stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tukilentolaivue

| Tukilentolaivue |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1. tammikuuta 1997 -
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Ilmavoimat
Rooli:  kuljetus-, yhteys- ja tiedustelulaivue, tutkimus- ja koelentotoiminta
Osa joukkoa:  Satakunnan Lennosto
Tukikohta:  Pirkkala
Kalusto:  Learjet 35, Casa C-295, Pilatus PC-12, Hawk, Hornet, Vinka
Marssi:  Kotkan pojat (19.9.1997)
Vuosipäivät:  1. lokakuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Everstiluutnantti Petri Landkammer (2019)
Tukilentolaivue (TukiLLv) on Suomen ilmavoimiin Satakunnan Lennoston Pirkkalan lentokentälle sijoitettu joukkoyksikkö.
Laivueen tehtävänä on puolustusvoimien ja valtiohallinnon tukeminen tukilentotoiminnalla sekä tutkimus- ja koelentotoiminta. Sen muita tehtäviä ovat mm. lentokuljetukset, laskuvarjohyppytoiminta, ilma- ja kartoituskuvaukset ja maalinhinaukset. lähde?
Aiemmin itsenäisenä toiminut laivue liitettiin Ilmasotakoulun organisaatioon 1. tammikuuta 2005 koulun nimenvaihdoksen yhteydessä. Pirkkalaan laivue siirtyi 1. heinäkuuta 2014 ja 1. tammikuuta 2015 alkaen laivue liitettiin virallisesti Satakunnan Lennostoon. lähde?
Nykyaika

Laivue operoi ilmavoimien kuljetus- ja yhteyskoneilla kuten EADS CASA C-295M (CC), Learjet 35 (LJ), Pilatus PC-12NG (PI) ja Valmet L-70 Vinka (VN) sekä tutkimus- ja koelentokoneilla BAe Hawk (HW) ja F/A Hornet (HN) Pirkkalan tukikohdassa. Laivue jakautuu lentueisiin: lähde?
1. lentue –  CC
2. lentue -  LJ
3. lentue –  PI.
Vuoden 2012 helmikuussa julkistetussa puolustusvoimauudistuksessa Tukilentolaivue päätettiin siirtää Pirkkalaan vuonna 2014. Samalla siihen liitettiin aiemmin Jämsän Hallissa sijainnut Ilmavoimien Koelentokeskus.
Historia ja perinteet

Laivue perustettiin 1. tammikuuta 1997 Tikkakoskella  lakkautetuista Tiedustelulentolaivueesta (TiedLLv) ja Utiin Kuljetuslentolaivueesta (KuljLLv), josta uuteen yksikköön liitettiin vain kuljetuslentue. Kuljetuslentolaivueen helikopterilentue siirrettiin samalla maavoimiin.
Laivueen hihamerkeissä on seuraavat eri lentueiden symbolit:
1. Ltue: potkuri ja suunnistuskehä (kuvaa kartoitustoimintaa)
2. Ltue: lentokoneen profiili ja kameran keilakuvio (kuvaa lentokuvaustoimintaa)
3. Ltue: potkuri ja viestisalamat (kuvaa elso-toimintaa)
Itsenäisen joukko-osaston vuosipäivä oli 1. lokakuuta ja kunniamarssi Kotkan pojat.
Komentajat

Laivueen komentajina ovat olleet lähde?:
everstiluutnantti Kimmo Hyvärinen 1.1.2011–1.6.2013
everstiluutnantti Arto Kupiainen (s. 1961) 1.1.2006–31.12.2010
everstiluutnantti Jukka Rastas (itsenäisen TukiLLv:n kom.) 1.9.1998–31.12.2005
everstiluutnantti Ismo Partio  1.1.1997–31.8.1998
Tubmanburg

| Tubmanburg Vai Tieda, Bomi Hills, Vaitown |
| --- | --- |
 Tubmanburg
 Koordinaatit: 6°52′N, 10°49′W 
Valtio:  Liberia
Lääni:  Bomi
Hallinto:  
 – Pormestari:  Ghilley D. Karnley, Sr.
Korkeus:  145 m
Väkiluku (2008):  13 114
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tubmanburg (myös Bomi, entinen Vaitown) on Bomin läänin pääkaupunki Liberiassa. Se sijaitsee Bomin kukkuloilla pääkaupunki Monroviasta luoteeseen. Vuonna 2008 suoritetussa väestönlaskennassa Tubmanburgissa oli 13 144 asukasta,
Ennen sisällissotaa kaupunki oli tunnettu rautamalmi- ja timanttikaivoksista. Nykyisin kaupungin tunnusmerkkinä on neljän kilometrin päässä kaupungista, Bomin kukkuloiden keskellä oleva 106 metrin syvyinen Blue Lake ("Sininen järvi"), joka syntyi kaivosmiesten osuttua vesisuoneen ja veden täytettyä valtavan kaivoskuopan.
Maantiede

Tubmanburg sijaitsee 64 km:n päässä maan pääkaupungista Monroviasta. Gbarpolun läänin pääkaupunkiin Bopoluun sieltä on 42 km. Tubmanburgista Monroviaan kulkeva tie on maakunnan parhaassa kunnossa. Muualla jokien halkomassa maakunnassa liikkumista haittaavat sisällissodassa vaurioituneet sillat.
Ilmasto on lämmin koko vuoden. Sadekausi kestää huhtikuun alusta lokakuun loppuun, kuiva kausi marraskuusta maaliskuuhun. Alueen keskimääräinen sademäärä on noin 2 000 mm.
Historia

Hollantilaiset etsivät alueella timantteja mutta löysivät rautaesiintymiä jo 1930-luvulla. Amerikkalainen Lansdell K. Christie aloitti alueella kaivostoiminnan vuonna 1946 presidentti William Tubmanin avointen ovien politiikan rohkaisemana. Hän löysi rikasta rautamalmia ja perusti kaivosyhtiö Liberian Mining Companyn (LMC).
LMC lopetti rautamalmin kaivamisen kaupungissa kolmenkymmenen vuoden kaivostoiminnan jälkeen 1976 ja jätti kaupungille vain lempinimen ”Bomi Hole” alueella sijaitsevien suurten kaivoskuoppien mukaan. Professori Armaso Bawnin mukaan silloinen hallinto epäonnistui alueen asukkaiden elämän kohentamisessa, ja niin kaupunki jäi taloudeltaan hyvin alikehittyneeksi. ”Blue Lake” muodostui neljä kilometriä kaupungista sijaitsevaan suureen kaivoskuoppaan vuoden 1978 tienoilla.
Kaupunki kärsi suuria tuhoja Liberian 14-vuotisen sisällissodan aikana. Kapinallisryhmä ULIMO otti elo-syyskuussa 1992 haltuunsa Tubmanburgin timanttikaivokset. Maalis-huhtikuussa 1994 kansallisen siirtymähallituksen aseistariisuntaoperaatio pysähtyi Tubmanburgissa, jossa ULIMO mellakoi aseistariisuntaa vastaan. Toukokuussa 1994 ULIMO kävi Tubmanburgin ympäristössä raskaita sisäisiä taisteluja järjestön jakautuessa kahtia Alhaji Kromahin johtamiin mandinkoihin (ULIMO-K) ja Roosevelt Johnsonin johtamiin krahn-heimolaisiin (ULIMO-J). Kaupungissa puhkesi jälleen joulukuussa 1995 ECOMOG:n ja ULIMO-J-ryhmän välisiä väkivaltaisuuksia. Roosevelt Johnsonille uskolliset ULIMO-J-joukot vastustivat jälleen aseistariisuntaa ja halusivat säilyttää timanttikaivokset hallinnassaan. Charles Taylorin NPFL-joukot ja Kromahin ULIMO-K-joukot liittyivät taisteluihin.
Tubmanburg oli vuoden 2003 taisteluissa presidentti Charles Tayloria vastaan taistelleen Liberians United for Reconciliation and Democracy (LURD) -sissiorganisaation päämaja. Monet kaupungin asukkaista pakenivat sisällissodan aikana useiksi vuosiksi naapurimaiden pakolaisleireille tai Liberian sisäisille leireille. Sodan jälkeen kaupungissa valvoivat järjestystä pakistanilaiset ja nigerialaiset UNMIL-joukot.
Väestö

Vuonna 2008 suoritetussa väestönlaskennassa Tubmanburgissa oli 13 144 asukasta, joista 6 555 oli miehiä ja 6 559 naisia. Tubmanburg on Liberian 13. suurin kaupunki.
Alueen suurin etninen ryhmä ovat golat, muita ovat deit, kpellet ja mandinkat. Islam on alueen vallitseva uskonto.
Talous

Alueen kaivostoiminta oli ennen sisällissotaa vilkasta. Tubmanburgin timanttikeskus avattiin sodan jälkeen vuonna 2007, mutta veritimanttien takia asetetut kauppasaarrot ovat haitanneet timanttivarojen kaupallista hyödyntämistä.
Tubmanburgissa toimii Liberian ensimmäinen kivennäisvesipullottamo Blue Lake natural drinking water, joka hyödyntää Sinistä järveä markkinoinnissaan. Vuonna 2009 Sinisen järven ympärille suunniteltiin myös matkailun kehittämistä ja lisäinvestointeja. Järvestä poistettiin kaislaa, järven lähistöllä olevaa rakennuskantaa parannettiin, ja noin 200 alueen nuorta sai koulutusta rakennustoimintaan, kuten muuraamiseen, maalaamiseen ja puusepäntaitoihin.
Tubmanburgissa toimii alueellinen radioasema Radio Bomi.
Blue Lake
Saappola

| Saappola Заполье, Zapolje |
| --- | --- |
 Saappola
 Koordinaatit: 59°26′54″N, 28°45′32″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Opolja
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2017):  59
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saappola (myös Saappolja, ven. Запо́лье, Zapolje) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Opoljan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee kuusi kilometriä Opoljasta länteen. Kylässä on 59 asukasta (vuonna 2017).
Opoljan pogostaan kuulunut kylä mainitaan Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Sen nimi liittyy Opoljan laajaan peltoaukeaan ja tarkoittaa ’pellon takana sijaitsevaa’ (ven. za polem).
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Saappolassa asui 305 venäläistä ja 45 Novasolkan luterilaiseen seurakuntaan kuulunutta savakkoa. Venäläiset kuuluivat vuodesta 1804 lähtien Opoljan ortodoksiseen seurakuntaan, mutta kävivät mieluummin lähempänä sijaitsevassa Kerstovan kirkossa. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajien maaorjia.
1800-luvun lopussa Saappola kuului kyläkuntana Opoljan volostiin. Vuonna 1899 siellä oli 197 asukasta, joista 127 oli venäläisiä, 34 virolaisia, 30 suomalaisia ja kuusi ”sekoittuneita”. Luterilaisia oli 62 henkeä.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Saappola muodosti kyläneuvoston, joka kuului ensin Opoljan ja sitten Jastrebinon volostiin. Vuodesta 1924 lähtien kylä kuului Hovinkylän ja toisen maailmansodan jälkeen Opoljan kyläneuvostoon. Saappolassa oli 185 asukasta vuonna 1928 ja 133 vuonna 1958.
Kylässä on nykyään etupäässä huvila-asutusta. Sen lähellä sijaitsee puutarhapalsta-alue.
Saaren vaakuna

Saaren vaakuna (1959–2004)
Saaren vaakuna oli Saaren kunnan tunnus. Vaakunan apilat ja puulapion kärki viittaavat maatalouteen, johon viljelysmaat on saatu suurelta osin erämaista raivaamalla järvenlaskulla. Tähän viittaa myös vaakunan kilven väri.
Vaakunan selitys kuuluu seuraavasti: ”Sinisessä kentässä hopeinen varreton puulapio kärki alaspäin. Saatteena lakioittain kolme hopeista apilanlehteä.” Vaakunan on suunnitellut Erkki Paakkinen, ja Saaren kunnanvaltuusto hyväksyi sen 28. helmikuuta 1959. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. toukokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2005, kun Saari ja Uukuniemi yhdistyivät Parikkalan kuntaan.
Tsetsekärpäset

| Tsetsekärpäset |
| --- | --- |
 Glossina morsitans
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläimet Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Heimo::  Glossinidae
Suku::  Tsetsekärpäset Glossina  Wiedemann, 1830

Katso myös
   Tsetsekärpäset Wikispeciesissä   Tsetsekärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tsetsekärpäset (Glossina) on kärpästen suku ja Glossinidae-heimon ainoa suku. Suvusta tunnetaan 23 lajia. Ne imevät verta ja levittävät Trypanosoma-siimaeliöitä, jotka aiheuttavat unitautia ihmisille ja karjalle.
Levinneisyysalue

Tsetsekärpäsiä elää vain Afrikassa sekä lounaisessa Saudi-Arabiassa. Niiden 11 miljoonan neliökilometrin laajuista levinneisyysaluetta Afrikassa Kalaharin autiomaan ja Saharan välissä kutsutaan "tsetse-vyöksi", jolla niiden levittämä unitauti vaikeuttaa karjankasvatusta huomattavasti.
Piirteet

Tsetsekärpänen on hiukan huonekärpästä suurempi. Naaras ja koiras ovat hyvin samannäköisiä, mutta koiraalla on pieni ihmissilmin havaittava nystyrä vatsassaan. Levossa tsetsekärpänen pitää siipiään tunnusomaisesti limittäin vartalonsa päällä niin että siivet muistuttavat kieltä (latinaksi glossa). Keskellä siipeä on lihakirveen terän muotoinen solu. Lentäessään kärpäset pitävät kuuluvaa, hiukan häiritsevää ääntä.
Imukärsän tyvessä on lihaksikas kupu. Levossa imukärsä osoittaa suoraan eteenpäin, ruokaillessa alaspäin. Kärpänen puhkaisee imukärsänsä päällä saaliinsa ihon ja imee verta sen hiussuonesta.
Toistensa päälle levossa taivutetut siivet.
Siiven lihakirveskuvio.
Suuret silmät ja imukärsä.
Lajit

Glossina-sukuun kuuluu 23 lajia. Ne jaetaan kolmeen ryhmään niiden levinneisyyden, käyttäytymisen ja morfologian perusteella.
| Alaryhmä | Koko (mm) | Levinneisyysalue | Lajit |
| --- | --- | --- | --- |
| Morsitanis | 7,5–11 | kaikenlainen savanni aina aavikon reunoille asti | G. austeni, G. morsitans, G. pallidipes, G. swynnertoni |
| Fusca | 10–13 | sademetsät ja puusavanni | G. fusca G. nigrofusca, G. fuscipleuris, G. schwetzi, G. longipennis, G. severini, G. medicorum, G. vanhoofi, G. tabaniformis, G. brevipalpis, G. longipennis, G. haningtoni, G. frezili,  G. nashi |
| Palpalis | 6,5–11 | sademetsät ja niiden jatkeet, savannien vadit ja järvenrannat | G. palpalis, G. tachinoides, G. caliginea, G. fuscipes, G. palicera |
Ravinto

Aikuiset tsetsekärpäset ovat pääasiassa päiväaktiivisia. Ne oleskelevat kasvillisuuden seassa ja odottavat veriateriaa. Muuta ravintoa ne eivät koko elämänsä aikana kaipaa, sillä toukkanakin ne ruokailevat vain emonsa sisässä. Tsetsekärpäsen täytyy syödä joka toinen päivä.
Kärpänen löytää saaliinsa yleensä sen liikkeen perusteella, minkä vuoksi se usein jahtaa kaikenlaisia nopeasti liikkuvia kohteita, mukaan lukien autoja ja moottoripyöriä. Lähempänä saalista kärpänen katsoo myös kohteen muotoa ja väriä sekä haistaa sen hengityksen ja virtsan. Eri lajit ovat herkkiä erilaisille hajuille.
Tsetsekärpäsen yleisintä saalista ovat nisäkkäät, mutta vesistöillä elävät lajit juovat myös matelijoiden verta. Eri lajit suosivat eri saaliita. Kun villieläimistä on puutetta, kärpäset käyvät karjan kimppuun. Seeprat tsetsekärpänen jättää rauhaan, ja ihmisiäkin se puree vain harvoin. Useimmin ihmisen kimppuun käyviä lajeja ovat Glossina palpalis, Glossina tachinoides ja Glossina fuscipes, ja niistä 80-prosenttisesti koiraat, sillä naaraat suosivat suurempia nisäkkäitä.
Lisääntyminen

Naaras parittelee yleensä vain yhden kerran elämässään. Se tuottaa kerrallaan yhden munan, joka kehittyy toukaksi naaraan kohdussa. Siellä toukka nauttii emonsa tuottamaa ravintoa. Kymmenen päivän kuluttua toukka jättää emonsa ja kaivautuu maahan, missä se koteloituu jo muutamassa tunnissa. Tummanruskeasta kotelosta kuoriutuu aikuinen kärpänen 30 vuorokauden kuluttua. Emo tuottaa uuden toukan 7–11 vuorokauden välein, koko elämänsä aikana yhteensä enintään 12 toukkaa.
Taudinlevittäjänä

Tsetsekärpäset eivät esiinny kovinkaan suurilukuisina. Ne ovat kuitenkin hyvin haitallisia, sillä ne toimivat unitautia levittävän Trypanosoma-siimaeliön kantajina, ja levittävät sitä eläimestä toiseen verta juodessaan. Eläinten unitautia kutsutaan myös naganataudiksi.
Unitaudin arvioitiin aiheuttavan noin 9 000 ihmisen kuoleman vuosittain (2010). Tsetsekärpästen ja naganataudin vaikutuksesta monissa Saharan eteläpuolisen Afrikan maissa laajamittaista nautaeläimiä hyödyntävää kiertoviljelyä on pidetty mahdottomana ja tätä on pidetty eräänä keskeisenä syynä maaseudun köyhyyteen näissä maissa. Suurten kotieläinten puute on aiheuttanut, että peltoja on muokattu paljolti ihmisvoimin kuokalla eikä tehokkaammin eläinten vetämillä auroilla. Eläinten unitaudin johdosta maidon, lihan ja lannan tuotanto vähenee paljon, ja tiineeksi tulleiden eläinten keskenmenoriski kasvaa. Vähitellen hoitamaton sairastunut eläin menehtyy (arviolta 3 milj. nautakuolemaa vuosittain). Tällä on valtava merkitys tsetsekärpäsen esiintymisalueilla elävien vähävaraisten pienviljelijöiden toimeentuloon. Eläinten pito alueella kannattaa vain jatkuvan estolääkityksen avulla, mistä aiheutuu usein lääkeresistiivisyyteen liittyviä ongelmia ja mitä eläinlääkeväärennykset vaikeuttavat. Vuosittaisten maataloustuotannon rahallisten menetysten arvioitiin olleen Afrikan tsetsekärpästen esiintymisalueella tästä syystä vuonna 2001 yhteensä 4,75 miljardia dollaria.
On havaittu että joillain nautaroduilla, kuten länsiafrikkalaisella, Guineasta peräisin olevalla N'Damalla, on huomattava vastustuskyky Trypanosoma-siimaeliöitä vastaan, vaikka eläinten maidontuotanto laskeekin mikäli ne saavat siimaeliön tartunnan. Siksi N'Damoja laidunnetaankin useissa Länsi- ja Keski-Afrikan maissa (eteläinen Senegal, Guinea-Bissau, Gambia, Mali, Norsunluurannikko, Liberia, Nigeria ja Sierra Leone).
Tsetsekärpästä torjutaan hyönteismyrkkyruiskutuksilla, myrkytetyillä ansoilla ja levittämällä steriilejä koiraita.
Aiheesta muualla

Tsetse.org (englanniksi)
Trypanosomiasis, human African (sleeping sickness), Updated Feb. 2016 (englanniksi) (who.int)
Trypanosomiasis, African (englanniksi) (cdc.gov)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q205256  Wikispecies: Glossina  ADW: Glossinidae  BioLib: 116598  BOLD: 103823  CoL: 4P8M  EoL: 56214  EPPO: 1GLOSG  GBIF: 1456841  iNaturalist: 67370  IRMNG: 1406594  ISC: 102385  NCBI: 7393  Open Tree of Life: 753708  Paleobiology Database: 139454  uBio: 4178333
Tulivuorikotilot

| Tulivuorikotilot |
| --- | --- |
 Fissurella volcano
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Vetigastropoda
Lahko::  Lepetellida
Heimo::  Tulivuorikotilot Fissurellidae  Fleming, 1822
Alaheimot
 Diodorinae  Emarginulinae  Fissurellinae  Rimulinae  Zeidorinae 
Katso myös
   Tulivuorikotilot Wikispeciesissä   Tulivuorikotilot Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tulivuorikotilot (Fissurellidae) on kotiloihin kuuluva nilviäisheimo. Heimon lajeja tavataan merivesistä.
Taksonomia ja anatomia

Tulivuorikotilot jaetaan viiteen alaheimoon ja 48 sukuun. Lajeja heimossa on yli 500. Tulivuorikotiloiden kuori on muodoltaan kartiomainen tai litteä, ja kuoren huipussa on aukko. Kuori voi olla sileä tai uurteinen. Nuorten kotiloiden kuori on spiraalimainen. Tulivuorikotiloilla on kaksi kidusta, sydäntä ja munuaista.
Levinneisyys ja elintavat

Tulivuorikotiloita tavataan kaikista valtameristä lauhkeilta ja lämpimiltä alueilta. Ne elävät niin matalissa kuin syvissäkin vesissä kivikkoisilla alueilla ja usein kivien alla. Heimon lajit syövät useimmiten leviä ja eloperäistä ainesta, mutta osan ravintoa ovat sienieläimet.
Siti binti Saad

| Siti binti Saad> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: n. 1880
Kuollut: 1950
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Laulukielet:  swahili
Tyylilajit:  taarab
Levy-yhtiöt:  Columbia Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Siti binti Saad (n. 1880–1950) oli Itä-Afrikassa tunnettu swahililaulaja. Siti oli Columbia Recordsin kautta ensimmäinen kaupalliseen levitykseen päässyt itäafrikkalainen esiintyjä ja hänen tyylilajinsa oli sansibarilainen taarab.
Elämäkerta

Siti binti Saad syntyi vuoden 1880 paikkeilla Fumban kylässä Sansibarin saarella. Hänen isänsä oli taustaltaan nyamwezi maanviljelijä ja äiti mzigua savenvalaja. Lapsena Sitiä kutsuttiin nimellä Mtumwa eli orja. Halventavien nimien antaminen lapsille on swahilien perinne. Siti ei käynyt nuorena koulua ja oli lukutaidoton. Hänen vanhempansa halusivat tehdä hänestä äitinsä tapaan savenvalajan, mutta Siti ei oppinut ammattia. Sen sijaan hän teki töitä kantamalla äitinsä tekemiä saviruukkuja kaupunkiin. Hän meni myös naimisiin, mutta liitto oli onneton ja Siti muutti kaupunkiin. Paikallinen luutunsoittaja opetti hänet laulamaan ja puhumaan arabiaa. Noin 31-vuotiaana hän liittyi luuttua, mandoliinia ja tamburiinia soittaneeseen yhtyeeseen alkaen samalla käyttää nimeä Siti.
Swahiliyhtyeillä oli Sansibarissa pitkä historia ja monista naislaulajista tuli tunnettuja. Tyyli tunnettiin nimellä taarab ja se oli peräisin arabiankielisestä hovimusiikista. Siti uudisti tyyliä esimerkiksi esittämällä sitä arabian sijaan swahilksi. Siti keräsi mainetta taitavana laulajana ja hän pääsi esiintymään Sansibarin sulttaani Khalifa bin Harubille, jolle yhtye oli tehnyt tarkoitusta varten oman laulunsa. Vuonna 1927 hänestä kiinnostui Columbia Records (His Master's Voice eli HMV), joka teki Sitin lauluista gramofonitallenteita Mumbaissa eli silloisessa Bombayssa. Siti tuli näin kuuluisaksi myös Brittiläisessä Intiassa. Siti äänitti yhteensä noin 100 laulua ja vuoteen 1931 mennessä hänen äänityksiään oli myyty arviolta 72 00:lle kuuntelijalle. Hän oli myös ensimmäinen kaupallisesti äänittämään päässyt itäafrikkalainen muusikko. Sitin palatessa Sansibarille hänen kansansuosionsa oli kasvanut entisestään ja hän matkusti esiintyen esimerkiksi Pemballa, sekä mantereella Keniassa, Tanganjikassa ja Ugandassa. Shaaban Robert kuuli Sitin esiintyvän ensimmäistä kertaa vuonna 1936 ja tutustui tähän Sitin viimeisten elinkuukausien aikana. Siti kuoli 1950 ja Shaaban Robert julkaisi hänen elämäkertansa Wasifu wa Siti binti Saad vuonna 1967.
Siti binti Saad valokuvassa keskellä valkoisessa asussa vuoden 1930 paikkeilla.
S.I.A.I. (Savoia)

S.I.A.I. (Savoia) S.9
S.I.A.I. (Savoia) S.9 oli italialainen lentovene, jonka valmistus alkoi vuonna 1918. Sen valmistaja oli Società Idrovolanti Alta Italia (S.I.A.I.). S.9:n on väitetty perustuvan ranskalaiseen FBA-lentoveneeseen.
Käyttö Suomessa

Suomen ilmavoimilla oli yksi S.9 -lentovene, jonka Italia lahjoitti Suomelle syyskuussa 1919. Se tuhoutui majuri Väinö Mikkolan ohjaamana Santahaminassa toukokuussa 1920, kun kone osui vedenpintaan liian suurella vajoamisnopeudella. Italiasta yritettiin syyskuussa 1920 tuoda ilmavoimille kaksi suomalaisen tupakkatehtailija A. K. Christidesin rahoittamaa konetta lisää. Koneet kuitenkin tuhoutuivat siirtolennon alussa, todennäköisesti potkurien hajoamisen takia. Surmansa saaneita lentäjiä kutsutaan alppilentäjiksi.
Tekniset tiedot

Tyyppi: Kaksipaikkainen ja -tasoinen lentovene
Moottori: Fiat A-12 bis, teho 220 kW (300 hv)
Kärkiväli: 13,2 m
Pituus: 10 m
Korkeus: 3,9 m
Siipipinta-ala: 48,1 m²
Lentopaino: 1 740 kg
Suurin nopeus: 140 km/h
Lentoaika: 4 h.
Tuivio

| Tuivio |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Tuiviot Microbiota
Laji::  decussata
Kaksiosainen nimi
 Microbiota decussata  Kom., 1923 
Katso myös
   Tuivio Wikispeciesissä   Tuivio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuivio (Microbiota decussata) on sypressikasvien heimoon kuuluva ainavihreä matala pensas. Tuivio kasvaa luonnonvaraisena ja on kotoperäinen Sihote-Alinin vuoristossa Venäjän kaukoidässä, mistä se löydettiin vasta 1920-luvulla. Se on suvun Microbiota ainoa laji. Geneettisten tutkimusten perusteella sen lähin sukulaislaji on idäntuija (Platycladus orientalis).
Kuvaus

Tuivio on matala, leveähkö ja kasvutavaltaan suikertava havupensas. Se kasvaa yleensä 20–30 senttimetriä korkeaksi, joskus lähes metrin korkuiseksi. Suomumaiset lehdet ovat 2–4 mm pitkiä. Lehdet muuttuvat väritykseltään kuparinruskeiksi talvella ja vihertyvät uudelleen keväällä. Kävyt ovat 2–3 mm pitkiä, ja ne ovat pienimpiä havupuiden kävyistä. Siivettömät siemenet ovat 2 mm pitkiä, ja kävyissä on yleensä vain yksi siemen, harvoin kaksi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tuivio kasvaa luonnonvaraisena Venäjän kaukoidässä Sihote-Alinin vuoristossa Primorjen aluepiirissä. Lajia esiintyy lähes merenpinnankorkeudelta yli 1 300 metriin. Se viihtyy hyvin vettä läpäisevillä maaperillä, ja kestää hyvin pakkasta, jopa -40 C° asti.
Tuivio kasvaa sekä harvassa alppiniityillä, usein pensassembran (Pinus pumila) tai koreanrohtokatajan (Juniperus sabina var. davurica) kanssa, että vuoristometsien aluskasvillisuudessa. Näiden metsien valtapuulajeja ovat usein ajaninkuusi (Picea jezoensis), koreansembra (Pinus koraiensis), ohotanpihta (Abies nephrolepis), amurinpihlaja (Sorbus amurensis), kiinanvaahtera (Acer ukurunduense), kivikoivu (Betula ermanii) sekä sahalininleppä (Alnus maximoviczii).
Käyttö

Tuivio on talvenkestävä koristekasvi, jota voidaan käyttää esimerkiksi peittokasvina. Yksi kasvi voi levitä nopeasti neliömetrin alueelle. Suomessa se menestyy maan eteläosissa ja voi pohjoisempanakin talvehtia lumen alla. Puutarhakasvina se on yleensä helppohoitoinen ja menestyy monenlaisilla kasvupaikoilla.
Tuivion käytön historia on verrattain lyhyt. Laji löydettiin ja kuvailtiin tieteellisesti vasta 1920-luvulla, Neuvostoliiton ulkopuolelle sitä tuotiin ensimmäistä kertaa vasta 1960-luvulla. Nykyisin se on yleinen koristekasvi kaikkialla maailman viileän vyöhykkeen alueilla.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tuivio – Microbiota decussata[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1055286  Wikispecies: Microbiota decussata  CoL: 73FYY  EoL: 323345  EPPO: MJBDE  GBIF: 2684894  GRIN: 317491  iNaturalist: 135859  IPNI: 676932-1  IUCN: 30750  MoBotPF: 284961  NCBI: 13614  NZOR: 6b848bd1-9b9b-464a-983d-f793aab9a14b  Observation.org: 119823  Open Tree of Life: 122358  Plant List: kew-2371650  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:676932-1  RHS: 11110  Tropicos: 24900015  WFO: wfo-0000376102 
Tuivion versoja lehtineen.
Tuivio ruskeassa talvivärityksessään.