stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leopold Hägg

Leopold Gustaf Alexis Hägg (4. elokuuta 1885 Oulu – 18. tammikuuta 1974 Asikkala) oli suomalainen agronomi ja eläintentäyttäjä. Hän perusti Asikkalan Urajärvellä toimineen Häggin Eläintäyttämön.
Leopold Häggin vanhemmat olivat pankinjohtaja, konsuli Hjalmar Wilhelm Hägg ja Anna Matilda Hägg (Pruntsi). Hän pääsi ylioppilaaksi 1905 Kemin yhteiskoulusta yksityistodistuksella.
Hägg aloitti eläintentäyttämisen jo 12-vuotiaana metsänhoitaja Petter Östringin (1843–1904) opastamana ja 15-vuotiaana hän sai palkinnon täyttämistään linnuista Oulun teollisuusnäyttelyssä. Hän muutti 1915 Asikkalan Urajärven kylään Korpinpohjan tilalle ja harjoitti siellä maanviljelystä ja maatalouskoneiden myyntiä. Hägg aloitti myös ammattimaisen eläintentäyttämisen ja hankki sitä varten kirjallista materiaalia amerikkalaiselta eläintentäyttämiskoululta The North Western School of Taxidermy. Hägg siirsi työskentelytilansa uuteen, vuonna 1929 valmistuneeseen tilavaan kaksikerroksiseen ateljeerakennukseen. Hänen yrityksensä toimi nimillä Häggin Preparatorio, Lehtoranta sekä Korpinpohjan Eläintäyttämö. Häggiä avustivat työssä hänen vaimonsa Alma ja poikansa Pertti Hägg (1916–1983). Häggin eläintäyttämö toimi vilkkaasti aina 1960-luvulle saakka ja sieltä toimitettiin täytettyjä eläimiä muun muassa kouluille opetusvälineiksi. Leopold Häggin kuoltua Pertti Hägg jatkoi päätoimisena eläintentäyttäjänä aina vuoteen 1983 saakka. Myös Häggin pojanpojat Olavi (1938–2011) ja Markku (s.1941) ovat toimineet eläintentäyttäjinä. Nykyisin Asikkalan Urajärvellä toimii kesäisin avoinna oleva Häggin Eläintäyttämön museo, jota hoitaa Olavi Häggin poika Sakari Hägg.
Aiheesta muualla

Häggin Eläintäyttämön museo Facebookissa
Häggin eläintäyttämön museossa voi hypätä menneisyyteen, Seutu4 16.7.2019
Kuolleita mutta kuitenkin kuin eläviä, Seura, 28.04.1937, nro 17, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Laura Allonen

| Laura Allonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1990 (ikä 34)
Ammatti:  tanssija, näyttelijä
Puoliso:  Santtu Saarenkylä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2008–
Merkittävät roolit:  Aino Kaukovaara (salatut elämät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Laura Allonen (s. 6. maaliskuuta 1990) on suomalainen tanssija ja näyttelijä. Tanssijana hänet on nähty muun muassa Lahden kaupunginteatterin, Turun kaupunginteatterin ja Helsingin kaupunginteatterin musikaaleissa, suomenkielisessä Mamma Mia! -musikaalissa sekä ainakin Cheekin ja Antti Tuiskun taustatanssijana. Hän on kilpaillut myös Nelosella esitetyssä Dance-ohjelmassa. Näyttelijänä hänellä on ollut roolit muun muassa Ylen sarjoissa Kotikatu ja Uusi päivä.
Yksityiselämä

Allonen todettiin 14-vuotiaana intersukupuoliseksi. Hän on ulkoisesti nainen, mutta hänellä on miehen kromosomit. Hänen diagnoosinsa on Swyerin oireyhtymä.
Allonen on kirjoittanut ylioppilaaksi Sibelius-lukion tanssilinjalta vuonna 2009. Allonen on ollut kihloissa näyttelijä Kai Vaineen kanssa. Pari erosi syksyllä 2017.
Allonen meni naimisiin pitkäaikaisen miesystävänsä kanssa kesällä 2024. Allosella on kaksi labradorinnoutajaa. Allosen puolisolla Santulla on kolme lasta aiemasta liitosta Peppiina 16, Benjamin 14 ja Pinja 12.
Aiheesta muualla

Laura Allonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Laura Allonen Elonetissä.
Laura Allosen profiili Näyttelijäliiton sivuilla
Laura Allonen näyttelee Silja Ollilaa: "Hain ensin Sonjan rooliin" | Yle Uusi Päivä | YouTube
Tanssija Laura Allonen – nainen, jolla on miehen kromosomit | Arto Nyberg | Yle Areena
Leningradin piirityksen päiväkirja

| Leningradin piirityksen päiväkirja> Zapiski blokadnogo čeloveka |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Lidia Ginzburg
Kustantaja:  Iskusstvo-SPb
Julkaistu:  2002
Suomennos
Suomentaja:  Kirsti Era
Kansitaiteilija:  Elina Salonen
Kustantaja:  Into
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  220
ISBN:  978-952-264-067-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Leningradin piirityksen päiväkirja (Zapiski blokadnogo čeloveka) on venäjänjuutalaisen kirjailijan ja kriitikon Lidia Ginzburgin muistiinpanoihin perustuva teos kahden ja puolen vuoden mittaisen Leningradin piirityksen ajalta. Teos perustuu Ginzburgin päiväkirjamerkintöihin piirityksen ajan kokemuksista.
Suomennos ilmestyi syyskuussa 2011, jolloin piirityksen alkamisesta oli kulunut 70 vuotta.
Vallanpitäjien hampaissa ollut Ginzburg sai kirjallisuuskritiikkiä käsittelevät pääteoksensa julkaistuksi 1960–1970-luvulla, mutta päiväkirjasta muokatun tekstin kokonaisuudessaan vasta 1984, joskin osittain se oli julkaistu 1962. Täydellinen alkukielinen laitos muistiinpanoista ilmestyi 2010 ja sai runsaasti huomiota.
Nimestä huolimatta kysymyksessä ei ole päivittäisiä muistiinpanoja sisältävä päiväkirja, ja päähenkilökin on kuvitteellinen henkilö N. Pikemminkin teos on kokoelma muistiinpanoja satunnaisista tapahtumista ja Ginzburgin omia pohdintoja.
Teos jakautuu kolmeen eri mittaiseen osaan, jotka on nimetty ”Ensimmäinen osa”, ”Toinen osa” ja ”Leningradin piirityksen päiväkirjan tiimoilta”. Niiden jälkeen on teoksen suomentajan Kirsti Eran jälkisanat.
Arviot

Pentti Stranius toteaa Keskisuomalaisessa, että monet ajan kokeneiden päiväkirjat olivat neuvostoaikana liian kauheita julkaistaviksi. Stranius sanoo teoksesta, että se ”on poikkeuksellisen koskettava ja iholle tunkeva ’epätieteellinen analyysi’ ihmisen oudoista tunnoista, kun häntä vaivaa jatkuva nälkä, kylmä ja pelko”. Kustantajaa Stranius kiittää kulttuuriteosta, ja suomentaja Kirsti Eran työ saa kiitosta hienoviritteisestä tulkinnasta Ginzburgin välillä eriskummallisesta kirjoitustyylistä ja ajatuskuvioista.
Aiheesta muualla

Elias Krohn, Piiritetyssä Leningradissa pahinta oli nälkä Kansan Uutiset 17.9.2011
Leopold Hawelka

Leopold Hawelka vuonna 2008.
Leopold Hawelka (11. huhtikuuta 1911 Mistelbach, Niederösterreich – 29. joulukuuta 2011 Wien, Itävalta) oli maineikkaan wieniläisen kulttuurikahvilan Café Hawelkan perustaja yhdessä vaimonsa Josefine Hawelkan kanssa.
Aiheesta muualla

Leopold Hawelkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Kuustolammi

| Kuustolammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Sysmä
Koordinaatit:  61°31′31″N, 25°46′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Paholampeen 
Järvinumero:  14.221.1.291
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86,6 m  
Pituus:  540 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  1,511 km  
Pinta-ala:  5,951 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKuustolammi 
Kuustolammi  on Päijät-Hämeessä Sysmässä Tikkalan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,0 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 86,6 metriä mpy.
Lechoúsa

| --- | --- |
Muut nimet:  Lykórema (Λυκόρεμα), Lykourína (Λυκουρίνα)
Sijainti:  39°13′49″N, 23°59′57″E, Alónnisos Sporadit, Thessalia Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  124  m 
Pinta-ala:  0,688 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lechoúsa (kreik. Λεχούσα) eli Lykórema (Λυκόρεμα) tai Lykourína (Λυκουρίνα) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Egeanmeressä Alónnisoksen itäpuolella ja Peristéran koillispuolella. Saaren pinta-ala on 0,688 neliökilometriä ja se on asumaton (2011). Hallinnollisesti Lechoúsa kuuluu Alónnisoksen kuntaan, Sporadien alueyksikköön ja Thessalian alueeseen.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: el:Λεχούσα Αλοννήσου
Pohjoiset Sporadit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Alónnisos  Skiáthos  Skópelos  Skýros 
Pienemmät saaret:   Adelfoí  Ágios Ermólaos  Ágios Geórgios  Arkó  Aspronísi  Atsítsa  Dasiá  Diavátes Éxo Diavátis  Mésa Diavátis  Gioúra  Kalogriá  Koúlouri  Koumpí  Kyrá Panagiá  Lakkonísi  Lakkonísia  Lechoúsa  Maragkós  Mikró  Pappoús  Pelérissa  Peristéra  Pipéri  Platý  Prásso Gioúron  Prásso Skántzouras  Psathoúra  Psathonísi  Répi  Ríneia  Sarakinó  Skántzoura  Skyropoúla  Strongyló  Tsougkriá  Tsougkriáki  Válaxa  Vrykolakonísia
Liar

Liar voi tarkoittaa seuraavia:
”Liar”, Silia Kapriksen kappale, Kyproksen edustaja Eurovision laulukilpailussa 2024
”Liar”, Megadethin kappale vuodelta 1988
Leiviskänranta

Leiviskänranta (myös Leiviskä) on Siikalatvan koillisosassa, Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun rajalla sijaitseva kylä, jonka asutus on keskittynyt Neittävänjoen rannoille. Kylä sijaitsee Kestilän–Säräisniemen tien varressa (seututie 800). Kylän etäisyys Kestilän kirkonkylästä on 10 km ja Vaalasta 31 km.
Leiviskänrannan koulu lakkautettiin vuonna 1970. Kyläkauppa lopetti vuonna 2000.
Siikalatvan kylät
| --- | --- |
Kestilän kylät:   Hyvölänranta  Järvikylä  Kestilä  Leiviskänranta  Mäläskä  Pihkalanranta  Väyrylänsaari 
Piippolan kylät:   Kangaskylä  Lamu  Leskelä  Piippola 
Rantsilan kylät:   Kerälä  Rantsila  Kärsämä  Mankila  Savaloja  Sipola 
Pulkkilan kylät:   Hyvärilä  Junnonoja  Laakkola  Latva  Pukkila  Pulkkila  Vorna
Killing Heidi

Killing Heidi on australialainen rock-yhtye. Se perustettiin Violet Townissa, Victorian osavaltiossa vuonna 1996.
Killing Heidi julkaisi ensimmäisen singlensä "Weirin" elokuussa 1999. Se nousi Australian singlelistoilla kuudenneksi ja myi vuoden loppuun mennessä platinaa. Sitä seurasi vuonna 2000 esikoisalbumi Reflector, joka vietti Australian virallisen albumilistan kärjessä seitsemän viikkoa.
Killing Heidi on julkaissut tähän mennessä kolme studioalbumia, joista tuoreimman vuonna 2004.
Jäsenet

Ella Hooper - laulu
Jesse Hooper - kitara
Warren Jenkin - basso
Adam Pedretti - rummut
Diskografia > Albumit

Reflector (2000)
Present (2002)
Killing Heidi (2004)
Diskografia > Singlet

"Weir" (1999)
"Mascara / Leave Me Alone" (2000)
"Live Without It" (2000)
"Superman Supergirl" (2000)
"Heavensent" (2001)
"Outside of Me" (2002)
"I Am" (2004)
"Calm Down" (2004)
Diskografia > Musiikkivideot

Weir (1999)
Mascara (1999)
Weir (US version) (2000)
Live Without it (2000)
Superman Supergirl (2000)
Heavensent (2001)
Outside of Me (2002)
I Am (2004)
Calm Down (2004)
Aiheesta muualla

Killing Heidi Myspacessa (englanniksi)
Yhtyeen tiedot Allmusic.comissa (englanniksi)
Lauri Koivisto

Lauri Koivisto vuonna 1962
Lauri Emil Koivisto (15. toukokuuta 1893 Ylistaro – 23. joulukuuta 1978 Seinäjoki) oli suomalainen yrittäjä ja liikemies, joka tuli tunnetuksi Etelä-Pohjanmaan autokaupan keskeisenä hahmona 1930-luvulta 1970-luvulle. Hän toimi 1920-luvun lopulla perustamansa seinäjokelaisen L. Koiviston Autoliike Oy:n toimitusjohtajana koko sen toiminta-ajan 1927–1974 ja perusti myös autokoritehdas Penkon. 1950-luvulla hän omisti hetken aikaa Opel-tuotemerkin. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1960.
Elämä ja ura

Koivisto syntyi Ylistaron Untamalassa. Käytyään muutaman vuoden oppikoulua Kristiinassa hän kävi Vaasan kauppakoulun 1913–1914. Liikeuransa hän aloitti töysäläisen kauppias Nestori Hautalan renkinä, työskenteli sitten osuuskaupoissa Pyhäjärvellä ja Teuvalla ja vuodet 1921–1926 pietarsaarelaisen J. A. Holmin tupakkatehtaan edustajana.
Oman yrittäjäuransa Koivisto aloitti ostamalla Seinäjoen Soitin- ja Paperikaupan. Sen sivussa hän alkoi tehdä myös autokauppaa, joka tuohon aikaan tarkoitti lähinnä kuorma-autoja. Kolmen muun osakkaan kanssa hän perusti vuonna 1927 Seinäjoen Auto Oy:n, jonka hän jo pian omisti kokonaan. Yritys oli lähellä konkurssia 1930-luvun lamavuosina, mutta ainoa velkoja General Motors oli pitkämielinen. Sotavuosina Koivisto perusti Penko Oy:n valmistamaan autojen ”häkäpönttöjä” eli puukaasuttimia. Asemasodan aikana Penko siirtyi Sortavalaan varustamaan Suomen armeijan autoja. Sotien jälkeen Penkosta tuli erikoisajoneuvojen korien valmistaja.
Vasta sotien jälkeen Koiviston autoliike alkoi nopeasti kasvaa yhden miehen yrityksestä maakunnan johtaviin kuuluvaksi autokaupaksi. Vuonna 1955 Koivisto osti Neuvostoliiton sotasaaliiksi saksalaisilta ottaman Opel-tuotemerkin ja myi sen edelleen päämiehelleen General Motorsille. Vuoteen 1963 mennessä Koivisto omisti jo 13 autoliikettä, jotka korjaamoineen työllistivät noin 300 ihmistä. L. Koiviston Autoliike toimi vuoteen 1974 ja Koiviston pojan Pentti Koiviston johtama Penko Oy vuoteen 1985.
Koivisto toimi omien yritystensä ohella parikymmentä vuotta Seinäjoen kauppalan kunnallispolitiikassa sekä kymmenissä luottamustehtävissä liike-elämän järjestöissä. Hän oli perustamassa Etelä-Pohjanmaan Käsi- ja Pienteollisuusliittoa, Etelä-Pohjanmaan kauppakamaria ja Seinäjoen Oriyhdistystä. Hän toimi myös muun muassa Untamalan Saha Oy:n johtokunnan puheenjohtajana, Lakeuden Risti -kirkon rakennustoimikunnassa ja Etelä-Pohjanmaan Voima Oy:n ja Etelä-Pohjanmaan musiikkiopiston hallituksessa. Hän vaikutti Seinäjoen kauppakoulun perustamiseen 1952 ja Vaasan kauppakorkeakoulun syntymiseen 1966. Hänen yhteiskunnallinen vaikutuksensa jatkuu Suomen Kulttuurirahaston Etelä-Pohjanmaan rahaston piirissä toimivan Oili ja Lauri Koiviston rahaston myötä.
Koivisto oli pitkäaikainen Seinäjoen Yrittäjät ryn puheenjohtaja. Hänestä tehtiin kunniapuheenjohtaja.
Lauri Koiviston ja hänen puolisonsa Olga Siviä Jatkolan poika Erkki Koivisto (1927–2012) oli Tampereen yliopiston radiologian professori.
Leijahiihto

Leijahiihto on talviurheilulaji, jossa hiihtäjää vetää leija. Se on leijalautailun alalaji, jota harrastetaan talvisin lumella tai jäällä. Leijahiihto muistuttaa enemmän murtomaahiihtoa kuin laskettelua, vaikka siinä tavallisesti käytetään laskettelusuksia. Myös lumilauta sopii leijahiihtoon.
Aiheesta muualla

leijahiihto.fi uutisia, lajiesittelyä
The Power Kiting Page (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Leijapoika

| Leijapoika> The Kite Runner |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Khaled Hosseini
Kieli:  englanti
Genre:  kehityskertomus
Julkaistu:  2003
Suomennos
Suomentaja:  Erkki Jukarainen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2004
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  432
ISBN:  951-1-18726-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Leijapoika (engl. The Kite Runner) on Khaled Hosseinin esikoisromaani vuodelta 2003. Kirjasta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 2007. Kirja on käännetty 34 kielelle ja myynyt yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2004 Erkki Jukaraisen kääntämänä ja Otavan kustantamana.
Leijapoika on eeppinen tarina isistä ja pojista, ystävyydestä ja petturuudesta. Se on ensimmäinen länsimaissa mittavaa suosiota saanut afganistanilaissyntyisen kirjailijan teos.[lähde? ] Kirja antaa lukijalle värikkään kuvan Afganistanin kulttuurista, perinteistä ja elämästä niin Afghanistanissa kuin maahanmuuttajina Yhdysvalloissa. Vaikka Hosseinin kuvauksessa sotaa edeltävästä ajasta Afganistanissa on tiettyä nostalgiaa, hän ei kuitenkaan peittele silloisenkaan yhteiskunnan epäkohtia kuten rotuvihaa, luokkaeroja ja nepotismia. Hänen kuvauksensa Talibanin ajasta, josta monet länsimaiset lukijat ovat saaneet tietoja ainoastaan joukkotiedotusvälineistä, on inhimillisesti järkyttävä ja koskettava, sillä se on esitetty yksilön näkökulmasta.
Juoni

Leijapoika kertoo Amirista ja Hassanista, kahdesta afganistanilaisesta pikkupojasta 1970-luvun alkupuolen Kabulissa. Pojat ovat parhaat ystävykset, vaikka heidän välillään on suuri ero. Amir on rikkaan ja vaikutusvaltaisen isänsä ainoa poika, Hassan taas palvelijan poika ja vähemmistökansalainen, mongolien jälkeläisiin kuuluva hazara ja šiiauskoinen muslimi, kun taas valtaväestö on pataaneja ja sunnalaisia. Ystävyys ei ole tasaveroinen, vaan siinä on isännän ja palvelijan välinen arvoasetelma. Erään kerran leijoja lennättäessään Hassan saa kimppuunsa vihamiehensä Assefin, joka inhoaa erityisesti hazaroita. Amir näkee väkivallanteon, mutta ei uskalla auttaa ystäväänsä.
Neuvostomiehitys, sotaherrojen aika ja lopulta Taliban tuhoavat 1970-luvun rauhallisen ja vauraan Kabulin. Amir pakenee isänsä kanssa Yhdysvaltoihin ja yrittää unohtaa entisen kotimaansa. Hän avioituu ja ryhtyy kirjailijaksi. Menneisyys ei kuitenkaan jätä Amiria rauhaan. Syyllisyys painaa häntä ja lopulta hänelle tarjoutuu tilaisuus korjata virheitään. Vielä kerran tulee kutsu takaisin talibanien hallitsemaan Afganistaniin hyvittämään kauan sitten tehty teko tai pikemminkin tekemättä jättäminen.
Leijamaailma

Leijamaailma (englanniksi Kiteworld) on englantilaisen tieteiskirjailijan
Keith Robertsin kirjoittama aikuisille tarkoitettu tieteisromaani kuvitteellisesta papiston hallitsemasta ydinsodan jälkeisestä taantuneesta yhteiskunnasta.
Teos Kiteworld ilmestyi englanniksi 1985 ja suomennos Leijamaailma Jalavan scifi-sarjassa neljäntenä teoksena vuonna 1988. Kiteworld on alkuaan ollut novellisarja niin kuin monet muutkin Robertsin englanniksi ilmestyneet teokset.
Kuvaus

Leijamaailma perustuu pitkälti tyypilliseen H.G. Wellsin viitoittamaan pessimistisen englantilaisen tieteiskirjallisuuden perinteeseen. Yhteiskunnaltaan keskiaikaa tai uuden ajan alkua muistuttavassa tulevaisuuden Englannissa sijaitsevan Leijamaailman ulkopuolella on merta ja suureksi osaksi kuollut mutanttien asuttama alue, Kirottu maa. Kirkko pitää yllä armeijaa, jonka tehtävä on lennättää ihmisiä suurilla leijoilla demonien pois ajamiseksi. Muutenkin leijojen lennättämisen uskotaan torjuvan paholaisia. Kaikki eivät kuitenkaan tähän usko. Kirjoittaja kuvaa Varianttikirkon hallitsemaa Leijamaailmaa muun muassa leijakapteenin, pienen kerjäläistytön ja kirkon tarkastajan silmin. Kirjan lopussa Leijamaailma ajautuu uskontojen väliseen sisällissotaan ja yhä pahenevaan väkivallan kierteeseen. niinpä kirjailija tarkastelee teoksessaan teokratiaa, totalitaristista vallankäyttöä, uskonnon ja moraalion kysymyksiä ja uskottavuutta ihmisten kannalta. Kirjailija käsittelee myös ihmisten moraalisia valintoja ja alttiutta pahoihin tekoihin erilaisten yllykkeiden takia.
Lawrence Summers

| Lawrence Summers |
| --- | --- |
 Lawrence Summers vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1954 (ikä 69) New Haven, Connecticut, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Martin Feldstein
Oppilaat:  Sheryl Sandberg
Tutkimusalue:  taloustiede
Tunnetut työt:  Harvardin yliopiston rehtori, Yhdysvaltain valtiovarainministeri
 Nimikirjoitus
Lawrence Henry "Larry" Summers (s. 30. marraskuuta 1954, New Haven, Connecticut) on yhdysvaltalainen ekonomisti.
Summers suoritti kandidaatin tutkintonsa MIT:ssä ja tohtorin tutkintonsa Harvardissa. Hänet nimitettiin Harvardin professoriksi vain 28-vuotiaana. Summers sai John Bates Clark -mitalin vuonna 1993. Vuodesta 2001 vuoteen 2006 hän toimi Harvardin yliopiston rehtorina.
Summers on vaikuttanut merkittävissä tehtävissä myös yliopistomaailman ulkopuolella. Hän toimi Maailmanpankin pääekonomistina vuosina 1991–1993 ja valtiovarainministerinä Bill Clintonin hallinnossa vuodesta 1999 vuoteen 2001. Vuosina 2009–2010 hän toimi Barack Obaman hallinnossa kansallisen talousneuvoston johdossa.
Summers popularisoi alun perin Alvin Hansenin kehittämän sekulaarinen stagnaatio (engl. secular stagnation) -käsitteen uudelleen vuonna 2013 IMF:n konferenssissa pitämässään puheessa.
Aiheesta muualla

Larry Summersin blogi
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lawrence Summers Wikimedia Commonsissa
Laulukaskaat

| Laulukaskaat |
| --- | --- |
 Magicicada-suvun laulukaskas
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Kaskaat Auchenorrhyncha
Osalahko::  Cicadomorpha
Yläheimo::  Cicadoidea
Heimo::  Cicadidae  Westwood, 1840
Alaheimot
 Cicadettinae  Cicadinae  Tettigadinae  Tibiceninae 
Katso myös
   Laulukaskaat Wikispeciesissä   Laulukaskaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laulukaskaat (Cicadoidea) ovat nivelkärsäisten (Hemiptera) lahkoon kuuluva hyönteisten yläheimo. Yläheimoon kuuluu vain yksi heimo ja noin 250 eri sukua, joissa lajeja on yhteensä noin 4 000. Laulukaskaita elää yleisesti lauhkealla ja trooppisella vyöhykkeellä eri puolella maapalloa. Verrattain suuren kokonsa ja äänekkyytensä vuoksi ne kuuluvat esiintymisalueillaan tavallisten ihmisten parhaiten tuntemiin hyönteisiin. Niitä kutsutaan joskus arkikielessä sirkoiksi, vaikka ne eivät ole sukua suorasiipisten lahkon sirkkalajeille kuten kulkusirkoille.
Suomessa elää harvalukuisena ja äärimmäisen uhanalaisena vain yksi laulukaskaiden laji, vuorikaskas (Cicadetta montana). Se kasvaa muutaman senttimetrin mittaiseksi, ja on aikuistuessaan usean vuoden toukkavaiheen jälkeen siipiväliltään noin 5 cm. Aikuinen vuorikaskas on kirkassiipinen ja hyvin lentävä.
Ulkonäkö ja elintavat

Kuten kaikilla kaskailla, laulukaskailla on vaillinainen muodonvaihdos. Munavaiheen jälkeen seuraa 7 toukkavaihetta, jonka jälkeen kaskaat aikuistuvat. Laulukaskaiden kehitys aikuisiksi kestää tavallisesti 5–8 vuotta, jonka jälkeen niiden jäljellä oleva elinaika on lyhyt, yleensä vain muutamia viikkoja. Pohjois-Amerikassa elävien Magicicada-suvun lajien koko elinkaari kestää kuitenkin jopa 13 tai 17 vuotta, josta suurin osa toukkavaiheessa maan alla. Aikuiset laulukaskaat ovat tavallisesti 2–5 cm:n mittaisia, mutta jotkut trooppisen vyöhykkeen lajit voivat kasvaa jopa 15 cm:n pituisiksi. Kaskailla on ulkonevat, toisistaan etäällä olevat verkkosilmät ja niiden välissä pään päällä kolme pistesilmää. Niillä on melko lyhyet tuntosarvet.
Aikuisilla laulukaskailla on tanakka ruumis, johon on kiinnittynyt kaksi siipiparia. Siipien kärkiväli on 2,5–15 cm. Levossa ne ovat harjakattomaisesti takaruumiin päällä ja sivuilla. Etusiivet ovat pidemmät ja ne peittävät levossa lyhyemmät takasiivet. Etusiivet ovat yleensä lasimaisen läpikuultavat, ja niitä vahvistavat tukevat, ohuet suonet. Kaskailla on kolme suunnilleen samanmittaista jalkaparia. Koiraskaskaat kuolevat pian paritteluajan jälkeen, mutta naaraat elävät siihen saakka, että niiden sisällä kehittyvät munat ovat valmiita munintaan. Ne laskevat 400–600 munaa jopa 40–50 eri pesään ennen kuin kuolevat.
Kaskaat imevät ravintonsa tavallisesti kasvien siiviläputkista tai niiden lehtien soluista suussaan olevalla imukärsällä. Ennen imemistä ne puhkaisevat kasvin pintaan reiän suussaan olevilla pistimillä.
Laulukaskaat ovat ihmisille vaarattomia. Ne eivät pure eivätkä pistä ihmistä, mutta voivat aiheuttaa vahinkoa viljelykasveille, pensaille ja puille, erityisesti muninnan yhteydessä.
Laulu

Koiraskaskailla on takaruumiin molemmilla puolilla niiden 1. jaokkeessa erityiset äänielimet, joita kutsutaan tymbaaleiksi. Tymbaalit ovat takaruumin kitiinikuoreen kehittyneitä kalvorakenteita, joiden kutikula tuottaa naksahtavan äänen kun koiras taivuttaa sitä erityisillä tymbaalilihaksillaan. Kun lihakset rentoutuvat, tymbaalit palautuvat perusasentoonsa uudelleen naksahtaen. Kaskaat värisyttävät tällä tavoin tymbaalejaan hyvin nopeassa tahdissa, ja takaruumiissa olevat ilmapussit toimivat resonoivina ääntä vahvistavina kaikupohjina. Syntyvän äänen taajuus on yleensä 2–7 kHz, ja se on kullekin lajille ominainen, jotta saman lajin naaraat löytävät tiensä koiraiden luo pariutumaan.. Joidenkin pienikokoisten lajien laulu on kuitenkin niin korkeataajuista, ettei ihminen juuri kuule sitä. Useimpien laulukaskaiden ääni on silti hyvin ihmiskorvan kuultavissa ja laulu on usein varsin kovaäänistä.
Kaskaat pitävät lämmöstä ja laulavat kiihkeimmin juuri kesäpäivän kuumimpien tuntien aikana. Vaikka vain koiraat kykenevät tuottamaan voimakasta ääntä, molemmilla sukupuolilla on korvien tapaiset, ääntä aistivat tympanaalielimet. Koiraat kykenevät sulkemaan korvansa laulaessaan itse kovaäänisesti. Kutsuvien soidinäänten lisäksi useilla kaskailla on erilainen ”seurustelulaulu”, ja saaliiksi joutuessaan ne päästävät hätähuutoja.