stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokian Metallirakenne
Yrityksen historia

Yritys aloitti toimintansa Nokialla vuonna 1972 valmistamalla erilaisia metallirakenteita, kuten tikkaita ja portaita. 1980-luvulla mukaan tulivat myös teräsrakenteet, jotka ovat nykyään yrityksen leipälaji. Unto Rautanen myi osuutensa yrityksestä pois vuonna 1989, jonka jälkeen yrityksen johtohahmoksi jäi Seppo Dickman. 1990-luvulla Nokian Metallirakenne toimitti ensimmäiset konttinsa Puolustusvoimille ja tämä asiakkuus on säilynyt ja kasvanut tähän päivään saakka.
Nokian Metallirakenne on perheyritys ja Dickmanin jäätyä eläkkeelle hänen poikansa Sauli Dickman jatkoi yrityksen johtamista. Nykyisin yrityksellä on toimitiloja Kankaantaan teollisuusalueella yli 5800 m2 edestä.
Nokian kaupunki palkitsi Nokian Metallirakenteen vuonna 2023 vuoden yrityksenä. Pelkästään vuonna 2022 yrityksen liikevaihto kasvoi 156,6 prosenttia ja se on jatkanut kasvamistaan myös vuonna 2023.
Neljän tähden illallinen

| Neljän tähden illallinen |
| --- | --- |

Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jukka Voutilainen
Verkko:  Nelonen
Esitetty:  30. elokuuta 2010 –  
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  232
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Neljän tähden illallinen on suomalainen Nelosen esittämä ruoka-aiheinen tositelevisio-ohjelma, jossa neljä julkisuuden henkilöä valmistaa kukin vuorollaan illallisen kotonaan tai muussa heille tärkeässä paikassa. Illallisen lisäksi on tapana järjestää myös jonkinlainen yllätys vieraille, esimerkiksi musiikkiesitys. Illan päätteeksi vieraat arvostelevat illan tunnelman sekä ruoan erikseen pisteillä 1–6. Viimeisenä iltana julkistetaan voittaja, joka saa palkinnoksi samppanjaa sekä keittokirjoja (kausi 1), pöytäpuutarhan (kausi 2) tai padan (kausi 3). Ohjelman ensimmäinen sekä toinen tuotantokausi esitettiin peräkkäin 30. elokuuta–16. joulukuuta 2010. Kolmas tuotantokausi alkoi 22. elokuuta 2011. Neljäs tuotantokausi alkoi 20. elokuuta 2012. Viides tuotantokausi alkoi 9. syyskuuta 2013. Seitsemäs tuotantokausi esitetään helmikuussa 2019 MTV3-kanavalla. Kahdeksas tuotantokausi esitetään helmikuussa 2020. Sarja perustuu kansainväliseen menestysformaattiin Fish on the Cake.
Suomi-versiossa kertojana toimii näyttelijä Jukka Voutilainen.
Formaatti on samantyylinen kuin brittiläisessä Arvostele mun illallinen (Come Dine with Me) -ohjelmassa.
Aiheesta muualla

Ohjelman virallinen kotisivu – Nelonen.fi
Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)

| ”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” Lumidee |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Almost Famous
 Julkaistu: 13. toukokuuta 2003
 Tuottaja(t): DJ Tedsmooth, Trendsetta
 Tyylilaji: R&B, dancehall, reggae fusion, hip hop
 Kesto: 03.06
 Levy-yhtiö: Universal, Straight Face
Lumideen muut singlet
|   | ”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” 2003 | ”Crashin' A Party” 2003 |
Fabolousin muut julkaisut
| ”4Ever” 2003 | ”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” 2003 | ”Can't Let You Go” 2003 |
Busta Rhymesin muut julkaisut
| ”Oh!” 2003 | ”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” 2003 | ”Lovely Day” 2003 |
”Never Leave You (Uh Oooh, Uh Oooh)” on yhdysvaltalaisartisti Lumideen kappale. Se julkaistiin singlenä hänen Almost Famous -studioalbumilta 13. toukokuuta 2003. Kappaleen ovat tuottaneet DJ Tedsmooth sekä Trendsetta, ja sanoituksesta vastasivat puolestaan Lumidee Cedeño, Teddy Mendez, Edwin Perez, Steven Marsden, Trevor Smith ja John Jackson.
Käännös suomeksi
Never Give Up On You

|  Never Give Up On You |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Lucie Jones
Levy-yhtiö:  ArtPeople
Kesto:  3:00
Julkaistu:  27. tammikuuta 2017
Sanoittaja(t):  Emmelie de Forest Lawrie Martin The Treatment
Euroviisutiedot
Vuosi:  2017
Maa:  Iso-Britannia
Kieli:  englanti
Sijoitus:  15.
Pisteet:  111
Sanat:  sanoitus
Never Give Up On You on brittiläisen laulajan Lucie Jonesin esittämä kappale, jolla hän edusti Isoa-Britanniaa vuoden 2017 Euroviisuissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa 13. toukokuuta, jossa se sai 111 pistettä ja saavutti sijan 15.
Jones esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Never Let It Go

|  Never Let It Go> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Afro-dite
Säveltäjä(t):  Marcos Ubeda
Sanoittaja(t):  Marcos Ubeda
Euroviisutiedot
Vuosi:  2002
Maa:  Ruotsi
Kieli:  englanti
Sijoitus:  8.
Pisteet:  72
Sanat:  sanoitus
Never Let It Go on Afro-diten esittämä kappale, joka edusti Ruotsia vuoden 2002 Eurovision laulukilpailussa Viron Tallinnassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 24 maan joukosta sijalle 8. 72 pisteellä.
World Karate Organization

| World Karate Organization |
| --- | --- |
Perustettu:  1995 (NPO International Karatedo Federation Kyokushinkai) 11. heinäkuuta 2003
Perustaja:  Nishida Yukio
Puheenjohtaja:  Kenji Midori
Avainhenkilöt:  Taizo Koi (pääsihteeri)
Kotipaikka:  Japani
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen
Toimiala:  kyokushin karate
Kotisivu:  shinkyokushinkai.co.jp
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
NPO World Karate Organization Shinkyokushinkai, myös Shinkyokushinkai, myös WKO on japanilainen kyokushinjärjestö, joka perustettiin 2003. Järjestön perustaja ja puheenjohtaja on Masutatsu Ōyaman entinen oppilas ja Kyokushinin maailmanmestari Kenji Midori.
Historia

Kyokushinin perustaja Mas Oyama perusti kansainvälisen järjestön 1964 ja kuoltuaan 1994 seuraavana vuonna 35 jäsentä perustivat Keiji Sanpein johtamana uuden parlamentin. Shokei Matsui jatkoi IKO:n tehtävissä puheenjohtajana. Pian Sanpein johtamasta ryhmästä yhdeksän alueellista johtajaa palasivat Matsuin alaisuuteen. Sanpein liitto järjesti tammikuussa 1996 kuudennet maailmanmestaruuskilpailut Yokohama Arenalla. Samaan aikaan järjestettiin ensimmäiset naisten maailmanmestaruuskilpailut. Midori nimitettiin johdon varajäseneksi 1998 Sanpein liitossa ja helmikuussa 2000 hänestä tuli edustajajohtaja. Yasuhiro Shichinosta tuli uusi puheenjohtaja huhtikuussa ja Midorin kanssa he nimesivät liiton Shinkyokushinkaiksi. Midori nousi sittemmin 2001–2002 välisenä aikana uudeksi puheenjohtajaksi Shichinon tilalle ja heinäkuussa 2003 uudisti järjestön nimeten sen uudelleen NPO World Karate Organization Shinkyokushinkai. Liitto käyttää tämän vuoksi vuosien 1996–2002 välisenä aikana olleita tuloksia eri turnauksista.
Syyskuun 2016 loppuun mennessä liitossa on 94 eri jäsenmaata.
Turnauksia

Painoluokalliset Japanin mestaruuskilpailut (1995–)
Maailmanmestaruuskilpailut (1996–)
Japanin mestaruuskilpailut (1996–)
Painoluokalliset MM-kilpailut (1997–)
Painoluokalliset EM-kilpailut (1997–)
EM-kilpailut (1998–)
Nikola Erceg

| Nikola Erceg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1984
Kansalaisuus:   Serbia
Uran tiedot
Pituus:  183 cm
Laji:  Futsal
Seura:   Örebro FC
Saavutukset
Voitot:    Suomen mestari 2015. 2016 ja 2017 1 x hopeaa
 Tietolaatikko päivitetty 27.9.2019 
Nikola Erceg (s. 9. maaliskuuta 1984) on serbialainen futsalpelaaja, joka pelaa kaudella 2019-2020 Ruotsin pääsarjassa, Örebro FC:n riveissä. Erceg on aiemmin edustanut Futsal-liigassa pelaavaa Sievi FS:ää. Erceg on voittanut Sievin kanssa kolme perättäistä Futsal-liigan mestaruutta (2015, 2016 ja 2017). Kauden 2016 - 2017 päätteeksi Erceg valittiin Kauden Futsalpelaajaksi . Erceg siirtyi syksyllä 2019 Örebrohon, jossa pelaavat myös suomalaiset Lari Honkanen, Taneli Kohonen ja jota valmentaa Jani Paananen.
Ennen siirtymistään Sieviin kaudeksi 2012 Erceg pelasi futsalia Drina Gorazdessa Bosnia-Herzegovinassa. Erceg pelaa myös jalkapalloa. hän on keskikenttäpelaaja. Kaudella 2018 hän edusti Närpes Kraftia, joka pelaa kakkosessa. Aiemmin urallaan hän on pelannut Kakkosta myös FC YPA:n, PS Kemin, Kajaanin Hakan ja TP-47:n riveissä .
Aiheesta muualla

Nikola Erceg Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nikola Erceg Transfermarks-sivuilla (jalkapallouran tilastot)
Nicola Erceg kooste Youtubessa
Nigeria yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 58. | 1 | 5 | 5 | 11 |
Nigeria on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä 11 mitalia, yhden kullan, viisi hopeaa ja viisi pronssia. Se on saavuttanut mitaleja pääasiassa pikajuoksuissa.
Nigerian ainoa MM-kultamitalisti on Tobi Amusan, joka voitti 100 metrin aitajuoksun Eugenessa 2022. Maan ainoat kaksinkertaiset MM-mitalistit ovat Portugalia myöhemmin edustanut Francis Obikwelu, joka saavutti hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuonna 1997 ja pronssia 200 metrin juoksussa vuonna 1999, Blessing Okagbare, joka Moskovassa 2013 saavutti hopeaa pituushypyssä ja pronssia 200 metrin juoksussa sekä sijoittui vielä 100 metrin juoksussa kuudenneksi sekä Ese Brume, joka saavutti pituushypyssä hopeaa 2022 ja pronssia 2019. Maan ensimmäinen naispuolinen MM-mitalisti on Espanjaan myöhemmin siirtynyt pika-aitajuoksija Glory Alozie, joka saavutti hopeaa vuonna 1999.
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Nigeria saavutti vain kaksi pistesijaa, jotka molemmat tulivat 4 × 400 metrin viestijuoksusta: naiset sijoittuivat viidenneksi ja miehet kahdeksanneksi. Daegussa 2011 Blessing Okagbare sijoittui 100 metrin juoksussa viidenneksi ja Doreen Amata korkeushypyssä seitsemänneksi. Lisäksi naisten joukkue sijoittui pikaviestissä viidenneksi ja pitkässä viestissä kuudenneksi. Moskovassa 2013 Okagbaren lisäksi kahdeksan parhaan joukkoon ylsi viidenneksi sijoittunut naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue. Pekingissä 2015 kahdeksannen sijan saavutti Blessing Okagbare 100 metrin juoksussa sekä Tosin Oke kolmiloikassa. Pekingissä naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui alun perin viidenneksi, mutta se hylättiin myöhemmin joukkueessa juosseen Tosin Adeloyen dopingkäryn jälkeen. Lontoossa 2017 naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui viidenneksi ja Blessing Okagbare pituushypyssä kahdeksanneksi. Dohassa 2019 Ese Brumen pronssimitalin lisäksi Tobi Amusan sijoittui 100 metrin aitajuoksussa neljänneksi ja Chukwuebuka Enekwechi kuulantyönnössä kahdeksanneksi. Eugenessa 2022 Amusanin ja Brumen mitalien lisäksi Nigerian joukkue sijoittui neljänneksi naisten 4 × 100 metrin viestissä ja kuudenneksi 4 × 400 metrin sekaviestissä. Budapestissä 2023 Brume sijoittui pituushypyssä neljänneksi ja Amusan 100 metrin aitajuoksussa kuudenneksi.
Nigerian MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 21. |
| 1987 Rooma | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 22. |
| 1991 Tokio | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1993 Stuttgart | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1995 Göteborg | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 38. |
| 1997 Ateena | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 31. |
| 1999 Sevilla | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 26. |
| 2001 Edmonton | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2003 Pariisi | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2005 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2007 Osaka | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2009 Berliini | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2011 Daegu | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2013 Moskova | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 | 1 | 2 | 25. |
| 2015 Peking | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 1 | 31. |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | 13. |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 0 | 2 | 3 | 1 | 3 | 2 | 1 | 5 | 5 | 11 | 58. |
Nigerian MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 400 metrin juoksu | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 × 100 metrin viestijuoksu | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 200 metrin juoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 × 400 metrin viestijuoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Kolmiloikka | 0 | 0 | 1 | 1 |
Nigerian MM-mitalit lajeittain > Naiset

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 metrin aitajuoksu | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Pituushyppy | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 200 metrin juoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
Nigerian MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tobi Amusan | 1 | 0 | 0 | 1 | 2022 |
| Francis Obikwelu | 0 | 1 | 1 | 2 | 1997–1999 |
| Blessing Okagbare | 0 | 1 | 1 | 2 | 2013 |
| Ese Brume | 0 | 1 | 1 | 2 | 2019–2022 |
| Innocent Egbunike | 0 | 1 | 0 | 1 | 1987 |
| Glory Alozie | 0 | 1 | 0 | 1 | 1999 |
| Olapade Adeniken * | 0 | 1 | 0 | 1 | 1997 |
| Davidson Ezinwa * | 0 | 1 | 0 | 1 | 1997 |
| Osmond Ezinwa * | 0 | 1 | 0 | 1 | 1997 |
| Ajayi Agbebaku | 0 | 0 | 1 | 1 | 1983 |
| Kunle Adejuyigbe * | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
| Sunday Bada * | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
| Udeme Ekpeyong * | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
| Jude Monye * | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
*) Ei henkilökohtaisia mitaleja
Nevit Kodallı

Mehmet Nevit Kodallı (12. tammikuuta 1924 Mersin – 1. syyskuuta 2009 Mersin) oli turkkilainen säveltäjä.
Kodallı opiskeli Necil Kazım Aksesin johdolla ja valmistui Ankaran valtionkonservatorion sävellyksen ja orkesterinjohdon laitokselta vuonna 1947. Samana vuonna hän osallistui eurooppalaiseen kilpailuun, jossa voitti ensipalkinnon kuoroteoksellaan ja fuugallaan. Vuonna 1948 Kodallı lähti Pariisiin, jossa hän opiskeli Arthur Honeggerin johdolla École normale de musiquessa ja sai diplominsa vuonna 1951. Palattuaan Turkkiin vuonna 1953 hän pääsi akateemikoksi Ankaran valtionkonservatorioon. Vuonna 1953 Kodallı kantaesitti Cahit Külebin sanoihin säveltämänsä teoksen Atatürk Oratoryosu Kemal Atatürkin ruumiin Ankaran etnografisesta museosta Anıtkabiriin siirron yhteydessä. Vuosina 1955–1962 Kodallı toimi Turkin valtionoopperan (Ankara) varamusiikkimanagerina; hän myös johti sitä jonkin aikaa.
Kodallı sai Turkin valtiontaiteilijan arvonimen vuonna 1981 ja pääsi professoriksi vuonna 1985. Hän teki mahdolliseksi sävellyksen laitoksen avaamisen Çukurovan yliopistoon vuonna 1989. Vuonna 1997 hän sai Sevda-Cenap Andin musiikkijärjestön myöntämän kultaisen kunniamitalin.
Teoksia

Yaylı Çalgılar Dörtlüsü (jousikvartetto, 1946)
Yaylı Çalgılar Altılısı (jousisekstetto, 1945–46)
Süit (sarja, 1946–1947)
Senfoni (sinfonia, 1947–1949)
Sinfonietta (1949)
Piyano Sonatı (pianosonaatti, (1950)
Atatürk, Epik Oratoryo (oratorio, 1950; sanat: Cahit Külebi)
Van Gogh (1954–1955; sanat: Bülent Sokullu, Orhan Asena, Aydın Gün)
Antigone (1958)
Gılgamış (1963; sanat: Orhan Asena)
Nikolai Kurjanovitš

Nikolai Vladimirovitš Kurjanovitš (s. 19. kesäkuuta 1966, Tulun) on venäläinen äärikansallinen poliitikko, entinen duuman jäsen (LDPR), nykyisin kansallissosialistisen Pyhän liiton johtajia (Славянский союз).
Kurjanovitš on opiskellut Novosibirskissä sotilaspoliittisessa opistossa, lakia Irkutskissa ja pääesikunnan akatemiassa. Hän palveli 1987–1992 merijalkaväessä.
Hänet valittiin duumaan Vladimir Žirinovskin perustaman LDPR:n ehdokkaana, mutta hänet erotettiin parlamenttiryhmästä ja puolueesta 2006.
Kurjanovitš oli järjestämässä "venäläisiä marsseja" kansallisen yhtenäisyyden päivänä ja Stalinin syntymäpäivänä. Hänet nähtiin myös televisiokameroiden edessä tekemässä natsitervehdystä. Duumassa hän teki ehdotuksen homoseksuaalisuuden rikosaseman palauttamisesta[lähde? ] ja ulkomaalaisten kanssa naimisiin menevien naisten kansalaisuuden peruuttamisesta.
Hän sai kuuluisuutta kokoamalla listan "Venäjän kansan vihollisista", joihin kuului mm. Anna Politkovskaja.
Kurjanovitš pyrki ehdolle Venäjän presidentinvaalissa 2008, ehdokkuus hylättiin rekisteröintisäännösten rikkomuksen vuoksi.
Aiheesta muualla

http://kuriyanovich.ru/ (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.demushkin.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Niobraran piirikunta

U.S. Route 85 Niobraran piirikunnassa.
Niobraran piirikunta (engl. Niobrara County) on piirikunta Yhdysvaltain Wyomingin osavaltiossa. Vuonna 2000 Niobrarassa asui 2 407 ihmistä. Piirikunnan hallintokeskus on Lusk. Muita suurempia asutuskeskuksia ovat Manville, Van Tassell ja Lance Creek. Väkiluvulla mitattuna Niobraran piirikunta on Wyomingin pienin.
Väestö

Vuonna 2000 Niobraran piirikunnassa asui vuonna 2 407 ihmistä. Väestötiheys on alle yksi asukas per neliökilometri. 13,4 prosenttia piirikunnan asukkaista eli köyhyysrajan alapuolella. Piirikunnan etninen jakauma oli seuraavanlainen:
98,05 % valkoihoisia
0,71 % sekoittuneita
0,50 % muita rotuja
0,50 % alkuperäisasukkaita
0,12 % aasialaistaustaisia
0,12 % mustaihoisia
0, % Tyynenmeren kansoja
1,50 prosentilla oli hispaano- tai latinotausta. Sukujuuriltaan asukkaat olivat enimmäkseen saksalaista (35,1 %), englantilaista (18,7 %), irlantilaista (11,2 %) tai amerikkalaista (5,7 %) syntyperää.
Aiheesta muualla

Historiallisesti arvokkaiden paikkojen luettelo, Niobraran piirikunta (englanniksi)
Tietoa Niobraran piirikunnasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nicholas Lyndhurst

| Nicholas Lyndhurst> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Nicholas Simon Lyndhurst
Syntynyt: Emsworth, Hampshire, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:   Lucy Smith  (vih. 1999) 
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1973–
Merkittävät roolit:   Anne of Avonlea Heidi 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Nicholas Simon Lyndhurst on englantilainen näyttelijä, joka on tehnyt roolisuorituksia jo 50 vuotta. Hänen ensimmäisiä merkittäviä roolejaan oli Peter televisiosarjassa Heidi 1974.
Nicholas Lanier

Antoon van Dyckin maalaus Nicholas Lanieristä.
Nicholas Lanier (myös Lanière kastettu 10. syyskuuta 1588 Rouen, Ranska – 24. helmikuuta 1666 Greenwich, Lontoo) oli englantilainen säveltäjä, laulaja, luutisti ja taidemaalari. Lanier tuli ranskalaisesta taiteilijasuvusta, joka asettautui Englantiin 1600-luvun puolivälissä. Lanier toimi useissa tehtävissä Englannin hovin hovimuusikkona.
Lanier käytti naamionäytelmässään Lovers Made Men (Rakastajista miehiä, 1617) uutta italialaista resitatiivi-laulutyyliä tiettävästi ensimmäisen englantilaisena.
Zebda

Zebda on ranskalainen musiikkiyhtye. Se on kotoisin Toulousesta. Yhtyeeseen kuuluu seitsemän jäsentä: Pascal, Joël, Hakim, Magyd, Mouss, Rémi ja Vincent. Yhtye soittaa rap-rockia. Heidän tunnettuja kappaleitaan ovat muun muassa "Tomber la Chemise" ja "Motivé".
Diskografia

L'arène des rumeurs - 1992
Le bruit et l'odeur - 1995
Essence ordinaire - 1998
Utopie d'occase - 2002
La Tawa - 2003
Second Tour - 2012
Commes des Cherokees - 2014
Diskografia > Singlet

"Tomber la chemise" (1999)
"Y'a pas d'arrangement" (1999)
"Oualalaradime" (2000)
"L'erreur est humaine" (2002)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (ranskaksi)
Nicholas Marcus Fernando

Nicholas Marcus Fernando (6. joulukuuta 1932 – 10. huhtikuuta 2020) oli srilankalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Grégoire-Pierre XV Agagianian 20. joulukuuta 1959, ja hänet nimitettiin Colombon arkkihiippakunnan johtoon 21. maaliskuuta 1977. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Benjamin Cooray, jota avustivat Anthony de Saram ja Jacob Bastiampillai Deogupillai.
Fernando erosi tehtävästään arkkipiispana 6. heinäkuuta 2002.
Notre-Damen katedraali (Luxemburg)

| Notre-Damen katedraali |
| --- | --- |

Sijainti:  Luxemburg
Koordinaatit:  49°36′34″N, 06°07′52″E
Kirkkokunta:  roomalaiskatolinen
Rakentamisvuosi:  1613
Tyylisuunta:  myöhäisgotiikka
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Notre-Damen katedraali on Luxemburgin kaupungin katolinen kirkko. Se oli alun perin jesuiittakirkko, ja sen peruskivi valettiin vuonna 1613. Kirkko on hyvä esimerkki myöhäisgoottilaisesta arkkitehtuurista, vaikkakin sillä on myös renessanssin piirteitä ja sen tyylistä koristelua. Paavi Pius IX antoi kirkolle Notre-Damen katedraalin arvon vuonna 1870.
Kirkossa on Neitsyt Marian patsas Jumalanäiti kärsivien lohduttaja ja lasimaalauksia, jotka teki Louis Barillet.
Viimeksi katedraalia on restauroitu vuosina 1935–1938.
Luxemburgin Notre-Damen katedraalia
Katedraalin urut
Nigerin presidentti

| Nigerin presidentti |
| --- | --- |
 Président de la République du Niger
 
 
 Nykyinen Mohamed Bazoum 2. huhtikuuta 2021 lähtien
Kauden pituus:  5 vuotta
Perustettu:  10. marraskuuta 1960
Ensimmäinen:  Hamani Diori
Kotisivut:  www.presidence.ne
Nigerin presidentti on Nigerin valtionpäämies. Niger on semipresidentiaalinen maa, joten siellä toimeenpanovalta on jaettu parlamentista riippumattoman presidentin ja pääministerin johtaman parlamentaarisen hallituksen kesken. Presidentin kauden pituus on viisi vuotta.
Nigerin lippu

Nigerin lippu
Nigerin lippu on Nigerin symboli yhdessä kansallislaulun (La Nigérienne), vaakunan ja moton (Fraternité, Travail, Progrès (Veljeys, työ, edistys) kanssa. Lippu on vahvistettu maan tunnukseksi 23. marraskuuta 1959. Lippu on vaakaraitanen trikolori, jonka värit ovat oranssi, valkoinen ja vihreä. Valkoisessa kentässä on keskellä myös oranssi kiekko. Yleisen selityksen mukaan oranssi raita symboloi Saharan autiomaata maan pohjoisosassa tai savannien ruohikkoja, valkoinen puhtautta (joidenkin mukaan Niger-jokea), vihreä sekä toivoa että maan eteläosan metsiä ja oranssi pallo joko aurinkoa tai itsenäisyyttä.
Käännös suomeksi
Neljänkymmenen kirje

Neljänkymmenen kirje (vir. Neljakümne kiri) eli Julkinen kirje Viron SNT:stä (vir. Avalik kiri Eesti NSV-st) on neljänkymmenen virolaisen sivistyneistön edustajan allekirjoittama julkilausuma 28. päivältä lokakuuta 1980. Kirjoittajat halusivat puolustaa viron kieltä ja vastustaa venäläistämistä sekä vallanpitäjien omavaltaista menettelyä näiden tukahduttaessa syksyn nuorisolevottomuuksia.
Kirje osoitettiin Pravda-, Rahva Hääl- ja Sovetskaja Estonija -lehtiin. Mikään niistä ei julkaissut kirjettä, eikä sitä käsitelty Neuvostoliitossa julkisesti lainkaan. Kirje levisi Virossa laajalti kädestä käteen, ja sitä levitettiin myös ulkomailla. Ensimmäinen julkaisu tapahtui Tukholmassa Eesti Päevalehdessä 10. joulukuuta 1980 ja seuraavana vuonna emigranttijulkaisussa Tulimuld (4/1981). Virossa kirjeestä saatiin tietoa muun muassa Radio Libertyn ja Voice of American lähetyksistä. Ensimmäinen virallinen julkaisu tapahtui Virossa vasta vuonna 1988 Vikerkaar-lehdessä. Suomessa Suomen Kuvalehti ei julkaissut tarjottua kirjettä, ja suomennos ilmestyi Näköpiiri-lehdessä (2/1981).
Kommunistihallinto alkoi painostaa kirjeen allekirjoittajia perumaan allekirjoituksensa, ja pari heistä suostuikin. KGB suoritti Jaan Kaplinskin luona kotietsinnän. Neljä allekirjoittajaa menetti työnsä.
Kirjeessä tuotiin painokkaasti julki Viron sivistyneistön tyytymättömyys silloiseen yhteiskunnallis-poliittiseen tilanteeseen, ja kirje kohensi virolaisten mielialoja ja paransi kulttuurieliitin ja kansan välejä.
Allekirjoittajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Priit Aimla  Kaur Alttoa  Madis Aruja  Lehte Hainsalu  Mati Hint  Fred Jüssi  Aira Kaal  Maie Kalda  Tõnu Kaljuste  Toomas Kall  |  Jaan Kaplinski  Peet Kask  Heino Kiik  Jaan Klõšeiko  Kersti Kreismann  Alar Laats  Aare Laht  Andres Langemets  Marju Lauristin  Peeter Lorents  |  Vello Lõugas  Endel Nirk  Lembit Peterson  Arno Pukk  Rein Põllumaa  Paul-Eerik Rummo  Rein Ruutsoo  Tõnis Rätsep  Ita Saks  Aavo Sirk  |  Mati Sirkel  Jaan Tamm  Rein Tamsalu  Andres Tarand  Lehte Tavel  Peeter Tulviste  Mati Unt  Arvo Valton  Juhan Viiding  Aarne Üksküla  |
Aiheesta muualla

Juhani Salokannel Estofilia.  2018. Tallinna:  Suomen suurlähetystö. Viitattu 6.5.2018. (viroksi) (suomeksi)
Avalik kiri Eesti NSVst ajalehtedele Pravda, Rahva Hääl ja Sovetskaja Estonija. (viroksi)
Letter of 40 Intellectuals (englanniksi)