stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monika Kinnunen
Saavutukset

1 500 metrin juoksu
Suomen mestari: 1992, 1993, 1996, 1997
SM-hopea: 1994, 1995
800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1996, 1997
3 000 metrin estejuoksu
SM-hopea: 2000
4×400 metrin viesti
SM-hopea: 1999
SM-pronssi: 2001
4×800 metrin viesti
Suomen mestari: 1999
SM-pronssi: 2001
Maastojuoksu
joukkuekilpailun SM-pronssi: 1999
800 metrin juoksu
Suomen mestari: 2001
1 500 metrin juoksu
Suomen mestari: 1992, 2000, 2001
SM-hopea: 1990, 1991, 1993
SM-pronssi: 1989
3 000 metrin juoksu
Suomen mestari: 1992
SM-hopea: 1991
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metrin juoksu: 57,02 (1995)
800 metrin juoksu: 2.02,40 (1997)
1 500 metrin juoksu: 4.10,37 (1996)
3 000 metrin juoksu: 9.13,55 (1992)
3 000 metrin estejuoksu: 10.36,20 (2000)
Lojulampi

| Lojulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°10′47″N, 26°54′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Tulouomat:  Haasiakoski Rumppulammesta, oja Lauslammesta
Laskujoki:  Lojukoski Tervajärveen 
Järvinumero:  14.984.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79 m  
Pituus:  710 m  
Leveys:  290 m  
Rantaviiva:  1,75411 km  
Pinta-ala:  13,6978 ha  
Tilavuus:  0,00117646 km³ 
Keskisyvyys:  8,59 m  
Suurin syvyys:  21,91 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiLojulampi 
Lojulampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa Repoveden kansallispuistossa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 710 metriä pitkä, 290 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 1,18 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on määritetty 8,6 metriä. Lammessa on kaksi syvännettä,  lounaisessa syvänteessä on 15 metriä ja koillisessa syvänteessä 21.9 metriä syvää. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Luontoarvoja

Lampi sijaitsee Repoveden kansallispuistossa. Sen rantametsät kuuluvat kansallispuistoon, mutta sen vesialue ei. Se jää Pahkajärven ampuma-alueen puolelle eikä se ole retkeilijöiden käytettävissä lukuun ottamatta länsirannan polkua, luusuassa sijaitsevaa Lojukosken kävelysiltaa sekä lounaisrannassa sijaitsevaa varaustupaa ja tulentekopaikkaa. Siellä sijaitsee myös retkeilijöille tarkoitettu kaivo ja käymälä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Tervajärven valuma-alueeseen (14.984) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 79 metriä mpy.
Historiaa

Vuoden 1955 peruskartassa on merkkejä Kymmenen tukinuittotoiminnasta, jonka reitti kulki lammen läpi. Ylä-Tervajärven alapuolella sijaitsi uomassa kaksi uittoruuhea ja yläjuoksulla ennen Kaljunjärveä on vielä kolmas. Reitti jatkui Tervajärvelle, josta oikaistiin Kuutin kanavaa myöten Repovedelle.
Morrison Hotel

| Morrison Hotel The Doors |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1966 – marraskuu 1969
 Julkaistu: 1970
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Paul Rothchild
 Tyylilaji: bluesrock, psykedeelinen rock
 Kesto: 37.25
 Levy-yhtiö: Elektra
Muut kannet
   Takakansi
Listasijoitukset
  3. (7. maaliskuuta 1970)    4. (1970)    12. (huhtikuu 1970)    13. (viikko 15/1970)
The Doorsin muut julkaisut
| The Soft Parade 1969 | Morrison Hotel 1970 | Absolutely Live 1970 |
Morrison Hotel on The Doorsin vuonna 1970 julkaisema studioalbumi. Albumin tunnetuin kappale on avausraita ”Roadhouse Blues”.
Levy jakautuu kahteen osaan. A-puoli on nimeltään Hard Rock Cafe ja B-puoli albumin mukaisesti Morrison Hotel.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. The Doors.
A-puoli: Hard Rock Cafe
Roadhouse Blues – 4.04
Waiting for the Sun – 4.00
You Make Me Real – 2.53
Peace Frog – 2.50
Blue Sunday – 2.12
Ship of Fools – 3.08
B-puoli: Morrison Hotel
Land Ho! – 4.10
The Spy – 4.17
Queen of the Highway – 2.47
Indian Summer – 2.35
Maggie McGill – 4.24
Kappaleet > Vuoden 2007 remasteroidun painoksen bonuskappaleet

Talking Blues
Roadhouse Blues (otot 1-3)
Roadhouse Blues (6. otto)
Carol
Roadhouse Blues (1. otto)
Money Beats Soul
Roadhouse Blues (otot 13-15)
Peace Frog (false starts ja dialogi)
The Spy (versio 2)
Queen of the Highway (jazz-versio)
Kokoonpano > The Doors

Jim Morrison – laulu
Robbie Krieger – kitara
Ray Manzarek – piano, basso, urut
John Densmore – rummut
Kokoonpano > Vierailijat

Ray Neopolitan – bassokitara
Lonnie Mack – bassokitara kappaleissa ”Roadhouse Blues” ja ”Maggie M’Gill”
G. Puglese – huuliharppu kappaleessa ”Roadhouse Blues”
Arvostelut

AllMusic:
Paikka, jossa albumin kansikuva otettiin
Moskovan taistelu

Moskovan taistelu oli Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Neuvostoliiton pääkaupungin Moskovan hallinnasta toisessa maailmansodassa. Taistelu käytiin 30. syyskuuta 1941 – 7. tammikuuta 1942 noin 600 kilometriä leveällä rintamalla, ja se jakautuu kahteen jaksoon.
Saksan operaatio Taifuuni oli suunniteltu kaksipuoliseksi saarrostukseksi. Kaupungin pohjoispuolisen pihdin 3. ja 4. panssariarmeijan tuli läpäistä Kalininin rintama ja saman aikaisesti uhata Moskovan ja Leningradin välistä junayhteyttä. Eteläpuolisen pihdin 2. panssariarmeijan tuli murtaa Lännen rintaman puolustus Tulan eteläpuolella. Saksan 4. armeijan tuli edetä lännestä suoraan kohti Moskovaa. Suunnitelmaa täydensi operaation loppuun suunniteltu operaatio Wotan.
Neuvostojoukot olivat rakentaneet kaupungin ympärille kolme puolustuskehää, joita miehittivät vastaperustetut reserviarmeijat sekä Siperiasta ja Neuvostoliiton Kaukoidästä tuodut joukot. Saksalaisten etenemisen pysähdyttyä neuvostojoukot aloittivat vastahyökkäysten sarjan, joiden tuloksena saksalaiset työnnettiin takaisin Orjolin, Vjazman ja Vitebskin alueelle. Taisteluissa kolme Saksan armeijoista joutui saarroksiinselvennä.
Vjazma–Brjanskin kaksoistaistelu

Moskovan taistelun esinäytös oli Vjazma–Brjanskin taistelu, jonka tarkoitus oli eliminoida Moskovan puolustuksesta vastaavat joukot, jotka olivat:
Lännen rintama, 6 armeijaa komentajana Semjon Timošenko
Brjanskin rintama, 3 armeija komentajana Andrei Jerjomenko
Saksan Keskustan armeijaryhmä hyökkäsi 30. syyskuuta komentajanaan Fedor von Bock. Siihen kuuluivat Saksan 2., 4. ja 9. armeija sekä 2. (Heinz Guderian), 3. (Hermann Hoth) ja 4. panssariryhmä (Erich Hoepner).
Hothin ja Hoepnerin panssariryhmät kohtasivat 7. lokakuuta Vjazmassa sulkien mottiin Timošenkon kuuteen armeijaan kuuluneet 55 divisioonaa. Samaan aikaan Guderianin panssariryhmä motitti Jerjomenkon kolmen armeijan 26 divisioonaa. Saksalaisjoukot saivat taistelussa 663 000 sotavankia murtaen Moskovan ensimmäisen puolustuslinjan. Vain kolme viikkoa aikaisemmin Kiovan taistelussa saksalaiset olivat tuhonneet marsalkka Semjon Budjonnyin viisi armeijaa ja saaneet 665 000 sotavankia.
Marssi Moskovaan

Saksalaiset jatkoivat syksyn kelirikon haitatessa etenemistä. Kaluga vallattiin 13. lokakuuta ja seuraavana päivänä kukistui Borodino, jossa Napoleon voitti vuonna 1812. Borodinossa esiintyi ensimmäistä kertaa T-34-panssari[lähde? ].
Eteneminen hidastui koko ajan kelirikon takia, mutta 7. marraskuuta tuli talvi ja pakkanen. Maa jäätyi ja viimeinen yritys Moskovaan käynnistyi 19. marraskuuta. Marraskuun lopulla pakkanen kiristyi 40 asteeseen ja yli. Saksalaisilla ei ollut lainkaan talvivarusteita[lähde? ] ja noin 40 prosenttia miehistä palellutti itsensä. Myös aseiden ja panssarien öljyt jähmettyivät. Aseet eivät toimineet eivätkä panssarit käynnistyneet.
Saksalaisten hyökkäys eteni parhaiten Moskovan luoteispuolella, ja puna-armeijan onnistui suurin uhrauksin pysäyttää hyökkäys Jahromassa ja näin estämään vaarallinen saartoliike. Saksalainen tiedusteluyksikkö pääsi suurempaa vastarintaa kohtaamatta aina Himkiin asti, joka oli vain kahdeksan kilometriä Moskovan kaupungin rajasta. Tämän lähemmäksi Moskovaa saksalaiset eivät koskaan päässeet.
5. joulukuuta Adolf Hitlerin käskystä Guderian pysäytti hyökkäyksen, joka oli epäonnistunut aivan Moskovan porteilla.
Epäonnistumisen syyt

Saksalaiset eivät olleet lainkaan varustautuneet talveen ja jo sitä ennen upottava lieju pysäytti moottoroidut joukot. Tästä virheestä ei voi syyttää ainakaan Adolf Hitleriä, sillä SS-joukot ja Luftwaffe saivat talvivarusteensa ajoissa. Saksan maavoimien esikunta oli laskenut Neuvostoliiton olevan vallattu syksyyn mennessä ja noin 50 divisioonan katsottiin riittävän lopun valtaamiseen. Tästä syystä oli talvivarustuskin varattu vain joka neljännelle saksalaiselle sotilaalle. Liejun ja äärimmilleen venyneiden huoltoyhteyksien takia joutuivat saksalaiset varustautumaan sotasaaliilla, mikä johti pilkkukuume- ja lavantauti-epidemioihin. Hitler erotti maavoimien komentajan sotamarsalkka von Brauchitschin ja otti tehtävän itselleen.
Venäläiset puolestaan toivoivat talven tuloa, sillä he olivat tottuneet talveen. Kesän ja syksyn taistelujen kuluttamat saksalaisjoukot joutuivat yli 40 asteen pakkasissa, ilman talvivarustusta kulkutautien harventamaksi. Lopulta saksalaisten voimat loppuivat ja saksalaisten selviytyminen huollon romahdettua alkoi monesti olla kyseenalaista, vaikkei vihollista olisi edes ollutkaan.
Vastahyökkäys

Tokiossa toimiva vakooja Richard Sorge oli ilmoittanut venäläisille Japanin suunnitelmasta Tyynenmeren alueella. Sen seurauksena Stalin veti Siperiasta useita kymmeniä divisioonia. Ne olivat talveen tottuneita hyvin varustettuja siperialaisia, jotka ilmestyivät Moskovan rintamalle 5. joulukuuta 1941.
Tammikuussa 1942 saksalaisten puolustus murtui useasta kohdasta. Saksan 9. armeija jäi mottiin. Ankarissa taisteluissa puna-armeijan joukot eivät onnistuneet lyömään saksalaisia, vaan saksalaiset onnistuivat talven ja kevään 1942 aikana motittamaan useita venäläisten hyökkäyksistäselvennä. Puna-armeijan voimien tyrehdyttyä taistelut laantuivat helmi- ja maaliskuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moskovan taistelu Wikimedia Commonsissa
Itärintama 9. heinäkuuta – 5. joulukuuta 1941
Neuvostoliiton vastahyökkäys itärintamalla 5. joulukuuta 1941 – 5. toukokuuta 1942
Saksalaisia sotilaita.
Saksalaiset sotilaat yrittävät saada pois autoa rospuutosta.
Mustajättiläisorava

| Mustajättiorava |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Oravamaiset jyrsijät Sciuromorpha
Heimo::  Oravat Sciuridae
Suku::  Aasianjättioravat Ratufa
Laji::  bicolor
Kaksiosainen nimi
 Ratufa bicolor  (Anders Sparrman, 1778) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Mustajättiorava (Ratufa bicolor), joskus myös malesianjättiorava, on aasianjättioravien sukuun kuuluva kookas jyrsijä. Se elää Etelä- ja Kaakkois-Aasian trooppisilla ja subtrooppisilla vyöhykkeillä karuissakin olosuhteissa. Sen suosima elinkorkeus on vähintään 1400 metriä merenpinnan yläpuolella. Maanviljelys, asutus ja puunkaato ovat jatkuvasti häirinneet mustajättioravien elinympäristöjä. Tästä johtuen aikavälillä 2010–2020 populaatiosta on hävinnyt jopa 30 prosenttia.
Koko ja ulkonäkö

Mustajättioravayksilöiden vartalon pituus häntää lukuun ottamatta on tavallisesti 35–60 senttimetriä, ja niiden häntä on peräti noin 60 senttimetrin mittainen. Kokonaispituutta lajin edustajilla on täten likimain metrin verran. Niiden selän ja hännän väri vaihtelee tummanruskeasta mustaan ja niiden vatsa on kirkkaaseen oranssiin vivahtava. Mustajättiorava on sukunsa suurin laji.
Elintavat

Kuten sukulaislajinsakin, mustajättiorava viettää suurimman osan elämästään puissa. Se saattaa joskus laskeutua maahan syödäkseen. Sen ruokavalio koostuu puiden lehdistä ja neulasista, siemenistä ja hedelmistä. Se tunkeutuu hyvin harvoin ihmisasutuksen lähelle tai viljelysalueille. Sen sijaan se suosii villiä ja tiheää metsää. Mustajättiorava on pääasiassa yksinään elävä lukuun ottamatta pariutumisaikaa. Sillä on tavallisesti 1–2 poikasen poikue, jota se hoitaa pesässään latvuskerroksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustajättiläisorava Wikimedia Commonsissa
Missy Higgins

| Missy Higgins |
| --- | --- |
 Missy Higgins Wisconsinin Madisonissa 10. heinäkuuta 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1983 (ikä 41)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  2001-
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  piano, kitara, ksylofoni ja melodika
Levy-yhtiöt:  Eleven Warner ()
Aiheesta muualla
www.missyhiggins.com ja missyhiggins.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Melissa "Missy" Morrison Higgins (s. 19. elokuuta 1983) on australialainen laulaja-lauluntekijä, näyttelijä ja muusikko. Hänen instrumenttejaan ovat piano, kitara, ksylofoni ja melodika. Musikaalisen perheen tyttärenä hän aloitti pianonsoiton kuusivuotiaana ja laulamisen kaksitoistavuotiaana. Laulajatar on avoimesti biseksuaalinen ja kasvissyöjä.
Hänen tunnetuimmat albuminsa Australiassa ovat The Sound of White (2004) ja On a Clear Night (2007). Tunnetuimpiin singleihin kuuluu "Scar", "The Special Two", "Steer" ja "Where I Stood". Where I stood -kappaletta on esitetty muun muassa televisiosarjoissa Greyn Anatomia, One Tree Hill , NCIS Rikostutkijat ja So You Think You Can Dance.
Diskografiaa

2004: The Sound of White
2007: On a Clear Night
Filmografiaa

2010: Bran Nue Dae - Annie
Palkinnot

Higgins on voittanut seitsemän ARIA Music Awards -palkintoa 19 ehdokkuudesta. Hän on voittanut myös kaksi APRA Awards -palkintoa lauluntekijänä ja MTV Australia Video Music Award -palkinnon.
2004 ARIA Awards, Best Pop Release "Scar"
2005 MTV Australia Video Music Awards, Breakthrough Artist of the Year
2005 APRA Awards, Breakthrough Award "Scar"
2005 APRA Awards, Song of the Year "Scar"
2005 ARIA Awards, Breakthrough Artist The Sound of White
2005 ARIA Awards, Best Pop Release The Sound of White
2005 ARIA Awards, Highest Selling Album The Sound of White
2005 ARIA Awards, Best Female Artist The Sound of White
2005 ARIA Awards, Album of the Year The Sound of White
2007 ARIA Awards Best Female Artist On a Clear Night
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Missy Higgins Wikimedia Commonsissa
Minkkiturkki

| Minkkiturkki |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Aarne Tarkas
Käsikirjoittaja:  Aarne Tarkas
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Osmo Lindeman
Kuvaaja:  Olavi Tuomi
Leikkaaja:  Armas Vallasvuo
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Kaarlo Halttunen Hillevi Lagerstam Tommi Rinne Leni Katajakoski
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF Oy
Ensi-ilta:  1961
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Minkkiturkki on Aarne Tarkaksen ohjaama kevyesti yhteiskuntakriittinen komediaelokuva vuodelta 1961. Tarkas oli kypsytellyt aihetta pitkään, ja tuottaja T. J. Särkkä huomasi sen mahdollisuudet. Kepeää viihdetarinaa kehiteltiin yhteiskuntasatiirin suuntaan.
Juoni

Elokuva kertoo ihmiskohtaloista, joita yhdistää omistajalta toiselle kiertävä minkkiturkki. Vaatekappaleen ehtii sattumusten kautta saada hoteisiinsa toistakymmentä tahoa, syinä niin rikos, rakkaus kuin ystävyyskin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kaarlo Halttunen  | … |  Evert, Vanhuuseläkelaitoksen pääjohtaja   |
|  Hillevi Lagerstam  | … |  tarkastajan vaimo   |
|  Tommi Rinne  | … |  Vanhuuseläkelaitoksen tarkastaja   |
|  Leni Katajakoski  | … |  Irma, pääjohtajan sihteeri   |
|  Veikko Linna  | … |  Kalle, hallitussihteeri   |
|  Toivo Lahti  | … |  Ville, kanslianeuvos   |
|  Vuokko Docktare  | … |  Pia   |
|  Matti Ranin  | … |  opiskelija   |
|  Pentti Irjala  | … |  Irman isä   |
|  Aili Tikka  | … |  Leppäskä, Pian äiti   |
|  Hannes Häyrinen  | … |  Mutikainen   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  toimitusjohtaja Albin Kämärä   |
|  Mai-Brit Heljo  | … |  Anita   |
|  Toivo Mäkelä  | … |  Vilho, Valtakunnan rakennustoimiston pääjohtaja   |
|  Matti Oravisto  | … |  rakennusliikkeen edustaja   |
|  Pirkko Mannola  | … |  Vilhon sihteeri   |
|  Pia Hattara  | … |  Gertrud, Vilhon vaimo   |
|  Risto Mäkelä  | … |  Oskari, varas   |
|  Leo Jokela  | … |  Anselmi, yövahti   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  Anselmin vaimo   |
|  Elina Salo  | … |  Liisa   |
|  Tarja Nurmi  | … |  Ritva   |
|  Liana Kaarina  | … |  Marianne   |
|  Esko Salminen  | … |  Kurre, Ritvan veli   |
|  Elvi Saarnio  | … |  Mari, keittäjätär   |
|  Varma Lahtinen  | … |  Evertin vaimo   |
Tuotanto

Minkkiturkki kuvattiin marras-joulukuussa 1960.
Vastaanotto

Elokuvan yleisömenestys oli Helsingissä hyvä ja kaikkiaan hieman vuoden keskitasoa parempi.
Aikalaiskritiikissä arvioitiin elokuvan olevan ”paikoin notkeasti etenevä, luontevantuntuistakin ilonpitoa, paikoin groteskein keinoin toteutettua ja kärjettömänä tarkoitustaan vastaamatonta satiiria.” Sama arvostelija olisi kaivannut elokuvaan enemmän komediallisia linjoja. ”Nyt jo Suomen komedian ovat haudanneet alleen ensin lapselliset sarjafilmit ja sen jälkeen juonitetut iskelmät.” Toinen kriitikko oli kuitenkin arviossaan valmis toteamaan: ”Minkkiturkki on viimeaikaisen kotimaisen tuotannon huomioonottaen näppärä, miellyttävä ja hauska elokuva.” Ruotsinkielisten päivälehtien arvostelijat pitivät elokuvan aihevalintaa ulkomaisten esikuvien matkimisena.
Myöhemmin elokuva on nähty helmenä, suomalaisen viihde-elokuvan parhaimmistoon kuuluvana niin käsikirjoituksen, ohjauksen kuin näyttelijätyönkin osalta.
Aiheesta muualla

Minkkiturkki Elonet.
247 eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 300-luku eaa. · 200-luku eaa. · 100-luku eaa.
Vuosikymmenet: 300-luku eaa. · 290-luku eaa. · 280-luku eaa. · 270-luku eaa. · 260-luku eaa. · 250-luku eaa. · 240-luku eaa. · 230-luku eaa. · 220-luku eaa. · 210-luku eaa. · 200-luku eaa. · 190-luku eaa.
Vuodet: 300 eaa. · 299 eaa. · 298 eaa. · 297 eaa. · 296 eaa. · 295 eaa. · 294 eaa. · 293 eaa. · 292 eaa. · 291 eaa. · 290 eaa. · 289 eaa. · 288 eaa. · 287 eaa. · 286 eaa. · 285 eaa. · 284 eaa. · 283 eaa. · 282 eaa. · 281 eaa. · 280 eaa. · 279 eaa. · 278 eaa. · 277 eaa. · 276 eaa. · 275 eaa. · 274 eaa. · 273 eaa. · 272 eaa. · 271 eaa. · 270 eaa. · 269 eaa. · 268 eaa. · 267 eaa. · 266 eaa. · 265 eaa. · 264 eaa. · 263 eaa. · 262 eaa. · 261 eaa. · 260 eaa. · 259 eaa. · 258 eaa. · 257 eaa. · 256 eaa. · 255 eaa. · 254 eaa. · 253 eaa. · 252 eaa. · 251 eaa. · 250 eaa. · 249 eaa. · 248 eaa. · 247 eaa. · 246 eaa. · 245 eaa. · 244 eaa. · 243 eaa. · 242 eaa. · 241 eaa. · 240 eaa. · 239 eaa. · 238 eaa. · 237 eaa. · 236 eaa. · 235 eaa. · 234 eaa. · 233 eaa. · 232 eaa. · 231 eaa. · 230 eaa. · 229 eaa. · 228 eaa. · 227 eaa. · 226 eaa. · 225 eaa. · 224 eaa. · 223 eaa. · 222 eaa. · 221 eaa. · 220 eaa. · 219 eaa. · 218 eaa. · 217 eaa. · 216 eaa. · 215 eaa. · 214 eaa. · 213 eaa. · 212 eaa. · 211 eaa. · 210 eaa. · 209 eaa. · 208 eaa. · 207 eaa. · 206 eaa. · 205 eaa. · 204 eaa. · 203 eaa. · 202 eaa. · 201 eaa. · 200 eaa. · 199 eaa.
Mikko Oivanen

Mikko Oivanen (2012)
Mikko Tapio Oivanen (s. 26. toukokuuta 1986) on entinen suomalainen lentopalloilija, joka päätti uransa kauteen 2019–2020. Oivanen pelasi Suomen lisäksi Turkissa, Puolassa, Ranskassa, Qatarissa, Kiinassa, Iranissa ja Kreikassa ammattilaisena. Hän kuului niin sanottuun "kultaiseen sukupolveen" Suomen miesten maajoukkueessa esiintyen yhteensä yli 200 A-maaottelussa vuosina 2005–2015. Oivasen identtinen kaksoisveli Matti kuului myös lentopallomaajoukkueen kantaviin voimiin samaan aikaan.
Ura > Nuoruusvuodet

Mikko Oivanen aloitti lentopallouransa Lauttakylän Lujassa vuonna 1995 samaan aikaan yhdessä kaksoisveljensä Matin kanssa. Veljekset harrastivat nuorena myös yleisurheilua, mutta lukioikään mennessä lentopallo vei voiton lajivalinnassa. Oivanen suuntasi Kuortaneen urheilulukioon, jossa hän opiskeli ja harjoitteli lentopallon valmennuskeskuksessa.
Ura > Kotimainen lentopalloliiga

Oivanen pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kotiseudullaan Vammalan Lentopallossa, mutta varsinaisesti hänen liigauransa käynnistyi Raision Loimussa kaudella 2004-05. Hän oli ensimmäisen liigakautensa Loimussa sivuroolissa, kun hakkurin viittaa kantoi valtaosan peleistä argentiinalainen Diego Bonini. Seuraavalla kaudella Oivasen peliaika lisääntyi selvästi, mutta peliä haittasivat loukkaantumiset. Loimussa Oivanen voitti Suomen Cupin kullan 2004.
Kaudeksi 2006–2007 Oivanen siirtyi Rovaniemen Santasportiin, joka oli vasta perustettu paikallisten liigajoukkueiden Perungan Poikien ja Napapiirin Pallokettujen lyödessä hynttyyt yhteen. Oivanen taisteli Santasportissa peliajasta Ismo Moilasen kanssa, mutta onnistui kauden loppua kohti nousemaan ykköshakkurin rooliin. Kausi päättyi Suomen mestaruuteen, kun Santasport kaatoi finaaleissa Pielaveden Sammon. Verkon vastapuolella finaaleissa iski Matti-veli.
A-maajoukkue

Mikko Oivanen pelasi Suomen miesten lentopallomaajoukkueessa kaikkiaan 214 A-maaottelua vuosina 2005–2015. Hän esiintyi kertaalleen lentopallon MM-lopputurnauksessa (2014) ja viidesti EM-lopputurnauksessa (2007, -09, -11, -13, -15). Suurimman osan peleistä Oivanen kantoi ykköshakkurin viittaa. Läpimurtonsa A-maajoukkueessa hän teki lopullisesti Moskovan EM-kisoissa vuonna 2007. Suomi raivasi kisoissa historiallisesti tiensä välieriin sekä lähes finaaliin, mutta Espanja oli välierässä etevämpi erävoitoin 3–2. Mikko Oivasen panos Suomelle oli kiistämätön. Hän voitti EM-kisoissa pistepörssin. Myöhemmin Oivanen voitti kahteen kertaan lentopallon Maailmanliigan pistepörssin vuosina 2009 ja 2011. Enimmillään hän teki 37 pistettä yhdessä ottelussa
Hyvästinsä Suomen lentopallomaajokkueelle Oivanen jätti 29-vuotiaana vuonna 2015. Päätökseen vaikuttivat toistuvat loukkaantumiset. Niiden vuoksi Oivasen peliaika väheni myös lentopallomaajoukkueessa ja ykköshakkurin viitan kantoivat yhä useammin Olli-Pekka Ojansivu tai Urpo Sivula.
Saavutukset > Henkilökohtaiset

Maailmanliigan pistepörssin voitto 2009, 2011
Maailmanliigan tehokkain hyökkääjä 2009
Puolan liigan tähdistöottelussa 2008
Top-3 kovin lyönti tähdistöottelussa 2008
Pistepörssin voitto EM-kisoissa 2007
Paras hyökkääjä Euroopan Liigan finaaleissa 2005
Maailmanliigan pistepörssissä 3. sija 2008
Vuoden mieslentopalloilija Suomessa 2009
Vuoden lentopalloilija Suomessa 2011
Saavutukset > Joukkueessa

Puolan liigan pronssi 2010
Puolan liigan hopea 2009
EM-kisojen 4. sija 2007
Suomenmestaruus 2007, 2014
Suomen Cupin kulta 2004
Kreikan mestaruus 2018
Kreikan liigacup 2018
Joukkueet

2001–2002 Kiikoisten Kirma (II. div.)
2002–2003 Kuortane (I. div.)
2003–2004 Vammalan Lentopallo & Kuortane (I. div.)
2004–2005 Raision Loimu
2005–2006 Raision Loimu
2006–2007 Rovaniemen Santasport
2007–2008 Kastamonu Bozkurt Belediyesi
2008–2010 Resovia Rzeszow
2010–2011 Istanbul Büyüksehir Belediyen
2011–2012  Trefl Gdańsk
2012–2013  Hurrikaani Loimaa , Paris Volley , Al-Arab  (13–19.10.) seurajoukkueiden MM-kilpailut
2013–2014 Fujian , Vammalan Lentopallo
2014-2015 Radom
2015-2016 Samen al-Hojaj , (kevät) Indykpol AZS Olsztyn
2016–2017 Hurrikaani-Loimaa
2017-2018 Olympiakos Pireus
2018-2019 Police S.K. Doha
Mikko Oivanen (2007)
Moraalinen universalismi

Ihmisoikeusetiikka eli moraalinen universalismi on humanistinen näkemys, jonka mukaan jo nyt on löydettävissä kaikille (järkeville) moraalisille järjestelmille suurin yhteinen nimittäjä, vaikkei absoluuttisen moraalin sisällöstä ikinä päästäisi yhteisymmärrykseen. Tätä suurinta mahdollista yleisesti hyväksyttävien sääntöjen joukkoa tulee vaalia kaiken etiikan pohjana. Oikeusetiikassa tekojen moraalisuutta ei arvoida yleisten periaatteiden mukaan, kuten seuraus- tai velvollisuusetiikassa. Etiikan lähtökohtana ovat sen sijaan ihmisten ja ihmisryhmien väliset suhteet.
Koska eri uskonnollisissa perinteissä ja kulttuureissa on huomattavaa erimielisyyttä etiikasta, sekulaarilla tavalla kaikkia sitovalle etiikalle on tarve.