stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Barrett Hayton
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekki 2020 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Kultaa | Břeclav 2017 | jääkiekko |  |
Hayton pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2020, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Kanadan kapteenina ja johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen. Vuoden 2019 turnauksessa Hayton jakoi neljällä syöttöpisteellään Kanadan sisäisen syöttöpörssin voiton Morgan Frostin ja Cody Glassin kanssa. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Frostin kanssa lukemalla +8. Hayton valittiin Sveitsiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Vuoden 2020 turnauksessa Hayton oli Kanadan paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+6=12, joilla hän sijoittui koko turnauksen pistepörssissä toiseksi edellään vain Ruotsin Samuel Fagemo. Hayton valittiin turnauksen tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi hänet Kanadan turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hayton valittiin myös sekä Slovakiaa vastaan pelatun puolivälieräottelun että Venäjää vastaan pelatun finaaliottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Venäjää vastaan pelatussa alkulohkon ottelussa, jonka Kanada hävisi lukemin 0–6, Hayton herätti paheksuntaa jätettyään kypäränsä riisumatta Venäjän kansallislaulun ajaksi. Venäjän kapteeni Grigori Denisenko valitti tapahtuneesta tuomaristolle ja jätti muutaman muun vastustajajoukkueen pelaajan tavoin Haytonin kättelemättä. Hayton kuitenkin pyysi tekoaan myöhemmin anteeksi Kanadan jääkiekkoliiton välityksellä:
»Olen pahoillani, että jätin kypäräni päähän Venäjän kansallislaulun ajaksi. Pyydän anteeksi Venäjän joukkueelta ja sen kannattajilta. Tämän joukkueen johtavana pelaajana yritin prosessoida peliä ja arvioida, kuinka voimme kerätä joukkomme ja nollata tilanteen seuraaviin otteluihin. Olin hieman eksyksissä ja niin sanotusti hukkasin itseni siinä hetkessä. Venäläiset pelasivat hienon pelin ja en tarkoittanut olla epäkunnioittava.»
Hayton pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2017, jolloin hän voitti kultaa. Hayton jakoi kolmella osumallaan Kanadan sisäisen maalipörssin voiton Jack McBainin kanssa. Hän edusti myös Canada Whiten joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Hayton on tasapainoinen, peliä tekevä kahden suunnan peliä tekevä sentteri, joka on varustettu erinomaisella pelikäsityksellä. Hän pelaa myös ikäisekseen varsin kypsää peliä, on käyttökelpoinen kaikissa tilanteissa ja omaa verrattain hyvät raamit. Hayton ei ole kuitenkaan varsinainen maalintekijätyyppi ja hänen tulisi käyttää kokoaan enemmän hyödyksi.
Haytonia on verrattu pelityyliltään Jonathan Toewsiin ja Patrice Bergeroniin.
Muuta

Haytonin isä Brian on entinen jääkiekkopuolustaja ja hänellä on Los Angeles Kingsin NHL-varaus vuodelta 1986. Brianin ammattilaisura jäi kuitenkin vain kuuden AHL-ottelun mittaiseksi. Hän on toiminut myös Kitchener Rangersin OHL-joukkueen päävalmentajana kausina 1998–2000.
Aarne Talvitie

| Aarne Talvitie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1999 (ikä 26) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Arska
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  TPS
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  17
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2023–
Aik. seurat:  Binghamton Devils (AHL) Utica Comets (AHL)
NHL-varaus:  160. varaus, 2017 New Jersey Devils
Aarne Tuomas Talvitie (s. 11. helmikuuta 1999 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Turun Palloseurassa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Talvitie on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

Talvitie on Espoo Bluesin kasvatti. Hän toimi kaudella 2014–2015 seuran C-nuorten kapteenina ja johdatti joukkueen kauden päätteeksi C-nuorten Suomenmestaruuteen. Kauden 2015–2016 päätteeksi Talvitie voitti B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2016–2017 hän jakoi tehoilla 13+24=37 Bluesin A-nuorten sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Heikki Huttusen kanssa. Talvitie voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +26. Puolivälierissä hän oli Bluesin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+1=4 sekä voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +6. Talvitie valittiin A-nuorten SM-liigan joulukuun 2016 kuukauden tulokkaaksi. Hän vahvisti kauden aikana myös Bluesin B-nuoria, jossa Talvitie voitti SM-hopeaa.
New Jersey Devils varasi Talvitien kuudennella kierroksella 160. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän jatkoi Bluesin A-nuorissa, sillä ammattilaiseksi siirtyminen olisi estänyt Talvitietä pelaamasta myöhemmin Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän nousi Bluesin kapteeniksi ja teki A-nuorten SM-liigan runkosarjassa tehot 34+24=58, joilla Talvitie oli alkusarja ja runkosarja yhteenlaskettuna koko sarjan paras maalintekijä. Hän voitti myös A-nuorten SM-liigan tehotilaston lukemalla +31. Varsinaisessa loppusarjassa Talvitie teki tehot 15+10=25, joilla hän voitti sarjan piste- (Kari Jalonen -palkinto) ja maalipörssin (Arto Javanainen -palkinto). Talvitie palkittiin myös A-nuorten SM-liigan parhaana hyökkääjänä Saku Koivu -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2018–2019 Talvitie siirtyi Pennsylvanian osavaltionyliopistojoukkueeseen. Hänen Freshman-vuotensa päättyi kuitenkin alle 20-vuotiaiden MM-finaalissa tulleeseen, leikkaushoitoa vaatineeseen polvivammaan tammikuussa 2019. Sophomore-vuotenaan 2019–2020 Talvitie voitti B1G:n runkosarjan mestaruuden ja hänet palkittiin sarjan urheiluhenkisimpänä pelaajana. Junior-vuotenaan 2020–2021 Talvitie nousi Penn Staten varakapteeniksi.
Kolmannen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2021 Talvitie teki kaksivuotisen NHL-tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa. Hän siirtyi samalla loppukauden kattavalla AHL-sopimuksella seuran farmijoukkue Binghamton Devilsiin. Talvitie pelasi siellä 18 runkosarjaottelua tehopistein 1+2=3. Syksyn 2021 harjoitusleirin päätteeksi Devils lähetti hänet uuteen farmijoukkueeseensa, Utica Cometsiin. Talvien ensimmäinen kokonainen kausi 2021–2022 toi siellä 68 runkosarjaottelussa tehot 12+12=24 ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Myös kauden 2022–2023 hän pelasi kokonaan Cometsissa.
Kaudeksi 2023–2024 Talvitie siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Talvitien kausi jäi hieman rikkonaiseksi loukkaantumisten vuoksi ja hän pelasi runkosarjassa 42 ottelua tehopistein 4+12=16. Pudotuspeleissä Talvitie pelasi neljä ottelua tehopistein 1+1=2, kunnes hänen kautensa päättyi loukkaantumiseen ensimmäisessä puolivälieräottelussa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kanada 2019 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Slovakia 2017 | jääkiekko |  |
Talvitie pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019, jolloin hän toimi Suomen kapteenina ja johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen. Talvitie oli neljällä osumallaan joukkueen paras maalintekijä ja hän voitti Suomen sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Talvitien maaleista kaksi syntyi välieräottelussa Sveitsiä vastaan ja niistä ensimmäinen jäi Suomen 6–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Valmennus valitsi Talvitien joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta.
Talvitie pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin hän toimi Suomen kapteenina ja voitti hopeaa. Talvitie valittiin Tšekkiä vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2016 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015. Yhteensä Talvitie on pelannut 32 nuorten ja 38 poikien maaottelua.
Pelityyli

Hockeyprospect.com-sivuston mukaan Talvitie pelaa erinomaista kahden suunnan peliä, on kilpailuhaluinen ja kamppailee joka puolella kaukaloa. Häntä pitkään Espoo Bluesin junioreissa ja myöhemmin Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa valmentaneen Jussi Ahokkaan mukaan hän on voimahyökkääjä, jolla on erinomainen pelikäsitys ja hyvä laukaus. Ahokkaan mukaan Talvitie on fiksu kaveri, jolla on erittäin hyvät johtajan ominaisuudet.
Muuta

Talvitien isoveli Otso pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä B2-junioriksi asti. Veljesten jo edesmennyt äiti Tuija Talvitie työskenteli presidentti Martti Ahtisaaren perustaman konfliktinratkaisujärjestön Crisis Management Initiativen (CMI) toiminnanjohtajana.
Aliisa Pulkkinen

Aliisa Pulkkinen (s. 18. helmikuuta 1956 Ylitornio) on tamperelainen näyttelijä. Hän on valmistunut vuonna 1981 Tampereen yliopiston neljänneltä näyttelijätyön kurssilta ja siitä asti työskennellyt niin teattereissa kuin televisiossa.
Ensimmäinen kiinnitys oli Ahaa-teatterin kesäkiertueelle 1981 ja sen jälkeen vakituinen kiinnitys Kotkan kaupunginteatteriin 1981–85. Kotkassa hän esiintyi mm. Kurt Nuotion ohjaamassa Anton Tšehovin näytelmässä Kolme sisarta. Pulkkisen näyttelemä Natashan rooli johti nuoren näyttelijän kiinnittämiseen Tampereen Teatteriinlähde?. Pulkkinen on valmistanut myös omia esityksiään, näytellyt laitosteatterien ulkopuolisissa pientuotannoissa, opiskellut Yhdysvalloissa sekä opetellut puolinaamioiden käyttöä teatterityössälähde?.
Opinnot

ylioppilastutkinto 1977
Tampereen Näyttelijäntyön Laitos 1977–1981
Jean Shelton Acting School 1987–1988, San Francisco
kaksi Markus Grothin näyttelijäntyön kurssia 1996 ja 1997
elokuvanäyttelemisen  kurssi, Suomen Näyttelijäliitto 2000, opettajina Matti Ijäs ja Vesa Vierikko
elokuvanäyttelemisen kurssi, Elokuvaohjaajien liitto 2000, opettajana ohjaaja ja professori Judith Weston, Los Angeles.
Kiinnitykset

Kotkan kaupunginteatteri 1981–1985
Tampereen Teatteri 1985–
Opetustyö

Turun taiteen ja viestinnän oppilaitos, syksy 1993: Improvisaation opetusta
Tampereen sosiaalialan oppilaitos, kevät 1990: Luovaa ilmaisua
Keskeisiä töitä

Tšehov: Kolme sisarta, ohj. Kurt Nuotio, Kotkan kaupunginteatteri 1983 – Natasha
Shakespeare: Kuinka äkäpussi kesytetään, ohj. Jiří Menzel, Pyynikin kesäteatteri 1985 – Bianca
Sofokles: Oresteia, ohj. Ritva Siikala, Raivoisat Ruusut 1991 – Klytaimestra
Éric-Emmanuel Schmitt: Vapaa ajattelija, ohj. Markus Packalén, Lahden kaupunginteatteri 1998–1999 – rouva Therbouche
Anja Vammelvuo: Valkoinen varis, sov. Pennanen–Pulkkinen, Kajaanin Runoviikko 2000. Esitys on kiertänyt Kansallisteatterista eri puolille Suomea ja Kanadan Torontoon.
Hannu Mäkelä: Uponnut pursi, ohj. ja sov. Jotaarkka Pennanen, Kajaanin Runoviikko 2008 – Onerva
Ljudmila Razumovskaja: Pietarin Romeo ja Julia, ohj. Jotaarkka Pennanen, Rakastajat Teatteri 2014 – Vera
Juha Siltanen: Oi Kalifornia, ohj. Ritva Holmberg, Tampereen Teatteri – Darling
Nikolai Erdman: Valtakirja,  ohj. Tommi Auvinen, Tampereen Teatteri – Anastasia
Jean-Paul Sartre: Likaiset kädet, ohj. Jotaarkka Pennanen, Tampereen Teatteri – Olga
Juha Hurme: Suomalaisten puolustus, ohj. Juha Hurme.
Selma Lagerlöf: Peukaloisen retket, ohj. John Blondell, Tampereen Teatteri – Akka Kebnekaise
Maria Blom: Takaisin maalle, ohj. Miika Muranen – Maire
Larry Shue: Ulkomaalainen, ohj. Tommi Auvinen, Tampereen Teatteri 2016 – Betty Meeks
Maria Jotuni: Huojuva talo, sov. ja ohj. Antti Mikkola, Tampereen Teatteri 2017 – äiti
Rooleja TV-sarjoissa

Risto Autio: Patterijätkä, ohj. Jotaarkka Pennanen, Yle TV2, 1989
Ruben Stiller ja Leo Kontula: Tasavallan vahtimestarit, ohj. Jotaarkka Pennanen, Yle TV2, 1994
Harri Virtanen ja Liisa Urpelainen: Vaarallista kokea, MTV, 2000
Yövuoro, Yle TV2, 2004
Luuseri rakastuu, Yle TV2, 2004
Kujalla, ohj. Katariina Räty 2015
Närpiäiset, Yle TV2, 2013
K. J. Lång

| K>  J. Lång |
| --- | --- |

Oikeusministeri
 Auran II hallitus  29.10.1971–23.2.1972  
Edeltäjä:  Jacob Söderman 
Seuraaja:  Pekka Paavola
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1934 Pirttikylä
Kuollut: 24. syyskuuta 1998 (64 vuotta) Helsinki
Ammatti:  juristi
Puoliso:  Ulla Lång
Tiedot
Puolue:  ammattiministeri
Karl Johan Lång (30. toukokuuta 1934 Pirttikylä – 24. syyskuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen juristi, joka toimi vankeinhoitolaitoksen ylijohtajana ja oikeusministeriön vankeinhoito-osaston osastopäällikkönä vuodesta 1970 alkaen. Hän oli myös lyhytaikaisen Teuvo Auran II virkamieshallituksen oikeusministeri vuosina 1971–1972. Koulutukseltaan hän oli oikeustieteen kandidaatti.
Hän toimi Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana samaan aikaan kuin ollessaan oikeusministeri 1971–1972 sekä kuului kansainvälisen kattojärjestön Kansainvälisen demokraattisten lakimiesten liiton IADL:n varapuheenjohtajistoon 1970–1975. Hän johti 1970-luvulla myös Julkisen sanan neuvostoa.
Lång toimi vuosina 1988–1995 Ihmisoikeusliitto ry:n puheenjohtajana ja vuosina 1989–1992 perusoikeuskomitean puheenjohtajana. Komitea valmisteli perusoikeusuudistusta, joka toteutui vuonna 1995.
Lång toimi myös vuonna 1996 Sosiaali- ja terveysministeriön asettaman huumausainepoliittisen toimikunnan puheenjohtajana
K. J. Långin katsotaan vaikuttaneen johtajakaudellaan rangaistusten täytäntöönpanoa koskevan lainsäädännön uudistamiseen ja vankien aseman parantamiseen merkittävästi. Hän oli profiloitunut rangaistuspolitiikassa "korostetun liberaaliksi".
Lång jäi eläkkeelle vuoden 1997 lopussa ja kuoli seuraavana vuonna syöpään 64 vuoden ikäisenä.
Långin puoliso vuodesta 1959 oli hallitusneuvos Ulla Lång o.s. Backholm. Heillä on kaksi lasta.
Julkaisuja

Lång, K. J.: Rikos ja rangaistus, oikeus ja kohtuus.  (Artikkeleita vuosilta 1966–1997. Toimittaneet Klaus Mäkelä ja Ilkka Taipale. Acta poenologica 1/2004)  Vantaa:  Vankeinhoidon koulutuskeskus, 2004.  ISSN 1795-0708  ISBN 951-53-2603-6
Aiheesta muualla

Lång, K. J. hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
K. J. Långin muistokirjoitus Hufvudstadsbladetissa.
Fångvården ett företag med 7500 ”anställda”. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 26.04.1972, nro 1972-08, s. 26-28.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jacob Söderman | Suomen oikeusministeri 1971−1972 | Seuraaja: Pekka Paavola |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Tuukka

| Tuukka |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  24. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  23. heinäkuuta, 22. syyskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Tore, Tor tai Thoke
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuukka on suomalainen miehen etunimi. Nimen alkuperä on mahdollisesti ruotsalaisissa nimissä Tore ja Tor, mutta toisten tutkimusten mukaan lähtömuoto on ollut Thoke, ja Thuki. Nimi on annettu vuoden 2021 loppuun mennessä 5 915 suomalaiselle. Suomalaisessa kalenterissa Tuukan nimipäivä on 24. toukokuuta.
Tunnettuja Tuukkia

Tuukka Andberg (s. 1998), jalkapalloilija
Tuukka Anttila (s. 1980), lentopalloilija
Tuukka Etula (s. 2001), pesäpalloilija
Tuukka Forsell (s. 1975), Kouvolan apulaiskaupunginjohtaja
Tuukka Heikkinen (s. 1981), kehonrakentaja ja valmentaja
Tuukka Heinonen, HEINONE, Tunk Yayo (s. 1983) rap-artisti
Tuukka Huttunen (s. 1976), näyttelijä ja käsikirjoittaja
Tuukka Huumonen (s. 1990), jääkiekkomaalivahti
Tuukka Huuskola (s. 1998), pikajuoksija
Tuukka Invenius (s. 1997), ampumahiihtäjä
Tuukka Kangasluoma (1942–2019), kirjailija, kulttuuritoimittaja, kirjallisuuskriitikko ja kääntäjä
Tuukka Kaukoniemi (s. 1985), alppihiihtäjä
Tuukka Kiviranta (s. 1984), salibandyn pelaaja
Tuukka Kotti (s. 1981), koripalloilija
Tuukka Kulha (s. 1985), koripalloilija
Tuukka Kuru (s. 1990), poliitikko, kansallismielinen aktivisti ja Sinimustan liikkeen puheenjohtaja
Tuukka Leppänen (s. 1982), näyttelijä
Tuukka Luukas (s. 1969), kirjailija
Tuukka Mäkelä (1927–2005), urheiluampuja ja elokuva-alan toimija
Tuukka Mäkelä (s. 1982), jääkiekkoilija
Tuukka Mäntylä (s. 1981), jääkiekkoilija
Tuukka Petäjä (s. 1975), fyysikko ja kokeellisen ilmakehätieteen professori
Tuukka Pietarinen (s. 1996), runoilija
Tuukka Pikkarainen (s. 1998), futsalpelaaja
Tuukka Pulliainen (s. 1984), jääkiekkoilija
Tuukka Raitala (s. 1985), näyttelijä, laulaja ja tanssija
Tuukka Rajamäki (s. 1991), jääkiekkoilija
Tuukka Rask (s. 1987), jääkiekkomaalivahti
Tuukka Rihkola, Leijonamieli (s. 1981), rap-artisti
Tuukka Ritokoski (s. 1993), radiojuontaja
Tuukka Saarimaa (s. 1977), taloustieteilijä
Tuukka Salonen (s. 1977), jalkapalloilija ja valmentaja
Tuukka Sandström (s. 1980), lastenkirjailija, esseisti, suomentaja ja kustantaja
Tuukka Sarkkinen (s. 1999), pesäpalloilija
Tuukka Smura (s. 1995), jääkiekkomaalivahti
Tuukka Soitso (1911–1973), tanssija, elokuvanäyttelijä ja elokuvajärjestäjä
Tuukka Talvio (s. 1948), arkeologi ja numismaatikko
Tuukka Tammi (s. 1969), sosiologi ja päätoimittaja
Tuukka Taponen (s. 2006), autourheilija ja karting-sarjan maailmanmestari
Tuukka Temonen (s. 1975), muusikko, yritysjohtaja ja kunnallispoliitikko
Tuukka Tieksola (s. 2001), jääkiekkoilija
Tuukka Tiensuu (s. 1976), tv-ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja
Tuukka Tiihonen, näyttelijä ja teatteriopettaja
Tuukka Tomperi (s. 1971), kasvatustieteilijä, toimittaja ja kirjoittaja
Tuukka Vasama (s. 1978), näyttelijä
Kuvitteellisia Tuukkia

Tuukka Aaltonen, tv-sarjassa Salatut elämät
FS Amiral Cécille (1888)

| Amiral Cécille |
| --- | --- |
 Amiral Cécille

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  1. syyskuuta 1886
Laskettu vesille:  3. toukokuuta 1888
Palveluskäyttöön:  9. lokakuuta 1890
Poistui palveluskäytöstä:  27. elokuuta 1907
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 900 t
Pituus:  115,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,00 m
Syväys:  6,81 m
Koneteho:  10 200 ihp
Nopeus:  19,4 solmua
Miehistöä:  517
Aseistus
Aseistus:  8 × Canon de 164 mm Modèle 1881 10 × Canon de 140 mm Modèle 1881 6 × Canon de 47 mm Modèle 1885 14 × Hotchkiss 37 mm 4 × 356 mm torpedoputkea
Amiral Cécille oli Ranskan laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu teräsrunkoinen törmäyskeulalla varustettu panssarikansiristeilijä (ransk. Cruiseur à batterie), jonka pääaseet oli sijoitettu yläkannelle ja apuaseet katettuun patteriin. Aluksessa oli kolme savuhormia ja täystakiloidut kolme mastoa.
Valmistus

Meriministeri kontra-amiraali Charles Eugène Galiber esitteli 17. kesäkuuta 1885 Conseil des travauxille Antoine Jean Amable Lasagnen 8. huhtikuuta tekemät piirustukset. Lautakunta keskusteli 7. heinäkuuta suunnitelmasta. Edeltäneen Tagen tavoin aluksen nopeus oli 19-20 solmua. Se saavutti koeajoissa 19 solmua. Lagane oli suunnitellut alukselle saman aseistuksen Sfaxilla.  Alus tilattiin 23. marraskuuta 1885 La Seynestä Forges et Chantiers de la Méditerranéen telakalta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1886. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1888 ja otettiin palvelukseen 26. tammikuuta 1889 koeajoja varten. Alus otettiin virallisesti palvelukseen 9. lokakuuta 1890.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivueeseen ({{k-fr|Escadre de la Mediterranée). Alus törmäsi 25. heinäkuuta 1893 keulan editse kulkeneeseen brittiläiseen kauppalaivaan, joka upposi. Alus oli syyskuusta 1893 - heinäkuuhun 1894 korjattavana La Seynessä telakalla, jolloin sen pääaseet uusittiin. Alus korvasi Dubourdieun Karibian asemalla. Tammikuun lopulla vuonna 1900 alus lähti Martiniquelta Fort de Francesta Afrikan länsirannikolle. Aluksen kattilat huollettiin 1902.
Alus siirrettiin 9. tammikuuta 1903 reserviin. Alus poistettiin palveluksesta 24. syyskuuta 1906 ja alusluettelosta 27. elokuuta 1907. Hylky korvasi palaneen Algécirasin torpedoveneiden konemiesten kouluna, mistä se siirrettiin 1910 Touloniin torpedomiesten kouluksi. Toulonissa alus korvasi Marceaun, kunnes se siirrettiin 1. toukokuuta 1912 eläkkeelle jääneiden merimiesten majoitus- ja varastotilaksi korvaamaan Guerrière. Alus oli tehtävässä vuoteen 1917. Se luovutettiin 15. maaliskuuta 1919 Domainesille myytäväksi ja myytiin 21. heinäkuuta M. Saglialle.
Purduen yliopisto

| Purduen yliopisto> Purdue University |
| --- | --- |

Perustettu:  1869
Tyyppi:  julkinen
Opiskelijoita:  38 770
Jatko-opiskelijoita:  9 215
Sijainti:  West Lafayette, Indiana  Yhdysvallat
Osoite:  www.purdue.edu
Purduen yliopisto (engl. Purdue University) on julkinen yliopisto, jonka pääkampus sijaitsee West Lafayettessa, Indianassa. Pääkampus pitää yllä koko Indianan osavaltion laajuista yliopistojärjestelmää, johon kuuluu alueellisia kampuksia, teknologiaharjoittelukeskuksia ja maataloustoimistoja.
Suomalainen kemisti ja filosofian tohtori Hilkka Kenttämaa on työskennellyt yliopistossa 1980-luvun lopulta asti, vuodesta 1999 orgaanisen ja analyyttisen kemian professorina. Yliopiston elektroniikan professorina toimi pitkään suomalaissyntyinen robotiikkatutkija Antti Koivo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Purduen yliopisto Wikimedia Commonsissa
Yliopiston verkkosivusto
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2013

Kisojen avajaiset.
Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2013 pelattiin huhtikuussa 2013 Venäjällä. Turnaus oli 15. alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruusturnaus.
Turnauksen voitti Kanada, joka kukisti loppuottelussa neljät edelliset mestaruudet voittaneen Yhdysvallat lukemin 3−2. Suomi sai pronssia voittamalla kisaisäntä Venäjän pronssiottelussa, maalein 2−1.
Lohkot

| --- | --- |
 A-lohko  Yhdysvallat   Suomi   Venäjä   Tšekki   Latvia :  B-lohko  Ruotsi   Kanada   Saksa   Sveitsi   Slovakia
Turnaussysteemi

Turnausjärjestelmä muuttui edellisestä vuodesta niin, että molempien lohkojen neljä parasta jatkoi puolivälieriin ja molempien lohkojen viimeiseiseksi jääneet karsivat keskenään sarjapaikasta.
Otteluareenat

| Bolšoi-areena Kapasiteetti: 12 000 | Šaiba Arena Kapasiteetti: 7 000 |
| --- | --- |

Sotši
Ottelut pelattiin samoilla areenoilla kuin vuoden 2014 olympialaisten jääkiekkoturnaus.
Putoamissarja

Putoamissarja pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 25.4. |  Slovakia | 5-2 |  Latvia | Šaiba Arena |  |
12:00: 
| 12:00 | (2-0, 1-2, 2-0)  | (2-0, 1-2, 2-0)  | (2-0, 1-2, 2-0)  | Yleisömäärä: 120 |  |
| 12:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 120 |  |
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 


| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 26.4. |  Latvia | 2-3 |  Slovakia | Šaiba Arena |  |
12:00: 
| 12:00 | (2–2, 0–0, 0–1)  | (2–2, 0–0, 0–1)  | (2–2, 0–0, 0–1)  | Yleisömäärä: 253 |  |
| 12:00 |  | IIHF:n raportti |      | Yleisömäärä: 253 |  |
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: 
12:00: