stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trindhøjn mies
Hautaukset > Trindhøjn miehen hautaus (A)

Tammiarkku löytyi lähes hautakummun geometrisesta keskipisteestä. Se oli säilynyt niin hyvin, että sen vuosirenkaat erottuivat selvästi. Puuarkun kaatamisvuosi on ajoitettu vuosirenkaista vuoteen 1347 eaa., mutta on olemassa myös toinenkin ajoitus. Sen mukaan puun viimeinen näkyvä vuosilusto osuu vuoteen 1376 eaa., mutta siitä puuttuu tutkijoiden arvion mukaan muutama vuosilusto ja puun todellinen kaatamisaika olisikin noin 1356 eaa.. Näiden ajoitusten jälkeen on tehty uusi ajoitus, joka antaa kaatamisvuodeksi noin 1351 eaa.
Arkku on ensin halkaistu ja sen alaosaan on kirveellä koverrettu kaukalo, johon vainaja on sopinut makaamaan selällään. Arkun päihin oli leikattu lovet, jotta nesteet pääsisivät valumaan ulos. Arkku asetettiin lähes itä-länsi-suuntaan. Arkun pohjalle levitettiin ensin lehmännahka, jonka päälle vainaja asetettiin. Vainajan pään alle oli työnnetty huopahattu pehmusteeksi. Vainajan luut olivat kuitenkin hajonneet siniseksi jauheeksi, mutta vaatetus ei ollut liikkunut paikaltaan. Vainaja tunnistettiin vaatteiden ja hauta-antimien avulla mieheksi.
Vainajalla oli yllään villainen kietaisuvaate, joka kiinnitettiin vyötärölle narumaisella vyöllä ja olkapäälle hakaneulalla. Vainajan päällä oli hartioille kiedottu viitta, ja hänen päähänsä oli vedetty pyöreäpäinen villalakki. Viitan ja lakin ulkopinnoissa oli turkismainen karvapinta, joka oli valmistettu kutomalla villan joukkoon kauriin karvoja. Kauriinkarvat antoivat vaatteille turkismaisen ilmeen. Jalkoihin oli kietaistu nahkaiset rätit kuin sukiksi. Lopuksi vainaja peitettiin peitolla, joka oli valmistettu vaalealla villasta. Tällaisia peittoja ei tunneta kovinkaan monta.
Arkkuun oli lisäksi laskettu mukaan joitakin hauta-antimia. Eniten huomiota vei pronssimiekka, joka oli työnnetty puiseen tuppeen. Henkilökohtaisia välineitä olivat pronssinen partaveitsi, sarvesta valmistettu kampa ja kaarnasta valmistetussa rasiassa oleva varahattu. Arkussa oli myös puurasia, jonka sisältöä ei ole kerrottu.
Vanhan miehen (hauta A) asu edestä
asu takaa
Nuoremman miehen (hauta B) asu
Hautaukset > Trindhøjn toinen mies (B)

Kaksoishautauksessa miehelle kuuluva arkku oli 3,0 metriä pitkä ja 73–91 senttimetriä leveä. Arkku on ajoitettu vertaamalla arkun vuosirenkaita vuosilustosarjaan, joka ulottuu kivikaudelle asti. Vuosirenkaat sopivat parhaiten sellaiseen sekvenssiin, jonka mukaan puunrungon nuorin säilynyt  vuosilusto olisi vuodelta 1359 eaa., mutta puun kaatamisvuoden arvioidaan kuitenkin olevan 1333 eaa.. Tämän jälkeen on määritetty vielä uusikin ajoitus, joka antaa puun kaatamisvuodeksi noin 1324 eaa.
Tästä haudasta saatiin talteen pronssimiekka, jonka puinen kahva oli lahonnut pois. Tämän vuoksi miekan ponsi oli irrallaan. Lisäksi löytyi pronssipuukon terä, pronssinen neula (ompelemiseen, tatuointiin, kynsien puhdistamiseen), pronssiset pinsetit parran siistimiseen, tutulus, kaksoisnappi punaisella koristeella, hakaneula eli fibula, tuluskivi ja sarvesta valmistettu hiuslaite.
Hautaukset > Trindhøjn lapsi (C)

Lapsen arkku oli luonnollisesti lyhyempi kuin miesten arkku. Se oli 1,7 metriä pitkä ja 50 senttimetriä leveä. Se oli ajoitettu vuosirenkaistaan vuodelle 1356 eaa., mutta se kaadettiin todennäköisesti noin vuonna 1330 eaa. Sen jälkeen, kun lapsi oli laitettu arkkuun, se oli lukittu lyömällä arkun päissä olevista rei'istä läpi kiilamaiset puutapit.
Lapselle oli laitettu hautaan hauta-antimia. Arkusta löydettiin pronssinen rannerengas, lyijyinen nappi, meripihkainen pallohelmi reiällä ja pätkä lankaa. Muut hauta-antimet oli ryöstetty kaivauksien aikana.
Hautaukset > Muut hautaukset

Kuten museon jäsenille kerrottiin vuonna 1861, oli kummusta löydetty vuonna 1830 tammiarkku, jonka pronssiesineet olivat hävinneet. Mitään tietoa arkun sisällöstä ei ole. Lisäksi tiedetään, että kumpuun oli haudattu myöhemmin ainakin yksi polttohautaus, joka tyyppinsä vuoksi on tammiarkkuja myöhäisempi hautaus.
Aiheesta muualla

Rössle, Anna: Han, hon eller hen i Håga- Vad spelar det för roll? (PDF)  2016. Uppsala, Ruotsi:  Uppsalan yliopisto. Viitattu 29.4.2018. (ruotsiksi)
Tomi Lehto

Tomi Petteri Lehto (s. 4. helmikuuta 1999 Espoo) on suomalainen este- ja kestävyysmatkojen juoksija. Hän edustaa Espoon Tapioita ja hänen valmentajanaan toimii Tommy Ekblom.
Kalevan kisoista Lehto on saavuttanut pronssia 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 2016. Lisäksi hän on ollut viestijuoksun SM-kilpailuissa mukana voittamassa pronssia 4 x 1 500 metrin viestijuoksusta vuonna 2016.
Alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016 Lehto sijoittui 2 000 metrin estejuoksussa neljänneksi ja 3 000 metrin juoksussa kuudenneksi.
Utilitarismi

Utilitarismi on seurausetiikan muoto, jonka perusperiaatteen mukaan teon moraalinen hyvyys määräytyy sen toimijoille tuottaman hyödyn perusteella. Utilitarismin teki tunnetuksi filosofi Jeremy Bentham. Benthamin ohella tunnetuin klassinen utilitaristi John Stuart Mill määritteli utilitarismin opiksi, joka olettaa ”moraalin perustaksi hyödyn tai suurimman onnellisuuden periaatteen”. Tästä seuraa, että utilitarismin mukaan teot ovat oikein silloin kun ne edistävät onnellisuutta ja väärin silloin kun niillä on taipumus tuottaa onnettomuutta. Utilitarismissa moraalisesti hyvän toiminnan mittapuuna toimiva onnellisuus ei siis ole toimijan omaa onnellisuutta, vaan kaikkien niiden onnellisuutta, joita toiminta koskee.
Utilitarismin historiaa

Usein ensimmäiseksi utilitaristiksi mainitaan Jeremy Bentham, mutta utilitarismin yhteydessä mainitaan usein David Hume (1711–1776).
Ensimmäisen kerran utilitarismin perusajatuksen esitti kirjallisesti skottilais-irlantilainen Francis Hutcheson vuonna 1725. Hän edusti ”moraaliaistin” koulukuntaa, jonka edustajien mukaan ihmisellä oli erityinen moraaliaisti, jonka avulla tavoitettiin tieto moraalista. Hutchesonin mukaan hyväntahtoisuus johtaa siihen periaatteeseen, joka myöhemmin nimettiin utilitarismiksi.
Utilitarismia tai sitä lähelle tulevaa oppia edusti myös piispa Richard Cumberland vuoden 1672 moraalifilosofisessa teoksessaan De Legibus Naturae. Hän piti Thomas Hobbesin näkemystä ihmisestä liian egoistisena ja ehdotti, että ihmisluontoon kuuluu ”luonnollisena lakina” altruistisuus, jonka ansiosta ihminen järjen avulla huomaa, että enemmän hyvää on parempi kuin vähemmän hyvää. Tällöin tekoja arvioidaan sen pohjalta, kuinka paljon hyvää ne tuottavat maailmaan.
Benthamin ja Millin ohella 1800-luvun tärkein utilitaristi oli Henry Sidgwick, jonka teos The Methods of Ethics ilmestyi vuonna 1874.
Nykyaikaisessa analyyttisessä filosofiassa utilitarismia ovat edustaneet muun muassa R. M. Hare ja Peter Singer. Heidän utilitarismia käsitteleviä keskeisiä teoksiaan ovat Haren Moral Thinking (1981) ja Singerin Practical Ethics (1979). Singer on tullut kuuluisaksi etenkin eläinten oikeuksien puolustajana.
Benthamin utilitarismi

Jeremy Bentham nimesi tärkeimmiksi vaikuttajikseen ranskalaiset uudistushenkiset lähinnä kasvatukseen ja lakiin keskittyneet ajattelijat Claude Adrien Helvétius ja Cesare Beccaria, jotka molemmat olivat saaneet vahvasti vaikutteita brittiempirismistä. Bentham esitti keskeiset ajatuksensa teoksessa An Introduction to the Principles of Morals and Legislation (1789), joka käsittelee pääasiassa lakia.
Ihminen toimii Benthamin mukaan aina joko saavuttaakseen mielihyvää tai välttääkseen tuskaa. Yksilön mielihyvä voi kuitenkin liittyä muiden ihmisten mielihyvään, joten mielihyvän tavoittelu ei tarkoita samaa kuin egoistinen käytös. Oikein on toimia utilitaristisen periaatteen mukaisesti eli enimmäistäen toimijan toiminnan vaikutuspiiriin kuuluvien onnellisuutta.
Bentham ei antanut muuta perustetta utilitaristiselle periaatteelle kuin väittämällä, että periaatteen kyseenalaistavat väitteet ovat todellisuudessa hyötyperiaatteen sovellustapaa eikä pätevyyttä koskevia. (Esimerkiksi jokin toinen moraaliteoria olisi vain ehdotettu sovellutus hyötyperiaatteesta eli siitä, miten saadaan onnea mahdollisimman monille.)
Benthamin utilitarismin taustalla oli halu tieteellistää moraaliajattelua laskennalliseksi mielihyvän laskemiseksi. Benthamin laskennassa kaikki mielihyvät ja tuskat ovat laadullisesti samanlaisia. Laskennassa on otettava huomioon mielihyvien ja -pahojen määrälliset ominaisuudet, jotka ovat Benthamin mukaan kokemuksen voimakkuus, kesto, varmuus (arvio siitä), ajallinen läheisyys, hedelmällisyys (eli kyky tuottaa uusia mielihyvän kokemuksia jatkossa), puhtaus (kokemuksen kyky olla tuottamatta vastakkaisia kokemuksia) sekä kokijoiden määrä. Bentham ei itse pitänyt välttämättä kovin tärkeänä matemaattisen tarkkaa hyödyn laskemista, vaan hän piti kalkyyliä ihanteena, jota tuli lähestyä järkevyyden rajoissa.
Ihmiset toimivat Benthamin mukaan psykologis-egoistisesti eli oman mielihyvän enimmäistäen, mutta hän ehdotti, että heidät ohjataan utilitarismin tielle kasvatuksen, lain ja sosiaalipolitiikan avulla rangaistuksia ja palkkioita käyttäen.
J. S. Millin utilitarismi

John Stuart Millin mukaan moraalin perustana ovat hyöty ja ”suurimman onnellisuuden periaate”, joka tarkoittaa sitä, että moraalisen teon on tuotettava mahdollisimman suuri määrä onnellisuutta mahdollisimman suurelle määrälle ihmisiä. Näin ollen utilitarismia noudattavalle ihmiselle ”yleisen hyvän edistämisestä” tulee yksi tavallisimmista toiminnan vaikuttimista. Kari Saastamoisen mukaan tästä seuraa, että utilitaristeille onnellisuus on itsessään tavoittelemisen arvoinen asia. Kaikki muut asiat ovat keinoja onnellisuuden saavuttamiseksi.
Utilitarismissa moraalin mittapuuna toimivalla onnellisuudella tarkoitetaan ”nautintoa ja tuskan puuttumista”. Onnettomuudella taas tarkoitetaan tuskaa ja nautinnon puuttumista. Koska Mill asettaa ”onnellisuuden” ja ”mielihyvän” moraalisen toiminnan mittapuuksi, utilitarismia on arvosteltu hedonismista eli nautinnontavoittelusta.
Millin mukaan utilitaristit eivät aseta yksilölle itselleen nautintoa tuottavia asioita moraalin mittapuuksi. Hyvän toiminnan mittapuuna toimiva onnellisuus ei ole pelkästään toimijan yksilöllistä onnellisuutta, vaan kaikkien niiden ihmisten onnellisuutta, joita toiminta koskee.
Lisäksi utilitaristit olettavan olevan laadultaan erilaisia nautintoja, joista toiset ovat merkityksellisempiä kuin toiset. Mill puolustaakin oppiaan seuraavalla tavalla:
»On parempi olla tyytymätön ihminen kuin tyytyväinen sika, ja on parempi olla tyytymätön Sokrates kuin tyytyväinen typerys.»
Utilitarismin arvostelijat ovat myös väittäneet, että utilitaristisia laskelmia on pidetty liian käsitteellisinä, jotta niillä voitaisiin ohjata käytäntöä. Tällöin on väitetty, että hyötylaskelman tekeminen arkitilanteissa olisi aivan liian hidasta. Tällaiseen arvosteluun Mill vastasi:
»Tämä on aivan sama kuin joku väittäisi, että kristinuskon on mahdotonta ohjata toimintaamme, koska meillä ei ole jokaisessa tilanteessa aikaa ennen toimintaan ryhtymistä lukea läpi Vanhaa ja Uutta testamenttia.»
Kirjallisuutta

Bykvist, Krister: Utilitarianism. A Guide for the Perplexed.  London:  Continuum, 2010.  ISBN 978-0-826-49808-3.  (englanniksi)
Eggleston, Ben & Miller, Dale E. (toim.): The Cambridge Companion to Utilitarianism.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2014.  ISBN 978-1-107-02013-9.  (englanniksi)
Hooker, Brad: Ideal Code, Real World. A Rule-Consequentialist Theory of Morality.  Oxford:  Clarendon Press, 2002.  ISBN 978-0-19-925657-0.  (englanniksi)
Häyry, Matti: Hyvä elämä ja oikea käytös. Historiallinen johdatus moraalifilosofiaan.  Helsinki:  Yliopistopaino, 2002.  ISBN 951-570-517-7.
Shaw, William H.: Contemporary Ethics. Taking Account of Utilitarianism.  Oxford:  Blackwell, 1999.  ISBN 0-631-20294-3.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Utilitarianism.net. (englanniksi)
Utilitarianism Resources. (englanniksi)
Driver, Julia: The History of Utilitarianism. Stanford Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Nathanson, Stephen: Act and Rule Utilitarianism. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Moraaliteoriat
Kategorinen imperatiivi
Luonnonoikeusteoria
Klassinen utilitarismi
Preferenssiutilitarismi
Universaalipreskriptivismi
Kollektiivinen vapaus
Jeremy Bentham.
John Stuart Mill.
The Hangman’s Body Count

| ”The Hangman’s Body Count” Volbeat |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Outlaw Gentlemen & Shady Ladies
 Julkaistu: 5. huhtikuuta 2013
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Volbeat Michael Poulsen
 Tuottaja(t): Jacob Hansen Volbeat Rob Caggiano
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 05.15
 Levy-yhtiö: Vertigo, Universal
Volbeatin muut singlet
| ”Cape of Our Hero”  | ”The Hangman’s Body Count”  | ”Lola Montez”  |
The Hangman’s Body Count on tanskalaisen heavy metal -yhtye Volbeatin kappale, joka julkaistiin vuonna 2013 toisena singlenä yhtyeen viidenneltä studioalbumiltaan Outlaw Gentlemen & Shady Ladies.
Kappale saavutti ensimmäisen sijan Yhdysvalloissa valtavirran rock-listoilla.
Tomi Lahtinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. kesäkuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Tampere, Suomi
Pelipaikka: pohja/laita
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1996–2003: TPV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2002–2006 | TPV | 16 | (2) |
| 2011–2013 | Loiske | 40 | (29) |
| Yhteensä | Yhteensä | 56 | (31) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tomi Lahtinen (s. 8. kesäkuuta 1984 Tampere) on suomalainen futsalpelaaja, joka edustaa Futsal-liigassa pelaavaa Futsal Mad Maxia kaudella 2021-2022. Aiemmin Lahtinen on edustanut myös Ilves FS:ää, Akaa Futsalia,  Kampuksen Dynamoa ja Sääksjärven Loisketta. Futsal-Cupin sekä kaksi liigahopeaa ja yhden liigapronssin KaDyn riveissä saavuttanut Lahtinen voitti kaudella 2013-14 Ilveksen paidassa Suomen mestaruuden. Maajoukkueessa hän on pelannut 15 ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia (kauden 2018-2019 päättyessä).
Union City (New Jersey)

| Union City |
| --- | --- |
 William V. Musto Cultural Center
 Union City Hudsonin piirikunnan kartalla.
 Union City
 Koordinaatit: 40°46′N, 74°2′W 
Valtio:   Yhdysvallat
Osavaltio:  New Jersey
Piirikunta:  Hudson
Väkiluku (2010):  66 455
 
 www.ucnj.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Union City on kaupunki Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa Hudsonin piirikunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 455.
Maantiede

Union City sijaitsee New Jerseyn osavaltion koillisosassa Hudsonin piirikunnassa. Vieressä virtaa Hudsonjoki. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee Hobokenin kaupunki ja vieressä on New Yorkin kaupunki. Union City on Lincoln Tunnel-tunnelin länsikärjessä.
Historia

Nykyisen Union Cityn alueen alkuperäisasukkaita eli intiaaneja olivat lenapet. 1600-luvulla alueelle alkoi saapua hollantilaisia siirtolaisia. 1800-luvun puoliväliltä lähtien saapui saksalaisia, italialaisia ja irlantilaisia. Nykyinen Union Cityn kaupunki on muodostunut liitoksena. North Hobokenista tuli kaupunki nimellä Union Hill vuonna 1851. West
Hobokenin kaupunki perustettiin vuonna 1861. Kaupungit liitettiin toisiinsa nimellä Union City vuonna 1921.
Union City tuli tunnetuksi etenkin tekstiiliteollisuudestaan. Kaupungissa valmistettua pitsiä myytiin ympäri maailmaa. toisen maailmansodan aikana sotateollisuus synnytti monia työpaikkoja kauupinkiin, mutta sodan jälkeen alkoi syntyä muuttoliikettä Union Citystä Bergenin piirikuntaan. Asukasluku lähti laskuun, mutta tilanne muuttuui, kun 1950-luvulta lähtien kaupunkiin alkoi saapua siirtolaisia Puerto Ricosta ja Kuubasta. Kaupunkiin viitataankin joskus lempinimellä Havana on the Hudson eli Hudsonin Havanna.
Talous

Union Cityn teollisuuden tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi tekstiilit, vaatteet, paperituotteet ja lamput.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Union Cityssä aikavälillä 2014–2018 olivat 45 636 USD ja henkilöä kohden 22 741 USD. 13,8 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 66 455 ja vuoden 2019 arvion mukaan 67 982. Kaupungin asukkaista 74,2 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 16,1 %), 4,7 % afroamerikkalaisia, 77,3 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 3,8 % aasialaisia. 84,4 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä, kuin englantia ja 58,2 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla. Union City kuuluu Yhdysvaltojen tiheimmin asuttuihin kaupunkeihin.
Kaupungintalo.
Monastery and Church of Saint Michael the Archangel.
Tomi Lehtonen

| Tomi Lehtonen |
| --- | --- |
 Lehtonen vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 2001 (ikä 23) Jokioinen
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  etukenttä tai polttolinja
Sisäpelirooli:  etenijä tai vaihtaja
Seura:  Manse PP
Sarja:  Superpesis
Pelaajaura
Junioriseurat
2017–2020:  Jokioisten Koetus
Ammattilaisjoukkueet
2020–:  Manse PP
Tomi Lehtonen (s. 3. elokuuta 2001 Jokioinen) on suomalainen pesäpalloilija.
Lehtonen edustaa Superpesiksessä pelaavaa Manse PP:tä. Hänen kasvattajaseuransa on Jokioisten Koetus. Hän pelaa sisäpelissä etenijänä tai vaihtajana ja ulkopelissä etukentällä tai polttolinjassa. Lehtonen valittiin Itä-Länsi-otteluun vuonna 2023.
Toisinajattelevan tasavaltaa

| Toisinajattelevan tasavaltaa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juhani Suomi
Kansitaiteilija:  Mika Kettunen
Kieli:  suomi
Genre:  politiikka
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  273
ISBN:  978-951-31-7532-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Toisinajattelevan tasavaltaa on Juhani Suomen vuonna 2013 ilmestynyt päiväkirjamuotoinen poliittinen kirja.
Aiheesta muualla

Matti Wiberg: Suomi synkistelee[vanhentunut linkki]. Turun sanomat 16.2.2014.
Tommi Melender: Yrmyyden poetiikkaa. Antiaikalainen 25.2.2014.
The Platinum Collection

The Platinum Collection tarkoittaa seuraavia asioita:
The Platinum Collection, David Bowien kokoelmalevy
The Platinum Collection, Angelo Branduardin kokoelmalevy
The Platinum Collection, Phil Collinsin kokoelmalevy
The Platinum Collection, Deep Purplen kokoelmalevy
The Platinum Collection, Faith No Moren kokoelmalevy
The Platinum Collection, Dannii Minoguen kokoelmalevy
The Platinum Collection, Queenin kokoelmalevy.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”The Platinum Collection”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Varissaari

Varissaari
Yleiskuva Varissaaresta (taustalla)
| --- | --- |
Sijainti:  Kotka Kymenlaakso Suomi
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Varissaari on linnakesaari Suomenlahdessa Kotkassa. Saarella sijaitsee Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluvan Fort Elisabethin linnoitusrakenteita ja raunioita. Linnoitus on saanut nimensä Venäjän keisarinnan Elisabetin mukaan. Varissaareen pääsee veneellä ja myös tuuri kulkee väliä.
Historia

Fort Elisabethin tehtävänä oli yhdessä Fort Slavan kanssa suojata Ruotsinsalmeen johtavia laivaväyliä lännestä ja etelästä. Linnoitus on rakennettu vuosina 1790–1796 alun perin kahdelle pienelle Varissaarelle. Saaret erottavan kapean ja matalan salmen yli rakennettiin täyttömaalle tienpenkere eli niin sanottu tykkitie ja linnoitusmuuri. Salmi on myöhemmin täytetty kokonaan. Linnoitus menetti sotilaallisen merkityksensä Suomen sodan jälkeen ja englantilais-ranskalainen laivasto tuhosi linnoitukset Krimin sodan aikana vuonna 1855.
Toisen maailmansodan aikana Varissaaressa toimi ilmatorjuntapatteri linnoitusvallien päällä. Ajasta muistoksi paikalle on tuotu ilmatorjuntatykkejä. Saarella on esillä myös niin sanottuja piiskatykkejä, jollaista aseistusta siellä ei kuitenkaan koskaan ollut. Vuonna 1940 saaren itäpäähän pystytettiin Henrik Bruunin suunnittelema Ruotsinsalmen toisen meritaistelun 1790 muistomerkki.
Rakennuksia ja rakennelmia

Fort Elisabeth oli muodoltaan epäsäännöllinen ja rantojen muotoja mukaileva. Linnoituksen muurissa oli kaksi puolipyöreää ja kaksi kulmikasta rakennetta. Saaren pohjoiskärjessä oli suuri yksikerroksinen kasarmirakennus, joka on purettu 1820-luvulla. Kasarmista on jäljellä nykyisin perustukset. Ruutikellari sijaitsi linnoitusvallien ja kallion suojassa saaren luoteisrannalla ja se on nykyisin pahoin raunioitunut. Muita rakennelmia olivat vartiotupa, kuulien kuumennusuuni ja kalustovaja, josta on jäljellä perustuksia. Kalustovajan paikalla on nykyisin varasto- ja näyttelyrakennus, jossa on esillä Ruotsinsalmen meritaisteluissa vuosina 1789 ja 1790 uponneiden laivojen tykkejä ja puuosia.
Varissaaressa on ollut 1800–1900-luvun vaihteessa pursiseuran paviljonkirakennus, joka sijaitsi linnoituksen eteläisen puoliympyrän sisällä. Saaren päälaituri on sijainnut koilliskulmassa jo pursiseuran aikana. Linnoituksen pohjoisen puoliympyrän sisällä on nykyisin ravintolarakennus.
Ravintolarakennuksen yhteydessä näytteillä olevia kanuunoita.
Linnoituksen muuria ja Henrik Bruunin Ruotsinsalmen taistelun muistomerkki.
The Plant List

The Plant List oli luettelo kasvien tieteellisistä nimistä. Sen ovat luoneet Kew Gardens ja Missouri Botanical Garden. Se julkaistiin vuonna 2010. Sen oli tarkoitus olla kattava luettelo kaikista tunnetuista kasvilajien nimistä. Sitä ei ole päivitetty vuoden 2013 jälkeen ja sen korvaa World Flora Online.
Lokakuussa 2012 käynnistettiin seuraava hanke World Flora Online, jonka tavoitteena on julkaista kaikkien tunnettujen kasvien online-kasvisto vuoteen 2020 mennessä. Tämä on YK: n biologista monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen projekti, jonka tavoitteena on pysäyttää kasvilajien häviäminen maailmanlaajuisesti vuoteen 2020 mennessä. Sen suunnitteli vuonna 2012 neljää instituutiota edustava ryhmä; Missouri Botanical Garden, New York Botanical Garden, Royal Botanic Garden Edinburgh ja Royal Botanic Gardens, Kew.
Kew on mukana myös täydentävässä hankkeessa nimeltään International Plant Names Index. IPNI:n tarkoituksena on antaa tietoja julkaisuista, eikä sen tarkoituksena ole määritellä hyväksyttyjä nimiä.
The Plant List sisältää lajitasolla 1 064 035 tieteellistä nimeä, joista 350 699 on hyväksyttyjä nimiä. Lajit kuuluvat 642 kasviheimoon ja 17 020 kasvisukuun. Hyväksyttyjä lajeja on 350 699 ja näille lajeille 470 624 synonyymiä, mikä viittaa siihen, että moniin lajeihin on viitattu useammalla kuin yhdellä nimellä. Luettelossa on vielä 243 000 nimeä, jotka ovat "ratkaisematta", mikä tarkoittaa, että kasvitieteilijät eivät ole toistaiseksi pystyneet selvittämään, ovatko ne erillisiä lajeja vai synonyyminimiä 350 699 lajille.
Vannetanssi

Vannetanssi, eli huuppaus, hooppaus, hoopdance tai hooping on tanssilaji, jossa liikutaan vanteen kanssa. Se on ottanut vaikutteita rytmisestä kilpavoimistelusta, sirkustaiteesta, show-tanssista ja modernista tanssista. Laji on saanut modernin alkunsa 1990-luvun lopulla Yhdysvalloissa, josta se on levinnyt ympäri maailmaa. Alkujuuret ovat intiaanikulttuureissa, joissa rottinkivanteita käytettiin kuvittamaan tanssin avulla kerrottuja tarinoita.
Erilaiset vanteet

Nykyään vannetanssissa käytetään erilaisista muoveista tai metallista tehtyjä vanteita, joiden koko, materiaali ja viimeistely riippuu tanssijan mieltymyksistä ja taitotasosta. Yleisesti ottaen isommat ja paksummasta putkesta tehdyt vanteet ovat helpompia kumppaneita aloittelijalle ja kevyemmät sekä pienemmät huupit edistyneemmille vannetanssijoille. Hyvä peukalosääntö on että aloittelijan kannattaa tarttua itseään noin napaan ulottuvaan vanteeseen, mutta huuppaajan ruumiinrakenne vaikuttaa myös mitoitukseen. Vyötäröltä isokokoisen vannetanssijan kannattaa ottaa isompi vanne ja kapealle saattaa riittää pienempi vanne kuin oma pituus antaisi ymmärtää. Lelukaupoista löytyvät lapsille mitoitetut vanteet sopivat käsiliikkeisiin, varsinkin uudelleen teipattuina, mutta aikuisen ei kannata opetella niillä vannetanssia liian pienen koon ja kevyen materiaalin takia. Urheilukaupoissa myytävät painavat ja sisäpinnalta nystyräiset vanteet eivät sovi vannetanssin harrastamiseen, koska ovat lajiin liian kömpelöitä.