stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyvinkään parantola
Potilaita

Hyvinkään parantolan potilaat olivat yleensä varakkaampaa väkeä. Vieraat olivat lievästi sairaita tai kiivaan elämän rasittamia. Parantolan kukoistuskausi sijoittui vuosiin 1905–1918. Parantola oli niin hyvässä maineessa Venäjällä, etenkin Pietarissa, että paikalliset lääkärit lähettivät potilaansa joko Krimille tai Hyvinkäälle. Hyvinkään parantola oli etenkin ylirasituksesta ja hermojännityksestä kärsivän sivistyneistön suosiossa.
1910-luvulla parantolan asiakkaista jopa yli 80 prosenttia oli ulkomaalaisia, enimmäkseen venäläisiä. Venäläisestä ylimystöstä ja sivistyneistöstä Hyvinkäällä vierailivat muun muassa ruhtinas Feliks Jusupov ja bassolaulaja Fjodor Šaljapin. Runoilija Anna Ahmatova viipyi Hyvinkään parantolassa kaksi viikkoa syksyllä 1915. Ahmatova kirjoitti runon ”Joka ilta saan häneltä kirjeen” Hyvinkäällä. Hänen vierailunsa muistoksi kivilinnan seinään kiinnitettiin Jan Neimanin ja Filipp Gebnerin suunnittelema muistolaatta vuonna 1992.
Venäjän vallankumouksen ja Suomen itsenäistymisen jälkeen venäläispotilaat katosivat ja parantolasta tuli etenkin helsinkiläisten suosima lepo- ja toipilaspaikka. Hyvinkään parantolassa kävivät lepäämässä ja toipumassa muun muassa Saima Harmaja, Eino Leino, Erkki Melartin, Hjalmar Procopé, Heikki Renvall, Signe Relander, Aino Sibelius, Hugo Simberg ja Ester Toivonen.
Parantolan tuho ja rakennusten myöhempi käyttö

Parantola muutettiin 14. lokakuuta 1939 Suomen 3. sotasairaalaksi. Parantolan tenniskentälle laitettiin suuri punainen risti osoittamaan, että kyseessä oli sairaala, ja se houkutteli Neuvostoliiton pommikoneet paikalle. Kivilinna vaurioitui pahoin ja vuoden 1917 laajennusosa tuhoutui täysin talvisodan pommituksissa 31. joulukuuta 1939. Parantolan toimintaa ei enää sodan jälkeen jatkettu, ja toukokuussa vuonna 1946 päärakennus, Vita Villan ja 11 700 neliömetrin maa-alue myytiin Invalidisäätiölle. Lisäksi Hyvinkään kauppala pakkolunasti osan parantolan maista puineen ja rakennuksineen.
Invalidisäätiö kunnosti parantolan kivisen päärakennuksen rakennusmestari Heikki Siikosen korjaussuunnitelman mukaan. Samalla jugendrakennuksen ulkonäkö muuttui tuntuvasti. Jyrkkä kattomuoto hävisi, kun kaksi- ja puolikerroksisesta rakennuksesta tehtiin kolmikerroksinen. Lisäksi tornin katon terävä kartiomuoto typistyi. Rakennuksen sisätiloista löytyy entisiä huonetiloja sekä koristeellisia maalausornamentteja, jotka entisöitiin osittain vuonna 1984.
Aktiebolag Hyvinge Sanatorium lakkautettiin 1950-luvun alussa. Vuonna 1952 parantolarakennus siirtyi Hyvinkään kauppalalle ensin sairaalaksi ja vuodesta 1975 alkaen osaksi terveyskeskusta. Pääterveyskeskuksen ulkoseinässä on Terho Sakin vuonna 1990 suunnittelema Hyvinkään parantolan (1906–1939) muistolaatta.
Parantolarakennus on vuodesta 1975 lähtien ollut osa kaupungin terveysasemaa. Vuonna 1983 terveyskeskusta laajennettiin. Laajennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Eeva ja Jaakko Paatela. Vita Villan on ollut yksityisomistuksessa 2000-luvun alusta lähtien. Alilääkärin asuin- ja vastaanottorakennuksessa, ns. piparkakkutalossa, on kaupungin päiväkoti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyvinkään parantola Wikimedia Commonsissa
Parantola – Sanatoorio Kuvia Hyvinkäältä. Samppa Mustonen.
Vita Villan (Valkoinen huvila), arkkitehti Magnus Schjerfbeckin piirtämä puuhuvila Hyvinkään parantolan perustamisvuodelta 1896.
Kyropoliin piiritys

Kyropoliin piiritys (nykyinen Kurkath) oli osa Sogdianan kapinaa. Persialainen satraappi Spitamenes nousi kapinaan Aleksanteri Suurta vastaan. Kyropolis, jonka kerrottiin olleen Kyyros Suuren perustama, oli alueen tärkein kaupunki.
Aleksanteri lähetti Krateroksen piirittämään kaupungin täydellisesti (periteichismos) samalla kun hän itse valtasi muut kuusia alueen tärkeää kaupunkia. Tämän jälkeen hän palasi Kyropoliin.
Arrianos kertoo että Aleksanteri valtasi viisi kaupunkia kahden päivän aikana. Aleksanteri aikoi vallata Kyropoliin hyökkäämällä sen muureja vastaan piirityskoneilla.   Aleksanterin joukot pääsivät kaupunkiin kuivunutta vesikanavaa pitikin. Samalla loput armeijasta piti kapinallisten huomion muualla hyökkäämällä kaupungin muureja vastaan.
Aleksanteri itse haavoittui hyökkäyksen aikana. Hänen kaulaansa osui kivi ja hän kaatui tajuttomana maahan. Myös useat upseerit haavoittuivat tässä hyökkäyksessä. Aleksanterin joukot eivät kuitenkaan lannistuneet vaan valtasivat kaupungin torin samalla kun loput joukoista vyöryivät kaupunkiin sen porteista.
Ptolemaioksen mukaan seitsemäs kaupunki antautui Kyropoliin valtauksen jälkeen.
Kystiros

| Kystiros> Κύστιρος |
| --- | --- |
Valtio:  ?
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  ?
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kystiros (m.kreik. Κύστιρος, lat. Cystirus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis), jonka sijaintipaikkaa ei tunneta.
Kystiroksen historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki kuului klassisella kaudella ainakin vuonna 434/433 eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, mikä tiedetään liiton verotusluetteloista, mutta niistä ei selviä kaupungin sijainti. Joskus kaupungin on ehdotettu olleen sama kuin Traakian Pistiros ja sen vaihtoehtoinen kirjoitusmuoto, mutta nykyisin tämä teoria on hylätty. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kystirios (Κυστίριος).
Ideoista

Ideoista (m.kreik. Περὶ ἰδεῶν, Peri ideōn) oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen, metafysiikkaa käsitellyt teos. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teos käsitteli ennen kaikkea universaalien ongelmaa ja esitti samalla hyökkäyksen Platonin ideaoppia vastaan. Aristoteles katsoo, että Platonin argumentit osoittavat kyllä sen, että universaalit ovat olemassa jossakin yleisessä ja metafyysisesti ohuessa merkityksessä, mutta eivät täysimittaisina platonilaisina ideoina. Aristoteles esittää teoksessa mm. tunnetun ”kolmannen ihmisen argumenttinsa”.
Teos edustaa näin yhdessä Aristoteleen dialogin Filosofiasta kanssa sitä vaihetta, jolloin Aristoteles alkoi ottaa etäisyyttä opettajansa oppeihin. Gail Finen mukaan Aristoteles näki selvän eron Sokrateen ja Platonin ideaoppien välillä, eikä Aristoteleen ja Platonin ideoita koskevissa erimielisyyksissä ollut kyse pelkästä nokkapokasta opettajan ja oppilaan välillä, vaan suuresta erimielisyydestä kahden metafyysikon välillä.
Teoksen katkelmia on säilynyt ainoastaan Aleksanteri Afrodisiaslaisen kautta. Tämä hyödynsi teosta Aristoteleen Metafysiikan kommentaarissaan, jossa hän selventää niitä perusteita, joilla Aristoteles kritisoi ideaoppia Metafysiikkansa ensimmäisessä kirjassa. Mitä ilmeisimmin Aristoteleen Metafysiikassa esittämä kritiikki perustui teoksessa Ideoista laajemmin esitettyyn arvosteluun.
Aleksanteri laittaa lainaamansa katkelmat Aristoteleen nimiin. Teoksen sisältö myös sopii yhteen sen kanssa, mitä Aristoteles sanoo ideaopista Metafysiikassa. Ulkoinen todistusaineisto siitä, että teos todella on Aristoteleen kirjoittama, on kuitenkin heikkoa, eivätkä kaikki tutkijat ole hyväksyneet teoksen aitoutta. Aristoteles käsitteli ideaoppia myös teoksessaan Hyvästä, joka sekin on kadonnut.
Kirjallisuutta

Alexander Aphrodisiensis: In Aristotelis metaphysica commentaria.  (Toim. Michael Hayduck. Commentaria in Aristotelem Graeca I)  Berliini:  Reimer, 1891.  Kommentaari, joka pitää sisällään katkelmat Aristoteleen teoksesta.
Fine, Gail: On Ideas: Aristotle’s Criticism of Plato’s Theory of Forms.  Oxford University Press, 1995.  ISBN 0198235496  Teoksen verkkoversio. Katkelmat Aleksanteri Afrodisiaslaisen kommentaarista sekä niiden englanninkielinen käännös ja kommentaari.
Irwin, Terence & Fine, Gail (toim.): Aristotle: Selections.  Hackett Publishing, 1995.  Englanninkielinen käännös katkelmista.
Aristoteles: Peri ideōn. Teoksessa Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Katkelmien alkuteksti.
Aristotle: ”On Ideas”. Teoksessa Ross, W. D.: The Works of Aristotle.  (Volume XII: Select Fragments)  Oxford:  Oxford University Press, 1952.  Teoksen verkkoversio. Englanninkielinen käännös katkelmista.
Härmälä

| Härmälä |
| --- | --- |
 Näkymä Pyhäjärveltä Pispalanharjun suuntaan
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Eteläinen suuralue
Suunnittelualue:  Härmä
Postinumero(t):  33900
Lähialueet:  Hatanpää, Rantaperkiö, Sarankulma
Härmälä on Tampereen lounainen kaupunginosa. Se sijaitsee Hatanpään kaupunginosan ja Pirkkalan kunnan välissä kaupungin rajalla. Keskustasta lähtevältä Hatanpään valtatieltä lähtee Härmälän kohdalla Pirkkalaan jatkuva Nuolialantie. Naapurikaupunginosia ovat Rantaperkiö ja Sarankulma.
Härmälässä on tasapuolisesti sekä omakotitaloja että pienkerrostaloja. Osa Härmälästä on kaavoitettu puutarhakaupunginosaksi suurine omakotitontteineen. Pirkkalan rajalla on tiheämpää matalaa kerrostalorakentamista. Välittömästi Pirkkalan puolella on Partolan alue suurine marketteineen.
Härmälässä sijaitsevat Lepolan huvila, Tampereen Messu- ja Urheilukeskus, Härmälän kirjasto ja Tampere Camping Härmälä (Härmälän leirintäalue).
Huomattavana piirteenä Härmälän kadunnimistössä – ilmailuaiheisten kadunnimien ohella – on suuri yhtenäinen ryhmä kadunnimiä, joiden aiheena ovat miesten etunimet. Näistä ensimmäisenä hyväksyttiin Antinkatu vuonna 1925, sitten Heikin- ja Mikonkadut vuonna 1935 ja muut vuonna 1937. Oletettavasti Antti, Heikki, Mikko ja Matti ovat olleet entisen Härmälän kylän talojen isäntiä, mutta muiden nimien valintaperusteet eivät selviä asiakirjoista. Etenkin T-alkuisten nimien, joilla ei liene historiallista yhteyttä katujen sijaintipaikkaan, suuri määrä herättää huomiota.
Härmälän asuntoalueen ja Tampereen Messu- ja Urheilukeskuksen välissä sijaitsee lähes umpeenkasvanut Vähäjärvi.
Historia

Härmälä mainittiin vuoden 1540 maakirjassa Pirkkalan pitäjän Tammerkosken jakokuntaan kuuluvana kylänä, jossa oli kaksi taloa. Kylän nimi juontuu todennäköisesti sanasta härmä, mutta professori Viljo Nissilän mukaan taustalla saattaa olla myös saksalaisperäinen miehennimi Herman. Härmälän kaksi taloa yhdistettiin yhdeksi ratsutilaksi vuonna 1629. Härmälän tila, joka siirtyi Hatanpään kartanon omistukseen vuonna 1759, sijaitsi nykyisen lentokonetehtaan alueella.
Tampereen kaupunki osti vuonna 1913 Hatanpään kartanon alueen, jossa yhteydessä kaupunki sai myös Härmälän perintötilan. Alue tuli virallisesti osaksi Tamperetta vuonna 1920. Uusi kaupunginosa perustettiin 1925, jolloin siihen kuului myös vuonna 1923 ostettu Lepola. Tampereen kaupunginvaltuusto hyväksyi Härmälän asemakaavan vuonna 1925, mutta se vahvistettiin vasta vuonna 1935. Alueelle kaavoitettiin 163 omakotitalotonttia, jotka rakennettiin 1920-luvun ja 1930-luvun aikana. Talvi- ja jatkosodan välisenä välirauhan aikana Nuolialantien eteläpuolisten poikkikatujen varsille rakennettiin niin sanotut suurperheisten talot.
Vuosina 1948−1976 Härmälä oli Tampereen kaupungin liikennelaitoksen johdinautolinjan 1 toinen päätepiste.
Härmälän ilmailuhistoria

Härmälä liittyy Suomen ilmailuhistoriaan sen alkuvaiheista lähtien. Tamperelainen taiteilija Adolf Aarno teki ensimmäisenä suomalaisena lentoyrityksen ranskalaisella yksitasoisella Demoiselle-koneella Pyhäjärven jäällä Härmälän edustalla huhtikuussa 1911.
Sarankulman alueella sijaitsi 1980-luvulle asti Tampere-Härmälän lentoasema, joka valmistui vuonna 1936 ja oli Suomen toinen siviili-ilmailun maakenttä Turun Artukaisten jälkeen. Samaan aikaan kentän valmistumisen kanssa Valtion lentokonetehdas siirsi tehtaansa Suomenlinnasta Härmälään. Kentällä toimi myös silloinen Suomen ilmavoimien Lentovarikko kunnes se siirrettiin Vuorekseen. Nykyisin lentokentän paikalla sijaitsee Ilmailunkatu ja länsipäässä Pirkkahalli,jonka parkkialueeksi osa vanhasta kiitotiestä on otettu.
Vuonna 1936 tuotantonsa aloittanut lentokonetehdas muuttui 1946 Valmetin tehtaaksi. Viimeisimpänä entisen lentokonetehtaan paikalla oli Cargotec-konsernin omistama Kalmarin tehdas, joka valmisti satamien niin kutsuttuja lukkeja. Se on eräs sotakorvausteollisuuden aikaansaama suomalainen innovaatio. Cargotec siirsi lukkien valmistuksen Puolaan ja ajoi sen alas lopullisesti 2010-luvun aikana. Vanha lentokonetehdas oli tarkoitus suojella ja palauttaa 1930-luvun asuun, mutta alueen pilaantunut maaperä pakotti sen purkamiseen. Entisen tehdasalueen edessä on VL Viima -koulukone lasivitriinissä. Toinen alueella oleva tehdas on Metso Automation.
Lentovarikon kilta teki vuonna 1996 aloitteen ilmailumuistomerkin rakentamisesta. Tampereen kaupunki antoi tukensa aloitteelle ja sen suunnittelijaksi pyydettiin professori Kimmo Kaivantoa. Silloisen Pirkkahallin luo pystytetyn muistomerkin nimeksi tuli Leonardo muun muassa ilmailua ideoineen keksijän Leonardo da Vincin mukaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Härmälä-seura
Härmälän huvilarannikko -kulttuuriraitti
Kuuselan palo 1987, Härmälän huvilarannikon toiseksi viimeinen rakennus (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmapanoraamakuvia Härmälästä - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue:  Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue:  Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue:  Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue:  Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue:  Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue:  Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita:  Taraste
Valtion lentokonetehtaan vanha hallintorakennus Tampereen Härmälässä.
I kaupunginosa (Turku)

| I kaupunginosa> I stadsdel |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa I kaupunginosa korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Keskusta
I kaupunginosa on Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista itäisin. Kaupunginosa sijaitsee Aurajoen itäpuolella Uudenmaankadun ja Helsinginkadun (valtatie 1) välissä rajoittuen etelässä Kupittaankatuun. Kaupunginosa muodostuu pienalueista 10210 Yliopisto I ja 10211 Sirkkala I. Kaupunginosassa sijaitsevat Turun molemmat yliopistot: suomenkielinen Turun yliopisto ja ruotsinkielinen Åbo Akademi. Myös Turun yliopistollinen keskussairaala (TYKS), Akatemiatalossa toimiva Turun hovioikeus, Turun tuomiokirkko ja entinen Sirkkalan kasarmi sekä Turun kasarmi ovat I kaupunginosassa.
Kaupunginosassa sijaitseva Kerttulinmäki ulottuu 27 metriä merenpinnan yläpuolelle.
Kaupunginosa on suhteellisen tiheään asuttu: sen väkiluku on 7 902 (2016). Kaupunginosan väestöstä alle 15-vuotiaita on 4,7 % ja yli 65-vuotiaita 16,5 %. Äidinkielenään suomea puhuu 82,8 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 12,5 % ja muita kieliä 4,7 %. Suurimmillaan kaupunginosan väestö oli 1960-luvulla.
Perustamisen yhteydessä ruutukaava-alueen roomalaisin numeroin merkityille kaupunginosille annettiin ruotsinkieliset nimet, jotka eivät kuitenkaan päätyneet yleiseen käyttöön. Teoriassa nimet ovat edelleen voimassa, ja I kaupunginosan nimi kirjoitettuna on Kyrko Stadsdelen.
Suomen Kotiseutuliitto valitsi I kaupunginosan Vuoden kaupunginosaksi vuonna 2021.
Entisiä tehtaita

1900-luvulla I kaupunginosassa Kerttulin alueella ja viereisellä Kupittaalla oli paljon teollisuutta, muun muassa Turun Uusi Panimo, Vilénin tehdas, Suomen Vehnämylly, Vuota- ja nahkakomppania, Auran kenkätehdas, Auran Kultaseppä, Tunturin polkupyörätehdas, Lounais-Suomen Osuusteurastamo ja sen einestehdas sekä monia tekstiilialan tehtaita kuten Silo, Röngän vaatetehdas ja Turun Liivi. Rautatien takana Itäharjulla oli Kupittaan Savi, Yliopistonmäen ja Aurajoen välissä Asan radio- ja tv-tehdas. Yhtenä viimeisistä teollisuuslaitoksista alueella pysyi entisen LSO:n eli sittemmin HKScanin makkaratehdas, joka purettiin kerrostalojen tieltä 2010-luvulla.
Turun hovioikeus
Turun yliopiston Arcanum, Calonia, Educarium ja Publicum
Åbo Akademin päärakennus
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Karl Hård af Segerstad

| Karl Hård af Segerstad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1873 Helsinki
Kuollut: 22. lokakuuta 1931 (58 vuotta) Helsinki
Ammatti:  arkkitehti
Karl Adam Nils Gabriel Hård af Segerstad (28. tammikuuta 1873 Helsinki – 22. lokakuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi Helsingin ensimmäisenä kaupunginarkkitehtina vuosina 1907–1921. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös yksityisiä suunnittelutöitä. Ruotsalaista sukua ollut Hård af Segerstad ei kiinnostunut vuosisadan vaihteessa suositusta suomalaisesta kansallisromantiikasta, vaan etsi esikuvansa lähinnä Ruotsista ja sen historiallisesta arkkitehtuurista.
Elämä > Elämänvaiheet

Karl Hård af Segerstadin vanhemmat olivat ruukinpatruuna Adam Hård af Segerstad (1822–1897) ja Anna Gyllenberg (1846–1939), jotka kuuluivat molemmat ruotsalaisiin aatelissukuihin. Hård af Segerstadit ovat vanha keskiaikainen aatelissuku Smålandista, Gyllenbergit suurvalta-ajalla aateloitu suku Länsi-Götanmaalta. Adam Hård af Segerstad oli suomalaisen Åminnefors Ab:n osakas ja toimitusjohtaja, joka muutti vaimoineen Ruotsista Suomeen 1870-luvun alussa. Karl Hård af Segerstad syntyi Helsingissä, mutta hankki Suomen kansalaisuuden vasta vuonna 1896.
Hård af Segerstad kävi koulunsa Helsingin Nya svenska läroverketissä ja opiskeli vuosina 1891–1895 arkkitehdiksi Suomen polyteknillisessä opistossa. Hän täydensi opintojaan matkalla Alankomaihin, Ranskaan, Italiaan, Itävaltaan ja Saksaan opiston antaman stipendin avulla. Otto-Iivari Meurmanin mukaan erityisesti saksalainen ja skandinaavinen arkkitehtuuri tekivät Hård af Segerstadiin vaikutuksen. Lisäksi Hård af Segerstad työskenteli jonkin aikaa rasvarina Itämerta kiertäneellä laivalla voidakseen taloudellisesti avustaa vararikkoon ajautunutta ja halvaantunutta isäänsä.
Hård af Segerstad työskenteli opiskeluaikanaan harjoittelijana Kiseleff & Heikelin sekä Grahn, Hedman & Wasastjernan arkkitehtitoimistoissa. Jälkimmäisessä hän työskenteli hetken aikaa myös apulaisena valmistumisensa jälkeen. Vuonna 1896 Hård af Segerstad perusti arkkitehtitoimiston yhdessä kurssitoverinsa Bertel Jungin kanssa, ja he työskentelivät yhdessä kaksi vuotta. Sen jälkeen Hård af Segerstad piti toimistoa yksin vuoteen 1901. Tuona vuonna hän muutti Viipuriin erään huomattavan yksityisen työtarjouksen perässä ja otti samalla vastaan toimen Viipurin lääninrakennuskonttorin apulaisarkkitehtina. Hän kuitenkin suunnitteli edelleen rakennuksia myös muualle Suomeen. Vuonna 1907 Helsingin kaupunki perusti kaupunginarkkitehdin viran, ja Hård af Segerstad valittiin siihen. Mahdollisesti vaatimattoman palkan takia virkaan oli vain kaksi hakijaa, joista toisen nimeä ei edes tiedetä. Hård af Segerstad toimi kaupunginarkkitehtina vuoteen 1921 asti sekä Helsingin rahatoimikamarin sihteerinä vuodesta 1919 kuolemaansa saakka.
Hård af Segerstad oli vuodesta 1898 naimisissa Maria Landtmanin kanssa. He saivat kolme lasta.