stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M-2 (1933)

| M-2 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uralmaš, Sverdlovsk
Kölinlasku:  3. lokakuuta 1932
Laskettu vesille:  8. huhtikuuta 1933
Palveluskäyttöön:  28. huhtikuuta 1934
Tekniset tiedot
Uppouma:  160 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,15 m
Syväys:  2,57 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  17
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-2 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Sverdlovskista Uralmašilta, missä köli laskettiin 3. lokakuuta 1932. Alus laskettiin vesille 8. huhtikuuta 1933 ja otettiin palvelukseen 28. huhtikuuta 1934.
Palvelus

Alus siirrettiin joulukuussa 1933 Tyynenmeren laivastoon.
Ma Jing Jing

Ma Jing Jing ( 馬菁菁 ) on kiinalainen muusikko. Hän tuli tunnetuksi Twelve Girls Band- nimisessä yhtyeessä soittamalla yangqinia eli kiinalaista dulcimeria ja guzhengia. Ma syntyi Hangzhoussa, Zhejiangin maakunnassa vuonna 1984. Hän opiskeli yangqinin ja guzhengin soittoa Central Conservatory of Musicissa.
Luova talo

Luova talo
Luova talo (ruots. Kreativa huset, engl. Creative House; entinen Toimitustalo) on Yleisradion rakennus Helsingin Länsi-Pasilassa. Rakennus sijaitsee osoitteessa Radiokuja 1.
Rakennuksessa työskentelee pääosin Luovat sisällöt -yksikön työntekijöitä. Luovassa talossa ovat myös Ylen arkisto-tietopalvelun tilat.
Luovaa taloa remontoitiin vuosina 2016 ja 2017, ja rakennuksen uusi nimi otettiin käyttöön 27. helmikuuta 2017.
Ylen Pasilan alueen muita rakennuksia ovat muun muassa Mediatalo ja Studiotalo sekä Pasilan linkkitorni.
Lufthansa CityLine

| Lufthansa CityLine |
| --- | --- |

 IATA: CL  –  ICAO: CLH 
Kutsukoodi:  Hansaline
Perustettu:  1958
Laivaston koko:  51
Kohteiden määrä:  61
Solmukohdat:  Frankfurtin kansainvälinen lentoasema, Münchenin kansainvälinen lentoasema
Emoyhtiö:  Deutsche Lufthansa AG
Kotipaikka:  Köln, Saksa
Kanta-asiakasohjelma:  Miles & More
Allianssi:  Star Alliance
Avainhenkilö(t):  Wolfgang Mayrhuber, Karl-Ludwig Kley
Yhtiön sivut:  www.lufthansacityline.com
Lufthansa CityLine entinen Bombardier CRJ-100.
Lufthansa CityLine GmbH on saksalainen alueellinen lentoyhtiö. Se on täysin Lufthansan omistuksessa ja osa Lufthansa Regionalia. Lufthansa City Line on Euroopan suurin alueellinen lentoyhtiö. Yhtiön virallinen kotipaikka on Köln-Bonnin lentoasema, ja tärkeimmät solmukohdat ovat Frankfurtin lentoasema ja Münchenin lentoasema.
Historia

Lentoyhtiö perustettiin nimellä Ostfriesische Lufttaxi vuonna 1958. Yhtiö uudelleenorganisoitiin ja nimettiin uudelleen DLT Luftverkehrsgesellschaftiksi 1. lokakuuta 1974. Se aloitti yhteistyön Lufthansan kanssa lyhyillä reiteillä vuonna 1978. Vuonna 1988 kaikki yhtiön toiminnot siirtyivät Lufthansan alaisuuteen. Maaliskuussa 1992 DLT:stä tuli kokonaan Lufthansan tytäryhtiö ja nimi vaihtui Lufthansa City Lineksi. Lufthansa City Line työllistää 2 332 henkilöä.
Kohteet

Kotimaan kohteet: Berliini, Bremen, Köln, Dortmund, Dresden, Düsseldorf, Frankfurt, Friedrichshafen, Hampuri, Hannover, Leipzig/Halle, München, Nürnberg ja Stuttgart.
Ulkomaan kohteet: Amsterdam, Barcelona, Basel/Mulhouse, Belgrad, Bilbao, Birmingham, Bologna, Bordeaux, Bratislava, Bryssel, Budapest, Bukarest, Edinburgh, Firenze, Gdańsk, Geneve, Graz, Göteborg, Helsinki, Katowice, Kiova, Krakova, Kööpenhamina, Linz, Lontoo, Luxemburg, Lyon, Madrid, Manchester, Marseille, Milano, Napoli, Newcastle, Nizza, Oslo, Pariisi, Poznań, Praha, Riika, Rooma, Rostov, Sarajevo, Sofia, Stavanger, Tallinna, Torino, Toulouse, Tukholma, Varsova, Wien, Vilna, Zagreb ja Zürich.
Lufthansa CityLine on myös liikennöinyt Turkuun.
Laivasto

Laivaston keski-ikä syyskuussa 2022 on 15,1 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100 | 12 | 1 |  |
| Bombardier CRJ-900 | 28 | — |  |
| Embraer 190 | 9 | — |  |
| Yhteensä | 49 | 1 |  |
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A321-200P2F | 2 | — | Operoidaan Lufthansa Cargolle. |
| Yhteensä | 2 | 0 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lufthansa CityLine Wikimedia Commonsissa
Lufthansa CityLine (Arkistoitu – Internet Archive)
Lufthansa CityLine Fleet
Lufthansa Group (Arkistoitu – Internet Archive)
Miles & More (Arkistoitu – Internet Archive)
Star Alliance
Lufthansa Citylinen Bombardier CRJ-900 laskeutumassa Toulouse-Blagnacin lentoasemalle.
Lufthansa Citylinen Embraer 190 laskeutumassa Düsseldorfin lentoasemalle.
Maarianhaminan vanha raatihuone

Maarianhaminan vanha raatihuone on kulttuurihistoriallinen rakennus Maarianhaminassa, Ahvenanmaalla. Sen on suunnitellut arkkitehti C. J. von Heideken, ja se valmistui vuonna 1876. Se on Maarianhaminan vanhin rakennus, jonka on suunnitellut arkkitehti. Rakennuksessa on vaikutteita muun muassa uusgotiikan ja uusrenessanssin tyylisuuntien arkkitehtuurista.
Rakennuksessa toimi päiväkoti, mutta se lopetettiin 2018 koska tilat eivät soveltuneet sellaiseen käyttöön.
Aiheesta muualla

https://www.museum.ax/samlingarna/foto/fotosamlingar/2-folke-rostens-samling/radhuset-mariehamn-amf637492162
M-27 (1934)

| M-27 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uralmaš, Sverdlovsk
Kölinlasku:  14. kesäkuuta 1933
Laskettu vesille:  23. heinäkuuta 1934
Palveluskäyttöön:  31. joulukuuta 1934
Tekniset tiedot
Uppouma:  160 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,15 m
Syväys:  2,57 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  17
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-27 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Sverdlovskista Uralmašilta, missä köli laskettiin 14. kesäkuuta 1933. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 31. joulukuuta.
Palvelus

Alus siirrettiin 1934 Tyynenmeren laivastoon, mistä se palautettiin myöhemmin Mustanmeren laivastoon.
M-22 (1934)

| M-22 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uralmaš, Sverdlovsk
Kölinlasku:  6. lokakuuta 1933
Laskettu vesille:  15. toukokuuta 1934
Palveluskäyttöön:  10. lokakuuta 1934
Tekniset tiedot
Uppouma:  160 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,15 m
Syväys:  2,57 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  17
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-22 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Sverdlovskista Uralmašilta, missä köli laskettiin 6. lokakuuta 1933. Alus laskettiin vesille 15. toukokuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 10. lokakuuta.
Palvelus

Alus siirrettiin 1934 Tyynenmeren laivastoon.
Luottovanki

Luottovanki on yleensä hyvällä käytöksellä tiettyjä erivapauksia ansainnut vanki. Aikaisemmin luottovankeja käytettiin vankiloiden aputyövoimana. Esimerkiksi Kannaksen varavankilassa, joka toimi vain jatkosodan vuosina 1941–1944, luottovankeja käytettiin muun muassa hevosmiehinä. He saivat poistua vankilan alueelta tiukoilla ehdoilla – mutta vain työasioissa. Yleensä heitä ei kuitenkaan laskettu aivan yksin, vaan joukossa oli myös hevosmiehinä toimivia vartijoita. Samoin kapearaiteisella Konnunsuon-Muukon rautatiellä työskenteli runsaasti luottovankeja – ratahan oli nimenomaan vankilaa palveleva.
Sodan jälkeen käytäntö laajeni: kun työsiirtolat perustettiin, niiden ajatus oli nimenomaan se, että niissä oli vain yksi yhteinen vartija; vangeiksi valittiin juuri luottovankeja. Luottovangeilla oli aikoinaan omana tunnuksenaan keltainen kangasnauha vanginpuvun hihassa. Se poistui käytöstä työsiirtolajärjestelmän myötä. Sittemmin siirtolavangit saivat käyttää omia työvaatteitaan. Järjestelmää ollaan uusimassamilloin? yhdessä muun vankeinhoidon kanssa.
Aiheesta muualla

Vankeinhoitolaitoksen kotisivut
Oikeusministeriön kotisivut
Luterilainen kirkko Norjassa

| Den lutherske kirke i Norge Luterilainen kirkko Norjassa |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  luterilainen
Teologia:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Johtaja:  Piispa Torkild Masvie
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Norja
Perustettu:  2006
Irtautunut:  Norjan kirkosta
Seurakuntia:  8
Jäseniä:  140 (2022)
Kotisivu:  https://lkn.no/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Luterilainen kirkko Norjassa (Den lutherske kirke i Norge) on vuonna 2006 perustettu tunnustuksellista luterilaisuutta edustava kirkko Norjassa.
Kirkko sai perustamisvaiheessaan vuonna 2005 tukea yhdysvaltalaisen Missouri-synodin seurakunnilta, ja sillä on edelleen läheiset suhteet Missouri-synodiin.. Vuonna 2010 kirkon jumalanpalveluksiin osallistui Oslossa noin 50 henkeä ja Bergenissä 16 henkeä. Kirkko on pyrkinyt laajentumaan siten, että eri paikkakunnille on yritetty perustaa ryhmiä jotka seuraavat kirkon jumalanpalveluksia internetistä. 25. syyskuuta 2015 kirkko hyväksyttiin Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäseneksi. 25. toukokuuta 2017 vihittiin kirkon johtaja Torkild Masvie piispan virkaan. Vihkimyksen toimitti Latvian evankelis-luterilaisen kirkon piispa Jānis Vanags, ja häntä avustivat Inkerin kirkon piispa Aarre Kuukauppi ja Missouri-synodin aluepresidentti Dan Gilbert.
Kirkon jäsenmäärä ei ole suuri, mutta kasvava. Vuonna 2017 jäseniä oli 84, vuonna 2019 heitä oli 95 ja vuonna 2020 jäsenmäärä oli 116. Vuonna 2022 jäseniä oli 140 henkeä.
Kirkko tekee lähetystyötä Islannissa. Toiminta on pääosin etänä pidettyjä raamattupiirejä, radio-ohjelmia sekä video-opetuksia YouTuben kautta, mutta kirkon pastori käy myös säännöllisesti Islannissa pitämässä jumalanpalveluksia.
Seurakunnat

Kirkolla on tällä hetkellä viisi seurakuntaa eri puolilla Norjaa. Ne ovat:
Seurakunnat > Møren ja Romsdalin lääni

Den Lutherske kirke i Molde, Moldessa.
Den Lutherske kirke i Ålesund, Ålesundissa.
Seurakunnat > Nordlandin lääni

Den Lutherske kirke i Lofoten, Lofooteilla Svolværissa.
Den Lutherske kirke i Ofoten og Sør-Troms, Narvikissa.
Seurakunnat > Oslo

Messiaskirken i Oslo, Oslossa
Seurakunnat > Tromssan ja Finnmarkin lääni

Den Lutherske kirke i Harstad, Harstadissa.
Den Lutherske kirke i Kautokeino og Vest-Finnmark, Länsi-Finnmarkin alueella saamelaisten parissa.
Seurakunnat > Trøndelagin lääni

Den Lutherske kirke i Trondheim, Trondheimissa.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut
M-21 (1934)

| M-21 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uralmaš, Sverdlovsk
Kölinlasku:  27. syyskuuta 1933
Laskettu vesille:  11. toukokuuta 1934
Palveluskäyttöön:  23. syyskuuta 1934
Tekniset tiedot
Uppouma:  160 t (pinnalla) 202 t (sukellus)
Pituus:  37,81 m
Leveys:  3,15 m
Syväys:  2,57 m
Koneteho:  1 × 38-V-8-dieselmoottori 685 bhp 1 × PG-60(35)-sähkömoottori 235 shp
Nopeus:  13,25 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  pinnalla: 575 merimailia@13,2 solmua tai 1 600 merimailia@8,2 solmua sukellus:6 merimailia@7,9 solmua tai 55 merimailia@2,5 solmua
Miehistöä:  17
Aseistus
Aseistus:  2 × 533 mm M-27 torpedoputkea 1 × 45 mm K-21 -ilmatorjuntatykkiä
M-21 oli Neuvostoliiton laivaston M-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Sverdlovskista Uralmašilta, missä köli laskettiin 27. syyskuuta 1933. Alus laskettiin vesille 11. toukokuuta 1934 ja otettiin palvelukseen 23. syyskuuta.
Palvelus

Alus siirrettiin 1934 Tyynenmeren laivastoon.
Maiko Obikawa

| Mitalit> Maa:  Japani.Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Maa:  Japani.Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Mitalit> Maa:  Japani.Naisten jääkiekko.Aasian talvikisat  | Maa:  Japani> Naisten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Gangwon 1999 | naisten jääkiekko |  |
Maiko Obikawa (jap. 帯川 牧子; s. 13. maaliskuuta 1973 Tomakomai, Hokkaidō, Japani) on japanilainen puolustajana pelannut jääkiekkoilija. Hän pelasi Japanin naisten jääkiekkomaajoukkueessa olympialaisten naisten jääkiekkoturnauksessa 1998 Naganossa. MM-kilpailuissa hän edusti maajoukkuettaan B-sarjan turnauksessa Suomessa 1999.
Luettelo valtioista niiden sotilaallisen vahvuuden mukaan

Tämä on luettelo valtioista niiden sotilaallisen vahvuuden mukaan. Luettelossa on otettu huomioon vain asevoimien henkilövahvuudet joissa on huomioitu reservien määrät, puolisotilaallisten joukkojen määrä ja aktiivi joukkojen määrä.
Luettelossa ei ole poliisivoimia. Osa valtioissa kuten Costa Ricassa ja Panamassa ei ole asevoimia mutta niillä on puolisotilaallisia joukkoja.Tiedot ovat otettu Lontoossa toimivalta tutkimuslaitoksen International Institute for Strategic Studiesien (IISS) arvoista.
Luottotieto

Luottotieto on kaikkea tietoa, jota käytetään henkilön tai yrityksen taloudellisen aseman, sitoumusten hoitokyvyn ja luotettavuuden arvioinnissa.
Yksityisiä henkilöitä ja yrityksiä koskevia luottotietoja keräävät yleensä alaan erikoistuneet yritykset, Suomessa Bisnode Finland (entinen Soliditet Finland) ja Suomen Asiakastieto Oy. Näiden yritysten ylläpitämistä luottotietorekistereistä tietoa tarvitsevat tahot, kuten kauppaliikkeet, pankit, luottokorttiyhtiöt, teleoperaattorit ja muut luotolla tavaroita tai palveluita myyvät yritykset voivat selvittää tietyn henkilön maksuhäiriöhistorian ennen kuin ryhtyvät tämän kanssa sopimussuhteeseen. Luottotietorekisterin tarkoituksena on auttaa luotonantajia välttämään luottotappioita.
Luottotietona  voidaan pitää  myös luotonantajan itsensä asiakkaansa maksuhäiriöistä rekisteröimää tietoa, mutta yleensä luottotieto mielletään ulkopuolisen tahon eli luottotietoyhtiön rekisteröimäksi ja välittämäksi tiedoksi.
Yksityishenkilöitä koskevien luottotietojen keräämistä ja käyttöä säätelee Suomessa vuonna 2007 säädetty luottotietolaki. Pelkkä maksun myöhästyminen sen eräpäivästä ei aiheuta merkintää luottotietorekisteriin. Maksuhäiriö voidaan merkitä rekisteriin vasta jos viranomainen tai kulutusluottoja myöntävä yritys on todennut maksun laiminlyönnin. Viranomaisten toteamia maksun laiminlyöntejä ovat muun muassa käräjäoikeuden antamat riidattomat velkomistuomiot ja yksipuoliset tuomiot, ulosottoviranomaisen toteamat varattomuus- tai tuntemattomuusesteet sekä tiedot konkursseista ja velkajärjestelyistä.
Luotonantaja voi ilmoittaa osamaksuerän tai luottokortin lyhennyserän viivästymisen suoraan luottotietorekisteriin jos
maksu on viivästynyt yli 60 päivää alkuperäisestä eräpäivästä,
maksukehotus on lähetetty vähintään 21 päivää ennen maksuhäiriön rekisteröintiä, ja
maksukehotuksessa on mainittu mahdollisesta luottotietomerkinnästä, jos maksua ei suoriteta.
Maaliskuun lopussa 2019 suomalaisista aikuisista 8,1 prosenttia oli vailla luottotietoja.
Aiheesta muualla

Luottotietolaki
Suomen Asiakastieto Oy:n kotisivu
Bisnode Finland Oy:n luottotietopalvelu
Intrum Justitia Oy:n Luottotietopalvelun kotisivu
Suomen Luottotietohaku Oy:n luottotietopalvelu
Maaliviivateknologia

Kaavio optisesta maaliviivateknologiasta.
Kaavio sensoreihin perustuvasta maaliviivateknologiasta.
Maaliviivateknologia on jalkapallossa käytettävä teknologia, jonka avulla havaitaan epäselvässä tilanteessa onko pallo ylittänyt maalilinjan. Teknologia perustuu huippunopeisiin kameroihin, jotka tarkkailevat maalinsuuta ja ilmoittavat ottelun erotuomarille tämän kelloa värisyttämällä välittömästi, jos pallo kävi maalissa.
Maaliviivateknologiaa käytettiin ensimmäisen kerran vuoden 2013 kesäkuussa Maanosaliittojen cupissa, johon Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA valitsi kymmenen ehdokkaan joukosta saksalaisen GoalControl-4D-tekniikan. Englannin Valioliigassa maaliviivateknologia tuli käyttöön kaudeksi 2013–2014. Vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa käytettiin GoalControl GmbH -järjestelmää. Siinä stadionien kummallekin maalille oli sijoitettu seitsemän huippunopeuskameraa, joiden kuvasta erikoisohjelmisto laski pallon tarkan sijainnin ja nopeuden.
Suomen jalkapalloliigassa maaliviivateknologian käyttöön ottaminen ei Suomen Palloliiton mukaan ole vuonna 2014 vielä ajankohtaista. Kameroita ei voi asentaa nykyisiin stadioneihin, ja järjestelmä on hyvin kallis.
Láhpojávri

Sijainti Finnmarkin läänissä.
Láhpojávri on järvi Norjan Koutokeinossa. Järvi kuuluu Alattio-Koutokeinojoen vesistöön.
Ma Perkins

Virginia Payne esiintyi Ma Perkinsin roolissa.
Ma Perkins on yhdysvaltalainen vuosina 1933–1960 radiossa esitetty saippuasarja. Sarja kertoo Ma Perkinsin ja hänen kolmen lapsensa Eveyn, Johnin ja Fayn elämästä.
Sarjan lähetykset alkoivat elokuussa 1933 cincinnatilaisella WLW -asemalla, jolta se siirtyi saman vuoden joulukuussa valtakunnalliselle NBC:lle. Myöhemmin sarjaa lähetti myös CBS, osin samanaikaisesti kuin NBC. Euroopassa Ma Perkins oli kuultavissa Radio Luxembourgilta.
Nimiroolia esitti Virginia Payne (7. joulukuuta 1909 – 10. helmikuuta 1977), joka roolin saadessaan oli 23-vuotias. Sponsorina toimi lähes koko sarjan ajan Procter & Gamble. On arvioitu, että Ma Perkinsin avulla myytiin 27 vuoden aikana 3 miljardia laatikollista Oxydol-saippuahiutaleita.
Ma Perkins ja Victoria Payne pääsivät molemmat Radio Hall of Fameen vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksoja MP3-muodossa
Maarianheinät

| Maarianheinät |
| --- | --- |
 Lännenmaarianheinä (Hierochloë odorata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Kladi::  Commelinids
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Maarianheinät Hierochloë  R.Br.
Katso myös
   Maarianheinät Wikispeciesissä   Maarianheinät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maarianheinät (Hierochloë) on kasvisuku heinäkasvien heimossa. Se yhdistetään mahdollisesti simakkeisiin (Anthoxanthum).
Lajeja ja alalajeja

Hierochloë alpina eli Anthoxanthum monticola — tunturimaarianheinä
Hierochloë australis eli Anthoxanthum australe — metsämaarianheinä
Hierochloë hirta eli Anthoxanthum hirtum — niittymaarianheinä
Hierochloë hirta subsp. arctica — pohjanmaarianheinä, niittymaarianheinä
Hierochloë hirta subsp. hirta — kaakonmaarianheinä
Hierochloë hirta subsp. praetermissa — venäjänmaarianheinä
Hierochloë odorata — lännenmaarianheinä
Hierochloë odorata subsp. baltica — lännenmaarianheinä
Hierochloë odorata subsp. odorata — lapinmaarianheinä
Suomessa kasvaa neljä maarianheinälajia, jotka ovat yleisiä tai melko yleisiä. Niittymaarianheinä on yleinen koko Suomessa paitsi läntisimmässä osassa maata, harvinaisin on Pohjois-Lapissa tunturien lailla kasvava tunturimaarianheinä.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Hierochloe
Luettelo YK:n pakkausnumeroista 1301–1400

Alla on esitetty YK:n asettamat kemikaalien sekä teollisten valmisteiden pakkaus- ja kuljetusmerkinnät aineille, joiden YK-numerot ovat 1301–1400.
Aiheesta muualla

ADR:n vaarallisten aineiden lista, viitattu 24.5.2015.
YK:n vaarallisten aineiden lista vuodelta 2015, viitattu 24.5.2015.
YK:n vaarallisten aineiden lista vuodelta 2013, viitattu 24.5.2015.
Käännös suomeksi
Luettelo valtioista maanosittain

Tämä on luettelo valtioista maanosittain jaoteltuna. Luettelossa ei ole huomioitu eri valtioiden pieniä merentakaisia alueita, kuten Karibian ja Oseanian itsehallintoalueita . Luettelon lopussa on kiistanalaisia valtioita ja alueita maanosittain.
Kiistanalaiset valtiot ja alueet > Aasia

Pohjois-Kypros
Palestiinalaishallinto
Abhasia
Etelä-Ossetia
Artsakhin tasavalta eli Vuoristo-Karabahin tasavalta
Azad Kashmir
Waziristan
Tamil Eelam
Tiibet
Shan
Aceh
Kiistanalaiset valtiot ja alueet > Afrikka

Länsi-Sahara
Azawad
Somalimaa
Maakhir
Puntmaa
Galmudug
Lounais-Somalia
Jubamaa
Kiistanalaiset valtiot ja alueet > Eurooppa

Katalonia
Transnistria
Luhanskin kansantasavalta
Donetskin kansantasavalta
Kaukasian emiraatti
Luettelo YK:n pakkausnumeroista 1601–1700

Alla on esitetty YK:n asettamat kemikaalien sekä teollisten valmisteiden pakkaus- ja kuljetusmerkinnät aineille, joiden YK-numerot ovat 1601–1700.
Aiheesta muualla

ADR:n vaarallisten aineiden lista, viitattu 11.5.2015.
YK:n vaarallisten aineiden lista vuodelta 2015, viitattu 11.5.2015.
YK:n vaarallisten aineiden lista vuodelta 2013, viitattu 11.5.2015.
Käännös suomeksi
Lufthansan lento 540

| Lufthansan lento 540 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone heinäkuussa 1970.
Yhteenveto
Päivämäärä:  20. marraskuuta 1974
Onnettomuustyyppi:  sakkaus, lentäjän virhe
Tapahtumapaikka:  Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasema, Nairobi, Kenia
 :  01°19′09″S, 036°55′39″E
Lähtöpaikka:  Frankfurtin lentoasema, Frankfurt am Main, Länsi-Saksa
Välilaskupaikka:  Jomo Kenyattan kansainvälinen lentoasema, Nairobi, Kenia
Määränpää:  Jan Smutsin kansain­välinen lentoasema, Johannesburg, Etelä-Afrikka
Kuolleita:  59
Loukkaantuneita:  55
Eloonjääneitä:  98
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 747-130
Lentoyhtiö:  Lufthansa
Rekisteritunnus:  D-ABYB
Matkustajia:  140
Miehistöä:  17
Lufthansan lento 540 oli Lufthansan reittilento Frankfurt am Mainista Nairobin kautta Johannesburgiin. Reittiä 20. marraskuuta 1974 lentänyt Boeing 747-130 -kone syöksyi maahan pian lähdettyään lentoon Nairobin Jomo Kenyattan kansainväliseltä lentoasemalta. Onnettomuuslennolla oli 140 matkustajaa ja 17 miehistön jäsentä eli yhteensä 157 ihmistä, joista 59 kuoli ja 55 loukkaantui onnettomuudessa. Se oli Boeing 747:n ensimmäinen kuolemaan johtanut onnettomuus.
Tutkinnassa ilmeni, etteivät koneen siiven etureunasolakoiden avaamiseen tarvittavat vuotoilmaventtiilit olleet auki eikä siipien nostovoima ilman solakoita ollut riittävä lentoonlähtöön. Todennäköisimpänä syynä venttiilien avaamattomuuteen pidettiin miehistön virhettä. Venttiilien avaamisesta vastuussa ollut lentoinsinööri asetettiin syytteeseen kuolemantuottamuksesta, mutta syytteistä luovuttiin, sillä myös teknistä vikaa pidettiin mahdollisena. Lennon 540 onnettomuuden jälkeen kaikkiin 747-koneisiin asennettiin järjestelmä, joka varoittaa lentäjiä, mikäli nämä yrittävät lentoonlähtöä ilman etureunasolakoita.
Lentokone

Onnettomuuskone oli Boeingin valmistama 747-130-kone (valmistenumero 19747, rekisteritunnus D-ABYB), jonka voimalaitteina oli neljä Pratt & Whitney JT9D-7A -puhallinturbiinia. Se lensi ensilentonsa 30. maaliskuuta 1970 ja toimitettiin Lufthansalle uutena 13. huhtikuuta. Se oli 29. valmistettu Boeing 747 -kone ja Lufthansan toinen, ja se sai nimen ”Hessen”. Sillä oli onnettomuuteen mennessä lennetty 16 781 tuntia.
Vuonna 1970 liikennekäyttöön tullut Boeing 747 oli ensimmäisten neljän vuotensa aikana kuljettanut yli 75 miljoonaa matkustajaa. Sitä oli valmistettu yli 200 koneyksilöä, jotka olivat lentäneet 2,5 miljoonaa tuntia ilman yhtäkään kuolemaan johtanutta onnettomuutta. Sitä pidettiin niin turvallisena, että jotkin vakuutusyhtiöt olivat jopa alentaneet 747-koneiden vakuutusmaksuja.