stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keltainen narsissi
Näyttelijät > Saksalainen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Joachim Fuchsberger  | … |  Jack Tarling   |
|  Sabine Sesselmann  | … |  Anne Ryder   |
|  Klaus Kinski  | … |  Peter Keene   |
Tuotanto

Keltainen narsissi kuvattiin Lontoossa ja Shepperton Studiosilla Surreyn Sheppertonissa.
Christopher Lee puhui saksaa elokuvan saksankielisessä versiossa.
Aiheesta muualla

Keltainen narsissi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Keltainen narsissi Elonet.
Keltainen narsissi AllMoviessa. (englanniksi)
Keltainen seinäpaperi

| Keltainen seinäpaperi> The Yellow Wallpaper |
| --- | --- |
 Keltainen seinäpaperi vuoden 1901 painos
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Charlotte Perkins Gilman
Kieli:  Englanti
Genre:  Kaunokirjallisuus, kauhukirjallisuus, kauhuromanttinen kirjallisuus
Julkaistu:  1892

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Keltainen seinäpaperi (engl. The Yellow Wallpaper) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Charlotte Perkins Gilmanin kirjoittama novelli, joka julkaistiin ensimmäisen kerran tammikuussa 1892 The New England Magazine- kirjallisuuslehdessä.  Sitä pidetään tärkeänä amerikkalaisen feministisen kirjallisuuden varhaisteoksena, koska se kuvaa 1800-luvun asenteita naisten henkistä ja fyysistä terveyttä kohtaan. Teosta on ylistetty erinomaisena kauhukirjallisuuden teoksena.
Tarina on kirjoitettu kokoelmana ensimmäisessä persoonassa kerrottuja päiväkirjamerkintöjä. Päiväkirjaa kirjoittaa nainen, jonka lääkärinä työskentelevä aviomies on vuokrannut kesäksi vanhan kartanon. Hoitomuotona vaimolleen aviomies kieltää häntä työskentelemästä tai kirjoittamasta sekä rohkaisee häntä syömään hyvin ja saamaan runsaasti raikasta ilmaa. Hoidon tavoitteena on, että päähenkilö voisi toipua “tilapäisestä hermostuneisuudesta – lievästä hysteerisestä taipumuksesta”, joka oli yleinen diagnoosi naisille teoksen julkaisuajankohtana. Novellin edetessä lukija huomaa päiväkirjan kirjoittajan asteittaisen vajoamista hulluuteen, sillä hänellä ei ole parempaa tekemistä kuin tarkastella huoneensa kuoriutuvaa keltaista tapettia.
Juoni

Tarina kertoo ylisuojelevan aviomiehensä armoille joutuneen naisen henkisestä luhistumisesta. Mies määrää vaimolleen vuodelepoa, hänen kärsiessä synnytyksen jälkeisestä masennuksesta. He viettävät kesää siirtomaa-ajan kartanossa, jossa kertoja on suurelta osin suljettu yläkerran lastenhuoneeseen.
Kertoja omistaa useita päiväkirjamerkintöjä huoneen tapetin kuvailulle: miten sen väri on sairaalloisen keltainen, se haisee keltaiselta ja kuinka sen kuviointi on kummallinen. Hän myös kertoo, että tapetti jättää keltaisia tahroja iholle ja vaatteisiin. Päähenkilön mukaan tapetti näyttää muuntuvan, varsinkin kuunvalossa, mitä pidempään hän viettää aikaa huoneeseen lukittuna. Tapetti ainoana ärsykkeenään kertojaa alkaa kiehtomaan sen kuviointi. Pian hän alkaa näkemään hahmoja tapetin kuvioinnissa. Lopulta hän uskoo, että tapetin takana hiipii kontallaan nainen. Uskoen, että hänen on vapautettava tapettiin vangittu nainen, hän alkaa repiä jäljellä olevaa tapettia irti seinästä.
Kun hänen miehensä saapuu kotiin, kertoja kieltäytyy avaamasta huoneen ovea. Aviomiehen palatessa avaimen kanssa, hän löytää kertojan ryömivän lattialla ja huutavan, että hän on vihdoin päässyt vapaaksi aviomiehestään huolimatta. Mies pyörtyy, mutta nainen kiertelee edelleen huonetta hiipien miehen tajuttoman ruumiin yli uskoen olevansa nainen, joka on ollut loukussa keltaisessa tapetissa.
Teemat > "Lepohoidon" negatiiviset vaikutukset

Novelli perustuu Gilmanin oman elämän kokemuksiin, kun neurologi Silas Weir Mitchell yritti hoitaa hänen masennustaan vuodelevolla. "Keltainen seinäpaperi" on esimerkki siitä, miten jo ennestään masennuksen vaivaama mieli voi taantua ja hyökätä itseään vastaan, kun potilas on pakotettu olemaan toimettomana ja kielletty tekemästä minkäänlaista työtä. Myöskin Mitchell, joka mainitaan tarinassa nimeltä, otti Gilmanin kritiikin vastaan ja hylkäsi "lepohoidon” harjoittamisen. Tarinassa kuvatun tekniikan lisäksi Gilman arvostelee kaikenlaista lääketieteellistä hoitoa, joka jättää huomioimatta potilaan huolenaiheet ja pitää häntä vain passiivisena hoidon kohteena.
Teemat > Naisten alisteisuus avioliitossa

"Keltaisessa seinäpaperissa" Gilman käyttää psykologisen kauhutarinan normeja kritisoidakseen naisten asemaa avioliittoinstituutiossa erityisesti hänen aikansa "kunnioitettavien" yhteiskuntaluokkien harjoittamana. Gilman esittää tarinan pariskunnan perinteisenä 1800-luvun keskiluokan avioliittona, jossa oli huomattava ero naisen "kotityön" ja miehen "aktiivisen" työn välillä, mikä varmisti sen, että naiset pysyivät toisen luokan kansalaisina. Kertoja on pelkistetty kiukkuiseksi lapseksi, joka ei pysty puolustamaan itseään. Kertojalla ei ole sanavaltaa omassa elämässään ja hän vetäytyy pakkomielteiseen fantasiaan, jossa hänellä on edes vähän valtaa omasta elämästään.
Aiheesta muualla

The Yellow Wallpaper at Project Gutenberg.
Gilman, Charlotte Perkins. "Why I wrote The Yellow Wallpaper", The Forerunner, Lokakuu 1913.
Kitarausku

| Kitarausku> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Rustokalat  Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset  Elasmobranchii
Lahko::  Rauskukalat Rajiformes
Heimo::  Rauskut Rajidae
Suku::  Amblyraja
Laji::  robertsi
Kaksiosainen nimi
 Amblyraja robertsi  (Hulley, 1906 
Katso myös
   Kitarausku Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kitarausku (Amblyraja robertsi) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Kitarausku voi kasvaa maksimissaan 77 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on jäykkä, suora ja kolmikulmainen kuono. Kitarauskulla on suuri suu, joka on lähes yhtä pitkä kuin kuonokin. Pyrstö on ruumista lyhyempi. Ruumis on sileä lukuun ottamatta suurta piikkien jonoa, joka lähtee silmien takaosasta ja kulkee kalan selän poikki. Kitarausku on tummanharmaa. Sen vatsassa on valkoisia laikkuja.
Kitarauskua tavataan ainoastaan läntisen Kapkaupungin alueella kaakkoisella Atlantin valtamerellä Etelä-Afrikassa. Sitä tavataan 1 150 – 1 350 metrin syvyydestä.
Kitarausku on todennäköisesti hidaskasvuinen, elää pitkään ja sen lisääntyvyystehokkuus on alhainen.
Katie Cassidy

| Katie Cassidy |
| --- | --- |
 Cassidy vuonna 2016 Heroes and Villains -tapahtumassa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Katherine Evelyn Anita Cassidy
Syntynyt: 25. marraskuuta 1986 (ikä 37)  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  Laurel Lance / Black Canary (Arrow)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Katherine Evelyn Anita ”Katie” Cassidy (s. 25. marraskuuta 1986 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Laurel Lancena supersankarisarjassa Arrow. Sen lisäksi hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Supernatural, Harper’s Island, Melrose Place ja Gossip Girl. Cassidy on myös esiintynyt elokuvissa, kuten Kun tuntematon soittaa (2006), Black Christmas (2006), Taken (2008), Painajainen Elm Streetillä (2010) ja Monte Carlo (2011).
Varhainen elämä

Cassidyn vanhemmat ovat 1970-luvun teinitähti David Cassidy ja Sherry Benedon. Näyttelijät Jack Cassidy ja Evelyn Ward olivat hänen isovanhempiaan. Cassidyllä on nuorempi velipuoli Beau (s. 1991) isänsä kolmannesta avioliitosta. Katie Cassidy kuului nuorena cheerleader-kilparyhmään nimeltä California Flyers. Hän varttui Kalifornian Bell Canyonissa ja kävi Calabasas High Schoolia.
Ura

Cassidy esiintyi uransa alussa vierailevissa rooleissa eri tv-sarjoissa, kuten The Division, Listen Up! ja Seitsemäs taivas. Hän tuli tunnetummaksi kauhuelokuvan Kun tuntematon soittaa pääroolin myötä. Cassidy jatkoi uraansa kauhuelokuvissa ja on sen myötä saanut nykyaikaisen ”scream queenin” tittelin. Hän näytteli erityisesti vanhojen kauhuklassikoiden uusintaversioissa, kuten Black Christmas ja Painajainen Elm Streetillä. Jälkimmäisen roolista hän oli Teen Choice -ehdokkaana.
Cassidy esiintyi Supernaturalin kuudessa jaksossa vuosina 2007–2008. Vuonna 2009 hän sai pääroolin televisiosarjan Melrose Place uusintaversiosta. Cassidyn roolisuoritus sai kehuja, mutta itse sarja jäi lyhytikäiseksi. Seuraavaksi Cassidy näytteli seikkailukomediassa Monte Carlo ja sai sivuroolin Gossip Girl -sarjasta. Hän näytteli sarjan 12 jaksossa Juliet Sharpia. Vuodesta 2012 lähtien Cassidy näytteli kenties tunnetuinta rooliaan Laurel Lancena CW-kanavan sarjassa Arrow. Hän oli mukana sarjassa neljä tuotantokautta kunnes lähti sarjasta vakituisena näyttelijänä vuonna 2016.
Cassidy levytti cover-version kappaleesta "I Think I Love You" vuonna 2002, ollessaan vasta 15-vuotias. Kappale oli alun perin hänen isänsä perustaman televisioyhtyeen luoma hitti.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Kun tuntematon soittaa | Tiffany Madison |  |
| 2006 | The Lost | Dee Dee |  |
| 2006 | Klik! | Samantha Newman aikuisena |  |
| 2006 | Black Christmas | Kelli Presley |  |
| 2007 | You Are Here | Apple |  |
| 2007 | Live! | Jewel |  |
| 2008 | Taken | Amanda |  |
| 2010 | Painajainen Elm Streetillä | Kris Fowles |  |
| 2011 | Monte Carlo | Emma Perkins |  |
| 2014 | The Scribbler | Suki |  |
| 2016 | Wolves at the Door | Sharon Tate |  |
| 2018 | Grace | Dawn Walsh |  |
| 2018 | Cover Versions | Jackie |  |
| 2021 | I Love Us | Laura Fenton | Myös vastaava tuottaja |
| 2022 | Agent Game | Miller |  |
| Vuosi | Sarja | Rooli | Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | The Division | Candace DeLorenzo nuorena | ”Oh Mother, Who Art Thou?” |
| 2005 | Listen Up! | Rebecca | ”Snub Thy Neighbor” |
| 2005 | Suhteita ja salaisuuksia | Gabrielle | 2 jaksoa |
| 2005 | Seitsemäs taivas | Zoe | 4 jaksoa |
| 2007–08 | Supernatural | Ruby / Lilith | 6 jaksoa |
| 2009 | Harper's Island | Patricia ”Trish” Wellington | 13 jaksoa |
| 2009–10 | Melrose Place | Ella Simms | 18 jaksoa |
| 2010–12 | Gossip Girl | Juliet Sharp | 12 jaksoa |
| 2011 | Kolme miestä ja tyttö | Brooke | ”Wedding” |
| 2012– | Arrow | Laurel Lance / Musta Kanarialintu / Black Siren | kaudet 1–7 |
| 2015 | The Flash | Laurel Lance / Musta Kanarialintu / Black Siren | ”Who Is Harrison Wells? |
| 2016 | Legends of Tomorrow | Laurel Lance / Musta Kanarialintu / Black Siren | ”Pilot, Part 1”, ”Aruba” |
| 2016 | Impastor | Mia Stevens | ”The Devil Went Down to Ladner” |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katie Cassidy Wikimedia Commonsissa
Katie Cassidy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Katie Cassidy Elonetissä.
Komin aarniometsät

Maailmanperintökohdetta esittelevä venäläinen postimerkkisarja (2003)
Komin aarniometsät on Pohjois-Uralilla Komin tasavallassa Venäjällä sijaitseva UNESCOn maailmanperintökohde, joka on Euroopan suurin aarniometsä. Metsien pinta-ala on 32 800 neliökilometriä. Kohde koostuu kahdesta luonnonsuojelualueesta, Petšoro-Ilytšin luonnonpuistosta ja Jugyd van kansallispuistosta.
Maailmanperintökohteeksi aarniometsät valittiin vuonna 1995, Venäjän ensimmäisenä maailmanperintökohteena. Tämä tunnustus toi kohteeseen lisärahoitusta ulkomailta ja säästi sen  ranskalaisen HUET Holding -yhtiön suunnittelemilta hakkuilta. Alueen luonto on silti laittomien hakkuiden ja kullankaivun uhkaama.
Komin aarniometsät kuuluvat pohjoiseen havumetsävyöhykkeeseen taigaan. Yleisimmät puulajit ovat siperiankuusi, siperianpihta ja siperianlehtikuusi.
Alueellinen hallitus ja kaivosyhtiöt ovat yrittäneet muuttaa maailmanperintökohteen rajausta siten, että kullankaivuun soveltuvat osat rajattaisiin suojelun ulkopuolelle. Komin korkein oikeus on kuitenkin hylännyt nämä aloitteet.
Aiheesta muualla

UNESCOn maailmanperintöluettelo. (englanniksi)
Virgin Komi Forests. UNEP World Conservation Monitoring Centre. (englanniksi)
Jugyd van kansallispuiston kartta (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (englanniksi) (yugydva.komi.com)
Natsionalnyi park Jugyd va (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi), (englanniksi) (yugydva.komi.com)
Kirjallisuusvuosi 1738

Kirjallisuusvuosi 1738 käsittelee vuoden 1738 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Valtiokalenteri alkoi ilmestyä Ruotsissa. Suomen valtiokalenteri on aloittanut vuonna 1811.
Tutkimusmatkailija Jean-Baptiste Bouvet de Lozier lähti tutkimusmatkalle Hyväntoivoniemen eteläpuolisille merialueille.
Julkaisuja

Peter Artedi – Ichthyologia (kalatutkimuksen perusteos)
Daniel Bernoulli – Hydrodynamica (fysiikkaa)
Richard Glover – Leonidas
Voltaire – Sept Discours en Vers sur l'Homme
Kirjallisuusvuosi 1739

Kirjallisuusvuosi 1739 käsittelee vuoden 1739 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Ensimmäisen vironkielinen Raamattu ilmestyi nimellä Piibli Ramat. Sen kääntäjänä oli Anton thor Helle.
Henry Brooken näytelmä Gustavus Vasa kiellettiin Britanniassa vuoden 1737 Licensing Act -lain nojalla.
The Scots Magazine alkoi ilmestyä.
Julkaisuja

Anthony Brown – The Fatal Retirement (draama)
Elizabeth Carter – Sir Isaac Newton's Philosophy Explain'd for the Use of Ladies
David Hume (anonyymisti) – A Treatise of Human Nature (filosofiaa)
Jonathan Swift – Verses on the Death of Dr. Swift (runoteos)
Klooni ja minä

| Klooni ja Minä> The klone and I |
| --- | --- |
 Kirjan kansi.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Danielle Steel
Kansitaiteilija:  Greg Gorman
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1998
Suomennos
Suomentaja:  Kirsti Kattelus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1999
Sivumäärä:  207
ISBN:  951-0-23416-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Klooni ja minä (engl. The Klone and I) on yhdysvaltalaisen Danielle Steelen romaani. Teos on julkaistu suomeksi Kirsti Katteluksen kääntämänä, WSOYn kustantamana 1999.
Knorr

| Knorr |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  kuivatut ruoka-aineet
Omistaja:  Unilever
Alkuperämaa:  Saksa
Perustettu:  1838
Edelliset omistajat:  The Knorr Company, CPC International, Bestfoods Corporation
Kotisivu:  knorr.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Knorr on Unileverin suurin kansainvälinen tuotemerkki, jonka valikoimiin kuuluu keittoja, kastikkeita, ateria-aineksia, liemiaineksia ja kasvis-hedelmävalmisteita.
Yritys sai alkunsa vuonna 1838, kun Carl Heinrich Knorr kokeili kuivattaa yrttejä ja kasveja ilman, että niiden maku ja ravintosisältö muuttuisi. Myöhemmin tuotevalikoima laajeni kansainvälisiin makuihin kun yrittäjän pojat Carl Heinrich Eduard ja Alfred Knorr alkoivat tuoda uusia ideoita eri puolilta maailmaa. Knorr toimi Saksassa ja alkuperäisellä Heilbronnin tehtaalla työskentelee edelleen yrityksen kokkeja tuotekehityksen parissa.
Suomessa Knorrin tuotteita on ollut myynnissä viimeistään vuodesta 1892 lähtien.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kauppias P. F. Ockenströmin Knorr-mainos oululaisessa Louhi-sanomalehdessä 30.8.1892Knorr.fi
Kirill Melnitšenko

| Kirill Melnitšenko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kirill Andrejevitš Melnitšenko
Syntynyt: 23. helmikuuta 2002 (ikä 22) Viipuri, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  SKA Pietari
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  HK Sotši (KHL)
Kirill Andrejevitš Melnitšenko (ven. Кирилл Андреевич Мельниченко, s. 23. helmikuuta 2002 Viipuri) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2022–2023 KHL-seura SKA Pietaria. Melnitšenko pelasi ensimmäisen KHL-ottelunsa 23. lokakuuta 2021 HK Sotšin paidassa Metallurg Magnitogorskia vastaan.
Tilastot

Lähde:
Kiitos paljon kiitos vaan

| Kiitos paljon kiitos vaan Vera Telenius |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 45.07
 Levy-yhtiö: M & T Tuotanto
Vera Teleniuksen muut julkaisut
| Yön laulajatar 1974 | Kiitos paljon kiitos vaan 1979 | Miljoona ruusua 1984 |
Kiitos paljon kiitos vaan on suomalaisen Vera Teleniuksen kokoelma-albumi vuodelta 1979.
Kappaleet

Oi nainen
Kyyneleet
Meri kuutamolla
Älä sano nyt mitään
Odota
Pilvilinnat
Harlekiino
Milord
Kielletyt leikit
Kurjet
Missä armaani vieläkin viipyy
Seison rannalla
Suru
Nuoruuteni on ohi
Kirjallisuusvuosi 1734

Kirjallisuusvuosi 1734 käsittelee vuoden 1734 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Society of Dilettanti -seura perustettiin Lontoossa. Se tukee antiikin Kreikan ja Rooman taiteen ja muinaisjäänteiden tutkimusta. Tosin seuran perustamisajaksi on esitetty myös vuotta 1732.
Vuoden 1734 laki tuli voimaan Ruotsissa.
Voltairen Lettres philosophiques -teoksen koko painos tuomittiin hävitettäväksi ja sen julkaisija vangittiin Britanniassa.
Julkaisuja

Dimitrie Cantemir – History of the Growth and Decay of the Ottoman Empire
Carlo Goldoni – Belisario
Jean-Baptiste Gresset – Vert-Vert
Friederike Caroline Neuber – Ein Deutsches Vorspiel
Alexander Pope – An Essay on Man
António José da Silva – Esopaida
Emanuel Swedenborg – Opera philosophica et mineralia
Kiitos ja hyvästi

| Kiitos ja hyvästi |
| --- | --- |
Tyyli:  sketsiviihdesarja
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jukka Laaksonen Juha Laitila Joonas Myllyveräjä
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  1992 – 1993
Tuotanto
Tuottaja(t):  Ere Kokkonen
Ohjaaja(t):  Uolevi Taskinen
Käsikirjoittaja(t):  Jukka Laaksonen Juha Laitila Joonas Myllyveräjä
Kuvaaja(t):  Klaus Relander
Tuotantoyhtiö(t):  TV1 Viihdetaide
Aiheesta muualla
IMDb 
Kiitos ja hyvästi on suomalainen Yleisradion tuottama vuosina 1992–1993 valmistunut sketsiviihdesarja. Sarjan vakiokaartiin kuuluivat näyttelijä-imitaattorit Juha Laitila, Jukka Laaksonen ja Joonas Myllyveräjä. Vakiokaartin lisäksi ohjelmassa esiintyi tunnettuja henkilöitä, kuten muun muassa imitaattori-näyttelijä Jukka Puotila.
Sarjan sketsit perustuivat lähinnä julkisuuden henkilöiden imitaatioihin sekä televisio-ohjelmien parodiointiin.
Kolmikko teki myöhemmin muitakin viihdeohjelmia, kuten muun muassa televisiokanava Neloselle tuotetun viihdeohjelman Huuliveikot.
Sarjan sketsejä

Gay-Napakymppi (parodia Napakymppi -ohjelmasta)
Matti ja Teppo
Uutistenlukijat
Klooni

Klooni tarkoittaa eri yhteyksissä seuraavaa:
klooni, elollinen yksilö, joka on tehty geneettisesti identtiseksi toisen yksilön kanssa
kloonitietokone, jonkin tietokoneen pohjalta luotu toisen valmistajan yhteensopiva malli, kuten IBM-yhteensopivat tietokoneet
kloonipeli, videopeli, joka pohjautuu vahvasti matkittuna aiempaan peliin
kloonisotilas, hahmoja Tähtien sota -saagassa
Kloonit (The Clones), vuoden 1973 elokuva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Klooni”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Karl Anton Wetterbergh

| Karl Anton Wetterbergh |
| --- | --- |
 Karl Anton Wetterbergh
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1804 Jönköping, Ruotsi
Kuollut: 31. tammikuuta 1889 (84 vuotta) Linköping, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Karl Anton Wetterbergh, kirjailijanimi Onkel Adam, (6. kesäkuuta 1804 Jönköping, Ruotsi – 31. tammikuuta 1889 Linköping, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja lääkäri.
Nuoruus

Wetterberghin isä oli hovioikeudenneuvos Anders Johan Wetterbergh. Hän sai isältään poikkeuksellisen kasvatuksen, täysin vapaan, niin että hänestä tuli jo varhain itsenäinen. Hän opiskeli Lundin yliopistossa, josta hän valmistui 1835 kirurgian maisteriksi.
Ura

Wetterbergh nimitettiin 1837 lääkäriksi Jämtlandin jääkärirykmenttiin, ja hän asui Östersundissa. Hän kirjoitti ensimmäiset novellinsa 1832 nimimerkillä "C–gh" Stockholmsposteniin mutta piti sitten taukoa. Kirjallinen työ jatkui 1840 ja nyt menestyksekkäästi. Hän kirjoitti tarinoita Aftonbladetiin nimimerkeillä Onkel Adam, Alexis, Pfefferkorn ja Herr Bagatelli, joista ensimmäinen jäi pysyväksi. Kirjoitukset ilmestyivät kirjoina Genremålningar (1842) ja De fyra signaturerna (1843) ja sen jälkeen seurasi novelleja ja romaaneja ja yksinäytöksinen näytelmä, joka oli 1842 Nya teaternin (nyk. Dramatiska teatern) vihkiäisnäytelmä. Wetterberghin kirjailijanura oli auennut melkein sattumalta, kun hän kirjoitti ensimmäisen "laatukuvansa" perheen viihdyttämiseksi aikana, jolloin perheellä oli surua.
Wetterbergh muutti 1846 Östersundista Tukholmaan Vankila- ja työlaitoshallituksen apulaislääkäriksi ja sai näin yhteyksiä tukholmalaisiin kirjallisuuspiireihin. Hän oli muun muassa vastaperustetun Konstnärsgilletin keskeisiä vaikuttajia. Hän kiinnostui myös ajan poliittisista ja sosiaalisista uudistuskysymyksistä. Aiheet leimasivat myös hänen senaikaisia laajoja romaanejaan, joista merkittävin on Penningar ja arbete (1847).
Wetterbergh siirtyi 1848 rykmentinlääkäriksi Itä-Göötanmaahan. 1860-luvun alussa proosan kirjoitushalu hiipui, ja hän kokeili runoja mutta päätyi kirjoittamaan kokoelman lauluja Blad ur Catharina Månsdotters minnesbok (1861), minkä jälkeen hän omistautui kirjoittamaan lapsille. Hän julkaisi 1862–1872 arvostettua lastenlehteä Linnea, tidning för barn. Hän erosi 1874 armeijan palveluksesta ja vetäytyi lääkärintyöstä ja kirjoittamisesta elämänsä loppuvuosiksi.
Ura > Luonnehdinta

Wetterberghin kirjoittajantyötä leimaa myötätunto pienimpiä kohtaan, ja siinä kirkastui hänen kirjoittajantyölleen ominainen opettavaisuus, ja hän oli siten tendenssikirjailija. Romaaneissaan hän käsitteli omana aikanaan pintaan nousseita vaatimuksia ja oli siten filantrooppi ja demokraatti. Hänen kirjoitustyylinsä on yksinkertaista ja mutkatonta, kuten hänen ohjelmansakin: "Sitä parempi, mitä suuremman vaikutuksen saa aikaan pienin keinoin. Taiteen tärkein tehtävä ei ole olla konstikasta". Tosin hänen monisanaisuutensa lisääntyi ajan myötä, eikä jälkimaailma ehkä nauti hänen kirjoituksistaan yhtä paljon.
Wetterberghin Topeliuksen kanssa käymää kirjeenvaihtoa sisältyy kokoelmaan Konstnärsbrev: Z. Topelius' brevväxling (1–2, Söderström 1956, 1960).
Tunnustukset

Carl Snoilsky ja Topelius ovat omistaneet runoja Wetterberghille. Ruotsin akatemia myönsi 1869 hänelle Kuninkaallisen palkinnon kirjallisista ansioista.
Suomennetut teokset

Olla ja näkyä: kertomus jokapäiväisestä elämästä, Helsinki: P. Widerholmin perill.: Stolpe 1865.
Tunturikoski: jemtlantilainen kertomus, suom. Herman Niemi, Tampere: Hagelberg 1881.
Tupa Uudentalon veräjällä, suom. Ida Malmström, Tampere: Hagelberg 1882
Puulusikka (Träskeden), suom. Tapani Kärkönen, Tampere: Jalander 1882
Waldemarsborg'in sukukartano: episodeja Onkel Adam'ilta: Simon Sellner'in rikkauksien vastakohta, suom. Heikki Juho Tallqvist, Tampere: Wesander 1884.
Huomautuksia

↑  "ju större verkningar man kan frambringa med små medel, dess bättre; konstens högsta uppgift är att icke synas konstig"
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Anton Wetterbergh Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 1735

Kirjallisuusvuosi 1735 käsittelee vuoden 1735 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Jonathan Swiftin teos Gulliverin retket julkaistiin kahdessa osassa vuonna 1726. Teoksen julkaisija Benjamin Motte teki tuolloin teokseen monia lisäyksiä. Vuonna 1735 irlantilainen George Faulkner julkaisi Gulliverin retket alkuperäisessä muodossaan ilman Motten lisäyksiä. Tämä versio on sittemmin vakiintunut.