Olavi J. Mattila
Uran alamäki

Mattilan nimi oli mukana 1970-luvun lopulla Urho Kekkosen seuraajaveikkauksissa. Häntä pidettiin kompromissina, jonka keskustapuolue olisi voinut nimittää ehdokkaaksi Ahti Karjalaisen ja Johannes Virolaisen asemesta. Mattilan uran alamäki kuitenkin alkoi samoihin aikoihin, kun Valmet oli poliittisista syistä johtuen joutunut  vuonna 1979 ottamaan haltuunsa epäonnistuneen Valco-kuvaputkitehtaan. Valmet onnistui pitämään yllä tehtaan tuotantoa yllä sen verran, että tehtaan koneet saatiin myytyä. Tämä rasitti kuitenkin Valmetin taloutta siinä määrin, että kun samanaikaisesti idänkauppa tyrehtyi, Valmet joutui saneeraukseen ja Mattila osin kohtuuttomankin arvostelun kohteeksi. Mattila itse katsoi nauttivansa niin Valmetin hallintoneuvoston kuin yhtiön työntekijöidenkin luottamusta. Yksi rajuimmista hyökkäyksistä Mattilaa vastaan oli toimituspäällikkö Pertti Monton Pelin henki -kolumni Talouselämä-lehden helmikuun 1981 viimeisessä numerossa Mattilaan viitaneella otsikolla ”Tappioiden suomenennätysmies”.
Vuonna 1981 julkaistussa Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Mattilaa luonnehdittiin "kaatuvaksi mahtimieheksi". Mattila joutuikin luopumaan sekä Valmetin että Enson johdosta, kun Urho Kekkonen oli syksyllä 1981 eronnut presidentin tehtävistä. Edellisestä Mattila lähti maaliskuun alussa 1982, jälkimmäisestä kesäkuussa 1983. Hänet erotettin Valmetin johdosta kohun saattelemana vuonna 1982. Eron jälkeen julkaistiin valtiontalouden tarkastusviraston tarkastuskertomus Mattilan väärinkäytöksistä. Hän oli järjestänyt perheenjäsenilleen Valmetin työsuhdeautot ja huoltoaseman luottokortin. Ulkomaanmatkoille hän otti mukaan vaimonsa ja maksatti tälle päivärahat. Tarkastusvirasto kiinnitti huomiota myös Mattilan järjestämiin juhliin ja matkoihin, joiden osanottajista ei ollut tietoa. Hän jakeli myös kalliita liikelahjoja.
Tämän jälkeen Mattila siirtyi viettämään eläkepäiviään Hyvinkään Palopurolla sijainneelle Heikkilän maatilalleen. Vuonna 1997 Mattila oli ollut Hyvinkään ulosottomiesten asiakas kymmenkunta vuotta. Mattilan lasten nimiin siirretty tila jouduttiin pakkohuutokauppaamaan velkojen vuoksi marraskuussa 1999. Päävelkojana oli Merita Pankki, jonka saatavat Mattilalta ja hänen perheeltään olivat yli kolme miljoonaa markkaa. Mattilan vaimon nimissä ollut Dragsfjärdissä saarella sijainnut kesähuvila oli jo tätä ennen, loppuvuonna 1998, jouduttu myymään pakkohuutokaupalla. Olavi J. Mattila jäi tilalle kymmeneksi vuodeksi vuokralaiseksi.
Mattila ei myöskään välttynyt henkilökohtaiselta talouskatastrofilta, kun hän sekaantui – ilmeisesti harhautettuna – nigerialaisten huijareiden bisneksiin 1990-luvun puolivälissä. Mattila ja hänen tanskalainen liikekumppaninsa sijoittivat huomattavia summia omia ja muilta lainaamiaan rahoja ulkomaisiin liiketoimiinsa suurten rahallisten tuottojen toivossa. Tällöin Mattila oli ollut jo pahoin velkaantunut, minkä hän oli salannut lainoja hakiessaan. Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Mattilan maaliskuussa 2004 yhden vuoden ja neljän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen kahdeksasta törkeästä petoksesta, yhdestä törkeän petoksen yrityksestä ja törkeästä velallisen epärehellisyydestä sekä satojentuhansien eurojen vahingonkorvauksiin. Oikeus katsoi, ettei Mattila ollut tahallaan halunnut aiheuttaa vahinkoa velkojilleen. Lisäksi 85-vuotiaan Mattilan tuomiossa otettiin huomioon hänen korkea ikänsä ja heikentynyt terveytensä, teoista kulunut pitkähkö aika sekä se, että hän oli itsekin joutunut huijatuksi ja menettänyt noin kuusi miljoonaa markkaa (noin miljoona euroa) omia rahojaan.