Geografika
Arviointia

Strabonin teos on arvokas historiantutkimuksen kannalta, koska hän on säilyttänyt tietoa historiallista seikoista, joille ei ole muuta lähdettä. Hänen teoksensa kieli on yleensä selkeää, lukuun ottamatta kohdat, joissa teksti on turmeltunut ja säilynyt vain vajavaisesti. Se on yksinkertaista ja vailla turhaa koristelua, ja sopii käsiteltyyn aiheeseen. Tyylissään ja luettavuudessaan teos muodostaa selkeän vastakohdan Ptolemaioksen teokselle Geografia sekä Plinius vanhemman teoksen Naturalis historia kuivalle paikannimien luetteloinnille, johon vain välillä on lisätty kuvaavia yksityiskohtia.
Strabonia on arvosteltu siitä, että hän aliarvioi Herodotoksen ja piti tätä yhtä epäluotettavana kuin Ktesiasta pidettiin. Herodotosta arvostettiin antiikin aikana ehkä liikaakin, ja Strabon kritisoi Herodotosta aiheesta siitä, ettei tämä aina tehnyt selvää eroa itse tekemiensä havaintojen ja pelkkien kuulopuheiden välille. Strabonin teoksessa ja erityisesti sen Kreikan kuvauksessa on kuitenkin monia osia, joihin hän olisi saanut Herodotokselta hyvää aineistoa. Strabon esimerkiksi jakoi sen Aleksanteri Suuren ajoista vallalla olleen näkemyksen, että Kaspianmeri yhdistyi pohjoiseen valtamereen. Herodotos taas sanoo aivan oikein ja vailla epäilystä sen olevan järvi, vaikkakaan ei käy selville, miten hän oli saanut tämän tiedon. Strabon ei pitänyt tällaista ”tarua” edes mainitsemisen arvoisena. Sen sijaan olisi voinut luulla, että hän olisi yrittänyt tarjota jotain todistusaineistoa vastakkaiselle näkemykselleen. Strabon myös hylkää Pytheaan matkakertomuksen koskien Euroopaan pohjoisia alueita ja kohtelee häntä pelkkänä valehtelijana, koska oli niin kiinnittynyt omaan maailmanjärjestelmäänsä. Ennakkoluuloton kriitikko olisi voinut kuitenkin löytää Pytheaalta totuuden osia tarujen joukosta.
Strabonin käyttämät lähteet olivat lähes yksinomaan kreikkalaisia. Hän yleisesti ylenkatsoi roomalaisia kirjailijoita, ja onkin totta, ettei tuon ajan roomalaisissa ollut ketään, jota olisi voinut todella kutsua maantieteilijäksi. Roomalaisten sotaretket ja heidän historialliset teoksensa ja muistelmansa olisivat kuitenkin tarjonneet Strabonille paljon maantieteellisiä tietoja sekä Eurooppaa että Aasiaa koskien. Strabon käytti jonkin verran Julius Caesaria lähteenä koskien Galliaa, Alppien aluetta ja Britanniaa, ja hyödynsi myös joitakin muita roomalaisia lähteitä, mikä näkyy muun muassa siinä, että hän mainitsee Publius Crassuksen matkan Kassiterideille. Hänen muita vähäisiä roomalaisia lähteitään olivat Asinius Pollio, Fabius Pictor ja anonyymi korografi eli maantieteen kuvaaja, joka oli myös oletettavasti roomalainen. Tätä ei selitä se, ettei Strabon olisi osannut latinaa, sillä hän olisi Roomassa ollessaan voinut halutessaan oppia sitä tarpeeksi, jotta olisi voinut hyödyntää myös latinankielisiä lähteitä. Koska hän matkoistaan päätellen vaikuttaa olleen suhteellisen varakas, hän olisi saanut tähän myös halutessaan apua. Tästä voidaan päätellä, ettei Strabon nähnyt juurikaan vaivaa hyödyntääkseen roomalaisia lähteitä, jotka hänelle olisi ollut käytettävissään.
Se, että Strabonin kuvaukset ovat monelta osin vaillinaisia, johtuu kuitenkin todennäköisesti ennen kaikkea siitä, millaisena Strabon näki teoksensa tarkoituksen, kuin puutteista saatavilla olleissa tiedoissa. Hän vaikuttaa sivuuttaneen tarkoituksella asioita, joiden katsoi olevan hyödyttömiä tarkoittamalleen yleisölle. Hän myös todennäköisesti varoi tekemästä teoksestaan liian laajaa, mikä olisi rajoittanut siitä tehtyjen kopioiden määrää.
Strabonia on arvosteltu myös tavasta, jolla hän suhtautui Homerokseen. Monien muiden kreikkalaisten tavoin hän piti vanhaa ”kansallisrunoilijaa” kaiken tietämyksen edustajana. Tapa, jolla hän yrittää teoksensa ensimmäisessä kirjassa selittää Homeroksen kuvauksia, on täysin epäkriittinen. Vaikka Homeroksen runoelmat ilmentävätkin laajaa tietoa Kreikan ja sen saarten maantieteestä, niitä ei voi mitenkään käyttää perustana näiden alueiden maantieteen kuvaukselle, mitä Strabon yritti tehdä. Strabonilla olisi ollut käytettävissään paljon parempaakin, vaikkakin hajanaisempaa aineistoa, jota hänen olisi tullut käyttää runollisten esitysten sijasta, mutta jota hän ei edes hakenut käsiinsä tai jonka hän tarkoituksella sivuutti. Niinpä Strabonin kuvauksista tulee välillä enemmän Homeros-kommentaaria kuin itsenäistä, todellisen maantieteen kuvausta. Vaikka Strabonin teos onkin epäilemättä viihdyttävämpi kuin Eratostheneen teos oli ja muodostaa paremman maantieteellisen järjestelmän kuin Ptolemaioksen niukat määritelmät, se ei kuitenkaan täytä järjestelmällisen maantieteellisen esityksen vaatimuksia.
Teoksen puutteena on myös se, ettei Strabon hyödyntänyt tähtitieteen tuloksia. Vaikka hänellä oli jonkin verran matemaattista ja tähtitieteellistä tietämystä, hän aliarvioi näiden tieteiden merkityksen maantieteen apuvälineinä, eikä nähnyt maan täsmällistä jakoa alueisiin ja paikkojen sijaintikoordinaatteja, jotka oli tuossa vaiheessa jo varsin hyvin määritetty, oleellisina maantieteen kuvaukselleen. Myös Strabonin esitykset kuvaamiensa maiden luonnonmaantieteestä ja luonnonilmiöistä ovat monin paikoin hyvin vajavaisia ja epätyydyttäviä.