stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Solomon R. Guggenheim -museo
Muut Guggenheim-museot ja perustamisaikeet

New Yorkin museon lisäksi Guggenheim-säätiö ylläpitää Peggy Guggenheimin taidekokoelmia Venetsiassa.
Vuonna 1997 avattiin arkkitehti Frank Gehryn suunnittelema Guggenheim-museo Bilbaossa Espanjassa.
Vuosina 1997-2012 Berliinissä toimi Deutsche Guggenheim. Sen näyttelytilat olivat Deutsche Bankin hallintorakennuksen katutasossa.
Solomon R. Guggenheimin säätiö allekirjoitti määräaikaisen yhteistyösopimuksen Pietarin Eremitaašin kanssa vuonna 2000, johon liittyi seuraavana vuonna myös Wienin Kunsthistorisches Museum. Liittouman tavoitteena on muun muassa laajentaa kansainvälisiä kulttuurisuhteita ja parantaa museoiden kokoelmien tavoitettavuutta laajemmille yleisöille sekä toimia yhteistyössä kokoelmien esittelyssä, julkaisemisessa ja taidekasvatuksessa. Guggenheim Hermitage Museumin näyttely Las Vegasissa suljettiin vuonna 2008. Näyttelyprojektia toteutettiin Las Vegasin pienessä museotilassa hotellissa, jonka suunnitteli Rem Koolhaas.
Meksikon Guadalajarassa sijaitseva The Guggenheim Guadalajara on ollut epävarmalla pohjalla.
Yhdistyneiden arabiemiirikuntien Abu Dhabiin tulevan The Guggenheim Abu Dhabin kaavailtiin alun perin valmistuvan vuonna 2013, mutta ajankohtaa on siirretty, eikä vuonna 2016 ilmoitettu sen valmistumisaikaa..
Huhuista huolimatta Zaha Hadidin Liettuan Vilnaan suunnittelemaa museorakennusta, The Vilnius Guggenheim Hermitage Museumia, ei ole koskaan ollutkaan tarkoitus rakentaa; kyseessä oli ainoastaan Guggenheim-säätiön konsultointi.
Myös muista Guggenheimin kansainvälisistä yhteistyöprojekteista on huhuttu aina, kun Guggenheim-säätiö tekee konsultointia. Esimerkiksi Bukarestin keskustan Esplanada-projektia edelsi lyhyt, alustava neuvottelu.
Guggenheim ja Suomi

Guggenheimin taidemuseon kokoelmien modernismin klassikoista ja ajan amerikkalaisesta nykytaiteesta koostuva suuri näyttely avattiin Ateneumin taidemuseossa Helsingissä syksyllä 1957. Vuonna 1994 esitettiin myös Helsingissä Ateneumin taidemuseossa modernismin klassikoita esittelevä näyttely Guggenheim-museosta. Syksyllä 2008 avattiin Kiasmassa Full House, jossa museon Kouri-kokoelmaa oli täydennetty Guggenheim-museosta lainatuilla töillä.
Olli Lyytikäinen ja Paul Osipow edustivat Suomea vuonna 1982 Sleeping Beauty – Art Now, Scandinavia Today -näyttelyssä Guggenheim-museossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Museon kokoelman taiteilijat. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Paul Klee, Punainen ilmapallo, 1922. Teos on Guggenheim-museon kokoelmassa.
Franz Marc, Keltainen lehmä, 1911.
Sisäkuva
PFK Levski Sofia

PFK Levski Sofia on perinteikäs ja menestyksekäs jalkapalloseura Bulgarian Sofiasta.
Mestarien liigan ottelu Levski vs. Chelsea Sofiassa syyskuussa 2006.
Seuran perusti vuonna 1911 joukko opiskelijoita. Virallisesti seura rekisteröitiin 24. toukokuuta 1914. Joukkueen nimi tulee Vasil Levskiltä. Vuonna 1920 järjestettiin Sofian kaupungin seurojen mestaruuskilpailu ja vuonna 1924 kansallinen mestaruuskilpailu, missä Levski edusti Sofiaa. Noista ajoista lähtien Levski on pelannut maan korkeimmalla sarjatasolla.
Kommunistihallinnon aikoihin Levskistä tuli ihmisten keskuudessa erittäin suosittu kansan joukkue. Vuosina 1950–1957 seura tunnettiin virallisesti nimellä "Dinamo", vuosina 1965–1985 "Levski-Spartak" ja vuosina 1985–1989 nimellä "Vitoša" ennen palautumista nykyisen vanhan nimen käyttöön. Kannattajien suussa seura on aina pysynyt Levskinä.
Saavutuksia

26 Bulgarian mestaruutta: 1933, 1937, 1942, 1946, 1947,1949,1950, 1953, 1965, 1968, 1970, 1974, 1977, 1979, 1984, 1985, 1988, 1993, 1994, 1995, 2000, 2001, 2002, 2006, 2007, 2009
26 Bulgarian Cupin voittoa: 1942, 1946, 1947, 1949, 1950, 1956, 1957, 1959, 1967, 1970, 1971, 1976, 1977, 1979, 1982, 1984, 1986, 1991, 1992, 1994, 1998, 2000, 2002, 2003, 2005, 2007
Saavutuksia > Eurocup-ottelut

Joukkue on edennyt neljästi välieriin eurocup-kilpailuissa:
Cup-voittajien Cup 1969-1970:
ÍBV Vestmannaeyjar (Islanti) 4-0/4-0
FC St. Gallen (Sveitsi) 4-0/0-0
Górnik Zabrze (Puola) 3-2/1-2
UEFA Cup 1975-1976:
Eskisehirspor (Turkki) 3-0/4-0
Duisburg (Saksan liittotasavalta) 2-3/2-1
Ajax (Alankomaat) 1-2/2-1 (5-3 rl.)
Barcelona (Espanja) 0-4/5-4
Cup-voittajien Cup 1976-1977:
Reipas Lahti (Suomi) 12-2/7-1
Boavista (Portugali) 1-3/2-0
Atlético de Madrid (Espanja) 2-1/0-2
Cup-voittajien Cup 1986-1987:
BK 1903 Kööpenhamina (Tanska) 0-1/2-0
Velez Mostar (Jugoslavia) 2-0/3-4
Real Zaragoza (Espanja) 0-2/0-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
PFC Levski.eu - Unofficial website (englanniksi)
LevskiFC.com
Patrik Zetterberg

Patrik Zetterberg (s. 26. huhtikuuta 1971 Västerås, Ruotsi) on entinen ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän edusti urallaan vuosina 1990–2007 muun muassa Västerås IK:ta, Färjestads BK:ta, Hannover Scorpionsia ja Södertälje SK:ta.
Paulo Jamelli

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Paulo Roberto Jamelli Júnior
Syntymäaika: 22. heinäkuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: São Paulo, Brasilia
Kansalaisuus:  Brasilia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1994 1995-1996 1997 1998-2002 2003 2004 2004-2005 2005 2006 2007 | São Paulo Santos Kashiwa Reysol Real Zaragoza Corinthians Paulista Shimizu S-Pulse Almería Corinthians Paulista Atlético Mineiro Grêmio Barueri |  |
Maajoukkue
| 1996 | Brasilia | 5 (2) |
Paulo Jamelli (s. 22. heinäkuuta 1974 São Paulo) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Jamelli debytoi Brasilian maajoukkueessa 1996. Hän on pelannut viisi maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Pentti Tuominen (taikuri)

Pentti Tuominen (2. maaliskuuta 1929 – 8. elokuuta 2020) oli suomalainen taikuri.
Pentti Tuominen tutustui taikatemppuihin luettuaan Ilmari Jäämaan taikakirjan. Hän toimi aluksi vain sivutoimisesti taikurina ja esiintyi muun muassa 1954 Linnanmäen Vihreällä Oksalla. Hänen vaimonsa Tupsu toimi avustajana ja he käyttivät esiintymisnimeä Pentti & Partner. Pentti Tuominen erikoistui kyyhkystemppujen tekemiseen. Vuonna 1964 Tuominen ryhtyi ammattimaiseksi taikuriksi ja seuraavana vuonna hän esiintyi Linnanmäen Peacock-teatterissa. Tampereella asunut Tuominen toimi sittemmin päätoimisesti kirjapainoyrittäjänä, mutta hän esiintyi vielä 1980-luvulla Penan taikakoulu-ohjelmasarjassa. Tuomisesta tuli Suomen Taikapiirin jäsen 1957 ja hän osallistui kansainvälisiin taikurikongresseihin sekä Taikapiirin ja Esiintyvät Taiteilijat ry:n tilaisuuksiin.
Patrik Törnudd

Patrik Andreas Törnudd (1. syyskuuta 1935 Helsinki – 27. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen valtiotieteilijä ja Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen pitkäaikainen johtaja.
Törnudd valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1960 ja lisensiaatiksi 1971. Hän työskenteli Alkoholipoliittisessa tutkimuslaitoksessa 1960–1963 ja siirtyi sieltä oikeusministeriön alaiseen Kriminologiseen tutkimuslaitokseen, josta tuli myöhemmin Oikeuspoliittinen tutkimuslaitos. Törnudd toimi tutkimuslaitoksen johtajana 1980–1996, eläkkeelle jäämiseen saakka. Hän teki vuosien ajan läheistä yhteistyötä professori Inkeri Anttilan kanssa. He julkaisivat yhdessä kriminologian oppikirjan vuonna 1970.
Törnuddilla oli suuri vaikutus kriminologian tutkimukseen ja alan päätöksentekoon. Hän osallistui rikosoikeudellisiin lainvalmistelutehtäviin ja oli muun muassa rikoslainsäädännön kokonaisuudistusta valmistelleen rikosoikeuskomitean jäsen 1972–1976 ja oikeusministeriön rikoslakiprojektin johtoryhmässä 1980–1999. Törnuddilla on ollut merkitystä alan kehitykseen myös Suomen ulkopuolella. Merkittävimmät artikkelit on julkaistu englanniksi kokoelmassa Facts, Values and Visions (1996). Hän oli mukana 1960-luvun pienryhmissä, jotka vaikuttivat lainsäädännön uudistumiseen.
Politiikan tutkija ja diplomaatti Klaus Törnudd on Patrik Törnuddin veli. Heidän vanhempansa olivat kirjastonjohtaja Allan Törnudd ja kirjailija Margit Niininen.
Parolan huoltopataljoona

Parolan huoltopataljoona (PARHP, aikaisemmin Parolan pataljoona, ParP) on Panssariprikaatin joukkoyksikkö. Pataljoonan päätehtävänä on kouluttaa sotilaskuljettajia ja huollon erikoismiehiä sodanajan panssari- ja mekanisoituihin joukkoihin.
Organisaatio

Pataljoonaan kuuluvat seuraavat yksiköt:
esikunta (E/PARHP)
Autokomppania (AUTOK)
1. Panssarihuoltokomppania (1. PSHK)
2. Panssarihuoltokomppania (2. PSHK)
Puolustusvoimien varusmiessoittokunta (PVVMSK)
Kuljetuskeskus (KuljKesk)
Keskusvarasto (KVAR)
Varusmieskoulutusta antavat vain em. komppaniat sekä varusmiessoittokunta, joka siirtyi pataljoonan alaisuuteen vuonna 2014.
Joukkoyksikkö sijaitsee  Hattulassa, Parolannummen varuskunnassa. Sen komentajana vuonna 2018 on everstiluutnantti Kalle Laurila.
Parolan pataljoona perustettiin 1.9.1987. Sittemmin se on toiminut nimillä Panssariviestipataljoona (PsViestiP sekä PsVP), vuoden 2007 alusta jälleen Parolan pataljoona ja viimeisimpänä Parolan huoltopataljoona.
Perkins 108

Perkins 108 on brittiläisen Perkinsin valmistama dieselmoottori, jota valmistetaan yli 20 maassa. Moottoria on käytetty muun muassa Ford Transit -pakettiautoissa, Massey Fergusonin traktoreissa ja leikkuupuimureissa.
Panttivanki

Panttivankitilanteen harjoittelua Yhdysvalloissa vuonna 1999
Panttivanki on henkilö, jota pidetään vankina, jotta voitaisiin pakottaa kolmas osapuoli toimimaan halutulla tavalla. Panttivankia uhataan vahingoittaa tai tappaa, jos kolmas osapuoli ei suostu taipumaan vangitsijan vaatimuksiin. Suomen lain mukaan panttivangin ottamisen rangaistusasteikko on vuodesta kymmeneen vuoteen vankeutta.
Nykyään panttivankeja ottavat enimmäkseen rikolliset ja terroristit.
Rangaistusseuraamukset panttivangin ottamisesta lisättiin Suomen rikoslakiin vuonna 1982. Aiheen uuden rikosnimikkeen ottamiseen lakiin antoivat Suomessa vuosina 1977 ja 1978 tapahtuneet kaksi lentokonekaappausta. Panttivangin ottaminen on vapaudenriistoa ankarammin rangaistava rikos.Tämän hetkinen rikoslain pykälä on vuodelta 1995. Panttivangin ottamsen valmistelu tuli Suomen Lakiin rangaistavaksi 2013.
Kihla

Germaaneilla oli tapana solmia liitto- ja rauhansopimuksia siten, että osapuolet vaihtoivat keskenään panttivankeja (gisl tai geisel). Myös yksipuolisia panttivankeja otettiin valloitettujen alueiden hallitsijan tai muiden korkeasukuisten miesten jälkeläisistä määräajaksi. Suomen kieleen tämä perinne on tuonut kihlakunta-termin.
Panttivankitapauksia

Tunnettuja tapauksia, joissa ihmisiä on otettu panttivangeiksi:
1972 – Münchenin verilöyly
1977 – Aeroflotin matkustajakoneen kaappaus Suomeen
1978 – Oulun lentokonekaappaus
1979 – Iranin panttivankikriisi
1986 – Mikkelin panttivankidraama
1994 – Torpin panttivankikriisi
2000 – Jolon panttivankikriisi
2012 – Atte ja Leila Kalevan sieppaus
2014 – Sydneyn panttivankikriisi
Perkins Bass

Perkins Bass
Perkins Bass (6. lokakuuta 1912 – 25. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän istui Yhdysvaltain edustajainhuoneessa New Hampshiresta neljä kautta vuosina 1955–1963. Entinen kansanedustaja Charles Foster Bass on hänen poikansa, ja hänen isänsä Robert P. Bass toimi 1910-luvulla New Hampshiren kuvernöörinä.
Bass valmistui vuonna 1934 Dartmouth Collegessa ja lähti sen jälkeen Harvard Law Schooliin. Hän toimi lakimiehenä ja palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain ilmavoimissa Aasiassa.
Istuttuaan neljä kautta edustajainhuoneessa Bass pyrki vuonna 1962 epäonnistuneesti Yhdysvaltain senaattiin. Bass oli puoluekannaltaan republikaani.
Paciuksenkatu

| Paciuksenkatu> Paciusgatan |
| --- | --- |
 Paciuksenkatu Tukholmankadun risteyksen kohdalla luoteeseen päin kuvattuna.
Maa:   Suomi
Osa tietä:  Valtatie 1
Tieluokka:  katu
Pituus:  1,9 km
Alkupiste:  Merikannontien ja Stenbäckinkadun risteys
Reitti:  Tukholmankatu (0,9 km)
Päätepiste:  Munkkiniemen aukio (1,9 km)
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  vähintään nelikaistainen
Siltasairaala rakenteilla Paciuksenkadulla syyskuussa 2020.
Paciuksenkatu (ruots. Paciusgatan) on leveä kaakkois–luoteissuuntainen katu Helsingin Meilahdessa ja Munkkiniemessä Sen pituus on noin 1,9 kilometriä ja se on nimetty säveltäjä Fredrik Paciuksen mukaan.
Paciuksenkatu alkaa Meilahden ja Taka-Töölön rajalta Merikannontien ja Stenbäckinkadun risteyksestä. Samasta risteyksestä itään jatkuu Linnankoskenkatu. Osuus kadun alusta Tukholmankadun risteykseen on tavallista nelikaistaista katua. Loppuosa Munkkiniemen aukiolle on selvästi leveämpää, ja siinä on kumpaankin suuntaan vähintään kolme kaistaa ja raitiovaunukiskot keskellä. Osuus Tukholmankadulta kadun loppuun on myös osa valtatietä 1. Vaikka katu on pitkä, sen varrella on vain muutama asuintalo Tukholmankadun risteyksen lähellä. Kadun leveys on leveimmässä kohdassa noin 50 metriä.
Meilahden sairaalan laaja alue rajoittuu lännessä Paciuksenkatuun, ja alueen Paciuksenkadun puoleisella reunalla sijaitsee Siltasairaala.
Julkinen liikenne

Paciuksenkatua pitkin sen päästä päähän kulkee bussilinja 25, kadun alkupäästä Seurasaarentielle saakka lisäksi linja 24. Tukholmankadun ja Munkkiniemen välisellä osuudella Paciuksenkatua pitkin kulkevat useat muukin bussilinjat, muun muassa runkolinjat 20, 30, 500 ja 510 sekä raitiolinja 4 kuten myös kaikki Helsingistä Turunväylää pitkin länteen kulkevat pitkän matkan linja-autot.
Kadulla ovat seuraavat linja-autopysäkit: Seurasaarentie, Meilahdentie, Paciuksenkaari ja Munkkiniemen aukio sekä seuraavat raitiovaunupysäkit: Meilahdentie ja Paciuksenkaari.
Poikkikadut kaakosta luoteeseen

Stenbäckinkatu (pohjoiseen) ja Merikannontie (etelään); samasta risteyksestä itään jatkuu Linnankoskenkatu.
Kesärannantie (etelään); samasta risteyksestä pohjoiseen lähtee Meilahden sairaala-alueelle johtava tie.
Seurasaarentie (lounaaseen)
Tukholmankatu (itään)
Meilahdentie (etelään)
Paciuksenkaari (koilliseen) ja Johannesbergintie (etelään)
Huopalahdentie (pohjoiseen) ja Ramsaynranta (etelään); samasta risteyksestä länteen jatkuu Munkkiniemen puistotie.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paciuksenkatu Wikimedia Commonsissa
Perhonen (kappale)

| ”Perhonen / Seitsemän onnen tähteä” Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 A-puoli: ”Perhonen”
 Julkaistu: 1966
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.00
 Levy-yhtiö: Decca
muut singlet
|   | ”Perhonen / Seitsemän onnen tähteä”  |   |
Perhonen on suomalaisen iskelmätaiteilija Paula Koivuniemen vuonna 1966 julkaistu esikoissingle. Sen pohjana oli H.Saarniahon eli Heikki Litun säveltämä ja sanoittama "Yöperhonen", jonka Iris Kangasniemi oli levyttänyt Toivo Kärjen sovittamana vuonna 1950. Koivuniemeä varten hieman muunnetut sanat kirjoitti Tuula Valkama, ja sovituksen teki Rauno Lehtinen. Singlen b-puolena on Toivo Kärjen-Reino Helismaan sanoittama "Seitsemän onnen tähteä".
"Perhosessa" ei ole varsinaista kertosäettä. Sen rakenteena on intro - säkeistö - silta - välisoitto - säkeistö - silta - outro. Sanoituksessa laulun päähenkilö rinnastaa itsensä perhoseen ja kertoo yöelämästään. Kappaleessa laulettiin alkuaan yöperhosesta, mutta Tuula Valkama muutti sen perhoseksi juuri ennen levytyksen aloittamista. Yöperhonen viittasi ilotyttöön, eikä Valkama pitänyt sitä sopivana nuoren Koivuniemen laulettavaksi.
"Perhonen" ei ollut studioalbumin johtosingle. Koivuniemen esikoisalbumi Leikki riittää julkaistiin vasta yhdeksän vuotta myöhemmin. Koivuniemen varhaistuotantoa julkaistiin kokoelma-albumilla Paula Koivuniemi (1971). "Perhonen" valittiin vuonna 1995 julkaistun CD-kokoelman nimikkokappaleeksi.
Eino Grön levytti "Perhosesta" oman versionsa 1973.
Perhonen lasikuvussa

| Perhonen lasikuvussa> Le scaphandre et le papillon |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jean-Dominique Bauby
Kieli:  ranska
Julkaistu:  1997
Suomennos
Kustantaja:  WSOY
Sivumäärä:  115
ISBN:  9510222402
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Perhonen lasikuvussa (ransk. Le scaphandre et le papillon) on ranskalaisen Jean-Dominique Baubyn vuonna 1997 julkaistu omaelämäkerta. Bauby (s. 1952) oli ranskalaisen muotilehti Ellen päätoimittaja, joka halvaantui yllättäen vuonna 1995.
Baubyn sairaus oli vaikea aivohalvaus, niin kutsuttu locked-in-oireyhtymä. Hän pystyi liikuttamaan ainoastaan vasenta silmäluomeaan, mutta hänen aivonsa toimivat normaalisti. Baubyn puheterapeutti kehitti hänelle kommunikointijärjestelmän, jossa aakkoset oli järjestetty sen mukaan, miten usein ne esiintyvät ranskan kielessä. Bauby saneli toimittajalle tekstiä silmäänsä räpäyttämällä. Kirjain kirjaimelta syntyi teos, jossa Bauby kuvailee ahdistustaan sekä kertoo tarinoita paikoista, joissa hän käy omissa muistoissaan ja mielikuvituksensa siivin.
Bauby kuoli 9. maaliskuuta 1997, vain muutama päivä kirjansa ilmestymisen jälkeen.
Kirjasta on tehty samanniminen elokuvasovitus vuonna 2007. Elokuvan ohjasi Julian Schnabel, ja se sai neljä Oscar-ehdokkuutta.
Pentti L. Pullinen

Pentti L. Pullinen (k. joulukuussa 2004) oli suomalainen sotakirjailija. Salmin pitäjässä syntynyt Pullinen kertoi kahdessa sotavuosiin sijoittuneissa romaaneissaan suomalaisesta sotilaasta Pasi Toikasta, joka jää haavoittuneena venäläisten vangiksi, joutuu pakkotyöleirille Siperiaan mutta onnistuu palaamaan sieltä takaisin Suomeen.
Teoksia

Karjalassa kadonnut. Päivä, Hämeenlinna 1997, 2. painos 2001
Kadonnut palasi. Päivä, Hämeenlinna 2005
Parc Monceau

Parc Monceaun kartta.
Vesiallas pylväikköineen.
Claude-Nicolas Ledoux’n suunnittelema porttirakennus.
Parc Monceaun pyramidi.
Parc Monceau on puisto Pariisin 8. arrondissementissa, Boulevard de Courcellesin eteläpuolella. Se on niin sanottu englantilaistyylinen maisemapuutarha, jossa on useita muistomerkkejä ja huvirakennelmia. Puiston pinta-ala on 8,25 hehtaaria. Siellä on joitain mahtavia puita, muun muassa koko Pariisin suurin idänplataani. Puisto on saanut nimensä lähellä aikanaan sijainneesta Monceaun kylästä.
Historia > Alkuperäinen 1700-luvun maisemapuisto

Parc Monceau sai alkunsa yksityisestä puistosta, jonka Chartresin herttua (sittemmin Orléansin herttua) perusti 1700-luvun lopulla. Hän osti maan vuonna 1768 ja käynnisti puiston rakentamisen vuonna 1778. Herttua pyysi taiteilija Louis Carmontellea suunnittelemaan tuolloin Englannissa ja Saksassa vallalla olleen muodin mukaisen puiston, joka olisi täynnä silmäniloksi ja vierailijoiden hämmästyttämiseksi tarkoitettuja keinotekoisia rakennelmia. Puistoon rakennettiin muun muassa egyptiläistyylinen pienoispyramidi, antiikin tyylisiä veistoksia ja temppeleitä, tataariteltta, maalaistalo, hollantilaistyylinen tuulimylly, italialaistyylinen viinitila, minareetti, kiinalaistyylinen pagodi, keskiaikainen raunio ja korinttilaistyylisen pylväikön reunustama naumachia-allas. Hertua määräsi myös palvelijansa liikkumaan puistossa eksoottisissa asuissa ja tuotatti sinne kameleita. Skottilainen puutarhuri Thomas Blaikie palkattiin laajentamaan puistoa vuonna 1783.
André-Jacques Garnerin suoritti maailman ensimmäisen laskuvarjohypyn Parc Monceaussa 22. lokakuuta 1797.
Historia > Porttirakennus

Kun niin sanottu Mur des Fermiers généraux -kaupunginmuuri rakennettiin Pariisin ympärille muutamaa vuotta myöhemmin, se kulki pitkin puiston pohjoisrajaa, johon oli rakennettava tulliportti. Arkkitehti Claude-Nicolas Ledoux suunnitteli tullirakennukseksi puiston ilmeeseen sopineen uusklassisen rotundan, joka kuudentoista pylväänsä kanssa muistuttaa doorilaista temppeliä. Chartesin herttua käytti paviljongin yläkertaa asuntonaan. Rakennus toimii nykyään Parc Monceaun pääsisäänkäynnin porttina. Arkkitehti Gabriel Davioudin suunnittelema kupoli lisättiin 1800-luvulla.
Historia > Nykyisen puiston synty

Parc Monceau siirtyi Ranskan vallankumouksen myötä vuonna 1793 julkiseksi omaisuudeksi. Vallankumousvuosien jälkeen se palautettiin Orléansin suvulle, mutta vuonna 1852 Ranska valtio hankki sen omistukseensa. Tämän jälkeen noin puolet alkuperäisestä puistosta lohkottiin tontteina rakennusmaaksi, jolle liikemies Pereire rakennutti hienoja asuintaloja. Vuonna 1860 Pariisin kaupunki osti jäljelle jääneen puiston. Pariisin prefekti Georges-Eugène Haussmann ja insinööri Jean-Charles Alphand suunnittelivat puiston nykyisen ilmeen, ja se avattiin yleisölle elokuussa 1861. Haussmann suunnitteli puiston halki pohjois–etelä- sekä itä–länsi-suunnassa kulkevat leveät pääpuistokäytävät, jotka risteävät puiston keskellä. Alkuperäisistä huvirakennelmista jäivät jäljelle vain pyramidi ja vesiallas. Puistoon kuitenkin rakennettiin niiden seuraksi uusia, joukossa vuonna 1871 tulipalossa tuhoutuneesta Pariisin kaupungintalosta säilynyt renessanssityylinen arkadi. Arkkitehti Davioud suunnitteli puiston neljän sisäänkäynnin koristeelliset portit. Vuosina 1897–1906 puistoon pystytettiin Frédéric Chopinin, Charles Gounod’n, Ambroise Thomasin, Guy de Maupassantin ja Édouard Pailleronin patsaat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Parc Monceau Wikimedia Commonsissa
L'Association des Amis du Parc Monceau (ranskaksi)
Peace Breaker

| Peace Breaker Skew Siskin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14.09.2007
 Tyylilaji: rock, hard rock
 Kesto: 55.46
 Levy-yhtiö: Monongo
Skew Siskin muut julkaisut
| Album Of The Year 2003 | Peace Breaker 2007 |   |
Peace Breaker on saksalaisen hard rock -yhtyeen Skew Siskinin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 14. syyskuuta 2007.
Levyllä soittavat kitristi Jim Voxxin ja laulaja Nina C. Alicen lisäksi yhtyeeseen liittyneet uudet jäsenet basisti Henning Menken ja rumpali Randy Blackin. Levyn sanoituksista on vastannut Alice. Sanoituksissa häntä on auttanut Motörheadin Lemmy Kilmister.
Kappaleessa Who The Hell Are You vierailevana kitaristina soittaa Acceptin kitaristi Wolf Hoffmann. Levyn kymmenes kappale, I Don't Care, on Ivan Kralin säveltämä ja siihen on tehnyt sanat tämän vaimo Cindy Hudson. Karlin soittaa myös kitaraa kappaleessa.
Kappaleet

Metal in your Face
We're at Institution
Ridin'with the Devil
Trouble Shooter
Hit you harder
Who the hell are you
War, Fire, Guns and Blood
I wanna be
Eva Braun is back in Town
I don't care
Loser
Can't hear you (Hey Hey you)
Shoot the Rats
Kokoonpano

Nina C. Alice)  (laulaja)
Jim Voxx (kitara)
Henning Menke (bassokitara)
Randy Black (rummut)
Wolf Hoffmann / (kitara, kappale 6)
Ivan Kral / (kitara, kappale 10)
Arvostelut

Metal Express Radio:
Metal Cry:
Pavlo Kyrylenko

Pavlo Kyrylenko.
Pavlo Oleksandrovytš Kyrylenko (ukr. Павло Олександрович Кириленко; s. 5. toukokuuta 1986) on ukrainalainen syyttäjä ja poliitikko, joka on toiminut Donetskin alueen päämiehenä vuodesta 2019 lähtien.
Kyrylenko syntyi Makijivkassa. Hän opiskeli oikeustiedettä Ukrainan kansallisessa oikeustieteellisessä akatemiassa ja valmistui vuonna 2008. Vuonna 2008 hän rupesi työskentelemään Ukrainan syyttäjänvirastolla ja toimi apulaissyyttäjänä, osastonsyyttäjänä, varasyyttäjänä, syyttäjänviraston syyttäjänä ja tutkimusosaston johtajana. Vuonna 2017 hänet nimitettiin Užhorodin varuskunnan sotilassyyttäjäksi. Heinäkuussa 2019 hänet nimitettiin Donetskin alueen päämieheksi.