stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piaggio Ape
Historia

Italian taloustilanteen kohentuessa toisen maailmansodan jälkeen syntyi tarve edulliselle, helppokäyttöiselle ja ketterälle kevyelle hyötyajoneuvolle. Piaggion johtaja Enrico Piaggio sekä yhtiön menestyksekkään Vespa-skootterin suunnitellut Corradino D’Ascanio loivat Vespan pohjalta kolmipyöräisen ajoneuvon, jossa Vespan etuosaan ja sen 125 cm³:n moottoriin oli yhdistetty taka-akseli ja avolava. Ensimmäiset versiot rakennettiin loppuvuodesta 1946, ja sarjatuotanto alkoi vuonna 1948. Malli sai nimekseen Ape, joka tarkoittaa italiaksi mehiläistä.
Vuonna 1952 esiteltiin suuremmalla ja tehokkaammalla 150 cm³:n moottorilla varustettu Ape B. Ensimmäisen suuren edistysaskeleen toi vuoden 1952 Ape C, jossa kuljettajan suojaksi oli lisätty ohjaamo. Sen pohjalta luotiin matkustajien kuljettamiseen tarkoitettu Ape Calessino. Ape C:tä seurasivat vuonna 1958 suurempi ja tehokkaampi Ape D ja vuonna 1960 pienellä puoliperävaunulla varustettu Ape Pentarò. Sitä käytettiin tavarankuljetuksen lisäksi erikoisajoneuvojen pohjana – eräällä vaatetehtaalla Luccassa oli vuoteen 2002 saakka käytössä Ape Pentarò -paloauto.
Vuonna 1966 esiteltiin mukavammalla ohjaamolla ja 190 cm³:n moottorilla varustettu Ape MP. Aiemmista malleista poiketen Ape MP:n moottori oli sijoitettu taakse, jolloin aiemmissa malleissa käytettyä ketjuvoimansiirtoa ei enää tarvittu. MP:n kehitysversio Ape MPV:ssä (1968) ohjauspyörä tuli ensi kertaa tarjolle skootterimaisen ohjaustangon sijasta. Mallisarja täydentyi vuonna 1969 Ape 50:llä. Se oli pienempi malli, jossa oli 50 cm³:n moottori, jonka vuoksi se luokiteltiin mopediksi eikä sitä tarvinnut rekisteröidä Italiassa.
Jotta Ape kykenisi paremmin kilpailemaan kevyiden kuorma-autojen kanssa, vuonna 1971 esiteltiin Ape Car. Sen koria ja ohjaamoa oli uudistettu ja muokattu enemmän auton kaltaiseksi. Samaa kehitystä jatkoi vuoden 1982 Ape TM, joka suunniteltiin puhtaalta pöydältä. Siinä oli muun muassa uusi kojetaulu, jarrujärjestelmä ja jousitus. Ensimmäiset dieselkäyttöiset Apet valmistettiin vuonna 1984. Nelipyöräinen versio Ape Poker esiteltiin vuonna 1990 ja nuorisolle mopon vaihtoehdoksi markkinoitu Ape Cross vuonna 1994.
Ape Calessinon valmistaminen aloitettiin uudelleen vuonna 2007, jolloin Piaggio valmisti niitä 999 numeroitua kappaletta. Niiden saaman positiivisen vastaanoton seurauksena uuden Calessino 200:n valmistus alkoi vuonna 2013. Seuraavana vuonna markkinoille tuli retrohenkinen Ape Classic.
Vuonna 1999 Piaggio käynnisti Apen tuotannon Intian Baramatissa, jossa tytäryhtiö Piaggio Vehicles Private Ltd. valmistaa niitä Intian sisäisille markkinoille sekä vientiin muualle Aasiaan, Afrikkaan ja Etelä-Amerikkaan. Vuositasolla Intian tehdas valmistaa yli 200 000 Apea. Euroopassa Apeja myytiin vuonna 2007 vain 10 000, ja talouskriisin myötä kysyntä on entisestään vähentynyt. Vuonna 2013 käytiinkin keskusteluja Pontederan tuotantolinjan sulkemisesta ja tuotannon keskittämisestä Intiaan. Tuotanto Pontederassa jatkui kuitenkin vielä vuonna 2019.
Tuotannossa olevat mallit

Seuraavat Ape-mallit ovat Piaggion mukaan tuotannossa:
Ape 50 (avolava/cross/pakettiauto)
Ape Calessino
Ape Classic (avolava/pakettiauto)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Piaggio Ape Wikimedia Commonsissa
Ape-mallisto Piaggio Commercial Vehiclesin sivuilla (englanniksi)
Alkuperäinen Ape vuodelta 1948.
Ape 50.
Ape Calessino vuodelta 2007.
J Balvinin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙EP:t | 3 |  |
| ↙Singlet | 50 |  |
Tämä on laulaja J Balvinin diskografia.
Albumit > Studioalbumit

La Familia (2013)
Energia (2016)
Vibras (2018)
Oasis (Bad Bunnyn kanssa, 2019)
Colores (2020)
Albumit > Mixtapet

J Balvín Mix Tape (2012)
EP:t

Summer Love (2020)
Summer Vacation (2020)
Summer Fiesta (2020)
Singlet

| --- | --- |
 ”Ella Me Cautivó” (2009)  ”Sin Compromiso” (2010)  ”Me Gustas Tú” (2010)  ”Sequiré Subiendo” (2011)  ”En Lo Oscuro” (2012)  ”Como un Animal” (2012)  ”Yo Te Lo Dije” (2012)  ”Tranquila” (2012)  ”Sola” (2013)  ”6 AM” (2013)  ”La Veganza” (2014)  ”Ay Vamos” (2014)  ”Ginza” (2015)  ”Bobo” (2016)  ”Veneno” (2016)  ”Malvada” (2016)  ”Por Un Día” (2016)  ”Snapchat” (2016)  ”Solitario” (2016)  ”Safari” (featuring Pharrell Williams, Bia, Sky) (2016)  ”Sigo Extrañándote” (2017)  ”Si Tu Novio Te Deja Sola” (featuring Bad Bunny) (2017)  ”Bonita” (featuring Jowell & Randy) (2017)  ”Muy personal” (featuring Yandel) (2017)  ”Mi Gente” (featuring Willy William) (2017) :  ”Mi Gente (Remix)” (featuring Willy William, Beyoncé) (2017)  ”Machika” (featuring Jeon et Anitta) (2018)  ”Ahora” (2018)  ”Ambiente” (2018)  ”Vibras” (featuring Carla Morrison) (2018)  ”Cuando Tú Quieras” (2018)  ”Brillo” (featuring Rosalía) (2018)  ”En Mí” (2018)  ”Peligrosa” (featuring Wisin & Yandel) (2018)  ”Noches Pasadas” (2018)  ”Dónde Estarás” (2018)  ”No Es Justo” (featuring Zion & Lennox) (2018)  ”Reggaeton” (2018)  ”La Rebelión” (2019)  ”Que Pretendes” (Featuring Bad Bunny) (2019)  ”Cuidao por ahí” (Featuring Bad Bunny) (2019)  ”Con Altura” (Featuring. Rosalía) (2019)  ”Blanco” (2019)  ”Morado” (2020)  ”Azul” (2020)  ”Agua” (Featuring. Tainy) (2020)  ”Anaranjado” (Featuring. Jowell y Randy) (2020)  ”Un Dia (One Day)” (Dua Lipan, Bad Bunnyn ja Tainyn kanssa, 2020)  ”Location” (Karol G:n ja Anuel AA:n kanssa, 2021)  ”Ma' G” (2021)
Singlet > Vierailevana artistina

Inna - Cola Song (2014)
Xonia - I Want Cha (2014)
Cardi B - I Like It (2018)
Yandel - No Te Vayas (2020)
Plutoniumkarbidi

| Plutoniumkarbidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
IUPAC-nimi:  Plutoniumkarbidi
CAS-numero:  12070-03-0
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  PuC
Moolimassa:  256.075 g/mol
Ulkomuoto:  Mustia, pintakeskisiä kuutiollisia (FCC) kiteitä
Sulamispiste:  1 664 °C (1 937 K)
Tiheys:  13,58 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Hydrolysoituu
Plutoniumkarbidi (molekyylikaava PuC, plutoniummonokarbidi) on plutoniumin karbidi. Tarkasti ottaen kyseessä on epästoikiometrinen yhdiste PuC1–x. Se on huoneenlämpötilassa kiinteää ja muodostaa mustia, pintakeskisiä kuutiollisia kiteitä, jotka muistuttavat ruokasuolan (NaCl) kiderakennetta (mutta jossa epästoikiometrisuus aiheuttaa häiriöitä muuten säännölliseen rakenteeseen).
Monokarbidin PuC lisäksi ainakin seuraavat plutoniumin karbidit tunnetaan: Pu3C2, Pu2C3, ja PuC2. PuC on sovellusten kannalta näistä kuitenkin tärkein yhdiste. Plutoniumkarbideja on tutkittu sangen paljon, koska niitä on suunniteltu käytettäväksi yhdessä uraanikarbidin kanssa uudenlaisena ydinvoimaloiden polttoaineena (UPuC-ydinpolttoaine).
Plutoniummonokarbidi hapettuu ilmassa jo 200–300 °C:n lämpötiloissa. Jauheena se on reaktiivista ja jopa pyroforista. Se syttyy palamaan 400 °C:ssa happi-ilmakehässä.
Plutoniumkarbidia voidaan valmistaa ainakin näillä reaktioilla:
Tai plutoniumdioksidista 800–1350 °C:n lämpötilassa:
PuC hydrolysoituu kuumassa vedessä muodostaen Pu(OH)3 sekä vedyn ja hiilivetyjen seoksia.
Percy Williams Bridgman

| Percy Williams Bridgman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1882 Cambridge, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 20. elokuuta 1961 (79 vuotta) Randolph, New Hampshire
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Wallace Clement Sabine
Instituutti:  Harvardin yliopisto
Oppilaat:  Robert Oppenheimer
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  Bridgamin yhtälöt
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1946)
Percy Williams Bridgman (21. huhtikuuta 1882 – 20. elokuuta 1961) oli yhdysvaltalainen fyysikko, jolle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1946 äärimmäisen korkean paineen mahdollistavan laitteiston keksimisestä ja korkeapainefysiikan alalta tehdyistä löydöistä. Korkeapainefysiikan tutkimuksen lisäksi Bridgman muun muassa kirjoitti lukuisia julkaisuja tieteellisestä menetelmästä ja muusta tieteenfilosofiasta.
Bridgman aloitti akateemiset opintonsa Harvardin yliopistossa vuonna 1900 ja valmistui filosofian tohtoriksi fysiikasta vuonna 1908. Valmistumisensa jälkeen hän tutki korkean paineen ilmiöitä koko uransa ajan. Laitteistollaan hän pystyi puristamaan aineita jopa yli 100 000 ilmakehän paineeseen. Korkeassa paineessa hän tutki muun muassa aineiden puristuvuutta, viskositeettia sekä lämmön- ja sähkönjohtavuutta. Kristallografian alalla Bridgman kehitti tavan kasvattaa yksittäiskiteitä.
Bridgman meni 1912 naimisiin Olive Waren kanssa ja heidän perheeseensä syntyi kaksi lasta. Vuonna 1961 Bridgman teki itsemurhan sairastuttuaan syöpään.
Syvällä maapallon vaipassa 650–2 900 kilometrin syvyydessä esiintyvä perovskiitti on nimetty Percy Williams Bridgmanin mukaan bridgmaniitiksi.
Aiheesta muualla

Nobelprize.org Percy W. Bridgmanin elämäkerta (englanniksi)
Pintakytkin

Uppopumpun pintakytkin avattuna
Pintakytkin (kelluke, vippa) on laite, jota käytetään nesteen pinnankorkeuden määrittämiseen esimerkiksi kaivoissa ja pumppaamoissa. Sitä voidaan käyttää tyhjennys- ja täyttöpumppujen, sekä moottori- ja magneettiventtiilien ohjauskojeena ja hälytyskojeena halutusta pinnankorkeudesta.
Pintakytkimiä on eri kokoisia ja tyyppisiä yksinkertaisimmista malleista sellaisiin, joilla saadaan hälytys- ja pinnankorkeustietoja monelta eri tasolta. Tyypillisimmillään kaapelin varassa roikkuva kytkin kallistuu nestepinnan vaihtelujen mukana ja antaa hälytyksen joko ylä- tai alarajalta mikrokytkimen aktivoituessa kallistumisessa. Tietyllä ennalta määritetyllä nestepinnan tasolla mikrokytkin joko katkaisee tai yhdistää virtapiirin pintakytkimen sisällä.
Yleisimpiä käyttötapoja pintakytkimelle on kytkettynä pumpun kanssa säiliöön tai likavesikaivoon. Useimmat kytkimet ovat säädettäviä siten, että laite on asetettu antamaan hälytys, kun nesteen pinta säiliössä nousee liian korkealle. Pintakytkin antaa hälytyksen pumpulle, joka sen jälkeen pumppaa nestettä ulos, kunnes pinnankorkeus on jälleen riittävän matala, jolloin kytkin pysäyttää pumpun. Näin laite myös estää pumpun kuivanakäynnin. Vastaavasti toisen tyyppisillä kytkimillä voidaan estää nestepinnan laskeminen säiliössä liian matalalle kytkemällä laite täyttöpumppuun.
Pintalämpötila

Tähtitieteessä pintalämpötilalla tarkoitetaan tähtien ja kaasuplaneettojen "näkyvällä" pinnalla sekä maan kaltaisten kiviplaneettojen kiinteällä pinnalla vallitsevaa lämpötilaa.
Pink Floydin odysseia

| Pink Floydin odysseia> Saucerful of Secrets The Pink Floyd Odyssey.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Nicholas Schaffner
Julkaistu:  1991
Suomennos
Suomentaja:  J. Pekka Mäkelä
Kustantaja:  Johnny Kniga
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  511
ISBN:  951-0-31836-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pink Floydin odysseia (engl. Saucerful of Secrets. The Pink Floyd Odyssey) on vuonna 1991 ilmestynyt Nicholas Schaffnerin kirja Pink Floyd -yhtyeestä. Kirjan on julkaissut suomeksi vuonna 2006 Johnny Kniga ja sen on suomentanut J. Pekka Mäkelä. Teokseen sisältyvät Michael Heatleyn jälkisanat vuodelta 2005.
Aiheesta muualla

Kylmälä, Otto: Pink Floydin odysseia. Desibeli.net 31.8.2006.
Pioneer Girl

Pioneer Girl voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Pioneer Girl - Laura Ingalls Wilderin omaelämäkerta
Pioneer Girl: A True Story of Growing Up on the Prairie - Grace Snyderin elämäkerta
Rachel's Journal: The Story of a Pioneer Girl - Marissa Mossin lastenkirja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pioneer Girl”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pioneer Girl (Laura Ingalls Wilder)

| Pioneer Girl |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Laura Ingalls Wilder
Kieli:  englanti
Genre:  omaelämäkerta
Kustantaja:  South Dakota State Historical Society
Julkaistu:  2014
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Pioneer Girl on Laura Ingalls Wilderin kirjoittama omaelämäkerta vuodelta 1930. Se ei kuitenkaan ilmestynyt silloin vaan vasta vuonna 2014.
Pedro de Valdivia

Pedro de Valdivia
Pedro de Valdivia (n. 1498 – tammikuu 1554) oli espanjalainen konkistadori, joka valloitti Chilen Espanjalle ja perusti Santiagon, Valparaíson ja Concepciónin kaupungit.
Varhaisvaiheet

Pedro de Valdivia syntyi luultavasti Badajozissa noin vuonna 1500 hidalgo-perheeseen ja liittyi 1520 Kaarle V:n armeijaan. Hän taisteli Flanderissa 1521 ja Italiassa 1522–1525, meni naimisiin ja matkusti 1535 Venezuelaan jossa hän astui Hernando Pizarron palvelukseen ja taisteli Diego de Almagroa vastaan. Hän rikastui hopeakaivoksella joka hänelle annettiin palkkioksi urhoollisuudestaan.[lähde? ]
Löytöretki

Diego de Almagron löytöretken epäonnistuttua de Valdivia pyysi Perun kuvernööriltä lupaa saattaa loppuun Perun eteläpuolisten maiden valloituksen. Rahapulassa hän lähti Cuzcosta tammikuussa 1540 vain muutaman espanjalaisen ja noin tuhannen intiaanin kanssa. Hän seurasi aavikkoreittiä Atacamaan ja julisti maan kuninkaansa omaisuudeksi. Joulukuussa retkikunta saapui Mapochojoen laaksoon, jonne he perustivat pysyvän asutuksen 12. helmikuuta 1541. Jokilaakso oli tiheästi asutettua ja Valdivia yritti vakuuttaa paikalliset hyvistä aikeistaan. Espanjalaisten suhteet paikallisiin olivat tulehtuneet Almagron raa’an toiminnan tähden, mutta Valdivia yritti parantaa suhteita. Espanjalaiset kuulivat kuitenkin Marga Margan kultakaivoksesta ja pakottivat paikalliset työskentelemään siellä. [lähde? ]
Francisco Pizarron murhan jälkeen Valdivia nimitti itsensä alueen kuvernööriksi vuonna 1541. Uuden Chilen alueen hallinto erotettiin Perun hallinnosta. Tämän jälkeen Valdivia ryhtyi työntymään entistä syvemmälle Etelä-Chileen. Alue ei kuitenkaan ollut tuottoisa, kultaa ei ollut paljon ja alueen asukkaat olivat vihamielisiä.[lähde? ]
Valdivian ollessa poissa paikalliset intiaanit hyökkäsivät päällikkö Michimaloncon johdolla espanjalaisten varuskuntaa vastaan 11. syyskuuta 1541, mutta puolustusta johtanut Valdivian rakastajatar Inés Suárez ajoi intiaanit pakoon. Vangiksi saadut kertoivat nähneensä pilvissä valkoisella hevosella ratsastavan miehen, jolla oli paljastettu miekka.[lähde? ] Ilmestyksen pääteltiin olevan Pyhä Jaakko ja kaupunki sai nimen Santiago de la Nueva Extremadura. Kaupunki kuitenkin tuhoutui täysin ja se perustettiin uudelleen vasta syksyllä 1543 uusien tarvikkeiden saapuessa Perusta Santiaguillo-laivalla.[lähde? ]
Araucon sota

Helmikuussa 1546 Valdivia lähti 70 miehen kanssa etelään Bío-Bíojoelle aloittaen samalla araucon sodan, Bío-Bíojoelle suunniteltiin perustettavaksi uusi kaupunki. He joutuivat kuitenkin perääntymään hyökkäyksen vuoksi.[lähde? ]
Valdivia keräsi lisää miehiä ja taisteli Xaquixahuanassa. Perun varakuningas nimesi hänet palveluksista kuvernööriksi. Hän valloitti Etelä-Chilen kovasta vastarinnasta huolimatta 1549–1552 ja perusti useita uusia kaupunkeja, kuten La Serenan, Valparaíson, Concepciónin, Valdivian ja Villarican. Hän palasi sen jälkeen etelään joulukuussa 1552. Pitääkseen auki reitin Concepciónista etelään matkalle oli rakennettu useita linnoituksia. Matkalla tutkimaan hyökkäystä Tucapeliin hänet yllätettiin ja vangittiin. Tarinan mukaan päällikkö Lautaron johtamat mapuchet teloittivat hänet kaatamalla sulaa kultaa hänen suuhunsa tyydyttääkseen hänen rikkauksienhimonsa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro de Valdivia Wikimedia Commonsissa
Pettenasco

| Pettenasco |
| --- | --- |
 Pettenascon kirkko.
 Pettenasco
 Koordinaatit: 45°49′03″N, 8°24′29″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Novara
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Franco Sartirani
Pinta-ala:  
 – Maa:  7,07 km²
Korkeus:  300 (min. 290 - maks. 650) m
Väkiluku (2015):  1 380
 – Väestötiheys:  195 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  28028
Suuntanumero(t):  0323
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pettenasco on kunta Pohjois-Italiassa Novaran maakunnassa Piemonten alueella. Pettenascon naapurikunnat ovat Armeno, Miasino, Nonio, Omegna, Orta San Giulio ja Pella.
Piklas

| Piklas Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1968 (Pyhännän Rakennustuote Oy) 2006 (Piklas Oy)
Toimitusjohtaja:  Erkki Tolvanen
Kotipaikka:  Pyhäntä
Liikevaihto:  17,5 milj. € (2019)
Liikevoitto:  0,95 milj. € (2017)
Henkilöstö:  130 (2017)
Emoyhtiö:  PRT-Forest
Kotisivu:  www.piklas.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Piklas Oy on suomalainen ikkuna- ja ulko-ovivalmistaja, joka toimii Pyhännällä Pohjois-Pohjanmaalla. Piklas valmistaa puualumiini-ikkunoita ja ulko-ovia, joiden kuluttajamyynti tapahtuu yrityksen oman verkkokaupan ja asennuspalvelua tarjoavan PiklasKumppani-verkoston kautta. Piklas valmistaa ikkunoita myös talotehtaille.
Tuotantokapasiteetti on noin 120 000 ikkunaa ja ovea vuodessa.
Tuotteet

Piklas valmistaa mittatilaustyönä kiinteitä ja sisään avautuvia puualumiini-ikkunoita sekä ulko-ovia. Piklas-ulko-ovien materiaalina on joko massiivipuu tai HDF-puukuitulevy. Kaikista ovimalleista on yhteensopiva ovisarja, joka kattaa talon eri sisäänkäynnit: terassiovet, levikkeet, parvekeovet, umpiovet ja pariovet samalla ulkoasulla. Massiivipuisia ulko-ovia valmistetaan samoilla Piklas-suositusväreillä kuin ikkunoita. Kaikilla Piklas-ikkunoilla ja ulko-ovilla on Avainlippu-tunnus.
Piklas-ikkunoiden sisäpintoihin ja HDF-ulko-oviin on yli 200 värivaihtoehtoa.
Historia ja omistus

Piklas-ikkunoita on valmistettu 1970-luvun alusta Pyhännän Rakennustuote Oy:n osana. Vuoden 2005 lopulla ikkunateollisuus eriytettiin omaksi osakeyhtiöksi.
Vuonna 2014 Piklas investoi ulko-ovitehtaaseen ja oman ulko-ovimalliston valmistus Pyhännällä käynnistyi vuonna 2015. Piklas Oy avasi ikkuna- ja oviverkkokaupan vuonna 2014. Verkkokaupalle on myönnetty Design from Finland -tunnustus.
Piklas Oy kuuluu mekaaniseen puunjalostamiseen erikoistuneeseen PRT-Forest-konserniin, jonka omistaa Sydänmetsän perhe. Konsernin liikevaihto vuonna 2017 oli 34 miljoonaa euroa ja sen tytäryhtiöitä ovat Piklaksen lisäksi muun muassa hirsitaloja valmistava Kontiotuote Oy, talotoimittaja Jukkatalo Oy, puutaloja valmistava Lappli-Talot Oy ja Pyhännän Rakennustuote Oy.
Pintakäsittely

Pintakäsittelyllä muokataan kappaleen pinnan ominaisuuksia, kuten kiiltoa. Usein kappaleen pinta määrää enemmän osan ominaisuuksista, käytettävyydestä ja arvosta kuin sisusmateriaali. Pintakäsittelyllä pyritään usein myös suojaamaan sisusmateriaalia. Kappale voidaan päällystää kerroksella toista ainetta, kuten maalata, kovahitsata tai sinkitä. Myös itse kappaleen pintaa voidaan muokata mekaanisesti esimerkiksi hiomalla, kiillottamalla tai kemiallisilla käsittelyillä kuten peittaamalla tai anodisoimalla. Pintakarkaisu on myös tärkeä menetelmä työkalujen ja koneiden osien ominaisuuksien parantamisessa.
Pintakäsittelymenetelmiä

Pinnoitus
Terminen ruiskutus
Sulaan kastaminen
Maalaus
Lakkaus
Kovahitsaus
Pinnanmuokkaus
Mekaaninen
Kiillotus
Satinointi
Hionta
Harjaus
Kemiallinen
Peittaus
Anodisointi
Fosfatointi
Galvanointi
Sinistys
Philippe Caffieri vanhempi

Philippe Caffieri vanhempi (1634–1716) oli italialaissyntyinen, Ranskassa vaikuttanut koristepuunleikkaaja. Hän siirtyi Jules Mazarinin kutsusta Ranskaan 1660. Saatuaan siellä kansalaisoikeuden hän työskenteli Charles Le Brunin johdolla Ludvig XIV:n linnojen koristepuunleikkaajana. Hän toteutti Versaillesissa muun muassa Suuret portaat (Escalier des Ambassadeurs, 'Lähettiläiden portaat') ja "Grands appartementsin". Hänen poikansa oli kuvanveistäjä Jacques Caffieri.
Pietro Nardini

Pietro Nardini
Pietro Nardini (12. huhtikuuta 1722 Livorno – 7. toukokuuta 1793 Firenze) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Hän kuului 1700-luvun merkittävimpiin viulisteihin.
Elämä ja ura

Nardini oli 12-vuotiaasta saakka Padovassa Giuseppe Tartinin oppilaana ja työskenteli hovin viulistina Stuttgartissa vuosina 1753–67. Stuttgartin-vuosina Nardinin kuulijoiden joukossa oli Leopold Mozart. Stuttgartista Nardini palasi Livornoon. Hän huolehti Tartinin asioista tämän vakavan sairauden aikana, kunnes tämä kuoli helmikuussa 1770. Tämän jälkeen Nardini sai paikan musiikillisena johtajana herttuan hovissa Firenzessä; tässä asemassa hän pysyi kuolemaansa edeltäneeseen vuoteen saakka.
Nardinia kommentoivat tämän eläessä Johann Schobert, Charles Burney ja Adalbert Gyrowetz. Burney kuuli sekä Nardinin että Niccolò Paganinin soittoa ja piti Nardinia näistä kahdesta suurempana.
Nardini oli kysytty opettaja.
Tuotanto

Nardinin viulusävellykset eivät ole runsaslukuisia, mutta niitä pidetään arvossa soittotekniikan harjoittelussa. Häneltä aiemmin kateissa olleen, mutta sittemmin löydetyn konserton saattoi julkaisukuntoon viulisti Zvi Zeitlin. Teoksen kustantaja oli G. Schirmer.
Nardini käytti teoksissaan samaa sonaatin muotoa kuin Tartini. Nardini sävelsi myös jousikvartettoja ja cembalomusiikkia, vaikka suurin osa hänen tuotannostaan onkin viululle sävellettyä.
Aiheesta muualla

IMSLP: Pietro Nardini: nuotteja (englanniksi)
Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko

| Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko Ναός Παναγίας της Ποδίθου |
| --- | --- |
 Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko.
Sijainti:  Galáta, Nikosia, Kypros
Koordinaatit:  35°00′13″N, 32°53′46″E
Kirkkokunta:  Kyproksen ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  1502
Tyylisuunta:  jälkibysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Tróodoksen maalatut kirkot 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko (kreik. Παναγία της Ποδίθου, Panagía tis Podíthou, myös Παναγία Ελεούσα, Panagía Eleoúsa) on bysanttilaisaikainen kirkko Tróodos-vuoristossa Nikosian alueella Kyproksen saarella lähellä Galátan kylää. Se on yksi Tróodoksen maalatuista kirkoista, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko on omistettu Neitsyt Marialle (Panagía) ja rakennettu vuonna 1502. Se oli alun perin paikalla sijainneen luostarin kirkko ja omistettu Pyhälle Eleanorille. Luostari säilyi toiminnassa 1800-luvulle saakka. Kirkko liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.
Kirkko sijaitsee vajaan kilometrin Galátasta pohjoiseen. Kirkossa on Tróodoksen kirkoille tyypillinen lumisuojaksi tehty jyrkkä puurakenteinen harjakatto. Kirkon seinämaalaukset ovat peräisin venetsialaisvallan ajalta, ja niissä on vaikutteita niin bysanttilaisesta kuin italialaisestakin tyylistä. Seinämaalausten aiheita ovat muun muassa kuninkaat Salomo ja Daavid, apostolien ehtoollinen, Jeesuksen ristiinnaulitseminen sekä Neitsyt Maria taivaan kuningattarena.
Apostolien ehtoollinen: leipä.
Apostolien ehtoollinen: viini.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Podíthoksen Neitsyt Marian kirkko Wikimedia Commonsissa
Perälän rautatieasema

Perälän rautatieasema (lyh. Pr) on lakkautettu rautatieasema Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella Seinäjoki–Kaskinen. Siellä radasta haarautui aikaisemmin myös Kristiinankaupunkiin johtanut rata, joka on nykyisin purettu. Thure Hellströmin suunnittelema jugendtyylinen asema sijaitsee Teuvan Perälän kylässä. Ensimmäinen juna saapui Perälään syksyllä 1911 ja väliaikainen liikenne Seinäjoki–Perälä aloitettiin 15. marraskuuta 1911.
Henkilöliikenne välillä Seinäjoki–Kristiinankaupunki lakkautettiin 25. toukokuuta 1968.