stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Neitiökasvit
Luokittelu

Neitiökasveihin kuuluu 11 sukua ja 39 lajia. Niistä 15 on seljakkeiden (Nuxia) suvussa.
Suvut:
Anastrabe Benth.
Bowkeria Harv.
Brookea Benth. (systemaattinen asema epävarma)
Charadrophila Marloth
Ixianthes Benth.
Halleria L. – medestäjänpuut (aiemmin viety syyläjuurikasveihin Scrophulariaceae)
Nuxia Lam. – seljakkeet
Stilbe Berg. – neitiöt
Thesmophora Rourke
Kuvia

Anastrabe integerrima
Bowkeria verticillata
Kiiltomedestäjänpuun (Halleria lucida) kauliflorisia kukkia.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Neitiökasvit (Stilbaceae)
Nick Cohen

Nick Cohen (s. 1961 Stockport) on brittiläinen journalisti, kirjailija ja poliittinen kommentaattori.
Cohen on kirjoittanut neljä kirjaa: kirjoituskokoelma Cruel Britannia: Reports on the Sinister and the Preposterous (1999), Uusi Työväenpuolue -projektia kritisoiva Pretty Straight Guys (2003), What's Left? (2007), jossa hän kuvaa, miten "liberaali" vasemmisto muuttui 2000-luvun äärioikeiston tukijaksi ja Waiting for the Etonians: Reports from the Sickbed of Liberal England (2009).
What's Left? oli Britannian johtavan poliittisen kirjallisuuden palkinnon finalisti vuonna 2008.
Cohenin katsotaan kuuluvan George Orwellin ja Albert Camus'n kirjallisen perinnön jatkajiin. Aiemmin hän oli jyrkkä USA:n ulkopolitiikan kriitikko, vielä vuoden 2002 alussa hän puolusti antiamerikkalaisuutta, mutta marraskuussa 2002 hän kääntyi tukemaan hyökkäystä Irakiin ja tuomitsi vasemmiston antiamerikkalaisuuden ja kyvyttömyyden islamismin edessä.
Hänen mukaansa vasemmisto on "kääntynyt oikealle" sen tukiessaan islamisteja eli "teokraatteja ja fasisteja", siis "rotuvähemmistöjen, sekularistien, naisten, homojen ja ammattiliittojen sortajia".
Vuonna 2010 Cohen sanoi äänestävänsä työväenpuoluetta mutta vaalien jälkeen hän tuki liberaalidemokraattien ja konservatiivien yhteishallitusta ja sen säästölinjaa.
Vuonna 2006 on oli Euston Manifeston ensimmäinen allekirjoittaja. Manifesti ehdottaa uutta poliittista linjausta, jossa vasemmisto vastustaa terrorismia ja antiamerikkalaisuutta.
Elämä

Cohenin isän isovanhemmat pakenivat tsaarin Venäjältä juutalaisvainoja. Heidän pojastaan tuli kommunisti. Cohen itse on ateisti. Hän kasvoi Manchesterissä ja opiskeli Oxfordissa filosofiaa, politiikkaa ja taloustiedettä ("PPE"). Journalistina hän aloitti Birmingham Post and Mail -lehdessä ja sitten siirtyi arvostettuun The Independent -lehteen.
Britannian politiikka

Cohen on muun muassa puolustanut kansalaisvapauksia ja sosiaalista liikkuvuutta parantavaa peruskoulua (grammar schools) sekä vastustanut yksityisen sektorin kasvavaa roolia julkisten palveluiden tuotannossa.
Cohen on aiemmin ollut työväenpuolueen jäsen mutta on nykyään sitoutumaton. Lontoon pormestarinvaaleissa hän äänesti liberaalidemokraattia, arvostellen työväenpuolueen "punaista" Ken Livingstonea mm. läheisyydestä Hugo Chavezin kanssa. Hänen mukaansa työväenpuolueen täytyy hallituskautensa jälkeen käydä läpi "stalinismista puhdistautumisen" prosessi.
Näkemyksiä

Cohenin mukaan on harhaanjohtavaa kutsua äärioikeistoksi niitä nationalistisia tahoja, jotka käytännössä ajavat samantapaista valtiota kuin Aljaksandr Lukašenkan tai Hugo Chavezin kaltaiset sosialistit. Cohen myös syyttää konservatiiveja yhteistyöstä edellisten tahojen kanssa ja vasemmistoa yhteistyöstä islamistien kaltaisten homoseksuaaleja ja juutalaisia vihaavien rasistien ja autoritaristien kanssa. Hänen mielestään relevantimpi jakolinja kulkee liberaalidemokraattien ja autoritaristien välillä.
Alan Johnson, Eve Garrard, Nick Cohen, Shalom Lappin ja Norman Geras Lontoossa Euston Manifesto -julistuksen julkaisutilaisuudessa. Heidän mukaansa antisionismi "on edennyt pisteeseen, jossa vasemmistojärjestöt tekevät yhteistyötä avoimen antisemiittisten puhujien ja järjestöjen kanssa."
Ortaköy (Aksaray)

| Ortaköy |
| --- | --- |

 Ortaköy
 Koordinaatit: 38°44′N, 34°02′E 
Valtio:   Turkki
Maakunta:  Aksarayn maakunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ali Riza Özdemir
Väkiluku (2019):  32 639
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ortaköy on piirikunta Turkin Aksarayn maakunnassa. Vuoden 2019 väestönlaskennassa Ortaköyn väkiluku oli 32 639.
Olarin Voimistelijat
Aiheesta muualla

Olarin Voimistelijat
Obedience

| Obedience Bloodtruth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Sonic Hammer Studios
 Julkaistu: 16. syyskuuta 2014
 Tyylilaji: brutaali death metal
 Levy-yhtiö: Unique Leader
Bloodtruthin muut julkaisut
|   | Obedience 2014 | Martyrium 2018 |
Obedience on italialaisen brutaalia death metalia soittavan Bloodtruth-yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi. Se julkaistiin vuonna 2014.
Kappaleet

Subvenite – 0.53
Surrounded by Blind Bigots – 3.17
Throes of Death – 3.40
Suppurating of Deception – 3.51
Coerced to Serve – 3.21
Quench Your Thirst – 4.10
Summoning the Heretics – 2.42
Foresworn – 4.24
March of the Fools – 3.02
Obedience – 3.58
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Luigi Valenti – laulu  Stefano Rossi Ciucci – kitara  Riccardo Rogari – bassokitara  Giacomo Torti – rummut :  Tuotanto Francesco Paoli – äänittäjä  Cristiano Trionfera – äänittäjä  Stefano Morabito – miksaaja, masteroija  Colin Marks – grafiikka
Aiheesta muualla

Obedience Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Obedience Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Niall Quinn

Niall Quinn
Niall John Quinn (s. 6. lokakuuta 1966 Dublin) on irlantilainen entinen jalkapalloilija ja Sunderland AFC:n puheenjohtaja.
193-senttinen Quinn tunnettiin pelikentillä perinteisenä target-hyökkääjänä, jonka pään kautta hänen edustamiensa joukkueiden hyökkäykset säännöllisesti kulkivat. Hänellä oli kuitenkin myös hyvä pallokontrolli lukemattomien omalla ajalla suoritettujen harjoitusten ansiosta. Hyväntekeväisyystyöstään kuuluisa Quinn on innokas laukkakilpailujen ja GAA:n seuraaja.
Seurajoukkueura

Pelaajauransa irlantilaisessa Manortown Unitedissa aloittanut Quinn teki ammattilaissopimuksen Arsenalin kanssa vuonna 1983. Hän harrasti tuohon aikaan jalkapallon lisäksi hurlingia ja pelasi 1983 All-Ireland Minor Hurling Championship -turnauksen loppuottelussa.
Quinn teki maalin debyyttiottelussaan Arsenalin ykkösjoukkueessa Liverpoolia vastaan joulukuussa 1985, mutta loppukausi ei ollut yhtä menestyksekäs. Kaudella 1986–1987 Quinn pelasi Arsenalin vakiokokoonpanossa ja oli mukana voittamassa Liigacupia. Seuraavana kesänä seuraan saapunut Alan Smith vei kuitenkin Quinniltä aloituskokoonpanon paikan, eikä hän saanut vuonna 1989 liigan mestaruusmitalia pelattuaan liian vähän otteluita. Kaikkiaan Quinn teki  Arsenalissa 20 maalia 94 ottelussa.
Quinn siirtyi Manchester Cityyn 800 000 punnan siirtosummalla maaliskuussa 1990. Ensimmäisellä täydellä City-kaudellaan 22 maalia tehnyt Quinn pelasi seurassa kaikkiaan kuusi kautta tehden 78 maalia 245 ottelussa. Hän oli pitkään sivussa polven eturistisidevamman vuoksi vuosina 1993–1994.
Quinnin ikimuistoisin ottelu Cityn paidassa oli peli Derbyä vastaan 20. huhtikuuta 1991. Hän teki ensin maalin ja torjui sitten Dean Saundersin rangaistuspotkun jouduttuaan maalivahdiksi, kun Cityn veräjänvartija Tony Coton oli ajettu ensimmäisellä puoliajalla kentältä; tuohon aikaan joukkueet eivät yleensä nimenneet maalivahtia vaihtopelaajien joukkoon. Cityn 2–1 -voitto sinetöi samalla Derbyn putoamisen sarjasta .
Quinn pelasi uransa viimeiset vuodet, erittäin menestyksekkäät, Sunderlandissa, johon siirtyi kesällä 1996. Ensimmäisellä kaudellaan hän oli puoli vuotta sivussa samanlaisen polvivamman vuoksi, joka esti häneltä vuoden 1994 MM-kisat. Quinn muodosti tehokkaan hyökkäyskaksikon Kevin Phillipsin kanssa auttaen Sunderlandia nousemaan Valioliigaan ja myös menestymään siellä. Quinn sai kunnian tehdä ensimmäisen maalin Sunderlandin uudella Stadium of Light -stadionilla – entistä seuraansa Manchester Cityä vastaan – vuonna 1997. Hänestä tuli kaupungissa paikallinen legenda, jonka Koillis-Englannin urheilutoimittajat valitsivat sekä Sunderlandin että vuoden pelaajaksi 1999 hänen tehtyään 21 maalia Sunderlandin ennätyksellisellä 1. divisioonan (nykyinen mestaruussarja) voittokaudella. Quinn pelasi seurassa 220 ottelua ja teki 69 maalia. Hän lopetti uransa selkävaivojen vuoksi syksyllä 2002.
Maajoukkueura

Quinn teki debyyttinsä Irlannin maajoukkueessa vuonna 1986. Hän pelasi maajoukkueessa kaikkiaan 92 ottelua tehden uuden Irlannin maajoukkueen maaliennätyksen, 21 maalia. Tuon ennätyksen rikkoi Robbie Keane lokakuussa 2004. Quinn pelasi vuosien 1990 ja 2002 MM-kilpailuissa vuoden 1994 kisojen jäätyä väliin polvivamman vuoksi. Quinn kuului Irlannin joukkueeseen myös vuoden 1988 EM-kilpailuissa, joissa hän pääsi kentälle vain kerran, vaihtopelaajana Irlannin voittaessa Englannin 1–0.
Quinn teki Irlannin tasoitusmaalin Hollantia vastaan vuoden 1990 MM-kisojen alkulohkon päätösottelussa varmistaen vihreäpaitojen jatkopaikan toiselle kierrokselle. Vuoden 2002 kisoissa Robbie Keane ohjasi hänen puskustaan Irlannin viime hetkien tasoitusmaalin Saksaa vastaan; kyseessä oli ainoa maali, jonka Saksa päästi ennen loppuottelua.
Puheenjohtajuus

Quinnin johtama, kahdeksan irlantilaisen ja yhden englantilaisen liikemiehen ryhmä osti AFC Sunderlandin osake-enemmistön kesäkuussa 2006; hänet nimitettiin seuran puheenjohtajaksi heinäkuussa. Quinn toimi myös joukkueen managerina kauden 2006–2007 alussa, mutta heikko menestys, kuudesta ottelusta yksi voitto ja viisi tappiota, sai hänet lopettamaan managerin työt. Quinn nimesi tehtävään Roy Keanen, jonka johdolla Sunderland nousi kauden päätteeksi Valioliigaan. Quinn luopui puheenjohtajuudesta lokakuussa 2011.
Aiheesta muualla

http://www.niall-quinn.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Irlannin tasavallan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1990
1 Bonner
2 Morris
3 Staunton
4 McCarthy
5 Moran
6 Whelan
7 McGrath
8 Houghton
9 Aldridge
10 Cascarino
11 Sheedy
12 O'Leary
13 Townsend
14 Hughton
15 Slaven
16 Sheridan
17 Quinn
18 Stapleton
19 Kelly
20 Byrne
21 McLoughlin
22 Peyton
Valmentaja Charlton
Irlannin tasavallan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Given
2 Finnan
3 Harte
4 Cunningham
5 Staunton
6 Roy Keane
7 McAteer
8 Holland
9 Duff
10 Robbie Keane
11 Kilbane
12 Kinsella
13 Connolly
14 Breen
15 Dunne
16 Kiely
17 Quinn
18 G. Kelly
19 Morrison
20 O'Brien
21 Reid
22 Carsley
23 A. Kelly
Valmentaja McCarthy
Onarheimin kirkko

| Onarheimin kirkko Onarheim kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Tysnes, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1893
Suunnittelija:  Karl Askeland
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onarheimin kirkko (norj. Onarheim kyrkje) on Tysnesin kunnassa Vestlandin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1893.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onarheimin kirkko Wikimedia Commonsissa
Obeisance Rising

| Obeisance Rising Hideous Divinity |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : 16th Cellar Studio Rooma, Italia
 Julkaistu: 24. huhtikuuta 2012
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 48.54
 Levy-yhtiö: Unique Leader Records
Hideous Divinityn muut julkaisut
|   | Obeisance Rising 2012 | Cobra Verde 2014 |
Obeisance Rising on italialaisen teknisen death metalin yhtyeen Hideous Divinityn esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2012 levymerkillä Unique Leader Records.
Obeisance Rising on konseptialbumi, joka perustuu John Carpenterin elokuvaan Pahan kehä. Albumin kansikuvan on toteuttanut Marchello Baltadjiev.
Kappaleet

A New Morning – 2.49 (instrumentaali)
Life During Epidemic – 4.17
The Servant's Speech – 5.11
Summoning Fists to Heaven – 5.41
A New Hope of Worms – 4.02
Cerebral Code of Obeisance – 3.41
I Deny My Sickness – 3.31
Bred for Slavery – 4.05
Laughing at the Ephemeral Race – 5.21
As Flesh Gospelled Pure Hate – 4.07
Enclosured – 6.09
Kokoonpano

Enrico "H." Di Lorenzo – laulu
Fabio Bartoletti – kitara
Enrico Schettino – kitara
Flavio Marun Cardozo – bassokitara
Maurizio Montagna – rummut
+
Stefano Morabito – äänittäjä, miksaaja
Aiheesta muualla

Albumi Obeisance Rising Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Obeisance Rising discogs.com -sivustolla
Närpiön kihlakunta (1996)

Närpiön kihlakunta (ruots. Närpes härad) muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kaskinen, Kristiinankaupunki ja Närpiö. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Leiknesin kalliopiirrokset

| Leikenesin kalliopiirrokset> Sijainti |
| --- | --- |
 Leikenesin kalliopiirrokset
Koordinaatit:  68°14′23″N, 16°3′21″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Kaupunki:  Tysfjord
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leiknesin kalliopiirrokset sijaitsevat Tysfjordissa Nordlandissa Norjassa. Kalliopiirrokset ovat pari kilometriä etelään Korsnesetistä. Piirrosalue on pinta-alaltaan 500 m², jonka sisällä sijaitsee kolme piirroskenttää. Niissä on yhteensä yli 33 kalliopiirrosta, joista yksi on Norjan suurin kalliopiirros. Se esittää miekkavalasta. Useimmat kuviot on tehty rikkomalla kallion pinta hiomalla sitä kivillä ja muutaman kuvion tapauksessa hakkaamalla siihen kuviot. Kuvioita on tehty satoja vuosia, ja vanhin niistä ajoitetaan noin vuoteen 8300 eaa.
Tutkimus

Kalliopiirrokset löysivät läheisen maatilan lapset, jotka leikkivät vuonna 1915 paikassa, jota he kutsuivat "Eläinkallioksi" ("Dyreberget"). Vaikka alue tutkittiin jo samana vuonna, ensimmäisen kattavan dokumentoinnin teki Gutorm Gjessing vuonna 1932.
Kalliopiirrokset > Sijainti

Piirroskohde sijaitsee Leiknesin niemekkeen yläpuolella, mistä piirroskenttäkin on saanut nimensä. Leiknes sijaitsee Tysfjordin ja Ofotvuonon välissä Lofoottien eteläpuolella olevassa Tysnesin niemimaalla. Tysnes työntyy pohjoiseen päättyen Ofotvuonon ja Vestfjordenin yhtymäkohtaan. Kalliopiirrokset on piirretty Tysnesin itärannalle kallioon, joka viettää itään Tysfjordenin suuntaan. Seudun vuorenhuiput nousevat merestä monen sadan metrin korkeuteen ja korkein niistä on Steinfjellet, joka nousee 408 metriin merenpinnasta.
Leknesin piirrosalueita on kaksi ja niitä kutsutaan tässä tekstissä numeroilla 1 ja 2. Leiknes 1 muodostuu kahdesta piirroskentästä ja Leiknes 2 yhdestä kentästä. Leiknes 1 muodostuu kahdesta erillisestä piirroskentästä. Ylempi kenttä sijaitsee 51 metriä merenpinnan yläpuolella (mpy) ja alempi kenttä 43 metriä mpy. Leiknes 2 on 31 metrin korkeudella mpy.
Kalliopiirrokset > Muinainen sijainti

Norjassa vallitsee tutkijoiden keskuudessa melko suuri yksimielisyys siitä, että kivikauden kalliopiirrokset tehtiin veden äärelle. Sittemmin on maankohoaminen nostanut maat meresestä korkeammalle ja piirroskentät ovat jääneet korkealla. Vaikka näin ei aina olisikaan, voidaan periaatetta noudattaa, kun piirroskenttiä ajoitetaan ensimmäistä kertaa ilman muuta tietoa. Leiknesin asukkaiden elinympäristö voidaan rekonstruktoida, kun kuvitellaan meren vedenpinta lähes maalauksien korkeudelle. Jan Magnus Gjerde huomasi, että tällöin maalauksien eteläpuolelle muodostui suojaisa itään aukeava merenlahti. Leiknes oli tuolloin merenpohjaa. Lahden eteläpuolella olleessa niemessä sijaitsee kivikautinen asuinpaikka. Lahti on voinut olla asukkaiden rantautumispaikka ja lahden suulla sijaitsivat Leikenesin ylimmät kalliopiirrokset.
Gjerde kiinnitti huomiota myös piirrosten suureen kokoon. Koko piirroskentän katseleminen on ollut mahdotonta, koska kuviot sijaitsevat hajallaan suurella alueella. Kuviota voi katsella vain yhtä kerrallaan. Jos ihminen olisi siirtynyt merelle veneeseen, olisi kaikki kuviot näkyneet sieltä yhdellä kertaa, sillä kalliopinta on merelle kallellaan. Gjerde kokeili tätä näkökulmaa helikopterilla ja se toimi, vaikka kuviot ovatkin jo vanhoja ja kuluneita. Sama ilmiö toistui kaikilla Leikenesin kuvakentillä. Esimerkiksi joutsenkuviot erottuivat kokeilussa 150 metrin etäisyydeltä. Gjerde saattoi keksiä näin kuvioiden tekemisen perimmäisen motiivin.
Kalliopiirrokset > Leiknes 1, ylin piirroskenttä

Molemmat piirroskentät sijaitsevat laajan kaakkoon aukeavan silokallion keskellä. Kuvakentän vähintään 35 eläinkuviota ovat tyyliltään naturalistisia ja ne on piirretty hiomalla kallion pintan kohteen ääriviivat. Viivat ovat 2−10 cm leveitä. Suurempaa ja ylimpänä sijaitsevaa piirroskenttää kutsutaan joskus pääkentäksi, koska se löydettiin ensimmäiseksi. Myös merkintöjä kenttä A tai kenttä 1 käytetään. Pääkentän alimmat kuvat sijaitsevat 43 metriä mpy, joka on samalla tasolla Lieknes 2 kuvioiden kanssa, ja ylimmät kuviot ovat 51 metriä mpy. Ne sijaitsevat 23×19 metriä laajan alueella.
Eläinkuviot esittävät eri eläinlajeja: hirvi, peura, karhu, miekkavalas, hanhi, jänis ja mahdollisesti kampela. Kaikkia eläinlajeja ei pystytä määrittämään tarkasti. Kuvioille on tyypillistä se, että eräät kuvioiden linjat ovat kahdelle kuviolle yhteisiä. Yhden kuvion takapää saattaa olla toisen kuvion etuosa tai muuta vastaavaa. Kuviot saattaavat myös leikata toisiaan eli ne on piirretty päällekkäin. Suurin kuvio esittää miekkavalasta, joka on 7,63 metriä pitkä ja 3,42 metriä leveä. Se on samalla Norjan suurin kalliopiirros .
Kuvakentän kuviot ovat haalistuneet eivätkä erotu kirkkaassa ja suorassa auringonvalossa. Paras hetki katsoa kuvioita on iltapäivä, jolloin viivat kiiltävät auringossa. Kaikkia Gjessingin havaitsemia kuvioita ei enää ole löydetty viimeisessä tarkastuksessa.
Kalliopiirrokset > Leiknes 1, alin piirroskenttä

Kuvakenttä 2 eli B, joka on alemmalla korkeudella pääkenttään nähden, on pienempi ja sen mitat ovat 6 metriä pitkä ja 2,5 metriä leveä. Kentässä on vain 3 kuviota, jotka esittävät suurta kalaa, pientä valasta, kala ja kaksi yhdensuuntaista viivaa. Viimeisiä ei ole havaittu viimeisissä tarkastuksissa.
Kalliopiirrokset > Leiknes 2, piirroskenttä

Piirroskentässä on neljä kuviota, jotka on piirretty kallioon hiomalla siihen viivoja. Ylinnä luoteessa sijaitsee kaksi pitkäkaulaista vesilintua, joiden korkeus on noin 2,1 metriä. Linnut ovat todennäköisesti joutsenia. Noin 2,3 metriä alempana kaakossa sijaitsee noin 60 cm halkaisijaltaan oleva aurinkopyörä. Näiden kolme kuvion lähettyvillä näki Gjessing myös karhua esittävän kuvion. Karhu oli 1,31 metriä pitkä ja noin 70 cm korkea ja se sijaitsi aurinkopyörän ja lintujen välissä. Karhu ja aurinkopyörä ovat kuitenkin niin haalistuneita, ettei niitä nähnyt Gjessingin mukaan muuten kuin iltapäivällä tietyssä iltapäivän valaistuksessa.
Joutsenet on piirretty sellaiseen kohtaan, että kalliossa kulkeva valkoinen kvartsijuonne muodostaa veden aallot joutsenien alle. Ne ikään kuin uivat aallon harjalla.
Ajoitus

Jos hyväksytään ajatus, että piirrokset tehtiin aina rantakallioilla, voidaan ajoituksessa hyödyntää maankohoamisen tuloksia. Korkein Leiknes 1 kuvakenttä sijaitsee yli 50 metriä mpy, joten ensimmäisten kuvioiden ajoitus olisi 9100 BP eli 8300−8280 eaa. Alempi Leiknes 1 kuvakenttä on yli 43 metriä mpy, joten se ajoitetaan 8600 BP eli 7605−7585 eaa. Leiknes 2 sijaitsee yli 31 metriä mpy ja sen ajoitus on silloin 8000 BP eli 7050−6830 eaa. Piirroksia tehtiin siis 1 500 vuoden aikana.
Korkealla sijaitseville kalliopiirroksille on Norjassa yhteistä niiden aiheet ja piirtämisen toteutus. Kuviin on valittu vain suuret saaliseläimet, jotka on piirretty myös suuren kokoisiksi. Piirrokset on toteutettu viivoilla, jotka uurrettiin kallioon hiomalla sen pintaa kivillä. Hiottuja piirroksia on Norjassa jo pitkään pidetty vanhimpana piirrosmuotona, jonka jälkeen alettiin rikkomaan kallion pintaa hakkaamalla. Maankohoamiseen perustuva ajoitusmenetelmä tukee tätä ajatusta.
Kivikautinen asuinpaikka sijaitsee 65 metriä mpy. Jos asuinpaikka sijaitsi merenrannalla, asuttiin siinä varhaisella mesoliittisella kivikaudella.
Kirjallisuutta

Gutorm Gjessing: Arktiske helleristninger i Nord-Norge, Instituttet for Sammenlignende Kulturhistorie, Sarja B, Skrifter XXI, Oslo, 1932
Aiheesta muualla

Dyreberget på Leiknes[vanhentunut linkki] (valokuvia)
Ønsker Bergkunstsenter på Leiknes
Helleristningene på Leiknes, Tysfjord[vanhentunut linkki], pdf
Dyreberget på Leiknes - Rock Art at Leiknes, Youtube
Bergbildene på Leiknes[vanhentunut linkki] (valokuvia)
Nick Da Costa

| Nick Da Costa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1961
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Kyokushin-ottelija
Aktiivisena:  1978–1989
Painoluokka:  keskisarja
Kätisyys:  oikea
Seura(t):  Millwall Dojo (1978–1980) Bethnal Green (1980–1987) Docklands Dojo (1987–1999) Ilford Dojo (1999–)
Vyöarvo:  7. dan
| Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Iso-Britannia.Miesten kyokushin.EM-kilpailut  | Maa:   Iso-Britannia> Miesten kyokushin. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1985 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1989 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1982 | -76 kg |  |
|  Hopeaa | Katowice 1987 | -80 kg |  |
| Britannian Open  | Britannian Open  | Britannian Open  |  |
|  Kultaa | 1982 | -80 kg |  |
|  Kultaa | 1985 | -80 kg |  |
|  Kultaa | 1986 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 1983 | -80 kg |  |
|  Hopeaa | 1984 | -80 kg |  |
| Ibutz Oyama Cup  | Ibutz Oyama Cup  | Ibutz Oyama Cup  |  |
|  Kultaa | Budapest 1985 | -80 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1986 | -80 kg |  |
|  Pronssia | Budapest 1983 | -80 kg |  |
Nicholas Da Costa (s. 1961) on brittiläinen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen Euroopan keskisarjan mestari ja kolminkertainen Britannian mestari.
Kilpaura

Da Costa aloitti Kyokushin karaten harjoittelemisen 1978 Bill Walshin ja Glen Sharpen opissa ja voitti jo kuuden kuukauden jälkeen 1979 kansallisen mestaruuden vihreä- ja siitä alempien yksilö- ja joukkuesarjassa. Hän pääsi edustamaan Britannian Kyokushinia vuoden 1979 sekalaiskaraten maailmanmestaruuskisoihin. Da Costa siirtyi pelkästään täyskontaktiin Kyokushinin omiin turnauksiin 1982. Hän voitti aluksi Britannian keskisarjan mestaruuden Frank Williamsia vastaan ja saavutti samana vuonna 1. danin mustan vyön. Hän eteni myös historian toisissa Kyokushinin Euroopan mestaruuskisoissa loppuotteluun, jossa Da Costa hävisi Fleming Jensenille. Seuraavat vuodet 1983 ja 1984 hän eteni molemmilla kerroilla Britannian Openissa loppuotteluun saakka, mutta hävisi ensin David Pickthallille ja toisella kertaa Glenn Sharpelle, joka oli kerran aiemmin voittanut Britannian mestaruuden. Ibutz Oyama Cupissa hän sijoittui kolmanneksi luovutettuaan loukkaantumisen vuoksi. Sitä vastoin hän oli voittamassa kolmen maajoukkueen turnauksessa kultaa Hollantia ja Sveitsiä vastaan. Vuoden 1984 tammikuussa Kyokushinin historian kolmansissa maailmanmestaruuskisoissa Da Costa sijoittui kuudenneksi. Hän voitti viimeisenä päivänä Kazuhiko Ogasawaran, Kenny Uttenyenbordtin, kunnes hävisi puolivälierissä Keiji Sanpeille.
Vuosina 1985–1989 Da Costa saavutti uransa parhaat vuodet kilpailuissa voitettuaan Britannian mestaruuden Glenn Sharpea vastaan. Hän voitti myös ensimmäisen Euroopan mestaruutensa Stanislaw Gwidia vastaan Espanjanssa, sekä Ibutz Oyama Cupin. Da Costa yleni samana vuonna 2. danin mustalle vyölle. Da Costa saavutti uransa kolmannen Britannian mestaruuden 1986, jolloin hän voitti loppuottelussa toistamiseen Glenn Sharpen. Lisäksi hän voitti toistamiseen Ibutz Oyama Cupin kohdattuaan loppuottelussa Istvan Bodin. Seuraavana vuonna 1987 Da Costa eteni jälleen EM-kisojen loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa hävisi mestaruuden Peter Smitille. Da Costa oli samana vuonna marraskuussa maailmanmestaruuskisoissa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Da Costa voitti viimeisenä turnauspäivänä Koichi Okamuran ja Yoshikazu Koin, kunnes putosi jatkosta hävittyään Akiyoshi Matsuille, joka myös voitti maailmanmestaruuden. Da Costa voitti 1988 Australiassa Commonwealth turnauksen alle 85-kiloisten sarjassa ja yleni samana vuonna 3. danin mustalle vyölle. Hän saavutti 1989 toisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Miroslav Zuziakin. Turnauksen jälkeen hän päätti kilpauransa 28-vuotiaana.