stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eirik Hornborg
Aiheesta muualla

.aspx Eirik Hornborg Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Hornborg, Eirik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1917 (ensimmäiset valtiopäivät) |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (21):  Bäck  Ehrnrooth (04/1917)  Estlander  af Forselles  Furuhjelm  Frey  Gadolin  Gädda  Hjelt  Hornborg  Inborr  Isaksson  Lille  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Storbjörk  Söderholm  Sundblom  Takolander (04/1917)  Tåg  Wiik  Åkerblom 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1917–1919 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (21):  Björk  Bäck  Colliander  Estlander  A. Furuhjelm  R. Furuhjelm  Gädda  Hedberg  Hornborg  Hästbacka  Inborr  Ottelin  Palmgren  von Rettig  Roos  Rosenqvist  Schybergson  Sundblom (1917–1919)  Tåg  Wrede  Åkesson 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  von Born  Broända  Byman (1922)  Colliander  Eklund  Estlander  af Forselles  A. Furuhjelm  R. Furuhjelm  Helenelund  Hornborg (1919–1922)  Hästbacka  Laurén  Miemois  Nix  Palmgren  Procopé  Ramsay  Roos  Åkerblom  Österholm 
Ruotsalainen vasemmisto (2):  Schauman  von Wendt 
| n k Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat 1924–1927 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (23):  Anderson  Björk  von Born  Estlander  Forsberg  Furuhjelm  Hornborg  Hästbacka  Inborr  Jacobsson  Jern  Klockars  Kulenius  Laurén  Lindberg  Mangs  Molin  Palmgren  Procopé (1924–1926)  Sergelius (1926–1927)  Schauman  Witting  Åkerblom  Österholm 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef 
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Horch

Horch 12, Typ 670
Horch oli saksalainen automerkki. Sitä valmistettiin vuosina 1904–1940 ja 1954–1957. Itäsaksalaisen Horchin ja länsisaksalaisen emoyhtiö Auto-Union AG:n kiista Horch-tuotemerkin käyttöoikeudesta päättyi vuonna 1957 jälkimmäisen eduksi. Näin Horch-merkki poistui toistaiseksi käytöstä, vaikkakin Audin oli lehdistössä uumoiltu suunnittelevan perinnenimen uudelleen käyttöön ottamista C3-tyypin 100- ja 200-malliensa yläpuolelle edustusautoluokkaan sijoittuvassa nelivetoisessa sedan-mallissaan. Se ei kuitenkaan käynyt päinsä, sillä Auto-Unionin osake-enemmistön vuonna 1958 ostanut Daimler-Benz AG oli sen vuodenvaihteessa 1964-1965 edelleen Volkswagen AG:lle myydessään varannut Horch-tuotemerkin itsellään (ja sittemmin DaimlerChrysler:ille) vuoteen 2006 asti. Audi-huippumalli tuli markkinoille vuonna 1988 mallinimellä Audi V8.
Moritz Straussin aikakausi

1920-luvulla Argus-moottoritehtaan omistaja Moritz Strauss keräsi omistukseensa myös Horchwerke-yhtiön osakkeita siten, että vuonna 1923 hän oli saavuttanut määräävän aseman. Argus-yhtiön pääsuunnittelija Paul Daimler loi yhtiölle vuonna 1926 Saksan sarjatuotantoautoissa ensimmäisen kahdeksansylinterisen 12/60 PS- eli Typ 303-automallin (arkikielellä Horch 8), johon kilpailija Mercedes-Benzin oli vastattava Ferdinand Porsche suunnittelemalla, vuonna 1928 esitellyllä, myöskin kahdeksansylinterisellä Nürburg 460-mallilla. Kiireesti luotu Nürburg 460 oli kuitenkin paljon kilpailijaansa vanhakantaisempi muun muassa korkean runkonsa takia, eli antoi uudenaikaiselle Horchille - varustettu madallettujen runkoaisojen lisäksi vuodesta 1927 ensimmäisenä Saksassa Bosch-Dewandren alipainetehostetuilla jarruilla - etulyöntiaseman kalliiden mallien kilpailussa. Erityisesti sulautumisen 1932 jälkeen Horch keskittyi Auto-Unionin ryhmässä valmistamaan loistoautoja, ja nousi yli 4,2 litran iskutilavuusluokassa 1930-luvun aikana saksalaisvalmistajista suurimmaksi noin 44 prosentin, myöhemmin jopa yli 50 prosentin markkinaosuudella.lähde?
Horch valmisti 1930-luvulla 8-sylinterisillä rivi- ja myöhemmin myös V-moottoreilla varustettuja automalleja, joissa tarjottiin edistyksellistä tekniikkaa kuten kannen  yläpuolista nokka-akselia ja De Dion -mallista erillistuettua taka-akselia. Vuosina 1931-1934 Horch teki myös 81 kappaletta Typ 670/Typ 600-malleja, joissa oli vuonna 1929 yhtiöstä lähteneen Paul Daimlerin pääsuunnittelijana korvanneen Fritz Fiedlerin kehittämä kaksitoistasylinterinen V-moottori - eräs ensimmäisistä automoottoreista hydraulisella venttiilivälyksen säädöllä vuodelle 1930 esitellyn Cadillac V16:n jälkeen - mikä oli tarjolla kahdella eripituisella alustalla edustus- (pitkä) tai urheilumalleja (lyhyt alusta) varten. Malli oli hinnoiteltu hieman saksalaiskilpailijoitaan Maybach DS7/DS8 (myöskin V12-moottori) sekä Mercedes-Benz 770 edullisemmaksi. Vain neljän Horch 12-yksilön tiedetään säilyneen nykypäivään saakka (kuva; vuoden 1932 Horch 670 Zwölfzylinder). Viimeistä Horch 850 -autoa valmistettiin vuosina 1937–1940. Chemnitzissä valmistettiin Horch 853A -mallia yhteensä 1 023 kappaletta, viimeisenä vuonna 1940 vain kaksi kappaletta. Mercedes Benz oli Horch-auton kilpailija loistoautoluokassa ja Mercedes Benz 540 K muistutti myös ulkonäöltään Horch 853 A:ta. Horch 853 A:ssa oli 8-sylinterinen rivimoottori, tilavuudeltaan 4 944 cm³ ja teholtaan 120 hevosvoimaa eli 88 kilowattia. Moottorin koosta johtuen konepelti oli pitkä. Autossa oli jarrutehostin, mutta ohjaustehostin puuttui. Horch 853 A Cabriolet painoi 2 450 kiloa..
Länsimaissa on jäljellä useita kymmeniä Horch-autoja . Melkoinen määrä saksalaisia 1930-luvun autoja päätyi Neuvostoliittoon sotasaaliina, ja entisen Neuvostoliiton alueella on yhämilloin? Horch-autoja. Elokuvassa Schindlerin lista Oskar Schindlerillä oli neliovinen Horch 850.
Kilpailutoiminta ja nopeusennätykset > Nopeusennätykset (1937-1938)

Virtaviivaisella Stromlinie-korilla ja 6,5 litran 545 hevosvoiman V16-moottorilla varustetulla tyyppi C:llä (kuva; Vuoden 1937 Typ C-ennätysauto (Salon de Genève 2009) ajettiin lisäksi nopeusennätysajoja, joiden aikana Bernd Rosemeyer ylitti syksyllä 1937 ensimmäisenä 400 km/t-rajapyykin tavallisella tiellä (A5-autobaanalla), tarkalleen 406,3 km/t lentävällä kilometrillä. Hän menehtyi erään moottoritiellä Frankfurt-Darmstadt (nykyisin A5-autobaana) Auto Union Typ R:llä (Rekordwagen) ajetun ennätysyrityksen aikana tapahtuneessa onnettomuudessa 28. tammikuuta 1938 varhaisen aamun tunteina. Myöskin tilaisuuteen osallistunut Mercedes-Benz-tiimin W125-ennätysauto, kuljettajanaan Rudolf Caracciola oli aikaisemmin samana aamuna saavuttanut uuden kahden suunnan keskiarvona ajetun nopeusennätyksen 432,7 km/t, mutta Caracciola oli varoittanut kilpailijaansa aamun edetessä virinneestä puuskaisesta sivutuulesta. Rosemeyer lähti kuitenkin omaan yritykseensä, ja hänelle oli kohdassa 7,6 km mitattu jo hitusen Caracciolan menomatkalla saavuttamaa korkeampi 429,9 km/t nopeus, kun auto saavutti kilometrin 8,6 kohdalla moottoritien oikealla puolella sijainneen hakkuuaukean. Onnettomuudella ei ollut silminnäkijöitä, mutta aerodynamisesti paranneltuun, vuoden 1937 autoon verrattuna korotetuilla, litteillä kyljillä varustettuun tank-tyyppiseen koriin osui ilmeisesti tuulenpuuska, mikä painoi auton kovassa vauhdissa ajoratojen väliselle nurmikolle. Rosemeyerin 400 metrin päässä lähestyvän sillan vuoksi nopea korjausliike käänsi auton poikittain, se alkoi kieriä lukuisia kertoja pituusakselinsa ympäri. Rosemeyer sinkoutui autostaan ulos kuolettavin seurauksin, ja ennätysauto päätyi murskautuneena moottoritien ylittävän tien penkereeseen. Paikalla (etelän suuntainen ajorata, kilometri 508) sijaitsee levähdysalue, mikä oli aina vuoteen 2015 asti nimetty Rosemeyerin mukaan, ja minkä kupeessa sijaitsevat aiheesta kertovat muistotaulu sekä -pylväs. Laaja artikkeli Saksan 1930-luvun kilpa-autojen aerodynamiikan kehittelystä.
Toisen maailmansodan aika

Auto Union-konserni keskittyi jo sodan varhaisessa vaiheessa sotatuotantoon, mikä tarkoitti siviilimarkkinoille suunnatun toiminnan alas ajamista jo vuoden 1940 aikanalähde?.
Toisen maailmansodan aika > Muu sotatuotanto, sotarikokset

Horch valmisti myös lentomoottoreiden komponentteja konserniin kuuluvalle Mitteldeutsche Motorenwerke-yhtiölle Leipzigin lähistön Tauchassa. Maastohenkilöautojen tuotannon loputtua Horch valmisti alustoja Sd.Kfz 251-rynnäkköpanssariin, ja muita sota-ajan tarvikkeita kuten sähkötoimisia G7e- eli "Gerät 20"-torpedoja sukellusvenelaivastolle. Niin Horch kuin Audikin käyttivät vankeja pakkotyövoimana, ja vuodesta 1944 lähtien yhtiöillä oli omat Flossenbürg-keskitysleirin alaisuudessa toimivat haaraleirinsä. Horch-haaraleirissä Zwickaussa oli noin 1 000 vankia, ja uhriluku oli 280 vankia.lähde?
Henkilöautomallisto 1900-1940

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de.wikipedia
| Tyyppi | Valmistusaika | Sylinterit | Iskutilavuus | Teho  hv tai kWh | Huippunopeus km/t | Kuva/Huomautus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 04–15 PS (hv) | 1900–1903 | Rivi 2 |  | 02,9–3,7 PS (hv) | 060 |  |
| Horch 10–16 PS (hv) | 1902–1904 | Rivi 2 |  | 07,4–8,8 PS | 062 |  |
| 22–30 PS | 1903 | Rivi 4 | 2.725 | 16,2–18,4 kW |  |  |
| 14–20 PS | 1905–1910 | Rivi 4 | 2.270 | 10,3–12,5 kW |  |  |
| 18/25 PS | 1904–1909 | Rivi 4 | 2.725 | 16,2 kW |  |  |
| 23/50 PS | 1905–1910 | Rivi 4 | 5.800 | 29 kW | 100 |  |
| 26/65 PS | 1907–1910 | Rivi 6 | 7.800 | 44 kW | 120 | Saksan ensimmäinen 6-sylinteri |
| 25/60 PS | 1909–1914 | Rivi 4 | 6.395 | 40 kW | 110 |  |
| 10/30 PS | 1910–1911 | Rivi 4 | 2.660 | 18,4 kW |  |  |
| K (12/30 PS) | 1910–1911 | Rivi 4 | 3.177 | 20,6 kW | 075 |  |
| 15/30 PS | 1910–1914 | Rivi 4 | 2.608 | 22 kW | 080 |  |
| H (17/45 PS) | 1910–1919 | Rivi 4 | 4.240 | 33 kW |  |  |
| 06/18 PS | 1911–1920 | Rivi 4 | 1.588 | 13,2 kW |  |  |
| 08/24 PS | 1911–1922 | Rivi 4 | 2.080 | 17,6 kW | 070 |  |
| O (14/40 PS) | 1912–1922 | Rivi 4 | 3.560 | 29 kW | 090 |  |
| Pony (5/14 PS) | 1914 | Rivi 4 | 1.300 | 11 kW |  |  |
| 25/60 PS | 1914–1920 | Rivi 4 | 6.395 | 44 kW | 110 |  |
| 18/50 PS | 1914–1922 | Rivi 4 | 4.710 | 40 kW (55 hv) | 100 |  |
| S (33/80 PS) | 1914–1922 | Rivi 4 | 8.494 | 59 kW |  |  |
| "Horch 10" M 20 (10/35 PS) | 1922–1924 | Rivi 4 | 2.612 | 25,7 kW | 080 |  |
| "Horch 10" M 25 (10/50 PS) | 1924–1926 | Rivi 4 | 2.612 | 37 kW | 095 |  |
| "Horch 8" Tyypit 303/304 (12/60 PS) | 1926–1927 | Rivi 8 | 3.132 | 44 kW | 100 |  Saksan ensimmäinen 8-sylinteri, Bosch-Dewandre-jarrutehostin |
| "Horch 8" Tyypit 305/306 (13/65 PS) | 1927–1928 | Rivi 8 | 3.378 | 48 kW | 100 |  |
| "Horch 8" Tyypit 350/375/400/405 (16/80 PS) | 1928–1931 | Rivi 8 | 3.950 | 59 kW | 100 |  |
| "Horch 8" 3 Liter Tyyppi 430 | 1931–1932 | Rivi 8 | 3.009–3.137 | 48 kW (65 hv) | 100 |  |
| "Horch 8" 4 Liter Tyypit 410/440/710 | 1931–1933 | Rivi 8 | 4.014 | 59 kW (80 hv) | 100–110 |  |
| "Horch 8" 4,5 Liter Tyypit 420/450/470/720/750/750B | 1931–1935 | Rivi 8 | 4.517 | 66 kW (90 hv) | 115 |  |
| "Horch 8" 5 Liter Tyypit 480/500/500A/500B/780/780B | 1931–1935 | Rivi 8 | 4.944 | 74 kW (100 hv) | 120–125 |  |
| "Horch 12" 6 Liter Tyypit 600/670 | 1931–1934 | V12 | 6.021 | 88 kW (120 hv) | 130–140 |  |
| Horch 830 | 1933–1934 | V8 | 3.004 | 51 kW (70 hv) | 110–115 |  |
| Horch 830B | 1935 | V8 | 3.250 | 51 kW (70 hv) | 115 |  |
| Horch 830BK/830BL | 1935–1936 | V8 | 3.517 | 55 kW (75 hv) | 115–120 |  |
| Horch 850/850 Sport | 1935–1937 | Rivi 8 | 4.944 | 74 kW (100 hv) | 125–130 |  |
| Horch 830BL/930V | 1937–1938 | V8 | 3.517 | 60 kW (82 hv) | 120–125 |  |
| Horch 830BL/930V | 1938–1940 | V8 | 3.823 | 67,6 kW (92 hv) | 125–130 |  |
| Horch 851/853/853A/855/951/951A | 1937–1940 | Rivi 8 | 4.944 | 74 kW (100 PS) | 125–140 |  |
| Horch 830BL (yksittäiskappale Richard Bruhnille) | 1953 | V8 | 3.823 | 67,6 kW (92 hv) | 125–130 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horch Wikimedia Commonsissa
August Horch Museum Zwickau
1932 Horch 780 Sport Cabriolet: esittely ja ajo 26:00 min (saksaksi)
Horch 850 Sport (1935): esittely ja ajo 22:55 min; Cargold-kauppias 11.2.2021 (saksaksi)
Horch 853A Sport Cabriolet 1937 (originaali/entisöimätön); 29:40 min (saksaksi)
Horch 855 Spezialroadster (1938, yksi seitsemästä): esittely ja ajo 35:09 min; Cargold-kauppias 15.3.2022 (saksaksi)
1938 Horch 951A Pullman Cabriolet: esittely ja ajo 30:42 min (saksaksi)
Horch P240 Sachsenring (1957), autoyksilön tarina, esittely ja ajo, 9:17 min (saksaksi), tekstitys (englanniksi)
Goodwood Festival of Speed 2022, Auto Union Typ C V16 ajonäytös, 4:42 min
The last Horch, viimeisen Horchin tarina ja paluu Audi-museoon, reviewcars-kanava, 7:48 min (englanniksi)
Bernd Rosemeyer (Freitag 28, Januar 1938), 31:27 min (saksaksi)
Niemann, Harry; Paul Daimler - König des Kompressors; Motorbuch-Verlag #04267, 5/2020; ISBN 978-3-613-04267-4; 272s./358 kuvaa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Typ C:n ahdettu V16-moottori
Vertailu Typ C ja Stromlinie-versio
1937 Auto Union Typ C-ennätysauto
Stoewer l.gl. Pkw, Arkangelin museo.
Horch 901 m.gl. Pkw 1937-1940.
Horch 108 1B (1940, raskas s.gl. Pkw).
Erwin Rommelin Horch 901 Typ 40 m. gl. Pkw, Tobruk.
Käännös suomeksi
2
Kaksiakselinen Aufbauwagen
1957 Horch P240 Sachsenring
Käännös suomeksi
Kainuun Museo

| Kainuun Museo |
| --- | --- |
 Kainuun Museo toukokuussa 2020.
Tyyppi:  alueellinen vastuumuseo
Osoite:  Asemakatu 4, 87100 Kajaani  
Sijainti:  Kajaani 
Perustettu:  1930
Ylläpitäjä:  Kajaanin kaupunki
Johtaja:  Tapani Lintula
Kotisivut:  www.kajaani.fi/kainuunmuseo/
Koordinaatit:  64.221706°N, 27.737854°E
 fiKainuun Museo 
     
Kainuun Museo on Kajaanin kaupungin omistama alueellinen vastuumuseo, joka toimii vuonna 1931 valmistuneessa tukkuliikkeen kiinteistössä lähellä Kajaanin rautatieasemaa.
Näyttelyt

Museon perusnäyttely esittelee Kainuun maakunnan historiaa ja kulttuuria sekä Kajaanin historiaa. Näyttely käsittelee muun muassa puun moninaista käyttöä, tervan tuotantoa ja kuljetusta, Elias Lönnrotin elämää, alueen sotahistoriaa sekä Kajaanin vanhaa kaupunkielämää. Vaihtuvat näyttelyt täydentävät perusnäyttelyä tai esittelevät eri teemoja.
Näyttelyt > Kainuun Museon vaihtuvat näyttelyt

Metsie - metsäsuhdekuvia ja -tarinoita 26.2.-28.5.2025
Menneitä näyttelyitä
Kiisken kapoja ja nauriin napoja - kainuulaista ruokaperinnettä  23.10.2024-9.2.2025
Unikudelmia 2.6.-6.10.2024
Kohota korven nainen - elämäntarinoita Kainuusta 14.2.-19.5.2024
Seinätekstiilejä Kainuun mailta 15.10.2023-24.1.2024
Huussi - Tarinoita tuvan ja tunkion väliltä 18.6.-24.9.2023
Värikkäitä oivalluksia - Camilla Mickwitzin kuvituksia 15.2.-28.5.2023
Pärinää ja pauketta – Kainuun Moottorikerho 75 vuotta 28.9.-25.1.2023
Excuse me – Are You a Popstar? 15.6.-9.9.2022
Parhain terveisin – postikortti 150 vuotta -näyttely 6.3.-5.6.2022
Metsänpeitto 2.6.–12.9.
Kokoelmat

Tätä nykyä Kainuun Museon kokoelmat käsittävät noin 23 000 esinettä, 360 000 valokuvaa ja arkistomateriaalia paikallisten yhdistysten, yhteisöjen ja yksityisten henkilöiden historiasta. 
Kainuun Museon periaatteena on ollut, että kokoelmiin otettava aineisto liittyy käytön tai valmistuksen kautta Kainuuseen ja kuvaa kainuulaista arkea ja elämän menoa. Esineiden rahallisella arvolla ei ole niinkään merkitystä.
Museon 90-vuotisen historian aikana aineistoa on karttunut esineiden, valokuvien, videoiden ja asiakirjojen muodossa mm. talonpoikaiskulttuurista, tervantuotannosta, maa- ja metsätaloudesta, eränkäynnistä ja paikallisista merkkihenkilöistä.
Historia

Museo sai alkunsa vuonna 1930 perustetusta Kainuun Museoyhdistyksestä, ja kun se vuonna 1977 siirtyi kaupungin omistukseen, sen esinekokoelmaan kuului 3 024 esinettä. Kokoelmissa on myös taidetta: ensimmäiset taideteokset saatiin vuonna 1934 taiteilija Louis Sparrelta, 1970-luvulla kerättiin Kalevala-aiheisia teoksia, ja mukana on myös kainuulaisten harrastajamaalareiden teoksia.
Näyttelytilat ovat alun perin sijainneet kolmessa kerroksessa, mutta vuosina 2007–2008 museossa tehtiin remontti, jonka jälkeen näyttelytiloja on enää kahdessa kerroksessa. Remontti valmistui kesällä 2008.
Vuodesta 2008 lähtien museo on yhdessä muiden Kainuussa sijaitsevien museoiden kanssa järjestänyt kesäkuussa teemaviikon nimellä Käö kahtomassa - Kainuun museoviikko.
Alueellinen vastuumuseotyö

Uudistunut museolaki korvasi 1.1.2020 alkaen vanhan maakunta- ja aluetaidemuseojärjestelmän. Kainuun Museo on Opetus- ja kulttuuriministeriön nimeämä alueellinen vastuumuseo, joka toimii asiantuntijana ja yhteistyökumppanina kulttuuriperintöön liittyvissä tehtävissä.
Alueellisten vastuumuseoiden tehtävät jakautuvat kolmeen osa-alueeseen, joista Kainuun Museo hoitaa alueellisen museotoiminnan edistämistehtävää ja kulttuuriympäristötehtävää. Kainuun Museon tärkeitä yhteistyökumppaneita ovat muut maakunnassa sijaitsevat museot.
Kuvia perusnäyttelystä

Tervanpolttoa Kainuun erämaassa
Näkymä Teppanasta kaupungille
Kaupunkinäkymä vuoden 1939 Kajaanista
Rautakautisia hopeaketjuja Kainuun Museon perusnäyttelyssä
Käsityötä rautakaudelta noin vuosilta 1000-1200 jaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kainuun Museo Wikimedia Commonsissa
Kainuun Museo Facebookissa
Kainuun Museo YouTubessa
Kainuun Museo Instagramissa
Kainuun Museo Blueskyssä
Suomen maakuntamuseot
Etelä-Karjalan museo
Etelä-Pohjanmaan maakuntamuseo
Helsingin kaupunginmuseo
Hämeenlinnan kaupungin historiallinen museo
Kainuun museo
Keski-Suomen museo
K. H. Renlundin museo – Keski-Pohjanmaan maakuntamuseo
Kuopion kulttuurihistoriallinen museo
Kuopion luonnonhistoriallinen museo
Kymenlaakson maakuntamuseo
Lahden historiallinen museo
Lapin maakuntamuseo
Länsi-Uudenmaan maakuntamuseo
Pohjanmaan museo
Pohjois-Karjalan museo
Pohjois-Pohjanmaan museo
Porvoon museo
Satakunnan Museo
Savonlinnan maakuntamuseo
Museokeskus Vapriikki
Tornionlaakson maakuntamuseo
Turun museokeskus
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kainuun Museo (Q18346677)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kulttuurihistoriallinen museo, museo, maakuntamuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kajaani
katuosoite: Asemakatu 4, 87100 Kajaani
koordinaatit: 64°13′18″N 27°44′16″E﻿ / ﻿64.2217°N 27.7379°E﻿ / 64.2217; 27.7379
Aase Foss Abrahamsen

| Aase Foss Abrahamsen |
| --- | --- |
 Abrahamsen vuonna 1976.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aase Karin Foss Abrahamsen
Syntynyt: 27. elokuuta 1930 Drammen, Norja
Kuollut: 7. toukokuuta 2023 (92 vuotta) Bærum, Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: norja
Kirjallinen suuntaus: lasten- ja nuortenkirjallisuus
Palkinnot
 Norjan kulttuuriministeriön lasten- ja nuortenkirjallisuuden palkinto (1978) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Aase Karin Foss Abrahamsen (27. elokuuta 1930 Drammen – 7. toukokuuta 2023 Bærum) oli norjalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Elämä ja ura

Aase Foss Abrahamsen muutti kahdeksanvuotiaana perheensä kanssa Kristiansandiin. Neljä vuotta myöhemmin hänen äitinsä kuoli. Abrahamsen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1949 ja meni Oslon yliopistoon opiskelemaan filologiaa. Hän valmistui vuonna 1956 pääaineenaan historia.
Abrahamsenin esikoisteos Håkon slalomkjører ilmestyi vuonna 1971. Seuraavien vuosikymmenien aikana hän julkaisi tasaisesti niin pienten lasten kuvakirjoja kuin nuorisoromaaneja ja -novelleja. 1980-luvulla Abrahamsen kirjoitti lisäksi kolme aikuisten romaania.
Yksityiselämä

Aase Foss Abrahamsen avioitui vuonna 1953 lääkäri Arne Foss Abrahamsenin kanssa. He saivat viisi lasta.
Teoksia > Suomennetut teokset

Anne sairaalassa (Anne på sykehus) ; Suomentanut Auli Hurme-Keränen, Kustannus-Mäkelä 1990 ISBN 951-873-279-5
Teoksia > Lasten- ja nuortenkirjat

Håkon slalåmkjører (1971)
Blomster fra Hiroshima (1972)
Kan ikke akkurat gå, men... (1974)
Kvis jeg kunne bestemme (1977)
Ikke deg denne gang (1978)
Når noen trenger meg (1979)
Videre, lille kvinne (1981)
Det var ikke min skyld (1983)
Fint at ikke alle er like (1984)
En dag med sol (1987)
Anne på sykehus (1989)
Glad i deg (1991)
Ingen vet (1994)
Ingemannsland (1996)
Fjerde symfoni (1999)
Teoksia > Aikuisten kirjat

Fors sterk, Birgitte (1982)
Fuglen og den hvite duken (1985)
Alltid de andre (1988)
Huikas

Huikas on Tampereen itäinen kaupunginosa, joka sijaitsee Tampereen kaupunkiin vuonna 1947 liitetyn Messukylän kunnan alueella. Kaupunginosan eteläpuolitse kulkee Sammon valtatie. Huikkaan keskeisimmät asunto- eli tonttikadut ovat länsi-itä-suuntainen Takahuhdintie sekä Ali-Huikkaantie, joka ulottuu Sammon valtatieltä pohjoiseen Teiskontielle (valtatie 12). Naapurikaupunginosia ovat Uusikylä, Ruotula, Pappila, Ristinarkku ja Hakametsä.
Huikas on saanut nimensä Messukylän kunnan, alkujaan Suur-Pirkkalan pitäjän Takahuhdin kylään kuuluneesta Huikkaan talosta, joka mainittiin vuoden 1540 maakirjassa. Talon ensimmäinen tunnettu omistaja oli Heikki Irjainen. Tammerkosken kestikievari siirrettiin vuonna 1779 Huikkaaseen. Talo jaettiin myöhemmin Ali- ja Yli-Huikkaan tiloiksi. Tampereen kaupunki osti Ali-Huikkaan vuonna 1933 ja sen vuonna 1905 valmistunut päärakennus on nykyisin Tampereen seurakuntien omistuksessa. Huikkaan asemakaavat vahvistettiin vuosina 1948, 1951 ja 1956.
Hottentottikoira

| Hottentottikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Etelä-Afrikka
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Hottentot Dog, Kaffir Dog, khoi, mha kon klab
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  46 cm
Väritys:  tuhkanharmaa, hiekanpunainen tai kermanvärinen
Hottentottikoira (Hottentot Dog) on sukupuuttoon kuollut eteläafrikkalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Hottentottikoira näytti hoikan vinttikoiran ja afrikkalaisen paariakoiran väliseltä risteytykseltä, jonka runkoa eräs silminnäkijä kuvaili shakaalimaiseksi. Sillä oli pieni pää, suippokärkinen kuono, joko pystyt tai riippuvat korvat ja jäykkä, karhea karvapeite. Selässä kulki ridge eli vastakarvaan kasvavista karvoista muodostuva kuvio. Väritys oli useimmiten tuhkanharmaa, mutta myös hiekanpunaisia (mustalla maskilla) ja likaisen kerman värisiä (tummalla selkäjuovalla) yksilöitä esiintyi. Säkäkorkeus oli noin 46 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotua kuvailtiin uskolliseksi työkoiraksi.
Alkuperä

Khoit eli hottentotit käyttivät tätä vanhaa heimorotua metsästykseen, ja se kulkeutui heidän mukanaan itäisestä Afrikasta mantereen eteläisille alueille. Alueen paikalliset bušmannit kävivät heidän kanssaan kauppaa erilaisista tarvikkeista, ja saivat samalla haltuunsa myös ridge-selkäisiä metsästyskoiria. Jo vuonna 1719 khoiden raportoitiin omistaneen tämänkaltaisia koiria. Namibian alkuperäiset hottentottikoirat, kuten tswanankoira, muistuttivat keskikokoista vinttikoiraa, ja osalla niistä oli ridge. Ridge-selkäinen paikalliskoira mha kon klab oli Desmond Morrisin mukaan käytännössä samaa rotua.
1900-luvun alussa khoilla oli 12 ridge-selkäistä koiraa lähellä Etelä-Afrikan Naauwpoortia, ja Britannian armeijan Scots Guards-osaston virkamiehen sanotaan vuonna 1901 hankkineen sieltä metsästysajueeseensa kaksi yksilöä. Kanta alkoi harvinaistua, kun koiria alettiin pitää tuhoeläiminä ja ampua, ja lisäksi eurooppalaisten saapuessa alueelle rotua uhkasi sekoittuminen heidän koiriensa kanssa. Tästä huolimatta vielä 1950-luvulla oli kuitenkin jäljellä puhdasrotuisia yksilöitä.
Alkuperä > Vaikutus nykyisiin rotuihin

Kun eurooppalaiset siirtomaaisännät saapuivat eteläiseen Afrikkaan, toivat he mukanaan omia koiriaan, jotka risteytyivät alkuperäisen hottentottikoiran kanssa. Tuloksena oli nykyisin rhodesiankoirana tunnettu rotu.