stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hugo Capet

Hugo Capet
Robert II Hurskas
Lapset:
Robert II Hurskas
Henrik I
Robert I
Lapset:
Henrik I
Filip I
Hugo Magnus
Lapset:
Filip I
Ludvig VI
Lapset:
Ludvig VI Paksu
Ludvig VII
Robert I
Lapset:
Ludvig VII Nuori
Marie
Alix de France
Marguerite de France
Adèle
Filip II
Agnes de France
Lapset:
Filip II Augustus
Ludvig VIII
Lapset:
Ludvig VIII Leijona
Ludvig IX Pyhä
Robert I
Alphonse
Pyhä Ranskan Isabel
Anjoun ja Sisilian Kaarle I
Lapset:
Ludvig IX Pyhä
Filip III Rohkea
Robert
Ranskan Agnes
Lapset:
Filip III Rohkea
Filip IV Kaunis
Kaarle
Louis
Margareeta Ranskalainen
Lapset:
Filip IV Kaunis
Ludvig X Itsepäinen
Filip V Pitkä
Isabella de France
Kaarle IV Kaunis
Lapset:
Ludvig X Itsepäinen
Johanna II
Juhana I Postuumi
Lapset:
Juhana I Postuumi
Filip Pitkä V
Kaarle IV Kaunis
Hugo Capet (ransk. Hugues Capet) (940, Pariisi – 24. lokakuuta 996 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli Pariisin kreivi ja frankkien kuningas vuosina 987–996. Hän perusti Ranskaa 1800-luvulle saakka lähes yhtäjaksoisesti hallinneen kapetingien dynastian, jota hallitsi 14 kuningasta.
Suku

Hugo Capet oli Hugo Suuren ja Saksin prinsessa Hedwigin poika. Hugo Suuri oli frankkien herttua ja Hedwig Henrik I Linnustajan, Frankkien valtakunnan itäisten osien kuninkaan poika.
Isä Hugo Suuri kuoli 16. kesäkuuta 956, ja hänen kolmesta pojastaan vanhin, Hugo, oli vielä tuolloin alaikäinen. Pojat siirrettiin Kölnin arkkipiispan Brunon holhoukseen ja heidän kasvatuksensa kunniallinen hoitaminen tuli Welf-sukuun kuuluvan apotti Huguesin tehtäväksi.
Avioliitto ja jälkeläiset

Hugo Capet avioitui vuonna 970 Adélaïde d'Aquitainen (945–1004), Poitiersin kreivi Vilhelm III:n tyttären kanssa.
Heille syntyivät lapset:
Gisèle (969–1000), avioitui Ponthieun kreivi Hugues I d’Abbevillen kanssa
Edwige (970–1013), avioitui Hainaut’n kreivi Regnier IV:n kanssa ja uudelleen Dasbourgin kreivin Hugues III:n kanssa
Robert II (973–1068), Ranskan kuningas
Hugo Capet oli Robertien dynastiaan kuuluneiden ja frankkien kuninkaina toimineiden Eudesin sukulainen ja Robert I:n lapsenlapsi.
Frankkien herttua

Hugo Capet nousi frankkien herttuaksi vuonna 960 ja samalla myös Orléansin, Senlisin ja Dreux’n kreiviksi, jotka myöhemmin muodostivat Ile-de-Francen maakunnan, sekä Saint-Martin de Toursin, Saint-Germain-des-Prés’n ja Saint-Denis’n luostarien maalliseksi johtajaksi (abbé laïc). Viimeksi mainitut antoivat paitsi taloudellista myös statuksellista lisäarvoa.
Frankkien herttuana Hugo kuului frankkiylimystön terävimpään kärkeen. Vuoteen 985 mennessä hän oli liittoutumien myötä kohonnut kuninkaan asemaan. Hänellä ei ollut mitään viimeisen karolingin, Ludvig V:n kuninkaaksi kruunaamista vastaan vuonna 986. Ludvigin kruunajaisissa Reimsin katedraalissa hän oli mukana kaikkien muiden valtakunnan feodaalisten ylimysaristokraattien tavoin. Hän jopa antoi Ludvig V:lle tukea tämän taistelussa kapinoivaa Reimsin arkkipiispa-herttua Adalbéronia vastaan.
Frankkien kuningas > Kruunaus

Frankkien karolingisukuinen kuningas Ludvig V kuoli äkillisesti toukokuussa vuonna 987 ilman rintaperillistä. Ludvigin lähin miespuolinen sukulainen oli hänen setänsä, Ala-Lothringenin kreivi Kaarle (Charles de Lorraine), joka ei ollut mitenkään osallistunut aikoinaan veljensä hallitustoimiin. Frankkien ylimykset kokoontuivat Senlisin kaupunkiin keskustelemaan valtaistuimen täyttämisestä. Hugo Capet oli jo aiemmin – ehkä tietoisesti – hankkinut itselleen ystäviä ja tukijoita, sillä vaalikokouksen enemmistö ratkaisi, kuka pääsee valtaistuimelle. Eräiden näkemysten mukaan hankkiessaan kannattajia Hugo käytti apunaan mm. voimakasta ja tehokasta demagogiaa, jonka avulla hän tavallaan teki vaalilupauksia sekä maallisille että kirkollisille ylimyksille.
Ylimysten kokouksessa Reimsin arkkipiispa-herttua Adalbéron, jota sekä edesmennyt kuningas Ludvig V että tämän isä, kuningas Lothair, olivat syyttäneet petoksesta, piti merkittävän puheenvuoron, joka oli mahdollisimman epäedullinen Karolingi-dynastialle. Samalla hän puheessaan esiintyi Hugo Capet’n, frankkien herttuan ja Robertien dynastian jäsenen, valinnan puolestapuhujana. Ylimykset valitsivat kuninkaakseen Hugo Capet’n, ja hänet voideltiin frankkien kuninkaaksi muutamaa päivää myöhemmin 3. heinäkuuta 987 Noyonin katedraalissa. Näin valtakunta sai kasukkakuninkaan, jolla viitattiin hänen lukuisiin kirkollisiin apotin (abbé) arvoihinsa. Samalla Hugo perusti Kapetingien dynastian, joka hallitsi Ranskaa aina vuoteen 1848 saakka.
Frankkien kuningas > Hallinto

Vuonna 988 Karolingien dynastian kruununtavoittelija Ala-Lothringenin kreivi Kaarle sai haltuunsa Laonin kaupungin ja alueen. Laonin piispa-herttua Adalbéronin petoksen avulla Kaarle joutui Hugo Capet’n vangiksi Orléansissa vuonna 991 ja kuoli myöhemmin vankeudessa.
Muutaman sadan vuoden mittainen traditio sai alkunsa, kun vaalikuninkuudella tehtäväänsä tullut Hugo kruunautti vanhimman poikansa Robertin kuninkaaksi vanhan roomalaisen perinteen mukaisesti joulupäivänä vuonna 987. Tapa vanhimman pojan kruunaamisesta kuninkaaksi kesti aina Filip II:n hallituskauteen saakka, jolloin vaalikuninkuudesta oli tullut pysyvästi perinnöllinen kuninkuus. Kummassakin kuninkuuden mallissa kuitenkin vanhin miespuolinen jälkeläinen omi perimysoikeuden.
Yleisesti tunnustetaan, ettei Hugo ollut kovin vahva persoonallisuus, ja hänen todetaan olleen ns. heikko hallitsija. Hänen aikanaan ylimystön valta kasvoi, ja kuninkaan hallussa ja hallinnassa oli lähinnä hänen oma läänitysalueensa, joka käsitti Pariisin ympäristöineen. Hugon voidaan todeta hallinneen eräänlaista feodaaliherttuakuntien federaatiota, olihan hänen oma kuninkaallinen alueensa vain pieni osa siitä.
Kirjallisuutta

Leblanc-Ginet, Henri: Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l’Histoire, 1997.
Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989.
Kirchhoff, Elisabeth: Rois et Reines de France. Mémoires de Commines. 1996.
Hugo Capet, Versaillesin museossa oleva Charles de Steubenin kuvitteellinen maalaus vuodelta 1837.
Hugo Capet'n aikainen Ranskan kuningaskunta
Hugo Capet’n hallitusaikana lyöty raha.
Näkymätön Elina

| Näkymätön Elina |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Klaus Härö
Käsikirjoittaja:  Kerstin Johansson i Backe (romaani) Kjell Sundstedt Jimmy Karlsson
Tuottaja:  Anders Landström
Säveltäjä:  Tuomas Kantelinen
Kuvaaja:  Jarkko T. Laine
Leikkaaja:  Riitta Poikselkä Tomas Täng
Tuotantosuunnittelija:  Cian Bornebusch
Pukusuunnittelija:  Anna Svärdendahl
Pääosat:  Natalie Minnevik Bibi Andersson Marjaana Maijala
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Kinoproduction Oy FilmLance International AB
Levittäjä:  Sonet Film Finnkino VLMedia
Ensi-ilta:  2003
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näkymätön Elina on ruotsalais-suomalainen Klaus Härön ohjaama draamaelokuva vuodelta 2003. Se perustuu Kerstin Johansson i Backen romaaniin Som om jag inte fanns (suom. Näkymätön Elina). Se oli ensimmäinen Klaus Härön ohjaama pitkä elokuva.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Tornionjokilaaksoon 1950-luvun alkuun. Elina on ruotsinsuomalainen kymmenvuotias koululainen, jonka isä on juuri kuollut. Palattuaan sairastelun jälkeen kouluun Elina joutuu kahnauksiin koulunsa suomenkielisten ruotsalaistamista ajavan opettaja Tora Holmin kanssa.
Juoni

10-vuotias Elina asuu äitinsä ja nuorempien sisarustensa kanssa Tornionjokilaaksossa 1950-luvun alkupuolella. Elina takertuu kuolleen isänsä muistoon ja haluaa olla aina samanlainen kuin isänsä – oikeudenmukainen ja rohkea heikompien puolustaja. Pitkän sairauden jälkeen Elina aloittaa uuden kouluvuoden ja saa opettajakseen Tukholmasta tulleen Tora Holmin, jonka elämäntehtävä on opettaa erämaan lapsille tottelevaisuutta ja kitkeä suomen kieli heidän käytöstään. Kun Elina puolustaa suomea puhuvaa luokkatoveriaan, hän joutuu Toran silmätikuksi. Ristiriidat sisukkaan Elinan ja peräänantamattoman opettajan välillä kasvavat entisestään ja heidän välilleen kehkeytyy asemasota, jossa kumpikaan ei voi antaa periksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Natalie Minnevik   | … |  Elina   |
|  Bibi Andersson   | … |  Tora Holm   |
|  Marjaana Maijala   | … |  Marta   |
|  Henrik Rafaelsen   | … |  Einar Björk   |
|  Tind Soneby   | … |  Irma   |
|  Björn Granath   | … |  Lääkäri   |
|  Jarl Lindblad   | … |  Veikko Niemi   |
|  Sara Arnia   | … |  Sara   |
|  Peter Rogers   | … |  Anton   |
|  Carolina Berggren   | … |  Anna   |
|  Amanda Andersson   | … |  Kerttu   |
|  Zorro Svärdendahl   | … |  Isak   |
Vastaanotto

Klaus Härö palkittiin Kristallikarhulla Berliinin elokuvajuhlilla lasten- ja nuortenelokuvien sarjassa. Näkymätön Elina oli Suomen ehdokas Oscar-kilpailuun. Se palkittiin myös Poznanin ja Montrealin lastenelokuvajuhlilla.
Aiheesta muualla

Näkymätön Elina - Yle Areena
Fox on the Run

Fox on the Run voi tarkoittaa seuraavia:
Fox on the Run, Sweetin kappale vuodelta 1974
Fox on the Run, Manfred Mannin kappale vuodelta 1968
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Fox on the Run”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Raision Nuorisokiekko

| Raision Nuorisokiekko |
| --- | --- |

Perustettu:  1977
Kaupunki:   Raisio
Kotiareena:  Raision Kerttulan jäähallit
Sarjataso:  II-divisioona (jääkiekko) Ringeten SM-sarja (ringette)
Värit:           
Puheenjohtaja:  Pasi Kujala
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raision Nuorisokiekko ry (lyh. RNK) on raisiolainen jääurheiluseura, jonka lajeina ovat jääkiekko ja ringette. Seuran joukkueet pelaavat kotiottelunsa Raision Kerttulan jäähalleissa (Arkistoitu – Internet Archive).
Seuran jääkiekon edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla II-divisioonassa. Ringeten edustusjoukkue pelaa Ringeten SM-sarjassa. Vuoden 2011 ringeten seurajoukkueiden MM-kilpailuissa RNK sijoittui toiseksi.
Kasvatit pääsarjatasolla

Aki Berg
Mitja Jokinen
Olli Kaskinen
Robin Keihäs
Markus Nurmi
Marco Tuokko
Henri Tuominen
Aiheesta muualla

RNK:n kotisivut
| n k Ringeten Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1988: VG-62  1989: VG-62  1990: VG-62  1991: VG-62  1992: VG-62  1993: Lahti Ringette  1994: Tuusula Ringette  1995: Hyvinkää Ringette  1996: Tuusula Ringette  1997: Hyvinkää Ringette  1998: Tuusula Ringette  1999: Tuusula Ringette  2000: Tuusula Ringette  2001: Tuusula Ringette  2002: LL-89  2003: LL-89  2004: LuKi-82  2005: LuKi-82  2006: VG-62  2007: LuKi-82  2008: Helsinki Ringette  2009: LL-89  2010: LL-89  2011: Raision Nuorisokiekko  2012: LL-89  2013: LL-89  2014: LL-89  2015: NoU Ringette  2016: NoU Ringette  2017: RNK Flyers  2018: LL-89  2019: NoU Ringette  2020: NoU Ringette  2021: LL-89  2022: NoU Ringette  2023: Raision Nuorisokiekko 
| n k SM Ringette |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Blue Rings  Helsinki Ringette  Jääurheiluseura Haukat  Kiekko-Espoo  Lahti Ringette  Luvian Kiekko -82  Nokian Urheilijat  RNK Flyers
Liike-energia

Vuoristoradan vaunuihin ladataan potentiaalienergiaa, kun vaunut nostetaan radan korkeimpaan kohtaan. Kun vaunut lähtevät laskeutumaan rataa alaspäin, potentiaali­energia muuttuu liike-energiaksi antaen vaunuille vauhdin. Liike- ja potentiaali­energian summa on vakio, jos jätetään kitka huomiotta.
Liike-energia eli kineettinen energia on kappaleen liikkeeseen varastoitunutta energiaa. Kappaletta kiihdytettäessä sen kiihdyttämiseen käytetty energia varastoituu kappaleen liike-energiaksi. Klassisen fysiikan mukaan nopeudella v liikkuvan pyörimättömän kappaleen liike-energia on
missä m on kappaleen massa.
Yhtälön johtaminen

|Kineettisen energian kaava voidaan johtaa Newtonin II lain  (F=ma), nopeuden määritelmän  (v=ds/dt), kiihtyvyyden määritelmän  (a=dv/dt), sekä mekaanisen työn  W=\int Fds avulla. 
Tarkastellaan kappaleen liikettä paikallaan olevassa tai vakio­nopeudella liikkuvassa koordi­naatis­tossa, jonka suhteen kappale on aluksi levossa (ts. kappaleen nopeus koordi­naatis­tossa on aluksi 0). Kun kappaleeseen vaikuttava voima F saa tässä koordi­naatis­tossa kappaleen liikkumaan matkan s, voiman tekemä työ W varastoituu kappaleen liike-energiaksi Ek kaavan
mukaisesti, jossa viimeisessä vaiheessa integraali on saatu osittais­integroimalla
Suhteellisuusteorian mukaan tämä kuitenkin on vain hyvä likiarvo, jota voidaan käyttää, kun kappaleen nopeus on paljon pienempi kuin valonnopeus.
Käsitteen historia

Liike-energiaa vastaavan käsitteen, joka on verrannollinen kappaleen massan m ja nopeuden v neliön tuloon mv2, ottivat klassisessa mekaniikassa ensimmäisenä käyttöön Gottfried Leibniz ja Johann Bernoulli, jotka nimittivät tätä suuretta "eläväksi voimaksi" (lat. vis viva). Willem 's Gravesande osoitti sen merkityksen kokeellisesti vuonna 1722. Pudottamalla painoja eri korkeuksilta savi­kerrokseen hän huomasi, että sen kuopan syvyys, jonka ne saveen muodostivat, oli verrannollinen niiden nopeuteen törmäys­hetkellä.  Émilie du Châtelet tunnisti asian merkityksen ja esitti sille selityksen.
Termit liike-energia ja työ niiden nykyisessä tieteellisessä merkityksessä tulivat käyttöön 1800-luvun puolimaissa. Jo aikaisemmin, vuonna 1829, Gaspard-Gustave Coriolis oli julkaissut tutkielman Du Clcul de l'Effet des Machines, joka käsitteli liike-energiaa matemaatti­selta kannalta. William Thomson, myöhemmin lordi Kelvin, otti käyttöön noin vuosina 1849–1851 termin kineettinen energia (engl. kinetic energy). Maquorn Rankine, joka vuonna 1853 otti käyttöön termin potentiaalienergia nimitti kuitenkin liike-energiaa vastaavasti aktuaaliseksi energiaksi,, koska termit aktuaalinen ja potentiaalinen tunnettiin toistensa vastakohtina jo Aristoteleen filosofiassa, minkä lisäksi Rankine piti niitä tähän yhteyteen hyvin soveltuvina.
Newtonilainen liike-energia > Jäykän kappaleen liike-energia > Johto > Ilman vektoreita ja integraaleja

Voiman F tekemä työ, kun kappaleen voiman suunnassa kulkema matka on s ja voima pysyy vakiona, on
Newtonin toisen lain mukaan
missä m on kappale ja a sen saama kiihtyvyys, ja
Tästä saadaan, että ajassa t kappale saa nopeuden  v=at, ja tehty työ on
Newtonilainen liike-energia > Jäykän kappaleen liike-energia > Johto > Vektorien ja integraalien avulla

Edellä esitetty pätee, jos voima F pysyy vakiona. Muussa tapauksessa kappaleeseen tehty työ on laskettava integraali­laskennan avulla.
Kiihtyvään kappaleseen infinitesimaalisella aikavälillä dt tehty työ saadaan siihen vaikuttavan voiman F ja sen tässä ajassa kulkeman infinitesimaalisen matkan dx pistetulona:
Tässä on sovellettu yhteyttä p = m v ja Newtonin toista lakia. Tämä pätee, kun kappaleen saama nopeus ei ole niin suuri, että suhteellisuusteorian tulokset on otettava huomioon.
Soveltamalla tulon derivoimissääntöä todetaan, että:
Niinpä jos oletetaan, että kappaleen massa pysyy vakiona eli dm = 0, saadaan:
Koska tämä on kokonais­differentiaali, joka riippuu vain lopputilasta, ei välivaiheista, joiden kautta siihen päädytään, tämä voidaan integroida, jolloin tulosta sanotaan liike-energiaksi. Olettamalla, että kappale oli levossa hetkellä t=0, tämä integroidaan hetkestä 0 hetkeen t, koska työ, jonka voima tekee kiihdyttäessään kappaleen levosta nopeuteen v on yhtä suuri kuin päinvastaiseen tarvittava työ:
Tämä yhtälö ilmoittaa, että kappaleen liike-energia (Ek) on yhtä suuri kuin sen nopeuden (v) ja sen liikemäärän (p) infinitesimaalisen muutoksen pistetulon integraali. Se edellyttää, että alku­tilanteessa kappaleen liike-energia oli nolla eli se oli levossa.
Newtonilainen liike-energia > Pyörivät kappaleet

Jos jäykkä kappale Q pyörii massakeskipisteensä kautta kulkevan akselin ympäri, sillä on pyörimis­liikkeeseen liittyvä liike-energia ( E_{\text{r}}\,), joka on yksin­kertaisesti sen liikkuvien osien liike-energioiden summa ja näin ollen:
missä
ω on kappaleen kulmanopeus
r on massa-alkion dm etäisyys kappaleen pyörimisakselista ja
I on kappaleen hitausmomentti, jolle on lauseke 




∫

Q




r

2



d
m


{\textstyle \int _{Q}{r^{2}}dm}

.
Tämä yhtälö pätee, kun kappaleen hitausmomentti on laskettu sen massa­keski­pisteen kautta kulkevan akselin suhteen ja kappale pyörii tämän akselin ympäri. On olemassa myös yleisempiä kaavoja, jotka soveltuvat myös erikoisen muotonsa vuoksi horjuvassa pyörimis­liikkeessä oleville kappaleille.
Newtonilainen liike-energia > Systeemien liike-energia

Usean kappaleen muodostamalla systeemillä voi olla sisäistä liike-energiaa, koska sen muodostavat kappaleet ovat liikkeessä toistensa suhteen. Esimerkiksi aurinkokunnassa planeetat ja planetoidit kiertävät Aurinkoa. Kaasusäiliössä molekyylit liikkuvat kaikkiin suuntiin. Systeemin liike-energia on siihen kuuluvien kappaleiden liike-energioiden summa.
Makroskooppinen kappale on levossa massa­keski­pisteensä vertailu­järjestelmän suhteen. Sillä voi kuitenkin olla myös monenlaista sisäistä energiaa, joka atomi- ja molekyyli­tasolla tarkasteltuna on sen molekyylien etenemis-, pyörimis- ja värähdys­liikkeen, siinä olevien elektronien kierto­liikeeseen ja spiniin sekä ydinspiniin liittyvää liike-energiaa. Kuten suhteellisuusteoria osoittaa, kaikki nämäkin vaikuttavat kappaleen massaan. Makro­skooppisten kappaleiden liikkeitä tarkasteltaessa liike-energialla kuitenkin yleensä tarkoitetaan vain koko kappaleen, ei sen atomaaristen osasten liike-energiaa. Kuitenkin myös kaikki kappaleen sisäisen energian muodot vaikuttavat kappaleen massaan, hitauteen ja kokonais­energiaan.
Newtonilainen liike-energia > Fluididynamiikka

Fluididynamiikassa kokoon­puristumattoman fluidikentän liike-energiaa tilavuus­yksikköä kohti kussakin pisteessä sanotaan fluidin dynaamiseksi paineeksi tässä pisteessä.
Jaetaan fluidin liike-energia
yksikkötilavuudella V, jolloin saadaan
missä  q on dynaaminen paine ja ρ kokoon­puristumattoman fluidin tiheys.
Newtonilainen liike-energia > Riippuvuus vertailujärjestelmästä

Nopeuden tavoin yhden kappaleen liike-energiakin on suhteellinen eli riippuu käytettävästä vertailu­järjestelmästä. Toisin sanoen se ei ole invariantti suure, jolle kaikki havaitsijat liiketilastaan riippumatta saisivat saman arvon. Valitsemalla sopiva inertiaalijärjestelmä se voi saada minkä tahansa ei-negatiivisen arvon. Esimerkiksi havaitsijan ohi kulkevalla luodilla on liike-energiaa havaitsijan vertailu­järjestelmässä. Mutta samalla nopeudella ja samaan suuntaan luodin kanssa liikkuvan havaitsijan suhteen luodin nopeus ja näin ollen myös sen liike-energia on nolla.
Sitä vastoin ei useamman kappaleen muodostaman systeemin liike-energiaa voida saada nollaksi, paitsi jos kaikki kappaleet liikkuvat samalla nopeudella samaan suuntaan. Muussa tapauksessa systeemin kokonaisliike-energialla on nollasta poikkava minimiarvonsa, sillä ei voida valita sellaista vertailu­järjestelmää, jonka suhteen kaikki kappaleet olisivat levossa.
Kussakin inertiaalijärjestelmässä systeemin kokonaisliike-energia saadaan laskemalla yhteen kaikkien siihen kuuluvien kappaleiden liike-energiat massakeski­pisteen vertailu­järjestelmässä sekä se liike-energia, joka koko systeemillä olisi valitussa järjestelmässä, jos sen kaikki massa olisi keskitetty sen massa­keski­pisteeseen.
Tämä voidaan osoittaa seuraavasti: Merkitään k:lla valittua vertailu­järjestelmää ja i:llä massa­keski­pisteen vertailu­järjestelmää (toisin sanoen vertailu­järjestemää, jossa systeemin massa­keski­piste on levossa), ja olkoon  \textstyle \mathbf {V}  vertailujärjestelmän i nopeus järjestelmän k suhteen. Koska
on
Liike-energiaksi massa­keskipisteen vertailu­järjestelmässä i saadaan 




E

i


=
∫



v

i


2


2


d
m


{\textstyle E_{i}=\int {\frac {v_{i}^{2}}{2}}dm}

. Kun kuitenkin 



∫


v


i


d
m


{\textstyle \int \mathbf {v} _{i}dm}

 eli systeemin kokonais­liike­määrä on tässä vertailu­järjestelmässä sen määritelmän mukaan nolla ja kun systeemin kokonais­massa on 



∫
d
m
=
M


{\textstyle \int dm=M}

, saadaan:
Niinpä systeemin liike-energia saa pienimmän arvonsa vertailu­järjestelmässä, jossa systeemin massa­keski­pisteen nopeus on nolla. Jokaisessa muussa vertailujärjestelmässä systeemin liike-energia on sen verran suurempi kuin olisi sellaisen kappaleen liike-energia, jonka massa on systeemin kokonais­massa ja nopeus sama kuin systeemin massa­keski­pisteen nopeus. Systeemin liike-energia sen massa­keski­pisteen suhteen on invariantti suure.
Newtonilainen liike-energia > Pyörimisliike systeemeissä

Toisinaan on kätevää jakaa kappaleen kokonaisliike-energia kahteen komponenttiin: kappaleen massakeskipisteen etenemisliikkeen liike-energiaan ja massakeskipisteen ympäri tapahtuvan pyörimisliikkeen liike-energiaan (pyörimisenergiaan):
missä:
Ek on kappaleen kokonaisliike-energia
Et on kappaleen etenemisliikkeen liike-energia
Er on sen pyörimisenergia lepokoordinaatistossa.
Esimerkiksi tennispallon liike-energia sen lentäessä on sen pyörimiseen ja etenemiseen liittyvien liike-energioiden summa.
Relativistinen liike-energia

Jos kappaleen nopeus on suuruusluokaltaan lähellä valonnopeutta, sen liike-energian laskemiseksi on käytettävä suhteellisuusteoreettista eli relativistista mekaniikkaa. Suhteellisuusteorian mukaan kappaleen kokonaisenergian ilmoittaa yhtälö:
Ek on kappaleen liike-energia,
m0 on kappaleen lepomassa,
v on kappaleen nopeus levossa olevan tarkkailijan näkökulmasta,
c on valonnopeus.
Kappaleen liikemäärän ja liike-energian välillä taas on yhteys
missä p on kappaleen liikemäärä.
Tässä käytetään lineaariselle liikemäärälle relativistista lauseketta:   p=m\gamma v, missä 



γ
=
1

/



1
−

v

2



/


c

2






{\textstyle \gamma =1/{\sqrt {1-v^{2}/c^{2}}}}

.
Tässä  m on kappaleen (invariantti) lepomassa,  v sen nopeus ja c valon nopeus tyhjiössä.
Kappaleen liike-energia saadaan vähentämällä tästä sen lepoenergia eli sen lepomassaa yhtälön E=mc² mukaisesti vastaava energia:
 E_{K}=E-m_{0}c^{2}={\sqrt {(p{\textrm {c}})^{2}+\left(m_{0}{\textrm {c}}^{2}\right)^{2}}}-m_{0}c^{2}.

Pienillä nopeuksilla tässä kaavassa esiintyvälle neliöjuurelle voidaan käyttää likiarvoa  {\sqrt {(p{\textrm {c}})^{2}+\left(m_{0}{\textrm {c}}^{2}\right)^{2}}}=mc^{2}+{\frac {mv^{2}}{2}}, jolloin tulokseksi saadaan newtonilainen liike-energia.