Imusuonisto
Anatomia

Pienin imusuonityyppi on imuhiussuoni (vas lymphocapillare), joka alkaa umpipussina kudossolujen välistä. Runsaimmin niitä on ihon ja limakalvojen epiteelin alla. Imuhiussuonten seinämät ovat ohuet ja hatarat. Seinämä muodostuu terminaalisissa imuhiussuonissa yksinkertaisesta levyepiteelistä, jota kutsutaan endoteeliksi. Endoteelisolut ovat seinämässä osittain toistensa päällä, mutta päällekkäiset osat eivät kuitenkaan ole kiinni viereisissä soluissa. Näin imuhiussuonen seinään muodostuu imusuoniläpällä varustettuja aukkoja, joista soluvälineste pääsee imusuonistoon. Näiden aukkojen suuren koon vuoksi imuhiussuonet läpäisevät melko hyvin valkuaisaineita ja muita suurempia partikkeleita kuten bakteereja sekä soluja. Nesteen aiheuttama paine imusuonen sisällä pakottaa läpät kiinni, jolloin imuneste ei pääse takaisin soluvälitilaan.
Imuhiussuonet yhtyvät suuremmiksi imusuoniksi, imusuonirungoiksi (toisinaan käytetään myös nimeä imutierungot) (trunci lymphatici):
sisempää kaulalaskimoa seuraava imusuonirunko (oikea ja vasen) (truncus lymphaticus jugularis (dexter et sinister)), joka tuo imunestettä pään ja kaulan alueelta
solislaskimoa seuraava imusuonirunko (oikea ja vasen) (truncus lymphaticus subclavius (dexter et sinister)), joka tuo imunestettä yläraajasta
keuhkoputkien ja välikarsinan imusuonirunko (oikea ja vasen) (truncus lymphaticus bronchomediastinalis (dexter et sinister)), joka tuo imunestettä sydämestä, keuhkoista ja välikarsinasta
suoliston imusuonirungot (trunci lymphatici intestinales), jotka tuovat imunestettä suolistosta maitiaissäiliöön (cisterna chyli)
alaraajan ja lantion imusuonirunko (truncus lymphaticus lumbalis), parillinen imusuonirunko, joka tuo imunestettä alaraajasta ja lantiosta maitiaissäiliöön.
Suurin imusuonirunko on rintatiehyt (ductus thoracicus), joksi yhtyvät alaruumiista ja yläruumiin vasemmasta puoliskosta imunestettä tuovat imusuonirungot. Rintatiehyt laskee verenkiertoon vasemman solislaskimon (vena subclavia) ja vasemman sisemmän kaulalaskimon (vena jugularis interna) kulmauksessa. Oikean puolen pään ja rinnanseudun imuneste kerääntyy kuitenkin oikeaan imutiehyeen (ductus lymphaticus dexter), joka laskee verenkiertoon oikean solislaskimon (vena subclavia) ja oikean sisemmän kaulalaskimon (vena jugularis interna) kulmauksessa. Ennen verenkiertoon laskemistaan imuneste suodattuu ainakin yhden imusolmukkeen lävitse.
Imusuonten histologinen rakenne muistuttaa laskimoiden rakennetta. Suonissa on yhdensuuntaisia läppiä, jotka estävät nesteen takaisinvirtauksen väärään suuntaan. Lisäksi suurempien imusuonten seinämässä on ohut kerros sileää lihasta. Imunesteen aiheuttama seinämän venytys saa aikaan tämän lihaksen rytmisen supistumisen, joka puolestaan työntää imunestettä eteenpäin suonessa.
Alemmilla selkärankaisilla imusuonistoon liittyy laajoja onteloita, esimerkiksi sammakkoeläinten lymfapussit. Pitkään ajateltiin, että keskushermostossa ei olisi lainkaan imusuonia.  Vuonna 2015 aivojen kovakalvon laskimo-onteloista (laskimopoukamista) kuitenkin löytyi  toimivia imusuonia, jotka ovat osa glymfaattista järjestelmää, joka muun muassa unen aikana puhdistaa aivojen peruskudosta aivo-selkäydinnesteen avulla. Helsingin yliopiston professori Kari Alitalo oli löydössä keskeisessä osassa.