Yliopisto
Historiaa

Länsimaisen historian ensimmäisenä yliopistona on joskus pidetty Platonin Akatemiaa. Islamilaisen maailman madrasoja kutsutaan usein yliopistoiksi (esim. Timbuktun yliopisto). Laajalle levinneen käsityksen mukaan mallia Euroopan yliopistoihin otettiin Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamasta Al-Karaouinen yliopistosta, jossa monet eurooppalaiset oppineet kävivät opiskelemassa matematiikkaa ennen kuin arabialaiset numerot ja nolla olivat vielä käytössä Euroopassa. Guinnessin ennätysten kirjan ja myös Unescon mukaan se on maailman vanhin edelleen toimiva yliopisto.  Todellisuudessa Fatima al-Fihri on myyttinen henkilö, joka mainitaan islamilaisessa kirjallisuudessa vasta yli 400 vuotta myöhemmin. Tällöin hänen kerrotaan perustaneen moskeijan eikä yliopistoa. Al-Karaouinen moskeijan yhteyteen syntyi 1000-luvulla islamilainen korkeampi oppilaitos eli madrasa. Se kuitenkin erosi monin tavoin yliopistosta.  Tieteenhistorioitsija Toby E. Huff katsoo, että eurooppalaisen yliopistolaitoksen esikuvana ei missään ollut islamilainen madrasa, vaan kaupunkeihin syntyneet muut korporaatiot, kuten ammatilliset killat. Yliopistoja islamilaisiin maihin alettiin perustaa vasta 1800-luvun loppupuolella. Myös ajatus kristityistä tai juutalaisista islamilaisen madrasan opiskelijoina on historiallisesti mahdoton.
Euroopan yliopistolaitos sellaisena kuin sen tunnemme kuitenkin syntyi 1100-luvulla kolmella taholla: Salernossa (800-luku) Etelä-Italiassa lääketieteen opetuksen järjestäytyessä, Bolognassa (1088) Pohjois-Italiassa lainopin opiskelijoiden yhteenliittymänä sekä Pariisissa (1150) lähinnä jumaluusopin opettajien pyrkiessä vapautumaan kirkollisesta vallasta. Pariisin yliopisto neljine tiedekuntineen muodostui eurooppalaisen yliopistolaitoksen esikuvaksi. Oppilaat jakautuivat kotiseudun mukaan kansakuntiin, nationes (osakunta).
Englannissa ensimmäiset yliopistot olivat Oxfordin (1167) ja Cambridgen (1209) yliopistot. Ensimmäinen saksalainen yliopisto perustettiin Prahaan vuonna 1348. Pohjoismaiden ensimmäisiä yliopistoja olivat Lundin yliopisto, jonka historia alkaa jo vuodesta 1425, mutta joka määritelmällisesti yliopistona perustettiin vasta vuonna 1666, Uppsalan yliopisto (1477), Kööpenhaminan yliopisto (1478), Tarton yliopisto silloisessa Ruotsissa (1632) ja Turun Akatemia (1640).
Berliiniin 1809 perustettu yliopisto (Humboldtin yliopisto) on toiminut esikuvana niin sanotulle sivistysyliopistolle, jonka kantavana voimana on ajatus tieteen sivistävästä merkityksestä ja jolle on ominaista opetuksen ja tieteellisen tutkimuksen yhdistäminen. Englannin ja Skotlannin vanhat yliopistot rakentuvat college-järjestelmälle. Myös Yhdysvaltojen monimuotoinen yliopistolaitos on lähinnä college-tyypin pohjalta syntynyt. Siellä on tavallinen niin sanottu kampusyliopisto, erillinen omalla alueellaan puistoineen ja rakennuksineen sijaitseva yliopistokaupunki.
Naisten yliopistokoulutus tuli yleisesti mahdolliseksi huomattavasti myöhemmin kuin miesten. Suomessa 1850-luvun lopulta naisilla oli vapaa kuunteluoikeus Venäjän yliopistoissa. Helsingissä naisilla oli 1870-luvulta alkaen oikeus anoa erillisoikeutta suorittaa yliopisto-opintoja. Vuonna 1897 he saivat oikeuden liittyä osakuntiin. Oikeuden yliopistossa opiskeluun naiset saivat vasta 1901 ja 1910-luvulla he muodostivat jo 40 % ylioppilaista.
Osassa Eurooppaa yliopistoissa on ollut vanhastaan tapana aloittaa luennot 15 minuuttia yli tasan. Tästä käytännöstä käytetään nimitystä akateeminen vartti. Käytännön kerrotaan syntyneen siitä, että sekä professorit että ylioppilaat saivat ajan kirkonkellon lyönneistä tasatunteina.