stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jere Heino

Jere Heino (s. 6. maaliskuuta 1995 Pori) on suomalainen vapaapainija, joka edusti urallaan Porin Paini-Miehiä. Häntä valmensivat Harri Lehti ja Rauno Ihanamäki (2001–2008), Marko Einola ja Petri Koivunen (2008–2012), Gergő Wöller (2012–2015) ja Ahto Raska ja Cary Kolat (2015–2020).
Vuodesta 2016 superraskaassa 125 kg:n painoluokassa paininut Heino sijoittui EM-kilpailuissa kahdeksanneksi vuosina 2017, 2021 ja 2022. Alle 23-vuotiaiden ikäluokassa vuonna 2018 EM-kilpailuissa hän oli kolmas ja alle 20-vuotiaiden ikäluokassa vuonna 2015 EM-kilpailuissa kolmas ja MM-kilpailuissa viides.
SM-kilpailuista Heinolla on vapaapainista kultaa vuosilta 2014, 2015 ja 2020 sekä hopeaa vuodelta 2013 ja kreikkalais-roomalaisessa painista hopeaa vuodelta 2014.
Heino lopetti kilpailu-uransa vuonna 2023. Hän on valmistunut liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta. Vuosina 2015–2020 hän paini ja opiskeli stipendiaattina Cambellin yliopistossa Pohjois-Carolinassa.
Myös hänen veljensä, Ville Heino on entinen vapaapainija.
Johannes Björklund

| Johannes Björklund |
| --- | --- |
 Björklund syyskuussa 1941
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. syyskuuta 1888 Oulu
Kuollut: 17. joulukuuta 1962 (74 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1924–1956
Sotilasarvo:  Kenttäpiispa
Julius Johannes Björklund (13. syyskuuta 1888 Oulu – 17. joulukuuta 1962 Helsinki) oli suomalainen kenttäpiispa.
Björklundin vanhemmat olivat rovasti Isak August Björklund ja Fredrika Mathilda Wichmann. Kauppaneuvos Gösta Björklund ja arkkitehti, kuvataiteilija Matti Visanti olivat hänen veljiään. Johannes Björklundin puolisot olivat 1913-1942 Ingrid Anni Helena Mentona Tallroth ja 1945-1962 Maija Hellevi Tarjanne, aiemmin Karsikko.
Ylioppilaaksi 1907 tullut Björklund suoritti teologisen erotutkinnon ja vihittiin papiksi 1911. Pastoraalitutkinnot hän suoritti 1914 ja 1934, filosofian kandidaatin tutkinnon 1929, teologian kandidaatin tutkinnon 1932 ja teologian lisensiaatin tutkinnon 1939. Teologian tohtoriksi Björklund väitteli 1940. Hän oli ylimääräinen pappi Vaasassa 1911-1916, Mustasaaren pitäjänapulainen 1916-1924 ja laivaston pastori 1924-1939. Björklund nimitettiin 1939 sotarovastiksi ja 1941 Suomen ensimmäiseksi kenttäpiispaksi, jota virkaa hän hoiti vuoteen 1956. Vakinaisten virkojen ohella hän oli Vaasan lääninsairaalan saarnaaja ja uskonnonopettaja Vaasassa ja Helsingissä. Hän oli sotilaspastorien liiton puheenjohtaja sekä Suomen kirkon pappisliiton hallituksen jäsen 1940–1956.
Johannes Bengs

| Johannes Bengs> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. toukokuuta 1877 Mustasaari
Kuollut: 11. lokakuuta 1936 (59 vuotta) Vaasa
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  maanviljelijä
Arvonimi: herastuomari
Poliitikko
Puolue:  Suomen ruotsalainen kansanpuolue
Asema:  Kansanedustaja
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Puoliso:  Edla Mara (1900–)
Johannes Bengs (2. toukokuuta 1877 Mustasaari – 11. lokakuuta 1936 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Bengs valittiin eduskuntaan vaaleissa 1922 Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän toimi kansanedustajana syyskuusta 1922 huhtikuuhun 1924 ja oli jäsenenä eduskunnan laki- ja talousvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös Mustasaaren kunnallislautakunnan ja kunnanvaltuuston jäsenenä sekä molempien puheenjohtajana.
Bengs syntyi maanviljelijäperheeseen ja oli itsekin ammatiltaan maanviljelijä, jona hän työskenteli Mustasaaressa vuodesta 1898. Hän toimi myös lautamiehenä ja sai herastuomarin arvonimen. Koulutukseltaan hän oli ylioppilas, joksi hän valmistui vuonna 1896.
Bengs oli naimisissa Edla Maran kanssa. He avioituivat vuonna 1900. Bengs kuoli lokakuussa 1936, 59 vuoden iässä.
Seinäjoen ammattikorkeakoulu

| Seinäjoen ammattikorkeakoulu |
| --- | --- |

Motto:  Paras korkeakoulu opiskelijalle
Perustettu:  1995
Hallintomuoto:  Osakeyhtiö
Rehtori:  Jaakko Hallila
Toimipaikat:  Seinäjoki
Toimitilat:  Frami
Opiskelijamäärä:  n. 5000 (2021)
Kotisivu:  http://www.seamk.fi/
Seinäjoen ammattikorkeakoulu (SeAMK) (engl. Seinäjoki University of Applied Sciences) on Seinäjoella sijaitseva ammattikorkeakoulu. Ammattikorkeakoulu on erikoistunut yrittäjyyteen, ruokaan ja kansainvälisyyteen. Ammattikorkeakoulun tavoitteena on osaamisen, kilpailukyvyn ja hyvinvoinnin kasvattaminen toiminta-alueella. SeAMKin kampus sijaitsee Seinäjoen teknologiapuisto Framilla.
Seinäjoen ammattikorkeakoulussa on noin 5000 opiskelijaa, joista 10 % on kansainvälisiä tutkinto-opiskelijoita. Henkilökuntaa SeAMKissa on noin 400, joista yli 100 työskentelee tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiotoiminnan (TKI) parissa. Ammattikorkeakoulun rehtorina toimii HTT Jaakko Hallila. Hän on toiminut korkeakoulun rehtorina syyskuusta 2020 lähtien, jolloin SeAMKin perustamisesta asti rehtorina toiminut Tapio Varmola jäi eläkkeelle.
Vuodesta 2014 ammattikorkeakoulun ylläpitäjänä on toiminut Seinäjoen Ammattikorkeakoulu Oy.
Ammattikorkeakoulu on palkittu kuluneina vuosina mm. aluekehityksen huippuyksikkönä (2003). Lisäksi opetusministeriö on palkinnut SeAMKin kansainvälisen toiminnan kolmeen otteeseen 2000-luvulla. SeAMK on palkittu uudelleen sekä vuosina 2007 että 2008 aluevaikuttavuudesta ja työelämäyhteistyöstä. Kansallinen koulutuksen arviointikeskus Karvi on myöntänyt vuonna 2022 Seinäjoen ammattikorkeakoululle Excellence-laatuleiman poikkeuksellisen korkealaatuisesta kehittämistyöstä. Vuonna 2024 Euroopan komissio valitsi SeAMKin ja kahdeksan muun eurooppalaisen korkeakoulun muodostaman yhteenliittymän Eurooppalaiset yliopistot -statuksen sekä rahoituksen saajaksi. SeAMK myös panostaa kestävään kehitykseen ja osallistuu säännöllisesti kansainvälisiin tutkimuksiin.
SeAMK on valittu vuosina 2020, 2021 ja 2022 Suomen parhaaksi ammattikorkeakouluksi valtakunnallisessa valmistumisvaiheen opiskelijapalautekyselyssä (AVOP). AMK-tutkintoon valmistuneiden mielestä SeAMKissa on Suomen paras opiskelutyytyväisyys, parhaat opintojen sisällöt ja oppimisympäristöt sekä parhaimmat opiskelun tukipalvelut ja työelämäyhteydet. Kansainvälisyyden, työelämäneuvonnan, harjoittelun ja opinnäytetyön osa-alueilla SeAMK ylsi toiselle sijalle. Valtakunnallisessa kyselyssä opiskelijat arvioivat ja antavat palautetta toteutuneesta koulutuksesta.
Frami F – Seinäjoen ammattikorkeakoulun päärakennus.
Historia

Seinäjoen ammattikorkeakoulu aloitti toimintansa vuonna 1992. Se muodostettiin yhdistämällä viisi oppilaitosta: Seinäjoella toimineet kauppaoppilaitos, teknillinen oppilaitos, sosiaalialan ja terveydenhuollon oppilaitokset sekä Ilmajoella toiminut maatalousoppilaitos. Vuonna 1995 Seinäjoen ammattikorkeakoulu oli yksi yhdeksästä vakinaistamisluvan saaneista ammattikorkeakouluista 39 hakijan joukossa. Vuonna 1997 oppilaitokseen liitettiin Tuomarniemen metsäoppilaitos Ähtärissä, vuonna 1999 Jurvan käsi- ja taideteollisuusoppilaitos, Kauhajoen koti- ja laitostalouden oppilaitos sekä Kauhavalla toiminut Suomen Yrittäjäopisto. Jurvassa aloitettiin muotoilualan amk-koulutus ja kulttuurialan koulutukseksi siirrettiin tekniikan alalta myös rakennuskonservointi, joka lakkautettiin 2013, samalla kun Jurvan, Ähtärin ja Kauhajoen toiminta siirrettiin Seinäjoelle.
Kampus

Seinäjoen ammattikorkeakoulu sijaitsee yhdellä kampuksella, tiede- ja teknologiapuisto Framin alueella. SeAMK Kampus jakautuu Jouppilan kaupunginosassa sijaitsevaan Framin alueeseen sekä Marttilan kaupunginosassa sijaitsevaan Kampustalon alueeseen. Kampusalueen läpi virtaa Seinäjoki, jonka molemmin puolin jakautuva ammattikorkeakoulun modernit oppimisympäristöt ja opetustilat.
SeAMKin kuuden koulutusalan opetus ja tutkimustoiminta sijaitsee kokonaisuudessaan SeAMK Kampuksella Framin alueella. Kampuksella sijaitsevat myös ammattikorkeakoulun rehtorin toimisto, hakija- ja opiskelijapalvelut, kirjastohallinto sekä opiskelijakunnan tilat. Framin puolella sijaitsevat ammattikorkeakoulun rakennukset A, E, F ja H, joissa sijaitsevat ammattikorkeakoulun hallinto sekä laboratoriot ja muut opetustilat ja oppimisympäristöt, kuten opetusravintola Prikka ja kulttuurialan studio. Kampustalolla sijaitsevat SeAMKin sosiaali- ja terveysalan opetustilat sekä korkeakoulukirjasto.
Koulutus

Seinäjoen ammattikorkeakoulu tarjoaa koulutusta tutkimus- ja kehittämispalveluja kuudella koulutusalalla. Alat ovat kulttuuriala, liiketalouden ala, luonnonvara-ala, ravitsemisala, sosiaali- ja terveysala sekä tekniikan ala. Mahdollisuutena on opiskella AMK-tutkinto päiväopintoina (päivätoteutus) tai työn ohessa (monimuotototeutus). Tarjolla on lisäksi ylempien AMK-tutkintojen koulutusta, täydennyskoulutuksia, avoimen AMK:n opintoja, polku- ja väyläopintoja sekä erikoistumisopintoja ja muita koulutuksia.
Koulutus > Tutkintoon johtava koulutus

SeAMKissa on yli 30 tutkinto-ohjelmakoulutusta, joista osa on englanninkielisiä. Valikoimassa on ammattikorkeakoulututkintoon johtavia koulutuksia, joissa voi suorittaa tutkinnon joko päivätoteutuksena opiskellen tai monimuotoisena joustavasti työn ohessa.
SeAMK tarjoaa myös ylempään AMK-tutkintoon johtavaa koulutusta, joka on tarkoitettu korkeakoulututkinnon suorittaneille ja työelämässä jo kokemusta saaneille henkilöille.
SeAMK tarjoaa tutkintoon johtavaa koulutusta seuraavilla aloilla ja tutkintonimikkeillä:
Kulttuuriala: kulttuurituottaja
Liiketalouden ala: tradenomi
Luonnonvara-ala: agrologi
Ravitsemisala: restonomi
Sosiaali- ja terveysala: fysioterapeutti, geronomi, sairaanhoitaja, sosionomi, terveydenhoitaja
Tekniikan ala: insinööri, rakennusmestari
Tutkimus

Seinäjoen ammattikorkeakoulun tutkimus-, kehittämis- ja innovaatiotoiminnan (TKI) painoalat ja kärjet mukailevat Etelä-Pohjanmaan elinkeinoelämän tarpeita. TKI-toiminta pitää sisällään pääosin julkisin varoin rahoitetut tutkimus- ja kehittämisprojektit. Projektit jakautuvat neljälle painoalalle: kestävät ruokaratkaisut, älykkäät teknologiat, hyvinvointi ja luovuus sekä yrittäjyys ja kasvu. Kärkiä ovat muun muassa agrobiotalous, kestävät ruokaratkaisut, teollinen internet pk-yrityksissä, älykäs teollisuus, työhyvinvointi sekä kasvuyrittäjyys ja omistajanvaihdokset. Seinäjoen ammattikorkeakoulun painopisteet ja tutkimusryhmät ovat yhteisiä Seinäjoen yliopistokeskuksen kanssa.
TKI-toiminnan laajuus on ollut keskimäärin vuositasolla noin 6,5 miljoonaa euroa. Volyymin ja kokonsa suhteen ammattikorkeakoulu on sijoittunut TKI-toiminnan kärkijoukkoon Suomessa. Ammattikorkeakoulussa toteutetaan yli 140 TKI-projektia vuodessa. Projektien merkittävimpiä rahoittajia ovat Euroopan aluekehitysrahasto, Euroopan sosiaalirahasto, Maaseudun kehittämisrahasto, eri ministeriöt sekä kansainväliset rahoitusohjelmat.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Seinäjoen ammattikorkeakoulun kotisivu
SeAMKin koulutus- ja TKI-toiminta, rehtorin toimisto, hallintopalvelut, hakija- ja opiskelijapalvelut, ja opiskelijakunta SAMO ovat kaikki sijoittuneet F-rakennukseen.
SeAMK Kampuksella on myös laboratoriotiloja.
Jere Haapalainen

Jere Julius Haapalainen (s. 30. heinäkuuta 2004 Tampere) on suomalainen yleisurheilija. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä ja häntä valmentaa Juha Lehto.
Haapalainen saavutti Kalevan kisoissa 2021 pronssia 400 metrin aitajuoksussa ennätyksellään 52,69 s. Lahden Kalevan kisoissa 2023 hän voitti 400 m aitajuoksussa SM-kultaa ennätysajallaan 50,06, joka oli samalla alle 20-vuotiaiden Suomen ennätys. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saanut hopeaa 300 metrin aitajuoksussa 2022 ennätyksellään 37,64 ja 2024 niin ikään ennätysajallaan 36,06. 400 metrin juoksussa hän sai pronssia 2023 ja viestissä kultaa 2024. Hän on voittanut nuorten sarjoissa Suomen-mestaruuksia 400 ja 800 metrin juoksuissa, 400 metrin aitajuoksussa, kymmenottelussa, viesteissä ja maastojuoksun joukkuekilpailussa.
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2023 Haapalainen voitti kultaa 400 metrin aitajuoksussa ennätyksellään ja nuorten Suomen ennätyksellä 50,02 ja oli mukana kahdeksanneksi sijoittuneessa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa.
Sarah Beth Briggs

Sarah Beth Briggs
Sarah Beth Briggs (s. 2. kesäkuuta 1972 Newcastle upon Tyne) on brittiläinen pianisti.
Briggs pääsi finalistiksi BBC:n nuorten muusikoiden kilpailussa 11-vuotiaana (1984) ja oli saman ikäisenä yksi nuorimmista Dame Myra Hess -palkinnon saajista. Hän myös voitti kansainvälisen Mozart-kilpailun Salzburgissa 15-vuotiaana. Hän opiskeli Newcastlessa, Yorkissa ja Birminghamissa Denis Matthewsin johdolla. Sveitsissä häntä opetti eräs Claudio Arraun tunnetuimmista oppilaista, Edith Fischer, ja Hindemith-järjestön kamarimusiikkistipendillä hän pääsi myös saamaan opetusta Bruno Giurannalta.
Briggs on esiintynyt ja pitänyt mestarikursseja Atlantin valtameren molemmilla puolilla. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten orkestereiden kuin Englannin kamariorkesterin, Royal Philharmonic Orchestran ja Wienin kamariorkesterin kanssa. Hän oli yksi Trio Melzin perustajajäsenistä vuosina 2000–16. Hän on johtanut myös muita kamarikokoonpanoja ja opettanut Yorkin yliopistossa. Briggs on levyttänyt Béla Bartókin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin, Benjamin Brittenin, Frédéric Chopinin, Claude Debussyn, Joseph Haydnin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Franz Schubertin ja Alan Rawsthornen teoksia.
Ensimmäisen konserttolevytyksensä Briggs julkaisi toukokuussa 2016. Levylle sisältyivät Hans Gálin ja Mozartin konsertot.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sarah Beth Briggs
Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas

Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas, tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva.
Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas (9. heinäkuuta 1701 Versailles – 21. syyskuuta 1781 Versailles) oli ranskalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Ranskan laivastoministerinä vuosina 1723–1749 ja kuningas Ludvig XVI:n pääneuvonantajana sekä Ranskan hallituksen tosiasiallisena johtajana vuosina 1774–1781.
Maurepas’n isä Jérôme Phélypeaux de Pontchartrain toimi Ranskan laivastoministerinä Ludvig XIV:n aikana. Maurepas peri isänsä viran 14-vuotiaana vuonna 1715, tosin aluksi vain nimellisesti muiden hoitaessa tehtävää. Vuonna 1718 hänestä tuli kuninkaallisen hovin valtiosihteeri, jonka toimialaan kuuluivat myös kirkolliset asiat ja Pariisin hallinto. Vuodesta 1723 Maurepas toimi laivastoministerinä, ja hän pyrki uudelleenjärjestämään Ranskan laivaston. Sotasatamia parannettiin, sotalaivojen rakentamista lisättiin, kaleerien käytöstä luovuttiin vuonna 1748 ja tieteellisiä tutkimusmatkoja tuettiin. Kuningas Ludvig XV erotti Maurepas’n ja karkotti tämän tiluksilleen vuonna 1749 rakastajattarensa Madame de Pompadourin vaatimuksesta, sillä Mauperas oli kirjoittanut Pompadouria vastaan suunnatun satiirisen epigrammin.
Kun Ludvig XVI vuonna 1774 nousi valtaistuimelle, Maurepas kutsuttiin takaisin hoviin ja nimitettiin kuninkaan pääneuvonantajaksi sekä johtavaksi ministeriksi. Maurepas ei halunnut jatkaa edeltäjänsä René Nicolas de Maupeoun aloittamia uudistuksia. Maurepas’n kehotuksesta Ludvig XVI palautti vuonna 1774 aatelin hallitsemille ylimmille tuomioistuimille eli parlamenteille Maupeoun aloitteesta kolme vuotta aiemmin peruutetut laajat valtaoikeudet, joiden avulla aateli saattoi jarruttaa etuihinsa kohdistuneita muutoksia. Maurepas järjesti Anne Robert Jacques Turgot’n nimityksen valtiovarainministeriksi, mutta ei tukenut Turgot’n pyrkimystä siirtää verotaakkaa etuoikeutettujen säätyjen kannettavaksi ja taivutteli vuonna 1776 kuninkaan erottamaan tämän. Myöhemmin Maurepas järjesti valtiovarainministeriksi toisen uudistusmiehen, Jacques Neckerin, mutta pakotti tämän eroamaan vuonna 1781. Muita Maurepas’n ministereiksi poimimia kykyjä olivat Charles Gravier de Vergennes, Chrétien Guillaume de Lamoignon de Malesherbes, Claude-Louis de Saint-Germain ja Antoine de Sartine.
Maurepas’n on sanottu osaltaan vaikuttaneen Ranskan vallankumoukseen johtaneen kehityksen käynnistymiseen, sillä hän vieroitti Ludvig XVI:n toteuttamasta Ranskassa kaivattuja talouden ja hallinnon uudistuksia. Maurepas myös tuki Ranskan liittymistä Yhdysvaltain vapaussotaan Englantia vastaan vuonna 1778.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Frédéric Phélypeaux de Maurepas Wikimedia Commonsissa
Jorma Ruissalo

Jorma Valter Ruissalo (30. tammikuuta 1912 Tampere – 3. kesäkuuta 2006 Jyväskylä) oli suomalainen pikaluistelija. Seuratasolla hän edusti Tampereen Pyrintöä.
Ruissalo sijoittui Garmisch-Partenkirchenin talviolympialaisissa 1936 500 metrillä kahdeksanneksi. Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailuissa 1931 hän voitti 500 metrillä matkakohtaisen Suomen mestaruuden. Yleisluistelun MM-kilpailuissa hän sijoittui vuonna 1931 yhdeksänneksi ja vuonna 1936 31:nneksi. Yleisluistelun EM-kilpailuissa 1935 hän oli 13:s.
Asepalveluksensa jälkeen Ruissalo toimi Tampereella poliisina. Välirauhan aikaan 1941 hän suoritti Helsingin yliopistossa alemman oikeustutkinnon. Sotien jälkeen hän siirtyi SOK:n palvelukseen Vaajakosken tehtaille sosiaalipäälliköksi.
Ruissalo kuoli Vaajakoskella 3. kesäkuuta 2006, 94-vuotiaana. Hän oli mm. Ebba Fromin ohella viimeisiä elossa olleita, ennen toista maailmansotaa olympiakisoissa kilpailleita suomalaisurheilijoita.
John Flamsteed

| John Flamsteed |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1646 Denby, Derbyshire, Englannin kuningaskunta
Kuollut: 31. joulukuuta 1719 Greenwich, Lontoo
Kansalaisuus:  Brittiläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jesus College Cambridgen yliopisto
Instituutti:  Greenwichin observatorio
Oppilaat:  Edmond Halley
Tutkimusalue:  Tähtitiede
Tunnetut työt:  Historia Coelestis Britannica-teos
John Flamsteed (19. elokuuta 1646 – 31. joulukuuta 1719) oli englantilainen tähtitieteilijä, joka nimitettiin Kaarle II:n perustamaan Greenwichin observatorioon ensimmäiseksi johtajaksi vuonna 1675, ja oli siten ensimmäinen kuninkaallinen tähtitieteilijä, Astronomer Royal. Flamsteed kirjoitti tähtiluettelon, Historia Coelestis Britannica. Luettelossa tähdet on järjestetty kasvavan rektaskension mukaiseen järjestykseen. Myöhemmin tähtiin alettiin viitata Flamsteedin luettelon mukaisilla järjestysnumeroilla.
Elämä

Flamsteed syntyi Derbyshiren kreivikunnassa sijaitsevassa Denbyn kylässä, lähellä Derbyn kaupunkia Englannissa. Hänen isänsä oli melko varakas liikemies, hänen äitinsä kuoli Johnin ollessa lapsi. Äidin kuolemalla oli kauaskantoisia seurauksia Flamsteedin myöhemmässä elämässä. Flamsteed sai peruskoulutuksensa Cambridgessa sijaitsevasta Jesus Collegesta. Koulun oli tarkoitus antaa oppilaille paremmat valmiudet yliopisto-opiskeluun. Flamsteedin huonon terveydentilan takia hän joutui 14-vuotiaana kuitenkin jättämään koulun kesken. Flamsteed oli tästä hyvin pettynyt, mutta päätti aloittaa omatoimisen opiskelun.
Flamsteed opiskeli vuodet 1662–1669 itsekseen tähtitiedettä. Hänen opiskelunsa ei ollut helppoa, sillä hänen isänsä vastusti poikansa opiskelua. Isä perusteli kantaansa pojan heikolla terveydellä, mutta myöhemmässä elämässään Flamsteed kertoi, että hänen isällänsä saattoi olla muita motiiveja. Tällainen motiivi voisi olla se, että Flamsteedin äidin kuoltua hänen isänsä tarvitsi jonkun pitämään huolta taloudesta, tähän työhän Flamsteed olisi sopiva. Varmaa tietoa tästä ei ole, mutta Flamsteed tunsi katkeruutta isäänsä kohtaan tämän vuoksi.
Järjestelmälliset tähtitieteelliset havainnot Flamsteed aloitti vuonna 1671. Samoihin aikoihin hän aloitti kirjeenvaihdon Henry Oldenburgin ja John Collisin kanssa. Oldenburg ja Collis järjestelivät Flamsteedille tapaamisen englantilaisen tieteilijän Jonas Mooren kanssa, samalla kun Flamsteed oli vierailemassa Royal Societyssä vuonna 1670. Flamsteed sai Mooren taaksensa, ja Moore painosti kuningas Kaarle II:n kautta Jesus Collegea antamaan Flamsteedille M.A-tutkinnon (Master of Arts) vuonna 1674.
Helmikuussa vuonna 1675 Flamsteed matkusti Lontooseen, missä hän asui Mooren luona. Moore järjesti Flamsteedille tapaamisen kuninkaan kanssa Kuninkaallisen observatorion perustamisesta. Flamsteed oli itse asiassa päässyt jonkinlaiseen kuninkaan suosioon, sillä hän oli tehnyt tälle ja Yorkin herttualle vuotta aiemmin barometrin ja lämpömittarin. Flamsteed nimitettiin 4. maaliskuuta vuonna 1675 observatorion johtajaksi. Hän nautti sadan punnan vuosittaista tuloa, mistä hän joutui maksamaan kymmenen puntaa veroa. Flamsteed joutui myös itse kustantamaan tarvittavat instrumentit. Observatoriossa aloitettiin havaintojen teko vuonna 1676. Vuosi myöhemmin hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi. Flamsteed oli hyvin tarkka havainnoitsija ja hänellä oli uransa aikana useita havainto-ohjelmia, joilla haettiin vastauksia tuon ajan keskeisiin ongelmiin. Tutkimusten tuloksena Flamsteed keksi kartoissa käytetyn kartioprojektion.
Flamsteed oli luonteeltaan perfektionisti. Hänen kanssaan ei siksi ollut helppoa tulla toimeen. Newton tarvitsi tietoja Kuun radasta kehittäessään painovoimalakia. Näyttäisi siltä, ettei Flamsteed oikein tiennyt missään vaiheessa, mitä tietoa Newton häneltä milloinkin tarvitsi. Tämän johdosta Newtonin ja Flamsteedin välit eivät olleet parhaat mahdolliset. Flamsteed näyttäisi olleen myös Edmond Halleylle katkera. Varmaa syytä tähän ei tiedetä, mutta jonkinlaista ammattikateutta heidän välillään näyttää olleen.
Flamsteed kuoli Lontoossa vuonna 1719.
Historia Coelestis Britannica

Flamsteedin kuoleman jälkeen vuonna 1725 julkaistiin noin 3 000 tähteä käsittävä luettelo, Historia Coelestis Britannica, ja hieman myöhemmin siihen liittyvä kartasto Atlas Coelestis. Bayerin kirjainten ohella, luettelossa käytettyä järjestysnumerointia on sittemmin alettu käyttää tähtien tunnuksina. Flamsteedia oli jo hänen elinaikanaan vaadittu julkaisemaan luettelo, mutta täydellisyyttä tavoittelevan luonteensa vuoksi hän kieltäytyi tästä sanoen sen olevan kesken. Tuolloin Royal Societyn puheenjohtajana toiminut Newton otti havaintojen tiedot haltuunsa ja antoi Halleyn käsitellä ja julkaista ne. Luetteloa painettiin 400 kappaletta vuonna 1712. Niistä 300 Flamsteed pystyi keräämään itselleen. Nämä hän poltti Kuninkaallisen observatorion edessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Online-luettelo Flamsteedin muistiinpanoista (osa Greenwichin kuninkaallisen observatorion arkistoa Cambridgen yliopiston kirjastossa)
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 425–426.  ("John Flamsteed (1646–1719)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1.
Iwo Jiman lipunnosto

Iwo Jiman lipunnosto.
Iwo Jiman lipunnosto (engl. Raising the Flag on Iwo Jima) on amerikkalaisen sotakuvaajan Joe Rosenthalin vuonna 1945 ottama kuuluisa valokuva. Se esittää viittä Yhdysvaltain merijalkaväen ja yhtä laivaston sotilasta pystyttämässä Yhdysvaltain lippua Suribachi-vuoren huipulle Iwo Jiman taistelun aikana. Kuva on kenties tunnetuin toisen maailmansodan aikainen valokuva ja sitä on pidetty myös historian kaikkien aikojen levitetyimpänä valokuvana, josta on lisäksi tehty lukematon määrä erilaisia parodioita. Iwo Jiman lipunnosto voitti uutisvalokuvauksen Pulitzer-palkinnon heti julkaisuvuotenaan.