stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keskinen (Luumäki)

| Keskinen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Luumäki
Koordinaatit:  61°03′15″N, 27°15′46″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Kortonjokeen 
Järvinumero:  14.193.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,7 m  
Pituus:  890 m  
Leveys:  460 m  
Rantaviiva:  2,336 km  
Pinta-ala:  28,412 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKeskinen 
Keskinen  on Etelä-Karjalassa Luumäellä Viuhkolan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 900 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kortonjoen valuma-alueeseen (14.193) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,7 metriä mpy.
Kaupunkipientalo

Townhouse-taloja Pittsburghin Lawrencevillessä.
Kaupunkipientaloja Helsingin Malmin Ormuspellossa.
Kaupunkipientalo eli kaupunkirivitalo (engl. townhouse, rowhouse, terraced house) on viereiseen asuntoon kytketty, kaksi- tai kolmikerroksinen
kaupunkimainen omakotitalo, joka sijaitsee omalla tontillaan. Kaupunkipientaloissa ei ole rivitaloille usein tyypillisiä yhteispihoja, ainoastaan pieni yksityispiha, joka sijaitsee yleensä rakennuksen takana. Kuhunkin kaupunkipientaloon on sisäänkäynti suoraan kadulta. Kaupunkipientalot eroavat rivitaloista siinä, että asukkailla on suurempi mahdollisuus vaikuttaa oman kotinsa ratkaisuihin kuin rivitaloasujilla. Toisiinsa kytketyille kaupunkipientaloille luodaan usein kaupunkikuvallista yhtenäisyyttä saman kattomateriaalin ja räystäskorkeuden avulla.
Suomessa kaupunkipientaloja  on rakennettu pääkaupunkiseudulla Espoon Säterinmetsään, Helsingin Malminkartanoon, Munkkiniemeen ja Alppikylään, Ala-Malmin Ormuspeltoon ja Kalasatamaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaupunkipientalo Wikimedia Commonsissa
Kazimiyya

| Kazimiyya (‏ ,الكاظميةal-Kāẓimiyya) |
| --- | --- |
 Kazimiyyan moskeija.
 Kazimiyya
 Koordinaatit: 33.3800°N, 44.3398°E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Bagdad
Piirikunta:  Kazimiyyan piirikunta, Bagdadin kaupunki
Väkiluku (2013)  (Kazimiyyan piirikunnan väkiluku, osa Bagdadin suurkaupunkia):  800 000
 Moskeija ja ympäröivää Kazimiyyaa  ilmakuvassa. Trigrisjoki oikeassa yläkulmassa. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kazimiyya tai al-Kazimiyya (arab. الكاظمية‎, al-Kāẓimiyya, al-Kadhimiya) on Irakin pääkaupunki Bagdadin luoteinen kaupunginosa Tigrisin varrella. Hallinnollisesti se muodostaa yhden Bagdadin maakunnan piirikunnista. Vuonna 2013 Kazimiyyan piirikunnan asukasluvun arvioitiin olevan 12 prosenttia koko maakunnan väkiluvusta (6 696 596), jolloin Kazimiyyan piirikunnan (kaupunginosan) asukasluvuksi saadaan noin 800 000. Sittemmin (2014–2015) Bagdadiin on muuttanut väkivaltaisuuksia paenneita evakkoja esimerkiksi Irakin länsiosan Anbarin maakunnasta, ja suurkaupungin väkiluvun arvioidaan kasvaneen vuodesta 2013.
Kaupunki on šiiamuslimien pyhiinvaelluskohde. Siellä sijaitsee eräs maailman suurimmista šiiamuslimien moskeijoista (Kazimiyyan moskeija, valm. 1515).
Näkymä kohti Kazimiyyan moskeijaa (1970).
Kazimiyyan moskeija.
Moskeija iltavalaistuksessa.
Kaupunkisaarekeilmiö

Kaupunkisaarekeilmiö.
Kaupunkisaarekeilmiö on kaupunkialueiden ominaisuus, jonka seurauksena kaupunkialueen lämpötila nousee ympäristöään korkeammaksi. Kaupungin mikroilmasto johtuu muun muassa rakennusten ja asfaltin lämmönsidontakyvystä sekä kaupungin pienemmästä albedosta eli heijastavuudesta. Koska ilman lämpötilahavainnot tehdään usein kaupungeissa, saadaan korkeampia tilastoarvoja kuin ympäröivällä maaseudulla.
Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC arvioi kaupunkisaarekeilmiön lämmittävän vaikutuksen olleen maalla alle 0,006 °C ja merellä nolla °C vuosikymmenessä.lähde tarkemmin? eli alle kymmenesosa havaitusta lämpötilan kokonaismuutoksesta.
Kaupunkisaarekeilmiön vuoksi kaupungeissa sijaitsevat puut kasvavat nopeammin kuin maaseudulla sijaitsevat puut. New Yorkin kaupungin aiheuttama lämpösaareke tuntuu voimakkaimmin kesäöinä, jolloin kaupunki on 2–4 astetta lämpimämpi kuin ympäröivä maaseutu.
Kaupunkisaarekeilmiön vuoksi kaupungeissa ilmastoinnin (jäähdytyksen) tarve on suurempi kuin maaseudulla. Erään tutkimuksen mukaan kuumien ja kuivien seutujen kaupungeissa ilmastoinnin tarve on 17 prosenttia suurempi kuin maaseudulla. Tämä kasvattaa sähköenergian kulutusta. Toisaalta ilmastointilaitteet puskevat lämpöä ulkoilmaan, mikä voimistaa kaupunkisaarekeilmiötä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaupunkisaarekeilmiö Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1960

Kirjallisuusvuosi 1960 käsittelee vuoden 1960 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Kirjankustantaja Werner Söderströmin patsas paljastettiin Porvoossa hänen syntymänsä 100-vuotispäivänä.
Julkaisuja

Elias Canetti – Masse und Macht (suom. Joukko ja valta, 1998)
William Golding – Kärpästen herra
Tove Jansson – Kuka lohduttaisi Nyytiä?
Lauri Lassinpelto – Aatteen paimenpojat
D. H. Lawrence – Lady Chatterleyn rakastaja (1928, vapautui julkaisukiellosta Britanniassa 1960, suom. 1950)
Harper Lee – Kuin surmaisi satakielen
Väinö Linna – Täällä Pohjantähden alla 2
Eeva-Liisa Manner – Orfiset laulut
Olli (Väinö Nuorteva) – Peukalokyyti
Kalle Päätalo – Koillismaa (Koillismaa-sarjan avausteos)
Mauri Sariola – Totuus on armoton
William L. Shirer – The Rise and Fall of the Third Reich (suom. Kolmannen valtakunnan nousu ja tuho, 1963)
Isaac Bashevis Singer – Lublinin taikuri
Mary Stewart – My Brother Michael
Marja-Liisa Vartio – Kaikki naiset näkevät unia
Palkintoja

Väinö Linna
Robert A. Heinlein
Martti Joenpolvi
Kristiina Kivivuori
Saint-John Perse
Allen Drury
Kleomyttades

| Kleomyttades> Κλεομυττάδης.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  lääkäreitä
Muut tiedot
Aktiivisena:  n. 900-luku eaa. tai myyttinen / 700-luku eaa.
    
Kleomyttades (m.kreik. Κλεομυττάδης, Kleomyttadēs, lat. Cleomyttades) oli usean antiikin kreikkalaisen lääkärin nimi asklepiadien suvussa.
Kleomyttades I

Kleomyttades oli Krisamis I:n poika ja Theodoros I:n isä, ja Johannes Tzetzeen mukaan kuudetta sukupolvea Asklepioksesta laskettuna. Jos hän oli historiallinen henkilö, hän ajoittuisi noin 900-luvulle eaa.
Kleomyttades II

Kleomyttades (n. 700-luku eaa.) oli Krisamis II:n poika ja  Theodoros II:n isä.
Kirkkoranta (Pietarsaari)

Kirkkoranta (ruots. Kyrkostrand) on kaupunginosa Pietarsaaressa. Kirkkorannalla on säilynyt useita kirkkotupia. Vanhimmat kirkkotuvat ovat 1700-luvulta. Etäisyys Pietarsaaren keskustaan on 6 kilometriä.
Kaupunkisaamelainen

Kaupunkisaamelainen tai citysaamelainen on saamelaisalueelta pois muuttaneiden tai muualla syntyneiden saamelaisten itsestään käyttämä nimitys.
Aiheesta muualla

City-Sámit (Arkistoitu – Internet Archive).
Janne Salmivaara: Saamelaisuus elpyy kerhossa[vanhentunut linkki]. Kaleva 6.2.2004.
Noora Kettunen: Poronhoito ei kuulu citysaamelaisten arkeen. Festival News 7.3.2007.
Sigga-Marja Magga: Saamelaisena kaupungissa[vanhentunut linkki]. Kolumni Suomen YK-liiton sivuilla.
Mari Julku: Helsinki on suurin saamelaiskunta Suomessa. Helsingin sanomat 6.2.2008.
Riikka Kuoppala: Saame-neidot (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 3/2008.
Elsi Hyttinen: Oma talo (Arkistoitu – Internet Archive). Voima 3/2011.
Kiinanvaahtera

| Kiinanvaahtera |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  ukurunduense
Kaksiosainen nimi
 Acer ukurunduense  Trautv. & C.A.Mey. 
Synonyymit
 Acer caudatum ssp. ukurunduense  Acer caudatum var. ukurunduense  Acer dedyle  Acer lasiocarpum  Acer spicatum var. ukurunduense  Acer spicatum var. ussuriense 
Katso myös
   Kiinanvaahtera Wikispeciesissä   Kiinanvaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinanvaahteran lehti
Kiinanvaahtera (Acer ukurunduense, syn. Acer caudatum ssp. ukurunduense) on vaahteroiden (Acer) sukuun kuuluva puu. Se on 8–10 metriä korkeaksi kasvava kausivihanta puu, jonka kaarna on vaaleanharmaanruskeaa. Lehdet ovat kalvomaisen ohuita tai paperimaisia, yläpinnoiltaan tummanvihreitä ja alapinnoiltaan tiheästi kellertäväkarvaisia. Lehtiruodit ovat 5–8 cm pitkiä ja lehtilavat ovat 10–12 cm pitkiä sekä 7–9 cm leveitä. Muodoltaan lehdet ovat pyöreähköjä sekä yleensä viisiliuskaisia, joskus seitsemänliuskaisia. Liuskat ovat yleensä leveänsoikeita ja epäsäännöllisesti sahalaitaisia. Kukinnot ovat tiiviitä, pystyjä ja terttumaisia tai huiskilomaisia. Kukkaperät ovat 5–8 mm pitkiä. Kukissa on viisi verholehteä sekä viisi terälehteä. Heteitä on 7–10 kappaletta, yleensä kahdeksan. Kiinanvaahtera kukkii toukokuussa ja tuottaa hedelmiä syyskuussa. Hedelmät ovat lenninsiivellisiä.
Kiinanvaahtera kasvaa luonnossa havupuu- ja sekametsissä kivisten rinteiden tiheiköissä sekä jokien varsilla 500–2500 metrin korkeudella merenpinnasta. Kiinanvaahteraa tavataan luontaisena Kiinan koillisosissa Heilongjiangin, Jilinin ja Liaoningin maakunnissa sekä Korean niemimaalla, Japanissa ja Venäjän itäosissa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kiinanvaahtera (Acer ukurunduense)
Mustila Arboretum: Kiinanvaahtera (Acer ukurunduense)
Trees and Shrubs Online: Acer ukurunduense (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acer ukurunduense (englanniksi)
Kolhapur

| Kolhapur |
| --- | --- |

 Kolhapur
 Koordinaatit: 16°42′0″N, 74°13′59.88″E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Maharashtra
Väkiluku (2001):  505 541
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kolhapur  kuuntele ääntämys (ohje) (marathiksi कोल्हापूर, Kolhāpūra) on kaupunki Maharashtran osavaltiossa Intian länsiosassa n. 300 km Mumbaista kaakkoon. Kaupungissa asui 505 541 ihmistä vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan.
Kennedy Space Center LC-39

Kennedy Space Center Launch Complex 39 on Nasan Merritt Islandilla Floridassa sijaitsevan Nasan Kennedyn avaruuskeskuksen ydinosa. Siihen kuuluu kaksi laukaisualustaa (39A ja 39B) sekä muita osia, kuten rakettien kokoonpanohalli Vehicle Assembly Building (VAB). Kompleksi rakennettiin 1960 luvulla Apollo-ohjelmaan varten. Vuosina 1981–2011 sitä käytettiin avaruussukkuloiden laukaisuun. Sukkulaohjelman jälkeen kompleksia on Nasan käytön lisäksi vuokrattu muille toimijoille. Sukkuloiden jälkeen keskusta on käyttänyt laukaisuihin SpaceX Falcon 9 - ja Falcon Heavy -raketeillaan.
Historia > Apollo-ohjelma

Laukaisualusta tunnetaan nimellä Launch Complex 39 tai lyhenteellä LC 39. Se rakennettiin 1960-luvun alussa Apollo-ohjelman kantorakettien laukaisukeskukseksi. Saturn V -kantoraketti koottiin Vehicle Assembly Building -kokoonpanorakennuksessa pystyasentoon liikuteltavan laukaisualustan Mobile Launcher Platformin päälle ja ajettiin suurella Crawler-transporter-telaketjuajoneuvolla jommalle kummalle laukaisupaikalle.
Historia > Avaruussukkulaohjelma

1970-luvun lopussa laukaisukompleksi muokattiin Nasan avaruussukkuloiden laukaisuun soveltuvaksi. Apollo-ohjelman tapaan sukkulat koottiin laukaisukokoonpanoonsa VAB:issa ja siirrettiin pystyssä jommalle kummalle laukaisualustalle. Ensimmäinen sukkulalento STS-1 laukaistiin vuonna 1981.  Kokoonpanoalueen vieressä on kiitotie, jota sukkulat saattoivat käyttää laskeutumiseen. Viimeinen sukkulalento STS-135 laukaistiin vuonna 2011.
Käyttö 2010-luvulta alkaen > LC39A

SpaceX vuokrasi 39A-alustan käyttöönsä 20-vuotisella sopimuksella vuonna 2014. SpaceX muokkasi alustaa omille raketeilleen sopivaksi. Ne kootaan aivan laukaisualustan vieressä olevassa hallissa laukaisukokoonpanoon vaakatasossa ja siirretään laukaisualustalle raiteita pitkin. Vasta laukaisualustalla ne käännetään pystyyn.
SpaceX on käyttänyt alustaa miehittämättömien Falcon 9-rakettien ja Falcon Heavy -rakettien laukaisuun. Falcon 9:llä on laukaistu muiden muassa miehittämättömiä Dragon-rahtikapseleita Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS).
SpaceX on edelleen päivittänyt alustaa miehitettyjä lentoja varten; näkyvimpänä torni, josta miehistö kulkee alukseen ennen laukaisua. 2. maaliskuuta 2019 laukaistu SpX-DM1 oli miehitettyihin lentoihin tarkoitetun Dragon V2:n ensimmäinen lento ISS:lle. SpX-DM2 lennon on tarkoitus olla sitten miehitetty. Lennon ensimmäinen laukaisuyritys on 27. toukokuuta 2020. Kyseessä on ensimmäinen miehitetty laukaisu kietoradalle Yhdysvalloista sitten vuoden 2011 STS-135 ja SpaceX:n ensimmäinen miehitetty laukaisu.
Tulevaisuudessa alustaa on tarkoitus käyttää myös kehitteillä olevan BFR:n laukaisuihin ja mahdollisesti myös sen laskeutumiseen. Siitä on tarkoitus olla miehitetty ja miehittämätön versio.
Joitain kilometrejä etelään 39A:lta on toinen SpaceX:n käyttämä laukaisualusta Cape Canaveral AFS SLC-40. Se sijaitsee Yhdysvaltain Ilmavoimien tukikohdassa Cape Canaveral Air Force Stationissa. Edelleen etelään päin sijaitsee Landing Zone 1, johon joidenkin Falcon 9:n laukaisuiden ensimmäinen vaihe laskeutuu.
Käyttö 2010-luvulta alkaen > LC39B

Nasa alkoi vuonna 2007 muokata 39B-alustaa Constellation-ohjelman käyttöön, mutta ohjelma lakkautettiin alkuunsa. Ainoastaan koelento Ares I-X laukaistiin vuonna 2009. Sittemmin Nasa aikoo käyttää alustaa Space Launch Systemin laukaisemiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kennedy Space Center LC-39 Wikimedia Commonsissa
KSC page on Launch Complex 39 Facilities (Arkistoitu – Internet Archive)
Cape Canaveralin ja Merritt Islandin laukaisualustat
| --- | --- |
Alustat:  LC-1 · LC-2 · LC-3 · LC-4 · LC-5 · LC-6 · LC-9 · LC-10 · LC-11 · LC-12 · LC-13 · LC-14 · LC-15 · LC-16 · SLC-17 · LC-18 · LC-19 · LC-20 · LC-21 · LC-22 · LC-25 · LC-26 · LC-29 · LC-30 · LC-31 · LC-32 · LC-34 · LC-36 · SLC-37 · LC-39 · SLC-40 · SLC-41 · LC-43 · LC-45 · SLC-46
Muut:  Atlantic Missile Range drop zone · Cape Canaveral Mobile Launch Area · CCSFS Skid Strip · Eastern Test Range SLBM Launch Area · Grand Turk Island drop zone · Patrick SFB · SLF
Lihavoidut alustat ovat käytössä.
Apollo 11 matkalla laukaisupaikalle.
Avaruussukkulan lento STS-114 matkalla laukaisupaikalle Crawler-transporterin kyydissä Mobile Launcher Platformin päällä.
Vehicle Assembly Building
Klaus Maria Brandauer

| Klaus Maria Brandauer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Klaus Georg Steng
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1944 (ikä 80) Bad Aussee, Itävalta
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Karin Brandauer Natalie Krenn
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Klaus Maria Brandauer (oik. Klaus Georg Steng, s. 22. kesäkuuta 1944 Bad Aussee, Itävalta) on itävaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hän myös opettaa Max Reinhardt Seminarissa Wienissä Itävallassa.
Aloittaessaan näyttelijänuransa vuonna 1962 hän otti taiteilijanimekseen äitinsä tyttönimen Maria Brandauer. Työskenneltyään teatterissa ja televisiossa hän teki ensimmäisen filmiroolinsa vuonna 1972 elokuvassa Tehtävä Salzburgissa. Vuonna 1981 Brandauer teki kehutun roolityön István Szabón ohjaamassa elokuvassa Mefisto. Elokuva voitti parhaan kansainvälisen elokuvan Oscar-palkinnon. Brandauer sai roolistaan myös mm. Jussi-palkinnon. Pääosa Mefisto-elokuvassa käynnisti Brandauerin kansainvälisen uran. Seuraavina vuosina hän näytteli mm. Bond-elokuvassa Älä kieltäydy kahdesti (1983) Maximilian Largon roolissa ja paroni Bror von Blixen-Finecken roolissa elokuvassa Minun Afrikkani (1985).
Roolistaan paroni von Blixeninä hän voitti Golden Globe -palkinnon parhaasta miessivuosasta ja oli myös Oscar-ehdokkaana.
Vuonna 1989 hän ohjasi ensimmäisen elokuvansa Georg Elser – Einer aus Deutschland, jossa hän myös näytteli pääosassa. Hän on näytellyt myös monissa teatterirooleissa.
Vuonna 2006 tuli kuluneeksi 50 vuotta saksalaisen näytelmäkirjailijan Bertolt Brechtin kuolemasta. Brandauer ohjasi Brechtin ja Kurt Weillin vuonna 1928 tekemän Kolmen pennin oopperan juhlanäytöksen. Brandauer valitsi Puukko-Mackien osaan Die Toten Hosen -punkyhtyeen laulusolistin Campinon (oik. Andreas Frege). Tämä herätti hämmästystä teatterialan asiantuntijoiden keskuudessa. Näytelmä sai ristiriitaisen vastaanoton. Campinon roolityötä kehuttiin, mutta näytelmän tavanomaista ohjausta moitittiin. Brandauer sai buuauksia näytelmän ensi-illassa, kun hän tuli kumartamaan yleisölle näytännön päätteeksi.
Brandauer oli naimisissa elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja Karin Brandauerin (o.s. Müller) kanssa vuodesta 1963 vuoteen 1992, jolloin Karin Brandauer kuoli vaikeaan sairauteen. Avioliitosta on yksi lapsi.
Heinäkuussa 2007 Brandauer avioitui Berliinissä elämänkumppaninsa apulaisohjaaja Natalie Krennin kanssa. Brandauerin poika Christian oli tilaisuudessa todistajana.
Klaus Maria Brandauerin asuinpaikkoina ovat nykyään Altaussee, Wien ja New York.
Elokuvat

Tehtävä Salzburgissa 1972
A Sunday in October 1979
Mefisto 1981
Älä kieltäydy kahdesti 1983
Eversti Redl 1985
Minun Afrikkani 1985
Kullatut kadut 1986
Poltettu kaupunki 1986, tv-minisarja
Majakkalaiva 1986
Hanussen 1988
Polttava salaisuus 1988
Sankari vai vakooja 1990
Valkohammas 1991
Becoming Colette 1992
Raamattu: Jeremia 1998
Dorothy Dandridge 1999
The Diver – Sukeltaja 1999
Druids – Taistelu Galliasta 2001
Everyman’s Feast 2002
Tetro 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaus Maria Brandauer Wikimedia Commonsissa
Kirkkosaari

Kirkkosaari on yleinen paikannimi. Käsitteenä kirkkosaari tai kirkkosalo on paikka, tyypillisesti järvellä, joella tai merellä sijaitseva saari tai maalla sijaitseva kohouma, johon liittyy joko pakanallisia tai kristillisiä uskonnollisia perinteitä. Monin paikoin on Kirkkosaareksi nimetty kirkon tuntumassa oleva saari, jossa vesireittejä pitkin kirkkoveneellä saapuneet seurakuntalaiset ovat pukeneet pyhävaatteet ennen kirkkoon menoa (esimerkiksi Karstulan Pääjärven Kirkkosaari). Kirkkosaaret ovat saattaneet kelirikkoaikana toimia myös tilapäisinä hautausmaina. Saaria ja kohoumia on myös nimetty kirkkosaariksi joko itse saarelle tai sen läheisyyteen rakennetun kirkon mukaan.
Aiheesta muualla

Pielaveden Kirkkosaari (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto. Rakennusperintörekisterissä, saarella oleva kirkko.
Karstulan Pääjärven Kirkkosaari. Karttapaikka.
Keyritynmäki

Keyritynmäki on vaara ja näköalapaikka Rautavaaralla, Pohjois-Savossa. Keyritynmäki on 272 metriä korkea ja korkeuseroa viereiseen Keyritynjärveen on 152 metriä. Viereinen vaara, Härkönurmi, on vieläkin korkeampi, 274,9 metriä mpy. Vaara kuuluu 14 kilometriä pitkään ja 1,5 kilometriä leveään leveään Keyrityn kvartsiittivaarajonoon.
Keyritynmäki sijaitsee Rautavaaralta neljä kilometriä lounaaseen, Keyrittyjärven länsirannalla. Vaarajono ja sen itäpuolella olevan Keyrittyjärvi ovat yhdessä olennainen osa Rautavaaran maisemakuvaa. Suuret korkeuserot antavat aiheenkenen mukaan? nimittää Rautavaaraa Suomen Lähi-Lapiksi. Vaara luokitellaan arvokkaisiin luonto- ja kallioalueisiin Suomessa.
Kirjallisuusvuosi 1961

Kirjallisuusvuosi 1961 käsittelee vuoden 1961 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Suomen tekijänoikeuslaki (404/1961) tuli voimaan ja korvasi vuonna 1880 säädetyn vanhan lain.
Suosikki-lehti aloitti ilmestymisensä.
Julkaisuja

Arthur C. Clarke – Selene I
Ian Fleming – Pallosalama
Robert A. Heinlein – Stranger in a Strange Land
Adolf Hitler – Zweites Buch (postuumi)
Joseph Heller – Catch-22 (suom. Me sotasankarit, 1962)
Veikko Huovinen – Konstan Pylkkerö
Matti Hälli – Isä Jumalan ilveilijä
Stanisław Lem – Solaris
Lewis Mumford – The City in History
Anni Polva – Tiinalla on hyvä sydän
Hannu Salama – Se tavallinen tarina
Mauri Sariola – Lavean tien laki
John Steinbeck – Tyytymättömyyden talvi (engl. The Winter of Our Discontent, 1961)
Lauri Viita – Suutarikin, suuri viisas
Kurt Vonnegut – Cat's Cradle (suom. Kissan kehto, 1975)
Palkintoja

Eeva-Liisa Manner
Walter M. Miller, Jr.
Harri Kaasalainen
Juhani Konkka
Ivo Andrić
Harper Lee
Kirjallisuusvuosi 1957

Kirjallisuusvuosi 1957 käsittelee vuoden 1957 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Mikael Agricola -palkinto perustettiin.
Kirjailija Mika Waltari nimitettiin akateemikoksi.
Boris Pasterakin romaani Tohtori Živago ilmestyi italiankielisenä käännöksenä. Neuvostoliiton viranomaiset aikoivat estää teoksen julkaisun, ja romaani tuli virallisesti julkisuuteen Neuvostoliitossa vasta vuonna 1988, joskin sen epävirallisia Samizdat-kopioita liikkui kädestä käteen.
Norjalaisen kirjailija Agnar Myklen teos Laulu punaisesta rubiinista määrättiin Suomessa takavarikoitavaksi epäsiveellisyyden takia. Tapaus on Suomessa viimeisiä tällä perusteella tehtyjä takavarikointeja.
Julkaisuja

Isaac Asimov – Alaston aurinko
Samuel Beckett – Fin de partie (näytelmän kantaesitys, suom. Leikin loppu, 1963)
Albert Camus – L'éxil et le royaume (suom. Maanpako ja valtakunta, 1960)
Ian Fleming – James Bond Istanbulissa
Max Frisch – Homo Faber
Veikko Huovinen – Hamsterit
Tove Jansson – Taikatalvi (Trollvinter, suomennos vuonna 1958)
Leo Kalervo – Malttamaton nuoruus: romaani parantolasta (esikoisteos)
Jack Kerouac – Matkalla, suom. 1964
Kirsi Kunnas – Tiitiäisen tarinoita
Veijo Meri – Manillaköysi
Alistair MacLean – The Guns of Navarone (suom. Navaronen tykit)
Ayn Rand – Kun maailma järkkyi
Pentti Saarikoski – Runoja (esikoisteos)
Nevil Shute – On the Beach (suom. Viimeisellä rannalla, 1958)
Julian Symons – The Colour of Murder (suom. Murhaava nauru)
Aale Tynni – Tuhat laulujen vuotta
Palkintoja

Lauri Pohjanpää
Albert Camus
ei myönnetty
Kirjallisuusvuosi 1956

Kirjallisuusvuosi 1956 käsittelee vuoden 1956 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Marilyn Monroe ja kirjailija Arthur Miller menivät naimisiin.
Tuleva tieteiskirjailija Michael Moorcock valittiin 16-vuotiaana Tarzan Adventures -lehden päätoimittajaksi.
Egyptiläinen kirjailija Naguib Mahfouz sai valmiiksi Kairo-trilogiansa, johon kuuluvat teokset Palatsikatu, Intohimon palatsi ja Sokerikuja (suomennettu vuosina 1992, 1995 ja 1996). Hän sai trilogiasta vuonna 1988 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.
Kirjailija Allen Ginsberg julkaisi runokokoelman Howl and Other Poems, joka sisälsi muun muassa runon Huuto. Teos nosti hänet yhdeksi beat-sukupolven johtohahmoksi.
Julkaisuja

Miguel Asturias – Weekend Guatemalassa
Bertolt Brecht – Flüchtlingsgespräche (suom. Pakolaiskeskusteluja, 1974)
Albert Camus – Putoaminen
Arthur C. Clarke – Kadonnut menneisyys
Philip K. Dick – The Minority Report (tieteisnovelli, johon löyhästi pohjautuu vuoden 2002 elokuva Minority Report)
Pentti Haanpää – Noitaympyrä
Veikko Huovinen – Rauhanpiippu
Hammond Innes – S/S Mary Dearen haaksirikko
Mauno Koivisto – Sosiaaliset suhteet Turun satamassa (väitöskirja)
Kirsi Kunnas – Hanhiemon iloinen lipas
Maria Lang – Pimeä elokuun yö
Eeva-Liisa Manner – Tämä matka
Harry Martinson – Aniara
W. Somerset Maugham – Olosuhteiden oikkuja
Ed McBain – Cop Hater (rikosromaani)
R. R. Palmer – Uuden ajan maailmanhistoria 1–3 (A History of the Modern World 1–3, osat 2 ja 3 ilm. seuraavina vuosina)
Simo Puupponen alias Aapeli – Vinski ja Vinsentti
Aapeli – Sipuleita: lapsellisia juttuja
João Guimarães Rosa – Grande Sertão: Veredas
Mauri Sariola – Laukausten hinta ja Rotat pois laivasta
Frans Emil Sillanpää – Päivä korkeimmillaan
Yrjö Soini – Kuin Pietari hiilivalkealla
Marko Tapio – Aapo Heiskasen viikatetanssi
Arvo ”Poika” Tuominen – Sirpin ja vasaran tie ja Kremlin kellot
Irja Virtanen – Kenttäharmaita naisia
Palkintoja

Lauri Viita
Robert A. Heinlein
Paavo Rintala
Juan Ramón Jiménez
MacKinlay Kantor