stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Piilomuuttujateoria
Motivaatio

Yleisesti hyväksytyn Kööpen­haminan tulkinnan mukaan kvantti­mekaniikka on ei-deterministinen, mikä
merkitsee, että se ei yleensä ennusta mittausten tuloksia varmuudella. Sen sijaan se osoittaa, millä toden­näköisyydellä saadaan mikäkin tulos, ja havaittavien suureiden mittaus­tarkkutta rajoittaa epätarkkuusperiaate. Herää kysymys, onko kvantti­mekaniikan taustalla kenties jokin syvempi todellisuus, joka olisi kuvattava perustavammalla teorialla, joka aina ennustaisi mittausten tulokset varmasti: jos jokaisen atomaarisen hiukkasen ominaisuudet tunnettaisiin tarkasti, koko systeemin kehitystä voitaisiin kuvata deterministi­sellä mallilla samaan tapaan kuin klassisessa fysiikassa.
Toisin sanoen on ajateltavissa, että kvantti­mekaniikan tavan­omainen tulkinta on epä­täydellinen luonnon kuvaus. Se, mitkä
muuttujat on käsitettävä taustalla oleviksi "piilo­muuttujiksi", riippuu fysikaalisen kuvauksen tasosta. Esimerkiksi jos kaasua kuvataan lämpötilan, paineen ja tilavuuden käsittein, yksittäisten atomien nopeudet jäävät piilo­muuttujiksi.). De Broglien–Bohmin teoriaa kannattavat fyysikot väittävät, että maailman­kaikkeuden havaitun toden­näköisyys­luonteen taustalla on deterministinen, objektiivinen perustava taso, piilo­muuttujat. Toiset sen sijaan uskovat, ettei kvantti­mekaniikan taustalla ole mitään syvempää determinististä tasoa — kokeet ovat osoittaneet suuren joukon piilo­muuttuja­teorioita yhteen­sopimattomiksi havaintojen kanssa.
Kööpenhaminan tulkinta ei ole filosofisessa mielessä realistinen, toisin sanoen sen mukaan fysikaaliset suureet kuten
hiukkasen sijainti ja liike­määrä eivät ole sellaisenaan olemassa ja kehity mittaus­prosessista riippumatta. Realistiset tulkinnat,
jotka tietyssä määrin sisältyivät jo Feynmanin fysiikkaan, olettavat, että hiukkasilla on tietyt liike­radat.
(Feynmanin diagrammit jakautuvat usein useampaan haaraan, joita ei sellaisenaan havaita; vain diagrammi kokonaisuudessaan
esittää havaittavaa tapahtumaa.)  Tällaisen näkemyksen mukaan nämä radat ovat melkein aina jatkuvia, mikä
seuraa toisaalta valon­nopeuden äärellisyydestä ja toisaalta, mikä vielä merkittävämpää, vähimmän vaikutuksen peri­aatteesta, jonka Dirac on tuonut kvantti­mekaniikkaan. Mutta jatkuva liike jo matemaattisen määritelmänsä mukaan edellyttää determinististä liikettä ainakin tietyllä aika­välillä ja niinpä realismi on modernissa fysiikassa sekin yksi syy etsiä ainakin rajoitetusta determinismiä ja näin ollen piilo­muuttuja­teoriaa, mikäli sellainen on olemassa.
Vaikka determinismi oli alkujaan merkittävimpiä motiiveja, jotka saivat fyysikot etsimään piilo­muuttuja­teorioita, on yritetty laatia myös ei-deterministisiä piilo­muuttuja­teorioita, jotka nekin yrittävät selittää kvantti­mekaniikan formalismin taustalla piilevää oletettua todellisuutta. Sellainen on esimerkiksi Edward Nelsonin stokastinen mekaniikka.
"Jumala ei heitä arpaa"

Kesäkuussa 1926 Max Born julkaisi Zeitschrift für Physikissä artikkelin "Zur Quantenmechanik der Stoßvorgänge" 
("Törmäysilmiöiden kvanttimekaniikka"), jossa hän ensimmäisenä selvästi esitteli toden­näköisyys­tulkinnan Erwin Schrödingerin saman vuoden alussa käyttöön ottamalle aaltofunktiolle. Born päätti artikkelinsa toteamukseen:
Tässä tulee esiin koko kysymys determinismistä. Kvantti­mekaniikassa ei ole sellaista suuretta, joka jokaisessa yksittäisessä tapauksessa kausaalisesti määrittäisi törmäyksen seuraukset; mutta myöskään koe­tulosten perusteella ei toistaiseksi ole mitään syytä uskoa, että atomilla olisi joitakin sisäisiä ominaisuuksia, jotka määrittäisivät törmäyksen tuloksen yksi­selitteisesti. Pitäisikö meidän toivoa myöhemmin löytävämme sellaiset ominaisuudet ... ja määrittää ne yksittäisissä tapauksissa. Vai pitäisikö meidän uskoa, että teorian ja koetulosten yhteen­sopivuus — myös mahdottomuus esittää ehdot kausaaliselle kehitykselle — on ennalta määrätty sopu­sointu, joka perustuu siihen, ettei sellaisia ehtoja ole? Olen itse taipuvainen hylkäämään determinismin atomien maailmassa. Mutta tämä on filosofinen kysymys, johon nähden fysikaaliset perustelut yksinään eivät ole riittäviä.
Einstein vastasi tähän:
Kvanttimekaniikka on hyvinkin huomion arvoinen. Mutta sisäinen ääni kertoo minulle, että se ei vielä ole oikeilla raiteilla. Teoria antaa paljon, mutta se tuskin johtaa meitä lähemmäksi Sen Vanhan salaisuuksia. Itse olen joka tapauksessa vakuuttunut siitä, että Hän ei pelaa arpapeliä.
Varhaisia yrityksiä piilomuuttujateorioiksi

Pian lausuttuaan kuuluisan kommenttinsa "Jumala ei pelaa arpapeliä" Einstein yritti muotoilla determinstisen vasta­ehdotuksen
kvanttimekaniikalle. Preussin tiedeakatemian kokouksessa Berliinissä 5. toukokuuta 1927 hän esitteli teoriaansa käsittelevän artikkelin "Bestimmt Schrödinger's Wellenmechanik die Bewegung eines Systems vollständig oder nur im Sinne der Statistik?" 
(“Määrittääkö Schrödingerin aaltomekaniikka systeemin liikkeen täydellisesti vai ainoastaan tilastollisessa mielessä?”).
  Kun artikkeli aiottiin julkaista akatemian lehdessä, Einstein päätti kuitenkin vetää sen takaisin, mahdollisesti koska hän huomasi, että sen mukaan lomittuneiden systeemien separoitumattomuudesta ei voitu päästä eroon niin kuin hän oli toivonut.
Viidennessä Solvay-konferenssissa Belgiassa lokakuussa 1927, missä olivat läsnä ajan kaikki huomattavimmat teoreettiset fyysikot, Louis de Broglie esitteli oman versionsa deterministiseksi piilo­muuttuja­teoriaksi, ilmeisesti tietämättömänä siitä, että Einstein oli aiemmin samana vuonna yrittänyt vastaavaa. De Broglien teorian mukaan jokaiseen hiukkaseen liittyi kätketty pilottiaalto, joka ohjaa sen liike­rataa avaruudessa. Konferenssissa erityisesti Wolfgang Pauli arvosteli teoriaa tavalla, johon de Broglie ei kyennyt asian­mukaisesti vastaamaan. De Broglie hylkäsikin pian teoriansa.
Kvanttimekaniikan julistaminen täydelliseksi

Samassa viidennessä Solvay-konferenssissa Max Born ja Werner Heisenberg pitivät esitelmän, jossa he tekivät yhteen­vedon aiheen muutaman edellisen vuoden aikana tapahtuneesta suunnattomasta kehityksestä. Esitelmänsä loppu­päätelmänä he julisivat:
[V]aikka emme pidäkään .. sähkö­magneettisen kentän kvantti­mekaanista käsittelyä ... vielä loppuun saakka kehitettynä, pidämme kvantt­imekanikkaa suljettuna teoriana, jonka perustavia fysikaalisia ja matemaattisia oletuksia ei enää voida muuttaa . ... Kysymyksestä 'kausaalilain pätevyydestä' meillä on tämä mielipide: niin kauan kuin otetaan huomioon vain kokeet, joka voidaan suorittaa tähän mennessä saadun fysikaalisen ja kvantti­mekaanisen kokemuksen perusteella, oletus peri­aatteellisesta indeterminismistä, jota tässä pidetään perustavana, on sopusoinnussa koetulosten kanssa.
Bohrin ja Einsteinin väittelyt

Vaikka Einsteinin viidennessä Solvay-konferenssissa Bornille ja Heisenbergille esittämät vastaukset eivät ole säilyneet kirjallisessa muodossa, hänen tiedetään haastaneen kvantti­mekaniikan täydellisyyden epä­­virallisissa keskusteluissa aterioiden aikana. Tällöin hän esitti ajatuskokeita, joiden oli määrä osoittaa, ettei kvanttimekaniikka voinut olla täydellisesti oikeassa. Samoin hän teki kuudennessa Solvay-konferenssissa vuonna 1930. Kummallakin kerralla Niels Bohrin katsotaan yleensä onnistuneesti puolustaneen kvanttimekaniikkaa löytämällä virheitä Einsteinin todisteluissa.
Bellin teoreema

Vuonna 1964 John Bell todisti kuuluisan teoreemansa, joka osoittaa, että jos lokaaleja piilo­muuttujia on olemassa, tiettyjen lomittumista koskevien kokeiden tulokset toteuttavat Bellin epäyhtälön. Jos sen sijaan lomittumisesta aiheutuvia tilastollisia korrelaatioita ei voi selittää lokaaleilla piilo­muuttujilla, Bellin epäyhtälö ei toteudu. Toinen vastaavan­laisen tuloksen, jonka perusteella piilo­muuttujien olemassa­olo voidaan kokeellisesti selvittää, antaa Kochenin-Speckerin teoreema.
Alain Aspect, Paul Kwiat ja muutamat muut fyysikot ovat suorittaneet kokeita, jotka osoittivat, että nämä epäyhtälöt rikkoutuvat aina 242 standardipoikkeaman tasolle saakka, mikä merkitsee erin­omaista tieteellistä varmuutta. Täten kaikki lokaalit piilo­muuttuja­teoriat on osoitettu vääriksi, mutta ei-lokaalit piilo­muuttuja­teoriat ovat edelleen mahdollisia. Teoreettisesti voisi tosin olla kokeellisia ongelmia, jotka vaikuttavat tuloksen pätevyyteen.
Gerard 't Hooft on kyseen­alaistanut Bellin teoreeman pätevyyden superdeterminismin perusteella ja esittänyt ehdotuksia lokaaleiksi deterministisiksi malleiksi.
Viimeaikainen kehitys

Huhtikuussa 2011 Manuel S. Morales esitti American Physical Societyn kokouksessa tutkimus­tuloksensa, jotka hän oli jo julkaissut saman vuoden tammikuussa. Hänen mukaansa oli olemassa yksi­selitteisiä kokeellisia todisteita absoluuttisesta determinismistä. Kaksitoista vuotta kestäneessä kokeessa, joka päättyi vuonna 2012 Morales osoitti epäilyksettömästi, että kokeen tekijä ei voi vapaasti valita mittauksen asetuksia, koska ei ole ennalta olemassa sellaisia alku­ehtoja, jotka tekisivät mahdollista valita, suoritetaanko jokin koe suoraan yhdellä potentiaalilla vai epä­suorasti useammalla potentiaalilla. Kokeita käsittelevällä verkko­sivulla Morales totesi: "Valintatapahtumat voivat vain tulla olemaan, ja jotta se voisi tapahtua, niiden rakenteen on oltava luonnon sisäisten mekanismien ennalta määräämä. Tämä merkitsee, että kaksi toisensa pois­sulkevaa ja yhdessä kaiken kattavaa valinta­tekoa olisivat lokaaleja piilomuuttujia, ja niinpä nämä muuttujat eivät voi olla olemassa lokaalisti havaittavina tai mitattavina fysikaalisina tiloina. Toisin sanoen, miten teko tulee suoritetuksi, on ennalta määrätty. Sen sijaan teon olemassa­olo sinänsä ei ole ennalta määrätty. Osoittautuu, että Albert Einstein oli itse asiassa oikeassa käsityksessään piilomuuttujista, jotka tarjoisivat todellisuuden täsmällisemmän kuvauksen. Sen sijaan hän oli väärässä käsityksessään siitä, miten ne voitaisiin löytää."
Elokuussa 2011 Roger Colbeck ja Renato Renner julkaisivat todistuksen, että mikään kvantti­mekaniikan laajennus, käyttipä se piilo­muuttujia tai ei, ei voi antaa tarkempia ennusteita kokeiden tuloksille, edellyttäen että havaintojen tekijä voi vapaasti valita mittaus­menetelmät. Heidän mukaansa, mikäli mittausmenetelmät voidaan vapaasti valita, kvantti­teoria todella on täydellinen.
Tammikuussa 2013 Giancarlo Ghirardi ja Raffaele Romano julkaisivat mallin, joka olettamalla toisen­laisen käsityksen vapaasta valinnasta johtui tulokseen, joka kumosi Colbeckin ja Rennerin väitteen lähes kaikkien kaksi­jakoisten kaksi­tasoisten systeemien tilojen osalta tavalla, joka mahdollisesti on kokeellisesti osoitettavissa.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hidden variable theory
Aiheesta muualla

The David Bohm Society (Arkistoitu – Internet Archive)
Käännös suomeksi
Medvenka

| Medvenka Медвенка |
| --- | --- |
 Kurskin alueen sijainti, alla taajaman sijainti alueella
 Medvenka
 Koordinaatit: 51.4196°N, 36.1095°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kurskin alue
Piiri:  Medvenkan piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  8,182 km²
Väkiluku (2010):  4 398
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Medvenka (ven. Медвенка) on kaupunkityyppinen taajama Kurskin alueella Venäjällä.  Taajama on Medvenkan piirin (ven. Медвенский район) hallintokeskus. Kaupunkityyppisen taajaman aseman paikkakunta sai 1974. Taajamassa asui 4 398 ja koko piirissä 16 558 ihmistä (vuonna 2010).
Vuoden kristillinen kirja

| Vuoden kristillinen kirja |
| --- | --- |
Palkitaan:  Vuoden kristillinen kirja Suomessa.
Palkinnon antaja:  Kristilliset kustantajat
Maa:   Suomi
Ensimmäinen palkinto:  1994
Virallinen internet-sivu
Vuoden kristillinen kirja on suomalainen kirjallisuuspalkinto. Se myönnetään vuosittain järjestettävän kilpailun perusteella. Kilpailu on avoin kaikille kustantajille. Voittajan valitsee vuosittain yksi julkisuuden henkilö, esimerkiksi vuonna 2008 valitsija oli puoluejohtaja Timo Soini, vuonna 2007 europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola ja vuonna 2006 oopperalaulaja Esa Ruuttunen. Vuoden kristillinen kirja -kilpailun voittaja on viime vuosina valittu Helsingin kirjamessujen yhteydessä. Vuonna 2020 kilpailua ei järjestetty koronaviruspandemian takia.
Vuoden 2021 voittajan, teologian tohtori Anni Pesosen kirjan Credo – Tieni mystiikkaan, valitsi Turun arkkihiippakunnan piispa Mari Leppänen kuuden esiraadin valitseman kirjan joukosta.
Vuoden kristillinen kirja -kilpailun järjestää Kristilliset kustantajat ry.
Aiheesta muualla

Vuoden kristillinen kirja -sivusto
| n k Suomalaiset kirjallisuuspalkinnot |
| --- | --- |
Aforistiikka:  Valtakunnallinen aforismikilpailu  Vuoden aforismikirja  Samuli Paronen -palkinto 
Kaunokirjallisuus:  Finlandia-palkinto  Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinto  J. H. Erkon kirjoituskilpailu  Jarkko Laine -palkinto  Kalevi Jäntin palkinto  Nuori Aleksis -palkinto  Savonia-kirjallisuuspalkinto  Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto  Tiiliskivi-palkinto  Toisinkoinen-palkinto 
Käännökset:  J. A. Hollon palkinto  Jarl Hellemann -palkinto  Mikael Agricola -palkinto  Valtion ulkomainen kääntäjäpalkinto 
Lasten- ja nuortenkirjallisuus:  Anni Polva -palkinto  Anni Swan -mitali  Arvid Lydecken -palkinto  Kaarina Helakisa -palkinto  Laivakello-palkinto  Lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia  Lasten LukuVarkaus -palkinto  Onnimanni-palkinto  Punni-palkinto  Pääskynen-palkinto  Rudolf Koivu -palkinto  Runeberg Junior  Tirlittan-palkinto  Topelius-palkinto 
Tieteis- ja fantasiakirjallisuus:  Atorox-palkinto  Kuvastaja  Tähtifantasia-palkinto  Tähtivaeltaja-palkinto 
Tietokirjallisuus:  Kanava-palkinto  Lauri Jäntin tietokirjapalkinto  Oppikirjailijapalkinto  Tietokirjailijapalkinto  Tietokirjallisuuden Finlandia  Tieto-Lauri  Tietopöllö-palkinto  Warelius-palkinto  Vuoden historiateos  Vuoden keittokirja  Vuoden tiedekirja 
Näytelmätekstit:  Lea-palkinto 
Muut palkinnot:  Aleksis Kiven palkinto  Alvar Renqvist -palkinto  Edvard Richter -palkinto  HelMet-kirjallisuuspalkinto  Kaarlen palkinto  Kiitos kirjasta -mitali  Kirjailija kiittää -palkinto  Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto  Kankaanpää-palkinto  Kirjallisuuden valtionpalkinto  Kirjapöllö  Möllärimestari  Napero-Finlandia  Pirkanmaan kirjoituskilpailu  Runeberg-palkinto  Sarjakuva-Finlandia  Saamelaisneuvoston kirjallisuuspalkinto  Suomen Ekonomien kirjallisuuspalkinto  P. E. Svinhufvudin muistosäätiön kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto  Tampereen kaupungin kääntäjäpalkinto  Tollanderin palkinto  Tulenkantaja  Waltari-palkinto  Veijo Meri -palkinto  Väinö Linnan palkinto  Vuoden urheilukirja  Vuoden johtolanka -palkinto  Suunta-palkinto  Vuoden kaunein kirja  Vuoden kirjateko -palkinto  Vuoden kristillinen kirja  Vuoden luontokirja 
Lakkautetut palkinnot:  Eeva Joenpelto -palkinto  J. H. Erkon palkinto  Koskenkorva-palkinto  Olvi-säätiön kirjallisuuspalkinto  Tauno Karilaan palkinto  Pirkanmaan Plättä  Vuoden runoilija 
Runous:  Eeva-Liisa Manner -palkinto  Eino Leinon palkinto  Runo-Kaarina-palkinto  Tanssiva karhu
WM-data

WM-data oli 1969 perustettu ruotsalainen it-konsultointiyritys, jonka liiketoiminnot LogicaCMG osti vuonna 2006. Nimi WM-data poistui käytöstä Suomessa ja Pohjoismaissa 27. helmikuuta 2008, kun koko LogicaCMG-konserni siirtyi käyttämään nimeä Logica. Nykyisin Logica on osa kanadalaista CGI:tä. Yritys tunnetaan Suomessa muun muassa kehittämästään Pegasos-potilastietojärjestelmästä, jota useat Suomen kaupungit ja kunnat käyttävät sairaaloissa ja terveysasemilla.
Timo Askolin

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. lokakuuta 1951 (ikä 73)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Lempinimi: Panda
Seura
Seura: PK-35
Tehtävä: B-juniorien valmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1975 | HPS | 21 | (0) |
Valmennusura
1982–1983: HPS
1984–1985: PoHU
1986–1987: VanPa
1988–1989: HPS
1990: MPS
1991: TiPS
1992–1993: MPS
1994–1996: HIK
1997: HJK (apuv.)
1998: HIK
1999–2000: FC Inter
2002: Atlantis
2003–2004: Honka (jun.)
2005: Allianssi (junioripäällikkö)
2007: Allianssi Vantaa
2008: EIF
2009–2010: FC Espoo (apuv.)
2012–2021: Honka (jun.)
2022–: PK-35 (jun.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Timo Askolin (s. 3. lokakuuta 1951 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja. Askolin on suorittanut UEFA Pro Licence -valmentajalisenssin.
Askolin on toiminut päävalmentajana pääsarjatasolla kaksi kautta. Hän valmensi FC Interiä Veikkausliigassa kausina 1999 ja 2000 yhteensä 62 ottelussa, joista tuloksena oli 22 voittoa, 13 tasapeliä ja 27 tappiota. Askolin nimitettiin Veikkausliiga-seura AC Allianssin päävalmentajaksi kaudeksi 2006, mutta seuran toiminta loppui ennen kauden alkua. Kaudella 2007 hän toimi vasta perustetun Allianssi Vantaan päävalmentajana. Askolin on lisäksi toiminut päävalmentajana Hangö IK:ssa, juniorivalmentajana Atlantiksessa, Allianssissa ja Hongassa sekä apuvalmentajana Helsingin Jalkapalloklubissa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden 1997 sekä FC Espoossa.
1882

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Vuosi 1882 oli normaalivuosi, joka alkoi sunnuntaista.
Tapahtumia

31. tammikuuta – Helsingin puhelinyhdistys, nykyinen Elisa Oyj, perustettiin
15. maaliskuuta – Pohjoismaiden ensimmäinen sähkövalo syttyi Tampereen Finlaysonilla, kun tehtaan kutomosali valaistiin 150 hehkulampulla.
19. maaliskuuta – Suomen ensimmäinen puhelinkeskus vihittiin käyttöön Turussa.
22. maaliskuuta – Yhdysvaltain senaatti teki moniavioisuudesta laitonta.
6. kesäkuuta – Sykloni riehui Arabianmerellä aiheuttaen Bombayn rannikolla suuria tulvia. Noin 100 000 ihmistä sai surmansa.
14. kesäkuuta – Ukkosmyrsky poltti sekä Lumijoen että Oulunsalon kirkot.
23. kesäkuuta – Perämeren maanjäristys lähellä Kemiä tuntui 270 kilometrin säteellä ja se oli voimakkuudeltaan 4,9 magnitudia. Se on Suomen mittaushistorian voimakkain järistys.
30. kesäkuuta – Yhdysvaltain maavoimien luutnantti ja ensimmäinen musta maavoimien upseerikoulusta valmistunut Henry Ossian Flipper erotettiin palveluksesta upseerille sopimattoman käytöksen vuoksi. Erotuspäätös muutettiin muotoon "kunniallinen" Flipperin kuoleman jälkeen 1900-luvulla.
26. heinäkuuta – Richard Wagnerin ooppera Parsifal sai ensiesityksensä Bayreuthissa.
14. syyskuuta – Höyrylaiva SS Asia upposi Huronjärvellä. Turmassa kuoli 123 henkeä, pelastuneita oli kaksi.
6. joulukuuta – Venuksen ylikulku
Tuntematon päivämäärä

Koreassa tapahtui vallankaappaus.
Vuonna 1881 alkaneet pogromit loppuivat Etelä-Venäjällä.
Kuopion kaupungintalon rakentaminen alkoi.
Oulunsalon kunta perustettiin.
Friedrich Daniel von Recklinghausen diagnosoi neurofibromatoosin.
Robert Kajanus perusti Helsingin kaupunginorkesterin.
Martin Wegelius perusti Helsingin Musiikkiopiston, joka on vuodesta 1939 lähtien tunnettu nimellä Sibelius-Akatemia.
Syntyneitä > Tammikuu–maaliskuu

2. tammikuuta – Ernsti Turja, suomalainen Kokoomuksen kansanedustaja (k. 1960)
5. tammikuuta – Ville Vainio, suomalainen liikemies, SDP:n ja SSTP:n kansanedustaja (k. 1956)
15. tammikuuta – Margaret, Connaughtin prinsessa, Ruotsin myöhemmän kuningas Kustaa VI Aadolfin ensimmäinen puoliso (k. 1920)
16. tammikuuta – W. G. Palmqvist, suomalainen arkkitehti (k. 1964)
18. tammikuuta – A. A. Milne, englantilainen kirjailija (k. 1956)
18. tammikuuta – Martti Pihkala, suomalainen kansanedustaja ja Vientirauha-yhtymän (”Pihkalan kaartin”) johtaja (k. 1966)
23. tammikuuta – Eero Kilpi, suomalainen näyttelijä (k. 1954)
25. tammikuuta – Virginia Woolf, englantilainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko ja feministi (k. 1941)
30. tammikuuta – Franklin Delano Roosevelt, Yhdysvaltain presidentti (k. 1945)
1. helmikuuta – Louis Saint-Laurent, kanadalainen poliitikko, pääministeri 1948–1957 (k. 1973)
2. helmikuuta – Andreas, Kreikan ja Tanskan prinssi (k. 1944)
2. helmikuuta – James Joyce, irlantilainen kirjailija (k. 1941)
18. helmikuuta – Uunio Saalas, suomalainen hyönteistieteilijä (k. 1969)
19. helmikuuta – Hans Ystgaard, norjalainen poliitikko (k. 1953)
22. helmikuuta – Eric Gill, brittiläinen kuvanveistäjä, kirjasinsuunnittelija ja (k. 1940)
24. helmikuuta – Anna Haapasalo, suomalainen liikkeenharjoittaja, pienviljelijä ja SDP:n kansanedustaja (k. 1965)
25. helmikuuta – Toivo Kaipio, suomalainen toimitusjohtaja ja kauppaneuvos (k. 1949)
25. helmikuuta – Ludvig Nordström, ruotsalainen toimittaja ja kirjailija (k. 1942)
26. helmikuuta – Husband E. Kimmel, yhdysvaltalainen amiraali (k. 1968)
helmikuussa – Abdullah I, Transjordanian emiiri, Jordanian ensimmäinen kuningas (k. 1951)
3. maaliskuuta – Charles Ponzi, italialais-yhdysvaltalainen rikollinen ja huijari (”Ponzi-huijaus”) (k. 1949)
4. maaliskuuta – Egbert Van Alstyne, yhdysvaltalainen lauluntekijä ja pianisti (k 1951)
5. maaliskuuta – Gianna Terribili-Gonzales, italialainen mykkäelokuvien näyttelijä (k. 1940)
13. maaliskuuta – Fanni Luukkonen, suomalainen Lotta Svärd -järjestön pitkäaikainen johtaja (k. 1947)
14. maaliskuuta – J. G. Granö, suomalainen maantieteilijä, Turun yliopiston rehtori ja kansleri (k. 1956)
14. maaliskuuta – Wacław Sierpiński, puolalainen matemaatikko (k. 1969)
20. maaliskuuta – René Coty, Ranskan presidentti 1954–1959 (k. 1962)
23. maaliskuuta – Emmy Noether, saksalainen matemaatikko (k. 1935)