stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Esa Hyyppä

Kaino Kaarlo Esaias (Esa) Hyyppä (14. kesäkuuta 1902 Lapua – 27. elokuuta 1977) oli suomalainen geologi.
Hyyppä oli Geologisen tutkimuslaitoksen maaperäosaston johtaja 1946–1969, vuodesta 1962 professorin arvolla. Hän selvitti Suomen glasiaaligeologiaa, myöhäisjääkauden ja sen jälkeisen ajan Itämeren vaiheita ja myös kasvillisuuden ja ilmaston kehitystä Suomessa. Häntä kiinnosti varsinkin Itämeren rantojen siirtymisen tutkiminen.
Hyyppä työskenteli Geologisen laitoksen apulaisgeologina vuosina 1934–1938, valtiongeologina vuosina 1938–1946 ja sen jälkeen Geologisen laitoksen maaperäosaston ensimmäisenä johtajana aina eläkkeellejäämiseensä saakka. Hän osallistui professori Väinö Auerin johtamaan vuosien 1928–1929 tutkimusmatkaan Tulimaalle ja suoritti omia tutkimusretkiä Yhdysvaltoihin vuosina 1938–1939 ja 1959. Hyyppä oli kvartäärigeologian dosentti Helsingin yliopistossa vuosina 1933–1969. Hänet vihittiin yhdysvaltalaisen Colby Collegen kunniatohtoriksi vuonna 1939.
Hyypän vanhemmat olivat osuuskaupan johtaja Esa Hyyppä ja Hulda Alina Niinistö ja toinen puoliso vuodesta 1946 Helka Haarma. Ylioppilaaksi Hyyppä tuli 1922 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1933. Tohtoriksi hän väitteli 1935 aiheesta Die postglazialen Niveauverschiebungen auf der karelischen Landenge.
Aiheesta muualla

Esa Hyyppä : Suomen miehiä Tulimaata tutkimassa. Puolitoista vuorokautta Isla Martalla, Suomen Kuvalehti, 02.02.1929, nro 5, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Etelä-Ossetian parlamentti

| Etelä-Ossetian parlamentti |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puhemies:  Alan Tadtaev
Kokoonpano
Edustajia:  34
 
Puolueet:       Yhtenäinen Ossetia (14)       Kansanpuolue (5)       Nykhaz (4)       Ihmisten yhtenäisyys (3)       Kommunistit (2)       Sitoutumattomat (6)
Kokouspaikka
 Parlamenttitalo uudelleenrakennuksen aikana vuonna 2011
 Etelä-Ossetian parlamenttitalo, Tskhinvali
Kotisivut
 http://www.parliamentrso.org
Etelä-Ossetian parlamentti (ven. Парламент Южной Осетии, Parlament Južnoi Osetii) on Georgiasta yksipuolisesti irtautuneen Etelä-Ossetian valtion kansanedustuslaitos. Parlamentti koostuu 34 edustajasta, jotka valitaan viiden vuoden pidettävissä vaaleissa.
20. kesäkuuta 2019 parlamentin puhemieheksi valittiin Yhtenäinen Ossetia -puoluetta edustava Alan Tadtaev.
Parlamentti kokoontuu Tskhinvalissa Etelä-Ossetian parlamenttitalossa, joka koki merkittäviä vahinkoja Georgian sodan aikana.
Viimeisimmät vaalit pidettiin vuonna 2019, jolloin Yhtenäinen Ossetia menetti enemmistönsä saatuaan läpi 14/34 edustajaa. Näissä vaaleissa sovellettiin myös ensimmäistä kertaa uutta valintatapaa, jossa puolet edustajista valitaan suhteellisella vaalitavalla ja puolet enemmistövaalitavalla 17 vaalipiiristä.
Elin Nilsen

| Elin Nilsen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. elokuuta 1968 (ikä 56)
Uran tiedot
Seura:  Bossmo og Ytteren IL
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  1990–2002
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  3
| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Albertville 1992 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Lillehammar 1994 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Nagano 1998 | 4×5 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Thunder Bay 1995 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Trondheim 1995 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Lahti 1995 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 1995 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Falun 1995 | 4×5 km viesti |  |
Elin Nilsen (s. 12. elokuuta 1968 Bæsmøn, Norja) on norjalainen entinen hiihtäjä.
Nilsen saavutti urallaan lukuisia arvokisamitaleita viestihiihdossa. Olympiahopeaa hän saavutti kolmesti: Albertvillestä 1992, Lillehammerista 1994 ja Naganosta 1998. MM-kisoista hän saavutti viestihopeaa Thunder Baysta 1995, Trondheimista 1997 ja Lahdesta 2001. Lisäksi hän saavutti kaksi MM-pronssia viestikilpailuista: Val di Fiemmestä 1991 ja Falunista 1993.
Nilsenin paras henkilökohtainen arvokisasijoitus on neljäs sija, minkä hän saavutti kolmesti. Sekä Albertvillessä 1992 että Naganossa 1998 hän oli 30 kilometrin matkalla neljäs. Lisäksi hän sijoittui neljänneksi Ramsaussa 1999 15 kilometrin kilpailussa.
Loppuvaiheessa uraansa Nilsen keskittyi niin sanottujen ylipitkien matkojen kilpailuihin. Hän voitti 2002 Otepäässä käydyn Marathon Cupin kilpailun. Seuratasolla Nilsen edusti Bossmo og Ytteren IL -seuraa. Vuonna 2002 hän voitti Norjan mestaruuden 30 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Lisäksi hänellä on hopea ja pronssi muilta matkoilta Norjan-mestaruushiihdoista.
Ester Kallberg

Ester Eleonora Kallberg (11. heinäkuuta 1905 – 1. tammikuuta 1988) oli suomalainen Tampereella asunut postivirkailija ja kirjailija.  Hän kirjoitti sotavuosina lehtiin jännitystarinoita nimimerkillä Elli Kajava ja jo aiemmin 1930-luvulla hän oli kirjoittanut tarinoita omalla nimellään Suomen Kuvalehteen.
Aiheesta muualla

Ester Kallbergin Suomen Kuvalehdessä julkaistuja kertomuksia:
Leila Lumio Lontoossa : jännityskertomus, Suomen Kuvalehti, 08.05.1937, nro 19, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nuori kevät, Suomen Kuvalehti, 24.03.1939, nro 12, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vihreä salkku, Suomen Kuvalehti, 27.05.1939, nro 21, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Pelastan teidät", Suomen Kuvalehti, 26.08.1939, nro 34, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Eleosteariinihappo

| Eleosteariinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (9Z,11E,13E)-Oktadeka-9,11,13-trieenihappo
CAS-numero:  506-23-0
PubChem CID:  5281115
SMILES:  O=C(O)CCCCCCC/C=C\C=C\C=C\CCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C18H30O2
Moolimassa:  278,43 g/mol g/mol
Sulamispiste:  48
Eleosteariinihappo (joko alfa tai beeta) on konjugoitu linolihappo, joka kuuluu välttämättömiin rasvahappoihin. Yhdistettä esiintyy runsaasti kiinalaisessa puuöljyssä eli kiinaöljyssä ja karvaskurkkuöljyssä. Yhdisteen on huomattu olevan tärkeä apoptoosin aiheuttaja rasvasoluissa ja in vitron aiheuttaja HL60 leukemiasoluissa sekä Azoxymetaanin ja karsinogeenien vähentäjä rottakokeissa. Eleosteariinihaposta on olemassa samankaltainen yhdiste 15,16-Dihydroksyyli-alpha-eleosteariinihappo, jossa on neljä happimolekyyliä kahden sijasta.
Aiheesta muualla

PubChem: (9Z,11E,13E)-9,11,13-Octadecatrienoic acid, alpha-Eleostearic acid (englanniksi)
PubChem: (9E,11E,13E)-9,11,13-Octadecatrienoic acid, beta-Eleostearic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): alpha-Eleostearic acid (englanniksi)
ChemBlink: alpha-Eleostearic Acid (englanniksi)
Ester Härtull

Ester Elisabet Härtull (1. joulukuuta 1905 Vöyri – 16. huhtikuuta 1974 Vöyri) oli suomalainen opettaja ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Härtull valmistui opettajaksi mutta hän ei onnistunut saamaan vakinaista virkaa vaan joutui tyytymään tilapäisiin sijaisuuksiin ja työskentelemään kotitilallaan. Tätä hän kuvasi romaanissaan Birgitta. Härtullin esikoisromaani Guds kvarnar mala perustui taas paikalliseen 1700-luvulta periytyvään kansanperinteeseen ja kansanlauluihin.
Teoksia

Guds kvarnar mala : bonderoman från stora ofredens tid. Söderström, Helsingfors 1939
Den österbottniska byn  : en samling minnesbilder. Hembygdsföreningen Svenska österbottningar i Helsingfors, Helsingfors 1943 (yksi kirjoittajista)
Birgitta : roman. Söderström, Helsingfors 1946
Elin Juselius

| Elin Juselius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Elin Ingeborg Juselius
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1872 Helsinki, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 10. heinäkuuta 1964 (92 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  keraamikko
Elin Ingeborg Juselius (22. kesäkuuta 1872 Helsinki – 10. heinäkuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen keraamikko.
Elämä

Elin Juselius syntyi hovineuvos Viktor Emil Juseliuksen ja Wilhelmiina Juseliuksen (o.s. Almqvist) seitsemänlapsisen perheen viidentenä lapsena. Hänen sisaruksiaan ovat professori Axel Juselius ja silmälääkäri Emil Wilhelm Juselius. Elin kouluttautui ensin lääkintävoimistelijaksi Tukholmassa 1800-luvun lopulla, kunnes suuntautui taidekeraamikon uralle.
Juselius opiskeli vuosina 1901–1910 Taideteollisuuden keskuskoulussa suomalaisen keramiikkataiteen uranuurtajan Alfred William Finchin opetuksessa. Opintoihin kuului muun muassa nahkaplastiikan, puunveiston ja keramiikan kursseja. Juseliuksen läheinen opiskelutoveri ja kollega oli Gerda Thesleff. Opiskeluiden päätyttyä Juselius sai käyttää Ateneumissa sijainneen koulun tiloja ja uuneja. Finch tuki keramiikkataiteen kehitystä Suomessa tarjoamalla koulun entisille opiskelijoille tiloja taiteen harjoittamiseen. Juselius oli hyvin tuottoisa keraamikko, joka piti useita näyttelyitä sekä kotimaassa että ulkomailla. Hän oli naimaton ja lapseton, joten hänen yksityiselämästään tiedetään vain vähän.
Tuotanto

Juseliuksen tunnetuimmat työt ovat dreijattuja fajanssiastioita, jotka on käsinmaalattu hänelle ominaisella, koristeellisella tyylillä. Ateneumissa ollessaan hän teki pääasiassa poltettuja punasaviastioita. Astioiden koristelussa käytettiin usein engobe-tekniikkaa ja kuvioina oli erilaista kasviornamentiikkaa. Hän työskenteli Arabialle noin vuosina 1922–1924 ja teki yritykselle fajanssiastioita.
Ettore Gliozzi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 23. syyskuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Siderno, Italia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Südtirol
Junioriseurat
0000–2012: Sassuolo
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012– | Sassuolo | 1 | (0) |
| 2015 | → Forlì (laina) | 2 | (0) |
| 2015– | → Südtirol (laina) | 18 | (9) |
| Yhteensä | Yhteensä | 21 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. tammikuuta 2016.
Ettore Gliozzi (s. 23. syyskuuta 1995 Siderno, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Gliozzi edustaa Italian Lega Prossa pelaavaa Südtirolia, jossa hän on lainassa Serie A:ssa pelaavasta Sassuolosta. Pelipaikaltaan Gliozzi on hyökkääjä.
Gliozzi aloitti ammattilaisuransa Sassuolossa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Serie A:ssa 19. tammikuuta 2014 joukkueen hävitessä kotonaan Torinolle 0–2. Se on myös toistaiseksi Gliozzin ainoa pääsarjaottelu. Kaudella 2014–2015 Gliozzi pelasi lainalla Forlìssa kaksi Lega Pro -ottelua. Elokuussa 2015 hänet lainattiin Lega Prossa pelaavaan Südtiroliin.
El cuerpo del deseo

| El cuerpo del deseo |
| --- | --- |
Tyyli:  draama
Kestoaika:  60 min
Pääosissa:   Andrés García  Lorena Rojas  Mario Cimarro  Martín Karpan 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  espanja
Verkko:   Telemundo
Esitetty:  18. heinäkuuta 2005 – 28. helmikuuta 2006
Jaksoja:  155
Aiheesta muualla
IMDb
El cuerpo del deseo  on televisioyhtiö Telemundon esittämä yhdysvaltalainen televisiosarja. Sen päärooleissa ovat Andrés García, Lorena Rojas, Mario Cimarro ja Martín Karpan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Andrés García  | … |  Don Pedro José Donoso   |
|  Mario Cimarro  | … |  Salvador Cerinza/Pedro José Donoso   |
|  Lorena Rojas  | … |  Isabel Macedo Arroyo   |
|  Martín Karpan  | … |  Andrés Corona   |
Aiheesta muualla

El cuerpo del deseo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
El Topo

| El Topo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alejandro Jodorowsky
Käsikirjoittaja:  Alejandro Jodorowsky
Tuottaja:   Juan López Moctezuma  Moshe Rosemberg  Roberto Viskin 
Säveltäjä:  Alejandro Jodorowsky
Kuvaaja:  Raphael Corkidi
Leikkaaja:  Federico Landeros
Tuotantosuunnittelija:  Alejandro Jodorowsky
Pukusuunnittelija:  Alejandro Jodorowsky
Pääosat:   Alejandro Jodorowsky  Brontis Jodorowsky  Mara Lorenzio  David Silva  Paula Romo  Jacqueline Luis 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Meksiko
Tuotantoyhtiö:  Producciones Panicas
Levittäjä:  ABKCO Records
Ensi-ilta:  18. joulukuuta 1970
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja
Budjetti:  1 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
El Topo on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut meksikolainen surrealistinen avantgarde-lännenelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut, säveltänyt ja tähdittänyt Alejandro Jodorowsky. Elokuva seuraa Jodorowskyn esittämää El Topo -nimistä, itseään Jumalana pitävää asemiestä, joka ratsastaa väkivallan runteleman syrjäseudun halki.
Elokuvan muissa rooleissa nähdään muun muassa Alfonso Arau, José Luis Fernandez, Alf Junco, Jacqueline Luis, Mara Lorenzio, sekä Jodorowskyn poika, Brontis Jodorowsky.
El Topon ensiesitys Suomen televisiossa oli Yle Teeman elokuvafestivaalilla marraskuussa 2020.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Alejandro Jodorowsky  | … |  El Topo   |
|  Brontis Jodorowsky  | … |  Hijo, El Topon poika lapsena   |
|  Alfonso Arau  | … |  rosvo #1   |
|  José Luis Fernandez  | … |  rosvo #2   |
|  Alf Junco  | … |  rosvo #3   |
|  Jacqueline Luis  | … |  El Topon vaimo   |
|  Mara Lorenzio  | … |  Mara   |
|  Paula Romo  | … |  nainen mustissa   |
|  David Silva  | … |  eversti   |
|  Héctor Martinez  | … |  ensimmäinen asesankari   |
|  Juan José Gurrola  | … |  toinen asesankari   |
|  Víctor Fosado  | … |  kolmas asesankari   |
|  Alisha Newton  | … |  kolmannen asesankarin vaimo   |
|  Agustín Isunza  | … |  viimeinen asesankari   |
|  Robert John  | … |  Hijo, El Topon poika aikuisena   |
|  Bertha Lomelí  | … |  toisen asesankarin äiti   |
|  José Antonio Alcaraz  | … |  sheriffi   |
|  José Legarreta  | … |  kuoleva mies   |
Aiheesta muualla

El Topo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
↑  Aavikko on pyöreä: El Topon verinen tie ylpeyden, väkivallan ja itseinhon kautta valaistumiseen – ja takaisin alkuun yle.fi.  25.11.2020. Viitattu 18.6.2024.
Elämä on yhtä vihellystä

| Elämä on yhtä vihellystä> La Vida es silbar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fernando Pérez
Käsikirjoittaja:   Fernando Pérez  Eduardo del Llano  Humberto Jimenez 
Säveltäjä:  Edesio Alejandro
Kuvaaja:  Raúl Pérez Ureta
Leikkaaja:  Julia Yip
Pääosat:   Luis Alberto García  Isabel Santos  Claudia Rojas 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja, Kuuba
Levittäjä:  Instituto Cubano del Arte y la Industria Cinematográficos (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elämä on yhtä vihellystä (La Vida es silbar) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Fernando Pérezin ohjaama espanjalais-kuubalainen elokuva.
Juoni

Kolmen kuubalaisen tarinat risteävät Pyhän Barbaran päivänä. Mariana, nuori ballerina, havittelee roolia Giselle-baletissa; Juliaa alkaa huimata aina kun kuulee sanan ”seksi”; muusikko Elpidia iskee turistin ja kertoja Bebe vie katsojan taksimatkalle pitkin Havannan katuja.
Elämä pieninä palasina

| Elämä pieninä palasina Maukka Perusjätkä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. syyskuuta 2011
 Tyylilaji: rock, punk, uusi aalto
 Kesto: 81.07
 Levy-yhtiö: Rocket Records
Maukka Perusjätkän muut julkaisut
| Hyvät, pahat ja parhaat 2004 | Elämä pieninä palasina 2011 |   |
Elämä pieninä palasina on Maukka Perusjätkän tupla-albumi, joka julkaistiin 7. syyskuuta 2011. Albumilla on kaksi CD:tä. Ensimmäinen sisältää uusia kappaleita ja toinen vanhoja kappaleita uusina live- ja studioversioina.
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Lihaksia ja liituraitaa – 3.58  Tuomari – 3.27  Antaa partnerin laulaa – 3.58  Ankkurit ylös – 1.55  Buutsit – 3.46  Viikatemies – 3.34  Sairas loma – 3.00  Irti arjesta – 2.41  Kohta vainaa – 2.46  Kuppi kaatuu kumminkin – 3.16  Rock on the kokko – 1.21  Kuuhullu – 2.52  Rajat kaatuu – 2.43  Hiljainen kumpu – 4.45 :  CD 2 Duunarin blues – 2.56  Stadin kundi – 2.33  Herneenpalot – 3.17  Pulverilumi – 3.24  Jätkän rakkaus – 3.25  Koiranpennut – 1.14  Meidän perhe – 2.14  Meidän piha – 1.57  Hidas 1 – 3.07  Ska 2 – 0.54  Kun sä tuomitset mut – 2.25  Vaalituki – 2.20  Herneenpalot – 4.14  Meidän piha – 3.37  Kallio – 3.46  Sairas loma – 2.53  Säpinää – 2.46
Erillinen pataljoona 17 (jatkosota)

Erillinen pataljoona 17 oli Suomen puolustusvoimien huhtikuussa 1944 perustettu joukko-osasto jatkosodassa. Perustaminen tapahtui erottamalla Jalkaväkirykmentti 51:n I pataljoona omaksi joukko-osastokseen nimellä erillinen pataljoona 17. Tämä liittyi osana joukkojen ikärakenteen muuttamiseen siten, että kussakin pataljoonassa oli eri ikäistä väkeä. Muutos suoritettiin vaihtamalla joukkoja tämän pataljoonan ja Jalkaväkirykmentti 9 sekä Jalkaväkirykmentti 30 kanssa.
Pataljoonan komentajana toimi kapteeni Niilo Hakulinen. Perustamisvaiheessa Er. P 17 oli Aunuksen kannaksella Äänisjärven eteläpuolelle. Pataljoona osallistui 7. divisioonan mukana torjuntataisteluihin jatkosodan loppuun.
Fagerholm

Fagerholm on seuraavien tunnettujen suomalaisten sukunimi:
Arthur Fagerholm (1871–1917), rakennusmestari
Bengt Fagerholm (1949–2017), talousjohtaja, sijoitusneuvoja ja tietokirjailija
Catarina Fagerholm (s. 1963), ekonomi ja toimitusjohtaja
Jannica Fagerholm (s. 1961), ekonomi ja toimitusjohtaja
Karl-August Fagerholm (1901–1984), poliitikko ja valtioneuvos
Matti Fagerholm, taiteilijanimeltään Michael Monroe (s. 1962), rock-muusikko
Monika Fagerholm (s. 1961), kirjailija
Nils-Erik Fagerholm (1928–1995), tekniikantutkija ja professori
Pentti Fagerholm (1935–2015), radiotoimittaja ja -kuuluttaja
Samuel Fagerholm (s. 1992), jalkapalloilija ja valmentaja
Toni Fagerholm (s. 1977), seurakuntapastori ja psykoterapeutti
Victor Fagerholm (s. 1996), kymmenottelija
Brita Kekkonen, o.s. Fagerholm (1927–2013), julkisuuden henkilö.
Emil Aro

Kustaa Emil Aro (vuoteen 1906 Axelbo, 2. maaliskuuta 1897 Köyliö – 16. maaliskuuta 1972) toimi Osuustukkukaupan (OTK) teollisuustoiminnan johtajana 1940- ja 1950-luvuilla toiminnan ollessa laajimmillaan.
Aron ensimmäinen työpaikka vuodesta 1915 lähtien oli Valtionrautateiden palveluksessa muun muassa jarrumiehenä Tampere–Pori-rataosuudella.  Aro toimi Suomen sisällissodan aikana Nakkilan asemalla kirjurina. Tämä johti valtiorikosoikeudessa tuomioon avunannosta valtiopetokseen. Rangaistus oli kolme vuotta kuritushuonetta, joskaan rangaistusta ei tarvinnut istua kokonaan.
Aro keskittyi vuodesta 1920 lähtien työuraansa. Hän sai 1920 myymälänhoitajan paikan Kuopion Työväen Osuuskaupasta. Samaan aikaan hän opiskeli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton osuuskauppakoulussa, josta hän sai päästötodistuksen 1922. Vuonna 1928 hän sai Keski-Karjalan Osuusliikkeestä ensimmäisen toimitusjohtajan vakanssin. Aron viimeinen tehtävä ennen sotaa oli Osuusliike Itä-Karjalan toimitusjohtajan tehtävä Sortavalassa 1939–1940 ja siihen liittynyt Karjala-olutta ensimmäisenä Suomessa valmistaneen Sortavalan Panimo Oy:n toimitusjohtajan tehtävä.
Näihin aikoihin kaupan keskusliikkeillä oli vaikeuksia saada kotimaisia teollisuustuotteita suoraan tehtailta. Tehtaat halusivat mieluummin myydä ne yksityisen tukkukaupan kautta. Niinpä OTK ja SOK alkoivat valmistaa tavaraa omana tuotantona. Aro nimitettiin vuoden 1941 alussa OTK:n tuotannonjohtajaksi. Johtokunnan jäseneksi hänet kutsuttiin 1953.  Aro sai teollisuusneuvoksen arvonimen 1957, kun OTK:n oma tuotanto oli laajimmillaan. Toiminnan mielekkyys oli tällöin katoamassa. Kaikkia tavaroita oli saatavissa myös muilta valmistajilta, eikä kilpailu niiden kanssa aina ollut järkevää. Aron jäädessä 64-vuotiaana eläkkeelle vuoden 1961 lopussa alkoi OTK:n oman tuotannon vähittäinen supistuminen.
Aiheesta muualla

Emil Aron kuva Arjenhistoria-sivustossa
Eevaliisa Holma-Kinnunen

Eevaliisa Holma-Kinnunen ja puolisonsa kirjailija Raimo Kinnunen.
Eevaliisa Holma-Kinnunen (o.s. Holma, 6. huhtikuuta 1930 Tornio – 8. joulukuuta 2014 Sysmä) oli suomalainen nukketaiteilija, kirjoittaja ja opettaja.
Tausta

Eevaliisa Holma syntyi Torniossa rakennusmestari Nestor J. Holman ja ompelualan yrittäjä Ester Karvosen perheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Rovaniemen yhteislyseosta 1949 ja kävi Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun 1951–1953. Hän toimi luokanopettajana Sysmässä 1954–1999, kunnes ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.
Nukketaiteilija

Holma-Kinnunen oli nukketaiteilijana virkavapaalla 1973–1976 ja 1984–1991. Hän perusti nukketeatteri Valkean Ratsun, joka toimi nimellä Nukketeatteritalo Musta & Valkea Ratsu Sysmän Onkiniemellä. Musta ja Valkea Ratsu lopetti toimintansa hänen kuolemansa jälkeen. Hänen kuuluisimpia nukkejaan lienee Yle TV2:n Pikku Kakkonen -ohjelmassa vuodesta 1978 esiintynyt Ransu Karvakuono, jonka näyttelijänä toimi Pertti Nättilä.
Holma-Kinnunen toimi kansakoulunopettajana Vaasan Palosaarella 1954–1956 ja piti miehensä Raimo Kinnusen kanssa Vaasan kaupungintalolla taidenäyttelyn. Sysmän Onkiniemen kansakoulunopettajaksi hänet valittiin yhdessä miehensä kanssa 1956.
Kirjailija

Holma-Kinnunen julkaisi päiväkirjojensa pohjalta kaksi teosta.
Päiväkirja 12.8.1944-24.7.1945.  Athanor, 2000.
Pariisin kihlat.  Athanor, 2000.
Tunnustukset

Mikkelin läänin taidepalkinto 1981
Mikkelin läänin maakuntarahaston taiteilijan palkinto 1994
Taiteilijaeläke yhdessä miehensä Raimo J. Kinnusen kanssa
Aiheesta muualla

Eevaliisa Holma-Kinnusen profiili Vellamon Vinkit -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ransun syntymäkoti elää sukupolvenvaihdoksen aikaa, Yle.fi, uutiset 14.4.2010
Etelä-Ossetian konflikti

Etelä-Ossetian konflikti on Georgian ja sen entisen autonomisen alueen Etelä-Ossetian välinen konflikti. Konflikti sai alkunsa vuonna 1989 ja kehittyi sodaksi vuosina 1991–1992. Georgialaisten ja eteläosseettien taisteluiden lopettamiseksi sopivat Georgia ja Venäjän federaatio 1992 siitä, että Venäjä lähettää rauhanturvajoukkoja alueelle. Rauhanturvaajat saivatkin taistelutoiminnan lakkaamaan.
Julistetuista tulitauoista ja rauhan yrityksistä huolimatta konflikti on ratkaisematta. Pieniä aseellisia välikohtauksia tapahtuu ja suuri osa alueesta on Georgian hallituksen kontrollin ulkopuolella. Elokuussa 2008 konflikti johti sotaan.
Konfliktin alkuperä

Etelä-Ossetian autonominen alue perustettiin 1922 Neuvostoliiton miehitettyä Georgian Šida Kartlin alueelle. Georgialaisilla ja ossetialaisilla ei ole historiallisia konflikteja keskenään, pois lukien vuosien 1918–1920 välinen kausi.
1980-luvun loppupuolella Georgian sosialistisessa liittotasavallassa noussut nationalismi ja maan siirtyminen kohti itsenäisyyttä alkoivat herättää vastustusta Ossetian nationalistisessa organisaatiossa, Ademon Nykhasissa. Organisaatio vaati suurempaa itsenäisyyttä ja lopulta yhdistämistä Venäjälle kuuluvaan Pohjois-Ossetiaan. 10. marraskuuta 1989 Etelä-Ossetian korkein neuvosto hyväksyi päätöksen, jolla Etelä-Ossetia yhdistettäisiin Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan kuuluvaan Pohjois-Ossetian autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan. Päivää myöhemmin Georgian korkein neuvosto kumosi päätöksen. 23. marraskuuta tuhannet georgialaiset nationalistit marssivat Zviad Gamsakhurdian ja muiden opposition johtajien johtamina Etelä-Ossetian pääkaupunkiin Tskhinvaliin pitämään kokousta. Ossetialaiset tukkivat tien ja Puna-armeijan väliintulo esti kahden mielenosoituksen yhteenoton. Puna-armeijan komentajat saivat Georgian mielenosoittajat kääntymään takaisin. Myöhemmissä georgialaisten ja ossetialaisten yhteenotoissa kuitenkin haavoittui useita ihmisiä.
20. syyskuuta 1990 Etelä-Ossetian autonominen alue julistautui itsenäiseksi Etelä-Ossetian demokraattiseksi tasavallaksi ja vetosi Moskovaa tunnustamaan sen Neuvostoliiton itsenäiseksi osaksi. Eteläossetialaiset boikotoivat Georgian korkeimman neuvoston vaaleja 1990 ja pitivät omat vaalinsa 10. joulukuuta. Georgia julisti Etelä-Ossetian vaalit laittomiksi ja päivää myöhemmin mitätöi niiden tulokset ja poisti Etelä-Ossetialta sen autonomisen aseman.
Tskhinvalissa sattui 11. joulukuuta 1990 useita verisiä välikohtauksia ja 12. joulukuuta Georgian hallitus julisti hätätilan Tskhinvalin ja Javan alueille. Georgian poliisi ja kansalliskaarti lähetettiin alueille riisumaan aseistautuneet ossetialaisjoukot aseista.
Georgialainen tarkka-ampuja Etelä-Ossetiassa