stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Albrekt Brandenburgilainen
Avioliitot ja lapset

Albrekt solmi ensimmäisen avioliittonsa Tanskan prinsessa Dorothean (1504–1547) kanssa ensin välittäjän avulla 12. helmikuuta 1526 ilman sulhasta ja kesäkuussa puoliso saapui suuren seurueensa kanssa Königsbergiin, jossa järjestettiin 1. heinäkuuta toiset häät. Hän oli kuningas Fredrik I:n ja Anna Brandenburgilaisen tytär.
Dorothealla ja Albrektillä oli onnellinen avioliitto ja heillä oli erittäin hyvä suhde toisiinsa, mikä vaikutti Tanskan ja Preussin väliseen aktiiviseen yhteydenpitoon, joka jatkui hänen veljensä Kristian III:n hallituskaudella ja hänen omaan kuolemaansa saakka. Dorothea ja hänen puolisonsa olivat kirjeenvaihdossa Tanskan kuninkaan kanssa ja toimivat tämän poliittisina neuvonantajina. Dorothea ja Albert olivat läsnä Kristian III:n kruunajaisissa Kööpenhaminassa vuonna 1537.
Heille syntyi kuusi lasta:
Anna Sofia (11. kesäkuuta 1527 – 6. helmikuuta 1591), Mecklenburg-Güstrovin herttua Johann Albrekt I:n puoliso
Katharina (24. helmikuuta 1528), kuoli vastasyntyneenä
Frederick Albert (5. joulukuuta 1529 – 1. tammikuuta 1530), kuoli alle kuukauden ikäisenä
Lucia Dorothea (8. huhtikuuta 1531 – 1. helmikuuta  1532), kuoli alle vuoden ikäisenä
Lucia (3. helmikuuta 1537 – toukokuu 1539), kuoli 2-vuotiaana
Albert (maaliskuu 1539), kuoli alle kuukauden ikäisenä
Koska hänellä ei ollut yhtään elossa olevaa miespuolista perillistä, Albrekt solmi 60-vuotiaana 16. helmikuuta 1550 toisen avioliiton 18-vuotiaan herttuatar Anna Maria von Braunschweig-Calenberg-Göttingenin (1532–1568) kanssa. Anna Maria oli Braunschweig-Calenbergin herttua Erik I:n (1470–1540) ja tämän toisen puolison prinsessa Elisabeth von Brandenburgin (1510–1558) tytär.
Heille syntyi kaksi lasta:
Elisabeth (20. toukokuuta 1551 – 19. helmikuuta 1596)
Albrekt Fredrik (29. huhtikuuta 1553 – 18. elokuuta 1618), Preussin herttua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Albrekt Brandenburgilainen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 2 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Albert, Duke of Prussia
Albrekt von Hohenzollern Saksalaisen ritarikunnan suurmestari, Hans Krell 1522
Albrekt Saksalaisen ritarikunnan suurmestarina, Rudolf Siemeringin veistos.
Preussin uskollisuudenvala: Albrekt ja hänen veljensä saavat Preussin herttuakunnan läänitykseksi Puolan kuninkaalta Sigismund I:ltä vuonna 1525. Jan Matejkon maalaus vuodelta 1882.
Yhden groschenin raha vuodelta 1534. Siihen on lyöty Galatalaiskirjeen lause Iustus ex fide vivit — Vanhurkas on elävä uskosta
Herttua Albrektiin hänen viimeisinä vuosinaan suuresti vaikuttaneen kroatialaisen ensyklopedisti, renessanssihumansti ja seikkailija Pavao Scalicin muotokuva.
Cornelis Floris de Vriendtin suunnittelema hautamuistomerkki Königsbergin tuomiokirkossa.
Albrekt miekka kädessä, reliefikuva Silberbibliotekissa.
Ensimmäinen puoliso Dorothea, Tanskan prinsessa ja Preussin herttuatar, Jacob Binck 1530-1540
Ensimmäinen puoliso Tanskan prinsessa Dorothea, Preussin herttuatar. Cornelis Floris de Vriendtin veistos.
Toinen puoliso herttuatar Anna-Maria von Braunschweig-Calenberg-Göttingenin
Käännös suomeksi
Emeishan

Emeivuori
Emeivuori sumun verhoamana
| --- | --- |
Sijainti:  Sichuan, Kiina Kiinan kansantasavalta
Vuoristo:  Daxiangling
Korkeus merenpinnasta:  3 099 m
Prominenssi:  1 069  m 
| --- | --- |
Luokitus:  UNESCOn maailmanperintöluettelokohde (d) (1996) 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Emeivuori (kiin. 峨眉山, Éméi Shān) on vuori Sichuanin maakunnassa, Kiinassa. Emeivuoren (Emeishan) huippu kohoaa 3 099 metrin korkeuteen. Emeivuori on yksi neljästä buddhalaisten pyhistä vuoresta Kiinassa. Vuoren suojelijabodhisattva on Samantabhadra, joka kiinan kielessä tunnetaan nimellä Puxian. Jotkut buddhalaiset ja taolaiset luostarit vuorella yhdistetään myös perinteisen kiinalaisten kamppailulajien opetukseen.lähde?
Puinen silta puron yli Emeivuoren läntisellä rinteellä
Vuorta ympäröivä alue on geologisesti merkittävä, sillä se on muodostunut suuressa laakiopurkauksessa permikaudella.
Emeivuoren alue valittiin vuonna 1996 UNESCOn maailmanperintöluetteloon yhdessä läheisen Leshanin jättiläisbuddhapatsaan kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emeivuori Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Emeishan Wikivoyagessa (englanniksi)
Emeivuori UNESCOn maailmanperintöluettelon sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Virtual Tour (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Unescon maailmanperintökohteet Kiinassa
Chengden kesäpalatsi ja ympärillä olevat temppelit
Chengjiangin fossiilialue
Dazun kalliokaiverrukset
Dengfengin historialliset monumentit "Taivaan ja maan keskellä"
Emeivuori ja Leshanin jättiläisbuddha
Ensimmäisen Qin-keisarin mausoleumi
Etelä-Kiinan karstialueet
Fanjingvuori
Fujianin tulout
Goguryeo-kuningaskunnan pääkaupungit ja hautakummut
Hangzhoun Xihujärven kulttuurimaisema
Honghen hanien riisipenkereiden kulttuurimaisema
Huanglongin maisema-alue
Huangshanvuoristo
Hubein Shennongjia
Jiuzhaigoun maisema-alue
Kaipingin diaolout ja kylät
Keisarinkanava
Kesäpalatsi, keisarillinen puutarha Pekingissä
Kiinan danxia
Kiinan muuri (Badaling, Shanhai-sola ja Jiayu-sola)
Kulangsu: historiallinen kansainvälinen siirtokunta
Kungfutsen temppeli ja hautausmaa sekä Kongin sukukartano Qufussa
Lijiangin vanhakaupunki
Longmenin luolat
Lushanin kansallispuisto
Macaon historiallinen keskusta
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset haudat
Ming- ja Qing-dynastioiden keisarilliset palatsit Pekingissä ja Shenyangissa (Kielletty kaupunki ja Mukdenin palatsi)
Mogao-luolat
Muinaiset kylät Etelä-Anhuissa - Xidi ja Hongcun
Pingyaon vanhakaupunki
Potala-palatsin historiallinen kokonaisuus Lhasassa
Qingchengvuori ja Dujiangyanin kastelujärjestelmä
Qinghain Hoh Xil
Sanqingshanin kansallispuisto
Sichuanin isopandan rauhoitusalueet
Silkkitie: Chang’anin–Tianshanin käytävän reittiverkosto (jaettu Kazakstanin ja Kirgisian kanssa)
Suzhoun klassiset puutarhat
Taivaan temppeli, keisarillinen uhrialttari Pekingissä
Taivuori
Tienšan Sinkiangissa
Tusi-kohteet
Wudangvuorten muinainen rakennusryhmä
Wulingyuanin maisema-alue
Wutaivuori
Wuyivuoristo
Xanadun rauniot
Yinxu
Yungangin luolat
Yunnanin kolmen rinnakkaisen joen suojelualueet
Zhoukoudianin pekinginihmisen löytöpaikka
Zuojiang Huashanin kalliomaalausten kulttuurimaisema
Allopatrinen lajiutuminen

Lajiutumisen neljä mekanismia.
Allopatrinen lajiutuminen on lajiutumisen muoto, jossa maantieteellisesti eristyneelle populaatiolle kehittyy tehokkaat isolaatiomekanismit. Jos maantieteellinen este joskus poistuu ja eristyksissä olleen populaation ja lähtöpopulaation levinneisyysalueet yhtenevät, lisääntymisisolaatio estää populaatioiden yksilöitä lisääntymästä keskenään; eristyneestä populaatiosta on kehittynyt uusi laji.
Eristyneessä populaatiossa muodostuu rekombinaation tuloksena uudenlaisia fenotyyppejä, voi syntyä uusia mutaatioita, muista populaatioista voi satunnaisesti levitä erilaisia geenejä ja populaation pienestä koosta johtuvan geneettisen ajautumisen seuraksena geenejä saattaa hävitä. Eristynyt populaatio elää todennäköisesti myös erilaisessa ympäristössä kuin lähtöpopulaatio, jolloin siihen kohdistuu erilaisia valintapaineita. Mikäli populaatio on tarpeeksi kauan eristyksissä, geneettiset erot lähtöpopulaatioon voivat kasvaa niin suuriksi, että siitä kehittyy oma lajinsa. Isolaatiomekanismit voivat syntyä sattumalta esimerkiksi tiettyyn ekologiseen lokeroon sopeutumisen "sivutuotteena" tai sukupuolivalinnan kautta, jolloin esimerkiksi käyttäytymiseen tai ulkonäköön liittyvät muutokset voivat  muodostua pretsygoottisiksi isolaatiomekanismeiksi. Jos maantieteellinen este poistuu ennen kuin populaatiolle syntyy isolaatiomekanismeja, voi eristyksissä ollut populaatio sulautua takaisin lähtöpopulaatioon. Eristyneen populaation riski kuolla sukupuuttoon saattaa myös olla varsin suuri.
Allopatrisen lajiutumisen muodot

Allopatrisessa lajiutumisessa on kaksi muotoa: dikopatrinen lajiutuminen ja peripatrinen lajiutuminen. Ne eroavat toisistaan siinä, miten populaatio joutuu eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Dikopatrisessa lajiutumisessa populaation esiintymisalueelle syntyy maantieteellinen este, joka jakaa populaation kahteen osaan. Tällainen este voi olla esimerkiksi mannerjäätikkö tai salmi.
Peripatrisessa lajiutumisessa perustajapopulaatio siirtyy elämään uudelle, lajin alkuperäisen levinneisyysalueen ulkopuoliselle alueelle ylitettyään yleensä ensin lajille soveltumattoman maaston; näin populaatio jää eristyksiin lähtöpopulaatiosta. Koska perustajapopulaation koko on usein hyvin pieni, se edustaa todennäköisesti vain pientä osaa lähtöpopulaation geneettisestä vaihtelevuudesta. Siksi populaation yksilöt voivat olla genotyypiltään ja fenotyypiltään huomattavan erilaisia kuin lähtöpopulaation yksilöt; tätä ilmiötä kutsutaan perustajavaikutukseksi. Perustajavaikutus sekä uudesta elinympäristöstä johtuvat erilaiset valintapaineet saattavat kiihdyttää genotyypin uudelleenjärjestäytymistä ja uuden lajin syntyä.
Ekorakentaminen

Ekorakentamista englantilaisessa ekokylässä.
Ekorakentaminen tai ekologinen rakentaminen tarkoittaa rakentamista niin, että ympäristöä rasitetaan mahdollisimman vähän. Rakennuksen ympäristörasitetta arvioitaessa tulee huomioida koko rakennuksen elinkaari rakennusmateriaalien valmistuksesta ja itse rakentamisesta rakennuksen käyttöön ja viime kädessä myös purkamiseen.
Viime vuosikymmeniin asti ekologista rakentamista on harjoitettu lähinnä erilaisissa koekohteissa, mutta ekologisuutta huomioidaan rakentamisessa yhä enemmän. Suurimmassa osassa rakennustuotantoa huomioidaan kuitenkin ainoastaan pakollisten määräysten asettamat ekologiset vaatimukset.
Yleistä

Ekotalossa on tyypillisesti normaaliin rakennustapaan verrattuna parempi lämmöneristys, energiataloudelliset ja ekologiset lämmitysratkaisut ja alhaisempi sähkön- ja vedenkulutus. Rakennusmateriaalit on tavallisesti valmistettu uusiutuvista luonnonmateriaaleista ja mielellään kierrätetystä materiaalista, ja myös rakennusmateriaalien valmistuksesta aiheutuva ympäristörasite tulisi huomioida. Ekotalon jätteenkäsittelyn tulee olla tehokasta, ja asukkaan tulisi pyrkiä jo valinnoissaan minimoimaan jätteen syntyminen. Lisäksi rakennuksen suuntauksella on suuri vaikutus energiankulutukseen: rakennuspaikan tulisi saada runsaasti aurinkoa ja olla tuulilta suojassa.
Rakennuksen koko elinkaaren ympäristörasitteen kannalta olennainen tekijä on rakennuksen käyttöikä. Pitkä käyttöikä vähentää suhteellista ympäristörasitetta. Talot tulisi suunnitella kestämään pitkiä aikoja, esimerkiksi sata vuotta. Ekologisessa mielessä huonoja esimerkkejä rakentamisesta ovat 1960- ja 1970-lukujen elementtitalot, joiden käyttöiäksi rakennettaessa laskettiin vain 30 vuottalähde?. Lyhyen käyttöiän vuoksi rakennuksen ympäristörasite nousee kohtuuttomaksi, eikä lyhyt takaisinmaksuaika mahdollista riittäviä investointeja ympäristöystävällisyyteen.
Ympäristörasitetta arvioitaessa oleellista on rakentamisen ja käytön aikana ympäristölle tulevien rasitusten minimoiminen: rakennettaessa ympäristöä tulisi muokata mahdollisimman vähän. Rakennuspaikan tulisi selvitä ilman pysyviä vaurioita yli rakennuksen käyttöiän.
Myös liikenteelliset näkökulmat olisi huomioitava: esimerkiksi syrjäinen sijainti aiheuttaa rakennusta käytettäessä runsaasti liikennettä, mikä lisää välillisesti rakennuksen ympäristölle aiheuttamaa kokonaisrasitusta.
Rakennusmateriaalit ja rakennuksen osat

Ekologisesti rakennetussa talossa tulisi käyttää mahdollisimman vähän ympäristöä rasittavia rakennusmateriaaleja. Tyypillisesti nämä ovat nopeasti uusiutuvia luonnonmateriaaleja kuten puu tai olki. Materiaalivalinnassa olisi huomioitava koko elinkaaren ympäristörasite: valmistus, logistiikka, asentaminen, purku ja jätteen käsittely. Eri materiaalien ominaisuudet poikkeavat suuresti toisistaan kun koko elinkaari huomioidaan:
Puu on ympäristöystävällistä tuottaa, Suomessa logistisesti ja asennusmielessä edullista, helppo purkaa ja ympäristöystävällistä hävittää – mikäli puu pystytään polttamaan riittävän puhtaasti esimerkiksi lämpölaitoksessa tai haja-asutusalueella riittävän hyvässä tulisijassa. Puun käyttöikä on täysin suhteessa muihinkin rakennusmateriaaleihin, kunhan rakenteet suunnitellaan huolella sekä rakenteellisesta suojauksesta ja huollosta ei tingitä.
Tiili on ympäristöystävällistä raaka-ainetta (savea), mutta sen valmistaminen vaatii suhteellisen paljon energiaa polton aikana. Raskaana materiaalina tiili aiheuttaa runsaasti liikennepäästöjä, etenkin kun tuotantolaitoksia on harvassa. Tiili on kuitenkin käyttöiältään erittäin pitkäikäistä, ja se voidaan suhteellisen helposti uudelleenkäyttää. Mikäli pitkä käyttöikä päästään hyödyntämään, se kompensoi valmistuksen ja kuljetuksen ympäristörasitteet.
Teräs vaatii valmistuksessa runsaasti energiaa ja pitkälle vietyä infrastruktuuria, joka aiheuttaa ympäristörasitetta. Teräksellä pystytään kuitenkin toteuttamaan materiaalimäärältään keveitä rakenteita. Teräksen jälleenkäyttö on toteutettu poikkeuksellisen kattavasti, ja purkuteräksestä lähes kaikki materiaali kierrätetään uudelleen tuotantoon.
Alumiini vaatii valmistuksessa erittäin runsaasti energiaa ja pitkälle vietyä infrastruktuuria, joka aiheuttaa raskasta paikallista ja globaalia ympäristörasitetta. Logistisessa mielessä alumiini on ympäristöä kuluttava: se aiheuttaa paljon kuljetuksia, ja valmistuksen lisäksi myös sen jatkotyöstö kuluttaa runsaasti energiaa ja muita resursseja. Kierrätysalumiinin uudelleen jalostaminen vie murto-osan energiaa suhteessa uustuotantoon.
Muovi on ekologisesti hankala materiaali. Öljypohjaisena tuotteena muovin valmistus aiheuttaa varsin suuren ympäristörasitteen. Erilaisia muoveja käytetään rakentamisessa runsaasti, mutta eri laatujen jätteiden erottelu ja kierrätys toimii hyvin suppeasti. Joitakin muovilaatuja ei voida toistaiseksi uudelleenkäyttää millään tavalla, ja erityisesti muovien raaka-aineisiin kuuluvat liuottimet aiheuttavat vakavan riskin ympäristöön joutuessaan.
Rakennusmateriaalit ja rakennuksen osat > Lämmöneristeet

Seinien, ylä- ja alapohjan erityksissä on otettava huomioon eristepaksuudet, materiaalit ja mahdollinen rakenteen hengittävyys. Eristevahvuuksissa olisi pyrittävä ympäristörasituksen ja rahoituksen kannalta kokonaisedullisimpaan ratkaisuun.
Ympäristöystävällisinä lämmöneristeinä pidetään yleisesti luonnonmateriaaleista valmistettuja eristeitä, kuten puukuitu- ja pellavaeristeitä. Myös kevyt- ja olkisavesta valmistetaan massaeristeitä.
Rakennusmateriaalit ja rakennuksen osat > Routaeristeet

Routaeristeenä yleisesti käytettyjen Polyuretaani- ja polystyreenilevyjen valmistus kuluttaa runsaasti energiaa, ja tuotannossa syntyy ympäristölle haitallisia päästöjä. Lisäksi niitä voidaan vain rajoitetusti hyötykäyttää. Ympäristöystävällisin perustustapa usein lienee routimattomaan maahan asti perustaminen, silloinkin eristystä joudutaan käyttämään esimerkiksi sadevesiputkien päällä jos ne sijoitetaan maan alle. Tarvittaessa routaeristykseen voidaan käyttää esimerkiksi kevytsoraa tai teräsvalimoista saatavaa masuunikuonaa. Routaeristys on aina ratkaistava tapauskohtaisesti, sillä ympäristövaikutuksiltaan edullisin ratkaisu vaihtelee olosuhteiden mukaan.
Rakennusmateriaalit ja rakennuksen osat > Ikkunat ja ovet

Vaipan lävistävissä rakennusosissa tulisi noudattaa periaatetta, jonka mukaan rakennusta avataan etelän ja lännen suuntaan, ja suljetaan pohjoiseen, tai pohjois-koilliseen. Tällöin rakennus toimii passiivisena energiasäilönä: energia saadaan auringon lämmöstä säteilynä, ja pohjoisen kylmä vaikutus pyritään minimoimaan. Rakennuspaikalla olisi huomioitava myös paikalliset olosuhteet: tuulen pääsuunta, puuston vaikutus ja tontin vietto. Rakennus suljetaan tuuliin päin, ja avataan tuulettomaan, auringon valaisemaan ilmansuuntaan.
Markkinoilla on runsaasti erilaisia ikkunoita: kaksin- tai kolminkertaiset tavalliset ikkunalasit, umpiolasit, selektiivilasit, ja superikkunat eli kalvolliset umpio-/selektiivilasit.
Tavanomainen kolminkertainen laakalasi-ikkuna on rakennettu kolmeen erilliseen karmiin asennetuista laseista. Tällaisia ikkunoita ei juurikaan ole enää markkinoilla.
Umpiolaseissa elementin kahden tai kolmen lasilevyn välit täytetään argon- tai kryptonkaasulla. Tällaisten ikkunoiden lämmöneristävyys on 2–4 kertaa parempi kuin kaksinkertaisella lasituksella valmistettujen ikkunoiden.
Selektiivilasissa on pinnassa ohut kalvo jonka ansiosta lasi heijastaa lämpösäteilyä takaisin sisätilaan. Selektiivikäsittelyyn valitaan umpiolasin ulkolasin sisäpinta. Selektiivilasi ei kelpaa kierrätykseen.
Superikkunoissa on kaasutäytteisten umpiolasielementtien välissä lisänä lämpöenergian ulossäteilyä leikkaava kalvo. Lisäksi karmien eristävyyteen on kiinnitetty erityistä huomiota.
Tyypillisin Suomessa asennettava ikkunatyyppi on jo 1990-luvulta ollut MSE-ikkuna, jossa on sisäkarmissa kaksinkertainen umpiolasielementti, ja ulkokarmissa yksinkertainen lasitus. Umpiolasielementti on usein käsitelty selektiiviseksi.
Ikkunoita ostaessa kannattaa ottaa huomioon myös karmien materiaalit. Vaihtoehtoina ovat puukarmi, alumiinipintainen puukarmi, puu-/alumiinikarmi, teräskarmi ja PVC-muovikarmi.
Talon ulko-ovien olisi hyvä olla hyvin lämpöä eristävät. Lisäksi ulko-oven yhteydessä voi olla tuulikaappi, jonka tarkoitus on estää ilman virtaus suoraan ulko-ovesta sisälle.
Lämmöntuotto

Ekotalossa suurimmat energian säästöt syntyvät vaipan paremman lämmöneristyksen aikaan saamasta lämmitysenergian säästöistä, ja vettä säästävien LVI-laitteiden aiheuttamasta lämpimän käyttöveden tarpeen vähenemisestä.
Lämmöntuotto > Kaukolämpö, sähkö, öljy ja puu

Kaukolämpöenergia voi olla tuotantotavasta riippuen joko ympäristöä rasittavaa (esimerkiksi kivihiilivoimala) tai varsin ympäristöystävällistä (lämpöä ja sähköä tuottavat CHP-voimalat). Myös sähkölämmitys voi olla tuotantotavasta riippuen joko ympäristöä rasittavaa (esimerkiksi kivihiilivoimala) tai varsin ympäristöystävällistä (tuulivoimalat, vuorovesivoimalat, lämpöä ja sähköä tuottavat CHP-voimalat). Öljylämmitys on tuotannoltaan ja palokaasuiltaan ympäristöä runsaasti rasittava ratkaisu, kun taas puupohjaisten materiaalien poltto pientalokohteissa saattaa aiheuttaa runsaasti hiukkas- ja kaasupäästöjä.
Puulämmitys on Suomessa yleensä paikallista, ja uusiutuvaa. Puun polttamisesta vapautuu teoriassa saman verran hiilidioksidipäästöjä, kuin mitä se metsässä lahotessaan vapauttaisi, tai sama määrä mitä puu kasvaessa sitoisi ilmasta. Pellettilämmityksen ympäristöystävällisyys määräytyy ensisijaisesti siitä, kuinka pitkän kuljetusmatkan pelletit vaativat.
Lämmöntuotto > Lämpöpumput

Maalämpöpumpuissa käytetään hyödyksi maaperään, vesistöihin ja kallioon varastoitunutta auringon lämpöä. Maalämpö on 2/3 osaltaan saasteetonta, ehtymätöntä ja paikallista. Toimiakseen maalämpö vaati sähköä noin kolmasosan tuotettavan lämpöenergian lisäksi. Laskettaessa järjestelmän kokonaisrasitetta ympäristölle maalämpölämmön ympäristörasite on varsin vähäinen, joskin sähköntuotantotavasta riippuvainen. Lämpöpumppujen elinkaari ei ole kovin pitkä, joten laitteen uusimisesta seuraava ympäristörasite on suurehko.
Ilmalämpöpumpun toimintaperiaate on sama kuin maalämpöpumpussa. Ulkolämpötilan ollessa nollissa laite tuottaa lämpöä kolme kertaa enemmän kuin mitä siihen syötetään. Ilmalämpöpumppu voi toimia samalla ilmastointilaitteena, ilman puhdistajana ja kesähelteellä ilman jäähdyttimenä. Sopivissa olosuhdevaatimuksissa ilmalämpöpumppu voi olla ympäristöystävällinen, sähköntuotantotavasta riippuen.
Lämmöntuotto > Aurinkoenergian käyttö

Aurinkoenergia on saasteetonta. Aurinkoenergiaa voi hyödyntää kahdella tavalla, passiivisesti tai aktiivisesti.
Passiivinen aurinkoenergian käyttö tarkoittaa rakennuksen avaamista aurinkoiseen suuntaan. Rakennus imee säteilyenergiaa auringosta esimerkiksi suurten ikkunoiden ja absorboivien rakennusosien avulla, ja ulkovaippa suljetaan pohjoiseen ja itään päin.
Aktiivinen aurinkoenergian käyttö tarkoittaa aktiivisten teknisten laitteiden käyttöä, käytetään aurinkokeräimiä tai -paneeleita. Aurinkokeräimissä auringon säteilyenergia johdetaan nesteeseen, joka esimerkiksi lämmittää lämminvesivaraajaa. Aurinkopaneeleiden kennoissa säteily muutetaan suoraan sähköksi. Aurinkokennojen hyötysuhde on viime vuosina parantunut voimakkaasti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Tarja Häkkinen ja Maarit Kaipiainen: Ekologiset kriteerit rakennussuunnittelussa.  Rakennustietosäätiö, Rakennustieto Oy, 1996.  ISBN 951-682-428-5
Asko Ahtiainen ja Pekka Leppänen: Ekologinen puutalo.  Ympäristöministeriö ja Rakennustieto Oy, 1998.  ISBN 951-682-533-8
Tarja Häkkinen et al.: Ekotehokkaan rakennuksen suunnittelu.  VTT Rakennustekniikka ja Rakennustieto Oy, 1999.  ISBN 951-682-576-1
Erkki Kokko: Hengittävä puukuiturakenne – Fysikaalinen toimintaperiaate ja vaikutukset sisäilmaan.  Wood Focus Oy, 2002.  ISBN 951-97377-7-4
Johanna Saarivuo: Ekologinen rakennuttaminen: malli ja soveltaminen rakennushankkeissa.  Suomen toimitila- ja rakennuttajaliitto RAKLI ry., 1999.  ISBN 951-682-564-8
Pirjo Siipola: Kestävän kehityksen mukainen pientaloryhmä..  (Lisensiaatintyö: Teknillinen tiedekunta, julkaisu A29)  Oulun yliopisto, 2000.  ISBN 951-42-5788-X
Petri Neuvonen (toim.): Rakentajan Ekotieto – Uudisrakentaminen.  Rakennustieto Oy, 2000.  ISBN 951-682-603-2
Juhani Lillberg et al. (toim.kunta): Ekologinen kokopuutalo.  (Kestävän kehityksen puutuotteiden ja rakentamisen kehittämishanke KE-KE)  Meri-Lappi Instituutti, 2000.
Aiheesta muualla > Internet-sivustoja

ymparisto.fi: Ympäristöministeriön sivut ekologisesta rakentamisesta
asuminen.fi: Ympäristöministeriön linkkilista ekologisesta rakentamisesta
Kuluttajaviraston sivut ja linkit ekologisesta rakentamisesta
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:   ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:   ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:   aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:   ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:   rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:   hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:   ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva
Almyronísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Argyronísi (Αργυρονήσι)
Sijainti:  36°44′48″N, 25°15′20″E, Íos Thíra, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,002 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Almyronísi (kreik. Αλμυρονήσι) eli Argyronísi (Αργυρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Íoksen saaren länsirannikon Almyróksen rannan edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,002 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Almyronísi kuuluu Íoksen kuntaan, Thíran alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Elsass-Lothringen

Elsass-Lothringenin valtakunnanmaa (saks. Reichsland Elsaß-Lothringen, ransk. Terre d’Empire d’Alsace-Lorraine) oli osista Elsassin ja Lothringenin historiallisia maakuntia muodostettu Saksan keisarikunnan hallintoalue vuosien 1871 ja 1919 välillä. Toisin kuin osavaltiot, valtakunnanmaa oli suoraan Saksan keisarin alaisuudessa vuoteen 1911, jolloin sille säädettiin oma perustuslaki, joka takasi alueelle autonomian ja juridisesti tasa-arvoisen aseman keisarikunnan muihin osavaltioihin nähden.