stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
We Are the Winners

|  We Are the Winners |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  LT United
Euroviisutiedot
Vuosi:  2006
Maa:  Liettua
Sijoitus:  6.
Pisteet:  162
Sijoitus semifinaalissa:  5.
Pisteet semifinaalissa:  163
We Are the Winners oli Liettuan edustuskappale vuoden 2006 Eurovision laulukilpailussa. Sen esitti kuusihenkinen yhtye LT United. Kappale oli semifinaalissa viides ja pääsi näin finaaliin, jossa se sijoittui kuudenneksi. Kappaleelle buuattiin yleisöstä niin semifinaalissa kuin finaalissakin. Buuausta kuultiin myös, kun selvisi, että kappale oli päässyt finaaliin ja silloin, kun se sai finaalissa korkeita pisteitä (esim. Irlannilta täydet 12 ja Latvialta 10).
Kappaleessa hoetaan toistuvasti lauseita "We are the winners of Eurovision" ja "Vote for the winners". Kappaleessa kuullaan myös viulusoolo, jonka aikana Euroviisu-esityksessä eräs yhtyeen jäsenistä riehuu lavan etuosassa. Kappaleelle ei ennakoitu kummoisempaa menestystä, ja siitä tulikin yksi kisojen yllättäjistä.
Väärän vänkyrä talo

| Väärän vänkyrä talo> Crooked House.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  rikoskirjallisuus
Julkaistu:  1949
Sivumäärä:  211
ISBN:  978-0-00-713686-5
Suomennos
Suomentaja:  Juhani Jaskari
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1977
Sivumäärä:  236
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Väärän vänkyrä talo on Agatha Christien vuonna 1949 ilmestynyt rikosromaani. Kirja on julkaistu suomenkielisenä Juhani Jaskarin kääntämänä ja WSOY:n kustantamana vuonna 1977.
Vastaanotto

Arvostelevan Kirjaluettelon Kerttu Manninen totesi vuonna 1978, että Väärän vänkyrä talo noudattaa liian paljon Christien teoksista tuttua kaavamaisuutta. Hän arvosti kuitenkin sitä, että ratkaisu oli "lukijan saatavilla tiettyjen viitteiden ansiosta".
Kirjasta on muokattu elokuvakäsikirjoitus, josta Gilles Paquet-Brenner on ohjannut elokuvan Väärän vänkyrä talo (2017).
Veikko Laihanen

Veikko Laihanen
Veikko Petter Laihanen (22. kesäkuuta 1924 Viipurin mlk. – 21. maaliskuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen elokuvatuottaja, -ohjaaja, -käsikirjoittaja ja -kuvaaja. Laihanen valmistui liikunnanohjaajaksi vuonna 1949. Hän toimi myös kansauintien järjestelytoimikunnassa 1950-luvulla.
Laihanen perusti vuonna 1952 vaimonsa kanssa aluksi Filmituotanto Veikko Laihanen Oy:n, jonka toimitusjohtaja ja puheenjohtaja hän oli alusta alkaen. Filmituotannossa valmistui ainakin 700 elokuvaa. Vuonna 1964 valmistui Laihasen tuottama suomalais-yhdysvaltalainen pitkä näytelmäelokuva Juokse kuin varas. Muutamat elokuvat saivat myös palkintoja.
Laihaselle myönnettiin vuonna 1989 arvonimi elokuvaneuvos. Laihanen kuoli vuonna 2004 Helsingin Kulosaaressa 79 vuoden ikäisenä.
Aiheesta muualla

Veikko Laihasen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
Veikko Laihanen Elonetissä
Veikko Laihanen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Veikko Lapinleimu

Veikko Olavi Lapinleimu (20. lokakuuta 1907 Loppi – 7. heinäkuuta 1987 Toijala) oli suomalainen diplomi-insinööri, kirjailija ja ilmanvaihtolaitteita valmistaneen Lapinleimu Oy:n perustaja.
Lapinleimun isä Felix Hjalmar Lapinleimu (1882–1934) toimi nahkurina Lopella ja vuodesta 1919 hänellä oli nahka- ja jalkinekauppa Toijalassa. Veikko Lapinleimu valmistui 1932 diplomi-insinööriksi ja hän oli sitten viiden vuoden ajan puusepänteollisuuden palveluksessa ensin Höyrypuuseppä Oy:ssä Tampereella ja sitten Lahdessa Asko-Avonius Oy:llä. Vuonna 1937 Lapinleimu siirtyi Helsingin teknillisen oppilaitoksen lehtoriksi ja oli opettajana aina vuoteen 1946 saakka.
Lapinleimu tutustui työmatkalla ollessaan 1934 Leipzigissa sikäläiseen muoviteollisuuteen ja hän päätti aloittaa nuppien ja huonekaluvetimien valmistamisen bakeliitista. Tätä varten hän perusti 1935 yhdessä veljensä Lauri Lapinleimun kanssa Taidehartsitehdas T:mi Lapinleimu nimisen yrityksen jonka nimeksi vaihtui myöhemmin Lapinleimu Oy. Toijalassa toimineen yrityksen johdossa oli ensimmäiset kymmenen vuotta Lauri Lapinleimu ja Veikko Lapinleimu oli mukana lähinnä tuotesuunnittelussa. Sotavuosina yritys valmisti armeijalle bakeliitista muun muassa kranaattien sytyttimiä ja ammusten suojatulppia.
Sodan jälkeen Lapinleimu Oy:n toiminta laajeni puusepänteollisuuteen ja Veikko Lapinleimu tuli 1947 kokopäivätoimisesti yrityksen palvelukseen. Vuonna 1952 Lapinleimun tehtaan yhteyteen valmistui valimo ja yritys alkoi valmistaa Kilsa-ilmanvaihtoventtiileitä joissa oli alumiinista valettu runko ja bakeliittikansi. vuonna 1956 perustettiin Toijalan lähelle Tarttilaan Tarttila Ky joka alkoi valmistaa lämpöpattereita, pyyhekuivaajia ym. metallialan tuotteita. 1960-luvulta alkaen Tarttila Ky valmisti myös sähkö- ja  öljylämmitteisiä saunankiukaita aina 1970-luvulle saakka.
Lapinleimu Oy:n muovituotteiden valmistus jatkui aina vuoteen 1984 saakka jolloin yritys alkoi keskittyä ilmanvahtolaitteiden valmistukseen. Veikko Lapinleimu jäi samana vuonna eläkkeelle. Vuonna 1990 Lapinleimu Oy myytiin ruotsalaisen Fläktin omistamalle Suomen Puhallintehdas Oy:lle ja vuonna 1991 yrityksen nimeksi muuttui ABB Fläkt.
Veikko Lapinleimu kirjoitti useita puusepänteollisuuden alan oppikirjoja sekä vuosina 1968–1976 neliosaisen johtamista käsitelleen teossarjan Johtamistehtävä. Hän julkaisi myös kaksi romaania Valta ja Loukatut sekä Maallikko lukee evankeliumia nimisen kirjan.
Teoksia

Puun työstäminen. Puusepänteollisuus 1. Kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosasto, Helsinki 1946
Liitostyöt puusepänteollisuudessa : Kauppa- ja teollisuusministeriön ammattikasvatusosaston julkaisema ammattioppikirja. Helsinki 1946
Raaka-aineet ja valmisteet. Puusepänteollisuus 2. Suomen puusepänteollisuuden liiton julkaisu 6. Tekijä, Helsinki 1947
Puusepänteollisuus 1, Työstökoneet ja välineet ; kirj. Veikko Lapinleimu, Osmo Moilanen. 2. painos, Puuteollisuuskoulun kannatusyhdistys, Helsinki 1955, 3. painos Otava 1965
Valta. Karisto 1961, uusi painos Lapinleimu, Toijala 1987
Johtamistehtävä 1. Tekijä, Toijala 1968
Johtamistehtävä 2, Kyberneettinen organisaation malli. Tekijä, Toijala 1971
Johtamistehtävä 3, Motivoiva johtaminen. Tekijä, Toijala 1972
Johtamistehtävä 4, Systeemiteorian sovelluttaminen organisaatio- ja johtamisoppiin. Tekijä, Toijala 1976
Maallikko lukee evankeliumia. V. Lapinleimu, Toijala 1980
Loukatut. Lapinleimu, Toijala 1984
We Are the People

| ”We Are the People” Martin Garrix ft>  Bono & The Edge |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 14. toukokuuta 2021
 Tuottaja(t): Martin Garrix
 Tyylilaji: tanssipop
 Kesto: 03.37
 Levy-yhtiö: STMPD RCRDS
Martin Garrixin muut singlet
| ”Pressure” 2021 | ”We Are the People” 2021 | ”Love Runs Out” 2021 |
We Are the People on alankomaalaisen DJ-tuottajan Martin Garrixin musiikkikappale, jolla vierailevat myös irlantilaisyhtyeen U2 jäsenet Bono ja The Edge. Sen julkaisi STMPD RCRDS digitaalisesti ladattavana singlenä 14. toukokuuta 2021. "We Are the People" toimi vuoden 2020 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen virallisena tunnuskappaleena. Kappaleen ovat sanoittaneet Garrix, The Edge, Bono, Simon Carmody, Giorgio Tuinfort, Albin Nedler ja Kristoffer Fogelmark, joista Garrix myös tuotti sen. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Olle Knutson ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä. Video kuvattiin Lontoossa.
"We Are the People" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kymmenen parhaan joukkoon Belgiassa ja Unkarissa sekä kahdenkymmenen parhaan joukkoon Alankomaissa, El Salvadorissa, Saksassa ja Sveitsissä. Kappale on myynyt julkaisunsa jälkeen platinaa Italiassa.
Kappaleen kaikki esittäjät esittivät sen livenä vuoden 2020 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen avajaisseremoniassa kesäkuussa 2021.
Käännös suomeksi
Vuodenvaihde

Vuodenvaihteeksi kutsutaan ajankohtaa, jolloin vanha vuosi päättyy ja uusi alkaa. Kalenterivuoden viimeinen päivä on 31. joulukuuta ja ensimmäinen päivä on  1. tammikuuta. Luterilaisen kirkon kirkkovuosi vaihtuu 1. adventtisunnuntaina. Lukuvuosi vaihtuu syyslukukauden alussa, yliopistoissa ja korkeakouluissa yleensä 1. syyskuuta. Yritysten, yhdistysten ja osuuskuntien tilikausi eli tilivuosi on Suomessa yleensä kalenterivuosi.
Jos vuodenvaihde ei osu viikonvaihteeseen, kalenteriviikot numeroidaan niin, että kukin viikko kuuluu siihen vuoteen, johon suurin osa (4 päivää tai enemmän) viikosta kuuluu. Jos tammikuun 1. päivä on maanantai, tiistai, keskiviikko tai torstai, niin se kuuluu viikkoon 1. Jos tammikuun 1. päivä on perjantai, lauantai tai sunnuntai, niin se kuuluu vielä edellisen vuoden viimeiseen viikkoon (52 tai 53), ja viikko 1 alkaa vasta seuraavana maanantaina.
Vuosiluku ei ole välttämättä vaihtunut vuodenvaihteessa. Hallitsijan hallitusvuosia laskettaessa vuosiluku on vaihtunut valtaan nousun vuosipäivänä tai kruunajaispäivänä. Sama käytäntö säilyi siirryttäessä nykyiseen ajanlaskuun, vuosiluku saattoi vaihtua jouluna (25. joulukuuta), pääsiäisenä tai Marian ilmestyspäivänä (25. maaliskuuta, tasan 9 kuukautta ennen joulua). Koska pääsiäinen on eri vuosina kuun vaiheesta riippuen eri aikaan, saman vuosiluvun aikana on voinut olla kaksi kertaa sama päivämäärä.
Vuodenvaihteeseen liittyy kaikissa kulttuureissa erilaisia juhlallisuuksia. Tulevaisuuden ennustaminen tinaa valamalla ja tulevaisuudenlupausten tekeminen ovat nykyisiä suomalaisia tapoja, samoin kuin ilotulitusrakettien ampuminen ja paukuttelu.
Talonpoikainen vuosi vaihtui Suomessa marraskuun alussa, kun elonkorjuu ja karjan teurastus oli saatu päätökseen. Palvelusväellä oli silloin viikon loma ja he saattoivat vaihtaa palveluspaikkaa. Marraskuun alussa olevaa vuodenvaihteen juhlaa kutsutaan kekriksi, siihen on vanhastaan liittynyt nykyisin jouluun liitettyjä tapoja.
1. tammikuuta vuodenvaihteen ajankohtana on otettu käyttöön Suomessa 1500-luvulla alun perin kuninkaan voutien tilivuoden alkupäivänä. Vuosi vaihtuu keskiyöllä kello 24.00.
Verikurkkukukastaja

| Verikurkkukukastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kukastajat Dicaeidae
Suku::  Kukastajat Dicaeum
Laji::  sanguinolentum
Kaksiosainen nimi
 Dicaeum sanguinolentum  Temminck & Laugier, 1829 
Katso myös
   Verikurkkukukastaja Wikispeciesissä   Verikurkkukukastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Verikurkkukukastaja (Dicaeum sanguinolentum) on kukastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Verikurkkukukastajaa tavataan Indonesiassa ja Itä-Timorissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viktor Onopko

Viktor Onopko
Viktor Onopko (s. 14. lokakuuta 1969) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on voittanut Venäjän mestaruuden kolme kertaa ja Venäjän cupin kahdesti.
Onopko on pelannut Venäjän maajoukkueessa 109 maaottelua, mikä oli venäläispelaajista eniten vuoteen 2015, jolloin Sergei Ignaševitš ohitti hänet. Onopko on tehnyt maaotteluissaan seitsemän maalia. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2004. Hän pelasi lisäksi IVY:n maajoukkueessa neljä ottelua.
When the Music Dies

| When the Music Dies> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Səbinə Babayeva
Kesto:  2:59
Julkaistu:  17.3.2012
Säveltäjä(t):  Anders Bagge, Johan Kronlund, Sandra Bjurman, Stefan Örn
Sanoittaja(t):  Anders Bagge, Sandra Bjurman, Stefan Örn, Johan Kronlund
Euroviisutiedot
Vuosi:  2012
Maa:  Azerbaidžan
Kieli:  englanti
Sijoitus:  4.
Pisteet:  150
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
When the Music Dies on azerbaidžanilaislaulaja Səbinə Babayevan kappale, jolla hän edusti maataan Eurovision laulukilpailussa 2012. Kappale on sekoitus eurooppalaista ja perinteistä azerbaidžanilaista musiikkia, ja siinä kuullaan alueella perinteisiä soittimia kamanchaa ja balabania sekä laulutyyliä mughamia. Kappaleen mughamosuudet esittää tyylilajin esittäjänä maan kansallistaiteilijaksi tunnustettu Alim Qasımov. Kappale valittiin sisäisesti maan edustuskappaleeksi ja julkaistiin 17. maaliskuuta.
Koska Azerbaidžan toimi Eurovision laulukilpailun 2012 isäntämaana, kappale pääsi suoraan kilpailun 26. toukokuuta pidettyyn finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui neljänneksi 150 pisteellä. Täydet 12 pistettä kappale sai Liettualta, Maltalta, Turkilta ja Ukrainalta.
Babayeva on levyttänyt kappaleesta myös azerinkielisen version Gәl, jonka sanat on kirjoittanut Teymur Mamedov.
Väärän kissan päivä

| Väärän kissan päivä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pasi Ilmari Jääskeläinen
Kansitaiteilija:  Sanna Mander
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  2017
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  280
ISBN:  978-952-300-338-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Väärän kissan päivä on Pasi Ilmari Jääskeläisen vuonna 2017 ilmestynyt romaani. Kirjan julkaisi Atena.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti Markus Määttänen: 
Risingshadow: 

Helsingin Sanomien Venla Rossin mukaan Väärän kissan päivä on ”jännittävä muistiseikkailu”. Se on omaperäinen ja pitää sisällään erikoisia juonenkäänteeitä. Kääntöpuolena romaanin käytännön toteutus on heikko. Henkilöhahmot jäävät etäisiksi, koska ”dialogi on usein jäykkää ja paperinmakuista”.
Aiheesta muualla

Väärän kissan päivä Atenan virallisella verkkosivustolla
Viktor Paavilainen

Viktor Paavilainen (28. marraskuuta 1886 Mikkelin maalaiskunta – 5. tammikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen toimittaja ja sosiaalidemokraattisen puolueen aktiivijäsen.
Paavilainen syntyi koneenhoitajan perheeseen. Hän työskenteli kansakoulun jälkeen maalarina ja osallistui työväenliikkeen toimintaan. Paavilainen aloitti toimittajana mikkeliläisessä Vapaudessa vuonna 1917 ja palasi lehteen sisällissodan jälkeen vuonna 1920. Hän työskenteli lehden päätoimittajana vuodesta 1921 aina kuolemaansa saakka.
Paavilainen kuului Mikkelin työväenyhdistyksen johtokuntaan vuodesta 1911 ja toimi pitkään yhdistyksen puheenjohtajana. Hän kuului SDP:n puolueneuvostoon vuodesta 1919, Mikkelin kaupunginvaltuustoon vuodesta 1925 ja kaupunginhallitukseen vuodesta 1929. Paavilainen oli Mikkelin Työväen Osuuskaupan johtokunnan jäsen vuodesta 1915, toimi sen hallintoneuvoston puheenjohtajana ja kuului vuodesta 1933 myös Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvostoon. Hän oli Suomen Sanomalehtimiesten Liiton hallituksen jäsen vuodesta 1934.
Paavilainen kuoli sydänhalvaukseen talvisodan ilmahyökkäyksen aikana.
Vuoden pyöräilykunta

Vuoden pyöräilykunta on tunnustus, joka on myönnetty vuodesta 1991 lähtien joka vuosi jollekin Suomen kunnalle. Tunnustus on luonteeltaan kannustepalkinto, jonka valintakriteereissä tarkastellaan pyöräilyverkkoa, pyöräilyinfran kehittyneisyyttä, markkinointia ja aktivointia, sitoutuneisuutta pyöräilyn kehittämiseen ja pyöräilymääriä. Samaa kuntaa ei voi valita 10 vuoden sisällä uudestaan. Vuoden pyöräilykunnan valitsee Suomi Pyöräilee -työvaliokunta. Työvaliokunnassa on edustettuna paikallisia ja valtakunnallisia pyöräily- ja liikuntajärjestöjä, LVM, THL ja polkupyörien maahantuojia, myyjiä ja valmistajia.
Palkitut

| Vuosi | Kunta | Perustelut |
| --- | --- | --- |
| 1991 | Oulu | Suunnitelmallinen kevyen liikenteen verkoston kehittäminen 1960-luvulta lähtien. |
| 1992 | Vaasa |  |
| 1993 | Kerava |  |
| 1994 | Pori |  |
| 1995 | Helsinki, Iisalmi |  |
| 1996 | Valkeakoski |  |
| 1997 | Lahti |  |
| 1998 | Jyväskylä |  |
| 1999 | Joensuu |  |
| 2000 | Espoo |  |
| 2001 | Raisio |  |
| 2002 | Vantaa |  |
| 2003 | Tiehallinto | Ei valintaa, Tiehallinnolle erikoistunnustus. |
| 2004 | Salon seutu | Kuntaa ei palkittu, mutta erikoispalkinto myönnettiin Salon seudun kevyen liikenteen edistämishankkeelle |
| 2005 | Kouvola |  |
| 2006 | Kangasala |  |
| 2007 | Turku | Pyöräilyllä on kaupungissa suuri merkitys liikennekulttuurissa ja pyöräilijät näkyvät huomattavan paljon katukuvassa. |
| 2008 | Porvoo | Pyöräilyllä on kaupungissa suuri merkitys liikennemuotona. |
| 2009 | Hämeenlinna | Pyöräilyverkon pituuden kasvu kaupungissa ja epäjatkuvuuskohtien poistaminen. |
| 2010 | Rauma | 2000-luvulla tehty työ pyöräilijöiden ja jalankulkijoiden turvallisuuden parantamiseksi kaupungissa. |
| 2011 | Kokkola | Pitkäjänteinen työ pyöräilyolosuhteiden kehittämiseksi sekä kaupunkilaisten aktiivinen kannustaminen pyöräilyyn. |
| 2012 | Hyvinkää | Pitkäjänteinen työ kaupungin pyörätieverkoston eteen. |
| 2013 | Tampere | Voimakas pyöräilyolosuhteiden kehittäminen ja pyöräilyn edistäminen viimeisten parin vuoden aikana ennen palkinnon luovuttamista. |
| 2014 | Joensuu | Määrätietoinen pyöräilyolosuhteiden kehittäminen ja kunnianhimoinen ote pyöräilyn edistämisessä. |
| 2015 | Lappeenranta | Kunnianhimoinen ote ja hyvä vuorovaikutus pyöräilyn edistämisessä. |
| 2016 | Jyväskylä | Vaikuttava työ pyöräilyn hyväksi, rohkeat uudet avaukset olosuhteiden kehittämisessä sekä kunnianhimoiset suunnitelmat lähivuosille. |
| 2017 | Karvia | Pitkäjänteinen, vaikuttava ja kuntalaisia huikeasti aktivoiva työ pyöräilyn hyväksi |
| 2018 | Helsinki | Pyöräliikenteen hyväksi tehty kunnianhimoinen ja tuloksekas työ, jolla Helsinki on osoittanut olevansa pääkaupungin arvolle sopiva pyöräilyn suunnan näyttäjä Suomessa |
| 2019 | Hattula | Rohkeasti lähtenyt kehittämään myös uusia pyöräliikenneratkaisuja |
| 2020 | Oulu | Näyttänyt esimerkkiä niin baanaverkon toteuttamisessa, talvikunnossapidon jatkuvassa ja ennakkoluulottomassa kehittämisessä kuin poliittisten päättäjien pitkäjänteisessä ja myönteisessä suhtautumisessa pyöräilyn edistämiseen. |
| 2021 | Puumala |  |
| 2022 | Kuopio |  |
Venla Harju

| Venla Harju |
| --- | --- |
 Venla Harju Jukolan viestissä Lappeenrannassa vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Venla Heikintytär Harju
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1990 (ikä 34) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  suunnistus
Seura:  Tampereen Pyrintö
Aiheesta muualla
Kotisivu
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten suunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten suunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Vuokatti 2013 | viesti |  |
|  Hopeaa | Edinburgh 2024 | sprinttiviesti |  |
|  Pronssia | Vuokatti 2013 | sprintti |  |
|  Pronssia | Tartto 2017 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Sarpsborg 2019 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Tartto 2017 | viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rakvere 2022 | pitkä matka |  |
|  Pronssia | Rakvere 2022 | keskimatka |  |
|  Pronssia | Verona 2023 | sprinttiviesti     |  |
Venla Heikintytär Harju (o.s. Niemi, s. 10. heinäkuuta 1990 Tampere) on suomalainen suunnistaja. Hän on voittanut nuorten sarjassa keskimatkan maailmanmestaruuden ja saavuttanut aikuisten sarjassa viestin MM-hopeaa ja MM-pronssia sprintissä ja kahdesti keskimatkalla. Hän edustaa Tampereen Pyrintöä.
Elämä ja urheilu-ura > Yksityiselämä

Harju valmistui viiden laudaturin ylioppilaana Sammon keskuslukiosta. Hän opiskeli bioteknologiaa Tampereen yliopistossa. Hän avioitui valmentajansa, suunnistaja Antti Harjun, kanssa elokuussa 2015. Pariskunnalle syntyi tytär lokakuussa 2018. Harju valmistui maisteriksi keväällä 2019 ja jatkoi Tampereen yliopistossa väitöskirjatutkijana.
Tunnustukset

Tampereen vuoden urheilija 2013
Hämeen liikunta ja urheilun vuoden urheilija 2013
Aiheesta muualla

Niemen blogi ja kotisivu
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venla Harju Wikimedia Commonsissa
Harju vuonna 2010.
Viktor Nikolai Julius Thesleff

Viktor (Victor) Nikolai (Nicolai) Julius Thesleff (17. elokuuta 1869 Viipurin pitäjä – 11. maaliskuuta 1928 Juustila) oli suomalainen tilanomistaja ja valtiopäivämies.
Thesleffin vanhemmat olivat luutnantti, tilanomistaja, maanviljelysneuvos Nikolai Alexander Thesleff ja Elisabeth Charlotta Nathalia Fredrika Roediger ja puoliso vuodesta 1919 Jenny (Sissi) Julie Matilde Thesleff. Viktor Nikolai Julius Thesleff tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1889 ja opiskeli kemiaa, mutta ryhtyi sitten sukutilojen hoitajaksi Viipurin lähellä. Hän omisti siellä Juustilan kartanon.
Thesleff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906.
Valle Antila

Valle Antila
Valle Jaakko Antila (5. huhtikuuta 1882 Kurikka – 26. kesäkuuta 1938 Seinäjoki) oli suomalainen rakennusmestari ja rakennusurakoitsija. Hänen yhtiönsä Antila ja Kumppanit Oy tunnetaan parhaiten riippusilloistaan, joita Antila myös itse suunnitteli.
Ura

Antila valmistui Helsingin teollisuuskoulun rakennuslinjalta vuonna 1908. Samana vuonna hän teki opintomatkan Ruotsiin ja Norjaan, myöhemmin hän haki oppia vielä Tanskasta ja Venäjältä. Erityisesti Antila perehtyi Norjassa rakennettuihin riippusiltoihin. Vuonna 1909 hän rakensi Isoonkyröön ensimmäisen riippusiltansa, Kyrönjoen ylittävän norjalaistyylisen Perttilän sillan, joka oli myös Suomen ensimmäinen riippusilta. Antila oli jo kahta vuotta aikaisemmin rakentanut isänsä, kunnallisneuvos J. E. Antilan suunnitteleman puukaarisillan Koskenkorvalle.
Antilan yhtiö rakensi nopeaan tahtiin useita riippusiltoja, ja samalla hänen maineensa levisi myös Etelä-Pohjanmaan ulkopuolelle. Esimerkiksi vuonna 1912 valmistui Satakuntaan Kokemäenjoen ylittävä Harjavallan silta ja kolme vuotta myöhemmin Vammaskosken silta Tyrväälle. Vammaskosken silta oli poikkeuksellisesti kivirakenteinen. Siltojen lisäksi tunnetuimpia Antilan toteuttamia rakennuksia on muun muassa Sahakosken voimalaitos (1919) Noormarkunjoessa. Antila rakensi myös useita asuintaloja Helsinkiin, muun muassa Munkkiniemeen ja Kallioon.
Vuonna 1930 Antila matkusti yhdessä poikansa Matin kanssa Dominikaaniseen tasavaltaan, jossa he asettuivat pariksi vuodeksi suomalaisten siirtolaisten perustamaan Viljavakan ihanneyhteisöön. Antilan matkaan vaikutti ilmeisesti 1930-luvun lama.
Antilan toteuttamia siltoja ja rakennuksia > Siltoja

Koskenkorvan puukaarisilta, Ilmajoki (1907)
Perttilän riippusilta, Isokyrö (1909)
Hiirikosken silta, Vähäkyrö (1910)
Peuralan silta, Ilmajoki (1910)
Palonkylän silta, Ilmajoki (1910)
Jämpsän silta, Toholampi (1910)
Kauhajoen kirkonkylän silta, Kauhajoki (1911)
Röyskölän silta, Ilmajoki
Harjavallan silta, Harjavalta (1912)
Vammaskosken silta, Tyrvää (1915)
Soikan silta, Kankaanpää (1918)
Rautatiesilta Korialla, Elimäki (1923)
Kaltimon silta, Eno (1924)
Laitilansalmen silta, Hämeenkyrö (1932)
Antilan toteuttamia siltoja ja rakennuksia > Muita rakennuksia ja rakennelmia

Kauhajoen kunnallissairaala, Kauhajoki (1912)
Kauhajoen osuusmeijeri, Kauhajoki (1912)
Ilmajoen museo (yhdessä Aarne Sarvelan kanssa, 1914)
Sahakosken voimalaitos, Noormarkku (1919)
Koihnan höyrysaha, Kauhajoki (1922)
Yyterin meriravintola, Pori (1933)
Kaukopään tehtaiden uittokanava, Imatra (1935)
Aiheesta muualla

Valle Antila, Rakennusmestari, sillanrakentaja 1882 - 1938, (pdf) J.E. Antilan perilliset -yhdistyksen sivustolla
Soikan silta Kankaanpään Veneskoskella.