stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liikahikoilu

Liikahikoilu eli hyperhidroosi on vaiva, josta kärsivällä hikirauhaset erittävät iholle liian paljon hikeä.
Hien liikaeritys alkaa usein nuoruus- tai jo lapsuusiässä ja pahenee varhaista aikuisikää kohti. Joillakin käsien, jalkojen ja kainalojen liikahikoilu saattaa olla perinnöllistä. Pahimmillaan hikoilu on niin runsasta, että se pilaa vaatteet ja haittaa jokapäiväistä elämää.
Jatkuvan tai puuskittaisen liikahikoilun saattavat joskus selittää vaihdevuodet, kihti, diabetes, hypertyreoosi, paniikkihäiriö tai hikinokkosihottuma. Useimmiten liikahikoilu tapahtuu jaloissa, käsissä tai kainaloissa; vartalon liikahikoilu on harvinaisempaa.
Liikahikoilua helpottaa yleensä alumiinikloridiheksahydraatti. Jos se ei vaikuta tehoavan, saatetaan kokeilla iontoforeesia tai botuliinitoksiinia. Harvoin vaivaa on hoidettu myös leikkauksella, johon kuitenkin liittyy hyötyjen lisäksi merkittäviä haittavaikutuksia.
Lemmensilta

Lemmensilta on Haapajärvellä Ylipään koulun lähellä sijaitseva kevyelle liikenteelle tarkoitettu kaarisilta, joka on valmistunut 1965. Silta ylittää jokiuoman jota pitkin Päijänteen vesistön vedet virtasivat Kalajokeen ja edelleen Pohjanlahteen ennen kuin maankohoaminen muutti vesistön virtaamaan Suomenlahteen noin vuoden 4200 eaa. tienoilla.
Ensimmäinen Ylipään koulun oppilaita varten tehty jalankulkusilta paikalle valmistui 1915. Kun kevättulva rikkoi tämän sillan rakennettiin tilalle uusi kaarisilta 1926. Rakennustyössä mukana ollut kirvesmies Jaakko Harmaala antoi sillalle nimen Lemmensilta, koska hänen mukaansa Nyt Ylipään ja Karjalahden poikien ei tartte hukkua riijuureissuilla. Nykyinen silta valmistui vuonna 1965. Lemmensillalla on pidetty useiden vuosien ajan yhteislauluilta Haapajärvi-viikon aikana.
Silta romahti itsekseen 23. joulukuuta 2020. Silta oli ollut käyttökiellossa jo ainakin vuoden ajan. Eduskunta oli hieman ennen romahtamista myöntänyt 150 tuhatta euroa vanhan sillan purkamista ja uuden rakentamista varten.
Lanester

| Lanester (Lannarstêr) |
| --- | --- |
 Laivojen hautausmaa Blavetjoella.
 vaakuna
 Lanester
 Koordinaatit: 47°45′53″N, 3°20′32″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bretagne
Departementti:  Morbihan
Arrondissementti:  Lorient
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,4 km²
Väkiluku (2018):  23 026 
 – Väestötiheys:  1253 as./km²
Kunnan numero:  56098
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lanester (bretoniksi Lannarstêr) on kunta läntisessä Ranskassa Morbihanin departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Lorientin kaupungin itäpuolella, Scorff- ja Blavetjokien välissä.
Historia

Lanesterin kaupungin historia liittyy läheisesti laivanrakennukseen. Ensimmäiset telakat rakennettiin 1700-luvun puolessa välissä väljemmälle maalle Scorffjoen vastarannalle, Lorientin kaupungin ulkopuolelle. Tuolloin alue kuului Caudanin kuntaan, ja vuosina 1827–1829 telakka-alueen kehittyessä, aluetta alettiin kutsua Caudanin telakaksi. Ympäröivältä maaseudulta muutti työntekijöitä telakan läheisyyteen, ja 26. helmikuuta 1909 perustettiin Lanesterin kaupunki. Nykyään telakka kuluu Naval Groupin omistukseen, ja siellä rakennetaan uutta FREMM-luokan fregattia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lanester Wikimedia Commonsissa
Rautu (Käkisalmen piiri)

| Rautu Sosnovo, Сосново |
| --- | --- |
 Uutta kerrostaloasutusta Raudussa.
 lippu
 Rautu Käkisalmen piirin kartalla
Valtio:  Venäjän federaatio
Alue (oblasti):  Leningradin alue
Piiri:  Käkisalmen piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  186,024 km²
Väkiluku (2010):  11 000
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sosnovon rautatieasema.
Kulttuurikeskus.
Rautu eli Sosnovo (ven. Сосно́во) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Leningradin alueen Käkisalmen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen keskiosassa 69 kilometriä Käkisalmesta etelään ja 70 kilometriä Pietarista pohjoiseen. Taajamassa on 7 100 ja kunnassa 11 000 asukasta (vuonna 2010). Suomeen ennen toista maailmansotaa kuulunut Raudun pitäjä rajoittui etelässä tuolloiseen valtakunnanrajaan.
Maantiede ja asutus

Raudun kunnan pinta-ala on 186,024 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Käkisalmen piirin Mäkrälän (ven. Razdolje), pohjoisessa Petäjärven (Petrovskoje) ja idässä Metsäpirtin (Zaporožskoje) kuntiin sekä etelässä Seuloskoin piiriin. Pinta-alasta 63,2 % on metsää, 18,4 % asuinaluetta ja 15,9 % maatalousmaata. Kunnan alueella sijaitsee osa Väärämäenselän rauhoitusalueesta.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu 8 kylää ja asutusta: Luukkolanmäki (ven. Koloskovo), Maanselkä (Ivanovo), Novožilovo (l. Suvenmäki, Vepsa ja Miettilä), Potkela (Snegirjovka), Raasuli (Orehovo), Raasulin rautatieasema, Vehmainen (Krivko) ja 69. kilometrin seisake (kartan mukaan Kelliö). Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Potkela ja Vehmainen.  Lisäksi kunnan alueella sijaitsee 47 puutarhapalsta- ja huvila-aluetta. Kesäisin asukasmäärä nousee moninkertaiseksi arviolta 47,7 tuhanteen henkeen. Noin 6 000 hengen arvioidaan asuvan kunnassa vakituisesti ilman rekisteröintiä.
Historia

Raudun kyläneuvosto perustettiin suomalaisten Neuvostoliitolle luovuttaman kunnan keskustaajamaan vuonna 1946. Seuraavana vuonna paikkakunta sai kaatuneen Neuvostoliiton sankarin mukaan nimen Nikitino ja vuonna 1948 se nimettiin Sosnovoksi seudun mäntykankaiden mukaan (ven. sosna ’mänty’). Talous perustui metsäteollisuuteen, turkistarhaukseen ja 1970-luvulta lähtien myös kesäasutukseen ja matkailuun. 1980-luvun lopulla pietarilaiset alkoivat rakentaa Rautuun omakotitaloja. Kyläneuvosto muutettiin Raudun volostiksi vuonna 1997 ja vuonna 2006 siitä tuli itsehallinnollinen maalaiskunta.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Pietarin ja Sortavalan välinen rautatie, jolla on Raudun ja Raasulin asemat sekä kolme seisaketta. Paikallisjunat kulkevat 35–40 minuutin välein Suomen asemalta ja Miinasta (Devjatkino). Maanteistä tärkein on Pietarin ja Käkisalmen välinen A129. Raudusta on linja-autoyhteydet Viipuriin, Terijoelle sekä Devjatkinon metroasemalle Pietariin..
Tärkeimmät elinkeinot ovat teollisuus, kauppa ja matkailu. Kunnassa on pieniä puunjalostus-, elintarvike- ja rakennusteollisuusyrityksiä. Maataloutta harjoittaa maidon tuotantoon erikoistunut karjatila.
Raudussa toimii keskikoulu, lasten luomistyön keskus ja taidekoulu, Potkelassa ja Vehmaisissa alakoulut. Raudussa on kulttuurikeskus ja kirjasto ja Vehmaisissa kulttuuritalo. Terveyspalveluihin kuuluvat Raudun paikallissairaala ja ensiapuasema sekä Raudun ja Potkelan lääkintäasemat..
Nähtävyydet ja matkailu

Seudun arkeologisia kohteita ovat Vehmaisten kuppikivi sekä muinaiset asuin- ja hautapaikat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu nykyään asuintalona toimiva Vehmaisten koulurakennus 1900-luvun alusta.
Raudun kunnan alueella sijaitsee 16 lomakylää ja kesäleiriä. Maanselän kylän lähellä toimii vuonna 2006 avattu laskettelukeskus Igora, johon kuuluu myös kylpylä sekä jäähalli ja vapaa-ajankeskus. Vuonna 2019 alueelle valmistui Igora Drive -niminen F1-tasoinen moottorirata.
Aiheesta muualla

Raudun kunnan sivusto (venäjäksi)
Sosnovo i okrestnosti (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
www.rautu.ru (venäjäksi)
Life Is Hot in Cracktown

| Life Is Hot in Cracktown |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Buddy Giovinazzo
Käsikirjoittaja:  Buddy Giovinazzo
Perustuu:  Buddy Giovinazzon vuonna 1993 ilmestyneeseen novellikokoelmaan
Tuottaja:   Larry Rattner  William Fisch 
Kuvaaja:  Kat Westergaard
Leikkaaja:  Shilpa Sahi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Lodestar Entertainment
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Life Is Hot in Cracktown on vuoden 2009 aikana valmistuva elokuvallinen rikosdraama, joka perustuu Buddy Giovinazzon vuonna 1993 ilmestyneeseen novellikokoelmaan. Giovinazzo ohjasi ja käsikirjoitti filmin.
Aiheesta muualla

Life Is Hot in Cracktown Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Ilja Rautsi: Life Is Hot in Cracktown (2009)  19.4.2010. Elitisti.
Liis Viira

Liis Viira (s. 7. huhtikuuta 1983) on virolainen säveltäjä, harpisti, improvisoija ja animaattori.
Viira opiskeli sävellystä Mati Kuulbergin, Alo Põldmäen ja Helena Tulven johdolla. Hän on osallistunut Eino Tambergin, Erkki-Sven Tüürin, Salvatore Sciarrinon, Rafael Reina Camaran, Daniel Schnyderin, Georg Friedrich Haasin ja muiden pitämille mestarikursseille. Viiran teoksia ovat esittäneet muiden muassa Viron filharmoninen kamarikuoro, Esbjerg Ensemble, Una Corda, Pärnun kaupunginorkesteri, Vanemuine-sinfoniaorkesteri, Prezioso-jousikvartetti, Risto Joost, Paul Mägi, Kaisa Roose, Iris Oja, Mihkel Poll, Oliver Kuusik, Kristi Mühling ja Kadri-Ann Sumera. Viiran tuotantoon kuuluu muun muassa soolosoitinteoksia, vokaalimusiikkia (myös kuorolle), sinfoniaorkesterille sävellettyä musiikkia ja elektroakustisia teoksia.
Viira on harjoittanut vuodesta 1999 vapaata improvisointia, jossa hänen ohjaajinaan ovát toimineet Taavi Kerikmäe, Anto Pett ja Anne-Liis Poll. Harpistina hän sai maisterinarvon Viron musiikki- ja teatteriakatemiasta vuonna 2009. Hän on pitänyt instrumentillaan soolokonsertteja ja improvisointiesityksiä. Hän soitti Viron kansallisessa sinfoniaorkesterissa (2007–2017). Hän on tehnyt yhteistyötä lähes kaikkien virolaisorkesterien kanssa ja osallistunut myös muiden maiden orkesterien toimintaan. Kamarimuusikkona hän on soittanut klassista musiikkia ja jazzia sekä improvisoinut. Hän on Una Corda -kokoonpanon perustajajäsen.
Vuosina 2012–2015 Viira suoritti maisteriopintoja Viron taideakatemiassa. Vuonna 2017 hän aloitti sävellyksen tohtoriopinnot Viron musiikki- ja teatteriakatemiassa.
Liipola (täsmennyssivu)

Liipola voi tarkoittaa seuraavia:
Liipola, Lahden kaupunginosa
Liipola, kylä Tl Koskella
Heikki Liipola (1885–1936), kamreeri ja Turun sanomien ensimmäinen päätoimittaja
Henri Liipola (s. 1994), moukarinheittäjä
Onni Liipola (1875–1950), puutarhuri
Selim Liipola (1871–1932), agronomi, maanviljelysneuvos, Vakka-Suomen maamieskoulun johtaja
Vappu Liipola (1917–1995), lastenkirjailija
Yrjö Liipola (1881–1971), kuvanveistäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Liipola”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Liteinyi

Liteinyin kunnallishallintoalue Pietarin kartalla.
Liteinyi (ven. Лите́йный) on Keskustan piiriin kuuluva kunnallishallintoalue Pietarin kaupungissa Venäjällä. Vuonna 1998 perustettu kunta rajoittuu Fontanka-jokeen, Nevan valtakatuun, Vosstanija-katuun, Tšernyševskin prospektiin ja Nevaan. Se käsittää historiallisen Liteinaja tšast -kaupunginosan. Alueen läpi kulkee Liteinyi-prospekti.
Aiheesta muualla

Liteinyin kunnallishallintoalueen sivusto (venäjäksi)
Rindal

Rindal on kunta Trøndelagin läänissä Norjassa. Kunnalla on maapinta-alaa 612 neliökilometriä ja väkiluku oli vuoden 2024 alussa 1 958.
Rindal erotettiin vuonna 1858 Surnadalin kunnasta. Vuonna 2008 noin kahdeksan neliökilometrin suuruinen alue Rindalin luoteisosasta liitettiin Hemneen.
Kuvia

Kunnan korkein kohta, Trollhetta (1 614 m.)
Rindalin kirkko
Tunnettuja henkilöitä

John Neergaard (1795–1885), maanviljelijä ja poliitikko, "kunnallisen itsehallinnon isä"
Sigurd Røen (1909–1992), hiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rindal Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivu (norjaksi)
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Liira

Italialainen 1000 liiran kolikko.
Liira on rahayksikkö, jota käytetään Turkissa nimellä Uusi Turkin liira. Liiraa käytettiin Italiassa, Maltalla, San Marinossa ja Vatikaanissa, joissa siirryttiin euroon vuonna 2002, sekä Israelissa, jossa siirryttiin sekeliin vuonna 1980.
Myös Syyrian puntaa sekä Libanonin puntaa kutsutaan maiden omilla kielillä ”liiraksi”.
Life Gets You Dirty

| Life Gets You Dirty Michael Monroe |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1999
 Julkaistu: 12. lokakuuta 1999
 Tuottaja(t): Michael Monroe Dan Tigerstedt
 Tyylilaji: hard rock, glam punk, glam metal
 Levy-yhtiö: Steamhammer
Listasijoitukset
  25.
Michael Monroen muut julkaisut
| Peace of Mind 1996 | Life Gets You Dirty 1999 | Take Them and Break Them 2002 |
Life Gets You Dirty on Michael Monroen  albumi vuodelta 1999.
Kappaleet

Life Gets You Dirty
Just Because You’re Paranoid
Since When Did You Care
Self Destruction Blues
Always Never Again
Go Hard
I Send You Back
What’s with the World
Love and Light
If the World Don’t Want Me
Little Troublemaker
Not Bad for a White Boy (Shitmuthafucka)
No Means No
Kokoonpano

Michael Monroe – laulu, kitara, huuliharppu, saksofoni, piano, tamburiini
Jari – bassokitara, taustalaulu
Pete – rummut, taustalaulu
Jude Wilder – taustalaulu
Lanfangin tasavalta

Varhaiset kuningaskunnat
Tarumanagara (358-669)
Kalingga (500–600-luku)
Srivijaya (650–1377)
Sailendra (800–900-luku)
Sunda (669–1579)
Mataram (752–1006)
Bali (914–1908)
Kahuripan (1006–1045)
Kediri (1045–1221)
Singhasari (1222–1292)
Majapahit (1293–1500)
Sulttaanikuntien aika
Samudera Pasai (1267–1521)
Ternaten sulttaanikunta (1257–1914)
Gowan sulttaanikunta (1300–1946)
Malakan sulttaanikunta (1400–1511)
Sulun sulttaanikunta (1405–1915)
Cirebonin sulttaanikunta (1445–1677)
Demakin sulttaanikunta (1475–1548)
Acehin sulttaanikunta (1496–1903)
Pagaruyungin kuningaskunta (1500–1825)
Bantenin sulttaanikunta (1526–1813)
Banjarin sulttaanikunta (1526-1860)
Mataramin sulttaanikunta (n. 1586–1755)
Surakartan sulttaanikunta (1745–1946)
Yogyakartan sulttaanikunta (1755[–1945])
Siakin sulttaanikunta (1725–1946)
Delin sulttaanikunta (1814–1946)
Riau-Linggan sulttaanikunta (1824–1911)
Kolonialismin aika
Alankomaiden Itä-Intia (1800–1949)
Lanfangin tasavalta (1777–1885)
Itsenäisyyden aika
Indonesian vallankumous (1945–1950)
Syyskuun 30. päivän liike (1965)
Lanfangin tasavalta oli Borneon saarella vuodesta 1777 vuoteen 1885 olemassa ollut valtio. Sen perustivat Kiinasta Borneoon alun perin kultakaivoksiin työskentelemään muuttaneet siirtolaiset, joista suurin osa oli hakkoja. Alankomaalaiset kävivät tasavaltaa vastaan kolme sotaa, joista viimeisessä 1884–1885 valloittivat sen.
Lanfangin tasavallan asukkaiden jälkeläisiä asuu edelleen merkittäviä määriä Borneolla. Länsi-Kalimantanissa etnisten kiinalaisten määrä oli vuoden 2017 tietojen mukaan 314 000 eli 9,62 prosenttia koko väestöstä.
Historia

Noin 1750-luvulla malaijilaiset sulttaanit alkoivat rekrytoida Kiinan etelärannikolta työvoimaa Borneon kulta- ja tinakaivoksiinsa. Kiinalaiset siirtolaiset järjestäytyivät parinkymmenen vuoden aikana kolmeksi yhtiöksi eli kongsiksi, jotka olivat Lanfang, Fosjoen ja Samtiaokiae, tarkoituksenaan paitsi helpottaa hallintoa myös puolustautua ulkopuolisia vastaan. Vuonna 1777 useat kongsit yhdistyivät ja muodostivat Luo Fangbon johdolla Lanfangin tasavaltana tunnetun konfederaation.
Aiheesta muualla

de Groot, Jan Jakob Maria: Het Kongsiwezen van Borneo (hollanniksi)
Yuan Bingling: Chinese Democracies: A Study of the Kongsis of West Borneo (1776-1884) (englanniksi)
Liiri

Liiri (ruots. Lide) on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Perniönjoen varrella.
Liiristä on käytetty historian aikana useaa nimeä: Lijdheby, Lideby, Liide ja Liite. Liirin yksinäistilan muodostama kylä sijaitsee Perniönjoen itärannalla Lupajan ja Pakapyölin välissä. Liirin kyläalue jää joen ja kantatien 52 väliin. Liirin tila sijaitsee korkean mäen etelärinteessä. Kylän itäosassa on Hallissuo. Jokilaakso on peltomaata.
Liiri on keskiaikainen uudisasutuskylä. Liirin tila oli pitkään Latokartanon aputilana, kunnes se ostettiin perinnöksi vuonna 1845.
Reijo Peltola

| Reijo Peltola |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. lokakuuta 1930 Messukylä
Kuollut: 16. huhtikuuta 2016 (85 vuotta) Helsinki
Ammatti:  lehtori, rehtori, tietokirjailija.
Vanhemmat:  Juho ja Saima Peltola s. Moisio
Puoliso:  Lauha Lemmikki Kovanen
Lapset:  Kirsti, Katri ja Pirkko
Kirjailija
Aikakausi:  1971–1979
Aiheet:  oppikirjat
Esikoisteos:  Kielipyörä 1 (1971)
Muuta tietoa
 Suomen Kirkon Seurakuntatoiminnan Keskusliiton kunniamerkki 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Reijo Pellervo Peltola (3. lokakuuta 1930 Tampere – 16. huhtikuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen äidinkielen lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Perhetaustat

Reijo Peltolan vanhemmat olivat Tampereen työnvälitystoimiston johtaja, teknikko Juho Arvid Peltola ja rouva Saima Maria Moisio.
Peltola avioitui vuonna 1955 Lauha Lemmikki Kovasen kanssa, joka myöhemmin vihittiin papiksi. Perheeseen syntyivät lapset Kirsti Anneli, Katri Inkeri ja Pirkko Johanna.
Opintie

Reijo Peltola aloitti kansakoulun Aleksanterin koulussa 1937, jatkoi Tampereen lyseossa 1941 ja valmistui ylioppilaaksi 1949. Opinnot jatkuivat Helsingin yliopistossa suomen kielen ja kotimaisen kirjallisuuden parissa. Filosofian maisterin tutkinnon hän suoritti 1954 ja sai vanhemman lehtorin pätevyyden vuonna 1957.
Työura

Reijo Peltola kävi sotaväen 1954–1955. Tämän jälkeen opetti Helsingin saksalaisessa koulussa suomenkielisille oppilaille äidinkieltä kahden vuoden ajan. Perheen muutettua Tampereelle Peltola toimi äidinkielen tuntiopettajana ja nuorempana lehtorina Tampereen yhteislyseossa 1956–1963. Vuonna 1962 hän otti vuoden virkavapauden opettajan toimesta ja oli Pirkanmaan maakuntaliiton kulttuuriasiainhoitajana. Vuonna 1963 hän siirtyi Messukylän yhteiskouluun vanhemmaksi lehtoriksi. Vuonna 1969 hän oli perustamassa Kaukajärven yhteiskoulua ja toimi sen virkaatekevänä rehtorina parin vuoden ajan. Vuonna 1993 hän pääsi eläkkeelle Messukylän lukion äidinkielen lehtorin virasta.
Sivu- ja luottamustoimet

Vuosina 1956–1959 Reijo Peltola oli Tampereen korkeakouluyhdistyksen sihteerinä ja toimi yhdistyksen hallituksen jäsenenä 1980-luvulle asti.  Hän toimi Tampereen kesäyliopiston sihteerinä ja oli mukana hankkeessa, joka tähtäsi Yhteiskunnallisen korkeakoulun siirtämiseen Helsingistä Tampereelle. Siirtopäätös tehtiin 31.8.1956 ja se toteutui 1960. Vuonna 1966 Yhteiskunnallisen Korkeakoulun nimi muuttui Tampereen yliopistoksi.
Huomionarvoinen on Peltolan kirkollinen toiminta 1960-luvulta alusta alkaen. Hän oli jäsenenä muun muassa kirkolliskokouksessa ja kirkkohallituksessa, Suomen Kirkon Seurakuntatyön Keskusliiton (SKSK) luottamuselimissä ja Tampereen yhteisessä kirkkovaltuustossa. Kirkolliskokouksen tärkeimpiä hankkeita oli tuolloin seurakuntahallinnon uudistaminen.
Peltola oli rakentamassa yhteyksiä itäblokin maiden kirkkoihin, jotka toimivat tuolloin ahdingossa. Hän oli mukana Suomen kirkon valtuuskunnan matkalla Tšekkoslovakiaan vuonna 1975 ja 1976 Latviaan ja Viroon 1976. Hän oli myös mukana Luterilaisen maailmanliiton yleiskokouksessa Budapestissä 1984.
Peltola piti säännöllisesti radiohartauksia 1960–1980-luvuilla.
Julkaisutyö

Reijo Peltola teki yhdessä työryhmän kanssa useita äidinkielen ja uskonnon oppikirjoja.
Teoksia

Kielipyörä. 1, Peruskoulun 3. luokan äidinkielen kirja. Niilo Eräpohja, Jorma Hytti, Reijo Peltola ja Alpo Reinivaara, Kuvitus: Pirkko Koskimies. Valistus, 1971.
Uskonto ja me. 7–9, Peruskoulun 7.–9. luokan uskonnon oppikirjat. Lauha Peltola, Martti Mäkituuri, Raili Turtola ja Reijo Peltola, valokuvat: Elsevier Nederlan, Johannes Huhtamaa, H. Lehtonen, Eila Uotila, Osmo Visuri ja Kirsti Pietilä. Weilin+Göös, 1972.
Matka kieleen. 5, 5. kouluvuoden äidinkielen oppikirja. Leena Laitala, Reijo Peltola ja Arja Tuulensuu, toimittanut Anneli Sirén, piirrokset ja taitto Pirkko Seppo. Valistus, 1973.
Matka kieleen. 5, Opettajan kirja. Leena Laulajainen, Reijo Peltola ja Arja Tuulensuu, kielitieteellinen asiantuntemus Matti Leiwo. Valistus, 1979.
Lauri Saxén

Lauri Saxén vuonna 1987
Lauri Otto Saxén (27. heinäkuuta 1927 Helsinki – 10. lokakuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston professori ja kansleri vuosina 1993–1996. Hän hoiti kokeellisen patologian ylimääräistä henkilökohtaista professuuria vuosina 1967–1993.
Saxénin vanhemmat olivat patologisen anatomian professori Arno Saxén ja Katri Natalia Palmroth. Myös hänen veljensä Erkki Saxén toimi patologisen anatomian professorina. Saxén tuli ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1945 ja valmistui filosofian maisteriksi 1950. Lääketieteen lisensiaatin tutkinnon hän suoritti 1954, jolloin hän myös väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi. Filosofian lisensiaatin tutkinnon Saxén suoritti 1964, patologian erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1961. Saxén oli Helsingin yliopiston embryologian dosentti vuodesta 1957 vuoteen 1961, ennen professuuriaan hän työskenteli paitsi Helsingin yliopistossa, myös Valtion lääketieteellisen toimikunnan ja HYKSin palveluksessa. Saxénin puoliso vuodesta 1951 oli hammaslääkäri Leena Maija Pelkonen.
Saxén sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1975.
Kirjallisuutta

Leikola, Anto: ”Saxén, Lauri (1927–2005)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 721–722.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5.  / Teoksen verkkoversio.
Saxén, Lauri: Sammakkolääkäri.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16881-9.
Aiheesta muualla

Lauri Saxénin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Forsius, Arno: Lauri Saxénin (1927–2005) elämäntyö – "sammakkolääkäristä" yliopiston kansleriksi Arnoldus. Arkistoitu 1.9.2019. Viitattu 29.4.2019.
Saxén, Lauri hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Lehdykkä

Lehdykkä on kasvin lehden osa. Lehdykkä on erillistä lehteä muistuttava, mutta on kasvitieteellisesti vain osa suurempaa lehtilapaa. Lehteä, jonka lapa on jakautunut lehdyköihin, sanotaan kerrannais­lehdeksi. Kerrannaislehtisiä kasvilajeja on monissa kasvisuvuissa ja -heimoissa, ja muun muassa lähes kaikkien Suomessa tavattavien saniaisten lehdet ovat jakautuneet lehdyköiksi.
Lehdykällisen lehden lehtimuoto

Lehdyköihin jakautunut lehti voi olla lehtimuodoltaan joko parilehdykkäinen, jolloin lehdykät ovat järjestäytyneet pareittain lehden rankaan, tai sormilehdykkäinen, jolloin lehdet kiinnittyvät pistemäisesti lehtiruodin päähän. Omina lehtimuotoinaan voidaan myös erottaa useampaan kertaan pari- tai sormilehdykkäiset lehdet. Välillä jotkin lehdykät saattavat olla kiinni toisissaan, mikä voi olla seurausta siitä, että lehdykät ovat olleet ensin yhtä, yhtenäistä lehteä, ja lehden varttuessa tapahtuva lehdyköiksi jakautuminen ei ole tapahtunut täydellisesti ja jotkin lehdykät ovat jääneet kiinni toisiinsa. Yhdessä olevia lehdyköitä voi olla niin parilehdykkäisissä kuin sormilehdykkäisissäkin lehdissä, ja ne voivat hankaloittaa lehdyköiksi jakautumisessa mahdollisesti olevan jakautumissymmetrian havaitsemista. Yhdessä olevia lehdyköitä voi tavata esimerkiksi vuohenputkella (Aegopodium podagraria).