stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dekeleia
Maantiede

Dekeleia sijaitsi Parnesvuoren itäpään juurella noin 120 stadioninmittaa tai noin 20 kilometriä Ateenan keskustasta pohjoiseen. Paikka oli Parnesvuoren ja Pentelikonvuoren välisen, Attikan tasangolta Oropokseen ja Boiotiaan päin johtaneen solan suulla. Solan läpi kulki Ateenan ja Theban välinen tie, joka yhdisti Ateenan myös muun muassa sen vallassa olleeseen Euboiaan. Kaupunki oli sen verran korkealla, että sieltä kerrotaan näkyneen Pireuksen satamaan saakka.
Historia

Perinteen mukaan Dekeleia oli yksi Kekropsin ajan Attikan kahdestatoista vanhasta kylästä (kōmē) tai kaupungista (polis), jotka Theseus myytin mukaan yhdisti (synoikismos) Ateenaksi. Dekeleia oli alun perin pieni kaupunki. Myöhemmin se kuului Ateenan valtapiiriin yhtenä sen demoksista. Dekeleian demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin neljä edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kuusi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Dekeleus (Δεκελεύς) tai Dekeleeus (Δεκελεεύς).
Dekeleia oli vanhastaan hyvissä väleissä Spartan kanssa. Peloponnesolaissodan aikana vuonna 413 eaa. spartalaiset valloittivat kaupungin ja sijoittivat sinne varuskunnan kuninkaansa Agiin johdolla ja Alkibiadeen kehotuksesta. Tarkoituksena oli saartaa Ateena maalta käsin ja katkaista sen Euboialta tuleva ruokahuolto. Tämän jälkeen Ateenaan pystyttiin kuljettamaan ruokaa vain meriteitse. Peloponnesolaissodan loppuvaihetta kutsutaan joskus Dekeleian sodaksi juuri tämän takia.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin linnoitusrakennelmien raunioita on löydetty muun muassa Tatóista entisen kuninkaallisen kesäpalatsin puiston alueelta. Paikalta on löydetty muun muassa muureja, keramiikkaa, veistoksia ja piirtokirjoituksia. Tatóissa oleva Palaiókastrona tunnettu kukkula, jolla nykyisin ovat Kreikan kuningassuvun haudat, on todennäköisesti Dekeleian akropolis eli linnavuori ja/tai Agiin rakennuttama linnoitus. Se oli ympäröity noin 800 metrin pituisella muurilla.
Dekapolis

Dekapoliin kaupungit (merkitty punaisella) kartalla.
Dekapolis (m.kreik. Δεκάπολις, lat. Decapolis, ”Kymmenen kaupunkia”) oli kymmenen Palestiinassa ja Syyriassa pääasiassa Jordanjoen itäpuolella sijainneen hellenistisen kaupungin yhteisnimitys alueen roomalaisvallan ensimmäisinä vuosisatoina ajanlaskun alun tienoilla. Dekapoliin kaupungit sijaitsivat nykyisten Jordanian, Israelin ja Syyrian alueilla. Kaupungit eivät välttämättä muodostaneet mitään virallista yhteenliittymää, mutta ne yhdistettiin toisiinsa kulttuurisin, kielellisin ja poliittisin perustein — ne olivat hellenistisen kulttuurin keskuksia muutoin seemiläisellä (heprealaisella ja aramealaisella) alueella.
Maantiede

Dekapoliihin kuului useita kaupunkeja, eikä määrä välttämättä ollut juuri kymmenen. Kaupunkien määrä saattoi myös vaihdella eri aikoina. Useimpien antiikin aikaisten luetteloiden mukaan Dekapoliihin kuuluivat seuraavat kaupungit:
Damaskos, nykyinen Syyrian pääkaupunki
Dion, oletettavasti sama kuin Tell al-Ashari, aiemmin tulkittu samaksi kuin Kapitolias (Beit Ras)
Filadelfeia (Rabbat-Ammon), nykyinen Amman, Jordanian pääkaupunki
Gadara (Umm Qays)
Gerasa (Jerash)
Hippos (Sussita)
Kanatha (Kanata, Kenat)
Pella
Rafana, tulkittu usein samaksi kuin Abila, mutta ehdotettu myös useita muita sijainteja
Skythopolis (Beth-Shean), ainoa Jordanjoen länsipuolella sijainnut kaupunki
Plinius vanhemman mukaan kaupungeista esiintyi useita erilaisia luetteloita, joissa useimmissa esiintyivät yllä mainitut nimet. Eräässä toisessa versiossa nimet olivat muutoin samat, mutta Damaskos puuttui luettelosta, ja Rafana ja Abila oli mainittu erikseen.
Klaudios Ptolemaios luettelee puolestaan yhteensä kahdeksantoista kaupunkia ”Koile-Syyrian ja Dekapoliin” kaupungeiksi, ja niistä yhdeksän on samoja kuin yleisimmässä Dekapoliin kaupunkien luettelossa: Damaskos, Dion, Filadelfeia, Gadara, Gerasa, Hippos, Kanatha, Pella ja Skythopolis. Lisäksi hänellä esiintyy kolme nimeä, joita yleisesti pidetään Dekapoliin kaupunkeina: Abila, Adra ja Kapitolias. Näin eri nimiä on yhteensä nämä sekä Rafana mukaan lukien 13.
Josephus kutsui Skythopolista ”Dekapoliin suurimmaksi kaupungiksi”, mutta ei mainitse muita kaupunkeja. Tämä voi viitata siihen, ettei sitäkin suurempi Damaskos kuulunut Dekapoliihin vielä varhaisina aikoina. Monet Dekapoliin kaupungit sijaitsivat strategisesti tärkeillä paikoilla ja merkittävien kauppateiden varrella.
Maantieteellisessä mielessä termi Dekapolis viittaa kaupunkien välille jääneeseen suhteellisen yhtenäiseen alueeseen. Se käsitti Syyrian eteläosan, osan Peraian alueesta eli Jordanjoen itäpuolen sekä pienen osan Jordanjoen länsipuolesta. Toisaalta Matteuksen evankeliumissa Dekapoliin alue käsitetään eri asiaksi kuin alue ”Jordanin toisella puolen”. Eusebios piti Dekapoliin aluetta sinä osana Peraiaa, joka sijaitsi ”Hippoksen, Pellan ja Gadaran tienoilla”. Pohjoisin Dekapoliin kaupungeista oli Damaskos ja eteläisin Filadelfeia. Dekapoliin aluetta ympäröivät pohjoisessa syyrialainen Hauran, lännessä juutalainen Palestiina, ja idässä ja etelässä nabatealainen Arabia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dekapolis Wikimedia Commonsissa
Filadelfeian eli nykyisen Ammanin roomalainen teatteri.
Hippoksen akropolis.
Skythopoliin raunioita.
Ilona (yhtye)

Ilona oli suomalainen, pääosin naismuusikoista koostunut rock-yhtye, joka vaikutti lähinnä 1980-luvun loppupuolella. Vuoden 1986 Rock SM-kilpailussa yhtye sijoittui kolmanneksi. Yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1988 hitistään "Kesäpano". Pari muuta sinkkua nousi listoilla TOP 20:een. Ilona äänitti Poko Rekords -levy-yhtiölle.
Ilonan hajottua rumpali Taru Huhtajärvi siirtyi Juice Leskisen ETC-yhteeseen 1992 ja myöhemmin Dreadline-yhtyeeseen.
Jäsenet

Tiina "Toni" Lähteenmäki – kitara, laulu
Sirpa Tamlander – laulu
Taru Huhtajärvi – rummut
Leena Heikkilä – basso, laulu
Kata Laurikainen – piano, laulu
Pauliina Hulkko – koskettimet
Sami Ruusukallio – basso, laulu
Julkaisut

Toiset saa (on se niin oikein) (1987)
Ähäkutti (1988)
Ilotulitus (1989)
Periodi 1986–1990 (2006,  kokoelma-albumi)
Aiheesta muualla

Poko Rekordsin artistisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE Elävä arkisto: Ilona Yölinjassa[vanhentunut linkki]
Clarence DeMar

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Clarence DeMar |  Clarence DeMar |  Clarence DeMar |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1924 | maraton |  |
Clarence DeMar (7. kesäkuuta 1888 – 11. kesäkuuta 1958) oli yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija.
DeMarin ensimmäinen maraton oli 1910 juostu Bostonin maraton, jossa hän sijoittui toiseksi. Myöhemmin samana vuonna lääkärit kehottivat häntä lopettamaan juoksu-uransa sydänvaivojen takia. Huolimatta varoituksista hän osallistui seuraavan vuoden Bostonin maratonille ja voitti kilpailun ajalla 2.21.39, joka oli kilpailun ennätys. DeMar osallistui 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa maratonille ja sijoittui 12:nneksi.
Olympialaisten jälkeen DeMar kilpaili maratonilla harvoin. Hän keskittyi opintoihinsa ja valmistui Harvardista vuonna 1915. 1917 hän juoksi jälleen Bostonin maratonin sijoittuen kolmanneksi. Tämän jälkeen hänet valittiin armeijaan. Armeijan jälkeen hän palasi juoksu-uralleen vuonna 1922, kun hän voitti Bostonin maratonin ajalla 2.18.10, mikä oli jälleen reittiennätys. Hän voitti kilpailun myös vuosina 1923 ja 1924. DeMar valittiin 1924 kesäolympialaisiin, missä hän sijoittui pronssille. Olympialaisten jälkeen hän jatkoi juoksu-uraansa menestyksekkäästi voittamalla Bostonin maratonin vuosina 1927, 1928 ja 1930 sekä Baltimoren maratonin 1926 ja 1928. Hän osallistui myös 1928 kesäolympialaisiin ja sijoittui 27:nneksi.
Vuonna 1929 DeMar meni naimisiin ja alkoi työskennellä opettajana. Hän valmistui kesäkuussa 1934 maisteriksi Bostonin yliopistosta. Hän harrasti juoksua lähes koko loppuelämänsä juosten viimeisen maratoninsa 65-vuotiaana. Hän kuoli 70-vuotiaana syöpään.
Pentti Immonen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Pentti Ilmari Immonen
Syntymäaika: 21. lokakuuta 1917
Syntymäpaikka: Lappeenranta
Kuolinaika: 4. huhtikuuta 1994 (76 vuotta)
Kuolinpaikka: Lappeenranta, Suomi
Pelipaikka: keskushyökkääjä
Lempinimi: Peipi
Junioriseurat
: LUM
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1934–1946 | LUM | – | (–) |
| 1947–1950 | WP-35 | – | (–) |
| 1950–1953 | Veiterä | – | (–) |
| 1953–1956 | LaPa | – | (–) |
| 1956–1957 | Veiterä | – | (–) |
Maajoukkue
| 1945–1953 | Suomi | 9 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pentti Ilmari Immonen (21. lokakuuta 1917 Lappeenranta – 4. huhtikuuta 1994 Lappeenranta) oli suomalainen jääpalloilija, jonka pelaajauran viimeiseksi kaudeksi jäi kausi 1956–1957. Pelipaikaltaan hän oli keskushyökkääjä.lähde?
Pentti Immonen aloitti uransa Lappeenrannan Urheilu-Miehissä talvella 1934lähde? ja pelasi ensimmäisen SM-sarjakautensa talvella 1938, jolloin LUM pelasi ensimmäisen SM-sarjakautensa pudoten kuitenkin pääsarjasta. LUM:a hän edusti aina sodan päättymiseen asti. Viimeisenä LUM-kautenaan 1946 hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden 14 maalia. Sen jälkeen hän siirtyi kaudesta 1947 alkaen Varkauteen ja edusti siihen mennessä jo kaksi SM:ää ottanutta WP-35:ttä. Hän oli mukana WP-35:n menestyksessä, kun seura voitti vuosina 1947 ja 1948 Suomen mestaruuden.lähde?
Hän oli palannut Varkaudesta Lappeenrantaan perustamaan 1950 Veiterää ja oli Veiterän ensimmäisten vuosien kapteeni. Immonen voitti vielä  kolme SM-kultaa eli 1950, 1951 ja 1957. Välillä hän pelasi myös Lappeenrannan Pallossa (LaPa), joka oli Veiterän tiukka paikallisvastustaja. Pentti Immonen päätti vuoden 1957 mestaruuteen pitkän uransa 39-vuotiaana.lähde?
Immonen oli pallovarma ja hyvän pelisilmän omaava keskushyökkääjä, joka veti vertoja luistelutaidossa muiden maajoukkueiden hyökkääjille.kenen mukaan? Hän oli paras maalintekijä vuosina 1946, 1952 ja 1957.lähde? Hän pelasi yhdeksän A-maaottelua. Maajoukkueuran huipentuma oli osallistuminen Suomen joukkueen edustajana Oslon vuoden 1952 talviolympialaisiin, jossa jääpallo oli näytöslajina. Aktiiviuran jälkeen Immonen toimi maajoukkueen valmentajana ja valitsijana.
Uinnissa Immonen saavutti SM-pronssia 200 metrin rintauinnissa vuosina 1943, 1945 ja 1946.
Siraba Dembélé

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Siraba Dembélé vuonna 2015. |  Siraba Dembélé vuonna 2015. |  Siraba Dembélé vuonna 2015. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 2017 |  |  |
|  Hopeaa | Kiina 2009 |  |  |
|  Hopeaa | Brasilia 2011 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2016 |  |  |
Siraba Dembélé Pavlović (s. 28. kesäkuuta 1986 Dreux) on ranskalainen käsipalloilija. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa toukokuussa 2006. Hän on saavuttanut olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ja oli mukana jo Lontoon olympialaisissa 2012, joissa Ranska sijoittui viidenneksi. Hän voitti maailmanmestaruuden Saksassa 2017, ja hänet valittiin turnauksen tähdistöjoukkueeseen.  Vuonna 2018 hän voitti Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa. Seuratasolla hän on edustanut kotimaansa seurojen lisäksi tanskalaista Randers HK:ta, makedonialaista ŽRK Vardar Skopjea sekä vuosina 2016–2018 venäläistä Rostov-Donia.
Delfoin Pythian oraakkeli ei enää ennusta runomuodossa

| Delfoin Pythian oraakkeli ei enää ennusta runomuodossa> Περὶ τοῦ μὴ χρᾶν ἔμμετρα νῦν τὴν Πυθίαν.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100
Sarja: Moralia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Delfoin Pythian oraakkeli ei enää ennusta runomuodossa (m.kreik. Περὶ τοῦ μὴ χρᾶν ἔμμετρα νῦν τὴν Πυθίαν, Peri tū mē khrān emmetra nȳn tēn Pythian; lat. De Pythiae oraculis) on Plutarkhoksen Moralia-kokoelmaan (kirja V, 28) kuuluva tutkielma. Se käsittelee Delfoin oraakkelin antamien ennuslauseiden tyyliä sekä oraakkelin muuttunutta käytäntöä: oraakkelin havaitaan lakanneen antamasta ennustuksia runomuodossa.
Plutarkhoksen teos on säilynyt nykyaikaan kahdessa keskiaikaisessa käsikirjoituksessa lähes kokonaisuudessaan: tekstissä on vain muutamia aukkokohtia.
Teos on muodoltaan dialogi. Se koostuu 30:stä suhteellisen lyhyestä luvusta. Dialogin alussa keskustelevat lyhyesti ystävykset Basilokles ja Filinos, kumpikin mahdollisesti delfoilaisia. Filinos kertoo aiemmasta keskustelusta, jossa olivat hänen lisäkseen osallisina nuori pergamonlainen vierailija Diogenianos, Theon, ateenalainen runoilija Serapion, filosofi ja geometrikko Boethos, sekä kaksi temppelin opasta.
Teos antaa esimerkkejä oraakkelin antamista ennustuksista. Tässä yhteydessä mainitaan muun muassa Kroisos, Battos, Lysandros ja Rhodopis. Ennustuksista tehdään havainto, että ne on esitetty yleensä proosamuodossa, mutta varhaisimpina aikoina runomitassa. Muutoksen syyksi mainitaan se, että nykyaika vaatii yksinkertaisuutta ja suoruutta aiemman hämäryyden ja mahtipontisuuden sijaan. Lopussa Plutarkhos kuitenkin toteaa, että samoin kuin aiemmin jotkut valittivat oraakkelinlausumien olevan liian epäselviä, hänen aikanaan jotkut valittavat niiden olevan liian yksinkertaisia.
Kirjallisuutta

Plutarch: The Oracles at Delphi No Longer Given in Verse. Teoksessa Plutarch: Moralia.  (Volume V. Loeb Classical Library 306. Isis and Osiris. The E at Delphi. The Oracles at Delphi No Longer Given in Verse. The Obsolescence of Oracles)  Cambridge, MA:  Harvard University Press.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Plutarch: Why the Pythia Does not now Give Oracles in Verse (englanniksi)
Ikaalisten reitin valuma-alue

Kulovesi ilmakuvassa. Ikaalisten reitin valuma-alueen vedet johdetaan Kuloveteen.
Ikaalisten reitin valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.5) on Suomen vesistöaluejaotuksessa yksi Kokemäenjoen vesistön (vesistöaluetunnus 35) ensimmäisen jakovaiheen osa-alueista. Se käsittää Kokemäenjoen vesistössä alueen, joka kerää vedet Nokialta, Hämeenkyröstä, Ylöjärveltä, Ikaalisista, Jämijärveltä, Parkanosta, Kihniöstä, Kankaanpäästä, Karviasta ja jopa Virroilta ja laskee ne Nokian Siurossa Siuronkosken kautta Kuloveteen, joka kuuluu Kokemäenjoen alueeseen. Kokemäenjoki laskee Porissa Selkämereen. Valuma-alueen pinta-ala on 3 165 km² ja järvisyys 8,6 %.
Alla olevista järvien, jokien ja valuma-alueiden tiedoista suurin osa on tuotu Suomen ympäristö- ja paikkatietopalvelusta (SYKE) sekä Kansalaisen karttapaikasta.
Jakautuminen osa-alueisiin

Ikaalisten reitin valuma-alue jakautuu yhdeksään toisen jakovaiheen osa-alueeseen. Järvireitin lähivaluma-alueen muodostavat (suluissa vesistöaluetunnus):
Mahnalanselän alue (35.51)
Kyrösjärven alue (35.52)
Parkanonjärven alue (35.53)
Järvireitin muut valuma-alueet laskevat
Mahnalanselän alueeseen
Lavajärven valuma-alue (35.59)
Kyrösjärven alueeseen
Jämijärven valuma-alue (35.54)
Kovesjoen valuma-alue (35.55)
Sipsiönjärven valuma-alue (35.58)
Parkanonjärven alueeseen:
Kuivasjärven valuma-alue (35.56)
Aurejärven valuma-alue (35.57)
Mahnalanselän alue (35.51)

Mahnalanselän alue muodostuu Kirkkojärvi-Mahnalanselän ympärillä olevista lyhyistä laskuojista ja ojien valuma-alueista. Se saa suuren osan vesistään Kyrösjärvestä laskevasta Pappilanjoesta ja kaikki sen vedet laskevat Kuloveteen Siuronkosken kautta. Aivan pienet ojat luetaan kuuluvaksi Mahnalanselän lähialueeseen (35.511), jonka pinta-ala on 221 km² ilman Pappilanjoen ja Lavajärven muodostamia valuma-alueita. Näitä ojia suuremmat joet ja ojat muodostavat omat kolmannen jakovaiheen valuma-alueensa. Sellaisia valuma-alueita on Heinoonjoella (35.512), Myllyojalla (35.513), Prentinjoella (35.514), Turkimusojalla (35.515), Turkilanjärvenojalla (35.516) ja Matalusjoella (35.517). Myös Lavajoen valuma-alue (35.59) laskee tänne, mutta sitä kohdellaan toisen jakovaiheen valuma-alueena.
Kyrösjärven alue (35.52)

Kyrösjärven alueen valuma-alueen pinta-ala on noin 580 km². Se jaetaan Kyrösjärven lähialueeseen ja muutamaan pienen ojan ja lyhyen joen valuma-alueisiin. Valuma-alueen suurimpia järviä ovat Kyrösjärvi, Röyhiönjärvi, Iso Karppajärvi ja Vähäjärvi. Kyrösjärven pinta-ala on 96 km² ja se on Suomen 48. suurin järvi.
Parkanonjärven alue (35.53)

Parkanonjärven pääjärvi on Parkanonjärvi, joka laskujoki Vääräjoki laskee Kyrösjärveen. Parkanonjärvi, Riuttasjärvi ja Linnanjärvi muodostavat järviketjun, joka toimii valuma-alueen "runkona" ja jonka läpi vedet virtaavat. Linnanjärveen laskee oikealta Kuivasjärven valuma-alueen (35.56) vedet ja laskujoen alajuoksulla siihen yhtyy Aurejärven valuma-alueen (35.57) laskujoki Poltinjoki. Muita valuma-alueen suuria järviä ovat Vuorijärvi, Kankarinjärvi ja Nerkoonjärvi.
Jämijärven valuma-alue (35.54)

Jämijärven valuma-alueen pääjärvi on Jämijärvi ja sen laskujoki on Jyllinjoki, joka laskee Kyrösjärveen. Jyllinjoessa on kaksi suvannon kaltaista lampea Yläinenlammi ja Alainenlammi. Jokilaaksossa on niiden lisäksi vain yksi muu järvi Salavanjärvi. Jämijärven lähialueella sijaitsee kaksi suurempaa järveä ja useita lampia. Mertiöjärvi ja Ainajärvi laskevat suoraan Jämijärveen. Mainitut lammet ovat Tervalampi, Loukkulampi, Alinen Teerlammi ja Ylinen Teerlammi. Jämijärveen laskee kaksi jokea. Palojoki on pitkä ja kapea joki, jonka valuma-alueella sijaitsee vain kaksi järveä: Palolammi ja Tyykköönjärvi. Naurisjoki, jolla on myös nimet Jämijoki ja Kivijoki, on myös pitkä joki. Sen valuma-alueella sijaitsee Valkiajärvi, Korvajärvi, Röömi ja Iso Kivijärvi.
Kovesjoen valuma-alue (35.55)

Kovesjoen valuma-alueen pääjärvi on sen pääuoman Kovesjoen latvajärvi Kovesjärvi. Myös Kovesjoen sivuhaaroilla on latvajärviä eikä mikään järvi kokoa valuma-alueen vesiä yhteen. Kovesjoen varsi jaetaan kolmeen alueeseen, joista kaksi alinta ovat järvettömiä. Ne ovat Kovesjoen alaosan alue (35.551) ja Kovesjoen keskiosan alue (35.552). Kovesjoen yläosan alueella (35.553) sen sijaan on neljä järveä. Yläosa laskee Kotojärveen ja se alkaa Pirttijärvestä. Matkalla siihen yhtyvät Paattanlammin ja Heinilammen laskuojat. Ylempänä valuma-alueeseen yhtyy vielä Kovesjärven valuma-alueen (35.554) pääuoma Kovesjoki, joka on Kovesjärven laskuoja. Ahvenlampi laskee Kovesjärveen.
Samminluoman valuma-alueen (35.557) pääuoma on pieni Samminluoma, joka on Häädetjärven laskuoja ja joka yhtyy Kovesjokeen Kotojärven alapuolella. Sen valuma-alueella sijaitsevat myös Keidaslammi ja Vehkuri. Hieman alemmaksi yhtyy Kovesjokeen Laholuoman valuma-alueen (35.556) laskuoja Raivaluoma. Ylempänä sen nimi on Laholuoma. Sen valuma-alueella sijaitsevat Alinen Kirjasjärvi, Ylinen Kirjasjärvi ja Rapalampi, jotka muodostavat ketjun. Pieniä suoalueella sijaitsevia lampia ovat Kartiska, Keidaslampi, Ojalammi, Joutsenlammi ja Koivulammi. Toisista erillään sijaitsee pieni Raivalammi.
Kuusijoen valuma-alueen (35.555) pääuoma on Kuusijärvestä alkana Kuusijoki, joka on valuma-alueen suurin sivuhaara. Siihen yhtyy matkan varrella Metsäjärven laskuoja ja alempana Ahvenlammen ja Vehkurin omat laskuojat.
Kuivasjärven valuma-alue (35.56)

Kuivasjärven valuma-alueen pääjärvi on Kuivasjärvi, johon muut valuma-alueen suuremmat ojat laskevat. Järvi laskee vajaa 5 kilometriä pitkän Kuivasjoen kautta Linnanjärveen, joka on Parkanonjärven aluetta. Joessa on suvantoina Niemenlampi ja Ruonanlampi. Kuivasjärven lähialueeseen kuuluvat vielä Kivilampi, Lokalampi ja Kakkurinlampi.
Valuma-alueeseen kuuluu kaksi pientä valuma-aluetta. Kuvasjärven pohjoispäähän laskee Luoma, joka on Vääräjoen valuma-alueen laskuoja. Tähän valuma-alueeseen kuuluvat Liesilampi ja pieni Nokilammi. Muuta lammet, kuten Hangaslampi, Matkuslampi ja pieni Tervajärvi, ovat kuivatettuja järviä. Etelästä laskee Kuivasjärveen Nivusjärven valuma-alueen laskuoja. Sen valuma-alueella sijaitsevat Nivusjärvi ja Hautalampi.
Vatajanjoki on suurin Kuivajärveen laskeva joki, joka saa alkunsa Vatajanjärvestä. Siihen laskevat suoraan  Ahvenlampi, Ylinenjärvi ja Pitkäjärvi, johon laskevat pienemmät lammet Tervajärvi, Lehtolampi ja Löyttylampi. Ylinenjärveen laskee Kärppäluoma, johon yhtyy myös Venesjoen uoma. Kärppäluoma virtaa lännestä tuoden mukanaan turvetuotantoalueiden kuivatusvesiä. Esimerkiksi Lamminpohjalampi ja Sompalampi laskevat tällaista ojaa myöten. Kärppäluoman pääjärvi on Kärppäjärvi. Kärppäluomaan laskevat lännestä pieniä ojiaan myöten pienet lammet kuten Kangas-Lyly, Neva-Lyly, Alkkianlampi, Iso-Koura, Keski-Koura ja Pikku-Koura.
Venesjoki on Ison Venesjärven ja Vähä Venesjärven laskujoki. Iso Venesjärveen laskee suoraan Iso-Valkiainen ja Hakoluomaa myöten Hakojärvi. Venesjoen yläosaan laskevat Vähä-Valkiaisen lyhyt laskuoja, Vähä Pelijärvi ja Iso Pelijärven laskuoja. Iso Pelijärveen laskee Iso Kivijärvi.
Aurejärven valuma-alue (35.57)

Vaikka valuma-alueen suurin järvi onkin Aurejärvi, voidaan toisesta syystä pitää jotakin muuta järveä valuma-alueen pääjärvenä. Tämä siksi, että tällaisen järveen kertyy muita valuma-alueen jokien sivuhaarojen vesiä. Jos valuma-alueen vesistöjä kuvataan lähtien liikkeelle sen alajuoksulta, voidaan muodostaa siita puumaisesti haarautuva mielikuva. Poltinjoki yhtyy Parkanonjärvestä laskevaan Vääräjokeen hieman ennen sen laskemista Kyrösjärveen. Poltinjoki on Leppäsjärven laskujoki. Poltinjoen suvantomaisia laajentumia ovat Teurulampi, Lierulampi ja Poltinkosken suvanto. Leppäsjärveen laskevat toistakymmentä pienempää järveä.
Suurin joki tuo Ruojärven vedet Leppäsjärveen. Ruojärveen laskee Sammatinjoen valuma-alueen vedet. Valuma-alueella sijaitsevat Lehtijärvi, Ylisenlampi, Marjolampi ja Jaakkolanjärvi, jotka ketjuttavat Sammatinjokea. Jokeen yhtyy metsästä pieni Korpilampi. Joen latvoilla sijaitsee vielä lähes kymmenen pienempää järveä.
Ruojärveen laskee myös suurempi Melajoki, jonka yläjuoksulla on ennen Vahojärveä järviketju. Alajuoksulla ovat nimittäin Vähäjärvi, Hankalampi ja Hankajärvi. Hankalampeen laskevat Kaakkurilammen ja Haverinlammen laskuojat. Vanhojärvi kokoaa pienein järvien laskuojia, joita on lähes 20. Pohjoisesta laskee Liesiojan kautta Liesijärvi ja Haukilampi.
Aurejoki virtaa pohjoisesta ja on Aurejärven laskujoki. Joessa olevat suvantomaiset lammet ovat pohjoisesta luetteloiden Käärmelammi, Saunalammi, Kukkaroinen, Petäjäjärvi ja Onkilampi. Tälle välille yhtyvät myös Vääräjärven, Läiskiöslammen, Vähä Ojajärven, Ojajärven, Vähä Petäjäjärven laskuojat.
Aurejärven alueeseen laskevat muutamat pienet järvet ja neljän pienen valuma-alueen järvet. Jänisojan valuma-alueella on vain kolme järveä, mutta Iso-Tervajärven alueella on seitsemän, joista kaksi suurinta ovat Talasjärvi ja Iso Tervajärvi. Pitkäjärven valuma-alueella sijaitsee kuusi järveä, joista suurimmat ovat Pitkäjärvi ja Valkeajärvi. Suurimmalla Vähä Mustajärven valuma-alueella sijaitsee 25 järveä. Useimmat ovat pieniä, mutta isoimmat ovat Iso Mustajärvi, Poikelisjärvi, Heinuu, Kivijärvi ja Vähä Mustajärvi.