stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fairfaxin piirikunta

Fairfax sijaitsee Washington D.C.:n länsipuolella.
Fairfaxin piirikunta (engl. Fairfax County) on piirikunta Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestönlaskennassa piirikunnan asukasluku oli 1 081 726, ja se on näin asukasluvultaan osavaltion suurin piirikunta.
Fairfaxin piirikunta on osa Yhdysvaltojen pääkaupungin Washington D.C.:n metropolialuetta ja yli miljoonine asukkaineen pääkaupungin tilastoalueen runsasväkisin tilastoyksikkö. Piirikunnassa sijaitsee monia tiedusteluorganisaatioiden päämajoja, kuten keskustiedustelupalvelu CIA, NRO (The National Reconnaissance Office) ja NGA (National Geospatial-Intelligence Agency). Siellä pitävät pääkonttoreitaan monet suuryritykset kuten General Dynamics, Northrop Grumman ja puolivaltiollinen asuntorahoitusyhtiö Freddie Mac. Suurimpia työnantajia ovat piirikunnan koululaitos (24 590 työpaikkaa) ja siellä sijaitsevat monet valtionhallinnon virastot (23 586), seuraavina piirikuntahallinto (12 070), voittoa tavoittelematon terveydenhoito-organisaatio Inova Health System sekä Virginian toiseksi suurin yliopisto George Mason University.
Kaupunkeja ja asuinalueita

Fairfaxin piirikunnan alueella sijaitsevia itsenäisiä kaupunkeja (independent city) ovat Alexandria (150 575 asukasta 2015), Falls Church (13 892) ja Fairfax City (24 013).
Seuraavat paikat ovat virallisesti kunnallishallinnottomia väestönlaskenta-alueita (CDP), joista monet sijaitsevat Alexandrian, Falls Churchin ja Fairfax Cityn alueilla. Suurimpia CPD-alueita ovat Burke (57 737 asukasta v. 2000), Annandale (54 994), Centreville (48 661), Chantilly (41 041) ja McLean (38 929).:
Annandale
Bailey’s Crossroads
Belle Haven
Burke
Burke Centre
Centreville
Chantilly
Crosspointe
Dranesville
Dunn Loring
Fair Lakes
Fair Oaks
Fairfax Station
Floris
Fort Belvoir
Fort Hunt
Franconia
Franklin Farm
George Mason
Great Falls
Greenbriar
Groveton
Hayfield
Huntington
Hybla Valley
Idylwood
Kings Park
Kings Park West
Kingstowne
Lake Barcroft
Laurel Hill
Lincolnia
Long Branch
Lorton
Mantua
Mason Neck
McLean
McNair
Merrifield
Mount Vernon
Newington
Newington Forest
North Springfield
Oakton
Pimmit Hills
Ravensworth
Reston
Rose Hill
Seven Corners
South Run
Springfield
Tysons Corner
Wakefield
West Falls Church
West Springfield
Wolf Trap
Woodburn
Woodlawn
Kaupunkeja ja asuinalueita > Muita asuinalueita

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Accotink  Arcturus  Barkers Crossroads  Blevinstown  Browns Mill  Butts Corner  Cobbs Corner  Colchester |  Colchester Hunt  Comptons Corner  Cooktown  Crowells Corner  Culmore  Donovans Corner  Doveville  Farrs Corner |  Five Forks  Four Corners  Hattontown  Hollindale  Jermantown  Langley  Lees Corner  Lewinsville |  Lewis Park  Makleys Corner  Matildaville  New Alexandria  Oak Hill  Odricks Corner  Pohick  Schneider Crossroads |  Shady Oak  Strathmeade Springs  Sunset Hills  Uniontown  Virginia Hills  Westhampton |
Kuvia

Mount Vernon
Fairfax High School
CIA:n päämaja George Bush Center for Intelligence
Lake Barcroft
Cameron Run
Talo Alexandriassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fairfaxin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Fairfax County, Virginia
Käännös suomeksi
Suupohjan koulutuskuntayhtymä Vuoksi

| Suupohjan koulutuskuntayhtymä Vuoksi |
| --- | --- |
Sijainti:  Oppitie 4 (PL 6), 61801 Kauhajoki
Koordinaatit:  62.4237°N, 22.1694°E
Tyyppi:  koulutus- ja työllisyyspalvelut
Rehtori:  Ari Loppi
Verkkosivut
Suupohjan koulutuskuntayhtymä Vuoksi (aik. Suupohjan ammatti-instituutti) on Kauhajoella toimiva Suupohjan koulutuskuntayhtymän ylläpitämä koulutus- ja työllisyyspalveluita tuottava oppilaitos.
Suupohjan koulutuskuntayhtymän jäsenkunnat ovat Karijoki, Kaskinen, Kauhajoki, Kristiinankaupunki, Kurikka, Närpiö, Isojoki ja Teuva.
Vuoksin toimipisteitä ovat:
Oppitien toimipiste (päätoimipiste): Oppitie 4 (PL 6), 61801 Kauhajoki
Kyntäjäntien toimipiste: Kyntäjäntie 6 (PL 105), 61801 Kauhajoki
Suomen Laatokan-laivasto

Laatokan laivasto oli suomalainen laivasto Laatokalla, joka oli muodostettu 1919 järjestettäessä alueen puolustusta itsenäistymisen jälkeen. Tarton rauhansopimuksen mukaan Laatokalla ei saanut olla yli sataa tonnia painavia aluksia eikä niiden aseiden kaliiperi saanut ylittää 47 mm:ä.
Entinen Laatokan laivaston alus raivaaja Kiviniemi muiden romutusta odottavien alusten joukossa Laatokan Sortanlahdessa elokuussa 2008
Talvisota

Neuvostoliitto hyökkäsi 30. marraskuuta 1939 Suomeen aloittaen talvisodan. Laatokan laivastossa olivat sodan aikana tykkiveneet Aallokas, Aunus, Vulcan ja Tarmo, sekä Hercules, Kiviniemi, Yrjö, Voima, S I, N K af Klecker ja joukko kuljetusaluksia. Suurin näistä aluksista oli Aallokas, jonka päällikkönä oli tykkiveneosaston komentaja, kapteeniluutnantti Asikainen. Laivasto keskittyi sodan aikana tulittamaan hyökkäävää puna-armeijaa ja miinoittamaan rannikkoalueita. Vuoden 1940 tammikuussa Laatokan jääpeite alkoi kuitenkin olla niin vahva, ettei aluksista voitu käyttää muita kuin Aallokasta, joka kuitenkin vaurioitui 2. helmikuuta ilmahyökkäyksessä. Sotatoimien päättyessä 13. maaliskuuta oli laivaston alukset jätettävä rauhansopimuksen mukaan Laatokalle, josta tuli Neuvostoliiton sisävesistö. Osa luovutetuista aluksista liitettiin myöhemmin Neuvostoliiton Laatokan-laivastoon.
Jatkosota

Laatokan laivastoa ryhdyttiin perustamaan uudelleen suomalaisten joukkojen saavuttua Laatokalle jatkosodan alussa. Läskelään perustettiin 2. elokuuta 1941 komentopaikka, ja jo 6. elokuuta mennessä Laatokalle oli siirretty 150 moottorivenettä, kaksi miinanlaskijoiksi muutettavaa hinaajaa ja neljä höyrylauttaa. Alukset varustettiin 47 mm:n tykeillä ja konekivääreillä. Laatokalle perustettiin myös muutamia rannikkopattereita.
Maavoimien edetessä perustettiin vallattuihin kaupunkeihin uusia tukikohtia. Laivaston komentopaikka siirrettiin Sortavalaan, ja Lahdenpohjan satamasta tuli laivaston tärkein tukikohta.
Kesällä 1942 Laatokalle luotiin Italian laivaston moottoritorpedovenelaivueesta, Saksan laivaston miinaveneistä ja Suomen laivaston moottoritorpedovene Sisusta Laivasto-osasto K. Lisäksi Laatokalle muodostettiin Saksan ilmavoimien Einsatzstab Fähre Ost. Laivasto-osastot toimivat Laatokalla aina jäiden tuloon, jolloin italialaisten ja saksalaisten toiminta Laatokalla päättyi. Suomi osti osan ulkomaisista aluksista. Vuoden 1942 jälkeen suomalaisten valtaamalla osalla Laatokkaa toimi vain suomalaisia aluksia.
Moskovan välirauhan mukaisesti Laatokasta tuli Neuvostoliiton sisävesistö, ja Suomen Laatokan laivaston toiminta ei ollut enää näin mahdollista.
Floridankalkkarokäärme

| Floridankalkkarokäärme |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Osalahko::  Alethinophidia 
Heimo::  Kyykäärmeet Viperidae 
Alaheimo::  Kalkkarokäärmeet Crotalinae 
Suku::  Crotalus
Laji::  adamanteus
Kaksiosainen nimi
 Crotalus adamanteus  Palisot de Beauvois, 1799  
 Floridankalkkarokäärmeen levinneisyys
Katso myös
   Floridankalkkarokäärme Wikispeciesissä   Floridankalkkarokäärme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Floridankalkkarokäärme (Crotalus adamanteus) on Yhdysvaltain lämpimissä eteläosissa elävä kyykäärme. Sen hoitamaton purema on ihmiselle tappava. Ravintonaan laji käyttää melko pieniä lämminverisiä eläimiä ja on myös hyödyksi hävittämällä ihmisen tuhoeläiminä pitämiä lajeja, kuten hiiriä ja rottia. Floridankalkkarokäärme on sukunsa kookkain laji. Laji ei ole vielä uhanalainen, mutta se on taantumassa ja sen arvioidaan harvinaistuvan kaikkialla levinneisyysalueellaan.
Koko ja ulkonäkö

Floridankalkkarokäärme on Pohjois-Amerikan suurimpia käärmeitä. Aikuinen yksilö on keskimäärin 91–183 senttimetrin pituinen, mutta lajin pituusennätys on 244 senttimetriä. Ne voivat painaa yli 4 kilogrammaa. Urokset ovat naaraita suurempia, mutta muuten samannäköisiä. Floridankalkkarokäärmeellä on paksu ruumis ja suuri ja paksu pää. Sen selkäpuolen suomut ovat ruskeita tai kellertäviä. Pään sivuilla on silmien kohdalla musta, viistosti kulkeva tumma juova, jota reunustavat vaaleat suomut. Silmien pupillit ovat pystysuorat. Sierainten ja silmien välissä ovat kuoppakyille tyypilliset kuopat. Selässä kulkee tummia timantin muotoisia kuvioita, joiden keskus on ruskea ja kehys kermanvärinen. Vatsapuolen väritys vaihtelee lähes mustasta ruskean ja oliivin sävyyn. Häntä on yleensä ruskea tai harmaa, ja siinä on tummat renkaat. Hännänpäässä on pitkälle kehittynyt kalistin.
Myrkky

Floridankalkkarokäärme on Pohjois-Amerikan myrkyllisin käärme. Sen myrkky on voimakasta verimyrkkyä, joka aiheuttaa kudosvaurioita. Käärme voi purressaan nostaa jopa 2/3 ruumiistaan ylös. Kunnollisen pureman saaneista ihmisistä 40 % kuolee. Myrkytysoireita ovat kipu, turvotus, hengitysvaikeudet, heikko syke, sydänvaivat, šokki ja joskus kouristukset. Lajin elinalueella on kuitenkin yleisesti saatavilla vastamyrkkyä. Floridankalkkarokäärmeiden puremien syinä ovat yleensä härnääminen ja yritys tappaa tai vangita käärme.
Levinneisyys ja elinympäristö

Floridankalkkarokäärmettä tavataan vain Yhdysvalloissa, jossa sen asuinalue rajoittuu kaakkoisosien rannikkotasangoille 500 metrin korkeuteen saakka. Sitä tavataan itäisessä Louisianassa, eteläisessä Mississippissä, Georgiassa ja Alabamassa. Etelässä levinneisyys kattaa Floridan mukaan lukien itä- ja länsiosien hiekkasaaret ja Keys-saaret. Lajia tavataan myös Etelä-Carolinassa ja Pohjois-Carolinassa. Floridankalkkarokäärme on käytännössä hävinnyt Pohjois-Carolinasta ja Louisianasta levinneisyysalueen pohjoisimmassa ja läntisimmässä osassa. Levinneisyyden painopiste on Floridassa ja Georgian eteläosissa. Laji on vielä paikoin yleinen Georgiassa, Etelä-Carolinassa ja Floridassa siellä, missä sopivaa elinympäristöä on yhä jäljellä. Levinneisyys onkin pirstaloitunut, ja alkuperäisistä pitkäneulasmäntymetsistä on jäljellä enää runsaat kaksi prosenttia. Hitaasti lisääntyvää ja liikkuvaa lajia rasittavat myös mielivaltainen tappaminen ja liikenteen aiheuttama kuolema.
Floridankalkkarokäärmeen elinympäristöä ovat sahapalmua (Serenoa repens), pitkäneulasmäntyä (Pinus palustris), turkintammea (Quercus cerris) ja Pinus clausa -mäntyä kasvavat kuivat alankometsät. Se välttelee yleensä soita ja marskimaita mutta on hyvä uimari. Se voi elää lähellä vettä ja matkata jopa Floridan Keys-saarille.
Elintavat

Floridankalkkarokäärme on yksineläjä. Se viettää pääosan ajastaan kerällä tiheikössä väijymässä saalista. Se on aktiivisin hämärän aikaan illalla ja varhain aamulla. Laji pysyy yleensä maanpinnalla, mutta voi joskus harvoin kiivetä muutaman metrin pensaisiin tavoittelemaan saalista. Floridankalkkarokäärmeet talvehtivat kylmillä alueilla erityisesti gofferikilpikonnien koloissa, mutta myös nisäkkäiden koloissa, ontoissa puunrungoissa tai kannoissa sekä puiden juurten suojissa. Lämpiminä talvipäivinä ne voivat tulla maanpinnalle paistattelemaan. Kolot ja muut piilopaikat ovat lajille elintärkeitä suojia tulipaloja ja lämpötilan vaihteluja vastaan. Asetuttuaan jollekin alueelle floridankalkkarokäärmeet voivat pysyä samalla alueella useita vuosia, eivätkä ne tee yleensä merkittäviä vaelluksia. Jotkut yksilöt päästävät hyvin lähelle päästämättä ääniä, mutta toiset kalistelevat jo 6–9 metrin etäisyydeltä. Monesti ne pysyvät paikallaan, mutta ahtaalle ajettuna yrittävät poistua paikalta. Vakavasti ärsytettynä käärme alkaa kiemurrella, kalistella ja kohottaa päänsä puremisasentoon, ja ahdistelun jatkuessa se saattaa purra. Aikuisella floridankalkkarokäärmeella ei ole luontaisia vihollisia, mutta nuorilla niitä on paljon. Niitä uhkaavat esimerkiksi siat, petonisäkkäät, kuten harmaakettu, petolinnut, kuten amerikanhiirihaukka, ja muista käärmeistä erityisesti kuningaskäärmeet (Lampropeltis). Elinikä voi olla yli 20 vuotta.
Elintavat > Ravinto

Floridankalkkarokäärme syö pääasiassa pieniä nisäkkäitä. Nuoret saalistavat etupäässä hiiriä ja rottia, aikuiset suosivat jäniksiä ja oravia. Ne syövät myös lintuja. Saalistuspaikka on tiheikössä, puunjuuressa tai kaatuneen puun juurten luona. Ne pyrkivät yllättämään saaliin ja paikantavat ruokansa hajun ja infrapunan avulla, joka auttaa lämminveristen eläinten eli nisäkkäiden ja lintujen saalistuksessa. Kun käärme on purrut uhriaan se päästää sen pakoon ja lähtee seuraamaan sitä. Se syö saaliinsa vasta uhrin kuoltua.
Elintavat > Lisääntyminen

Floridankalkkarokäärmekoiraat ovat pariutumisaikaan naaraiden yläpuolella. Kilpaillessaan naaraista, ne selvittävät paremmuutensa nostamalla eturuumiinsa pystyyn ja kietoutumalla yhteen yrittäen kaataa vastustajansa maahan ruumiillaan. Parittelu tapahtuu loppukesällä tai syksyllä. Naaras synnyttää 6–7 kuukauden kantoajan jälkeen 6–21 aikuisen näköistä poikasta. Poikaset ovat jo syntyessään erittäin myrkyllisiä. Ne kasvavat hitaasti ja tulevat sukukypsiksi vasta usean vuoden kuluttua. Aikuiset naaraat synnyttävät vain 2–3 vuoden välein.
Aiheesta muualla

The University of Adelaide, Australia, Clinical Toxinology Resources: Crotalus adamanteus (englanniksi)
Floridankalkkarokäärmeen pää.
Floridankalkkarokäärmeen elinympäristöä Evergladesissa Floridassa.
Floridankalkkarokäärme mäntymetsässä.
Syysprinssi

| Syysprinssi |
| --- | --- |

Kirjailija:  Anja Kauranen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1996
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Syysprinssi on Anja Kaurasen (nyk. Snellman) romaani vuodelta 1996.
Kirja on 126-sivuinen, tuskin pienoisromaania laajempi. Teos on vahvasti omaelämäkerrallinen, eikä kirjailija itsekään peittele sen dokumenttiluonnetta. Romaani kuvaa minäkertojan nuoruudenrakkautta "syysprinssiin", jonka esikuvana on kirjailija Harri Sirola. Tarinan kehyskertomus sijoittuu nykyhetkeen. Siinä minäkertoja vierailee syysprinssin luona psykiatrisessa sairaalassa, jossa tämä on hoidettavana depression vuoksi. Sähköšokkihoidon vuoksi syysprinssi on tilapäisesti unohtanut menneisyytensä, joten minäkertoja kertaa hänelle heidän rakkaustarinansa.
Alli Haapasalo ohjasi romaanista samannimisen elokuvan, joka sai ensi-iltansa syksyllä 2016.
Sven Wollter

Sven Wollter
Sven Justus Fredrik Wollter (11. tammikuuta 1934 Göteborg – 10. marraskuuta 2020 Luulaja) oli ruotsalainen näyttelijä.
Wollter näytteli elokuvissa ja televisiossa 1960-luvulta asti. Hän esiintyi muun muassa Bo Widerbergin elokuvissa Komisario Beck tähtäimessä (1976) ja Mies Mallorcalta (1984) sekä Andrei Tarkovskin viimeisessä elokuvassa Uhri (1986). Wollterilla oli myös rooli John McTiernanin ohjaamassa yhdysvaltalaisessa elokuvassa 13. soturi (1999). Håkan Nesserin kirjoihin perustuvassa Van Veeteren -sarjassa hän esitti nimiosaa.
Wollter oli pitkäaikainen Ruotsin kommunistisen puolueen jäsen.
Wollter kuoli saatuaan COVID-19-tartunnan. Hän sairasti keuhkoahtaumatautia.
Aiheesta muualla

”Jag har lämnat barnen ensamma med sina smärtor.” (Arkistoitu – Internet Archive) Dagens Nyheter 3.3.2003.
Sven Wollter Elonetissä.
Sven Wollter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Svend Aage Jensby

| Svend Aage Jensby> Tanskan puolustusministeri |
| --- | --- |
 Anders Fogh Rasmussenin I hallitus 27. marraskuuta 2001 – 24. huhtikuuta 2004  
Edeltäjä:  Jan Trøjborg
Seuraaja:  Søren Gade
Kansankäräjäedustaja
 1990–2005  
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. syyskuuta 1940 (ikä 84) Aarhus, Tanska
Tiedot
Puolue:  Venstre
Tutkinnot:  Aarhusin yliopisto
Svend Aage Jensby (s. 10. syyskuuta 1940 Aarhus) on tanskalainen Venstren poliitikko. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1990–2005 ja toiminut Tanskan puolustusministerinä vuosina 2001–2004.
Aiheesta muualla

Svend Aage Jensby Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Surgutin kansainvälinen lentoasema

Surgutin kansainvälinen lentoasema (ven. Сургут аэропорт) (IATA: SGC, ICAO: USRR) on Venäjän öljykeskus Surgutin kaupungista kymmenen kilometriä pohjoiseen sijaitseva kansainvälinen lentoasema. Lentoasemalla on yksi 2 790 metriä pitkä kiitotie. Se on ollut Hanti-Mansian vilkkain lentoasema. Vuonna 2012 lentoasemaa käytti 1 150 000 matkustajaa.
Surgutin kansainvälisen lentoasema Venäjällä.
Surgutin kansainvälisen lentoaseman sijainti Hanti-Mansiassa.
Historia

Vuoden 2011 tammikuussa lentoasemalla sattui vakava onnettomuus, kun Kolavian operoima Tupolev Tu-154B-2 tuhoutui tulipalossa täysin. Onnettomuus vaati neljä ihmishenkeä ja 43 loukkaantui.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
AirVolga: Volgograd, Jekaterinburg
Kolavia: Baku, Kogalym, Krasnodar, Mineralnyje Vody, Moskova (Domodedovo), Samara, Simferopol, Ufa
S7 Airlines: Moskova (Domodedovo)
Saravia: Saratov
Tajik Air: Dušanbe
Tomskavia: Tomsk
UTair Aviation: Barnaul, Belojarski, Berjozovo, Bijsk, Burgas [kausittainen], Chişinău, Donetsk, Hanty-Mansijsk, Jekaterinburg, Jerevan, Kazan, Kiova (Boryspil), Krasnodar, Khudzhand, Mineralnyje Vody, Moskova (Domodedovo), Moskova (Vnukovo), Nižni Novgorod, Novosibirsk, Omsk, Pietari, Samara, Sotši, Tomsk, Tjumen, Ufa
Aiheesta muualla

World Aero Data - SGC; USRR (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomi-tytöt New Yorkissa

| Suomi-tytöt New Yorkissa |
| --- | --- |
Kestoaika:  n. 1 h
Pääosissa:  Alexandra Alexis, Annabella Åsvik, Sara Nurmi, Minna Ajo
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Liv
Esitetty:  4. huhtikuuta 2012 – 6. kesäkuuta 2012
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  10
Aiheesta muualla
Elonet
Suomi-tytöt New Yorkissa on tositelevisiosarja, jossa seurataan neljän nuoren suomalaisen naisen (Alexandra Alexis, Annabella Åsvik, Sara Nurmi ja Minna Ajo) elämää New Yorkissa.
Esiintyjät

Alexandra Alexis on pop-artisti, joka kirjoittaa ja säveltää musiikkia itselleen ja muille, konsertoi ja tekee artistin taustatöitä.
Annabella Åsvik on ekomuotibloggaaja ja yrittäjä, joka tekee freelancerina töitä muun muassa tuottajana ja juontajana. Annabellan intohimoja ovat sekä eläinten hyvinvointi että muoti- ja mediamaailma.
Sara Nurmi on näyttelijän koulutuksen New Yorkissa saanut ja musiikaalinen nainen, joka tekee töitä myös laulajana ja lauluntekijänä.
Minna Ajo päätti lähteä aikuistumaan ja metsästämään "amerikkalaista unelmaansa" New Yorkiin. Toimistotyö, maanantaista perjantaihin, kello 9-17 olisi unelmien täyttymys naiselle, joka on ajanut Suomea ristiin rastiin.
Aiheesta muualla

Ohjelman viralliset sivut[vanhentunut linkki]
Symphyllia

| Symphyllia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit Scleractinia
Heimo::  Mussidae
Suku::  Symphyllia  Milne-Edwards ja Haime, 1848 
Katso myös
   Symphyllia Wikispeciesissä   Symphyllia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Symphyllia on kivikorallien suku, johon kuuluu ainakin seitsemän lajia. IUCN:n mukaan yksi niistä on vaarantunut, muut elinvoimaisia. Ne muodostavat puolipallomaisia yhdyskuntia, jotka näyttävän koostuvan jatkuvasta nauhasta. Nauhojen väliset laaksot ovat tyypillisesti eri väriä kuin nauhojen harjanteet.
Lajeja

Symphyllia agaricia Indopasifinen merialue
Symphyllia erythraea Intia, Punainenmeri, Afrikan itärannikko
Symphyllia hassi Indopasifinen merialue Vaarantunut laji
Symphyllia radians indopasifinen merialue
Symphyllia recta indopasifinen merialue
Symphyllia valenciennesii  indopasifinen merialue
Symphyllia wilsoni  Australian rannikot
Svea (tuotemerkki)

Svea on Svea Brudar AB -yhtiön vaatemerkki. Per Holknekt, Ricky Sandström ja Andreas Engelkes perustivat tuotemerkin. Aluksi liikeideana oli maahantuoda rullalautoja ja tarvikkeita. Vuonna 1999 Svean uusi suunnittelija Kiki Wallmansson ohjasi yhtiön muotialalle. Sittemmin Kiki Wallmansson valittiin toimitusjohtajaksi ja hän vastaa yhtiön brändäämisestä. Vuoden 2010 lopussa Svea työllisti 11 henkilöä. Svealla oli aiemmin liikkeitä Tukholmassa ja Kööpenhaminassa, mutta nyttemmin heidän kauppansa sijaitsevat pienemmissä Etelä-Ruotsin kaupungeissa. Svean pipoja käytetään paljon Suomessa.
Svean pipot ovat olleet muotia vuosina 2009–2011.kenen mukaan?
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Svea (varumärke)
Sojuz (raketti)

Sojuz-kantoraketti
Sojuz-kantorakettia kuljetettiin 29. lokakuuta 2000 Baikonurissa laukaisualustalle. Se vei avaruuteen Sojuz TM-31 avaruusaluksen. Aluksen miehistö oli: päällikkö Juri Gidzenko (Venäjän avaruusjärjestö), Sergei Krikaljov (Venäjän avaruusjärjestö) ja William Shepherd (NASA).
Sojuz-kantoraketti (ven. Союз, suom. Liitto) on venäläinen kantoraketti, joka pohjautuu neuvostoliittolaisen rakettisuunnittelijan Sergei Koroljovin suunnittelemaan R-7-ydinohjukseen, jonka ensilento tapahtui 23. elokuuta 1957. Saman ohjuksen kantorakettiversio kuljetti Sputnik-satelliitin avaruuteen 4. lokakuuta 1957. Sojuzin edeltäjä oli  myös Vostok-kantoraketti, joka perustui 8K74 eli R-7a-ohjukseen.
Käyttäjät

Sojuzista tuli 1960-luvulla Neuvostoliiton miehitetyn Sojuz-avaruusaluksen kantoraketti. Sojuz-nimellä tämä kantoraketti otettiin käyttöön vuonna 1966. 1980-luvun alussa Sojuz-raketteja valmistettiin parhaimmillaan 60 kappaletta vuodessa. Sojuz-rakettia käytetään Sojuz-aluksen lisäksi myös Progress-huoltoaluksen (huoltanut mm. ISS-avaruusasemaa) laukaisuun. Sillä on laukaistu myös suuri määrä satelliitteja.
Vuonna 2011 Sojuz-laukaisuja aletaan tehdä Euroopan Kouroun avaruuskeskuksesta. Laukaisuja on vuoden 2010 lopulle mennessä varmistunut 17 kappaletta muutamalle seuraavalle vuodelle. Tämä merkitsee Baikonurin kosmodromin työkuorman vähentymistä, mutta Venäjä onkin indikoinut siirtävänsä keskuksen toiminnan omalle maaperälleen muutamassa vuodessa. Ongelma on suurempi Arianespacen Ariane 5 -raketille, jonka käyttö on vuosikymmenen ajan ollut liian vähäistä. Nyt 16 seuraavan muutaman vuoden tilatusta Ariane 5 -laukaisusta omaa option vaihtaa Ariane 5 -laukaisu Sojuz-laukaisuun.
Tekninen kehitys

Sojuz oli alun perin kolmivaiheinen kantoraketti. Sen Molnija-nimellä kulkevassa versiossa on neljäs rakettivaihe, joka mahdollistaa raskaiden tietoliikennesatelliittien noston Molnija-kiertoradalle.
Uusin Sojuz-versio on nimeltään Sojuz U. 1990-luvun alussa rakettia uudistettiin ja siihen päätettiin ottaa Fregat-niminen ylin rakettivaihe. Fregat on NPO Lavotškin -yhtiön kehittämä moottori – se oli käytössä jo vuonna 1988 laukaistuissa Phobos-luotaimissa. Tämä versio pystyy nostamaan 1350 kg:n hyötykuorman GTO-radalle. Vuonna 1997 Starsem myi ESA:lle Cluster-satelliittien laukaisemiseen kaksi Sojuz-Fregat -kantorakettia.
Sojuz U -versiosta on kehitetty versiota 2-1a. Sen ensimmäinen laukaisu tapahtui 8. marraskuuta 2004 Plesetskistä. Siinä on digitaalinen lennonohjausjärjestelmä, ja siihen voidaan asentaa isompi nokkakartio.
Seuraava versio on 2-1b, johon tulee voimakkaampi kolmannen vaiheen moottori, RD-0124 (ajoaineena on kerosiini ja nestehappi). Se pystyy laukaisemaan Kourousta 3000 kg:n satelliitin GTO-radalle.