stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herennia Etruscilla

Herennia Etruscillaa mahdollisesti esittävä veistos.
Herennia Cupressenia Etruscilla (k. 251–253?) oli Rooman keisarinna.
Etruscilla oli kotoisin ylhäisestä etruskisuvusta. Noin vuoden 230 paikkeilla hän meni naimisiin Gaius Messius Quintus Deciuksen kanssa. He saivat kaksi poikaa, Herennius Etruscuksen ja Hostilianuksen. Syys- tai lokakuussa 249 Decius nousi keisariksi kukistettuaan vastustajansa Philippus Arabsin. Tämän jälkeen Herennia nimitettiin Augustaksi. Hostilianus jäi äitinsä kanssa Roomaan samalla kun Decius ja Herennius sotivat Balkanilla gootteja ja karpeja vastaan.
Kesäkuussa 251 Decius ja Herennius saivat surmansa Abrittuksen taistelussa gootteja vastaan. Eloonjääneet sotilaat huusivat Gaius Vibius Trebonianus Galluksen keisariksi. Yllättäen Hostilianusta ei surmattu, vaan hän sai jakaa vallan Galluksen kanssa. Etruscilla sai myös pitää Augustan-arvonimensä. Hostilianus kuitenkin kuoli jo heinäkuussa 251 ehkä kulkutautiin tai Galluksen murhauttamana. Etruscillan kohtalosta ei ole varmaa tietoa, mutta hän luultavasti kuoli Galluksen aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herennia Etruscilla Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  DDB
Hereti

Armenia 1000-luvulla, Hereti kartan oikeassa yläkulmassa Kakhetin ja Širvanin välissä.
Näkymä Khornabudžin linnoitukselta Alazanijoen laaksoon.
Hereti (georg. ჰერეთი) oli historiallinen georgialainen maakunta nykyisen Georgian ja Azerbaidžanin alueilla. Se oli osa nykyistä laajempaa Kakhetin aluetta, joka jakaantui alun perin kolmeen osaan: Iorijoen ja Dagestanin vuorten välissä sijaitsi varsinainen, sisempi Kakheti, Iorin ja Mtkvarin välinen maa-alue tunnettiin nimellä Kukheti ja alavin maa ennen jokien yhtymäkohtaa oli Hereti.
Poliittisesti Hereti oli osa georgialaisia alueita jo 300–400-luvulta lähtien, ja alueella on säilynyt 500–700-luvuilla rakennettua georgialaista arkkitehtuuria. 1000-luvulla se oli osa Matšin ja sittemmin Kakhetin ruhtinaskuntaa. Georgian kuningaskunnan yhdistymisen jälkeen Hereti nousi aiempaa merkittävämpään asemaan, kun maan valtakeskittymä siirtyi itään. Nimi jäi 1400-luvulla kuitenkin vähitellen käytöstä valtion hajoamisen ja Kakhetin kuningaskunnan syntymisen myötä, ja ”Kakheti” alkoi tarkoittaa myös aiempaa Heretin aluetta.
Nykyisin Azerbaidžanin alueella sijaitseva ingiloijien asuttama Saingilon alue sijaitsee entisen Heretin koillisosassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hereti Wikimedia Commonsissa
Henrikin Liivinmaan kronikka

| Henrikin Liivinmaan kronikka> Heinrici chronicon Livoniae |
| --- | --- |
 Sivu Codex Zamoscianuksesta, Liivinmaan kronikan alkuperäisen käsikirjoituksen pohjalta tehdystä vanhimmasta säilyneestä kopiosta
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Henrik Lättiläinen
Suomennos
Suomentaja:  Maijastina Kahlos ja Raija Sarasti-Wilenius
Kustantaja:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  264
ISBN:  951-746-521-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Henrikin Liivinmaan kronikka (lat. Heinrici chronicon Livoniae) on 1200-luvulla kirjoitettu kronikka, joka on Novgorodin ensimmäisen kronikan ja Liivinmaan riimikronikan ohella merkittävimpiä Baltian varhaiskeskiajan historian lähteitä. Toisaalta se heijastelee ristiretkiaatetta, toisaalta se kertoo Baltian yhteiskunnallisista oloista ja käännytyksestä kristinuskoon 1200-luvun alussa. Alkuperäinen teos oli kirjoitettu latinaksi. Teos oli ilmeisesti laadittu paavin edustajia varten kuvaukseksi Liivinmaalle suunnatuista ristiretkistä. Tarkoituksena oli erityisesti esittää piispa Albert von Buxhövdenin toimet hyvässä valossa.
Henrikin kronikan ohella on myös useita muita Liivinmaan kronikkana tunnettuja teoksia.
Kirjoittaja

Kronikan käsikirjoituksessa ei mainita kirjoittajan nimeä. Tästä huolimatta tutkijat ovat olleet lähes yksimielisiä siitä, että teoksen on kirjoittanut kronikassa usein esiintyvä Henricus de Lettis. Henrikin itsensä mukaan hän oli lättiläisten pappi (Lettorum ministor) tai pappi ja tulkki Henricus de Lettis. Ei sen sijaan ole täyttä selvyyttä siitä, viittaako lisänimi ”Lättiläinen” Henrikin kansallisuuteen vai pelkästään toiminta-alueeseen lähetyssaarnaajana. Kronikan ensimmäisen painetun version vuonna 1740 julkaissut Daniel Gruber piti Henrikiä latvialaisena, mutta 1800-luvulla useat saksalaiset tutkijat alkoivat pitää häntä saksalaisena, ja myöhemmän tutkimuksen valtavirta on asettunut tämän oletuksen puolelle. Tässä vaiheessa myös nimen saksankielinen muoto korjattiin Gruberin käyttämästä muodosta Heinrich der Lette (lättiläinen Henrik) muotoon Heinrich von Lettland (Lätinmaan Henrik). Todisteina Henrikin saksalaisuuden puolesta on pidetty sitä, että kronikassa viitataan useasti saksalaisiin sanalla nos (”me”) ja että kronikan mukaan Henrikillä oli kehno lätin kielen taito. Latvialainen tutkija Arvēd Švābe piti kuitenkin vuonna 1938 kirjoittamassaan artikkelissa Henrikiä latvialaisena.
Henrik ilmeisesti oleskeli Liivinmaalla vuodesta 1208 alkaen ja toimi piispa Albertin oppilaana. Hän osallistui vuosina 1216–1220 useisiin kalparitarien sotaretkiin virolaisia vastaan ja kastoi joukoittain pakanoita kristityiksi. Kielitaitonsa ansiosta hän toimi myös tulkkina useissa neuvotteluissa. Kronikan sisällön perusteella Henrik aloitti sen kirjoittamisen pian elokuussa 1224 tapahtuneen Tarton valtauksen jälkeen. Hän täydensi siihen myöhemmin uusia tapahtumia vuoteen 1227 saakka. Myöhemmin Henrik oli seurakuntapappina Virossa ja viimeinen maininta hänestä on vuodelta 1259.
Käsikirjoitukset

Liivinmaan kronikan alkuperäinen käsikirjoitus on hävinnyt. Teoksesta tunnetaan kuitenkin 16 käsikirjoituksen kopiota, joista viisi on kopiota alkuperäisestä teoksesta. Näistä vanhin on Codex Zamoscianus. Kyseessä on 1300-luvun alussa tai 1200-luvun lopulla tehty kopio, joka on kuitenkin epätäydellinen, sillä se loppuu kappaleeseen 23. Lisäksi se on pergamentille kirjoitettuna kellastunut ja rapistunut pahasti. Kyseinen teos on nykyisin säilössä Puolan kansalliskirjastossa Varsovassa. Toinen vanha säilynyt käsikirjoituksen kopio on 1600-luvulta peräisin oleva riialaisen kauppiaan Nathaniel Skodieskyn kokoelmista löytynyt teos. Tätä teosta on voitu käyttää täydentämään Codex Zamoscianuksen puuttuvat kohdat. Viimeksi mainittua teosta säilytetään Riian kaupunginkirjastossa.
Rakenne

Liivinmaan kronikka edustaa kronikkatyyppiä, jossa tekijä kertoo itse kokemistaan tapahtumista. Lisäksi hän saattoi täydentää tietojaan silminnäkijöiden kertomuksilla ja joskus harvoin kirjallisilla lähteillä. Henrik itse toteaa teoksessaan: ”Tähän ei ole kirjoitettu mitään muuta, paitsi se, minkä melkein kaiken olen nähnyt omin silmin. Sen, mitä en ole nähnyt omin silmin, olen saanut tietää niiltä, jotka sen näkivät ja olivat mukana.” Teos keskittyy paljolti pohjoisen Liivinmaan tapahtumiin, mikä johtunee siitä, että Henrikin on arveltu kirjoittaneen teoksensa, kun hän oli latgallien pappina Rubenesissä lähellä virolaisaluetta. Ajalta ennen Henrikin saapumista Liivinmaalle vuonna 1205 tärkein lähde oli pappi Teoderik. Kirjallisina lähteinä on vähäisessä määrin käytetty annaaleja. Henrik ryhtyi kirjoittamaan kronikkaansa vuonna 1225 Tarton valtauksen jälkeen. Teos alkaa Meinhardin tulosta Liivinmaalle ja jatkuu yhtenäisenä kokonaisuutena Tarton valtaukseen saakka. Tämän jälkeen Henrik kirjasi vielä hajanaisia tapahtumia vuoden 1226 huhtikuun loppuun asti. Viimeiset kirjoitukset käsittelevät Saarenmaan muinaismaakunnan valloitusta vuonna 1227. Tutkijat ovat jakaneet kronikan 30:een roomalaisin numeroin jaettuun päälukuun, jotka puolestaan on jaettu arabialaisin numeroin merkittyihin kappaleisiin.
Liivinmaan kronikka koostuu neljästä kirjasta:
”Liivinmaa” kertoo piispa Meinhardista. Tämä kirja on varsin lyhyt.
”Piispa Bertold” kertoo nimensä mukaisesti piispa Bertoldista, jolle kyseinen kirja on omistettu. Tämä kirja on vielä ensimmäistäkin lyhyempi.
”Piispa Albert” alkaa piispa Albertin vihkimisestä piispaksi vuonna 1198 ja etenee vuosi kerrallaan Albertin kahdeksanteen hallintovuoteen.
Neljäs Viroa käsittelevä kirja alkaa kesken piispa Albert -kirjan päälukua. Tämä kirja kertoo parikymmenvuotisesta sodasta virolaisia vastaan.
Kaksi ensimmäistä kirjaa ovat huomattavan lyhyitä verrattuina kahteen jälkimmäiseen. Ilmeisesti Henrikin tarkoituksena oli kunnioittaa Meinhardia ja Bertoldia nimeämällä heille omat kirjansa niiden lyhyydestä huolimatta. Kaksi viimeistä kirjaa käsittelevät piispa Albertin hallintokautta. Kolmas kirja kertoo eteläisen Liivinmaan ja neljäs pohjoisen Liivinmaan sekä Viron valloituksesta.
Suhteet

Kronikka kuvaa latvialaisia hyvin myönteisessä valossa. Tämän on arveltu johtuneen siitä, että latvialaiset kääntyivät kristinuskoon verrattain nopeasti ja taistelivat monesti saksalaisten rinnalla pakanoita vastaan. Syynä on pidetty myös Henrikin mahdollista latvialaisuutta. Virolaisiin kronikoitsija suhtautuu melko vihamielisesti, mutta toisaalta kehuu heidän urheuttaan. Esimerkiksi virolaisten päällikkö Lembitua kuvataan taitavaksi sotapäälliköksi. Lisäksi kirjoittaja kannustaa voitettujen virolaisten myötämieliseen kohteluun, jotteivät nämä hylkäisi kristinuskoa. Venäläiset kuvataan usein virheellisesti pakanoina, vaikka he olivat kristittyjä, tosin ortodokseja. Heitä kuvataan myös kristittyjen perivihollisina. Venäläiset tukivatkin pakanoita monissa taisteluissa saksalaisia vastaan ja toisaalta yrittivät itsekin alistaa näitä valtansa alle. Tanskalaisiin suhtaudutaan viileästi, sillä he olivat saksalaisten kilpailijoita Virossa. Pakanoita kuvataan usein halventavin sanankääntein, ja heitä pidetään epäluotettavina.
Vaikka teksti onkin monin paikoin hyvin puolueellista, Henrik ei jätä ristiretkeläisiäkään arvostelun ulkopuolelle. Osansa saa jopa hänen opettajansa piispa Albert. Ristiretkeläisten kerrotaan esimerkiksi ryöstelevän ja murhaavan pakanoita. Erityisen raa’asti Henrikin mukaan käyttäytyivät kuitenkin kristinuskoon kääntyneet paikalliset. Kristinuskoon kääntyneitä pidetään myös epäluotettavina, ja heidän kääntymisensä motiivit kyseenalaistetaan erityisesti liiviläisten ja virolaisten käännytettyjen kohdalla.
Suomennos

Henrik Lättiläinen: Henrikin Liivinmaan kronikka.  ((Heinrici chronicon Livoniae, 1200-luku.) Suomennos: Maijastina Kahlos & Raija Sarasti-Wilenius. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 934)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-521-1
Aiheesta muualla

Piippo, Mikko: Keskiajan historiankirjoitusta uusina suomennoksina. Historiallisia arvosteluja 3/2004.
Suomennoksen kansi.
Henschel

Henschel & Sohnin logon kuusikantainen tähti.
Henschel & Sohn (muita käytössä olleita nimiä mm. Henschel-Werke AG ja Rheinstahl-Henschel AG) oli saksalainen metalliteollisuusyritys, jonka tehtaat sijaitsivat Kasselissa.
Georg Christian Carl Henschel perusti tehtaan vuonna 1810 Kasseliin. Hänen poikansa Carl Anton Henschel perusti toisen tehtaan 1837. Vuonna 1848 yritys ryhtyi valmistamaan vetureita ja oli 1900-luvun alussa Saksan suurin vetureiden valmistaja. Vuonna 1920 yritys muutettiin rajavastuuyhtiöksi (GmbH).
Toinen maailmansota

Alkuvuodesta 1935 Henschel alkoi valmistaa Panzer I -panssarivaunuja. Toisen maailmansodan aikana 1939–1940 se aloitti laajan Panzer III -tuotannon ja vuodesta 1941 tuotantoon tuli Tiger I -panssarivaunu. Henschel oli Panzer VI:n pääasiallinen valmistaja. Vuonna 1945 yhtiöllä oli 8 000 työntekijää, jotka työskentelivät kahdessa 12 tunnin vuorossa. Yhtiön tehtaat olivat liittoutuneiden tärkeimpiä pommituskohteita ja ne tuhoutuivat pommituksissa melkein kokonaan.
Toinen maailmansota > Lentokoneet

Henschelin omistama "Henschel Flugzeug-Werke AG" perustettiin 30. maaliskuuta 1933 ja se valmisti sotilaslentokoneita ensin vuoteen 1935 asti Berliinin Johannisthalissa ja sen jälkeen vuoteen 1945 Berliinin Schönefeldissä.
Tärkeimmät koneet olivat maataistelukoneita:
Henschel Hs 121, hävittäjälentokone, jatkokoulukone (vain prototyyppi, ei sarjavalmistusta)
Henschel Hs 123, kaksitasoinen maataistelukone
Henschel Hs 124, raskas hävittäjäpommittaja (prototyyppi)
Henschel Hs 125, hävittäjä ja jatkokoulukone (prototyyppi)
Henschel Hs 126, tiedustelukone
Henschel Hs 127, nopean pommikoneen prototyyppi
Henschel Hs 129, maataistelukone
Henschel Hs 130, korkealla lentävä tiedustelukone ja pommittaja (prototyyppi)
Henschel Hs 132, maailman ensimmäinen suihkumoottoreilla varustettu syöksypommittaja (prototyyppi)
Henschel Hs 293, maailman ensimmäinen rakettimoottorilla varustettu liitopommi
Henschel Hs 294, maailman ensimmäinen rakettimoottorilla varustettu liitopommi, ensimmäinen laivoja vastaan käytetty ohjus
Henschel Hs 297
Henschel Hs 298, maailman ensimmäinen rakettimoottorilla varustettu ilmasta-ilmaan-ohjus, jota ohjattiin kaapelin välityksellä annetuin komennoin
Lisäksi Henschel valmisti lisenssillä Junkers Ju 86 ja Dornier Do 17 -koneita. Henschelin tehtaat valmistivat myös osia muiden saksalaisten lentokonevalmistajien lentokoneisiin. Yhtiö kehitti radio-ohjattavan liitopommin Hs 293 ja maailman ensimmäisen ilmatorjuntaohjuksen Hs 117 "Schmetterling".
Sodanjälkeinen toiminta

Tuotanto aloitettiin uudestaan 1948. Vuonna 1964 yhtiön omistajaksi tuli Rheinische Stahlwerken ja nimeksi muutettiin Rheinstahl Henschel AG. Vuonna 1976 Rheinstahl siirtyi Thyssenin omistukseen ja nimeksi tuli Thyssen Henschel. Vuonna 1990 ABB osti Thyssen Henschelin ja muutti sen nimeksi ABB Henschel AG. Vuonna 1996 ABB Henschel yhdistettiin Daimler-Benzin omistaman AEG Transportation -yksikön kanssa Adtranz GmbH:ksi. Vuonna 2001 Adtranzin osti kanadalainen Bombardier. Kasselin tehdas on yhä toiminnassa ja se on maailman suurimpia vetureiden valmistajia.
Kuorma- ja linja-autot

Henschel valmisti vuodesta 1925 lähtien myös kuorma- ja linja-autoja. Linja-autojen valmistus päättyi vuonna 1963. Kuorma-autojen valmistuksen Henschel yhdisti vuonna 1969 Hanomagin kanssa Hanomag-Henschel -yhtiöksi (täydelliseltä nimeltään Hanomag-Henschel-Fahrzeugwerke GmbH). Yhtiön pääosakkaana oli 51 %:n osuudella Daimler-Benz, joka osti yhtiön koko osakekannan vuonna 1970.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Henschel's Tiger I tank (englanniksi)
Henschel HS120AK Kipper.
Kreikan presidentinvaali 1926

Kreikan presidentinvaali 1926 järjestettiin Kreikan toisen tasavallan aikana 4. ja 11. huhtikuuta 1926. Siinä valittiin uusi Kreikan presidentti Pávlos Kountouriótisin seuraajaksi. Kreikka oli tuolloin virkaatekevän presidentin Theódoros Págkaloksen johtama diktatuuri. Págkalos oli itse ehdolla vaalissa. Vastaehdokkaana oli Konstantínos Demertzís, joka vetäytyi ennen vaalipäivää, mutta hänen nimensä säilyi ehdokasluettelossa. Págkalos voitti vaalit 93,3 prosentin ääniosuudella. Aikaisempi presidentti Kountouriótis sai kuitenkin vallan vastavallankaappauksessa 22. elokuuta samana vuonna.
Vaali on ainoa, jossa Kreikan presidentti on valittu suoralla kansanvaalilla. Vaali järjestettiin kaksiosaisena niin, että 4. huhtikuuta äänestettiin 12 prefektuurissa ja 11. huhtikuuta lopuissa 23 prefektuurissa.
Tulokset

Vaalin tulokset olivat:
| Nimi | Äänet> Määrä | Äänet>  % |
| --- | --- | --- |
| Theódoros Págkalos | 782 589 | 93,31 |
| Konstantínos Demertzís | 56 126 | 6,69 |

| Yhteensä | 838 715 | 100,0 |
Herhiläiset

| Herhiläiset |
| --- | --- |
 Aasianherhiläinen (Vespa velutina nigrithorax)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Ampiaismaiset pistiäiset Vespoidea
Heimo::  Yhteiskunta-ampiaiset Vespidae
Alaheimo::  Vespinae
Suku::  Vespa  Linnaeus, 1758
Lajit
 Vespa affinis  Vespa analis  Vespa auraria  Vespa basalis  Vespa bellicosa  Vespa bicincta  Vespa bicolor  Vespa binghami  Herhiläinen Vespa crabro  †Vespa dasypodia  Vespa ducalis  Vespa dybowskii  Vespa fervida  Vespa fumida  Vespa luctuosa  Kiinanherhiläinen Vespa mandarinia  Vespa mocsaryana  Vespa multimaculata  Vespa orientalis  Vespa philippinensis  Vespa simillima  Vespa soror  Vespa tropica  Aasianherhiläinen Vespa velutina  Vespa vivax 
Katso myös
   Herhiläiset Wikispeciesissä   Herhiläiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herhiläiset (Vespa) ovat yhteiskunta-ampiaisten suku, jonka lajit ovat hyvin kookkaita, kookkaimmat saavuttavat jopa 5 cm ruumiinpituuden.
Sukuun kuuluu noin 25 lajia, joiden luontaiset levinneisyysalueet ovat Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Vain herhiläisen (Vespa crabro) levinneisyys ulottuu Eurooppaan saakka. Ihmisen kuljettamina vieraslajeina Välimeren alueen Eurooppaan ovat kotiutuneet 2000-luvun aikana lajit Vespa orientalis ja Vespa velutina.
Herhiläiset saalistavat muita hyönteisiä ravinnoksi toukilleen. Aikuiset hyönteiset käyvät harvoin kukilla, mutta puiden mahlavuodot houkuttavat niitä. Eräät kaakkoisaasialaiset lajit ovat hyvin erikoistuneita mehiläispesien ryöstäjiä ja sattavat aiheuttaa merkittävää tuhoa mehiläistarhoille. Herhiläisyhdyskunnan pesä sijaitsee lajista riippuen joko suojassa puun tai kallionkolossa taikka avoimesti näkyvillä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Vespa
Funet: Herhiläiset (Vespa)
UniProt, Taxonomy: Vespa (englanniksi)
ITIS: Vespa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q334422  Wikispecies: Vespa  ADW: Vespa  BOLD: 191307  BugGuide: 7229  CoL: 86JM  EoL: 33038  EPPO: 1VESPG  Fauna Europaea: 68337  Fauna Europaea (new): 23663672-2bf8-41e7-9c4c-5590c3dc7912  GBIF: 1311334  iNaturalist: 54328  IRMNG: 1023347  ITIS: 154272  NBN: NHMSYS0000876768  NCBI: 7443  NZOR: ef774908-e52a-432f-aa82-0a9c65980421  Open Tree of Life: 573508  Paleobiology Database: 72080  Plazi: 61090905-5A1C-604A-38A9-AF1DFC30C5F1  ZooBank: 5EAA22AE-F4DA-41A8-B241-54F5DAF24BE7
Krasnoborski

| Krasnoborski Красноборский |
| --- | --- |
 Krasnoborski
 Koordinaatit: 61°39′17″N, 36°20′50″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Puudožin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2 902,95 km²
Väkiluku (2011):  1 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krasnoborskin kunta Puudožin piirin kartalla.
Krasnoborski (ven. Краснобо́рский) on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Puudožin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Murmozeron etelärannalla 22 kilometriä Puudožista maanteitse lounaaseen. Taajamassa on 444 ja kunnassa 1 200 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus

Krasnoborskin kunnan pinta-ala on 2 902,95 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Puudožin piirin Šallan ja Puudožin sekä idässä Krivtsyn kuntiin, etelässä Vologdan alueeseen ja lännessä Ääniseen. Pinta-alasta valtaosa on vesialuetta ja metsää.
Seudulla virtaavat Samina, Somba ja Tšornaja. Suurin järvi on Muromskoje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat rautamalmi, kromi, savi, hiekka, sora ja turve. Luonnonsuojelualueita ovat Muromskin rauhoitusalue ja kaksi suoalueiden muodostamaa luonnonmuistomerkkiä.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluvat Tšernoretšenskin taajama sekä Gakuksan, Karševon ja Nigižman kylät. Toiseksi suurin asutuskeskus on vajaan 400 asukkaan Karševo.
Historia

Krasnoborski on saanut alkunsa toisen maailmansodan aikana toimineesta varuskunnasta. Vuoteen 2004 saakka se kuului Karševon kylähallintoon.
Liikenne ja palvelut

Taajaman kautta kulkee Karhumäen, Puudožin ja Vologdan välinen maantie. Palveluihin kuuluvat lastentarha, kulttuuritalo ja lääkintäasema.
Nähtävyydet

Seudulta on löydetty useita muinaisia asuin- ja hautapaikkoja sekä kalliopiirroksia. Besov Nosin sekä Karševon yhteyteen kuuluvalla Kitšakovon kylällä on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Muroman luostari, Gakuksan kirkko, Karševo-Jakuševon tsasouna sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. Pudožin ja Tšernoretšenskin välisen maantien varrella on Stalinin vainojen hautapaikka.
Aiheesta muualla

Karsnoborskin kunta Puudožin piirin sivustolla (venäjäksi)
Hepatiitti

Hepatiitti A -virus
Hepatiitti B viruksen rakenne: DNA-ydintä ympäröivät sisempi ja ulompi proteiinikalvo. Ulomman kalvon proteiineja (HBsAg) löytyy irrallaan verestä, ja ne tunnettiin aiemmin nimellä Australia-antigeeni. Viruksen halkaisija on noin 43 nm.
Hepatiitti eli maksatulehdus on maksakudoksen tulehdustauti. Sitä aiheuttavat hepatiittivirukset ja eräät muut virukset sekä alkoholi, lääkkeet ja myrkyt.
Hepatiitti voi olla luonteeltaan akuutti tai krooninen. Krooniseksi kutsutaan hepatiittia, joka on jatkunut vähintään puoli vuotta.
Oireet

Osa hepatiittipotilaista on täysin oireettomia, ja hepatiitin oireet vaihtelevat myös taudin aiheuttajan mukaan. Väsymys lienee yleisin oire. Suurentunut maksa voi myös aiheuttaa epämiellyttävää tunnetta tai jomotusta oikealla ylävatsassa. Muita hepatiitin oireita ovat muun muassa nivelkipu, vatsakipu, oksentelu, ruokahaluttomuus, virtsan värin tummuus, kuume, hepatomegalia ja ihon keltaisuus.
Hepatiitin alaryhmät

Yleisin hepatiitti on alkoholinkäytöstä riippumaton krooninen steatohepatiitti eli NASH (engl. non-alcoholic steatohepatitis), joka yleistyy ikääntymisen myötä siten, että yli 40 prosenttia yli 40-vuotiaista sairastaa sitä, mutta vain 5 prosenttia teini-ikäisistä. On arvioitu, että 50–100 prosenttia alkoholista riippumatonta hepatiittia sairastavista potilaista on ylipainoisia, ja puolella on suurentunut maksa. Suurin osa alkoholista riippumatonta kroonista hepatiittia sairastavista potilaista on oireettomia, ja tauti paljastuu usein suurentuneen ALAT-arvon tai kaikututkimuksessa todetun runsaskaikuisen maksan perusteella. Vasta kirroosiasteella sairaus aiheuttaa muita kroonisen maksasairauden oireita ja löydöksiä kuten ikterusta, enkefalopatiaa, verioksentelua, hämähäkkiluomia, palmaarieryteemaa ja askitesta.
Rasvamaksa voi aiheuttaa kroonisen maksatulehduksen. Alkoholimaksasairaus saattaa edetä alkoholin suurkuluttajilla rasvamaksan kautta alkoholihepatiittiin ja alkoholimaksakirroosiin. Kroonista hepatiittia voivat aiheuttaa myös mm. injektoitavat huumeet, hyvin harvinainen Wilsonin tauti ja autoimmuunihepatiitti. Kolangiohepatiitissa maksa ja sappitiet ovat tulehtuneina. Niin sanottua orientaalista kolangiohepatiittia tavataan endeemisenä Kaakkois-Aasiassa.
Liitännäissairaudet

Krooninen maksatulehdus saattaa johtaa maksakirroosiin tai -syöpään.
Aiheesta muualla

Hepatiitti. Terveyskirjasto
Hepatitis A (Arkistoitu – Internet Archive). hepatites.cleeck.com(englanniksi)
Hepatites B (Arkistoitu – Internet Archive). hepatites.cleeck.com(englanniksi)
Kimmo Aho ja Eija Hiltunen-Back: Tarttuva keltatauti eli hepatiitti  21.7.2005. Duodecim. Arkistoitu 23.10.2007. Viitattu 9. toukokuuta 2007. (suomeksi)
Hepatiitti A:n levinneisyys.
Hepatiitti B:n levinneisyys.
Hepatiitti C:n levinneisyys.
Casper Herler

Max Johan Casper Herler (s. 1. marraskuuta 1975 Vaasa) on suomalainen asianajaja ja varatuomari sekä Borenius Asianajotoimisto Oy:n toimitusjohtaja.
Herlerin erikoisalaan kuuluvat yleisen ympäristöoikeuden ohella lupaprosessit, kaavoitus, ympäristövastuut, luonnonsuojelu, jäte- ja kemikaalikysymykset sekä kaivostoiminta. Herler on toiminut myös ympäristökonsultointialalla, yliopistossa ja ympäristöministeriössä.
Herler on vuonna 2008 väitellyt oikeustieteen tohtoriksi pilaantuneiden maa-alueiden vastuukysymyksistä Helsingin yliopistossa. Hän luennoi säännöllisesti omaan erityisosaamiseensa liittyvistä aiheista ja on julkaissut artikkeleita laajalti eri ympäristöoikeudellisista kysymyksistä.
Herler on ollut Borenius Asianajotoimisto Oy:n osakas vuodesta 2010.