stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikhard II

| Rikhard II |
| --- | --- |
 Rikhard II. Tuntemattoman taiteilijan muotokuva noin vuodelta 1390 esillä kuninkaan hautapaikassa Westminster Abbeyssä, Lontoossa. Kyseessä on vanhin tunnettu brittimonarkin muotokuva.
Englannin kuningas
Valtakausi:  22. kesäkuuta 1377 – 29. syyskuuta 1399
Kruunajaiset:  16. heinäkuuta 1377
Edeltäjä:  Edvard III
Seuraaja:  Henrik IV

Syntynyt:  6. tammikuuta 1367 Bordeaux, Akvitanian herttuakunta
Kuollut:  14. helmikuuta 1400 Pontefractin linna, Yorkshire
Puoliso:  Anne Valois'n Isabella
Suku:  Plantagenet/Anjou
Isä:  Edvard Musta prinssi
Äiti:  Johanna
Nimikirjoitus:  
Richard II (6. tammikuuta 1367 – 14. helmikuuta 1400) oli Englannin kuningas vuosina 1377–1399. Hän oli edellisen kuninkaan Edvard III:n pojanpoika. Hänen isänsä oli Poitiers'n taistelusta tunnettu Edvard Musta prinssi.
Koska Rikhard syntyi loppiaisena ja kolme kuningasta oli läsnä hänen syntyessään, syntyi legenda, jonka mukaan hänen oli määrä tehdä suuria asioita, vaikka hän olikin vasta kuningasperheen toinen poika. Hänestä tuli kuitenkin kruununperijä, kun hänen vanhempi veljensä kuoli jo lapsuudessa. Hänestä tehtiin myös Walesin prinssi isänsä kuollessa yllättäen vuonna 1376. Kun Edvard III kuoli seuraavana vuonna, Rikhard II kruunattiin kuninkaaksi vain kymmenvuotiaana, joskin todellista valtaa käytti aluksi Rikhardin sedän, Juhana Gentin, johtama aatelisten neuvosto. Rikhard II oli viimeinen Plantagenetien päähaaran (Anjou) kuningas. Hänen jälkeensä suvun miespuoliset jälkeläiset jakautuivat kahteen keskenään taistelevaan haaraan: Lancaster- ja York-sukuihin. Rikhard II:n valtakautta leimasivat sisäpoliittiset kiistat ja valtakamppailut aatelisten kanssa. Rikhard II:n on väitetty keksineen nenäliinan. Hän oli hyvin tarkka hovin tarjoilusta ja aterioista.
Rikhardin nuoruus

Vuonna 1381 ollessaan 14-vuotias Rikhard ratkaisi vaarallisen talonpoikaiskapinan ratsastamalla rohkeasti kapinoivien talonpoikien keskuuteen ja ilmoittamalla, "minä olen teidän kuninkaanne". Hän tarjosi talonpojille armahdusta, joka tosin myöhemmin kumottiin ja yllyttäjät teloitettiin. Teko osoitti kuitenkin nuoren kuninkaan rohkeutta ja sai kapinat Lontoon kaduilla loppumaan. Myöhemmällä aikuisiällä Rikhard ei kuitenkaan kyennyt ajan hengen vaatimiin kompromisseihin ja sopimuksiin, ja tämän uskotaan osaltaan johtaneen kruunun menetykseen.
22. tammikuuta 1383 Rikhard avioitui Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Kaarle IV:n tyttären, Böömin Annen, kanssa. He eivät kuitenkaan saaneet lapsia, ja Anne kuoli vuonna 1394. Rikhard koki menetyksen raskaasti, ja puolison kuolema ja perijän puuttuminen olivat askelia kohti kruunun menetystä. Vuonna 1396 Rikhard meni kuitenkin uudelleen naimisiin, tällä kertaa Ranskan kuninkaan Kaarle VI:n tyttären Valois’n Isabellan kanssa. Tästäkään avioliitosta kuningas ei kuitenkaan saanut perijää.
Vallan heikkeneminen

Kun Rikhard alkoi keskittää enemmän valtaa itselleen ja suosia sisäpiiriä hallituksessa, hän alkoi saada vihamiehiä syrjimistään aatelisista, joihin lukeutui monia vaikutusvaltaisia miehiä, kuten Edvard III:n poika, Gloucesterin herttua Woodstockin Thomas. Heistä muodostui ryhmä, joka kutsui itseään nimellä Lords Appellant. He halusivat vaikuttaa kuninkaan hallintotapaan ja vaativat ensi sijassa sodan jatkamista Ranskaa vastaan, vastoin Rikhardin rauhanpyrkimyksiä. Näin he pyrkivät tavoittelemaan omaansa eikä niinkään valtion etua. Vuonna 1387 Englannin parlamentti vaati ryhmän painostuksesta Rikhardia vaihtamaan epäsuosiolliset valtuutetut. Nuori kuningas ei tähän suostunut, ja syttyi aseellinen selkkaus, jonka Lords Appellantin joukot voittivat. Tämän seurauksena Rikhard teljettiin Toweriin ja hänen valtuutettunsa joko teloitettiin tai ajettiin maanpakoon. Rikhardin valta oli jo hyvää vauhtia rapistumassa.
Hauras rauha

Rikhard otti opikseen välikohtauksesta ja ryhtyi varovaisemmaksi aatelisten suhteen. Vuonna 1390 juhlittiin Rikhardin vanhenemista turnajaisin, ja harmonia tuntui taas palanneen, etenkin kun John Gaunt palasi Espanjasta takaisin Englantiin ja Lords Appellantin johtoon. Turnajaisissa Rikhardin ritarit käyttivät symbolinaan Rikhardin valitsemaa tunnusta, valkoista uroshirveä. Rikhard oli taiteesta ja hyvästä ruuasta ja viinistä nauttiva kuningas. Hän oli tarkka hovietiketin suhteen ja harrasti arkkitehtuuria ja kirjallisuutta. Huolimatta näistä aikaansa edellä olevista ominaisuuksistaan hän uskoi perinteisiin kuninkuutensa kohdalla. Hänen sanaansa oli toteltava, eikä tekoja tai päätöksiä saanut arvostella. Hän myös vaati tietynlaista, selkeää alamaisen käytöstä ihmisiltä ympärillään.
Rikhardilta todettiin kuitenkin puuttuvan joitakin tärkeitä kuninkaan ominaisuuksia. Hän ei ollut taistelutahtoinen kuten isoisänsä. Skotlantia vastaan tehty sotaretki vuonna 1385 ei koitunut merkittäväksi, ja hän solmi Ranskan kanssa 28-vuotisen aselevon vuonna 1396. Rauha aiheutti närkästystä, vaikka se toikin vakautta valtakuntaan. Rikhardin suhde rauhaan näkyi myös hänen ensimmäisellä retkellään Irlantiin vuonna 1394. Hän kohteli irlantilaisia kunnioittaen, jopa ystävällisesti, ja ilman hänen syöksemistään vallasta olisi Irlanti ehkä säästynyt useilta selkkauksilta.
Rikhardin syökseminen vallasta

Lisää ongelmia seurasi, kun Rikhard päätti haluavansa lopullisesti eroon Lords Appellant -ryhmästä vuonna 1397. Hän teloitutti ja ajoi maanpakoon ryhmän jäseniä ja vaati kaikilta ehdotonta sitoutumista hänen hallintaansa. Hän näki itsensä Jumalan valitsemana prinssinä eikä hyväksynyt arvostelua. Rikhardilla ei edelleenkään ollut jälkeläistä, ja häntä huolestutti kruunun kohtalo ja erityisesti serkkunsa, Juhana Gentin poika, Henry Bolingbroke. Niinpä hän karkotti tämän vuonna 1399 kymmeneksi vuodeksi. Gentin kuoltua samana vuonna Rikhard takavarikoi tämän maa-alueet itselleen.
Rikhardin ollessa sotaretkellä Irlannissa Bolingbroke rantautui Yorkiin tukenaan Ranskan kuninkaan armeija. Hän vaati omaksi isältään jääneitä alueita ja saikin pian haltuunsa miltei koko itäisen ja eteläisen Englannin. Hänen suunnitelmaansa ei kuulunut kuninkuuden anastaminen Rikhardilta, vain oman perintönsä palauttaminen ja Lords Appellantin aseman palauttaminen. Kuninkaan palatessa takaisin retkeltään koko Englanti oli jo tyytymättömyyden vallassa, ja kansa yllytti Bolingbrokea kuninkuuteen. Rikhard vangittiin ja pakotettiin luopumaan kruunustaan. Hänet tuomittiin parlamentin edessä, ja Henry Bolingbrokesta tuli uusi kuningas, Henrik IV. Rikhard kuoli vankeudessa, todennäköisesti hänet murhattiin tai syynä oli nääntyminen nälkään. Hänet haudattiin Kings Langley -kirkkoon, mutta siirrettiin vuonna 1413 Westminster Abbeyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rikhard II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Edvard III | Englannin kuningas 1377–1399 | Seuraaja: Henrik IV |
Talonpoikaiskapinan johtajan, Wat Tylerin, kuolema.
Rikhard tapaa kapinoivia talonpoikia.
Wiltonin diptyykki (n. 1395-1399) on Rikhardin tilaama siirrettävä alttaritaulu. Maalauksessa Rikhard on suojeluspyhimystensä seurassa.
China Direct Broadcast Satellite

China Direct Broadcast Satellite (lyhenne CHINA DBSAT) on kiinalainen satelliittitietoliikenneyhtiö. Se on China Satellite Communications Company Limited ja Sino Satellite Communications Company Limited yhtiöiden yhteisyritys, joka perustettiin joulukuussa 2006. Se operoi neljää tietoliikennesatelliittia palvellen Kiinan kansantasavallan aluetta.
Satelliitit

ChinaStar-1 eli Zhongwei-1
valmistaja  Lockheed Martin, malli A2100A
laukaisu 30. toukokuuta 1998, käyttöikä 15 vuotta
hyötykuorma 12 kappaletta 36MHz ja 6 kappaletta 72MHz C-kaistan sekä 16 kappaletta 36MHz ja  4 kappaletta 72MHz Ku-kaistan transponderia
sähköteho 6797W (EOL)
asema geosynkrooniselle kiertoradalla:87.47° E
ChinaStar–6 eli Zhong Xing-6B alias ZX-6B
valmistaja Thales Alenia Space, malli Spacebus-4000C2
laukaisu 5. heinäkuuta 2007, käyttöikä 15 vuotta
hyötykuorma: 26 kappaletta 36MHz ja 14 kappaletta C-kaistan transpondia
sähköteho 9500W (EOL)
asema geosynkrooniselle kiertoradalla: 115.5° E
ChinaStar–9 eli Zhong Xing-9 alias ZX-9
valmistaja Thales Alenia Space, malli Spacebus-4000C2
laukaisu 5. heinäkuuta 2007, käyttöikä 15 vuotta
hyötykuorma: 18 kappaletta 36MHz ja  4 kappaletta 54MHz Ku-kaistan  transpondia
asema geosynkrooniselle kiertoradalla: 92.2° E
Sinosat-1 eli Xinnuo-1
valmistaja Thales Alenia Space, malli Spacebus-3000A
laukaisu 18. heinäkuuta 1998, käyttöikä 15 vuotta
hyötykuorma: 23 kappaletta 36MHz ja yksi 1 54MHz C-, 14 kappaletta 54MHz Ku-kaistan transponderia
sähköteho 5100W
asema geosynkrooniselle kiertoradalla: 110.5° E
Sinosat–3 eli Xinnuo-3 alias XN-3
valmistaja Chinese Academy of Space Technology (CAST), malli DFH-3
laukaisu 31. toukokuuta 2007, käyttöikä 8 vuotta
hyötykuorma: 10 kappaletta 36MHz C-kaistan transponderia
asema geosynkrooniselle kiertoradalla:125.0° E
Lähde

SatMagazine, kesäkuu 2008lähde tarkemmin?
Damiano Damiani

Damiano Damiani (23. heinäkuuta 1922 Pasiano di Porderone, Italia – 7. maaliskuuta 2013) oli italialainen elokuvaohjaaja. Damianin erikoisalaa olivat kantaa ottavat rikosdraamat, jotka kertovat koruttamalla tavalla mafiaan ja korruptioon liittyvistä yhteiskunnallisista ongelmista. Näistä elokuvista kuuluisin on vuonna 1971 Moskovan elokuvajuhlilla pääpalkinnon voittanut Puuttuvat todisteet, jonka pääosissa esiintyivät Franco Nero ja Martin Balsam. Muita ohjaajan mafiatrillereitä ovat mm. Il giorno della chivetta (1967), Perché si uccide un magistrato (1974) sekä televisiosarja La piovra (1984).
Damianin merkittävin elokuva on poliittisen westernin mestariteos Naurava paholainen (1966), Meksikon vallankumousvuosiin sijoittuva kertomus, joka erittelee köyhälistön taistelun moraalisia ongelmia. Teos tarjosi esikuvan kokonaiselle sarjalle italialaisia vallankumouslänkkäreitä. Damianin myöhemmistä elokuvista muistettavin on L’Inchiesta (1987), joka kertoo tarinan Jeesuksen ylösnousemuksesta mysteerithrillerin muodossa.
Rose-Marie Precht

| Rose-Marie Precht |
| --- | --- |
 Precht Hovimäki-sarjan kuvauksissa toukokuussa 1999.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Astrid Rose-Marie Precht
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1938 Helsinki
Kuollut: 26. syyskuuta 2000 (62 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Esko Salminen (1961–1962) Heikki Kinnunen Samppa Lahdenperä (–2000)
Lapset:  Santeri Kinnunen
Näyttelijä
Aktiivisena:  1950-2000
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Astrid Rose-Marie Precht (19. huhtikuuta 1938 Helsinki – 26. syyskuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Olen saanut rooleja laidasta laitaan. Sopii minulle, koska olen itsekin tragikoominen hahmo. Näen tragediassa naurun aihetta ja päinvastoin. Sellaista on elämäkin.” | ” |
– Rose-Marie Precht Helsingin Sanomien taiteilijajuhlahaastattelussa.
Ura

Rose-Marie Prechtin ura alkoi jo 1950-luvun alkupuolella, jolloin hän pääsi turkulaisen urheiluseuran kautta tanssijaksi teatteriin. Hän valmistui Helsingin teatterikoulusta vuonna 1961. Vielä siellä opiskellessaan hän sai ensimmäisen filmiroolinsa elokuvasta Skandaali tyttökoulussa vuonna 1960. Hän tuli sittemmin tunnetuksi vahvoista rooleista, joissa näkyi hänen komediennen kykynsä sekä taitava draaman tulkinta.
Precht teki tunnetuimmat teatteriroolinsa Suomen Kansallisteatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja KOM-teatterissa. Hänet kiinnitettiin Kansallisteatteriin heti teatterikoulusta valmistumisensa jälkeen. Prechtin merkittäviin näyttämörooleihin lukeutuvat muun muassa Charlotta Lönnqvist Veijo Meren kirjoittamassa näytelmässä Aleksis Kivi sekä nimiosat Jussi Kylätaskun Maaria Blommassa ja Jussi Parviaisen Akassa.
Rose-Marie Precht teki uraa myös elokuvissa, ja hänen pisin elokuvataipaleensa sijoittui 1960-luvulle. Alkuaikoina hänen elokuvaroolinsa olivat vaatimattomia sivuosia muun muassa Aarne Tarkaksen elokuvissa. Precht esiintyi kaikkiaan 26 elokuvassa vuosina 1960–1998. Hänen kenties tunnetuin roolinsa on ruustinna Ellen Salpakari Edvin Laineen elokuvissa Täällä Pohjantähden alla ja Akseli ja Elina. Hän esiintyi myös muutamissa Spede Pasasen elokuvissa sekä erinäisissä televisio-ohjelmissa. Prechtin viimeisten vuosien tunnetuimmaksi työksi nousi ivallinen ja alkoholisoitunut Victoria-täti Yle TV2:n sarjassa Hovimäki.
Yksityiselämä

Precht oli naimisissa kolme kertaa ja eronnut kahdesti. Vuonna 1961 hän avioitui Esko Salmisen kanssa; liitto jäi lyhytaikaiseksi. Avioliitto Heikki Kinnusen kanssa kesti 16 vuotta. Prechtin avioliitto pukusuunnittelija-lavastaja Samppa Lahdenperän kanssa kesti näyttelijän kuolemaan asti. Hän kuoli 62-vuotiaana mahasyöpään. Prechtin tuhkat on siroteltu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Avioliitosta Heikki Kinnusen kanssa syntyi Prechtin ainoa lapsi, näyttelijä Santeri Kinnunen.
Filmografia > Elokuvat

Komisario Palmun erehdys (1960)
Skandaali tyttökoulussa (1960)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Me (1961)
Minkkiturkki (1961)
Oksat pois... (1961)
Tähtisumua (1961)
Hän varasti elämän (1962)
Ihana seikkailu (1962)
Kuu on vaarallinen (1962)
Turkasen tenava! (1963)
Villin Pohjolan kulta (1963)
Juokse kuin varas (1964)
Johan nyt on markkinat! (1966)
Firenzeläinen tragedia (1967)
Asfalttilampaat (1968)
Täällä Pohjantähden alla (1968)
Akseli ja Elina (1970)
Lampaansyöjät (1972)
Pohjantähti (1973)
Woyzeck (1980)
Pirunpolska (1980)
Kerran kesällä (1981)
Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)
Aikalainen (1984)
Back to the USSR – takaisin Ryssiin (1992)
Kauas pilvet karkaavat (1996)
Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)
Filmografia > Televisiosarjat

Peltiheikit (1996)
Pappia kyydissä (1998)
Hovimäki (1999–2000)
Filmografia > Dubbauksia

Topi ja Tessu (1981) – Pöllö-Muori
Aiheesta muualla

Rose-Marie Prechtin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Rose-Marie Precht Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rose-Marie Precht Elonetissä.
Danny Mills

Danny Mills
Daniel "Danny" John Mills (s. 18. toukokuuta 1977, Norwich) on entinen englantilainen jalkapallopelaaja.
Mills aloitti ammattilaisuransa kotikaupunkinsa joukkueessa Norwich Cityssä kaudella 1995–1996, jolloin hän pääsi kentälle 14 pelissä. Mills pelasi Norwich Cityssä kaksi ja puoli kautta, kunnes siirtyi kesken kauden joulukuussa 1997 Charlton Athleticiin. Puolentoista Charltonissa pelaamansa kauden aikana Mills sai tililleen yhteensä 45 peliä ja kolme sarjamaalia.
Kausiksi 1999–2003 Mills siirtyi pelaamaan Leeds Unitediin. Tänä aikana hän pääsi pelaamaan myös UEFA Champions Leaguessa (kaudella 2000–2001 välierissä asti) ja UEFA Cupissa. Leeds United ajautui kuitenkin pahoihin talousvaikeuksiin, ja kauden 2003–2004 Mills pelasikin Middlesbroughissa. Kaudet 2004–2006 Danny Mills on ollut Manchester Cityn pelaajalistoilla.
7. elokuuta 2009 hän ilmoitti lopettavansa jalkapalloilun vakavan polvivamman vuoksi, joka on pitänyt hänet poissa pelikentiltä jo puolentoista vuoden ajan.
Hänen poikansa George Mills on yleisurheilija, jonka paras saavutus tähän mennessä on 5000 metrin juoksun hopeamitali EM-kisoissa 2024.
Danny McBride

Danny McBride
Daniel Richard ”Danny” McBride  (s. 29. joulukuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Pineapple Express – ohutta yläpilveä ja elokuvassa Tropic Thunder. McBride on naimisissa ja heillä on poika.
Danny Litwhiler

Danny Litwhiler
Daniel Webster ”Danny” Litwhiler (31. elokuuta 1916 Ringtown, Pennsylvania – 23. syyskuuta 2011 Clearwater, Florida) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän vaikutti Major League -tasolla vuosina 1940–1951.
Litwhilerin ammattilaisjoukkueina olivat Philadelphia Phillies (1940–1943), St. Louis Cardinals (1943–1946), Boston Braves (1946–1948) ja Cincinnati Reds (1948–1951). Hän pelasi MLB:n tähdistöottelussa vuonna 1942.
Litwhiler valmistui ennen baseballuraansa yliopistosta. Vuosina 1964–1982 hän oli Michigan State Universityssa valmennustöissä.
Pahalampi

| Pahalampi |
| --- | --- |

Perustettu:  2006
Kaupunki:  Tampere, Suomi
Kotiareena:  Kiekkobussi-areena
Sarjataso:  Rullakiekon SM-liiga
Värit:  pinkki ja musta
Mestaruudet:  6 (2008, 2010, 2013, 2014, 2017, 2019)
Hopeaa:  1 (2007)
Pronssia:  5 (2009, 2015, 2016, 2018, 2022)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pahalampi on tamperelainen rulla- ja jääkiekkoseura, joka on pelannut rullakiekossa SM-liigassa vuodesta 2006. Seura on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2008, 2010, 2013, 2014, 2017 ja 2019, SM-hopeaa vuonna 2007 ja SM-pronssia vuosina 2009, 2015, 2016, 2018 ja 2022. Seuran kotihalli on Kiekkobussi-areena.
Seura on nimetty Tampereen Viinikassa sijaitsevan samannimisen lammen mukaan. Lammen nimi ei viittaa pahuuteen vaan lammen kokoon, ”pahaisuuteen”.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Rullakiekkojoukkueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Pablo Fornals

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pablo Fornals Malla
Syntymäaika: 22. helmikuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Castellón de la Plana, Espanja
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Betis
Pelinumero: 18
Junioriseurat
2003–2008: Villarreal
2008–2012: Castellón
2012–2014: Málaga
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014–2015 | Málaga B | 41 | (12) |
| 2015–2017 | Málaga | 59 | (7) |
| 2017–2019 | Villarreal | 70 | (5) |
| 2019–2024 | West Ham United | 152 | (16) |
| 2024– | Betis | 15 | (3) |
Maajoukkue
| 2016–2019 | Espanja U21 | 17 | (2) |
| 2016–2021 | Espanja | 6 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. kesäkuuta 2024.
Pablo Fornals Malla (s. 22. helmikuuta 1996 Castellón de la Plana, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Betisia ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Fornals liittyi Málagan nuorisoakatemiaan vuonna 2012. Hän pelasi ensimmäistä kertaa seuran reservijoukkueessa kaudella 2014–2015 maan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa.
Fornals teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 26. syyskuuta 2015 vierasottelussa Real Madridia vastaan. Vähän yli kaksi kuukautta myöhemmin hän onnistui tekemään ensimmäisen maalinsa joukkueessa ottelussa Granadaa vastaan. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän pelasi 27 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 32 liigaottelua ja teki niissä kuusi maalia, muun muassa kaksi maalia tasapeliin päättyneessä vierasottelussa Valenciaa vastaan joulukuussa 2016.
Fornals edusti kaudet 2017–2019 espanjalaista Villarrealia. Ensimmäisellä kaudella hän pelasi 35 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia, muun muassa ainoan maalin vierasottelussa Real Madridia vastaan tammikuussa 2018. Toisella kaudella hän pelasi jälleen 35 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi ensimmäisellä kaudella seitsemän ottelua ja teki niissä yhden maalin sekä toisella kaudella 12 ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Fornals solmi kesäkuussa 2019 sopimuksen englantilaisseura West Hamin kanssa. Hän teki ensimmäisen valioliigamaalinsa joulukuun 2019 lopulla kauden 18. ottelussaan kotikentällä Leicester Cityä vastaan. Toisen maalin hän teki helmikuussa 2020 vierasottelussa Liverpoolia vastaan. Hän pelasi kauden aikana 36 valioliigaottelua ja pelasi niistä 24 ottelussa avauskokoonpanossa. Seuraavalla kaudella hän teki 33 pelaamassaan valioliigaottelussa viisi maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 36 liigaottelua, joista 32 avauskokoonpanossa. Hän teki kuusi ja syötti neljä maalia. Eurooppa-liigassa hän pelasi 12 ottelua. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 32 liigaottelussa, mutta oli vain 17 kertaa avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia. West Hamin voittamassa Konferenssiliigassa hän oli neljä kertaa avauskokoonpanossa ja tuli kahdeksan kertaa vaihdosta kentälle, muun muassa loppuottelussa. Hän teki Konferenssiliigassa kolme maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi tammikuun loppupuolelle mennessä 15 valioliigaottelussa, mutta vain neljä kertaa avauskokoonpanossa ilman maaleja. Eurooppa-liigassa hän pelasi viisi ottelua.
Fornals siirtyi Primera Divisiónin Real Betisiin kahdeksan miljoonan euron siirtosummalla helmikuun 2024 alussa. Hän pelasi loppukauden aikana 15 Espanjan pääsarjaottelua, yhtä vaille kaikki avauskokoonpanossa, ja teki kolme maalia.
Maajoukkueura

Fornals kuului Espanjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, joka voitti ikäluokkansa Euroopan-mestaruuden 2019. Hän pelasi lopputurnauksessa joukkueensa kaikki viisi ottelua ja niistä kolme viimeistä avauskokoonpanossa. Hän teki alkulohkossa maalin Belgiaa ja Puolaa vastaan.
Espanjan A-maajoukkueessa Fornals pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan ja toisen kerran marraskuussa 2018 vastustajan ollessa jälleen sama. Hän sai hopeaa Kansojen liigassa 2021. Hän on pelannut kolme MM-karsintaottelua, ja tehnyt maalin ottelussa Kosovoa vastaan 2021. Viimeksi hänet on valittu maajoukkueeseen marraskuussa 2021.
Aiheesta muualla

Pablo Fornalsin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Pablo Fornalsin tilastot Soccerway-sivustolla (englanniksi)
Betis – Primera División
1 Silva |
2 Bellerín |
3 Llorente |
4 Cardoso |
5 Bartra |
7 Abde |
8 Fekir |
9 Ávila |
10 Ayoze |
11 Bakambu |
12 Rodríguez |
13 Adrián |
14 Carvalho |
15 Perraud |
17 Rodri |
18 Fornals |
19 Losada |
20 Juanmi |
21 Roca |
22 Isco |
23 Sabaly |
24 Ruibal |
25 Vieites |
27 Altimira |
38 Diao |
Valmentaja Pellegrini
Pablo Daniel Osvaldo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pablo Daniel Osvaldo
Syntymäaika: 12. tammikuuta 1986 (ikä 38)
Syntymäpaikka:  Buenos Aires, Argentiina
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 senttimetriä
Seura
Seura:  Boca Juniors
Pelinumero: 9
Junioriseurat
1995–1999:  Lanús
1999–2000:  Banfield
2000–2005:  Huracán
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005 |  Huracán | 33 | (11) |
| 2006 |  Atalanta | 3 | (1) |
| 2006–2007 |  Lecce | 31 | (8) |
| 2007–2009 |  Fiorentina | 21 | (5) |
| 2009–2010 |  Bologna | 25 | (3) |
| 2010 | →  Espanyol (laina) | 20 | (7) |
| 2010–2011 |  Espanyol | 24 | (13) |
| 2011–2013 |  Roma | 55 | (27) |
| 2013–2015 |  Southampton | 13 | (3) |
| 2014 | →  Juventus (laina) | 11 | (1) |
| 2014 | →  Internazionale (laina) | 12 | (5) |
| 2015 | →  Boca Juniors (laina) | 11 | (3) |
| 2015 |  Porto | 7 | (1) |
| 2016– |  Boca Juniors | 0 | (0) |
Maajoukkue
| 2011– |  Italia | 14 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 23. marraskuuta 2013.
Pablo Daniel Osvaldo (s. 12. tammikuuta 1986 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalaissyntyinen italialainen jalkapalloilija. Hän edustaa argentiinalaista Boca Juniorsia ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.