stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Formula 1 -kausi 2020
Tulokset > DHL Fastest Pit Stop Award

Kaudesta 2017 lähtien DHL on laskenut nopeimmat varikkopysähdykset MM-pisteinä, jolloin kyseisellä järjestelmällä DHL:n Nopein varikkopysähdys -palkinnon (engl. DHL Fastest Pit Stop Award) saa eniten pisteitä kerännyt talli. Kauden 2020 palkinto meni Red Bullille, joka keräsi kauden aikana 555 varikkopysähdyspistettä.
| Nro>  | Kilpailu | Kuljettaja | Talli | Nopein varikkopysähdys | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Itävallan Grand Prix |  Alexander Albon (1.) |  Red Bull Racing (1.) | 2,10 s | Raportti |
| 2 |  Steiermarkin Grand Prix |  Max Verstappen (1.) |  Red Bull Racing (2.) | 1,95 s | Raportti |
| 3 |  Unkarin Grand Prix |  Max Verstappen (2.) |  Red Bull Racing (3.) | 2,04 s | Raportti |
| 4 |  Britannian Grand Prix |  Max Verstappen (3.) |  Red Bull Racing (4.) | 2,18 s | Raportti |
| 5 |  70. juhlavuoden Grand Prix |  Alexander Albon (2.) |  Red Bull Racing (5.) | 2,03 s | Raportti |
| 6 |  Espanjan Grand Prix |  Max Verstappen (4.) |  Red Bull Racing (6.) | 1,90 s | Raportti |
| 7 |  Belgian Grand Prix |  Nicholas Latifi (1.) |  Williams (1.) | 2,37 s | Raportti |
| 8 |  Italian Grand Prix |  Antonio Giovinazzi (1.) |  Alfa Romeo Racing (1.) | 2,43 s | Raportti |
| 9 |  Toscanan Grand Prix |  Alexander Albon (3.) |  Red Bull Racing (7.) | 2,02 s | Raportti |
| 10 |  Venäjän Grand Prix |  Max Verstappen (5.) |  Red Bull Racing (8.) | 1,86 s | Raportti |
| 11 |  Eifelin Grand Prix |  Max Verstappen (6.) |  Red Bull Racing (9.) | 1,92 s | Raportti |
| 12 |  Portugalin Grand Prix |  Alexander Albon (4.) |  Red Bull Racing (10.) | 1,86 s | Raportti |
| 13 |  Emilia-Romagnan Grand Prix |  Alexander Albon (5.) |  Red Bull Racing (11.) | 1,93 s | Raportti |
| 14 |  Turkin Grand Prix |  Max Verstappen (7.) |  Red Bull Racing (12.) | 2,03 s | Raportti |
| 15 |  Bahrainin Grand Prix |  Alexander Albon (6.) |  Red Bull Racing (13.) | 2,16 s | Raportti |
| 16 |  Sakhirin Grand Prix |  Alexander Albon (7.) |  Red Bull Racing (14.) | 1,90 s | Raportti |
| 17 |  Abu Dhabin Grand Prix |  Max Verstappen (8.) |  Red Bull Racing (15.) | 2,36 s | Raportti |
Lähde:
Arviot kuljettajien palkoista

| Kuljettaja | Arvioitu palkka |
| --- | --- |
 Lewis Hamilton: 48 000 000 €
 Sebastian Vettel: 42 000 000 €
 Daniel Ricciardo: 18 000 000 €
 Max Verstappen: 16 000 000 €
 Charles Leclerc: 9 000 000 €
 Valtteri Bottas: 7 500 000 €
 Kimi Räikkönen: 4 000 000 €
 Carlos Sainz: 3 500 000 €
 Sergio Pérez: 3 000 000 €
 Esteban Ocon: 1 500 000 €
 Alexander Albon: 1 200 000 €
 Romain Grosjean: 1 000 000 €
 Kevin Magnussen: 1 000 000 €
 Lance Stroll: 1 000 000 €
 Pierre Gasly: 400 000 €
 Daniil Kvjat: 275 000 €
 Lando Norris: 225 000 €
 Antonio Giovinazzi: 200 000 €
 George Russell: 200 000 €
 Nicholas Latifi: 200 000 €
Lähde:
Maat joissa järjestettiin Grand Prix on merkitty vihreällä, ja radat on merkitty mustalla pisteellä. Aiemmin kisoja järjestäneet maat on merkitty tummanharmaalla, ja aiemmat radat valkoisella pisteellä.
Goo Hara

| Goo Hara> 구하라 (Gu Ha-ra) |
| --- | --- |
 Goo Hara heinäkuussa 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Goo Ha-ra 구하라
Syntynyt: 3. tammikuuta 1991 Gwangju, Etelä-Korea
Kuollut: 24. marraskuuta 2019 (28 vuotta) Gangnam, Soul, Etelä-Korea
Ammatti:  laulaja näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  korea
Aktiivisena:  2008–2019
Tyylilajit:  K-pop
Yhtyeet:  Kara (2008–2016)
Levy-yhtiöt:  Production Ogi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
ogipro.com/talent/hara
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Goo Hara (kor. 구하라, Gu Ha-ra, 3. tammikuuta 1991 Gwangju – 24. marraskuuta 2019 Soul) paremmin tunnettu etunimellään Hara, oli eteläkorealainen laulaja ja näyttelijä. Hän kuului Kara-yhtyeeseen 2008–2016, ja esiintyi useammassa draamasarjassa. Goo debytoi sooloartistina 2015 vuoden heinäkuussa. Hän löytyi kotoaan kuolleena Gangnamissa Soulissa 24. marraskuuta 2019.
Lapsuus

Goo syntyi 3. tammikuuta 1991 Gwangjussa Korean tasavallassa. Hän osallistui SM Entertainmentin järjestämään nuorten kilpailuun 2005. Goo koe-esiintyi JYP Entertainmentille 2007, mutta ei läpäissyt niitä.
Goo kävi Sungshinin naisyliopistoa.
Ura > 2008–2015: Kara

Goo liitettiin osaksi Kara-yhtyettä 2008, kun yhtyeen entinen jäsen Kim Sunghee jätti yhtyeen.
Goo toimi tosi-tv-sarjassa Invincible Youth vuoden 2009 lokakuusta lähtien.
Goo teki esikoisroolinsa 2011 City Hunter -tv-sarjassa, jossa hän näytteli Choi Da-hyetä, Korean tasavallan presidentin tytärtä. Goo ja yhtyekaveri Nicole toimivat juontajina Inkigayo-musiikkiohjelmassa 2011 marraskuusta lähtien. He jättivät ohjelman 19. elokuuta 2012.
Goo teki yhteistyötä japanilaisen laulaja-lauluntekijä Fukyama Masaharun kanssa 2013. He julkaisivat kappaleen "Magic of Love" projektiryhmä Hara+:n alaisuudessa. Lokakuussa 2013 Goo toimi Hanmaumin veripankin lähettiläänä.
Goon oma tosi-tv-sarja On & Off alkoi 29. joulukuussa 2014.
Goo alkoi juontaa 2015 A Style for You -sarjaa yhdessä Kim Heechulin, Hanin ja Yoon Boran kanssa. Hän julkaisi saman vuoden heinäkuussa kauneutta käsittelevän kirjan Nail Hara.
Ura > 2015–2019: Soolodebyytti ja DSP Medialta lähtö

Goo debytoi sooloartistina heinäkuussa 2015 Alohara (Can You Feel It?) -minialbumilla. Lokakuussa hän aloitti keskusteluohjelmassa Shaolin Clenched Fists.
Goo jätti levy-yhtiönsä DSP Median 15. tammikuuta 2016, sillä hänen sopimuksensa yhtiön kanssa meni umpeen. Kara lopetti tämän seurauksena. Hän allekirjoitti tämän jälkeen sopimuksen KeyEast-levy-yhtiön kanssa.
Goo toimi pääosassa Sound of a Footstep -elokuvassa 2017. Samana vuonna hän osallistui tosi-tv-sarjaan Seoul Mate.
Goon levy-yhtiön tytäryhtiö Content Y kieltäytyi uusimasta sopimusta Goon kanssa tammikuussa 2019. Syynä oli Goon kiista entisen poikaystävän kanssa.
Yksityiselämä

Goo seurusteli kampaaja Choi Jongbumin kanssa 2018. Pari tapasi My Mad Beauty Diary -sarjan kuvauksissa. Choi murtautui Goon kotiin humaltuneena 13. syyskuuta 2018. Murtautuminen johti väkivaltaiseen kiistaan. Poliisi saapui Goon kotiin, kun Choi syytti Goota pahoinpitelystä. Goo totesi, että välikohtaus oli molempien syytä ja kumpikin osapuoli oli ladannut internetiin kuvia tapahtuneesta. Tapahtuneen aikana Goo oli kärsinyt kohdun ja vaginan alueen verenvuodoista. Goo nosti syytteen Choita vastaan, kun tämä uhkaili lopettavansa Goon uran lataamalla seksivideon Goosta internetiin. Choi sai vuoden ja kuuden kuukauden vankeustuomion tapahtuneesta.
Goo yritti itsemurhaa 26. toukokuuta 2019, mutta selvisi tapahtuneesta ja sai heti sairaalahoitoa.
Kuolema

Goo löydettiin kotoaan Gangnamissa Soulissa kuolleena 24. marraskuuta 2019. Kuolinsyyksi viranomaiset totesivat itsemurhan. Goo oli jättänyt itsemurhakirjeen ja valvontakameroista ei löytynyt viittauksia murhaan. Asunnossa ei ollut vieraillut muita paitsi taloudenhoitaja, joka löysi Goon ruumiin samana päivänä kello 18. Goon itsemurha tapahtui kuukausi sen jälkeen, kun hänen hyvä ystävänsä Sulli oli tehnyt itsemurhan.
Goon kuoleman seurauksena Korean kansalaiset kirjoittivat kansalaisaloitteen, joka vaati kovempia rangaistuksia seksin luvattomaan kuvaamiseen. Aloitteen allekirjoitti yli 200 000 ihmistä.
Goo Hara kuvattuna vuonna 2010
Goo Hara kuvattuna heinäkuussa 2017
Hassan Wirajuda

Hassan Wirajuda vuonna 2009.
Nur Hassan Wirajuda (s. 9. heinäkuuta 1948) on indonesialainen poliitikko, lakimies ja diplomaatti. Hän on toiminut maansa ulkoministerinä vuodesta 2001. Hän on myös ollut muun muassa YK:n suurlähettiläänä ja pysyvänä edustajana. Hän opiskeli Indonesian lisäksi Yhdysvalloissa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Hän oli kansallisen ihmisoikeuskomission alullepanija.
Haga

Haga voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Hagan linna Solnassa lähellä Tukholmaa
Hagaparken, puisto Hagan linnan ympäristössä
Haga, taajama Arvikan kunnassa Ruotsissa
Haga, taajama Enköpingin kunnassa Ruotsissa
Haga, taajama Hebyn kunnassa Ruotsissa¨
Haga, taajama Samnangerin kunnassa Norjassa
Haga, kunnan osa Solnan kunnassa Ruotsissa
Haga, pientaajama Surahammarin kunnassa Ruotsissa
Haga, kaupunginosa Uumajassa Ruotsissa
Haaga (ruots. Haga), kaupunginosa Helsingissä
Haaga, (ruots. haga), kaupunginosa, kylä ja kartano Turussa
Henkilöitä

Akane Haga (s. 2002), japanilainen poplaulaja
André Haga (s. 1993), suomalainen pyöräsuunnistaja
Anja Haga (s. 1976), alankomaalainen poliitikko ja europarlamentaarikko
Antonia Haga (s. 1989), suomalainen pyöräsuunnistaja
Edvard Haga (1893–1968), suomalainen RKP:n kansanedustaja
Magne Haga (s. 1994), norjalainen maastohiihtäjä
Michael Haga (s. 1992), norjalainen jääkiekkoilija
Misato Haga (s. 1979), japanilainen moottoriurheiluvaikuttaja ja tallipäällikkö
Ragnhild Haga (s. 1991), norjalainen maastohiihtäjä
Åslaug Haga (s. 1959), norjalainen poliitikko ja ministeri.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Haga”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Gorski kotar

Gorski kotar ([ɡǒrskiː kôtaːr]; suomeksi Vuorialue) on vuoristoinen alue Kroatiassa Karlovacin ja Rijekan välissä. Koska 63 % alueen pinta-alasta on metsää, sitä kutsutaan kansan keskuudessa Kroatian vihreiksi keukoiksi tai Kroatian Sveitsiksi. Alueen läpi kulkee Eurooppatie E65, joka yhdistää Budapestin ja Zagrebin Adrianmeren rannikolla sijaitsevaan Rijekaan.
Lokvejärvi Gorski kotarissa, taustalla Risnjakvuori.
Maantie Risnjakin kansallispuiston lähellä.
Maantiede

Alue on jaettu Primorje-Gorski kotarin ja Karlovacin piirikuntien kesken. Suurin osa alueesta sijaitsee Primorje-Gorski kotarin piirikunnassa, mukaan lukien alueen suurimmat asutuskeskukset Delnice, Čabar, Vrbovsko, ja kunnat Mrkopalj, Ravna Gora, Skrad, Brod na Kupi, Fužine ja Lokve. Siinä osassa, joka kuuluu Karlovacin piirikuntaan, sijaitsee Bosiljevo ja osa Ogulinin kaupungista. Delnice on 4 454 asukkaallaan alueen suurin kaupunki ja sen keskus. Muita keskuksia, joissa asukasluku on yli tuhat ovat Vrbovsko (1 900) ja Ravna Gora (1 900). Begovo Razdolje, Kroatian korkeimmalla sijaitseva kylä (1 076 m) on Gorski kotarissa.
Gorski kotarin asukastiheys on alhainen, mutta suurin Kroatian vuoristoisessa osassa. Vuonna 2001 noin 28 000 ihmistä asui 1 300 neliökilometriä, joka tarkoittaa, että alueella asuu noin 22 ihmistä per neliökilometri. Kielellisesti alue on hyvin monimuotoinen, sillä suhteellisen pienellä alueella voidaan kuulla kaikkia kolmea kroatian kielen päämurteista. Joissakin Gorski kotarin osissa on myös huomattava italialainen yhteisö.
Geomorfisesti Gorski kotar sijaitsee karstimaatasangolla ja alueen keskimääräinen korkeus on 800 m. Korkein kohta on Bjelolasica (1 534 m) ja seuraavaksi korkein Risnjak (1 528 m). Tasanko on ilmastollinen raja rantavyöhykkeen ja sisämaan välissä. Raja Kvarnerin alueen kanssa on määritelty Mustanmeren ja Adrianmeren valuma-alueiden rajan mukaisesti.Alueen eteläistä rajaa Likan kanssa ei ole selkeästi määritelty, mutta useimmat tutkijat pitävät tietä Jasenak – Novi Vinodolski rajana ja Jasenakin asukkaat itse katsovat olevansa jossain Gorski Kotarin ja Likan välissä. Pohjoisessa Kupa-joki on Gorski kotarin ja Slovenian Dolenjskan alueen rajana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gorski kotarin englanninkielinen kotisivu.
Bernie Marsden

Bernie Marsden vuonna 2014.
Bernie Marsden (7. toukokuuta 1951 Buckingham – 24. elokuuta 2023) oli brittiläinen kitaristi. Hän oli yksi Whitesnaken kolmesta alkuperäisjäsenestä.
Ura

Marsden aloitti musiikkiuransa UFOssa marraskuussa 1972. Puolen vuoden sukellus Phil Moggin ja Pete Wayn päihdehuuruihin oli niin traumaattinen, että asia vaiettiin yhteisellä sopimuksella 1990-luvulle saakka. Sen jälkeen hän soitti yhtyeissä Cozy Powell's Hammer ja Babe Ruth kunnes hän vuosina 1976–1977 soitti Deep Purple -veteraanien bluesrock-kokoonpanossa Paice, Ashton & Lord, jonka ainoaksi levytykseksi jäi vuonna 1977 julkaistu Malice in Wonderland. Näihin aikoihin hän tutustui ensimmäisen kerran David Coverdaleen.
Vuonna 1978 Marsden oli toinen jäsen joka kiinnitettiin aluksi David Coverdalen sooloprojektin taustabändiin Whitesnakeen. Siinä hän soitti vuoteen 1982 asti säveltäen muun muassa yhtyeen suuret klassikot ”Fool for Your Loving” ja ”Here I Go Again”.
Whitesnaken jälkeen Marsdenilla oli kaksi yhtyettä yhdessä kahden entisen Whitesnake-jäsenen Micky Moodyn ja Neil Murrayn kanssa: Company of Snakes ja M3 sekä yhtye Bernie Marsden's Whitesnake.
Diskografia > UFO

1973  "Give Her the Gun" (single)
1993 The Decca Years
Diskografia > Cozy Powell's Hammer

1974  Na Na Na (single)
Diskografia > Wild Turkey

1974  Don't Dare to Forget
Diskografia > Babe Ruth

1975 Stealin' Home
1976 Kid's Stuff
Diskografia > Paice, Ashton & Lord

1977 Malice in Wonderland
1993 BBC Radio 1 Live in Concert '77
2007 Live in London '77 (DVD)
Diskografia > Company

1979  We Wish You Well/Right Time For Love (45rpm United Artists BP326)
Diskografia > Whitesnake

1978 Snakebite
1978 Trouble
1979 Lovehunter
1980 Ready an' Willing
1980 Live...in the Heart of the City
1981 Come an' Get It
1982 Saints & Sinners
2003 The Silver Anniversary Collection
2004 The Early Years
2008 30th Anniversary Collection
Diskografia > Alaska

1984 - Heart of the Storm (as Bernie Marsden's Alaska)
1985 - The Pack
1986 - Alive (VHS)
2002 - Live Baked Alaska
2003 - Anthology 1
2005 - Alive (DVD Ltd Edition via web shop)
Diskografia > The Moody Marsden Band

1992 - Never Turn Our Back on the Blues
1994 - Live In Hell - Unplugged
1994 - The Time Is Right for Live
1994 - Real Faith
1999 - In Concert & Studio Outtakes Mainly Guitars
2000 - The Night the Guitars Came to Play
2001 - Ozone Friendly
2004 - The Best Of
Diskografia > The Little House Band

2000 - Christmas 2000 (COS line up as The Little House Band) julkaisematon promo cover songs
Diskografia > The Majesticaires

2001 - Solid Rock(COS line up as The Majesticaires) julkaisematon promo cover songs
Diskografia > The Snakes, Company Of Snakes & M3

1998 - Once Bitten (Japan)
1998 - Live in Europe
2001 - Here They Go Again
2002 - Burst the Bubble
2005 - Classic Snake Live
2005 - Classic Snake Live 2cd Japan Edition
2005 - Rough an' Ready (CD)
2007 - Rough an' Ready (DVD)
Diskografia > Soolo

1979 - And About Time Too!  (julkaistu: 2000)
1981 - Look at Me Now (julkaistu: 2000)
1992 - The Friday Rock Show Sessions '81
1995 - Green and Blues Tribute to Peter Green: Green and Blues
2002 - Blues Rock (Bad Ass'd Boogie Driven Hot Licks) Industry Only Sampler
2003 - Big Boy Blue (Advance Edition)
2003 - Big Boy Blue (2CD Edition)
2005 - Live At The Granary
2005 - Stacks
2006 - Blues 'n' Scales: A Snakeman's Odyssey 1970-2004 (compilation)
2007 - Big Boy Blue... Live (live album)
2007 - The Ironworks Session (Sampler Available Gigs Only)
2008 - Radioland - CD Sampler of the Live Show (compilation/not released officially)
2009 - Bernie Plays Rory
2009 - Going to My Hometown (live album)
2011 - Ballyshannon Blues for Rory
2012 - Very Local Boy (Sampler Radcliffe centre gigs only)
Diskografia > Filmi- ja televisioesiintymiset

1989 - Runaway Dreams (musical director)
1995 - Rock Family Trees (interviewee)
1998 - Still Crazy (performer, song "A Woman Like That")
2006 - Heavy Metal - Louder Than Life (interviewee)
Diskografia > Muut levytykset

1973 You & Me (Chick Churchill)
1974 Jumblequeen (Bridget St John)
1978 Ain't That Just the Way (Barbi Benton)
1979 Over the Top (Cozy Powell)
1981 Tilt (Cozy Powell)
1982 Before I Forget (Jon Lord)
1982 Reading Rock '82 (VA)
1988 Guitar Speak 2 (VA)
1988 South Africa" (Ian Gillan, writer)
1990 Perfect Crime (Blonde On Blonde, as producer only)
1991 Forcefield IV: Let the Wild Run Free (Forcefield)
1992 Instrumentals (Forcefield)
1992 First of the Big Band - BBC Radio 1 Live in Concert '74 (Tony Ashton & Jon Lord)
1994 Tellin' Stories (Walter Trout Band)
1994 Line Up (Borderline)
1998 Still Crazy - Soundtrack
2000 Snakebites - The Music Of Whitesnake (Tribute)
2000 Reis Door Niemandsland (Mama's Jasje)
2002 Blues for Harlem (Larry Johnson)
2002 I Eat Them for Breakfast (Micky Moody)
2007 Booze, Brawds and Rockin' Hard (Chris Catena)
2007 Human Spirit (Gary Fletcher)
2007 Ian Paice and Friends Live In Reading 2006 (DVD)
2007 Little Hard Blues" (Andrea Ranfagni, "Everybody Knows", "May Day", "New Baby", "Easy Woman")
2008 The Original - The Audiolab Sessions 2002 (Les Castle)
2008 Live and Rocking! - Live at the Hell Blues Festival 2000 (Micky Moody & Friends)
2009 Endangered Species - Live at Abbey Road 2000 (CD/DVD, Tony Ashton & Friends)
Hagalundin puisto

| Hagalundin puisto |
| --- | --- |
 Anna Sinebrychoffin kuja
Sijainti:  Otaniemi, Espoo
Koordinaatit:  60°11′00.0″N, 024°49′17.0″E
Hagalundin puisto (ruots. Hagalundsparken) sijaitsee Otaniemen länsiosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on entinen Hagalundin kartanon puisto.
Hagalundin puiston kävelyakselina on länsi–itäsuuntainen Anna Sinebrychoffin kuja. Puistossa on kartanon aikakaudelta periytyviä jalopuita ja mäntyjä. Myös entisen maisemapuiston rakenteita on säilynyt, kuten myös puutarhakasveja. Puisto rajautuu etelässä ja pohjoisessa kartanokauden jälkeiseen rakennuskantaan. Hagalundin kartanon päärakennus on säilynyt puiston eteläosassa. Puiston itäosasta on yhteys Aalto-yliopiston metroasemaan. Vihervyöhyke jatkuu koillisessa Alvar Aallon puistona. Lännessä on Kehä I, jonka länsipuolella vihervyöhyke jatkuu Otto Iivari Meurmanin puistona ja Silkkiniittynä.
Hagalundin puisto on liito-oravien aluetta, joka kuuluu liito-oravien liikkumisen kannalta tärkeään verkostoon. Lehtipuineen ja avoimine alueineen se ei kuitenkaan ole liito-oravien tavanomaisinta ympäristöä. Kevään 2018 liito-oravaselvityksessä puiston keskiosaa kuitenkin pidettiin liito-oravien mahdollisena ydinalueena.
Kuvia

Anna Sinebrychoffin kuja
Näkymä puistosta
Anna Sinebrychoffin kujan itäpää
Hagalundin puiston eteläosassa sijaitsee Hagalundin kartanon päärakennus.
Aiheesta muualla

Ilta-Sanomat: 1800-luvulta oleva lehmuskuja määritteli jopa Aalto-yliopiston metroaseman laiturin paikan
HMS Albion (R07)

| HMS Albion |
| --- | --- |
 HMS Albion vuonna 1956.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter and Wigham Richardson, Wallsend
Kölinlasku:  22. maaliskuuta 1944
Laskettu vesille:  16. toukokuuta 1947
Palveluskäyttöön:  26. toukokuuta 1954
Poistui palveluskäytöstä:  1973
Tekniset tiedot
Uppouma:  24 600 t
Pituus:  224,87 m
Leveys:  37 m
Syväys:  8,5 m
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  1 596
Aseistus
Aseistus:  2 x kuusiputkista Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 8 x kaksiputkista Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x yksiputkista Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 x 3 naulan kunnialaukaustykkiä 42 x lentokonetta
HMS Albion (viirinumero R07) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Centaur-luokan lentotukialus.
Valmistus

Alus tilattiin Swan Hunter and Wigham Richardsonilta, missä köli laskettiin 22. maaliskuuta 1944. Alus laskettiin vesille 16. toukokuuta 1947. Hinaajat Beamish, Hendon ja George V hinasivat 18. lokakuuta 1949 aluksen Jarrowista Rosythiin. Matkalla alus törmäsi neljä merimailia Longstonen majakasta Empire Wappingiin, joka upposi. Albion sai suuren reiän peräänsä ja oli lähellä upota, jolloin hinaajat siirsivät aluksen St. Abbs Headiin matalikolle. Alus saatiin lopulta Rosythiin, vaikka sen konehuoneessa olikin puolitoista metriä vettä, alus saatiin Rosythiin, missä rakennustöitä jatkettiin. Alus valmistui toukokuussa 1954.
Palvelus

Koulutusjakson jälkeen alus liitettiin Välimeren laivastoon, johon se liittyi syyskuussa. Aluksesta tehtiin lentotukialusosaston lippulaiva. Alus osallistui 1956 Suezin kriisin iskuihin Egyptin asevoimia vastaan. Se oli huollettavana tammikuusta toukokuuhun 1958 sekä 18. elokuuta – 14. joulukuuta 1959 Portsmouthissa.
Alus oli Kauko-Idässä, Australiassa, Uudessa Seelannissa sekä Etelä-Atlantilla ja Intian valtamerellä ennen paluutaan Portsmouthiin, jossa se poistettaisiin palveluksesta. Siitä suunniteltiin Australian laivaston lentotukialuksen HMAS Melbournen korvaajaa, mutta ajatuksesta luovuttiin. Albion siirrettiin 17. joulukuuta 1960 Portsmouthin telakalle muutettavaksi helikopteri- eli kommandotukialukseksi. Alus palautettiin elokuussa 1962 palvelukseen, jolloin se kykeni kuljettamaan 700–900 merijalkaväensotilasta varusteineen ja 16 Westland Wessex -helikopteria.
Alus harjoitteli palvelukseen palattuaan 845 ja 846 laivueiden sekä merijalkaväen 40 Commandon kanssa yhteistoimintaa ennen siirtoaan Kauko-Idän laivastoon, jossa se oli 1966 Borneon rannikolla Indonesian kriisin aikana sekä 1967 Adenissa vetäydyttäessä alueelta. Albion oli huollettavana Portsmouthissa 8. syyskuuta 1966 – 14. syyskuuta 1967 ja heinäkuusta 1969 20. maaliskuuta 1970.
Maaliskuussa 1971 alus lähti Portsmouthista Kauko-Itään. Se vieraili matkan aikana Ascension Islandilla sekä Durbanissa. Alus oli 3.–6. toukokuuta Bombayssä, minkä jälkeen sille siirrettiin Changin edustalla merijalkaväen osasto. Alus saapui 10. lokakuuta 1972 Portsmouthiin, jossa sen varusteet sekä aseet poistettiin. Alus poistettiin palveluksesta 2. maaliskuuta 1973 ja myytiin 22. lokakuuta Pohjanmeren öljykentille raskaaksi nosturiksi, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Alus romutettiin 16. marraskuuta Faslanessa.
Aiheesta muualla

Maritimequest - HMS Albionin kuvagalleria(englanniksi)
HMS Albion info(englanniksi)
Centaur-luokan lentotukialukset
849 laivueen Douglas Skyraider AEW.1 nousee Albionilta 1950-luvun lopulla
HMAS Tasmania

| HMAS Tasmania |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  William Beardmore and Company, Dalmuir
Kölinlasku:  18. joulukuuta 1917
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1918
Palveluskäyttöön:  27. tammikuuta 1920
Poistui palveluskäytöstä:  9. tammikuuta 1928
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 4. kesäkuuta 1937
Tekniset tiedot
Uppouma:  919 t (standardi) 1 240 t (max)
Pituus:  84,16 m
Leveys:  8,13 m
Syväys:  2,99 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  36 solmua (suunniteltu)
Miehistöä:  90
Aseistus
Aseistus:  3 × QF 4″/L45 (102 mm) Mk IV -tykkiä yksiputkisina CP Mk III -asennuksina 1 × QF 2 naulan Mk II 4 × 21″ (533 mm) torpedoputkea
HMAS Tasmania (viirinumero H25) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Australian laivastolle luovuttama amiraliteetin S-luokan hävittäjä maailmansotien välillä.
Valmistus

Alus tilattiin Dalmuirista William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1917. Se laskettiin vesille 22. marraskuuta 1918 ja otettiin palvelukseen tammikuussa 1919.
Palvelus

Alus luovutettiin Australialle, jonka laivastossa se otettiin palvelukseen 27. tammikuuta 1920 Devonportissa nimellä HMAS Tasmania ensimmäisenä päällikkönään kapteeniluutnantti H. O. Joyce. Alus lähti HMAS Successin, HMAS Swordsmanin ja HMAS Tattoon kanssa 20. helmikuuta Australiaan. Osasto kulki Gibraltarin, Maltan, Port Saidin, Suezin, Adenin, Bombayn, Colombon, Singaporen, Surabayan ja Torstaisaaren kautta Australiaan ja saapui 29. huhtikuuta Sydneyyn.
Alus poistettiin palveluksesta 6. lokakuuta 1921 Sydneyssä ja sijoitettiin reserviin. Se palautettiin palvelukseen syyskuussa 1922. Alus oli Australian itä ja etelä rannikolla lukuun ottamatta vierailua Uuteen-Guineaan kesä-heinäkuussa  1924. Alus poistettiin palveluksesta 9. tammikuuta 1928 ja sijoitettiin reserviin. Alus myytiin romutettavaksi 4. kesäkuuta 1937.