stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Lahtinen (jääkiekkoilija)
Tilastot

| Kausi | Sarja | O | M | S | P | R |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1959-1960 | SM-sarja | 4 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| 1960-1961 | SM-sarja | 18 | 3 | 0 | 3 | 0 |
| 1961-1962 | SM-sarja | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 |
| YHT. |  | 27 | 5 | 0 | 5 | 0 |
Erotuomarina 81 SM-peliä, 6 maaottelua, yhdet MM-kisat.
L’amourha

| L’amourha Sielun Veljet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 15. heinäkuuta 1985
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 41.00
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Sielun Veljien muut julkaisut
| Hei soturit 1984 | L’amourha 1985 | Kuka teki huorin 1986 |
L’amourha on Sielun Veljien vuonna 1985 julkaistu kolmas albumi. Se luokitellaan usein yhtyeen läpimurtoalbumiksi. Levyn avausraita Peltirumpu on yksi Sielun Veljien tunnetuimmista kappaleista. Kappale ”On mulla unelma” (1985) joutui Yleisradiossa soittokieltoon sen jälkeen kun se oli esitetty televisiossa itsenäisyyspäivänä Härmärock -lähetyksessä. Kappaleessa rienataan Suomen kansallissymboleja. Albumin tuottajana toimi T. T. Oksala.
Albumin CD-versio sisältää myös LP-versiolle sisältymättömät cover-kappaleet ”Kanoottilaulu” ja ”Toiset on luotuja kulkemaan”.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Sielun Veljet.
A-puoli
Peltirumpu – 3.49 (säv. ja san. Ismo Alanko)
L’Amour – 3.56 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Tiskirätti – 3.57 (säv. Ismo Alanko ja Jukka Orma, san. Ismo Alanko)
Ikävä – 2.53 (säv. ja san. Ismo Alanko ja Jukka Orma)
Talvi – 5.20 (säv. ja san. Ismo Alanko)
B-puoli
On mulla unelma – 4.14 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Josef, Josef – 3.13 (säv. S. Cahn ja S. Chaplin, suom. san. Kauko Käyhkö)
Satujen julma taikayö – 4.48 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Rakkaus raatelee – 4.38 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Laulu – 4.12 (säv. ja san. Ismo Alanko)
Kokoonpano

Ismo Alanko
Jukka Orma
Jouko Hohko
Alf Forsman
Kokoonpano > Muut tekijät

T. T. Oksala – tuottaja ja äänittäjä
Stefan Bremer – kansi
Arvostelut

Soundi (06-07/2005):
Singlet > Peltirumpu

Peltirumpu – 3.49
Discophrenia – 4.24
Kappale 'Discophrenia' on Sielun veljien kansainvälisen nimekkeen L'amourderin levyttämä englanninkielinen kappale. Se on kirjoitettu singlessä muotoon 'Diskofrenia'.
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4
Aiheesta muualla

L´amourha discogs.com -sivustolla
Sielun Veljet
| --- | --- |
Studioalbumit:   Hei soturit  L'amourha  Kuka teki huorin  Suomi – Finland  Softwood Music Under Slow Pillars  Otteita Tuomari Nurmion laulukirjasta 
EP:t:   Lapset  Onnenpyörä 
Livealbumit:   Sielun Veljet  Kansan parissa 1  Kansan parissa 2  Kansan parissa 3  Kansan parissa 4 
Kokoelmat:   Poko klassikot  Myytävänä!  Aina nälkä – Veljien 20 pahinta hittiä 
Musiikkiboksit:  Musta laatikko
Tribuuttialbumit:  Säkenöivää voimaa
DVD:t:  Sielun Veljet DVD
Katso myös:  L'Amourder
Juha-Pekka Laine

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 19. elokuuta 1948
Syntymäpaikka: Savonlinna, Suomi
Kuolinaika: 2. heinäkuuta 2007 (58 vuotta)
Kuolinpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Junioriseurat
: Veiterä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1964–1965 | Veiterä |  |  |
| 1966–1970 | LaPa |  |  |
| 1971–1973 | HIFK | 62 | (36) |
| 1974 | HJK | 21 | (11) |
| 1974–1976 | MVV Maastricht | 41 | (6) |
| 1976–1979 | HJK | 59 | (8) |
| 1980 | KarjU |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 183 | (61) |
Maajoukkue
| 1971–1974 | Suomi U21 | 4 | (3) |
| 1974–1976 | Suomi | 10 | (1) |

Juha-Pekka Laine (19. elokuuta 1948 Savonlinna – 2. heinäkuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Laine oli Lappeenrannan Veiterän kasvatti. Hän nousi seuran edustusjoukkueeseen jo 15-vuotiaana. Laine siirtyi 1. divisioonan Lappeenrannan Pallon joukkueeseen 1966. Hän pelasi Lappeenrannassa kauteen 1970 asti, jona hän viimeisteli peräti 27 maalia. Kauden jälkeen Laine siirtyi mestaruussarjassa pelanneen HIFK:n riveihin. Laine pelasi HIFK:ssa kolme kautta ja siirtyi sitten Helsingin Jalkapalloklubiin kaudeksi 1974. Myöhemmin samana vuonna Laine lähti pelaamaan Alankomaiden pääsarjaan MVV Maastrichtiin. Hän oli Alankomaissa kaksi kautta, minkä jälkeen hän palasi takaisin Helsingin Jalkapalloklubiin. Laine pelasi HJK:ssa 1979 asti ja voitti Suomen mestaruuden 1978. Kaikkiaan hän pelasi Suomessa 120 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Alankomaissa hän pelasi 41 pääsarjatason ottelua ja viimeisteli niissä kuusi maalia.
Laine pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1974–1976 yhteensä 10 (tai 9) maaottelua, joissa hän teki yhden maalin.
Laine oli myös lahjakas jääpallossa, jota hän pelasi maalivahtina. Hän edusti Suomen maajoukkuetta neljässä A-maaottelussa.
La Gomera

La Gomera
| --- | --- |
Sijainti:  28°06′N, 17°08′W Espanja
Saariryhmä:  Kanariansaaret
Korkein kohta:  1 484  m 
Pinta-ala:  369 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  22 622 (2008)
Suurin kaupunki:  San Sebastián de La Gomera
Kieli:  espanja
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
La Gomeran lippu
La Gomeran vaakuna
La Gomera avaruudesta nähtynä
La Gomeran kartta
La Gomera on yksi Kanariansaarista. Se kuuluu Santa Cruz de Tenerifen maakuntaan. La Gomeran väkiluku oli 22 622 vuonna 2008.
La Gomeran pääkaupunki on San Sebastián de La Gomera, jonka lisäksi saarella sijaitsevat Agulon, Alajerón, Hermiguan, Valle Gran Reyn ja Vallehermoson kunnat.
Maantiede

La Gomera on pieni, muodoltaan pyöreä vulkaaninen saari. Saaren halkaisija on noin 22 kilometriä. Saaren maisemia hallitsevat jylhät vuoristot ja vehreät aarniometsät, jotka hehkuvat vasten sinistä Atlanttia. Alueelta löytyy myös laakeripuumetsää, joka on nykyisin erittäin harvinaista. Korkein huippu, Alto de Garajonay, nousee 1 487 metriin.
Kulttuuri

La Gomeran erikoisuus on foneettinen vihellyskieli silbo. Aikoinaan vihellyskieltä käytettiin laaksojen yli kommunikoimiseen. Tämä muinainen tapa elää vieläkin: vihellyskieli on yhä pakollinen oppiaine paikallisissa kouluissa.
Ruokakulttuuri La Gomeralla on melko samanlainen kuin muilla Kanariansaarilla, mutta paikallisia erikoisuuksia ovat miel de palma, palmuhunaja, sekä almogrote-juustolevite.
Matkailu

La Gomera ei ole massaturismikohde: matkailijoiden virta on onnistuttu pitämään suhteellisen matalana matkaajien suunnatessa suuremmille naapurisaarille. Saaren turismi on hyvin erilaista kuin muilla Kanariansaarilla: saari on vehmas ja sen polut sopivat hyvin patikointiin tai maastopyöräilyyn, mutta saaren tummahiekkaiset rannat eivät ole erityisen houkuttelevat uimiseen tai auringonottoon. Saari on suosittu päiväretkikohde naapurisaarella Teneriffalla lomaileville turisteille. Keskellä saarta sijaitseva Garajonayn kansallispuisto on Unescon maailmanperintökohde, ja siellä sijaitsee myös saaren korkein vuorenhuippu. Saarella on myös yksi hyväkuntoinen ja taidolla suunniteltu golfkenttä. Vilkasta yöelämää tai monipuolista ostostarjontaa saarelta ei löydy. Useimmat saaren hotellit ovat keskittyneet Valle Gran Reyn alueelle tai pääkaupunki San Sebastíaniin.
Liikenne

La Gomeran pieni lentokenttä sijaitsee Playa Santiagossa, ja sinne liikennöivät vain paikalliskoneet Teneriffan pohjoiselta kentältä. Teneriffan Los Cristianosista on lauttayhteys La Gomeralle. Lauttamatka taittuu alle tunnissa.
Saarella liikkuu harvakseltaan paikallisbusseja. Kätevimmin paikasta toiseen pääsee autolla tai polkupyörällä. Tiet ovat mutkaisia ja mäkisiä vuoristoteitä.
Galleria

Alto de Garajonay kuvattuna muinaisten guanchien pyhäköstä
Roque de Agando
Metsäpolku Garajonayn kansallispuistossa
Torre del Conde -niminen torni San Sebastiánissa
Valle Gran Rey
Maanviljelyterasseja La Gomeralla
Paikallista Almogrote-juustolevitettä
Aiheesta muualla

La Gomera - Rantapallo
Todo Gomera (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
La Gomera - Kanariansaarten virallinen matkailusivusto[vanhentunut linkki]
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Gomera Wikimedia Commonsissa
Kanariansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Fuerteventura  Gran Canaria  La Gomera  El Hierro  Lanzarote  La Palma  Teneriffa 
Muita saaria:   Alegranza  Graciosa  Los Lobos  Montaña Clara  Roque del Este  Roque del Oeste
Lahden Ahkera

| Lahden Ahkera |
| --- | --- |

Perustettu:  1907
Paikkakunta:   Lahti, Suomi
Värit:           
Lajit:  • paini  • yleisurheilu
Puheenjohtaja:  Ilkka Väänänen
Lahden Ahkera ry on vuonna 1907 perustettu lahtelainen urheiluseura. Seuran lajeja ovat paini ja yleisurheilu. Lahden Ahkeran puheenjohtaja on Ilkka Väänänen.
Yleisurheilu

Lahden Ahkera on yksi Suomen parhaista yleisurheiluseuroista. Se on voittanut SM-kisojen Kalevan malja -palkinnon neljästi; vuonna 2002, 2003, 2005 ja 2023.
Lahden Ahkeran urheilijoista Suomen-mestaruuksia Kalevan kisoissa ovat 2000-luvulla voittaneet keskimatkojen juoksijat Wilson Kirwa (2000–2004), Juha Kukkamo (2001–2005) ja Jonas Hamm (2004–2007), kestävyysjuoksijat Jari Matinlauri (2002–2004), Francis Kirwa (2005), Jussi Utriainen (2006–2008), Hannu Granberg (2016), Ossi Kekki (2016) ja Kristiina Mäki (2015–2017), aitajuoksijat Hanna Korell (2005) ja Ari-Pekka Lattu (2003–2006), pituushyppääjä Noora Pesola (2008–2009) sekä kolmiloikkaaja Janne Harju (2004). Valmennuspäällikkönä yleisurheilun puolella on toiminut Jaakko Erkinheimo.
Vuonna 2009 Ahkera järjesti Lahdessa yleisurheilun veteraanien MM-kilpailut, joihin osallistui yhteensä noin 5 000 veteraaniurheilijaa noin sadasta maasta. Vuonna 2012 seura järjesti Kalevan kisat ja vuonna 2014 viestijuoksun SM-kilpailut.
Paini

Lahden Ahkeran edustajana vapaapainin Suomen-mestaruuden on voittanut Iivari Löfberg (1930). Kreikkalais-roomalaisen painin Suomen-mestaruuksia ovat voittaneet Uuno Vento (1937, 1940) ja Kauko Kiisseli (1943–1944).
Aiheesta muualla

Lahden Ahkeran sivut
Laihianjoen vesistö

| Laihianjoen vesistö  (Suomen päävesistö: 41) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa, Etelä-Pohjanmaa
Vesistöalueen tai valuma−alueen tietoja
Merialue:  Itämeren valuma-alue
Päävesistöalue:  Laihianjoen vesistö (41)
Vesistöjako:  Laihianjoen alaosan alue (41.001), Karkkimalan alue (41.002), Laihian alue (41.003), Kyläinpään alue (41.004), Laihianjoen yläo. v-a (41.005), Tuurinluoman valuma-alue (41.006), Haisuluoman valuma-alue (41.007), Sahanluoman valuma−alue (41.008), Päkinluoman valuma-alue (41.009)
Laskujoki:  Laihianjoki
Laskupaikka:  Vaasa, Eteläinen Kaupunginselkä, Selkämeri 
Koordinaatit:  63°03′04″N, 21°40′41″E
Mittaustietoja
Valuma-alue:  506,49 km²  
Järvisyys:  0,33 % 
Alueen pituus:  50 km  
Alueen leveys:  20 km  
Keskivirtaama:  3,46 m³/s  
 fiJoki laskee Selkämereen Eteläisessä Kaupunginselällä Vaasassa. 
Laihianjoen vesistö (vesistöaluetunnus 41) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Laihianjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 506,49 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,33 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Laihianjoen alaosan alue (41.001)
Karkkimalan alue (41.002)
Päkinluoman valuma-alue (41.009)
Laihian alue (41.003)
Sahanluoman valuma-alue (41.008)
Kyläinpään alue (41.004)
Haisuluoman valuma-alue (41.007)
Tuurinluoman valuma-alue (41.006)
Laihianjoen yläosan valuma-alue (41.005)
Aiheesta muualla

Vesistöennusteet: Laihianjoen vesistö, vesi.fi
Hanna Laiho

Hanna Karoliina Laiho (s. 13. joulukuuta 1975 Lahti) on suomalainen rytminen voimistelija. Aktiiviurallaan hänen seuransa oli Lahden Moderni Voimistelu.
Laihosta tuli ensimmäinen suomalainen rytmisen voimistelun olympiaedustaja, kun hän kilpaili 16-vuotiaana Barcelonan kesäolympialaisissa 1992. Neliottelussa Laiho sijoittui Barcelonassa 25:nneksi pistein 35,95. Välinekohtaisessa kilpailussa hän oli vanteella 26:s, narulla 25:s, keiloilla 32:s ja pallolla 18:s.
Aiheesta muualla

Hanna Laiho – Sports Reference LLC. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pekka Lairola

Pekka Tapani Lairola (7. tammikuuta 1928 Turku – 10. huhtikuuta 2001) oli suomalainen uimari.
Lairola edusti Suomea Rooman 1960 olympialaisissa, joissa hän karsiutui 200 metrin rintauinnin ja 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerissä. EM-kilpailuihin hän osallistui vuonna 1958. Pohjoismaitten mestaruuden hän voitti 200 metrin rintauinnissa ja 4 × 100 metrin sekauintiviestissä vuonna 1957.
Seuratasolla "Pietro" Lairola edusti Turun Uimaseuraa. Hän voitti Suomen mestaruuden 50 metrin radalla 200 metrin rintauinnissa vuosina 1956–1960 sekä 25 metrin radalla 100 metrin rintauinnissa vuosina 1958–1960 ja 1962.
Pekka Lairola pelasi koripalloa SM-sarjassa vuonna 1950 Turun Riennon joukkueessa. Hän oli Turun Uimaseuran puheenjohtaja vuosina 1957–1979. Hän toimi Suomen Uimaliiton johtokunnan jäsenenä vuosina 1962–1972 ja Suomen Olympiayhdistyksen valtuuskunnan jäsenenä vuosina 1969–1973.
Viljo Laine

Viljo Laine
Viljo Erik Laine (9. lokakuuta 1908 Siikainen – 2. maaliskuuta 1977 Karvia) oli Mannerheim-ristin ritari numero 42. Panssarivaunun johtajana Panssaripataljoonassa toiminut Laine nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan Laine oli nimityshetkellä kersantti ja hän työskenteli siviilielämässä autonkuljettajana.
Leslie Laing

| Mitalit> Maa:   Jamaika.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Jamaika.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Jamaika> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 4 × 400 metriä |  |
Leslie Alphonso Laing (19. helmikuuta 1925 Linstead – 7. helmikuuta 2021) oli jamaikalainen yleisurheilija ja olympiavoittaja, joka kilpaili pikajuoksussa. Hän oli mukana Jamaikan kultaa voittaneessa joukkueessa Helsingin 1952 olympialaisissa 4 × 400 metrin viestissä. Neljä vuotta aiemmin Lontoon olympialaisissa hän juoksi viestin loppukilpailussa toisen osuuden, mutta Jamaikan kolmannen osuuden juoksija Arthur Wint loukkaantui ja keskeytti. Henkilökohtaisessa 200 metrin juoksussa Laing sijoittui Lontoossa kuudenneksi ja Helsingissä viidenneksi.
Laiskotellen

| Laiskotellen |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Lasse Mårtenson
Säveltäjä(t):  Lasse Mårtenson
Sanoittaja(t):  Sauvo Puhtila
Euroviisutiedot
Vuosi:  1964
Maa:  Suomi
Kieli:  suomi
Sijoitus:  7.
Pisteet:  9
Muuta:  Kapellimestarina George de Godzinsky
”Laiskotellen” on Lasse Mårtensonin esittämä musiikkikappale, joka edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1964. Kappale on Mårtensonin säveltämä ja Sauvo Puhtilan sanoittama.
Vuoden 1964 Suomen karsinnassa oli ensin postikorttiäänestys, jossa oli kymmenen sävelmää mukana. Alueraadit ja Pohjola-raati valitsivat kuudesta laulusta voittajan.
Kappale sijoittui Kööpenhaminassa järjestetyssä loppukilpailussa seitsemänneksi ja keräsi yhdeksän pistettä. Suomi sai Tanskalta, Norjalta ja Isolta-Britannialta jokaiselta kolme pistettä. Kappaleesta tuli näin Marion Rungin ”Tipi-tiin” ohella siihen asti parhaiten menestynyt Suomen euroviisu.
Laina (nimi)

| Laina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  8. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  8. lokakuuta
Muunnelmia:  Lainukka
Vastineita eri kielissä:  Láidná, ‎Laine
Nimen alkuperä:  sana laina
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laina on suomalainen naisen etunimi.
Laina on 1800-luvulla suomalaisuusaatteen vaikutuksesta syntynyt nimi. Nimestä kuvastuu ajatus lapsesta Jumalan lahjana, mutta siihen samalla sisältyy kasvatusvastuu. Laina tunnetaan myös Virossa.
Nimeä ehdotettiin ristimänimeksi jo 1865 ja se esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882. Suomen almanakassa Laina on ollut vuodesta 1908. Suosituimmillaan nimi oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä.
Vuosina 1964–2019 Laina oli väestötietojärjestelmän mukaan nimenä 10 480 naisella. Suurin osa heistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Tunnettuja Lainoja

Laina Laine (1890–1962), näyttelijä
Laina Rinne (1917–2007), kansakoulunopettaja ja nuortenkirjailija
Laina Vehanen (1893–1989), agronomi ja ylilehtori
Laitilan vaakuna

Laitilan vaakuna
Laitilan vaakuna on Laitilan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa pitäjän kananhoidostaan ja puutyötaidoistaan saamaan kuuluisuuteen.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä hopeinen, kultavaruksinen kukko pidellen oikeassa jalassaan hopeista kovelia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Laitilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. joulukuuta 1960. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta 1961.
Martti Laitinen

Martti Ilmari Laitinen (9. toukokuuta 1929 Helsinki – 7. helmikuuta 2017) oli suomalainen jalkapalloilija.
Tukimiehenä pelannut Laitinen edusti koko uransa ajan Helsingin Ponnistusta vuosina 1947–1958. Ponnistus pelasi mestaruussarjassa ainoastaan kauden 1948, jona Laitinen pelasi 15 ottelua. Hän pelasi myös maajoukkueessa vuosina 1952–1953 kaksi maaottelua.
Jalkapallon lisäksi Laitinen pelasi Ponnistuksessa myös jääpalloa TUL:n mestaruussarjassa, jossa hän voitti hopeaa kaudella 1948.
Taisto Laitinen

Taisto Raikas Laitinen (17. syyskuuta 1933 Viipurin maalaiskunta – 20. joulukuuta 2022 Valkeakoski) oli suomalainen seiväshyppääjä.
Laitinen sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa seiväshypyssä neljänneksitoista. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1963. Samana vuonna hän voitti Etelä-Afrikan mestaruuden.
Laitinen saavutti Kalevan kisoissa hopeaa vuosina 1963 ja 1964. Ennätyksensä 486 cm hän hyppäsi vuonna 1964. Hän edusti seuratasolla Mouhijärven Urheilijoita, Jokelan Kiriä, Hyvinkään Tahkoa ja Valkeakosken Hakaa. Hänen valmentajansa oli Valto Olenius.
Laghouat

| Laghouat الأغواط, al-Aġwāt |
| --- | --- |
 Näkymä Laghouatiin. Etualalla museo.
 Laghouat
 Koordinaatit: 33°48′28″N, 2°51′46″E 
Valtio:  Algeria
Maakunta:  Laghouat
Piirikunta:  Laghouat
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  400 km²
Väkiluku (2018):  210 200
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laghouat (arab. الأغواط‎, al-Aġwāt) on keidaskaupunki ja Laghouatin maakunnan hallinnollinen keskus Algerian Saharan pohjoisosassa. Se sijaitsee Saharan Atlaksen eteläreunalla 415 kilometriä Algerista etelään. Laghouatin kunnassa oli arviolta 210 200 asukasta vuonna 2018.
Maantiede ja ilmasto

Laghouatin kunnan pinta-ala on 400 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sidi Makhloufin, idässä El Assafian, etelässä Bennasser Benchohran ja lännessä Khenegin ja Tadjemoutin kuntiin. Kaupungin itäpuolella on vadi Mzi.
Seudulla vallitsee aavikkoilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 9 ja heinäkuun 33 astetta. Vuotuinen sademäärä on 100–150 millimetriä.
Historia

Keskiajalla syntyneen kaupungin paikallinen nimitys on Laqwāṭ. Seudun kanta-asukkaat ovat arabilaistuneita berbereitä ja entisiä arabipaimentolaisia. Algerian itsenäistymiseen saakka Laghouatissa asui myös juutalaisia. Paikalliset heimot kiistelivät Marokon ja sittemmin Turkin valtapiirien rajalla sijainneen keitaan hallinnasta, kunnes ranskalaiset valtasivat sen verisessä taistelussa vuonna 1852.
Laghouat oli yksi Ranskan Etelä-Algerian sotilaallisista ja hallinnolllisista keskuksista ja 1920-luvulta lähtien tärkeä salafistiliikkeen tukikohta. Se on kasvanut voimakkaasti maan itsenäistymisen jälkeen liikennekeskuksena sekä Saharan öljy- ja kaasuteollisuuden ansiosta. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Hassi R’Melin kaasuntuotantoalue.
Liikenne ja talous

Laghouatin kautta kulkee Algerista etelään johtava maantie RN1, josta haarautuu RN23 Aflouhun. Kaupungin lähellä on Moulay Ahmed Medeghrin lentoasema.
Kaupungissa on elintarvike- ja metalliteollisuutta. Keidasviljely tuottaa taateleita, hedelmiä, vihanneksia ja viljaa. Ympäröivällä maaseudulla harjoitetaan varsinkin karjanhoitoa (lampaita, vuohia, nautoja, kameleita). Laghouatissa toimii vuonna 2001 perustettu Amar Telidjin yliopisto.
Kaupunkikuva ja matkailu

Laghouat tunnetaan yhtenä ”Saharan porteista”, mutta se toimii matkailijoille lähinnä pysähdyspaikkana. Kaupungin vanha osa on rakennettu kahdelle Tizigarine-vuoren pohjoisena jatkeena toimivalle kukkulalle. Eteläisemmällä kukkulalla ovat hallintorakennukset ja sotilasrakennelmia, pohjoiskukkulalla on säilynyt saharalainen perinteinen rakennustyyli. Pohjoiskukkulalla sijaitsee myös katedraali, joka toimii nykyään museona. Muita nähtävyyksiä ovat moskeijat, linnoitus ja kaupungin perustajana pidetyn Sidi Hadj Aissan hautapaikka.
Lahtinen (Tuntematon sotilas)

Yrjö Lahtinen, useimmiten vain Lahtinen, on kuvitteellinen henkilö Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas. Hän on alikersantti, joka kannattaa kommunismia ja agitoi jatkuvasti Suomen sodankäyntiä vastaan, mutta on kuitenkin hyvä ja uskollinen sotilas.
Edvin Laineen vuoden 1955 elokuvassa Tuntematon sotilas Lahtista näyttelee Veikko Sinisalo. Rauni Mollbergin uudemmassa filmatisoinnissa (1985) hahmoa näyttelee Pertti Koivula. Aku Louhimiehen vuonna 2017 valmistuneessa elokuvassa Lahtista näyttelee Joonas Saartamo.
Lahtisen kuvaus Tuntemattomassa sotilaassa

Alikersantti Lahtinen esitellään romaanin ensimmäisen luvun II osassa. Häntä luonnehditaan isokokoiseksi pohjoishämäläiseksi, ja hänen aatemaailmassaan korostuu kommunismi. Ensimmäisessä repliikissään Lahtinen uskoo Saksan aloittavan sodan ja Suomen liittyvän mukaan esimerkkiä seuraten. Lahtisen puheenvuorosta viriää lyhyt väittely hänen ja Hietasen välille. Lahtinen ihailee avoimesti Neuvostoliiton voimaa, kyseenalaistaa Saksan rinnalla käytävän sodan oikeutuksen ja toistelee, kuinka Neuvostoliitossa riittää aseita, ammuksia ja miehiä – jopa naissotilaita. Tarton rauhan rajaa ylitettäessä hän huomauttaa, että ”tästä lähtien ollaan rosvoretkellä”. Kriittisestä asenteestaan huolimatta Lahtinen kuuluu romaanissa keskeisen konekiväärijoukkueen rohkeimpiin miehiin: hänet palkitaan toisen luokan vapaudenmitalilla, kuten Hietanen, Lehto ja Määttäkin.
Lahtisen etunimi tulee romaanissa esiin keskustelussa, jossa Lahtinen on juuri esittänyt evoluutiota myötäilevän käsityksen ihmisen alkuperästä eikä väittelyn osapuolena jälleen oleva Hietanen hyväksy sitä: ”Kuulkka poja! Kuulkka, mitä meijä Yrjö poika puhu. Nys sää vast oikke äläkä päästit.”
Lahtinen kaatuu pataljoona Sarastielle määrätyn vastaiskutehtävän aikana kuljettaessaan yksin konekivääriä pois metsäniemekkeestä, josta muut ovat alkaneet vetäytyä. Ennen kaatumistaan Lahtinen on käskenyt luovuttaa konekivääriahkion haavoittuneen kuljettamista varten.