stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eidsvollin kansalliskokous
Kokouksen kulku > Ulkopolitiikkakiista 19. huhtikuuta

Pääkamppailu puolueiden välillä koitti 19. huhtikuuta, jolloin ulkopolitiikkadebatti jatkui. Unionipuolue ehdotti, että kokous valitsisi ulkopolitiikkakomitean, mikä merkitsisi kokoukselle täyttä suvereniteettia valtion johdossa. Itsenäisyyspuolueeseen muutoin profiloitunut Jonas Rein totesi itsenäisyydestä jo päätetyn, jolloin ulkopolitiikkakin kuuluisi toki kansalliskokouksen mandaattiin. Itsenäisyyspuolue pääosin sitä vastoin esitti kansalliskokouksen lakkauttamista heti perustuslain hyväksymisen ja kuninkaan valinnan jälkeen. Itsenäisyyspuolueen valtaosa voitti äärimmäisen tiukan, tasan menneen, äänestyksen itsenäisyyspuoluetta edustaneen puheenjohtajan kaksoisäänellä.
Kokouksen kulku > Perustuslain hyväksyntä, valtiontalous, kuninkaan valinta

Kansalliskokous päätti lopullisesta perustuslaista 4.–11. toukokuuta perustuslakikomitean esityksen pohjalta. Juutalaisparagrafi (§2) hyväksyttiin lopullisesti perustuslain osaksi 4. toukokuuta. Puolue-erimielisyydet tulivat edelleen esiin erityisesti kuninkaan asemasta neuvoteltaessa. Unionipuolue halusi perustuslakiin kiellon, että kuninkaan ei tulisi vastaanottaa muiden maiden hallitsijantehtäviä. Tarkoituksena oli estää Tanska-Norjan uudelleensyntyminen ehdokkaan, Tanskan perintöprinssin Kristian Frederikin, mahdollisesti päästessä kiinni myös Tanskan kruunuun. Unionipuolueen ehdotus jäi kuitenkin selkeään alakynteen 5. toukokuuta. 9. toukokuuta lyötiin lukkoon kohdat kansalaisuudesta ja äänioikeudesta, 10. toukokuuta hyväksyttiin lopullisesti Stortingetin kaksikamarijärjestelmä ja 11. toukokuuta kysymys yleisestä asevelvollisuudesta.
13. toukokuuta kokouksessa käytiin vilkasta keskustelua valtiontalouden järjestämisestä talouskomitean, johon oli kuulunut lähinnä porvariedustajistoa, valmisteleman ehdotuksen pohjalta. Kiistaa herätti etenkin kysymys, pitäisikö Norjan maksaa vanha valtionvelkansa ennen vuotta 1814 ja kysymys vanhojen setelien arvon takaamisesta. Etenkin kreivi Wedel-Jarlsberg korosti vanhan valtionvelan olevan entisen emämaa Tanskan vastuulla, kun taas itsenäisyyspuolue suosi velan hoitamista ja vanhojen setelien arvon takaamista. Unionistien mielestä asia vaatisi muun muassa kansan verotusta, eikä katsonut verotusoikeuden olevan kansalliskokouksen mandaatissa. Myös keskustelua Norjan omasta keskuspankista heräteltiin 14. toukokuuta, mutta se koki suurta vastustusta. Itsenäisyyspuolueen kanta voitti, mutta talousasioista tehdyillä päätöksillä ei tullut olemaan tulevaisuudessa suurta merkitystä.
17. toukokuuta jäsenet kokoontuivat allekirjoittamaan perustuslakia valitsemaan kuningasta. Unionipuolueen yritys viivyttää kuninkaanvalintaa hylättiin ja Kristian Frederik valittiin yksimielisesti Norjan kuninkaaksi. Norjalla oli oma kuningas 500 vuoden tauon jälkeen. Siitä lähtien 17. toukokuuta on ollut myös Norjan kansallispäivä. Perustuslain allekirjoittamisen jälkeen esiin nousi riita Nicolai Wergelandin huhtikuussa pitämien puheenvuorojen pohjalta. Etenkin Sverdrup vaati Wergelandia vetämään silloiset sanansa takaisin. Wergelandin puheet olivat kyteneet pinnan alla ja herättäneet aggressioita useiden itsenäisyyspuolueen kokousedustajien joukossa. Asia rauhoittui kuitenkin etenkin Jacob Aallin ja Gustav Peter Blomin tultua Wergelandin tueksi, minkä jälkeen useammatkin kokousedustajat totesivat, etteivät he olleet hänen ilmaisuistaan loukkaantuneet.
Kristian Frederik otti kuninkuuden muodollisesti vastaan 19. toukokuuta ja kokous päättyi 20. toukokuuta.
Kokousta seuranneet tapahtumat

Ruotsin osalta sota Napoleonia vastaan oli ohi ja Kaarle Juhana palasi Ruotsiin mannermaalta 28. toukokuuta mukanaan 40–50 000 miehen armeija, josta suuri osa oli taistelukentillä kunnostautuneita eliittijoukkoja. Hän ryhmitti joukkonsa Norjan rajalle mahdollinen sota mielessään. Kaarle Juhanan aloitteesta suurvallat lähettivät edustajia Kristianiaan saadakseen Kristian Frederikin luopumaan asemastaan ja toimistaan, mutta diplomatia ei johtanut Ruotsin kannalta toivottuun tulokseen.
Täten Kaarle Juhana ryhtyi panemaan Kielin sopimusta täytäntöön Ruotsin etujen osalta asevoimin ja Norjan kruunua alettiin hankkia Ruotsin kuningas Kaarle XIII:lle. Norjalla oli käytössään huonosti varustettu ja koulutettu 30 000 miehen armeija. Ruotsin laivasto oli myös täysin ylivoimainen. Ruotsin armeija hyökkäsi 28. heinäkuuta ja eteni välittömästi kaikilla rintamilla. Norjan armeijan johto oli myös heikkoa, eikä Kristian Frederikin sotilaallisia saavutuksia voinut verrata hänen diplomaatintaitoihinsa.
Maat olivat sotatilassa kaksi viikkoa. Kaarle Juhanan aloitteesta aloitettiin kuitenkin jo elokuun alussa aseleponeuvottelut ja Norjan hallituksen ja Ruotsin kuninkaan välille solmittiin aselepo Mossissa 14. elokuuta 1814. Aseleposopimuksen mukaan Norjan kuninkaaksi valitun Kristian Frederikin, jota tuolloin kutsuttiin prinssi Kristianiksi, tuli kutsua koolle ylimääräinen Stortingin kokous, johon Ruotsin kuningas olisi yhteydessä erityisen komissaarin välityksellä.
Ruotsin kuningas tunnusti Eidsvollin perustuslain ja maiden suhteet järjestettiin erityisellä, jopa juhlalliseksi mainitulla, sopimuksella (norj. Riksakten). Sopimuksen mukaan Norja oli omissa asioissaan itsenäinen valtio ja ainoastaan kuninkaan persoona yhdisti maat toisiinsa Ruotsi-Norja-personaaliunioniksi. Sopimuksen lisäkohdan mukaan Kristian Frederikin oli jätettävä kuninkaanvaltansa kansan haltuun ja lähdettävä maasta. Ruotsin joukkojen tuli pysytellä aselevon ajan, kolme viikkoa Stortingin kokouksen jälkeen, Glommajoen itäpuolella ja Ruotsin julistama maa- ja merisaarto lakkautettiin. Kristian Frederikin tuli luopua kruunustaan Stortingetin kokouksessa 8. lokakuuta. 10. lokakuuta näin tapahtuikin. Hän astui Bornholm-nimiseen laivaan ja matkusti Tanskaan. Vielä hänen ollessaan matkalla oli Kaarle XIII valittu uudeksi Norjan kuninkaaksi nimellä Kaarle II..
Vaikka Norjan itsenäisyysajatus oli loppunut alkuunsa, oli norjalaisten valtiollinen asema muuttunut vuodessa huomattavasti. Ruotsin kuninkaan tunnustama perustuslaki institutionalisoi nyt kansalliset oikeudet, joilla tuli myöhemmin olemaan tärkeä rooli Ruotsi-Norja-unionin lakkauttamisessa ja maan demokratian kehittymisessä. Se myös erotti lainsäädäntövallan kansan valitsemalle Stortingille, vaikka kuninkaalla oli edelleen toimeenpanovaltaa. Melkein puolet norjalaisista miehistä oli saanut äänioikeuden ja perustuslaki oli aikaansa nähden hyvin edistyksellinen ja radikaali. Ajan myötä Ruotsin alistavaksi koetun unionipolitiikan vuoksi itsenäisyysajatukset saivat enenevästi alaa Norjassa ja johtivat lopulta osaltaan Norjan itsenäistymiseen 1905.
Aiheesta muualla

Eidsvollin kansalliskokouksen historiasivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
17. toukokuuta 1814 hyväksytty perustuslaki (norjaksi)
Kristian Fredrikin avajaispuhe kokoukselle 11. huhtikuuta 1814 ja valapuhe 20. huhtikuuta (norjaksi)
Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhana eli Jean Baptiste Bernadotte (1763–1844), josta tuli Ruotsin kuningas Kaarle XIV Juhana ja Norjan kuningas Carl III Johan 1818.
Tanskan prinssi Kristian Frederik (1786–1848), jonka kuninkuus Norjassa jäi lyhytaikaiseksi. Hänestä tuli Tanskan kuningas Kristian VIII vuonna 1839. Johan Ludwig Lund 1813.
Eidsvollbygningen vuonna 2005. Nykyisin paikalla on museo.
Itsenäisyyspuolueen johtajiin kuulunut tuomari Christian Magnus Falsen (1782–1830).
Unionipuolueen johtohahmo kreivi Herman Wedel-Jarlsberg (1779–1840).
Unionipuolueen näkyvimpiin hahmoihin kuulunut pastori Nicolai Wergeland (1780–1848).
Professori, filologi Georg Sverdrup (1770–1850).
Kamariherra, Eidsvollin kokouksen ensimmäinen puheenjohtaja Peder Anker (1749–1824), joka toimi myöhemmin Norjan pääministerinä Tukholmassa 1814–1822, kuvattuna perheensä kanssa 1792.
Perustuslakikomitean jäsen, tehtailija, kansantaloustieteilijä Jacob Aall (1773–1844).
Ruotsin kuningas Kaarle XIII, josta tuli Norjan kuningas nimellä Kaarle II lokakuussa 1814.
Ruotsi-Norjan unionilippu vuodelta 1844 – se tunnettiin myös nimellä ”Sillisalaatti”kenen mukaan?.
Cozumelinsmaragdikolibri

| Cozumelinsmaragdikolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Smaragdikolibrit Chlorostilbon
Laji::  forficatus
Kaksiosainen nimi
 Chlorostilbon forficatus  Ridgway, 1885 
Katso myös
   Cozumelinsmaragdikolibri Wikispeciesissä   Cozumelinsmaragdikolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Cozumelinsmaragdikolibri (Chlorostilbon forficatus) on väliamerikkalainen kolibrilaji, joskin Handbook of the Birds of the World luokittelee sen mesismaragdikolibrin alalajiksi. Sen esiintymisalue käsittää Jukatanin niemimaan edustalla olevat Holboxin, Mujeresin ja Cozumelin saaret. Robert Ridgway kuvaili lajin holotyypin vuonna 1885.
Castagneto Carducci

| Castagneto Carducci |
| --- | --- |
 Castagneto Carducci
 vaakuna
 Castagneto Carducci
 Koordinaatit: 43°10′N, 10°36′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Toscana
Maakunta:  Livorno
Pinta-ala:  
 – Maa:  412,33  km²
Korkeus:  194 (min. 0 - maks. 585) m
Väkiluku (2013):  8 906 
 – Väestötiheys:  62  as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Castagneto Carducci on kunta Italiassa Toscanan alueella olevassa Livornon maakunnassa. Kunta sijaitsee Tyrrhenanmeren rannalla.
Kuntaan kuuluva Castagneto Carduccin keskiaikainen kylä sijaitsee sisämaassa olevalla kukkulalla. Rannikolla oleva kylä on nimeltään Marina di Castagneto Carducci.  Kunta on saanut nimensä siellä asuneen Giosuè Carduccin mukaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Castagneto Carducci Wikimedia Commonsissa
Livornon maakunta
Bibbona | Campiglia Marittima | Campo nell’Elba | Capoliveri | Capraia Isola | Castagneto Carducci | Cecina | Collesalvetti | Livorno | Marciana | Marciana Marina | Piombino | Porto Azzurro | Portoferraio | Rio Marina | Rio nell’Elba | Rosignano Marittimo | San Vincenzo | Sassetta | Suvereto
Continente

Continenten logo
Continente on portugalilainen hypermarketketju. Ketjun omistaa Sonae Distribuição, joka kuuluu portugalilaiseen Sonae monialayhtymään. Continente oli Portugalin ensimmäinen hypermarketketju.
Continente-hypermarketteja oli 37 ympäri Portugalia vuonna 2007. Markettien yhteispinta-ala oli 259 000 m², ja keskimääräinen myymäläkoko oli 9000 m². Myymälät sijaitsevat yleensä kauppakeskuksissa.
Aiheesta muualla

Continenten kotisivut
Sonae Distribuição kotisivut
Florence (elokuva)

| Florence> Florence Foster Jenkins |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephen Frears
Käsikirjoittaja:  Nicholas Martin
Tuottaja:   Michael Kuhn  Tracey Seaward 
Säveltäjä:  Alexandre Desplat
Kuvaaja:  Danny Cohen
Leikkaaja:  Valerio Bonelli
Tuotantosuunnittelija:  Alan MacDonald
Pukusuunnittelija:  Consolata Boyle
Pääosat:   Meryl Streep  Hugh Grant  Simon Helberg  Nina Arianda  Rebecca Ferguson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Ranska
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Hulu Disney+
Ensi-ilta:   2016-04-2323. huhtikuuta 2016 (Beflastin elokuvajuhlat)  2016-05-66. toukokuuta 2016 (Britannia)  2016-07-1313. heinäkuuta 2016 (Ranska)  2016-9-22. syyskuuta 2016 (Suomi)  
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  29 miljoonaa dollaria
Tuotto:  44,3 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Florence (engl. Florence Foster Jenkins) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut elämäkerrallinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Stephen Frears. Meryl Streep näyttelee Florence Foster Jenkinsiä, joka unelmoi oopperalaulajan urasta. Hugh Grant esittää Jenkinsin aviomiestä St. Clair Bayfieldiä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Meryl Streep  | … |  Florence Foster Jenkins   |
|  Hugh Grant  | … |  St. Clair Bayfield   |
|  Simon Helberg  | … |  Cosmé McMoon   |
|  Nina Arianda  | … |  Agnes Stark   |
|  Rebecca Ferguson  | … |  Kathleen   |
|  John Kavanagh  | … |  Arturo Toscanini   |
Vastaanotto

Florence on saanut kehuja elokuvakriitikoilta. Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on laskenut elokuvalle pistemäärän 87 %, perusteena 167 arvostelua, joiden keskimääräinen arvosana on 7/10. Metacriticissä elokuvalla on 69 pistettä 100:sta, mikä merkitsee ”pääosin myönteisiä” arvioita. Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtonen antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä ja sanoi arvostelussaan: ”Tässä voi olla yksi syksyn elokuvahiteistä.”
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kenelle | Palkinnot ja ehdokkuudet> Voitto / Ehdokkuus | Palkinnot ja ehdokkuudet> Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Golden Globe | Paras musikaali- tai komediaelokuva |  | Ehdokkuus |  |
| Golden Globe | Miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Hugh Grant | Ehdokkuus |  |
| Golden Globe | Naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Meryl Streep | Ehdokkuus |  |
| Golden Globe | Miessivuosa | Simon Helberg | Ehdokkuus |  |
Aiheesta muualla

Florence Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Florence Rotten Tomatoesissa. (englanniksi)
Florence Metacriticissä. (englanniksi)
Virallinen traileri YouTubessa.
Florence

Florence voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Paikkoja

Florence, italialaisen Firenzen kaupungin nimitys eräissä kielessä
Florence, paikkakunta Alabamassa, Yhdysvalloissa
Florence, paikkakunta Arizonassa, Yhdysvalloissa
Florence, paikkakunta Coloradossa, Yhdysvalloissa
Florence, paikkakunta Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa
Florence, paikkakunta Oregonissa, Yhdysvalloissa
Florence, asuinalue Los Angelesissa, Yhdysvalloissa
Florence, paikkakunta Nova Scotiassa, Kanadassa.
Florencen piirikunta, piirikunta Etelä-Carolinassa, Yhdysvalloissa
3122 Florence, Maan lähelle tuleva asteroidi, jolla on kaksi kuuta. Se on nimetty Florence Nightingalen mukaan.
Henkilöitä > Florence etunimenä

Florence on muun muassa englannin- ja ranskankielisissä maissa esiintyvä naisen etunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Florence Arthaud (1957–2015), ranskalainen kilpapurjehtija
Florence Augusta Merriam Bailey (1863–1948), yhdysvaltalainen lintutieteilijä ja luontokirjailija
Florence Baker, o.s. von Sass (1841–1916), unkarilais-brittiläinen tutkimusmatkailija
Florence L. Barclay (1862–1921), englantilainen kirjailija
Florence Baverel-Robert (s. 1974), ranskalainen ampumahiihtäjä ja olympiavoittaja
Florence Delay (s. 1941), ranskalainen kirjailija, näyttelijä ja Ranskan akatemian jäsen
Florence Devouard (s. 1968), ranskalainen insinööri, Wikimedia-säätiön ent. puheenjohtaja
Florence Ezeh (s. 1977), togolainen moukarinheittäjä
Florence Finch (1893–2007), uusiseelantilainen maailman pitkäikäisimpiin kuulunut henkilö
Florence Foster Jenkins (1868–1944), yhdysvaltalainen sopraanolaulaja
Florence Fuller (1867–1946), eteläafrikkalais-australialainen kuvataiteilija
Florence Given (s. 1999), brittiläinen kirjailija, kuvittaja ja feministi
Florence Green, o.s. Patterson (1901–2012), brittiläinen viimeinen elossa ollut ensimmäisen maailmansodan veteraani
Florence Griffith-Joyner (1959–1998), yhdysvaltalainen pikajuoksija
Florence Kling Harding (1860–1924), Yhdysvaltain presidentti Warren G. Hardingin puoliso
Florence S. Jacobsen (1913–2017), yhdysvaltalainen mormoni, MAP_kirkon nuorten naisten apujärjestön johtaja
Florence Henderson (1934–2016), yhdysvaltalainen sitcom-näyttelijä
Florence Kasumba (s. 1976), ugandalais-saksalainen näyttelijä
Florence Knapp (1873–1988), yhdysvaltalainen maailman pitkäikäisimpiin kuulunut henkilö
Florence Lawrence (1886–1938), kanadalainen näyttelijä
Florence Lee (1858–1962), yhdysvaltalainen mykkäelokuvien näyttelijä
Florence Masnada (s. 1968), ranskalainen alppihiihtäjä
Florence Nightingale (1820–1910), brittiläinen sairaanhoidon uranuurtaja ja tilastotieteilijä
Florence Petry-Amiel (s. 1942), ranskalainen korkeushyppääjä
Florence "Peggy" Pope (1929–2020), yhdysvaltalainen näyttelijä
Florence Pugh (s. 1996), englantilainen näyttelijä
Florence Quivar (s. 1944), yhdysvaltalainen ooppera- ja konserttilaulaja
Florence Réchal, o.s. Picaut (s. 1952), ranskalainen yleisurheilija
Florence R. Sabin (1871–1953), yhdysvaltalainen lääketieteilijä, imusuoniston tutkija
Florence Schelling (s. 1989), sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti
Florence Margaret Smith, Stevie Smith (1902–1971), brittiläinen runoilija
Florence Welch (s. 1986), brittiläinen laulaja
Henkilöitä > Florence sukunimenä

Florence on myös seuraavien henkilöiden sukunimi:
John John Florence (s. 1992), yhdysvaltalainen surffauksen maailmanmestari
Muita merkityksiä

Florence, Stephen Frearsin ohjaama elokuva vuodelta 2016
Florence, Atlantilla syyskuussa 2018 raivonnut hurrikaani
Florence, vuoden 2018 videopeli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Florence”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Castagnole delle Lanze

| Castagnole delle Lanze |
| --- | --- |
 Näkymä tornista.
 Castagnole delle Lanze
 Koordinaatit: 44°45′08″N, 8°9′5″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Astin maakunta
Korkeus:  271 m
Väkiluku:  3 513
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 https://www.comune.castagnoledellelanze.at.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Castagnole delle Lanze (piemonteksi Cast'gnòle dle Lanse) on kunta Italiassa Piemonten alueella olevassa Astin maakunnassa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 3 513 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Castagnole delle Lanze Wikimedia Commonsissa
Astin maakunta
Agliano Terme | Albugnano | Antignano | Aramengo | Asti | Azzano d’Asti | Baldichieri d’Asti | Belveglio | Berzano di San Pietro | Bruno | Bubbio | Buttigliera d’Asti | Calamandrana | Calliano | Calosso | Camerano Casasco | Canelli | Cantarana | Capriglio | Casorzo | Cassinasco | Castagnole Monferrato | Castagnole delle Lanze | Castel Boglione | Castel Rocchero | Castell’Alfero | Castellero | Castelletto Molina | Castello di Annone | Castelnuovo Belbo | Castelnuovo Calcea | Castelnuovo Don Bosco | Cellarengo | Celle Enomondo | Cerreto d’Asti | Cerro Tanaro | Cessole | Chiusano d’Asti | Cinaglio | Cisterna d’Asti | Coazzolo | Cocconato | Corsione | Cortandone | Cortanze | Cortazzone | Cortiglione | Cossombrato | Costigliole d’Asti | Cunico | Dusino San Michele | Ferrere | Fontanile | Frinco | Grana | Grazzano Badoglio | Incisa Scapaccino | Isola d’Asti | Loazzolo | Maranzana | Maretto | Moasca | Mombaldone | Mombaruzzo | Mombercelli | Monale | Monastero Bormida | Moncalvo | Moncucco Torinese | Mongardino | Montabone | Montafia | Montaldo Scarampi | Montechiaro d’Asti | Montegrosso d’Asti | Montemagno | Montiglio Monferrato | Moransengo | Nizza Monferrato | Olmo Gentile | Passerano Marmorito | Penango | Piea | Pino d’Asti | Piovà Massaia | Portacomaro | Quaranti | Refrancore | Revigliasco d’Asti | Roatto | Robella | Rocca d’Arazzo | Roccaverano | Rocchetta Palafea | Rocchetta Tanaro | San Damiano d’Asti | San Giorgio Scarampi | San Martino Alfieri | San Marzano Oliveto | San Paolo Solbrito | Scurzolengo | Serole | Sessame | Settime | Soglio | Tigliole | Tonco | Tonengo | Vaglio Serra | Valfenera | Vesime | Viale | Viarigi | Vigliano d’Asti | Villa San Secondo | Villafranca d’Asti | Villanova d’Asti | Vinchio
Claire Curzan

Claire Curzan selkäuintikilpailun lähdössä helmikuussa 2023.
Claire Marie Curzan (s. 30. kesäkuuta 2004 Cary, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen uimari. Hän saavutti vuonna 2021 Tokion olympialaisissa hopeaa uituaan Yhdysvaltain joukkueessa 4 × 100 metrin sekauintiviestin alkuerässä. Henkilökohtaisessa 100 metrin perhosuinnissa hän karsiutui loppukilpailusta oltuaan välierissä kymmenes. Hän voitti Dohan pitkän radan MM-kilpailuissa 2024 kultaa kaikilla kolmella henkilökohtaisella selkäuintimatkalla. Lisäksi hän on voittanut useita viestimaailmanmestaruuksia vuodesta 2021 alkaen.
Claire Falkenstein

| Claire Falkenstein |
| --- | --- |
 Claire Falkenstein vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1908 Coos Bay, Oregon
Kuollut: 1997 (88–89 vuotta) Venice, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kuvanveistäjä ja taidemaalari
Claire Falkenstein (1908 Coos Bay, Oregon – 1997 Venice, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hän muutti vuonna 1920 perheineen Berkeleyhyn, Kaliforniaan, ja sai vuonna 1930 taiteiden kandidaatin arvon Kalifornian yliopistosta, Berkeleysta, jossa oli opiskellut taidetta, antropologiaa ja filosofiaa. Opiskeluaikoinaan vuonna 1930 Falkenstein järjesti ensimmäisen oman näyttelynsä East-West Galleryssa, San Franciscossa. Ainoan muodollisen opetuksensa kuvanveistossa Falkenstein sai vuonna 1933 Mills Collegessa, Oaklandissa, johon hänet oli kutsuttu opiskelemaan Alexander Archipenkon johdolla.
Falkensteinin merkittävä puuveistosten kokoelma The Set Structures (1941–1944) johti hänen ensimmäiseen omaan näyttelyynsä New Yorkissa. Se järjestettiin Bonestall-galleriassa vuonna 1944. 1950–1960-luvuilla Falkenstein työskenteli Euroopassa, jossa häneltä valmistui lukuisia merkittäviä tilaustöitä. Ollessaan Pariisissa hän teki yhteistyötä Jean Arpin sekä Alberto Giacomettin kanssa ja liittyi taiteilijaryhmään, johon kuuluivat myös yhdysvaltalaiset abstraktin ekspressionismin edustajat Sam Francis ja Paul Jenkins.
Ciaran Clark

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Ciaran Clark kentällä vuonna 2013.
Henkilötiedot
Koko nimi: Ciaran Clark
Syntymäaika: 26. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Lontoo, Englanti
Pelipaikka: keskuspuolustaja, keskikenttäpelaaja
Pituus: 188 cm
Seura
Seura: Stoke City
Junioriseurat
–2009: Aston Villa
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009–2016 2016–2023 2022–2023 2023– | Aston Villa Newcastle United → Sheffield United Stoke City | 134 (7) 114 (11) 10 (2) |
Maajoukkue
| 2005–2006 2006–2007 2007–2008 2009–2010 2011– | Englanti U17 Englanti U18 Englanti U19 Englanti U20 Irlanti | 6 (0) 2 (0) 9 (0) 2 (1) 36 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. heinäkuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. heinäkuuta 2023.
Ciaran Clark (s. 26. syyskuuta 1989) on englantilainen jalkapalloilija, jolla on irlantilaiset sukujuuret. Hän pelasi Aston Villassa vuosina 2009–2016 keskuspuolustajana, mutta Villan valmentaja Gérard Houllier käytti häntä myös keskikenttäpelaajana. Vuonna 2016 Clark siirtyi Newcastle Unitediin. Kauden 2022–2023 hän pelasi lainasopimuksella mestaruussarjan Sheffield Unitedissa, minkä jälkeen hänen sopimuksensa Newcastlen kanssa päättyi. Hän solmi lokakuussa 2023 sopimuksen mestaruussarjassa pelaavan Stoke Cityn kanssa.
Ura > Aston Villa

Vaikka Clark syntyi Lontoossa, hän liittyi Aston Villan nuorisoakatemiaan ja oli akatemian alle 18-vuotiaiden joukkueen kapteeni kaudella 2007–2008. Hänelle annettiin pelinumero kaudella 2008–2009 ja istui penkillä CSKA Moskovaa vastaan, muttei päässyt pelaamaan.
Clarkin seuraava esiintyminen Villan edustusjoukkueen paidassa oli Brighton and Hove Albionia vastaan kaudella 2009–2010.
Hän aloitti kaksi ensimmäistä peliä kaudella 2010–2011. West Ham Unitedia vastaan hän pelasi hyvin Richard Dunnen kanssa ja sitten Newcastle Unitedia vastaan. Hän myös sai aloituspaikan Gérard Houllierin ensimmäisessä pelissä Blackburn Roversia vastaan. Clark jatkoi esiintymisiään Villan loukkaantumissuman takia.
Clark pelasi Aston Villassa vuosina 2009–2018 kaikkiaan 134 valioliigaottelua, ja teki niissä seitsemän maalia.
Ura > Newcastle

Clark siirtyi kuuden miljoonan euron siirtosummalla Newcastleen kesällä 2016. Avauskaudellaan hän pelasi 34 Mestaruussarjan ottelua ja teki kolme maalia. Newcastlen noustua keväällä 2017 Valioliigaan hän pelasi kauden 2021–2022 loppuun mennessä 80 pääsarjaottelua ja teki niissä kahdeksan maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi lainasopimuksella Sheffield Unitedissa kymmenen ottelua ja teki kaksi maalia.