stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jiang Qing
Poliittinen ura

Jiang alkoi osallistua politiikkaan vuodesta 1959 alkaen, kun Mao oli menettänyt asemansa valtionpäämiehenä, vaikka pysyikin puolueen johdossa. Jiang uudisti miehensä käskystä Pekingin oopperan klassisen muodon ja toi siihen vallankumouksellista sanomaa. Jiang nimettiin vuonna 1966 perustetun kulttuurivallankumouksen työryhmän varajohtajaksi, ja ryhmä alkoi valmistella ”suurta proletaarista kulttuurivallankumousta”. Jiangin nauhoitettuja palopuheita esitettiin kaikkialla Kiinassa. Puheissaan ja puhekiertueillaan Jiang yllytti massoja suurmielenosoituksiin sekä Punakaartin nuoria taistelijoita hävittämään kulttuurivallankumouksen viholliset: vanhat ajatukset, kulttuurin, tavat ja tottumukset. Maon ja Jiangin ympärille kehittyi henkilökultti, ja heidän kuviaan oli julisteissa kaikkialla.
Jiang nimitettiin tammikuussa 1967 Kansan vapautusarmeijan kulttuurityön neuvonantajaksi. Vuonna 1969 Maosta tuli Kiinan johtaja rajoittamattomin valtaoikeuksin, ja Jiang nimitettiin kommunistisen puolueen poliittisen toimikunnan jäseneksi. Tässä asemassaan hän oli Kiinan kansantasavallan ja koko kommunistisen maailman mahtavin nainen. Kulttuurivallankumous tarjosi Jiangille mahdollisuuden kostaa niille, jotka olivat aiemmin nöyryyttäneet häntä.
Poliittinen ura > Neljän kopla ja oikeudenkäynti

Vuonna 1973 Mao oli jo alkanut vetäytyä politiikasta, ja samalla Jiangin vaikutusvalta oli vähentynyt. Maan johtoon nousivat uudistusmieliset Zhou Enlai ja Deng Xiaoping. Jiang kuului ”neljän koplaan” yhdessä Yao Wenyuanin, Zhang Chunqiaon ja Wang Hongwenin kanssa. Neljän kopla sai Dengin menettämään asemansa, ja Jiang nousi maan hierarkiassa neljännelle sijalle. Maon kuoltua syyskuussa 1976 neljän kopla kuitenkin hävisi valtataistelun, ja ryhmän jäsenet erotettiin puolueesta ja vangittiin lokakuussa 1976. Kiinan uuden johdon mukaan neljän kopla ”murskattiin yhdellä iskulla”.
Jiang tuomittiin vuosina 1980–1981 pidetyssä Deng Xiaopingin junailemissa näytösoikeudenkäynnissä levottomuuksien lietsomisesta, sabotaasista ja Maon oppien tahallisesta väärintulkinnasta kuolemaan. Useita viikkoja kestäneen oikeudenkäynnin aikana koko maailmalle paljastui, että Kiinan kulttuurivallankumous oli väkivaltaisimmassa vaiheessaan vaatinut kymmenientuhansien ihmisten hengen. Jiang esiintyi oikeudenkäynnissä hyvin uhmakkaasti, ja häntä vastaan esitettyihin syytteisiin hän vastasi vain ”noudattaneensa puhemies Maon käskyjä”. Hän myös herjasi tuomareita ja uhkasi tavallisten kansalaisten kostavan hänen puolestaan. Kuolemanrangaistus oli tarkoitus panna täytäntöön kaksi vuotta myöhemmin, jotta Jiang ehtisi katua tekojaan. Hän ei katunut mitään, mutta kuolemanrangaistus muutettiin kuitenkin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi, jotta Jiangista ei tulisi marttyyriä.
Kuolema ja jälkimaine

Jiang sairasti vankeutensa aikana kurkkusyöpää. Hän kuoli 14. toukokuuta 1991 hirttäytymällä. Kiinalaisen uutistoimisto Xinhuan mukaan hän oli ollut silloin jo yli seitsemän vuotta vapaana.
Jiang leimattiin kommunistipuolueen johdon toimesta manipuloivaksi ja vallanhimoiseksi. Tämä oli oiva keino sysätä Maon aikaiset vastoinkäymiset hänen syykseen, mikä vapautti puhemiehen käytännössä kaikesta vastuusta. Jiang esitetään myös ääriliikkeen edustajana suhteessa pragmaattiseen Dengiin, joka uudisti Kiinaa Maon jälkeen. Jiangin haudalla oli aina vuoteen 2015 vartijoita, joiden tehtävä oli estää muistamisien tuominen. Vuonna 2021 Kiinan viranomaiset kuitenkin sallivat Jiangin muistoa kunnioittavien tilaisuuksien järjestämisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jiang Qing Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia 2  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Jiang Qing näyttelijänä taiteilijanimellä Lán Píng 1930-luvulla Shanghaissa.
Mao ja Jiang 1940-luvulla Yan’anissa
Johannes Troglita

Johannes Troglita (lat. Ioannes Troglita, kreik. Ἰωάννης Τρωγλίτης) oli 500-luvulla elänyt itäroomalainen sotapäällikkö. Hän osallistui vandaalisotaan vuosina 533–534 ja toimi duxina Pohjois-Afrikassa, ennen kuin lähetettiin Persian vastaiselle rajalle Mesopotamiaan. Vuonna 546 keisari Justinianus lähetti Troglitan Pohjois-Afrikkaan, missä Itä-Rooman asema oli huonontunut maurien noustua kapinaan roomalaisia vastaan. Troglita kukisti maurit Byzaciumissa, nykyisen Tunisian alueella, vuonna 546 tai 547, mutta kärsi seuraavana kesänä tappion Tripolitanian mauriheimoja vastaan. Troglita organisoi armeijansa uudelleen ja löi maurien joukot kesällä 548 käydyssä Caton kenttien taistelussa, jonka jälkeen rauha palasi joksikin aikaa takaisin Pohjois-Afrikkaan.
Troglitan saavutuksia juhlistetaan 500-luvulla eläneen roomalaisen runoilijan Flavius Cresconius Corippuksen teoksessa Iohannis, seu de bellis Libycis ("Libyan sodasta"), joka on myös tärkein lähde hänen elämästään.
Syntyperä

Johannes Troglitan syntyperä on hämärän peitossa. Hänen synnyinvuottaan ei tiedetä ja syntypaikkakin on epävarma. Hän saattoi olla kotoisin Traakiasta, mutta hänen epätavallinen lempinimensä Troglita viittaisi Trogilos (kreik. Τρώγιλος) -nimiseen paikkaan Makedoniassa tai Sisiliassa. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen ja Troglitaa ylistäneen runoilija Corippuksen mukaan hänen isänsä oli eräs Evanthes ja hänellä oli ainakin yksi veli nimeltään Pappus. Troglitan vaimo oli luultavasti barbaarikuninkaan tytär, jonka kanssa hän sai pojan Petruksen.
Hr. Ms. Eland Dubois (1936)

| Hr>  Ms. Eland Dubois |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Gusto, Schiedam
Kölinlasku:  21. maaliskuuta 1936
Laskettu vesille:  24. lokakuuta 1936
Palveluskäyttöön:  21. kesäkuuta 1937
Loppuvaihe:  miehistönsä upottama 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  525 t
Pituus:  56,69 m
Leveys:  7,77 m
Syväys:  2,11 m
Koneteho:  1 600 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  45
Aseistus
Aseistus:  1 x 75 mm puoliautomaatti tykki 2 x kaksipiippuista .50" konekivääriä 40 x miinaa
Hr. Ms. Eland Dubois oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Jan van Amstel -luokan teräsrunkoinen miinanraivaaja, joka otettiin palvelukseen 1937.
Valmistus

Alus tilattiin Gustolta Schiedamista ja sen köli laskettiin 21. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1936 ja se otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta 1937.
Palvelus

Aluksen miehistö upotti aluksensa lähellä Gili Gentengiä 8. maaliskuuta 1942, kun vuotavat vesiputket tekivät paon Australiaan mahdottomaksi. Miehistö siirtyi Hr. Ms. Jan van Amstelille, jonka japanilaiset upottivat pakomatkalla.
FS Joffre (1938)

| Joffre |
| --- | --- |
 Joffre

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ateliers et Chantiers de St. Nazaire, Penhoët
Kölinlasku:  26. marraskuuta 1938
Loppuvaihe:  romutettu
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 000 t
Pituus:  236 m
Leveys:  24,5 m
Syväys:  6,5 m
Koneteho:  125 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  1251
Aseistus
Aseistus:  8 × 130 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 8 × 37 mm ilmatorjuntatykkiä 24 × 13,2 ilmatorjuntakonekivääriä 40 lentokonetta
FS Joffren piti olla Ranskan merivoimien Joffre-luokan lentotukialus ja samalla luokkansa nimikkoalus. Alus ei valmistunut ennen Ranskan tappiota Saksalle vuonna 1940 ja romutettiin keskeneräisenä.
Suunnitelmat

Vuoden 1934 puolivälistä alkaen aina kevääseen 1936 laivaston suunnittelutoimisto teki kaikkiaan seitsemän erilaista suunnitelmaa lentotukialuksesta. Suunnitelmat oli numeroitu PA9–PA15 (ransk. Porte Avions). Suunnitelmien yksityiskohdat ovat aikojen saatossa kadonneet, mutta jäljellä olevien tietojen perusteella on todettu olleen kaksi erilaista suunnitteluperustetta.  Ensinnäkin noin 15 000 tonnin uppouman omaava lentokannella varustettu alus (PA10-11), jolla oli yksi hangaari ja noin 30 lentokonetta. Toisena linjana oli suurempi noin 20 000 tonnin alus, jossa kaksi kerroksinen hangaari ja noin 60 lentokonetta. Kummankin tyypin ilmatorjunta-aseistus oli samanlainen eli kaksitoista 100 millimetrin tykkiä kaksiputkisina asennuksina. Sarjan viimeisissä PA13-15 oli erikoinen kansirakenteita tasapainottava lentokansi.
Rahoitus jatkui vaikeana ja vuonna 1935 tehtiin esitys muuttaa joko Duquesne tai Tourville keveäksi 12 000 tonnin lentotukialukseksi. Suunnitelma kariutui pieneen kahdentoista koneen kuljetuskapasiteettiin, jonka ei katsottu vastaavan muutostöihin käytettävää rahamäärää. Siten työ jatkui kahden aluksen hankkimiseksi ja tehtiin suunnitelma PA16, jossa määritettiin 18000 tonnin alus. Suunnitelma hyväksyttiin 1937 ja kahden aluksen hankinta sisällytettiin vuoden 1938 laivasto-ohjelmaan.
Valmistus

Alus tilattiin Ateliers et Chantiers de St.Nazaire-Penhoëtilta St. Nazairesta, missä köli laskettiin 26. marraskuuta 1938 telakka-altaassa numero 1. Aluksen rakennustyöt viivästyivät toisen maailmansodan alettua ja lopulta pysähtyivät kokonaan kesäkuussa 1940 Ranskan antauduttua. Tuolloin alus oli vain 20-prosenttisesti valmis. Lopulta sen keskeneräinen runko romutettiin.
Johannes Linnankosken nuoruudenkoti

| Johannes Linnankosken nuoruudenkoti |
| --- | --- |

Tyyppi:  kotimuseo
Osoite:  Niemenpellontie 1, 07510 Vakkola  
Sijainti:  Vakkola, Askola
Perustettu:  1938
Koordinaatit:  60°31′22.9″N, 25°35′14.1″E
 fiJohannes Linnankosken nuoruudenkoti 
   
Johannes Linnankosken nuoruudenkoti on Vihtori Peltosen, kirjailija Johannes Linnankosken,  museoitu nuoruudenkoti  Niemenpelto Askolassa Vakkolan kylässä. Suuri osa sisustuksesta on Vakkolan kylästä, mutta esillä on myös Linnankoskelle kuulunutta esineistöä. Linnankosken tuotantoa ja valokuvia on myös esillä. Museo perustettiin vuonna 1938.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johannes Linnankosken nuoruudenkoti Wikimedia Commonsissa
Linnankosken nuoruudenkoti Niemenpelto, Suomen Kuvalehti, 30.07.1938, nro 30, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Askola |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Porvoon seutu 
| Historia |  Askolan kulttuuri  Johannes Linnankoski  Kottian kylän hiidenkirnualue  |  |
| Kylät ja  kunnanosat |  Huuvari  Juornaankylä  Kirkonkylä  Korttia  Monninkylä  Nalkkila  Nietoo  Puhar-Onkimaa  Särkijärvi  Tiilää  Vahijärvi  Vakkola  |  |
| Luonto |  Askolan hiidenkirnut  Ilolanjoen vesistö Ilolanjoki  Porvoonjoki Linnankoski  Vakkolankoski  Etujärvi  Koukjärvi  Kylänpäänjärvi  Takajärvi  Tiiläänjärvi  Vahijärvi  Valkjärvi  |  |
| Talous |  Posintra  |  |
| Kulttuuri |  Askola-seura  Askolapäivä  Askolan kotiseutumuseo  Askolan pääkirjasto  Huuvarin-Särkijärven nuorisoseura  Johannes Linnankosken nuoruudenkoti  Juornaankylän nuorisoseura  Laulu tulipunaisesta kukasta  Monninkylän nuorisoseura  Tuomiranta  Vahijärven nuorioseura  Luettelo taideteoksista  |  |
| Seurakunnat |  Askolan seurakunta Askolan seurakuntakoti  Askolan siunauskappeli  Askolan kirkko  Juornaankylän rukoushuone  |  |
| Urheilu ja liikunta |  Askolan Urheilijat  Askola-Areena  Askolan liikuntakeskus Askolan yleisurheilukenttä  Askolan pesäpallokenttä  Inkilän lenkki  |  |
| Koulutus |  Askola-Instituutti – Ammattiopisto  Monninkylän koulu  |  |
| Liikenne |  Kantatie 55  Seututie 151  Seututie 167  |  |
| Muuta |  Askolan kunnanvaltuusto  Askolan vaakuna  Askolan terveyskeskus  Mäntsälä-lehti  |  |
| n k Perustiedot Wikidatassa: Johannes Linnankosken nuoruudenkoti (Q50275719)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kotimuseo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Askola
katuosoite: Niemenpellontie 1, 07510 Vakkola
koordinaatit: 60°31′23″N 25°35′14″E﻿ / ﻿60.52302°N 25.58726°E﻿ / 60.52302; 25.58726
Johannes VII Palaiologos

John VII Palaiologos.
Johannes VII Palaiologos (1370–1408) hallitsi Bysantin keisarina lyhyen ajan vuonna 1390 ja myöhemmin Manuel II:n hallitsijakumppanina vuosina 1399–1402. Hänen isänsä oli Andronikos IV Palaiologos.
Vuonna 1390 Johannes kaappasi vallan Johannes V:ltä, mutta hänet syrjäytettiin vain kuuden kuukauden päästä. Johannes V nousi jälleen valtaistuimelle osmanien ja Venetsian avustuksella.
Kun Johannes V kuoli vuonna 1391 solmi hänen poikansa Manuel II Palaiologos rauhan Johannes VII:n kanssa jotta valtakunta säästyisi sisällissodalta. Johannes tunnustaisi Manuelin keisariksi, mutta Manuelin kuollessa Johanneksen pojasta Andronikos V:stä tulisi keisari.
Kun turkkilaiset julistivat sodan vuonna 1399, lähti Manuel II anomaan apua Länsi-Euroopan mailta. Hän jätti Johanneksen valtakunnan hallitsijaksi. Suureksi yllätykseksi turkkilaiset lyötiin perusteellisesti vuonna 1402 Timur Lenkin ansiosta. Turkkilaiset solmivat heti rauhan Bysantin kanssa ja antoivat takaisin kaikki Euroopan puolella olevat maat, mukaan lukien Thessalonikan kaupungin. Kun Manuel palasi Konstantinopoliin, palautti Johannes hallinnon hänelle. Johannes hallitsi tämän jälkeen Thessalonikan kuvernöörinä aina kuolemaansa asti vuonna 1408.
Kirjallisuutta

Georg Ostrogorsky: History of the Byzantine State.  Rutgers University Press, 1969.  ISBN 0-8135-1198-4
John Julius Norwich: Byzantium: The Decline and Fall.  Viking, 1991.  ISBN 0-679-41650-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Johannes V Palaiologos | Bysantin keisari 1390 | Seuraaja: Johannes V Palaiologos |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Manuel II Palaiologos | Bysantin keisari 1399—1402 hallitsijakumppani: Manuel II Palaiologos (1391—1425) | Seuraaja: Manuel II Palaiologos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB
Johannes III

| Johannes III |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Catelinus
Syntynyt: n. 520 Rooma
Kuollut: 13. heinäkuuta 574 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  17. heinäkuuta 561
Paavius päättyi:  13. heinäkuuta 574
Edeltäjä:  Pelagius I
Seuraaja:  Benedictus I
Johannes III (n. 520–13. heinäkuuta 574) oli paavina 17. heinäkuuta 561 – 13. heinäkuuta 574. Hän oli lähtöisin arvovaltaisesta perheestä, kotoisin Roomasta ja alkuperäiseltä sukunimeltään Catelinus.
Vaikka Johannes III oli paavina melkein kolmetoista vuotta, hänen paavina olostaan tiedetään hyvin vähän. Langobardien hyökkäykset sattuivat samoihin aikoihin ja käytännössä kaikki häntä käsittelevät asiakirjat tuhoutuivat.
Johannes IX

| Johannes IX |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Tivoli
Kuollut: 900 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  joulukuu 897 tai tammikuu 898
Paavius päättyi:  tammi-toukokuu 900
Edeltäjä:  Theodorus II
Seuraaja:  Benedictus IV
Johannes IX oli paavina joulukuusta 897 tai tammikuusta 898 – tammi–toukokuulle 900. Hän oli kotoisin Tivolin kaupungista ja oli alun perin benediktiinimunkki. Hänen aikanaan oli kiistoja paavi Formosuksen (891–896) kannattajien ja vastustajien välillä; Johannes IX kuului kannattajiin ja vahvisti edesmenneen Formosuksen rehabilitoinnin.
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau (1932)

| Hr>  Ms. Johan Maurits van Nassau |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Koninklijke Maatschappij De Schelde, Vlissingen
Kölinlasku:  17. heinäkuuta 1931
Laskettu vesille:  20. elokuuta 1932
Palveluskäyttöön:  5. huhtikuuta 1933
Loppuvaihe:  upotettu 14. toukokuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 480 t (standardi) 1 822 t (kuormattu)
Pituus:  78,7 m
Leveys:  11,5 m
Syväys:  3,6 m
Koneteho:  2 100 ihp
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  124
Aseistus
Aseistus:  3 × 150 mm No.8 -tykkiä 2 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × .50" konekivääriä 3 × .303" konekivääriä
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldeltä Vlissingenistä ja sen köli laskettiin 17. heinäkuuta 1931 telakkanumerolla 195. Alus laskettiin vesille 20. elokuuta 1932 ja se otettiin palvelukseen 5. huhtikuuta 1933.
Palvelus

Toisen maailmansodan alkaessa alus oli Hollannin Itä-Intiassa, mistä se palasi Alankomaihin uuden tykistönkoululaiva Hr. Ms. Van Kinsbergen saavuttua.
Saksan aloitettua hyökkäyksensä länteen 10. toukokuuta 1940 alus oli etsintä- ja vartioaluksena Vlissingenissä, missä se joutui Saksan ilmavoimien hyökkäyksen kohteeksi. Aluksen ilmatorjuntamiehistöjen onnistui ampua alas yksi hyökkääjistä. Alus viipyi alueella muutaman päivän ennen kuin se sai määräyksen Saksan laskuvarjojoukkojen valtaamaa Waalhavenin lentotukikohtaa Rotterdamissa. Alus saapui Hoek van Hollandiin, mutta hävittäjä Hr. Ms. Van Galenin tuhouduttua ilmahyökkäyksessä operaatio peruutettiin.
Den Helderissä ollut alus sai käskyn 12. toukokuuta  vaientaa tykkitulella saksalaisen tykistöpatterin lähellä Afsluitdihkia. Alus avasi 14. toukokuuta tulen tuhoten Saksan 1. ratsuväkidivisioonan 88 millimetrin tykistöpatterin, joka oli noin 18 kilometrin etäisyydellä aluksesta. Aluksen kehittynyt tulenjohtojärjestelmä mahdollisti tehtävässä vaaditun tarkkuuden. Hyökkäyksen jälkeen Saksan ilmavoimat hyökkäsi aluksen kimppuun tuloksetta.
Alankomaiden sotatoimet olivat kuitenkin jo päättymässä ja siten Alankomaiden kuninkaallinen laivasto lakkasi olemasta itsenäinen puolustushaara. Alkoi kaluston ja henkilöstön evakuointi ja alus lähti  14. toukokuuta Den Helderistä miinalaivojen Hr. Ms. Jan van Brakelin, Hr. Ms. Douwe Aukesin ja Hr. Ms. Nautiluksen sekä torpedoveneiden Hr. Ms. G 13 ja Hr. Ms. G 15 kanssa. Iltapäivällä noin 16 kilometriä Callantsoogista länteen Saksan ilmavoimat hyökkäsi osaston kimppuun. Suurimpana aluksena Johan Maurits van Nassau oli päämaali. Alukseen osui kaksi tai kolme pommia, joista yksi sytytti tulipalon lähellä ammusvarastoa. Miehistö määrättiin jättämään laiva. Hyökkäyksessä sai surmansa kahdeksan miehistönjäsentä.
Myöhemmin pelastusalus Hr. Ms. Dorus Rijkers toimitti pääosan eloonjääneistä takaisin Den Helderiin ja pienempi osa matkasi osaston muiden alusten mukana Britteinsaarille.
Eldankajärven jää

Eldankajärven jää on Erkki Tiesmaan syksyllä 1941 sanoittamaksi merkitty suomalainen sota-ajan laulu, jonka alkuperäinen sävel on Alfred Markushin unkarilainen foxtrot "Ali Baba".
Sanoitus syntyi syyskuussa Jalkaväkirykmentti 32:n komentopaikalla Uhtuan länsipuolella. Sanoittamiseen ovat olleet vaikuttamassa ainakin majuri Simo Mäkinen (II/JR 32:n komentaja), rykmentin valistusupseeri Erkki Tiesmaa, Erkki Laurila ja Jouko Pesola, mutta sanoituksen osille on voitu osoittaa myös aikaisempia muunnelmia ja esikuvia.
Kappaletta ei alun perin arvostettu, koska se kertoi viinasta ja hevosten muonitustilanteen heikkouksista. Se nousi kuitenkin sota-aikana hitiksi. Laulun sanoissa esiintyy rykmentin rintamaosan paikannimiä ja joukko-osastojen nimiä tai niiden väännöksiä. Eldankajärven nimi on uhtualaisen Joutankijärven venäjäksi translitteroidusta muodosta tehty suomalainen luenta.
Kappaleen ovat levyttäneet muun muassa A. Aimo (vuonna 1942), Korsukuoro, Georg Malmsten (vuonna 1942), Pauli Räsänen ja Solistiyhtye Suomi ja se on taltioitu myöhemmin muun muassa Artie Musicin vuonna 2002 julkaisemalle sota-ajan propagandalauluista kootulle kokoelma-albumille Molotohvin koktaili.
Laulun sanat

Nimi "Eldankajärvi" viittaa Joutankijärviin, jotka ovat kaksi pientä järveä Venäjän Karjalan tasavallassa. Eldanka-nimi on muodostunut alkuperäisen nimen venäjäksi translitteroidun muodon suomalaisena luentana. Fossi tarkoittaa majuri Alfons Järven etunimeä, joka johti osasto Fossia. Sassi on väännös sairasautoasemaa tarkoittavasta lyhenteestä S.Auto.As.. Puomit ja passit viittaavat sotilaspoliisin vartioon, jossa tarkastettiin lomalle lähtevien sotilaiden lomapassit. Fritzit ja Maxit ovat saksalaisia aseveljiä. Petro(pa)maxi on voimavalolyhty, jota käytettiin korsuissa valaistuksena. Petromax on saksalainen valmistaja, mutta petromaksiksi saatettiin kutsua myös muiden valmistajien vastaavanlaisia lamppuja. Juno oli saksalainen tupakkamerkki ja korohoro on armeijaslangia ja tarkoittaa kranaatinheitintä.
»
Läskiä, lotinaa

ja peuranpa pyllyä ihanaa

on römpsässä käristetty, kiristetty

vattahan varistettu juu.

Ei hevosilla heiniä,

vaan syövät ne tallista seiniä,

on toisilla suolissa santaa

eikä tule lantaa juu.
»
Römpsä tarkoittaa metallista ruoka-astiaa, jossa voidaan valmistaa ruokaa avotulella. Hevosten heinän puutetta käsittelevä kohta on ollut laulun kiistanalaisin, sillä sitä pidettiin taistelumoraalia rapauttavana. Laulussa ikävöidään eukkoa ja syödään vitamiinipilleriä. "Yleensä pilleri sekoitetaan siihen, että sillä olisi yritetty hillitä sukupuolisia haluja. Vitamiineilla koetettiin torjua keripukkia, joten pillerin vaikutus oli päinvastainen", sotahistorioitsija, everstiluutnantti Ilmari Hakala kertoo.
Kiskis-kukkulat viittaavat läheisiin Kiskisjärviin. Järvet olivat alun perin Kiiskijärviä, mutta suomalaisiin karttoihin ne merkittiin erheellisesti Kis-Kis-järviksi. Munat ja Makkarat ovat tukikohtien nimiä. Suomalaiset valtasivat aluksi molemmat kukkulat, mutta joutuivat venäläisten vastahyökkäyksen jälkeen luopumaan Munasta. Sana Röhö tarkoittaa Röhöjärveä, joka on saanut nimensä veden äärellä kasvavan harvinaisen kasvin ruotsinröhön

mukaan. Bieloje (valkia), Tshirni (pahka) ja Tshorneje (musta) ovat pienten järvien (ozero) nimiä. Tiltun tie viittaa Neuvostoliiton radiopropagandan kahteen kuuluttajaan, joita suomalaiset sotilaat kutsuivat Tiltuiksi. Muonituslotta Elsa Vanhala (o. s. Lampi, 1918–2016) palveli jatkosodassa Uhtualla samassa yksikössä kuin kappaleen sanoittanut Erkki Tiesmaa. Hän oli laulun "lotta Lunkreeni", Tiesmaa muutti lotan sukunimen, koska Lampi ei sopinut riimeihin.
Aiheesta muualla

Iskelmät sodassa  – Korsukuoro: Eldankajärven jää. Ylen Elävä arkisto.
Elektra (ooppera)

Elektra ja Agamemnonin hauta. Frederic Leightonin maalaus vuodelta 1869.
Elektra Op. 58, TrV 223 on Richard Straussin säveltämä ooppera Hugo von Hofmannsthalin librettoon. Se sai ensi-iltansa Dresdenissä 25. tammikuuta 1909. Libreton pohjana on libretistin näytelmä, joka puolestaan pohjaa vanhaan Sofokleen tragediaan. Elektran uudistuksellinen sävelkieli ja päähenkilön hirviömäisyys on tehnyt siitä vaikeasti lähestyttävän ja se ei ole suosiossa noussut muiden säveltäjän teosten tasolle vaikka teknisesti sen voidaan katsoa olevan yksi hänen huippusuorituksistaan.
Aiheesta muualla

Synopsi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Johannes X

| Johannes X |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Borgo Tossignano
Kuollut: 928 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  maaliskuu 914
Paavius päättyi:  toukokuu 928
Edeltäjä:  Lando
Seuraaja:  Leo VI
Johannes X oli 122. paavi maalis–huhtikuun 914 ja touko–kesäkuun 928 välisenä aikana. Hänen syntymäaikansa ja -paikkansa ovat tuntemattomat. Tiedetään, että hänen kastenimensä oli Johannes (Giovanni), mutta hänen sukunimeään ei tunneta. Tämän Landon ja Leo VI:n välissä hallinneen paavin kuolinpaikkakin on tuntematon. Tiedetään vain, että hän kuoli 928.
Johanneksen syntyperästä ja kuolintavasta on erilaisia kertomuksia.
Elektreettimikrofoni

Elektreettimikrofoni on mikrofonityyppi, joka on rakenteeltaan samantyyppinen kuin kondensaattorimikrofoni. Sähkövaraus siirretään pysyvästi kapselin takaelektrodin muovimateriaaliin lämpökäsittelyn avulla. Mikrofoni ei tarvitse ulkoista polarisaatiojännitettä, joten se tarvitsee vain 1-9 V jännitteen vahvistinta varten, joka on yleensä rakennettu mikrofonikapselin sisään. Siten muodostuva signaalin taso on millivolttiluokkaa ja tarvitaan lisävahvistusta, jos halutaan saada signaalista linjatasoista. Elektreettimikrofonit ovat edullisia valmistaa ja ne ovat yleensä pienikokoisia mutta äänenlaadultaan käyttökelpoisia useimpiin tarkoituksiin kuten matkapuhelimet ja tietokoneiden mikrofonit.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Mikrofonit", s. 186-260.  Espoo:  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5