stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viljo (saimaannorppa)

Viljo (k. joulukuu 2019) oli Saimaan Haukivedellä elänyt saimaannorppa, joka oli lajinsa suurimpia milloinkaan tavattuja yksilöitä, ja sitä kutsuttiin myös Saimaan tunnetuimmaksi norpaksi. Viljon tarkka ikä ei ole tiedossa, mutta se oli kuollessaan ainakin 20-vuotias. Tutkijat nimesivät Viljon tunnistamisen yhteydessä lähimpänä olleen nimipäivän mukaan.
Viljo oli poikkeuksellisen kookas yksilö, sillä se painoi noin 130 kiloa, kun aikuisen urosnorpan tavallinen paino on 60–80 kiloa. Kyseessä oli vasta toinen tavattu yli satakiloinen norppa. Viljo punnittiin keväällä, mutta syksyllä norpat painavat vielä huomattavasti enemmän. Suurin tunnettu naaras painoi punnitushetkellä 97 kiloa. Pituutta Viljolla oli yli 1,5 metriä, kun aikuiset urosnorpat ovat normaalisti noin 1,3 metriä pitkiä.
Viljo poikkesi muista urosnorpista myös elintavoiltaan, sillä se liikkui pienellä noin kolme kilometriä suuntaansa olevalla alueella. Viljon arveltiin myös kuuluvan seksuaaliseen vähemmistöön.
Tutkimus ja julkisuus

Itä-Suomen yliopisto teki ensimmäiset havainnot Viljosta vuonna 2009, jolloin siihen asennettiin myös radiolähetin. Tutkijoiden suorittamassa punnituksessa Viljon painoksi saatiin 124 kg, pituudeksi 154 cm ja ympärysmitaksi 150 cm. Myöhemmissä tutkimuksissa paino tarkentui 126 kiloon. Aluksi Viljon arveltiin noin 30-vuotias, mutta myöhemmin tutkijat ilmoittivat sen olevan hieman yli 20-vuotias.
Valtakunnallisesti tunnetuksi Viljo tuli keväällä 2015, kun saimaannorppien kuvaamiseen erikoistunut luontokuvaaja Juha Taskinen tapasi sen ensimmäisen kerran. Hän oli jo aikaisemmin kuullut tarinoita Haukivedellä elävästä poikkeuksellisen kookkasta norpasta. Viljosta tehtiin useita lehtijuttuja, ja siitä kerrotaan myös Taskisen vuonna 2019 ilmestyneessä teoksessa Jää hyvin saimaannorppa.
Kuolema

Viljo löydettiin kuolleena tammikuussa 2020 Rantasalmen Haukivedeltä. Norppa oli löydettäessä ollut kuolleena jo muutaman viikon ajan. Ruokavirastossa tehdyssä ruumiinavauksessa kuolinsyyksi paljastui suolitukos ja laajalle levinnyt tulehdus.
Vikingaberget

Vikingaberget huhtikuussa 2019.
Vikingaberget on mäki Tukholmassa Vårbergin kaupunginosassa Ruotsissa. Se on Tukholman korkein kohta ja se on  77,24 metriä korkea. Sieltä on hyvät näkymät yli Mälaren-järven..
"Uddberget" n.s. "keltaisten talojen" takana nähtynä Vårbergin huipulta. Vasemmalla Mälaren.
"Uddbergetin" huippu ja Vårbergstoppen; taustalla Vikingaberget.
Villealfa

Villealfa Filmproductions Oy on elokuvatuotantoyhtiö, jonka Aki ja Mika Kaurismäki ystävineen perustivat 1980-luvulla. Yhtiön ensimmäinen pitkä elokuva oli Kaurismäen veljesten yhdessä ohjaama musiikkidokumentti Saimaa-ilmiö. Vuosikymmenen lopulla se oli Suomen kaikkien aikojen kolmanneksi suurin tuotantoyhtiö.  Yhtiön toiminta hiljeni 1990-luvulla, jolloin Kaurismäet alkoivat julkaista omat elokuvansa omien tuotantoyhtiöidensä kautta; Akin yhtiö on nimeltään Sputnik ja Mikan Marianna Films.
Kaurismäkien lisäksi yhtiössä olivat mukana muun muassa näyttelijät Matti Pellonpää ja Kari Väänänen sekä kuvaaja Timo Salminen.
Yhtiö tuotti myös Joe Strummerin äänilevyn Afro-Cuban Be-Bop/ Burning Lights (1990). Kappaleet ovat yhtiön tuottamasta elokuvasta I Hired a Contract Killer, jossa Strummer esiintyy.
Yhtiön nimi on viittaus Jean-Luc Godardin elokuvaan Alphaville. Mika Kaurismäen ensimmäisessä elokuvassa, nimeltään Valehtelija, Aki Kaurismäki näyttelee hahmoa, jonka nimi on Ville Alfa. Tämän elokuvan jakelun yhtiö hoiti ennen kuin se oli tuottanut yhtään elokuvaa.
Yhtiön tuottamia elokuvia

| Villealfan tuottamat pitkät elokuvat> Vuosi | Villealfan tuottamat pitkät elokuvat> Nimi | Villealfan tuottamat pitkät elokuvat> Ohjaaja | Villealfan tuottamat pitkät elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | Saimaa-ilmiö | Aki Kaurismäki ja Mika Kaurismäki |  |
| 1982 | Arvottomat | Mika Kaurismäki |  |
| 1983 | Rikos ja rangaistus | Aki Kaurismäki |  |
| 1984 | Klaani – tarina Sammakoitten suvusta | Mika Kaurismäki |  |
| 1985 | Calamari Union | Aki Kaurismäki |  |
| 1985 | Pimeys odottaa | Pauli Pentti |  |
| 1985 | Rosso | Mika Kaurismäki |  |
| 1986 | Varjoja paratiisissa | Aki Kaurismäki |  |
| 1987 | Hamlet liikemaailmassa | Aki Kaurismäki |  |
| 1987 | Helsinki Napoli All Night Long | Mika Kaurismäki |  |
| 1987 | Macbeth | Pauli Pentti |  |
| 1987 | Tilinteko | Veikko Aaltonen |  |
| 1988 | Ariel | Aki Kaurismäki |  |
| 1988 | Sirppi ja kitara | Marjaana Mykkänen |  |
| 1989 | Cha Cha Cha | Mika Kaurismäki |  |
| 1989 | Leningrad Cowboys Go America | Aki Kaurismäki |  |
| 1989 | Paperitähti | Mika Kaurismäki |  |
| 1990 | Amazon | Mika Kaurismäki |  |
| 1990 | I Hired a Contract Killer | Aki Kaurismäki |  |
| 1990 | Tulitikkutehtaan tyttö | Aki Kaurismäki |  |
| 1991 | Il Capitano | Jan Troell |  |
| 1991 | Zombie ja Kummitusjuna | Mika Kaurismäki |  |
| 1992 | Tuhlaajapoika | Veikko Aaltonen |  |
| 1992 | Veturimiehet heiluttaa | Kari Paljakka |  |
| 1993 | Isä meidän | Veikko Aaltonen |  |
| 1993 | Ripa ruostuu | Christian Lindblad |  |
| 1994 | Iron Horsemen | Gilles Charmant |  |
| 1996 | Merisairas | Veikko Aaltonen |  |
| 1997 | Vaiennut kylä | Kari Väänänen |  |
Aiheesta muualla

Villealfa Filmproductions Elonetissä
Walter Kaufmann

Walter Kaufmann voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Walter Kaufmann (1871–1947), fyysikko
Walter Kaufmann (1907–1984), säveltäjä
Walter Kaufmann (1921–1980), filosofi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Walter Kaufmann”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ville Andersson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 21. joulukuuta 1972 (ikä 51)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989 |  EPS | – | (–) |
| 1990 |  FC Espoo | – | (–) |
| 1991 |  FinnPa | 6 | (0) |
| 1992 |  FC Espoo | – | (–) |
| 1993–1998 |  FinnPa | 97 | (2) |
| 1999–2000 |  Enköpings SK | 35 | (3) |
| 2001–2002 |  Red Star | 17 | (1) |
| 2002 |  RoPS | 8 | (0) |
| 2003–2004 |  FCK Salamat | 17 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ville Andersson (s. 21. joulukuuta 1972 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Ura

Andersson pelasi FinnPassa 97 Veikkausliigan ottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 1993–1998. Hän teki ensimmäisen liigamaalinsa ensimmäisessä liigaottelussaan, 2–0-tulokseen päättyneessä kotiottelussa FC Jazzia vastaan, 20. toukokuuta 1993. Kaudella 1997 Andersson oli saavuttamassa SM-pronssia.
Vuosina 1999–2000 Andersson pelasi Ruotsin Superettanissa 35 ottelua ja teki kolme maalia edustaen Enköpings SK:ta. Kaudella 2001–2002 hän pelasi 17 ottelua ja teki yhden maalin Ranskan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Red Starissa.
Ykkösessä Andersson pelasi kuusi ottelua kaudella 1991 edustaen FinnPaa ja kahdeksan ottelua kaudella 2002 edustaen RoPS:ia. Kakkosessa hän edusti FCK Salamoita 2003–2004 tehden 17 sarjaottelussa kaksi maalia. Lisäksi Andersson pelasi Kolmosta EPS:ssä 1989 sekä FC Espoossa 1990 ja 1992.
Yksityiselämä

Urheilu-uransa jälkeen Andersson on työskennellyt diplomaattina. Hänen isänsä oli poliitikko Claes Andersson.
Vincent Beretti

Vincent Beretti
Vincent Beretti (ven. Вике́нтий Ива́нович Бере́тти, Vikenti Ivanovitš Beretti; 14. kesäkuuta 1781 Rooma, Italia – 30 (18). elokuuta 1842 Kiova, Venäjän keisarikunta) oli italialaissyntyinen Venäjällä toiminut arkkitehti ja akateemikko. Beretti suunnitteli Pietariin viisitoista rakennusta eri tarkoituksiin. Vuonna 1835 hän siirtyi Kiovaan Ukrainaan voitettuaan Kiovan yliopiston suunnittelukilpailun ja toimi sittemmin Kiovassa kuolemaansa asti. Kiovaan suunnittelemiaan rakennuksia hän ei ehtinyt nähdä valmiina.
Myös hänen poikansa Alexander Beretti oli arkkitehti.
Aiheesta muualla

Vincent Beretti, Encyclopedia of Ukraine (englanniksi)
Vikingen

| Vikingen |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
ISSN:  ISSN 1458-6541
Perustettu:  1870
Lakkautettu:  1874
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Kieli:  ruotsi
Vikingen oli Helsingissä vuosina 1870–1874 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Ruotsinkieliselle sivistyneistölle suunnattu lehti oli svekomaanien jyrkän linjan äänitorvi, ja sen tärkeänä taustavaikuttajana ja aatteellisena isänä oli professori A. O. Freudenthal. Ensimmäinen päätoimittaja oli Carl Federley vuoteen 1872 ja hänen jälkeensä tilalle tuli ylioppilas Hugo Rafael Schauman. Vikingenin perustajiin kuului myös ylioppilas Axel Lille, joka toimi sen viimeisenä päätoimittajana vuonna 1874. Tiukan ruotsalais-kansallinen Vikingen vastusti paitsi fennomaaneja myös liberaaleja, mikä rajasi sen kannatuspohjan liian kapeaksi. Taloudellisesti kannattamattomana lehti jouduttiin lopettamaan neljän vuoden kuluttua. Vielä pitkään Vikingenin lakkaamisen jälkeen svekomaaneja kutsuttiin erityisesti suomenkielisessä lehdistössä ”viikingeiksi”.
Walter Katzenstein

| Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:  Saksa> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | perämiehellinen nelikko |  |
Walter Katzenstein (8. lokakuuta 1878 Lissabon, Portugali – 9. syyskuuta 1929 Hampuri, Saksa) oli saksalainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa ja voitti perämiehellisessä nelikossa kultamitalin. Hän osallistui myös kahdeksikkoon, mutta jäi mitaleitta sijoittuen joukkueineen neljänneksi.
Myös Katzensteinin veli Edgar Katzenstein oli olympiaurheilija.
Vincent Beauvais’lainen

Vincent Beauvais'lainen
Vincent Beauvais'lainen (noin 1190–1264) oli dominikaanipappi, joka toimitti laajan tietosanakirjan nimeltä  Speculum Maius, Suurtyö oli mahdollinen, koska sitä rahoitti Ranskan kuningas Ludvig IX Pyhä ostamalla kirjoja. Tietosanakirjan lisäksi Vincent kirjoitti traktaatteja ja teoksia pyhien ihmisten elämästä.
Vincentin henkilökohtaisesta elämästä tiedetään kovin vähän. Hän liittyi dominikaaneihin Pariisissa vuonna 1218, ja vietti sen jälkeisen elämänsä Beauvaisissa.
Speculum Maius on neliosainen tietosanakirja jonka kolme ensimmäistä osaa ovat ilmeisesti pääosin Vincentin kokoamia.  Ensimmäinen osa Speculum naturale käsittelee teologiaa ja luonnontieteitä, toinen Speculum doctrinale filosofiaa ja lääketiedettä ja kolmas Speculum historiale maailmanhistoriaa suunnilleen vuoteen 1250 asti. Neljättä osaa, Speculum morale pidetään myöhempänä lisäyksenä.
Speculum naturalessa on 32 osaa ja 3 718 artikkelia, jotka käsittelevät teologiaa, psykologiaa, fysiologiaa, kosmografiaa, fysiikkaa, kasvitiedettä, eläintiedettä, mineralogiaa ja maanviljelyä.
Aiheesta muualla

Vincent of Beauvais page (Arkistoitu – Internet Archive) Teos- ja kirjallisuusluettelo (englanniksi)
Vuokko Juhola

Vuokko Onerva Juhola (o.s. Telama, 18. joulukuuta 1926 Kouvola – 12. syyskuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kansanedustaja. Koulutukseltaan hän oli maatalous- ja metsätieteiden lisensiaatti ja valtiotieteen maisteri.
Juhola kirjoitti ylioppilaaksi Kouvolan lyseosta vuonna 1947 ja opiskeli sen jälkeen Helsingin yliopistossa. 1960- ja 1970-luvuilla hän toimi opettajana muun muassa Helsingin kotitalousopettajaopistossa sekä Helsingin yliopistossa. Helsingin kaupunginvaltuustossa Juhola oli kokoomuksen edustajana vuodet 1969–1993. Kansanedustajaksi hän nousi kristillisen liiton Olavi Majlanderin kuoltua Rissalan lentoturmassa lokakuussa 1978. Juhola oli eduskunnassa ainoastaan vaalikauden loppuun, maaliskuuhun 1979 saakka.
Vuonna 1969 Juhola nousi julkisuuteen, kun hän teki Helsingin hiippakunnan tuomiokapitulille ja oikeuskanslerille kantelun Terho Pursiaisen kirjasta Uusin testamentti.
Viljo Marttila

Viljo Erkki Marttila (23. maaliskuuta 1904 Helsinki – 1. kesäkuuta 1973 Helsinki) oli Kustannusosakeyhtiö Otavan kustannustoimittaja, sittemmin kuvatoimituksen päällikkö. Hänet tunnettiin nimimerkillä Jukka H. Puntari toimittamistaan ja laatimistaan kilpatehtäväsivuista mm. Suomen Kuvalehdessä ja veljensä Heikki Marttilan (pakinoitsija Arijoutsin) julkaisemassa pilalehdessä Arijoutsin Pippuri.
Marttilan vanhemmat olivat ratamestari Erkki Marttila ja Anna Adolfina Pellavasaari. Hän pääsi ylioppilaaksi 1925 ja oli Kustannus Oy Otavan mainostoimittajana 1927–1936 ja osastonjohtajana vuodesta 1937 sekä prokuristina vuodesta 1938. Marttila toimi myös kilpatehtäväosaston toimittajana useissa lehdissä vuodesta 1927 alkaen. Hän oli Suomen Kirjakauppalehden toimitussihteerinä 1945–1952 ja Kööpenhaminassa ilmestyneen Nordisk Exlibris Tidsskriftin Suomen toimittajana vuodesta 1946 alkaen.
Marttila oli Nuoren Voiman Liiton liittohallituksen jäsen vuodesta 1943, Libron varapuheenjohtaja 1935–1937 ja Suomen exlibris-yhdistyksen puheenjohtaja vuodesta 1946 alkaen.
Jatkosodan aikana Viljo Marttila toimi muun muassa Martti Haavion johtamassa Tiedotuskomppania 1:ssä toimistoupseerina sekä myöhemmin muun muassa eri rintamalehtien toimittajana.
Julkaisuja

Muistojen Karjalaa ; kirj. Pekka Kyytinen, Viljo Marttila. Otava 1940
Suomalaisten exlibristen yleisluettelo teoksessa Tämä on minun exlibrikseni : uusia suomalaisia kirjanomistajanmerkkejä ; tekijä E. J. Ellilä. Gummerus 1949
Pöytälaulu Otavan kirjailijapikkujoulussa torstaina 15. päivänä joulukuuta 1955. Helsinki 1955
Nimimerkillä Jukka H. Puntari:
Pähkinöitä : arvoituksia ja askartelua kaikenikäisille ; päällys ja kuvitus Pirkko Vaurio. Otava 1951
Nuorille iloa ja askartelua ; kuv. Pirkko Vaurio. Otava 1952
Arvaatko? : ajanvietettä nuorille ja aikuisille ; kuvat Airi Miettinen. Otava 1953
Laula, lintu, laula ; teksti Hannes Hüttner ; kuvat Klaus Dieter Pavel ; suom. sanat Jukka H. Puntari. Otava 1970
Petterin syntymäpäivä ; teksti Paula Dehmel ; kuvat Ingeborg Meyer-Rey ; suom. sanat Jukka H. Puntari. Otava 1970
Kilpikonna ja sen ystävät ; kuvat Rudolf Lukeš ; sanat Jukka H. Puntari. Poppi-eläinkirja. Otava 1972
Lehmä ja sen ystävät ; kuvat Rudolf Lukeš ; sanat Jukka H. Puntari. Poppi-eläinkirja. Otava 1972
Leijona ja sen ystävät ; kuvat Rudolf Lukeš ; sanat Jukka H. Puntari. Poppi-eläinkirja. Otava 1972
Norsu ja sen ystävät ; kuvat Rudolf Lukeš ; sanat Jukka H. Puntari. Poppi-eläinkirja. Otava 1972
Toimituksia

Emännän oma leikekirja : sanoma- ja aikakauslehdistä leikattujen ohjeiden järjestämiseksi ja säilyttämiseksi. 5. painos Otava 1936, 9. painos 1944
Aunuksen asemiesten lauluja : Aunuksessa marras-joulukuussa 1942 ; toim. Viljo Marttila ja U. Peltoniemi. Yksikkö 1090, Helsinki 1942
Professori Alvar Renqvistin muisto : julkaistu hänen syntymänsä 80-vuotispäivänä 15.2.1948 ; toim. L. Arvi P. Poijärvi ja Viljo Marttila. Otava 1948
Suomen exlibristen yleisluettelo 1949 ; Suomen exlibris-yhdistyksen keräämän aineiston pohjalla laatinut Viljo Marttila. Gummerus 1949
Suomen exlibristen yleisluettelo. II ; Viljo Marttilan 1949 laatiman luettelon tietoja täydentäneet ja toimittaneet Olavi A. Eräniemi ja Matti Verho. Suomen Exlibris-Yhdistys r.y., Helsinki 1963
Nimimerkillä Jukka H. Puntari:
Oli kerran skotti... : toinen valikoima skotlantilaisjuttuja. Otava 1952
Nuorten ongelmakirja ; suomeksi toim. Jukka H. Puntari ; piirrokset Jørgen Løvgret. Otava 1969, 2. painos 1971
777 arvoitusta ; toim. Jukka H. Puntari ; koonnut Børge Jensen ; toim. Ludvig Ernst Bramsen jr ; kuv. Jørgen Clevin. Otava 1971 (alkuteos 888 gåder)
Vanhakaupunki (Helsinki)

| Vanhakaupunki> Gammelstaden |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Vanhakaupunki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Keskinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  27
Pinta-ala:  0,35 km² 
Väkiluku:  824 (2019)
Väestötiheys:  2354 as./km²
Osa-alueet:  -
Postinumero(t):  00560
Lähialueet:  Koskela, Kumpula, Toukola, Viikinranta
Vanhakaupunki (ruots. Gammelstaden) on Helsingin 27. kaupunginosa. Se on noin 800 asukkaan kaupunginosa kantakaupungin laidalla, Toukolan pohjoispuolella, Vantaanjoen suulla. Piirijaossa Vanhakaupunki kuuluu keskiseen suurpiiriin ja tarkemmin Vanhankaupungin peruspiirin, jonka alueella elää yli 25 000 asukasta.
Kaupunginosan nimi on peräisin siitä, että Helsinki perustettiin alun perin Vanhankaupungin alueelle. Vanhakaupunki esiintyy jo uuden Helsingin perustamisasiakirjassa 1639, ja muoto Gamla staden tai Gammelstaden yleistyi käyttöön myöhemmin. Suomalainen käännösmuoto alkoi saada sijaa vasta 1800-luvun lopulla. Nykyiset nimiasut vahvistettiin virallisiksi vuonna 1909, ja kaupunginosan nimeksi Vanhakaupunki tuli vuonna 1959.
Vantaanjoki jakautuu suullaan kahteen haaraan, joista kummassakin on voimakas Vanhankaupunginkoskeksi kutsuttu koski. Suuhaarojen väliin jää Kuninkaankartanonsaari, jossa sijaitsee Tekniikan museo. Kosken läntisemmässä haarassa on myös pieni vesivoimala, jossa toimii Voimalamuseo Tekniikan museon alaisuudessa.
Historiaa

Kuningas Kustaa Vaasa perusti Helsingin Vantaanjoen suulle Forsbyn eli Koskelan keskiaikaisen kylän paikalle 12. kesäkuuta 1550. Kaupungin oli määrä kilpailla Tallinnan kanssa Suomenlahden kaupasta sekä rajoittaa talonpoikien käymää laitonta kauppaa. Asukkaat saatiin Rauman, Tammisaaren, Ulvilan ja Porvoon kaupungeista.
Vuonna 1570 tulipalo kohtasi Helsinkiä talvella, ja kesällä rutto levisi kaupunkiin. Kaupungissa oli noin 500 asukasta.
1640-luvulla Helsinki siirrettiin Vironniemelle parempien satamaolosuhteiden äärelle, jotta kaupungin talous kohentuisi. Vanhakaupunki autioitui vähitellen.
Ensimmäisestä Helsingistä on säilynyt vain yksi, Hans Hanssonin vuonna 1645 laatima pienimittakaavainen kartta, joka esittää kaupungin sijaintia ja viimeisten vuosien asemakaavaa. Kaupungin korttelit näkyvät kartassa, mutta tontteja ei ole merkitty. Ainoa piirretty rakennus on kirkko, joka sijaitsi nykyisen Vanhankaupungintien pohjoispään länsipuolella. Sen paikalla sijaitsee tänä päivänä Vanhankaupungin kirkkorauniot.
Nykypäivä

Nykyään Vanhakaupunki on Helsingin aluejaossa 0,35 km² kokoinen alue Vanhankaupunginselän perukan länsipuolella. Alueen kautta kulkee Hämeentien pohjoispää, joka on osa vanhaa Helsingistä itään ja pohjoiseen johtavaa maantietä. Vanha tielinjaus jatkuu Vantaanjoen yli nykyistä Viikintietä pitkin. Vanhankaupungin länsipuolitse kulkee Kustaa Vaasan tie, joka johtaa suoraan Lahdenväylälle. Vuonna 2017 asukkaita tällä alueella oli 361 ja työpaikkoja 453.
Vanhankaupungin peruspiiri

Vanhankaupungin peruspiiri on Vanhankaupungin kaupunginosaa laajempi alue, johon kuuluvat lisäksi Toukolan, Kumpulan, Käpylän ja Koskelan kaupunginosat. Peruspiirin maapinta-ala on 5,38 km² ja asukasluku yhteensä 25 072 (2017). Se kuuluu Keskiseen suurpiiriin.
Peruspiirin osa-alueet ovat: Toukola (1 503 asukasta), Arabianranta (7 501 as.), Kumpula (3 895 as.), Käpylä (8 051 as.), Koskela (3 339 as.) ja Vanhakaupunki (783 as.).
Muistomerkkejä

Kustaa Vaasan puistossa on useita Helsingin varhaiseen historiaan liittyviä muistomerkkejä:
Helsingin 400-vuotismuistomerkki sijaitsee Kellomäellä. Sen suunnittelija on kuvanveistäjä Yrjö Rosola. Vuonna 1950 paljastettuun muistomerkkiin kuuluu graniittipaasi, johon on tyylitelty Kustaa Vaasan profiilikuva ja lisäksi erillinen maan tasossa oleva graniittilaatta, jossa on Helsingin asemakaava silloin, kun kaupunki oli Vanhankaupungin alueella.
Helsingin rakentajien muistomerkki paljastettiin kaupungin viettäessä 450-vuotisjuhlaansa vuonna 2000. Muistomerkki pystytettiin 400-vuotismuistomerkin lähelle. Rakennusarkkitehti Raimo Sundelinin suunnittelema muistomerkki on mustaa dioriittiä, noin kaksi metriä korkea paasi. Muistomerkin ovat kaupungille lahjoittaneet Porvoon, Tammisaaren ja Ulvilan kaupungit sekä aloitteentekijä Rauman kaupunki – Kustaa Vaasa määräsi noiden neljän kaupungin asukkaita muuttamaan Vantaanjoen suulle perustamaansa uuteen kaupunkiin.
Kustaa II Aadolfin maapäivien obeliski on puiston kalliolla. Se pystytettiin Kustaa II Aadolfin vuonna 1616 järjestämien Helsingin maapäivien kunniaksi vuonna 1932. Obeliskin suunnitteli arkkitehti Birger Brunila.
Helsingin ensimmäisen kirkon ja hautausmaan muistokivi on myös pystytetty puistoon. Muistokiven pystytysaika ja suunnittelija ovat jääneet tuntemattomaksi.
Kuvia

Vanhankaupungin kirkkorauniot
Vanhankaupunginkosken läntinen haara
Vanhankaupunginkosken itäinen haara
Annalan huvila
Matinkaaren silta
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vanhakaupunki – Helsingin kehto
Vanhankaupungin peruspiiri (PDF)
Vanhassakaupungissa tehdyt arkeologiset tutkimukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen historiaohjelmassa kierretään Vanhassakaupungissa ja kerrotaan sen historiasta (45min) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kumpujen kätköistä - Vantaan Helsinkiä esiinkaivettuna, Suomen Kuvalehti, 16.08.1930, nro 33, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helsingin Vanhankaupungin kartta vuodelta 1645.
Hämeentien pohjoispäätä Vanhassakaupungissa vuonna 1907.
Hämeentie, Vanhankaupunginkoski ja Kuninkaankartanonsaari vuonna 1932.
Voitto (EP)

| Voitto Kumikameli |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Joensuun Pop -muusikoiden toimistossa keväällä 1994
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Janne Hurskainen Antti "Sössö" Salminen
 Tyylilaji: Punk
 Levy-yhtiö: Stupido Twins
Kumikamelin muut julkaisut
|   | Voitto 1994 |   |
Voitto on Kumikameli-yhtyeen vuonna 1994 ilmestynyt neljän kappaleen EP-levy. EP:n kappaleiden oli tarkoitus päätyä myöhemmin ilmestyvälle Saturnuksen vararengas -albumille, mutta albumi jäi lopulta julkaisematta, koska tuolloin yhtyeessä rumpuja soittanut Janne "Ema" Hurskainen riitaantui muun yhtyeen kanssa ja erosi yhtyeestä.
Kappaleet Aimo ja Rauni julkaistiin myös yhtyeen vuonna 1996 ilmestyneellä Parhautta -kokoelmalevyllä. Saksofonia kappaleessa Aimo soittaa Timo Kuronen.
Kappaleet

Säv, san, sov ja laulu Jarmo Koponen, paitsi "Usko" säv, san, sov ja laulu Janne Hurskainen.
A-puoli
Aimo – 01:52
Rauni – 02:29
B-puoli
Toivo – 01:32
Usko – 04:41
Kokoonpano

Janne Hurskainen – rummut, laulu
Jouni Vento – basso, laulu, koskettimet
Jarmo Koponen – kitara, laulu, koskettimet
Jukka Hyrkäs – kitara, laulu
Äänitys, miksaus ja tuotanto: Janne Hurskainen, Antti "Sössö" Salminen
Ville Auvinen

| Ville Auvinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1966[lähde? ]
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pastori, lähetysjohtaja, päätoimittaja
Muut tiedot
Koulutus: teologian tohtori (2003) Åbo Akademi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Ville Auvinen (s. 1966)[lähde? ] on suomalainen pastori, lähetysjohtaja, päätoimittaja ja kirjailija. Koulutukseltaan Auvinen on teologian tohtori. Auvinen työskentelee Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen lähetysjohtajana ja Sanansaattaja- ja Nuotta-lehtien päätoimittajana.
Auvinen on vihitty papiksi vuonna 1988 Oulussa. Teologian tohtorin tutkinnon Auvinen suoritti Åbo Akademissa vuonna 2003. Hän väitöskirjansa aihe liittyi Uuden testamentin eksegetiikkaan.
Auvinen on toiminut muun muassa Turun arkkihiippakunnan hiippakuntavaltuuston jäsenenä, vuodesta 2016 lähtien kirkolliskokousedustajana sekä kristillisdemokraattien kaupunginvaltuutettuna Turussa.
Ura

Auvinen sai pappisvihkimyksen vuonna 1988 ja toimi seurakuntapappina vuosina 1988–1994. Auvinen on muun muassa kouluttanut pappeja Lusakan evankelisessa raamattukoulussa Sambiassa, jossa hän on ollut lähetystyössä 2007–2010. Auvinen on toiminut SLEY:n lähetysosastolla lähetyskasvatus- ja aluekoordinaattorina. Toukokuussa 2013 Auvinen seurasi Henrik Perretiä Suomen teologisen instituutin pääsihteerinä. Helmikuussa 2017 Auvinen siirtyi SLEY:n lähetysjohtajaksi.
Auvinen oli vuonna 2018 ehdolla Turun ja Suomen arkkipiispaksi. Auvista luonnehdittiin konservatiiviseksi ehdokkaaksi, jonka taustajoukot edustavat ”perinteistä kristillistä uskoa” ja ”raamatunmukaista avioliittokäsitystä”. Hän sai ehdokkaista lopulta toiseksi vähiten ääniä.