Perhe
Patriarkaalinen perhe

Raamatussa kuvataan patriarkaalista perhettä. Vanhan testamentin mukaan elämä muinaisessa Israelissa perustui perheen ympärille. Juutalaisperheen päähenkilönä toimi aviomies, jolla saattoi olla useita vaimoja sekä vapaita että orjattaria. Miehen määräysvalta perheen muihin jäseniin oli rajaton ja vaimo oli hänen omaisuuttaan. Vaimon arvo kuitenkin kohosi hänen synnyttäessä lisää lapsia. Lapsirikkaudella oli erittäin suuri merkitys muinaisessa Israelissa.
Vanhemmat valitsivat lapsilleen puolison ja isän eläessä perheen poikien perheet jatkoivat elämää samassa taloudessa, tytärten siirtyessä muualle. Jos poikia oli useita, saattoi syntyä suurperhe. Ensimmäisen Mooseksen kirjan 46:27 mukaan Jaakobin perheeseen kuului 70 jäsentä, se kuitenkin hajosi pienemmiksi perheiksi isän kuoltua. Sukulaisuussuhteissa isä koki suurempaa solidaarisuutta omaa sukuaan kuin vaimon sukua kohtaan. Verikostossa veriheimolainen oli velvollinen kostamaan koko suvun puolesta. Miespuolisen jälkeläisen takaamisella tarkoitetaan lankoutta eli leviraattiavioliittoa.
Perheen tyttärillä oli arvoa ainoastaan työvoimana ja naitettaessa, jolloin heistä sai rahaa naimakaupassa. Sulhanen joutui maksamaan tulevasta vaimostaan tämän isälle. Perintöoikeus oli perheen pojilla, jolloin esikoispoika peri kaksinkertaisen osuuden suhteessa nuorempiin veljiinsä. Tytär saattoi periä siinä tapauksessa ettei ollut poikia. Joskus orjatkin saatettiin laskea perheen jäseniksi, jolloin heillä oli varsin turvattu asema. Perhe saattoi muodostaa myös kulttiyhdyskunnan, jossa isä toimi eräänlaisena pappina.
Mies saattoi halutessaan hylätä vaimonsa, mutta tällöin hänen tuli antaa erokirja. Vaimon hylkäämiseen suhtauduttiin karsaasti, niitä pyrittiin välttämään. Mies saattoi joutua maksamaan myötäjäiset ja muut korvaukset takaisin vaimon suvulle. Vaimolla ei ollut mahdollisuutta hylätä aviomiestään.
Uudessa testamentin kirjoituksissa ei vaikuta olevan merkittäviä muutoksia näihin käytäntöihin, paitsi että vapaat ja orjat tulivat samanarvoisiksi Kristuksen edessä. Alettiin korostaa yksityisen sielun mittaamatonta  arvoa ja vapautta, minkä seurauksena avioliittokin alkoi saada aivan uudenlaisen korkeamman merkityksen.
Antiikin Kreikassa perhe-elämä näyttää noudattaneen samoja periaatteita. Vaimo oli miehensä alamainen sekä lain edessä kuin käytännössäkin. Perheen tyttärien tuli olla täysin tottelevaisia isäänsä kohtaan, joka myös päätti kunkin tyttären avioliitosta. Mies avioitui Kreikassa suhteellisen iäkkäänä, yleensä noin 30-vuotiaana, vaimo saattoi olla toistakymmentä vuotta nuorempi, jopa teini-ikäinen. Antiikin Kreikassa arvostettiin perheonnea, mutta jos sitä ei ollut, tyydyttiin mukavuuteen ja kompromisseihin. Vaimon odotettiin keskittyvän kodinhoitoon, mutta varattomien miesten vaimot saattoivat käydä töissä kodin ulkopuolella, esimerkiksi myymällä käsitöitään torilla.
Euroopassa perhe ja avioliitto säilyi melko muuttumattomana aina 1900-luvulle asti jolloin teollistuminen alkoi ja naisia tarvittiin teollisuustyössä. Naisille suvaittiin entistä laajempia oikeuksia perhepiirin ulkopuoliseen elämään ja keskinäiseen osallistumiseen, joka antiikin aikana oli vielä hyvin rajoitettua.