stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bannu

| Bannu |
| --- | --- |

 Bannu
 Koordinaatit: 32°59′11″N, 70°36′16″E 
Valtio:   Pakistan
Provinssi:  Khyber Pakhtunkhwa
Piirikunta:  Bannun piirikunta
Väkiluku (2017):  41 632
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bannu on kaupunki Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan provinssissa. Kaupunki on perustettu vuonna 1848 ja sen asukasluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 41 632.
Maantiede

Bannu sijaitsee Pakistanin Khyber Pakhtunkhwan provinssissa hieman Kurramjoelta etelään. Kaupunkia ympäröivä seutu on Kurramin ja sen sivujoki Tochin alluviaalitasankoa, jota reunustavat matalat kukkulat.
Historia

Bannu sijaitsee historiallisella valloitusreitillä luoteesta kohti Intian niemimaata. Lähellä nykyistä Bannua sijaitsevat Akran kummut tunnetaan arkeologisista löydöksistään 300-luvulta eaa. alkaen. Löytöihin lukeutuvat myös kreikkalaistyyliset kolikot. Paikallisen kansanperinteen mukaan Mahmud Ghaznilaisen hyökätessä alueen läpi omalla valtakaudellaan hänen joukkonsa tuhosivat alueen tuolloiset hindulaiset keskukset. Myöhemmin aluetta hallitsivat paikalliset heimot ja muodollisesti myös Suurmogulien valtakunta. Randžit Singhin johtamat sikhit valtasivat alueen vuonna 1823 ja ensimmäisen sikhisodan jälkeen vuonna 1846 heitä seurasivat britit. Brittivalta oli aluksi nimellinen ja edelleen toisen sikhisodan jälkeen vuonna 1849 myös virallinen.
Nykyisen Bannun perusti brittiläinen luutnantti Herbert Edwardes vuonna 1848. Bannu oli sotilastukikohta strategisella paikalla. Sen alkuperäinen nimi oli Dalipnagar ja vuonna 1869 se sai edelleen toisen nimen Edwardesabad. Nimet eivät kuitenkaan koskaan yleistyneet tavallisessa käytössä. Bannu oli odotusten vastaisesti hyvin rauhallista seutua vuoden 1857 sepoy-kapinan aikana. Vuonna 1903 kaupunki sai nykyisen virallisen nimensä Bannu.
Väestö

Bannun asukasluku oli Pakistanin vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 41 632. Paikalliset asukkaat ovat etniseltä taustaltaan pääosin paštuja.
Akra, arkeologinen kohde lähellä Bannua.
Valokuva vuodelta 1897.
Katukuvaa.
Bardolino

| Bardolino |
| --- | --- |
 Bardolinon kaupungintalo.
 Bardolino
 Koordinaatit: 45°33′N, 10°43′E 
Valtio:   Italia
Alue:   Veneto
Maakunta:  Verona
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  57,33 km²
Korkeus:  65–314 m
Väkiluku (1.1.2017):  7 086
 – Väestötiheys:  124 as./km²
 
 www.comune.bardolino.vr.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bardolino on kunta Veronan maakunnassa Veneton alueella Pohjois-Italiassa. Kunnassa on runsaat 7 000 asukasta, ja se sijaitsee Gardajärven itärannalla.
Bardolino on tunnettu Bardolino-viineistään, joita tuotetaan Bardolinossa ja lähiseudulla. Kaupungissa on viinimuseo, Museo del Vino Zeni, ja viinijuhlia pidetään kolmasti vuodessa, touko-, loka- ja marraskuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bardolino Wikimedia Commonsissa
Bardolinon matkailusivusto
Veronan maakunta
Affi | Albaredo d’Adige | Angiari | Arcole | Badia Calavena | Bardolino | Belfiore | Bevilacqua | Bonavigo | Boschi Sant’Anna | Bosco Chiesanuova | Bovolone | Brentino Belluno | Brenzone sul Garda | Bussolengo | Buttapietra | Caldiero | Caprino Veronese | Casaleone | Castagnaro | Castel d’Azzano | Castelnuovo del Garda | Cavaion Veronese | Cazzano di Tramigna | Cerea | Cerro Veronese | Cologna Veneta | Colognola ai Colli | Concamarise | Costermano sul Garda | Dolcè | Erbezzo | Erbè | Ferrara di Monte Baldo | Fumane | Garda | Gazzo Veronese | Grezzana | Illasi | Isola della Scala | Isola Rizza | Lavagno | Lazise | Legnago | Malcesine | Marano di Valpolicella | Mezzane di Sotto | Minerbe | Montecchia di Crosara | Monteforte d’Alpone | Mozzecane | Negrar di Valpolicella | Nogara | Nogarole Rocca | Oppeano | Palù | Pastrengo | Pescantina | Peschiera del Garda | Povegliano Veronese | Pressana | Rivoli Veronese | Roncà | Ronco all’Adige |  Roverchiara | Roveredo di Guà | Roverè Veronese | Salizzole | San Bonifacio | San Giovanni Ilarione | San Giovanni Lupatoto | San Martino Buon Albergo | San Mauro di Saline | San Pietro di Morubio | San Pietro in Cariano | San Zeno di Montagna | Sanguinetto | Sant’Ambrogio di Valpolicella | Sant’Anna d’Alfaedo | Selva di Progno | Soave | Sommacampagna | Sona | Sorgà | Terrazzo | Torri del Benaco | Tregnago | Trevenzuolo | Valeggio sul Mincio | Velo Veronese | Verona | Veronella | Vestenanova | Vigasio | Villa Bartolomea | Villafranca di Verona | Zevio | Zimella
Affiinimuunnos

Lineaarialgebrassa affiinimuunnos kuvaa lähdevektoriavaruuden kohdevektoriavaruuteen. Affiinimuunnos on määritelty
missä  \mathbf {A}  on lineaarikuvaus,  x kuvattava vektori ja  \mathbf {b}  siirtymä.
Yleisesti ottaen matriisi  \mathbf {A}  määrää kierron, skaalauksen ja peilauksen se voidaan esittää muodossa:
missä  \mathbf {A} _{scale} on skaalausmatriisi,  \mathbf {A} _{rot} on kiertomatriisi ja  \mathbf {A} _{mirror} on peilausmatriisi. Skaalausmatriisi on lävistäjämatriisi.
Affiinimuunnoksen ominaisuuksia:
samalla suoralla olevat pisteet kuvautuvat samalle suoralle
samalla suoralla olevien pisteiden suhteelliset etäisyydet säilyvät kuvauksessa
Esimerkki affiinimuunnoksesta

Kierretään pistettä  (x_{0},y_{0})  \theta  astetta kaksiulotteisen koordinaatiston origon ympäri. Esitetään piste vektorina  \mathbf {x} ={\begin{bmatrix}x_{0}\\y_{0}\end{bmatrix}}. Koska muunnos koostuu vain kierto-operaatiosta, muunnosmatriisi ja siirtovektori ovat
koska  \mathbf {A} _{scale}=\mathbf {I}  ja  \mathbf {A} _{mirror}=\mathbf {I} . Näin ollen muunnokseksi saadaan
ja kierretyn pisteen koordinaateiksi saadaan matriisin kertolaskusääntöä käyttäen
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Matriisilasku ja lineaarialgebra.  Helsinki:  Otatieto, 1984.  ISBN 951-671-368-8
Pitkäranta, Juhani: Calculus Fennicus.  Helsinki:  Avoimet oppimateriaalit ry, 2015.  ISBN 978-952-7010-12-9
Barea Soranus

Quintus Marcius Barea Soranus (k. 66) oli roomalainen senaattori. Ajatusmaailmaltaan hän oli stoalainen. Hän on yksi kolmesta keisari Neron murhauttamasta ”stoalaisesta marttyyristä” Rubellius Plautuksen ja Thrasea Paetuksen ohella. He kaikki olivat Musonius Rufuksen oppilaita.
Elämä

Soranus kuului Marcius-sukuun. Hän oli Quintus Marcius Barean poika. Tämä toimi konsulina (consule suffectus) vuonna 26 ja kahdesti African provinssin prokonsulina. Hänen äitinsä saattoi olla nimeltään Servilia, ja hänen veljensä Quintus Marcius Barea Sura oli tulevan keisari Vespasianuksen ystävä. Soranuksen veljentytär oli Marcia Furnilla, tulevan keisari Tituksen vaimo, ja hänen tyttärensä Marcia Servilia Sorana nai myöhemmin senaattori Annius Pollion.
Soranus syntyi ja kasvoi Roomassa, ja tuolloin häntä opetti stoalainen filosofi Publius Egnatius Celer. Africassa Soranus asui Leptis Magnassa. Soranus toimi vuonna 52 konsulina (consule suffectus) ja kenties vuonna 61 Asian provinssin prokonsulina. Tapa, jolla hän hoiti virkaansa, tuotti hänelle provinssin asukkaiden suosion, mutta toisaalta se suututti Neron. Tämä loukkaantui ennen kaikkea siitä, että Soranus kieltäytyi rankaisemasta kaupunkia, joka oli puolustanut jumaliensa patsaita keisarikunnan määräyksiä vastaan. Neron kaudella Soranus oli jo vanhempi mies.
Soranusta syytettiin vehkeilystä Rubellius Plautuksen kanssa, joka oli Neron sukulainen ja toinen vihan kohde, sekä pyrkimyksestä saavuttaa provinssin asukkaiden hyväntahtoisuus maanpetoksellisilla juonilla. Eräs päätodistajia häntä vastaan oli aiempi opettaja Egnatius Celer. Soranus tuomittiin kuolemaan vuonna 65 tai 66, ja hän teki itsemurhan. Egnatius Celerin tuomitsi puolestaan myöhemmin kuolemaan Vespasianus tämän tapauksen johdosta.
Käännös suomeksi
Goottisota (535–554)

Eurooppa vuonna 500 jaa.
Goottisota käytiin Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan ja ostrogoottien kuningaskunnan välillä vuosina 535–554. Teoderik Suuri oli perustanut Ostrogoottien valtakunnan Italiaan vuonna 488. Goottien kuningas Theodahad oli vuonna 535 teloituttanut roomalaismielisen kuningatar Amalasuntan. Itä-Rooman keisari Justinianus, joka havitteli Italiaa valtakuntaansa, sai tästä tekosyyn julistaa sota gooteille. Roomalaiset hyökkäsivät sotapäällikkö Belisariuksen johdolla Sisiliaan ja Munduksen johdolla Dalmatiaan vuonna 535. Belisarius valtasi Sisilian vuoden loppuun mennessä ja eteni Italiaan seuraavana vuonna. Neapolis (Napoli) vallattiin vuonna 536 ja Rooma 9. joulukuuta samana vuonna. Gootit syrjäyttivät Theodahadin ja valitsivat uudeksi kuninkaakseen Vitigesin. Hän kokosi armeijan ja piiritti Rooman. Piiritys kesti yli vuoden: maaliskuusta 537 maaliskuuhun 538. Lopulta gootit joutuivat perääntymään kun roomalaiset olivat vallanneet Ariminumin (Rimini) ja uhkasivat Ravennaa. Sotatoimet siirtyivät Pohjois-Italiaan ja Belisarius sai rinnalleen armenialaisen eunukki Narseksen johtaman armeijan. Miesten välinen yhteistyö oli kuitenkin heikkoa ja lopulta Narses kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Gootit pyysivät rauhaa ja Justinianus olisi antanut heidän pitää valtakuntansa Pohjois-Italiassa mutta Belisarius ei hyväksynyt tätä, vaan vangitsi Vitigesin Ravennassa. Tämän jälkeen Belisarius kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin mutta Justinianus oli tyytymätön sotapäällikkönsä toimiin.
Gootit valitsivat uudeksi kuninkaakseen Ildibadin. Hän ja hänen seuraajansa Eraric kuitenkin murhattiin lyhyiden hallituskausien jälkeen. Eraricin seuraajaksi valittiin Totila, joka valtasi pian goottien menettämät alueet takaisin. Belisarius lähetettiin uudestaan Italiaan vuonna 544. Hän ei kuitenkaan pystynyt estämään Totilaa valtaamasta Roomaa vuonna 546. Belisarius sai Rooman haltuunsa seuraavana vuonna mutta kutsuttiin sitten takaisin Konstantinopoliin, jonka jälkeen Totila valtasi Rooman uudelleen vuonna 549. Justinianus nimitti Belisariuksen seuraajaksi serkkunsa Germanuksen mutta tämä kuoli ennen sotaretkeä. Tämän jälkeen Narses nimitettiin roomalaisten sotajoukkojen komentoon Italiassa. Narses kukisti Totilan Taginaen taistelussa vuonna 552. Totila sai surmansa ja uudeksi kuninkaakseen gootit valitsivat Tejan. Narses kuitenkin kukisti gootit uudestaan Mons Lactariuksen taistelussa, jossa Teja kuoli. Narses löi vielä frankit ja alemannit, jotka gootit olivat pyytäneet apuun, Volturnuksen taistelussa vuonna 554, jonka jälkeen Italia oli nyt jälleen roomalaisten hallussa.
Taustaa

Ostrogoottien kuningas Teoderik Suuri kuoli vuonna 526, jonka jälkeen valtaan nousi hänen pojanpoikansa vain 8–10-vuotias Atalarik. Tosiasiassa valtaa piteli Atalarikin äiti Amalasunta. Monet goottiylimykset pitivät kuitenkin häntä liian roomalaismielisenä. Amalasunta oli yrittänyt parantaa Itä-Rooman ja goottien välisiä suhteita mikä herätti tyytymättömyyttä areiolaisen uskon omaksuneissa gooteissa. Tämän lisäksi Amalasunta kasvatti poikaansa perinteiseen roomalaiseen tapaan, mistä gootit eivät lainkaan pitäneet. Atalarik kuoli vuonna 534 ja Amalasuntan asema heikkeni entisestään. Itä-Rooman keisari Justinianus tarjosi Amalasuntalle turvapaikkaa valtakunnassaan vastineeksi Italiasta. Parantaakseen asemaansa Amalasunta otti kanssahallitsijakseen serkkunsa Theodahadin. Tämä oli kuitenkin valtava virhe. Theodahad antoi vuonna 535 vangita ja murhauttaa Amalasuntan. Tämän jälkeen Justinianus julisti sodan gooteille.
Itä-Roomalla oli ollut hyvät suhteet ostrogootteihin mutta Amalasuntan kuoleman jälkeen valtaan nousi Itä-Roomalle vihamielinen ryhmittymä. Itä-Rooman keisari Justinianus I sai kuningattaren kuolemasta oivan tekosyyn julistaa sota gooteille. Menestykset sodassa vandaaleita vastaan rohkaisivat myös Justinianusta hakemaan kunniaa Italian valloituksella.
Justinianus kutsui frankit hyökkäämään gootteja vastaan. Kirjeessään frankeille hän selitti hyökkäyksen syyt, jotka olivat muun muassa että Italia, ja erityisesti Rooma, olivat Rooman valtakunnan ydinaluetta, joten Itä-Rooman joukot ottivat vain itselleen alueet, jotka laillisesti kuuluivat heille. Justinianus lähetti frankeille suuren summan rahaa ja lupasi lisää, jos frankit käynnistäisivät hyökkäyksensä gootteja vastaan.
Sodan alku > Neuvottelut Theodahadin kanssa, sota Dalmatiassa ja hyökkäys Italiaan

Samaan aikaan Mundus oli kukistanut gootit Dalmatiassa ja vallannut Salonan lähellä nykyistä Splitin kaupunkia. Sisilian menetys yllätti Theodahadin ja hän yritti neuvotella Justinianuksen kanssa. Hän lähetti paavi Agapetus I:n Konstantinopoliin, missä tämä onnistui juonittelemaan patriarkka Anthimuksen pois virastaan mutta ei saavuttanut mitään merkittävää goottien hyväksi. Justinianus vaati Theodahadia luopumaan vallasta ja luovuttamaan Italian Itä-Roomalle. Vastineeksi hän saisi itselleen huvilan ja maata, joka toisi muhkeat vuositulot. Paineen alla Theodahad hyväksyi tarjouksen. Justinianuksen neuvottelijat lähetettiin Ravennaan sopimaan sopimuksen yksityiskohdista ja Belisariuksen käskettiin olla valmiina marssimaan Italiaan ja ottamaan goottien valtakunta Itä-Rooman haltuun heti kun sopimus oli virallisesti tehty.
Samaan aikaan goottien armeija oli Gripaksen ja Asinariuksen johdolla hyökännyt Dalmatiaan ja tappanut tiedusteluretkellä olleen Munduksen pojan Mauriciuksen. Mundus joutui surun ja vihan valtaan, hyökkäsi gootteja vastaan ja ajoi nämä pakoon. Hän sai kuitenkin surmansa takaa-ajossa. Gootit saivat vahvistuksia ja valtasivat Salonan takaisin. Theodahad sai goottien menestyksestä hetkellisesti itseluottamuksensa takaisin ja torjui neuvottelut Justinianuksen kanssa. Justinianus lähetti erään Constantinianuksen puolustamaan Salonaa. Gripaksen gootit perääntyivät takaisin Ravennaan ja Constantinianus valtasi Dalmatian ja Liburnian. Belisarius sai samalla käskyn hyökätä Italiaan. Pääsiäisenä hän joutui kuitenkin lähtemään lyhyeksi aikaa Pohjois-Afrikkaan kukistamaan siellä syttynyttä kapinaa. Tämän jälkeen Belisarius palasi takaisin Sisiliaan.
Belisarius jätti varuskuntia Syrakusaan ja Panormukseen ja ylitti loppujen joukkojen kanssa Messinansalmen ja eteni Rhegiumiin (nykyinen Reggio di Calabria), missä paikalliset ilmoittivat tukevansa häntä. Theodahad oli lähettänyt tyttärensä aviomiehen Ebrimuthin vartioimaan Messinansalmea. Yllättäen Ebrimuth kuitenkin antautui joukkoineen Belisariukselle. Hänet palkittiin lahjoin ja lähetettiin Konstantinopoliin, jossa hänet korotettiin patriisiksi.
Sodan alku > Vitiges valitaan goottien kuninkaaksi

Theodahad ei tehnyt mitään Neapoliksen hyväksi mikä sai gootit kääntymään häntä vastaan. Hänet syrjäytettiin ja gootit valitsivat uudeksi kuninkaakseen Vitigesin. Theodahad pakeni Ravennaan missä hän sai surmansa. Vitiges marssi Roomaan suuren armeijan kanssa ja antoi vangita Theodahadin pojan Theodegiscluksen. Vitigesillä oli nyt suuri ongelma edessään: Belisariuksen joukot etenivät Neapoliksesta pohjoiseen kohti Roomaa ja samaan aikaan Constantinianus oli vahvoissa asemissa Illyricumissa ja saattoi koska tahansa marssia Pohjois-Italiaan. Lisäksi frankit uhkasivat gootteja Italian luoteispuolella.
Vitiges päätti pelata aikaa. Hän jätti 4 000 miestä Roomaan, vangitsi monia senaattoreita ja laittoi paavi Silveriuksen, Rooman senaatin, ja kaupungin asukkaat antamaan uskollisuudenvalan itselleen. Sitten hän lähti Ravennaan, mistä hän pystyi helposti puolustamaan koko valtakuntaansa. Ravenna sijaitsi strategisesti tärkeällä paikalla ja sieltä käsin Vitiges pystyi siirtymään joko frankkeja, Constantinianusta tai Belisariusta vastaan. Ravennassa Vitiges otti vaimokseen Amalasuntan tyttären Matasuntan yhdistääkseen itsensä Theoderik Suuren hallitsijasukuun ja näin laillistaakseen valtansa. Vitiges antoi myös käskyn koota yhteen kaikki goottien joukot, lukuun ottamatta kaupunkien varuskuntia, ja aseisti heidät sekä antoi heille hevoset.
Vitiges lähetti myös lähettiläitä frankkien puheille ja vastineeksi rauhasta tarjosi heille goottien vielä hallitsemia maa-alueita Etelä-Ranskasta. Frankit hyväksyivät tarjouksen ja lupasivat pysyä nimellisesti neutraaleina konfliktissa. Tämän lisäksi he lähettivät vielä ulkomaalaisia apujoukkojaan goottien palvelukseen. Koska frankit olivat jo aiemmin sopineet liitosta Itä-Rooman kanssa, he kieltäytyivät lähettämästä frankkisotureita sotaan siltä varalta, että heidät vangittaisiin ja tunnistettaisiin, mikä olisi merkinnyt mahdollisia poliittisia vaikeuksia Itä-Rooman kanssa. Frankkien kanssa tehdyn sopimuksen mukaisesti goottien joukot komentajansa Marcianuksen johdolla vetäytyivät Etelä-Ranskasta sijaitsevista tukikohdistaan Italiaan.
Rooman piiritys > Ensimmäiset taistelut

Belisarius valmistautui piiritykseen mutta hänellä oli Prokopioksen mukaan vain 5000 miestä. Prokopioksen mukaan goottien armeija oli 150 000 miehen suuruinen mutta tämä on selvästi liioiteltu luku. Prokopioksen mukaan gootit olivat pääosin rengashaarniskoilla varustettuja ratsumiehiä. Belisarius kutsui Constantinuksen ja Bessaksen takaisin Roomaan ja jätti alueen kaupunkeihin vain minimimiehityksen.
Belisarius oli itse vähällä jäädä goottien vangiksi ennen piiritystä. Hän oli perustanut Anienejoen ylittävälle Ponte Salarion sillalle etuvartioaseman hidastamaan goottien etenemistä. Vartio oli kuitenkin paennut yön aikana. Belisarius, joka ei tiennyt tästä mitään, eteni seuraavana päivänä 1000 ratsumiehen kanssa sillalle aikeenaan perustaa leiri sinne, mutta kohtasikin yllättäen gootit. Loikkarit tunnistivat Belisariuksen ja kehottivat gootteja hyökkäämään hänen kimppuunsa. Hän kuitenkin selvisi henkivartijoidensa avulla mutta kärsi raskaita tappioita. Belisarius perääntyi joukkoineen Porta Salarian portille mutta roomalaiset vartijat eivät tunnistaneet häntä ja kieltäytyivät päästämästä heitä sisään. He olivat saaneet kuulla, että Belisarius oli kuollut. Belisarius kääntyi takaisin ja onnistui joukkoineen ajaamaan takaa-ajajansa pakoon, minkä jälkeen vartijat viimein suostuivat päästämään heidät sisään. Yöllä Belisarius sijoitti joukkonsa ja aseistetut kaupunkilaiset vahtiin muureille ja määräsi jokaiselle portille komentajan.
Seuraavana päivänä piiritys alkoi. Sen ajankohta on kuitenkin epävarma mutta luultavasti se alkoi maaliskuun 537 alussa. Gootit pystyttivät seitsemän leiriä Rooman ympärille. Yksi Tiberin länsipuolelle ja loput itäpuolelle. Rooma oli kuitenkin liian suuri eikä saarto ollut täydellinen. Gootit kuitenkin rikkoivat akveduktit ja katkaisivat vedentulon kaupunkiin, jolloin myös myllyt lakkasivat toimimasta. Belisarius kuitenkin improvisoi korvaajan myllyille. Hän ankkuroi kaksi myllyin varustettua laivaa keskelle Tiberiä ja asetti vesipyörän niiden väliin. Vesi pyöritti pyörää, mikä sai myllyt toimimaan. Rooman asukkaat seurasivat pian esimerkkiä ja saivat näin kaikki tarvitsemansa jauhot. Belisarius otti komentoonsa Porta Salarian ja Porta Pincianan portit. Porta Praenestinan puolustus annettiin Bessaksen komentoon ja Porta Flaminia teljettiin ja sen puolustuksen komentajaksi tuli Constantinus. Muiden porttien puolustus jäi jalkaväen komentajien vastuulle. Pian piirityksen alettua paavi Silveriusta epäiltiin juonittelusta goottien kanssa. Belisarius syrjäytti hänet ja karkotti hänet Kreikkaan. Silveriuksen seuraajaksi tuli Vigilius.
Rooman piiritys > Goottien hyökkäys kaupunkiin

Piiritys jatkui ja Rooman asukkaat tulivat tyytymättömiksi. Vitiges sai tietää tästä ja lähetti neuvottelijoita Belisariuksen puheille tarjoamaan vapaata pääsyä pois kaupungista, jos tämä suostuisi evakuoimaan kaupungin. Belisarius kuitenkin kieltäytyi. Tämän jälkeen Vitiges käynnisti hyökkäyksen muureja vastaan piirityksen 18. päivänä, ehkä maaliskuussa. Vitiges oli hyökkäystä varten käskenyt rakentaa piiritystorneja. Ensimmäinen hyökkäys kohdistui Vitigesin johtamana Porta Salariaan. Prokopioksen mukaan Belisarius käski odottaa kunnes gootit olivat lähietäisyydellä, jonka jälkeen Belisarius itse ampui muutaman goottisotilaan nuolillaan. Tämän jälkeen Belisarius käski jousimiehiään ottaamaan kohteeksi piirityskoneita kiskovat härät. Piiritystornien eteneminen pysähtyi ja Vitiges siirsi hyökkäyksensä Porta Praenestinaa vastaan. Hän jätti kuitenkin jousimiehiä ampumaan Belisariuksen sotilaita ja pitämään nämä paikoillaan Porta Salariassa. Gootit uhkasivat murtautua kaupunkiin Porta Praenestinan ja Vivariumin luona. Belisarius lähetti paikalle vahvistuksia ja johti joukkonsa uloshyökkäykseen polttaen goottien piiritystornit. Gootit saivat melkein asetettua tikkaansa muureja vasten mutta lopulta heidän hyökkäyksensä epäonnistui ja he joutuivat perääntymään raskaita tappioita kärsineinä. Yksi goottien hyökkäyksistä kohdistui Hadrianuksen mausoleumiin. Kun roomalaisilta loppuivat heittoaseet, he työnsivät rakennusta koristaneet patsaat goottien niskaan.
Seuraavana päivänä Belisarius käski ruokavaroja säästääkseen naiset, lapset, ja kaikki taisteluun kykenemättömät orjat poistumaan kaupungista. Taisteluun kykenevät roomalaiset värvättiin vartioimaan muureja ja heille maksettiin palkkaa, jonka avulla he pystyivät maksamaan ruokansa. Belisarius antoi karkottaa muutamia epäluotettavia senaattoreita pois kaupungista ja antoi heidän palata takaisin vasta piirityksen loputtua. Petoksen estämiseksi porttien avaimet vaihdettiin jatkuvasti ja vartiomiehiä siirrettiin asemalta toiselle. Vitiges antoi teloittaa roomalaiset senaattorit Ravennassa ja valloitti Portuksen sataman Rooman lähellä. Portukseen sijoitettiin vahva varuskunta mikä esti Rooman huoltamisen tätä kautta. Itä-Rooman huoltolaivat joutuivat menemään Antiumiin, monen päivämatkan päähän kaupungista.
Kolme viikkoa myöhemmin 1600 miehen vahvuinen, pääosin bulgaareista ja slaaveista koostunut, apujoukko saapui Roomaan piiritettyjen avuksi. Belisarius päätti nyt taistella kaupungin ulkopuolella. Prokopioksen mukaan hänen sotilaansa pakottivat komentajansa tähän mutta luultavasti Belisarius oli itsekin halukas taistelemaan. Belisarius määräsi taisteluun ratsu- ja jalkaväen, joista monet olivat nostomiehiä ilman haarniskaa, ja asetti niiden komentajaksi kaksi miestä bucellariuksistaan. Taistelu oli kovaa mutta lopulta roomalaiset ajettiin takaisin kaupungin muurien taakse. Belisarius ei enää yrittänyt samaa uudestaan vaan turvautui ratsuväen uloshyökkäyksiin. Jalkaväkeä käytettiin vastedes vain yhdessä ratsuväen kanssa.
Barbados yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 72. | 1 | 0 | 2 | 3 |
Barbados on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin ensimmäisistä kisoista eli vuodesta 1983 lähtien. Se on saavuttanut MM-kilpailuissa kolme mitalia ja kymmenen muuta pistesijaa. Maan ainoat mitalistit ovat Berliinissä 2009 kultaa 110 metrin aitajuoksussa voittanut Ryan Brathwaite ja sekä Eugenessa 2022 että Budapestissä 2023 pronssia 400 metrin juoksussa saanut Sada Williams. Obadele Thompson sijoittui Ateenassa 1997 kuudenneksi 200 metrin juoksussa ja Sevillassa 1999 neljänneksi sekä 100:lla että 200 metrillä. Andrea Blackett sijoittui 400 metrin aitajuoksussa kahdeksanneksi vuonna 1997, neljänneksi vuonna 1999 sekä kuudenneksi Pariisissa 2003 ja Helsingissä 2005. Barbadoksen joukkueeseen kuului Daegussa 2011 neljä urheilijaa, mukaan lukien hallitseva maailmanmestari Brathwaite, mutta yksikään heistä ei selviytynyt loppukilpailuun. Samoin kävi Barbadoksen seitsenhenkiselle joukkueelle Moskovassa 2013, eikä menestystä tullut myöskään vuoden 2015 kisoista Pekingistä, jossa Barbadosta edusti kuusi urheilijaa. Lontoossa 2017 ja Dohassa 2019 Shane Brathwaite sijoittui kuudenneksi 110 metrin aitajuoksussa. Eugenessa 2022 Barbadoksen kolmihenkisessä joukkueessa oli pronssimitalisti Sada Williamsin lisäksi Jonathan Jones, joka sijoittui kahdeksanneksi 400 metrin juoksussa, ja Shane Brathwaite, joka hylättiin 110 metrin aitajuoksun loppukilpailussa. Budapestissä 2023 Barbadoksen joukkueessa oli kolme urheilijaa.