stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuno Turhapuro (elokuva)

| Uuno Turhapuro |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Ere Kokkonen
Käsikirjoittaja:  Spede Pasanen
Tuottaja:  Pertti Pasanen
Säveltäjä:  Jaakko Salo
Kuvaaja:  Antero Takala  (studio)    Kari Sohlberg  (ulkokuvat) 
Leikkaaja:  Taina Kanth
Lavastaja:  Arto Rautvuori
Pääosat:  Vesa-Matti Loiri   Marjatta Raita   Spede Pasanen   Juhani Kumpulainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Filmituotanto  Spede Pasanen Oy
Levittäjä:  Finnkino
Ensi-ilta:   1973-8-2424. elokuuta 1973  
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  600 000 mk
Katsojat:  613 409
Seuraaja:  Professori  Uuno D. G. Turhapuro
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uuno Turhapuro on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Ere Kokkonen. Elokuva on Uuno Turhapuro -elokuvasarjan ensimmäinen elokuva. Elokuvan pääosissa nähdään Vesa-Matti Loiri, Marjatta Raita, Spede Pasanen ja Juhani Kumpulainen. Elokuvan vierailevana tähtenä nähdään monitoimimies Antti Einiö.
Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Helsingissä. Elokuva on julkaistu VHS:nä ja DVD:nä. Elokuva on esitetty televisiossa vuosien 1978 ja 2020 välillä yhteensä 15 kertaa – eräänä vuonna jopa viidesti. Elokuva on 1970-luvun toiseksi katsotuin suomalainen elokuva ja Suomen 19. katsotuin kotimainen elokuva.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  Uuno Eero Turhapuro   |
|  Marjatta Raita  | … |  Elisabeth Turhapuro, o.s. Tuura   |
|  Spede Pasanen  | … |  Härski-Hartikainen   |
|  Juhani Kumpulainen  | … |  Kotkala-Hammaslärvänen, yläkerran naapuri   |
|  Simo Salminen  | … |  Lettunen   |
|  Mirjam Himberg  | … |  rouva Välivilja   |
|  Leila Itkonen  | … |  rouva Kotkala-Hammaslärvänen   |
|  Anna-Liisa Ruotsi  | … |  huvilanaapuri   |
|  Rauni Ikäheimo  | … |  levykaupan omistaja   |
|  Tiia Louste  | … |  levykaupan myyjä   |
|  Hellevi Härkönen  | … |  Tyyne, asiakas maitokaupassa   |
|  Kaarina Tuunanen  | … |  asiakas maitokaupassa   |
|  Nipa Niemi  | … |  lääkäri   |
|  Eeva-Liisa Haimelin  | … |  baarin myyjä   |
|  Ari Laine  | … |  kuuluttaja   |
|  Mari Alakoski  | … |  Uunolle kukkia tuova pikkutyttö   |
|  Antti Einiö  | … |  tv-ohjelman juontaja   |
|  Jukka Virtanen  | … |  Kalevi Ketanen, "jonglöörien kuningas"   |
|  Titta Jokinen  | … |  raitiovaunun rahastaja   |
|  Ere Kokkonen  | … |  kertoja / papin ääni   |
|  Pirjo Honkasalo  | … |  nainen raitiovaunussa   |
|  Mona Loiri  | … |  koira sylissään raitiovaunussa istuva nainen   |
|  Jorma Kairavuo  | … |  tv:n kameramies   |
|  Seppo Kohvakka  | … |  tv:n kameramies   |
|  Eero Lietola  | … |  tv:n kameramies   |
|  Klaus Relander  | … |  tv:n kameramies   |
Aarno Sulkasella ja Pentti Siimeksellä oli elokuvassa roolit, mutta heidän roolinsa leikattiin pois lopullisesta elokuvasta. Näistä Aarno Sulkasen nimi on jäänyt alkuteksteihin.
Muut tekijät

Äänitys: Niilo Tolonen (studio) ja Paul Jyrälä (kenttä-äänitys)
Kamerat ja operatöörit: Klaus Relander, Seppo Kohvakka, Jorma Kairavuo ja Eero Lietola
Mikseri: Ritva Alakoski
Kuvatarkkailu: Kaarina Timonen ja Ari Koski
Kuvanauha: Kalevi Uusivuori, Boris Krüger, Pertti Mutanen ja Raimo Pehkonen
Järjestäjä: Allan Lindfors
Kuvaussihteeri: Titta Jokinen
Laulujen sanoitus: Jukka Virtanen (musiikkikappale Uuno Turhapuro)
Laulajat / Muusikot musiikkikappaleessa Uuno Turhapuro: Monica Aspelund, Maija Hapuoja ja Irma Tapio
Jaakko Salon studio-orkesteri / muusikot: Armi Ikkala (viulu), Wolde Jussila (rummut), Ilpo Kallio (rummut), Emil Karppinen (sello), Heikki Laurila (kitara), Ahti Pilvi (alttoviulu), Rauno Salminen (viulu), Jaakko Salo (piano) ja Erkki Seppä (basso)
Negatiivinleikkaus: Leena Palmu
Musiikki

1. ”Uuno Turhapuro”
Sävellys ja sovitus: Jaakko Salo
Sanoitus: Jukka Virtanen
Esittäjät: Monica Aspelund, Maija Hapuoja, Irma Tapio, Jaakko Salon studio-orkesteri ja Vesa-Matti Loiri (vain levytysversiossa)
2. ”Mustalaislauluja”, opus 20/1 (tunnetaan myös nimillä "Zigeunerweisen" ja "Air Bohémiens")
Sävellys: Pablo de Sarasate
Esittäjät: Vesa-Matti Loiri (viulu, playback), Wolde Jussila (viulu, oik.) ja orkesteri
Kuvauspaikat Helsingissä

Elokuvan kuvaukset alkoivat kesäkuussa 1973 ja jatkuivat heinäkuun puoleenväliin. Suurin osa kohtauksista kuvattiin Pasilassa Yleisradion studiossa.
Mannerheimintie 21-23 (raitiovaunu kadulla)
sisäpiha (Hartikainen saapuu, lähtö huvilalle) ja porraskäytävä (Hartikainen kuuntelee oven takana), Fleminginkatu 5-9
Levykeskus Oy (levyliike), Fleminginkatu (Uuno ja Hartikainen levyliikkeen luona)
Kallvik (huvila)
Runeberginkatu - Viipurinkatu - Erottajankatu raitiovaunun kyydissä (Uunon ja Elisabehtin raitiovaunumatka)
elintarvikemyymälä, Fleminginkatu 5 (Elisabeth maitokaupassa)
Oy Yleisradio Ab:n tv-studio 1, Pasila (kirkko, Turhapurojen asunto, autokorjaamo, Kotkala-Hammaslärvästen asunto, rouva Väliviljan asunto, baari, tv-studio, konserttiesiintymiset, managerin toimisto, sairaala, työnjohtaja Hartikaisen huone)
Elokuvan taustaa

Vesa-Matti Loirin näyttelemä "Uuno Turhapuro" esiintyi ensimmäistä kertaa Spede Show -televisio-ohjelmassa vuonna 1971. Kyseisessä sketsissä Uunon nimi oli vielä "Usko", mutta se vaihtui nopeasti Uunoksi. Vuonna 1973 Turhapuro nousi Spede Shown’n vakiohahmoksi, ja Spede Pasanen päätti tehdä elokuvan Uuno Turhapurosta. Uunon vaimoa näytelleen Marjatta Raidan roolinimi oli Spede Show’ssa muodossa Elisabet ja Elisabeth, joista myöhemmin mainittu vakiintui hahmon lopulliseksi nimeksi. Spede Show’n sketseissä esiintyivät vain Uuno ja Elisabeth eli Loiri ja Raita, mutta elokuvassa mainitaan ensimmäistä kertaa Uunon ”hulttiokaverit autokorjaamolta” eli Spede Härski-Hartikaisena ja Simo Salminen ”Lettusena”, jonka nimi vakiintui myöhemmin Sörsselssöniksi.
Spede Pasanen käytti elokuvan kuvausten toteuttamisessa ensimmäistä kertaa hyväkseen edullista videotekniikkaa. Elokuvan studiokohtaukset on kuvattu mustavalkoisena kuvanauhalle, josta ne kopioitiin elokuvafilmille Lontoossa leikkausta ja elokuvateatteriesitystä varten. Elokuva menestyi erittäin hyvin elokuvateattereissa ja se on edelleen 1970-luvun toiseksi katsotuin kotimainen elokuva. Ensimmäisellä sijalla on Rauni Mollbergin Maa on syntinen laulu. Turhapurosta oli tarkoitus tehdä vain yksi elokuva, mutta elokuvasarja venyi 20 elokuvan mittaiseksi. KAVI:n kokoelmissa ei valitettavasti ole elokuvan käsikirjoitusta.
Televisioesitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 1.5.1978 | TV1 | 1 587 000 |
| 31.12.1990 | TV3 | 437 000 |
| 29.12.1997 | MTV3 | 188 000 |
| 21.9.2013 | MTV3 |  |
| 3.1.2015 | MTV3 |  |
| 12.9.2015 | MTV3 |  |
| 20.1.2017 | MTV3 |  |
| 11.7.2018 | Sub | 59 000 |
| 15.7.2018 | Sub |  |
| 17.2.2019 | Sub | 91 000 |
| 16.7.2019 | Sub | 107 000 |
| 20.7.2019 | Sub |  |
| 15.8.2019 | Sub |  |
| 18.8.2019 | Sub | 43 000 |
| 17.1.2020 | MTV3 |  |
| 28.5.2020 | Sub |  |
| 11.12.2020 | Sub | 84 000 |
| 5.7.2021 | Sub | 61 000 |
| 6.7.2022 | Sub | 91 000 |
| 27.8.2022 | Sub | 47 000 |
| 19.8.2023 | MTV Sub |  |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo Uunon perusidean olevan tässä ensimmäisessä elokuvassa tuoreimmillaan. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Uuno Turhapuro Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Uuno Turhapuro Elonet. (suomeksi)
| n k Uuno Turhapuro |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Uuno Turhapuro (1973)  Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)  Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)  Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)  Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)  Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)  Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)  Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)  Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)  Uuno Epsanjassa (1985)  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)  Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)  Tupla-Uuno (1988)  Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)  Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)  Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992)  Uuno Turhapuron poika (1993)  Uuno Turhapuron veli (1994)  Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)  Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004) 
TV-sarjat:  Uuno Turhapuro (1996)  Kansalainen Turhapuro (2017) 
Videopelit:  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986) 
Spede Pasanen Härski-Hartikaisen roolissa kuvauspaikalla.
Alavieskan kirkko

| Alavieskan kirkko |
| --- | --- |
 Alavieskan kirkko
Sijainti:  Keskustie, Alavieska
Koordinaatit:  64°09′58″N, 024°18′15″E
Seurakunta:  Alavieskan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1948
Suunnittelija:  J. Karvonen
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alavieskan toinen kirkko ja ensimmäisestä kirkosta säilynyt kellotapuli
Alavieskan kirkko on Alavieskan seurakunnan kirkko Alavieskan keskustaajamassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Nykyinen, järjestyksessään Alavieskan neljäs kirkko, valmistui 1948. Tiilestä rakennetun perinteistä muotokieltä edustavan pitkäkirkon on suunnitellut rakennustoimisto J. Karvonen Oulusta.
Alavieskan kappeliseurakunta perustettiin 1782. Seurakunta oli osa Kalajoen emäseurakuntaa. Itsenäiseksi seurakunnaksi Alavieska erotettiin 1879.
Aiemmat kirkkorakennukset

Alavieskan ensimmäinen kirkko, joka sijaitsi Kalajoen rannalla Tikkakosken partaalla, rakennettiin jo 1651. Nykyisen kirkon vieressä seisova pohjalainen renessanssitapuli rakennettiin 1730-luvulla ensimmäisen kirkon peruskorjauksen yhteydessä.
Korjaustöistä huolimatta vanha kirkko todettiin 1787 korjauskelvottomaksi ja uusi kirkko rakennettiin nykyisen kirkon paikalle 1795. Vanha kellotapuli siirrettiin uuden kirkon viereen. Toisen kirkon suunnitteli kalajokinen Simon Silvén. Puiseen ristikirkkoon mahtui 800 henkilöä. Uuteen kirkkoon siirrettiin vanhan kirkon Erik Westzynthius vanhemman maalaukset. Alttariseinälle maalasi kirkkomaalari Thomas Kiempe viiden eri raamatuntapahtumia kuvaavan maalauksen muodostaman kokonaisuuden. Kirkon korjaustöissä 1908–1909 Westzynthius vanhemman kuvat siirrettiin kirkosta varastoon, mikä pelasti ne, kun Alavieskan toinen kirkko tuhoutui salamaniskun aiheuttamassa tulipalossa 2. toukokuuta 1916. Kirkosta pystyttiin pelastamaan vain kattokruunut ja seinälampetit.
Vakuutusrahojen avulla seurakunta pystyi rakentamaan vain väliaikaiseksi tarkoitetun "lautakirkon", joka palveli kirkkona lopulta yli 30 vuotta.
Nykyisen kirkon rakentaminen

Nykyistä kirkkoa alettiin suunnitella 1938. Rakennustyöt aloitettiin 1939, mutta sotien ja niiden jälkeisen rakennustarvikepulan vuoksi kirkon valmistuminen viivästyi. Kirkko vihittiin käyttöön 19. joulukuuta 1948.
Kirkkosalin sisustus ja urut

Alttaritaulun sijasta Alavieskan kirkossa on puusta veistetty krusifiksi, jonka teki itseoppinut taiteilija Hugo Kähtävä Alavieskan Kähtävänkylästä 1948. Kähtävä on myöhemmin tehnyt kirkkoon Hyvä Paimen -nimisen veistoksen. Kangasalan urkutehtaan rakentamat 18-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1948.
Aiheesta muualla

Anneli Santtila: Alavieskan kirkon korjaus 1908–09
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko
Nivelbussi

Mercedes-Benz Citaro G C1 -nivelbussi Saksan Münchenissä. Nivelbussi kääntyy helpommin ja siinä on useampi matkustuspaikka, mutta sen tekniikka on jonkin verran kalliimpaa.
Nivelbussi on pitkä linja-auto, jonka runko ja kori on ohjattavuuden parantamiseksi jaettu nivelrakenteella kahteen tai kolmeen osaan. Osien liitoskohtaa peittää ulkoa päin laskoksilla oleva muovinen tai kuminen suojarakenne, jonka ulkonäkö antaa nivelbussille lempinimen haitaribussi. Myös johdinautoissa olla voi yksi tai useampi nivel.
VDL Citea SLFA-180 Electric -sähkönivelbussi Alankomaissa.
Nivelbussit Suomessa

Yksinivelisen bussin pituus voi Suomessa olla 18,75 metriä.
Suomen ensimmäinen nivelbussi, jossa oli Wiiman kori rakennettuna Volvon alustalle, hankittiin Helsinki-Maaseutu-Liikenne Oy:lle vuonna 1969. Myöhemmin se siirtyi Koiviston Auto -konserniin kuuluvalle Kuopion Liikenteelle, joka käytti sitä 1980-luvun lopulle saakka. Auto oli tarkoitus säilyttää museoajoneuvoksi, mutta jostakin syystä näin ei tapahtunut, vaan se päätyi autopurkamolle vuonna 1990. 
Nivelbusseja valmistettiin vain Helsingin seudulle ja Tampereelle, joista niitä päätyi käytettyinä muualle Suomeen lähinnä erityiskäyttöön, kuten Pohjois-Suomen hiihtokeskusten henkilökuljetuksiin. Ensimmäinen Tampereelle ostettu nivelbussi, vuoden 1977 mallinen Volvo, on talletettu museobussiksi. Linja-auton maksimipituuden kasvaessa 15 metriin nivelautojen kapasiteettihyöty jäi vähäiseksi.
Nivelbusseja on käytetty myös Sirkan kylässä, jossa bussi kuljettaa laskettelijoita ympäri Leviä, pääkaupunkiseudulla Åbergin Linjalla, P. Tyllilä Linjalla sekä yksittäiskappaleita ympäri Suomea.
Nivelbussit Suomessa > 2000-luvulla

Viimeiset uudet nivelbussit hankittiin Tampereelle vuonna 2002. Autoja oli käytössä 25. heinäkuuta 2014 asti (Volvo 7000A). Vuonna 2017 Tampereen Kaupunkiliikenne osti Ruotsista kaksi käytettyä nivelbussia, jotka olivat olleet Arlandan lentoaseman sisäisessä liikenteessä. Syksyllä 2022 kuitenkin ilmoitettiin nivelbussien paluusta Tampereen Kaupunkiliikenteen valmistellessa noin 10–20 sähkökäyttöisen nivelbussin hankintaa runkolinjoille. Liikennöinti niillä aloitetaan aikaisintaan kesällä 2024.
Helsingissä aloitettiin kolmen runkolinjan liikennöinti sähköisillä nivelbusseilla elokuussa 2021. Edellisen kerran nivelbusseja oli käytetty Helsingissä vuonna 2006. Nobinan liikennöimiä matalalattiaisia nivelbusseja tuli HSL:n alueelle yhteensä 44 kappaletta. 
Kiinalaisen BYDin valmistamat K11U-nivelbussit ovat 18,6 metriä pitkiä. Linjojen päätepysäkeillä on latausasemat, joissa busseja voidaan ladata tarvittaessa päivän aikana.
Syksyllä 2022 sähkönivelbussi otettiin käyttöön myös Vantaalla runkolinjalla 570 sekä myöhemmin runkolinjalla 560.
Kaksoisnivelbussi

Kaksoisnivelbussi (puhekielessä usein superbussi) on nivelbussi, jossa on kolme osaa ja kaksi niveltä. Kaksoisnivelbusseja on käytössä muun muassa Göteborgissa ja Malmössä Ruotsissa, Curitibassa Brasiliassa ja Utrechtissa Alankomaissa. Kaksoisnivelbusseja käytetään yleensä bussimetrojärjestelmissä. Suomessa kaksoisnivelbusseja ei ole vakituisessa käytössä, mutta niitä on testattu ainakin Helsingin Jokeri-linjalla.
Kaksoisnivelisten bussien tuotantoerät ovat pieniä, ja kalustotoimittajia on vähän. Yhden bussin hankintakustannus on karkeasti noin miljoona euroa ja elinkaari noin 10–15 vuotta. Ylläpitokustannuksia pidetään hieman suurempina kuin lyhyemmillä busseilla, koska kaksoisnivelbusseissa on enemmän ylläpidettäviä osia. Kaksoisnivelbussissa voi olla ovet kummallakin sivulla, mutta ratkaisu vähentää istumapaikkoja huomattavasti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta nivelbussit Wikimedia Commonsissa
Kaksoisnivelinen Van Hool ExquiCity -kaasuhybridinivelbussi Ruotsin Malmössä.
Dinojuna

| Dinojuna> Dinosaur Train |
| --- | --- |
Tyyli:  lastenohjelma
Kestoaika:  23 min
Alkuperämaa:   Yhdysvallat    Kanada    Singapore
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   PBS    TVO    Yle TV2
Jaksoja:  40
Aiheesta muualla
IMDb 
Dinojuna (engl. Dinosaur Train) on The Jim Henson Companyn tuottama kanadalais-singaporelais-yhdysvaltalainen lastenohjelma. Sarjaa kertoo Pteranodon-perheeseen adoptoidusta Kamu-nimisestä Tyrannosaurus rexistä ja hänen seikkailuistaan perheensä kanssa tutustuessaan eri dinosauruslajeihin. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2.
Jaksot

Stygimolochien laakso / Tiinu rakastaa kalaa.
Villin Corythosauruksen kutsu / Lounasvieraat.
Helteen armoilla / Kukkia äidille.
Olen Tyrannosaurus Rex! / Nelijalka-Nipa.
Eräs viisas dinosaurus  / Pekka Peteinosaurus.
Nopeat ystävät / T-Rexin hampaat.
Sulka-arvoitus / Kaulusongelmia.
Suuren suuri dinosaurus / Leikkitreffit Annin kanssa.
Ankylosauriin panssarit / Retkeillään.
Laura Giganotosaurus / Dinosauruksen kakka.
Tero Deinonychus / Tonin sudenkorento.
Pikkuruinen dinosaurus / Tyrannosaurusvaellus.
Hadrosaurit / Yllätysjuhlat.
Theropod-kerho / Kuoriutumisjuhlat.
Vanha Spinosaurus ja meri / Piikkihäntätarina.
Yöjuna / Fossiili-Retu.
Dinosaurukset lumessa / Liitukauden havupuut.
Kaivautujat / Säteen merikotelo.
Kuningas Cryolophosaurus / Jäljittäjä-Kamu.
Vanha lintu / Timantti-Toni.
Naamioitujadinosaurus / Koko perheen saaliinmetsästysretki.
Laumoja ja perheitä / Jesse Hesperornis.
Triaskauden kilpikonna / Tankin pikkuveli.
Elma Eoraptor / Tulivuoren juurella.
Pteranodon-perheen maailmanmatka / Juniorikonduktööri Gunnar.
Confuciusornis sanoo / Tiinun Tiinu-nukke.
Iki Iguanadon / Säde ei saa unta.
Kimi Kentrosaurus / Toni ja Troodonit.
Uudet naapurit / Tonin kokoelma.
Pitkät kynnet / Tankki yökylässä.
Siipikunkut / Iso mutakuoppa.
Pukkihammas-Pasi / Tiinun pikkuystävä.
Panssarihäntien tarina / Pterosaurien lentokerho.
Suuret tömistelevät dinosaurusjalat/ Sarvenluomisjuhla.
Hyvä äiti / Timantti-vuosipäivä.
Elmeri Elasmosaurus / Naapurijuhlat.
Karla Cretoxyrhina / Junapulmia.
Mahtavat Michelinocerasit / Isien vapaapäivä.
Pauli Pliosaurus / Elmeri aavikolla.
Juniorikonduktöörien suurkokous / Troodonien junapäivä.
Extra: Dinojuna meren alla. Ei suomeksi.
Ääninäyttely > Englanninkieliset äänet

Phillip Corlett
Claire Corlett
Erika-Shaye
Alexander Matthew
Ian James Corlett
Ellen Kennedy
Colin Murdock
Erika Shaye-Gair
Ääninäyttely > Suomenkieliset äänet

Samuel Harjanne
Susa Saukko
Antti LJ Pääkkönen
Saara Lehtonen
Hanna Kaila
Petri Hanttu
Juha Paananen
Oskari Tamminen
Markus Blom
Rinna Paatso
Viivi Tamminen
Minna Tasanto
Elise Langenoja
Kari Tamminen
Juhani Rajalin
Bruno Lähteenmäki
Petrus Kähkönen
Rauno Ahonen
Markus Niemi
Joonathan Kettunen
↑  Dinojuna The Dubbing Database. Viitattu 7.2.2025. (englanniksi)
Arto Junttila

Arto Junttila (s. 1953)  on pohjoissuomalainen musiikkitoimittaja, joka tunnetaan Väylän pyörre -sivuston ylläpitäjänä. Tornion Pohjola-Norden valitsi 2021 Arto Junttilan vuoden nordistiksi merkittävän kulttuurihistoriallisen teon tekemisestä tämän julkaistua Keksin Laulu -levyn sekä työstä tornionlaaksolaisen ja pohjoissuomalaisen musiikin hyväksi.
Ura

Junttila on kirjoittanut musiikkiartikkeleita moniin suomalaisiin sanoma- ja musiikkilehtiin. Hän työskenteli Lapin Kansassa 1976–1985, Omassa Markassa 1986–1995 sekä Uusi Kansanmusiikki/Friiti-lehden vakiavustajana 1998–2005. 2000-luvulla hän julkaisi Poppia Väylän pyörtheistä -tietokirjan ja alkoi julkaista musiikkia Väylän Pyörre Records -nimellä. 2009 hän perusti Väylän pyörre -blogin, josta muodostui myöhemmin Väylän pyörre musiikkiuutiset -sivusto. 2010-luvulla hän julkaisi Poppia Väylän pyörtheistä 2- sekä Musa-Lappi-tietokirjat. Vuonna 2021 Junttila julkaisi ja kustansi säveltäjä Arto Tiesmaan kanssa Antti Keksin Vuoden 1677 Tornionjoen suurtulvan runoon pohjautuvan Keksin Laulu -levyn.
Väylän pyörre

Väylän Pyörre on musiikkitoimittaja Arto Junttilan Suomen Lapin ja Tornionjokilaakson musiikkiin keskittyvä kokonaisuus, joka muodostuu Väylän Pyörre Records -nimellä julkaistuista levyistä, verkkolehdestä ja alueen musiikkihistoriasta kertovista kirjoista.. Vuodesta 2014 Väylän Pyörre on jakanut vuosittaista Keksi-musiikkipalkintoa pohjoisen kevyessä musiikissa vaikuttaville tahoille.
Vuonna 2021 osana Tornio 400 vuotta -tapahtumia Tornion Pop & Jazz konservatorio Lappia järjesti konserttisarjan, jonka tarina ja käsikirjoitus perustuivat Poppia Väylän pyörtheistä -kirjoihin. Vuonna 2021 Väylän Pyörre -nettisivusto ja Tornion kaupunki järjestivät äänestyksen, jossa haettiin neljän vuosisadan torniolaista musiikkiviihdyttäjää.
Vuonna 2023 ilmestyi YouTubessa yli 50-minuuttinen dokumenttielokuva Tornion Kautta Rokki ja Poppi Jammattiin Suomeen (Historian hippuja ajalta ennen punkkia), joka kuvaa rikasta musiikillista rajankäyntiä Tornion ja Haaparannan välillä. Ensiesitys isolla laajakankaalla oli Tornio-päivillä 13.5. Aineen taidemuseon auditoriossa.
Julkaisut

Poppia Väylän pyörtheistä (2003)
Poppia Väylän pyörtheistä 2 (Väyläkirjat 2014)
Musa-Lappi (2018)
Rocca, Soul of Lapland (CD 2006)
Paavo Kulju, Paavo Kulju Live: 1959-1966 (tuplaCD 2006)
useita esittäjiä, Musiikkia Tornionlaaksosta 1 (CD 2008)
useita esittäjiä, Musiikkia Tornionlaaksosta 2 (CD 2009)
useita esittäjiä, Tornio-Haparanda Greatest Hits (CD 2013)
Arja Sipola, Sinun omasi (single 2018)
Mira Sunnari, Sade (single 2021)
Arto Tiesmaa ja uuden ajan runonlaulajat, Keksin laulu jäänlähdöstä Tornionväylässä vuonna 1677 (CD 2021)
Anni Mesilaakso, Keskiyön aurinko (Balladi Aavasaksalle) (digisingle & video 2023)
Samuli Roivas & Herrasmiehet, Lapin tyttö (digisingle 2024)
Elina Haapaniemi, Tanssikeikka (digisingle 2025)
Dokumenttielokuva
Tornion Kautta Rokki Ja Poppi Jammattiin Suomeen-Historian hippuja ajalta ennen punkkia (Väylän Pyörre 2023)
Aiheesta muualla

Väylän pyörre -musiikkiuutiset
Väylän pyörre -blogi
Vuoden 1677 Tornionjoen suurtulvan runosta syntyi Keksin Laulu-levy areena.yle.fi. Radio Suomi Kemi.
Keksin laulu jäänlähdöstä Tornionväylässä vuonna 1677 (Wikiaineistossa)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Baari

Baari (tunnus bar) on paineen yksikkö, jota usein käytetään ilmoitettaessa nesteen ja kaasun painetta. Yksi baari on suuruudeltaan 100 000 pascalia eli 100 kilopascalia. Yhden baarin paineessa neliösenttimetrille kohdistuu 10 newtonin suuruinen voima.
1 bar = 100 000 Pa.
1 bar = 10 N/cm²
Baari ei ole SI-järjestelmän yksikkö, mutta se on SI-yksikön kymmenjärjestelmän mukainen kerrannainen ja joka on hyväksytty käyttöön SI-yksiköiden ohella. Baarista voidaan käyttää myös etuliitteillä muodostettuja kerrannaisia ja jaannaisia. Niistä yleisimmin käytössä on ollut millibaari, joka on 0,001 baaria eli 100 pascalia.
Baarin (millibaari) esitteli vuonna 1909 Sir Napier Shaw, jota pidetään myös nykyaikaisen meteorologian perustajana.lähde? Kansainvälisesti yksikön hyväksyi seitsemäs yleinen paino- ja mittakonferenssi vuonna 1948.
Millibaaria käytettiin ennen ilmanpaineen yksikkönä meteorologiassa. Sellaisena se korvasi aikaisemmin käytetyn elohopeamillimetrin, joka oli suuruudeltaan nykyisissä yksiköissä 133,322 pascalia.. Nykyisin ilmanpaineen yksikkönä käytetään hehtopascalia. Siirryttäessä millibaarista hehtopascaliin lukuarvot säilyvät samoina, koska 1 000 mbar = 1 000 hPa. Maapallon ilmakehän paine on merenpinnan korkeudella noin 1,013 bar.