin. Jyväskylän suurajojen yksi pikataival kulkee suoraan Juokslahden sydämessä. Lisäksi alueella sijaitsee Saunakylä.
Juokslahden Kyläkoulu

Juokslahdelle perustettiin ensimmäinen koulu vuonna 1891.
Juokslahdella toimivia yhdistyksiä

Juokslahden metsästysseura ry
Juokslahti seura ry
Juokslahden vanhempainyhdistys ry
Jute - Juokslahden Tempaus ry
Juokslahdella toimivia yrityksiä

Majatalo Morva
Ala-Katteluksen tila (Tilalla kasvatetaan alkuperäisrotuisia Kainuunharmaita. Tarjolla karitsanlihaa, taljoja ja käsityölankaa.)
Hyvinvointikeskus Kukkaismäki (Arkistoitu – Internet Archive)
Luontopalvelu Erätaival
Niemelä Group (Raskaan kaluston ja maatalouden voiteluaineet ja kunnossapitotuotteet)
Tmi Zanniskan (Koiran & kissan ruokia ja tarvikkeita, trimmauspalveluita, siivouspalveluita)
Saunakylä (Yleinen sauna ja ulkomuseo)
Aiheesta muualla

http://juokslahti.nettisivu.org/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Rautiainen, Anne Mari: Juokslahden kylän historiaa. Jämsä: Juokslahden kyläyhdistys, 2001. ISBN 952-91-4080-0.
https://www.jamsa.fi
https://www.jamsa.fi/kasvatus-ja-koulutus/varhaiskasvatus-ja-esiopetus/varhaiskasvatuspaikat/paivakodit/
https://www.himosjamsa.fi/kohteet/juokslahti-vilusen-lintutorni/
https://www.elavatkylat.fi/juokslahti/
https://www.himosjamsa.fi/saunakyla/
Ojitus

Valtaojan kaivuuta lapiolla työpalveluna vuonna 1938 Saksassa.
Oja turvesuolla.
Ojitus on ojien kaivamista kostean alueen kuivaamiseksi. Maataloudessa ojituksen tarkoituksena on kasvualustan ja kantavuuden parantaminen. Suomessa sen päätarkoituksena kuivata pelto mahdollisimman nopeasti kylvökuntoon.
Ojitus voidaan jakaa perus- ja paikallisojitukseen. Perusojituksessa laajemman valuma-alueen vesi johdetaan valtaojia myöten järveen tai jokeen. Paikallisojituksessa pellon liiallinen vesimäärä johdetaan valtaojiin ja puroihin. Paikallisojituksesta vastaa maanomistaja, joka saa tarkoitukseen julkista rahoitustukea, joka on valtion laina, takaus tai korkotukea. Valtaojat kaivaa paikallinen maatalouspiiri kokonaan julkisilla varoilla. Valtaojiin johdetaan myös maan- ja paikallisteiden sekä taajamien katuverkoston sadevesi eli hulevedet.
Pelto

Paikallisojituksessa pellolle tehdään sarkaojia tai salaojia, joita pitkin vesi kulkeutuu omalla paineella pellon alapäässä olevaan veto-ojaan ja sitä myöten edelleen valtaojaan. Salaojaverkosto koostuu imuojista sekä niitä yhdistävistä kokoomaojista, jotka päätyvät erityiseen laskuaukkoon.
Sarkaojat kaivetaan joko lapiolla tai vedetään oja-auralla. Salaojitus suoritetaan erityisellä salaojituskoneella. Suuremmat veto- ja valtaojat kaivetaan tavallisesti kaivinkoneella. Peltolohkojen ympärille kaivetut ojat estävät ympäristön valumavesien pääsyn pellolle ja toimivat samalla naapureiden välisenä rajaojana.
Pelto > Historia Suomessa

Peltojen kuivatus yleistyi Suomessa isojaon jälkeen. Kunnolla se pääsi vauhtiin kuitenkin vasta 1800-luvulla, jolloin maanviljely tehostui ja rehun tuotanto siirtyi luonnonniityiltä pelloille. Tuolloin pelloille kaivettiin avo-ojia noin 10–20 metrin välein. Nämä taas jakoivat pellon kaistaleisiin, joita kutsuttiin saroiksi. Tällä menetelmällä saatiin käyttöön uusia peltomaita, joilla viljeleminen ei aiemmin olisi ollut mahdollista.
Maanviljelys koneistui sotien jälkeen, ja maatalouskoneilla oli hankala liikkua kapeilla peltosaroilla. Tämän johdosta perinteisiä avo-ojia ryhdyttiin korvaamaan salaojilla. Käytettävissä oleva viljelyala kasvoi, kun pelloilta katosivat näkyvät ojat ja uomat. Aluksi salaojat kaivettiin lapiolla, mutta myöhemmin tulivat käyttöön salaojituskoneet. Kiivainta salaojituksen aikaa oli 1970-luku, jolloin noin 25 prosenttia Suomen peltopinta-alasta oli salaojituksen piirissä. Vuonna 2015 vastaava osuus oli lähes 60 prosenttia.[vanhentunut linkki][vanhentunut linkki]
Suo

Suomessa soiden ojittaminen aloitettiin 1860-luvulla. Soiden ojituksen avulla suomaista yritettiin saada peltoja tai paremmin puuta tuottavaa metsää. Niillä kuviteltiin myös ehkäistävän hallan vaaraa Runebergin Saarijärven Paavon tapaan. Tosiasiassa soiden ojittaminen lisää hallan yleisyyttä, sillä kuivan turpeen lämpötilaolot ovat paljon äärevämmät kuin märän. Tutkimukset ovat osoittaneet, ettei soiden kuivaaminen ehkäise hallaa, vaan päinvastoin lisää sitä, paitsi siinä tapauksessa että suo välittömästi metsitetään tai viljelyraivataan, jolloin alueen hallanarkuus voi vähentyä.
Suomessa luonnontilaisten soiden ojittamista pidettiin pitkään 2000-luvulla vähäisenä, mutta edelleen 2014-2018 ojitettiin Suomessa kymmeniä tuhansia hehtaareja aikaisemmin ojittamatonta suota. Valmiiksi ojitetuilla alueilla tehdään kunnostusojitusta.
Soiden ennallistaminen ojitusten jäljiltä on yleistynyt viime vuosina. Osa ojitetuista soista on niin vähäravinteisia, ettei metsän kasvatus ole metsätaloudellisesti järkevää. Lisäksi humuksen ja muiden kiintoaineiden siirtyminen valumavesien mukana järviin heikentää vesistöjen tilaa. Runsaasti ojitetuilla alueilla vedenlaadun on todettu muuttuneen, vedenvärin tulleen ruskeammaksi ja veden näkösyvyyden heikentyneen. Soiden ojitus vähentää myös suolintujen määrää.
Kirjallisuutta

Huikari, Olavi: Arktisten metsien kasvun ihme.  Helsinki: Terra Cognita, 1998.  ISBN 952-5202-21-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Luonnonvarakeskus (Luke): Metsät ja vesi -tutkimus- ja kehittämisohjelma (Arkistoitu – Internet Archive)
1800-luvulla ojat kaivettiin puulapiolla.
Jakov Jurovski

Jakov Jurovski vuonna 1918.
Jakov Mihailovitš Jurovski (ven. Яков Михайлович Юровский, 19. kesäkuuta (J: 7. kesäkuuta) 1878 Tomsk – ennen 2. elokuuta 1938 Moskova) oli venäläinen bolševikkivallankumouksellinen, NKP:n jäsen ja toimihenkilö sekä tšekisti. Hänet tunnetaan Venäjän keisarikunnan viimeisen hallitsijan Nikolai II:n perheen ja palveluskunnan teloittajana Jekaterinburgissa heinäkuussa 1918.
Nuoruus

Jakov Jurovski syntyi kymmenlapsisen juutalaisen työläisperheen kahdeksantena lapsena siperialaisessa Tomskin kaupungissa ja sai nimen Jankel Haimovitš. Hänen isänsä Haim Itshakovitš oli lasittaja ja äitinsä Ester Moisejevna ompelija. Perhe oli hyvin uskonnollinen, ja isoisä Itshak toimi rabbina Poltavassa. Haim-isä oli karkotettu sieltä Siperiaan varkaudesta syytettynä, ja nuori Jankel sai perinteisen ortodoksijuutalaisen kasvatuksen. Hän opiskeli Tomskin juutalaisessa synagogassa, mutta ei suorittanut kurssiaan loppuun. Nuorukaisena hän valmistui kellosepäksi ja piti vuosina 1891–1892 kelloverstasta Tomskissa. 1904 Jurovski meni naimisiin juutalaisten riittien mukaisesti. Hän liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen työväenpuolueeseen 1905 ja tutustui henkilökohtaisesti Jakov Sverdloviin. Vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen hän muutti Berliiniin Saksaan, kääntyi perheineen luterilaiseksi ja otti nimen Jakov Mihailovitš. Venäjälle palattuaan hän asui jonkin aikaa Jekaterinodarissa, jossa avasi kellosepän liikkeen, mutta muutti sittemmin Tomskiin. 1912 hänet lähetettiin Jekaterinburgiin vallankumoukselliseen työhön, jonka julkisivuksi hän avasi valokuvaamon kaupunkiin.
Vallankumous ja tsaariperheen murha

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Jurovskista tuli alueneuvoston jäsen ja lokakuun vallankumouksen myötä hänestä tehtiin Jekaterinburgin oblastin Tšekan lainopillinen aluekomissaari. Kesäkuussa 1918 Jurovski nimitettiin Ipatjevin talon komendantiksi. Talossa pidettiin vankeina Nikolai II:sta ja hänen perhettään, sekä palveluskuntaa. Jurovski sai Uralin Tšekan alueneuvostolta käskyn suorittaa keisariperheen murha kesällä 1918. Jurovski johti teloitusryhmää, joka surmasi tsaariperheen jäsenet ja hautasi ruumiit heinäkuussa 1918.
Jurovski laati teloituksesta ja ruumiiden kätkemisestä yksityiskohtaisen muistion Trotskille. Muistion hiilipaperikopio jäi hänen papereihinsa ja sitä tietä hänen pojalleen, joka luovutti sen aikanaan venäläiselle elokuvaohjaaja Geli Rjaboville.
Jurovskin muistiosta kävi ilmi ettei ruumita hakattukaan kirveillä palasiksi eikä myöskään poltettu täydellisesti tuhkaksi niin kuin amerikkalainen Robert K. Massie oli valheellisesti väittänyt jo vuodesta 1967 asti. Näitä perättömäksi osoittautuneita väitteitä Massie esitti kirjassaan Nikolai ja Aleksandra. Muistiosta selvisi edelleen, että yhdeksän ruumista haudattiin sikojen niityllä tiehen siihen kohtaan mihin auto upposi. Ruumiit valeltiin kauttaaltaan rikkihapolla tunnistamisen estämiseksi (ruumiita ei siis poltettu). Sillä aikaa kun yhteishautaa kaivettiin Jurovskin väitteen mukaan poltettiin hovineiti ja Aleksei. Jurovskilla oli käytettävissä vajaa viisi tuntia aikaa näiden kahden ruumiin polttamiseen.  Ihmisruumiin polttaminen ulkoilmassa vaatii kuitenkin 50 tuntia.
Nikolai Sokolov, joka tutki tsaarin, tämän perheen ja palvelijoiden murhaa on kuvattu seisomassa heidän hautansa päällä  sikojen niityllä vuonna 1919. Sokolov ei kuitenkaan koskaan kyennyt löytämään tuolloin allaan olevia ruumiita. Tämän seurauksena Sokolov tuli siihen johtopäätökseen, ettei mitään ruumiita ole olemassakaan, vaan ruumiit olivat haihtuneet poltettaessa savuna ilmaan. Lähes 70 vuotta läntinen maailma uskoi sokeasti tähän Sokolovin keksimään mielikuvitukselliseen teoriaan.
Venäjän kansalaissodan jälkeen Jurovski hoiti useita virkoja bolševikkipuolueessa asuen välillä Moskovassa, jossa hän kuoli vuonna 1938 tulehtuneen mahahaavan  seurauksena.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jurovskin elämäkerta (englanniksi)
Окружение царской семьи чекистами / Tsaariperheen murha (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat
Jyrkänparras

Jyrkänparras eli juumanreuna on vedenalainen, tasaisen rantakentän ja syvempään veteen viettävän jyrkän rinteen taitekohta. Aallot ovat irrottaneet tällaisen rantamuodostuman ainekset rantatörmästä ja kasanneet ne rannan lähelle jyrkänteeksi. Veden kuljettamien maa-ainesten kasaantumista nimitetään akkumulaatioksi.
Jungheinrich

| Jungheinrich |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
ISIN:  DE0006219934
Perustettu:  1953
Toimitusjohtaja:  Hans-Georg Frey
Kotipaikka:  Hampuri
Toimiala:  Koneenrakennus, Sisälogistiikka
Tuotteet:  trukit, automaattitrukit, vihivaunut, hyllystöhissit, varastoautomaatit, varastonhallintaohjelmistot
Liikevaihto:  2,754 miljardia euroa (2015)
Henkilöstö:  13 962 (joulukuu 2015)
Kotisivu:  www.jungheinrich.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jungheinrich on saksalainen  pörssinoteerattu perheyhtiö. Konserni valmistaa ja toimittaa trukkeja, muita materiaalinkäsittelylaitteita sekä sisälogistiikan ohjelmistoja. Hampurissa pääkonttoriansa pitävä konserni on alansa maailman kolmanneksi suurin ja Euroopan toiseksi suurin. Suomessa Jungheinrich tunnetaan myös lempinimellä Junkku.
Historia

Friedrich Jungheinrich perusti H. Jungheinrich & Co. Maschinenfabrik –nimisen yrityksen Hampuriin 7. elokuuta 1953. Yhtiön alkuaikoina sen sähkökäyttöisiä materiaalinkäsittelytuotteita markkinointiin ja myytiin tuotenimellä Ameise, joka suomeksi tarkoittaa muurahaista. Tuotenimellä haluttiin assosioida koneiden kantokyky muurahaisen suhteellisen suureen kantokykyyn.
Friedrich Jungheinrich keksi vuonna 1956 työntömastotrukin. Työntömastotekniikallaan se mahdollisti kapeampien työkäytävien käytön ja väittää tehostaneensa siten tilankäyttöä jopa 30 prosenttia. Tuotetta myytiin nimellä Ameise Retrak.
Ensimmäinen ulkomaantoimipiste perustettiin vuonna 1956 Itävaltaan. Vuonna 1958 perustettiin konsernin pääkonttori ja tehdas Hampurin Wandsbekkiin. 1966 konserni hankki tontin Norderstedtista, ja tuotanto siirrettiin sinne vaiheittain vuoteen 1984 saakka. Konsernin perustaja Friedrich Jungheinrich kuoli 28. tammikuuta 1968.
Vuonna 1994 Jungheinrich osti Steinbockin ja Bossin 
Tuotantolaitokset Ranskassa, Britanniassa ja Espanjassa suljettiin ja tuotanto siirrettiin Saksaan. Vuonna 2002 luovuttiin tuotemerkkien MICin, Steinbockin ja Bossin käytöstä ja jäljelle jäi vain tuotemerkki Jungheinrich. Jungheinrichin Suomen liiketoimintayhtiö Jungheinrich Lift Truck Oy perustettiin vuonna 2004. Vuonna 2005 konserni esitteli ensimmäisenä maailmassa kääntyvällä ohjaamolla varustetun sähkövastapainotrukin.
Konserni avasi vuonna 2006 tehtaan Kiinan Qingpussa. Siellä valmistus aloitettiin Kiinan ja Aasian markkinoita varten. Vuonna 2006 konserni keskitti myös käytettyjen trukkiensa kunnostuksen Saksan Dresdeniin.
Jungheinrich avasi 2009 lavansiirtovaunujen tuotantolaitoksen Saksi-Anhaltin Landsbergiin. ja vuonna 2013 kapeakäytävätrukkitehtaan Degernpointiin..
Laajentaakseen tuotavalikoimaansa sisälogistiikan alueella Jungheinrich osti itävaltalaisen varastonhallintatietojärjestelmiä toimittavan ISA GmbH:n vuonna 2009 ja hyllystöhissejä valmistavan MIAS konsernin vuonna 2015.
Siirtyminen pörssiin

Vuonna 1990 Jungheinrichin saksalaiset yhtiöt sulautettiin yhdeksi osakeyhtiöksi, jonka osinkoon oikeuttavilla osakkeilla alettiin käydä kauppaa 30. elokuuta 1990. Osakkeet, joilla on äänioikeus, ovat edelleen konsernin perustajan Friedrich Jungheinrichin tyttärien omistuksessa. Yhtiön osinkoon oikeuttavilla osakkeilla käydään kauppaa Frankfurtin ja Hampurin pörsseissä.
Tuotteet ja palvelut

Tuotevalikoima jakautuu kahteen pääosaan: trukit ja muut sisälogistiikan ratkaisut. Tuotteet tunnetaan käyttäjien keskuudessa luotettavuudesta ja pitkästä käyttöiästä.
Trukkivalikoimaan kuuluvat:
Haarukkavaunut
Lavansiirtovaunut
Pinontavaunut
Matalakeräilijät
Korkeakeräilijät
Työntömastotrukit
Kapeakäytävätrukit
Henkilönostimet
Vetotrukit
Vastapainotrukit
Sisälogistiikan ratkaisuihin kuuluvat:
Automaattitrukit
Vertikaalikarusellit
Varastoautomaatit
Kuormalavahyllyt
Hyllystöhissit
Trukkipäätteet
Varastohallintajärjestelmät eli WMS
Palveluvalikoimaan kuuluvat sisälogistiikan konsultointi, materiaalivirta-analyysit, henkilönostintarkastukset, kuormalavahyllytarkastukset, trukinkuljettajakoulutukset, trukkien vuokraus ja rahoitus, trukkien huolto, korjaus ja kunnossapito ja käytettyjen trukkien kunnostus ja myynti.
Toimipaikat

Jungheinrichilla on maailmanlaajuiseti 32 myynti- ja huoltoyhtiötä ympäri maailmaa. Sen lisäksi Jungheinrich palvelee asiakkaitaan jälleenmyyjäverkoston avulla ja siten konserni on aktiivinen yli sadassa maassa.
Toimipaikat Saksassa:
Hampuri, Konsernihallinto
Norderstedt, Tehdas
Lüneburg, Erikoistrukkitehdas
Moosburg an der Isar, Vastapainotrukkitehdas
Degernpoint, Kapeakäytävätrukkitehdas
Dresden, Käytettyjen trukkien kunnostustehdas
Kaltenkirchen, Varaosien keskusvarasto
Landsberg, Lavansiirtovaunutehdas
Toimipaikat Suomessa:
Kerava, Suomen pääkonttori
Pirkkala
Vaasa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jungheinrich-konsernin verkkosivu
Jungheinrich Suomen verkkosivu
| n k  MDAX-indeksi |
| --- | --- |
 Aixtron  Aroundtown  Aurubis  Bechtle  Carl Zeiss Meditec  CTS Eventim.  Delivery Hero  Deutsche Lufthansa  Encavis  Evonik Industries  Evotec  Fraport  Freenet  Fresenius Medical Care  Fuchs  GEA Group  Gerresheimer  Hella  HelloFresh  Hensoldt  Hochtief  Hugo Boss  Jenoptik  Jungheinrich  K+S  KION Group  Knorr-Bremse  Krones  Lanxess  LEG Immobilien  Nemetschek  Nordex  Puma  Rational  Redcare Pharmacy  RTL Group  Scout24  Siltronic  Sixt  SMA Solar Technology  Stabilus  Ströer  TAG Immobilien  Talanx  TeamViewer  Telefónica Deutschland  ThyssenKrupp  United Internet  Vitesco Technologies Group  Wacker Chemie 
Päivitetty: 10. tammikuuta 2024
Työntömastotrukki ETV214
Just-in-time

Just-in-time (JIT) on teollisuudessa ja kaupassa käytetty johtamisfilosofia – logistinen varastonhallinta- ja tuotannonohjausstrategia, jonka tarkoituksena on parantaa tehokkuutta tuotanto- tai myyntiprosessin kokonaisuudessa. Menetelmän nimi tulee englannin kielen ”juuri ajoissa” tarkoittavasta termistä. Suomessa käytetään JIT-lyhenteen sijasta enemmän termiä JOT, joka tulee sanoista ”juuri oikeaan tarpeeseen”. JIT-mallin perusideana on toimittaa ainoastaan tarvittavia raaka-aineita tai tuotteita niitä tarvitsevalle asiakkaalle vasta silloin kun niitä tarvitaan, ja vain sen verran kuin niitä tarvitaan. Asiakas tässä tarkoittaa sekä loppuasiakasta että sisäisiä asiakkaita (kuten prosessin seuraavaa työvaihetta).lähde?
Historia

JIT on tyypillinen menetelmä tuotannon prosessinkehittämisessä ja laatujohtamisessa.
Menetelmä perustuu japanilaiseen johtamisfilosofiaan, ja sen tiedetään kehittyneen Toyotan tehtailla.lähde?
Perusajatukset

JIT-menetelmällä halutaan vähentää kaikkea turhaa (laatukustannuksia), kuten turhaa aikaa, resursseja, materiaaleja ja varastointia. Menetelmä on omiaan vähentämään tavaroiden varastoissa viettämää aikaa, ja näin pienentämään varastokustannuksia, mutta menetelmän vaatimat tiheätahtiset kuljetukset tekevät siitä soveltumattoman yrityksille, jotka pyrkivät minimoimaan logististen kuljetusten aiheuttamaa kuormitusta ympäristölle.lähde?
Valmistusteknisestä näkökulmasta katsottuna JIT tarkoittaa usein valmistussarjojen koon pienentämistä. Tämä taas lisää asetusajoista johtuvien seisokkien määrää. Käytännössä joudutaan etsimään oikeaa kustannusoptimia, esimerkiksi miettimällä yritykselle parhaiten sopivia sarjakokoja, asetusaikoja, sekä mahdollista automaatiota ja tuotteiden modulointia (massaräätälöinti).lähde?
Käytännössä menetelmä tarkoittaa sitä että oikea määrä oikeita resursseja, kuten laitteita, materiaaleja ja henkilöitä on saatavilla juuri (ja vain) oikeaan aikaan. Materiaalien oikeanaikainen saatavuus toteutetaan usein kanban-menetelmän avulla. Kanbanin (kortin/signaalin) avulla seuraava työvaihe viestittää edelliselle, että se tarvitsee lisää ”tuotoksia” (esimerkiksi moduleja). Signaali on siis visuaalinen merkki tuotoksen puuttumisesta tai vähenemisestä.lähde?
Alihankinta

Kanbanin lisäksi tarvitaan muun muassa luotettavia alihankkijoita, jotka toimittavat materiaalit juuri oikeaan aikaan – eikä täten varmuusvarastoja tarvita. Hyvät alihankintasuhteet perustuvat sopimuksiin, pitkäaikaiseen yhteistyöhön, hyötyjen oikeudenmukaiseen jakamiseen, sekä avoimeen kommunikointiin. Tämän lisäksi toimittajat tarvitsevat mahdollisimman tarkkoja ennusteita toimitusmääristä. Koska ennustaminen on vaikeaa, avointa kommunikointia toteutetaan usein jopa antamalla käyttöoikeudet toiminnanohjausjärjestelmään tärkeimmille alihankkijoille. Parempaan ennustettavuuteen pyritään usein myös juuri sarjakokoja pienentämällä ja läpimenoaikoja lyhentämällä, jolloin suurten sarjakokojen aiheuttamat heilahtelut tilausmäärissä pienenevät.lähde?
Esimerkki yrityksestä, joka on onnistuneesti siirtänyt JIT-menetelmän käytöstä saadut kustannussäästöt asiakkaille halvempien hintojen muodossa, ja näin saanut arvokkaan kilpailuedun, on yhdysvaltalainen Dell-tietokonevalmistaja.
Tunnusluku, jolla voidaan verrata saman alan eri yrityksiä JOT-toiminnan onnistumisen suhteen on varaston kiertonopeus.
Lyndon B. Johnson
Lapsuus ja nuoruus

Johnson syntyi köyhään texasilaiseen torppariperheeseen. Alue oli eteläisen Yhdysvaltojen köyhälistön asuinaluetta. Perheessä oli viisi lasta, joista Lyndon oli vanhin. Johnsonin isä, Samuel Ealy Johnson Jr. oli puuvillaviljelijä, liikemies ja poliitikko, joka toimi Texasin edustajainhuoneen jäsenenä kolmena kautena. Vuonna 1913 Johnsonin perhe hylkäsi heidän maatilan ja muuttivat Texasin Johnson Cityyn. Vaikka he asuivat texasilaiseen maaseutuasuntoon verrattuna mukavassa asunnossa, heidän asunnossa ei kuitenkaan ollut juoksevaa vettä eikä sähköä. Johnson kävi kansakoulun, toimi koulun oppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana ja valmistui Johnson City High Schoolista vuonna 1924. Valmistumisen jälkeen Johnson teki töitä noin kolme vuotta muun muassa kengänkiillottajana, maatalous- ja betonityöläisenä, hissinkuljettajana, autonpesijänä ja talonmiehenä. Vuonna 1927 Johnson aloitti opettajan ammatin opiskelun Lounais-Texasin opettajainopistossa ja lopulta valmistui opettajaksi vuonna 1930. Opiskeluaikoina Johnson toimi aktiivisesti opiskelijapolitiikassa, työskenteli vapaa-ajalla journalistina, harjoitteli julkista väittelyä ja toimitti koulun sanomalehteä. Opiskeluvuosina 1928–1929 Johnson opetti pienen ja köyhtyneen texasilaisen Cotullan kylän amerikanmeksikolaisessa koulussa. Johnsonin lyhyt ura ja kokemukset opettajana alirahoitetussa koulussa muokkasivat hänen poliittisia ja yhteiskunnallisia näkemyksiä sekä vaikuttivat tulevaisuudessa hänen presidenttikauden "Sota köyhyyttä vastaan" -ohjelmaan.
Sotilasura ja toinen maailmansota

Johnson ei palvellut Yhdysvaltain asevoimissa ennen toista maailmansotaa eikä Johnson saanut sotilaskoulutusta. Kongressiedustajana Johnson käytti yhteyksiään presidentti Rooseveltiin hyväksi ja hän sai suoraan upseerin arvonimen. 21. kesäkuuta 1940 Johnson nimitettiin Yhdysvaltain laivastoreservin (U.S. Naval Reserve) komentajakapteeniksi (Lieutenant Commander). Johnson ilmoittautui aktiivipalvelukseen 10. joulukuuta 1941, kolme päivää Pearl Harborin iskun jälkeen. Sodan alkuvaiheessa Johnson määrättiin Yhdysvaltain laivastoministeriön laivasto-operaatioiden komentajan toimistoon Washington D.C:hen. D.C:n toimistotyön jälkeen Johnson määrättiin tutkimaan Yhdysvaltain laivaston tuotanto- ja vahvuusongelmia, jotka hidastivat sotalaivojen ja -lentokoneiden tuotantoa. Palveluksessa Johnson matkusteli Texasin, Kalifornian ja Washington D.C:n välillä. Toukokuussa 1942 Johnson siirrettiin San Franciscoon, josta hänet siirrettiin aluksi Uuteen Seelantiin ja lopulta Australiaan. Kesä-heinäkuussa 1942 Johnson oli mukana useilla pommikoneiden havaintoleinnoilla eteläisellä Tyynenmerellä. 9. kesäkuuta 1942 Douglas MacArthur myönsi Johnsonille Army Silver Star Medal -ansiomerkin urhoollisesta palveluksesta.
16. heinäkuuta 1942 Johnson vapautettiin palveluksesta kunnianarvoisesti, kun presidentti Franklin D. Roosevelt oli määrännyt, että kaikki kongressiedustajat ja senaattorit, jotka palvelivat Yhdysvaltain asevoimissa, täytyi palata lainsäädännöllisiin töihin. Johnson siirrettiin Yhdysvaltain laivastoreserviin ja vuonna 1949 hänet ylennettiin komentajan -sotilasarvoon. Johnson erosi laivastoreservistä tammikuussa 1964.