stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Winnipeg Jets
Historia > Atlanta Thrashers

Atlantan kaupunki sai 1990-luvun loppupuolella oman NHL-seuransa liigan laajentuessa entistä suurempiin mittoihin, ja Atlanta Thrashers liitettiin NHL-kartalle 25. kesäkuuta 1997. Se oli kaupungille sen historian toinen NHL-seura, sillä edellinen seura Atlanta Flames siirrettiin Calgaryyn vuonna 1980 vasta kahdeksanvuotisen historiansa jälkeen ja se muutti nimensä Calgary Flamesiksi. 12-vuotisen historiansa aikana Thrashers pelasi NHL:n pudotuspeleissä vain kerran, kaudella 2006–2007. Kehnomman puoleisen menestyksensä lisäksi joukkueen lipputulot olivat varsin pienehköt sen viimeisimmillä kausilla.
Historia > Thrashers kaupataan Winnipegiin

Jo lokakuussa 2009 liikkui huhuja, joiden mukaan kanadalaisyhtiö True North Sports & Entertainment (TNSE), joka omistaa myös Jetsin kotiareena MTS Centren ja omisti AHL-joukkue Manitoba Moosen, olisi ostamassa Atlanta Thrashersin tarkoituksenaan siirtää seura Kanadan puolelle Winnipegiin. 28. toukokuuta 2011 yhtiö tiedotti ostaneensa seuran ja aikovansa siirtää seuran Kanadaan. Globe and Mail -lehden mukaan kauppa olisi tehty jo 20. toukokuuta. NHL kuitenkin kielsi väitteen myöhemmin, mutta myönsi että neuvottelut siirrosta olivat jo loppusuoralla. 31. toukokuuta NHL:n komissaari Gary Bettman saapui Winnipegin MTS Centressä pidettyyn tiedotustilaisuuteen ja varmisti Atlanta Thrashersin siirron Winnipegiin, ja että seura liittyisi NHL:ään kaudelle 2011–2012.
Kausikorttien myynti Jetsin otteluihin aloitettiin 1. kesäkuuta, ja ensimmäisenä kortteja pääsivät noutamaan yksinoikeudella Manitoba Moosen kausikorttiomistajat. Kausikortteja laitettiinkin myyntiin heti 13 000 kappaletta, sillä seura halusi todistaa että lipunostajia riittäisi paitsi nyt, myös jatkossa. Ensimmäisen kolmen ja puolen tunnin aikana seuran kausikortteja myytiin 1 870 kappaletta Manitoban joukkueen kausikorttilaisille, ja luku kasvoi 4 170 kappaleeseen seuraavan päivän aikana, ja kolmantena päivänä kausikortteja oli myyty jo 7 158 kappaletta. Virallinen kausikorttien myynti yleisölle aloitettiin 4. kesäkuuta, ja kaikki kausikortit myytiin loppuun vain 17 minuutissa. Kun tavoitteena ollut 13 000 kappaletta oli myyty, True North & Sports Entertainment käynnisti kausikorttien odotuslistan, joka kuitenkin jouduttiin lopettamaan kahden tunnin kuluttua sen perustamisesta sillä siihen oli liittynyt jo peräti 8 000 henkilöä.
Seuran otteluaikataulut kaudelle 2011–2012 julkaistiin virallisesti 23. kesäkuuta, ja joukkue kohtasi ensimmäisessä runkosarjaottelussaan Montreal Canadiensin MTS Centressä 9. lokakuuta 2011. Ennen tätä Jets ja Columbus Blue Jackets pelasivat kuitenkin kaksi harjoittelutason ottelua niin ikään MTS Centressä kuin myös Columbuksen kotiareena Nationwide Arenassa. Runkosarjakauden kohokohtana voitaneen pitää Jetsin ja Phoenix Coyotesin, entisen Winnipegin NHL-seuran, kohtaamista. Joukkueet kohtasivat kaudella kahdesti, 15. lokakuuta Phoenixissa ja 1. joulukuuta Winnipegissä, jolloin Coyotesin joukkue pelasi alkuperäiskaupungissaan ensimmäistä kertaa viiteentoista vuoteen.
Historia > Thrashers kaupataan Winnipegiin > Joukkueen nimi, logo ja peliasun värit

True North Sports & Entertainment tiedotti, että ilmoitus joukkueen nimestä tulisi julki vasta kausikorttien myynnin jälkeen. Jo tässä vaiheessa oli varmaa, ettei joukkuetta nimettäisi Thrashersiksi, sillä yhtiö ei hankkinut nimen käyttöoikeuksia seuran mukana, ja nimen omistusoikeudet jäivät Atlantaan.
NHL:n varaustilaisuudessa 2011 julistettiin tieto, että Winnipegin NHL-joukkue pelaisi sen kannattajien toivomalla, perinteikkäällä Jets-nimellä. Asian vahvisti Gary Bettman, joka sanoi että True North & Sports Entertainment voisi nimetä joukkueen Jetsiksi halutessaan. Koska Jetsin peliasua saati logoa ei oltu vielä julkistettu, uuden Jetsin historian ensimmäinen pelaajavaraus Mark Scheifele pukeutui varaustilaisuudessa mustaan NHL-logolla varustettuun pelipaitaan ja lippalakkiin. Jetsin uusi logo, jossa on Hornet-hävittäjä, julkaistiin perjantaina 22. heinäkuuta 2011 Winnipegin virallisella sivustolla. Joukkueen peliasut julkaistiin loppukesästä 2011.
Historia > Henkilöstömuutokset

Ennen siirtoa takaisin Kanadaan TNSE ilmoitti uudistavansa joukkueen valmennustiimin kokonaan, ja ensimmäiseksi yhtiö lunasti jäljellä olevat vuodet toimitusjohtaja Rick Dudleyn sopimuksesta. Tilalle hankittiin neljä päivää myöhemmin ennen Chicago Blackhawksissa työskennellyt Kevin Cheveldayoff
Päävalmentajaksi pyrki myös Thrashersin valmentaja Craig Ramsay, jonka kanssa neuvottelut kuitenkin lopetettiin tuloksettomina. Lopulta päävalmentajaksi palkattiin aiemmin Manitoba Moosen peräsimessä työskennellyt Claude Noel.
Median yhteistyökumppanit

Winnipeg Jets teki elokuussa 2011 kymmenen vuoden sopimuksen kanadalaisen Bell Median kanssa joukkueen otteluiden lähettämiseksi. Alkujaan televisiointi tapahtui omalla TSN Jets -kanavalla, mutta vuonna 2014 se siirtyi The Sports Networkin TSN3-kanavalle. TSN3:lta tulee ne Jetsin pelit, joita ei näytetä NHL:n televisiontisopimuksen perusteella jo CBC:n Hockey Night in Canadassa, Sportsnetiltä tai Citytv:ltä. Radiolähetykset tulevat TSN 1290 -kanavalta.
Logot > Atlanta Thrashers

1999–2011
Logot > Winnipeg Jets

2011–
Joukkue > Pelaajat

| Winnipeg Jets kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025> Kokoonpano | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025> Valmentajat | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025>  | Winnipeg Jets kaudella 2024–2025>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit   1   Eric Comrie    -   Chris Driedger   37   Connor Hellebuyck Puolustajat  52   Dylan Coghlan    2   Dylan DeMelo   24   Haydn Fleury   14   Ville Heinola    6   Colin Miller   44   Josh Morrissey (A)    4   Neal Pionk   54   Dylan Samberg    -   Luke Schenn   64   Logan Stanley |  |  Hyökkääjät  22   Mason Appleton   36   Morgan Barron   81   Kyle Connor   27   Nikolaj Ehlers   19   David Gustafsson    9   Alex Iafallo   15   Rasmus Kupari   17   Adam Lowry (C)    7   Vladislav Namestnikov   62   Nino Niederreiter   91   Cole Perfetti   55   Mark Scheifele (A)   73   Brandon Tanev   21   Dominic Toninato   13   Gabriel Vilardi |  |  Päävalmentaja Scott Arniel Apulaisvalmentajat Dean Chynoweth  Marty Johnston  Davis Payne  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Winnipeg Jets Eliteprospects. Päivitetty: 8. maaliskuuta 2025  |  |  |
Joukkue > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Scott Arniel
Apuvalmentaja: Dean Chynoweth
Apuvalmentaja: Marty Johnston
Apuvalmentaja: Davis Payne
Maalivahtivalmentaja: Wade Flaherty
Videovalmentaja: Matt Prefontaine
Videokoordinaattori: James Cochrane
Fysiikkavalmentaja: Jake Wolff
Apulaisfysiikkavalmentaja: Kyle Vouriot
Kehitysvalmentaja: Mike Keane
Huoltopäällikkö: Jason McMaster
Joukkueenjohtaja: Chris Kreviazuk
Puheenjohtaja: John Olfert
Toimitusjohtaja: Kevin Cheveldayoff
Apulaistoimitusjohtaja & Jääkiekkotoiminnanjohtaja: Craig Heisinger
Apulaistoimitusjohtaja: Larry Simmons
Pelaajakehitysjohtaja: Jimmy Roy
Kykyjenetsinnänjohtaja: Barrett Leganchuk
Ammattilaisten kykyjenetsinnänjohtaja: Peter Ratchuk
Amatöörien kykyjenetsinnänjohtaja: Mark Hillier
Joukkue > Kapteenit

Andrew Ladd (2011–2016)
Blake Wheeler (2016–2022)
Adam Lowry (2023-)
Seuraennätykset

| --- | --- |
 Eniten maaleja yhdellä kaudella runkosarjassa: Ilja Kovaltšuk (52 maalia kausilla 2005-06 ja 2007-08)  Eniten syöttöjä yhdellä kaudella runkosarjassa: Marc Savard (69 syöttöä kaudella 2005-06)  Eniten tehopiteitä yhdellä kaudella runkosarjassa: Marián Hossa (100 tehopistettä kaudella 2006-07)  Eniten rangaistusminuutteja yhdellä kaudella runkosarjassa: Jeff Odgers (226 rangaistusminuuttia kaudella 2000-01)  Eniten maaleja yhdellä kaudella runkosarjassa tehnyt puolustaja: Dustin Byfuglien (20 maalia kaudella 2010-11)  Eniten tehopisteitä yhdellä kaudella tehnyt puolustaja: Josh Morrissey (76 tehopistettä kaudella 2022-2023) :  Eniten maaleja yhdellä kaudella runkosarjassa tehnyt tulokaspelaaja: Patrik Laine (36 maalia kaudella 2016-17)  Eniten syöttöjä yhdellä kaudella runkosarjassa tehnyt tulokaspelaaja: Dany Heatley (41 syöttöä kaudella 2001-02)  Eniten tehopisteitä yhdellä kaudella runkosarjassa tehnyt tulokaspelaaja: Dany Heatley (67 tehopistettä kaudella 2001-02)  Eniten voittoja yhdellä kaudella runkosarjassa torjunut maalivahti: Kari Lehtonen (34 voittoa kaudella 2006-07)  Eniten nollapelejä yhdellä runkosarjakaudella torjunut maalivahti: Kari Lehtonen (4 nollapeliä kausilla 2006-07 ja 2007-08)
Aiheesta muualla

Winnipeg Jetsin virallinen sivusto[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Winnipeg Jetsin kannattajia kokoontuneena Winnipegin The Forksissa pidettyyn tiedotustilaisuuteen seuran palauttamisesta kaupunkiin.
The Nice

The Nice oli brittiläinen 1967–1970 toiminut rockyhtye. Yhtye oli pioneeri eri tyylien yhdistämisessä rockiin klassisen musiikin ollessa keskeinen osa tyylissä. The Nice oli samalla progressiivisen rockin edeltäjiä. Alkuperäiseen kokoonpanoon kuuluivat Keith Emerson (kosketinsoittimet), Lee Jackson (basso ja laulu), David O'List (kitara) ja Ian Hague (rummut). Tunnetuin kokoonpano on trio Emerson, Jackson ja rumpali Brian Davison.
Keith Emerson ja Lee Jackson soittivat yhdessä kokoonpanossa Garry Farr & T-Bones. Yhdysvaltalainen mutta Isossa-Britanniassa menestymään alkanut laulajatar P. P. Arnold tarvitsi taustakokoonpanon, jonka Emerson kokosi. Yhtye toimi samalla konserttien avaajana ja se alkoi pian saavuttaa omaa suosiota ja lähti omalle uralle. Yhtye teki sopimuksen Andrew ”Loog” Oldhamin perustaman Immediate-levymerkin kanssa. Yhtye ja varsinkin Emerson saavutti mainetta sekä musiikillisesti taitavana että rajuna lavaesiintyjänä.
Ensimmäinen albumi The Thoughts Of Emerlist Davjack ilmestyi 1967. Sen tunnetuin kappale on jazz-pianisti Dave Brubeckin sävellykseen perustuva ”Rondo”. Toisella albumilla Ars Longa Vita Brevis kitaristi O'List ei enää ollut mukana Emersonin noustua johtavaksi hahmoksi. Toisena syynä oli LSD:n käyttö joka muutti O'Listin käytöksen arvaamattomaksi. Lopulta hänet erotettiin hyökättyään ilman näkyvää syytä yhtyeen lavateknikoiden kimppuun. Albumilla on versio Jean Sibeliuksen Karelia-sarjan Intermezzosta. Nice-albumin tunnetuin kappale on Tim Hardinin sävellys ”(How Can We) Hang On To A Dream?”. Five Bridges  -albumilla on ”Five Bridges” kokonaisuus sekä live-versioita vanhoista kappaleista. Elegy on kokoelma live-esityksiä albumien kappaleista ja se ilmestyi yhtyeen jo hajottua. Kolme viimeistä albumia nousivat Britannian albumilistalla viiden myydyimmän joukkoon.
Yhtyeen suosio nousi Isossa-Britanniassa ja Manner-Euroopassa, mutta Yhdysvalloissa huomio jäi vaatimattomammaksi. Toisaalta kiertueet olivat luomassa yhtyeelle jo pohjaa, kun Emerson tapasi King Crimsonin laulaja-basisti Greg Laken yhtyeiden kiertueella. Keskustelut johtivat Emersonin päätökseen hajottaa The Nice, jonka yhtenäisyys oli jo rakoillut Emersonin tähtiaseman mutta myös suosion rajoittumisen vuoksi. Yhtyeen hajottua Emerson perusti Emerson, Lake & Palmerin. Jackson ja Davison jatkoivat yhdessä omien kokeilujen jälkeen myöhemmin Patrick Morazin kanssa nimellä Refugee.
Albumit

Thoughts Of Emerlist Davjack 1968
Ars Longa Vita Brevis 1969
Nice 1969
Five Bridges 1970
Elegy 1971
Köyhän taivas (kappale)

| ”Köyhän taivas” Lapinlahden Linnut |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Köyhän taivas
 Julkaistu: 1994
 Tyylilaji: huumorirock
 Kesto: 03.37
 Levy-yhtiö: MTV-Musiikki
Köyhän taivas on Lapinlahden Linnut -yhtyeen vuonna 1994 levyttämä menestyskappale. Sävellyksen ja sovituksen kappaleeseen teki Pekka Hedkrok ja sanoituksen Timo Eränkö. Kappale julkaistiin samana vuonna ilmestyneelle samannimiselle albumille. Singlenä albumista julkaistiin kaksi versiota, toisen B-puolena oli ”Jos on eläin” ja toisen ”Viheltävä Ville ja Pekka Petomaani”.
”Köyhän taivas” on ainoa Lapinlahden Lintujen single, joka on myynyt Suomen virallisen singlelistan ykköseksi. Kappaleesta tehtiin musiikkivideo, joka on esitetty muun muassa TV1:n Lista TOP 40 -ohjelmassa.
Kappale kertoo alkoholisoituneen köyhän ihmisen elämästä 1990-luvun alun laman aikaan.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat yhtyeen kotisivuilla
Lapinlahden Linnut
|  Pekka ”Peku” Hedkrok  Matti Jaaranen  Ari ”Arvid” Kettunen  Mikko Kivinen  Tapio Liinoja  Hannu ”Hande” Lemola  Jussi Liski  Jan Noponen  Veli-Pekka ”Puka” Oinonen  Markku Toikka >  Timo Eränkö  Heikki ”Hiski” Salomaa  Ari Wahlsten  Pekka ”Rekku” Rechardt  Harri ”Hate” Kinnunen  Pekka ”Devil” Virtanen  Aarni Kivinen  Sami Kariluoma  Jarmo ”Jaku” Havukainen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Kirjat:  Lapinlahden Linnut (elämäkerta, 2003)  Lapinlahden Linnut (sarjakuva, 2011)  Lapinlahden Linnut (elämäkerta, 2023) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK  Lapinlahdenkatu (äänilevy, 2016)  Paavo ”Puosu” Liesinen
Kalevala kuvataiteissa

Kalevala kuvataiteissa tarkoittaa piirustuksia, maalauksia, veistoksia, valokuvia, taideteollisuutta, arkkitehtuuria, videoteoksia, installaatioita, performansseja tai mitä tahansa Kalevalaan, Kantelettareen tai niiden mukaelmiin liittyviä kuvituksia tai muuta aineistoa. Aihe on niin yleinen, että Suomen taiteessa puhutaan myös Kalevala-taiteesta.
Suomen kansanrunoutta alettiin kuvittaa jo ennen kuin Kalevala julkaistiin. Erilaiset kansalliseepoksen tulkinnat, uudelleentulkinnat, mielikuvat ja muunnelmat ovat eläneet rikkaina nykyaikaan asti. Kalevalan visualisointi liittyy usein muihin ilmaisumuotoihin, kuva kytkeytyy sanaan ja ne liittyvät musiikkiin.
Kalevala Suomen taiteessa

Kalevala-taidetta tutkinut Adriaan van der Hoeven kartoitti yhteensä 2 500 aiheesta vuosina 1850–2000 tehtyä kuvataideteosta – maalauksia, grafiikkaa, veistoksia, kuvituksia, sarjakuvia ja luonnoksia. Ensimmäinen Kalevala-taiteen nousukausi sijoittui vuosille 1855–1865, toinen 1800-luvun loppuun. Seuraava oli 1930-luvulla ennen toista maailmansotaa ja viimeisimmät noin vuodelle 1985 ja 1900-luvun loppuun. Kalevalan kuvituskilpailuja järjestettiin muun muassa vuosina 1885, 1891, 1933, sekä Kalevala-veistoskilpailu 1938 ja julistekilpailu 1985.
Van der Hoevenin mukaan taiteilijat suosivat Kalevalan runoista eniten Kullervon ja Lemminkäisen tarinoita. Henkilöhahmoista Väinämöinen on ylivoimaisesti suosituin, ja kuvatuin naishahmo on Aino, vaikka Marjatta esiintyy joinakin kausina häntä useammin. Tutkijan mukaan Kullervon ja Lemminkäisen kuva-aiheiden esiintyminen Suomen taidehistoriassa ovat toistensa peilikuvia: kun toisen suosio kasvaa, toisen laskee. Kullervon suosio on osoitus vahvemmasta kansallistunteesta aikoina, jolloin Suomen kansallinen koskemattomuus tuntui olevan uhattuna. Väinämöisen ja Lemminkäisen suosio ajoittuu yhteiskunnallisesti rauhallisempiin ajanjaksoihin.
Kansallisen identiteetin muodostaminen, lujittaminen ja puolustaminen historian eri vaiheissa vaikutti siihen, mitä taiteilijat milloinkin Kalevalasta aiheikseen valitsivat.
Mytologia ja klassiset aiheet

Kiinnostus suomalaista kansanrunoutta kohtaan kasvoi, kun Suomi irrotettiin Ruotsista ja liitettiin Venäjän keisarikuntaan vuonna 1809. Varhaisin tunnettu kuva Väinämöisestä on Erik Cainbergin reliefissä Väinämöinen soittaa kannelta vuodelta 1814. Teos tehtiin Turun akatemiatalon juhlasaliin, ja se on samalla ensimmäinen Kalevala-aiheinen teos Suomen taiteen historiassa. Reliefi syntyi huomattavasti ennen Kalevala-eeposta, eikä kuvanveistäjällä ollut minkäänlaista Väinämöisen kuvaa mallinaan.
Kalevalainen kansanrunous liitettiin alkuvaiheessa sivistyneistön piirissä osaksi eurooppalaista tieteellistä ja taiteellista keskustelua. Esimerkiksi Cainberg sai seuraavanlaisia ohjeita Väinämöisen kuvaamiseksi:
”Wäinämöinen, suomalaisten sekä Mercurius että Orpheus, tulen, veneen ja lyyran keksijä, kaikkien taiteiden suojelusjumala…”
Kalevalaan liittyvä innostus sai tukea myös Ruotsista, jossa Gööttiläinen liitto pyrki luomaan kansallisen ajattelutavan muinaisten germaanien hengessä. Aluksi kalevalaiset kuvitus- ja maalausaiheet perustuivat mytologiseen kuvataiteeseen, jota edusti muun muassa R. W. Ekman.
Mytologian kuvittamista alettiin kuitenkin arvostella. Esimerkiksi arvovaltainen C. G. Estlander tuomitsi Ekmanin suuren Väinämöisen soitto -maalauksen ”mytologisena roskana”. Mutta maalauksella oli myös puolustajansa: Sakari Topelius, joka käytti nimimerkkiä ”Bore”, kirjoitti Ekmanin maalauksesta erittäin innostuneen arvion Helsingfors Dagbladiin:
”…tämä maalaus on koostettu kuva Suomen kansan kaikkein suloisimmista lapsuudenunelmista, tämä maalaus on itsessään suomalainen eepos.”
Myös kuvanveistäjä C. E. Sjöstrand tulkitsi Kalevala-aiheita antiikin kuvanveiston ihanteiden valossa.
Realismi ja symbolismi

Akseli Gallen-Kallelan kiinnostus kansanperinteeseen ja Kalevalaan syntyi opiskeluaikana, ja se kesti läpi hänen elämänsä. Gallen-Kallela kumosi varhaisen romanttisen ja klassisen, akateemisen ja mytologisen Kalevala-kuvauksen realistisemmalla ja osittain symbolistisella tyylillään. Hänen tunnetuimmat Kalevala-maalauksensa Aino-triptyykki, Kullervon kirous tai Sammon puolustus ovat saaneet lukuisia uudelleentulkintoja. Näitä ovat muun muassa Mauri Kunnaksen kuvakirja Koirien Kalevala (1992), Sirpa Alalääkkölän maalaus Aino-triptyykki (1988), Don Rosan Kalevala-teemainen Aku Ankka -sarjakuva Sammon salaisuus ja Jouko Lehtolan valokuvat.
Realismi ja symbolismi > Akseli Gallen-Kallelan tunnetuimmat Kalevalan kuvat

Aino-taru 1891.
Joukahaisen kosto, 1897.
Kullervon kirous, 1899.
Kullervon sotaanlähtö, 1901.
Lemminkäisen äiti, 1897.
Sammon puolustus, 1896.
Sammon taonta, 1893.
Väinämöisen lähtö, 1906.
Karelianistien kuvia, muistoja ja mielikuvia tukivat I. K. Inhan valokuvat, kirjoitukset ja kirjat. Hän kulki Lönnrotin jalanjälkiä Karjalaan kuvausmatkoillaan, tallentaen sekä runonlaulajien kasvoja, rakennettua ympäristöä, että laajoja maisemien panoraamoja.
Kalevala ja kalevalaiset aiheet toivat paljon aiheita tekstiilitaiteeseen, koristeaiheisiin ja arkkitehtuuriin. 1800- ja 1900-lukujen taitteessa kalevalaisuus liittyi usein kokonaistaideteosten ideoihin. Nykyarkkitehtuuriin kalevalaisuus on tuonut vaihtoehtoisuutta ja orgaanisia muotoja, kuten Pauanteen rakennukset Kaustisella (1988–1989).
Vahvaa koristeellista symbolismia ja jugend-tyyliä tavoitteli Kalevala-aiheisissa maalauksissaan Joseph Alanen (1885–1920). Aino-, Kullervo- ja Marjatta-teemat kiehtoivat Wäinö Aaltosta ja Alpo Sailo veisti kuuluisien runonlaulajien Petri Shemeikan ja Larin Parasken patsaat.
Uusi kansallisuus ja šamanismi

Kansalliset teemat olivat suosiossa 1930-luvulla, jolloin 1931 kuolleen Gallen-Kallelan Kalevala-kuvitus nostettiin "oikeanlaiseksi" esikuvaksi. Vaasalainen Eemu Myntti edusti toisenlaista, värikästä ja šamanistista kalevalaista kuvitusta käyttäen muun muassa kultaväriä Ilmatar-maalauksessaan (1932). Kalevala on saanut myös useita uskonnollisia ja teosofisia tulkintoja kuvataiteessa, kuten Matti Visannin Kalevalan kuvitukset 1935–1938, selvänäkijä Aleksanteri Huttusen maalaukset ja Heikki W. Virolaisen rituaalinomaisiin asentoihin ja tyyliteltyyn muotokieleen perustuvat maalatut puuveistokset.
Vapaa muodot

Modernia vapaamuotoisuutta ja intensiivistä tunnetta edustavat Jaakko Sieväsen informalistiset maalaukset Lemminkäisen äiti -teemasta.
Uusia tulkintoja Kalevalaan etsivät Alpo Jaakolan maalaukset ja veistokset, Matti Waskilammen grafiikka tai Kalervo Palsan maalaukset, kuten Kullervo (1983). Hannu Väisäsen abstrakteja, symbolistisia ja esittäviä aiheita yhdistelevä Kalevalan kuvitus julkaistiin 1999.
”Hän tavoitteli Kalevalan runojen rytmiä lukemalla ääneen eeposta ateljeessaan Pariisissa. Omat kädet, guinealaiset pihdit ja matkaradion osien muodot toistuvat ornamenttien tavoin Väisäsen teoksissa ja kuvaavat runojen poljentoa.”
Petri Hiltunen on piirtänyt sanomalehtisarjakuvaa Väinämöisen paluu.
Kalevalan kuvat ulkomailla

Vuonna 1931–1933 Pavel Filonovin ryhmä Neuvostoliitossa työskenteli Kalevalan kuvituksen parissa Academia-kustannusyhtiölle.
Kirjallisuutta > Kuvitetut Kalevalat

Kalevala kuvissa -kirjassa mainitaan suomalaisia Kalevalan ja Kantelettaren, sekä niiden mukaelmien kuvituksia yhteensä 65. Seuraavassa muutamia niistä.
Kalewala: Suomen urostarina.  (Kuvittanut R. W. Ekman)  Finska litteratursällskapet, 1863–1864.
Kalevala.  ((Koru-Kalevala.) Kuvittanut ja painatustyön suunnitellut Akseli Gallen-Kallela)  WSOY, 1922.
Kalevala.  (Kuvittanut Matti Visanti)  Kalevala, 1938.
Kuva-Kalevala.  (Kuvittanut Aarno Karimo, Hugo Otava)  Pellervo-seura, 1952–1953.
Kalevala.  (Kuvittanut Akseli Gallen-Kallela. Kuvaesseet ja toimitus: Aivi Gallen-Kallela. Teoksen ulkoasu perustuu Koru-Kalevalaan)  WSOY, 1982.
Kalevalan tarinat.  (Kuvittanut Alexander Lindeberg)  Helsinki:  WSOY, 1966.
Sammon ryöstö.  (Riitta Nelimarkka)  Gummerus, 1973.
Kalevala: Karjalais-suomalainen kansaneepos.  (Kuvittanut Mjud Metshev)  Petroskoi:  Karjala-kustantamo, 1975.
Kalevala.  (Kuvittanut Björn Landström)  Otava, 1985.
Koirien Kalevala.  (Kuvittanut Mauri Kunnas)  Otava, 1992.
Sota valosta: Kalevalan seitsemäs-, kahdeksas- ja yhdeksäsviidettä runo.  (Kuvat: Erkki Tanttu)  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1993.
Kalevala.  (Kuvittanut Hannu Väisänen)  Otava, 1999.
Kalevala.  (1–2)  Kuvittanut ja julkaissut Kristian Huitula, 1998–2000.
Suomen lasten Kalevala.  (Kuvittanut Pirkko-Liisa Surojegin)  Otava, 2002.
Kirjallisuutta > Kalevalan kuvituksesta

Ojanperä, Riitta (toim.): Kalevala kuvissa.  (Ateneumin julkaisut no 55)  Helsinki:  Valtion taidemuseo, Ateneumin taidemuseo, 2009.  ISBN 978-951-53-3154-0
Piela, Ulla (toim.): Taiteilijoiden Kalevala.  (Liittyy Kalevala-näyttelyyn Ateneumin taidemuseossa 27.2.–9.8.2009. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1220)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: Kalevalaseura, 2009.  ISBN 978-952-222-084-4
Ylimartimo, Sisko: Kultia kujille, hopehia tanhuville: kuvittajien Kalevala.  Avain, 2015.  ISBN 9789523040540
Aiheesta muualla

Kalevala (Arkistoitu – Internet Archive), 160-vuotisjuhlavuoden kunniaksi järjestetty Kaleva-aiheisen taiteen suurnäyttely 27.2.–9.8.2009, Ateneumin taidemuseo.
Kalevalan visuaalinen aineisto (Arkistoitu – Internet Archive), Tarujen Eurooppa, Gallen-Kallelan Museo.
Kalevalan luokkakuva (Arkistoitu – Internet Archive) Kalevala-taidetta, Ateneum.
Riikka Stewen: Kalevala kuvissa (Arkistoitu – Internet Archive) Kalevalaseura
Ruotsalaisen Johan Zacharias Blackstadiuksen maalaus Väinämöinen kiinnittää kielet kanteleeseen (1851), eräs varhaisimmista Kalevala-aiheisista maalauksista.
R. W. Ekman: Väinämöisen soitto, 1866.
Kullervon sotaanlähtö, Jorma Gallen-Kallelan postimerkki vuodelta 1935.