stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Unholy Conspiracy
Kappaleet > A-puoli

Barathrum
Mass Destruction – 02.55
G/E/N/O/C/I/D/E – 04.08
Monsters – 03.58
Kappaleet > B-puoli

Epäkristus
When the Filth Ashores – 01.47
Satanic Storm – 03.26
Virgin Mary, the Mother of All Whores – 03.27
New Moon Rising – 03.23
Kokoonpanot > Barathrum

Demonos Sova – laulu
Raakalainen – kitara
Anathemalignant – kitara
Nuklear Tormentörr – basso
G'thaur – basso, taustalaulu
Agathon Frosteus – rummut
Kokoonpanot > Epäkristus

Vitutor – laulu, kitara
Violator – basso
Vomitor – rummut
Aiheesta muualla

Unholy Conspiracy Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Unholy Conspiracy Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ville Harju

Ville Harju (s. 12. maaliskuuta 1993 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Haminan palloilijoita kauden 2019 kattavalla sopimuksella.
Tahkon kasvatti Harju pelasi ensimmäiset pelinsä Superpesiksessä kaudella 2012. Hän pelasi kauden aikana yhteensä yhdeksän peliä, joissa hän löi yhden juoksun, toi kolme ja sai kuusi kärkilyöntiä. Kaudella 2013 Harju oli Tahkon kokoonpanossa viidessä ottelussa. Hän löi kaksi juoksua ja teki viisi kärkilyöntiä. Superpesistä ennen Harju pelasi poikien Superpesistä, Suomensarjaa sekä Ykköspesistä Puna-Mustissa Tahkon yhteistyösopimuksen myötä.
Harju pelaa kotiuttajana ja kopparina.
Unholy (Altarian albumi)

| Unholy Altaria |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. elokuuta 2009
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 45.43
 Levy-yhtiö: Escape Music
Altarian muut julkaisut
| Divine Invitation 2007 | Unholy 2009 | Wisdom 2022 |
Unholy on Altarian neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 28. elokuuta 2009. Albumi on ensimmäinen, jolla laulajana toimii Marco Luponero.
Kappaleet

Alterior Motive – 3.59
Warrior – 4.18
Unholy Invasion – 3.49
Pride & Desire – 3.05
The Lake – 5.29
Danger Zone – 3.21
Steal Your Thunder – 3.23
Wind Beneath My Wings – 3.24
We Own the Fire – 3.48
Ready! – 2.54
Never Wonder Why – 3.42
Underdog – 4.31
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Marco Luponero – laulu, bassokitara, kansikuva, design  Petri Aho – kitara, taustalaulu, äänittäjä  Juha-Pekka Alanen – kitara, äänittäjä  Tony Smedjebacka – rummut :  Tuotanto Ronny Forsman – äänittäjä  Esa Orjatsalo – miksaaja, masteroija  Fredrik Pelin – kansikuva, design, valokuvat  Sandra Devezeau – valokuvat  Rainer Kalwitz – logo
Arvostelut

Rockrealms:
Imperiumi.net:
Aiheesta muualla

Unholy (Altarian albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Unholy (Altarian albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
USS Oregon (BB-3)

| USS Oregon |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Union Iron Works
Kölinlasku:  19. marraskuuta 1891
Laskettu vesille:  26. lokakuuta 1893
Palveluskäyttöön:  15. heinäkuuta 1896
Poistui palveluskäytöstä:  4. lokakuuta 1919
Loppuvaihe:  myyty 1956
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 453 t (standardi)
Pituus:  109 m (vesiraja) 106,96 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,11 m
Syväys:  8,2 m
Koneteho:  9 000 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  473
Aseistus
Aseistus:  4 × 13"/35 tykkiä 8 × 8"/35 tykkiä 4 × 6"/40 tykkiä 12 × 3"/50 tykkiä 20 × 6 naulan tykkiä 6 × 1 naulan tykkiä 4 × 18" torpedoputkea
USS Oregon (runkonumero BB-3) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1893 vesille laskettu Indiana-luokan taistelulaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1890 Union Iron Worksiltä San Franciscosta Kaliforniasta, missä köli laskettiin 19. marraskuuta 1891. Alus laskettiin vesille 26. lokakuuta 1893 kumminaan John C. Ainsworthin tytär Daisy Ainsworth ja otettiin palvelukseen 15. heinäkuuta 1896 päällikkönään H. L. Howison.
Palvelus

Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1919 Bremertonissa Washingtonissa. Alus palautettiin palvelukseen 21. elokuuta vastaanottamaan presidentti Woodrow Wilsonia, joka saapui tarkastamaan Seattleen sijoitettua Tyynenmeren laivastoa. Alus poistettiin palveluksesta 4. lokakuuta. Yhdysvaltain laivaston ottaessa käyttöön runkonumerojärjestelmän 17. heinäkuuta 1920 alus sai tunnuksen BB-3. Aluksen kohtaloksi ajateltiin museointi ja sijoituspaikaksi jokin Oregonin satamakaupungeista, mutta Washingtonin laivastosopimus muutti tilannetta. Alus määritettiin 4. tammikuuta 1924 kelpaamattomaksi sotapalvelukseen ja laivastoluetteloon se merkittiin reliikiksi ja tyypiksi luokittelematon. Kesäkuussa 1925 alus lainattiin Oregonille ja sijoitettiin Portlandiin kelluvaksi monumentiksi ja museoksi.
Aluksen runkonumeroksi vaihtui 17. helmikuuta 1941 IX-22, kun luokittelemattomille aluksille määritettiin oma alustyyppinsä. Toisen maailmansodan alettua arvioitiin aluksen romutusarvo merkittäväksi, joten se poistettiin 2. marraskuuta 1942 alusluettelosta ja myytiin 7. joulukuuta. Maaliskuussa 1943 alus hinattiin Kalimaan Washingtoniin aseiden ja järjestelmien poistoon. Laivasto esitti romutuksen keskeytystä, jotta hylkyä voitaisiin käyttää varastona tai aallonmurtajana Guamin valtauksessa. Heinäkuussa 1944 hylky kuormattiin dynamiitillä ja ampumatarvikkeilla ja hinattiin Guamiin, missä se oli joitakin vuosia.
Aluksen ankkuri petti 14.-15. marraskuuta 1948 taifuunissa ja se ajautui merelle. Etsintäkoneet paikansivat 8. joulukuuta hylyn, joka hinattiin takaisin. Hylky myytiin 15. maaliskuuta 1956 Massey Supply Corporationille, joka myi sen edelleen Iwai Sanego Companylle. Alus hinattiin Kawasakiin Japaniin, missä se romutettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Oregon (BB-3) Wikimedia Commonsissa
Indiana-luokan taistelulaivat
Vaihtosähkömoottori

25W ja 750W oikosulkumoottorit ja kokosuhdevertailuna 9V paristo ja pieniä paristokäyttöisiä tasavirtamoottoreita.
Vaihtosähkömoottorit ovat vaihtosähköllä toimivia sähkömoottoreita.
Historia

Serbialais-yhdysvaltalaisen keksijän Nikola Teslan tekemät kokeilut ja keksinnöt johtivat sähkömoottoreiden ja vaihtovirtatekniikan keksimiseen 1880-luvulla. Professori Poeschel, Teslan opettaja oli tajunnut, että pyörivä sähkökenttä voisi käynnistää moottorin roottorin pyörimisen. Tesla hankki patentin myöhemmin. Tämä klassinen vaihtovirta-sähkömagneettimoottori oli oikosulkumoottori. Myös venäläinen Mikhail Dolivo-Dobrovolsky keksi kolmivaihejärjestelmän. Hän kehitti kolmivaihesähkögeneraattorin ja kolmivaiheisen sähkömoottorin vuonna 1888 ja tutki tähti- ja kolmiokytkentöjä. Mikhail Dolivo-Dobrovolskyn kehitti oikosulkumoottorin vuonna 1890.
Vaihtosähkömoottorityypit

Yleisimmät teollisuudessa käytetyt vaihtosähkömoottorit ovat  oikosulkumoottori eli induktiomoottori, kestomagneettitahtimoottori, vierasmagnetoitu tahtimoottori sekä liukurengasmoottori.
Kaikkia sähkömoottoreita voidaan käyttää myös generaattoreina. Suurilla tehoilla kuitenkin yleisesti käytetään vain vierasmagnetoituja tahtikoneita, sillä niiden hyötysuhde on varsin korkea. Kaikki edellä mainitut koneet kuuluvat kiertokenttäkoneisiin. Tähän ryhmään kuuluu myös synkroninen reluktanssikone. Toistaiseksi tätä konetyyppiä kuitenkin käytetään varsin vähän.
Kiertokenttäkoneisiin kuuluvat myös liukurengasmoottori, jonka roottorissa on vyyhdistä koostuva käämitys eikä oikosuljettu häkkikäämi oikosulkumoottorin tapaan, sekä massiiviroottorikone, jossa roottorin muodostaa joko induktiokoneissaselvennä käytetty teräslieriö tai tahtikoneissa roottori on yhdestä kappaleesta työstetty ja varustettu napakäämeillä.
Vaihtosähkömoottorit tai toiselta nimeltään myös vaihtovirtamoottorit / -koneet jaotellaan epätahti- ja tahtikoneisiin toimintaperiaatteen mukaan: epätahtimoottorin roottori pyörii hieman pyörivää magneettikenttää, kiertokenttää hitaammin, mutta tahtimoottoreissa roottori pyörii tarkalleen samassa tahdissa kiertokentän mukana.
Vaihtosähkömoottorityypit > Oikosulkumoottori eli induktiomoottori

Oikosulkumoottori on teollisuuden yleisin sähkö- ja epätahtimoottorityyppi.
Oikosulkumoottoria voidaan käyttää suoraan verkkokäyttöisenä tai taajuusmuuttajalla syötettynä. Oikosulkumoottorin staattorissa on uriin jaettu käämitys, joka tuottaa sinimuotoisen magnetomotorisen voiman, tämä tarkoittaa käytännössä staattorille muodostuvaa pyörivää magneettikenttää (kiertokenttä) joka indusoi roottorin oikosuljettuun häkkikäämiin sähkövirran. Tämä puolestaan magnetoi roottorin ja muodostaa sille magneettikentän joka pyrkii vastustamaan staattorin pyörivää magneettikenttää. Näin muodostuva magneettivastus muodostaa roottorin vääntömomentin, moottorin akselia pyörittävän voiman.
Oikosulkumoottorin roottori magnetoidaan staattorista, minkä vuoksi sen tehokerroin on pienempi kuin 1, tyypillisesti n. 0,8.
Oikosulkumoottorin roottori pyörii epätahdissa staattorin syöttötaajuuteen nähden, tästä syystä konetta kutsutaan myös epätahtikoneeksi tai asynkronikoneeksi. Roottorin sähköisen pyörimistaajuuden ja staattorin syöttötaajuuden erotusta kutsutaan jättämätaajuudeksi. Oikosulkumoottorin tuottama vääntömomentti on nimellistoimintapisteen läheisyydessä verrannollinen jättämään.
Vaihtosähkömoottorityypit > Massiiviroottorikone

Massiiviroottorikone on kiertokenttäkoneisiin kuuluva sähkömoottori, jonka roottori valmistetaan yhdestä kappaleesta. Roottori voi olla teräslieriö, minkä tyyppisiä käytetään oikosulkumoottoreissa tai tahtikoneiden, moottoreiden tai generaattoreiden ollessa kyseessä joko avo- tai umpinapainenselvennä.[lähde? ]
Massiiviroottorikoneita käytetään niiden mekaanisen kestävyyden vuoksi yleensä erittäin suurta kierrosnopeutta vaativissa käyttökohteissa, kuten esimerkiksi suurta painetta ja virtausta tuottavien kompressoreiden käytössä. Tällaisia kompressoreita käytetään esimerkiksi nykyaikaisessa jätevedenpuhdistuksessa jäteveden ilmastuksessa. Näiden pyörimisnopeudet ovat alueella 10000-20000 rpm. Voimalaitoksissa käytettäville generaattoreille jo yli 1500 kierrosta minuutissa on suuri nopeus, koska pyörivät massat ovat kymmeniä tonneja. Esimerkiksi ydinvoimalaitoksissa käytetään umpinapaisia massiiviroottorigeneraattoreita, joiden pyörimisnopeus on 3000 kierrosta minuutissa.[lähde? ]
Sähkömoottoreissa normaalisti sähköisten häviöiden minimoimiseksi käytetään levyrakenteisia napoja. Massiiviroottorissa häviöt ovat tavallista rakennetta suurempia, mutta mekaaninen lujuus parempi.
Vaihtosähkömoottorityypit > Tahtimoottorit

Tahtimoottori eli synkronimoottori on nimensä mukaisesti sähkömoottori, joka pyörii täsmälleen vaihtovirran taajuuden ja koneen napaluvun määräämällä nopeudella. Suuret, usein yli 1 MW tehoiset vaihtosähkömoottorit rakennetaan tahtimoottoreina sen vuoksi, että niiden hyötysuhde (noin 95 %) on muutamaa prosenttiyksikköä parempi kuin induktiomoottoreiden. Prosentinkin häviöt merkitsevät megawattien teholuokassa 10–100 kW häviöitä, joka muuttuu moottorissa lämpöhäviöksi ja voi ylikuumentaa koneen.
Vierasmagnetoituja tahtimoottoreita käytetään silloin kun tarvitaan suurta tehoa ja vääntömomenttia. Tyypillisiä kohteita ovat valssit, laivamoottorit kuten Azipodit, kaivoshissit, kompressori- ja pumppumoottorit sekä jauhaimet.
Vaihtosähkömoottorityypit > Kestomagneettitahtimoottori

Kestomagneettitahtimoottoreita käytetään vain taajuusmuuttajasyötöllä. Kestomagneettitahtikoneen roottorissa on kestomagneetit, jotka magnetoivat koneen. Kestomagneettitahtikoneen tehokerroin on tästä syystä selvästi parempi kuin induktiokoneella. Kestomagneettitahtikoneet voidaan jakaa pintamagneettikoneisiin ja upotetuilla magneeteilla varustettuihin koneisiin.
Pintamagneettikoneen roottorin kestomagneetit on asennettu roottorin pinnalle liimaamalla. Magneettien kiinnipysyminen varmistetaan usein roottoria kiertävällä lasikuitupannalla. Upotetut magneetit asennetaan roottorilaminoinnin sisään. Magneettien sijoittelu vaikuttaa koneen ominaisuuksiin siten, että pintamagneettikone on magneettisesti melko symmetrinen, toisin sanoen roottorin magneettiset ominaisuudet ovat melko samanlaiset tarkastelusuunnasta riippumatta.
Upotetuin magneetein varustetun koneen magneettiset ominaisuudet taas riippuvat tarkastelusuunnasta siten, että tyypillisesti pitkittäisakselin (magneettiakselin) suunnassa induktanssi on pienempi kuin poikittaisakselin suunnassa. Induktanssiero aiheuttaa reluktanssivääntömomentin, jota voidaan hyödyntää moottorisäädössä.
Kestomagneettikoneiden hyötysuhde on tyypillisesti parempi kuin induktiokoneilla, sillä niiden roottorissa ei tapahdu juuri lainkaan häviöitä. Kestomagneettikoneiden ominaisuudet ovat erityisen hyvät pienillä pyörimisnopeuksilla, sillä moninapaisen kestomagneettikoneen ominaisuudet eivät huonone yhtä voimakkaasti kuin vastaavalla induktiokoneella. Tämä ominaisuus on mahdollistanut ns. suoravetokäyttöjen rakentamisen, missä induktiokone ja alennusvaihde on voitu korvata suoraan toimilaitteeseen kytketyllä hitaasti pyörivällä kestomagneettimoottorilla.
Kestomagneettitahtimoottoreita käytetään sähköautojen moottoreina, sillä tähän käyttöön etsitään ratkaisua rakentaa auto ilman vaihteistoa. Kestomagneettitahtimoottorilla saavutetaan hyvä vääntömomentti jo pienillä nopeuksilla, mutta suuria nopeuksia rajoittaa vaikeus pitää magneetit kiinni roottorissa.
Harjattomat tasavirtamoottorit ovat rakenteeltaan erittäin lähellä kestomagneettitahtimoottoreita.
Vaihtosähkömoottorityypit > Synkronireluktanssikone

Synkronireluktanssikone on tahtimoottori, jonka vääntömomentin tuotto perustuu jatkuvuustilassa pelkästään induktanssiepäsymmetrian aiheuttamaan reluktanssivääntömomenttiin.
Reluktanssikoneessa voi olla myös vaimennuskäämitys, jonka tuottama vääntömomentti vaikuttaa transienttitilanteissa koneen käyntiä vakavoivasti ja voi mahdollistaa koneen käynnistämisen suoraan verkkoon. Taajuusmuuttajasyötöllä vaimennuskäämitystä ei välttämättä tarvita.
Reluktanssikoneen roottori valmistetaan tyypillisesti laminoiduista sähkölevyistä, ja tällaista roottoria kutsutaankin levysydänroottoriksi. Roottorista pyritään vuoesteiden avulla saamaan magneettisesti hyvin epäsymmetrinen. Vuoesteet voivat olla ilmaa (roottorin levyihin leikattuja aukkoja) tai jotain muuta epämagneettista materiaalia.
Synkronireluktanssikoneen ominaisuudet voidaan saada hyviksi mikäli induktanssiepäsymmetria on riittävän suuri. Hyvänä arvona pidetään yleensä noin kymmentä. Synkronireluktanssikonetta ei ole edullista rakentaa kovin moninapaiseksi, sillä tällöin suuren induktanssieron aikaansaaminen on vaikeaa.
Toistaiseksi synkronireluktanssikone on melko harvinainen konetyyppi teollisuudessa.
Muita vaihtosähkömoottoreita

Muita vaihtosähkömoottorityyppejä ovat yleisvirtakone eli kommutaattorisarjakone ja sulkunapamoottori. Näiden koneiden hyötysuhde ja ominaisuudet ovat varsin heikkoja, minkä vuoksi niitä käytetään tyypillisesti pienitehoisissa yksivaiheisesti syötetyissä laitteissa kuten käsityökaluissa ja pienissä puhaltimissa. Yleisvirtakoneen rakenne on periaatteessa samanlainen kuin sarjatasavirtakoneella, mutta magneettipiiri on vaihtovuon aiheuttamien pyörrevirtojen vähentämiseksi tehty levyrakenteisena.
Kytkinreluktanssikone eli molemmin puolin avonapainen reluktanssikone kuuluu myös vaihtosähkökoneisiin. Kytkinreluktanssikone on luonteeltaan askelmoottori, minkä vuoksi siitä on vaikea saada tasaista vääntömomenttia.
Tyypillinen oikosulkumoottori purettuna kahteen osaan: etualalla roottori, ja takana lieriömäinen valurautakotelo jonka sisällä kiinteä seisojakäämitys eli staattori.
Vallitunsaari

Vallitunsaari on saari Kemijoessa Isohaaran vesivoimalaitoksen vieressä. Se on alkujaan ollut vesivoimayhtiön työntekijöiden asuinalue ja suljettu ulkopuolisilta, mutta nykyisin se on avoin. Saaren omistaa PVO-Vesivoima Oy, joka on yrittänyt turhaan myydä sitä.
Neuvostosotilaiden hauta-alue.
Saarella on saksalaisten vankileirin alueella neuvostosotilaiden hauta-alue.
Vallisaari (Viro)

Vallisaari (vir. Vallisaar) on kylä Virossa Narvan ja Vaskinarvan (Vasknarva) välillä. Venäjä ja Ruotsi solmivat kylässä 20. joulukuuta 1658 kolme vuotta kestäneen Vallisaaren välirauhan. Sopimuksen mukaan Venäjälle jäivät sen Liivinmaalta valloittamat alueet.
Ville Oksanen

Ville Oksanen -nimisiä henkilöitä ovat:
Ville Oksanen (1906–1983), suomalainen näytelmäkirjailija
Ville Oksanen (1976–2014), suomalainen kansalaisaktivisti ja lakimies
Ville Oksanen (s. 1987), suomalainen jalkapalloilija
Ville Oksanen, suomalainen hiihtovalmentaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ville Oksanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Victoria Montero

| Victoria Montero |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. syyskuuta 1991 (ikä 33) Toluca, Meksiko
Kansalaisuus:   Meksiko
Sulkapalloilija
Pituus:  166 cm
Paino:  64 kg
Kätisyys:  oikea
Korkein listasijoitus:  63. (5.4.2012)
Victoria Montero (s. 18. syyskuuta 1991 Toluca) on uransa päättänyt meksikolainen sulkapalloilija. Vuonna 2011 hän saavutti pronssia naisten kaksinpelissä Pan-Amerikan kisoissa. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi lohkovaiheessa Suomen Anu Niemistä ja Taiwanin Tai Tzu-yingia vastaan häviten molemmat ottelunsa.
Vallmo (Nauvo)

Vallmo
| --- | --- |
Sijainti:  60°12′32″N, 21°56′20″E , Nauvo, Parainen Länsi-Suomen lääni, Varsinais-Suomen maakunta Suomi
Vesialue:  Turunmaan saaristo, Saaristomeri, Itämeri
Pinta-ala:  2,3 km2 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vallmo on saari Nauvon kunta-alueella, Paraisilla. Saari kuuluu siten Saaristomerellä sijaitsevaan Turunmaan saaristoon. Saari sijaitsee noin 2 km koiliseen Nauvon kirkolta. Saaren pinta-ala on 2.3 neliökilometriä.
USS Carl Vinson (CVN-70)

| USS Carl Vinson |
| --- | --- |
 USS Carl Vinson

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Newport News Shipbuilding Company, Newport News, Virginia
Kölinlasku:  11. lokakuuta 1975
Laskettu vesille:  15. maaliskuuta 1980
Palveluskäyttöön:  13. maaliskuuta 1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  88 000 t
Pituus:  332,85 m
Leveys:  76,8 m
Syväys:  12,5 m
Koneteho:  2 x Westinghouse A4W -ydinreaktoria, 4 x höyryturbiinia, 4 x akselia 260 000 shp (194 MW)
Nopeus:  30+ solmua (56+ km/h)
Miehistöä:  merimiehiä 3 200, lentohenkilökuntaa 2 400
Aseistus
Aseistus:  2 x RIM-116 Rolling Airframe Missile 2 x Mk57 Mod3 RIM-7 Sea Sparrow 2 x 20 mm Phalanx CIWS 90 lentokonetta ja helikopteria
USS Carl Vinson (runkonumero CVN-70) on vuonna 1982 palvelukseen otettu Yhdysvaltain laivaston ydinkäyttöinen Nimitz-luokan lentotukialus, joka on nimetty pitkäaikaisen kongressiedustaja Carl Vinsonin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Newport News Shipbuilding Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 11. lokakuuta 1975. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1980 ja otettiin palvelukseen 13. maaliskuuta 1982 Newport Newsissä ensimmäisenä päällikkönään Richard Martin.
Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen Carl Vinsonilla aloitettiin koeajot sekä kouluttautuminen pääasiassa Yhdysvaltain itärannikolla. Se lähti ensimmäiselle partiomatkalleen 1. maaliskuuta 1983 kannellaan Carrier Air Wing 15, minkä aikana se kiersi maapallon siirtyessään uuteen tukikohtaansa Alamedaan Kaliforniaan. Alus saapui määränpäähänsä 28. lokakuuta 1983.
Alus määrättiin 13. tammikuuta 2010 Yhdysvaltain humanitaariseen avustusoperaatioon Haitin maanjäristyksen uhrien auttamiseksi.
Aluksen kannelta laskettiin 2. toukokuuta 2011 terroristijohtaja Osama bin Ladenin ruumis Intianmereen.
Palkinnot

Battle Effectiveness Award 1990, 1996, 1998, 2001, 2004
Meritorious Unit Commendation 1985, 1995, 1996, 1999
Navy Unit Commendation 1998, 2001
Marjorie Sterrett Battleship Fund Award 2004
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Carl Vinson (CVN-70) Wikimedia Commonsissa
USS Carl Vinsonin virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Nimitz-luokan lentotukialukset
Valkea aine

Valkea aine (lat. substantia alba) on pääosin valkeista hermosyistä muodostunutta aivokudoksessa harmaan kuorikerroksen alla ja selkäytimen reunaosissa sijaitsevaa hermokudosta. Se koostuu pääasiassa aivoon tulevista ja sieltä lähtevistä sekä aivokuoren eri osien välisistä aksoni- eli viejähaarakekimpuista. Valkea aine saa värinsä aksonikimppujen myeliinitupista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkea aine Wikimedia Commonsissa
Verner Tallqvist

Josef Verner Tallqvist (29. kesäkuuta 1862 Kirkkonummi – 8. toukokuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kansantalous- ja tilastotieteilijä.
Tallqvistin vanhemmat olivat kirkkoherra, rovasti Johan Stefan Tallqvist ja Johanna Sofia Rindell. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1879 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1884 sekä filosofian maisteriksi, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1886. Tallqvist opiskeli myös Pariisissa 1884–1885 ja Berliinissä 1886–1887. Hänestä tuli riemumaisteri ja riemutohtori vuonna 1936.
Tallqvist oli Helsingin yliopiston dosenttina 1886–1922, sai professorin arvonimen 1919 ja oli kansantalouden vt. professorina 1918-1924 sekä kansantalouden ja tilastotieteen ylimääräisenä professorina 1922–1929. Hän oli Ekonomiska Samfundets Tidskriftin päätoimittaja 1920–1947.
Hänen veljensä oli itämaisten kielten professori Knut Tallqvist.
Julkaisuja

Recherches statistiques sur la tendance à une moindre fécondité des mariages, väitöskirja (1886)
Bidrag till belysande af det svenska myntets historia i Finland sedan år 1808 (1900)
En blick på Finlands banks utlåningspolitik sedan år 1868 (1900)
Antika grundvalar för teorierna om kreditens ekonomiska natur (1914)
Merkantiliska banksedelteorier (1920)
I valutafrågan (1924) (Suom. Valuuttakysymys ja sen ratkaisemisen edellytykset, 1924)
Viranomaisyhteistyö

Tulli, rajavartiolaitos ja poliisi tarkastamassa rekka-autoa
Viranomaisyhteistyö on erityisesti 1990-luvun aikana esille noussut verkostoitumisen muoto. Siinä viranomaiset toimivat yli omien organisaatioiden rajojen yhteistoiminnassa ja tietoa toisilleen jakaen. Viranomaisyhteistyö voi olla valtioiden (vast.) välistä tai valtion tai sen osan sisällä tapahtuvaa. Yleensä sillä tarkoitetaan eri viranomaisien välistä yhteistoimintaa ja tiedon jakamista, mutta se voi tapahtua myös saman viranomaisalan sisällä, mutta eri valtioiden välisenä. Jälkimmäisestä on esimerkki Europolin toiminta.
Syinä viranomaisyhteistyön kasvuun voidaan nähdä mm:
jatkuva resurssien pieneneminen, jolloin on etsittävä aivan uusia ratkaisuja
vaatimukset viranomisten tehokkaammasta toiminnasta mm. erilaisten onnettomuuksien ja skandaalien yhteydessä
kompleksisuuden kasvaminen viranomaistoiminnassa, jolloin yhden viranomaisen omien asioiden hoitaminen vaatii laajempaa tietoa ja yhteistoimintaa oman organisaation rajojen yli ja usein myös valtion rajojen yli, esimerkkinä kansainvälinen rikollisuus, talousrikokset ja luonnonkatastrofit [1]
kansalaisten vaatimukset paremmasta hallintopalvelusta, eli siitä, että viranomaisten on hoidettava hänen tapaukseensa liittyvä keskinäinen yhteydenpitonsa ja yhteistoimintansa, ei kansalaisen itse (ns. "yhden luukun"- periaate)
uudet tekniset mahdollisuudet jakaa tietoa ja olla yhteistoiminnassa, esimerkiksi VIRVE-radioverkko
Toimiva viranomaisyhteistyö vaatii tekniikan lisäksi yleisiä verkottumisen/verkostoitumisen edellytyksiä.
Juha Kotilaisen vuonna 2009 tehdyn diplomityön mukaan Wikipedian määritelmä oli ainoa geneerinen yritys määritellä viranomaisyhteistyötä. Wikipedian määritelmä oli hänen mukaansa varsin yleinen, eikä se ottanut huomioon eri merkitysten rakentumista.