stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Systeemityö
Systeemityön osa-alueet

Kulttuurihistoriallisesti systeemityön pääpaino on ollut sisäisessä, organisaation toimintaan sidotussa kehittämisessä, joka sisältää useita näkökulmia, kuten:
organisaation toiminnan kehittäminen
projektitoiminta
vaatimusmäärittely
ohjelmistotuotanto eli software engineering
ohjelmistokäsityöläisyys eli software craftmanship
valmisohjelmistojen hankintaprosessit, ml. räätälöinti
tietotekniikan käyttöönotto, ml. dokumentointi ja koulutus
integrointi
tietojohtaminen
tietohallinto
organisaation infrastruktuuri ja tukipalvelut
liiketoiminnan kehittäminen
laadunvarmistus, ml. testaus, ohjeet, standardit, dokumentointi ja riskienhallinta
palvelumuotoilu
ITIL-prosessit
jne.
Systeemisuunnittelu (engl. en:systems engineering) ei ole systeemityön vastine, sillä se tarkoittaa käytännössä vain erityisen suurten tietojärjestelmien kehittämistä. Systeemisuunnittelu on insinöörityötä, kun taas systeemityön ydintä on organisaation toiminnan kehittäminen ja kaiken läpäisevä sosiotekninen näkemys. Systeemisuunnittelua leimaa vahva prosessiajattelu ja tekninen formalismi, kun taas systeemityötä toimijoiden kontekstiin liittyvä ajattelu ja toimijoiden ja työn tuloksen tiivis yhteys. Systeemityöprojekti voidaan tietyissä tilanteissa vetää onnistuneesti läpi ilman mitään ohjelmistokehitystä:
Historia

Systeemityö on käsitteenä käytössä lähinnä Pohjoismaissa, pitkälti NordData-konferenssien kautta. Kun monissa muissa maissa teknologia, hallinto ja ihmistieteet erotettiin, systeemityön suuri ajatus oli tuoda poikkitieteellinen käsite ylittämään perinteisen ohjelmistotuotannon, bisnesprosessiajattelun sekä tietohallintotrendit ja joka alkuaikanaan painottui kaupallis-hallinnollisten systeemien käsittelyyn.
Systeemityö-termiä on alettu käyttää tietojenkäsittelyn aikakaudella ennen henkilökohtaisia tietokoneita. Tällöin systeemityö tarkoitti oikeastaan kaikkea muuta paitsi tieteellistä laskentaa.selvennä Nykyisin kenttä on laajentunut räjähdysmäisesti, mutta systeemityön voi katsoa edelleen sisällyttävän kaikki uusimmatkin virtaukset, kuten avoimen lähdekoodin, verkon mashupit tai mobiilikehityksen.
Termin nykykäyttö

Joissain yrityksissä systeemityö on korvattu termillä ohjelmistotuotanto, mutta tällöin kyse on nimenomaan ohjelmistotuotantoon keskittyvistä yrityksistä, joita eivät systeemityön muut osa-alueet kosketa.
Tapio Mäkelä

| Tapio Mäkelä |
| --- | --- |
 Tapio Mäkelä Oslon olympialaduilla 1952
Henkilötiedot
Koko nimi:  Tapio Valfrid Mäkelä
Syntynyt: 12. lokakuuta 1926 Nastola, Suomi
Kuollut: 12. toukokuuta 2016 (89 vuotta) Jämsä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  180 cm
Seura:  Nastolan Naseva   Lahden Hiihtoseura
Laji:  maastohiihto 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Oslo 1952 | 4×10 km viesti |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | 18 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Falun 1954 | 4×10 km viesti |  |
Tapio Valfrid Mäkelä (12. lokakuuta 1926 Nastola – 12. toukokuuta 2016 Jämsä) oli suomalainen kilpahiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän oli hyvää kansallista tasoa myös kestävyysjuoksussa.
Mäkelä voitti kultaa 4 × 10 kilometrin viestihiihdossa ja hopeaa 18 kilometrin hiihdossa Oslon 1952 olympialaisissa. Viestissä hän hiihti ankkuriosuuden. Pikamatkalla hän hävisi Norjan Hallgeir Brendenille 35 sekuntia.
MM-kilpailuihin Mäkelä osallistui kahdesti. Rumfordissa 1950 hän sijoittui 18 kilometrillä 12:nneksi. Falunissa 1954 hän voitti kultaa viestissä – tällä kertaa toisen osuuden hiihtäjänä – ja sijoittui 15 kilometrillä viidenneksi.
Suomen mestaruuden Mäkelä voitti 18 kilometrillä 1952 ja 3 × 10 kilometrin viestissä 1948. Talvella 1951 hän voitti Falunin ja Puijon kisoissa 18 kilometrin kilpailun. Salpausselän pikamatkalla hän oli toinen vuonna 1950.
Mäkelä sijoittui Sverdlovskin hiihtokilpailuissa 10. tammikuuta 1954 30 kilometrillä seitsemänneksitoista ja kaksi päivää myöhemmin 15 kilometrillä kolmanneksikymmenenneksitoiseksi.
Siviiliammatiltaan Mäkelä oli toimistonhoitaja. Seuratasolla hän on edustanut Kaipolan Virettä, Pyhännön Urheilijoita, Lahden Hiihtoseuraa, Lahden Ahkeraa ja Jämsänkosken Ilvestä. Kaipolan Vireen puheenjohtajana hän toimi vuosina 1965–1970.
Saavutuksia

olympiakultaa Oslo 1952 (hiihto, viesti 4 × 10 km)
olympiahopeaa Oslo 1952 (hiihto, 18 km)
MM-kultaa Falun 1954 (viesti)
Suomen mestari 1952 (18 km) ja 1948 (viesti)
Jaakko III

| Jaakko III |
| --- | --- |
 
Skotlannin kuningas
Valtakausi:  3. elokuuta 1460 – 11. kesäkuuta 1488
Kruunajaiset:  10. elokuuta 1460
Edeltäjä:  Jaakko II
Seuraaja:  Jaakko IV
Sijaishallitsija:  Gueldersin Maria (1460–1463) James Kennedy (1463–1466) Robert Boyd (1466–1469)

Syntynyt:  10. heinäkuuta 1451 Stirlingin linna tai St Andrewsin linna, Skotlanti
Kuollut:  11. kesäkuuta 1488 (36 vuotta) Sauchieburn, Skotlanti
Puoliso:  Margaret Tanskalainen
Lapset:  Jaakko IV Jaakko Juhana
Suku:  Stuart
Isä:  Jaakko II
Äiti:  Gueldersin Maria
Uskonto:  katolinen
Jaakko III (10. heinäkuuta 1451 – 11. kesäkuuta 1488) oli Skotlannin kuningas vuosina 1460–1488.  Hän oli edeltäjänsä, kuningas Jaakko II:n poika. Jaakko III oli epäsuosittu ja aikaansaamaton hallitsija, sillä hän oli epäoikeudenmukainen, tavoitteli liittolaisuutta vanhan vihollisen Englannin kanssa ja oli huonoissa väleissä lähes kaikkien läheistensä kanssa. Hänen mainettaan Skotlannin ensimmäisenä renessanssikuninkaana on ajoittain liioiteltu, sillä vaikka Jaakkoa hallituskautenaan moitittiin tämän kiinnostuksesta ennemmin musiikkiin kuin metsästykseen ja sodankäyntiin, oli hänen seuraajissaan vielä enemmän renessanssin ajan hallitsijan piirteitä.
Heinäkuussa 1469 Jaakko avioitui Margaret Tanskalaisen kanssa Edinburghissa, joka oli Kristian I:n ja Dorotea Brandenburgilaisen tytär. He saivat kolme poikaa, joista vanhin oli tuleva Skotlannin kuningas Jaakko IV.
Jaakko III ja Margaret Tanskalainen (1562)
Luettelo Madagaskarin kaupungeista

Madagaskarin kartta
Tämä on luettelo Madagaskarilla sijaitsevista kaupungeista. Vuonna 2021 maassa oli 76 kaupunkia.  Näihin kuuluvat muun muassa:
Antananarivo
Antsirabé
Antsiranana
Fianarantsoa
Mahajanga
Morondava
Toamasina
Toliara
Formula 1: Taistelu paalupaikasta

| Formula 1: Taistelu paalupaikasta> Formula 1: Drive to Survive |
| --- | --- |
Kestoaika:  27-51 min
Alkuperäiskieli:  englannin kieli
Verkko:   Netflix
Esitetty:  8. maaliskuuta 2019 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  60
Tuotanto
Tuottaja(t):  James Gay-Rees, Paul Martin
Tuotantoyhtiö(t):  Box to Box Films
Aiheesta muualla
IMDb 
Formula 1: Taistelu paalupaikasta (engl. Formula 1: Drive to Survive) on dokumenttisarja, joka on tuotettu Netflixin ja Formula 1:n yhteistyönä. Sarjassa seurataan Formula 1:n MM-sarjan tapahtumia. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin Netflixissä 8. maaliskuuta 2019. Ensimmäisessä kaudessa seurattiin kauden 2018 tapahtumia.
Sarjaa on julkaistu kaikkiaan kuusi tuotantokautta ja viimeisin kausi julkaistaan 7. maaliskuua 2024.
Tuotanto ja konsepti

24. maaliskuuta 2018 Formula 1 ilmoitti, että Netflix oli tilannut kymmenen jaksoa sisältävän dokumenttisarjan, joka tarjoaa ainutlaatuisen katsauksen kauden 2018 Formula 1 -maailmanmestaruuskilpailujen kulissien taakse.
Formula 1 ilmoitti 24. heinäkuuta 2019, että sarjan toinen kausi saa ensi-iltansa vuonna 2020, ja se kattaa vuoden 2019 Formula 1 -maailmanmestaruuden ja että kaudella on mukana kaikki 10 tallia.
Vastaanotto

Ohjelma on saanut tunnustusta faneille tarjoamasta lisänäkemyksestä ja sen tunnustetaan houkuttelevan uutta yleisöä (erityisesti amerikkalaisia) Formuloiden pariin.
Sarjaa on kuitenkin kritisoitu siitä, että se sisältää väärennettyjä tai väärässä paikassa olevia kommentteja tai tallin ja kuljettajien välisiä radioviestejä,  tiettyjen kohtausten ja taphtumien lavastamista ja liioittelua. Jatkuva kritiikki sekä yleisöltä että kuljettajilta johti keskusteluihin Netflixin ja tallien johtajien välillä sekä Formula 1:n johdon ja kuljettajien välillä.
Aiheesta muualla

Formula 1: Taistelu paalupaikasta Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Formula 1: Drive to Survive
Käännös suomeksi
Abdullah Abdullah

| Abdullah Abdullah> عبدالله عبدالله |
| --- | --- |
 Abdullah Abdullah vuonna 2017.
Afganistanin pääministeri
 29. syyskuuta 2014 alkaen  
Afganistanin ulkoministeri
 22. joulukuuta 2001 – 20. huhtikuuta 2005  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. syyskuuta 1960 Kabul, Afganistan
Lapset:  4
Tiedot
Koulutus:  lääketieteen lisensiaatti
Tutkinnot:  Kabulin yliopisto
Abdullah Abdullah (s. 5. syyskuuta 1960 Kabul) on afganistanilainen poliitikko, maan entinen ulkoministeri ja presidenttiehdokas vuosien 2009 ja 2014 vaaleissa. Vuodesta 2014 hän on toiminut Afganistanin pääministerinä.
Elämäkerta

Abdullah syntyi Kabulissa. Hänen isänsä on pataani ja äitinsä tadžikki. Hänen isänsä Ghullam Muhayuddin Khan oli korkeassa asemassa Kandaharissa, jossa myös Abdullah vietti osan lapsuuttaan. Viimein perhe asettui Kabuliin, kun kuningas Mohammed Zahir Shah nimitti isän senaattoriksi.
Abdullah meni opiskelemaan lääketiedettä ja valmistui Kabulin yliopistolta lääketieteen lisensiaatiksi 1983. Vuonna 1985 hän muutti maasta Peshawarin Pakistaniin, jossa jatkoi ammattinsa harjoittamista Afganistanin pakolaisten parissa.
Abdullah toimi myös Panjshirin vastarinta rintaman terveysosaston johdossa ja hänestä tuli Ahmad Shah Massoudin läheinen kumppani.
Vuonna 1995 Abdullah nimettiin Afganistanin islamilaisen valtion puhemieheksi. Talibanin valloitettua Kabulin Abdullah toimi Pohjoisen liiton varaulkoministerinä syyskuusta 1997. Bonnin konferenssinselvennä jälkeen hänet nimitettiin ulkoministeriksi joulukuussa 2001. Hän piti asemansa myös vuoden 2002 Loya jirgan ja vuoden 2004 presidentinvaalien jälkeen. Hänet erotettiin hallituksesta 2006.
Abdullah Abdullah tuli toiseksi Afganistanin vuoden 2009 presidentinvaalien ensimmäisellä kierroksella. Vaalit olivat laajalti vilpilliset ja istuvan presidentin Hamid Karzain äänistä noin kolmannes mitätöitiin. Vaaleissa oli tarkoitus järjestää toinen kierros jonkinlaisen legitimiteetin saavuttamiseksi. Abdullah Abdullah vetäytyi kuitenkin kokonaan toiselta kierrokselta, jolloin keskusvaalilautakunta julisti Karzain voittaneen.
Vuoden  2014 presidentinvaalissa Abdullahin vastaehdokkaana oli  Ashraf Ghani. Alustavan ääntenlaskun mukaan Ghani sai äänten enemmistön toisella kierroksella. Toiseksi tullut Abdullah epäili vaalivilppiä. Neuvottelujen jälkeen ehdokkaat allekirjoittivat vallanjakosopimuksen 21. syyskuuta 2014, jonka mukaan Ghani nousi presidentiksi ja Abdullahista tuli pääministeri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abdullah Abdullah Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Danny (elokuva)

| Danny |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Sakari Saksa
Käsikirjoittaja:  Sylva Lankinen Outi Hyytinen Sakari Saksa
Tuottaja:  Sakari Saksa
Kuvaaja:  Sampsa Huttunen Sakari Saksa
Leikkaaja:  Outi Hyytinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Vistafilms Oy
Ensi-ilta:  2016
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Danny on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut, Sakari Saksan tuottama ja ohjaama dokumenttielokuva laulaja Dannyn urasta 1960-luvulta 2010-luvulle. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet yhdessä ohjaajan kanssa Sylva Lankinen ja Outi Hyytinen, joka on myös elokuvan leikkaaja. Elokuvan on tuottanut Vistafilms Oy.
Elokuvassa haastatellaan Dannyn itsensä ohella muun muassa The Islanders -yhtyeen alkuperäisjäseniä, D-Tuotannon Danny Show -kiertueilla mukana olleita työntekijöitä, valokuvaaja Olavi Kaskisuota ja Dannyn ex-vaimoa Liisa Lipsasta. Kuvamateriaalina on käytetty paljon vanhaa arkistomateriaalia Dannyn tv- ja lavaesiintymisistä vuosikymmenten varrelta, perheen kaitafilmeistä ja lehtikuvauksista.
Vastaanotto

Kouvolan Sanomien Timo Alho kirjoitti, että Danny-elokuva ei ole vain henkilökuva, vaan loistava läpileikkaus suomalaista kulttuurihistoriaa. "Runsas arkistomateriaali ja mielenkiintoiset haastattelut luovat ehyen ja mukaansa tempaavan dokumentin."
Helsingin Sanomien Leena Virtanen kirjoitti dokumenttielokuvan hukkaavan tilaisuutensa kertoa Dannystä jotakin uutta kehnon editointinsa takia. Sen sijaan haastattelujen hän sanoo välittävän ”supisuomalaista huumoria ja vanhojen rokkareiden itseironiaa”.
Episodi-elokuvalehdessä Jouni Vikman kirjoitti dokumenttielokuvan olevan hyvässä ja pahassa elämäkerta.
”Tyypilliseen tapaan se esittelee valtavan määrän ihmisiä, joilla on enemmän tai vähemmän sanottavaa elokuvan kohteesta. Saksalla on valtava kiire käydä läpi yli 50 vuotta artistin elämää, ja suhteellisen muhkeasta kestosta huolimatta tuntuu, että juuri kun puhutaan jostain mielenkiintoisesta asiasta, se keskeytetään jonkin epäoleelliselta tuntuvan vuoksi.”
Seura-lehdessä Arto Pajukallio kirjoitti: ”Vaikka dokkarissa kurkistetaan Dannyn yksityisiinkin oloihin, ei se lopulta kerro henkilöstä mitään mitä ei hyvin tiedettäisi. Hänen taiteellisista ajatuksistaan tai suhtautumisestaan musiikkiin ei hiiskuta lain – kaikki on vain viihdebisnestä, ja ohjelma lopulta jopa mainoshenkistä imagon pönkittämistä. Miellyttävää faneille, mutta jopa turhauttavaa uteliaalle viihdekulttuurin ystävälle.”
Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Juha Rosenqvist kirjoitti: ”Dannyn faneille dokumentti antaa yhteisen muistelohetken ja muille se toimii kuvitettuna Wikipedia-artikkelina läpikäydessään Dannyn uran ja elämän. Dannyn takana olevasta Ilkka Lipsasesta ei sen sijaan kerrota kovinkaan paljoa, ainakaan siten, että hänestä saisi ihmisenä kiinni.”
Ilta-Sanomien Tarmo Poussu moitti elokuvaa liiasta myötäsukaisuudesta. ”Kohtalokkain puute muusikon urasta kertovassa dokumentissa on musiikillisen analyysin täydellinen poissaolo. Elokuvassa ei edes mainita sitä erikoista kaksijakoisuutta, joka leimasi koko Dannyn varhaista tähtikautta: ristiriitaa hänen kilttien suomenkielisten iskelmälevytystensä ja vaarallista rock-imagoa rakentavien, englanniksi laulettujen kesäkiertueittensa välillä.”
Vastaanotto > Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Kouvolan Sanomat Timo Alho: 
Episodi Jouni Vikman: 
Film-O-Holic.com Juha Rosenqvist: 
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu:
Aiheesta muualla

Danny Internet Movie Databasessa (englanniksi)
”Iso D toi show'n Suomeen”, Danny Yle Teeman sivulla
Insomnia (yhtye)

Insomnia oli kiiminkiläinen thrash metal -yhtye, joka toimi aiemmin nimellä Mengele. Mengele perustettiin vuonna 1987. Yhtye vaihtoi nimeä, koska he kyllästyivät siihen, että ihmiset luulivat heitä uusnatseiksi. Insomnia ehti julkaista ennen hajoamistaan yhden EP-levyn nimeltään Insomnia. Vuonna 2002 yhtye teki paluun nimellä Wengele.
Mengele, kuusamolaislähtöiset A.R.G, Sacred Crucifix sekä jääliläinen Maple Cross olivat 1980-luvun lopussa Oulun läänin alueen merkittäviä thrash/death metal -yhtyeitä.
Kokoonpano

Joni Uusitalo - laulu
Pasi "Lose" Härkönen - kitara
Jani "Keikku" Keinänen - kitara
Jan-Iiro "Ipe" Jarva - basso
Riku Hynninen - rummut
Wengele

Yhtye palasi takaisin kuvioihin alkuperäisellä kokoonpanolla vuonna 2002 nimellä Wengele. 2004 Wengele julkaisi viimeisimmän ja toistaiseksi ainoan tuotoksensa demon Promo '04, joka sisälsi kolme raitaa ja kesti noin 10 minuuttia.
Diskografia

Insomnia (1990,  EP, Bad Vugum)
Kuusamoon (1988,  demo, omakustanne)
Senseless Extermination (1989,  EP, Bad Vugum)
Abominable Thoughts (1989,  demo)
Promo '04 (2004,  demo)
Mengelen demo Abominable Thoughts on julkaistu myös kokoelmalla Thrashing Relics, jolta löytyy myös monien muiden Mengelen aikaisten thrash metal -yhtyeiden demoja.
Aiheesta muualla

Insomnia Bad Vugumin sivuilla
Encyclopaedia Metallum: Insomnia
Wengele Facebook
Hafiz Allah Amin

| Hafiz Allah Amin> Vallankumousneuvoston puheenjohtaja eli 3. Afganistanin presidentti |
| --- | --- |
 14. syyskuuta 1979 – 27. joulukuuta 1979  
Edeltäjä:  Nur Muhammad Taraki
Seuraaja:  Babrak Karmal
Afganistanin pääministeri
 27. maaliskuuta 1979 – 27. joulukuuta 1979  
Edeltäjä:  Nur Muhammad Taraki
Seuraaja:  Babrak Karmal
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. elokuuta 1929 Paghman, Afganistan
Kuollut: 27. joulukuuta 1979 (50 vuotta) Kabul, Afganistan
Ammatti:  Opettaja, Virkamies
Tiedot
Puolue:  Afganistanin kansandemokraattinen puolue
Hafiz Allah Amin (pašt. ‏حفيظ الله امين‎, Hafīzullāh Amīn; 1. elokuuta 1929 Paghman, Afganistan – 27. joulukuuta 1979 Kabul, Afganistan) oli Afganistanin toinen presidentti kommunistisen Afganistanin demokraattisen tasavallan aikana.
Amin pyrki laajentamaan kannatuspohjaansa kotimaassa sekä samalla saamaan Pakistanin ja Yhdysvallat kiinnostumaan Afganistanin turvallisuudesta. Hänen 104 päivää kestäneellä valtakaudellaan ainoa merkittävä poliittinen liikehdintä oli epäonnistunut sotilasvallankaappaus.
27. joulukuuta 1979 Neuvostoliiton armeijan erikoisjoukot surmasivat Aminin ja asettivat presidentiksi Babrak Karmalin.
Varhaisvaiheet

Hafiz Allah Amin syntyi vuonna 1921 Paghmanin kaupungissa, lähellä Kabulia. Hänen isänsä oli virkamies. Amin opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa Kabulin yliopistossa, mistä valmistui lukion opettajaksi ja rehtoriksi.
Vuonna 1957 hän voitti stipendin opiskeluun Columbian yliopiston opettajainkoulutuslaitokseen, New Yorkiin. Valmistuttuaan hän palasi kotiin järjestämään harjoitteluohjelmia opettajille. Palattuaan vuonna 1962 Columbiaan täydentääkseen tohtorintutkintonsa Amin liittyi Yhdysvalloissa toimivaan Associated Students of Afghanistan -opiskelijajärjestöön.
Ilmeisesti oleskellessaan Morningside Heightsin opiskelijamaailmassa, lähellä Columbian kampusta hän kiinnostui marxismista, vaikka Columbia ei vielä ollutkaan kokenut 1960-luvun lopun radikaalia liikehdintää.
Vuonna 1965 hän palasi Afganistaniin ilman tohtorintutkintoa, ja ryhtyi tyttölukion opettajaksi.
Pian hän liittyi Afganistanin kansandemokraattiseen puolueeseen, ja hänestä tuli marxistisen Khalq ("Kansa") -osaston jäsen.
Presidentti Muhammad Daoud Khan oli vuonna 1978 yhä piiritetyssä palatsissaan Aminin ottaessa kaappauksen johtoonsa sen jälkeen kun hänen toverinsa oli vapautettu vankilasta.
Daoudin kuoltua PDPA nousi valtaan sekä samalla Nur Muhammad Taraki Afganistanin presidentiksi ja PDPA:n pääsihteeriksi. Amin ja Babrak Karmal nimitettiin varapääministereiksi. Pyrkimys marxilais-leniniläisten uudistusten toteuttamiseen synnytti laajaa vastarintaa ja useita väkivaltaisia mellakoita.
Helmikuussa 1979 Yhdysvaltain suurlähettiläs Adolph Dubs surmattiin. Khalq saavutti poliittisen yliotteen Parčam-ryhmittymästä, ja Karmal pakeni Eurooppaan. Maaliskuuhun 1979 mennessä Amin oli saanut maan jokseenkin hallintaansa, ja hänet nimitettiin pääministeriksi, mutta Taraki sai pitää muut tehtävänsä.
Levottomuudet kuitenkin jatkuivat, ja hallitus joutui pyytämään lisäapua Neuvostoliitolta. Tässä Tarakin ja Leonid Brežnevin välisessä tapaamisessa päätettiin Aminin syrjäyttämisestä.
Varhaisvaiheet > Tarakin salamurha

Taraki ehdotti Kabuliin palattuaan Aminille tapaamista. Amin suostui vain sillä ehdolla, että Neuvostoliiton suurlähettiläs Aleksandr Puzanov takaisi hänen turvallisuutensa. Tästä annettiinkin lupaus, jota ei kuitenkaan pidetty.
Amin kuitenkin tiedosti Tarakin tavoitteet, ja vaatimus suurlähettilään antamasta turvallisuustakuusta oli todennäköisesti vain Aminin tarkkavainuinen veto Tarakin harhauttamiseksi.
Aminin saavuttua Kansanpalatsiin alkoi tulitus. Amin pakeni vahingoittumattomana, palasi myöhemmin palatsiin tukijoidensa kanssa, ja sai Palatsikaartin vangitsemaan Tarakin.
14. syyskuuta 1979 Amin otti hallituksen valvontaansa. Muutama päivä myöhemmin Aminin hallinto ilmoitti Tarakin kuolleen "selvittämättömään sairauteen".
Aika presidenttinä

Hänen hallintonsa oli tunnettu julmuudestaan. Neuvostoliitto myönsi, että 500 PDPA:n jäsentä oli saanut surmansa. Amin otti nyt vallan, ja pani toimeen omat puhdistuksensa PDPA:ssa. Saadakseen kansan rauhoittumaan hän julkisti listan 18 000 teloitetusta moittien teloituksista Tarakia. Virallisesti Afganistan on ilmoittanut teloitettujen lukumääräksi 15 000–45 000.
Amin ei koskaan ollut kovin suosittu. Uhrien vihaiset omaiset alkoivat pian kääntyä joukolla häntä vastaan, ja PDPA:n jäsenet joutuivat pelkäämään henkensä edestä.
Tänä aikana monet pakenivat Afganistanista Pakistaniin tai Iraniin, ja alkoivat järjestää vastarintaliikettä ateistisena ja vääräuskoisena pitämälleen Neuvostoliiton tukemalle kommunistiselle hallinnolle. Neuvostoliiton väliintulon jälkeen läntinen lehdistö alkoi kutsua Peshawarin kaupungissa Pakistanissa järjestäytyneitä ryhmittymiä "vapaustaistelijoiksi".
Marraskuun puolivälissä 1979 Amin käynnisti laajan sotilasoperaation Sajid Karamissa, Paktian maakunnassa nousseen vastarinnan eliminoimiseksi. Hyökkäys oli sotilaallisesti onnistunut: Siinä surmattiin yhteensä yli 1 000 vastarintataistelijaa sekä näiden sukulaista ja tukijaa. Useimmat henkiin jääneet pakenivat Pakistaniin tai ystävällismielisiin kaukaisiin kyliin.
Amin pyrki käynnistämään uudistuksen yhteiskunnan maallistamiseksi. Tätä monet afganistanilaiset pitivät islamin vastaisena. Hän lupasi lisää uskonnonvapautta, moskeijoiden kunnostamista ja Koraanin kopioiden toimittamista uskonnollisille ryhmille. Hän myös mainitsi puheissaan Allahin nimen ja totesi, että "Saur-vallankumous" "perustuu täysin islamin periaatteisiin". Monet afganistanilaiset pitivät kuitenkin Aminia vastuullisena hänen hallintonsa karkeimpiin julmuuksiin. Neuvostoliitto taas, huolestuneena siitä, että sen valtavat sijoitukset Afganistaniin saattaisivat vaarantua, lähetti maahan lisää neuvonantajia.
Amin pyrki laajentamaan kannatuspohjaansa ja pyrki puhdistamaan PDPA:n niistä, jotka uskoi vastustajikseen. Maan epävakaa tila oli kuitenkin yhä rasitteena hänen hallinnolleen. Hän pyrki saamaan lisää tukea Pakistanilta tai Yhdysvalloilta, ja kieltäytyi vastaanottamasta neuvoja Neuvostoliitolta.
Tämän takia tai tästä huolimatta Amin pyrki vahvistamaan otettaan maasta sotilaallisesti. Tätä itsenäisen nationalismin osoitusta ei katsottu hyvällä Moskovassa, vaan joulukuussa 1979 Neuvostoliiton joukot tunkeutuivat Afganistaniin.
Neuvostomiehitys

Muslimisissit tekivät vuoristoisella maaseudulla maan armeijan olon niin tukalaksi, että presidentti Hafiz Allah Aminin hallinto kääntyi Neuvostoliiton puoleen saadakseen lisää yhä enenevässä määrin tarvitsemaansa apua.
Neuvostoliitto päätti lisätä sotilaallista apuaan Afganistanille maan kommunistisen hallinnon tukemiseksi, mutta oli tyytymätön Aminin kykyyn Afganistanin johtajana päämääriensä saavuttamiseksi. Neuvostojohtajat uskoivat KGB:ltä saamiensa tietojen pohjalta, että Amin vain horjutti Afganistanin tilannetta.
Viimeinen pisara Aminin syrjäyttämiseksi oli KGB:n agenteiltaan Kabulista saamat tiedot, joiden mukaan kaksi Aminin vartijaa oli surmannut entisen presidentin Nur Muhammad Tarakin ja Amin itse oli luultavasti CIA:n agentti. Jotkut Afganistanin armeijan neuvostoliittolaisista sotilasneuvonantajista kuitenkin suhtautuivat tietoihin epäillen. Erityisesti kenraali Vasili Zaplatin, joka tuolloin toimi poliittisena neuvonantajana, uskoi, että tilanteen oli saattanut epävakaaksi neljä Tarakin hallinnon nuorta ministeriä.
Amin pelkäsi, että neuvostojoukkoja käytettäisiin hänen syrjäyttämiseensä. Epävarmana selviämisestään ja siitä, keneen voisi luottaa, hän alkoi sijoittaa sukulaisiaan tärkeille paikoille. Yksi heistä, jonka Amin määräsi salaisen poliisin päälliköksi, salamurhattiin. Tässä vaiheessa Amin siirsi päämajansa pois Kabulista parantaakseen omaa turvallisuuttaan.