stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maantiede
Maantieteen historia > Moderni maantiede

1900-luvulla maantiede ja tutkimusretket kohdistuivat paljon huonosti tunnetuille seuduille, kuten sademetsiin ja valtameriin. Lentokoneiden ja ilmakuvauksen myötä 1900-luvun alussa kehittynyt kaukokartoitus mullisti maantieteellisen tutkimuksen. 1950-luvulla ensimmäiset satelliitit mahdollistivat satelliittikuvat ja myöhemmin spektroskopian. Satelliittipaikannuksesta ja paikkatietojärjestelmistä tuli myöhemmin maantieteilijöille tärkeimpiä työvälineitä. Yhä edelleen tehdään runsaasti työtä myös maastossa perinteisin välinein merkiten tulokset kynällä paperille.
Maapallolla riittää maantieteilijälle yhä paljon työtä. Huonosti tunnettuja alueita ja prosesseja on yhä edelleen ja maantieteessä kehitetään koko ajan uusia tutkimuskohteita. Hyvin keskeisiä tutkimuskohteita ovat esimerkiksi kaupunkimaantiede, globaalit riskit ja ympäristöongelmat. Paljon tutkituilta seuduilta ja tuntemattomammilta alueilta saadaan myös jatkuvasti uutta tietoa, esimerkiksi Suomen Lapista, jossa tutkitaan muun muassa ilmastonmuutoksen vaikutuksia arktisiin ekosysteemeihin. Helsingin yliopistolla on myös Keniassa Taita-vuorilla tutkimusasema, jossa tutkitaan esimerkiksi paikallista maankäyttöä ja sen vaikutusta ympäristöön.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Maantieteellinen Seura ry
Geografiasivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
The Tourism Expert (Arkistoitu – Internet Archive) Linkkejä kaikkiin maanosiin myös suomeksi
Learn Geography on Internet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Eri maista tietoa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
World Atlas (englanniksi)
Maa avaruudesta
Strabonin 17-osaisen Geografika-teoksen viimeisen osan kansilehti.
al-Idrisin maailmankartta Tabula Rogeriana, jossa pohjoinen on kartan alaosassa.
Vasco da Gama saapuu Intiaan.
Carta Marina.
Mercatorin maailmankartta vuodelta 1569.
Mauperuis’n mittapisteet Lapissa.
HMS Beagle
Scott 1911
Frauenkirche (München)

| Frauenkirche (München) |
| --- | --- |
 Frauenkirche Peterskirchen tornista nähtynä
Perustiedot
Sijainti:  Frauenplatz 1, München, Baijeri, Saksa
Koordinaatit:  48°8′19″N, 11°34′26″E
Rakennustyyppi:  Kirkko
Uskonnollinen käyttö:  Katolisuus
Arkkitehtuuri
Arkkitehdit:  Jörg von Halsbach
Rakennustöiden alkaminen:  1494
Valmistumisvuosi:  1524
Kapasiteetti:  20 000 ihmistä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Frauenkirche (täydelliseltä nimeltään Dom zu unserer lieben Frau) on saksalaisen Baijerin osavaltion pääkaupungin Münchenin suurin kirkko. Se sijaitsee kaupungin keskustassa Frauenplatz-aukiolla ja toimii roomalais-katolisen Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan katedraalina. Kirkko on myös tunnettu maamerkki ja sitä pidetään Baijerin pääkaupungin symbolina.
Kirkon tornit näkyvät moniin paikkoihin paikallisten rakennusten korkeusrajoitusten vuoksi. Kaupungin hallinto on kieltänyt yli 99 metriä korkeiden rakennusten rakentamisen keskustaan kansanäänestyksen seurauksena. Marraskuusta 2004 lähtien tätä kieltoa on laajennettu edelleen ulommas keskustasta, ja sen seurauksena korkeampia rakennuksia ei kaupunkiin voida rakentaa. Etelätorni on avoinna vieraille jotka haluavat kiivetä portaita, ja tarjoaa ainutlaatuisen näkymän Müncheniin ja läheisille Alpeille.
Historia

Frauenkirchen rakennutti Baijerin herttua Sigismund hautapaikaksi Baijerin hallitsijasuvulle, joista vuonna 1347 kuolleen Ludvig Baijerilaisen jäännökset oli tarkoitus siirtää sinne. Uusi kirkko korvasi vanhemman, 1100-luvulla rakennetun kirkon. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1468 ja se vihittiin vuonna 1494. Kirkon kuuluisat kupolit tornien huipulla valmistuivat kuitenkin vasta vuonna 1525. Kupoleihin haettiin mallia Jerusalemin myöhäisbysanttilaista arkkitehtuuria edustavasta Kalliomoskeijasta.
Kirkko vihittiin roomalais-katolisen Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan katedraaliksi vuonna 1821. Vuosina 1977-1982 arkkipiispana toimi Joseph Ratzinger, josta tuli myöhemmin paavi Benedictus XVI.
Frauenkirche vaurioitui pahasti toisessa maailmansodassa, muun muassa katedraalin katto sortui ja toinen torneista vahingoittui pahasti. Sodan jälkeen aloitettiin suuret jälleenrakennustyöt jotka toteutettiin useissa eri vaiheissa. Viimeisin vaihe valmistui vuonna 1994.
Arkkitehtuuri

Frauenkirche rakennettiin punatiilestä myöhäisgoottilaiseen tyyliin vain kahdessakymmenessä vuodessa. Kirkko on koristeltu hyvin maltillisesti. Rakennus on 109 metrin pituinen ja 40 metriä leveä. Pohjoistorni yltää 98,57 metrin korkeuteen ja etelätorni 98,45 metrin korkeuteen. Katedraalin interiööri koostuu kolmesta laivasta, joiden korkeus on 31 metriä. Katedraaliin mahtuu noin 20 000 ihmistä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut
Münchenin ja Freisingin hiippakunnan sivut
Petteri Sihvonen

Petteri Sihvonen (s. 30. elokuuta 1968 Isokyrö) on suomalainen toimittaja, kirjailija, jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija, joka tuli tunnetuksi Urheilulehden jääkiekkoanalyytikkona yhdeksän vuoden ajalta. Tyylillisesti kirjoittajana Sihvonen on omalaatuinen, sillä hän haastaa lukijaa kielikuvilla ja vähemmän tunnetuilla termeillä. Usein lukijalle teksti näyttäytyy joko elitistisenä tai suomen kielen rikkauta vaalivana.
Urheilu-ura

Kausina 1989–1993 Sihvonen pelasi KooKoossa ja Reippaassa jääkiekon SM-liigan runkosarjassa 89 ottelua, joissa hän teki kymmenen maalia.
Kaudella 1998–1999 Sihvonen nosti KooKoon valmentajana joukkueen Suomi-sarjasta I-divisioonaan (nykyään Mestis) yhdessä Esa Sirénin (nykyään jääkiekkovalmentaja ja kirjailija) kanssa ja seuraavalla nousukaudella Sihvosen ja Sirénin KooKoo oli I-divisioonassa sijalla viisi.lähde?
Kausi 2000–2001 meni kuitenkin KooKoolta Sihvosen johdolla penkin alle. Joukkue oli pudota kauden päätteeksi takaisin Suomi-sarjaan, mutta säilyi kuitenkin Mestiksessä, kun Jokipojilta vapautui paikka sarjaan.
Kaudella 2003–2004 hän valmensi Pelicansia 41:ssä ottelussa, joissa joukkue saavutti kuusi voittoa, kolme tasapeliä ja 32 tappiota jääden sarjassa viimeiseksi.
Sihvonen valmensi HPK:n B-nuorten SM-joukkuetta yhdessä OP Yrjänheikin kanssa. Kaudella 2009–2010 HPK:n B-juniorit saavuttivat SM-sarjassa hopeaa.
Sihvonen valmensi myös kaudet 2013–2016 HPK:n vuonna 2001 syntyneitä junioreita.
Toimittajana

Sihvonen tuli suurelle yleisölle tunnetuksi vuosina 2004–2013 Urheilulehden häikäilemättömänä ja riidanhaluisena jääkiekkoanalyytikkona ja -toimittajana. Urheilulehti loi hänen ympärilleen henkilöbrändin, jossa Sihvosta kutsuttiin ”johtavaksi analyytikoksi”. Osansa Sihvosen kärkevästä kritiikista saivat niin valmentajat, pelaajat kuin toiset toimittajatkin. Tämä johti useamman mediayhtiön urheilutoimitusten riitautumiseen, minkä seurauksena toimittajat nokkittelivat kolumneissaan toistuvasti kilpailevan yhtiön edustajia.
Jääkiekkokaudella 2008–2009 Sihvonen veti Urheilukanavalla jääkiekon keskusteluohjelmaa SIHVONEN – kaksi sormea pelikirjalla.lähde? Sihvonen on toiminut jääkiekkotoimittajana Hämeen Sanomissa, jossa hän on yhdessä Samuel Savolaisen kanssa tehnyt Kiekkokiuas-podcastia. Lisäksi Sihvonen on kirjoittanut blogia ahvenanmaalaisen Pafin verkkosivuilla.
Nykyään Sihvonen toimii vapaana kirjoittajana ja juontaa Yle Puheella yhdessä Tommy Lindgrenin kanssa urheiluun keskittyvää keskusteluohjelmaa Lindgren&Sihvonen.
Sihvonen aloitti 2017 MTV Urheilun toimittajana, missä hän kirjoittaa artikkeleita nettisivuille sekä tekee asiantuntijavierailuja Tulosruutuun. MTV:lle siirtyessään hän brändäsi itsensä ”Pohtivaksi”. Sihvonen on tehnyt MTV:llä muun muassa Pohtivan urheilupakinaa, Liigaviikkoa yhdessä Teemu Niikon kanssa ja jääkiekkoilun MM-kisojen 2022 tiimoilta ohjelmaa Sihvonen ja Monsterimonni.
Sihvonen on toiminut Kalevan kolumnistina vuoden 2021 alusta. Kolumnit ovat aiheiltaan yhteiskunnallisia.
Kirjallinen ura

Sihvosen esikoisromaani Kolkko (Bazar, 2019) julkaistiin 8. elokuuta 2019. Kirja on osittain omaelämäkerrallinen, ja sen päähenkilö on Petrus Sihto. Sihvonen kirjoitti kirjaa yhteensä 10 vuoden ajan. Hän aikoo jatkaa uraansa kirjailijana trilogialla.
Kolkko on kirjoitettu varsin haastavaan kirjalliseen tyyliin, jolla Sihvonen kertoo hakevansa omalaatuista romaania, vaikeinta mahdollista toteutustapaa. Kirja on kirjoitettu monologimaiseksi pohdinnaksi, jossa käydään läpi päähenkilön elämänvaiheita sekä nykytilannetta junamatkan aikana. Teksti on niin pohtivaa kuin seksuaalissävytteistäkin. Helsingin Sanomien kriitikko  Jukka Koskelaisen kirja-arvostelun mukaan itsetietoinen monologi viisastelee, mutta saa verenkierron liikkeelle.
Toukokuussa 2022 Audiomaa julkaisi Sihvosen äänikirjamuistelmat Petteri Sihvonen – Johtava.
Yksityiselämä

Sihvonen on valmistunut Turun yliopistosta filosofian maisteriksi pääaineenaan kotimainen kirjallisuus.
Entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja Toni Sihvonen on hänen pikkuveljensä. Petteri Sihvonen on nykyisin kihloissa Maarit Kivimäen kanssa. Kivimäki kirjoittaa Villikimara-blogia.
Antti Holma (näyttelijä)

| Antti Holma> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. joulukuuta 1982 (ikä 42) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, kirjailija, käsikirjoittaja
Puoliso:  Emmanuel Ceysson
Näyttelijä
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:  useita rooleja (Putous) juontaja (Kingi) juontaja (Haluatko miljonääriksi?)
Palkinnot
 Thalia-palkinto Vuoden näyttelijätulokas (2010) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Antti Olavi Matias Holma (s. 6. joulukuuta 1982 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, televisiojuontaja ja kirjailija.
Elämä ja ura

Holma syntyi Helsingissä ja kasvoi Sonkajärvellä. Holma kävi Kallion ilmaisutaidon lukion, minkä jälkeen hän haki opiskelemaan Teatterikorkeakouluun. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2008.
Teatterissa Holma on näytellyt Teatteri Takomossa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänet palkittiin vuoden näyttelijätulokkaana vuoden 2010 Thalia-gaalassa. Loppuvuonna 2014 hän oli näyttelijänä viihdeohjelma Putouksen kuudennella tuotantokaudella. Vuonna 2015 hän on juontanut ohjelmia Kingi sekä Antti Holma Show.
Teatteriin hän on kirjoittanut myös itse esittämiään monologi- ja laulutuotantoja, joista Rakastaja (2012) käsitteli rakkauden etsimistä ja Johtaja (2012) valtaa. Rakastaja on esitetty myös kuunnelmana Radioteatterissa.
Holman esikoisromaani Järjestäjä ilmestyi syksyllä 2014, ja sen on kerrottu liittyvän Rakastajan ja Johtajan kanssa samaan trilogiaan. Romaani sai erikoismaininnan Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoraadilta.
Holma esittää tammikuussa 2018 ensi-iltaan tulleessa Cheek-elokuvassa Veljeni vartija Cheekia ja hänen kaksoisveljeään.
Holma on ollut vuodesta 2018 naimisissa harpisti Emmanuel Ceyssonin kanssa. He asuvat Los Angelesissa.
Holma on suhtautunut kriittisesti useihin töihinsä: Vuonna 2022 ilmestyneessä haastattelussa hän ei pitänyt itseään riittävän hyvänä näyttelijänä. Radio Sodoma ja Auta Antti -sarjojen huumori ei häntä naurata, eikä hän halua jatkaa niitä. Somevaikuttajan työ oli hänestä "niljaisinta paskaa, mitä maailmassa on".
Holma opiskeli Kaliforniassa Yhdysvalloissa elokuvaohjausta.
Tammikuussa 2025 Holma palkittiin Kultainen Venla -gaalassa edellisvuoden parhaana tv-juontajana ohjelmasta Haluatko miljonääriksi?.
Filmografia > Näyttelijänä > Teatteri

Perheenjäsen (Teatteri Takomo)
Amijima (Suomen Kansallisteatteri)
Kaukana paha maailma (Suomen Kansallisteatteri)
Kuninkaan kädet (Suomen Kansallisteatteri)
Lasinen eläintarha (Suomen Kansallisteatteri)
Kaupunkiketut (Suomen Kansallisteatteri)
Johtaja (Teatteri Takomo)
Filmografia > Näyttelijänä > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / Televisioelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2007 | Tali-Ihantala 1944 |  |
| 2009 | Ei kenenkään maa | Mikko |
| 2013 | Silmäterä | verinen mies |
| 2014 | Ei kiitos | Teri |
| 2015 | Armi elää! |  |
| 2016 | Äkkilähtö | Mikko |
| 2016 | Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! | Tatu |
| 2017 | Armoton maa | Jaakko |
| 2018 | Veljeni vartija | Jare Tiihonen & Jere Tiihonen |
| 2019 | Kaksi ruumista rannalla | sotaelokuvan sotilas |
Filmografia > Näyttelijänä > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2007 | Extra Large | Harjoittelija-Antti |
| 2010 | Tauno Tukevan sota | sotamies Issakainen |
| 2010 | Yksi lensi yli Marin pesän | Karin poikaystävä |
| 2014 | Myllyrinne Company | useita rooleja |
| 2014 | Putous | useita rooleja |
| 2015 | Antti Holma Show | useita rooleja |
| 2015 | Kingi | juontaja |
| 2016 | Kynsin hampain | Max Anteroinen |
| 2016 | Syke | Harri |
| 2017 | Myrskyn jälkeen | Kari Marjamaa |
| 2017 | Antti Holma ja maastamuuttajat | juontaja |
| 2019 | Melkein totta | Pekka |
| 2020 | Mestaritekijä | juontaja |
| 2022, 2023, 2024 | Haluatko miljonääriksi? | juontaja |
| 2023 | Mestarileipurit | juontaja |
| 2024 | Kurjen kirous | Hannu |
Filmografia > Näyttelijänä > Podcastit

Radio Sodoma (2017– 2019) Yle Areena
Auta Antti (2018–2019) RadioPlay
Antti Holman oopperajuhlat (2020) Yle Areena
Antin Palautepalvelu (2021–2022) PodMe
Antin koulumatka (2022–) PodMe
Antin elokuvakerho (2024-) PodMe
Filmografia > Kirjoittajana

Johtaja (2012), näytelmä, kantaesitys Teatteri Takomo
Rakastaja (2013), kuunnelma, Radioteatteri
Järjestäjä (2014), romaani, Otava
Kauheimmat runot (2015), runokokoelma, Otava
Radio Sodoma (2017), kuunnelma, Yle
Kaikki elämästä(ni) (2020), Otava
Aiheesta muualla

Radio Sodoma Yle Areenassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet 
Muut:  IdRef
Ben Shapiro

| Ben Shapiro |
| --- | --- |
 Shapiro vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1984 (ikä 41) Burbank, Los Angeles, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  poliittinen kommentaattori, lakimies, päätoimittaja, radiojuontaja ja kirjailija
Uskonnollinen kanta:  ortodoksijuutalaisuus
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Brainwashed: How Universities Indoctrinate America's Youth
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.dailywire.com/author/ben-shapiro
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Benjamin Aaron ”Ben” Shapiro (s. 15. tammikuuta 1984 Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen konservatiivinen poliittinen kommentaattori, lakimies, päätoimittaja, radiojuontaja ja kirjailija.
Elämä ja ura

Shapiro syntyi aškenasijuutalaiseen perheeseen Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa.
Shapiro aloitti politiikan tutkimuksen opinnot Kalifornian yliopistossa 16-vuotiaana ja suoritti Bachelor of Arts -tutkinnon vuonna 2004. Vuonna 2007 hän valmistui Harvard Law Schoolista.
Shapiro julkaisi ensimmäisen teoksensa Brainwashed: How Universities Indoctrinate America's Youth 20-vuotiaana vuonna 2004.
Shapiro toimitti oikeistokonservatiivista Breitbart-uutissivustoa. Lähdettyään sieltä hän alkoi toimittaa perustamaansa The Daily Wire -uutissivustoa. Hän myös juontaa The Ben Shapiro Show -podcastia.
Yhteiskunnalliset näkemykset

Shapiro on yhteiskunnallisilta näkemyksiltään uskonnollinen radikaalikonservatiivi. Hän on puolustanut muun muassa länsimaisia juutalais-kristillisiä arvoja, demokratiaa, sananvapautta ja järkiperäistä argumentointia, joiden hän katsoo olevan uhattuna nykyajan Lännessä. Shapiro vastustaa nykyajan tribalismia, identiteettiajattelua, vasemmiston ja oikeiston intersektionaalista politiikkaa, uhriutumista ja puhetta etuoikeuksista. Ensimmäisessä teoksessaan Shapiro arvostelee Yhdysvaltain yliopistoja siitä, kuinka ne pyrkivät indoktrinoimaan nuorisoa. Kirjassaan The Right Side of History: How Reason and Moral Purpose Made the West Great (2019) Shapiro puolustaa juutalais-kristillisiä arvoja ja kreikkalaista perinnettä, joiden hylkääminen Lännessä on hänen mukaansa johtanut subjektiivisuuden ja individualismin kautta Lännen yhteiskunnalliseen ja poliittiseen pahoinvointiin.
Shapiro pitää transsukupuolisuutta henkisenä häiriönä ja vastustaa samansukupuolisten parien oikeutta kasvattaa lapsia. Hän on kutsunut arabeja pommittajiksi, jotka haluavat elää avoviemäreissä, ja hänen mielestään suuri osa muslimeista on radikaaleja.
Shapiron kärkevät kommentit ovat usein herättäneet kiistoja. Shapiro on itse kertonut käyttävänsä aluksi kovaa kieltä saadakseen asiansa julkisuuteen, minkä jälkeen hän siirtyy keskustelemaan asiasta älyllisesti ja hienovaraisesti.
Vaikka on radikaali oikeistokonservatiivi itsekin, Shapiro on kritisoinut alt-right-liikettä. Republikaanipresidentti Donald Trumpista Shapirolla on ollut tapauskohtaisesti vaihteleva näkemys, joskus myönteinen, joskus kielteinen.
Yksityiselämä

Shapiro on entisen lapsinäyttelijä Mara Wilsonin serkku.
Shapiro meni naimisiin vuonna 2008. Parilla on kaksi lasta.
Shapiro on ortodoksijuutalainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ben Shapiro Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Watergate-skandaali

Watergate-rakennukset Washingtonissa.
Watergate oli tietovuoto, poliittinen skandaali ja perustuslaillinen kriisi Yhdysvalloissa vuosina 1972–1974. Se johti presidentti Richard Nixonin eroon. Vähän ennen Yhdysvaltain presidentinvaaleja vuonna 1972 silloisen presidentti Nixonin yksityiset avustajat, lempinimeltään ”Putkimiehet”, murtautuivat kilpailevan demokraattisen puolueen kansallisen komitean toimistoon 17. kesäkuuta 1972, josta he jäivät kiinni itse teossa. Kyseinen toimisto sijaitsi Washingtonissa Watergaten hotelli- ja toimistorakennuksessa, josta skandaali sai nimensä.
Eräät presidentin alaisuudessa työskentelevät henkilöt alkoivat jarruttaa murron tutkimuksia. Tämän seurauksena lehdistö ryhtyi penkomaan murron taustoja. Vuonna 1973 varmistui Putkimiesten yhteys Nixonin uudelleenvalintakomiteaan, mikä edelleen laajensi rikostutkintaa. Suojellakseen itseään Nixon erotti avustajiaan. Estääkseen tietovuotoja hän oli nauhoittanut ja arkistoinut kaikki Valkoisen talon puhelinkeskustelut, jotka jouduttiin luovuttamaan tutkittaviksi. Ratkaisevasta nauhasta oli pyyhitty pitkä, Nixonin syyllisyyden tai syyttömyyden todistava osa pois. Nixon erosi oma-aloitteisesti virastaan vuonna 1974, ja hänen seuraajansa Gerald Ford armahti hänet.
Murto

Lauantaina 17. kesäkuuta 1972 vartija Frank Wills oli kierroksellaan Watergate-rakennusryhmän luona, kun hän huomasi, että toimistorakennuksen oven salvassa oli teippiä, joka esti sitä menemästä lukkoon. Wills poisti sen, mutta myöhemmin palatessaan huomasi, että ovi oli jälleen teipattu. Tällöin Wills soitti poliisille. Poliisi saapui alle kahdessa minuutissa.
Sisälle päästyään poliisit löysivät teippiä useista ovista – lisäksi huoneita oli pengottu. Viisi miestä (Bernard Barker, Virgilio Gonzalez, Eugenio Martínez, James McCord ja Frank Sturgis) pidätettiin epäiltynä murtautumisesta demokraattien päämajaan. Murtautujilla oli salakuuntelulaitteita, kyynelkaasukyniä, filmirullia, lukkosepän työkaluja ja tuhansia dollareita sadan dollarin seteleinä. DNC:n päämajaan oli murtauduttu myös 28. toukokuuta, kun FBI-agentti G. Gordon Liddyn johtama ryhmä oli käynyt asentamassa salakuuntelulaitteita.
18. kesäkuuta 1972 Washington Post oli kuitenkin kertonut, että pidätetyillä oli myös tiirikoita, sorkkarautoja, vastaanotin, jolla voi kuunnella poliisiradiota ja puhelinkeskusteluita, radiopuhelin, 2 kameraa, 40 filmirullaa ja 6500 dollaria. Edward Martin (alias James W. McCord) sanoi olleensa entinen CIA-agentti. Frank Sturgis (alias Frank Fiorini) oli palvellut vuonna 1958 Kuuban sotilastiedustelussa. Hän oli Kansainvälisen antikommunistisen prikaatin päällikkö. 23 prikaatilaista oli mennyt Sikojenlahden maihinnousun jälkeisenä vuonna, 1962, Kuuban Matanzasin maakuntaan aloittamaan sissisotaa. Myös Martinez ja Gonzalez olivat lähtöisin Kuubasta. Maanantaina 19.6. Washington Post kertoi, että McCord oli palkattu asentamaan CRP:n turvajärjestelmiä ja että kaikki viisi olivat pidätettäessä esiintyneet valenimillä. Lehti kertoi saaneensa tiedot soittamalla republikaanien puheenjohtajalle Bob Dolelle sekä John Mitchellille, joka on CRP:n johtaja ja entinen oikeusministeri.
Murto > CRP

Washington Post oli löytänyt yhteyden McCordin ja Nixonin uudelleenvalintakampanjan (Committee for the Re-Election of the President CRP, epävirallinen nimi CREEP) välillä, kun Carroll Kilpatrick, lehden toimittaja Valkoisessa talossa, oli huomannut hänen nimensä sunnuntain jutussa. "Minä tunnen sen miehen", hän sanoi soittaessaan toimitukseen. FBI löysi vielä vahvemman yhteyden: Bernard Barkerin osoitekirjasta löytyi E. Howard Huntin puhelinnumero ja hotellista löytyi Huntin allekirjoittama hotellilasku. FBI:n selonteon mukaan FBI:n Washingtonin palkallistoimisto oli soittanut Alexander Butterfieldille Valkoiseen taloon. Tämä oli kertonut, että Hunt oli työskennellyt Charles Colsonille. Colson oli presidentin erikoisneuvonantaja.
Myöhemmissä tutkimuksissa ilmeni, että CRP oli maksanut murtomiehille 500 000 dollaria Nixonin kampanjarahoista. Summaan sisältyvät maksut vaitiolosta Nixonin suojelemiseksi ja väärien todistusten antaminen oikeudessa. CRP oli perustettu vuoden 1970 lopulla, ja keväällä 1971 se avasi toimiston Washington DC:ssä.
CRP:llä oli kytkös Watergate-skandaaliin. Lisäksi se piti lahjuskassoja ja teki rahanpesua. "Cash in Capital Raid Traced to Mexico", uutisoi New York Times etusivullaan 31.7.1972. Miten asia oli selvinnyt? – Murtomiehiltä löydetyistä 100 dollarin seteleistä useimmilla oli peräkkäiset sarjanumerot. FBI jäljitti setelit miamilaiseen pankkiin, jossa entisellä CIA-agentilla, Bernard Barkerilla, oli tili. Barker oli tallettanut pankkiin 5 shekkiä, yhteensä 114 000 dollaria. 4 shekkiä oli peräisin meksikolaisesta pankista, mutta viides, 25 000 dollaria, oli amerikkalaisesta pankista eräältä Kenneth Dahlbergilta. Dahlberg oli presidentti Nixonin CRP:n johtajia. Muutama päivä shekkien tallettamisen jälkeen Barker nosti samat 114 000 dollaria käteisenä.
Nixonin leiri vastaa hyökkäämällä

18. kesäkuuta 1972 Nixonin lehdistösihteeri Ronald Ziegler kuittasi Washington Postin etusivun uutisen "kolmannen luokan murtojuttuna".
Viisi päivää myöhemmin Valkoisen talon kansliapäällikkö Bob Haldeman sanoi Nixonille: "FBI ei ole hallinnassa ... heidän tutkimuksensa on saamassa tuloksia, koska he ovat pystyneet jäljittämään rahat." Haldeman ehdotti, että meidän pitää saada Vernon Walters (CIA:n johtaja) sanomaan Pat Graylle (FBI:n johtaja), että pysyy erossa jutusta, joka ei ole tämän reviirillä. Nixon hyväksyi suunnitelman. "Pelatkaa kovaa. Näin he pelaavat, ja näin me aiomme pelata." Tämä keskustelu, "savuava ase", oli myöhemmin ratkaiseva todiste Nixonia vastaan.