stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Astrid Lindgrenin bibliografia
Eemeli > Kokoelmat

Eemelin kootut metkut (Suuri Suomalainen Kirjakerho 1972, WSOY 1973; Stora Emilboken 1984)
Vaahteramäen Eemeli; Eemelin uudet metkut; Eläköön Eemeli
Eemeli ja pikku Iida (WSOY 1990; Ida och Emil i Lönneberga 1989)
Eemeli ja pikku Iidan metku; Eemelin metku n:o 325; Eemeli ei kitsastele
Eemelin suuri kuvakirja (WSOY 2004; Emils stora bilderbok )
Se Eemeli, se Eemeli, Eemeli ja Liinan poskihammas, Eemelin sadas puu-ukko, Eemeli ja keittokulho
Kalle Blomkvist

Yksityisetsivä Kalle Blomkvist (WSOY 1948; Mästerdetektiven Blomkvist 1946)
Kalle mestarietsivä: Kalle Blomkvistin uusia seikkailuja (WSOY 1953; Mästerdetektiven Blomkvist lever farligt 1951)
Ryöstetty Rasmus ja mestarietsivä: Kalle Blomkvistin seikkailuja (WSOY 1954; Kalle Blomkvist och Rasmus 1953)
Kirjat ovat ilmestyneet myös kokoelmana Mestarietsivä Kalle Blomkvist (WSOY 1988).
Saariston lapset

Saariston lapset (WSOY 1965; Vi på Saltkråkan 1964)
Saariston lapset merirosvoina (Weilin + Göös 1968; Skrållan och sjörövarna 1967) - kuvakirja
Kati

Kati Amerikassa (WSOY 1953; Kati i Amerika 1950)
Kati Italiassa (WSOY 2003; Kati på Kaptensgatan, myös Kati i Italien 1952)
Kati Pariisissa (WSOY 2003; Kati i Paris 1954)
Katto-Kassinen

Pikkuveli ja Katto-Kassinen (WSOY 1956; Lillebror och Karlsson på taket 1955)
Katto-Kassinen lentää jälleen (WSOY 1975; Karlsson på taket flyger igen 1962)
Katto-Kassinen kujeilee (WSOY 1975; Karlsson på taket smyger igen 1968)
Katto-Kassinen tulee syntymäpäiväkesteihin (WSOY 2003; Karlsson på taket går på födelsedagskalas 2003) - kuvakirja
Kolme romaania ovat ilmestyneet kokoelmana Maailman paras Katto-Kassinen (WSOY 1986; Allt om Karlsson på taket 1972).
Melukylän lapset > Romaanit

Melukylän lapset (WSOY 1950; Alla vi barn i Bullerbyn 1947)
Melukylässä tapahtuu (WSOY 1952; Mera om oss barn i Bullerbyn 1949)
Kyllä meillä oli hauskaa (WSOY 1961; Bara roligt i Bullerbyn 1952)
Kirjat ovat ilmestyneet kokoelmana Melukylässä on hauskaa (WSOY 1987; Bullerbyboken 1961).
Melukylän lapset > Kuvakirjat

Melukylän joulu (WSOY 1964; Jul i Bullerby 1963)
Lasten päivä Melukylässä (WSOY 1966; Barnens dag i Bullerbyn 1966)
Melukylän kevät (WSOY 1973; Vår i Bullerbyn 1965)
Lotta > Romaanit

Se pikkuinen Lotta (WSOY 1962; Lotta på Bråkmakargatan 1961)
Lotta, Janne ja Minnamanna (WSOY 1964; Barnen på Bråkmakargatan 1958)
Lotta > Kuvakirjat

Osaa Lottakin ajaa (WSOY 1974; Visst kan Lotta cykla 1971)
Lotta osaa mitä vain (WSOY 1978; Visst kan Lotta nästan allting 1977)
Lotta on iloinen (WSOY 1990; Visst är Lotta en glad unge 1990)
Kirjat ovat ilmestyneet kokoelmana Lottas komihågbok (1993).
Marikki > Romaanit

Marikki (WSOY 1962; Madicken 1960)
Marikki ja Kesäkummun Tuikku (WSOY 1977; Madicken och Junibackens Pims 1976)
Kirjat ovat ilmestyneet myös kokoelmana Meidän Marikki (WSOY 1986; Allas vår Madicken 1983).
Marikki > Kuvakirjat

Marikki, katso, lunta sataa! (WSOY 1983; Titta, Madicken, det snöar! 1983)
Marikin joululoma (WSOY 1994;Jullov är ett bra påhitt, sa Madicken 1993)
Liisan hassu hernetemppu (1991; När Lisbet pillade in en ärta i näsan 1991)
Rasmus

Rasmus ja kulkuri (WSOY 1956; Rasmus på luffen 1956)
Rasmus, Pontus ja Höpö (WSOY 1958; Rasmus, Pontus och Toker 1957)
Kokoelmateokset

Astrid Lindgrenin rakkaimmat sadut (WSOY 2002)
Peppi Pitkätossu; Vaahteramäen Eemeli; Melukylän lapset; Ronja, ryövärintytär
Joulukertomuksia (WSOY 2003), myös Lapsen joulu: kootut joulukertomukset (WSOY 1986; Julberättelser 1985)
Kaikki minun lapseni (WSOY 2002; Alla mina barn 2002)
Pekka Peukaloinen (WSOY 1951; Nils Karlsson-Pyssling 1949)
Satuja (WSOY 1981; Sagorna 1980)
Smoolannin sankari ja muita kertomuksia (WSOY 1983; Småländsk tjurfäktare och andra berättelser 1982)
Kokoelmateokset > Suomentamattomat

God jul i stugan (1992)
Kajsa Kavat (1950)
Muut kirjat > Romaanit

Kerstin ja minä (WSOY (?) 1949; Kerstin och jag 1945)
Mio, poikani Mio (WSOY 1955; Mio, min Mio 1954)
Riitta-Maija keventää sydäntään (Otava 1947; Britt-Mari lättar sitt hjärta 1944)
Ronja, Ryövärintytär (WSOY 1981; Ronja, rövardotter 1981)
Veljeni, Leijonamieli (WSOY 1974; Bröderna Lejonhjärta 1973)
Viisauskirja (WSOY 2000)
Muut kirjat > Kuvakirjat

Hirmu-Niilo: Smoolannin kamalin kummitus (WSOY 1987; Skinn Skerping, hemskast av alla spöken i Småland 1986)
Hämäränmaassa (WSOY 1995; I Skymningslandet 1994)
Itaran isännän markkinamatka (WSOY 1989; När Bäckhultarn for till stan, 1989)
Kalle, Smoolannin sankari (WSOY 1992; När Adam Engelbrekt blev tvärarg 1991)
Kastehelmi (WSOY 2003; Mirabell 2002)
Kompa Kamppinen eli Olipa vähällä jäädä kirja Peppi Pitkätossusta kokonaan tulematta (WSOY 1988; Assar Bubbla 1987)
Kotitonttu (Tammi 1961; Tomten)
Kultasiskoni (WSOY 1974; Allrakäraste syster 1973)
Lapsuuteni Smoolanti (WSOY 1988; Mitt Småland)
Matti ja kesä (Otava 1969; Matti bor i Finland 1968)
Minä en tahdo nukkumaan! (WSOY 1988; Jag vill inte gå och lägga mig! 1947)
Minäkin haluan siskon (WSOY 1979; Jag vill också ha ett syskon 1954)
Minäkin tahdon kouluun (WSOY 1980; Jag vill också gå i skolan 1951)
Nisse Naskali muuttaa kaupunkiin (Tammi 1958; Nils Karlsson-Pyssling flyttar in 1956)
Punasilmäinen lohikäärme (WSOY 1986; Draken med de röda ögonen 1985)
Päivärinne (WSOY 2003; Sunnanäng 2003)
Soittaako lehmus, laulaako satakieli? (WSOY 1984; Spelar min lind, sjunger min näktergal 1984)
Taina Tomera auttaa mummia (WSOY 1963; Kajsa Kavat hjälper mormor 1958)
Tallin joulu (Gummerus 1979; Jul i stallet 1961)
Muut kirjat > Kuvakirjat > Suomentamattomat

Eva möter Noriko-San (1956)
Hujedamej och andra visor av Astrid Lindgren (1991)
Jackie bor i Holland (1963)
Lilibet, cirkusbarn (1960)
Marko bor i Jugoslavien (1962)
Mina på hitt (1971)
Mina svenska kusiner (1959)
Noy bor i Thailand (1966)
Pjäser för barn och ungdom (1959)
Randi bor i Norge (1965)
Samuel August från Sevedstorp och Hanna i Hult (1975)
Sia bor på Kilimandjaro (1958)
Sötast i världen (1960)
Bérén alue

| Bérén alue région du Béré |
| --- | --- |
 Woroban piirikunta ja siihen kuuluva Bérén alue (vihreällä) Norsunluurannikon kartalla.
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Woroba
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Mankono
Pinta-ala:  13 293 km²
Väkiluku (2014):  389 800
Bérén alue (ransk. région du Béré) on Woroban piirikuntaan kuuluva hallintoalue Norsunluurannikon pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 13 293 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Mankono. Asukkaita on 389 800 henkeä (vuonna 2014).
Bérén alue rajoittu pohjoisessa Bagouén ja Poron, idässä Hambolin, etelässä Gbêkên, Marahouén ja Haut-Sassandran ja lännessä Worodougoun alueisiin.
Alue käsittää Dianran, Kounahirin ja Mankonon departementit. Kuntia ovat Dianra, Kongasso, Kounahiri, Mankono, Sarhala ja Tiéningboué. Aliprefektuureja on yhdeksän ja kyliä 561.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, riisi, jamssi ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja.
Forza Horizon

| Forza Horizon |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Turn 10 Studios, Playground Games
Julkaisija:  Microsoft Game Studios
Pelisarja:  Forza
Julkaistu:  NA 23. lokakuuta 2012AU 23. lokakuuta 2012JP 25. lokakuuta 2012EU 26. lokakuuta 2012
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 3  USK 0 
Alusta:  Xbox 360
Jakelumuoto:  DVD ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Forza Horizon on Playground Gamesin ja Turn 10 Studiosin kehittämä ajopeli, joka julkaistiin Xbox 360:lle lokakuussa 2012. Se on spin-off Forza Motorsport -pelisarjalle.
Pelaaminen

Forza Horizon on avoimeen maailmaan perustuva ajopeli, joka sijoittuu kuvitteellisen Horizon-tapahtuman ympärille Coloradossa. Pelissä edetään ajamalla kisoja, sekä tuhoamalla erilaisia esineitä ja ajamalla nopeasti. Horizon sisältää parannetun version Forza 4:ssä esitellystä pelimoottorista, joka on optimoitu toimimaan 65 erilaisella maaperällä.[lähde? ]
Pelaaja voi halutessaan ohjata auton merkittyjen teiden ulkopuolelle, ellei sitä ole erikseen estetty kaiteella tai muulla rakenteella. Yksinpelissä on mukana uutena ominaisuutena tekoälyliikennettä. Pelissä voi myös ajaa muita tapahtuman kisaajia vastaan.
Pelissä on nopeuskameroita, joten pelaajat voivat haastaa toisiaan suurimman nopeuden saamiseksi tietyllä alueella. Kamerat tallentavat pelaajan nopeudet, jotka voi sitten jakaa. Toiset pelaajat voivat yrittää päihittää nämä nopeudet. Kisojen lisäksi pelaaja voi löytää huonokuntoisia autoja, korjauttaa ja lisätä ne omaan autokokoelmaansa.
Aiheesta muualla

Forza Horizon MobyGamesissa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Frankfurtin kansalliskokous

Frankfurtin kansalliskokouksen istunto kesällä 1848, puhumassa demokraattien johtaja Robert Blum. Puhujankorokkeen yläpuolelle on asetettu vallankumouksen tunnukseksi valittu Saksan trikolorilippu. Ludwig von Elliottin väritetty piirros.
Frankfurtin kansalliskokous (saks. Frankfurter Nationalversammlung, myös Frankfurtin parlamentti) oli vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen seurauksena valittu Saksan eri valtioita edustanut kansalliskokous, jonka tarkoituksena oli perustaa yhdistetty Saksan valtio ja säätää sille perustuslaki. Se oli ensimmäinen vapailla vaaleilla valittu koko Saksan yhteinen parlamentti. Kansalliskokous toimi toukokuusta 1848 kesäkuuhun 1849 ja se kokoontui Frankfurt am Mainin Paavalinkirkossa. Kansalliskokous epäonnistui siinä suhteessa, että Saksan valtiota ei tuolloin saatu perustettua, eikä kansalliskokouksessa maaliskuussa 1849 hyväksytty Saksan perustuslaki tullut koskaan voimaan. Kansalliskokous tarjosi huhtikuussa 1849 Saksan keisarin kruunua Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle, mutta tämä kieltäytyi siitä.
Vaalit

Kansalliskokousta edelsi Saksan liberaalin ja demokraattisen opposition muodostama niin sanottu esiparlamentti. Se päätti, että kansalliskokouksen vaaleihin saisivat osallistua kaikki täysi-ikäiset ja ”itsenäiset” miehet. Vaalien järjestämisestä vastasivat itsenäiset valtiot, ja käytännöt olivat kirjavia. Edustajanpaikkoja oli yhteensä 649, mutta vain 587 edustajaa valittiin, sillä joissain vaalipiireissä vaalia boikotoitiin. Kansalliskokouksen 13 kuukautta kestäneen toiminnan aikana siihen ehti kuulua kaikkiaan 809 henkilöä. Kansalliskokouksen enemmistön muodostivat maltilliset liberaalit, mutta edustettuna oli laaja kirjo erilaisia ryhmiä.
Kansalliskokouksen toiminta ja edustajaryhmät

Kansalliskokous piti ensimmäisen istuntonsa Frankfurtin Paavalinkirkossa 18. toukokuuta 1848. Ensimmäiseksi puhemieheksi valittiin liberaaleihin kuulunut Heinrich von Gagern. Kansalliskokous keskusteli yhtenäisen Saksan valtion muodostamisesta ja perustuslain säätämisestä sille. Kansalliskokous asetti useita valmistelevia valiokuntia, joista perustuslakia valmistellut perustuslakivaliokunta oli tärkein.
Samanmieliset edustajat muodostivat löyhiä ryhmiä, jotka kokoontuivat keskustelemaan yhteisiin klubeihin. Vaikka ryhmät eivät olleet yhtä järjestäytyneitä ja yhtenäisiä kuin myöhempien aikojen parlamenttiryhmät, ne muodostuivat keskeisiksi kansalliskokouksen päätöksenteon ja keskusteluiden etenemisessä. Ryhmät nimettiin Frankfurtin kaupungilla sijainneiden kokoontumispaikkojensa mukaan. Monarkistista oikeistoa edustivat Steinernes Haus ja Café Milani, jotka pyrkivät säilyttämään olemassaolleiden Saksan valtioiden ja ruhtinaiden oikeudet. Liberaaleja keskustaoikeistoon ja keskustavasemmistoon luettuja ryhmiä olivat Casino, Augsburger Hof, Landsberg, Pariser Hof ja Württemberger Hof, jotka halusivat luoda Saksasta perinnöllisen monarkin johtaman perustuslaillisen ja parlamentaarisen liittovaltion. Demokraattiseen vasemmistoon kuuluivat ryhmät Deutscher Hof, Donnersberg, Nürnberger Hof ja Westendhall, jotka vaativat perustettavaksi kansansuvereniteettiperiaatteeseen nojaavan parlamentaaris-demokraattisen Saksan tasavallan.
Frankfurtin kansalliskokous keskittyi lähinnä Saksan tulevaisuutta koskeneeseen keskusteluun, mutta pyrki myös asettamaan väliaikaisen hallinnon, joka olisi voinut ryhtyä saman tien johtamaan koko Saksaa. Kansalliskokous valitsi 29. kesäkuuta 1848 Saksan valtionhoitajaksi (saks. Reichsverweser) ja kaavaillun väliaikaisen hallituksen johtajaksi Itävallan arkkiherttua Juhanan, joka oli keisari Ferdinand I:n suhteellisen vapaamielisenä tunnettu setä. Pian tuli kuitenkin selväksi, ettei kansalliskokouksen asettamalla hallituksella ollut mitään todellista valtaa, paitsi niiltä osin kuin Saksa yksittäiset valtiot olivat valmiita sallimaan sille. Kansalliskokous yritti myös ryhtyä johtamaan Tanskaa vastaan käytyä sotaa, joka koski Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien omistusta. Preussi kuitenkin solmi elokuussa 1848 aselevon Tanskan kanssa välittämättä kansalliskokouksen vastustuksesta.
Perusoikeuslaki ja Saksan perustuslaki

Merkittävimmät Frankfurtin kansalliskokouksessa hyväksytyt säädökset olivat 21. joulukuuta hyväksytty ”valtakunnanlaki Saksan kansan perusoikeuksista” sekä 27. maaliskuuta 1849 viimein hyväksytty Saksan perustuslaki. Joulukuun perusoikeuslaissa määrättiin turvattaviksi kaikkialla Saksan alueella lehdistön-, puheen-, kokoontumis-, liikkumus- ja kaupankäyntivapaudet sekä kansalaisten tasavertaisuus lain edessä ja määrättiin lakkautettaviksi kaikki säätyerioikeudet sekä kuolemanrangaistus. Se toimi myöhemmin esikuvana Weimarin tasavallan perustuslain sekä nykyisen Saksan liittotasavallan peruslain sisältämille kansalaisoikeusluetteloille. Maaliskuussa hyväksytty perustuslaki puolestaan määräsi perustettavaksi monarkistisen Saksan liittovaltion, johon olisivat kuuluneet muut Saksan valtiot paitsi Itävalta, mikä merkitsi niin sanotun piensaksalaisen vaihtoehdon (kleindeutsche lösung) valitsemista. Valtakuntaa olisi hallinnut perinnöllinen keisari, joka olisi nimittänyt hallituksen. Parlamentti olisi ollut kaksikamarinen ja nimeltään valtiopäivät (Reichstag). Ylähuone (Staatenhaus) olisi edustanut osavaltioita ja alahuone (Volkshaus) olisi valittu demokraattisilla vaaleilla. Parlamentille olisivat kuuluneet lainsäädäntö, budjettiasiat ja hallituksen toimien valvonta. Kiistoja herättänyt kysymys hallituksen vastuunalaisuudesta parlamentille jätettiin ratkaistavaksi myöhemmin.
Perustuslain hyväksymisen jälkeen Frankfurtin kansalliskokous päätti tarjota Saksan keisarin kruunua Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle. Päätös syntyi 290:llä äänellä 248:n edustajan pidättäytyessä äänestämästä. Kansalliskokouksen lähetystö saapui 3. huhtikuuta 1849 tuomaan Fredrik Vilhelmille tiedon päätöksestä. Fredrik Vilhelm kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta keisarin kruunua vedoten siihen, että hänen asemansa kuninkaana perustui Jumalan armoon. Konservatiivina hän ei halunnut vastaanottaa kruunua vaaleilla valitulta kansalliskokoukselta eikä myöskään hyväksyä Frankfurtin perustuslakia. Tämä merkitsi Frankfurtin kansalliskokouksen työn valumista hukkaan, sillä Saksan valtiota ei saatu perustettua ilman vanhojen hallitsijoiden tukea. Tässä vaiheessa useimmat Saksan valtiot kutsuivat edustajansa kansalliskokouksesta palaamaan kotiin. Kansalliskokous hajaantui toukokuun 1849 lopussa, mutta osa edustajista jatkoi kokoontumisiaan Stuttgartissa ”tynkäparlamenttina”. Tynkäparlamentti yritti epätoivoisesti puolustaa aiemmin hyväksytyn perustuslain voimassaoloa edes eteläisen Saksan alueella, kunnes Württembergin armeija hajotti sen 18. kesäkuuta. Saksan vallankumous päättyi samoihin aikoihin Badenin sotilaskapinan kukistamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frankfurtin kansalliskokous Wikimedia Commonsissa
Kansalliskokouksen edustajia, Gerhard Deliuksen maalaus.
Gabino Diego

Gabino Diego
Gabino Diego (s. 18. syyskuuta 1966) on espanjalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa ¡Ay Carmela! (1990) ja Belle Époque – muutosten aika (1992).
Diego on voittanut Goya-palkinnon ja ollut useita muita kertoja ehdolla sen saajaksi.
Aiheesta muualla

Gabino Diego Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Béthencourtin Pietari

Béthencourtin Pietari
Béthencourtin Pietari (esp. Pedro de Betancur 21. maaliskuuta 1626, Vilaflor, Tenerife – 25. huhtikuuta 1667, Antigua Guatemala, Guatemala) oli Espanjan lähetyssaarnaaja Guatemalassa ja pyhimys katolisesta kirkosta.
Citroën Dyane

Citroën Dyane
Citroën Dyane on vuosina 1967–1983 valmistettu Rätti-Sitikkaan eli Citroën 2CV -malliin teknisesti pohjautuva pikkuauto. Auto oli Citroënin vastaus suuren suosion saaneelle Renault 4:lle eli Tippa-Rellulle. Dyanea valmistettiin kaikkiaan 1 400 000 kappaletta Ranskassa, Espanjassa, Portugalissa, Jugoslaviassa ja Iranissa. Autosta oli myös pakettiautomalli nimeltään Citroën Acadiane. Dyanen ei ollut tarkoitus korvata mallistossa 2CV:tä, vaan se oli suunnattu hieman edistyksellisemmäksi mallivaihtoehdoksi. Citroën 2CV:n valmistus jatkui lopulta aina vuoteen 1990 saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Citroën Dyane Wikimedia Commonsissa
Frank Chu

Frank Chu huhtikuussa 2006.
Frank Chu (s. 1960) on eräs San Franciscon tunnetuimmista aktivisteista ja eksentrikoista. Hän on protestoinut lähes päivittäin ainakin vuodesta 1995 lähtien USA:n presidenttejä, suuryrityksiä ja "12 Galaksia" vastaan.
Frank Chu asuu Oaklandissa, josta hän matkustaa päivittäin San Franciscoon, missä hän löytää suurimman yleisön mielenosoitukselleen ohikulkijoista ja ajoittain television uutislähetyksissä. Hän elää avustuksilla, kylttimainoksilla ja pienillä kannattajien antamilla lahjoituksilla.
Chu kulkee päivittäin tai lähes päivittäin päiväsaikaan erityisesti San Franciscon Market Streetillä tai Montgomery Streetillä kantaen kylttiä, jonka tekstit vaihtuvat. Hän pyrkii saavuttamaan julkisuutta hakeutumalla televisiokameroiden eteen ja on yleensä siellä missä tapahtuu.
Gabi Zange

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gabi Zange |  Gabi Zange |  Gabi Zange |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten pikaluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 3 000 m |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 | 3 000 m |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 | 5 000 m |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Sarajevo 1985 |  |  |
|  Pronssia | Deventer 1984 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Alma Ata 1984 |  |  |
|  Pronssia | Heerenveen 1981 |  |  |
Gabriele "Gabi" Zange (s. 1. kesäkuuta 1961) on 1980-luvulla menestynyt, Itä-Saksaa edustanut pikaluistelija, joka saavutti kolme olympiapronssia ja kaksi MM-mitalia sekä voitti yhden Euroopan-mestaruuden. Hän oli parhaimmillaan pidemmillä matkoilla eli 3 000:lla ja 5 000 metrillä.
Zange saavutti ensimmäisissä yleisluistelun EM-kilpailuissaan pronssia ja sijoittui ensimmäisissä yleisluistelun MM-kilpailuissaan 11:nneksi vuonna 1981. Kauden päätteeksi hän luisteli Alma-Atassa  3 000 metrillä maailmanennätyksen 4.21,70. Kaksi seuraavaa vuotta toivat neljännen sijan sekä MM- että EM-kilpailuissa. Alma Atassa 1984 hän voitti Euroopan-mestaruuden luistellen 5 000 metrillä maailmanennätyksen 7.39,44 ja tehden yhteispisteiden maailmanennätyksen 174,710. Kaksi viikkoa myöhemmin Deventerissä hän saavutti MM-pronssia. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän saavutti 3 000 metrillä olympiapronssia edellään kaksi muuta itäsaksalaista ja 1 500 metrillä hän sijoittui neljänneksi edellään kaksi maannaistaan ja yksi neuvostoliittolainen.
Zange saavutti vuonna 1985 yleisluistelun MM-hopeaa Sarajevossa ja sijoittui EM-kilpailuissa kuudenneksi. Vuonna 1986 hän oli MM-kisoissa viides ja EM-kisoissa neljäs. Vuonna 1987 hän sijoittui EM-kilpailuissa seitsemänneksi. Joulukuussa 1987 hän luisteli Calgaryssä maailmancupin kilpailussa 3 000 metrillä maailmanennätyksen 4.16,76. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän saavutti pronssia sekä 3 000 metrillä että 5 000 metrillä; molemmilla matkoilla hänen edellään olivat maailmanennätykset luistellut Alankomaiden Yvonne van Gennip ja Itä-Saksan Andrea Ehrig. Zange päätti arvokisauransa yleisluistelun MM-kilpailujen neljänteen sijaan Skienissä maaliskuussa 1988.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 41,93 (Alma Ata 27.3.1981)
1 000 metriä 1.22,00 (Calgary 6.12.1987)
1 500 metriä 2.04,98 (Calgary 6.12.1987)
3 000 metriä 4.16,76 (Calgary 4.12.1987)
5 000 metriä 7.21,61 (Calgary 13.2.1988)
Christian Sarron

Christian Sarron vuonna 1978.
Christian Sarron (s. 27. maaliskuuta 1955) on kilpauransa lopettanut ranskalainen ratamoottoripyöräilijä ja valmentaja. Hän voitti 250-kuutioisten sarjan maailmanmestaruuden vuonna 1984.
Christian Sarron varttui Clermont-Ferrandissa Ranskassa. Ratamoottoripyöräilyn MM-sarjaan Sarron osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1976 350-kuutioisten Tšekkoslovakian ja Länsi-Saksan osakilpailuissa. Heti seuraavalla kaudella Sarron otti ensimmäisen MM-sarjan osakilpailuvoittonsa 250-kuutioisten Länsi-Saksan osakilpailussa ja oli kolme kertaa palkintopallilla 350-kuutioisten MM-sarjassa. Tämän jälkeen loukkaantumiset ja siirtyminen 500-kuutioisiin hidastivat Christian Sarronin kehittymistä. Hän ei ollut neljään seuraavaan kauteen kertaakaan MM-sarjassa palkintosijoilla ja kausi 1980 jäi häneltä jopa kokonaan MM-sarjan osalta väliin.
Christian Sarron palasi pienempiin luokkiin menestyksekkäästi kaudella 1982. Hän saavutti Suomen osakilpailussa voiton 250-kuutioisissa ja hopean 350-kuutioisissa. Hyvät esitykset toivat Sarronille tallipaikan Yamahalle 250-kuutioisiin täyden MM-sarjan kiertämiseen seuraavalla kaudella 1983. Sarron ajoi 11 osakilpailussa viisi kertaa palkintopallille ja oli kokonaissarjan toiseksi paras kuljettaja. Seuraava kausi 1984 oli Sarronin uran huippu. Hän ajoi kolmen osakilpailun voittoon ja oli kokonaispisteissä maailmanmestari.
250-kuutioisten maailmanmestaruuskauden jälkeen Christian Sarron siirtyi jälleen 500-kuutioisiin. Tällä kertaa paremmalla menestyksellä. Heti seuraavalla kaudella 1985 500-kuutioisissa Sarron voitti yhden MM-osakilpailun ja oli kokonaissarjan kolmas. Tämän jälkeen Sarron ei yltänyt enää urallaan osakilpailuvoittoihin, mutta oli vielä kaudella 1989 MM-sarjan kolmas kokonaispisteissä. Viimeisen MM-osakilpailunsa Sarron ajoi kaudella 1992.
Ratamoottoripyöräilyn MM-sarjan lisäksi Christian Sarron on kilpaillut menestyksekkäästi Bol d'orin 24 tunnin ajoissa. Vuonna 1976 hänen joukkueensa oli kilpailun toinen ja vuonna 1994 hän voitti kilpailun veljensä Dominique Sarronin ja Yasutomo Nagain kanssa. He tekivät silloin kilpailun uuden matkaennätyksen 667 kierrosta Paul Ricardin radalla.
Kilpauran jälkeen Christian Sarron on toiminut Eurosportin moottoripyöräkilpailujen asiantuntijakommentaattorina sekä moottoripyöräilyn valmennus- ja johtotehtävissä. Hän on ollut Yamahan Superbike -joukkueen tallipäällikkö ja toimii nykyisin Yamaha Viltaïs Expérience Superstock -joukkueen valmentajana ja teknisenä asiantuntijana.
Saavutukset > 250cc-luokka

Maailmanmestari 1984
MM-sarjan toinen 1983
6 osakilpailuvoittoa MM-sarjassa, 7 kakkossijaa ja 2 kolmossijaa
Saavutukset > 350cc-luokka

3 kakkossijaa MM-sarjan osakilpailuissa ja 1 kolmossija
Saavutukset > 500cc-luokka

MM-sarjan kolmas 1985 ja 1989
1 osakilpailuvoitto MM-sarjassa, 3 kakkossijaa ja 14 kolmossijaa
Saavutukset > Muuta

Bol d'or voittaja 1994 ja toinen sija 1976
Bétheny

Béthenyn keskusaukio, laidoilla kunnantalo ja kirkko.
Bétheny on kunta Marnen departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku oli 6 322 vuonna 2007. Béthenyn pinta-ala on 20 km².
Bétheny kuuluu Reimsin kaupunkiseutuun (Communauté d’agglomération de Reims).