stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Angoravilla

Englantilainen angorakani
Angoravilla tai lyhyemmin angora on angorakanien karvasta saatava luonnonkuitu. Angora on pehmeää, ja sillä on hyvä lämmöneristyskyky. Siitä valmistetaan alusasuja erityisesti reumapotilaille ja hiihtokäyttöön.
Angoravilla valmistetaan erottamalla angorakanin karvasta peitinkarvat pois kampaamalla tai repimällä. Jäljelle jäävä pohjavilla on hyvin hienoa ja pitkää, paksuudeltaan noin 0,012 mm ja pituudeltaan noin 100–200 mm. Se on puhtaan valkoista ja silkinkiiltävää, ja sen lämmöneristyskyky on noin kymmenkertainen villaan verrattuna. Angoravillan vanuuntumis- ja huopaantumiskyky ovat erinomaisia.
Angorakarvojen pintaa peittää ohut vahakerros, jonka takia sileää ja kiiltävää karvaa on vaikea kehrätä langaksi. Siksi angoraa sekoitetaan useimmiten muihin kuituihin, kuten villaan, alpakkaan tai tekokuituihin. Angorakanien jäykempiä peitinkarvoja käytetään päällystakkikankaissa, joissa ne antavat materiaalille hieman ”piikikkään” tuntuman.
Niin sanottujen angoravuohien hienoa aluskarvaa ei kutsuta angoraksi, vaan mohairiksi. Toinen hieno vuohenvillalaatu on pashmina eli kašmirvilla.
Puhutaan myös angorakissoista, joilla tarkoitetaan kissarotua turkkilainen angora. Angora on Turkin pääkaupungin Ankaran vanha nimi eräissä kielissä, ja myös angoravillan nimi on siitä johdettu.
PETA:n julkaistua videon kiinalaisista angoravillan tuotantotavoista useat ruotsalaiset vaateketjut vetivät angoravillatuotteet pois myynnistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Angoravilla Wikimedia Commonsissa
Anicetus

| Anicetus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Emesa
Kuollut: 160 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  152
Paavius päättyi:  160
Edeltäjä:  Pyhä Pius I
Seuraaja:  Pyhä Soter
Pyhä Anicetus (k. 160) oli Rooman piispa eli paavi noin vuosina 152–160. Hän oli kotoisin Rooman valtakunnan provinssin Syrian Emesasta. Anicetus antoi Smyrnan piispalle Polykarpokselle luvan juhlia ylösnousemusjuhlaa tarvittaessa muuna viikonpäivänä kuin roomalaisten oikeana pitämänä sunnuntaina, sillä smyrnalaisessa kirkossa juhlan ajankohta ei määräytynyt viikonpäivän mukaan. Ristiriita aiheutti vastakkainasettelua myöhempinä vuosisatoina. Anicetus oli ensimmäinen kerettiläisyystuomion antanut Rooman piispa, kun hän tuomitsi montanolaisuuden. Hän vastusti myös aktiivisesti gnostilaisuutta ja markionismia. Anicetuksen on kerrottu kärsineen marttyyrikuoleman, mutta sitä koskevat yksityiskohdat ovat tuntemattomia. Hänen muistopäivänsä on 17. huhtikuuta.
Johan Emil von Etter

| Johan Emil von Etter |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1863 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 22. maaliskuuta 1941 (77 vuotta) Porvoon maalaiskunta
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Suomi
Palvelusvuodet:  1883–1917
Komentajuudet:  5. Kiovan, Suuriruhtinatar Elisabeth Feodorovnan krenatöörijääkärirykmentin komentaja (1909–1913) Henkivartiokaartin Semenovskojen rykmentin komentaja (1913–1916) 79. jalkaväkidivisioonan komentaja (1916–1917)
Taistelut ja sodat:  I maailmansota, Itärintama (1914–1917)
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Kunniamerkit:  Stanislavin risti – 3. luokka (1894) Annan risti – 3. luokka (1901) Vladimirin risti – 4. luokka (1906) Vladimirin risti – 4. luokka (1911) ja miekat myönnettiin 1915) Yrjön miekka (helmikuu 1915) Yrjön risti – 4. luokka (helmikuu 1915) Stanislavin risti – 1. luokka miekkoineen (1915) Annan risti – 1. luokka miekkoineen (1915) Ranskan kunnialegioona – suurupseeri (1916)
Johan Emil von Etter (ven. Ива́н Севастья́нович фон-Э́ттер) (3. elokuuta 1863 Pietari, Venäjän keisarikunta – 22. maaliskuuta 1941 Porvoon maalaiskunta ) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa kenraalimajuriksi kohonnut suomalainen sotilas, joka vallankumoukselliselta Venäjältä muutettuaan asui omistamassaan Haikon kartanossa.
Sotilaskoulutus Pietarissa

Johan Emil von Etter syntyi kenraaliluutnantti Sebastian Albrekt von Etterin ja Emilia von Jacobsonin toisena lapsena 3. elokuuta 1863. Hän kuului sukuun, joka aateloitiin vuonna 1843 Suomen Ritarihuoneessa. Von Etterin suku oli lähtöisin Sveitsistä Zugin kantonista.
Johan Emil von Etter valmistui Keisarin paašikoulusta, ja hänet ylennettiin vänrikiksi ja määrättiin Pietarissa Henkivartiokaartin Semenovskojen rykmenttiin 24.3.1883. Siellä palvellessaan hänet ylennettiin aliluutnantiksi 11.9.1884 ja edelleen luutnantiksi 11.9.1887, alikapteeniksi 18.12.1895, kapteeniksi 18.12.1899 ja everstiksi 10.4.1904.
Komentajana rauhan ajan Pietarissa ja maailmansodassa

Eversti von Etter määrättiin 27.11.1909 5. Kiovan, Suuriruhtinatar Elisabeth Feodorovnan krenatöörijääkärirykmentin komentajaksi. Neljän vuoden Kiovan palveluksen jälkeen hänet ylennettiin 5.12.1913 kenraalimajuriksi ja nimitettiin Pietariin Henkikaartin Semjonovin rykmentin komentajaksi.
Kenraalimajuri von Etter osallistui ensimmäiseen maailmansotaan rykmenttinsä kanssa Puolan suunnalla osana 4. armeijaa. Hänen joukkonsa kunnostautuivat niin, että von Etter ansaitsi syksyn 1914 taistelujen ansiosta helmikuussa 1915 myönnetyt Yrjön miekan ja Yrjön ristin. Toukokuussa 1915 hänet korotettiin kenraalimajuriksi H. M. Keisarin seurueessa. Käytännössä hän jatkoi edelleen Semenovskojen rykmentin komentajana. Seuraavana vuonna hän sai kuitenkin eron Henkivartioväen Semenovskojen rykmentin komentajan tehtävästä pysytettynä rykmentin upseeriluetteloissa. Sen jälkeen hän palveli vielä 1916–1917 aina Helmikuun vallankumoukseen asti maailmansodassa 79. jalkaväkidivisioonan komentajana.
Paluu Haikon kartanoon

Vallankumousvuonna 1917 kenraalimajuri von Etter siirtyi vaimonsa kreivitär Marie Vladimirovna o.s. Kleinmichel kanssa omistamaansa sukukartanoon Haikkoon Porvoon maalaiskuntaan. Kartanon vanha päärakennus oli tuhoutunut vuonna 1911, mutta jälleenrakennettu nykyinen päärakennus on vuodelta 1913. Kenraalimajuri von Etter ei osallistunut vuonna 1918 käytyyn Suomen sisällissotaan.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš Romanov ja hänen puolisonsa Victoria pakenivat vallankumouksen melskeitä von Etterien omistamaan Suomeen Haikon kartanoon. Romanov-sukuisille von Etterit olivat perhetuttuja, sillä kenraalimajuri von Etterin äiti Emilia von Etter ja puoliso Marie Vladimirovna olivat olleet Maria Fjodorovnan hovineiteinä. Erityisesti suuriruhtinas Kirill Vladimirovitš oli ollut perinteisesti läheinen perhetuttu von Ettereille. Romanoveille syntyi Porvoossa 30. elokuuta 1917 poika, joka kastettiin Haikossa Vladimir Kirillovitš Romanoviksi. Kevään 1918 Suomen sisällissodan aikaan kartano sai olla rauhassa, vaikka seutu oli punaisen Suomen valtapiiriin kuuluneella eteläisen Suomen alueella. Tsaariperheen surman jälkeen vuonna 1918 suuriruhtinas Kirillistä tuli maanpakoon siirtyneen Romanov-suvun päämies. Suomesta Kirill Vladimirovitš ja Victoria muuttivat lähes kolmivuotisen Haikossa oleskelun jälkeen pois vuonna 1920 ja asettuivat ensin Saksaan Coburgiin.
Sukulaissuhteista

Johan Emil von Etterin vanhempi veli oli Paul von Etter, joka palveli myös Pietarissa, vaikka ei jäänytkään sotilasuralle sotilaskoulutuksen saatuaan, vaan toimi keisarikunnan virkamiehenä muun muassa Suomen ministerivaltiosihteerin virastossa. Nuoremmat veljet Nikolai ja Alexander von Etter palasivat vallankumousten jälkeen, kuten vanhemmat veljensäkin Paul ja Johan Emil, Suomeen.
Johan Emilillä ja Marie Vladimirovnalla oli yksi poika Vladimir (suom. Waldemar) (1899–1978), joka asui myös Venäjän vallankumousten jälkeen Suomessa.
Kenraalimajuri Johan Emil von Etter kuoli 77-vuotiaana Suomen välirauhan keväänä maaliskuussa 1941.
Anjounsaaret

| Anjounsaaret |
| --- | --- |
  
Maantiede
Muut nimet:  Anžunsaaret
Merialue:  Pohjoinen jäämeri
Saaria yht.:  5
Suurin saari:  Kotelnyi
Muita saaria:  Belkovski, Bungenmaa, Faddejevski, Uusi-Siperia
Pinta-ala:  29 900 km²
Valtio
Valtio:  Venäjä
Territorio:  Sahan tasavalta
Piirikunta:  Bulunin ulus
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Anjounsaaret (myös Anžunsaaret, ven. острова́ Анжу́, ostrova Anžu) on Uuden-Siperian saariin kuuluva saariryhmä Laptevin- ja Itä-Siperian merissä Venäjällä. Niihin kuuluvat Uuden-Siperian suurimmat ja keskeisimmät saaret Kotelnyi, Faddejevski, Uusi-Siperia, Belkovski ja Bungenmaa. Niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 29 000 neliökilometriä. Keskimäärin 60–80 metrin korkuisilla pinnanmuodostukseltaan tasaisilla saarilla on arktista tundrakasvillisuutta. Ne ovat saaneet nimensä tutkimusmatkailija Pjotr Anjoun mukaan.
Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta

| Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta (mong>  ᠡᠮᠦᠨᠡᠳᠦ ᠭᠣᠷᠯᠣᠰ) kiin. 前郭尔罗斯蒙古族自治县 |
| --- | --- |
 Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta punaisella Songyuanin kartalla.
 Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta
 Koordinaatit: 45°07′N, 124°51′E 
Valtio:   Kiina
Maakunta:  Jilin
Prefektuuritason kaupunki:  Songyuan
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Autonominen piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5 901,52 km²
Väkiluku (2010):  607 640
 – Väestötiheys:  103 as./km²
Postinumero:  131100
Suuntanumero(t):  0438
 
 www.qianguo.gov.cn 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta (mong. ᠡᠮᠦᠨᠡᠳᠦ ᠭᠣᠷᠯᠣᠰ, kiin. 前郭尔罗斯蒙古族自治县) on Kiinaan kuuluvan Jilinin maakunnassa sijaitseva mongolien autonominen piirikunta. Hallinnollisesti se kuuluu Songyuanin prefektuuritason kaupunkiin. Vuonna 2010 piirikunnalla oli 607 640 asukasta.
Maantiede

Etu-Gorlosin piirikunta kattaa 5 901,52 km² kokoisen alueen. Alue sijaitsee lähellä Sungari (Songhua) ja Nonnijokien (Nen) yhtymäkohtaa Mantšurian tasangolla. Noin 32,4 % alueesta on laidunmaata.
Historia

1100-1200-luvuilla gorlos oli yksi mongolien heimon klaaneista. Etu-Gorlosin alue päätyi Qing-dynastian alaisuuteen vuonna 1625 ja itäinen gorlosklaani järjestettiin hallinnollisesti etu- ja takalippukuntiin, jotka kuuluivat Jirimin liittoon. Etu-Gorlos päätyi kiinalaisten uudisasukkaiden kohteeksi, mikä johti Togtakhu Taijin johtamaan kapinaan vuonna 1902. Japani miehitti Mantšurian 1930-luvulla ja alueen mongolialueista tehtiin vuonna 1932 Hingganin itsehallinnolliset maakunnat, joihin Etu-Gorlos ei kuitenkaan kuulunut. Kommunistit nousivat valtaan alueella vuonna 1945 ja syyskuussa 1955 muodostettiin Etu-Gorlosin autonominen piirikunta. Taka-Gorlosista tuli puolestaan Zhaoyuanin tavallinen piirikunta.
Väestö

Vuonna 2010 piirikunnan alueella oli 607 640 asukasta. Vuonna 1982 asukkaita oli 544 302 ja heistä 30 762 tai 5,7 % oli mongoleja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etu-Gorlosin mongolien autonominen piirikunta Wikimedia Commonsissa
Anjui

Anjui (ven. Аню́й) on Kolyman sivujoki Tšukotkan autonomisessa piirikunnassa ja Sahan tasavallassa Venäjällä. Sen muodostavat Anadyrin ylätasangolta alkunsa saavat Bolšoi ja Malyi Anjui -joet. Bolšoi Anjuin pituus on 693 kilometriä ja Malyi Anjuin 738 kilometriä. Yhdessä ne virtaavat vain 8 kilometrin matkan. Valuma-alueen laajuus on 107 000 neliökilometriä.
Joet ovat liikennöintikelpoisia. Niitä käytetään kalastukseen ja kaivosteollisuuden tarpeisiin.
Andienpiikkipyrstö

| Andienpiikkipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Piikkipyrstöt Leptasthenura
Laji::  andicola
Kaksiosainen nimi
 Leptasthenura andicola  P.L. Sclater, 1870 
Alalajit 
 L. a. andicola  L. a. certhia  L. a. exterior  L. a. extima  L. a. peruviana 
Katso myös
   Andienpiikkipyrstö Wikispeciesissä   Andienpiikkipyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Andienpiikkipyrstö (Leptasthenura andicola) on Etelä-Amerikassa Andeilla elävä orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan andienpiikkipyrstö on 16–17 cm. Lajin vatsa ja selkä ovat voimakkaasti ruskean ja valkoisen raidalliset. Raidoitus eroaa hieman alalajeittain.  Päälaki on harmaanruskea ja päässä on leveä valkoinen silmäkulmajuova. Siivet ovat väriltään ruskeat. Kurkku on valkoinen. Pyrstön keskihöyhenet ovat muita höyheniä pidemmät ja teräväkärkiset. Linnun pyrstön uloimmat höyhenet ovat valkoreunaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Andienpiikkipyrstön levinneisyysalue Andeilla on kaksiosainen. Pohjoinen esiintymisalue ulottuu Venezuelan eteläosasta Kolumbian kautta Ecuadoriin. Eteläinen levinneisyysalue ulottuu Boliviasta Pohjois-Peruun. Lajin elinympäristöä ovat kosteat ruohomaat, metsien reunat ja pensaikot. Andienpiikkipyrstön elinalueet sijaitsevat yleensä 3 000–4 500 metrin korkeudella meren pinnasta.
Elintavat ja ravinto

Andienpiikkipyrstöt elävät yleensä pareittain tai pieninä ryhminä. Laji viettää paljon aikaa liikkuen pensaiden lehtien joukossa. Linnun pesimäkausi kestää syyskuusta helmikuulle. Pesä sijaitsee ruohikossa tai talojen räystäiden alla. Naaras munii kaksi valkoista munaa.
Andienpiikkipyrstön ravinto koostuu hyönteisistä.
Animaattori (kirja)

| Animaattori |
| --- | --- |

Julkaistu:  2005
Suomennos
Suomentaja:  Anton Nikkilä
Kustantaja:  Bazar
Julkaistu:  2012
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Animaattori on Andrei Volosin vuonna 2005 ilmestynyt romaani. Teos ilmestyi suomeksi vuonna 2012 Bazar-kustannukselta Anton Nikkilän kääntämänä.
Aiheesta muualla

Pentti Stranius: Animaattori (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 17.4.2012.
Tomi Huttunen: Uusi Venäjä tähtää kosmisiin korkeuksiin. Helsingin sanomat 22.7.2012.
Ville Ropponen: Kuolleiden sielujen jäljillä (Arkistoitu – Internet Archive). Parnasso 3/2012.
Anhur

| Anhur |
| --- | --- |
 Anhur kuvattiin samalla tavalla kuin ilman jumala Shu.
Muita nimiä
 Onuris An-Her Anhuret Han-Her Inhert Arenshnupis 
Kulttikeskus
 Thanis 
Roolit
 sota taivaan kantaja  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anhur (kreikaksi Onuris tai Onouris, muita kirjoitusasuja An-Her, Anhuret, Han-Her, Inhert) oli muinaisen Egyptin mytologiassa alun perin ulkomainen sodan jumala. Anhuria pidettiin auringonjumala Ran sotaisan puolen ilmentymänä. Häntä alettiin palvoa Egyptissä ensimmäisen kerran Abydoksen alueella, varsinkin Thiniksessä, Egyptin 11. dynastian aikaan. Myytit kertovat, että hän toi vaimonsa Menhitin, joka oli hänen naispuolinen vastakohtansa, Nubiasta. Anhurin nimi heijastaa tätä – vapaasti käännettynä se tarkoittaa: "Tuo takaisin kaukaisen".
Yksi Anhurin arvonimistä oli "Vihollisten teurastaja". Anhur kuvattiin parrakkaana miehenä, joka piti päällään kaapua ja nelisulkaista päähinettä, kädessään keihäs tai peitsi, joskus myös leijonapäinen jumala (voiman symboli). Joissain kuvauksissa kaapu muistutti enemmänkin kilttiä.
Sodanjumalan aseman vuoksi Anhur oli muinaisen Egyptin armeijan suojelija ja tärkeitten soturien henkilöitymä. Hän oli hyvin arvostettu. Rooman valtakautena keisari Tiberius kuvattiin julkisissa tiloissa Anhurin nelisulkainen päähine päässään.
Myöhempinä aikoina Anhur rinnastettiin samaksi jumaluudeksi Shun kanssa, Anhur-Shuksi, lähinnä samankaltaisen nimen ja päähineen vuoksi. Anhur oli jumalista suositumpi, ja käytännössä Shu sulautui Anhuriin, jääden taka-alalle.
Uudessa valtakunnassa Anhurin suosio kasvoi, ja häntä alettiin kutsua myös Pelastajaksi, sillä sen ajan ihmiset pitivät sotaa vapautensa ja voitokkuutensa lähteenä. Muuttuneen aseman takia Anhuria alettiin rinnastaa mahtavampaan Horukseen. Heitä alettiin kutsua Horus-Anhuriksi. Myöhemmin nubialaiset kushit nimesivät kyseisen jumaluuden Arensnuphiseksi (myös Arsnuphis, Harensnuphis). Myöhemmin Osirista alettiin pitää Horuksen eräänä puolena, ja Isistä Arensnuphisen vaimona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anhur Wikimedia Commonsissa
FCI Levadia

FCI Levadia on jalkapalloseura Tallinnasta, Virosta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Meistriliigassa.
Historia

Levadia syntyi vuonna 1998, kun metalliyhtiö Levadia osti FK Olümp Maardu -joukkueen vuonna 1998 ja vaihtoi sen nimen Levadia Maarduksi. Saman vuoden päätteeksi joukkue nousi korkeimmalle sarjatasolle ja voitti mestaruuden. Vuonna 2000 Levadia hankki omistukseensa myös tuolloin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneen FC Maardun, joka aikaisemmin tunnettiin nimellä KSK Vigri Tartu, ja oli tuolloin vielä nimellisesti erillinen seura. Saman kauden päätteeksi sekin nousi Meistriliigaan ja muutti nimensä Levadia Tallinnaksi kaudeksi 2001.
Ennen kautta 2004 Levadia Tallinn myi sarjapaikkansa Merkuur Tartulle. Levadia Maardu muutti nimensä Levadia Tallinnaksi ja vanha Levadia Tallinn muutti nimensä muotoon FC Levadia II Tallinn ostaen samalla toiseksi korkeimman sarjatason Sõrve JK:n paikan. Näiden toimien ansiosta Levadia Tallinn ja Levadia II Tallinn ovat nykyisin saman seuran joukkueita. 23. heinäkuuta 2009 Levandia pääsi historiansa ensimmäisen kerran Mestarien liigan 3. karsintakierrokselle kun se voitti yhteismaalein 2-1 puolalaisen Wisła Krakówan.
Kauden 2017 jälkeen Levadian edustusjoukkue yhdistyi FCI Tallinnan kanssa. Fuusion seurauksena Levadian viralliseksi nimeksi muuttui FCI Levadia.
Saavutukset

Viron mestaruus 1999, 2000, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2013, 2014, 2021, 2024
Viron cupin voitto 1999, 2000, 2004, 2005, 2007
Viron supercupin voitto 1999, 2000, 2001, 2010, 2013, 2015
Viron mestaruus -hopeaa 2002, 2005, 2010, 2012, 2015, 2016
Viron mestaruus -pronssia 2001, 2003
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Meistriliiga 2011 |
| --- | --- |
 Flora  Kuressaare  Lasnamäe Ajax  Levadia  Narva Trans  Nõmme Kalju  Paide LM  Sillamäe Kalev  Tammeka  Viljandi
Lou Andreas-Salomé

| Lou Andreas-Salomé |
| --- | --- |
 Lou Andreas-Salomé vuonna 1914.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1861 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 5. tammikuuta 1937 (75 vuotta) Göttingen, Saksa
Kansalaisuus:  venäläinen
Ammatti:  psykoanalyytikko, kirjailija
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Lou Andreas-Salomé (synt. Louise von Salomé eli Luiza Gustavovna fon Salome, ven. Луиза Густавовна фон Саломе; 12. helmikuuta 1861 Pietari – 5. tammikuuta 1937 Göttingen) oli venäläissyntyinen psykoanalyytikko ja kirjailija. Hän oli monipuolinen kirjoittaja ja hänen läheiseen ystäväpiiriinsä kuuluivat monet kirjailijat, filosofit ja taiteilijat, kuten Nietzsche, Freud, Rilke ja Rée.
Elämä

Salomé syntyi Pietarissa ranskalaissyntyisen kenraalin tyttärenä. Hänen äitinsä oli pohjoissaksalaista alkuperää. Hänellä oli viisi veljeä. Hän kävi Pietarin saksalaista koulua Petrischulea. Perhe oli protestantteja.
17-vuotiaana Salomé ryhtyi opiskelemaan teologiaa, filosofiaa, maailman uskontoja sekä ranskalaista ja saksalaista kirjallisuutta hollantilaisen pastorin Hendrik Gillotin johdolla. Gillot kuitenkin rakastui Saloméen niin, ettei opintoja voitu jatkaa.lähde? Salomé lähti äitinsä kanssa Zürichiin voidakseen suorittaa siellä yliopistotutkinnon. Hänen heikon terveytensä odotettiin myös parantuvan Keski-Euroopassa.
Salomén äiti vei 21-vuotiaan tyttärensä Roomaan. Siellä Salomé tutustui kirjailija Paul Réehen, jonka kanssa hän aloitti suhteen. Muutaman kuukauden kuluttua, 13. toukokuuta 1882, Réen ystävä Friedrich Nietzsche liittyi heihin. Kolmikko eli ja matkusti tiiviisti yhdessä, kunnes Nietzsche irtautui kolmikosta.
Salomé ja Rée muuttivat Berliiniin ja asuivat yhdessä. Vuonna 1887 Salomé avioitui orientalisti Friedrich Carl Andreasin kanssa, vaikka jatkoikin suhdettaan Réehen sekä muihin miehiin. Avioliitto kesti Andreasin kuolemaan asti 1930.
Erityisen läheinen Salomé oli Rainer Maria Rilken kanssa. He tapasivat Rilken ollessa 21-vuotias, jolloin Salomé oli 36-vuotias. Salome alkoi kutsua Rilkeä Raineriksi tavanomaisen Renén sijaan. Salomé opetti tälle myös venäjää, jotta Rilke voisi lukea Tolstoita ja Puškinia.lähde?
Vuonna 1911 Andreas-Salomé tutustui ruotsalaiseen psykoterapeuttiin Poul Bjerreen, joka esitteli hänelle psykoanalyysia. Seuraavana vuonna Andreas-Salomé matkusti Wieniin Freudin analysoitavaksi. Analyysin päätyttyä hän avasi oman vastaanottonsa Göttingenissä – yhtenä ensimmäisistä analyytikoista Freudin itsensä jälkeen.
Andreas-Salomé lopetti psykoanalyyttisen vastaanottonsa 74-vuotiaana. Hänellä oli sydänvaivoja, ja hänen tilansa vaati useita kertoja sairaalahoitoa. Hänen miehensä vieraili sairaalassa päivittäin. Sairaudet ja vanhuus lähensivät vanhaa pariskuntaa. Salomé kuoli uremiaan 5. helmikuuta 1937. Hänen uurnansa laskettiin hänen miehensä haudan viereen Göttingenin Groner Landstrassella. Göttingenissä sijaitsee hänen mukaansa nimetty katu Lou-Andreas-Salomé-Weg sekä psykoanalyysi- ja psykoterapiainstituutti Lou-Andreas-Salomé Institut.
Gestapo tuhosi Salomén kirjaston hänen kuolemansa aikoihin. Syyksi esitettiin kytkökset Freudiin, ”juutalaisen tieteen” harjoittaminen sekä monien juutalaisten kirjoittajien teokset.lähde?
Ura

Salomé kirjoitti useita unohduksiin jääneitä romaaneja, näytelmiä ja esseitä. Hän oli ensimmäisiä naispuolisia psykoanalyytikkoja ja ensimmäisiä naisia, jotka kirjoittivat naisen seksuaalisuudesta psykoanalyyttisesta näkökulmasta. Hänen kirjansa Die Erotik julkaistiin 1911, ennen kuin hän oli tavannut Freudia.
Hän tutki tuotannossaan muun muassa Ibsenin naishahmoja. Lisäksi hän on kirjoittanut itselleen läheisistä Nietzschestä ja Rilkestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lou Andreas-Salomé Wikimedia Commonsissa
Liukkonen, Petri: Lou Andreas-Salomé (1861–1937). Authors’ Calendar.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Amorphis

| Amorphis |
| --- | --- |

 Amorphis Qstock-festivaaleilla vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1990–
Tyylilaji:  progressiivinen metalli, melodinen death metal, death metal, doom metal, folk metal
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Tomi Joutsen, laulu   Esa Holopainen, soolokitara   Tomi Koivusaari, rytmikitara, örinälaulu   Olli-Pekka Laine, basso (1990–2000, 2017–)  Santeri Kallio, koskettimet   Jan Rechberger, rummut  
Entiset jäsenet:  Niclas Etelävuori, basso (2000–2017)  Pasi Koskinen, laulu (1995–2004)  Pekka Kasari, rummut (1995–2002)  Kim Rantala, koskettimet (1994–1998)  Kasper Mårtenson, koskettimet (1993–1994) 
Levy-yhtiö:  Relapse, (1991–2001, 2003)   Virgin, (2003)   Nuclear Blast, (2006–2021)   Atomic Fire, (2021–)  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amorphis on suomalainen metalliyhtye, jonka musiikissa on lähes kaikilla albumeilla vaikutteita suomalaisesta mytologiasta. Kalevala- ja Kanteletar-aiheisia kappaleita raskaalla soundilla esittävä Amorphis on saavuttanut mainetta ulkomaillakin.
Yhtyeen musiikki on vaihdellut death metalista progressiiviseen metalliin, mutta pääasiassa Amorphis esittää raskaammankin antinsa melko melodisesti, ja laulutyyli vaihtelee puhtaasta ”örinään”. Vaikka Amorphiksen tyyli on vaihdellut vuosien varrella, yhtye on lähes aina ollut tunnistettavissa melodisista riffeistään. Uudemman Amorphiksen kappaleet ovat lähes aina keskitempoisia tai hitaita, mutta kahdella ensimmäisellä levyllä kappaleissa on huomattavasti enemmän nopeampia death metal -osuuksia.
Yhtyeen nimi tulee englannin kielen sanasta amorphous, joka tarkoittaa amorfista.
Historia

| --- | --- |
1992: The Karelian Isthmus
1993: 
1994: Tales from the Thousand Lakes
1995: 
1996: Elegy
1997: 
1998: 
1999: Tuonela
2000: 
2001: Am Universum
2002: 
2003: Far from the Sun
2004: 
2005: 
2006: Eclipse
2007: Silent Waters
2008: 
2009: Skyforger
2010: 
2011: The Beginning of Times
2012: 
2013: Circle
2014: 
2015: Under the Red Cloud
2016: 
2017: 
2018: Queen of Time
2019: 
2020: 
2021: 
2022: Halo