stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Warren Weaver
Teoksia

Weaver, Warren – Mason, Max: The Electromagnetic Field.  Chicago:  The University of the Chicago Press, 1929.
Shannon, Claude E. – Weaver, Warren: The Mathematical Theory of Communication.  Urbana (Ill.):  The University of Illinois Press, 1949.
Weaver, Warren: Alice in many tongues: The translations of Alice in Wonderland.  Madison:  The University of Wisconsin Press, 1964.
Kirjallisuutta

Hutchins, W. J.: Early years in machine translation: Memoirs and biographies of pioneers.  Amsterdam:  John Benjamins, 2000.
Aiheesta muualla

Weaver, Warren: Recent Contributions to the Mathematical Theory of Communication (1949)
O’Sullivan, Emer: Warren Weaver’s Alice in Many Tongues: A Critical Appraisal (2015)
Valion baarit

Valion vasta avattu jäätelöbaari Helsingin Lasipalatsissa vuonna 1936.
Valion baarit oli Valion jäätelöbaariketju, joka toimi Helsingissä ja muissa Suomen kaupungeissa vuosina 1936–1972.
Koko Suomen ensimmäisen jäätelöbaarin Valio avasi Helsingin Lasipalatsin pohjoispään käytävässä toukokuussa 1936. Vähitellen Valion baareista muodostui kokonainen ketju, jolla oli Helsingissä 1970-luvun alussa 34 baaria ja muualla maassa 25.
Jäätelö Lasipalatsin jäätelöbaaria varten valmistettiin aluksi Kalevankadun loppupäässä sijainneen Valion meijerin ullakkokerroksessa tanskalaisen jäätelömestari Sörensenin ohjeiden mukaan. Sörensen neuvoi myös jäätelöbaarin perustamisessa ja opetti henkilökuntaa tekemään voileipiä. Henkilökunnalla oli valkoiset suikkalakit, ja naisillekin määrättiin työasuksi pitkät housut. Paikan ottivat omakseen Helsingin koululaiset.
Valion baarien suosio oli huipussaan 1950-luvulla, mutta alkoi hiipua 1960-luvulla, kun Valio ja muut jäätelövalmistajat toivat ruokakauppoihin ja kioskeihin monenlaisia jäätelöiden annospakkauksia, kuten jäätelötikut ja jäätelötötteröitä muistuttavat tuutit. Vuonna 1972 ketju ajautui Elannolle suuressa toimialarationalisoinnissa, jossa Elanto ja muut OTK:laiset osuusliikkeet puolestaan myivät kaiken meijeritoimintansa Valiolle. 1980-luvulle tultaessa Lasipalatsin jäätelöbaari oli muuttunut Elannon HM-kahvilaksi. Viime vuosikymmeninään se tunnettiin varttuneemman väen bussinodotuspaikkana ja bussinkuljettajien taukopaikkana. Lasipalatsin jäätelöbaari-kahvila lopetti toimintansa vuoden 1995 lopussa Elannon jouduttua yrityssaneeraukseen.
Uudelleenlanseeraus 2005

2000-luvun keskivaiheilla Valio yritti mainostoimisto SEKin ja Paola Suhosen avulla lanseerata uudelleen Valion baarit perustamalla sennimisen kahvilan 2005 uuteen Kampin keskukseen ja toisen Linnanmäelle 2007. Jäätelöbaareista ei enää ollut kyse, sillä Valio oli myynyt jäätelöliiketoimintansa vähän aiemmin Nestlélle. Kampin keskuksen baari suljettiin 2010, jolloin jäljelle jäi Restelin hoitama Valion baari Hartwall Areenalla.
Vladimir Sollogub

| Vladimir Sollogub |
| --- | --- |
 Vladimir Sollogub
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vladimir Aleksandrovitš Sollogub
Syntynyt: 1813 tai 1814 Pietari
Kuollut: 1882 (68–69 vuotta) Homburg vor der Höhe
Kansalaisuus:  Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Pääteokset:  Tarantas
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vladimir Aleksandrovitš Sollogub (ven. Влади́мир Алекса́ндрович Соллогу́б; 8. elokuuta (J: 20. elokuuta) 1813 tai 1814 Pietari, Venäjän keisarikunta – 5. kesäkuuta (J: 17. kesäkuuta) 1882 Homburg vor der Höhe, Saksan keisarikunta) oli venäläinen kirjailija.
Hän oli virkamies, proosakirjailija, näytelmäkirjailija, runoilija ja muistelmien kirjoittaja. Hän on kirjoittanut runsaasti novelleja ja kertomuksia, jotka ilmentävät hyvää mielikuvitusta ja havaintokykyä.
Suku ja koulutus

Liettuasta peräisin olevassa erittäin rikkaaseen ja lähellä hovia olevaan korkea-aateliin kuuluvassa suvussa kasvanut ja kotona koulutettu Sollogub tunsi yhteiskunnan yläluokan edustajat hyvin ja kuvasi heitä usein teoksissaan. Hänen isoisänsä kreivi Jan Sollogub (Jan Sołłogub; ven. Ivan Antonovitš Sollohub; (1747- n. 1812) kuului Liettuan korkea-aateliin, oli Puolan kuninkaan Stanislaw Augustuksen kenraaliadjutantti vuonna 1774 ja Venäjän armeijan kenraalimajuri vuonna 1785. Hän kasvatti omaisuutensa 80 000 sieluun eli miespuoliseen maaorjaan avioituessaan vuonna 1781 hovitallimestari, Pietari III:n ja Katariina II:n hovissa hurmurina ja hauskuuttajana tunnetun Lev Aleksandrovitš Naryshkinin (1733-1799) tyttären Natalia Lvovna Naryskinan (1761-1819) kanssa.
Kirjailijan isä Alexander Sollogub (1787-1843) tuhlasi nopeasti osuutensa isänsä omaisuudesta. Hänellä oli seremoniamestarin arvo hovissa, mutta Pietari tunsi hänet parhaiten esimerkillisenä muodikkaana nuorena miehenä eli dandyna. Aleksandr Puškin kirjoittaa hänestä "Jevgeni Onegin" ensimmäisen luvun luonnosrivilllä: "Ikuinen Sollogub kävelee". Isän rakkauus teatteriin, musiikkiin ja maalaukseen vaikutti Vladimirin kasvatukseen. Kirjailijan äiti Sofia Ivanovna Arkarova (1791-1854) oli keisari Aleksanteri I:n suosikki. Hänelle on omistettu Pjotr Pletnjovin "Kirjeet kreivitär S. I. S.:lle venäläisistä runoilijoista".
Diplomaatti Lev Sollogub oli Vladimirin nuorempi veli ja ruhtinas A. A. Gagarinin oli hänen pojanpoikansa. Hänen opettajinaan olivat Pjotr Pletnjov kirjallisuuden opettajana ja ranskalainen näytelmäkirjailija, runoilija, historioitsija Ernest Charrière, joka käänsi Ivan Turgenevin Metsämiehen muistelmia (ven. Записки охотника, Zapiski ohotnika 1852) ranskaksi. Vuosina 1819-1820 Sollogub matkusti Pariisiin vanhempiensa ja veljensä Levin kanssa. Hän opiskeli Tarton yliopistossa ja antautui sitten diplomaattiuralle. Vuodesta 1870 hän oli vankeinhoitokomitean puheenjohtaja.
Suku ja koulutus > Perhe-elämä

Vuonna 1840 hän meni naimisiin Sofia Mihailovna Vielgorskajan (1820-1878) kanssa, joka oli kuuluisan filantroopin, musiikin ystävän ja suositun musiikki- ja taiteellisen salongin pitäjän, puolalaissyntyisen kreivi Mihail Jurjevits Vielgorskin (puol. Michał Wielhorski; (1788-1856) ja entisen keisarinnan hovineidon puolalaistaustaisen ruhtinatar Louise Karlovna Bironin (1791-1853) tytär. Häät pidettiin keisari Nikolai I:n läsnäollessa Talvipalatsin kappelissa.
Heillä oli kahdeksan lasta, joista viisi eli aikuisiksi: Jelizaveta naim. Saburov (1847-1932); Maria naim. ruhtinatar Gagarina (1851-1917); Matvei (1852-1894), Mihail (1854-1888) ja Natalia naim. Chichua (1861-1935). Puolisoiden vaikea suhde oli toistuva keskustelunaihe heidän ystäviensä parissa.
Vuonna 1878 kreivi Sollogub meni naimisiin 65-vuotiaana Talvipalatsin kirkossa 27-vuotiaan Varvara Konstantinovna Arkudinskajan (1851-1893), majuri Konstantin Semjonovits Argutinskyn tyttären kanssa. Heidän suhteensa alkoi jo ensimmäisen vaimon Sofia Mihailovna Sollogubin elinaikana ja kesti useita vuosia ennen avioliittoa. Alhaisen sosiaalisen asemansa vuoksi Arkudinskajalla oli siihen aikaan myös seikkailijattaren maine. Avioliitosta seurasi lukuisia juoruja ja pilkkaa, mikä johti entisestään Sollogubin yksinäisyyden lisääntymiseen. Postuumisti vuonna 1885 julkaistu romaani "Reunan yli" heijasteli hänen viimeisen rakkautensa tarinaa ja joitain muita omaelämäkerrallisia yksityiskohtia.
Kirjallinen ura

Sollogubin ensimmäiset kirjoitukset ilmestyivät aikakauslehti Sovremennikissä vuonna 1837. Hänen kirjoitustyylinsä on kepeä, usein harrastelijamainen. Hän kuvaa varsinkin venäläisen aateliston elämää. Sollogub siirtyi vuonna 1850 kirjoittamaan näytelmiä, joista ensimmäinen on Bjeda ot njezjnago serdtsa (ven. Беда от нежного сердца, "Ongelmia hellästä sydämestä"). Vuonna 1856 ilmestynyt satiirinen komedia Tšinovnik (ven. Чиновник, "Virkamies) toi hänelle mainetta. Hän kirjoitti muistelmia esimerkiksi Aleksandr Puškinista, Nikolai Gogolista, Mihail Lermontovista, Ivan Turgenjevista, Vladimir Odojevskista, Dmitri Grigorovitšista, Aleksandr Ostrovskista ja Ivan Gontšarovista, teoksessaan Vospominanija, joka julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen (ven. Воспоминания, "Kirjallisia muistelmia", 1886 ja 1887). Postuumisti ilmestyi vuonna 1885 romaani Tšerez krai (ven. Через край, "Reunan yli").
Hänen pääteoksensa on romantisoitu maaseudun elämää kuvaava Tarantas (ven. Тарантас 1845), joka humoristisena sai osakseen runsaasti huomiota. Pienoisromaani kuvaa nuorta slavofiiliaatteesta innostunutta Ivan Vasiljevitšia ja tämän matkaa hevosvaunuissa (tarantas) Moskovasta Kazaniin naapuritilanomistaja Vasili Ivanovitšin seurassa. Teos ei ole jäänyt elämään keskeisenä venäläisenä klassikkona, mutta se valottaa herkullisesti aikakauden kirjallisuus- ja yhteiskuntakeskustelua.
Kreivi Sollogub oli myös libretisti. Hän on kirjoittanut libreton Undina, joka perustuu Friedrich de la Motte Fouquén kertomukseen Undine. Librettoa käytti Aleksei Lvov säveltämässään oopperassa Undina (ven. Ундина). Myöhemmin Pjotr Tšaikovski käytti samaa librettoa oopperaan Undina, jota ei esitetty vaan Tšaikovski hävitti lähes koko partituurin, niin että siitä säilyi vain osia.
Suomennetut teokset

Kahden kalossin historia; (ven. История двух калош, 1839) suom. E. M.; Wiipuri: Wiip. uuden kirjap. ja sanomal. osakeyht. kirjapaino 1895
"Pikku lemmikki", kertomus sisältyy antologiaan Venäläinen nauru, suom. ja toim. Juhani Konkka, Tajo 1964
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vladimir Sollogub Wikimedia Commonsissa
Sofia Mihailovna Sollogub Wielhorski-Vielgorskaja (1820-1878), kirjailijan ensimmäinen vaimo. Pimen Orlov 1840-luku
Kansilehti vuonna 1845 ilmestyneestä "Tarantas" pienoisromaanista
Uutislehti 100

| Uutislehti 100 |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Sanoma News
Levikki:  n. 120 000
Perustettu:  1997
Lakkautettu:  2008
Kotikunta:  pääkaupunkiseutu
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  arkipäivittäin
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Uutislehti 100 oli vuosina 1997–2008 pääkaupunkiseudulla ilmestynyt ilmaisjakelulehti.
Uutislehti 100:n omisti ensin Janton-konserni ja myöhemmin Sanoma-konserniin kuulunut Sanoma Kaupunkilehdet Oy. Lehden pääkonttori sijaitsi Länsi-Vantaalla. Lehteä jaettiin kauppakeskuksissa, pääkaupunkiseudun linja-autoissa, VR:n lähiliikennejunissa ja metroasemilla. Lehti ilmestyi joka arkiaamu, ja sen levikki oli noin 120 000. Vuonna 2005 se ohitti Metro-lehden pääkaupunkiseudun luetuimpana ilmaisjakelulehtenä.
Lehti sisälsi uutisia ulkomailta ja Suomesta, erityisesti pääkaupunkiseudulta. Lisäksi lehdellä oli jokaiselle viikonpäivälle oma teemansa: maanantaina Urheilu, tiistaina Tyyli, keskiviikkona Duuniin, torstaina Matkalaukku, ja perjantaina Menot.
Sanoma-konsernin hankittua sekä Uutislehti 100:n että pääkaupunkiseudun Metro-lehden omistukseensa ensimmäinen yhdistettiin jälkimmäiseen 15. syyskuuta 2008.
Warren Rychel

| Warren Rychel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1967 (ikä 57) Tecumseh, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bundy
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–1999
Seurat:  Peoria Rivermen (IHL) Saginaw Hawks (IHL) Chicago Blackhawks (NHL) Indianapolis Ice (IHL) Moncton Hawks (AHL) Kalamazoo Wings (IHL) Los Angeles Kings (NHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Colorado Avalanche (NHL) Mighty Ducks of Anaheim (NHL)
NHL-varaus:  ei varausta
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Colorado Avalanche | 1996  |
Warren Stanley Rychel (s. 12. toukokuuta 1967 Tecumseh, Ontario) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Ennen ammattilaisuraansa muun muassa kolme kautta juniorisarja OHL:ssä pelannut Rychel ei saanut NHL-varausta, vaan teki vuonna 1986 sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa vapaana pelaajana. Hän pelasi Blackhawksissa viisi ottelua, kaksi runkosarjakaudella 1988–1989 ja kolme pudotuspeleissä 1991, mutta vakiinnutti paikkansa NHL:ssä vasta siirryttyään Los Angeles Kingsiin vuonna 1992. Sitä ennen hän oli pelannut viisi kautta pääasiassa IHL:ssä.
Rychel edusti Blackhawksin ja Kingsin lisäksi myös Toronto Maple Leafsiä, Colorado Avalanchea, jossa oli voittamassa Stanley Cupia pudotuspelikeväänä 1996, ja Mighty Ducks of Anaheimia. Hän lopetti pelaajauransa loukkaantumisten haittaaman kauden 1998–1999 jälkeen. Hän pelasi NHL-vuosinaan yhteensä 406 runkosarja- ja 70 pudotuspeliottelua ja teki runkosarjassa yhteensä 77 tehopistettä, 38 maalia ja 39 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 21 tehopistettä, kahdeksan maalia ja 13 syöttöpistettä. Rychel osallistui urallaan myös lukuisiin jääkiekkotappeluihin ja hänelle kertyi NHL:n runkosarjassa yhteensä 1 422 jäähyminuuttia sekä pudotuspeleissä 121 jäähyminuuttia.
Pelaajauransa jälkeen Rychel on toiminut muun muassa NHL-seura Phoenix Coyotesin pelaajatarkkailijana sekä osaomistamansa OHL-seura Windsor Spitfiresin toimitusjohtajana (engl. General Manager). Spitfires on voittanut hänen toimitusjohtajakaudellaan kahdesti sekä OHL:n mestaruuden J. Ross Robertson Cupin että CHL:n mestaruuden Memorial Cupin.
Perhe

Rychel on naimisissa ja hänellä on kolme lasta, kaksi poikaa ja tytär. Columbus Blue Jackets varasi pojista vanhemman, niin ikään vasempana laitahyökkääjänä pelaavan Kerbyn, NHL:n varaustilaisuuden 2013 ensimmäisellä kierroksella.
Aiheesta muualla

Warren Rychel Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Warren Rychel The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
White Sister

| White Sister |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1980–
Tyylilaji:  hard rock
Kotipaikka:   Burbank, Kalifornia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Dennis Churchill-Dries, laulu, basso   Gary Brandon, laulu, kosketinsoittimet   Rick Chadock, kitara   Richard Wright, rummut  
Entiset jäsenet:  Gus Moratinos, rummut  
Levy-yhtiö:  EMI  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
White Sister on yhdysvaltalainen hard rock -yhtye.
Historia

White Sisterin muodostivat laulaja-basisti Dennis Churchill-Dries, laulaja-kosketinsoittaja Gary Brandon, kitaristi Rick Chadock ja rumpali Gus Moratinos. Yhtye teki alkuaikoinaan paljon live-esiintymisiä kotiosavaltiossaan, Kaliforniassa. Vuonna 1981 Moratinos jätti yhtyeen ja hänet korvasi Richard Wright. Giuffria -yhtyeen kosketinsoittaja Gregg Giuffria auttoi White Sisteria kirjoittamaan ja tuottamaan debyyttialbumin White Sister, joka julkaistiin vuonna 1984 EMIn kautta.
Albumin julkaisun jälkeen White Sister lähestyi levytysyhtiötä rahoittamaan tulevaa kiertuetta. Yhtye uskoi, että heidän voimakas soitto ja läsnäolo lavalla auttaisi myyntilukuja, mutta EMI ei ollut halukas rahoittamaan kiertuetta. EMI katsoi myös, että White Sisterin pitäisi muuttaa nimensä, koska toinen yhdysvaltalainen yhtye käytti sanaa "White" nimessään, nimittäin Twisted Sister. White Sister päätti, ettei se muuta nimeään.
Yhtyeen toinen studioalbumi Fashion by Passion julkaistiin vuonna 1986 eri levy-yhtiön kautta ja White Sister hajosi pian tuon jälkeen. Rumpali Richard Wright menehtyi vuonna 2006 terveyskomplikaatioiden takia. Kolme alkuperäistä jäsentä, Churchill-Dries, Brandon ja Chadock tekivät keikan Firefestissa, Nottinghamissa syksyllä 2008. Vuonna 2012 kitaristi Rick Chadock menehtyi syöpään.
Diskografia > Studioalbumit

White Sister (1984)
Fashion by Passion (1986)
Aiheesta muualla

White Sister Discogsissa. (englanniksi)
White Skull

| White Skull |
| --- | --- |
 White Skull esiintymässä.
Tiedot
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
White Skull on italialainen heavy metal -yhtye. He tulivat tunnetuksi 1995- luvulla kun tekivät ensimmäisen albuminsa. Amerikassa he ovat hyvin tunnettuja.
Jäsenet

Tony Fonto: Kitara
Elisa Over: Laulaja
Danilo Bar: Kitara
Steve Balocco: Basso
Alex Mantiero: Rummut
Tuotanto

1995 – I Won't Burn Alone
1997 – Embittered
1999 – Tales from the North
1999 – Asgard (EP)
2000 – Public Glory, Secret Agony
2002 – The Dark Age
2003 – La Era Oscura
2004 – The XIII Skull
2006 – The Ring Of The Ancients
2009 – Forever Fight
2012 – Under This Flag
2017 – Will of the Strong
2022 – Metal Never Rusts
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
White Skull Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Wiel Arets

Maastricht Academy of Art and Architecture, Maastricht, vuonna 2014.
Yliopiston kirjasto, Utrecht, vuonna 2009.
Wiel Arets (s. 1955 Herleen, Alankomaat) on hollantilainen arkkitehti, teollinen muotoilija ja professori Berliinin taideyliopistossa (Universität der Künste Berlin). Hän on valmistunut Eindhovenin teknisestä yliopistosta vuonna 1983. Seuraavana vuonna hän avasi Wiel Arets Architect & Associates studion. 
Wiel Arets on yksi Hollannin merkittävimmistä arkkitehdeista, jonka töitä löytyy ympäri maailmaa, esim.
Maastricht Academy of Art and Architecture, (Maastricht, 1989–1993)
The Hoge Heren, (Rotterdam, 1993–2001)
Lensvelt tehdas ja toimisto, (Breda, 1995-1998)
Yliopiston kirjasto (Utrecht, 1997–2004)
The Hedge House (Wijlre, 1998–2001)
The A House, (Tokio, Japani)
Arets on suunnitellut tuotteita Orakselle.
Palkinnot

Wiel Arets on saanut useita kansainvälisiä huomionosoituksia, esim.:
Charlotte Köhler -palkinto, 1988
Rotterdam Maaskant -palkinto, 1989
Edmund Hustinx -palkinto 1991
Mies van der Rohe Pavilion Award for European Architecture -palkinto 1994
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wiel Arets Wikimedia Commonsissa
Visbyn lentoasema

Visbyn lentoasema (IATA: VBY, ICAO: ESSV) sijaitsee Ruotsissa, Gotlannin saarella, viisi kilometriä Visbyn kaupungista pohjoiseen.
Visbyn lentoasema on Gotlannin ainoa kaupallisen liikenteen käytössä oleva lentoasema ja matkustajamääriltään Ruotsin 12. suurin.[lähde? ] Vuonna 2015 lentoaseman kautta kulki yhteensä 430 977 matkustajaa.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Kesäkuussa 2023:
Braathens Regional Airways (Göteborg, Malmö, Norrköping, Helsingborg, Oslo, Aarhus)
Norwegian Air Shuttle (Tukholma-Arlanda)
Ryanair (Tukholma-Arlanda)
Scandinavian Airlines (Tukholma-Arlanda)
Finnair (Helsinki-Vantaa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Visbyn lentoasema Wikimedia Commonsissa
Swedavia – Visbyn lentoasema (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
World Aero Data – Visbyn lentoasema (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ruotsin lentoasemat
| --- | --- |
Tukholman lentoasemat:   Arlanda  Bromma  Skavsta  Västerås 
Muut päälentoasemat:   Göteborg-Landvetter  Göteborg City  Malmö  Luulaja  Uumaja 
Muut yli 50 000 matkustajan lentoasemat:   Östersund  Ängelholm-Helsingborg  Sundsvall-Timrå  Visby  Skellefteå  Ronneby  Kalmar  Växjö  Kiiruna  Örnsköldsvik  Jönköping  Halmstad  Örebro  Kristianstad  Norrköping  Linköping  Trollhättan-Vänersborg 
Alueelliset lentoasemat:   Arvidsjaur  Jällivaara  Borlänge  Kramfors  Lycksele  Storuman  Vilhelmina  Hemavan  Oskarhamn  Mora  Sveg  Hultsfred  Pajala  Hagfors  Torsby
Virheellinen todistelu

Virheellinen todistelu tarkoittaa argumentaatiovirhettä, jossa perustelu on muodollisesti oikein, mutta siinä on semanttinen virhe. Sille on vaikeaa antaa yleistä muotoa, mutta se on varsinkin matematiikkaa käyttävässä retoriikassa yleistä. Yleisimmillään virheellinen todistus liittyy nollalla jakamiseen. [lähde? ]
Tässä virhe on ensinnäkin reifikaatio (metaforan kohteleminen reaalisena) ja toisaalta premissin pitäminen argumenttina sellaisenaan (ruokatottumuksien premissin eli moraalikäsityksen pitämistä ruokatottumuksena itsenään). Ensimmäisenä Machiavellin metafora pakkotilasta reifioidaan reaaliseksi aineenvaihdunnaksi. Hindujen lihansyöntikielto puolestaan on savuverho. Virheellinen todistelu sitten liittyy reifikaatiolla saadun subjektiivisista ominaisuuksistaan riisutun metaforan pitämisenä toisen metaforan premissinä, ja tämän premissin pitämisenä sitten itse argumenttina (nälkävuodesta selviäminen). Tätä todistelua, jota voidaan pitää myös sanahelinänä tai Chewbacca-puolustuksena, on todella käytetty sfnetin alkuaikoina.
Aulikki Oksasen sanoin nälkäisten vatsat eivät suudelmista täyty (pakkotilasta ei selviä moraalisesti toimimalla).
Todistus, että 1 on yhtä suuri kuin −1

Oletetaan, että
Muutetaan molemmat alkutekijöihinsä
Otetaan molemmilta puolin yhtälöä neliöjuuri
joka on sama kuin
Jos lavennamme nimittäjät pois kertomalla molemmat puolet  {\sqrt {-1}} ja  {\sqrt {1}}, saamme
Mutta minkä tahansa luvun neliöjuuren nostaminen toiseen potenssiinsa tuottaa alkuperäisen luvun, joten
MOT


Tämä todistus on kuitenkin virheellinen, sillä siinä käytetään neliöjuurta väärin:
Tämä periaate on kuitenkin totta vain, jos y on positiivinen luku. Se ei siis päde -1:llä
Todistus, että 1 on pienempi kuin 0

Oletetaan että x kuuluu avoimelle välille ]0,1[:
Otetaan molemmilta puolilta logaritmi. Voimme tehdä tämän silloin kun x > 0, sillä logaritmit ovat monotonisesti kasvavia.
Koska luvun 1 logaritmi on 0, saamme
Jakamalla ln (x) :llä saamme
MOT
Virhe on viimeisessä vaiheessa eli jakolaskussa. Virhe on ilmeinen, sillä siinä jakaja on negatiivinen. Tällöin myös osamäärän etumerkin tulisi vaihtua. Jako- tai kertolasku negatiivisella luvulla muuttaa tulon tai osamäärän vastaluvukseen: toisin sanoen, tuloksen tulisi olla 1 > 0, joka on oikea tulos.
Todistus, että 8 on yhtä suuri kuin 4

Olkoon a ja b kumpikin 4 (nollasta poikkeava positiivinen luku)
Kerrotaan molemmat puolet a:lla
Vähennetään molemmilta puolilta  b^{2}
Jaetaan molemmat puolet tekijöihinsä
Supistetaan  (a-b):llä
Asetetaan muuttujille arvot:
MOT
Tässä virhe on supistaminen (a-b):llä. Jos ja kun a = 4 ja b = 4, tällöin a-b = 0, ja nollalla jakaminen on matemaattisesti kielletty operaatio.
Tyler Mane

Tyler Mane
Daryl Karolat, paremmin tunnettu nimellä Tyler Mane (s. 8. joulukuuta 1966) on kanadalainen näyttelijä ja entinen showpainija. Hänet tunnetaan Halloween-elokuvien kahdesta uudelleenfilmatisoinnista Michael Myersin roolista.
Filmografia > Elokuvat

X-Men (2000)
How To Make A Monster (2001)
Juntti-Joe (2001)
Skorpionikuningas (2002)
Black Mask 2: City of Masks (2002)
Troija (2004)
The Devil's Rejects (2005)
Halloween (2007)
Halloween 2 (2009)
Gunless (2010)
Deadpool & Wolverine (2024)
Filmografia > TV-sarjat

Viiden juttu (1999)
Rantojen kunkku (2002)
Hercules (2005)
Monk (2006)
Vanemuine

Vanemuine-teatterin ns. pieni talo, vanhempi rakennus
Vanemuine on Tartossa toimiva Viron vanhin vironkielinen teatteri. Sen edeltäjä oli vuonna 1865 perustettu Vanemuise Selts (Vanemuisen Seura), joka järjesti Viron ensimmäiset valtakunnalliset laulujuhlat 1869 ja esitti vuonna 1870 Lydia Koidulan näytelmän Saaremaa onupoeg (‘Serkku Saarenmaalta’). Tästä esityksestä lasketaan sekä Vanemuine-teatterin että koko Viron kansallisen teatteritoiminnan alkaneen.
Teatteri toimi suomalaisen arkkitehti Armas Lindgrenin suunnittelemassa, 1906 valmistuneessa rakennuksessa. Teatteria laajennettiin 1930-luvun lopulla Arnold Matteusin suunnitelmien mukaan. Se tuhoutui pääosin toisen maailmansodan aikana. Uusi teatterirakennus valmistui 1967.
Teatteri on saanut nimensä kansallisromanttisen pseudomytologisen hahmon, Vanemuine-jumalan mukaan.
Aiheesta muualla

Vanemuine (viroksi)