stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jegor Letov
1990-luku

1990-luvulle tultaessa Letov itsekin hämmentyi valtaisasta suosiostaan ja alkoi kritisoida omaa pop-tähteyttään. Hän päättikin lopettaa esiintymiset ja vetäytyi myös julkisuudesta kokonaan kolmeksi vuodeksi.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen sekasortoinen Venäjä alkoi näyttäytyä Letoville vielä edeltäjäänsäkin vastenmielisempänä, ja hän käänsi poliittisesti kelkkansa. Hän alkoi haikailla takaisin neuvostoaikoja ja tukea avoimesti äärikommunistista Kansallisbolševistista puoluetta. Hän astui julkisuuteen puolueen riveissä loppuvuodesta 1993 ja sai suurimman osan vanhoista faneistaan raivoihinsa.
Graždanskaja Oborona ja Letov viettivät koko 1990-luvun hyvin hiljaisesti verrattuna 1980-luvun vuosiin. Sekä yhtyeen esiintymiset että Letovin soolokonsertit liittyivät useimmiten poliittisiin tilaisuuksiin, muun muassa kommunistien vuoden 1996 presidentinvaalikampanjaan. Näissä yhteyksissä he myös nauhoittivat levyllisen poliittista ja nostalgista neuvostomusiikkia vuosikymmenen viimeisenä vuonna.
2000-luku

Letov ja hänen yhtyeensä aktivoituivat uudelleen 2000-luvun puolivälin tietämillä tiivistäen esiintymistahtia ja julkaisten kaksi uutta albumia vuosina 2004 ja 2007. Letov oli jo uudelle vuosituhannelle tultaessa sanoutunut irti aiemmin tukemistaan poliittisista liikkeistä ja kertoi keskittyvänsä vain musiikkiin. Jo toisesta takinkääntämisestä esitettyyn kritiikkiin hän vastasi eräässä haastattelussa, että hänen poliittiset lausuntonsa ja tekonsa eivät koskaan ole olleet politiikkaa vaan osa hänen taidettaan, konseptualistista runoutta.
Letovin viimeiseksi työksi jäi Graždanskaja Oboronan keväällä 2007 julkaistu albumi Zatšem Snjatsja Sny (Зачем Снятся Сны, suomennettuna miksi unia nähdään), jolla musiikki on seesteistä ja melodista, joskin joukossa vielä muutama vanha punkin tehokeino. Kappaleiden tekstit ovat filosofisen runollisia, eikä niissä ole suoria yhteiskunnallisia viittauksia. Haastattelussa tammikuun lopulla 2008 Letov kertoi albumin jäävän todennäköisesti hänen viimeisekseen, sillä se oli vienyt hänen voimansa täysin.
Yksityiselämä

Letov avioitui 1997 yhtyeensä basistin Natalja Tšumakovan kanssa. Hänellä ei ole lapsia. Letovin aiempi elämänkumppani Janka Djagileva, niin ikään hänen muusikkotoverinsa, suojattinsa ja yhtyeensä kitaristi, hukkui epäselväksi jääneestä syystä vuonna 1991. Edellisvuonna niin ikään Graždanskaja Oboronan kitaristi Dmitri Selivanov oli lopettanut elämänsä hirttäytymällä. Varhaistuotannossaan Letov ihannoi itsemurhaa sanoen sen olevan ajattelevan ihmisen ainoa järkevä tapa selvitä neuvostoyhteiskunnasta. Siksi toiset syyttivätkin häntä yhtyetovereitten ja myös joidenkin fanien itsemurhien lietsomisesta.
Kuolema

Letov kuoli 43-vuotiaana sydämenpysähdykseen 19. helmikuuta 2008 kotonaan Omskissa Venäjän Siperiassa. Hän oli juuri äskettäin muuttanut takaisin synnyinkaupunkiinsa ostamaansa asuntoon. Kolmantena päivänä kuolemasta hänet haudattiin perinteisin venäläisin menoin monisatapäisen ystävä- ja ihailijajoukon saattelemana Omskin hautausmaalle äitinsä viereen.
Egor Letovin muistoksi järjestettiin konsertteja ja fanien kokoontumisia eri puolilla Venäjää. Niistä osan, muun muassa Pietarin konsertti, viranomaiset keskeyttivät vedoten paikalla syttyneeseen tulipaloon. Sitä ennen useita muistokokoontumiseen saapuneita faneja oli pidätetty vedoten siihen, että kokoontuminen on laiton.
Kuukauden kuluttua Letovin kuolemasta julkisuuteen vuosi oikeuslääketieteellisen tutkimuksen tulos, jonka mukaan hän olisi kuollut suuren alkoholiannoksen aiheuttamaan hengityksen lamaantumiseen.
Letovin merkitys

Venäjän ulkopuolella Letov ja hänen tuotantonsa ovat vähemmän tunnettuja, vaikka hän konsertoikin muutaman kerran ulkomailla, muun muassa Saksassa, Norjassa ja Israelissa. Venäjällä häntä sen sijaan arvostetaan, ristiriitaisuuksista huolimatta, yhtenä venäläisen rokin pioneereista, venäläisen punkin isänä ja esikuvana. Hänen laulunsa ovat laajalti tunnettuja, ja niitä lauletaan yhteislauluina kitaran säestyksellä, mikä tapa elää Venäjällä nuorisonkin keskuudessa yhä voimakkaana. Ehdottomasti tunnetuin näistä lauluista on 'Vsjo Idet po planu, (ven. Всё йдёт по плану, suomeksi Kaikki sujuu suunnitelman mukaan. Sen teksti pilkkaa sokeaa uskoa sosialismin symboleihin ja ihanteisiin. Se on käyttömusiikkina saavuttanut miltei kansanlaulun aseman, ja siitä ovat lukuisat artistit tehneet oman versionsa, jopa sinfoniaorkesteri. Letovin monimerkityksellisiä ja monivivahteisia tekstejä luetaan myös runoutena. Häneltä julkaistiin eläessään yksi runokirja.
Myös Jegor Letovin vanhempi veli Sergei Letov (ven. Сергей Летов) on tunnettu muusikko Venäjällä. Hän osallistui pikkuveljensä musiikkiprojekteihin, muun muassa soitti hänen yhtyessään saksofonia kaikkiaan viisi-kuusi vuotta.
Aiheesta muualla

Graždanskaja Oborona -yhtyeen virallinen sivusto. (venäjäksi)
Muistokirjoitus englanniksi. (englanniksi)
Jegor Letovin hauta Omskissa heinäkuussa 2008.
Jari Karppinen

Jari Karppinen (s. 1957 Lahti) on lahtelainen jalkapallofani ja lakimies.
Karppinen syntyi perheeseen, jossa kannatettiin Lahden Reipasta. Lahtelaisten jalkapalloseurojen yhdistymisen jälkeen vuonna 1996 Karppisesta tuli FC Lahden kannattaja.  Hän käy vuosittain katsomassa lähes kaikki FC Lahden Veikkausliigaottelut.
Lisäksi Karppinen on intohimoinen Suomen jalkapallomaajoukkueen kannattaja. Hän on nähnyt kaikki Suomen MM- ja EM-karsintaottelut sekä Kansojen liigan ottelut vuodesta 1996 alkaen aina Covid-19 -pandemian puhkeamiseen asti. Peräkkäisiä otteluita kertyi yhteensä 122 ennen Covid-19 pandemian alkamista. Pandemia esti pääsyn seitsemään otteluun. Pandemian jälkeen katsottujen karsinataotteluiden sarja on jatkunut keskeytymättömänä 13.11.2021 alkaen. Karppisen sadas peräkkäinen karsintaottelunsa oli Ukraina–Suomi Odessassa 12.11.2016.
Karppinen käynyt myös kaikissa jalkapallon MM- ja EM-kisoissa vuodesta 1990 alkaen. Hän on nähnyt yhteensä 152 MM-lopputurnausottelua ja 62 EM-lopputurnausottelua. Lisäksi hän on käynyt seuraamassa useita muidenkin FIFA:n maanosaliittojen lopputurnauksia. Hän on lukuisillaan ulkomaanmatkoillaan vieraillut kaikissa 211 FIFA:n jäsenmaassa, viimeisenä Libyassa joulukusssa 2023. Hän on nähnyt yli 150 FIFA:n jäsenmaan A-maaottelun sekä nähnyt jalkapallo-ottelun yli 110 maassa.
Ammatiltaan Karppinen on käräjätuomari.
Huomioinosoituksia

Suomen Palloliiton valitusvaliokunnan puheenjohtaja (2010–)
FC Reipas ry:n hallituksen jäsen (2003–)
Lahden Erotuomarikerho ry:n hallituksen jäsen (1995–2012)
Captain’s Ball (2010)
Suomen Palloliiton kultainen ansiomerkki (2012)
Suomen Palloliiton kultainen ansiolevyke (2017)
Veikkausliigan Respect-palkinto (2017)
Inuyasha

| Inuyasha |
| --- | --- |
戦国お伽草子ー犬夜叉   (Sengoku O-togi Zōshi Inuyasha)
Genre: toiminta, komedia, fantasia, shōnen, seikkailu 
Manga
Tekijä: Rumiko Takahashi
Julkaisija:  Shōgakukan    Egmont Kustannus
Sarjajulkaisulehti: Weekly Shonen Sunday
Ensimmäinen painatus: 13.11.1996 – 18.6.2008
Kirjojen lukumäärä: 56 (558 lukua) 
TV-anime
Ohjaaja: Masashi Ikeda (jaksot 1-44)   Yasunao Aoki (44+)
Studio:  Sunrise
Lähetyskanavat: Animax, Nippon TV
Alkuperäinen lähetyskierros: 16.10.2000 – 13.9.2004 (tauolle)
Jaksojen määrä: 167 
TV-anime: Inuyasha Kanketsu-hen
Ohjaaja: Yasunao Aoki
Studio:  Sunrise
Lähetyskanavat: Animax, Yomiuri TV
Alkuperäinen lähetyskierros: 03.10.2009 – 27.3.2010
Jaksojen määrä: 26 
Elokuva: Eiga Inuyasha: Toki wo Koeru Omoi
Ohjaaja: Toshiya Shinohara
Studio: 
Julkaisupäivämäärä: 2001
Kesto: 100 min 
Elokuva: Eiga Inuyasha: Kagami no Naka no Mugenjō
Ohjaaja: Toshiya Shinohara
Studio: 
Julkaisupäivämäärä: 2002
Kesto: 100 min 
Elokuva: Eiga Inuyasha: Tenka Hadō no Ken
Ohjaaja: Toshiya Shinohara
Studio: 
Julkaisupäivämäärä: 2003
Kesto: 98 min 
Elokuva: Eiga Inuyasha: Guren no Hōraijima
Ohjaaja: Toshiya Shinohara
Studio: 
Julkaisupäivämäärä: 2004
Kesto: 86 min 
Inuyasha (jap. 戦国お伽草子ー犬夜叉, Sengoku o-togi zōshi Inuyasha) on Rumiko Takahashin luoma manga- ja animesarja. Sarja kertoo nykyajan Japanissa asuvan 15-vuotiaan Kagomen ja puolidemoni Inuyashan seikkailusta Sengoku-kauden Japanissa. Animessa on 167 jaksoa ja ensimmäinen jakso esitettiin Japanin Nippon TV:ssä 16. lokakuuta 2000. Sarjan viimeinen jakso esitettiin 3. syyskuuta 2004, jolloin sarja jäi kesken. Sarja kuitenkin vietiin loppuun 26 jakson mittaisella Inuyasha: The Final Act -jatkosarjalla, joka käsitti tapahtumat mangan loppuun saakka. Inuyashasta on lisäksi tehty neljä itsenäistä elokuvaa. Inuyasha -mangapokkareita on yhteensä 56 kappaletta, jotka kaikki ovat ilmestyneet suomeksi.
Hahmot > Kirara

Kirara on Sangon lentävä ja kokoaan muuttava, kissaa muistuttava yōkairatsu. Se auttaa Sangoa usein taisteluissa. Kirara esiintyy tavallisesti pienenä ja somana kissamaisena otuksena, joka ei ole paljon tavallista kissanpentua suurempi. Sillä on kaksi häntää ja kermanvärinen turkki mustin viiruin. Kiraran oikea muoto on suuri ja sapelihampainen yōkai-kissa. Kirara voi kantaa helposti kolmeakin ihmistä selässään.
Kirara on nekomata-yōkai (kissa-yōkai) ja Sangon pitkäaikainen ystävä. Se on todella uskollinen Sangolle ja tämän ystäville, ja on ollut Sangon perheessä sukupolvien ajan. Kirara on ottanut Shippōn jonkinlaiseksi suojatikseen ja suojelee tätä usein taisteluiden aikana.
Kirara on voimakas, nopea ja pelottava vastustaja. Sillä on myös harvinaisen hyvä vastustuskyky myrkkyjä vastaan.
Animessa (ei niinkään mangassa) on tehty selväksi, että Kirara oli papitar Midorikon, Shikon no taman luojan ystävä ja kumppani samaan tapaan kuin se on Sangon nyt.
Kiraran nimi tarkoittaa 'kiillettä'. Kiraran isossa muodossa sen tassuissa ja hännässä on liekkejä, jotka eivät polta sitä.
Hahmot > Myōga

Myōga on Inuyashan punkki-yōkai apuri, joka vartioi Inuyashan ja Sesshōmarun isän, Inu no taishon hautaa. Myōga on pelkurimainen, joka pakenee aina kun tilanne äityy vaaralliseksi. Se pystyy herättämään tainnutetun tai myrkytetyn ihmisen käärmeen myrkyllä tai verellä, ja imemään myrkyn suoraan pois verenkierrosta.
Musiikki Animessa > Alkumusiikit

| # | Otsikko | Jaksot | Tiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Change the world | 1 - 34 |  Sanoitus: Rie Matsumoto, musiikki: Miki Watanabe ja sovitus: Keiichi Ueno  Esittäjä: V6 |
| 2 | I am | 35 - 64 |  Sanoitus: hitomi, musiikki: Masato Kitano ja sovitus: Zentaro Watanabe  Esittäjä: hitomi |
| 3 | Owarinai Yume  終わらない夢 (Unending Dream) | 65 - 95 |  Sanoitus: Nanase Aikawa, musiikki: Hiroshi Shibazaki ja sovitus: Kaname  Esittäjä: Nanase Aikawa |
| 4 | Grip! | 96 - 127 |  Sanoitus: Kaori Mochida, musiikki: Kazuhiro Kara ja sovitus: Hal  Esittäjä: Every Little Thing |
| 5 | One Day, One Dream | 128 - 153 |  Sanoitus: Hideyuki Kohata, musiikki: Kei Yoshikawa ja sovitus: Chokkaku  Esittäjä: Tackey & Tsubasa |
| 6 | Angelus  アンジェラス | 154 - 167 |  Sanoitus: Bounceback, musiikki: Bulge ja sovitus: Yasuaki Maejima  Esittäjä: Hitomi Shimatani |
Musiikki Animessa > Loppumusiikit

| # | Otsikko | Jaksot | Tiedot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | My will | 1 - 20 |  Sanoitus: Mai Matsumuro, musiikki: Yasho Ohtani, sovitus: Keisuke Kikuchi ja kuoron sovitus: Yas Kitajima  Esittäjä: dream |
| 2 | Fukai mori  深い森 (Syvä metsä) | 21 - 41 |  Sanoitus: D-A-I, musiikki: D-A-I, ja sovitus: D-A-I ja Seiji Kameda  Esittäjä: Do As Infinity |
| 3 | Dearest | 42 - 60 |  Sanoitus: Ayumi Hamasaki, musiikki: CREA + D-A-I ja sovitus: Naoto Suzuki  Esittäjä: Ayumi Hamasaki |
| 4 | Every Heart  (ミンナノキモチ - Minnano Kimochi) | 61 - 85 |  Sanoitus: Natsumi Watanabe, musiikki: Bounceback ja sovitus: H-wonder  Esittäjä: BoA |
| 5 | Shinjitsu no Uta  真実の詩 (Laulu totuudesta) | 86 - 108 |  Sanoitus: D-A-I, musiikki: D-A-I, ja sovitus: D-A-I ja Seiji Kameda  Esittäjä: Do As Infinity |
| 6 | Itazura na Kiss  (イタズラなKiss - Mischievous Kiss) | 109 - 127 |  Sanoitus: Misono, musiikki: 北野正人, ja sovitus: 五十嵐充 ja day after tomorrow  Esittäjä: day after tomorrow |
| 7 | Come | 128 - 147 |  Sanoitus: Kask/Mansson/Cunnah ja musiikki: Kask/Mansson/Cunnah  Japaninkielinen sanoitus: Yuriko Mori ja sovitus: Cobra Endo  Esittäjä: Namie Amuro |
| 8 | Change the world | 148 |  Special ending Sanoitus: Rie Matsumoto, musiikki: Miki Watanabe ja sovitus: Keiichi Ueno  Esittäjä: V6 |
| 9 | Brand new world | 149 - 166 |  Sanoitus: Mizue, musiikki: Ouyagihirou ja sovitus: 家原正樹  Esittäjä: V6 |
| 10 | My will | 167 |  Sanoitus: Mai Matsumuro, musiikki: Yasho Ohtani, sovitus: Keisuke Kikuchi ja kuoron sovitus: Yas Kitajima  Esittäjä: dream |
Musiikki Animessa > Elokuvien teemat

| Elokuva # | Alkuperäinen otsikko | Tiedot |
| --- | --- | --- |
| 1 | No more words |  Sanoitus: Ayumi Hamasaki, musiikki: CREA ja Do As Infinity, ja sovitus: Naoto Suzuki ja Tasuku  Esittäjä: Ayumi Hamasaki |
| 2 | Yura Yura  ゆらゆら (Rock) |  Sanoitus: Kaori Mochida, musiikki: Kunio Tako ja sovitus: Yasuo Otani, Masafumi Nakao ja Ichiro Ito  Esittäjä: Every Little Thing |
| 2 | Ai no Uta  愛の謳 (Rakkauslaulu) | Insert song Sanoitus: Kaori Mochida, musiikki: Kunio Tako ja sovitus: Akira Murata  Esittäjä: Every Little Thing |
| 3 | Four Seasons |  Sanoitus: JUSME, musiikki: MONK ja sovitus: MONK  Esittäjä: Namie Amuro |
| 4 | Rakuen  楽園 (Paratiisi) |  Sanoitus: Ryo Owatari, musiikki: Do As Infinity ja sovitus: Do As Infinity ja Seiji Kameda  Esittäjä: Do As Infinity |
Aiheesta muualla

Janne Kemppi: Inuyasha: Missä mennään (Arkistoitu – Internet Archive). Japan pop 2/2008. (PDF)
Flashbacksliders

Flashbacksliders oli suomalainen rockyhtye joka teki yhden pitkäsoiton Polarvox levy-yhtiölle.
Kokoonpano

Marko Hirsma ‎– laulu, bassokitara
Olli Hildén‎ – kitara
Dan Eklund ‎– kitara
Albert Järvinen ‎– kitara
Antero Jakoila ‎– kitara
Antti Haglund ‎– rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Diskografia

Let's Go Rockin' Tonight (1990,  Polarvox)
Aiheesta muualla

Flashbackslidersin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Jokitäplätokko

| Jokitäplätokko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Täplätokot Neogobius
Laji::  fluviatilis
Kaksiosainen nimi
 Neogobius fluviatilis  (Pallas, 1814) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Jokitäplätokko (Neogobius fluviatilis) on täplätokkojen sukuun ja tokkojen heimoon kuuluva tokkokalalaji. Sen kuvasi ensimmäisenä Peter Simon Pallas vuonna 1814.
Ulkonäkö ja koko

Jokitäplätokko kasvaa 10-15 cm pitkäksi. Koiraat ovat suurempia kuin naaraat. Se on pohjaväriltään vaalean ruskea, ja siinä on pieniä ruskeansävyisiä pilkkuja.
Levinneisyys

Jokitäplätokkoa tavataan Mustanmeren rannikoilla ja siihen laskevilla joilla. Se on alkujaan kotoisin Mustaanmereen, Asovanmereen, Marmaramereen ja Kaspianmereen laskevista joista, jokisuista ja rannikoilta. Se pysytteli 1800-luvulla vain näiden jokien alajuoksulla, esimerkiksi Tonavassa sen esiintyminen rajoittui Rautaportin alapuolelle. Viime vuosina se on levinnyt ylävirtaan Unkariin, Slovakiaan ja Saksaan. Se on päässyt kanavia pitkin myös Itämereen laskeviin jokiin.
Jonni Vauhkonen

Jonni Vauhkonen (1. tammikuuta 1975 Suonenjoki) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkohyökkääjä. SM-liigassa hän pelasi yhdeksän kauden aikana yhteensä 328 ottelua tehoin 30+32=62. Vauhkonen voitti urallaan yhden SM-pronssin Rauman Lukossa vuonna 1996. Chicago Blackhawks varasi Vauhkosen NHL:ään viidennellä kierroksella varausnumerolla 128. vuonna 1993. Hän ei kuitenkaan koskaan pelannut Pohjois-Amerikassa.
Johannes From

| Johannes From |
| --- | --- |
 Jalmari Saari (vas.) ja Johannes From.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1896 Jämsä
Kuollut: 14. huhtikuuta 1964 (67 vuotta) Lohja
Ammatti:  suutari, maanviljelijä
Muut tiedot
Lempinimet:  Rummin-Jussi
Järjestö:  Suojeluskunta
Johannes Jeremias From (16. elokuuta 1896 – 14. huhtikuuta 1964) oli suomalainen suutari, maanviljelijä ja suojeluskuntalainen, joka tunnetaan Suomen sisällissodan aikana keväällä 1918 Jämsässä tekemistään teloituksista. Hän syyllistyi tovereidensa Jalmari Saaren, Veikko Sippolan ja Tyko Iso-Lukkarin kanssa ainakin 70 ihmisen surmaamiseen muutaman sotakuukauden aikana. Suurin osa murhatuista oli jämsäläisiä työväenliikkeen aktiiveja, mutta osalla taas ei ollut juurikaan tekemistä minkään järjestötoiminnan kanssa. Lisäksi he eivät osallistuneet punakaartien sotatoimiin, koska Jämsä sijaitsi valkoisten hallussa olleella alueella.
Elämä > Varhaiset vuodet

Jämsästä kotoisin olleen Johannes Fromin isoisä Kalle From oli palvellut sotamiehenä Venäjän-Turkin sodassa 1870-luvulla. Hänen isänsä Jeremias From puolestaan oli suutari, joka oli avioitunut Pyntän talon tyttären Amanda Salon kanssa. Jeremias From omisti parhaimmillaan toistakymmentä hevosta, joilla ajettiin paperia Jämsänkosken paperitehtaalta Vilppulaan, ja hänellä oli myös valjasliike. Isä kuoli kuitenkin korvikealkoholin käyttöön jo 37-vuotiaana, jonka jälkeen Johannes oli huutolaisena. Johannes From kävi kansakoulun lisäksi jonkin aikaa kansanopistoa, mutta pian tulivat kuvaan mukaan alkoholi sekä pikkurikokset. Lopulta hän ryhtyi isänsä tavoin suutariksi.
Elämä > Toiminta sisällissodan aikana

Ennen sisällissotaa From otti osaa työväenliikkeen toimintaan, käyden luennoilla ja kursseilla sekä myös Jämsän työväentalon iltamissa. Sodan alettua hän kuitenkin liittyi Jämsän suojeluskuntaan. Fromin oli tarkoitus lähteä helmikuussa 1918 rintamalle, mutta hän sairastui ja jäi sen vuoksi Jämsään toimien sotapoliisina.
Helmi–toukokuun aikana Jalmari Saaren ja Fromin johtama joukkio pidätti Jämsän seudulla kymmeniä työväenliikkeessä mukana olleita henkilöitä. Pidätetyt vietiin Saaren kartanossa toimineeseen tilapäisvankilaan, jossa heitä kuulusteltiin ja kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat aluksi kartanon riihen seinää vasten, mutta myöhemmin suurimmaksi osaksi Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa, jonne humalassa olleet teloittajat öisin veivät vankeja ammuttavaksi. Teloitettavia ei tuomittu minkäänlaisessa oikeusistuimessa vaan teloituksista päättivät Jalmari Saari sekä Jämsän suojeluskunnan esikunta. Teloituksiin vaikuttivat myös henkilökohtaiset kaunat. Niinpä From muun muassa ampui jämsäläismiehen, joka oli syksyllä 1917 järjestysmiehenä ollessaan heittänyt juovuksissa räyhänneen Fromin ulos iltamapaikasta.
Sotapoliisit kävivät Jämsän lisäksi tappamassa ihmisiä muun muassa Tampereella, Seinäjoella ja Kokkolassa, jossa opettaja Kaarlo Isomäki onnistui pakenemaan toukokuussa 1918 teloittajiltaan. Vuonna 1920 Isomäki järjesti Saaren ja Fromin oikeuden eteen teoistaan, mutta piileskellyttä Fromia ei kuitenkaan tavoitettu ja juttu raukesi hänen osaltaan.
Elämä > Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Johannes From lähti syyskuussa 1918 Jämsästä Uudellemaalle. Sammatissa hän oli hevosmiehenä eräällä työmaalla, mutta joutui erotetuksi, kun hänen menneisyytensä paljastui. Myöhemmin From avioitui 8-lapsisen leskirouvan kanssa ja viljeli tämän Kirkkonummella omistamaa tilaa Johan Heisto -nimisenä. Vuonna 1928 hän asui Pohjan pitäjässä, muutti sieltä 1930 Nurmijärvelle ja asusti myöhemmin Karkkilassa, Pusulassa ja viimeksi Lohjalla. From kuoli Lohjalla Johannes Heino -nimisenä huhtikuussa 1964.
Muuta

Tampereen keskustassa Hämeenpuistossa sijaitsevaa Vapaudenpatsasta nimitetään usein Fromin lempinimen mukaan pilkallisesti Rummin-Jussiksi.
Funktioteoria (teos)

| Funktioteoria (teos) |
| --- | --- |
Kirjailija:  Timo V. Lepistö
Kieli:  suomi
Genre:  matematiikka
Kustantaja:  Tampereen teknillinen korkeakoulu TTKK
Julkaistu:  1983
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  140
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Funktioteoria on 1983 ilmestynyt Timo V. Lepistön teos kompleksisesta funktioteoriasta. Tämä on Tampereen teknillisessä korkeakoulussa käytetty teos kompleksilukuteorian perusteista.
Lepistö oli TTKK:n matematiikan apulaisprofessori 1970–1971, professori vuodesta 1973 sekä rehtori vuosina 1985–1996 kuolemaansa saakka.
Frances Grey

Frances Grey
Frances Grey, Suffolkin herttuatar (16. heinäkuuta 1517 – 20. marraskuuta 1559) syntyi Lady Frances Brandonina toiseksi lapseksi ja vanhimmaksi tyttäreksi Charles Brandonille, Suffolkin ensimmäiselle herttualle ja Maria Tudorille, Ranskan leskikuningattarelle. Hän oli yhdeksän päivää Englantia hallinneen Lady Jane Greyn äiti.
Hänen isänpuoleiset isovanhempansa olivat Sir William Brandon ja Elizabeth Bryun. Äidinpuoleiset isovanhemmat olivat Englannin kuningas Henrik VII ja hänen puolisonsa Yorkin Elisabet.
Hänen äidinpuoleinen setänsä oli Henrik VIII ja täti Margareeta Tudor, Skotlannin kuningatar. Hänellä oli vahva asema Englannin kruununperimyksessä, ja hänestä olisi voinut tulla vahva vastapelaaja Maria I:n valtaannousulle 1553.
Varhaisvuodet ja ensimmäinen avioliitto

Frances vietti lapsuutensa äitinsä huomassa. Hän oli Katariina Aragonialaisen, Henrik VIII:n ensimmäisen vaimon ja tätinsä ensimmäisen avioliiton kautta, läheinen ystävä. Hän oli myös Maria Tudorin (myöhemmin Maria I) lapsuudenaikainen ystävä. Francesin äiti Maria vastusti Henrik VII:n ja Katariina Aragonialaisen avioliiton mitätöimistä, hän ei koskaan hyväksynyt Anne Boleyniä lailliseksi vaimoksi tai Englannin kuningattareksi.
Vuonna 1533 Frances sai enoltaan Henrikiltä luvan naida Henry Grey, Dorsetin markiisi. He menivät naimisiin Lontoon Southwarkissa.
Ensimmäiset kaksi lasta olivat tyttö ja poika, mutta he kuolivat nuorina. Heitä seurasivat kolme aikuiseksi selvinnyttä tytärtä:
Lady Jane Grey (12 lokakuuta (?) 1537 – 12. helmikuuta 1554).
Lady Catherine Grey (Elokuu 1540 – 26. tammikuuta 1568).
Lady Mary Grey (1545 - 20. huhtikuuta 1578).
Francesin ajatellaan olleen vahva ja energinen nainen, dominoiva vaimo ja äiti sekä poliittinen vaikuttaja. Hänen asuntonsa Bradgatessa oli vaikuttava Tudor-tyylinen palatsi. Hänen kahden veljensä kuoleman jälkeen Suffolkin herttuan arvonimi palautui kruunulle ja sitä tarjottiin Francesin miehelle, josta tuli Suffolkin herttua.
Francesilla oli korkeita odotuksia tyttäriensä suhteen ja hän hankki heille koulutuksen, joka vastasi Henrik VIII:n tyttärien, prinsessa Marian ja prinsessa Elisabetin (myöhemmin Elisabet I) koulutusta. Tytöt viettivät aikaa molempien prinsessojen kanssa ja itse asiassa elivät ehkä ylellisemmin kuin kumpikaan prinsessoista.