stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Qatar Open (tennis)
Tulokset > Nelinpeli

| Vuosi | Voittajat | Loppuotteluvastustajat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 |  Boris Becker    Patrik Kühnen |  Shelby Cannon    Scott Melville | 6–2, 6–4 |
| 1994 |  Olivier Delaître    Stéphane Simian |  Shelby Cannon   Byron Talbot | 6–3, 6–3 |
| 1995 |  Stefan Edberg    Magnus Larsson |  Andrei Olhovski    Jan Siemerink | 7–6, 6–2 |
| 1996 |  Mark Knowles    Daniel Nestor |  Jacco Eltingh    Paul Haarhuis | 7–6, 6–3 |
| 1997 |  Jacco Eltingh    Paul Haarhuis |  Patrik Fredriksson    Magnus Norman | 6–3, 6–2 |
| 1998 |  Mahesh Bhupathi    Leander Paes |  Olivier Delaître    Fabrice Santoro | 6–4, 3–6, 6–4 |
| 1999 |  Alex O’Brien    Jared Palmer |  Piet Norval    Kevin Ullyett | 6–3, 6–4 |
| 2000 |  Mark Knowles    Maks Mirny |  Alex O’Brien    Jared Palmer | 6–3, 6–4 |
| 2001 |  Mark Knowles    Daniel Nestor |  Juan Balcells    Andrei Olhovski | 6–3, 6–1 |
| 2002 |  Donald Johnson    Jared Palmer |  Jiří Novák    David Rikl | 6–3, 7–6(5) |
| 2003 |  Martin Damm    Cyril Suk |  Mark Knowles    Daniel Nestor | 6–4, 7–6(8) |
| 2004 |  Martin Damm    Cyril Suk |  Stefan Koubek    Andy Roddick | 6–2, 6–4 |
| 2005 |  Albert Costa    Rafael Nadal |  Andrei Pavel    Mihail Južnyi | 6–3, 4–6, 6–3 |
| 2006 |  Jonas Björkman    Maks Mirny |  Christophe Rochus    Olivier Rochus | 2–6, 6–3, [10–8] |
| 2007 |  Mihail Južnyi    Nenad Zimonjić |  Martin Damm    Leander Paes | 6–1, 7–6(3) |
| 2008 |  Philipp Kohlschreiber    David Škoch |  Jeff Coetzee    Wesley Moodie | 6–4, 4–6, [11–9] |
| 2009 |  Marc López    Rafael Nadal |  Daniel Nestor    Nenad Zimonjić | 4–6, 6–4, [10–8] |
| 2010 |  Guillermo García-López    Albert Montañés |  František Čermák    Michal Mertiňák | 6–4, 7–5 |
| 2011 |  Marc López    Rafael Nadal |  Daniele Bracciali    Andreas Seppi | 6–3, 7–6(4) |
| 2012 |  Filip Polášek    Lukáš Rosol |  Christopher Kas    Philipp Kohlschreiber | 6–3, 6–4 |
| 2013 |  Christopher Kas    Philipp Kohlschreiber |  Julian Knowle  Filip Polášek | 7–5, 6–4 |
| 2014 |  Tomáš Berdych  Jan Hájek |  Alexander Peya  Bruno Soares | 6–2, 6–4 |
| 2015 |  Juan Mónaco  Rafael Nadal  |  Julian Knowle  Philipp Oswald | 6–3, 6–4 |
| 2016 |  Feliciano López  Marc López  |  Philipp Petzschner  Alexander Peya | 6–4, 6–3 |
| 2017 |  Jérémy Chardy  Fabrice Martin  |  Vasek Pospisil  Radek Štěpánek | 6–4, 7–6(3) |
| 2018 |  Oliver Marach  Mate Pavić  |  Jamie Murray  Bruno Soares | 6–2, 7–6(6) |
| 2019 |  David Goffin  Pierre-Hugues Herbert  |  Robin Haase  Matwé Middelkoop | 5–7, 6–4, [10–4] |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Qatar Open Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Doha Pune Brisbane Sydney Auckland Montpellier Sofia Quito New York Buenos Aires Marseille Delray Beach São Paulo Marrakech Houston Budapest Estoril München Istanbul Geneve  Lyon Stuttgart 's-Hertogenbosch Antalya Eastbourne Båstad Umag Newport Atlanta Gstaad Los Cabos Kitzbühel Winston-Salem Pietari Metz Chengdu Shenzhen Moskova Tukholma Antwerpen
Speedy’s Coming

| ”Speedy's Coming” Scorpions |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Fly to the Rainbow
 Julkaistu: huhtikuu 1975
 Formaatti: 7"-single
 Tuottaja(t): Yhtye itse
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 03.33
 Levy-yhtiö: RCA Records
Scorpionsin muut singlet
| ”I'm Going Mad” 1970 | ”Speedy's Coming” 1975 | ”Virgin Killer” 1976 |
Speedy's Coming on saksalaisen hard rock -yhtye Scorpionsin kappale vuodelta 1974. Se julkaistiin yhtyeen toisella albumilla Fly to the Rainbow lokakuussa 1974.
Tyyli ja sanoitukset

»Speedy's Coming. You live in his heart.» 
(Kappaleen kertosäe)
”Speedy's Coming” edustaa nopeatempoista hard rockia.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Speedy's Coming” edustaa nopetempoista hard rockia. Sen onkin sanottu näyttäneen yhtyeen tulevaa musiikillista suuntaa, verrattuna yhtyeen debyyttialbumin Lonesome Crow kappaleisiin. Kappaleen sanoituksissa kerrotaan rokkarista, ja sen sanoituksista löytyy viittauksia Alice Cooperiin, David Bowieen sekä Ringo Starriin, joiden musiikista kappaleen rokkari pitää.
Kappaleen ovat kirjoittaneet yhdessä laulaja Klaus Meine sekä kitaristi Rudolf Schenker. Kappaleen musiikki on Schenkerin käsialaa, kun taas kappaleen sanat ovat Meinen käsialaa. Kappaleessa käytetään kitaravirityksiä Eb, Ab, Db, Gb sekä Bb. Lisäksi siinä käytetään wah-pedaalia.
Vastaanotto

”Speedy's Coming” -kappaleen singlejulkaisu ei ollut menestys; se ei yltänyt ollenkaan Yhdysvaltojen, Britannian, yhtyeen kotimaan Saksan  tai Norjan singlelistoille.
Rateyourmusic.com-sivuston käyttäjät listasivat kappaleen singleversion ilmestymisvuotensa parhaiden listalla sijalle 393.
Julkaisut

”Speedy's Coming” julkaistiin ensi kertaa 7. lokakuuta 1974 Fly to the Rainbow -albumilla. Seuraavan kerran kappale julkaistiin huhtikuussa 1975, kun kappaleen singleversio julkaistiin. Singlejulkaisusta otettiin ainoastaan yksi painos.
Kappale on julkaistu kaikkiaan yhtyeen kahdellatoista eri kokoelma- ja livealbumilla, sisältyen mm. Tokyo Tapes -livealbumille.
Singlen sisältö

A-puoli
Speedy's Coming – 3.33 (säv. Rudolf Schenker/Klaus Meine)
B-puoli
They Need a Million – 4.50 (säv. R. Schenker/Meine)
Kokoonpano

Klaus Meine – laulu
Ulrich Roth – kitara ja taustalaulu
Rudolf Schenker – kitara ja taustalaulu
Francis Buchholz – bassokitara ja taustalaulu
Jürgen Rosenthal – rummut
Sun Tiantian

| Sun Tiantian> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. lokakuuta 1981 Zhengzhou, Henan, Kiina
Kansalaisuus:   Kiina
Tennispelaaja
Pituus:  175 cm
Paino:  65 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  1999–2010
Palkintorahat:  1 019 657 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  77. (2007)
Voitot/tappiot:  217–156
Nelinpeli
Paras sijoitus:  16. (2007)
Voitot/tappiot:  268–154
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Sun Tiantian (kiin.: 孙甜甜; pinyin: Sūn Tiántián; s. 12. lokakuuta 1981 Zhengzhou, Henan, Kiina) on kiinalainen uransa lopettanut oikeakätinen tennispelaaja. Hän saavutti kesäolympialaisissa 2004 naisten nelinpelin kultaa parinaan kiinalainen Li Ting. Sun Tiantian on myös edustanut maataan Fed Cupissa.
Rangaku

Kirjoitusmerkit sanalle "rangaku". Ensimmäinen merkki "ran" on lyhenne sanan "Hollanti" foneettisesta transkriptiosta "Oranda" (jap. 阿蘭陀) ja toinen merkki "gaku" tarkoittaa oppia tai tiedettä.
Rangaku (jap. 蘭学; suom. hollantilainen oppi) tarkoittaa Japanissa Edo-kaudella länsimaisten kontaktien kautta kehittynyttä tiedettä. Vuosina 1641–1853 maa oli suljettu ulkomaalaisilta Tokugawa-shōgunaatin harjoittaman eristäytymispolitiikan (sakoku) vuoksi, ja länsimaista teknologiaa ja lääketiedettä pääsi maahan lähinnä alankomaalaisen Dejiman kauppasaaren kautta.
Rangakun avulla Japani pysyi mukana Euroopassa tapahtuneen tieteellisen vallankumouksen tuomassa kehityksessä, ja se auttoi maata rakentamaan pohjan tieteen harjoittamiselle teoriassa ja käytännössä. Rangaku auttaa selittämään Japanin onnistumista radikaalissa ja nopeassa modernisoitumisessaan sen jälkeen, kun maa oli avautunut ulkomaailmalle vuonna 1854.
Historia

Alankomaalaiset kauppiaat Dejiman saarella Nagasakissa olivat ainoat eurooppalaiset, joita siedettiin Japanissa vuoden 1640 jälkeen. Heidän liikkeitään vahdittiin ja kontrolloitiin tarkasti: aluksi he saivat tehdä vain yhden kunnianosoitusmatkan vuodessa Edoon shōgunin luokse. Hollantilaisilla oli kuitenkin keskeinen asema teollisen ja tieteellisen vallankumouksen tulosten välittämisessä Japaniin. Japanilaiset ostivat hollantilaisilta lukuisia kirjoja ja käänsivät niitä, saivat heiltä haltuunsa länsimaisia esineitä ja laitteita (kuten kelloja) ja näkivät esityksiä erilaisista länsimaisista innovaatioista (kuten sähköisistä ilmiöistä ja kuumailmapallon lennosta 1800-luvun alussa). 1600- ja 1700-luvuilla Alankomaat oli yksi rikkaimmista ja kehittyneimmistä eurooppalaisista valtioista, mikä antoi hollantilaisille etuoikeutetun aseman länsimaisen tieteen tuomisessa Japaniin.
Rangaku-kirjoja julkaistiin, painettiin ja kierrätettiin väestön keskuudessa tuhansittain. Lukutaitoaste Japanissa oli noin 70–80 prosenttia. Japanilla oli jo tuohon aikaan yksi maailman suurimmista urbaaneista väestöistä: Edossa asui yli miljoona henkeä ja maassa oli useita muita suuria kaupunkeja, kuten Kioto ja Osaka, joissa oli suuret lukutaitoiset markkinat uutuuskirjoille. Suurissa kaupungeissa oli joitakin yleisölle avoinna olevia liikkeitä, jotka erikoistuivat ulkomaisiin erikoisuuksiin.
Historia > Alku (1640–1720)

Rangakun ensimmäinen vaihe oli suhteellisen rajoittunut ja äärimmäisen kontrolloitu. Länsimaiset kirjat olivat tiukasti kiellettyjä kristinuskon täydellisen kiellon jälkeen vuonna 1640. Alun perin pieni ryhmä taidot perineitä japanin-hollannin kääntäjiä työskenteli Nagasakissa helpottamaan kommunikaatiota ulkomaalaisten kanssa ja tuomaan maahan joitakin länsimaisia uutuuksia.
Hollantilaisia pyydettiin myös antamaan uutisia maailman tapahtumista ja toimittamaan uutuuksia shōgunille vuosittaisilla matkoillaan Edoon. Lopulta Nagasakin hollantilaisten tehtaiden annettiin virallisen silkkiin ja peurannahkoihin keskittyvän kaupankäynnin lisäksi aloittaa jonkintasoinen "yksityiskauppa". Nagasakin alueelle kehittyivät pienet ja tuottoisat markkinat länsimaisille uutuustuotteille. Seuraavalla kaudella useita rangaku-oppineita tulikin Nagasakin kääntäjäkiltojen joukosta.
Historia > Länsimaisen tiedon vapautuminen (1720–)

Vaikka länsimaiset kirjat olivatkin kiellettyjä vuodesta 1640 alkaen, sääntöjä höllennettiin shōgun Tokugawa Yoshimunen hallinnossa vuonna 1720, mikä aloitti länsimaisten kirjojen ja niiden käännösten virran Japaniin. Yksi esimerkki on Morishima Chūryōn julkaisu vuodelta 1787, Hollantilaisten sanomisia, jossa on yksityiskohtaisia selityksiä suuresta määrästä eri aiheita. Kirja kuvaa länsimaisia esineitä, kuten mikroskooppeja ja kuumailmapalloja, länsimaisia sairaaloita ja lääketieteen tilaa, maalaus- ja kuparipainotekniikkaa, staattisen sähkön generaattorien ja suurten laivojen rakennetta sekä uutta maantieteellistä tietoa.
Vuosina 1804–1829 bakufu (Japanin sotilashallitus) avasi kouluja ja temppeleitä ympäri maata, mikä auttoi uuden tiedon leviämistä eteenpäin. Alankomaalaisille lähettiläille ja tiedemiehille sallittiin nyt myös vapaampi pääsy japanilaiseen yhteiskuntaan. Alankomaalaiseen delegaatioon kuulunut saksalainen lääkäri Philipp Franz von Siebold solmi lukuisia suhteita japanilaisiin oppilaisiin. Hän kutsui japanilaisia tiedemiehiä katsomaan länsimaisen tieteen ihmeitä, oppien samalla heiltä japanilaisista ja heidän tavoistaan. Vuonna 1824 von Siebold perusti lääketieteellisen koulun, jossa oli 50 oppilasta. He auttoivat von Sieboldin kasvi- ja luonnontieteellisissä tutkimuksissa. Hänen koulunsa, Narutaki-juku (jap. 鳴滝塾), kasvoi noin 50 rangaku-oppineen tapaamispaikaksi.
Historia > Laajentuminen ja politisoituminen (1839–)

Rangaku-liike kiinnittyi yhä enemmän poliittiseen kysymykseen siitä, pitäisikö Japani avata laajemmalle ulkomaiselle vaikutukselle. Suurin osa liikkeeseen kuuluvista kannatti vahvasti länsimaisen tieteen laajempaa omaksumista ja ulkomaankaupan vapauttamista valtion vahvistamiseksi ja uudistamiseksi. Rangakusta tuli aiempaa hienostuneempaa, ja sen kautta välittyi uusimpia länsimaisia innovaatioita suurimmalla osalla tieteenaloista.
Vuonna 1839 rangaku-oppineet kärsivät lyhyen aikaa sortoa shōgunaatilta Bansha no gokun välikohtauksessa, sillä oppineet vastustivat bakufun käyttöön ottamaa kuolemanrangaistusta maahan rantautuville ulkomaalaisille (hollantilaisia lukuun ottamatta). Välikohtauksen saivat aikaan toimet esimerkiksi Morrisonin välikohtauksen yhteydessä, jolloin aseistamatonta yhdysvaltalaista kauppalaivaa kohti ammuttiin ediktin ulkomaalaisten laivojen karkottamiseksi mukaan. Edikti kumottiin lopulta vuonna 1842.
Rangaku tuli lopulta turhaksi, kun Japani avautui Bakumatsu-kaudella 1853–1867. Opiskelijoita lähetettiin ulkomaille ja suuri määrä ulkomaalaisia työntekijöitä (o-yatoi gaikokujin) tuli Japaniin opettamaan ja neuvomaan japanilaisia.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rangaku
Japanilainen maalaus hollantilaisista harjoittamassa astronomiaa Dejimassa.
Mikroskoopin kuvaus vuoden 1787 kirjasta Hollantilaisten sanomisia (jap. 紅毛雑話).
Japanilaisvalmisteinen kello, wadokei, vuodelta 1851 kehitettiin rangakun ja paikallisen tekniikan avulla.
Käännös suomeksi
Remigijus Valiulis

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sindelfingen 1980 | 4×400 m |  |
Remigijus Valiulis (20. syyskuuta 1958 Šilutė, Liettuan SNT – 19. heinäkuuta 2023) oli liettualainen, kilpaurallaan Neuvostoliittoa edustanut pikajuoksija, olympiavoittaja ja sisäratojen EM-mitalisti.
Valiulisin uran huippuvuosi oli 1980, jolloin hän voitti Neuvostoliiton pitkän viestin joukkueessa olympiakultaa Moskovassa ja 400 metrillä sisäratojen EM-pronssia Sindelfingenissä. Valiulis voitti urallaan ulkoradoilla kahdeksan Liettuan SNT:n mestaruutta ja 400 metrillä yhden Neuvostoliiton mestaruuden. Valiulisin 400 metrin ennätys 45,4h sekuntia syntyi Leningradissa vuonna 1980. Sähköajanotolla hänen nopein aikansa oli 45,73 sekuntia vuodelta 1979. Valiulis kuoli 64-vuotiaana 19. heinäkuuta 2023.
Päivi

| Päivi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  16. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Päivikki, Päivä
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen sana päivä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päivi on suomalainen naisen etunimi, jonka nimipäivä on 16. kesäkuuta. Päivi-nimen esimuoto on suomen kielen päivä-sana. Nimi hyväksyttiin etunimenä almanakkaan vuonna 1950 Salama-nimen tilalle (Päivikki oli päässyt nimipäiväluetteloon jo vuonna 1929; sillä oli nimipäivä 30. kesäkuuta).
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Päivi-nimen saaneita on Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä kaikkiaan 36 105, joista yli puolet on 1960- ja 1970-luvuilla syntyneitä.
Ensimmäinen Päivi sai nimensä vuonna 1901. Suosituimmillaan nimi oli vuonna 1958, jolloin Päivejä syntyi 2 130 – miltei kuusi päivässä ympäri vuoden. Vuonna 1969 Päivi oli suosituin nimi alle 10-vuotiaiden tyttöjen keskuudessa ja aivan kärkijoukossa vielä seuraavallakin vuosikymmenellä. Vuonna 1983 Päivejä syntyi enää vain runsas yksi päivää kohden.[lähde? ]
Harvinaisena etunimenä on Päivin ohella käytössä myös Päivä, joka on almanakassa samalla päivällä, 16. kesäkuuta, mutta nimi on annettu alle 80 henkilölle, joista muutamat ovat miehiä.
Kuvitteellisia Päivejä

Päivi Helenius, tv-sarjassa Salatut elämät
Päivi musiikissa

Päivi, Päivi Kautto-Niemen albumi (1977)
Hei Päivi, esittäjä Kari Peitsamo (1980)
Päivi hei, Kake Randelin (1984)
Poika nimeltä Päivi, Gösta Sundqvist (1985)
Päivi-laulu, Jukka Tervo (1994)
#Päivi, Tuuttimörkö x Kube (2013)
Sulkupallo

Sulkupalloja Lontoon yllä II maailmansodan aikana.
Kiintopallo Nevski Prospektilla Leningradissa 1941
Sulkupallo on isokokoinen vaijereilla maahan ankkuroitu kaasupallo, joita on käytetty passiiviseen ilmatorjuntaan, esteenä matalalta tehtäviä ilmahyökkäyksiä, esimerkiksi syöksypommittajia tai hävittäjäkoneita vastaan. Sulkupallojen käyttö pakotti hyökkäävät pommikoneet varomaan palloja ja niiden vaijereita sekä pudottamaan pomminsa korkeammalta. Pallojen avulla suojattiin esimerkiksi teollisuuskohteita ja satamia sekä laivoja.
Sulkupalloissa saattoi olla myös pieniä räjähteitä niihin osuvien koneiden vaurioittamiseksi. Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimilla oli marraskuusta 1938 helmikuuhun 1945 erityinen sulkupallotoimintaa johtava osasto (RAF Balloon Command). Vuoden 1940 keskivaiheilla sillä oli käytössään 1 400 palloa, joista kolmasosa suojasi Lontoon aluetta. Moskovaa ja Leningradia suojaamaan rakennettiin toisen maailmansodan aikana niin ikään sulkupalloverkostot.
Muodoltaan sulkupallot olivat pikemminkin ilmalaivan kuin pallon muotoisia. Vastatoimina palloja vastaan pommikoneisiin sekä V1-ohjuksiin asennettiin vaijerinleikkureita. Pommituskorkeuden ja -tarkkuuden kasvu tekivät sulkupallot hyödyttömiksi. Jos pallojen lentokorkeutta olisi kasvatettu vastaavasti, olisi tarvittu yhä isompia palloja kannattamaan pidentyviä ankkurivaijereita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Roof Over Britain: The Antiaircraft Defenses of England during WW II (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
17 Balloon Centre - RAF Sutton on Hull (englanniksi)
Rebecq

| Rebecq Ribek |
| --- | --- |
 Rebecqin keskustaa. Vasemmalla kunnantalo ja taustalla keskellä Saint-Géryn kirkko (1867).
 Rebecqin sijainti.
 Rebecq
 Koordinaatit: 50°39′N, 04°08′E 
Valtio:  Belgia
Provinssi:  Vallonian Brabant
Arrondissementti:  Nivelles
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Dimitri Legasse
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  39.08 km²
Väkiluku (1.1.2008):  10 237
 – Väestötiheys:  262 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  1430
Suuntanumero(t):  067
 
 www.rebecq.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rebecq (valloniksi Ribek) on kunta Belgiassa Valloniassa Vallonian Brabantin provinssissa. Pinta-alaa Rebecqillä on 39,08 neliökilometriä. Kunnassa oli 1. tammikuuta 2008 10 237 asukasta, joista naisia oli 5 236 ja miehiä 5 001. Asukastiheys oli 262 as./km². Kunnan pormestarina toimii Dimitri Legasse. Kunnan asukkaita kutsutaan ranskaksi nimellä rebecquois.
Nykyinen Rebecqin kunta syntyi vuonna 1977, kun Bierghes, Quenast, Rebecq-Rognon sekä osa Saintesista yhdistyivät.
Rebecq sijaitsee Senne-joen varrella 27 kilometriä Brysselistä lounaaseen. Rebecqin naapurikunnat ovat Ittre ja Tubize Vallonian Brabantin provinssissa, Pepingen Flanderin Brabantin provinssissa sekä Enghien ja Braine-le-Comte Hainaut'n provinssissa.
Rebecqin ystävyyskaupunki on ollut vuodesta 2002 Monghidoro Italiassa.
Pormestarit

Rebecqin pormestarit vuoden 1977 kuntaliitoksesta nykypäivään saakka:
| Vuodet | Pormestari |
| --- | --- |
1977–1986: René Desmedt
1986–1988: Jules Demol
1989–1994: André Fagnard
1995–2006: Jules Demol
2006–: Dimitri Legasse
Tunnettuja asukkaita

François Huon, taiteilija
Ernest Solvay, kemisti, hyväntekeväisyyden harrastaja ja teollisuusmagnaatti
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rebecq Wikimedia Commonsissa
Kunnan kotisivut (ranskaksi)
Vallonian Brabantin provinssin kunnat
Stephanie (Belgian prinsessa)

| Stephanie |
| --- | --- |
 Kreivitär Lonya-de Nagu-Lonya Itävallan, Unkarin ja Böömin kruununprinsessa Belgian prinsessa
 
Syntynyt:  21. toukokuuta 1864 Bryssel, Belgia
Kuollut:  23. elokuuta 1945 (81 vuotta) Győrszentmárton, Unkari
Hautapaikka:  Pannonhalman benediktiiniluostari
Puoliso:   Rudolf  (vih. 1881; k. 1889)  Elemér Lónyay de Nagylónya  (vih. 1900) 
Lapset:  Elisabet Marie
Koko nimi:  Stéphanie Clotilde Louise Herminie Marie Charlotte
Suku:  Saksi-Coburg-Gotha
Isä:  Leopold II
Äiti:  Marie Henriette
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Stephanie von Saxe-Coburg-Gotha (21. toukokuuta 1864 – 23. elokuuta 1945) oli belgialainen prinsessa, Itävallan arkkiherttuatar ja kreivitär Lonya-de Nagu-Lonya.
Stephanie syntyi Laekenissa. Hänen lapsuutensa oli ilmeisen onneton.[lähde? ] Hänen isänsä, Belgian kuningas Leopold II vihasi vaimoaan ja tyttäriään.[lähde? ] Stephanie avioitui Itävalta-Unkarin kruununprinssin Rudolfin kanssa. Rudolfin vanhemmat eivät koskaan olleet innostuneet Stephaniesta ja Rudolfin tehtyä itsemurhan tämän välit omaan isään katkesivat.[lähde? ]
Vuonna 1900 Stephanie meni uudelleen naimisiin. Aviomies oli unkarilainen kreivi Elemér Lónyay de Nagylónya (1863–1946). Stephanie luopui arvonimistään ja etuoikeuksistaan, ja jätti tyttärensä tämän isoisän keisari Franz Josefin holhoukseen. Vuonna 1925 Stephanie julkaisi skandaalinkäryiset muistelmansa, jotka johtivat useisiin oikeusjuttuihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stephanie (Belgian prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Reino Mäkelä

Reino Juhani Mäkelä (21. huhtikuuta 1932 Jämsä – 25. kesäkuuta 2001 Kempele) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Mäkelän vanhemmat olivat kihlakunnantuomari Arvo Aulis Mäkelä ja Aino Maria Piilonen. Hän avioitui kotiteollisuusopettaja Marja Ester Tuomisen kanssa. Mäkelä tuli ylioppilaaksi 1950 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1958. Hän oli Salpausselän Tiilitehdas Oy:n käyttöinsinööri 1957–1958, Otanmäki Oy:n suunnitteluinsinööri 1959–1960 ja  Rautaruukki Oy:n suunnitteluinsinööri 1960–1966, Raahen rautatehtaan tuotantopäällikkö 1967–1971, operatiivinen johtaja 1971–1986, varatoimitusjohtaja 1986–1995 sekä hallituksen jäsen 1976–1988 ja varapuheenjohtaja 1988–1995. Hänellä oli työuransa aikana myös useita oman alansa ja muita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Teollisuusneuvoksen arvonimen Mäkelä sai 1989.
Mäkelän kotikunta oli Kempele ja hänet on haudattu Kempeleessä Kirkonmäen hautausmaalle.
Sun Television

| Sun Television |
| --- | --- |

Perustettu:  8. maaliskuuta  1968
Kotipaikka:  Kobe, Japani
Kotisivu:  sun-tv.co.jp
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sun Television on japanilainen televisioyhtiö, joka perustettiin 8. maaliskuuta 1968. Sun Televisionin pääkonttori sijaitsee Kobessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (japaniksi)
Reggiane Re.2006

| Re> 2006 |
| --- | --- |
 Pienoismalii Re.2006: sta
Tyyppi:  Hävittäjä
Alkuperämaa:   Italia
Valmistaja:  Reggiane
Tila:  Hylätty
Valmistusmäärä:  1 kpl
Kehitetty mallista:  Reggiane Re.2005
Reggiane Re.2006 oli toisen maailmansodan aikainen italialainen hävittäjälentokone.
Suunnittelu ja kehitys

Vuoden 1942 lopussa Reggiane alkoi suunnitella muunnelmaa Re.2005 hävittäjästä, johon voitaisiin asentaa Daimler-Benz DB 603 -moottori. Toukokuussa 1943 koneesta tilattiin kaksi prototyyppiä, mutta Saksan viranomaiset peruivat tilauksen myöhemmin. Reggiane päätti jatkaa yhden prototyypin valmistamista loppuun, mutta liittoutuneiden pommitukset tuhosivat Reggianen tehtaat tammikuussa 1944 keskeyttäen rakennustyöt. Keskeneräinen prototyyppi siirrettiin Correggioon, jossa se valmistettiin loppuun helmikuuhun mennessä. Prototyyppiin ei asennettu moottoria.
Kone ei koskaan lentänyt ja se siirrettiin viimeisen kerran lokakuussa 1944 Taliedoon turvaan. Britit saivat koneen haltuunsa vuonna 1946, ja he päättivät romuttaa sen, kun eivät olleet löytäneet mitään mielenkiintoista koneen piirroksista.
Nykyään koneesta on jäljellä vain yksi laskutelineen osa, ja se on näytteillä Museo della Scienza e della Tecnica:ssa, Milanossa.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: 1
Pituus: 9,90 m
Kärkiväli: 11 m
Korkeus: 3,15 m
Siipipinta-ala: 20,4 m2
Tyhjäpaino: 2 960 kg
Lentopaino: 3 950 kg
Voimalaite: Daimler-Benz DB 603; 1287 kW (1510 hv)
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Suurin nopeus: 695 km/h 7200 metrissä
Lentomatka: 1100 km
Lakikorkeus: 12 000 m
Siipikuormitus: 193 kg/m2
Tekniset tiedot > Aseistus

3 x MG 151/20 20mm tykkiä
2 x Breda-SAFAT 12.7mm konekivääriä
Reino Oikelmus

Reino Olavi Oikelmus (8. toukokuuta 1907 Kemi – 19. joulukuuta 1952 Oulu) oli suomalainen päätoimittaja.
Reino Oikelmuksen  vanhemmat olivat esimies Vihtori Oikelmus ja Hilma Matilda Holm ja puoliso vuodesta 1930 Aira Inkeri Tervo. Oikelmus tuli ylioppilaaksi 1926 ja oli Pohjolan Sanomat -lehden toimittaja  1926–1930, toimitussihteeri 1930–1938 ja päätoimittaja 1938–1939. Kaiun palveluksessa hän oli 1940–1942 ja Pohjois-Pohjan päätoimittaja vuodesta 1942.  Tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa asti.
Sulkusaaret (Sysmä, Päijänne)

Sulkusaaret
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  85 m 
Pinta-ala:  3,9 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sulkusaaret  on Päijänteen saariryhmä Päijät-Hämeessä Sysmässä. Osa sen saarista kuuluvat Päijänteen kansallispuistoon.