stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Haamuasema

Saint-Martin, Pariisin metron haamuasema.
Haamuasema on nimitys, jota käytetään suljetuista, käytöstä poistetuista tai alkujaankin käyttämättömäksi jääneistä julkisen raide­liikenteen asemista, varsinkin metroasemista. Nimitys on peräisin Berliinistä, jossa ”haamu­asemiksi” (saks. Geisterbahnhöfe) nimitettiin eräitä Berliinin metron ja S-Bahnin asemia, joilla kylmän sodan ja Berliinin kahtia­jaon aikana vuosina 1961–1990 junat eivät pysähtyneet. Myöhemmin nimitystä on käytetty muuallakin maan­alaisista asemista, joiden ohi matkustaja­junat kulkevat pysähtymättä tai joiden kautta liikennettä ei lainkaan kulje.
Berliinin haamuasemat > Eri asemat

Friedrichstraßen asema sijaitsi Itä-Berliinin alueella, mutta sen kautta kulkivat eräät Länsi-Berliinin linjat. Kuitenkaan se ei ollut "haamuasema", vaan se toimi vaihtoasemana metrolinjan U6 ja eräiden S-Bahn-linjojen välillä. Länsi­berliiniläiset matkustajat saattoivat kulkea laiturilta toiselle poistumatta asemalta ja tarvitsematta edes näyttää passia tai muita asia­kirjoja, samaan tapaan kuin lento­matkustajat vaihtaessaan konetta kansain­välisellä lento­asemalla. Asema toimi myös rajanylityspaikkana: matkustajilla, joilla oli asianmukainen viisumi, oli oikeus poistua asemalta ulkoilmaan Itä-Berliiniin.
Bornholmer Straßen S-Bahn-asema oli ainoa haamu­asema, joka ei ollut tunnelissa. Se sijaitsi lähellä Berliinin muuria Bornholmer Straßen rajan­ylitys­paikan luona. Länsi­berliiniläiset junat kulkivat sen kautta pysähtymättä. Itäberliiniläiset S-Bahn-junat kulkivat saman aseman kautta eri raiteita pitkin. Itä- ja länsi­berliiniläisten ratojen välinen yhdys­raide oli suljettu korkealla aidalla.
Toinen merkillisyys oli Wollankstraßen asema. Sekin oli länsiberliiniläisen S-Bahnin asema, joka sijaitsi Itä-Berliinin alueella, mutta aivan rajan läheisyydessä. Se oli kuitenkin käytössä ja avoinna länsiberliiniläisille, sillä yksi aseman sisään­käynneistä avautui läheiselle Länsi-Berliinin puolella sijainneelle kadulle. Siellä asemalle johtanut sisään­käynti oli tarkalleen raja­linjalla, ja paikalla oli varoitus­merkki, jossa matkustajille huomautettiin asiasta. Aseman muut sisään­käynnit, jotka avautuivat läheisille Itä-Berliinin kaduille, oli suljettu.
Berliinin haamuasemat > Uudelleen avaaminen

Ensimmäisenä haamuasemista otettiin uudelleen käyttöön Jannowitzbrücken asema linjalla U8. Se avattiin jo 11. marraskuuta 1989, vain kaksi päivää rajan avautumisen jälkeen. Se toimi Friedrich­straßen aseman tavoin rajan­ylitys­paikkana, jossa aluksi oli tulli- ja raja­vartio­asema, mutta jonka kautta jokseenkin vapaasti pääsi kulkemaan Itä-Berliinistä Länsi-Berliiniin tai päin­vastoin. Koska vanhat, ennen vuotta 1961 asetetut linjan pääte­asemiin viittaavat opaste­kyltit olivat osittain hajonneet, minkä lisäksi ne olivat vanhentuneet, kun linjaa oli sillä välin molemmista päistä jatkettu, niiden päälle liimattiin väli­aikaisesti käsin kirjoitetut opasteet. Rosenthaler Platzin asema samalla linjalla avattiin 18. joulukuuta 1989, ja siellä toimi samanlainen rajan­ylitys­paikka.
Kolmantena avattiin 18. huhtikuuta 1990 Bernauer Straßen metroasema, sekin linjalla U8. Koska sen pohjoinen sisäänkäynti oli aivan rajalinjalla, sieltä avattiin kulkuyhteys Länsi-Berliinin puolelle ilman raja­tarkastusta. Eteläinen, Itä-Berliinin puoleinen sisäänkäynti avattiin vasta 1. heinäkuuta 1990.
Neuvottelut linjojen U6 ja U8 kaikkien asemien sekä Oranienburger Straßen, Unter den Lindenin ja Nordbahnhofin S-Bahn-asemien avaamisesta ilman raja­tarkastuksia aloitettiin 13. huhtikuuta 1990. Kesti kuitenkin vielä kaksi kuukautta, ennen kuin asemat saatiin siivotuiksi ja niiden sisätilat kunnostetuiksi. Nämä vielä suljettuina olleet asemat avattiin 1. heinäkuuta 1990 klo 11, samana päivänä kun Itä-Saksassa otettiin käyttöön Länsi-Saksan valuutta, ja samalla raja- ja tulli­tarkastukset poistettiin kokonaan.
Ensimmäisenä S-Bahnin Nord-Süd -linjan haamu­asemista avattiin 2. heinäkuuta 1990 Oranienburger Straßen asema. Unter den Lindenin ja Nordbahnhofin asemat avattiin kunnostus­töiden jälkeen 1. syyskuuta 1990. Bornholmer Straßen asema avattiin 12. joulukuuta 1990 Länsi-Berliinin junille; vaihdot mahdollistava Itä-Berliinin junien laituri avattiin 5. elokuuta 1991. Viimeisenä haamu­asemista avattiin Potsdamer Platzin asema 3. maaliskuuta 1992, sen jälkeen kun koko pohjois-etelä­suuntainen tunneli oli perusteellisesti kunnostettu.
Seuraavina vuosina Berliinin kaupunki ja Saksan hallitus ryhtyivät laajoihin toimiin Berliinin S-Bahn- ja metro­verkkojen yhdistämiseksi. Metro­järjestelmä saatiin palautetuksi ennen muuria vallinneeseen tilaan vuonna 1995, kun linjan U1 pääte­asemana toiminut Warschauer Straßen asema avattiin jälleen. S-Bahn-verkon osalta työt saatiin päätökseen vuonna 2002, kun rengas­linja otettiin jälleen käyttöön, joskin muurin jäljiltä jotkin rata­osuudet ovat edelleen poissa käytöstä. Päätöstä niiden palauttamisesta käyttöön ei ole tehty.
Berliinin haamuasemat > Luettelo Berliinin haamuasemista

Luettelossa ovat vain ne Itä-Berliinin alla sijainneet asemat, joiden kautta Länsi-Berliinin junat kulkivat pysähtymättä. Muurin kummallakin puolella oli myös asemia, jotka olivat suljettuina, koska niiden kautta kulkenut rataosuus ei ollut käytössä.
Niille asemille, jotka avattiin ennen heinäkuuta 1990, asetettiin väliaikaiset rajavartioasemat. Myöhemmin avatuille asemille sellaisia ei asetettu, koska Saksojen välisen rahaunionin tullessa voimaan poistettiin niiden väliltä myös kaikki rajatarkastukset.
| Luettelo Berliinin haamuasemista kylmän sodan aikana> Nord-Süd S-Bahn (S1 ja S25).No | Luettelo Berliinin haamuasemista kylmän sodan aikana> Nord-Süd S-Bahn (S1 ja S25).Asema | Luettelo Berliinin haamuasemista kylmän sodan aikana> Nord-Süd S-Bahn (S1 ja S25).Päivä, jolloin asema jälleen avattiin | Luettelo Berliinin haamuasemista kylmän sodan aikana> Nord-Süd S-Bahn (S1 ja S25).Huomautus | Luettelo Berliinin haamuasemista kylmän sodan aikana> Nord-Süd S-Bahn (S1 ja S25).Avausjärjestys |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bornholmer Straße | 12. joulukuuta 1990 |  | 7 |
| 2 | Nordbahnhof | 1. syyskuuta 1990 |  | 6 |
| 3 | Oranienburger Straße | 2. heinäkuuta 1990 | Ensimmäinen jälleen avattu S-Bahnin asema | 5 |
| 4 | Unter den Linden | 1. syyskuuta 1990 | Sai uuden nimen Brandenburger Tor | 6 |
| 5 | Potsdamer Platz | 3. maaliskuuta 1992 |  | 8 |
U 6
| 1 | Schwartzkopffstraße | 1. heinäkuuta 1990 | Nimenä noin vuosina 1951-1971, Walter-Ulbricht-Stadion läheisen Walter Ulbrichtin mukaan nimetyn stadionin mukaan. | 4 |
| 2 | Nordbahnhof | 1. heinäkuuta 1990 | Uusi nimi Zinnowitzer Straße (1991–2009), nykyään Naturkundemuseum (vuodesta 2009) | 4 |
| 3 | Oranienburger Tor | 1. heinäkuuta 1990 |  | 4 |
| 4 | Französische Straße | 1. heinäkuuta 1990 |  | 4 |
| 5 | Stadtmitte | 1. heinäkuuta 1990 | Vain linjan U6 laiturit olivat suljetut. Itä-Berliinin metrolinjan A (nykyisin osa linjaa U2) junat pysähtyivät asemalla koko ajan. | 4 |
U 8
| 1 | Bernauer Strasse | 18. huhtikuuta 1990 | Tällöin avattiin vain suora yhteys asemalle Länsi-Berliinin puolelta. Eteläinen sisäänkäynti Itä-Berliinin puolella avattiin vasta 1. heinäkuuta 1990. | 3 |
| 2 | Rosenthaler Platz | 18. joulukuuta 1989 | Toimi väliaikaisena rajanylityspaikkana Itä-Berliiniin. | 2 |
| 3 | Weinmeisterstraße | 1. heinäkuuta 1990 |  | 4 |
| 4 | Alexanderplatz | 1. heinäkuuta 1990 | Vain linjan U8 laiturit olivat suljetut. Itä-Berliinin metrolinjojen A (nykyisin osa linjaa U2 ja E (nykyinen linja U5 sekä S-Bahnin junat pysähtyivät asemalla koko ajan. | 4 |
| 5 | Jannowitzbrücke | 11. marraskuuta 1989 | Vain linjan U8 laiturit olivat suljetut. Itä-Berliinin S-Bahnin junat pysähtyivät asemalla koko ajan. Uudelleenavaamisen ja Saksojen yhdistymisen välisenä aikana asema toimi rajanylityspaikkana Itä-Berliiniin. | 1 |
| 6 | Heinrich-Heine-Straße | 1. heinäkuuta 1990 |  | 4 |
Berliinin haamuasemat > Saksojen yhdistymisen jälkeen haamuasemiksi muuttuneet asemat

Berliinin alueella ja sen läheisyydessä oli myös joukko raideliikenteen asemia, jotka, päin vastoin kuin edellä mainitut, olivat kahtia­jaon aikana vilkkaassa käytössä, mutta jotka jälleen­yhdistymisen jälkeen nopeasti menettivät merkityksensä ja suuren osan matkustajistaan ja joista jotkut on täysin poistettu käytöstä niin, että niitä voidaan nyt pitää haamu­asemina. Huomattavimpia sellaisia ovat:
Geshagener Heiden asema Berliinin ulomman kehäradan varrella kaupungin etelä­puolella, entisellä Itä-Saksan alueella. Sen läheisyydessä ei ole asutusta, ja se menetti merkityksensä, kun Potsdamin alueelta avautui suorempi kulku­reitti Itä-Berliiniin ja kun aseman läheisyydessä sijainnut Industriewerke Ludwigsfelde vähensi työvoimaansa. Potsdamin ja Schönefeldin lentoaseman välillä kulkeneet junat pysähtyivät asemalla joulukuuhun 2012 saakka. Sen jälkeen kaikki henkilöjunat ovat kulkeneet aseman ohi pysähtymättä. Uusi asema Ludwigsfelde-Struveshof rakennettiin kaksi kilometriä lännemmäksi, lähemmäksi asutusta, ja se otettiin käyttöön samalla kun Geshagener Heiden asema suljettiin.
Potsdam Pirscheiden asema oli vaihtoasema, joka sekin sijaitsi Berliinin ulomman kehäradan varrella Potsdamin läheisyydessä. Vuosina 1961-1993 sen nimenä oli Potsdam Haupt­bahnhof (Potsdamin pää­rautatie­asema), ja se oli Potsdamin tärkein rautatie­asema aikana, jolloin liikenne sieltä Länsi-Berliiniin Berliinin-Magde­burgin rautatietä pitkin oli ankarasti rajoitettu.  Kun liikenne Postdamin ja Berliinin Wannseen aseman välille palautettiin, Pirschheiden asema menetti merkityksensä. Sieltä poistettiin henkilö­kunta vuonna 1994, ylemmän tason raiteet purettiin 1999 ja alemmallakin tasolla vain yksi laituri jäi käyttöön. Sitä käyttivät Potsdamin ja Michendorfin välillä liikennöineet paikallis­junat. Vaikka sen nykyinen merkitys on vähäinen ja vaikka se rappeutuneessa asussaan muistuttaa kylmän sodan aikaisia haamu­asemia, matkustaja­junat pysähtyvät siellä yhä säännöllisesti.
Haamuasemia muualla

Pariisin metron haamuasemia ovat:
Arsenalin metroasema
Champ de Marsin metroasema
Croix-Rougen metroasema
Haxon metroasema
Porte Molitorin metroasema
Saint-Martinin metroasema
Helsingissä eräänlaisina haamuasemina voidaan pitää seuraavia:
Munkkivuori Helsingissä. Kun Munkkivuoren ostoskeskus vuonna 1960 valmistui, sen yhteyteen aiottiin rakentaa maanalainen metro­asema. Tuohon aikaan suunniteltua, Munkkivuoren kautta kulkevaa metro­linjaa ei kuitenkaan koskaan toteutettu, joten asemaakaan ei rakennettu valmiiksi. Aseman lippuhalliksi tarkoitetussa tilassa toimii nykyisin Alkon myymälä, kun taas laituritaso on keskeneräiseksi jäänyt, louheen täyttämä halli.
Kampin ja Hakaniemen metroasemien kautta kulkee kaksi tunnelia eri tasoissa. Molemmissa vain ylempi taso on käytössä. Alemmat tasot rakennettiin samaan aikaan, ja ne tarkoitettiin myöhemmin avattavaa toista metrolinjaa ja sen U-haaraa varten. Suunnitelmasta on kuitenkin luovuttu, mutta Pisararata tulee mahdollisesti kulkemaan Hakaniemessä valmiina olevan tunnelin ja laituri­alueen kautta. Toistaiseksi tyhjissä tunneleissa ei ole kiskoja eikä laitureita.
Tukholman metrossa Kymlingen asema on jäänyt haamu­asemaksi.
Yhdysvalloissa New Yorkin metron seuraavat asemat eivät enää ole käytössä:
18th Street
91st Street
Anderson–Jerome Avenues
City Hall Loop
Court Street
Myrtle Avenue
Sedgwick Avenue
South Ferry
Worth Street
Rochesterin metro valmistui vuonna 1927, mutta vuonna 1956 se jäi kokonaan pois käytöstä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ghost station
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Berliinin historiallisia metrokarttoja (saksaksi)
http://www.berliner-untergrundbahn.de/ou-01.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Unter Den Lindenillä oleva, 1930-luvulta saakka paikoillaan pysynyt kyltti. Kyltti on myöhemmin peitetty uudella kyltillä, jossa on aseman nykyinen nimi, "Brandenburger Tor".
Kartta Berliinin haamuasemista
Jannowitzbrücken metroasema avattiin 11. marraskuuta 1989 ensimmäisenä haamuasemista rajan avaamisen jälkeen.
Käännös suomeksi
Grosse Pointe Farms

| Grosse Pointe Farms |
| --- | --- |
 Grosse Pointe Farmsin kaupungin toimistot.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Michigan
Piirikunta:  Wayne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  31,92 km²
 – Josta vettä:  24,84 km² 
Väkiluku (2020):  10 148
 – Väestötiheys:  320 as./km²
 
 https://www.grossepointefarms.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grosse Pointe Farms on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 10 148 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa, Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe Farms kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö

Vuonna 2020 Grosse Pointe Farmsin 10 148 asukkaasta valkoisia oli 93,3 %, aasialaisia 2,1 %, mustia 0,7 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 7,9 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 9,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia kaupungista

Grosse Pointe Farmsin postitoimisto.
"Lake Terrace".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grosse Pointe Farms Wikimedia Commonsissa
Grosse Ile Township

| Grosse Ile Township |
| --- | --- |
 Grosse Ile Township ilmasta katsottuna.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Michigan
Piirikunta:  Wayne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  48,36 km²
 – Josta vettä:  24,53 km² 
Väkiluku (2020):  10 788
 – Väestötiheys:  220 as./km²
 
 https://www.grosseile.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grosse Ile Township on kunta (township) Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 10 788 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Waynen piirikunnassa ja koostuu useista saarista, joista suurin on Grosse Ile. Grosse Ile Township kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö

Vuonna 2020 Grosse Ile Townshipin 10 788 asukkaasta valkoisia oli 96,1 %, aasialaisia 2,0 %, mustia 0,5 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 7,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 5,0 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia kunnasta

Grosse Ilen kunnantalo.
Grosse Ilen majakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grosse Ile Township Wikimedia Commonsissa
Hannu Pohjannoro

Hannu Pohjannoro (s. 4. heinäkuuta 1963) on suomalainen säveltäjä. Suoritettuaan soitonopettajan tutkinnon 1987 Helsingin konservatoriossa hän opiskeli sävellystä Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Einojuhani Rautavaara, Kalevi Aho ja Paavo Heininen, sekä Berliinin Hochschule der Künstessa opettajanaan Dieter Schnebel. Hän valmistui musiikin maisteriksi 1996 ja musiikin tohtoriksi 2009. Pohjannoro on säveltänyt runsaasti tyyliltään modernia kamarimusiikkia, mutta myös laajempia teoksia kuten kansanoopperan Romu-Heikki ja konserton neljälle käyrätorvelle ja orkesterille.
Sävellystyönsä ohella Pohjannoro on opettanut sävellystä ja musiikin teoriaa Espoon musiikkiopistossa, Helsingin konservatoriossa, Helsingin yliopistossa sekä Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 2005 lähtien hän on toiminut Tampereen ammattikorkeakoulun sävellyksen lehtorina.
Haapalampi

Haapalampi voi tarkoittaa järveä tai paikkakuntaa:
Paikkakunta

Haapalampi, maalaiskunta ja taajama Venäjällä Sortavalan piirissä
Järvi tai lampi

Haapalampi, järvi Heinolassa
Haapalampi, järvi Heinävedellä
Haapalampi, järvi Hyrynsalmella
Haapalampi, järvi Ilomantsissa
Haapalampi, järvi Joensuussa
Haapalampi, lampi Joutsassa
Haapalampi, järvi Juuassa
Haapalampi, järvi Juvalla
Haapalampi, järvi Jyväskylässä
Haapalampi, järvi Kajaanin Murtomäellä
Haapalampi, järvi Kajaanin Hattulanmäellä
Haapalampi, järvi Kangasniemellä
Haapalampi, järvi Kannonkoskella
Haapalampi, järvi Keiteleellä
Haapalampi, järvi Kiteellä
Haapalampi, järvi Konnevedellä lähellä varuskuntaa
Haapalampi, järvi Konneveden Välimäellä
Haapalampi, järvi Kontiolahdella
Haapalampi, järvi Kouvolassa
Haapalampi, järvi Kuhmossa
Haapalampi, järvi Kuhmossa
Haapalampi, järvi Kuopiossa
Haapalampi, järvi Kuusamon Kurtinvaaralla
Haapalampi, järvi Kuusamon Oivangissa
Haapalampi, järvi Kuusamon Luvelahdella
Haapalampi, järvi Luhangassa
Haapalampi, järvi Mäntyharjulla
Haapalampi, järvi Nurmeksen Korpilahdella
Haapalampi, järvi Nurmeksen Ylisenvaarassa
Haapalampi, järvi Nurmeksen Mujejärvellä
Haapalampi, järvi Oulussa
Haapalampi, lampi Petäjäveden kirkonkylässä
Haapalampi, lampi Petäjävedellä lähellä Metsäkulmaa
Haapalampi, järvi Pieksämäellä
Haapalampi, järvi Pihtiputaalla
Haapalampi, järvi Posiolla
Haapalampi, järvi Posiolla
Haapalampi, järvi Puumalassa
Haapalampi, järvi Pyhäjärvellä
Haapalampi, järvi Rautalammilla
Haapalampi, järvi Saarijärven Kolkanlahdella
Haapalampi, järvi Saarijärven Puolimatkassa
Haapalampi, järvi Savonlinnassa
Haapalampi, järvi Seinäjoella
Haapalampi, järvi Siilinjärvellä
Haapalampi, järvi Sodankylässä
Haapalampi, itäisempi järvi Sotkamossa
Haapalampi, läntisempi järvi Sotkamossa
Haapalampi, järvi Sysmässä
Haapalampi, järvi Tervolassa
Haapalampi, järvi Toivakassa
Haapalampi, järvi Uuraisilla
Haapalampi, järvi Viitasaarella
ja lisämääreellä:
Iso Haapalampi, järvi Heinävedellä
Iso Haapalampi, järvi Kuhmossa
Iso Haapalampi, järvi Ähtärissä
Pieni Haapalampi, järvi Heinävedellä
Pieni Haapalampi, järvi Kuhmossa
Pieni Haapalampi, järvi Nurmeksessa
Pieni Haapalampi, järvi Savonlinnassa
Pieni Haapalampi, järvi Ähtärissä
Grosse Pointe

| Grosse Pointe |
| --- | --- |
 Grosse Pointen kaupungintalo.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Michigan
Piirikunta:  Wayne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,84 km²
 – Josta vettä:  3,09 km² 
Väkiluku (2020):  5 678
 – Väestötiheys:  970 as./km²
 
 https://www.grossepointecity.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grosse Pointe on kaupunki Michiganin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 5 678 vuonna 2020. Kaupunki sijaitsee Waynen piirikunnassa, Lake St. Clairin rannalla. Grosse Pointe kuuluu Detroitin kaupungin suurkaupunkialueeseen.
Väestö

Vuonna 2020 Grosse Pointen 5 678 asukkaasta valkoisia oli 92,2 %, mustia 2,8 %, aasialaisia 0,9 % ja alkuperäisasukkaita 0,1 %. 10,8 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 7,6 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Kuvia kaupungista

Grosse Pointen poliisiasema ja oikeustalo.
Näkymää Lake St. Clairille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grosse Pointe Wikimedia Commonsissa
Harley Street

Harley Street
Harley Street on katu Lontoossa. Se on ollut 1800-luvulta asti tunnettu siellä toimivista lääkäreistä. Nykyisin kadun varrella toimii noin 1500 lääketieteen eri alojen ammattilaista. Siellä toimii klinikoita ja yksityissairaaloita,  jotka tarjoavat palveluita syöpähoidoista kauneusleikkauksiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harley Street Wikimedia Commonsissa
Gustav Klemm

Gustav Klemm.
Gustav Friedrich Klemm (12. marraskuuta 1802 Chemnitz – 25. tai 26. elokuuta 1867 Dresden) oli saksalainen antropologi, kulttuurihistorioitsija ja kirjastonhoitaja.
Vuonna 1832 hänestä tuli Dresdenin Saksin kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja. 1850 Klemm nimitettiin hovineuvoksi. Huononevan näönsä takia hän joutui eroamaan 1864 ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen kokoelmansa on kansatieteen museon (Museum für Völkerkunde zu Leipzig) pohjana.
1840-luvulla Klemm julkaisi kymmenosaisen yleisen kulttuurihistoriallisen teoksensa. Tässa hän laati teoriansa että eurooppalainen kulttuuri on "aktiivinen" mutta melkein kaikki muut "passivisia".
Teokset

Attila nach der Geschichte, Sage und Legende (1827)
Geschichte von Bayern (3 osaa, 1828)
Handbuch der germanischen Alterthumskunde (1835)
Zur Geschichte der Sammlungen für Wissenschaft und Kunst in Deutschland (1837)
Italica (1839)
Allgemeine Culturgeschichte der Menschheit (10 osaa, 1843-52)
Freundschaftliche Briefe (1847)
Allgemeine Culturwissenschaft (2 osaa, 1854-1855).
1: Werkzeuge und Waffen
2: Das Feuer; Die Nahrung; Getränke; Narkotica.
Die Frauen (6 osaa, 1854-1858)
Vor 50 Jahren : Culturgeschichtliche Briefe (1865)
Hans Lidman

Hans Lidman; (22. elokuuta 1910 – 4. huhtikuuta 1976) oli ruotsalainen kirjailija, valokuvaaja ja kalastaja. Ensimmäisen kirjansa Lidman julkaisi vuonna 1941 ja kirjojen lisäksi hän on kirjoitti artikkeleita eri lehtiin.
Suomeksi julkaistut teokset

Valitut tarinat (1999)
Lohivesillä (1977)
Erämaajoella (1976)
Onnelliset vuodet (1975)
Taloni metsässä (1974)
Lapintähti (1973)
Tuntureita ja taimenia (1972)
Salomailla : muistelmia kalavesiltä ja eräpoluilta (1970)
Kurjen huuto (1970)
Pohjoiskalotin ihmisiä (1969)
Helmipöllön metsä (1964)
Seikkailujen Pohjola : vaelluksia Pohjoiskalotin rannoilla ja erämaissa (1964)
Lohensilmä : tarinoita Pohjolan kalavesiltä (1962)
Haapalamminkankaan tuulivoimapuisto

| Haapalamminkangas |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°47′10″N, 25°11′56″E
Rakentaminen alkoi:  kesäkuu 2021 
Sähköverkkoon:  talvi 2023 
Valmistunut:  syksy 2023 
Rakennuttaja:  Winda Energy 
Omistaja:  BlackRock 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  210–220 m 
Pinta-ala:  65 ha 
Tuulivoimalat:  5 × Nordex N163 (5,7 MW) 
Kapasiteetti:  28,5 MW  
 fiHaapalamminkangas 
Haapalamminkankaan tuulivoimapuisto on Keski-Suomessa Saarijärven Haapalamminkankaalla sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii viisi tuulivoimalaitosta. Niiden yhteiskapasiteetti on 28,5 megawattia ja ne omistaa BlackRock.
Yleistä

Kaikki viisi tuulivoimalaa on sijoitettu ylängölle alueelle, joka on 2,5 kilometriä pitkä ja puoli kilometriä leveä. Uloimpien voimaloiden sisään jäävän alueen pinta-ala on 65 hehtaaria ja ne sijaitsevat 210–220 metrin korkeudella mpy. Voimaloiden paikat ovat karttanimillä ilmaistuna Haapalamminkangas (Haapalammen lounais- ja eteläpuolella), Tasainenkangas ja Tervalamminkangas. Puistoon tulee tie valtatieltä 13 Saarijärven keskustaajaman suunnalta. Keskustaajamaan on matkaa yli 8 kilometriä. Tuulivoimalat ovat saksalaisen Nordexin valmistamaa mallia N163. Voimaloiden tuuliturbiinin halkaisija on 163 metriä ja sen kapasiteetti on 5,7 megawattia.
Rakentaminen

Megatuuli Oy käynnisti selvitystyöt vuonna 2013 ja silloin tutkittiin 21 tuulivoimalan paikkaa ja niille johtavat tienpaikat esimerkiksi muinaisjäännösten ja liito-oravien varalta. Helsingin hallinto-oikeus käsitteli kaavasta tehtyjä valituksia ja hyväksyi kaavan 16.1.2018. Siinä todettiin meluhaitat vähäisiksi ja alittavan niistä säädetyt normirajat. Läheisten lampien kaakkurien ei katsottu kärsivän tuulivoimaloista lentäessään kotilampensa ympäristössä. Lisäksi todettiin, että Saarijärven reitin valtakunnallisesti merkittävän maisema-alueen kannalta voimalaitospuisto sijaitsee yleisemmästä katselusuunnasta poispäin. Vielä hallinto-oikeuden päätöksessä mainitaan suunnitelmassa yksittäisen voimalan kapasiteetiksi 3,45 megawattia, mikä kasvoi myöhemmin suuremmaksi. Keski-Suomen Betonirakenne rakensi voimaloiden tarvitsemat betoniset perustukset vuosina 2021–2022. Tuulivoimapuisto luovitettiin omistajalle BlackRockille syksyllä 2023 .
Harjukylä

Harjukylä voi tarkoittaa seuraavia:
eräs peltomuotoon perustuvista kylätyypeistä
Harjukylä, Kirkkonummi
Harjukylä, Riihimäki.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Harjukylä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.