stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Joukainen
Pääsarjaura

Joukainen aloitti pääsarjauransa Riihimäen Pallonlyöjissä 1993–1994, ja on sen jälkeen edustanut Superpesiksessä Hyvinkään Tahkoa (1996–1997), Juvan Palloa (1998), Imatran Pallo-Veikkoja (2000), Puijon Pesistä (2002–2005), Kiteen Palloa (2006, 2016), Kouvolan Pallonlyöjiä (2007–2013) ja Joensuun Mailaa (2014–2015). Ykköspesiksessä hän on pelannut Haminan Palloilijoissa 1995, kuopiolaisseura Kelta-Mustissa 1999 sekä Puijon Pesiksessä 2001.
Joukainen löi ensimmäisessä superpesisottelussaan syntymäpäivänään 23. toukokuuta 1993 yhden kunnarin ja neljä tavallista juoksua pelatessaan Riihimäen Pallonlyöjien riveissä Muhoksen Ponkilassa Muhoksen Pallo-Salamia vastaan.
Sami Joukainen oli jo kaudella 2009 Superpesiksen neljänneksi vanhin pelaaja. Hän on voittanut Superpesiksen lyöjäkuninkuuden neljästi kausilla 2003–2005 ja 2010. Hänen hallussaan oli kaudelta 2004 yhden kauden aikana lyötyjen juoksujen ennätys 6+97 juoksua. Ennätyksen rikkoi Jukka-Pekka Vainionpää kaudella 2014. Heinäkuussa 2013 Joukainen nousi Superpesiksen kaikkien aikojen lyöjäkuninkaaksi ohi Simo Eerikäisen ja kesäkuussa 2016 myös kaikkien aikojen tehotilaston kärkeen ohi Simo Eerikäisen.
Joukainen sai kesäkuun alussa 2015 niskanikaman valtimotukoksen ja aivoinfarktin, joista kuitenkin toipui ja palasi pelaamaan kaudella 2016.
Joukaisen kasvattajaseura on Hämeenlinnan Paukku.
Saavutukset > Pelaajana

3 SM-hopeaa: 1996, 2009, 2010
2 SM-pronssia: 2014, 2015
11 Itä-Länsi-ottelua: 1996, 2003-2006, 2008-2013
Superpesiksen lyöjäkuningas (4): 2003, 2004, 2005, 2010
Vuoden jokeri (3): 1993, 2004, 2005
Superpesiksen kuukauden pelaaja (1): elokuu 2010
James Bradford DeLong

| James Bradford DeLong |
| --- | --- |
 J. Bradford DeLong toimistossaan vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Boston
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Tutkija ja kolumnisti
Aiheesta muualla
Kotisivu
James Bradford DeLong (tunnetaan myös nimillä J. Bradford DeLong ja Brad DeLong) (s. 24. kesäkuuta 1960 Boston) on Berkeleyn yliopiston kansantaloustieteen professori. Hän oli Yhdysvaltain apulaisvaltiovarainministeri Bill Clintonin kaudella. Hän on kirjoittanut blogia ja kolumneja. Suomessa hänen kolumnejaan julkaisi Taloussanomat vuosina 2003–2009.
DeLongin erikoisaloja ovat talouskasvu, makrotalous, rahoitus ja taloushistoria.
DeLong väitteli Harvardin yliopistosta vuonna 1987. Hän aloitti Berkeleyssä apulaisprofessorina vuonna 1993 ja varsinaisena professorina vuonna 1997. Ennen tuloaan Berkleyn kansantaloustieteen osastolle DeLong oli  apulaisprofessori Harvardin yliopiston taloustieteen laitoksella. Hän on myös ollut John M. Olin Fellow National Bureau of Economic Researchissa, taloustieteen apulaisprofessori Bostonin yliopistossa ja lehtori taloustieteen laitoksella MIT:ssä.
Akateemisen uransa ohella DeLong työskenteli myös Yhdysvaltain hallituksessa talouspolitiikan apulaisministerinä vuosina 1993–1995. Hän työskenteli Clintonin hallituksen vuoden 1993 budjetin parissa, tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen Uruguayn kierroksella sekä Pohjois-Amerikan vapaakauppasopimuksen, makrotalouspolitiikan ja lopultaepäonnistuneen terveydenhuoltouudistuksen parissa.
Aiheesta muualla

J. Bradford DeLongin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Muut:  IdRef
Khyber Afghan Airlines

| Khyber Afghan Airlines |
| --- | --- |
 IATA: -  –  ICAO: KHY 
Kutsukoodi:  KHYBER
Perustettu:  2001
Laivaston koko:  -
Kohteiden määrä:  -
Solmukohdat:   Jalalabadin lentoasema
Kotipaikka:   Jalalabad, Afganistan
Khyber Afghan Airlines (IATA: -, ICAO: KHY, kutsukoodi: KHYBER) on afganistanilainen vuonna 2001 perustettu rahtilentoyhtiö, jonka solmukohtana toimii Jalalabadin lentoasema Jalalabadissa.
Puolijoukkueteltta

Puolijoukkueteltta kaminanpiippuineen. Oven vieressä on telttalyhtylaatikko.
Puolijoukkueteltta miehistöineen Syvärillä Jatkosodan aikana.
Kaksi puolijoukkuetelttaa sotaharjoituksessa talvella 1937. Talvisodan syttyessä Suomella oli 7 200 puolijoukkuetelttaa ja 8 500 kamiinaa. Telttojen puute korvatiin valmistamalla ensoliitista 4 500 pahvitelttaa.
Puolijoukkueteltta on kahdeksalla telttakepillä seinistä ja keskellä yhdellä puisella tai metallisella salolla pystytettävä teltta, jonka lämmityslaitteena toimii telttakamiina. Teltan katossa on 4,5 tuuman kokoinen pyöreä aukko teräsvanteella, joka estää kuumaa savutorvea sytyttämästä puuvillakankaista telttaa palamaan. Teltan paino on 20 kg. Sen sisääntuloaukossa on tuulikomero.
Telttaa käytetään mm. Suomen puolustusvoimissa. Puolijoukkuetelttaan mahtuu  18–19 sotilasta kenttävarusteineen puolikaareen siten, että jalat ovat kamiinaan päin ja päät teltan ulkoseinään päin.
Jos taas telttaa ei ole huolellisesti kiinnitetty maahan tai jos teltan liepeen alla on kiviä tai oksia, jolloin kylmä ilma pääsee suoraan telttaan sisälle, on vaarana kasvojen tai korvien paleltuminen.kenen mukaan?
Monissa tapauksissa puolijoukkueteltassa yöpyy taistelua tukevissa tai huoltavissa aselajeissa vähemmän kuin 18–19 sotilasta, koska telttaan voidaan sijoittaa myös muita varusteita, esimerkiksi päivystettäviä viestiasemia jne.
Puolijoukkuetelttaa pienempi teltta on ryhmän majoitukseen sopiva sissiteltta tai puolijoukkuetelttaa korkeampi esikuntatyöskentelyyn soveltuva komentoteltta.
Siviilikäytössä puolijoukkueteltasta käytetään nimitystä talviteltta, joita on käytössä kahta eri kokoa. Pienempi on 10–12 henkilön kymppiteltta ja suurempi 18–20 henkilön puolijoukkueteltta. Suomessa Karstulassa toimiva Finn-Savotta valmistaa sekä sotilas- että siviikäyttöön tarkoitettuja puolijoukkuetelttoja.
Joulukuussa 2024 uutisoitiin, että puolustusvoimat mahdollisesti luopuu puolijoukkueteltoista. Asiasta kirjoitti aiemmin majuri Kalle Tuominen jalkaväen vuosikirjassa. Hänen mukaansa Ukrainan sodassa saadut kokemukset droonien käytöstä osoittivat puolijoukkueteltat turvattomiksi. Ukrainassa jalkaväkiryhmät hajauttavat partionsa sadan metrin etäisyydelle toisistaan tai suojautuvat rakennuksiin. Tuomisen mukaan Suomessa lämmitettyjen telttojen käyttö tulee mahdollisesti olemaan mahdollista vain tukeutumisalueilla, joissa on joukkojen varastoja ja mistä käsin joukkoja myös huolletaan ja valmistaudutaan uusiin tehtäviin. Puolijoukkuetelttojen tilalle ehdotetaan pientä laavukangasta tai makuupussin ympärille tarkoitettua säänkestävää Bivy-kuoripussia. Maavoimat ilmoitti myöhemmin, että puolijoukkueteltoista ei olla luopumassa. Teltan paikan valinnalla, linnoittamisella, naamio- ja lämpöverkoilla sekä joukon omalla toiminnalla voidaan lisätä teltan suojaa.
Pystytys ja purkaminen

Koska teltan materiaali on puuvillakangas, on teltta syytä pystyttää kireäksi. Kosteutta hylkivästä käsittelystä huolimatta kangas alkaa vuotaa sateella lammikoiden kohdalta.
Puolijoukkueteltta pystytetään kireäksi pystyttämällä ensin joka toinen kulma neliöksi, sitten loput kulmat ja tuomalla keskisalko sisään viimeiseksi. Tällöin kankaaseen ei jää vettä kerääviä ryppyjä. Osaava ryhmä nostattaa teltan parissa minuutissa. Normaalisti teltan ympärille ei tarvitse kaivaa ojaa, mutta mikäli maasto on vettä huonosti imevää, esim. savea, on syytä suunnitella valumavesien kulku. Teltan sisäpuolisten kuivatusnarujen käytössä on vältettävä kohtuuttoman painavia varusteita.
Myrskylyhty ripustetaan keskisalkoon.
Naamiointiverkko vaikeuttaa teltan havaitsemista niin perinteisin keinoin kuin lämpökamerallakin; kamiinan käyttö luonnollisesti helpottaa sitä. Naamiointiverkko tai -verkot kiinnitetään narulla teltan katolle ennen keskisalon nostamista.kenen mukaan?
Telttaa purettaessa kannattaa kamiinan torvi heittää kokonaisena ulos ja kantaa kamiina ulos, sitten keskisalko ja muut salot ja kiinnitykset. Tämän jälkeen yksi purkaja tarttuu keskisalon reiästä ja toinen alkaa kerätä sivuköysiä yksi kerrallaan, kunnes koko teltta on taiteltu pitkäksi paketiksi. Sitten teltta asetetaan maahan ja rullataan kasaan liepeistä alkaen omaan pussiinsa.kenen mukaan?
Kastunut teltta kuivataan ennen pakkaamista sen homehtumisen välttämiseksi.
Kamiina ja lämmitys

Lämmittämiseen käytettäviä telttakamiinoita on eri kokoisia ja mallisia. Tehokkaimpana lämmittäjänä pidetään pystykamiinaa. Kamiina on tulisija, joka ei varastoi lämpöä, minkä vuoksi siinä on pidettävä tuli koko lämmittämisen ajan. Kamiinoiden paino vaihtelee koosta riippuen 6–20 kg.  Maasta hieman korkeammalle asennettu kamina antaa tasaisemman lämmön teltassa olijoille.
Telttakamiinan savutorvessa on kipinäsuojus, joka estää kipinöiden lentämisen teltan katolle ja aiheuttamasta reikiä kankaaseen.
Polttopuut pilkotaan sopivan kokoisiksi ja varastoidaan teltan oviaukon sisäpuolelle. Puiden kulutus riippuu suuresti ilman lämpötilasta. Kuusen käyttöä polttopuuna vältetään, koska se kipinöi voimakkaasti. Teltan lähistölle varataan vettä mahdollisen tulipalovaaran takia. Puolijoukkuetelttojen etäisyys tulee olla vähintään neljä metriä.
Yöaikana kamiinalla lämmitettäessä on teltassa jatkuvasti valveilla tulivartiomies, joka laittaa kamiinaan sopivasti puita pitäen teltan jatkuvasti mahdollisimman tasalämpöisenä ja valvoen paloturvallisuutta. Tulivartiomies tunnetaan erityisesti partiolaisten kesken kipinämikkona.
Savutorvi ja kamiina on nuohottava riittävän usein niiden tukkeutumisen välttämiseksi ja lämmitystehon säilyttämiseksi.
Kuljetuksen aikana savutorvet sijoitetaan kamiinan sisään.
Muuta

Suomi lähetti syyskuussa 2015 Unkariin 192 armeijan vanhaa puolijoukkuetelttaa siellä oleville pakolaisille väliaikaisasumukseksi.
Puolijoukkuetelttoja
Sääksjärvi (Kokemäki)

| Sääksjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Koordinaatit:  61°24′N, 22°24′E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma-alue‎ (35.15)
Järveen tulevat joet:  Jaaranjoki
Laskujoki:  Kauvatsanjoki
Järvinumero:  35.152.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  49 m 
Rantaviiva:  82,8 km 
Pinta-ala:  33,18 km² 
Tilavuus:  0,12 km³ 
Keskisyvyys:  3,72 m 
Valuma-alue:  662 km² 
 fiSääksjärvi 
Sääksjärven meteoriittikraatteri Kokemäellä
Sääksjärvi on Satakunnassa Kokemäellä entisen Kauvatsan kunnan alueella oleva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Sääksjärven alueeseen. Järven synnytti kambrisella maailmankaudella maahan syöksynyt meteoriitti. Kallioperän rapautuminen ja jääkausien tasoittavan työn takia kraatterin maanpäälliset jäljet ovat hävinneet näkymättömiin. Järvelle on tyypillistä matalat kivikkoiset ja kaislikkoiset rannat, pienet saaret ja kivikot ja lahdelmat. Järven pintaa on aikoinaan laskettu alemmaksi ja nykyään sen pinnankorkeutta säännöstellään pohjapadolla.
Maantiede

Järvi laskee Kauvatsanjokea pitkin Puurijärven kautta Kokemäenjokeen, joka laskee Selkämereen Porissa. Suurin järveen laskeva joki on Jaaranjoki eli Piilijoki, joka saa vetensä Sastamalan Kiikoisjärvestä. Tätä pienempiä jokia ovat Rukajoki, Pirisjoki ja Liesioja.
Järvi on matala ja jääkauden siirtolohkareiden takia paikoin kivinen. Järven rantaviiva on rikkonainen minkä takia niemiä ja lahtia on paljon. Järvessä on paljon saaria, joista monet ovat autiot. Suurimmat saaret ovat Maasalo ja Selkäsalo, jotka ovat mökittömiä, sekä Moisionluoto, Kuurinluoto, Kivisenluoto ja Korpiluoto.
Järvi sijaitsee alueella, jossa kallio on pääasiassa gneissiä. Järven länsi-, luoteis- ja etelärannalla esiintyy myös harmaagraniittia eli tonaliittia. Rukamaalla esiintyy pieninä määrinä myös amfiboliittia, jota voi käyttää kiuaskivenä.
Virkistyskäyttö

Järveä käytetään pääasiassa virkistykseen. Alue on hyvin suosittua loma-asuntoaluetta ja järven ympärillä on satoja loma-asuntoja.
Järvellä kalastetaan runsaasti ja syksyllä myös linnustetaan. Järvestä kalastettavia kalalajeja ovat ainakin ahven, kuha, lahna ja hauki.
Järven pintaa säännöstellään järven kaakkoiskulman Sääkskosken luusuaan rakennetulla pohjapadolla. Jo 1970-luvulla järven vedenlaatu heikkeni ja järvi alkoi rehevöityä. Vuonna 2006 syksyllä pohjapadon rakentaminen pääsi alkuun ja keväällä padon toimintaa vielä säädeltiin. Lopullinen vedenpinnan korkeus on nyt 20 cm korkeampi kuin aiemmin.
Järvi on osa Kymmenen joen ja kymmenen järven melontareittiä, joka alkaa Kauvatsanjoen vesistön latvoilta ja kulkee Suodenniemen ja Jaaran kautta Sääksjärvelle ja vielä alas Puurijärvelle.
Vuonna 2010 järven länsipäähän valmistui Korkeaojan kyläyhdistyksen ideoima lyhyt 14 km melontareitti, jonka varrella on viisi nuotiopaikkaa. Kolmessa pysähdyspaikassa on laavut yöpymistä varten.
Järven kaakkoiskulmassa Kauvatsanjoen luusuan tuntumassa itärannalla sähkölinjan alla sijaitsee erikoinen nähtävyys Kanninkivi. Se on suuri siirtolohkare, joka on hajonnut louhikoksi ja missä louhikon sisällä kulkee pitkä tunneli.
Järven esihistoriaa > Muinainen kraatteri

Jääkausi kuljetti Sääksjärveltä moreenia etelään ja ihmiset löysivät hiekkakuopista muun muassa akaattia ja laavamaisia kivilajeja, joita toimitettiin tutkijoille. Niistä löytyi kovan paineen synnyttämiä shokkilamelleja, kiillesuomuja sekä paineaallon suoraan lasiksi muuttamaa plagioklaasi-nimistä maasälpää. Professori Heikki Papunen määritti 1969 seudulta löytyneet kivet joko tuliperäisen räjähdyksen tai meteoriitin osuman aiheuttamiksi. Vuonna 1973 hän kuitenkin esitti, että kivet olisivat kryptovulkaanisen räjähdyksen synnyttämiä. Teoria oli eräiden tutkijoiden kehittämä vaihtoehtoinen teoria, jonka mukaan maan alle kerääntynyt kaasu voisi aiheuttaa räjähdyksen meteoriitin sijasta. Papunen viittasi tässä kivien kemialliseen koostumukseen, mutta tämä osoitettiin vuonna 1979 kraatterin syntyaikaan paikalla olleen hiekkakiven aiheuttamaksi. Näin meteoriitin isku jäi ainoaksi selittäväksi teoriaksi. Teoria meteoriitin aiheuttamasta iskusta ei heti vakiintunut oikeaksi, sillä kilpaileva teoria maanalaisesta tuliperäisestä toiminnasta sai myös kannatusta.
Vuonna 1992 tehtyjen kairausten analysointi paljasti törmäyksessä ja räjähdyksessä syntyviä kivilajeja, impaktilaavaa, sueviittia ja breksioita noin kilometrin päässä Kiramonkulmalla järven pohjoisrannalla. Näistä löytyi iridiumia, kobolttia, nikkeliä, palladiumia ja kromia. Painovoimamittauksilla alkuperäisen kraatterin halkaisijaksi saatiin noin 5 km. Lisäksi havaittiin kallioperän magneettisuuden muuttuminen. Kraatterin iäksi saatiin 560 miljoonaa vuotta. Gavin Kennyn johtamissa uusissa tutkimuksissa kraatterin iäksi on määritetty 608 miljoonaa vuotta 8 miljoonan vuoden tarkkuudella. Tämä ikä on virherajoissa yhtäpitävä Irmeli Mänttärin vuonna 2004 saaman tuloksen kanssa. Kennyn tutkimuksessa käytettiin osaksi samoja näytteitä, joita voitiin analysoida entistä tarkemmilla välineillä.
Järven esihistoriaa > Järven ikä

Jääkauden aikana järven sijaintipaikka oli mannerjäätikön peitossa. Kun jääkausi päättyi ja mannerjää suli, jäi järven seutu Yoldiameren pinnan alle. Vasta 6 400 vuotta sitten järvi kuroutui irti Litorinamerestä omaksi järvialtaakseen jääkauden jälkeisen maankohoamisen seurauksena.
Järven esihistoriaa > Ihmisten toimintaa

Vuonna 1856 järvenlaskun tekemisestä jätettiin hakemus, jonka jälkeen vedenpintaa on laskettu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 29.10.2022.
Järviwiki: Sääksjärvi, Kokemäki
Suomen kallioperä: Sääksjärven kraateri (Arkistoitu – Internet Archive) – Tämä sisältää törmäyskraattereiden osuuden 3000 vuosimiljoonaa Suomen kallioperää – teoksesta
Melontareittin kartta: Sääksjärvireitti[vanhentunut linkki], Korkeaojan kyläyhdistys
Kokemäenjoen alue (35.1)
Sääksjärvelle on tyypillistä kivikkoiset rannat ja kaislikko.
Dennis Taylor

Dennis Taylor (12. kesäkuuta 1921 Sidcup, Kent – 2. kesäkuuta 1962 Monte Carlo, Monaco) oli brittiläinen F1-kuljettaja.
Formula 1

Taylor osallistui yhteen F1-osakilpailuun kaudella 1959, Britannian GP:hen. Hän kuitenkin karsiutui, eikä päässyt starttaamaan kilpailuun. Hän ajoi F2-luokan autolla aika-ajoissa. Taylor ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa.
| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Sija | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959 | Dennis Taylor (yksityinen Lotus) | Lotus 12 (F2) | Climax S4 | MON | 500 | NED | FRA | GBR DNQ | GER | POR | ITA | USA | NC | 0 |
Formula Junior ja kuolema

Vuonna 1960 Taylor siirtyi ajamaan Formula Junior -sarjaa ja voitti kauden aikana kaksi kilpailua. Hän menehtyi Monte Carlon -osakilpailussa vuonna 1962, kun hän menetti Lola Mk5-Ford -autonsa hallinnan tunnelin ulostuloalueella, osui puuhun ja kimposi aitaan. Taylor sai vakavia vammoja päähän ja kuoli paikan päällä.
Muut sarjat

Taylor ajoi myös 500 cc F3 -luokassa vuosina 1952–1954. Lisäksi hän osallistui vuonna 1957 Le Mansin 24 tunnin ajoon, mutta 7 tunnin ajomatkan jälkeen autoon iski tekninen vika ja hän joutui keskeyttämään.
Pauliina Parhiala

Pauliina Parhiala (o.s Arola, s. 1973 Tampere) on suomalainen pappi, kehitysyhteistyöntekijä ja järjestöjohtaja. Hän on Suomen Lähetysseuran toiminnanjohtaja. Hän tuli Lähetysseuraan Norjan kirkkojen ulkomaanavun maajohtajan tehtävästä Tansaniasta, missä hänen asemapaikkanaan oli Dar es Salaam. Parhiala on aiemmin toiminut muun muassa Luterilaisen maailmanliiton johtajana Jerusalemissa, kansainvälisen humanitaarisen ja kehitysyhteistyöverkoston ACT Alliancen johtajana Genevessä, Kirkon Ulkomaanavun vt. toiminnanjohtajana, Kirkon Ulkomaanavun kansainvälisen työn johtajana ja Lähi-idän aluejohtajana sekä rauhanvälitysjärjestö Crisis Management Initiative ry:n toiminnanjohtajana. Lisäksi hän on työskennellyt tutkijana Helsingin yliopistossa, lehtorina Humanistisessa ammattikorkeakoulussa, projektipäällikkönä Eurooppalainen Suomi ry:ssä ja pääsihteerinä Suomen Nuorisoyhteistyö – Allianssi ry:ssä. Parhiala on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappi.
Parhialalla on ollut lukuisia luottamustoimia suomalaisessa ja kansainvälisessä kansalaistoiminnassa – mukaan lukien puheenjohtajuus Euroopan Nuorisofoorumissa ja varapuheenjohtajuus eurooppalaisten rauhanrakennusjärjestöjen kattojärjestössä EPLO:ssa. Aiemmin hän on ollut myös Luterilaisen maailmanliiton Maailmanpalvelun pysyvän komitean jäsen sekä kehityspoliittisen EU-lobby APRODEV:in, nykyisen ACT Alliance EU:n puheenjohtaja. Hän toiminut myös muun muassa Suomen Setlementtiliitto ry:n ja Nuorten Akatemian hallitusten puheenjohtajana. Parhiala toimii Kirkkojen Maailmanneuvoston diakoniaryhmän puheenjohtajana.
Parhiala on koulutukseltaan filosofian maisteri, teologian maisteri, pappi, opettaja ja työnohjaaja. Hän on suorittanut Executive Masters -tutkinnon Geneven Graduate Institutessa kansainvälisen neuvottelutaidon ohjelmassa. Hän on tohtorikoulutettavana Helsingin yliopistossa ja on naimisissa Keijo Parhialan kanssa. Heillä on kaksi lasta. Parhiala asuu Helsingissä.
Shorty Templeman

Clark "Shorty" Templeman (12. elokuuta 1919 Pueblo, Kalifornia, Yhdysvallat – 24. elokuuta 1962 Marion, Ohio) oli yhdysvaltalainen Formula 1 ja Indianapolis 500 -kuljettaja.
Ura > Indianapolis 500 ja Formula 1

Templeman osallistui viiteen Indianapolis 500 -kilpailuun kausilla 1955, 1958 ja 1960–1962. Hän oli parhaimmillaan neljäs vuoden 1961 kilpailussa.
Templemanin ajamista Indianapolis 500 -kilpailuista vuosien 1950-1960 tulokset laskettiin mukaan Formula 1 -kausiin. Vuonna 1955 hän osallistui kilpailuun Trevis -tallissa ja Kurtis Kraftilla vuosina 1958 sekä 1960. Hän keskeytti jokaisella kerralla eikä saanut yhtään Formula 1:iin mukaan luettavaa pistettä kisoista.
Ura > Muut sarjat

Templeman kilpaili myös AAA- ja USAC-sarjoissa vuosina 1954–1962 ja oli parhaimmillaan toinen vuonna 1961 Syrakusassa ja DuQuoinissa. Templeman kilpaili myös Midget cars -sarjassa voittaen viisi Washington State- ja kolme Oregon Midget -mestaruutta. Hän voitti myös kolme USAC National Midget Seriesin mestaruutta ja kolme Night Before the 500 -mestaruutta Indianapolisissa 1956. Hän kuoli midget car -kilpailussa Ohiossa 1962.
Templeman on valittu vuoden 1984 National Sprint Car Hall of Fameen ja vuoden 1984 National Midget Auto Racing Hall of Fameen.
Esa Härmälä

| Esa Härmälä |
| --- | --- |
 Esa Härmälä SuomiAreena-tapahtumassa vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Esa Yrjö Eemeli Härmälä
Syntynyt: 18. syyskuuta 1954 (ikä 70) Pusula
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  agronomi
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Esa Yrjö Eemeli Härmälä (s. 18. syyskuuta 1954 Pusula) on suomalainen maa- ja metsätalousalan vaikuttaja. Hän toimi 2014-2016 Metsähallituksen toimitusjohtajana. Vuosina 1994–2006 Härmälä oli Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n puheenjohtaja. Puoluekannaltaan hän on keskustalainen.
Ura

Härmälä valmistui agronomiksi vuonna 1982. Hän on toiminut useissa maa- ja metsätalouteen liittyvissä tehtävissä. Vuodet 1984–1987 Härmälä hoiti maatalous-, kalastus- ja elintarvikeasioita Suomen EC-edustustossa Brysselissä.
Taloudellisesti vaikeina vuosina 1991–1993 Härmälä toimi pääministeri Esko Ahon talouspoliittisena erityisavustajana, kun osana Suomen selviytymisstrategiaa päätettiin hakea jäsenyyttä Euroopan unionissa. Aikaisemman kokemuksensa pohjalta Härmälä laitettiin vastuuseen neuvottelujen maatalousosuudesta, joka oli laajin ja taloudellisesti ja poliittisesti haastavin neuvottelujen osa-alue. Tätä tehtävää varten hän siirtyi ulkoasiainministeriöön.
Härmälä toimi vuosina 2002–2006 maailman maataloustuottajajärjestö IFAP:n varapuheenjohtajana. Euroopan maataloustuottajajärjestö COPA:ssa hän vaikutti 1994–2006, joista varapuheenjohtajana vuosina 2005–2006. Vuosina 2002–2006 Härmälä toimi Euroopan metsänomistajajärjestö CEPF:n puheenjohtajana.
Vuosina 2006–2011 Härmälä työskenteli Euroopan lannoiteteollisuusyhdistys EFMA:n toimitusjohtajana Brysselissä. EFMA:n tehtävät liittyivät ennen muuta eurooppalaiseen ympäristö- ja ilmastopolitiikkaan, kauppa- ja energiapolitiikkaan sekä lannoitteiden valmistuksen ja käytön turvallisuuteen. Vuosina 2011–2014 hän työskenteli työ- ja elinkeinoministeriön energiaosaston ylijohtajana. Härmälä valittiin Metsähallituksen toimitusjohtajaksi 2014. Metsähallituksen johtopaikat tulivat 2016 uudelleen täytettäviksi uuden metsähallituslain tultua voimaan. Maa- ja metsätalousministeri Kimmo Tiilikainen (kesk.) ei esittänyt Härmälälle jatkokautta.
Politiikassa Härmälä on toiminut Pusulan ja Nummi-Pusulan kunnanvaltuuston jäsenenä vuosina 1977–1983. Hän oli ehdolla vuoden 2009 eurovaaleissa. Hän keräsi kaikkiaan 21 372 ääntä, mutta ei tullut valituksi.
Agronomiliitto valitsi Härmälän vuoden agronomiksi 1991. Lisäksi hän on väittelytaidon Suomen mestari vuodelta 1995 (Äidinkielen opettajain liitto). Hänellä on kaksi julkaisua maatalousalan kehitysyhteistyöstä (Pellervon taloudellinen tutkimuslaitos).
Yksityiselämä

Härmälä on naimisissa ja hänellä on kolme lasta. Härmälällä on metsätila Paimiossa, ja hän harrastaa metsästystä.
Sotilasarvoltaan Härmälä on kapteeni (2005), ja hänelle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun komentajamerkki.
Suvilahden voimalaitos

| Suvilahden voimalaitos |
| --- | --- |
 Suvilahden voimalaitos, ”Kattilahalli”, vuonna 2013.
Osoite:  Sörnäisten rantatie 20
Sijainti:  Kalasatama, Sörnäinen, Helsinki
Koordinaatit:  60°11′12.96″N, 24°58′12.26″E
Rakennustyöt aloitettu:  1907
Avattu:  1909
Suunnittelija:  Selim A. Lindqvist
Rakennuttaja:  Helsingin kaupunki
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suvilahden voimalaitos on Helsingin Suvilahdessa sijaitseva entinen höyryturbiinivoimalaitos, joka tuotti sähköä Helsingin kaupungin tarpeisiin. Sitä on kutsuttu yhdeksi suomalaisen rakennustaiteen keskeisimmistä monumenteista. Nykyisin rakennus tunnetaan kulttuuri- ja tapahtumakäytössä nimellä Kattilahalli.