stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kurkkukasvit

| Kurkkukasvit |
| --- | --- |
 Kurkku eli vihanneskurkku (Cucumis sativus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae  Juss.
Synonyymit
 Bryoniaceae G. Meyer  Cyclantheraceae Lilja  Nhandirobaceae Lestibudois  Zanoniaceae Dumort. 
Katso myös
   Kurkkukasvit Wikispeciesissä   Kurkkukasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kurkkukasvit (Cucurbitaceae) on kaksisirkkaisiin kuuluva kasviheimo. Lajeja on noin 800, ja niitä esiintyy etupäässä trooppisella ja subtrooppisella vyöhykkeellä. Heimoon kuuluu monia tärkeitä ruokakasveja, kuten kurkut, melonit ja kurpitsat. Suurin osa lajeista on ruohomaisia kärhillä kiipeileviä köynnöskasveja, joilla on melko suuret ja näyttävät kukinnot.
Tuntomerkit

Kurkkukasvit ovat kiipeileviä köynnöksiä, jopa puuvartisia liaaneja, joilla on lehtihankaisia tuen ympärille kiertyviä kärhiä. Sekundaarinen aineenvaihdunta tuottaa muun muassa alkaloideja, triterpenoideja, sitrulliini-aminohappoa, saponiineja ja oksalaattikiteitä. Kasveja peittää karkea karvoitus, jonka soluseinät ovat kalkkeutuneita ja soluissa on usein kystoliitteja; karvat ovat usein myös erittäviä. Lehdet ovat korvakkeettomia ja kourasuonisia. Lehdissä saattaa olla mesirauhasia. Kasvit ovat yleensä kaksikotisia (hede- ja emikasvi erikseen), harvoin yksikotisia. Kukinto sijaitsee lehtihangassa, jossa sen lisäksi ovat myös hankasilmu ja kärhi tai vielä monimutkaisempi rakenne. Kukat ovat 3–7-lukuisia, tavallisesti kuitenkin viisilukuisia, ja niiden pohjus on tavallisesti maljamainen hypanthium tai verhiön ja teriön yhteenkasvu muodostaa putken. Verhiö on usein yhdislehtinen, harvoin se puuttuu; terälehdetkin ovat kasvaneet yhteen keltaiseksi tai toisinaan punaiseksi torveksi. Hedekukissa on eri tavoin yhteen kasvanut tai erilehtinen hetiö, joka on erillinen myös hypanthiumista. Heteenponnet ovat kiertyneitä ja yksiteekaisia, eikä hedekukassa ole emiön jäännettä. Emikukissa sen sijaan on joutoheteitä ja kehänalainen sikiäin, joka muodostuu 1–5 emilehdestä, ja jossa on turvonneet laitaistukat. Niissä on riippuvia siemenaiheita. Hedelmä on kota, joka avautuu kärjestään. Siemenet ovat tavallisesti litteitä ja vailla ravintovarastoa eli endospermiä.
Levinneisyys

Kurkkukasvit kasvavat enimmäkseen tropiikissa ja subtropiikissa, jonkin verran myös lauhkeassa vyöhykkeessä. Suomessa on tavattu muutamia kurkkukasveja satunnaisesti viljelykarkulaisina tai -jäänteinä, esimerkiksi vesimelonia (Citrullus lanatus), kurkkua (Cucumis sativus) ja kurpitsaa (Cucurbita pepo). Mustakoiranköynnös (Bryonia alba) on Suomessa ainoa vakiintunut kurkkukasvi.
Luokittelu

Kurkkukasvit kuuluvat Cucurbitales-lahkossa kladiin, jossa ovat myös heimot Tetramelaceae, Datiscaceae ja Begoniaceae eli begoniakasvit. Kladia luonnehtivat muun muassa ruohovartisuus, monivuotisuus, kukurbitasiini-triterpeenit, hampaiset lehtilaidat, lehtien korvakkeettomuus, kukkien yksineuvoisuus, laitaistukat, sikiäimen laitaan kiinnittyvät vartalot, kookkaat luotit ja hedelmän monisiemenisyys.
Kurkkukasvien heimossa on viisi kehityslinjaa eli kladia:
1. Gomphogyneae Bentham & J.D.Hooker
Kladissa on kuusi sukua ja 56 lajia Kiinassa ja Kaakkois-Aasiasta Australiaan ja Fidžisaarille ulottuvalla alueella. Kasvien kukissa on monisoluisten karvojen muodostamia mesirauhasia teriössä. Heteteitä on viisi, ja ne kiinnittyvät teriön tyveen ja ovat kasvaneet sen kanssa yhteen teriön puoliväliin asti. Hedelmä on joskus marja, ja siemenissä saattaa olla kalvomainen siipi. Runsaslajisin suku on Hemsleya, jossa on 30 lajia.
2. Triceratieae A.Richard
Sukuja on viisi, lajeja 24 enimmäkseen trooppisessa Amerikassa, yksi suku (Cyclanthopseris) Etelä- ja Itä-Afrikassa sekä Madagaskarissa. Teriössä on monisoluisia mesikarvoja, ja heteet kiinnittyvät sen tyveen. Emikukissa on viisi joutohedettä. Hedelmä on kansikota, siivellinen pähkylä eli samara tai luumarjamainen.
3. Zanonieae Bentham & J.D.Hooker
Sukuja on neljä, lajeja 12 tropiikissa. Heteitä on viisi, harvoin neljä, ja ne ovat kasvaneet yhteen teriötorven kanssa sen puoliväliin asti. Siemenissä on kalvomainen siipi.
4. Actinostemmateae H.Schaefer & S.S.Renner
Vain suku Actinostemma, jossa on kolme lajia, jotka kasvavat Keski- ja Itä-Aasiassa. Teriössä on monisoluisia mesikarvoja, ja viisi hedettä on kiinnittynyt teriön tyveen. Vartaloita on yksi, ja sikiäimessä kahdesta neljään riippuvaa siemenaihetta. Hedelmä on kansikota, siemenet toisinaan siivellisiä.
5. Cucurbitoideae Eaton
Kladin lajit ovat moni- tai yksivuotisia köynnöksiä, harvoin liaaneja tai mehevätyvisiä mehikasveja. Kärhet ovat monihaaraisia ja tavallisesti ainoastaan haarat kiertyviä. Lehtihangassa on hedekukinnon, yhden emikukan, silmun ja kärhen muodostama rakenne. Kasvit ovat yksikotisia. Mesiäinen on perussolukkoinen eli parenkymaattinen ja siinä on ilmarakoja. Hedekukissa on hyvin kehittynyt hypanthium ja enintään viisi hedettä. Ponnet ovat hyvin taipuneita tai kiertyneitä. Emikukissa on yksi vartalo, joka voi olla lyhythaarainen. Hedelmä on enemmän tai vähemmän mehevä, joskus epäsäännöllisesti avautuva. Siemenet ovat siivettömiä. Kladissa on 82 sukua ja 880 lajia tropiikissa ja lämpimillä seuduilla. Runsaslajisimmat suvut ovat käärmekurkut (Trichosanthes, 100 lajia), karvakurkut (Sicyos, 75 lajia), karvaskurkut (Momordica, 60 lajia), Zehneria (60 lajia), kurkut (Cucumis, 55 lajia), Cayaponia (55 lajia), hyppykurkut (Cyclanthera, 40 lajia) ja Gurania (37 lajia).
Luokittelu > Suvut

Kurkkukasveihin kuuluu 98 sukua ja niihin 975 lajia.
| --- | --- |
 Abobra Naudin  Acanthosicyos Welw. ex Hook.f. – narakurpitsat  Actinostemma Griff.  Alsomitra (Blume) M.Roem. – mitraliaanit  Alternasemina Silva Manso  Ampelosicyos Thouars  Anacaona Alain  Apatzingania Dieterle  Apodanthera Arn.  Bambekea Cogn.  Benincasa Savi – vahakurpitsat  Biswarea Cogn.  Bolbostemma Franquet  Brandegea Cogn.  Bryonia L. – koiranköynnökset  Calycophysum H.Karst. & Triana  Cayaponia Silva Manso  Cephalopentandra Chiov.  Ceratosanthes Burm. ex Adans.  Chalema Dieterle  Cionosicyos Griseb.  Citrullus Schrad. ex Eckl. & Zeyh. – vesimelonit eli liuskamelonit  Coccinia Wight & Arn. – tulikurpitsat  Cogniauxia Baill.  Corallocarpus Welw. ex Hook.f.  Cremastopus Paul G.Wilson  Ctenolepis Hook.f.  Cucumella Chiov.  Cucumeropsis Naudin  Cucumis L. – kurkut eli satokurkut  Cucurbita L. – kurpitsat eli aitokurpitsat  Cucurbitella Walp.  Cyclanthera Schrad. – hyppykurkut  Cyclantheropsis Harms  Dactyliandra (Hook.f.) Hook.f.  Dendrosicyos Balf.f.  Dicoelospermum C.B.Clarke  Dieterlea Lott  Diplocyclos (Endl.) Post & Kuntze  Doyerea Grosourdy  Ecballium A.Rich. – ruiskukurkut  Echinocystis Torr. & A.Gray – piikkikurkut  Echinopepon Naudin  Edgaria C.B.Clarke  Elateriopsis Ernst  Eureiandra Hook.f.  Fevillea L.  Gerrardanthus Harv. ex Hook.f. – pallojalat  Gomphogyne Griff.  Gurania (Schltdl.) Cogn.  Guraniopsis Cogn.  Gymnopetalum Arn.  Gynostemma Blume – rypälekurkut  Halosicyos Mart.Crov.  Hanburia Seem.  Helmontia Cogn.  Hemsleya Cogn. ex F.B.Forbes & Hemsl.  Herpetospermum Wall. ex Hook.f.  Hodgsonia Hook.f. & Thomson  Ibervillea Greene  Indofevillea Chatterjee:  Kedrostis Medik.  Lagenaria Ser. – pullokurpitsat  Lemurosicyos Keraudren  Luffa Mill. – pesusienikurkut eli sienikurkut  Marah Kellogg  Melancium Naudin  Melothria L. – viidakkokurkut  Melothrianthus Mart.Crov.  Microsechium Naudin  Momordica L. – karvaskurkut  Muellerargia Cogn.  Mukia Arn.  Myrmecosicyos C.Jeffrey  Neoalsomitra Hutch.  Nothoalsomitra Telford  Odosicyos Keraudren  Oreosyce Hook.f.  Parasicyos Dieterle  Penelopeia Urb.  Peponium Engl. – afrikankurpitsat  Peponopsis Naudin  Polyclathra Bertol.  Posadaea Cogn.  Praecitrullus Pangalo  Pseudocyclanthera Mart.Crov.  Pseudosicydium Harms  Psiguria Neck. ex Arn.  Pteropepon (Cogn.) Cogn.  Pterosicyos Brandegee  Raphidiocystis Hook.f.  Ruthalicia C.Jeffrey  Rytidostylis Hook. & Arn.  Schizocarpum Schrad.  Schizopepon Maxim.  Sechiopsis Naudin  Sechium P.Browne – kajottikurpitsat  Selysia Cogn.  Seyrigia Keraudren  Sicana Naudin  Sicydium Schltdl.  Sicyos L. – karvakurkut  Sicyosperma A.Gray  Siolmatra Baill.  Siraitia Merr.  Solena Lour.  Tecunumania Standl. & Steyerm.  Telfairia Hook.  Thladiantha Bunge – kiinankurkut  Trichosanthes L. – käärmekurkut  Tricyclandra Keraudren  Trochomeria Hook.f.  Trochomeriopsis Cogn.  Tumacoca Rose  Vaseyanthus Cogn.  Wilbrandia Silva Manso  Xerosicyos Humbert – mehikurkut  Zanonia L.  Zehneria Endl.  Zombitsia Keraudren  Zygosicyos Humbert – mukulakurkut
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kurkkukasvit (Cucurbitaceae)
Suomen Lajitietokeskus: Kurkkukasvit – Cucurbitaceae
Den virtuella floran: Cucurbitaceae (ruotsiksi)
ITIS: Cucurbitaceae (englanniksi)
Flora of China: Cucurbitaceae (englanniksi)
Anat Avital and Harry S. Paris, 2014, 'Cucurbits depicted in Byzantine mosaics from Israel, 350–600 CE', Annals of Botany 114: pp. 203-22. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q8314  Wikispecies: Cucurbitaceae  APNI: 54695  ATRF: Cucurbitaceae  BioLib: 3235  CoL: 8SC  EoL: 4458  EPPO: 1CUCF  FloraBase: 22919  FNA: 10233  FoAO2: Cucurbitaceae  FoC: 10233  FoIO: cucurbitaceae  GBIF: 6634  GRIN: 312  iNaturalist: 48620  IPNI: 30000781-2  IRMNG: 114611  ITIS: 22337  NBN: NBNSYS0000159793  NCBI: 3650  NZOR: b1261300-3a90-4568-8e42-7b5c06241d40  Open Tree of Life: 1006267  Paleobiology Database: 55465  Plazi: 203E043A-AAAD-CD59-7100-CD1EAB6F0F39  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000781-2  Tropicos: 42000129  VASCAN: 118  VicFlora: 9bce6706-de7d-4657-9d9a-c7bb31950437  Watson & Dallwitz: cucurbit  WFO: wfo-7000000160  WoRMS: 414795 
Vesimeloni (Citrullus lanatus)
Kuritus

Kuritus tarkoittaa toimenpiteitä, joilla yritetään pakottaa toinen ihminen, ihmisryhmä tai eläin järjestykseen tai noudattamaan sääntöjä, tilanteessa, jossa sääntörikkomus on tapahtunut tai tapahtumaisillaan. On tyypillistä, että kurituksen kohde on alistetussa asemassa.
Kuri-sanaan viittaavaa kuritus-käsitettä on käytetty useissa yhteyksissä, ja käyttötarkoituksestaan riippuen sillä on tarkoitettu hieman eri asioita. Kuri viittaa useimmissa käyttötarkoituksissaan toisen ihmisen tai ihmisryhmän aikaansaaman ulkoisen pakon ja vallankäytön, usein fyysisen väkivallan tai sen uhan avulla luotavaan järjestykseen (esm. kirkkokuri, koulukuri, puoluekuri, sotilaskuri, vrt. kurinalaisuus). Myös suomalaiset sananlaskut ja Raamattu tuntevat kurin "Joka kuritta kasvaa, se kunniatta kuolee." Sananlaskujen kirjassa puolestaan puhutaan kurituksesta: ”Joka vitsaa säästää, se vihaa lastaan; mutta joka häntä rakastaa, se häntä ajoissa kurittaa” (Snl. 13:24).
Usein kurituksella tai ruumiillisella kurituksella tarkoitetaan erityisesti lapsen pahoinpitelyä, jolla tähdätään kasvatuksellisen päämäärän saavuttamiseen fyysisen väkivallan keinoin. Ruumiillinen kuritus kiellettiin valtion kouluissa jo 6. kesäkuuta 1914. Suomessa keskustelua ruumiillisen kurituksen oikeutuksesta ja tarpeellisuudesta käytiin erityisen vilkkaana 1970-luvun lopussa. Suomessa vanhempien kuritusoikeus poistettiin rikoslaista 1979, ja vuonna 1984 alussa ruumiillinen kuritus kiellettiin kokonaan toisena maana maailmassa. Ruotsissa kuritus kiellettiin jo vuonna 1979, jota ennen sitä ei ollut kielletty yhdessäkään maassa. Suomen laissa lapsen huollosta ja tapaamisoikeudesta asetetaan kasvatukselle seuraava tavoite: "Lasta tulee kasvattaa siten, että lapsi saa osakseen ymmärtämystä, turvaa ja hellyyttä. Lasta ei saa alistaa, kurittaa ruumiillisesti eikä kohdella muulla tavoin loukkaavasti."
Kuritus Suomen lainsäädännössä

Suomessa lasten ruumiillinen kuritus kiellettiin vuonna 1984.
Lainsäädäntö Suomessa lähtee siitä, että lapsilla on samat oikeudet tulla suojelluksi väkivallalta kuin aikuisilla. Lapsiin kohdistuva väkivalta, myös ruumiillinen kuritus, ovat rikoslain mukaan pahoinpitelyä, tai törkeää pahoinpitelyä, mikäli siitä seuraa lapsen vammautuminen. Alle 18-vuotiaaseen kohdistunut tai lähisuhteessa tapahtuva lieväkin pahoinpitely on virallisen syytteen alainen rikos. Tämä merkitsee sitä, että virallinen syyttäjä voi vaatia tekijän tuomitsemista rangaistukseen, vaikkei pahoinpitelyn uhri sitä vaatisikaan. Lastensuojelulain mukaan jokaisella valtion, kunnan ja seurakunnan työntekijällä on velvollisuus ilmoittaa ilmeisessä lastensuojelun tarpeessa olevasta lapsesta kunnan lastensuojeluun.
Alun perin rikoslaissa (39/1889) määrättiin, että jos 7–15-vuotias lapsi oli syyllistynyt rikokseen, vanhempain tahi sen, jonka hoidossa ja valloissa lapsi on, tai toimeenpanevan viranomaisen pitää sitä huoneessa toteensaatavasti kurittaa. Pahoinpitelyä koskevassa luvussa säädettiin, että jos kurittaja on kuritusvaltaansa käyttäessään saattanut kuritetulle ainoastaan vähäisen vamman tai ei vammaa ollenkaan, ei rangaistusta tullut tuomita. Siltä, joka kuritti aiheettomasti, voitiin riistää edusmiesoikeus.
Kuritusväkivalta Suomessa

Lastensuojelun keskusliitto on esittänyt, että kurituksen sijaan puhuttaisiin kuritusväkivallasta, koska kyseessä on selkeästi rikos, väkivalta, joka kohdistuu puolustuskyvyttömään lapseen. Sanan kehitti liiton erityisasiantuntija Heikki Sariola.
Sekä uusimman valtakunnallisen lapsiuhritutkimuksen (Ellonen ym. 2008) "Lasten ja nuorten väkivaltakokemukset" että aikuisilla tehtyjen tutkimusten mukaan (esim. Lastensuojelun keskusliiton Omnibus-tutkimus  naiset ja äidit käyttävät ruumiillista väkivaltaa lasten kasvatuksessa miehiä useammin. Yleisempiä lapsiin kohdistuvia väkivaltaisia tekoja ovat tukistaminen ja näpsäyttäminen tai lyöminen esimerkiksi kasvoihin tai sormille. Nämä ovat myös tekoja, joihin naiset tutkimusten mukaan syyllistyvät miehiä useammin.
Naiset näyttävät kyllä asennetasolla vastustavan lapseen kohdistuvaa kuritusväkivaltaa miehiä yleisemmin (naiset 19 %, miehet 32%), mutta tekojen tasolla he kuitenkin käyttävät lapsiin kohdistuvaa kuritusväkivaltaa useammin kuin miehet. Esimerkiksi lähes 60 prosenttia naisista tukisti lastaan, miesvastaajista puolet. Naiset myös esimerkiksi näpäyttävät lastaan sormille miehiä useammin (naiset 33%, miehet 27%). On huomattava, että erot miesten ja naisten käyttäytymisen välillä ovat tilastollisesti merkitseviä. Niin sanottuun piiskaamiseen eli selkään tai takamukseen lyömiseen erilaisilla välineillä miehet ja naiset syyllistyvät yhtä usein..
Naisten väkivaltaisessa käytöksessä näyttäisi korostuvan erityisesti omien tunteiden ja impulssikontrollin heikko hallinta, kun pinna palaa lyödään lasta. Tämä piirre on tullut esiin myös muussa naisten tekemässä perheväkivallassa.
Suomalaiset näyttävät muutenkin hyväksyvän lapseen kohdistuvan väkivallan. Esimerkiksi ns. piiskaamista puolet vastaajista pitää ruumiillisena kurituksena, ei pahoinpitelynä. Myös lapsen tukistaminen on yleistä, 62 prosenttia ja läimäyttäminenkään ei 40 prosentin mielestä ole väkivaltaa vaan ruumiillista kurittamista. 50% suomalaisista tukistaa lapsiaan, 27% näpäyttää sormille, 16% läimäyttää, 12% nipistävää ja 7% piiskaa lapsiaan.
Jopa hengenvaarallista vauvan tai lapsen ravisteluakaan ei kolmasosa suomalaisista pidä pahoinpitelynä.
Kuritus mustan kasvatuskulttuurin ilmentymänä

Kuritus on osa ns. mustaa pedagogiikkaa ja -kasvatuskulttuuria, ja sen puolustamisessa helposti sotketaan pakon ja väkivallan käsitteet olettaen, että lapsen pakottamisen tulisi tarkoittaa tahallista kivun aiheuttamista tai äärimuodossaan lapsen pahoinpitelyä rangaistustarkoituksessa. Usein mustan kasvatuskulttuurin ja -pedagogiikan alueella tarjotaan myös selitysyrityksinä keinotekoisen niukkoja vaihtoehtoja, kuten "On parempi kurittaa ja rakastaa lasta kuin jättää hänet täysin heitteille". (Tämä on argumentaatiovirhe nimeltä dilemman virheasettelu – oletetaan, ettei lastenkasvatuksessa ole muita vaihtoehtoja kuin pahoinpitely ja laiminlyönti).
Väkivallan kierre näyttää toimivan myös mustan kasvatuskulttuurin ylläpitävänä voimana, koska itse on saatu selkäsaunoja, perinnettä on oikeus jatkaa, eli vahinko voidaan panna kiertoon. Tämä on tutkimuksissakin todettu ilmiö: uhrit, joita lapsuudessa on pahoinpidelty jopa luunmurtumiin saakka, saattavat aikuisina puolustaa kokemaansa väkivaltaa. He toteavat ansainneensa kurituksen, koska olivat niin villejä tai tottelemattomia. Lapset, joita on kuritettu ruumiillisesti nuorina, käyttävät itse aikuisina myös herkästi väkivaltaa omiin lapsiinsa ajattelematta väkivallan mielekkyyttä kasvatuksessa.
Kurituksen vaikutukset lapsen kehitykseen

Väkivalta, joko fyysinen (kivun tuottaminen lapselle) tai sosiaalinen (lapsen nöyryyttäminen, pelkotilojen luominen uhkailemalla tai pelottelemalla) saa lapsessa aikaan toisaalta vihaa ja uhmareaktion, ja toisaalta ristiriitaisen signaalin: ihminen, joka muodostaa hänelle kaikkein läheisimmän ihmissuhteen, aiheuttaakin hänelle turvattomuutta ja mielipahaa. Mikäli fyysinen kipu sekä siihen liittyvä henkinen väkivalta on riittävän voimakas, tuloksena tavallisesti on kaiken oma-aloitteisuuden lannistuminen ja sokea alistuminen: lapsi katsoo, että hän on täysin vanhempansa armoilla ja tottelee tätä väkivallan pelosta. Tällä saadaan myös aikaan sokea tottelevaisuus: lapsi tottelee aikuista vain, koska aikuinen sanoo niin; hänen oma moraalintajunsa ja käsityksensä oikeasta ja väärästä jäävät täysin kehittymättä. Samoin väkivalta antaa hänelle signaalin, että on täysin sosiaalisesti hyväksyttävää, että isommat lyövät, tukistavat ja hakkaavat pienempiään. Kurittaminen vaikuttaa tuhoisasti empatiakyvyn kehittymiseen: väkivaltaisen kasvatuksen saaneet lapset syyllistyvät itse muita helpommin väkivaltarikoksiin, koulukiusaamiseen ja omaisuusrikoksiin kuin ne, joita ei ole kasvatettu ruumiillisella kurituksella. He eivät kykene eläytymään toisen ihmisen asemaan ja kokemaan, miltä heistä tuntuu, koska he ovat sisäistäneet väkivallan ikään kuin luonnollisena, asiaankuuluvan asiana, joka on täysin sallittu tapa setviä ihmissuhteita. Vanhempana (noin 10–12 vuoden iässä) kurittaminen saa aikaan sen, että lapsi omaksuu ns. spartalaisen moraalin: kaikkea saa tehdä, mutta kiinni ei saa jäädä ja oikean ja väärän ymmärtämisen sijaan suuntaa henkiset resurssinsa siihen, miten ei jää kiinni tai miten kykenee välttämään rangaistuksen.
Ruumiillista kuritusta käsittelevä tutkimus voidaan summata lyhyesti: kurituksesta ja väkivallasta on lapselle pelkkää haittaa. Kurituksella ei saavuteta mitään kasvatuksellista hyötyä, ja sen avulla saadaan vain joko silmänpalvontaa tai sokeaa tottelevaisuutta ilman omaa harkintakykyä. Väkivalta traumatisoi, lisää nuoruus- ja aikuisiän aggressiivisuutta, ja haitat ulottuvat aikuisikään saakka. Esimerkiksi suomalaisessa Lea Pulkkisen tutkimusryhmän pitkittäistutkimuksessa on tullut esiin, että myönteistä kehitystä tukeviksi kasvuolojen piirteiksi todettiin vanhempien hyvä keskinäinen suhde, lapsen hyvä suhde isäänsä, äidin huolehtivuus ja kannustavuus sekä vanhempien kielteinen suhtautuminen ruumiilliseen kuritukseen. Kurituksen vahingollisuus on tutkimuksellisesti hyvin selkeä.
Lastentautiopin professori Carole Jenny arvioi 2008, että lapsena koetun pahoinpitelyn ja trauman vaikutus voi ulottua jopa 50 vuoden päähän mielenterveysongelmina, alkoholismina tai sydän- ja verisuonisairauksina.
Kirjallisuutta

Miller, Alice: Alussa oli kasvatus. (Am Anfang war Erziehung, 1980.) Suomentanut Mirja Rutanen. WSOY, Helsinki 1985. ISBN 951-0-12888-0
Miller, Alice: Murra vaikenemisen muuri. (Abbruch der Schweigemauer.) Suomentanut Leena Vallisaari. WSOY, Helsinki 1991. ISBN 951-0-16981-1
Mitgutsch, Waltraud Anna: Joka vitsaa säästää. (Die Züchtigung, 1985.) Suomentanut Liisa Ryömä. WSOY, Helsinki 1989. ISBN 951-0-15512-8
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Lasten ruumillinen kuritus hyväksyttiin vielä 1960-luvulla
Ruumiillisen kurituksen lainsäädännöllinen asema Euroopassa:
  Kielletty sekä kotona että koulussa  Koulussa kielletty, kotona sallittu  Sallittu sekä kotona että koulussa
Kuvalaatta

Kuvalaatta on leikkaamalla, syövyttämällä, kaivertamalla, stereotypialla tai muulla tavoin kohopainoa varten valmistettu painolaatta. Esimerkiksi viivapiirroslaatat eli fototypiat ja rasterilaatat eli autotypiat valmistettiin syövyttämällä. Suomessa kuvalaattoina käytettiin kahden millimetrin paksuisia sinkkilevyjä. Yleensä kameralla kuvattiin originaalista negatiivi, jonka avulla laatat valotettiin ja sen jälkeen syövytettiin.
Matti Kurri

Matti Johannes Kurri (31. elokuuta 1894 Kurkijoki – 21. syyskuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat maanmittarinapulainen Esko Kurri ja Katri Arvelin. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1938 liikeapulainen Liine Porkan kanssa.
Opinnot

Kurri kävi kansakoulun ja suoritti yksityisesti kuudennen luokan Viipurin maanviljelyslyseossa vuonna 1920 sekä kävi Viipurin sahateollisuuskoulun vuosina 1922–1924.
Jääkärikausi

Kurri työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Kurri saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi joukkueenjohtajaksi 9. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 25. maaliskuuta 1918 alkaen 1. komppaniaan ja 15. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaalla sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin radalle.
Sisällissodan jälkeinen aika

Kurri palveli sisällissodan jälkeen nuorempana upseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, joka taasen tunnettiin myöhemmin nimellä Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 15. marraskuuta 1918 Laatokan jalkaväkirykmentti 6:een (myöhempi nimi Viipurin rykmentti). Hän toimi rykmentissä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä 4. komppaniassa. Viipurin rykmentistä hänet siirrettiin 5. helmikuuta 1920 Käkisalmen läänin rykmenttiin ja 5. toukokuuta 1920 takaisin Viipurin rykmenttiin.
Armeijasta hän erosi 6. huhtikuuta 1921 ja astui Suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. heinäkuuta 1921 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Sortavalan suojeluskuntapiirin I alueelle. Hän osallistui vuoden 1921 marraskuussa Vienan-Karjalan sotaretkelle, missä hän toimi Repolan pataljoonan 1. komppanian päällikkönä ja otti osaa Kostamuksen ja Porajärven taisteluihin, missä hän haavoittui 28. joulukuuta 1921. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi Karjalan pakolaisten harjoituskoulun johtajana Hyrynsalmella ja Lapualla 16. helmikuuta – 1. elokuuta 1922 välisen ajan. Vuonna 1924 hän siirtyi piirityönjohtajaksi Suomalaisen puuliike oy:n palvelukseen ja palveli yritystä vuoteen 1928 saakka. Myöhemmin hän teki vain tilapäistöitä.