Nepalin historia
Rana-hallinnon aikakausi > Rana-vallan nousu

Kuningatar ei pitänyt Jang Bahadurin pääministeriydestä ja organisoi salaliiton merkittävän ylimystön kanssa tämän eliminoimiseksi. Salaliitto kavallettiin ja siihen osallistuneet teloitettiin. Kuningattarelta riistettiin hänen valtaoikeutensa ja hänet ajettiin maanpakoon Varanasiin yhdessä kuningas Rajendran kanssa. Kuningas yritti vielä paluuta valtaistuimelle, mutta Jang Bahadur korotti valtaistuimelle Surendran. Rajendra vangittiin ja hän vietti loppuelämänsä kotiarestissa.
Vuoteen 1850 mennessä Jang Bahadur oli eliminoinut tai pelottanut kaikki merkittävät kilpailijansa pois pelistä, asettanut valtaistuimelle oman ehdokkaansa ja nimittänyt tärkeisiin virkoihin veljiänsä ja tukijoitansa, ja huolehtinut siitä että pääministeri teki merkittävimmät hallinnolliset päätökset.
Jang Bahadur pyrki maan ulkopoliittisena johtajana luomaan hyvät suhteet Isoon-Britanniaan. Hän ymmärsi että eurooppalaisten ylivallan tunnustaminen ja yhteistyö brittien kanssa oli paras tapa taata Nepalin itsenäisyys.
Jang Bahadurin toimesta maassa supistettiin kuninkaan valtaa. Kuningas eristettiin palatsiinsa, jota pääministerin edustajat vartioivat. Kuningas ei saanut tavata lähipiirinsä ulkopuolelta ketään ilman pääministerin lupaa. Pääministerin valta vahvistettiin kuninkaan vuonna 1856 antamalla säädöksellä, jossa pääministeri sai täydet valtuudet maan sisäisessä hallinnossa ja ulkomaansuhteiden hoidossa. Pääministerin virasta tehtiin perinnöllinen, mikä teki Kunwarin suvusta todellista valtaa pitävän dynastian. Shah-dynastian kuninkaan rooli jäi edustukselliseksi ja hän toimi kansakunnan keulakuvana.
Jang Bahadur vahvisti perheensä asemaa avioliittojärjestelyillä. Hänen vanhin poikansa nai kuningas Surendran vanhimman tyttären, toiseksi vanhin poika nai kuninkaan toiseksi vanhimman tyttären. Surendran poika, kruununprinssi Trilokya taas nai kaksi Jang Bahadurin tytärtä. Jang Bahadurin tyttären ja Trilokyan poika Prithvi nousi maan kuninkaaksi vuonna 1881.
Ulkopolitiikassa Jang Bahadur käytti hyväkseen Kiinassa puhjennutta Qing-dynastiaa heikentänyttä Taiping-kapinaa 1850-luvulla. Nepal oli ollut alisteinen Kiinan suhteen 1700-luvun lopulta lähtien. Nepalin joukot ylittivät rajan ja maiden välisen Nepalin-Tiibetin sodan taistelut kestivät noin vuoden, kunnes Kiina suostui neuvottelemaan uuden sopimuksen, jossa nepalilaiset saivat kaupankäyntioikeuksia Tiibetissä, asumisoikeuden Lhasassa ja Tiibet pakotettiin maksamaan vuosittainen 10 000 rupian maksu Nepalille. Nepal luopui vastineeksi alueellisista voitoistaan ja suostui tunnustamaan Kiinan ylivallan alueella.
Samoihin aikoihin Taiping-kapinan kanssa, puhkesi Nepalin eteläpuolella Pohjois-Intiassa sepoy-kapina vuonna 1857, missä joukko intialaissotilaita eli sepoyta vastusti Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian valta-asemaa. Monet Bengalin kaupungit joutuivat kapinallisten valtaan. Jang Bahadur liittoutui brittiläisten kanssa ja heti Nepalin-Tiibetin sodan päätyttyä Nepal lähetti 9000 sotilasta Pohjois-Intiaan avustamaan brittejä kapinan kukistamisessa. Kapinan kukistuttua Brittiläisen Intian hallinto siirrettiin kauppakomppanialta suoraan Ison-Britannian hallituksen alaisuuteen. Britit palkitsivat Nepalin uskollisuuden luovuttamalla Nepalille takaisin Terain alueen länsiosat, jotka oli luovutettu vuoden 1816 rauhansopimuksessa. Nepalista muodostui myös tärkeä sotilaiden rekrytointimaa Britannian armeijalle.