stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
L’École de la chair

| L’École de la chair |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Benoît Jacquot
Käsikirjoittaja:  Jacques Fieschi
Perustuu:  Yukio Mishiman romaaniin Nikutai no gakkō (肉体の学校, 1963)
Tuottaja:  Fabienne Vonier
Säveltäjä:  Georges Bodossian
Kuvaaja:  Caroline Champetier
Leikkaaja:  Luc Barnier
Lavastaja:  Katia Wyszkop
Pääosat:   Isabelle Huppert  Vincent Martinez 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Belgia  Luxemburg 
Tuotantoyhtiö:   Orsans Productions  V. M. P.  La Sept Cinéma  Les Films du Camélia  Artémis Productions  RTBF  Samsa Film 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  toukokuussa 1998 (Cannesin elokuvajuhlat, Ranska)  1998-11-1818. marraskuuta 1998 (Ranskan teatteriensi-ilta)  
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  4 700 000 euroa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
L’École de la chair (engl. The School of Flesh) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut Benoît Jacquotin ohjaama ranskalais-belgialais-luxemburgilainen eroottisesti latautunut romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Isabelle Huppert ja Vincent Martinez. Elokuva perustuu Yukio Mishiman romaaniin Nikutai no gakkō (肉体の学校, 1963), jonka pohjalta Jacques Fieschi sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Fabienne Vonier oli elokuvan tuottajana.
L’École de la chair sai ensi-iltansa vuoden 1998 Cannesin elokuvajuhlilla, missä se kilpaili pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisesta palmusta. Isabelle Huppert sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan César-ehdokkuuden.
Juoni

L’École de la chair sijoittuu Pariisiin ja kertoo eronneesta muotitalon omistajasta, Dominiquesta (Isabelle Huppert), joka aloittaa intohimoisen mutta horjuvan rakkaussuhteen häntä paljon nuoremman Quentin-nimisen baarimikon (Vincent Martinez) kanssa, vaikka heillä on täysin erilainen sosiaalinen status.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Huppert  | … |  Dominique   |
|  Vincent Martinez  | … |  Quentin   |
|  Vincent Lindon  | … |  Chris   |
|  Jean-Louis Richard  | … |  herra Thorpe   |
|  Marthe Keller  | … |  rouva Thorpe   |
|  François Berléand  | … |  Soukaz   |
|  Bernard Le Coq  | … |  Cordier   |
|  Roxane Mesquida  | … |  Marine   |
|  Jean-Claude Dauphin  | … |  Louis-Guy   |
|  Danièle Dubroux  | … |  Dominiquen ystävä   |
Julkaisu ja vastaanotto

L’École de la chair sai ensi-iltansa Ranskassa, Cannesin elokuvajuhlilla toukokuussa 1998. Elokuva sai teatteriensi-iltansa Ranskassa 18. marraskuuta 1998 ja oli Pyramide Distributionin teatterilevittämä. Elokuva keräsi Ranskassa teatterikierroksensa aikana 143 217 katsojaa ja tuotti yhteensä 1 231 072 dollarin lipputulot. Elokuva sai ensi-iltansa Belgiassa 25. marraskuuta 1998 ja oli Progres Filmsin teatterilevittämä. L’École de la chair esitettiin myös muun muassa vuoden 1998 Toronton elokuvajuhlilla Kanadassa.
L’École de la chair on saanut elokuvakriitikoilta myönteisen vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 72% kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 6/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 18 arviointiin. 731 käyttäjästä 58% on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan 3,4/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 15 arvostelun perusteella elokuva on saanut 68 pistettä sadasta mahdollisesta. Internet Movie Databasen 1 281 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 6,8/10.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| César-palkinto | Paras naispääosa | Isabelle Huppert | Ehdokkuus |
| Michel Simon -palkinto | Paras miesnäyttelijä | Vincent Martinez | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Kultainen palmu | Paras elokuva | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Cannesin elokuvajuhlien Grand Prix | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto | Cannesin elokuvajuhlien tuomariston palkinto | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto | Cannesin elokuvajuhlien parhaan ohjaajan palkinto | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
| Cannesin elokuvajuhlien parhaan taiteellisen saavutuksen palkinto | Cannesin elokuvajuhlien parhaan taiteellisen saavutuksen palkinto | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
| Namurin ranskankielisten elokuvien elokuvajuhlien Kultainen Bayard | Paras elokuva | Benoît Jacquot | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

L’École de la chair Internet Movie Databasessa (englanniksi)
L’École de la chair Elonet.
L’École de la chair AllMoviessa. (englanniksi)
L’École de la chair AlloCinéssä (ranskaksi)
L’École de la chair UniFrancessa (ranskaksi)
Martha Christensen

| Martha Christensen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1926 Holsted, Tanska
Kuollut: 3. tammikuuta 1995 (68 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Martha Christensen (12. kesäkuuta 1926 Holsted, Tanska – 3. tammikuuta 1995) oli tanskalainen kirjailija. Hänen arkirealismia edustavat teoksensa kertovat yhteiskunnan pienimpiä, ja hän puolustaa niissä oikeutta erilaisuuteen. Hän on kirjoittanut novelleja ja romaaneja.
Maglia rosa

Maglia rosa
Alberto Contador pukeutuneena maglia rosaan vuonna 2011.
Vuoden 2005 kuluttajakäyttöön myyty Maglia rosa -fanipaita
Maglia rosa eli roosapaita on vaaleanpunainen paita, joka on kolmiviikkoisen pyöräilyn etappikilpailun Giro d'Italian eli Italian ympäriajon tärkeimmän ja arvostetuimman kategorian johtajan tunnus. Sitä pitää yllään kilpailija, joka johtaa kokonaiskilpailua eli on käyttänyt vähiten aikaa jo ajettuihin etappeihin. Maglia rosan historia alkaa vuonna 1931, jolloin päätettiin helpottaa kilpailun seuraamista pukemalla kokonaiskilpailun johtaja Giron alkuperäisen organisoijan, italialaisen päivälehden Gazzetta dello Sportin sivujen väriseen paitaan. Ensimmäisenä sen puki päälleen Learco Guerra, vuoden 1931 Giron ensimmäisen etapin voittaja.
Roosapaita jaetaan kilpailun johtajalle etapin jälkeisessä palkintoseremoniassa, jossa palkitaan myös etapin voittaja sekä muiden arvopaitojen haltijat. Kilpailukategorioiden johtajat saavat pitää paitoja yllään seuraavalla etapilla. Jo pelkästään roosapaidan saaminen ylleen on monelle ajajalle suuri saavutus, vaikka ei onnistuisikaan puolustamaan sitä kilpailun loppuun saakka.
Ranskan ympäriajossa vastaava kokonaiskilpailun johtajan paita on keltainen (ransk. maillot jaune), joka on lähtöisin kilpailun pääsponsorina toimineen L’Auto-lehden keltaisesta sivun väristä. Espanjan ympäriajoissa kokonaiskilpailun ykkösen paita on väriltään punainen (maillot rojo).
Paitoja valmistetaan Italian ympäriajoa varten useita, sillä jokainen kilpailun johtaja saa oman paitansa. Paitoihin on painettu kilpailun sponsorien logot, mutta niissä on myös paikat johon johtavan pyöräilijän joukkuueen sponsorien logot voidaan painattaa. Monesti etapin jälkeisessä palkintoseremoniassa käytettävä paita on eri kuin itse kilpailutilanteessa käytettävä. Paitojen ulkoasu on muuttunut vuosien varrella ja sen värisävy on tummentunut alkuperäisestä vaaleasta roosanpunaisesta lähemmäksi vaaleaa fuksian- tai magentanpunaista.
Muut Italian ympäriajossa nähtävät paidat ovat:
Sininen maglia azurra parhaalle mäkimiehelle (aiemmin vihreä, maglia verde)
Purppuranvärinen maglia ciclamino pistekilpailun johtajan paita, joka on ollut käytössä vuosina 1970–2009 ja 2017 eteenpäin (paita oli punainen "maglia rosso passione" vuosina 1966–1969 ja 2010–2016)
Valkoinen maglia bianca kokonaiskilpailun parhaalle nuorelle (alle 25-v.) kilpailijalle
Aiemmin käytössä olleet paidat:
Maglia azzurra, Intergiro-kilpailun johtajalle
Maglia blu, parhaalle yleisajajalle
Kuvia

Jacques Anquetil pukeutuneena maglia rosaan vuonna 1967.
Laurent Fignon ylittää maaliviivan maglia rosa yllään vuonna 1989.
Denis Menchov johtajan paidassa vuoden 2009 Girossa.
Alberto Contador ajaa roosapaidassa vuoden 2015 Girossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maglia rosa Wikimedia Commonsissa
Giro d’Italia
1909
1910
1911
1912
1913
1914
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930
1931
1932
1933
1934
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Maglia rosa
Maglia ciclamino
Maglia rosso passione
Maglia verde
Maglia bianca
Vares – Kaidan tien kulkijat

| Vares – Kaidan tien kulkijat |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Anders Engström
Käsikirjoittaja:  Mika Karttunen
Perustuu:  Reijo Mäen romaaniin Vares ja kaidan tien kulkijat
Tuottaja:   Jukka Helle  Markus Selin 
Säveltäjä:   DJ Slow  Samuli Laiho 
Kuvaaja:  Jean-Noel Mustonen
Leikkaaja:  Mikko Sippola
Lavastaja:  Betsy Ängerman-Engström
Pääosat:   Antti Reini  Peter Franzén  Merja Larivaara  Markku Maalismaa  Tomi Salmela  Aake Kalliala  Kari-Pekka Toivonen  Petteri Summanen  Jarmo Mäkinen  Pekka Huotari  Petteri Ahomaa  Ari Piispa  Kari Tapio  Eppu Salminen  Matti Onnismaa 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:   2012-01-066. tammikuuta 2012  
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 400 000 euroa (SES 375 000 euroa)
Katsojat:  95 460
Edeltäjä:  Vares – Sukkanauhakäärme
Seuraaja:  Vares – Uhkapelimerkki
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vares – Kaidan tien kulkijat on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Anders Engström. Se on Vares-elokuvasarjan kuudes elokuva. Elokuva perustuu Reijo Mäen romaaniin Vares ja kaidan tien kulkijat. Jussi Vareksen roolissa on Antti Reini. Elokuva kuvattiin lähes kokonaan Turussa Paattisilla elo-syyskuussa 2010.
Elokuva tuli vuokralle DVD:lle ja Blu-raylle 11. huhtikuuta 2012 ja myyntiin 13. huhtikuuta 2012. Elokuvassa esiintyi Cameo-roolissa myös laulajalegenda Kari Tapio. Hän menehtyi joulukuun 7. päivänä vuonna 2010, vain muutama kuukausi kuvausten jälkeen.
Juoni

Outo toimeksianto vie Jussi Vareksen synkkiin maisemiin. Annaliisa Vaaran ruumis on löytynyt vanhan hautausmaan laidalta, eikä paikallinen poliisi ja keskusrikospoliisi ole löytänyt jälkeäkään syyllisestä. Pienessä Kahdenvirranmaan kirkonkylässä ollaan tiukasti uskovaisia.
Saarnamies Taisto Raappanalla ja kirkkoherra Hukkasella riittää kuulijoita. Kaupunkilaispoika Vareksen saapuminen ei jää huomaamatta kylän asukkailta – varsinkaan naisilta. Mutta Vareksella on tärkeämpiä huolia: joku tuntuu haluavan hänet hengiltä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Reini  | … |  Jussi Vares   |
|  Peter Franzén  | … |  saarnaaja Taisto Raappana   |
|  Jarmo Mäkinen  | … |  Juhana Sulander   |
|  Matti Onnismaa  | … |  pastori Alanen   |
|  Petteri Summanen  | … |  konstaapeli Larva   |
|  Eppu Salminen  | … |  kirjailija Juhani Luusalmi    |
|  Merja Larivaara  | … |  kirjastonhoitaja Elisabeth Raappana    |
|  Markku Maalismaa  | … |  pastori Hukkanen   |
|  Kari-Pekka Toivonen  | … |  ylilääkäri Sulo Hento   |
|  Pekka Huotari  | … |  Kalle Riutta   |
|  Aake Kalliala  | … |  kylähullu Paskamantteli   |
|  Tomi Salmela  | … |  kahvilanpitäjä Peitsara    |
|  Petteri Ahomaa  | … |  pankinjohtaja   |
|  Ari Piispa  | … |  nimismies Toivonen   |
|  Kari Tapio  | … |  Cameorooli   |
Tiivistetyt tuotantotiedot

| --- | --- |
Käsikirjoitus:: Mika Karttunen
Ohjaus:: Anders Engström
Kuvaus:: Jari Mutikainen
Lavastus:: Betsy Ängerman-Engström
Puvustus:: Janne Karjalainen
Maskeeraus:: Hannele Herttua
Ääni:: Panu Riikonen ja Joonas Jyrälä
Tuottajat:: Markus Selin ja Jukka Helle
Tuotantoyhtiö:: Solar Films Inc. Oy
Elokuvan levitys:: Nordisk Film Theatrical Distribution Oy
Kuvaukset:: Elo-syyskuu 2010
Ensi-ilta:: 6.1.2012
DVD julkaisu:: 13.4.2012
Tuotantobudjetti:: 1 400 000 €
Elokuvasäätiön tuki:: 375 000 €
Rahoittava TV-yhtiö:: MTV3
Erot elokuvan ja kirjan välillä

Luusalmi ei ole kirjassa.
Satu Peltomaa puuttuu elokuvasta. Hänet on osittain korvattu Elisabeth Raappanan hahmolla.
Elokuvassa ei ole kadonneen mustan miehen tapausta.
Kumpikaan Raappanoista ei kuole kirjassa.
Hautavainio ei esiinny elokuvassa.
Aiheesta muualla

Solar Filmsin Vares – Kaidan tien kulkijat -tietosivusto
Suomen elokuvasäätiön Vares – Kaidan tien kulkijat -tietosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Yksityisetsivä | Jäätynyt enkeli | Pahan suudelma | Huhtikuun tytöt | Sukkanauhakäärme | Kaidan tien kulkijat | Uhkapelimerkki | Pimeyden tango | Sheriffi
Vesijärven satama

Vesijärven satama nykyään.
Vesijärven satama, viralliselta nimeltään Lahden satama, on nykyisin pääasiassa virkistyskäytössä oleva satama Lahdessa Vesijärven eteläosassa, noin kilometri kaupungin keskustasta luoteeseen. Vesijärven sataman eteläpuolella on Teivaan venesatama ja pohjoispuolella Niemen venesatama.
Myös Vesijärven satama on venesatama. Toisaalta se on reitti- ja tilausristeilyvesiliikenteen keskus. Satamassa on myös kesäaikana laiturissa pysyviä ravintolalaivoja. Lahden Sibeliustalo - konsertti- ja kongressikeskus - sijaitsee satama-alueella.
Historia

Vesijärven satama alkoi kehittyä liikenteelliseksi keskukseksi Vesijärven Päijänteeseen yhdistäneen Vääksyn kanavan ja Lahden rannikkoseutuun yhdistäneen Lahti–Riihimäki-rautatien valmistuttua 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Satamassa laajasti käsitettynä oli aikanaan kaksi rautatieasemaa: Niemen rautatieasema ja Vesijärven rautatieasema. Pohjoisempi Niemen asema palveli pääasiassa teollisuutta, kun matkustajaliikenne tapahtui Vesijärven aseman kautta. Vesijärven asema palveli myös aluksi kapearaiteisen Loviisan–Vesijärven rautatien henkilöliikennettä.[lähde? ]
Perinnealukset

Lahden satamassa on paljon perinnealuksia, joiden omistajilla on Päijänteen Laivurit -niminen yhdistys.
1800-luku

| 1866 | 1885 | 1885 | 1871 | 1874 | 1876 | 1876 | 1892 | 1893 | 1896 | 1899 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m/s Wilkas | m/s Aarre | m/s Murole | m/s Aurora | m/s Haapakoski | m/s Iiris | m/s Ukko | m/s Olka | m/s Tervaniemi | m/s Rasvanki | s/s Tapio |
Alun perin hinaajia ovat tukholmalaisella Wm. Lindbergin telakalla valmistunut m/s Wilkas. Tampereella Tammerfors Linne- och Järnmanufaktur A/B:llä rakennettu m/s Murole, Viipurissa Viipurin konepajalla valmistunut m/s Haapakoski ja Turussa Vulcanin telakalla valmistunut m/s Tapio. Matkustajahinaaja on Viipurissa rakennettu m/s Aurora.
M/s Aarre on alun perin tullivartioalus, jota on käytetty Perämerellä. Sen aikaisemmat nimet ovat s/s Wartio, s/s Mänttä III ja m/s Mänttä. Kahden ensimmäisen nimensä aikana se on olult höyrylaiva, steam ship - s/s.
M/s Iiris on ollut Ab Sandvikens Skeppsdocka:n Helsingissä rakentama matkustaja-alus, jonka ensimmäinen nimi on ollut Toivo.
M/s Olka on rakennettu Tampereen konepajalla huvialukseksi.
Varppaajia ovat olleet Varkaudessa rakennettu m/s Rasvanki ja J.D.Stenberg & Söner -konepajan Helsingissä rakentama  m/s Tervaniemi.
1900-luvun alku

| 1900 | 1900 | 1900 | 1902 | 1909 | 1910 | 1910 | 1913 | 1914 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m/s Aino | m/s Kiri | m/s Panu | m/s Edit | m/s Pallas | m/s Harve | m/s Salome | m/s Jorma II | m/s Eilatar |
keski-ikäiset

| 1919 | 1921 | 1921 | 1923 | 1927 | 1929 | 1930 | 1937 | 1938 | 1938 | 1938 | 1945 | 1949 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m/s Pulp | m/s Liwia | m/s Pirttijärvi | m/s Olavi | m/s Pohu | m/s Pellonpää | m/s Gouwzee | m/s Honkaneva | m/s Iitinvirta | m/s Ruotsalainen | m/s Voikoski | m/s Hiekkaranta | m/s Mankala |
myöhäiset

| 1950 | 1975 | 1976 | 1976 | 1978 | 1987 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m/s Roine | m/s Delfin | m/s Endla | m/s Helena | m/s Kippari | m/s Samantta |
Aiheesta muualla

Satama - lahtelaisten kesäolohuone (Arkistoitu – Internet Archive) lahdenseutu.net
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesijärven satama Wikimedia Commonsissa
Rudolf Waldenin veneen vesillelasku Vesijärven satamassa 1930-luvulla.
Oikealla oleva kellertävä alus on m/s Edit. Sen takana oleva alkoinen on m/s Aino
Makoto Nakamura

| Makoto Nakamura> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1952 (ikä 72) Hinokage, Miyazakin prefektuuri
Kansalaisuus:   Japani
Kyokushin-ottelija
Lempinimi:  King of Kyokushin
Aktiivisena:  1977–1982 1984
Pituus:  183 cm
Paino:  120 kg
Painoluokka:  avoin
Seura(t):  IKO Nakamura Dojo
Aiheesta muualla
www.nakamuradojo.com
| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kyokushin karate.World Open  | Maa:   Japani> Miesten kyokushin karate. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1979 | avoin |  |
|  Kultaa | Tokio 1984 | avoin |  |
| Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  | Japanin mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1979 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1980 | avoin |  |
|  Hopeaa | Tokio 1981 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 1977 | avoin |  |
|  Pronssia | Tokio 1978 | avoin |  |
| Yhdysvaltain karate mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain karate mestaruuskilpailut  | Yhdysvaltain karate mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Connecticut 1979 | avoin |  |
|  Pronssia | Alabama 1979 | raskassarja |  |
Makoto Nakamura (s. 20. kesäkuuta 1952 Hinokage, Miyazakin prefektuuri) on japanilainen karateka ja IKO Nakamura -liiton johtaja. Hän voitti aktiiviurallaan Kyokushinin maailmanmestaruuden kahdesti ja kerran Japanin mestaruuden. Nakamura perusti oman Kyokushinin tyylisuunnan 2016. Hän on Kyokushinin historian ainut avoimen sarjan kaksinkertainen maailmanmestari.
Nuoruus

Nakamura syntyi seitsemänlapsiseen perheeseen. Opiskellessaan ala-asteella hän käveli kouluun vuoristotietä, joka kesti 2–3 tuntia. Nakamura harrasti high schoolin ensimmäisenä vuotena pöytätennistä, yleisurheilua ja jalkapalloa. Myöhemmin hän työskenteli tavarankuljetuksessa siirrellen propaanikaasupulloja aina ilta yhteentoista asti. Valmistumisen jälkeen Nakamura meni töihin ruokatehtaalle Tokioon. Tämän jälkeen hän kuuli Kyokushin karatesta ja kiinnostui harrastamaan lajia.
Kilpaura

Nakamura kilpaili ensimmäisen kerran huhtikuussa Japanin maajoukkueen mukana. He kohtasivat erityistapahtumassa Havaijin maajoukkueen. Nakamura voitti ottelunsa. Hän saavutti ensimmäisen kerran menestystä 1977 tultuaan kolmanneksi Japanin mestaruuskisoissa voitettuaan pronssiottelussa Noriyasu Hamain.
Nakamura oli maaliskuussa 1978 mukana Havaiji kisoissa, mutta ei saavuttanut menestystä. Sitä vastoin marraskuussa hän sijoittui toistamiseen kolmanneksi Japanin mestaruuskisoissa voitettuaan tällä kertaa Tsuyoshi Hiroshigen pronssiottelussa.
1979 oli Nakamuran menestyksekkäin vuosi saavutettuaan ensin pronssia Yhdysvaltain karate turnauksen raskaassasarjassa Alabamassa. Tämän jälkeen Nakamura voitti avoimensarjan mestaruuden Connecticutssa huhtikuussa. Palattuaan Japaniin hän voitti toukokuussa Japanin mestaruuden. Nakamura voitti loppuottelussa viime vuoden finalistin Keiji Sanpein. Kaksikko kohtasi myös loppuvuodesta MM-kilpailujen loppuottelussa, jossa oli ottelijoita yhteensä 187 62 eri maasta. Nakamura kohtasi muun muassa kolmannella kierroksella Dolph Lundgrenin, jonka hän voitti kahden jatkoerän jälkeen tuomariäänin. Nakamura voitti ensimmäisen maailmanmestaruutensa Sanpeita vastaan käydyssä kamppailussa.
1980 Nakamura kohtasi Sanpein kolmannen kerran loppuottelussa. Tällä kertaa Nakamura hävisi ottelun, jossa käytiin Japanin mestaruudesta. Sama kohtalo kävi myös vuoden 1981 turnauksessa, jossa kaksikko eteni toistamiseen loppuotteluun, jossa Sanpei oli Nakamuraa parempi.
1982 Nakamura otteli vain Japanin mestaruuskisoissa, jossa hän selvisi 16. parhaan joukkoon. Nakamuran kisat päättyivät hävittyään Ademir Da Costalle, joka sijoittui turnauksessa kuudenneksi. Nakamura ilmoitti turnauksen jälkeen lopettavansa kilpauransa ja keskittyvänsä IKO järjestön johtotehtäviin.
Nakamura palasi kuitenkin takaisin kilpailemaan 1984, jolloin hän voitti uransa toisen Kyokushinin maailmanmestaruuden Tokiossa. Tällä kertaa osallistujia oli 192, jonka joukosta Nakamura eteni loppuotteluun kohdaten jälleen Sanpein. Nakamura voitti kaksikon neljännen kohtaamisen.
Meloreostoosi

Meloreostoosi on erittäin harvinainen luuston ja pehmytkudoksen sairaus. Sitä ei pidetä synnynnäisenä vaan eri somaattisista, syntymän jälkeen kehittyneistä mutaatioista johtuvana. Periytyvyyttä ei ole havaittu. Joskus meloreostoosia on kuitenkin todettu esiintyvän sellaisissa perheissä, josisa on ilmennyt LEMD3-geenin mutaatioista johtuvaa osteopoikiloosia tai Buschke–Ollendorffin oireyhtymää. Tavallisinta meloreostoosi on raajojen pitkissä luissa.
Meloreostoosi aiheuttaa kuoriluun paksuuntumista tai levenemistä. Tästä johtuvia oireita ovat kipu, jäykkyys, nivelten kontraktuurat ja epämuodostumat. Yleensä meloreostoosi ilmenee vain yhdellä puolella kehoa. Joskus meloreostoosi voi olla rajoittunut yhteen luuhun. Oireilu alkaa yleensä varhain lapsuudessa, mutta sairastuminen on mahdollista missä tahansa iässä. Meloreostoosin taudinkuva on etenevä. Sairaus voi johtaa merkittävään toimintakyvyn heikkenemiseen, mutta sen vaikeusaste on yksilöllisesti vaihteleva. Meloreostoosi ei ole henkeä uhkaava. Meloreostoosiin liittyviä pehmytkudoksen poikkeavuuksia voivat olla jänteiden ja nivelsiteiden lyhentyminen, lihasten poikkeavuudet ja ihonalaisen kudoksen kalkkeutuminen. Raajojen turvotus ja verisuonten poikkeavuudet ovat mahdollisia. Ihomuutoksia esiintyy lähes 20 %:lla potilaista, usein samoissa kohdissa, joissa luustomuutokset sijaitsevat. Meloreostoosi voi aiheuttaa oireita lantion, rintalastan ja kylkiluiden alueilla, harvemmin myös kallon ja selkärangan alueilla.
Meloreostoosiin ei ole parantavaa hoitoa, joten hoito on oireenmukaista. Siinä voidaan käyttää muun muassa lääkitystä, kirurgiaa sekä fysio-, toiminta- tai hydroterapiaa. Meloreostoosi kuvattiin ensimmäisen kerran Ranskassa vuonna 1922. Noin yhden ihmisen 1,1 miljoonasta on arvioitu sairastuvan meloreostoosiin.
Magix

| Magix |
| --- | --- |

ISIN:  DE0007220782
Perustettu:  1994
Toimitusjohtaja:  Klaus Schmidt
Toimiala:  ohjelmistoteollisuus
Emoyhtiö:  BELLEVUE Investments GmbH & Co. KGaA
Kotisivu:  www.magix.com/fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Magix Software GmbH (kutsutaan myös nimellä MAGIX Software GmbH tai yksinkertaisesti MAGIX) on sijoitusryhmä BELLEVUE Investments GmbH & Co. KGaA:n suurin tytäryhtiö. Toimitusjohtajana toimii Klaus Schmidt. Yhtiö on kansainvälisesti aktiivinen ohjelmistovalmistaja ja -julkaisija, joka keskittyy video- ja musiikkiohjelmistojen tekemiseen ammatti- ja puoliammatilaisille sekä harrastajille. Yhtiö sijaitsee Berliinissä. Muita paikkoja ovat Madison, Wisconsin, Dresden ja Lübbecke sekä Huizen Alankomaissa.
Historia

Magix syntyi Länsi- ja Itä-Saksassa, jossa Tilman Herberger ja Titus Tost kehittivät Samplituden. Yhtiöön liittyivät myyntiin ja markkinointiin Dieter Rein ja Jürgen Jaron. Samplitude julkaistiin vuonna 1992 Amigalle ja vuonna 1995 se julkaistiin Windows 3.1:lle.