stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emile Paul Tendeng

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Emile Paul Tendeng
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Ziguinchor, Senegal
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: IFK Mariehamn
Pelinumero: 10
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2015 | Casa Sports |  |  |
| 2013 | → Vaslui (laina) | 6 | (0) |
| 2015–2016 | AS Douanes |  |  |
| 2016–2017 | Ilves | 49 | (8) |
| 2018 | SJK | 24 | (2) |
| 2019–2020 | Ilves | 28 | (0) |
| 2021– | IFK Mariehamn | 3 | (0) |
Maajoukkue
| 2011–2012 | Senegal U23 | 6 | (0) |
| 2013– | Senegal | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. toukokuuta 2021.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 7. helmikuuta 2016.
Emile Paul Tendeng (s. 9. maaliskuuta 1992 Ziguinchor) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa IFK Mariehamnia. Pelipaikaltaan molempijalkainen Tendeng on hyökkäävä keskikenttäpelaaja, mutta hän pystyy pelaamaan myös kaikilla muilla hyökkäävillä pelipaikoilla.
Tendeng edusti vuosina 2009–2015 Senegalin pääsarjan Casa Sportsia. Hän juhli seuran kanssa liigamestaruutta kaudella 2011–2012 ja cup-mestaruutta kaudella 2010–2011. Maaliskuussa 2013 Tendeng siirtyi kauden loppuun kattavalla lainasopimuksella Romanian Liga I:n FC Vasluihin. Hän pelasi seuran paidassa kuusi ottelua. Vuodet 2015–2016 Tendeng pelasi kotimaansa pääsarjan AS Douanesissa.
Helmikuussa 2016 Tendeng siirtyi testijakson jälkeen Suomen Veikkausliigan Ilvekseen kaksivuotisella sopimuksella. Hänet palkittiin kauden päätteeksi vuoden liigapelaajana.
Kauden 2017 päätteeksi Tendeng siirtyi Ilveksestä Seinäjoen Jalkapallokerhoon.
Tendeng pelasi vuosina 2011–2012 Senegalin alle 23-vuotiaiden maajoukkueessa. Senegalin jalkapallomaajoukkueessa hän teki debyyttinsä tammikuussa 2013 ystävyysottelussa Chileä vastaan.
Saavutukset

Seurajoukkuetasolla
Senegalin jalkapalloliiga: 2011–2012
Senegalin cup: 2010–2011
Henkilökohtaiset
Senegalin jalkapalloliigan maalikuningas: 2009–2010
Vuoden liigapelaaja: 2016
Vuoden liigakeskikenttäpelaaja: 2016
Vuoden syöttäjä: 2016
Enebakkin kirkko

| Enebakkin kirkko Enebakk kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2012.
Sijainti:  Enebakk, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1200-luku
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Enebakkin kirkko (norj. Enebakk kirke) on keskiaikainen kivikirkko Enebakkin kunnassa Norjassa. Sen rakentaminen aloitettiin todennäköisesti 1200-luvulla, ja sitä laajennettiin 1520-luvulla. Alttarimaalaus, saarnastuoli ja penkit ovat 1600-luvulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enebakkin kirkko Wikimedia Commonsissa
Enebakk Avis

| Enebakk Avis |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Kustantaja:  Amedia
Levikki:  2 663 (2020)
Perustettu:  1999
Päätoimittaja:  Gunnleik Seierstad
Kotikunta:  Enebakk
Kotimaa:  Norja
Ilmestymistiheys:  to
Kieli:  norja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Enebakk Avis on norjalainen vuonna 1999 perustettu paikallislehti, jonka kotikunta on Enebakk. Se ilmestyy torstaisin ja kuuluu Amedia-konserniin.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Erriapo (kuu)

| Erriapo (kuu) |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  John J. Kavelaars et al.
Löytöaika:  2000
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Saturnus
Keskietäisyys:  17 236 900 km
Eksentrisyys:  0,4724
Kiertoaika:  871,2 d (2,38 vuotta)
Inklinaatio:  34,692°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  10 km
Albedo:  0,04
Erriapo on Saturnuksen epäsäännöllistä rataa kiertävä kuu, joka löydettiin vuonna 2000. Se tunnettiin väliaikaisella nimellä S/2000 S 10 vuoteen 2003, jolloin se sai nimen Erriapo kelttiläisen mytologian jättiläisen mukaan.
Edwin Lydén

| Edwin Lydén |
| --- | --- |
 Edwin Lydén 1920-luvun lopulla.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edwin Leonhard Lydén
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1879 Laitila
Kuollut: 3. maaliskuuta 1956 (76 vuotta) Turku
Edwin Leonhard Lydén (19. huhtikuuta 1879 Laitila – 3. maaliskuuta 1956 Turku) oli suomalainen taiteilija, piirustuksenopettaja ja taidearvostelija.
Elämäkerta

Lydénin vanhemmat olivat pastori Emil Leonhard Lydén ja Anna Elisabet Lindlöf. Lydénin puoliso oli pianisti ja laulunopettaja Elin Dagmar Anerio. Lydén opiskeli Turun piirustuskoulussa 1894–1899 ja Münchenissä Königliche Bayerische Akademie der bildenden Künstessa professori Karl Rauppin, Otto Seitzin, Franz von Defreggerin ja Ludvig Hetrichin johdolla yhdeksän oppikautta 1899–1906.
Edwin Lydén toimi monipuolisesti taiteen saralla: hän oli maalari, piirtäjä, kuvittaja ja kokeili myös grafiikkaa. Hänen teoksissaan on sekä abstrakteja että esittäviä töitä. Lydén työskenteli kuvaamataidon opettajana turkulaisissa oppikouluissa 1921–1949, taidearvostelijana 1930–1943 ja pilapiirtäjänä. Hän kuului 1930-luvulla perustettuun turkulaiseen Pro Arte -taiteilijaryhmään, jossa hän toimi ryhmän teoreettisena neuvonantajana.
Lydén seurasi aikansa uusimpia taideilmiöitä, ja hän vaikutti vahvasti Turun modernistisen koulukunnan syntymiseen. Hänet liitetään niin sanottuun ensimmäiseen turkulaiseen modernistipolveen. Hän teki uusimpressionistisia kokeiluja, muun muassa Mellilän kirkon alttaritaulun (1912).
Lydénin teoksia on ollut näyttelyissä vuoden 1901 alkaen. Lydénille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1954.
Naantalin Luikkioon Lydén suunnitteli ja rakennutti itselleen Lydénin huvilana tunnetun pyöröhirsisen kesähuvilan vuonna 1914. Lydén perheineen vietti kesät huvilalla ja hän myös maalasi siellä.
Teoksia

Mellilän kirkon alttaritaulu 1912
Aukeavat haudat 1923
Auringon säde 1924
Triptyykki Tuonela–Golgata–Sunnuntai 1927
Aiheesta muualla

Sakari, Marja: / Lydén, Edwin (1879–1956). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  13.2.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Etsivä modernisti ja umpikujat.[vanhentunut linkki] Turun Sanomat 31.7.2004.
Erriyon Knighton

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Erriyon Knighton MM-kilpailuissa 2022. |  Erriyon Knighton MM-kilpailuissa 2022. |  Erriyon Knighton MM-kilpailuissa 2022. |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten pikajuoksu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 2023 | 200 metriä |  |
|  Pronssia | Eugene 2022 | 200 metriä |  |
Erriyon Knighton (s. 29. tammikuuta 2004) on yhdysvaltalainen pikajuoksija.
Knighton pelasi juniorina amerikkalaista jalkapalloa ennen siirtymistään pikajuoksuun. Hän juoksi 200 metrin alle 18-vuotiaiden maailmanennätyksen 20,11 Jacksonvillessä 31. toukokuuta 2021. Aiempi maailmanennätys oli Usain Boltin vuonna 2003 juoksema 20,13. Hän kohensi saman vuoden kesäkuussa Yhdysvaltojen olympiakarsintojen alkuerissä ennätyksen aikaan 20,04. Välierissä hän juoksi alle 18-vuotiaiden ennätyksen lisäksi alle 20-vuotiaiden (U20) maailmanennätyksen 19,88 (aiempi ennätys oli Boltin 19,93) ja paransi ennätystä vielä loppukilpailussa aikaan 19,84. Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi ajalla 19,93.
Vappuaattona 2022 Knighton juoksi 200 metrillä ennätyksensä 19,49. Tätä aikaa ei kuitenkaan vahvistettu U20-sarjan maailmanennätykseksi tekemättä jääneiden dopingtestien takia. Myöhemmin kesäkuussa 2022 hän juoksi Yhdysvaltain mestaruuskisoissa 200 metrillä toiseksi ajalla 19,69. Tämä aika vahvistettiin U20-sarjan viralliseksi maailmanennätykseksi. Saman vuoden Eugenen MM-kilpailuissa hän saavutti 200 metrillä pronssia ajalla 19,80. Hän voitti 200 metrin Yhdysvaltojen-mestaruuden 2023. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa ajalla 19,75. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 200 metrillä neljänneksi ajalla 19,99.
Knighton antoi maaliskuussa 2024 anabolista steroidia trenbolonia sisältäneen dopingnäytteen. Knightonin mukaan positiivinen testitulos johtui hormonilla kasvatetun lihan syömisestä. Yhdysvaltain antidopingjärjestön Usadan ja Knightonin välisen tapauksen käsitteli riippumaton välimies, joka ei langettanut Knightonille kilpailukieltoa. Kansainvälisen yleisurheiluliiton itsenäinen antidopingtoimija AIU valitti päätöksestä urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASsiin.
Eidsvold-luokka

| Eidsvold-luokka |
| --- | --- |
 Eidsvold-luokan alus

Tekniset tiedot
Uppouma:  4 233 t
Pituus:  94,60 m
Leveys:  15,70 m
Syväys:  5,40 m
Koneteho:  4 500 shp
Nopeus:  17,2 solmua
Miehistöä:  270
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 210 mm tykkiä 6 × 150 mm tykkiä 8 × 76 mm tykkiä 2 × 450 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  4 × QF 3 naulan  (47 mm/L50) ilmatorjuntakonekivääri
Eidsvold-luokka oli Norjan laivaston kahden Armstrong Whitworthin 1900-luvun alussa valmistaman rannikkopanssarilaivan muodostama alusluokka. Aluksia kutsuttiin Norjassa panssarilaivoiksi (norj. panserskip). Luokan alukset olivat viimeiset Norjan laivastolle hankitut tämän tyyppiset alukset ja niitä edelsivät Tordenskjold-luokan kaksi alusta.
Suunnittelu

Alukset muodostivat Norjan laivaston rungon yhdessä niitä edeltäneiden Tordenskjold-luokan alusten kanssa aina Saksan hyokkäykseen huhtikuussa 1940 saakka. Alusten aseistus oli valmistusajankohdalleen tyypillisesti useaa eri kaliiperia käsittävä. Alusten pääaseina olleet kaksi raskasta 210 millimetrin tykkiä oli asennettu torneihin keulaan ja perään. Apuaseina olleet kuusi 150 millimetrin tykkiä oli asennettu kasematteihin kolme kumpaankin laitaan. Kevyemmät 76 millimetrin tykit oli ryhmitelty pareittain laitoihin sekä perään ja keulaan. Neljä kolminaulaista oli tarkoitettu torpedoveneiden torjuntaan. Alusten aseistuksen täydensivät kaksi 450 millimetrin torpedoputkea.
Luokan alusten suoja oli suunniteltu lähinnä tykistötaistelua silmällä pitäen eikä niissä ollut torpedovöitä. Alusten kyljissä oli kuuden tuuman Krupp panssarointi ja pääaseiden torneissa yhdeksän tuuman panssarointi. Apuaseiden kasemattien panssarointi oli ainoastaan kaksi tuumaa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KNM Eidsvold | Armstrong Whitworth | 9. toukokuuta 1899 | 14. kesäkuuta 1900 | 5. maaliskuuta 1901 | Saksan laivaston hävittäjän Wilhelm Heidkampin Narvikin edustalla upottama 9. huhtikuuta 1940 |
| KNM Norge | Armstrong Whitworth | 14. huhtikuuta 1899 | 31. maaliskuuta 1900 | 7. helmikuuta 1901 | Saksan laivaston hävittäjän Bernd von Arnimin Narvikin edustalla upottama 9. huhtikuuta 1940 |
Erkki & Aulis

Erkki & Aulis oli suomalainen Kimmo Miettisen ja Rami Kuusisen huumoriryhmä. Ryhmän esittämiä ja käsikirjoittamia sketsejä julkaistiin alun perin kahdella C-kasetilla, Synti ja syöpä (1982) ja Synti ja syöpän pojan koston paluu (1984). Poko Rekords uudelleenjulkaisi molemmat tallenteet CD-levynä vuonna 2006.
Julkaisut

Synti ja syöpä (1982) (C-kasetti)
Synti ja syöpän pojan koston paluu (1984) (C-kasetti)
Synti ja syöpä (2006) (uudelleenjulkaisu C-kaseteista Synti ja syöpä & Synti ja syöpän pojan koston paluu)
Ernst Alm

Ernst Alm voitettuaan ensimmäisen Vaasahiihdon vuonna 1922.
Ernst Alm (1. maaliskuuta 1900 Hemmingen, Norsjö –1980) oli ruotsalainen maastohiihtäjä. Hän voitti ensimmäisen Vaasahiihdon vuonna 1922 sekä Ruotsin mestaruuden 60 kilometrin hiihdossa 1924 ja 20 kilometrin hiihdossa 1925. Vuoden 1924 talviolympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi 50 kilometrin hiihdossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Alm Wikimedia Commonsissa
Esko Rahkonen (kokoelma-albumi)

| Esko Rahkonen Esko Rahkonen |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: C-kasetti
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Minimusic
Esko Rahkosen muut julkaisut
| Teille elämästä laulan 1984 | Esko Rahkonen 1988 | Kotikylän poika 1989 |
Esko Rahkonen on saman nimisen artistin kokoelma-albumi vuodelta 1988.
Kappaleet

Budapestin yössä
Erottamattomat
Katinka
Kotiseutu pohjolassa
Marianne
Muistan Portofinon
Portugalin huhtikuu
Surujen kitara
Syvä kuin meri
Tallinnan laulu
Yö akkunan takana
Yön musta tango
Enterosyytti

Enterosyytti (kreik. έντερον "suoli" ja κύτος "solu") on ohutsuolen epiteelikudosten yleisin solutyyppi. Enterosyytit huolehtivat moninaisten aineiden imeytymisestä. Enterosyyttejä esiintyy myös paksusuolessa. Mikrovillukset lisäävät näiden solujen imeytymis- eli absorptio-pinta-alaa. Enterosyyttien solukalvot ja niitä yhdistävät tiiviit liitokset muodostavat tehokkaan esteen suolen uhkatekijöitä vastaan.
Erkki Aalto
Kirjallisuutta

Ehrnrooth, Georg C.: Krokotiilien keskellä, s. 370, 387, 394 ja 401. Schildts, 1999.
Havu, Ilmari – Poijärvi, L. Arvi – Wecksell, J. A.: Pieni Tietosanakirja 1.  Otava, 1959.
Mitä-Missä-Milloin: Kansalaisen vuosikirja 1958, s. 64. Otava, 1957.
Mitä-Missä-Milloin: Kansalaisen vuosikirja 1967, s. 19, 44−45, 69 ja 134. Otava, 1966.
Rekola, Esko: Viran puolesta, s. 162−168. WSOY, 1998.
Enterotabletti

Valproaattienterotabletteja
Enterotabletti on lääketabletti, joka liukenee vasta ohutsuolessa. Tällaista tablettia tarvitaan esimerkiksi silloin, kun lääkeaine on mahaa ärsyttävää tai hajoaa mahassa.
Ominaisuus voidaan toteuttaa useammalla eri tavalla. Koko tabletti voi olla päällystetty suolen emäksisessä ympäristössä hajoavalla, mutta mahahapon kestävällä päällysteellä tai lääkeaine voi olla tablettimassassa vastaavalla päällysteellä suojatuissa rakeissa.
Dino Zoff

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 28. helmikuuta 1942 (ikä 82)
Syntymäpaikka: Mariano del Friuli, Italia
Pituus: 182 cm
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1961–1963   1963–1967   1967–1972   1972–1983 |  Udinese Calcio    AC Mantova    SSC Napoli    Juventus FC | 38 (0) 131 (0) 143 (0) 330 (0) |
Maajoukkue
| 1968–1983 |  Italia | 112 (0) |
Valmennusura
1988–1990  1990–1994   1996–1997   1998–2000   2001   2005:  Juventus FC    SS Lazio    SS Lazio    Italian maajoukkue    SS Lazio    ACF Fiorentina
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Dino Zoff (s. 28. helmikuuta 1942) on italialainen pelaajauransa lopettanut jalkapallomaalivahti, ja myöhemmin valmentaja.
Zoff on yksi kaikkien aikojen parhaista maalivahdeista, ja hänet on valittu 1900-luvun kolmanneksi parhaimmaksi maalivahdiksi maailmassa Lev Jashinin ja Gordon Banksin jälkeen.
Ura pelaajana

Zoff aloitti huippu-uransa 19-vuotiaana Serie A:ssa Udinesen joukkueessa. Seria A -urallaan hän pelasi 570 peliä ja oli Italian pääsarjassa  eniten pelejä pelannut maalivahti syyskuuhun 2006 saakka, jolloin hänen edelleen tilastoissa meni Gianluca Pagliuca.
Zoff voitti pitkän seurajoukkueuransa aikana kaikkiaan kuusi Italian mestaruutta ja kaksi cupia. Eurokentillä Zoffin ainoaksi pokaaliksi jäi UEFA Cupin voitto 1976–77 Juventuksen tolppien välissä.
Italian maajoukkueessa Zoff pelasi kaikkiaan 112 A-maaottelua. Hän oli mukana neljissä MM-kisoissa, joista tuli maailmanmestaruus 1982 ja hopeaa 1970. Zoff oli myös mukana Italian Euroopan mestaruuden 1968 voittaneessa joukkueessa. 1982 40-vuotiaasta Zoffista tuli kaikkien aikojen vanhin maailmanmestaruuden voittanut pelaaja. Zoff on ainoa italialainen sekä Euroopan-mestaruuden että maailmanmestaruuden voittanut pelaaja. Hän on myös maanmiehensä Gianpiero Combin ohella ainoa maalivahti, joka on toiminut maajoukkueensa kapteenina MM-kultaa voittaneessa joukkueessa. Lisäksi Zoff on 1142 minuutillaan pisimpään maalinsa puhtaana maajoukkuetasolla pitänyt maalivahti.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Maailmanmestaruus: 1982
MM-hopeaa: 1970
Euroopan mestaruus: 1968
Italian-mestaruus (6): 1973, 1975, 1977, 1978, 1981, 1982
Coppa Italia (2): 1979, 1983
UEFA Cup: 1977
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Zoff on kokeillut siipiään myös valmentajana, mutta huomattavasti vaisummalla menestyksellä. Zoff aloitti huipulla korvaten Rino Marchesin Juventuksen peräsimessä 1988. Zoffin johdolla Vanha Rouva voitti kaudella 1989–1990 Italian cupin sekä UEFA Cupin mestaruuden.
Menestyskausi poiki Zoffin valmennusuralle jatkoa SS Laziossa. Menestystä roomalaisseurassa ei kuitenkaan tullut toivotulla tavalla ja Zoff sai lähteä kauden 1993–94 jälkeen. Hän oli sivussa valmennustyöstä kolmisen vuotta, kunnes korvasi erotetun Zdeněk Zemanin Lazio-luotsina tammikuussa 1997. Hän toimi päävalmentajana kauden loppuun tehden kesällä tilaa ruotsalaiselle Sven-Göran Erikssonille.
1998 Zoff nousi Italian maajoukkueen päävalmentajaksi kokeneen Cesare Maldinin seuraajaksi. Zoffin johdolla Italia eteni EM-kisoihin 2000. Belgian ja Hollannin viheriöillä Zoffin epäitalialainen hyökkäävä pelityyli tuotti tulosta ja Italia eteni aina loppuotteluun saakka. Zoffin ja Italian suuri unelma kariutui kuitenkin dramaattisesti, kun Sylvain Wiltord toi Ranskan tasoihin aivan ottelun loppuhetkillä. Jatkoajalla David Trézéguet upotti maalillaan Zoffin haaveet Euroopan mestaruudesta. Maalivahtilegenda erosi kisojen jälkeen saatuaan kovaa kritiikkiä muun muassa AC Milanin presidentti Silvio Berlusconiilta.
Zoff palasi kolmannen kerran Lazioon keväällä 2001, kun hän korvasi Englannin maajoukkueluotsiksi siirtyneen Sven-Göran Erikssonin seuran peräsimessä. Kehnosti alkaneen kauden 2001–02 takia Zoff erosi tehtävistään vuodenvaihteessa.
Kolmisen vuotta Lazio-pestinsä jälkeen Zoff yritti vielä palata valmentajaksi ACF Fiorentinassa. Hän pelasti seuran putoamiselta, mutta sai lähteä kauden jälkeen.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

EM-hopeaa: 2000
UEFA Cup: 1990
Coppa Italia: 1990
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dino Zoff Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Rino Marchesi | Juventuksen päävalmentaja 1988–1990 | Seuraaja: Luigi Maifredi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Giuseppe Materazzi Zdeněk Zeman Sven-Göran Eriksson | SS Lazion päävalmentaja 1990–1994 1997 2001–2002 | Seuraaja: Zdeněk Zeman Sven-Göran Eriksson Alberto Zaccheroni |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Cesare Maldini | Italian jalkapallomaajoukkueen päävalmentaja 1998–2000 | Seuraaja: Giovanni Trapattoni |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sergio Buso | ACF Fiorentinan päävalmentaja 2005 | Seuraaja: Cesare Prandelli |
Jalkapallon maailmanmestaruuden voittaneet kapteenit
1930  José Nasazzi | 1934  Gianpiero Combi | 1938  Giuseppe Meazza | 1950  Obdulio Varela | 1954  Fritz Walter | 1958  Hilderaldo Bellini | 1962  Mauro Ramos | 1966  Bobby Moore | 1970  Carlos Alberto | 1974  Franz Beckenbauer | 1978  Daniel Passarella | 1982  Dino Zoff | 1986  Diego Maradona | 1990  Lothar Matthäus | 1994  Dunga | 1998  Didier Deschamps | 2002  Cafu | 2006  Fabio Cannavaro | 2010  Iker Casillas | 2014  Philipp Lahm | 2018  Hugo Lloris
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1978
1 Zoff |
2 Bellugi |
3 Cabrini |
4 Cuccureddu |
5 Gentile |
6 Maldera |
7 Manfredonia |
8 Scirea |
9 Antognoni |
10 Benetti |
11 Pecci |
12 Conti |
13 P. Sala |
14 Tardelli |
15 Zaccarelli |
16 Causio |
17 C. Sala |
18 Bettega |
19 Graziani |
20 Pulici |
21 Rossi |
22 Bordon |
Valmentaja Bearzot
Italian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1982
1 Zoff |
2 Baresi |
3 Bergomi |
4 Cabrini |
5 Collovati |
6 Gentile |
7 Scirea |
8 Vierchowod |
9 Antognoni |
10 Dossena |
11 Marini |
12 Bordon |
13 Oriali |
14 Tardelli |
15 Causio |
16 Conti |
17 Massaro |
18 Altobelli |
19 Graziani |
20 Rossi |
21 Selvaggi |
22 Galli |
Valmentaja Bearzot
Italian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 Abbiati |
2 Ferrara |
3 Maldini |
4 Albertini |
5 Cannavaro |
6 Negro |
7 Di Livio |
8 Conte |
9 Inzaghi |
10 Del Piero |
11 Pessotto |
12 Toldo |
13 Nesta |
14 Di Biagio |
15 Iuliano |
16 Ambrosini |
17 Zambrotta |
18 Fiore |
19 Montella |
20 Totti |
21 Delvecchio |
22 Antonioli |
Valmentaja Zoff
Eternity II

Eternity II
Eternity II on eräänlainen palapeli, joka julkaistiin 27. heinäkuuta 2007. Pelin ensimmäisenä oikein ratkaisseelle luvattiin kahden miljoonan dollarin palkkio. Pelin on keksinyt Christopher Monckton.
Peli on laadittu niin, että se on äärimmäisen vaikea ratkaista. Se muodostuu 256 neliönmuotoisesta palasta, jotka muodostavat 16×16 palan kokoisen neliön. Kussakin palassa on värillinen kuvio, jonka tulee sopia täysin viereisten palojen kuvioihin. Pelin sääntöjen mukaan rahapalkintoon oikeuttava ratkaisu tuli lähettää 31. joulukuuta 2008 mennessä, mutta kun kukaan ei ole onnistunut ratkaisemaan peliä siihen mennessä, aikaa jatkettiin vuoden 2010 loppuun. Kukaan ei kuitenkaan ollut saanut ratkaistua peliä siihenkään mennessä ja kahden miljoonan dollarin palkkio jäi lunastamatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eternity II Wikimedia Commonsissa
David Letterman

| David Letterman |
| --- | --- |
 Letterman toukokuussa 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1947 (ikä 77) Indianapolis, Indiana
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Koomikko
Siviilisääty:  Naimisissa
Puoliso:  Regina Lasko
Lapset:  Harry Joseph (s. 2003)
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
David Michael Letterman (s. 12. huhtikuuta 1947 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koomikko ja talk show -juontaja. Hänet tunnetaan parhaiten CBS-televisiokanavan Late Show with David Letterman -talk show'n isäntänä. Aikaisemmin hän on isännöinyt Late Night with David Lettermania vuosina 1982–1993. Letterman omistaa perustamansa Worldwide Pants Incorporated -tuotantoyhtiön, joka tekee ohjelmia lähinnä CBS-kanavalle.
Uran alku

Letterman valmistui Indianapolisin Broad Ripple High Schoolista, jonka jälkeen hän lähti opiskelemaan Ball Staten yliopistoon, josta hän myös valmistui. Letterman aloitti uransa opiskelijoiden ylläpitämällä radioasemalla, WAGO-AM 570:lla (nykyisin WCRD, 91.3).
Vuosina 1970–1974 Letterman työskenteli televisiossa säämiehenä ja kuuluttajana. Tämän jälkeen hän oli vuoden 1974–1975 radion keskusteluohjelman isäntänä.
Vuonna 1975 Letterman muutti Los Angelesiin. Hänen toiveissaan oli tulla käsikirjoittajaksi, joten hän alkoi kirjoittaa materiaalia eri sitcomeille, kuten Good Timesille. 1970-luvun lopulla hän alkoi myös esiintyä stand-up-kerho The Comedy Storessa. Lettermanin kuiva ja sarkastinen huumori kiinnitti The Tonight Show Starring Johnny Carsonin kykyjenetsijien huomion, ja Lettermanista tuli nopeasti ohjelman säännöllinen vieras.
Ura NBC:llä > The David Letterman Show

NBC-televisiokanava antoi kesäkuussa 1980 Lettermanille oman aamuohjelman, The David Letterman Shown. Alun perin se oli 90 minuutin mittainen, mutta jo elokuussa ohjelma-aikaa lyhennettiin 60 minuuttiin. Ohjelma oli kriitikoiden ylistämä ja sarja voittikin kaksi Emmy-palkintoa. Katsojia ei kuitenkaan ollut tarpeeksi, joten The David Letterman Show päädyttiin lopetettiin myöhemmin samana vuonna, 1980.
Ura NBC:llä > Late Night

NBC oli tarjonnut Steve Allenille isännän paikkaa uudessa keskusteluohjelmassa, joka lähetettäisiin heti The Tonight Show'n jälkeen yöllä puoli yhden ohjelmapaikalla, mutta Lettermanin oppi-isä, Tonight Show'n pitkäaikainen juontaja Johnny Carson halusi Allenin tilalle David Lettermanin. NBC suostui Carsonin pyyntöön ja tarjosi Lettermanille paikkaa.
Ohjelma alkoi 1. helmikuuta 1982 nimellä Late Night with David Letterman, ja kyseinen ohjelma teki Lettermanista kuuluisuuden. Letterman lähti NBC:ltä vuonna 1993 ja Late Nightin juontajana aloitti Conan O'Brien.
Late Show

Johnny Carsonin jäädessä eläkkeelle The Tonight Show'n juontajan virasta toukokuussa 1992, hänen paikastaan alkoivat kisata koomikot Jay Leno ja David Letterman. Vaikka Lettermania pidettiin ennakkosuosikkina, NBC päätti valita huumoriltaan turvallisempana pidetyn Jay Lenon. Letterman suuttui tästä valinnasta ja lähti tekemään uutta talk show'ta NBC:n kilpailijalle, CBS:lle.
Letterman kertoi 3. huhtikuuta 2014 show'n nauhoituksessa jäävänsä eläkkeelle vuoden 2015 aikana. CBS nimesi 10. huhtikuuta 2014 Stephen Colbertin Lettermanin seuraajaksi viiden vuoden sopimuksella.