stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suorakulmainen kolmio
Laskukaavoja > Ympäri piirretty ympyrä

Thaleen lause sanoo, että puoliympyrän sisältämä kehäkulma on suora kulma. Sen seurauksena kolmio, jonka yksi sivu on ympyrän halkaisijalla ja sen vastainen kärki ympyrän kehällä, on suorakulmainen kolmio. Tämän ympyrän säde on
Ympyrän keskipiste sijaitsee siis hypotenuusan keskipisteessä. Jos kolmio tämän lisäksi tasakylkinen, tulee säteeksi
Ruutupaperilla

Tietynkokoiselle neliöruudutetulle paperille voidaan yleensä piirtää useitakin sellaisia suorakulmaisia kolmioita, joiden kärkipisteet osuvat viivojen risteyskohtiin. Kuten yllä on todettu, suorakulmaisen kolmion hypotenuusan pituutta c vastaava korkeus h saadaan kateettien pituuksien a ja b avulla:
Kun tässä esim. a = 3, b = 4 ja c = 5, saadaan h = 2,4. Piirtämisen helpottamiseksi tämä voidaan kertoa viidellä, jolloin korkeudeksi saadaan 12. Suurennetun kolmion kärkipisteet voidaan nyt asettaa esim. koordinaattipisteisiin (0, 0), (9, 12) ja 
 (25, 0).
Pythagoraan lauseen havainnollistus. Pythagoraan yhtälössä lauseke a2 esitetään sinisen neliön alana, b2 punaisen ja c2 violetin neliön alana.
Kateettien a ja b projektiot hypotenuusalla c ovat vastaavasti n ja m.
Piirtämällä suorakulmaisen kolmion ABC perusteella apupiirroksina kaksi suorakulmiota voidaan todeta, että suorakulmioiden alat ovat yhtä suuret eli ab = hc.
Thaleen lause sanoo, että suorakulmaisen kolmion ympäri piirretty ympyrän keskipiste on hypotenuusalla, joka on samalla ympyrän halkaisija.
Kauko Wahlstén

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | perämiehetön nelonen |  |
Kauko Vilhelm Wahlstén (9. joulukuuta 1923 Kymi – 9. toukokuuta 2001 Kotka) oli suomalainen kilpasoutaja. Hän oli yksi neljästä miehestä, jotka saavuttivat ensimmäisinä suomalaissoutajina olympiamitalin.
Nuorena ”Kiko” Wahlstén voitti hiihdossa kansakoulupiirin mestaruuksia, armeija-aikana varuskunnan mestaruuksia ja sota-aikana komppanian mestaruuksia Syvärillä. Vielä maaliskuussa 1953 hän hiihti Karhulassa kovassa kansallisessa seurassa neljänneksi. Vuonna 1947 hän meni töihin Sunilan tehtaille Kotkaan ja siirtyi siellä soudun pariin. Vuoden 1948 hän souti yksikköä ilman kummempaa menestystä.
Vuonna 1949 Sunilan Soutajien Veikko Lommi, Kauko Wahlstén, Oiva Lommi ja Lauri Nevalainen alkoivat harjoitella yhdessä. Kaksi ensimmäistä vuotta olivat tekniikan harjoittelua ja pohjakunnon luomista. Kesällä 1951 Suomessa vieraili saksalainen valmentaja Georg Hartung, ja yhdessä Veikko Lommin kanssa hän laati nelikolle kovan valmennusohjelman, joka sisälsi soudun lisäksi oikeita lihaksia vahvistavaa juoksua ja hiihtoa. Talvella harjoitettiin tekniikkaa allassoudulla.
Helsingin 1952 olympialaisissa Lommit, Wahlstén ja Lauri Nevalainen sijoittuivat perämiehettömän nelosen alkuerässä helposti toiseksi, mutta välierässä vene ei pysynyt kurssillaan ja suomalaiset jäivät viimeiseksi. Keräilyeränsä he voittivat ylivoimaisesti. Loppukilpailussa suomalaiset epäonnistuivat lähdössä mutta olivat 500 metrin kohdalla Britannian venekunnan kanssa johdossa, ja puolimatkassa brititkin olivat jääneet taakse. Jugoslavia meni ohi 1 500 metrin kohdalla, ja Ranskakin nousi parisataa metriä ennen maalia toiseksi. Suomi hävisi Jugoslavialle 7,3 sekuntia ja Ranskalle 4,4 sekuntia ja sai pronssia. Se oli maan kaikkien aikojen ensimmäinen soudun olympiamitali.
Wahlstén voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta ja kolme SM-hopeaa sekä yhden hopean Pohjoismaitten mestaruuskilpailuissa. Soutu-uransa hän lopetti vuonna 1954 mutta jatkoi lajin parissa kilpaveneiden rakentajana. Hänen veljensä Veijo Wahlstén voitti soudun kevyen nelosen Suomen mestaruuden vuonna 1954.
Saavutuksia

Olympiapronssia Helsingissä 1952 (perämiehetön nelonen)
PM-hopeaa perämiehettömässä nelosessa 1953
SM-kultaa kahdeksikossa 1950 ja 1951
SM-kultaa perämiehellisessä nelosessa 1951
SM-kultaa perämiehettömässä nelosessa 1952 ja 1954
Porin helluntaikirkko

| Porin Helluntaikirkko |
| --- | --- |
Sijainti:  Itsenäisyydenkatu 19 28100 Pori
Koordinaatit:  61.480808°N, 21.810932°E
Seurakunta:  Porin helluntaiseurakunta
Rakentamisvuosi:  1979
Suunnittelija:  Veikko Gröhn
Istumapaikkoja:  800
Tyylisuunta:  helluntailainen kirkkoarkkitehtuuri
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Porin Helluntaikirkko eli entinen Eelim-temppeli on Porissa sijaitseva kirkkorakennus. Helluntaikirkko sijaitsee Itätullin kaupunginosassa Itsenäisyydenkadulla lähellä kaupungin keskustaa. Nykyinen kirkkorakennus on valmistunut 1970-luvulla.
Porin Helluntaikirkon pinta-ala on 2 400 neliömetriä ja kirkon pääsalissa on istumapaikkoja 800 henkilölle. Rakennuksen suunnittelija on arkkitehti Veikko Gröhn. Rakennuksessa on myös 250 henkilön ravintolasali. Hanke Eelim-temppelin rakentamiseksi käynnistyi kesällä 1970 ja varsinainen urakkasopimus tehtiin 14. elokuuta 1978. Eelim-temppeli vihittiin käyttöön 14. marraskuuta 1979.
Historia

Porin Eelim-temppelin paikka on vanhaa puutaloaluetta, jolle nousi 1970-luvulla julkisia rakennuksia. Helluntaiseurakunnan uusi rukoushuone oli yksi ensimmäisistä alueen uusista rakennuksista. Rakennusliikkeelle annettu urakka valmistui nopeasti, ja kirkon vihkiäisiä vietettiin marraskuussa 1979.
Rakennuksen pohja on entistä merenpohjaa, ja siksi rakennus piti paaluttaa. Peruskiven muuraustilaisuudessa 8. marraskuuta 1978 peruskiveen upotettiin aikakapseli.
Arkkitehtuuri

Arkkitehti Veikko Gröhn käytti suunnitellussa tiedostamattaan vaikutteita amerikkalaiselta modernistilta Ludwig Mies van der Rohelta, joka käytti töissään tiukkaa lasiruutu- ja metallisommitelmaa. Porin helluntaikirkon kohdalla Gröh muokkasi helluntailaista arkkitehtuuria yhdessä seurakunnan johdon kanssa.
Porin helluntaikirkon symboliikassa on vastakkain kaksi elementtiä. Lasiruutu- ja metallirakenteinen konstruktio pitää sisällään kirkkosalin, joka näkyy rosoisen pinnan läpi. Rakennuksen katto muistuttaa vuorta, jolla on Raamatussa vahva symbolinen merkitys.
Kirkkosalin vapaa muoto ja muhkurainen seinälinja muituttavat seurakunnan jäsenten erilaisuudesta. Epäsymmetrisyys vaikuttaa myönteisesti myös salin akustiikkaan. Valkoinen väri korostaa täydellisyyttä ja puhtautta Kristuksessa. Kirkon värimaailmaan hallitsee kaksi väriä: tumma viininpunainen ja valkoinen, jotka ovat tärkeitä värejä myös Vanhan testamentin temppelissä.
Aiheesta muualla

Porin helluntaiseurakunnan kotisivut
| n k Veikko Gröhnin tuotanto |
| --- | --- |
Kirkkorakennukset:  Joensuun Siion-temppeli (1976)  Hakaniemen Saalem-temppeli (1977)  Alajärven Siion-temppeli (1978/1987)  Porin Eelim-temppeli (1979)  Vimpelin Saalem-temppeli (1980)  Vääksyn Helluntaitemppeli (1981)  Juvan rukoushuone (1982)  Kiuruveden rukoushuone (1982)  Kotkan Siion-temppeli (1982)  Tohmajärven rukoushuone (1982)  Orimattilan rukoushuone (1984)  Kuopion Eelim-temppeli (1985)  Raision vapaakirkko (1985)  Sotkamon rukoushuone (1985)  Lieksan rukoushuone (1986)  Forssan Saalem-temppeli (1986)  Nurmijärven helluntaikirkko (1988)  Kangasalan rukoushuone (1989)  Kuopion vapaakirkko (1989)  Seinäjoen helluntaikirkko (2000)
CSM Corona Brașov

| CSM Corona Brașov |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Entiset nimet:  SCM Fenestela Brașov
Kaupunki:   Brașov, Romania
Kotiareena:  Brașov Lajos
– kapasiteetti:  2 500
Sarjataso:  MOL liga
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Szakal Andraș
Päävalmentaja:   Nicolae Manea
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
CSM Corona Brașov on romanialainen jääkiekkoseura, joka pelaa Unkarin, Romanian ja Itävallan yhteisessä pääsarjassa Erste Ligassa.
NHL-pelaajat

Jozef Čierny
Jaroslav Obšut
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (romaniaksi)
Olov Svedelid

Svedelid vuonna 2001.
Olov Svedelid (26. elokuuta 1932 Tukholma, Ruotsi – 22. syyskuuta 2008 Stocksund, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.
Svedelidin tunnetuin dekkarihahmo on tukholmalainen poliisi Roland Hassel. Hän on myös luonut laajan romaanisarjan asianajaja Samuel Rosenbaumin tapauksista yhdessä ystävänsä Leif Silberskyn kanssa. Svedelid on kirjoittanut myös suomeksi käännetyn kahdeksanosaisen Korttelijengi-nuortenkirjasarjan. Hänen tuotannostaan löytyy myös Suomessa viisiosaisena kuunnelmana esitetty jännityskuunnelma Polttarit. Kuunnelma kertoo keilaporukasta, ja heidän perhe-elämästään yhden porukkaan kuuluvan jäsenen hääpäiväänsä edeltävän mystisen katoamisen ympärillä klassiseen mysteeriseen dekkarityyliin.
Vuonna 2000 Svedelid kirjoitti romaanin Mitt namn är Eduard Braun Hitler (suom. Nimeni on Eduard Braun Hitler, Book Studio 2001), joka kertoo Adolf Hitlerin pojan noususta kansallissosialismin uudeksi keulakuvaksi 2000-luvun taitteen Saksassa.
Svedelidin tuotanto käsittää lähes 190 teosta, niin rikos- kuin jännityskirjallisuutta, historiallisia romaaneja, tietokirjoja ja lasten- ja nuortenkirjoja. Teosten perusteella on tehty 13 televisioelokuvaa. Leif Silberskyn kanssa hän on lisäksi kirjoittanut oikeussaliin sijoittuvia romaaneja, joiden pohjalta on myös tehty televisiosarja.
Suomennettuja teoksia

Malja kuolemalle (WSOY, 1975)
Peli on pelattu (WSOY, 1975)
Suojelusenkelit (WSOY, 1977)
Nimeni on Eduard Braun Hitler (Book Studio, 2001)
Myrskyn silmä (Book Studio, 2003)
Suomennettuja teoksia > Korttelijengi-sarja

Korttelijengi ja asuntomurrot (Karisto, 1986)
Korttelijengi ja konnien kätkö (Karisto, 1987)
Korttelijengi tuhopolttajan jäljillä (Karisto, 1988)
Korttelijengi ja kadonnut nainen (Karisto, 1989)
Korttelijengi ja postiryöstö (Karisto, 1991)
Korttelijengi ja suuri kaappaus (Karisto, 1991)
Korttelijengi ja uhkauskirjeet (Karisto, 1993)
Korttelijengi ja petkuttaja (Karisto, 1994)
Palkinnot ja tunnustukset

Sherlock-palkinto 1972 teoksesta Anmäld försvunnen
Aiheesta muualla

corren.se[vanhentunut linkki]
Kustantajan kirjailijasivu[vanhentunut linkki]
Ruotsin rikoskirjailijat (Arkistoitu – Internet Archive)
Pertti Avola: Hitlerin poika astuu esiin Helsingin Sanomat 5.9.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Taavi Tamminen

Taavi Tamminen vuoden 1920 olympialaisissa.
Taavi Nikolai Tamminen (10. maaliskuuta 1889 Uurainen – 19. tammikuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti.
Antwerpenin 1920 kesäolympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kilon sarjan loppuottelussa Tamminen houkuteltiin häviämään kultaa voittaneelle Emil Väreelle. Palkkioksi tästä hän sai Väreen kultamitalin itselleen. Vuonna 1921 hän voitti kultaa MM-kisoissa ja PM-kisoissa. Ainoan Suomen mestaruutensa Viipurin Voimailijoita edustanut Tamminen voitti 1922. Myöhemmin hän toimi painituomarina ja Berliinin 1936 olympialaisissa Suomen olympiajoukkueen hierojana.
Saavutuksia

olympiahopeaa Antwerpen 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 67,5 kg)
MM-kultaa Helsinki 1921 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 75 kg)
PM-kultaa 1921
SM-kultaa 1922 (sarja 67,5 kg) ja SM-hopeaa 1913
Herrlingen

Herrlingenin sijainti Saksassa.
Näkymä Herrlingeniin.
Herrlingen on Blausteinin kaupunginosa Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa. Herrlingen sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Ulmin kaupungista länteen. Herrlingenin pinta-ala on 4,86 neliökilometriä, ja vuoden 2022 lopussa siellä oli 2 907 asukasta. Herrlingen oli aikaisemmin itsenäinen kunta, muttta se liitettiin Blausteinin kaupunkiin 1. tammikuuta 1975. Toisessa maailmansodassa palvellut saksalainen marsalkka Erwin Rommel on haudattu Herrlingeniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herrlingen Wikimedia Commonsissa
Loratsepaami

| --- | --- |


Loratsepaami
Systemaattinen (IUPAC) nimi
7-kloori-5-(2-kloorifenyyli)-3-hydroksi-1,3-dihydro-1,4-bentsodiatsepiini-2-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 846-49-1
ATC-koodi: N05BA06
PubChem CID: 3958
DrugBank: DB00186
Kemialliset tiedot
Kaava: C15H10N2Cl2O2 
Moolimassa: 321.2
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 85 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 10–20 tuntia
Ekskreetio: renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  D (Yhdysvallat)
Reseptiluokitus:  Schedule IV (Yhdysvallat)
Antotapa: oraalinen, I.M., I.V., parenteraalinen
Loratsepaami on bentsodiatsepiineihin kuuluva lääkeaine. Suomessa loratsepaamia myydään valmistenimillä Lorazepam Macure, Lorazepam Orion, Rativor ja Temesta. Loratsepaami on pääasiassa keskushermostoon vaikuttava rauhoittava PKV-lääke, ja se on luokiteltu huumausaineeksi. Loratsepaami tunnetaan myös nimellä "o-kloorioksatsepaami".
Käyttöalueet

Loratsepaami on keskipitkävaikutteinen bentsodiatsepiini. Sitä käytetään erilaisiin jännitys- ja ahdistustiloihin, unettomuuteen ja leikkauksen esilääkityksenä (rauhoitteena ennen kirurgisia leikkauksia). Loratsepaamia käytetään myös usein lievittämään akuutteihin psykoositiloihin liittyvää ahdistuneisuutta. Loratsepaami sopii myös epileptisten kohtausten hoitoon. Loratsepaamia käytetään katatonian (muun muassa asentojäykkyyden) hoitamiseen.
Loratsepaamia voidaan annostella myös lihaksen- (IM) ja suonensisäisesti (IV) .
Loratsepaamia käytetään erityisesti laitoksissa psykoottisuuteen ja kiihtyneisyyteen, myös ahdistukseen ja levottomuuteen. Tyypillisesti loratsepaamia annetaan 1 mg, joskus 2 mg kerralla.
Tyypillisesti tabletissa on 1 mg vaikuttavaa ainetta loratsepaamia. Sairaalakäytössä sitä saa myös 2,5 mg tabletteina. 1 mg tabletin voi puolittaa. Loratsepaamia ei suositella avohoitoon lääkkeiden väärinkäyttöpotentiaalin ja riippuvuuden kehittymisen takia. Se on tyypillisesti sairaalalääke, erityisesti psykiatrisissa sairaaloissa.
Haittavaikutukset

Loratsepaamin hyvin yleisiä haittavaikutuksia, useammalla kuin joka kymmenennellä käyttäjällä, ovat uneliaisuus, väsymys, ja uupumus, mitkä toisaalta voivat olla rauhoittavalle lääkkeelle toivottujakin vaikutuksia. Suhteellisen yleistä on lisäksi lihasheikkous ja koordinaatiokyvyn heikkous; myös masennusta on todettu. Harvinaisia ovat verenkuvan muutokset.
Loratsepaamin pitkäaikainen käyttö varsinkin suurilla annoksilla aiheuttaa riippuvuutta. Loratsepaami kiinnittyy 90-prosenttisesti proteiineihin, joten se pysyy aivoissa suhteellisen pitkään. Loratsepaamilla on elimistössä suhteellisen lyhyt (keskipitkä) puoliintumisaika, noin 14 tuntia, se aiheuttaa joillain potilailla pitkäaikaisen käytön jälkeen voimakkaampia vieroitusoireita kuin pitkävaikutteiset bentsodiatsepiinit. Vieroitusoireet ovat samankaltaiset kuin muillakin bentsodiatsepiineilla. Vieroitusoireiden välttämiseksi pitkään jatkunut käyttö tulee lopettaa lääkärin valvonnassa ja vähentämällä annosta vähän kerrallaan.
Loratsepaami saattaa aiheuttaa hengityslamaa, ja erityisesti yhteisvaikutus on merkittävä yhdessä alkoholin kanssa. Loratsepaami poistuu elimistöstä virtsateitse maksassa muodostuvina inaktiivisina metaboliitteina. Toisaalta lääke menee jossain määrin myös äidinmaitoon ja istukan kautta sikiöön, joten sen käyttö ei ole raskauden aikana suotavaa.
Laki

Suomessa loratsepaami on listattu valtioneuvoston asetuksessa huumausaineina pidettävistä aineista, valmisteista ja kasveista.
Aiheesta muualla

Lääkeinfo: Lorazepam Orion: https://laakeinfo.fi/Medicine.aspx?m=18097&i=ORION+PHARMA_LORAZEPAM+ORION
Kouristuksen estolääkkeet
| GABAergiset |
| --- | --- |
GABAAR PAM: Barbituraatit: barbeksakloni • fenobarbitaali • metarbitaali • metyylifenobarbitaali • pentobarbitaali • primidoni • Karbamaatit: felbamaatti • Bentsodiatsepiinit: diatsepaami • klobatsaami  • klonatsepaami • kloratsepaatti • loratsepaami • midatsolaami • nimetatsepaami • nitratsepaami • tematsepaami • Muut: bromidi (kaliumbromidi, natriumbromidi) • imepitoiini • paraldehydi • stiripentoli
GABA-T -inhibiittorit: Rasvahapot (ja liittyvät): valproaatti • valpromidi • valproaatti pivoksiili • vigabatriini
Muut: GABAR-reseptorinaktivoijat: progabidi • GAT-1 -inhibiittorit: tiagabiini
| Kanavamodulaattorit |
| --- | --- |
Natrium-salpaajat: Hydantoiinit: etotoiini • fenytoiini • fosfenytoiini • mefenytoiini • Karboksamidit: eslikarbatsepiiniasetaatti • karbamatsepiini • okskarbatsepiini • Muut: lakosamidi • lamotrigiini • rufinamidi • topiramaatti • tsonisamidi
Kalsium-salpaajaat: Oksatsolidiinidionit: etadioni • parametadioni • trimetadioni • Suksinimidit: etosuksimidi • fensuksimidi • mesuksimidi • Gabapentinoidit: gabapentiini • pregabaliini
Kalium-avaajat: retigabiini
| Muut |
| --- | --- |
Hiilihappoanhydraasi-inhibiittorit: Sulfonamidit: asetatsolamidi • etoksotsolamidi • sultiaami
Muut: beklamidi • brivarasetaami • etirasetaami • kannabidioli • levetirasetaami • perampaneeli
Eri valmistajien loratsepaamivalmisteita
Gregorios Valontuoja

Gregorius Valontuoja 1300-luvun mosaiikissa.
Pyhä Gregorios Valontuoja (armeniaksi: Գրիգոր Լուսաւորիչ (Georgios Lusavoritš), myös Gregorios Armenialainen, 240 Vagharšapat – 332 Taron) oli Armenian apostolisen kirkon perustaja ja sen ensimmäinen katolikos. Hän polveutui historiallista Parthian valtakuntaa hallinneesta arsakidien dynastiasta.
Gregorios pelastui lapsena sukuaan kohdanneelta joukkomurhalta pakenemalla Kappadokiaan, jossa hänet kastettiin kristityksi ja laitettiin paikallisen kirkkoisän oppiin. Myöhemmin Gregorios avioitui Miriam-nimisen armenialaisen naisen kanssa saaden kaksi poikaa. Noin vuonna 280 Gregorius palasi Armeniaan sovittaakseen isänsä tekemän kuningas Khosrov II:n murhan. Khosrovin poika kuningas Tiridates III kuitenkin vangitsi Gregorioksen ja piti häntä 12 vuoden ajan nykyisen Khor Virapin luostarin alueella sijaitsevassa syvässä luolassa. Kirkollisen tradition mukaan Gregoriosta myös kidutettiin useilla julmilla tavoilla, hänen päälleen muun muassa kaadettiin sulaa lyijyä ja hänet heitettiin kyykäärmeitä täynnä olevaan kuoppaan. Jumalan armosta Gregorius kuitenkin selvisi kidutuksesta vahingoittumattomana. Hänet vapautettiin noin vuonna 297 kun Rooman keisari Diocletianus oli pettänyt liittolaisensa Tiridatesin ja valloittanut osan Armenian kuningaskuntaa.
Vuonna 301 Gregorius kastoi Tiridatesin sekä useita muita kuninkaallisen perheen ja paikallisen ylimystön jäseniä kristinuskoon. Kuningas valtuutti Gregoriuksen myös käännyttämään koko maan ja vielä samana vuonna Armeniasta tuli ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut valtakunta. Vuotta myöhemmin kayserilainen piispa Leontius vihki Gregoriuksen ensimmäiseksi Armenian piispaksi. Hän toimi virassa vuoteen 318 saakka, jolloin Gregorius nimitti tehtävään nuorimman poikansa Aristakesin.
Gregorius vetäytyi elämänsä viimeisiksi vuosiksi Taronin provinssissa sijainneeseen luostariin, jossa hän kuoli noin vuonna 331. Gregoriuksen ruumis kuljetettiin aluksi nykyisessä Turkissa sijaitsevan Erzincanin kaupungin lähistöllä olleeseen kylään, josta hänen ruumiinosiaan vietiin pyhäinjäännöksinä eri puolille silloista Itä-Roomaa. Gregoriuksen pään uskotaan joutuneen jonnekin päin Armeniaa, vasemman käden Vagharšapatin kaupunkiin ja oikean käden Kilikiaan.
Armenian apostolisen kirkon lisäksi Gregorios on pyhimys myös muissa orientaaliortodoksissa kirkoissa, idän katolisissa kirkoissa sekä ortodoksisessa, katolisessa ja anglikaanisessa kirkossa.
Galleria

Sisäänkäynti Khor Virapin luolaan
Gregorioksen oikea käsi Kilikian piispanistuimessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gregorios Valontuoja Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Kreikka  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Karhumäen kisat

Urheilijat poistuvat juosten Karhumäen kesäkisojen avajaisista 1942.
Karhumäen kisat olivat jatkosodan asemasotavaiheessa vuosina 1942–1944 Itä-Karjalan Karhumäessä järjestettyjä Suomen armeijan urheilukilpailuita, joihin osallistui rintamalla palvelleita suomalaisia huippu-urheilijoita. Lukuisista rintamalla pidetyistä kilpailuista ”Karhumäen olympialaiset” olivat suurimmat ja tunnetuimmat. Talvikisat ehdittiin järjestämään kolmesti vuosina 1942, 1943 ja 1944, ja kesäkisat kahdesti 1942 ja 1943.
Historia

Suomen joukot valtasivat Maaselän kannaksella sijaitsevan Karhumäen joulukuussa 1941. Urheilutoiminta käynnistyi seuraavan talven aikana rintamalinjojen vakiinnuttua ja taisteluiden muututtua asemasodaksi. Karhumäestä muodostui kilpailuiden pääpaikka, jonne eri puolilta rintamaa saapuneet urheilijat kerääntyivät kohtaamaan toisensa. Karhumäki valittiin kisapaikaksi hyvän sijaintinsa sekä sopivien suorituspaikkojensa vuoksi. Kaupunkia ympäröivä maasto tarjosi loistavat olosuhteet talviurheilulle, ja maastoa verrattiin jopa Garmisch-Partenkirchenin tai Zakopanen kilpailupaikkoihin. Talvikisojen nyrkkeily- ja painikisat järjestettiin Karhumäen teatterissa. Päävastuu kisojen järjestämisestä oli 1. divisioonalla ja kersantti Paavo Karikolla.
Viikonlopun kestäneet kilpailut saivat valtakunnallista huomiota ja keräsivät paljon yleisöä, jotka saapuivat seuraamaan tunnettuja huippu-urheilijoita tai kannustamaan oman yksikkönsä urheilijoita. Ohjelmaan kuuluivat juhlalliset avajaiset ja kisat päättyivät yhtymien väliseen marssikilpailuun. Kisoja oli seuraamassa arvovieraita, kuten ministereitä ja korkea-arvoisia sotilashenkilöitä sekä ulkomaalaisia lehtimiehiä. Moskovan radio puolestaan yritti propagandassaan vähätellä kisojen merkitystä. TUL-lehteen kirjoittaneen Lauri Nurmen mukaan Moskovan Tiltu väitti kisoihin osallistuneen vain muutamia urheilijoita, joiden tulokset olivat heikkoja.
Ensimmäisiin talvikisoihin maaliskuussa 1942 osallistui yli 300 hiihtäjää, 53 painijaa ja 42 nyrkkeilijää. Kesäkisojen 1942 ohjelmassa oli neljätoista eri lajia. Yleisurheilun ohella mukana olivat paini ja nyrkkeily. Lisäksi kisojen ohjelmassa olivat Karhumäen ja Äänislinnan väliset jalkapallo ja jääpallo-ottelut. Yleisurheilussa voittajat saivat opetusministeri Antti Kukkosen lahjoittaman kunniapalkinnon. Tammikuussa 1943 avattiin Karhumäen urheiluopisto, jossa järjestettiin miehistölle tarkoitettuja kursseja kesä- ja talvilajeissa. Sen tiloissa olivat voimistelu- ja painisali, nyrkkeilyhalli, vierashuoneita, keittiö ja sauna. Myös naisilla oli oma tila voimistelun harrastamiseen. Vuonna 1943 kesäkisojen suosio kasvoi niin, että kilpailuihin piti järjestää karsintoja. Yleisurheilun kolmessatoista eri lajissa oli 200 osallistujaa, ja nyrkkeilyssä ja painissa molemmissa 50. Viimeisiksi Karhumäen kisoiksi jäivät maaliskuussa 1944 järjestetyt talvikisat, kun urheilutoiminta loppui Neuvostoliiton käynnistettyä suurhyökkäyksensä kesäkuussa 1944.
Kisat > Talvikisat

20.–21. maaliskuuta 1942
13.–14. maaliskuuta 1943
4.–5. maaliskuuta 1944
Kisat > Kesäkisat

25.–26. heinäkuuta 1942
17.–18. heinäkuuta 1943