stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orson Welles
Citizen Kane

Wellesin esikoisohjaus Citizen Kane (1941) kuuluu elokuvahistorian tunnetuimpiin ja arvostetuimpiin. Welles näytteli itse pääosan elokuvassa, joka kertoo sanomalehtikeisari Charles Foster Kanen noususta ja tuhosta. Roolissaan Welles vanhenee 20-vuotiaasta pojasta kuolinvuoteellaan makaavaksi vanhukseksi. Elokuvan muissa rooleissa on Mercury Theatren näyttelijäkuntaa. Citizen Kane merkitsi visuaalista vallankumousta elokuvanteossa. Aikaisemmissa elokuvissa näyttelijät olivat yleensä lausuneet repliikkejään teatterimaisesti paikallaan seisovan kameran edessä. Welles käytti ensimmäistä kertaa täysimittaisesti monia keinoja, jotka nykyään ovat vakiintuneet osaksi normaalia elokuvakieltä: syvätarkkoja kuvia, suuria lähikuvia, poikkeuksellisia kuvakulmia ja pitkiä kamera-ajoja. Näyttelijät lörpöttelivät ja puhuivat toistensa päälle – tyyliin vaikutti Wellesin kokemus radiokuunnelmien ohjaajana.
Citizen Kanen myötä Welles joutui jälleen julkisuuden pyöritykseen. Juorutoimittaja Louella Parsons vakuutti lehtikeisari William Randolph Hearstille, että Kanen hahmo perustui Hearstiin, kuten aivan ilmeisesti olikin tarkoitus. Niinpä Hearstin mediaimperiumi boikotoi elokuvaa, ja taloudelliset vaikutukset olivat elokuvayhtiölle tuhoisat. Wellesin kerrotaan sanoneen ironisesti, että todellisuus on tarua ihmeellisempi.
Citizen Kane sai hyvät arvostelut mutta taloudellisesti se ei menestynyt. Elokuvayhtiön mielestä sitä oli hankala markkinoida, koska siitä puuttui miellyttävä päähenkilö. Se oli kuitenkin yhdeksän Oscarin ehdokkaana, ja sai niistä yhden, käsikirjoituksesta.
Muu tuotanto

Wellsin seuraava filmi RKO:lle oli Mahtavat Ambersonit (The Magnificent Ambersons, 1942), edeltäjäänsä perinteisempi elokuva mahtisuvun hiipumisesta, joka perustui Booth Tarkingtonin Pulitzer-palkittuun romaaniin. Filmiyhtiö toivoi saavansa siitä takaisin Citizen Kanen tappioissa menettämiään rahoja. Saatuaan valmiiksi raakakopion Mahtavista Ambersoneista Welles lähti Etelä-Amerikkaan tekemään dokumenttielokuvaa. RKO otti elokuvan lopputuotannon haltuunsa, leikkasi siitä pois yli 50 minuuttia ja lisäsi onnellisen lopun. Yhtiö pelkäsi elokuvalle käyvän kuten edelliselle ja pelasi varman päälle tekemällä siitä lyhyemmän ja sovinnaisemman. Leikatut kohtaukset, mukaan lukien Wellesin loppukohtaus, ovat kadonneet. Katkera Welles kommentoi, että RKO leikkasi pois "elokuvan ytimen" ja että uuden loppukohtauksen kuvasi jäljestä päätellen "studion vahtimestari".
Welles ohjasi vielä joitakin elokuvia ennen kuin lähti Hollywoodista 1948. Seuraavana vuonna hän teki merkittävän sivuosaroolin Carol Reedin Kolmannessa miehessä (The Third Man), jossa hän Harry Limen roolissa piti kuuluisan "käkikellopuheen", kohtauksen, jonka hän itse kirjoitti. Wellesin roolia elokuvassa pidetään yhtenä elokuvanhistorian hienoimmista sivuosarooleista.kenen mukaan?
Pahan kosketusta (Touch of Evil, 1958) lukuun ottamatta Welles ohjasi loput elokuvansa Euroopassa. The Other Side of the Wind, jota Welles teki 1970-luvun alussa, jäi kesken. Sen esityskuntoon saattamiseksi käynnistettiin vuonna 2015 joukkorahoituskampanja.
Wellesin keskeneräiset muistelmat löytyivät Michiganin yliopistosta laatikoista, jotka sisältävät Wellesin materiaalia. Laatikot on aikoinaan toimittanut yliopistolle Wellesin elämänkumppani Oja Kodar. Muistelmat eivät ole siinä kunnossa, että niitä voisi julkaista mutta tutkijoiden aineistona ne ovat hyödyllisiä.
Charlie Chaplin sai Orson Wellesiltä idean elokuvaansa Ritari Siniparta (1947). Myöhemmin Welles väitti itseään elokuvan käsikirjoittajaksi, vaikka Wellesin osuus jäi vihjeen antamiseen. Siitä että Welles olisi kirjoittanut käsikirjoituksen ei ole myöskään mainintaa Chaplinin ja Wellesin välisessä kirjallisessa sopimuksessa.
Yksityiselämä

Wellesillä ja Vampirana tunnetulla suomalaissyntyisellä näyttelijällä Maila Nurmella oli Nurmen veljentyttären kirjoittaman elämäkerran mukaan lyhyt suhde, josta syntyi vuonna 1944 lapsi, jonka Nurmi antoi adoptoitavaksi.
Welles kuoli sydänkohtaukseen Hollywoodissa vuonna 1985.
Filmografia

| --- | --- |
 Ohjaukset Too Much Johnson (1938), kadonneeksi luultu elokuva löytyi 2013  Citizen Kane (1941)  Mahtavat Ambersonit (1942)  Matka kauhuun (1943) – yhdessä Norman Fosterin kanssa  Muukalainen katosi (1946)  Nainen Shanghaista (1947)  Macbeth (1948)  Othello (1952)  Salainen raportti (1955)  Pahan kosketus (1958)  Oikeusjuttu (1962)  Falstaff (1965)  The Deep (1970)  The Other Side of the Wind (keskeneräinen; 1972)  V niin kuin väärennös (1974)  Filming Othello (1978) :  Näyttelijänä Citizen Kane (1941)  Kotiopettajattaren romaani (1944)  Kolmas mies (1949)  Veijareiden kuningas  (1949)  Musta ruusu (1950)  Trent's Last Case (1952)  Napoleon (1955)  Salainen raportti (1955)  Moby Dick – valkoinen valas (1956)  Hehkuva kesä  (1958)  Rikollinen vietti (1959)  Hotel International (1963)  Palaako Pariisi? (1966)  Kunnian mies (1966)  Casino Royale (1967)  Mikä hänen nimensä nyt olikaan (1967)  Me sotasankarit (1970)  Waterloo (1970)  Malpertuis (1971)  Aarresaari (1972)  Muppet-elokuva (1979)  Mieletön maailmanhistoria (1981) (kertoja)  Mies joka näki huomisen (1981)  The Transformers: The Movie (1986) (ääni)
Kirjallisuutta

Koski, Markku: ”Orson Welles ja televisio”. Filmihullu 3/2016.
Welles-teemanumero, Filmihullu 2/2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orson Welles Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Orson Welles Wikisitaateissa
Orson Welles Citizen Kanessa.
Joseph Cotten ja Dolores Costello Mahtavissa Ambersoneissa.
Welles Pahan kosketuksen trailerissa 1958.
Ramundebodan kirkko

| Ramundebodan kirkko Ramundeboda kyrka |
| --- | --- |

Koordinaatit:  58°59′12″N, 014°36′55″E
Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Strängnäsin hiippakunta
Seurakunta:  Ramundeboda församling
Rakentamisvuosi:  1688
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ramundebodan kirkko (ruots. Ramundeboda kyrka) on Ruotsissa Laxån kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Tyyliltään se on puinen barokkityylinen kirkko. Se rakennettiin vuosina 1686–1688. Aluksi kirkko sijaitsi Ramundebodan luostarin vieressä, mutta siirrettiin sieltä Laxån taajamaan vuonna 1899.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ramundebodan kirkko Wikimedia Commonsissa
Ramundeboda församling (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Ramundeboda kyrka
Käännös suomeksi
Liturgia

Liturgia (m.kreik. λειτουργία, leitourgía eli ”yhteinen työ”) on jumalanpalveluksesta, erityisesti ehtoollisjumalanpalveluksesta kristillisissä kirkoissa käytetty käsite. Historiallisista syistä katolisen ja anglikaanisen kirkon piirissä käytetään ehtoollisjumalanpalveluksesta yleisemmin latinankielestä siirtynyttä sanaa messu, ja luterilaisessa kirkossa, messun ohella, yleistermiä jumalanpalvelus. Ortodoksisen kirkon piirissä kreikkalaisperäinen liturgia-termi on kuitenkin siirtynyt käyttöön myös suomen kielessä.
Liturgia ortodoksisessa kirkossa

Liturgia on ortodoksisen kirkon yleinen ja yhteinen jumalanpalvelus, jossa vietetään Pyhää Ehtoollista eli eukaristiaa. Liturgia on kaikkein tärkein jumalanpalvelus. Kaksi yleisintä liturgiaa on nimetty pyhän Basileios Suuren ja pyhän Johannes Krysostomoksen mukaan.
Ortodoksisessa perinteessä on käytössä kolme liturgian kaavaa, joista useimmin toimitetaan pyhän Johannes Krysostomoksen kirjoittamaa versiota. Lähinnä suurina juhlapyhinä kymmenen kertaa kirkkovuoden aikana toimitetaan pyhän Basileos Suuren liturgia. Palvelukset eroavat toisistaan lähinnä vain eukarististen rukousten osalta. Apostoli Jaakobin, Herran veljen muistopäivänä 23. lokakuuta toimitetaan hänen nimeään kantavaa liturgiapalvelusta, joka eroaa monilta osin kahdesta muusta liturgian kaavasta. Merkittävimmät erot ovat rukousten lausuminen kansaan päin kääntyneenä ja ehtoollisen jakaminen erillisenä ilman muissa liturgioissa käytettävää lusikkaa. Lisäksi Jaakobin liturgia oli aluksi nimenomaan piispan toimittama liturgian muoto, mutta arkkipiispa Paavali laati siitä nykyaikaistuksen jossa myös pappi voi toimittaa tämän palveluksen. Eniten tätä palvelusta toimitetaan apostoli Jaakobille pyhitetyssä Helsingin ortodoksisen seurakunnan Kotikirkossa apostolin muistopäivänä 26. lokakuuta.
Erityispiirteinä Jaakobin liturgian piispallisesta muodosta voinee mainita, että siitä puuttuvat kaikki Bysantin tai keisarillisen Venäjän hoveista peräisin olevat elementit eli mitra, sakkos, kotkamatto ja siunauskynttilät – sen sijaan sauva kuuluu piispan käteen tässäkin palveluksessa. Piispalla on normaalin papinpuvun lisäksi suuri omofori, jota ei oteta välillä pois.
Koska suuren paaston aikaan ortodoksisessa perinteessä ei toimiteta eukaristiaa kuin sunnuntaisin, toimitetaan paaston aikana ennenpyhitettyjen lahjain liturgioita, joissa jaetaan edellisenä sunnuntaina pyhitettyä ehtoollista. Liturgian nimi on Pyhän Gregorios Dialogoksen liturgia. Sen rukouksissa muistetaan Rooman paavia Gregorius I:tä, koska liturgia on peräisin ajalta ennen suurta skismaa.
Liturgian osat

Ennen palveluksen alkua papisto toimittaa alttarissa uhripöydän äärellä proskomidin (esiintuominen), liturgian valmistavan osan, jossa ehtoollisviini ja viisi kirkkoleipää eli proskunaa (prosforaa) valmistellaan eukaristiaa varten. Proskomidi vastaa etäisesti katolisen messun offertorium-osaa.
Varsinainen liturgiapalvelus, johon koko kirkkokansa osallistuu, jakautuu kahteen osaan: opetettavien- ja uskovaisten liturgiaan. Opetettavien liturgia sisältää keskeisimpänä osanaan epistola- ja evankeliumitekstien luvun. Uskovaisten liturgia alkaa seurakunnan yhteisen uskon tunnustuksella ja jatkuu eukaristialla ja ehtoollisen jaolla. Varhaiskirkon aikoina vain kastetut seurakunnan jäsenet saivat osallistua uskovaisten liturgiaan ja kastetta odottavat katekumeenit poistuivat kirkosta opetettavien liturgian päätteeksi. Vielä 1970-luvulla kaikissa kirkoissa opetettavien liturgia päättyi kolminkertaiseen kehotukseen: ”Opetettavat, poistukaa!” mutta nykyisin tämä luetaan vain luostareissa, koska arkkipiispa Paavali poisti kehotuksen yleisestä kaavasta liturgisten uudistustensa yhteydessä.
Johannes Krysostomoksen ja Basileios Suuren liturgiat ovat melkein identtiset. Seuraava kaava noudattaa Johannes Krysostomoksen liturgian kaavaa.
Liturgian osat > Proskomidi

Alkurukoukset
Proskomidi, jossa pappi ja diakoni valmistelevat leivän ja viinin uhripöydällä
Kairos on papin ja diakonin dialogi juuri ennen liturgiaa. Nimi kairos tulee diakonin lausumasta rukouksesta ”Aika on aloittaa pyhä palvelus Herralle” (Καιρός του ποιήσαι τω Κυρίω')
Liturgian osat > Opetettavien liturgia

Alkusiunaus
Suuri ektenia
Ensimmäinen antifoni
Pieni ektenia
Toinen antifoni
”Jumalan ainokainen poika” -veisu
Pieni ektenia
Kolmas antifoni
Pieni saatto – saatto evankeliumikirjan kanssa
Troparien ja kontakkien laulaminen
Kirkkoveisuja kirkkovuoden ja päivän pyhien vietettävän muiston mukaan
Pyhä Jumala-veisu
Prokimeni
Lukijan lukema lauselma Psalmien kirjasta
Epistolan lukeminen
Halleluja-lauselma
Evankeliumin lukeminen
Opetuspuhe (saarna)
Opetuspuheen voi pitää myös liturgian lopussa tai sen voi jättää pois
Hartauden ektenia
Vainajien ektenia – ei lausuta sunnuntaisin, suurina juhlina tai pääsiäisaikana
Opetettavien (katekumeenien) ektenia
Diakonin lukema ”Opetettavat poistukaa” -kehotus
Suomessa ei yleensä lueta tätä kehotusta
Liturgian osat > Uskovaisten liturgia

Ensimmäinen uskovaisten ektenia
Toinen uskovaisten ektenia
Kerubiveisu
Suuri saatto – ehtoollislahjojen kantaminen saatossa uhripöydältä pyhälle pöydälle
Ensimmäinen anomusektenia
Uskontunnustus
Anafora – ehtoollisrukoukset
Sursum corda, (”Ylentäkäämme sydämemme”), anaforan aloittava dialogi papin ja kirkkokansan välillä
Sanctus
Eukaristinen kanoni, johon kuuluu anamneesi, Kristuksen pelastustekojen ja asetussanojen muistaminen
Epikleesi – Pyhän Hengen avuksihuutaminen
Jumalansynnyttäjän ja pyhien muisteleminen
”Totisesti on kohtuullista” -veisu
Koko maailman, kirkon, piispojen ja esivallan muisteleminen
Anaforan päätössiunaus
Toinen anomusektenia
Isä meidän -rukous
Kumartaminen
Papin lauselma: ”Pyhät pyhille”
Ehtoollislauselma
”Uskon Herra ja tunnustan” -rukous
Ehtoollinen
Kiitosektenia
Ambonintakainen rukous
Psalmi 33
Loppusiunaus
Ortodoksiset liturgiat

Pyhän Johannes Krysostomoksen liturgia
Pyhän Basileios Suuren liturgia
Pyhän Herran veljen Jaakobin liturgia
Pyhän Gregorios Dialogoksen liturgia
Pyhän Markuksen liturgia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liturgia Wikimedia Commonsissa
Liturgia. Ortodoksi.net.
Liturgia. (Arkistoitu – Internet Archive)
Proskomidi (video). Ortodoksi.net.
Vigilia. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ehtoopalvelus. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aamupalvelus. (Arkistoitu – Internet Archive)
Ennen pyhitettyjen lahjain liturgia. Ortodoksi.net.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Divine liturgy
Jaakobin liturgia Düsseldorfin venäläisessä ortodoksisessa kirkossa.
Käännös suomeksi
Receive

| ”Receive” Alanis Morissette |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Havoc and Bright Lights
 Julkaistu: 3. joulukuuta 2012
 Formaatti: Digital download
 Tekijä(t): Alanis Morissette Guy Sigsworth
 Tuottaja(t): Joe Chiccarelli
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 04.26
 Levy-yhtiö: Collective Sounds
Alanis Morissetten muut singlet
| ”Lens” 2012 | ”Receive” 2012 |   |
Receive on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten kappale, joka julkaistiin kolmantena singlenä hänen kahdeksannelta studioalbumilta, Havoc and Bright Lights. Kappaleen ovat tehneet Alanis Morissette ja Guy Sigsworth ja sen on tuottanut Joe Chiccarelli.
Kappale lähetettiin radiosoittoon Italiassa 12. lokakuuta 2012 ja maailmanlaajuisesti  3. joulukuuta 2012.
Kappaleen virallinen musiikkivideo ensiesiintyi 21. joulukuuta 2012 YouTubessa.
Listasijoitukset

| Listat (2012) | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Ultratop 50 (Belgia): 33
Media Control Charts (Saksa): 73
Käännös suomeksi
Isä meidän

James Tissot, Isä meidän, 1886–1896.
Ääninäyte
Isä meidän -rukous (syyr. , ) laulettuna syyriaksi.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Isä meidän eli Herran rukous on kristinuskon tunnetuin rukous. Rukous esiintyy Uudessa testamentissa kahteen kertaan. Matteuksen evankeliumissa rukous on osana Jeesuksen vuorisaarnaa. Luukkaan evankeliumin mukaan Jeesus opetti sen hänen opetuslastensa kysyttyä, kuinka heidän tulisi rukoilla. Rukous on sittemmin ollut keskeinen rukous kristittyjen jumalanpalveluksissa ja yksityisessä rukouselämässä.
Varhaisimmista tekstilähteistä puuttuu Matteuksen version lopussa oleva rukouksen ylistysosa: ”Sillä sinun on valtakunta ja voima ja kunnia iankaikkisesti. Aamen.” Tämän vuoksi monet epäilevät sen olevan tekstiin myöhemmin tehty liturginen lisäys. Vastaavaa lisäystä, vastaavissa käännöksissä ei ole tehty Luukkaan versioon. Lisäksi muutamissa tekstilähteissä Luukkaan versio on huomattavasti lyhyempi: lauseen ”Isä meidän, joka olet taivaissa” paikalla on pelkkä sana ”Isä” ja niistä puuttuvat myös lauseet: ”Tapahtukoon sinun tahtosi myös maan päällä niin kuin taivaassa” ja ”vaan päästä meidät pahasta”. Lisäksi Matteuksen versiossa Jumalaa pyydetään antamaan anteeksi velat, Luukkaan versiossa taas synnit.
Rukousteksti > Suomen evankelis-luterilaisen kirkon käyttämä versio

Hakasulkeissa oleva osa kuuluu doksologiaan.
Rukousteksti > Suomen ortodoksisen kirkon käyttämä versio

Hakasuluissa oleva doksologian lausuvat jumalanpalveluksissa piispa tai pappi.
Rukousteksti > Katolisen kirkon käyttämä versio

Kahdesta edellisestä Isä meidän -rukouksen muodosta käytetään luterilaisessa kirkossa nimitystä ekumeeninen sanamuoto. Tässä muodossa rukous esiintyy Matteuksen evankeliumissa sekä vuosien 1938 ja 1992 raamatunsuomennoksissa. Vuonna 2019 paavi Franciscus muutti katolisen kirkon käyttämän Isä meidän -rukouksen italiankielistä versiota: kun alun perin käännöksessä sanottiin ”Äläkä saata meitä kiusaukseen”, sanotaan uudessa versiossa ”Äläkä anna meidän langeta kiusaukseen”. Syy tähän muutokseen oli tyytymättömyys rukouksen esittämään väitteeseen, että Jumala olisi se, joka johdattaisi rukoilijan syntiin, mitä pidettiin harhaanjohtavana.
Rukousteksti > Eksegeettinen rekonstruktio

Evankeliumeissa rukous on kirjoitettu kahdessa hieman toisestaan poikkeavasta muodossa, joista Luukkaan evankeliumin sisältämää versiota rukouksesta pidetään eksegetiikan piirissä lähimpänä alkuperäistä muotoa. Sen pohjalta osa tutkijoista ovat pyrkineet rekonstruoimaan rukouksen sellaiseen muotoon, kuin se mahdollisesti olisi ollut ennen evankeliumien kirjoittamista. Rukouksen ensimmäinen osa koskee tulevaa Jumalan valtakuntaa ja on eskatologisiin eli lopun aikaa koskeviin pyyntöihin kohdistuva. Seuraava pyyntö koskee ruokaa ja kolmas pyyntö armahtamista.
Nykyisin eniten käytettyjen Uuden testamentin kriittisten tekstilaitosten tekstistä edellä mainitut hakasulkeilla merkityt tekstin osat puuttuvat. Siksi ne puuttuvat monista raamatunkäännöksistä tai ne on sulkeistettu. Vuoden 1992 raamatunsuomennoksesta edellä mainitut tekstin osat puuttuvat; Matteuksen ylistysosa on mainittu reunahuomautuksena. Vanhemmassa vuoden 1938 suomennoksessa näistä useimmat ovat mukana, mutta hakasulkeilla merkittyinä. Vanhemmat käännökset, joiden pohjatekstinä on niin kutsuttu Textus Receptus, sisältävät edellä mainitut kohdat.
Analyysi

Toisin kuin esimerkiksi Johanneksen evankeliumin luku 17, Isä meidän -rukous ei ole siinä mielessä Jeesuksen omaa rukousta, että opetuslapset pyysivät Jeesusta opettamaan heitä rukoilemaan ennen kuin hän vastasi heidän pyyntöönsä rukoilemalla tämän rukouksen. Suurin osa kristityistä uskoo Jeesuksen synnittömyyteen ja Isä meidän -rukouksessa syntejä pyydetään anteeksi, eikä Jeesus pyytänyt syntejään anteeksi rukouksessa vaan opetti sen rukouksen opetuslapsien pyynnöstä ja heitä varten.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katekismus: Isä meidän -rukous (Arkistoitu – Internet Archive)
Isä meidän -rukous 1312 kielellä
Radio City

| Radio City |
| --- | --- |

Perustettu:  30. huhtikuuta 1985
Kuuluvuus: valtakunnallinen
Eurajoki: 104,5 MHz
Haapavesi: 88,3 MHz
Hausjärvi: 99,6 MHz
Helsinki: 101,4 MHz
Hämeenlinna: 88,9 MHz
Iisalmi: 103,1 MHz
Ikaalinen: 92,9 MHz
Joensuu: 106,0 MHz
Jyväskylä: 102,5 MHz
Kajaani: 102,1 MHz
Kotka: 106,4 MHz
Kouvola: 104,0 MHz
Kristiinankaupunki: 93,4 MHz
Kruunupyy: 107,2 MHz
Kuopio: 93,0 MHz
Lahti: 102,0 MHz
Lappeenranta: 106,5 MHz
Lohja: 99,1 MHz
Mikkeli: 104,2 MHz
Oulu: 103,1 MHz
Pieksämäki: 101,3 MHz
Pihtipudas: 107,5 MHz
Pori: 104,5 MHz
Porvoo: 107,9 MHz
Raahe: 100,7 MHz
Rovaniemi: 90,5 MHz
Sastamala: 89,5 MHz
Savonlinna: 104,2 MHz
Seinäjoki: 103,7 MHz
Sysmä: 101,3 MHz
Tampere: 97,2 MHz
Tornio: 106,4 MHz
Turku: 105,5 MHz
Uusikaupunki: 105,7 MHz
Vaasa: 100,7 MHz
Valkeakoski: 87,6 MHz
Ypäjä: 88,6 MHz
Ähtäri: 106,9 MHz
Ohjelmat ja juontajat
Cityn Aamu: Samuel Nyman ja Jere Jääskeläinen (ma–pe 6–10)
Cityn Päivä: Salla Ahtola (ma–pe 10-14)
Cityn Iltapäivä: Akseli Kuhalampi (ma–pe 14–17:30)
Cityn Ilta: Jere Ollinen (ma-pe 17:30-21:30)
Cityn Lauantai: Mikko Honkanen (la 12-18)
Mediatiedot
Omistaja:  Bauer Media Oy /   Bauer Media Group
www.radiocity.fi
Radio City on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva kaupallinen radioasema, jonka omistaa Bauer Media Groupin tytäryhtiö Bauer Media Oy. Radio City soittaa pääasiassa vanhaa rockmusiikkia.
Radio City aloitti toimintansa helsinkiläisenä paikallisradiona vuonna 1985. Vuonna 2003 se yhdistyi Sport FM:n kanssa ja laajeni valtakunnalliseksi. Neljän vuoden kuluttua kanavan toiminta yllättäen loppui sen jäätyä ilman uutta toimilupaa. Radio City palasi uuden toimiluvan turvin radioaalloille vuoden 2012 alusta, aluksi jälleen helsinkiläisenä paikallisradiona. Kesäkuussa 2012 Radio Cityn kuuluvuus laajeni Suomen suurimpiin kaupunkeihin.
Varsinaisena radiokanavana Radio City toimi vuosina 1985–2006 ja uudelleen vuoden 2012 alusta lukien. Ennen uutta aloitustaan kanava toimi Internet-radiona vuodesta 2007 alkaen.
Historia > Ensimmäisten joukossa Yleä haastamaan 1985–2003

Yleisradio vastasi pitkään Suomen kaikesta radiotoiminnasta, mutta 1980-luvun puolivälissä valtioneuvosto päätti alkaa myöntää toimilupia myös yksityisille paikallisradioille. Toimilupaa haki 33 radioasemaa, joiden joukossa oli myös Radio City..
Radio Cityn taustavoimana oli Elävän musiikin yhdistys Elmu ry. Yhdistys järjesti osakeannin, jolla kerättiin rahaa Radio Cityn starttia varten. Yhtiön nimi oli Helsingin Paikallinen Radio Oy ja osakkeet maksoivat annissa sata markkaa (vastaa ostovoimaltaan noin 30 euroa vuonna 2012).
Vuonna 1985 toimintansa aloitti 19 kaupallista paikallisradiota. Ensiksi toimintansa ehti aloittaa Radio Lakeus Nivalassa, ja helsinkiläinen Radio City oli toinen. Koska Radio Lakeus on sittemmin lopettanut toimintansa, Radio City on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva kaupallinen radioasema.
Radio Cityn ensimmäinen lähetys oli vapunaattona 30. huhtikuuta 1985 kello 18.00. Ensinnä ääneen pääsivät toimittajat Outi Popp ja Juha Tynkkynen, ja ensimmäinen soitettu kappale oli Eino Grönin ”Valkovuokot”.
Radio Cityn lähetyksiä tehtiin aluksi Helsingin Ruoholahdessa sijaitsevasta Lepakosta FM-taajuudella 96,2 MHz. Kanava profiloi itsensä nuorison äänitorveksi, ja juontajien sallittiin Ylestä poiketen puhua puhekieltä lähetyksissään.
Historia > Valtakunnallisesti rokkia ja sporttia 2003–2006

Uudelle vuosituhannelle siirryttäessä Radio City oli esitellyt suomalaisille radionkuuntelijoille jo monta myöhemmin media-alan ykkösnimiksi noussutta juontajaa ja toimittajaa. Lepakon purkamisen vuonna 1999 jälkeen Radio Cityn toimitus oli siirtynyt muutaman sadan metrin päähän Kaapelitehtaalle.
Lokakuussa 2003 SBS Broadcasting SA -konsernin suomalainen tytäryhtiö SBS Finland Oy yhdisti aiemmin omistukseensa hankkimansa Radio Cityn ja Sport FM:n. Aiemmin helsinkiläiseksi profiloitunut kanava laajensi toimintansa puolivaltakunnalliseksi, ja sen kuuluvuusalue kattoi kymmenen Suomen suurinta kaupunkia. Sport FM:n peruina kanavan ohjelmistoon kuului paljon myös urheilua, mikä johti kanavan uuteen mottoon ”Rokkia ja sporttia”.
Vuotta myöhemmin aloittanut aamuohjelma, Jussi Heikelän vetämä Heikelän Herätysliike, sai paljon kuuntelijoita, ja kanavan viikkokuuntelijamäärä oli usein yli 500 000. Radio City oli erityisen vahva juurillaan pääkaupunkiseudulla, jossa se oli kolmanneksi kuunnelluin kaupallinen radioasema. Vuonna 2006 Finnpanelin mukaan Radio Cityn kanavaosuus oli kolme prosenttia.
Kanavan pääkohderyhmänä olivat erityisesti 20–39-vuotiaat miehet. Musiikkilinjan muodosti vanha ja uusi rock. Radio City mainosti itseään pitkään ”Helsingin rock’n’roll-päämajana” ja sen tunnuslauseita oli myös ”Rockia monipuolisesti kolmelta vuosikymmeneltä”.
Historia > Toimiluvalle ei jatkoa

Vuonna 2006 valtioneuvosto asetti hakuun radion toimiluvat seuraavalle viisivuotiskaudelle vuosille 2007–2011. Radio Cityn omistava SBS Finland Oy haki Radio Citylle sekä paikallista toimilupaa Helsinkiin että erikseen toimilupaa valtakunnalliselle rock-formaatille. Ensimmäinen lupa meni kuitenkin Basso Radiolle ja jälkimmäinen SWelcom Oy:lle, nykyiselle Nelonen Medialle. SWelcom Oy:n toimiluvalla toimintansa aloitti vuodenvaihteessa 2007 Radio Rock, jonka formaatti muistutti Radio Cityn vastaavaa. Jussi Heikelä muutti aamushow’nsa kanssa Radio Rockille.
Radio Cityn viimeinen kappale kuultiin 8. joulukuuta 2006, kun kello 17.06 alkoi soida AC/DC:n kappale ”Highway to Hell”. Viimeisen kappaleen olivat saaneet valita Radio Cityn kuuntelijat. Kappaleen jälkeen Mato Valtosen viimeisen tervehdyksen ja ilotulituksen äänten myötä lähetys Radio Cityn taajuudella hiljeni kello 17.11.
Tämän jälkeen Radio Cityn taajuudella lähetettiin useiden päivien ajan muun muassa hammaslääkärin poran ja muiden ärsyttävä-äänisten instrumenttien ääntä sekä SBS:n muiden radioasemien mainoksia.