stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oikeuspositivismi
Yleistä

Susanna Lindroos-Hovinheimon mukaan oikeuspositivismin edustajia on monenlaisia ja he painottavat eri asioita, mutta suurimmalle osalle heistä on yhteistä kaksi perusteesiä.
Oikeuden perustana on sosiaalinen todellisuus, eli se palautuu yhteiskunnallisiin faktoihin. (eng. social thesis)
Oikeudella ei ole välttämätöntä yhteyttä moraaliin. (erillisyysteesi, eng. separability thesis)
Kaarlo Tuorin mukaan etenkin Kelsenin ja Hartin edustamaa traditionaalista oikeuspositivismia luonnehtii kolme tunnusmerkkiä.
Oikeus on positiivista eli se on tietoisiin inhimillisiin päätöksiin perustuvaa asetettua oikeutta.
Oikeus kuuluu pitämisen (saks. Sollen, eng. Ought) maailmaan erotuksen olemisen (saks. Sein, eng. Is) maailmasta.
Oikeus on erillistä moraalista.
Hart erotti toisistaan viisi erilaista oikeuspositivismin merkitysulottuvuutta, jotka ilmaisevat oikeuspositivismin keskeisiä piirteitä erityisesti oikeuden ontologian lähtökohdista katsottuna.
Laki on inhimillisen tahdon tuote.
Asetetun lain ja moraalin välillä ei ole mitään välttämätöntä yhteyttä siihen nähden, että lain sellaisena kuin se on tulisi täyttää tietyt sellaiset vaatimukset, jotka ilmaisevat kriteereitä sille, minkälainen lain sisällöllisesti pitää olla.
Oikeudellisten käsitteiden analyysi on tarpeellista ja hyödyllistä, mutta tämä analyysi on erotettava yhtäältä lain säätämiseen vaikuttaneiden syiden tarkastelusta ja muista sosiologisista selvittelyistä ja toisaalta lakiin kohdistuvia moraalisia ja yhteiskuntapoliittisia päämääriä koskevasta kritiikistä.
Oikeusjärjestys on suljettu systeemi, jossa oikeudellinen ratkaisu on mahdollista loogisin keinoin johtaa asetetuista oikeusnormeista ilman että on tarpeen nojautua yhteiskunnallisiin, poliittisiin tai moraalisiin mittapuihin.
Moraalisia arvostelmia ei voida rationaalisen argumentoinnin keinoin perustella.
Yleistä > Oikeuspositivismin eri muodot

Oikeuspositivismi voidaan jakaa analyyttiseen oikeuspositivismiin, joka syntyi 1800-luvulla ja jota edustavat esimerkiksi Austin, Kelsen ja Hart, ja institutionaaliseen oikeuspositivismiin, joka syntyi 1900-luvun jälkipuoliskolla ja jota ovat kehitelleet MacCormick ja Ota Weinberger. Analyyttinen oikeuspositivismi määrittelee oikeuden neljän keskeisen piirteen mukaan, joita ovat oikeuden tahdonvaltaisuus, sanktioperustaisuus, autonomisuus ja kielisidonnaisuus. Institutionaalinen oikeuspositivismi puolestaan perustuu filosofien J. L. Austinin ja John Searlen kielifilosofisiin teorioihin.
Oikeuspositivismi voidaan myös jakaa eksklusiiviseen oikeuspositivismiin ja inklusiiviseen oikeuspositivismiin. Eksklusiivisen oikeuspositivismin, jota edustavat esimerkiksi Austin ja Kelsen, mukaan oikeus ja moraali tulee pitää mahdollisimman tarkoin erillään ja voimassa olevan oikeuden tunnistaminen perustuu puhtaasti muodollisiin perusteisiin kiinnittämättä lainkaan huomiota sen sisältöön. Inklusiivisen oikeuspositivismin, jota edustaa esimerkiksi Hart, mukaan oikeuden ja moraalin välillä on vain mahdollinen mutta ei välttämätön yhteys ja oikeuteen voi täten kuulua myös arvosidonnaisia perusteita, kuten oikeusperiaatteita.
Eurooppalaisessa oikeuspositivismin teoreettisessa kehittelyssä voidaan myös erottaa anglosaksinen linja, jota edustaa leimallisesti Austin, ja mannermainen linja, jota edustaa leimallisesti Kelsen.
Kritiikki

Oikeuspositivismin merkittävänä ongelmana on pidetty oikeuden perimmäisen velvoittavuusperustan itsensä oikeuttamista eli kysymystä siitä, miksi oikeus velvoittaa. Kun oikeus määritellään oikeuspositivistien tavalla tahdonvaltaisena yhteiskunnallisena ilmiönä, jonka velvoittavuus ei perustu minkään oikeuden ulkopuolisen auktoriteetin voimaan, oikeudellisen velvoittavuuden premissit jäävät perustelematta. Oikeuspostivismissa oikeus velvoittaa, koska kyse on velvoittavasta oikeudesta eli koska laissa itsessään niin sanotaan, mikä on kehäpäätelmä. Tämän ongelman ovat pyrkineet ratkaisemaan esimerkiksi Kelsen ajatuksellaan perusnomista ja Hart ajatuksellaan oikeuden tunnistamissäännöstä.
Oikeuspositivismia on kritisoitu siitä, että se mahdollistaa lainsäätäjän mielivallan. Lainsäätäjä tai -soveltaja voi tehdä mitä tahansa vääryyksiä, kunhan lainsäädännön tai lainkäytön muotomääräyksiä asianmukaisesti noudatetaan. Natsi-Saksan oikeusjärjestys on usein nähty esimerkkinä siitä, miten katastrofaalisiin seurauksiin oikeuspositivismi voi käytännössä johtaa. Natsien valtaannousu oli, ainakin pääosin, laillinen prosessi, ja heidän säätämällään lainsäädännöllä, jolla muun muassa riistettiin ihmisiltä heidän perusoikeutensa, rajoitettiin sananvapautta ja kiellettiin oppositiopuolueet, oli muodollisesti takanaan perustuslain tuki. Toisen maailmansodan jälkeen oikeuspositivismiin kohdistuikin merkittävästi kritiikkiä Saksassa luonnonoikeuden muodossa, jota edusti etenkin Gustav Radbruch. Oikeuspostivistit kuten Hart ovat vastanneet tähän kritiikkin väittämällä, että oikeuden muodollisen voimassaolon ja sisällöllisen hyväksyttävyyden erottaminen toistaan tekee oikeuden sisällöllisestä kritiikistä helpommin toteutettavaa ja lisää oikeuden ennustettavuutta. Esimerkiksi Natsi-Saksan laeista on heidän mukaansa oikeudellisen ennustettavuuden ja kielenkäytön tarkkuuden kannalta paremmin todeta, että ne olivat osa Saksan voimassa olevaa oikeutta, mutta että ne olivat huonoa, kelvotonta ja syrjivää lainsäädäntöä, kuin että ne eivät olisi olleet oikeutta lainkaan. Myös Natsi-Saksan oikeusjärjestyksen luonteesta on esitetty toisenlaisia johtopäätöksiä, joiden mukaan Natsi-Saksassa lakeja ei noudatettu tiukasti lain kirjainta seuraten, vaan oikeus oli ideologian läpäisemä ja sitä tulkittiin natsien ideologian ja arvomaailman mukaisessa hengessä, mikä tekee Natsi-Saksan oikeusjärjestyksestä pikemminkin varoittavan esimerkin luonnonoikeudesta.
Oikeuspositivismin ei ole koettu kykenevän ratkaisemaan kaikkia oikeudellisen elämän kiperiä ongelmia etenkin oikeudellisen ratkaisutoiminnan ja laintulkinnan alueilla, ja oikeudellista tulkintaoppia onkin pidetty oikeuspositivismin eräänlaisena Akilleen kantapäänä.
Oikeussosiologi Roger Cotterellin mukaan oikeuspositivismilla vaikuttaa olevan vahvin kannatus silloin, kun yhteiskuntaolot ovat vakaat, jolloin positivismin teknisluontoiset määritelmät oikeudelle ovat vakaat, kun taas epävakaina aikoina, jolloin yhteiskunta käy läpi polittista murrosta, oikeuspositivismi ei usein kykene vastaamaan kaikkein vaikeimpiin oikeusfilosofisiin kysymyksiin.
Aiheesta muualla

Green, Leslie: Legal Positivism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Himma, Kenneth Einar: Legal Positivism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Intelligent Speech Analyser

Intelligent Speech Analyser (ISA) -laitteisto ja -ohjelmisto (1986–)
Intelligent Speech Analyser (ISA) -puheanalyysijärjestelmä  ja ISA-puheanalyysiohjelmisto on Suomessa ja Tampereella kehitetty signaaliprosessoripohjainen tietokonejärjestelmä ja myöhemmin mikroprosessoripohjainen tietokoneohjelma ihmisen puheen ja ihmisen äänen analysointiin digitaalisen signaalinkäsittelyn keinoin. ISA julkaistiin 4. joulukuuta 1986, kun se toimitettiin ensimmäiselle asiakkaalle Tampereen yliopistolliseen keskussairaalaan. Siitä lähtien Intelligent Speech Analyser:ia on käytetty tähän päiväänmilloin? saakka yhteensä yli sadassa väitöskirjassa, lisensiaattityössä, pro gradussa ja oppikirjassa.  Yhteensä noin kuudessasadassa akateemisessa julkistuksessa yli 220 kirjoittajalta yhteensä 13 eri kielellä. Intelligent Speech Analyser on järjestyksessä toinen Suomessa ja Tampereella kehitetty mikroprosessoripohjainen puheanalysaattori akateemiseen käyttöön. Ensimmäinen oli SPS2-puheanalysaattori. Intelligent Speech Analyser:in on kehittänyt DI Raimo O. Toivonen Tampereelta Pitchsystems Oy:ssä.
Bark-asteikkoinen F1/F2-formanttikartta.
ERB-asteikkoinen F1/F2-formanttikartta.
Bark-asteikkoinen F1/F2-formanttikartta.
ERB-asteikkoinen F1/F2-formanttikartta.
Puheäänikenttä.
Puheen fonetogrammi.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä a-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä e-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä i-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä o-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä u-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä y-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä ä-vokaalista.
FFT- ja LPC-spektrit pitkästä ö-vokaalista.
Kirjallisuutta

Alla mainituissa ISA:n käyttöä ja julkaisut on lueteltu Intelligent Speech Analyser:in kotisivulla
Julkaisuja
Hurme, Pertti & Dufva, Hannele (toim.): Fonetiikan päivät – Jyväskylän yliopisto 1987, Papers from the 14th Meeting of Finnish Phoneticians.  Jyväskylän yliopiston viestintätieteiden laitoksen julkaisuja 4, April 1987.  ISBN 951-679-741-5
Karjalainen, Matti & Laine, Unto (toim.): Fonetiikan päivät – Espoo 1988, Papers from the 15th Meeting of Finnish Phoneticians.  Teknillisen korkeakoulun akustiikan laboratorion julkaisuja 31, April 1988.  ISBN 951-754-741-2
Iivonen, Antti: An outline of the history of phonetics and logopedics at the University of Helsinki, s. 7–15.  Studies in Logopedics and Phonetics 1 (Aulanko Reijo, Leiwo Matti, eds.) Publications of the Department of Phonetics, University of Helsinki, Series B: Phonetics, Logopedics and Speech Communication 2, April 1990.  ISBN 951-45-5383-7
Suomi, Kari: Johdatusta puheen akustiikkaan.  Oulun yliopiston Logopedian ja fonetiikan laitoksen julkaisuja 4, 1990.  ISBN 951-42-2922-3
Opinnäytteitä
Aulanko, Reijo: [Puheen havaitsemisen psykofysiologisista perusteista: formanttitransitioiden havaitseminen.  (165 sivua)  Helsingin yliopiston fonetiikan laitos, huhtikuu 1989.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Lisensiaattityö)
Lehessaari, Anna-Liisa: Alkoholin vaikutus puheen prosodiikkaan. The Effects of Alcohol in Speech Prosody.  (215 sivua)  Helsingin yliopiston fonetiikan laitos, 1996.  ISBN 951-45-7517-2  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Väitöskirja)
Kuronen, Mikko: Om morfologiskt komplexa ords prosodi i rikssvenska och finlandssvenska – en kontrastiv studie.  (92 sivua)  Tampereen yliopiston pohjoismaisen filologian laitos, 1993.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Pro gradu)
Kuronen, Mikko: Vokaluttalet i sverigessvenska och finlandssvenska.  (36 sivua)  Helsingin yliopiston fonetiikan laitos, 1995.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Sivuainetutkielma)
Kuronen, Mikko: Vokaluttalets akustik i sverigesvenska, finlanssvenska och finska.  (162 sivua)  Tampereen yliopiston pohjoismaisen filologian laitos, 1997.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Lisensiaattityö) Sisältää 88 Intelligent Speech Analyserilla tehtyä kuvaa.
Kuronen, Mikko: Vokaluttalets akustik i sverigesvenska, finlandssvenska och finska.  (233 sivua)  Jyväskylän yliopisto, 20.5.2000.  ISBN 951-39-0645-0  Teoksen verkkoversio. (Väitöskirja) Sisältää 181 Intelligent Speech Analyserilla tehtyä kuvaa.
Laukkanen, Anne-Maria: On Speaking Voice Exercises.  (Acta Universitatis Tamperensis ser A vol. 445)  Tampereen yliopisto, 1995.  ISBN 951-44-3762-4  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive) (Väitöskirja)
Myronivskyi h’liboprodukt

Konsernin logo
Myronivskyi h’liboprodukt eli MHP (ukr. Миронівський хлібопродукт, МХП) on erittäin suuri ukrainalainen maatalousalan holdingyhtiömuotoinen pörssiyhtiö. Konserniyritys hallitsee 351 600 hehtaarin (3 510 km²) peltoalaa (2023) ja se on Kaakkois-Euroopan suurin siipikarjatuotannon yritys (erit. broilerinlihan tuottaja, 2021). Yrityksen osake noteerataan Lontoon pörssissä (MHPC). Yrityksen perustaja ja toimitusjohtaja on ukrainalainen oligarkki Juri Kosjuk.
Bergstedt

Bergstedt on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Carl Gustaf Bergstedt (1807–1866), laki- ja valtiopäivämies, pormestari
Karl Anders Bergstedt (1841–1915), lääkäri ja virkamies, Carl Gustaf Bergstedtin poika
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
YK:n luontokokous Montrealissa

Kokouksen avajaispäivänä Montrealissa 2022
YK:n luontokokous Montrealissa eli COP 15 oli kansainvälinen kokous, joka järjestettiin kahdessa osassa vuosina 2021–2022. Kokouksessa sovittiin, että kolmasosa maapallon pinta-alasta suojellaan.
COP tulee sanoista Conference of the Parties eli osapuolten konferenssi. Osapuolten konferenssi on luonnon monimuotoisuutta koskevan yleissopimuksen hallintoelin, joka edistää tämän sopimuksen täytäntöönpanoa. Luonnon monimuotoisuutta koskeva yleissopimus avattiin allekirjoituksille 5.6.1992 Rio de Janeiron Earth Summitissa ja Suomi allekirjoitti sopimuksen samana päivänä. 168:n allekirjoituksen jälkeen yleissopimus tuli voimaan 29. joulukuuta 1993. Mukana on 196 maata; maailman maista vain Yhdysvallat ja Vatikaani eivät ole liittyneet sopimukseen.
Vuodesta 1994 vuoteen 2022 on järjestetty 14 sääntömääräistä COP-kokousta. Vuodesta 2000 lähtien kokouksia on ollut kahden vuoden välein. Viidestoista osapuolten konferenssi (COP 15) pidettiin kahdessa vaiheessa: ensimmäinen vaihe Kunmingissa 11.–15. lokakuuta 2021 ja toinen Montrealissa 7.–19. joulukuuta 2022.  Kokouksen päätösosa siirtyi Montrealiin Kiinan koronarajoitusten vuoksi.
Sopimus

Kokouksessa saavutettua sopimusta on kutsuttu Kunmingin—Monteralin sopimukseksi.
Sopimuksen mukaan mm.
vuoteen 2030 mennessä suojellaan 30% maa- ja vesialueista. Entuudestaan 17% maasta ja 10% merialueista on suojeltuja.
entistetään 30% heikentyneistä ekosysteemeistä
pysäytetään tärkeimpien monimuotoisuuden alueiden menetys
vähennetään maailman ruokajäte puoleen ja vähennetään ylikulutusta ja jätteen synnyttämistä
puolitetaan liiallinen lannoitus ja torjunta-aineiden ja haitallisten kemikaalien riski
vähennetään monimuotoisuudelle haitallisia tukiaisia 500 miljardilla vuosittain,
lisätään vähiten kehittyneiden maiden rahoitusta 20 miljardiin vuosittain 2025 mennessä ja 30 miljardiin 2030 mennessä.
vähennetään ja hävitetään vieraslajeja ja estetään niiden leviämistä
Sopimusta verrattiin merkitykseltään Pariisin sopimukseen.
Kunmingin—Montrealin sopimus ei ole oikeudellisesti sitova. Yhtäkään aiempaa monimuotoisuustavoitetta ei ole saavutettu.
Sopu vastaa pitkälti Suomen ja EU:n tavoittelemaa kunnianhimon tasoa. Suomi piti ”halt and reverse” -tavoitetta esillä kaikissa mahdollisissa yhteyksissä. Suomen pääneuvottelijana Montrealissa toimi ympäristöneuvos Marina von Weissenberg.
Kehittyvät maat, erityisesti Kongon demokraattinen tasavalta, toivoivat, että varakkaat maat olisivat nostaneet kehittyville maille antamaansa rahoitusta 100 miljardiin Yhdysvaltain dollariin vuodessa. Sopimuksen mukaan varakkaat maat kasvattavat vuosittaisen rahoituksensa ensin 20 miljardiin dollariin vuoteen 2025 mennessä ja sitten 30 miljardiin dollariin vuoteen 2030 mennessä. Kamerunin, Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan neuvottelijat paheksuivat sitä, että sopimus tehtiin niiden vastustuksesta huolimatta. Kamerun syytti Kiinaa ”pakotetusta kädenpuristuksesta” kehyksen hyväksymisessä.
Sopimuksen kustannuksiksi arvioitiin noin 700 miljardia dollaria vuodessa. Tästä noin 500 miljardia on tarkoitus kattaa luonnolle haitallisten tukien alasajolla ja loput 200 miljardia kootaan eri lähteistä, kuten kehitysyhteistyörahojen kasvattamisesta.
Sopimuksen toteutuminen

Sopimuksen mukaan maat toimittavat uudet kansalliset lupaukset eli biologisen monimuotoisuuden strategiat ja toimintasuunnitelmat (NBSAP) seuraavaan kokoukseen (COP16:een) mennessä eli lokakuussa 2024. Vain 25 maata ja EU toimivat sopimuksen mukaan. 170 maata jätti lupauksensa toteuttamatta.
Aiheesta muualla

Kokouksen tärkein päätösasiakirja
Kokouksen asiakirjat
Vito Bratta

| Vito Bratta |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1961 (ikä 63)
Muusikko
Aktiivisena:  1983–1994
Tyylilajit:  hard rock glam rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  White Lion (1983–1991)
Levy-yhtiöt:  Asylum Records (1985) Atlantic Records (1987–1991)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Vito Bratta (s. 1. heinäkuuta 1961 Staten Island, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja lauluntekijä. Hän on saanut soittotyylinsä vaikutteita mm. Eddie Van Halenilta luoden kuitenkin oman tunnistettavan tyylinsä. Eddie Van Halen. Bratta on White Lion -yhtyeen toinen perustajajäsen ja toimi yhtyeen kitaristina sen hajoamiseen vuonna 1991 asti. Myöhemmissä kokoonpanoissa vuoden 1999 jälkeen Bratta ei ole ollut mukana. Hän lopetti muusikonuransa vuonna 1994, vaikka soittelee edelleen kitaraa. Syyksi hän on kertonut, että perhe ja isän sairaus vaati hänen aikansa ja energiansa. Bratta on ollut mukana kaikilla White Lionin studiolevyillä lukuun ottamatta albumeita Remembering White Lion (1999) ja Return of the Pride (2008).
Diskografia > White Lion

Fight to Survive, 1985
Pride, 1987
Big Game, 1989
Mane Attraction, 1991
The Best of White Lion, 1992, kokoelma
Anthology 83–89, 2004, kokoelma
The Definitive Rock Collection, 2007, kokoelma
Rahmat Abdullah

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rahmat Abdullah |  Rahmat Abdullah |  Rahmat Abdullah |  |
Maa:  Indonesia
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | alle 73 kg |  |
Rahmat Erwin Abdullah (s. 10. lokakuuta 2000 Makassar, Etelä-Sulawesi) on indonesialainen painonnostaja ja olympiamitalisti.
Abdullah voitti kultaa vuoden 2019 Kaakkois-Aasian kisoissa Filippiineillä 73 kilogramman painoisten luokassa. Hän nosti yhteensä 322 kiloa. Tokion olympialaisissa 2021 Abdullah saavutti pronssia alle 73-kiloisissa yhteistuloksella 342 kiloa.
Australianponi

| Australianponi |
| --- | --- |

Tyyppi::  poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Australia
Polveutuminen::  suurimmat vaikuttajat timorinponi, exmoorinponi, welshponit, englannintäysiverinen, arabi, hackney ja unkarilaiset ponit
Rodun syntyaika::  1900-luku
Kantakirja perustettu::  1931
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  ratsu
Globaali esiintyminen::  n. 4000–5000 (v. 2022)
Ominaisuudet
Korkeus::  alle 142 cm
Värit::  kaikki sallitaan
Australianponi on nimensä mukaisesti australialainen ponirotu. Se on jalostettu maan oloihin soveltuvaksi monipuoliseksi ratsuksi.
Ominaisuudet

Australianponit ovat laadukkaita ja eloisia poneja, joilla on matkaa voittavat liikkeet.
Pään tulisi olla kevyt ja arabialaistyyppinen. Silmät suuret ja tummat, sieraimet avoimet. Kaula on lievästi kaareva ja hyvän pituinen. Lapojen tulisi olla viistot ja sään selväpiirteinen. Selkä ja lautaset voimakkaat. Jalat vahvat ja suorat, mutta sirot. Sääri lyhyt. Nivelet hyvänmuotoiset ja suhteessa ponin kokoon. Häntä hyvin asettunut ja suora. Säkäkorkeus on alle 142 cm.
Rotujärjestö hyväksyy kaikki värit.
Historia

Australiassa ei elänyt hevosia ennen 1788 alkanutta kolonisaatiota ja ensimmäiset tunnetut ponit seurasivat vuonna 1803. 1800-luvun alussa maahan tuodut ponit olivat muun muassa timorinponeja, welshponeja, exmoorinponeja, hackneyta, shetlanninponeja ja unkarilaisia poneja. Australianponi on kehittynyt näiden ja muiden maahan tuotujen rotujen kuten englannintäysiverisiä ja arabialaisten risteytyksistä.
1931 perustettu Australian Pony Stud Book (APSB) rekisteröi poneja jakaen ne aluksi kolmeen roturyhmään: shetlanninponit, hackneyponit ja australianponit. Australianponi osioon rekisteröitiin kaikki muihin kahteen osioon kuulumattomat ponit. 1950 lisättiin osio walesinvuoristoponeille ja myöhemmin muillekin roduille. Nykyisin ponit jaetaan 10 ryhmään, australianponi omana rotunaan.
2022 poneja arvioitiin olevan 4000–5000 yksilöä.
Jalostus

Australianponin  kantakirja suljettiin vuonna 1960. Sallituja ovat ainoastaan vuodesta 1995 alkaen risteytykset sektion A ja B welshponeihin. Vuodesta 1995 vuoteen 2000 toinen vanhemmista sai olla welshponi. 2000–2005 toinen vanhempi sai olla welshponi kunhan toinen vanhempi oli puhdas australianponi, eli sen molemmat vanhemmat olivat rekisteröityjä australianponeja. 2005 harkittiin kantakirjan sulkemista, mutta welshristeytyksiä päätettiin jatkaa vuodesta 2000 voimassa olleilla säännöillä. Vain yksi perättäinen risteytys sallitaan, eli welsh- ja australianponin risteytyksen saa yhdistää vain australianponiin, jotta syntyvä varsa rekisteröitäisiin australianponiksi.
Jotkin kasvattajat eivät hyväksy welshponi risteytyksiä ja erottelevat rodun kahtia, perinteisiin (eng. traditional australian pony) australianponeihin joihin ei ole risteytetty vuoden 1960 jälkeen muita rotuja ja moderneihin welshristeytettyihin australianponeihin.
Australiassa 1. elokuuta 1966 jälkeen syntyneet ponit on polttomerkittävä niiden rekisteröimiseksi APSB:n. Polttomerkki koostuu kasvattajan rekisteröidystä merkistä, syntymävuodesta ja kasvattajan sinä vuonna syntyneiden varsojen määrästä riippuvasta järjestysnumerosta.
Käyttö

Rotu on jalostetuttu Australian oloihin soveltuvaksi monipuoliseksi aikuisten ja lasten ratsuksi.
Nykyäänkin australianponi täyttää alkuperäisen käyttötarkoituksensa, soveltuen muun muassa kenttäratsastukseen, esteille ja valjakkoajoon.
Frederick Griffith

Frederick Griffith vuonna 1963.
Frederick Griffith (noin 1879–1941) oli englantilainen perinnöllisyystieteilijä. Hän opiskeli Liverpoolin yliopistossa perinnöllisyystiedettä. Hän tutki espanjantautia aiheuttavia viruksia Griffithin kokeella. Kokeen avulla hän kuvasi "muuntumisperiaatteen", joka myöhemmin kyettiin selittämään DNA:n avulla.
Griffith sai surmansa laboratoriossaan Lontoon ilmapommituksissa 1941.
Pekka Ryynänen (s. 1932)

| Pekka Ryynänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1932 Hyvinkää, Suomi
Kuollut: 26. heinäkuuta 2024 (92 vuotta) Hyvinkää, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Kuvataiteilija
Pekka Pauli Ryynänen (6. huhtikuuta 1932 Hyvinkää – 26. heinäkuuta 2024 Hyvinkää) oli suomalainen kuvataiteilija ja akvarellisti. Hänen vanhempansa olivat eläinlääkäri Pekka Ryynänen ja Gertrud o.s. Fiedler. Hänellä on vaimonsa Irman, o.s. Lajunen, kanssa kolme lasta, Liisa (s. 1954), Pekka (s. 1962) ja Jukka (s. 1964).
Ryynänen kävi Taideteollisen oppilaitoksen koristemaalarin kurssin 1953–1956 ja suoritti mainoshoitajan tutkinnon, MAT, markkinointi-instituutissa 1960 sekä kävi myynti- ja markkinointisuunnittelun kurssin 1973, Commercial English -kurssin ja opiskeli markkinointi-instituutissa 1976. Hän debytoi kuvataiteilijana Hyvinkäällä 1957.
Hän oli Hyvinkään Taiteilijaseuran ja Suomen Akvarellitaiteen yhdistyksen jäsen sekä Hyvinkään Taidekillan kunniajäsen. Suomen Akvarellitaiteen yhdistys ry:n hallituksen jäsen hän oli vuodesta 2000 lähtien. Hyvinkään Taiteilijaseuran puheenjohtajana hän oli 1969 ja Hyvinkään kaupungin kulttuurilautakunnan jäsen 1996–1997 ja 1980–1984.
October Rust

| October Rust Type O Negative |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. elokuuta 1996
 Tuottaja(t): Peter Steele, Josh Silver
 Tyylilaji: goottimetalli
 Kesto: 72.52 
 Levy-yhtiö: Roadrunner
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 7.
Type O Negativen muut julkaisut
| Bloody Kisses 1993 | October Rust 1996 | World Coming Down 1999 |
October Rust on Type O Negativen neljäs studioalbumi. Levy sisältää bändin herkintä ja tunteellisinta materiaalia, October Rust on Johnny Kellyn ensimmäinen Type O -albumi. Myöhemmin Josh Silver tosin tunnusti, että October Rust, World Coming Down ja Life Is Killing Me ovat rumpukoneella äänitettyjä. October Rustin sisältö on balladivoittoisempaa kuin raaoilla metalliralleilla täytetyt edeltäjänsä. October Rust oli Bloody Kissesiin verrattuna luopunut raadollisen hitaista kappaleista, mutta säilytti painostavan tunnelman ja ahdistuneen soundinsa yleensä kappaleiden väliosissa. Tosin albumin sisältö oli paljon romanttisempaa ja edellistäkin albumia helpommin lähestyttävissä. Melodiset goottiballadit olivat albumin valtaosa ja Bloody Kisses -henkisiä hidasteluja kuultiin ainoastaan Haunted-päätösraidalla. October Rust edusti jonkinsorttista suosion huippua Type O Negativelle.
Albumilla on paljon jäsenten omaperäistä huumoria, esimerkiksi aloitus- ja lopetusraidat on tehty kuulostamaan hajoavilta kaiuttimilta. Myös osa kappaleista loppuu kuin seinään.
Albumi nousi Suomen virallisen listan 7.