stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kumisaappaat
Wellingtons eli brittiläiset kumisaappaat

Arthur Wellesley, Wellingtonin ensimmäinen herttua, ohjasi lontoolaista kenkävalmistajaansa (Hoby of St. James' Street) muokkaamaan 1700-luvun "Hessian boot" -kenkää. Lopputuloksena oli uusi pehmeänahkainen malli, jossa saumaus oli lähempänä jalkaa. Saappaat ulottuivat puoleen sääreen, ja niiden korot olivat matalat, noin tuuman korkuiset. Malli oli tarpeeksi vahva taistelukäyttöön, mutta samalla mukavuudeltaan myös illalliskutsuihin sopiva. "Rautaherttua" ei tiennyt, että tulisi lopulta mallillaan saamaan saappaan nimiinsä englannin kielessä (Wellington boot).
Saappaat saivat nopeasti huomiota ja kiinnostusta isänmaallisten brittiläisten herrasmiesten keskuudessa, jotka halusivat jäljitellä kuuluisaa sotasankaria. Keikareiden ja muotitietoisten suosimat (mm. Beau Brummellin käyttämät) saappaat pysyivät muodissa aina 1840-luvulle asti. Seuraavalla vuosikymmenellä niistä käytettiin pidempivartista mallia. 1860-luvulle tultaessa ne syrjäytyivät nilkkureiden suosion kasvun takia, ratsastusta lukuun ottamatta.
Ensimmäiset Wellington-saappaat valmistettiin nahasta. Kuitenkin vuonna 1852 Hiram Hutchinson tapasi Charles Goodyearin, joka oli juuri keksinyt vulkanointiprosessin luonnonkumille. Goodyear päätti valmistaa autonrenkaita, mutta Hutchinson osti patentin jalkineiden valmistusta varten ja muutti Ranskaan, jossa perusti vuonna 1853 "A l'Aigle" -yrityksen ("Kotkalle", joka oli hänen kunnianosoituksensa kotimaataan kohtaan). Hutchinsonin perustama yhtiö on nykyään nimeltään yksinkertaisempi "AIGLE", "Kotka". Koska Ranskassa oli perustusaikaan 95 % väestöstä maatöissä, pelloilla työskentelyyn sopivista saappaista tuli sukupolvien ajan käytössä olleita puukenkiä suositummat. Kumisaappaiden ansiosta maatilalliset ja työläiset saattoivat viimein selvitä työpäivästä kuivin ja puhtain jaloin.
Nokia-saappaat

Kumisaappaita on valmistettu Suomessa jo pitkään. Ennen siirtymistään muilta toimialoilta matkapuhelinalalle Nokia oli tunnettu erityisesti kumisaappaista. Nykyään saappaita valmistuttaa Nokiasta erkautunut Nokian Jalkineet -yhtiö.
Brittiläiset wellingtons eli kumisaappaat.
Sievin kärkivahvistetut saappaat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kumisaappaat Wikimedia Commonsissa
Ylen Elävä arkisto: Nokian kumisaapastehtaalla 1964 (video, 7 min 50 s)
Artikkeli kumisaappaista PartioWikissä
The Hunter Wellington Boot Company (Arkistoitu – Internet Archive)
Internet Rubber Boot Archive (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokian jalkineet
Via Valeria (Sisilia)

| Via Valeria |
| --- | --- |
 Via Valerian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 347 km
Alkupiste:  Lilybaion
Reitti:  Panormos – Soloeis – Tyndaris
Päätepiste:  Messene (n. 347 km)
Muodostettu:  n. 210 eaa.
Via Valeria oli roomalainen tie, joka kulki Sisilian pohjoisrannikolla Lilybaionista Messeneen.
Historia

Via Valerian rakennutti Sicilian provinssin maaherrana vuonna 210 eaa. toiminut Marcus Valerius Laevinus. Se oli yksi Sisilian kolmesta roomalaisesta päätiestä saaren itärannikolla kulkeneen Via Pompeian ja etelärannikolla kulkeneen Via Selinuntinan ohella.
Reitti

Via Valeria kulki pitkin Sisilian rannikkoa Lilybaionista (lat. Lilybaeum) Panormoksen (Panormus), Soloeisin (Soluntum) ja Tyndariksen kautta Messeneen (Messana). Messenestä sitä jatkoi Via Pompeia itärannikkoa pitkin Syrakusaan, ja Lilybaioinista Via Selinuntina etelärannikkoa pitkin myös Syrakusaan.
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Lilybaion (Lilybaeum) | Marsala |  |  |
| Drepanon (Drepanum) | Trapani | 18 | 26,6 |
| Aquae Segestanae |  | 14/36 | 20,7/53,2 |
| Parthenikon (Parthenicum) | Partinico | 12 | 17,7 |
| Hykkara (Hyccara) | Carini | 8 | 11,8 |
| Panormos (Panormus) | Palermo | 16 | 23,7 |
| Soloeis (Soluntum) | Solunto | 12 | 17,7 |
| Thermai (Thermae Himerenses) | Termini Imerese | 12 | 17,7 |
| Kefaloidion (Cephaloedium) | Cefalù | 24 | 35,5 |
| Alaisa (Alaesa) | Tusa | 28/18 | 41,4/26,6 |
| Kalakta / Kale Akte (Calacte) | Caronia | 26/12 | 38,5/17,7 |
| Agathyrna (Agathyrnum) | Naso / Capo d'Orlando | 20/12 | 29,6/17,7 |
| Tyndaris | Tindari | 28/29 | 41,4/42,9 |
| Mylai (Mylae) | Milazzo | 24 | 35,5 |
| Naulokhos (Naulochus) |  | 24 | 35,5 |
| Trajectus |  | 24 | 35,5 |
| Messene (Messana) | Messina | 12 | 17,7 |
Kun useampi etäisyyslukema on mainittu, ensimmäinen etäisyys on Itinerarium Antonini Augustista ja jälkimmäinen Tabula Peutingerianasta. Näin tien kokonaispituudeksi saadaan noin 222–277 roomalaista mailia eli noin 328–410 kilometriä. Strabonin mukaan tien pituus oli 235 mailia eli noin 347 kilometriä, mutta toisaalta hän laskee pelkästään Messenen ja Tyndariksen välillä lähellä Trajectusta sijainneen Peloroksen (Pelorus, nyk. Capo Peloro) niemen ja Lilybaionin väliseksi etäisyydeksi 263 mailia eli noin 389 kilometriä.
EU-notifikaatio

EU-notifikaatio tarkoittaa menettelyä, jossa Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat velvollisia ilmoittamaan direktiivien täytäntöönpanosta Euroopan komissiollesaatettuaan ne voimaan kansallisessa oikeusjärjestyksessään. Tätä täytäntöönpanoilmoitusta kutsutaan notifikaatioksi.
Notifikaatioista keskusteltiin sote-uudistuksen yhteydessä erityisesti sen käsittelyn viime metreillä, jolloin vaihtoehdoksi on esitetty kevyempää menettelyä, oikeusvarmuusilmoitusta, joka kuitenkaan ei eurooppaoikeuden professori Juha Raition mukaan ollut vaihtoehto. Raition mukaan oikeusvarmuusilmoitus tulisi tehdä lainsäädäntöhankkeen alkuvaiheessa, tukijärjestelyn valmisteluvaiheessa, ei sen lopussa. Se on myöskin osa notifikaatioprosessia eikä sen korvaava menettelytapa.
Menettelyllä varmistetaan, että lainsäädäntö on yhteneväinen Euroopan unionin säädösten kanssa. Se tapahtuu siten, että Euroopan komissio, mahdollisesti myös EU:n tuomioistuin, arvioi sote-järjestelmän valtiontukielementit, ennen kuin lait voivat tulla voimaan, mikä voisi viedä vuosia. Ellei sote-valmistelussa saada oikeusvarmuutta, on vaara, että se uhkaa perustuslaissa säädettyä julkisen vallan velvollisuutta huolehtia, että kansalaiset saavat riittävät sotepalvelut.
Pyhtään lentokenttä

Pyhtää Redstonen lentokenttä (ICAO: EFPR), Redstone Aero, joka tunnetaan myös nimellä Helsinki-East Aerodrome, on Pyhtäällä sijaitseva ammatillista yleisilmailua palveleva lentopaikka.
Pyhtään lentokentän asfalttipäällysteisen kiitotien pituus on 2070 metriä ja leveys 30 metriä, virallisen kiitotiepituuden ollessa 2050 metriä. Kiitotielle on julkaistu LPV- sekä LNAV-mittarilähestymismenetelmät. Tulevaisuudessa kentälle on tarkoitus lisätä myös valojärjestelmä mittarilentotoiminnan tarpeita varten. Kaavoituksessa on varauduttu myös ristikkäiselle kiitotielle. Kentällä on tällä hetkellä jo lentokonehalli ja terminaalirakennus ja kentältä on sopimuksen mukaan saatavissa polttoainetta (Avgas 100LL ja Jet A1). Kenttä pidetään talvisin aurattuna.
Kenttää hallinnoi Korjulan perheen omistama Redstone AERO -yritys. Korjulat omistavat myös lähellä sijaitsevan tapahtuma- ja elämyskeskus Aeronautica Arenan. Kentästä on tarkoitus kehittää tulevaisuuden sähköisen ja digitaalisen ilmaliikenteen keskus ja tätä varten työ- ja elinkeinoministeriö myönsi lentokentälle vuonna 2021 2,5 miljoonan euron rahoituksen.
Tynkäsmaragdikolibri

| Tynkäsmaragdikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  poortmani
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon poortmani  (Bourcier, 1843) 

Katso myös
   Tynkäsmaragdikolibri Wikispeciesissä   Tynkäsmaragdikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tynkäsmaragdikolibri (Chlorostilbon poortmani) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää pääasiassa Andien rinteitä Kolumbiassa, sekä Venezuelan luoteisosan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Jules Bourcier kuvaili lajin holotyypin Kolumbiasta vuonna 1843.
Cora Brinkmann

| Cora Brinkmann |
| --- | --- |
 Cora Brinkmann vuonna 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1976 (ikä 47)
Kansalaisuus:   Saksa
Cora Brinkmann (s. 27. joulukuuta 1976) on saksalainen televisio- ja mediapersoona.
Yksityiselämä

Cora Brinkmann oli naimisissa lokakuusta 2001 helmikuuhun 2015 Formula 1 -kuljettajan Ralf Schumacherin kanssa. Heidän poikansa David syntyi 23. lokakuuta 2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cora Brinkmann Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cora Schumacher
Käännös suomeksi
Stockforsin sähkörautatie

Stockforsin sähkörata oli Pyhtäällä vuosina 1905–1971 käytössä ollut kapearaiteinen 575 mm:n raidelevyinen teollisuusrata, jolla liikennöi yksi veturi, AEG 265/1905. Rata oli Stockforsin puuhiomon omistama.
Siinä, kuten useimmissa aikakautensa vetureissa, oli yksipuolinen lyyravirroitin. Veturi ei erikoisuutensa vuoksi kelvannut sotakorvauksena.
Raitiovaunuissa tutuksi tullut saksisankavirroitin, ”häkki”, yleistyi sähkövetureissa vasta 1920-luvulla, koska se vaatii jykevämmän ajojohtorakenteen.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Stockforsin sähkörautatie (Q18682656)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kapearaiteinen rautatie
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Pyhtää
Aš’ariitit

Al-Ashari arabialaisena kalligrafiana
Ašʿariitit (arab. الأشاعرة‎ al-ašaʿirah) oli islamilaisen filosofian ja teologian (kalam) koulukunta, jonka perusti shafi'ilainen imaami Abū al-Ḥasan al-Ašʿarī (874–936). Imaami Ibn Hajar Haytami määritteli sunnalaisuuden opiksi, joka seuraa joko imaami Abū al-Ḥasan al-Ašʿarīa tai imaami Abu Mansur Maturidia. Maturidin koulukunta rajoittui kuitenkin Transoxianaan ja katosi mongolivalloituksen jälkeen. Tämän jälkeen aš’arilaisuus on ollut standardi-islamia sunnalaisuuden piirissä. Se kääntyi etenkin mu’taziliittien oppeja vastaan, joissa oli näkynyt vahva hellenistinen painotus.
Keskeisiä oppineita

Abū al-Ḥasan al-Ašʿarī (k. 936)
Ibn al-Haytham (Alhacen) (k. 1039)
Al-Biruni (k. 1048)
Al-Ghazali (1058–1111)
Fakhr al-Din Razi (k. 1209)
Ibn Khaldun (k. 1406)
Piikkismaragdikolibri

| Piikkismaragdikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  stenurus
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon stenurus  (Cabanis & Heine, 1860) 

Katso myös
   Piikkismaragdikolibri Wikispeciesissä   Piikkismaragdikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Piikkismaragdikolibri (Chlorostilbon stenurus) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue käsittää Venezuelan luoteisosat, Koillis-Kolumbian, sekä Ecuadorin koillisosan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Jean Cabanis ja Ferdinand Heine nuorempi kuvailivat lajin holotyypin Méridasta vuonna 1860.
Panamansmaragdikolibri

| Panamansmaragdikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  assimilis
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon assimilis  Lawrence, 1861 

Katso myös
   Panamansmaragdikolibri Wikispeciesissä   Panamansmaragdikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Panamansmaragdikolibri (Chlorostilbon assimilis) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Handbook of the Birds of the World luokittelee lajin mesismaragdikolibrin alalajiksi. Sen esiintymisalue käsittää Costa Rican lounaisosan ja Panaman Tyynenmeren puoleisen osan. George Newbold Lawrence kuvaili lajin holotyypin vuonna 1861.
HMS Cardiff (D108)

| HMS Cardiff |
| --- | --- |
 HMS Cardiff

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers Shipbuilding and Engineering, Barrow-in-Furness
Kölinlasku:  6. marraskuuta 1972
Laskettu vesille:  25. helmikuuta 1974
Palveluskäyttöön:  24. syyskuuta 1979
Poistui palveluskäytöstä:  14. heinäkuuta 2005
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 820 t
Pituus:  125,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  14,0 m
Syväys:  5,8 m
Koneteho:  COGOG: 2 × Rolls-Royce Olympus TM3B ja 2 × Rolls-Royce Tyne 36 MW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  287
Aseistus
Aseistus:  2 × Sea Dart 1 × 4,5" Mk.8 2 × Oerlikon 20 mm 2 × STWS Mk.2 -torpedoputkea 2 × Corvus-valaisuheitintä 1 × Westland Lynx HAS.1/2
HMS Cardiff (viirinumero D108) oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 42 ohjushävittäjä. Se poistettiin palveluksesta 2005 ja alus romutettiin 2008.
Valmistus

Alus tilattiin Vickers Shipbuilding and Engineering Limitediltä (VSEL) Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 6. marraskuuta 1972 telakkanumerolla 1091. Työt kuitenkin keskeytyivät työvoimapulan vuoksi ja keskeneräinen runko hinattiin Swan Hunterin telakalle Tyne and Weariin, jossa alus laskettiin vesille 22. helmikuuta 1974 kumminaan Lady Caroline Gilmore ja otettiin palveluskäyttöön 24. syyskuuta 1979 ensimmäisenä päällikkönään Barry Wilson.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 8. fregattilaivueeseen viirikönjohtajaksi, jolloin sen savuhormiin maalattiin ohut musta raita. Se siirrettiin toukokuussa 1980 tyypin 42 hävittäjistä muodostettuun 3. hävittäjälaivueeseen. Palvelukseen ottoa seuranneiden kahdentoista kuukauden aikana alus matkasi yli 13 000 merimailia, joiden kuluessa se osallistui erilaisiin tehtäviin. Alus palasi Swan Hunterin telakalle, jotta telakan työntekijöiden perheet voisivat tutustua alukseen. Marraskuussa 1979 alus osallistui Isle of Wightin edustalla uponneen MV Pool Fisherin miehistön etsintöihin. Samoin se vieraili huhtikuussa 1980 Cardiffissa, jossa yli 7 000 henkeä vieraili aluksella. Alus osallistui 1980 laivastopäivän tapahtumiin sekä Portsmouthissa että Plymouthissa, joiden aikana alukseen tutustui yli 17 300 vierailijaa. Lokakuussa alusvieraili Ghentissä Belgiassa, minkä jälkeen se osallistui kuun lopun Aberborthin koeampuma-alueella Sea Dart -ohjusten koeammuntoihin.
Maaliskuussa 1981 alus ylitti Atlantin Karibianmerelle vieraillen Bermudalla ja Fort Lauderdalessa sekä monilla Karibianmeren saarilla. Se oli myös Belizessä vartioaluksena ennen paluuta Britteinsaarille kesäkuun puolivälissä, jolloin se siirrettiin huollettavaksi Portsmouthin telakalle. Se osallistui telakalta palattuaan Plymouthissa laivastopäivän tapahtumiin sekä alus oli yhtenä laivaston kalustoesittelyn osana. Edustustehtävistä vapauduttuaan alus jatkoi harjoituksia ja miehistönkoulutusta. Alus lähti helmikuussa 1982 HMS Amazonin kanssa Intian valtamerelle sekä partioimaan Omaninlahdella.
Palvelus > Falklandin sota

Kuukautta ennen Falklandin sodan puhkeamista Cardiff päällikkönään Michael Harris oli aloittanut palveluksensa Persianlahdella, josta se vapautti sisaraluksensa HMS Sheffieldin. Alus sai kuitenkin 23. huhtikuuta määräyksen lähteä Falklandille. Se matkasi yksin Somalian rannikolta Gibraltarille, jonne se saapui 7. toukokuuta. Alus täydensi varastojaan ennen kuin lähti uudelleen merelle 12. toukokuuta. Alus liittyi 14. toukokuuta Madeiran rannikolla HMS Bristolin johtamaan etelään matkanneeseen osastoon. Matkan aikana 22. toukokuuta Argentiinan ilmavoimien Grupo 1:n 2. kuljetuslentolaivueen (esp. De Transporte Aereo Escuadron II) Boeing 707 (tunnus TC-92) lensi osaston yli, jolloin Cardiff laukaisi ilmatorjuntaohjuksen. Ohjus ei kuitenkaan osunut lentokoneeseen.
Alus sai 25. toukokuuta määräyksen poimia merestä neljä SAS joukkojen sotilasta, jotka hyppäsivät osaston yllä lentäneestä Britannian ilmavoimien C-130 Hercules -kuljetuskoneesta. Seuraavana päivänä alus liittyi osaston mukana muuhun laivasto-osastoon. Cardiffin saavuttua aiemmin vaurioitunut HMS Glasgow lähti Britteinsaarille korjattavaksi.
Alus ampui alas Britannian maavoimien Gazelle -helikopterin luullessaan sitä Argentiinan ilmavoimien C-130 Hercules -kuljetuskoneeksi. Aluksella palvellut 829 laivueen Westland Lynx joutui 13. kesäkuuta kahden Argentiinan ilmavoimien IAI Dagger -hävittäjän maaliksi, mutta taitavan väistelyn ansiosta selvisi hyökkäyksestä. Myöhemmin samana päivänä alus ampui alas sodan viimeisen Argentiinan ilmavoimien lentokoneen, kun se pudotti Sea Dartilla Grupo de Bombardeo 2:n Canberran. Alus vastaanotti 15. kesäkuuta Port Howardissa olleen 700 miehen argentiinalaisvaruskunnan antautumisen.
Aluksen miehistöstä valittiin vallatulle argentiinalaisalukselle HMS Tiger Baylle miehistö, kun se valvoi kesäkuun San Carlosissa alueen ilmatilaa. Alus lähti HMS Exeterin ja HMS Yarmouthin kanssa kotimatkalle ja ne saapuivat 28. heinäkuuta Portsmouthiin, jossa alus siirrettiin telakalle huollettavaksi. Se palasi palvelukseen kahdeksan viikkoa myöhemmin, jolloin sen aseistusta oli täydennetty 20 ja 30 millimetrin ilmatorjuntatykein. Alus oli seuraavat pari viikkoa koulutettavana Portlandissa, josta se lähti Atlantille sotaharjoitukseen.
Tammikuussa 1983 alus lähti Exeterin kanssa Etelä-Atlantille, mutta konevika pakotti aluksen hakeutumaan Gibraltarille korjattavaksi. Alus oli korjausten päätyttyä  viisi seuraavaa kuukautta Falklandeilla palaten 17. kesäkuuta Britteinsaarille. Alus vieraili heinäkuussa Lontoossa ennen osallistumista Pohjanmerellä pidettyyn Priory-harjoitukseen. Harjoituksen päätyttyä alus vieraili Kanaalisaarilla sekä Hampurissa ennen paluuta Portsmouthiin, jossa se oli telakalla vuoden loppuun.
Vuoden 1984 alun alus oli koulutettavana, mutta huhtikuussa se lähti jälleen Exeterin kanssa Falklandinsaarille viiden kuukauden matkalle.
Palvelus > Persianlahden sota

Irakin miehitettyä Kuwaitin 2. elokuuta 1990 määräsi puolustusministeri Tom King vahvistamaan alueella olevia brittijoukkoja. Syyskuussa Cardiff, HMS Brazen ja HMS London muodostivat X-Ray:ksi kutsutun osaston aloittaen matkan Persianlahdelle, jossa niiden piti vapauttaa alueella ollut HMS Battleaxen, HMS Jupiterin ja HMS Yorkin muodostama osasto. Cardiff ja HMS Gloucester suojasivat Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia USS Midway, USS Ranger ja USS Theodore Roosevelt.
Aluksella palvellut 815 laivueen Lynx-helikopteri (No. 335) havaitsi 24. tammikuuta 1991 Qaruhin saaren edustalla kolme Irakin laivaston miinanraivaajaa, joista kaksi se upotti. Myöhemmin samana päivänä liittouma valtasi saaren, josta tuli ensimmäinen vapautettu osa Kuwaitia. X-ray osaston vapautti tammikuun lopulla Yankee osasto, johon kuuluivat HMS Brave, HMS Brilliant, Exeter ja HMS Manchester.
Alus palasi 14. lokakuuta 1994 Yhdysvaltain johtamaan operaatio Vigilant Warrioriin Persianlahdelle, kun Irakin johtaja uhkaili uudella iskulla. Operaation päätyttyä 21. joulukuuta alus palasi Britteinsaarille. Alus osallistui 1995 Naton Strong Resolve -harjoitukseen.
Alus poistettiin palveluksesta 14. heinäkuuta 2005, jonka jälkeen se ankkuroitiin Fareham Creekiin sisaraluksensa HMS Newcastlen kanssa. Alukselta otettiin toimivia osia varaosiksi edelleen palveluksessa oleviin tyypin 42 hävittäjiin. Alus hinattiin 21. marraskuuta 2008 Portsmouthista Aliagaan Turkkiin romutettavaksi.
Neljä SAS miestä hyppäävät C-130-koneesta mereen, mistä Cardiff heidät poimi.
Etelänpyökit

| Etelänpyökit |
| --- | --- |
 Kiilaetelänpyökki (Nothofagus obliqua)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Fagales
Heimo::  Nothofagaceae  Kuprian.
Suku::  Etelänpyökit Nothofagus  Blume
 Etelänpyökkien luontainen levinneisyysalue.
Katso myös
   Etelänpyökit Wikispeciesissä   Etelänpyökit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etelänpyökit (Nothofagus) on kasvisuku, joka muodostaa heimon Nothofagaceae. Sukuun kuuluu 38 alun perin eteläisellä pallonpuoliskolla kasvavaa lajia. Etelänpyökkejä tavataan Etelä-Amerikassa Chilen ja Argentiinan alueella Patagoniassa ja Tulimaassa sekä Oseaniassa Australian itäosassa, Tasmaniassa Uudessa-Seelannissa, Uudessa-Guineassa ja Uudessa-Kaledoniassa.
Lajeja

tulietelänpyökki (Nothofagus alpina)
poimuetelänpyökki (Nothofagus antarctica)
pronssietelänpyökki (Nothofagus cunninghamii)
tummaetelänpyökki (Nothofagus dombeyi)
punaetelänpyökki (Nothofagus fusca)
hopeaetelänpyökki (Nothofagus menziesii)
kiilaetelänpyökki (Nothofagus obliqua)
leimuetelänpyökki (Nothofagus pumilio)
mustaetelänpyökki (Nothofagus solandri)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Etelänpyökit – Nothofagus
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q218274  Wikispecies: Nothofagus  APNI: 95806  CoL: 8VZS2  EoL: 107853  EPPO: 1NOFG  FoAO2: Nothofagus  GBIF: 2874877  GRIN: 8289  iNaturalist: 70249  IPNI: 13501-1  IRMNG: 1360942  ITIS: 845144  NBN: NHMSYS0000461093  NCBI: 26779  NZOR: d5b59053-812e-4c74-bb73-bd3085a38f93  Open Tree of Life: 272015  Paleobiology Database: 250689  Paleobiology Database: 250689  PLANTS: NOTHO7  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:330346-2  Tropicos: 40029047  VicFlora: 2629050d-b689-4c28-9bcc-91d8a7f8909b  WFO: wfo-4000026275
Afrodite

Kreikan hellenistisellä kaudella syntyneen Milon Venus -veistoksen oletetaan esittävän rakkauden ja kauneuden jumalatar Afroditea.
William-Adolphe Bouguereaun näkemys Afroditen syntymästä. (La naissance de Venus, 1879).
Enrique Simonetin Pariksen tuomio (1904). Jumalattaret vasemmalta oikealle Athene, Hera ja Afrodite. Afroditen vieressä maassa istumassa Eros.
Afrodite (m.kreik. Ἀφροδίτη) on kreikkalaisessa mytologiassa rakkauden, kauneuden, sulouden, hedelmällisyyden ja seksuaalisuuden jumalatar. Roomalaisessa mytologiassa Afroditea vastaa Venus.
Afroditella oli kulttipaikkoja esimerkiksi Kytheran ja Kyproksen saarilla. Joissakin kulttipaikoissa, esimerkiksi Korintissa, harjoitettiin temppeliprostituutiota.
Syntymä

Afroditen syntymästä on kaksi kertomustraditiota:
Homeroksen mukaan hänen vanhempansa olivat ylijumala Zeus ja Okeanoksen tytär Dione. Afroditen puoliso oli rampa ja ruma Hefaistos, joka vaatii Zeukselle antamansa morsiuslahjan takaisin huomattuaan, miten Afrodite ”Areen surmaisen kera liittyvi lempeen”. Iliaassa Afrodite kutsuu Aresta veljekseen.
Hesiodos kertoo runoelmassaan Jumalten synty (Theogonia), miten titaanijumala Kronos kuohitsi isänsä Uranoksen, jonka genitaaleista vuotava vaahto valui mereen hedelmöittäen meren olennoituman, yläilman ja päivän tyttären Thalattan. Tästä syntyi Afrodite, ”vaahtosynty” (ἀφρογενής). Tähän samaiseen syntymäprosessiin Hesiodos viittaa homonyymiin perustuvalla sanaleikillä, joka rakentuu sanojen μειδάω ([meːdáɔː]) ’hymyilen’ ja μήδεα ([mɛ̌ːdea]) ’genitaalit’ äänteelliseen samankaltaisuuteen: kun Hesiodos sanoo, että jumalatarta kutsutaan myös nimellä Filomeides (’hymyä rakastava’), hän perustelevassa lauseessa saa synnytetyksi mielteen nimityksestä Filomeedes (’genitaaleja rakastava’).
Molemmissa traditioissa Afroditen syntymäpaikkana pidetään Kyprosta.
Afroditen myyttinen elämäkerta

Sodan jumala Ares eli Mars oli hänen rakastajansa ja rakkauden jumala Eros oli heidän poikansa. Afroditen poika oli myös Aineias, jonka isä oli troijalainen ylimys Ankhises. Afroditen palvelijattaria olivat sulottaret, khariitit. Kyyhkynen ja varpunen ovat hänelle pyhitettyjä.
Afrodite taiteessa

Afroditesta on tehty useita tunnettuja taideteoksia, ja niissä hänet on yleensä kuvattu luonnolliseksi kauniiksi naiseksi. Afroditen tunnuksia olivat muun muassa kyyhkynen ja kultainen omena, jonka Afrodite sai tarun mukaan Pariilta ennen Troijan sotaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afrodite Wikimedia Commonsissa