stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bolšoje Ignatovon piiri
Aiheesta muualla

Bolšoje Ignatovon piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ardatov •
Atjaševo •
Atjurjevo •
Bolšije Berezniki •
Bolšoje Ignatovo •
Dubjonki •
Insar •
Itšalki •
Jelniki •
Kadoškino •
Kotškurovo •
Kovylkino •
Krasnoslobodsk •
Ljambir •
Romodanovo •
Ruzajevka •
Saransk •
Staroje Šaigovo •
Temnikov •
Tenguševo •
Torbejevo •
Tšamzinka •
Zupova Poljana
Bruno Jasieński

| Bruno Jasieński |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1901 Klimontów, Puola
Kuollut: 17. syyskuuta 1938 (37 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bruno Jasieński, oikealta nimeltään Wiktor Bruno Zysman, venäjäksi Bruno (Viktor) Jakovlevitš Jasenski (Бру́но (Ви́ктор) Я́ковлевич Ясе́нский, 17. heinäkuuta 1901 Radomin läänin Sandomierzin kihlakunnan Klimontówin kylä, nykyinen Puola – 17. syyskuuta 1938 Kommunarka, Moskovan alue) oli puolalainen ja neuvostoliittolainen kirjailija. Hän kirjoitti puolan lisäksi myös ranskaksi ja venäjäksi.
Suomennettuja teoksia

(Bruno Jasensky): Minä poltan Pariisin: Romaani.  ((Palę Paryż, 1928) Alkulause T. Ordon)  Leningrad:  Kirja, 1931.
(Bruno Jasenskij) Ihminen vaihtaa nahkaansa. Osa 1. Petroskoi: Kirja, 1936.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Bruno Jasieński. (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Boia

| Boia> Βοΐα.Sijainti |
| --- | --- |
 Boia
Koordinaatit:  36°31′41″N, 23°3′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Neápoli Voión tai Ágios Konstantínos, Monemvasiá, Lakonia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  300-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lakonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Boia (m.kreik. Βοΐα, Boïa, myös Βοία) eli Boiai (Βοιαί, lat. Boeae) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lakoniassa Kreikassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Neápoli Voiónin kaupunkia.
Maantiede

Boia sijaitsi Lakonian koillisosassa Malean niemenkärjen ja Onugnathoksen niemen välissä olleen Boianlahden (Βοιατικὸς κόλπος, Boiatikos kolpos, lat. Boeaticus Sinus) rannalla. Pausanias sijoitti kaupungin noin 200 stadioninmittaa eli 37 kilometriä etelään Epidauros Limerasta. Nykyisin kaupungin katsotaan sijainneen joko Neápoli Voiónin eli aiemman Vátikan paikalla tai lähellä sen pohjoispuolella. Boian kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia

Boian kaupunki oli olemassa ainakin klassiselta roomalaiselle kaudelle. Pausaniaan mukaan kaupungin perustajana pidettiin kreikkalaisessa mytologiassa Boiosta, joka oli yksi heraklideista ja johti sinne siirtokuntalaisia läheisistä Afroditiasta, Etiistä ja Sidestä. Boian siis katsottiin olleen perustettu synoikismoksella yhdistämällä nämä varhaisemmat kaupungit. Nykyisin on kuitenkin arveltu, että nämä kolme kaupunkia olisi yhdistetty jo ennestään olemassa olleeseen Boiaan, ja tämä olisi tapahtunut vasta 300-luvulla eaa., mahdollisesti joskus vuoden 369 eaa. jälkeen.
Boian myöhemmistä vaiheistä tiedetään vain vähän. Klassisella kaudella kaupunki oli yksi Spartan perioikkikaupungeista ja toimi sen satamana. Boia kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella, jolloin se kuului vapaiden lakonialaisten liittoon ja löi omaa rahaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Boiatēs (Βοιάτης).
Rakennukset ja löydökset

Kaupunkiin liittyvät löydöt ovat pääosin peräisin roomalaiselta kaudelta. Piirtokirjoituslöydöt osoittavat, että paikalla on ollut kaupunki jo ennen tätä, mutta klassisen kauden kaupungista ei ole tehty löytöjä. Arkeologisiin löydöksiin lukeutuu muun muassa muurien, roomalaisten kylpylöiden ja muiden rakennusten jäänteitä. Kaupungin pääkirkon alta on löydetty varhaiskristillisen basilikakirkon raunioita.
Pausaniaan mukaan Boiassa oli Apollonille omistettu temppeli, joka sijaitsi sen agoralla, sekä Asklepiokselle, Serapikselle ja Isikselle omistetut temppelit. Seitsemän stadionin päässä kaupungista oli Asklepiokselle ja Hygieialle omistettu temppeli, joka oli raunioina jo Pausaniaan aikana.
Roberto Bonano

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Roberto Óscar Bonano
Syntymäaika: 24. tammikuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Rosario, Argentiina
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 186 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1996 | Rosario Central | 110 | (0) |
| 1996–2001 | River Plate | 123 | (0) |
| 2001–2003 | Barcelona | 51 | (0) |
| 2003–2004 | Real Murcia | 10 | (0) |
| 2004–2008 | Deportivo Alavés | 57 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 351 | (0) |
Maajoukkue
| 1996–2000 | Argentiina | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Roberto Óscar Bonano (s. 24. tammikuuta 1970 Rosario) on uransa lopettanut argentiinalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli maalivahti.
Bonano edusti ammattilaisurallaan argentiinalaisia Rosario Centralia ja River Platea sekä espanjalaisia Barcelonaa, Real Murciaa ja Deportivo Alavésia. Hän pelasi yhteensä 233 Argentiinan Primera Divisiónin, 68 Espanjan Primera Divisiónin ja 50 Espanjan Segunda Divisiónin ottelua.
Argentiinan A-maajoukkueessa Bonano pelasi 13 ottelua vuosina 1996 ja 1999–2000. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2002 mutta ei päässyt siellä pelaamaan.
Josep Bonaplata

Josep Bonaplata i Corriol (1795–1843) oli katalonialainen liikemies. Hänet tunnetaan miehenä, joka toi höyrykoneen Espanjaan.
Bonaplata matkusti nuorena Englantiin tutustumaan tekstiilitehtaisiin ja höyrykoneen käyttöön. Palattuaan Barcelonaan vuonna 1832 hän perusti kahdeksan kumppaninsa kanssa yrityksen nimeltä Bonaplata, Rull, Borell ja kumppanit. Yritys valmisti sekä tekstiileitä että automaattisia kutomakoneita. Se kehräsi ja kutoi puuvillaa ja pellavaa ja valmisti koneita kaikkiin työvaiheisiin. Tekstiilialan työntekijät arvasivat että teollinen vallankumous veisi heiltä työpaikat, ja polttivat tehtaan vuonna 1835.  Tuohon aikaan yrityksessä oli 600 työntekijää.
Josep Bonaplata lähti kahden kumppaninsa kanssa Madridiin ja perusti sinne konepajan. Hänen poikansa käytti alkuperäisen tekstiilitehtaan jäljelle jääneet osat ja perusti Barcelonaan uuden yrityksen.
Arkadi Perventsev

Arkadi Perventsev 1920-luvulla.
Arkadi Aleksejevitš Perventsev (ven. Арка́дий Алексе́евич Пе́рвенцев; 26. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1905 Stavropolin läänin Nagutin kylä, nykyinen Mineralnyje Vodyn piirin Nagutskoje – 2. marraskuuta 1981 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Arkadi Perventsev syntyi opettajan perheeseen ja opiskeli Baumanille nimetyssä Moskovan teknillisessä korkeakoulussa. Hänen ensimmäiset kertomuksensa sekä Venäjän kansalaissodasta kertova romaani Kotšubei ilmestyivät vuonna 1937. Toisen maailmansodan aikana Perventsev työskenteli Izvestijan sotakirjeenvaihtajana. Vuonna 1950 hän liittyi NKP:hen. Vuodesta 1958 lähtien hän toimi Venäjän SFNT:n ja vuodesta 1971 Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksien jäsenenä.
Perventsevin toisesta maailmansodasta kertova romaani ”Varjele kunniaa nuoresta pitäen” (Tšest s molodu, 1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1949. Samana vuonna hänet palkittiin Igor Savtšenkon ohjaaman elokuvan ”Kolmas isku” (Treti udar, 1948) käsikirjoituksesta. Kirjailija on saanut myös Leninin kunniamerkin. Hänen avoimen propagandististen teoksiensa taiteellinen arvo on vähäinen.
Suomennettuja teoksia

Koetus: romaani. Suom. Mirja Mäkelin. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1947.
Varjele kunniaa nuoresta pitäen. Suom. Eira Haahti. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1951. (Toinen painos 1953.)
Aleksandr Raskin

Aleksandr Borisovitš Raskin (ven. Александр Борисович Раскин, 8. lokakuuta 1914 Vitebsk – 4. helmikuuta 1971 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksandr Raskin valmistui Gorkin kirjallisuusinstituutista vuonna 1938. Hän kirjoitti satiirisia runoja ja proosaa neuvostoyhteiskunnan epäkohdista, aluksi Moris Slobodskoin kanssa. Raskin tunnetaan myös parodioistaan ja epigrammeistaan, joista monet kiersivät ainoastaan suusta suuhun. Hän kirjoitti myös suositut lastenkirjat Kun isä oli pieni (Kogda papa by malenkim, 1961) ja Kak malenki papa utšilsa v škole (”Miten pieni isä opiskeli koulussa”, 1963). Raskin oli naimisissa kirjailija Frida Vigdorovan kanssa.
Suomennettu teos

Kun isä oli pieni. Suom. Tauno Haapalainen. Moskova: Edistys, 1966.
Aleksei Musatov

Aleksei Ivanovitš Musatov (ven. Алексе́й Ива́нович Муса́тов; 25. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1911 nykyisen Vladimirin alueen Aleksandrovin piirin Lizunovon kylä – 3. tammikuuta 1977 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Aleksei Musatov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui kirjankustannus- ja toimittajainstituutista vuonna 1934 ja liittyi NKP:hen vuonna 1952. Vuonna 1930 hän alkoi kirjoittaa proosaa maaseudun lasten elämästä. Pienoisromaani Stožary (”Seulaset”, 1948) sai Stalin-palkinnon vuonna 1950. Musatov kirjoitti myös varsinaista lastenkirjallisuutta. Hänen teostensa taiteellinen arvo on vähäinen.
Suomennettuja teoksia

Pieni Otava. Suom. Inkeri Letonmäki. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n Valtion kustannusliike, 1951.
Pikku koivuja. Suom. I. Salo. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Aleksei Musatov (venäjäksi)
Musatovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Anton Makarenko

Anton Makarenko 1920-luvulla.
Anton Semjonovitš Makarenko (ven. Анто́н Семёнович Мака́ренко, 13. maaliskuuta 1888 Harkovan läänin Sumyn kihlakunnan Belopolje – 1. huhtikuuta 1939 Moskova) oli neuvostoliittolainen kasvatustieteilijä ja kirjailija.
Anton Makarenko syntyi rautatieläisen perheeseen, suoritti opettajakurssin Krementšugissa ja työskenteli opettajana Ukrainassa. Hän valmistui Pultavan opettajainstituutista vuonna 1917. 1920–1930-luvuilla Makarenko johti alaikäisten rikollisten työsiirtolaa Pultavan lähellä ja lasten työkommuunia Harkovan esikaupungissa. Vuonna 1937 hän siirtyi Moskovaan keskittyäkseen kirjalliseen ja teoreettiseen toimintaansa.
Makarenkon kasvatusfilosofia korostaa kollektivismin ja työn merkitystä sekä vanhempien vastuuta perheessä. Hän esitti näkemyksensä teoreettisten kirjoituksiensa ohella kaunokirjallisissa teoksissaan kuten Paljasjalkaiset isännät (Pedagogitšeskaja poema, 1933–1935) ja Liput torneissa (Flagi na bašnjah, 1938). Kirjailijan ajatukset herättivät aluksi kritiikkiä, mutta Stalinin autoritarismin voimistuessa niitä alettiin pitää ”kommunistisen kasvatuksen” malliesimerkkinä.
Suomennettuja teoksia

Lasten kotikasvatus. Suom. Saimi Kuivala. Helsinki: Kansankulttuuri, 1950.
Kasvatusopilliset katsomukseni. Suom. Matti Lehmonen. Helsinki: Kansankulttuuri, 1951.
Paljasjalkaiset isännät 1–3. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kansankulttuuri, 1957.
Liput torneissa 1–3. Suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1958.
Neuvostoliittolaisen koulukasvatuksen ongelmia. Suom. Robert Kolomainen. Moskova: Edistys, 1974.
Aiheesta muualla

Anton Makarenkolle omistettu sivusto (venäjäksi)
Anton Makarenkon teoksia (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki 2  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  IdRef
Grazia Deledda

| Grazia Deledda |
| --- | --- |
 Grazia Deledda 1926
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. syyskuuta 1871 Nuoro
Kuollut: 15. elokuuta 1936 (64 vuotta) Rooma
Kirjailija
Salanimi: Ilia di Saint-Ismael, Ilia di Sant'Ismael ja Aman della Rupe 
Äidinkieli: italia
 Nimikirjoitus
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto 1926 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Grazia Deledda (27. syyskuuta 1871 Nuoro – 15. elokuuta 1936 Rooma) oli italialainen kirjailija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1926.
Deleddan teokset käsittelevät elämän peruskysymyksiä: rakkautta, kuolemaa ja kärsimystä.  Hän kuvailee kotiseutunsa Sardinian kansanelämää tunteella ja eläytyen. Hän sai vaikutteita dekadenssin ja verismin edustajilta.
Deledda lopetti koulunkäynnin jo kymmenvuotiaana, mutta otti yksityistunteja ranskan ja italian kielissä.   Italianopettaja kehui tytön kirjoittamia kotiaineita, ja käski tämän tarjota kirjoituksiaan julkaistavaksi. Deledda lähetti novellin muotilehteen, joka julkaisi sen. Ensimmäinen romaani ilmestyi vuonna 1892, mutta vasta romaanista Elias Portolú (1903) tuli varsinainen menestystarina.
Deledda edusti verismiä, kuten kollegansa Matilde Serao. Nobelin kirjallisuuspalkinto oli 1926 tajolla Seraolle, mutta hänen äärinationalismin ja sodan vastainen toimintansa aiheutti sen, että valtion taholta sitä vastustettiin, ja palkinnon sai Deledda.
Suomennettuja teoksia

Marianna (Marianna Sirca, 1915), suom. Jalmari Hahl, 1928
Äiti (La Madre, 1920), suom. Jalmari Hahl, 1928
Pako Egyptiin (La fuga in Egitto, 1925) , suom. Jalmari Hahl, 1928
Elias Portolú (Elias Portolú, 1903), suom. Jalmari Hahl, 1928
Kotikaiho (Nostalgie, 1905), suom. Jalmari Hahl, 1929
Muratti (L'edera, 1908), suom. Jalmari Hahl, 1929
Kuin ruo'ot tuulessa (Canne al vento, 1913), suom. Taru Nyström, 2021
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Grazia Deleddan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta.
Nobel palkinnon saaja Grazia Deledda, Suomen Kuvalehti, 26.11.1927, nro 48, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Lev Šeinin

Lev Romanovitš Šeinin (ven. Лев Рома́нович Ше́йнин, 25. maaliskuuta 1906 Vitebskin läänin Veližin kihlakunnan Brusovanka – 11. toukokuuta 1967 Moskova) oli neuvostoliittolainen juristi ja kirjailija.
Lev Šeinin syntyi virkailijaperheeseen. Hän opiskeli Brjusoville nimetyssä kirjallisuus- ja taidekorkeakoulussa, mutta työskenteli sitten Neuvostoliiton syyttäjänvirastossa osallistuen muun muassa Nürnbergin oikeudenkäynteihin.
Šeinin toimi vuodesta 1928 lähtien myös kirjailijana. Hän on kirjoittanut etupäässä rikosaiheisia romaaneja, kertomuksia, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia, joilla ei ole juurikaan taiteellista arvoa. Turin veljeksien kanssa laadittu elokuvakäsikirjoitus Kohtaus Elbellä (Vstretša na Elbe) sai Stalin-palkinnon vuonna 1950.
Suomennettu teos

Sotasalaisuus ja muita kertomuksia (Voennaja taina i drugije rasskazy). Suom. Nikolai Gippijev. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1962.
Bolero (vuoden 1984 elokuva)

| Bolero |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Derek
Käsikirjoittaja:  John Derek
Tuottaja:   Menahem Golan  Yoram Globus 
Säveltäjä:  Elmer Bernstein Peter Bernstein
Kuvaaja:  John Derek
Leikkaaja:  Sophie Bhaud
Pääosat:   Bo Derek  Olivia d'Abo  Greg Bensen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Group
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bolero on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Bo Derek, George Kennedy, Andrea Occhipinti, Ana Obregón, Olivia d'Abo, Greg Bensen, Ian Cochrane, Mirta Miller, Mickey Knox, Paul Stacey ja James Stacey. Elokuvan on ohjannut John Derek. Elokuva keskittyy päähenkilön seksuaaliseen heräämiseen ja hänen matkaansa maailman ympäri tavoittaakseen ihanteellista ensimmäistä rakastajaa, joka vie hänen neitsyytensä.
Elokuva oli lipputuloiltaan floppi ja sai äärimmäissen huonot arvostelut. Se ansaitsi yhdeksän Golden Raspberry Awards -ehdokkuutta 5. Golden Raspberry Awards -gaalassa ja "voitti" kuusi, mukaan lukien huonoin kuva.  Monet ovat pitäneet tätä yhtenä huonoimmista koskaan tehdyistä elokuvista ja on myös yksi kiistanalaisimmista elokuvista koskaan tehty.
Vastaanotto

Arvostelujen kokoamissivusto Rotten Tomatoes raportoi 0% hyväksymisluokituksen - yksi n.44 elokuvasta saavuttakseen tämän arvion - ja keskiarvolla 1,43/10, perustuen 23 arvostelun päätöksiin.
Amerikkalainen filmikriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 0,5/4 tähteä kirjoittaen: ""Boleron" todellinen tulevaisuus on kodeissa vuokrakasettina, jossa eteenpäin kelaus ja välittömän toiston säätimet tarjoavat editointityön jota elokuva niin kipeästi tarvitsee." 
 Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa tylsäksi pehmopornoiluksi ja antaa sille tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Elokuva voitti kuusi Razzie-palkintoa: huonoimmasta elokuvasta, huonoimmasta naispääosasta, huonoimmasta ohjauksesta, huonoimmasta käsikirjoituksesta, huonoimmasta uudesta tähdestä ja huonoimmasta tunnusmusiikista. Elokuva oli vuonna 1990 ehdolla "Vuosikymmenen huonoimman elokuvan" Razzie-palkinnon saajaksi, mutta hävisi elokuvalle Äiti kulta (Mommie Dearest.)
Aiheesta muualla

Bolero Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Kultanainen | Huonoimman elokuvan Golden Raspberry -palkinto 1985 | Seuraaja: Rambo – taistelija 2 |
Olga Bondarenko

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | 10 000 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Indianapolis 1987 | 3 000 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1986 | 3 000 m |  |
|  Hopeaa | Stuttgart 1986 | 10 000 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ateena 1985 | 3 000 m |  |
Olga Petrovna Bondarenko (ven. Ольга Петровна Бондаренко, o.s. Krenzer, ven. Кренцер, s. 2. kesäkuuta 1960 Slavgorod, Altain aluepiiri, Venäjä) on venäläinen kestävyysjuoksija, joka voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 1986 ja olympiakultaa vuonna 1988.
Neuvostoliittoa edustanut Bondarenko aloitti juoksu-uransa aikana, jolloin 3 000 metrin juoksu oli naisten pisin kilpailumatka. Bondarenko juoksi kuitenkin myös pidempiä matkoja ja teki 7. elokuuta 1981 10 000 metrin juoksussa epävirallisen maailmanennätyksen ajalla 32.30,8. IAAF aloitti myöhemmin samana vuonna noteeraamaan virallisia maailmanennätyksiä, ja 24. kesäkuuta 1984 Bondarenko juoksi Kiovassa ajan 31.13,78, joka oli virallinen maailmanennätys.
Bondarenko saavutti sisäratojen EM-kilpailuissa 1985 hopeaa 3 000 metrillä. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 hän voitti 3 000 metrin juoksun ja sijoittui 10 000 metrillä toiseksi. Sisäratojen MM-kilpailuissa 1987 Indianapolisissa Bondarenko saavutti hopeaa 3 000 metrin juoksussa. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti 10 000 metrillä olympiakultaa.
Fjodor Tšesnokov

Fjodor Markelovitš Tšesnokov (ven. Фёдор Марке́лович Чесноко́в, 7. toukokuuta 1896 nykyisen Penzan alueen Lopatinon piirin Pylkovon kylä – 25. toukokuuta 1938 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.
Fjodor Tšesnokov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli opettajana, palveli armeijassa ja osallistui Venäjän sisällissotaan. Vuonna 1922 Tšesnokov muutti Moskovaan, jossa hän valmistui Punaprofessorien instituutin kirjallisuusosastosta vuonna 1924 ja Idän kansojen yliopistosta vuonna 1929. Vuoteen 1932 saakka Tšesnokov työskenteli Neuvostoliiton kansojen kirjakustantamon ja oppikirjakustantamon mordvalaisten osastojen toimittajana. Hän laati koulujen oppikirjoja ja kirjoitti Jakstere tešte -lehteen. Vuonna 1933 Tšesnokovista tuli Mordvan kulttuuri-instituutin kirjallisuuden tutkija Saranskissa.
Tšesnokovin ensimmäinen kertomus ilmestyi vuonna 1922. Hän julkaisi kertomuskokoelmia, joiden aiheena oli Venäjän vallankumous, sisällissota, maatalouden kollektivisointi ja taistelu uuden elämäntavan puolesta. Kertomukset perustuivat usein hänen omiin kokemuksiinsa.
Tšesnokov oli yksi ensimmäisistä mordvalaisista näytelmäkirjailijoista. Hän kirjoitti vallankumoushistoriallisia ja ajankohtaisia agitaationäytelmiä, tapakomedioita ja satiireja. Tšesnokov toimi myös lastenkirjailijana ja kirjallisuuskriitikkona sekä osallistui mordvan kirjakielten kehittämiseen.
Tšesnokov teloitettiin Stalinin vainoissa syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1957.
Billy Bonds

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 17. syyskuuta 1946 (ikä 78)
Syntymäpaikka: Lontoo, Englanti
Pelipaikka: puolustaja, keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1964–1967 | Charlton Athletic |  |  |
| 1967–1988 | West Ham United |  |  |
Valmennusura
1990–1994: West Ham United
1997–1998: Millwall

William Arthur "Billy" Bonds (s. 17. syyskuuta 1946 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi puolustajana ja puolustavana keskikenttäpelaajana.
Bonds aloitti ammattilaisuransa Charlton Athleticissa vuonna 1964 ja siirtyi kolme vuotta myöhemmin West Ham Unitediin, jota hän edusti 21 vuotta. Hän voitti FA Cupin vuosina 1975 ja 1980 ja oli molemmilla kerroilla joukkueen kapteeni.
Pelaajauransa jälkeen Bonds on toiminut päävalmentajana West Ham Unitedissa vuosina 1990–1994 ja Millwallissa 1997–1998.