stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikkalaiset
Identiteetti

Kreikkalaisista on eri aikoina käytetty useita eri nimiä, mutta ne eivät ole koskaan merkinneet ainoastaan jonkin kreikkalaisen valtion kansalaisia eikä niiden merkitys ole täysin määräytynyt kansalaisuuden mukaan. Länsimaissa "kreikkalaisilla" on vanhastaan tarkoitettu kaikkia kreikan kielen eri muotojen, yhtä lailla mykeneläisen, bysanttilaisen kuin nykykreikankin puhujia. Bysanttilaisen ajan kreikkalaiset käyttivät itsestään nimeä Romioi ja pitivät itseään Rooman poliittisina perillisinä, mutta viimeistään 1100-luvulla kasvava joukko oppineita alkoi pitää itseään myös antiikin Kreikan perillisinä, joskin monille kreikan kieltä puhuville "hellene" yhä merkitsi pakanaa. Vähän ennen Konstantinopolin kukistumista Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI muistutti sotilaitaan siitä, että he olivat kreikkalaisten ja roomalaisten jälkeläisiä.
Ennen nykyisen Kreikan valtion perustamista kreikkalaiset valistusajan oppineet, erityisesti Rígas Feraíos (Rígas Velestinlís), olivat korostaneet yhteyttä antiikin ja nykyisten kreikkalaisten välillä. Teoksessaan Néa Politikí Dioíkisis (”Uusi valtiomuoto”) hän sanoi maansa asukkaita ”kreikkalaisten jälkeläisiksi”. Nykyinen Kreikan valtio itsenäistyi Osmanien valta­kunnasta vuonna 1829, mutta siihen kuului aluksi vain pieni osan kreikkalaisten historiallisesta kotimaasta, lähinnä Peloponnesos. Laaja kreikkalaisten diaspora ja kauppiasluokka oli tärkeässä asemassa välittäessään maahan läntisen romanttisen nationalismin ja filhellenismin aatteet, jotka yhdessä Bysantin viimeisten vuosisatojen aikana kehittyneen hellenismin käsitteen kanssa muodosti perustan diafotismokselle ja nykyiselle hellenismin käsitteelle.
Nykyiset kreikkalaiset ovat kansa etnisen ryhmän merkityksessä, mikä merkitsee yhteistä kreikkalaista kulttuuria ja kreikkaa äidin­kielenä, ei niinkään rotua, uskontoa tai tietyn valtion kansalaisuutta. Vanhalla ja keski­ajalla sekä jossakin määrin nykyäänkin tässä yhteydessä käytetään nimitystä genos, joskin tähän käsitteeseen sisältyy myös ajatus yhteisistä esi­vanhemmista.
Identiteetti > Nimet

Eri aikoina kreikkalaisista on käytetty monia nimityksiä, joista kreikkalaisten ohella tunnetuimpia ovat olleet helleenit, vanhimpina myös akhaialaiset ja danaolaiset sekä varsinkin bysanttilaisella ja osmanien aikana romaioi, joka kuitenkin alkujaan tarkoittaa roomalaisia.
Identiteetti > Nimet > Akhaialaiset

Homeros käyttää Iliaassa kaikista kreikkalaisista nimityksiä akhaialaiset tai akhaijit (m.kreik. Ἀχαιοί) ja danaolaiset (m.kreik. Δαναοί). Nämä nimitykset ovat toden­näköisesti tarkoittaneet alun perin mykeneläis­kauden kreikkalaisia. Nimet Akhaioi ja Danaoi ovat ilmeisesti esidoorilaisia ja viittaavat heimoihin, joiden asuma-alueeksi doorilaisen vaelluksen jälkeen jäi vain myöhemmin Akhaiana tunnettu alue. Klassisena kautena näiden oletettiin tarkoittavan aiolialaisten murteiden puhujia, jotka asuivat pääasiassa Thessaliassa, Boiotiassa ja Lesboksella.
Akhaialaisten alkuperästä on monia kiistan­alaisia teorioita. Erään käsityksen mukaan akhaialaiset olivat yksi niistä vaalea­verisistä heimoista, jotka rauta­kauden alussa, noin 1300 eaa., vaelsivat Alppien yli Etelä-Eurooppaan. Toisen teorian mukaan akhaialaisilla olisi alkujaan tarkoitettu Peloponnesoksen doorilaisia. Näitä teorioita eivät ole hyväksyneet tutkijat, jotka ovat kieli­tieteellisillä perusteilla päätelleet akhaialaisten olleen mannermaan esi­doorilaisia kreikkalaisia. On myös esitetty, että akhaialaiset olisivat olleet muinainen kansa, joka ennen vuotta 2000 eaa. vaelsi Vähästä-Aasiasta Thessaliaan. Eräissä heettiläisissä teksteissä mainitaan lännessä asunut kansa nimeltä Ahhiyava eli Ahhiya. Egyptiläisissä lähteissä mainitaan Ekwesh yhtenä merikansoista, jotka hyökkäsivät Egyptiin Merenptahin aikana (1213-1203 eaa.); mahdollisesti kyseessä olivat akhaialaiset.
Identiteetti > Nimet > Danaolaiset

Homeroksen Iliaassa Troijaa vastaan sotivista kreikkalaista käytetään myös nimiä danaolaiset (danaoi) ja argolaiset (argeijit). Kreikkalaisessa mytologiassa egyptiläis­syntyinen Danaos oli Argoksen perustaja. Hänen tyttärensä, danaidit, joutuivat Tartaroksessa rangaistukseksi aviomiestensä, Aigyptoksen poikien murhasta ammentamaan vettä ruukuilla, joiden pohjassa oli reikä. Sisyfoksen tavoin myytti viittaa siis tehtävään, jota ei voida koskaan suorittaa loppuun, ja nimi on johdettavassa indo­eurooppalaisen kantakielen jokea tarkoittavasta sanasta *danu. Siitä, keitä danaolaisilla alun perin tarkoitettiin, ei ole tyydyttävää teoriaa. Jotkut tutkijat ovat yhdistäneet danaolaiset Denyeniin, yhteen ryhmään meri­kansoista, jotka hyökkäsivät Egyptiin Ramses III:n aikana (1187-1156 eaa.). Heidät mainitaan egyptiläisen Medinet Habun temppelin piirto­kirjoituksissa yhdessä Weshesh-nimisen heimon kanssa, joka saattaa tarkoittaa akhailalaisia. Denyen viittaa ilmeisesti Adanan kaupungin asukkaisiin Kilikiassa. Kilikian Tarsoksesta on löydetty saman­kaltaista keramiikkaa kuin Mykenestä, ja on mahdollista, että mykeneläisen kulttuurin tuhoutuessa sinne siirtyi joukko pakolaisia. Näistä Kilikian asukkaista käytettiin ilmeisesti nimeä Dananiyim, joka on samaa alku­perää kuin danaolaiset, joiden mainitaan hyökänneen Egyptiin vuonna 1191 eaa. yhdessä quaouashien eli wesheshien kanssa, jotka lienevät akhaialaisia. Muodossa Danuna nimi esiintyy myös heettiläisissä teksteissä, ja sama nimi mainitaan Amarna-kirjeissä. On myös mahdollista, että nimi Danaoi on esi­kreikkalainen. Danaja-niminen maa ja siellä sijaitseva kaupunki Mukana (toden­näköisesti Mykene) mainitaan egyptiläisissä Amenhotep III:n (1390-1352 eaa.) ja Thutmosis III:n aikaisissa teksteissä (1437 eaa.)
Identiteetti > Nimet > Helleenit

Homeros manitsee ”helleenit” yhtenä Peleuksen valtakunnassa asuneista heimosta. Heidän asuinalueensa, josta käytettiin nimitystä Hellas, sijaitsi mahdollisesti Sperkheios-joen laaksossa Thessaliassa. Paroslaisen kronikan mukaan Fthia oli helleenien kotimaa, ja heidän mukaansa tämä nimi annettiin koko kansalle, joita aikaisemmin oli kutsuttu kreikkalaisiksi. Kreikkalaisessa mytologiassa Hellen oli helleenien kanta­isä, jonka vanhemmat, Pyrrha ja Deukalion, olivat ainoina selvinneet hengissä vedenpaisumuksessa. Myytti on toden­näköisesti keksitty siinä vaiheessa, kun kreikkalaiset heimot alkoivat eriytyä toisistaan eri puolille Kreikkaa, ja ilmentää heidän yhteistä alkuperäänsä. Aristoteles käytti nimeä Hellas eräästä alueesta Epeiroksessa Dodonan ja Akheloos-joen välillä, missä Deukalionin tulvan väitettiin tapahtuneen. Aluetta asuivat sellit ja kreikkalaiset, joita myöhemmin alettiin nimittää helleeneiksi. Sellit olivat Dodonan Zeuksen pappeja, ja nimi merkitsee toden­näköisesti ”uhraajia”, sillä se muistuttaa gootin kielen uhria tai lahjaa tarkoittavaa sanaa saljan.
Helleenit -nimen etymo­logiaa ei ole tyydyttävästi selvitetty. Joiden­kuiden tutkijoiden mukaan nimi Selli (Selloi) muuttui muotoon Sellanes sekä edelleen Hellanes ja lopulta Hellenes. Nimeä on myös verrattu kreikan sanaan helios ja latinan sanaan sol, jotka merkitsevät aurinkoa. Tämä selitys kuitenkin kytkee helleenit -nimen Epeiroksen doorilaisiin, ja sen yhteys roomalaisten käyttämään nimeen graecus -nimeen on epävarma. Nimi hellenes on ilmeisesti vanhempi, ja sitä toden­näköisesti käyttivät ne kreikkalaiset, jotka perustivat amfiktyoni­liiton, kreikkalaisten heimojen liiton, jonka tehtävänä oli suojella Delfoin Apollonin temppeliä ja Lokriissa Thermopylain läheisyydessä sijainnutta Demeterin temppeliä. Perimätiedon mukaan sen perusti Hellenin veli Amfiktyon jonkin aikaa Troijan sodan jälkeen.
Identiteetti > Nimet > Kreikkalaiset

Hesiodoksen runoelmassa Naisten luettelo Graikos (lat. Graecus) mainitaan Zeuksen ja Pandora II:n poikana. Pandora II mainittu oli Hellenin, helleenien kantaisän sisar. Hellen oli Deukalionin poika, joka hallitsi Fthiassa ja Keski-Kreikassa. Paroslainen kronikka mainitsee, että kun Deukalion tuli Fthian kuninkaaksi, kansaa, josta aiemmin oli käytetty nimitystä Graikoi (m.kreik. Γραικοί), alettiin nimittää helleeneiksi. Aristoteleen mukaan helleenit olivat sukua Grai-kansalle. Tämä oli illyrialaisten käyttämä nimitys eräästä Epeiroksessa asuneesta doorilaisesta heimosta. Aristoteles väitti myös, että suuren tulvan oli täytynyt tapahtua Dodonan seudulla, jossa sellit asuivat. Kreikkalaisen perimä-tiedon mukaan on kuitenkin uskottavampaa, että kreikkalaisilla tarkoitettiin alun perin Keski-Kreikan asukkaita. Erään nyky­aikaisen teorian mukaan nimi Graecos (lat. Graeci) johtuu Boiotiassa sijainneesta Graian kaupungista. Graialaiset siirtolaiset osallistuivat Kymen kaupungin perustamiseen Italiassa noin 900 eaa., ja tämän kaupungin asukkaista käytettiin nimeä Graikes (lat. Graeces). Kun roomalaiset kohtasivat heidät, he alkoivat käyttää tätä nimeä (Graeci) ensin Etelä-Italian kreikkalaisten siirto­kuntien asukkaista ja myöhemmin kaikista kreikkalaisista.. Kreikassa graia (m.kreik. γραία) merkitsee ”vanhaa naista” ja johtuu indoeurooppalaisen kanta­kielen sanasta *gere, ”tulla vanhaksi”.. Latinalaiseen nimeen graeci pohjautuvat Kreikkaa ja kreikkalaisia tarkoittavat nimet useimmissa eurooppa­laisissa kielissä, myös suomessa.
Identiteetti > Nimet > Junani ja Jaavan

Lähi-idässä kreikkalaiset on vanhastaan tunnettu joonialaisiin viittavilla nimillä. Sen jälkeen kun Persia 500-luvulla eaa. valloitti Vähän-Aasian länsi­rannikon joonialaiset kaupunki­valtiot, persialaiset alkoivat käyttää kaikista kreikkalaisista nimeä Yauna. Persian vaikutuksesta nimi levisi moniin muihin kieliin, ja siitä johtuu myös sanskritinkielinen nimi Yavana, joka esiintyy vanhoissa sanskritin­kielisissä teksteissä Pāṇinin kieli­opista lähtien. Nykyäänkin nimi on käytössä persian, arabian, azerbaidžanin, turkin, hindin, indonesian ja malaijin kielissä.
Samaa alkuperää on myös kreikkalaisten heprealainen, Raamatussakin esiintyvä nimi Javan. Raamatun Kansojen taulun mukaan Jaavan oli Jaafetin poika, josta kreikkalaisten katsottiin polveutuvan. Nimi esiintyy erinäisiä kertoja myös profeettojen kirjoissa, joissa sillä viitataan kaukaisiin meren saariin, sekä makkabealais­kirjoissa, joissa sillä tarkoitetaan ennen kaikkea Aleksanteri Suuren jälkeen Lähi-itää hallinneisiin seleukideihin. Nykyisessä Israelissakin Kreikasta käytetään nimeä Yavan.
Kreikan nykyinen kiinan­kielinen nimi on Xilà (希臘), joka johtuu nimestä Hellas, mutta aikaisemmin Kiinassa tunnetaan myös nimi Dayuan (大宛), joka toden­näköisesti on sekin muunnos nimestä Yunan. Sillä lienee tarkoitettu alun perin kreikkalaisten siirtolaisten jälkeläisiä, jotka Aleksanteri Suuren jälkeen asuivat seleukidien kreikkalaisessa valtakunnassa, sekä kreikkalais-baktrialaisia. On oletettu, että nimi Yuan olisi ollut yksinkertaisesti kiinalainen muoto joonialaisiin viittaavasta nimestä Yunan, jolloin Dàyuan merkitsisi "Suurta Yuania" tai "suuria joonialaisia."
Identiteetti > Nimet > Romioi

Kristinuskon vaikutuksesta termi helleenit sai vähitellen uuden merkityksen: se alkoi tarkoittaa pakanoita kristittyjen vasta­kohtana. Bysanttilaisena ja vielä pitkään osmanien aikana kreikkalaiset käyttivät itsestään tavallisimmin mimityksiä Rhomaioi (yksikössä Rhomaios) tai Romioi (yksikössä Romios). Molemmat nimet tarkoittavat alkujaan Rooman kaupungin asukkaita, mutta kun laajentunut Rooman valtakunta myönsi kansalais-oikeudet valloittamiensa alueiden asukkaille, muun muassa kreikkalaisille, niillä alettiin tarkoittaa kaikkia valtakunnan asukkaita, ei ainoastaan latinalaisia. Tämä prosessi huipentui vuonna 212, kun keisari Caracalla myönsi Constitutio Antoniniana -nimisellä asetuksella kansalaisoikeudet valtakunnan kaikille vapaille miehille.
Nimi Rhomaios tulikin tarkoittamaan kaikkia Itä-Rooman kreikankielisiä asukkaita. Sitä käytetään Kreikassa jonkin verran vielä nykyäänkin.
Tällä ulkopuolisilta (roomalaisilta) lainatulla nimellä oli alkujaan enemmänkin poliittinen kuin kansallinen merkitys, mikä liittyi Rooman universaalisuutta tavoitelleeseen ideologiaan, jonka mukaan sen olisi pitänyt yhdistää maailman kaikki kansat yhden oikean Jumalan alaisuuteen. Aina 600-luvun alkuun saakka, jolloin valtakunta vielä käsitti laajoja alueita ja monia kansoja, termi "roomalainen" viittaisi aina kansalaisuuteen eikä synty­perään. Eri kansallisuuksia voitiin kutsua omilla nimityksillään tai paikan­nimien mukaan sen selventämiseksi, että tarkoitettiin alkuperää eikä kansallisuutta, ja sen vuoksi historioitsija Procopius kutsui bysanttilaisia mieluiten "kreikkalaistuneiksi roomalaisiksi."
Kuitenkin jo bysanttilaisen ajan loppupuolella sana Hellenes vähitellen menetti tämän välillä saamansa uskonnollisen merkityksen, ja valtakunnan kristityt kreikankieliset asukkaat alkoivat käyttää sitä itsestäänkin. Sen ohella käytettiin kuitenkin vielä osmanien valtakaudellakin nimitystä Romaioi, joka paikoitellen varsinkin Kreikan maaseudulla pysyi käytössä pitkälti 1900-luvulle saakka.
Identiteetti > Nykyiset ja antiikin kreikkalaiset

Ilmeisin yhdysside nykyisten ja antiikin kreikkalaisten välillä on kreikan kieli. Sen kehitystä voidaan seurata jo 1300-luvulta eaa., pidemmältä ajalta kuin mitään muuta nykyisin puhuttua kieltä,, joskin sen kirjallinen käyttö välillä lakkasi Kreikan pimeiden vuosisatojen ajaksi (1000-luvulta 700-luvulle eaa.). Jatkuvan kirjallisen perinteen pitkä-ikäisyydessä se on nykykielistä verrattavissa vain kiinaan. Aikojen kuluessa kieli on tosin suuresti muuttunut, mutta klassisen ja nykykreikan välillä ei ole yhtä jyrkkää eroa kuin esimerkiksi latinan ja nykyisten romaanisten kielten välillä. Antiikin aikainen kreikka ei ole nykyisille kreikkalaisille vieras kieli samassa mielessä kuin esimerkiksi jo anglosaksi on nykyisille englantilaisille.
Alusta lähtien kreikkalaisuus merkitsi lähinnä yhteistä kulttuuria, ja siinä mielessä kreikkalaisen identiteetin jatkuvuus on paljon ilmeisempää kuin demografiselta kannalta. Itä-Rooman valtakunnan loppuaikoina esimerkiksi Joonian alueella ja Konstantinopolissa oppineiden keskuudessa heräsi laaja antiikin aikaisen kielen, filosofian ja kirjallisuuden harrastus, joka sai ajan kreikkalaiset entistä selvemmin kokemaan itsensä antiikin kreikkalaisten perillisiksi. Kansallisesta jatkuvuudesta huolimatta kreikkalaisten kokemat kulttuuriset muutokset ovat kiistattomia. Samaan aikaan kreikan kieli ja kreikkalaiset aakkoset ovat kuitenkin koko ajan pysyneet käytössä, ja tietyt arvot, kulttuuriset perinteet, tavat sekä käsitys uskonnollisesta ja kulttuurisesta erosta kreikkalaisten ja muiden välillä on säilynyt poliittisista ja yhteis­kunnallisista muutoksista huolimatta yli kahden vuosi­tuhannen ajan. Tätä ilmentää sekin, että 1100-luvun historioitsija Anna Komnena käytti antiikin kreikkalaisten tavoin sanaa barbaarit tarkoittamaan muita kuin kreikan kielen puhujia.
Väestökehitys

Nykyisin kreikkalaiset muodostavat Kreikan tasavallan valtaväestön. Heitä on 93 % maan asukkaista.. Myös Kyproksessa heitä on 78 % saaren väestöstä, jos saaren valloitettuun osaan asettuneita turkkilaisia ei oteta huomioon. Kreikassa väestön kasvu ei yleensä ole ollut kovin voimakasta, mutta se on ollut jatkuvaa maassa vuonna 1828 toimeen­pannusta ensimmäisestä väestön­laskennasta saakka. Suuri osa väestön kasvusta valtion perustamisesta on aiheutunut sen alueen laajenemisesta sekä Kreikan ja Turkin välillä vuonna 1923 toteutusta väestön­vaihdossa, jonka yhteydessä maahan muutti 1,5 miljoonaa kreikkalaista pakolaista. Noin 80 % Kreikan väestöstä asuu kaupungeissa ja noin 28 % on keskittynyt Ateenaan.
Kyproksen kreikkalaisväestöstä merkittävä osa on muuttanut maasta, suuri osa heistä englannin­kielisiin maihin aikana, jolloin saari kuului Brittiläiseen imperiumiin. Uusi muutto­aalto seurasi turkkilaisten suorittaman Kyproksen miehityksen jälkeen vuosina 1974-1977, jolloin saaren väestö väheni maasta­muuton, sodan ja syntyvyyden laskun seurauksena kolmen vuoden ajan. Sen jälkeen kun kolmasosa saaren kreikkalais­väestöstä oli vuonna 1974 joutunut etnisen puhdistuksen kohteeksi, suuri joukko kyproksen­kreikkalaisia muutti myös Lähi-itään, mistä aiheutunut väestön väheneminen päättyi vasta 1990-luvulla. Nykyisin yli kaksi kolmasosaa Kyproksen kreikkalaisista asuu kaupungeissa.
Albaniassa on noin 105 000 hengen kreikkalainen vähemmistö Turkin kreikkalais­väestö, joka vielä vuoden 1923 väestön­vaihdon jälkeenkin oli yli 200 000 henkeä, on nyttemmin vähentynyt muutamaan tuhanteen, mihin ovat vaikuttaneet Istanbulin kreikkalaisten vaino 1955 sekä muut valtion tukemat väkivaltaisuudet ja syrjintä. Täten Vähässä-Aasiassa kolmi­tuhat­vuotisesta kreikkalais­asutuksesta on enää rippeet jäljellä.
Pienempiä kreikkalaisia vähemmistöjä on myös muissa Balkanin maissa, Libanonissa ja Mustanmeren maissa, varsinkin Georgiassa, jäänteenä ennen 1800-luvulla alkaneesta kreikkalaisten diasporasta.
Väestökehitys > Diaspora

Kreikan ja Kyproksen ulkopuolella asuvien kreikkalaisten lukumäärää on vaikea selvittää. Saatavissa olevien väestön­laskenta­tietojen mukaan heitä asuu Kreikan ja Kyproksen ulkopuolella noin kolme miljoonaa, mutta SAE – World Council of Hellenes Abroad -järjestön mukaan heitä olisi jopa seitsemän miljoonaa. Sorbonnen yliopiston professori Geórgios Prevelákisin mukaan luku olisi hieman alle viisi miljoonaa. Sulautuminen paikalliseen väestöön, seka-avioliitot ja kreikan kielen vaikutuksen häviäminen vaikuttavat siihen, missä määrin maasta muuttaneiden jälkeläiset enää pitävät itseään kreikkalaisina. Erityisen paljon heitä asuu nykyään Lontoossa, New Yorkissa, Melbournessa ja Torontossa. Vuonna 2010 Kreikan parlamentti sääti lain, jonka mukaan diasporasta Kreikkaan palanneet kreikkalaiset saavat äänestää Kreikan vaaleissa, mutta tämä laki kumottiin vuoden 2014 alussa.
Väestökehitys > Diaspora > Antiikin aikana

Antiikin aikana kreikkalaisten heimojen kaupallinen toiminta ja siirtokuntien perustaminen levittivät kreikkalaisen kulttuurin, uskonnon ja kreikan kielen laajalle Välimeren ja Mustanmeren rannoille, erityisesti Sisiliaan ja Etelä-Italiaan, jotka tulivatkin tunnetuiksi nimellä Magna Graecia, Espanjaan, Etelä-Ranskaan ja Mustanmeren rannikolle. Aleksanteri Suuren ja hänen seuraajiensa aikana seleukidien valtakuntaan, Intiaan ja Egyptiin muodostui kreikkalainen ja kreikkalaistuva hallitseva yläluokka. Hellenististä kautta voidaan pitää kreikkalaisen siirtokunta-asutuksen uutena aaltona, jossa kreikkalaiset levittäytyivät laajalle Aasiaan ja paikoitellen Pohjois-Afrikkaankin. Rooman valtakunnan aikana ihmisten entistä vapaampi liikkuvuus levitti kreikkalaiset eri puolelle valtakuntaa. Kreikasta, ei niinkään latinasta, tulikin valtakunnan itäosien lingua franca. Etelä-Italian nykyiset grikonkieliset kreikkalaiset, joita on noin 60 000 henkeä, lienevät jäännös Italian muinaisesta kreikkalais­asutuksesta.
Väestökehitys > Diaspora > Nykyaikana

Kreikan itsenäisyyssodan aikana ja sen jälkeen diasporan kreikkalaiset vaikuttivat merkittävästi uuden valtion syntyyn, sen toiminnan rahoittamiseen ja tunnettuuteen ulkomailla. Kreikkalaisilla kauppias­suvuilla oli jo yhteyksiä muihin maihin, ja levottomuuksien aikana monet heistä asettuivat asumaan eri puolille Välimeren rannikkoja, varsinkin Ranskan Marseilleen, Italian Livornoon ja Egyptin Aleksandriaan. Heitä asettui myös Venäjälle, varsinkin Odessaan ja Pietariin, sekä Britanniaan, varsinkin Lontooseen ja Liverpooliin, jossa monet heistä harjoittivat tekstiilien ja viljan kauppaa. Kaupan­käyntiin osallistui usein koko perhe, ja kreikkalaiset perustivat kouluja, joissa opetettiin kreikan kieltä ja orto­doksista uskontoa.
Kun markkinat muuttuivat ja kehittyivät, jotkut kreikkalaiset suvut laajensivat liiketoimintaansa ja ryhtyivät laivanvarustajiksi, joita rahoitti paikallinen kreikkalais­väestö, varsinkin Rallin ja Vaglianon suvut. Taloudellisen menestyksensä myötä kreikkalaiset levittäytyivät edelleen Lähi-itään, Pohjois-Afrikkaan, Intiaan ja Yhdysvaltoihin.
Monet kreikkalaiset jättivät 1900-luvulla kotimaansa taloudellisista syistä. Varsinkin toisen maailman­sodan, Kreikan sisällis­sodan (1946-1949) ja Kyproksen miehityksen (1974) jälkeen Kreikasta ja Kyproksesta suuntautui laaja muuttoliike etenkin Yhdys­valtoihin, Isoon-Britanniaan, Australiaan, Kanadaan, Saksaan ja Etelä-Afrikkaan. Vaikka virallisia tietoja on niukasti saatavissa, on ilmeistä, että muutto­liike vilkastui jälleen 2010-luvulla Kreikan talouskriisin vuoksi. Saksan virallisen tilaston mukaan vuonna 2011 Saksaan muutti 23 800 kreikkalaista, selvästi enemmän kuin edellisenä vuonna.
Kulttuuri

Kreikan kulttuuri on kehittynyt tuhansien vuosien kuluessa mykeneläis-ajasta lähtien. Sen kehitys jatkui klassisena, roomalaisena ja bysanttilaisena aikana. Kristinusko muutti sen luonnetta suuresti, mutta toisaalta kreikkalainen kulttuuri vaikutti merkittävästi kristinuskoon. Osmanien valtakunnan alaisuudessa kreikkalaisten oli useiden vuosi­satojen ajan kärsittävä monia koettelemuksia, jotka huipentuivat 1900-luvulla kansan­murhaan, mutta toisaalta kulttuurien välinen vuorovaikutus rikastutti molempia. Nimellä diafotismos tunnettu nyky­kreikkalaisen valistus­liike on elvyttänyt kreikkalaista kulttuuria ja luonut antiikkisten ja keski­aikaisten ainesten synteesin, joka nykyisin on sille hyvin luonteen­omainen.
Kulttuuri > Kieli

Useimmat kreikkalaiset puhuvat kreikan kieltä, joka muodostaa oman haaransa indo­eurooppalaisessa kieli­kunnassa. Maailman kaikkiin muihin kieliin verrattuna sen historia tunnetaan kirjallisista lähteistä poikkeuksen pitkältä ajalta, sillä sen eri muotoja on käytetty kirja­kielenä yhtä­jaksoisesti jo yli 2500 vuotta. Sillä on kirjoitettu useita kaikkien aikojen merkittävimpiin kuuluneita teoksia kuten Homeroksen eepokset, Eukleideen Alkeet ja Uusi testamentti.
Kulttuuri > Uskonto

Antiikin Kreikan uskonto oli polyteistinen. Tärkeimpiä jumalia olivat olympolaiset jumalat, joista pääjumalan asemassa oli Zeus. Vaikka tämä uskonto sinänsä on kauan sitten hävinnyt, se on jättänyt jälkeensä rikkaan jumalais­taruston, jolla myöhempinäkin aikoina on ollut suuri vaikutus kuvataiteisiin ja kirjallisuuteen.
Useimmat nykyiset kreikkalaiset ovat kristittyjä ja kuuluvat ortodoksiseen kirkkoon (joko Kreikan ortodoksiseen kirkkoon, Kreetan ortodoksiseen kirkkoon tai suoraan ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen). Ensimmäisinä vuosisatoina Jeesuksen ajan jälkeen Uusi testamentti kirjoitettiin sen aikaisella kreikan kielen muodolla, jota sanotaan koinee-kreikaksi ja jota Kreikan ortodoksinen kirkko edelleen käyttää liturgisena kielenä. Myös useimmat varhaiskristityt ja kirkkoisät olivat kreikankielisiä.
Jonkin verran kreikkalaisia kuuluu muihinkin kristillisiin kirkkokuntiin kuten katoliseen kirkkoon, Kreikan evankeliseen kirkkoon ja helluntailaisiin. Muiden uskontojen tunnustajia ovat Kreikan juutalaiset ja muslimit. Helleenisellä polyteistisellä rekonstruktionismilla on nykyisin noin 2 000 kannattajaa.
Nykyisin useimmat kreikankieliset muslimit asuvat Kreikan ulkopuolella. Libanonissa ja Syyriassa asuu sekä kristittyjä että islamilaisia kreikan kielen puhujia, kun taas Pontoksen alueella Turkissa on yhä suurehko kreikkalais­väestö, joka uskontonsa vuoksi sai jäädä alueelle Kreikan ja Turkin väestön­vaihdossa.