stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cincinnati Masters
Tulokset > Naisten nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1968 |  Emilie Burrer    Linda Tuero  |  Carol Gay    Peggy Michel | 6–2, 6–3 |
| 1969 |  Kerry Harris    Valerie Ziegenfuss  |  Emilie Burrer    Pam Richmond | 6–3, 9–7 |
| 1970 |  Rosemary Casals    Gail Chanfreau  |  Helen Gourlay    Pat Walkden | 12–10, 6–1 |
| 1971 |  Helen Gourlay    Kerry Harris  |  Gail Chanfreau    Winnie Shaw | 6–4, 6–4 |
| 1972 |  Margaret Smith Court    Evonne Goolagong  |  Brenda Kirk    Pat Pretorius | 6–4, 6–1 |
| 1973 |  Ilana Kloss    Pat Pretorius  |  Evonne Goolagong    Janet Young | 7–6, 3–6, 6–2 |
1974 00– 1987: Ei järjestetty
| 1988 |  Beth Herr    Candy Reynolds  |  Lindsay Bartlett    Helen Kelesi | 4–6, 7–6(9), 6–1 |
1989 00– 2003: Ei järjestetty
| 2004 |  Jill Craybas    Marlene Weingärtner  |  Emmanuelle Gagliardi    Anna-Lena Grönefeld | 7–5, 7–6(2) |
| 2005 |  Laura Granville    Abigail Spears  |  Květa Peschke    María Emilia Salerni | 3–6, 6–2, 6–4 |
| 2006 |  Maria Elena Camerin    Gisela Dulko  |  Marta Domachowska    Sania Mirza | 6–4, 3–6, 6–2 |
| 2007 |  Bethanie Mattek    Sania Mirza  |  Alina Židkova    Tatstsjana Putšak | 7–6(4), 7–5 |
| 2008 |  Marija Kirilenko    Nadja Petrova  |  Hsieh Su-wei    Jaroslava Švedova | 6–3, 4–6, [10–8] |
| 2009 |  Cara Black    Liezel Huber  |  Nuria Llagostera Vives    María José Martínez Sánchez | 6–3, 0–6, [10–2] |
| 2010 |  Viktoryja Azarenka    Marija Kirilenko  |  Lisa Raymond    Rennae Stubbs | 7–6(4), 7–6(8) |
| 2011 |  Vania King    Jaroslava Švedova  |  Natalie Grandin    Vladimíra Uhlířová | 6–4, 3–6, [11–9] |
| 2012 |  Andrea Hlaváčková    Lucie Hradecká  |  Katarina Srebotnik    Zheng Jie | 6–1, 6–3 |
| 2013 |  Hsieh Su-wei    Peng Shuai  |  Anna-Lena Grönefeld    Květa Peschke | 2–6, 6–3, [12–10] |
| 2014 |  Raquel Kops-Jones    Abigail Spears  |  Tímea Babos    Kristina Mladenovic | 6–1, 2–0, luov. |
| 2015 |  Chan Hao-ching    Chan Yung-jan  |  Casey Dellacqua    Jaroslava Švedova | 7–5, 6–4 |
| 2016 |  Sania Mirza    Barbora Strýcová  |  Martina Hingis    Coco Vandeweghe | 7–5, 6–4 |
| 2017 |  Chan Yung-jan    Martina Hingis  |  Hsieh Su-wei    Monica Niculescu | 4–6, 6–4, [10–7] |
| 2018 |  Lucie Hradecká    Jekaterina Makarova  |  Elise Mertens    Demi Schuurs | 6–2, 7–5 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cincinnati Masters Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Indian Wells Miami Monte Carlo Madrid Rooma Toronto Cincinnati Shanghai Pariisi
Jarmukin pakolaisleiri

| Jarmuk |
| --- | --- |

Kaupunki:  Damaskos
Pinta-ala:  2,1 km² 
Väkiluku:  6 000–15 000 137 248 (VL 2 004)
Jarmukin pakolaisleiri (arab. مخيم اليرموك‎‎) on palestiinalaisille rakennettu epävirallinen pakolaisleiri Syyrian pääkaupunki Damaskoksessa. Jarmukilla (arab. اليرموك‎) oli vuoden 2004 väestönlaskennassa kaupungin asema, vaikka se oli samalla osa Damaskoksen suurkaupungin muodostamaa maakuntatason hallintoaluetta. Vuonna 2004 Jarmukin väkiluvuksi kirjattiin 137 248 asukasta. Pakolaisleirin alueella asui ennen Syyrian sisällissotaa noin 150 000 henkilöä, mutta sodan aikana asukkaiden määrä on huvennut 6 000–15 000:een.
Historia

Syyria antoi palestiinalaispakolaisille kansalaisiaan vastaavat oikeudet vuonna 1956, ja seuraavana vuonna viranomaiset alkoivat rakentaa epävirallista pakolaisleiriä noin kahdeksan kilometriä Damaskoksen keskustasta etelään. Pakolaisleiristä tuli muutamassa vuodessa yksi Lähi-idän suurimmista ja samalla yksi Damaskoksen isoimmista kaupunginosista. Leirillä oli omat moskeijansa, koulunsa ja muut julkiset rakennuksensa. Paikalliset palestiinalaiset pärjäsivät hyvin ja esimerkiksi heidän lukutaitonsa oli korkeampi kuin arabimaailmassa keskimäärin. Leirin toiminnasta vastasi virallisesti Syyrian sosiaali- ja työministeriö. Terveydenhoidosta vastasi puolestaan YK:n alainen UNRWA.
Vuonna 1963 Baath-puolue kaappasi vallan Syyriassa. Palestiinalaisleireillä perustettiin tuolloin Israelia vastustavia järjestöjä. Monet paikalliset palestiinalaisnuoret liittyivät järjestöihin kuten Fatah ja Palestiinan vapautuksen kansanrintama. Useita satoja henkiä kuoli sittemmin yhteenotoissa Israelin armeijan kanssa etenkin Libanonin sodan aikana vuonna 1982. 1980-luvulla myös Syyrian hallinnon asenne Jarmukin leiriin alkoi muuttua. Leiri alettiin nähdä opposition tukilinnakkeena sen jälkeen, kun presidentti Hafez al-Assad esti Fatahin ja PLO:n johtaja Jasser Arafatin pääsyn maahan vuonna 1983. PLO:n ja Fatahin jättämän tyhjiön täytti Hamas, jonka poliittinen johtaja Khaled Meshaal asui Jarmukissa Syyrian sisällissodan alkamiseen saakka. Vuoteen 2012 mennessä Hamasin poliittinen siipi oli siirtänyt toimintansa Jarmukista Egyptiin ja Qatariin.
Historia > Syyrian sisällissota

Hamasin lähdettyä Jarmukista leiri jäi vaille tehokasta poliittista edustusta ja suojelua. Presidentti Bašar al-Assadia tukeva PFLP-GC toi taistelijoita Jarmukin kaduille omien sanojensa mukaan estääkseen Vapaan Syyrian armeijan taistelijoiden soluttautumisen leiriin. Vapaan Syyrian armeija otti kuitenkin haltuunsa osia leiristä ja joulukuussa 2011 Syyrian hallituksen ilmavoimat pommittivat leiriä ensimmäisen kerran. Isis otti haltuunsa suuren osan leiristä vuoden 2015 huhtikuussa taisteltuaan ensin paikallista Aknaf Beit al-Maqdisia ja Vapaan Syyrian armeijaa vastaan. Joidenkin tietojen mukaan Isis toimii Jarmukissa yhteistyössä toisen islamistijärjestö Al-Nusran rintaman kanssa. Pakolaisleirin oloja on kuvailtu epäinhimillisiksi. Ennen Isisin hyökkäystä leirissä asui vielä noin 18 000 asukasta ja hyökkäyksen jälkeen heitä on enää arviolta 6 000-15 000. Palestiinalaisryhmät tekivät vastahyökkäyksen Isisiä vastaan, mutta Isis hallitsi edelleen huhtikuussa 2015 noin 40 % leirin alueesta.
Isis-järjestön hyökkäyksen jälkeen olot leirillä heikentyivät entisestään. Puutetta oli ruuasta, puhtaasta vedestä ja terveydenhuollosta. UNRWA:n mukaan elokuussa 2015 leirillä on tavattiin lavantautia.
Yhdistyneet kansakunnat neuvotteli Syyrian hallituksen ja Isis-järjestön taistelijoiden välille sopimuksen, jonka mukaan Isis olisi vetänyt noin 2 000 taistelijaansa leiriltä ja saanut takeet turvallisesta vetäytymisestä Syyrian hallitukselta. Suunnitelmaa lykättiin, kun tarkoitettua vetäytymisreittiä hallinneen kapinallisjärjestö Jaysh al Islamin johtaja Zahran Alloush sai surmansa ilmaiskussa joulukuussa 2015. Vuonna 2018 Syyrian armeija kukisti alueen kapinallisjoukot sotilasoperaatioiden ja kyydityssopimusten avulla. Viimeisenä alueella olivat Isis-järjestön taistelijat, jotka kyyditettiin armeijan ja Isis-järjestön välillä solmitun sopimuksen mukaisesti muualle toukokuussa 2018. Jarmukin valtauksen jälkeen Syyrian armeija hallitsi koko Damaskoksen aluetta.
PFLP:n tukikohta Jarmukin leirillä.
Jarmo Wasaman muistopalkinto

Jarmo Wasama -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto, joka annetaan suomalaiselle ensimmäisen liigakauden "pelaajalle, joka on osoittanut taitoa kehittyä kansainväliseksi huippupelaajaksi". Voittajan valitsevat jääkiekkotoimittajat. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin kaudella 1971–1972. Vuonna 1995 sille annettiin nykyinen nimi kunnianosoituksena nuorena menehtyneelle puolustaja Jarmo Wasamalle.
Palkinnon saajat

| Kausi | Joukkue | Pelaaja | Kansalaisuus | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971–1972 | Ilves | Seppo Ahokainen |  |  |
| 1972–1973 | Tappara | Jukka Alkula |  |  |
| 1973–1974 | HIFK | Matti Hagman |  |  |
| 1974–1975 | Ilves | Markus Mattsson |  |  |
| 1975–1976 | Ässät | Kari Makkonen |  |  |
| 1976–1977 | Ilves | Risto Siltanen |  |  |
| 1977–1978 | Kärpät | Markku Kiimalainen |  |  |
| 1978–1979 | Kärpät | Kari Jalonen |  |  |
| 1979–1980 | Kärpät | Pekka Arbelius |  |  |
| 1980–1981 | SaiPa | Petri Skriko |  |  |
| 1981–1982 | TPS | Hannu Virta |  |  |
| 1982–1983 | Ilves | Jukka Tammi |  |  |
| 1983–1984 | HIFK | Joel Paunio |  |  |
| 1984–1985 | Ilves | Jari Neuvonen |  |  |
| 1985–1986 | JyP HT | Risto Kurkinen |  |  |
| 1986–1987 | Tappara | Janne Ojanen |  |  |
| 1987–1988 | Ilves | Mika Nieminen |  |  |
| 1988–1989 | HPK | Pekka Peltola |  |  |
| 1989–1990 | SaiPa | Vesa Viitakoski |  |  |
| 1990–1991 | Lukko | Janne Grönvall |  |  |
| 1991–1992 | Ässät | Petri Varis |  |  |
| 1992–1993 | HIFK | Ville Peltonen |  |  |
| 1993–1994 | Jokerit | Juha Lind |  |  |
| 1994–1995 | Lukko | Joni Lehto |  |  |
| 1995–1996 | TPS | Jani Hurme |  |  |
| 1996–1997 | HIFK | Olli Jokinen |  |  |
| 1997–1998 | Ilves | Pasi Puistola |  |  |
| 1998–1999 | HPK | Timo Pärssinen |  |  |
| 1999–2000 | TPS | Antero Niittymäki |  |  |
| 2000–2001 | Ilves | Toni Dahlman |  |  |
| 2001–2002 | HIFK | Joonas Vihko |  |  |
| 2002–2003 | HIFK | Toni Söderholm |  |  |
| 2003–2004 | Kärpät | Janne Pesonen |  |  |
| 2004–2005 | Ilves | Simo Vidgren |  |  |
| 2005–2006 | Ilves | Perttu Lindgren |  |  |
| 2006–2007 | TPS | Tuomas Suominen |  |  |
| 2007–2008 | Blues | Oskar Osala |  |  |
| 2008–2009 | KalPa | Teemu Hartikainen |  |  |
| 2009–2010 | HIFK | Mikael Granlund |  |  |
| 2010–2011 | Jokerit | Teemu Pulkkinen |  |  |
| 2011-2012 | Jokerit | Teuvo Teräväinen |  |  |
| 2012-2013 | KalPa | Artturi Lehkonen |  |  |
| 2013–2014 | HPK | Juuse Saros |  |  |
| 2014–2015 | Blues | Otso Rantakari |  |  |
| 2015–2016 | Tappara | Patrik Laine |  |  |
| 2016–2017 | Ilves | Otto Koivula |  |  |
| 2017–2018 | TPS | Petrus Palmu |  |  |
| 2018–2019 | TPS | Kaapo Kakko |  |  |
| 2019–2020 | Ilves | Matias Maccelli |  |  |
| 2020–2021 | KooKoo | Kasper Björkqvist |  |  |
| 2021–2022 | JYP | Joakim Kemell |  |  |
| 2022–2023 | Jukurit | Niko Huuhtanen |  |  |
| 2023–2024 | TPS | Viljami Marjala |  |  |
Japaninsiipipähkinä

| Japaninsiipipähkinä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Jalopähkinäkasvit Juglandaceae
Suku::  Siipipähkinät Pterocarya
Laji::  rhoifolia
Kaksiosainen nimi
 Pterocarya rhoifolia  Siebold & Zucc. 
Katso myös
   Japaninsiipipähkinä Wikispeciesissä   Japaninsiipipähkinä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninsiipipähkinä (Pterocarya rhoifolia) on jalopähkinäkasvien heimoon ja siipipähkinöiden sukuun kuuluva puulaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Japanissa ja Kiinan itäosissa.
Ulkonäkö ja koko

Japaninsiipipähkinä on leveälatvuksinen, paksu- ja tummanharmaarunkoinen lehtipuu, joka voi kasvaa luonnossa jopa 25 metrin korkuiseksi. Suomessa koko jää 6–10 metriin. Täysikasvuisena puu on lähes yhtä leveä kuin korkea. Saarnenlehtiä muistuttavat lehdet ovat parhaimmillaan 40 cm pitkät ja jakautuvat lukuisiin lehdyköihin.
Kasvi kukkii toukokuusta heinäkuuhun. Vihreistä kukinnoista kehittyy 20–40 cm pitkät, riippuvat, vaaleanvihreät hedelmänorkot. Hedelmänorkoissa on useita pieniä, siipipalteisia pähkinöitä, jotka ovat syötäviä mutta tuskin männynsiementä suurempia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Luonnossa japaninsiipipähkinä kasvaa kosteilla joenrannoilla ja vuoristopurojen varsilla Kiinan Laoshanin piirikunnassa. Se viihtyy ravinteikkaassa, kosteassa ja syvämultaisessa maassa aurinkoisilla ja puolivarjoisilla kasvupaikoilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Japaninsiipipähkinä (Pterocarya rhoifolia)
Arboretum Mustila: Japaninsiipipähkinä (Pterocarya rhoifolia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Flora of China: Pterocarya rhoifolia (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pterocarya rhoifolia (japanese wing nut) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pterocarya rhoifolia
Käännös suomeksi
Japaninrilli

| Japaninrilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rillit Zosteropidae
Suku::  Rillit Zosterops
Laji::  japonicus
Kaksiosainen nimi
 Zosterops japonicus  Temminck & Schlegel, 1847 
Katso myös
   Japaninrilli Wikispeciesissä   Japaninrilli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninrilli (Zosterops japonicus)  eli mejiro (メジロ) on rillien heimoon  ja sukuun kuuluva lintu. Alun perin linnun esiintymisaluetta oli Japani, Kiina, Vietnam ja Filippiinit. Aikoinaan japaninrilliä pidettiin myös lemmikkilintuna. Japaninrilli on lisäksi Ōitan ja Wakayaman prefektuurien tunnuslintu.
Ulkonäkö ja ravinto

Japaninrilli on kooltaan n. 10 cm. Sen selkä ja pyrstö ovat vihertäviä ja nokanalus keltainen. Siivet ovat väriltään tummanruskeat. Silmien ympärillä on heimolle tunnusomaiset valkoiset renkaat (japaninkielinen nimi mejiro tarkoittaa "valkoista silmää"). Enimmäkseen lintu syö hyönteisiä, mutta sille kelpaavat myös hedelmät.
Havaiji

Laji tuotiin Havaijille vuonna 1935 hävittämään hyönteisiä, ja japaninrillistä on tullut yksi saaren runsaslajisimmista linnuista. Japaninrilli levitti mukanaan loisia ja erään hyttyslajin, jonka levittämä veritauti tartutti alkuperäisiä lintulajeja, varsinkin havaijinpeippoja. Japaninrillit toivat saarelle myös paljon kasvilajeja.
Aiheesta muualla

Honolulu zoo (Arkistoitu – Internet Archive)
Iultinin piiri

Iultinin piiri Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa.
Etelä-Iultinin maisemia.
Iultinin piiri (ven. Иу́льтинский райо́н; tšuktšin kielellä: Ивылтин район) on yksi kuudesta Tšukotkan autonomisen piirikunnan kunnallisesta hallintoalueesta Venäjällä. Se sijaitsee piirikunnan koillisosassa ja rajoittuu pohjoisessa Tšuktšimereen, idässä Providenijan piiriin, kaakossa Anadyrinlahteen ja lounaassa Anadyrin piiriin. Alueen pinta-ala on 134 600 neliökilometriä. Piirin hallinnollinen keskus on Egvekinot. Vuoden 2011 väestölanskennassa asukasluku oli 4 329, kun se vielä vuonna 1989 oli 15 689 . Piirin asukkaista 64,4 prosenttia asuu Egvekinotissa.
Nykyisen piirin alue on ollut asuttua jo paleoliittisella ajalla. Alkuperäisasukkaita on alueen asukkaista nykyisin vain neljännes, loput ovat venäläisiä. Piiri on ollut tinan ja volframin kaivamisen merkittävä keskus. Infrastruktuurin ovat rakentaneet gulagien vangit. Kaivokset eivät kuitenkaan ole viime vuosina olleet tuottoisia, joten ne on suljettu ja niiden asuinalueet on hylätty.
Rannikolla on Mys Šmidtan taajama, jossa on Wrangelinsaaren matkailukeskus ja Mys Šmidtan lentoasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iultinin piiri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Iultinsky District
Käännös suomeksi
J. P. Losman

| J>  P. Losman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  96 kg
Pelipaikka:  Pelinrakentaja
Pelaajaura
Seurat:  Buffalo Bills Las Vegas Locomotives Oakland Raiders Seattle Seahawks Miami Dolphins
NFL-varaus:  22. varaus, 2004 Buffalo Bills
Pääsarjaura:  2004–2011
Jonathan Paul "J. P." Losman (s. 12. maaliskuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja.
Ammattilaisura > Buffalo Bills

Sekä UCLA:n että Tulanen yliopiston joukkueessa pelannut Losman varattiin vuoden 2004 NFL:n varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen 22. pelaajana, varaajana Buffalo Bills. Hän oli kyseisen vuoden neljäs ja viimeinen ensimmäisellä kierroksella varattu pelinrakentaja, edellään Eli Manning, Philip Rivers ja Ben Roethlisberger.
Losmanin ammattilaisura ei alkanut lupaavasti; hän mursi harjoitusleirillä jalkansa yhteentörmäyksessä joukkuetoveri Troy Vincentin kanssa. Näin hänen tulokaskautensa jäi vajaaksi, ja tervehdyttyäänkin Losman joutui tyytymään rooliin Drew Bledsoen varamiehenä.
Seuraavalla kaudella Losman aloitti kauden Billsin ykköspelinrakentajana, mutta epätasaisten esitysten vuoksi valmentaja Mike Mularkey vaihtoi viidenteen peliin aloittajaksi veteraani Kelly Holcombin. Seuraavan kerran Losman pääsi peliin mukaan viikolla kymmenen ottelussa Kansas City Chiefsiä vastaan, kun Holcomb loukkaantui ottelun alussa. Losman heitti nopeasti kaksi maalia laitahyökkääjä Lee Evansille, ja Bills voitti ottelun lopulta 14–3.
Loppukauden ajan vastuu jakautui Losmanin ja Holcombin välille, mutta Bills ei onnistunut voittamaan kuudesta jäljellä olleesta ottelusta kuin yhden. Billsin johtoportaassa sekä valmentajistossa tapahtuikin runsaasti muutoksia pahasti epäonnistuneen kauden jälkeen.
Harjoituskaudella 2006 uusi päävalmentaja Dick Jauron päätti pitää aloittajan paikan vapaana runkosarjan alkuun asti, joten Losman joutui taistelemaan Holcombin sekä vapaana agenttina sopimuksen tehneen Craig Nallin kanssa. Lopulta Jauron nimesi Losmanin aloittajaksi kauden avausotteluun, ja ratkaisu osoittautui oikeaksi. Losman pelasi uransa selvästi parhaan kauden, ja hänen pelinrakentajatehonsa 84,9 oli koko NFL:n 11:ksi paras.
Vuoden 2007 varaustilaisuudessa Bills varasi kolmannella kierroksella Stanfordin yliopiston pelinrakentajan Trent Edwardsin Losmanin varamieheksi Kelly Holcombin siirryttyä Philadelphia Eaglesin riveihin. Osat vaihtuivat kuitenkin Losmanin loukattua polvensa ottelussa New England Patriotsia vastaan. Hän oli sivussa kahdesta ottelusta, ja oli valmis palaamaan tositoimiin 21. lokakuuta ottelussa Baltimore Ravensia vastaan. Jauron päätti kuitenkin antaa Edwardsin jatkaa, ja ottelun päätyttyä Billsin voittoon hänet nimettiin Billsin ykköspelinrakentajaksi Losmanin tilalle.
Sisäpiirin tiedot kertoivat, että useat pelaajat olivat tyytymättömiä Jauronin ratkaisuun laittaa Losman penkille, ja huhuttiin jopa, että seuran omistaja, erikoisista tempauksistaan tunnettu Ralph Wilson halusi Losmanin vaihtoon, ettei tämä saavuttaisi tiettyjä virstanpylväitä, jotka oikeuttaisivat hänelle lisäpalkkion. Tilanteeseen pettynyt Losman halusi siirtoa muualle, mutta jatkoi kuitenkin Buffalossa sopimuksensa loppuun asti kaudelle 2008 ja toimi ajoittain Edwardsin sijaisena. Bills ei kuitenkaan voittanut Losmanin viimeisellä Buffalo-kaudella yhtään ottelua, jossa Losman pelasi, eivätkä osapuolet edes neuvotelleet jatkosopimuksesta, vaan Bills hankki tilalle Ryan Fitzpatrickin.
Ammattilaisura > Las Vegas Locomotives

Losman teki 21. heinäkuuta 2009 vapaana agenttina sopimuksen uuden UFL-liigan Las Vegas Locomotivesin kanssa. Hän johdatti joukkueen sarjan ensimmäiseksi mestariksi.
Kauden jälkeen Losman harjoitteli 4. joulukuuta NFL:n Indianapolis Coltsin kanssa heidän varapelinrakentajansa Jim Sorgin loukkaannuttua harjoituksissa.
Ammattilaisura > Oakland Raiders

Losman palasi NFL-seuran palkkalistoille 15. joulukuuta tehtyään loppukaudelle sopimuksen aloittavan pelinrakentajansa Bruce Gradkowskin menettäneen Oakland Raidersin kanssa. Raiders-urallaan Losman heitti kuitenkin vain yhden heiton, kun Denver Broncosia vastaan pelatussa ottelussa joukkueen muut pelinrakentajat JaMarcus Russell ja Charlie Frye loukkaantuivat.
Ammattilaisura > Seattle Seahawks

Losman allekirjoitti sopimuksen Seattle Seahawksin kanssa 18. toukokuuta 2010. Losman ei osallistunut yhteenkään otteluun.
Ammattilaisura > Miami Dolphins

Losman osallistui kahteen otteluun ja heitti 10 syöttöä, joista 6 onnistui.
Losman joutuu taklatuksi kaudella 2006
Jean Bérain

Jean Bérain
Jean Bérain vanhempi (4. kesäkuuta 1640 Belrain, Meuse, Ranska – 24. tammikuuta 1711 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen taidemaalari, koristetaiteilija ja kaivertaja, Kuninkaan kabinetin piirtäjä vuodesta 1674.
Bérainin maalaus Filip II (Orléans) ja hänen poikansa Ludvig XV (Versailles'n linnan museo.)
Rooliasu Pulcinellaan, 1703.
Bérain sai asunnon ja työpajan Louvressa (1677) lähellä kuuluisaa André-Charles Boullea, jonka huonekaluihin hän sommitteli koristuksia. Bérain oli Charles Le Brunin oppilaita ja pääavustajia koristamassa muun muassa Louvren Apollogalleriaa ja Versailles’n, Sceaux’n ja S. Germainin kuninkaallisia linnoja. Koristeluasioissa Bérain oli aikanaan lähes itsevaltias makutuomari, ja samalla häntä käytettiin ahkerasti teatterinäytösten ja pukujen suunnittelijana, suurimuotoisten hautajaisten järjestäjänä, gobeliinien piirtäjänä ja sisustustaiteilijana. Varsinaista merkitystä Bérainille kuitenkin antavat ornamenttikaiverrukset. Kekseliäänä ja tuotteliaana hän noudatti niissä ajan makua ja sulautti yhteen edeltäjiensä, 1500-luvun ranskalaisten ornamentistien ja etenkin Rafaelin groteskeja. Hän käytti mieliaiheinaan Ludvig XIV:n aikaisen myöhäisbarokin nauha- ja nauha-akanttikoristetta, jonka leviämiseen ja siten maun yhtenäistämiseen ovat vaikuttaneet hänen ja Jean Marot’n kaiverrukset. Suurin osa näistä ilmestyi vasta Bérainin kuoltua, mikä osaltaan todistaa hänen suurta jatkuvaa vaikutustaan ulkomaillakin. Saksassa esimerkiksi niin sanottu Laub- und Bandelwerk -ornamentiikka on Bérainin kaiverrusten innoittamaa, mutta kultasepän ammattiin ja taidetaoksiinkin tämä barokin ja rokokoon välinen kepeä ornamentiikka on jättänyt tuntuvia jälkiä. Kaivertajana Bérain esiintyi ensi kerran Diverses pièces de serrurerie, inventées par Hugues Brisville -nimisellä kokoelmalla. Oeuvres de Jean Bérain, contenants des Ornaments d’architecture ilmestyi Pariisissa 1711 foliona.
Bérainin veli Claude Bérain (k. 1726) oli tunnettu kaivertaja, hänen poikansa Jean Bérain nuorempi jatkoi isänsä työtä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean Bérain Wikimedia Commonsissa
Johannes Sarekoski

Johannes Sarekoski (s. 30. huhtikuuta 1975) on suomalainen koripalloerotuomari. Hän toimi SM-sarjaerotuomarina vuodesta 1999 vuoteen 2022.
Sarekoski on tuominnut 765 Korisliiga-ottelua ja yli 300 kansainvälistä ottelua. Hänet valittiin Korisliigan vuoden erotuomariksi neljä kertaa, vuosina 2009 ja 2010 sekä vuosina 2018 ja 2019.
Sarekoski on toiminut Suomen Koripalloerotuomareiden Liiton puheenjohtajana ja pääsarjaerotuomareiden pääkouluttajana. Hän toimii kaudella 2022–2023 Suomen Koripalloliiton huippuerotuomarivalmentajana.
Jakub Petružálek

| Jakub Petružálek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1985 (ikä 39) Litvínov, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  177 cm
Paino:  80 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2003–
Aik. seurat:  HC Litvínov (ČEL) Hartford Wolf Pack (AHL) Charlotte Checkers (ECHL) Albany River Rats (AHL) Carolina Hurricanes (NHL) Lukko (SM-liiga) Amur Habarovsk (KHL) OHK Dinamo Moskova (KHL) Ak Bars Kazan (KHL) Avtomobilist Jekaterinburg (KHL) Örebro HK (SHL) HC Ocelaři Třinec (ČEL)
NHL-varaus:  266. varaus, 2004 New York Rangers
| Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekki.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Tšekki> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki & Tukholma 2012 |  |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2005 |  |  |
Miesten rullakiekko
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Slovakia 2017 |  |  |
Jakub  Petružálek (s. 24. huhtikuuta 1985 Litvínov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pienikokoisen Petružálekin pelipaikka on keskushyökkääjä ja hän pelaa rightiltä. Petružálekin vahvuuksiin kuuluu pelinlukutaito, rannelaukaus ja luistelu.