stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ankyra (Galatia)
Historia > Hellenistinen ja roomalainen kausi

Ankara esiintyy antiikin historiankirjoituksessa vasta hellenistiseltä kaudelta lähtien. Aleksanteri Suuri valloitti alueen Makedonian valtakunnalle. Hän kulki sotajoukkoineen Ankyran kautta keväällä 333 eaa. Aleksanterin kuoleman jälkeen keskinen Vähä-Aasia kuului ensin edelleen Makedonialle. Ipsoksen taistelun jälkeen vuonna 301 eaa. se siirtyi nimellisesti seleukideille, mutta nämä eivät koskaan pystyneet vakiinnuttamaan valtaansa alueella. Gallialainen tectosagien (Tectosages) heimo valtasi alueen noin vuonna 277–275 eaa., mistä seutu sai Galatian nimen. Heimo oli tullut Gallian eteläosista läheltä Pyreneitä ja nykyistä Toulousea ja kulkenut Euroopan halki Vähään-Aasiaan saakka. Ankyrasta tuli heimon keskus.
Galatian keltit vaikuttavat hellenisoituneen eli kreikkalaistuneen nopeasti. Pergamonin voitettua galatialaiset alueesta tuli osa Pergamonin valtakuntaa. Roomalaiset alistivat galatialaiset alaisuuteensa galatialaissodassa vuonna 189 eaa. konsuli Gnaeus Manlius Vulson johdolla. Hän eteni Ankyraan asti ja taisteli tectosageja vastaan kaupungin lähellä. Kiinteämmin alue tuli Rooman osaksi vuonna 133 eaa.
Ankyran merkitys kasvoi samaan aikaan kuin Fryygian vanhan keskuksen Gordionin merkitys väheni. Kaupunki kukoisti erityisesti Rooman keisarikaudella. Kun Galatiasta tehtiin roomalainen Galatian provinssi vuonna 25 eaa., Ankyra sai nimen Sebaste Tectosagum (myös Sebasteni Tectosages Ancyrani). Lisänimi Tectosagum erotti sen Pessinuksesta ja Tauionista, jotka saivat myös Sebasten nimen. Roomalaisella kaudella kaupunkiin oli asetettu Legio XV Apollinaris.
Myöhäisantiikin ajan provinssiuudistusten jälkeen Ankyra oli Galatia priman provinssin hallinnollinen keskus. Diocletianuksen ja Galeriuksen aikana Ankyrassa oli huomattavia kristittyjen vainoja, jotka päättyivät vuonna 311. Heti niiden jälkeen noin vuonna 314 kaupungissa pidettiin Ankyran kirkolliskokous, joka käsitteli vainoista toipumista. Kaupungissa pidettiin myös kaksi areiolaisten kirkolliskokousta vuosina 358 ja 375.
Historia > Myöhempi historia

Rooman valtakunnan jaossa vuonna 395 Ankyra tuli muun Vähän-Aasian myötä osaksi Bysantin valtakunnaksi kehittynyttä Itä-Roomaa. Bysantti menetti kaupungin vuonna 1073.
Antiikin aikaisen kaupungin nimi on periytynyt eri muodoissa nykyiselle Ankaran kaupungille. Arabiaksi se tunnettiin nimimuodolla Anḳira ja Anḳuriyya, turkiksi aiemmin Engüriye, Engürü tai Engüri, ja lännessä Angora. Muoto Ankara otettiin virallisesti käyttöön turkin kielessä vuonna 1930. Ankarasta tehtiin Turkin pääkaupunki 13. lokakuuta 1923, toisaalta koska se sijaitsi Anatolian sisäosissa, ja toisaalta tarkoituksellisena irtiottona osmaniajan pääkaupungista Konstantinopolista eli Istanbulista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankyra Wikimedia Commonsissa
Roomalaisaikaista tietä.
Ankyrassa keisari Caracallan aikana lyöty raha. Kuvituksessa seppelöity pää ja teksti ΑΝΤΩΝΙΝΟΣ ΑΥΓΟΥΣΤΟΣ, Antōninos Augūstos, sekä alaston Afrodite ja teksti ΜΗΤΡΟΠΟΛΕΩΣ ΑΝΚΥΡΑΣ, Mētropoleōs Ankyras.
Roomalaisaikainen hauta lähellä nykyistä Hacıbayramin moskeijaa.
Ankaran linnan muuria, jossa erottuu uudelleenkäytettyjä antiikin aikaisia rakennusosia.
Augustuksen ja Rooman temppelin rauniot.
Ankyran roomalaisen teatterin rauniot.
Caracallan kylpylän raunioita.
Julianuksen pylväs.
Luettelo Hordalandin läänin taajamista

Tämä artikkeli on luettelo Hordalandin läänin taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Hordalandin läänissä oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 100 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.
Ormuspelto

Kuvassa Helsingin Ormuspelto Malminkaaren suunnasta etelään.
Ormuspellon asuinalue Malminkaarelta etelään päin
Primon tehdas vuonna 1954. Näkymä luoteeseen, taustalla päärata.
Sven Grahnin puisto Ormuspellossa
Ormuspelto on noin tuhannen asukkaan uusi asuinalue Helsingin Ala-Malmilla. Perinteisen teollisuusalueen lounaisosaan on 2010-luvulla rakennettu kerrostalojen lisäksi kymmeniä Suomessa uudentyyppisiä kaupunkipientaloja, rivitalomaisesti kiinni toisissaan olevia omakotitaloja pienine tontteineen. Helsingin kaupunki on säädellyt Ormuspellon rakennustapaa saadakseen alueelle omaleimaisen ilmeen.
Malminkaaren varressa on Arkidea-arkkitehtitoimiston suunnittelma kolmen taloyhtiön vapaarahoitteinen, omistusasuntojen kortteli. Radan puolen korkeiden talojen ja Helatehtaankadun puolen kaksikerroksisten talojen välissä on korttelipiha.
Teerisuontien varressa on kolme epäsymmetrisistä kattomuodoistaan tunnistettavaa kaupungin vuokrakerrostaloa. Teerisuontien varressa on vuokratalojen lisäksi Saga Helapuisto -palvelutalo ja asumisoikeusasuntoja tarjoavia taloja.
Ormuspelto rajautuu luoteessa päärataan, etelässä Teerisuontiehen ja idässä Longinojaan ja Sunnuntaipalstojen omakotialueeseen. Pääradan itäpuolta kulkeva katu Malminkaari kaartaa Ormuspellossa itään päin kohti Fallkullaa.
Fallkullan kotieläintila ja kartanon puisto niin ikään sijaitsevat alueen kyljessä.
Ormuspellon asuinaluetta laajennetaan kohti kaakkoa nk. Pikitehtaankorttelihin. Syyskuussa 2022 vahvistetussa asemakaavan muutoksessa suunnitellaan uusia toimitiloja ja asuntoja jopa 1700 asukkaalle. Pikitehtaankortteliden läpi kulkisi myös suunnitteilla oleva Viikin–Malmin pikaraitiotie, jonka pysäkki "Teerisuo" (Teerisuontien ja Vilppulantien kulmassa) muodostaisi uuden Vanhanradanaukion palveluineen.
Historiaa

Nimi Ormuspelto ja alueen muut Ormus- ja Teeri-alkuiset nimet tulevat alueen lounaispuolen kalliokukkulasta nimeltä Ormusmäki, ruotsiksi Ormusbacken, alun perin Orrmossebacken eli ”Teerisuonmäki”.
Alueella toimivat 1900-luvulla muun muassa hela- ja naulatehdas Primo sekä kattohuopatehdas Semptalin. Niistä muistuttavat alueen kadunnimet, kuten Helatehtaankatu ja Pikitehtaankatu.  Alueen keskellä on Primon perustajan mukaan nimetty hiekkakenttä, Sven Grahnin puisto.
Vielä 1970-luvun lopulla Ormuspellon teollisuusaluetta  kaavailtiin laajennettavaksi tarjoamaan työpaikkoja jopa neljälle tuhannelle. Nykyisen asuntoalueen paikalla toimi tuolloin Primon lisäksi puutavarakyllästämö ja muita puutavaraliikkeitä. Ormuspellontie 5:ssä toimi Zetor-traktoreita maahantuonut Motozetor-yhtiö, kunnes se muutti isompiin tiloihin Vantaan Kolohonkaan 1982. Vielä vuosituhannen vaihteen tienoilla alueella toimivat Puukeskus, rakennustuotevalmistaja Duuri Oy ja Robert’s Coffee -kahvipaahtimo. Ormuspellossa toimivat 2010-luvun lopulla muun muassa pakkausyritys K. G. Öhman, kirjapaino Next Print, Presto Paloturvallisuus Oy, kone- ja työkalumaahantuojat Machine Tool ja Tammiholma sekä autotarvikemaahantuoja Meko Finland Oy (ent. Koivunen Oy), jonka kiinteistöt sijaitsevat valtaosin alueen pohjoispuolella, Malminkaaren ja pääradan välissä.
1990-luvun taitteeseen mennessä osaa Ormuspellosta alettiin suunnata asumiskäyttöön. Uusi asemakaava vahvistettiin vuonna 2007. Pääradalta Ormuspellon läpi Malmin hautausmaalle johtaneen pistoradan raidepenger purettiin ja maaperää puhdistettiin asuinkäyttöön sopivaksi.
Kallfors

| Kallfors |
| --- | --- |
 Kallfors
 Koordinaatit: 59°06′19″N, 17°32′46″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Tukholman lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Södertälje
Väkiluku (31.12.2023):  2 007
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kallfors on taajama Södertäljen kunnassa Tukholman läänissä Södermanlandin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 2 007 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kallfors Wikimedia Commonsissa
Gloriana Ranocchini

| Gloriana Ranocchini> San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Leo Achillin kanssa |
| --- | --- |
 1. lokakuuta 1989 – 1. huhtikuuta 1990  
Edeltäjä:  Mauro Fiorini Marino Vagnetti
Seuraaja:  Adalmiro Bartolini Ottaviano Rossi
San Marinon kapteenivaltionhoitaja Yhdessä Giorgio Crescentinin kanssa
 1. huhtikuuta 1984 – 1. lokakuuta 1984  
Edeltäjä:  Renzo Renzi Germano De Biagi
Seuraaja:  Marino Bollini Giuseppe Amici
Henkilötiedot
Syntynyt: 1957 (ikä 67–68) San Marino
Ammatti:  poliitikko
Tiedot
Puolue:  Partito Socialista Sammarinese
Gloriana Ranocchini (s. 1957) on sanmarinolainen poliitikko, joka on toiminut maansa kapteenivaltionhoitajana ensin 1. huhtikuuta – 1. lokakuuta 1984 ja 1. lokakuuta 1989 – 1. huhtikuuta 1990.
Käännös suomeksi
Agatha Barbara

| Agatha Barbara |
| --- | --- |

Maltan 3. presidentti
 15. helmikuuta 1982 – 15. helmikuuta 1987  
Edeltäjä:  Anton Buttigieg
Seuraaja:  Paul Xuereb
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1923 Żabbar, Malta
Kuollut: 4. helmikuuta 2002 (78 vuotta) Żabbar, Malta
Tiedot
Puolue:  Malta Labour Party – MLP
Agatha Barbara (11. maaliskuuta 1923 – 4. helmikuuta 2002) oli Maltan presidentti vuosina 1982–1987. Hän oli ensimmäinen nainen Maltan presidenttinä.
Barbara syntyi Żabbarissa Maltalla ja kävi peruskoulun pääkaupungissa Vallettassa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi pimennysvahtina. 1940-luvun alusta vuoteen 1947 hän työskenteli opettajana, kunnes tuli valittua Maltan parlamenttiin ensimmäisenä naisena Maltan työväenpuolueen edustajana. Parlamentin jäsenenä hän pysyi vuoteen 1981 tullen valituksi kymmenissä peräkkäisissä vaaleissa.
Barbara toimi opetusministerinä 1955–1958, minä aikana hän sai aikaan oppivelvollisuuslain, joka takasi kokopäiväisen opiskelun lapsille. Vuonna 1958 hän joutui 43 päiväksi vankilaan pakkotyöhön lakkovahtina toimimisesta yleislakon aikana.
Seuraavassa työväenpuolueen hallituksessa Barbara oli toistamiseen opetusministeri vuosina 1971–1974. Kolmannessa hallituksessaan hänestä tuli työn, kulttuurin ja hyvinvoinnin ministeri. Hän toimi toisinaan myös pääministerin sijaisena. 15. helmikuuta 1982 parlamentti valitsi hänet Maltan presidentiksi, joka on lähinnä seremoniallinen virka. Virkakauden päätyttyä 1987 hän vetäytyi eläkkeelle synnyinkaupunkiinsa Żabbariin, jossa hän menehtyi kotonaan 2002.
Agatha Barbaran kunniakseen pystytetty monumentti paljastettiin 23. huhtikuuta 2006 Żabbarissa. Hänen kasvonsa on myös ollut Maltan vanhoissa seteleissä.
Aiheesta muualla

Virallinen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) Maltan tiedotusministeriön sivuilla (englanniksi)
Sam Fender

| Sam Fender |
| --- | --- |
 Sam Fender esiintymässä Boardmasters-festivaalilla elokuussa 2021.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1994 North Shields, North Tyneside, Iso-Britannia
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  pop-rock, heartland rock, indie rock
Soittimet:  kitara, basso, piano, kellopeli, urut, syntetisaattori, huuliharppu
Levy-yhtiöt:  Polydor
Aiheesta muualla
www.samfender.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sam Fender (s. 25. huhtikuuta 1994, North Shields, Iso-Britannia) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä ja muusikko.
Fenderin musiikkia on kutsuttu politisoiduksi rockiksi ja yhteiskunnalliseksi realismiksi. Hän on käyttänyt työväenluokkaista taustaansa vaikuttajana sanoituksiinsa ja musiikkityyliinsä sekä hakenut inspiraatiota levottomista juuristaan ja ympärillä olevista ihmisistä ja asioista.
Lapsuus ja nuoruus

Fender varttui musikaalisessa perheessä North Shieldsissa lähellä Newcastlea Pohjois-Englannissa työväenluokkaisessa ympäristössä. Hän on kertonut lapsuutensa olleen huoletonta aikaa. Kotona kuunneltiin Aretha Franklinin, Joni Mitchellin ja David Bowien musiikkia. Hänen isänsä oli sähköasentaja ja harrastajamuusikko, hänen isoveljensä on multi-instrumentalisti. Äiti työskenteli hoitajana NHS:llä. Vanhemmat erosivat, kun hän oli 13-vuotias. Eron jälkeen hän asui kunnan vuokra-asunnossa äitinsä kanssa. Kun hän oli 17-vuotias, hänen äitinsä sairastui, mikä esti työnteon ja aiheutti taloudellisen kriisin. Tätä vaihetta Fender on kuvannut elämänsä käännekohdaksi. Hän ei saanut suoritettua lukion loppututkintoa. Saadakseen rahaa elämiseen hän alkoi työskennellä puhelinpalvelukeskuksessa ja Low Lights Tavern -nimisessä pubissa North Shieldsissa. Hän kirjoitti lauluja ja esiintyi open mic -tilaisuuksissa. Ben Howardin manageri Owain Davies löysi hänet sattumalta Low Lights Tavernista ja auttoi uran alkuun. 20-vuotiaana hän sairastui vakavaan sairauteen, josta hän ei ole tarkemmin kertonut, ja eli kaksi vuotta sosiaalietuuksilla. Sairausloman aikana hän jatkoi laulujen kirjoittamista.
Ura

Fenderin voimakas läpimurtosingle ”Play God” (2017), johon hän sai inspiraatiota George Orwellin kirjasta Vuonna 1984, nousi suoraan iTunesin laulaja-lauluntekijälistan kärkeen ja vietti useita viikkoja Spotifyn viraalilistan toisella sijalla. ”Play God” valittiin FIFA 19 -videopelin ääniraidaksi.
Fender sai British Phonographic Industryn Kriitikoiden valinta -palkinnon (Critics’ Choice Award) vuoden 2019 Brit Awards -gaalassa. Vuoden 2019 alussa hän aloitti debyyttialbumin nauhoittamisen tuottaja Bramwell Bronten kanssa. Maaliskuussa hän vieraili Yhdysvalloissa Jimmy Kimmel Live! -keskusteluohjelmassa.
Ensimmäinen albumi Hypersonic Missiles ilmestyi syyskuussa 2019. Se nousi Britannian albumilistan kärkeen, pääsi Top 20:n joukkoon Saksassa ja nousi Billboardin Heatseekers-listan sijalle 12. Albumi sai hyvät arvostelut.
Vuonna 2021 ilmestynyt Seventeen Going Under sai yleisesti hyvän vastaanoton kriitikoilta. Seventeen Going Under oli Fenderin toinen ykkösalbumi Britannian albumilistalla. Sekä Hypersonic Missiles että Seventeen Going Under myivät platinaa; jälkimmäisen nimikappaletta myytiin lähes 2 miljoonaa kappaletta Isossa-Britanniassa.
Fender ilmoitti syyskuussa 2022 peruuttavansa kolme jäljellä olevaa Yhdysvaltain kiertueen esiintymistä mielialaongelmien takia. Hän kertoi laiminlyöneensä itseään yli vuoden ajan ja tarvitsevansa aikaa käsitellä asioita.
Kesäkuussa 2023 hän esiintyi taustayhtyeensä kanssa ensimmäistä kertaa St James’ Park -stadionilla kahtena peräkkäisenä päivänä. Fenderin live-esiintymiset ovat saaneet kehuja eri puolilla maailmaa. Hänen taustayhtyettään on kutsuttu koillisenglantilaiseksi versioksi Bruce Springsteenin E Street Band -yhtyeestä.
Kolmas albumi People Watching julkaistiin helmikuussa 2025. Samoin kuin aiemmilla albumeilla hän kirjoitti itse kaikki albumin kappaleet. The Guardianin musiikkitoimittajan Alexis Petridisin mukaan on luultavasti palattava Manic Street Preachersin tai vielä kauemmas The Jamin aikakauteen, jotta voidaan löytää muusikoita, jotka tekevät samankaltaisesta musiikillisesta agendasta niin kaupallisesti menestynyttä kuin Fender. Albumia myytiin noin 107 000 kappaletta ensimmäisen viikon aikana. Se on Britannian albumihistorian nopeimmin myynyt albumi Harry Stylesin Harry’s House -albumin (2022) jälkeen ja yhdeksänneksi nopein 2020-luvulla. Samalla People Watchingista tuli 2000-luvun nopeimmin myynyt brittiläisen artistin vinyylialbumi, jonka myynti avajaisviikolla oli 43 000 kappaletta.
Fender on voittanut Brit Awardsin Paras rock-esitys -palkinnon (Best Rock/Alternative Act) vuosina 2022 ja 2025 sekä Ivor Novello -palkinnon (Best Song Musically and Lyrically) vuonna 2022.
Yksityiselämä > Yhteiskunnalliset näkemykset

Fender on kertonut olevansa vasemmistolainen lapsesta saakka, mutta hän ei samaistu vasemmistolaisiin eikä oikeistolaisiin poliitikkoihin. Fenderin mukaan kulttuurisodat ovat perusteltuja sotia, joita pitää käydä, koska on paljon kiihkoilua, rasismia ja homofobiaa.
Diskografia (valikoima) > Studioalbumit

Hypersonic Missiles (2019)
Seventeen Going Under (2021)
People Watching (2025)
Diskografia (valikoima) > Live-albumit

Live from Finsbury Park (2022)
Diskografia (valikoima) > EP:t

Dead Boys (2018)
Diskografia (valikoima) > Singlet

”Play God” (2017)
"Millennial” (2017)
”Dead Boys” (2018)
”That Sound” (2018)
”Hypersonic Missiles” (2019)
”Will We Talk” (2019)
”The Borders” (2019)
”All Is on My Side” (2019)
”Seventeen Going Under” (2021)
”Get You Down ” (2021)
”Spit of You” (2021)
”Getting Started” (2022)
”Homesick” (Noah Kahanin kanssa, 2024)
”People Watching” (2024)
Käännös suomeksi
Auguuri

Auguuri
Auguuri (lat. augur) oli roomalainen ennustajapappi. Joko virkamiehet tai auguurit suorittivat ensin auspiciumin, merkkien tarkkailun, jonka pohjalta auguurien kollegio tulkitsi jumalten tahtoa. Erityisesti tarkkailtiin lintujen lentoa, ääntelyä ja käyttäytymistä. Muita kohteita olivat esimerkiksi taivaan merkit. Virka oli elinikäinen, ja sen merkkinä oli käyrä sauva (lat. lituus)
Roomalainen yhteiskunta oli  taikauskoinen, ja tärkeisiin toimiin ryhdyttiin yleensä ainoastaan, jos enteiden katsottiin olevan suosiollisia. Epäsuosiolliset enteet tarkoittivat, että toimista oli luovuttava. Tämä antoi ennustajille merkittävää poliittista valtaa.
Kun roomalainen auguuri ennusti, hänellä oli kasvot etelään päin. Kreikkalaisessa käytännössä kasvot olivat puolestaan aina pohjoiseen päin.
Rhegion

| Rhegion> Ῥήγιον |
| --- | --- |
 Roomalaisen kylpylän raunioita Reggio di Calabriassa.
Sijainti
 Rhegion
Koordinaatit:  38°6′38″N, 15°38′49″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Reggio di Calabria, Reggio Calabria, Calabria
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 720 eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Suur-Kreikka
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rhegion (m.kreik. Ῥήγιον, Rhēgion, lat. Rhegium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Reggio di Calabrian kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Rhegion oli varhaisimpia kreikkalaisia siirtokuntia alueellaan, ja sen perustaminen ajoitetaan noin vuoteen 720 eaa. Kaupunki kukoisti erityisesti 500- ja 400-luvuilla eaa. Rhegion kärsi suuresti sodissa 300- ja 200-luvuilla eaa., mutta toipui jonkin verran roomalaisella ajalla, joka alkoi vuonna 270 eaa. Tuolloin se tunnettiin nimellä Rhegium (myöhemmin myös Rhegium Julium).
Maantiede

Rhegion sijaitsi, samoin kuin nykyinen Reggio di Calabria, aivan Apenniinien niemimaan ”saappaankärjessä” eli myöhemmän Bruttiumin niemimaan kärjessä vastapäätä Sikelian eli Sisilian saarta. Alue tunnettiin antiikin aikana nimellä Pallontion. Sen ja Sisilian välissä sijaitsi Sisiliansalmi eli nykyinen Messinansalmi, ja sen toisella puolella jotakuinkin Rhegionia vastapäätä Zanklen kaupunki eli myöhempi Messene. Kaupunkien välinen etäisyys oli linnuntietä alle kymmenen kilometriä. Rhegionin lähellä virtasi Apsias-joki. Kaupungin itäpuolella sitä rajasivat nykyisin Aspromonte-nimellä tunnetut kukkulat. Rhegionin itäpuolella sijaitsi Lokroi Epizefyrioin alue ja sen pohjoispuolella Lokroin siirtokuntien Medman ja Hipponionin alueet.
Salmen ylitys Sisilian puolelle ei tapahtunut antiikin aikana Rhegionista vaan kuten nykyäänkin salmen kapeimmasta kohdasta noin 14 kilometriä pohjoisempaa, nykyisen Villa San Giovannin kylän kohdalta. Paikalla oli pylväs, jonka mukaan se tunnettiin nimellä Rhēgion stylis, roomalaisella ajalla Columna Rhegina. Roomalaisella ajalla Rhegion oli Capuasta Sisiliansalmen rannalle johtaneen päätien Via Popilian päätepiste.
Rhegionin maaperä oli hedelmällistä, ja aluetta kiitettiin hyvistä viineistään sekä oliiveistaan. Kaupunki tunnettiin myös hyvistä muuleistaan.
Historia > Roomalainen kausi

Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen Suur-Kreikan sotaretken aikaan vuonna 280 eaa. Rhegionia kohtasi jälleen katastrofi. Rhegionlaiset suhtautuivat Pyrrhoksen lähestymiseen pelolla, eivätkä luottaneet myöskään karthagolaisiin, joten he kääntyivät Rooman puoleen. Näin kaupunkiin tuli 4 000 campanialaisen varuskunta, jota johti eräs Decius. Campanialaiset kuitenkin kaappasivat kaupungin itselleen surmaamalla kaikki miehet ja myymällä naiset ja lapset orjiksi. Roomalaiset eivät voineet kostaa petosta, koska olivat sidottuja sotimaan Pyrrhosta vastaan. Pyrrhoksen vetäydyttyä roomalaiset hyökkäsivät Rhegioniin, ja saivat vallattua sen pitkän piirityksen jälkeen vuonna 270 eaa. Syrakusan tyrannin Hieronin avulla ja konsuli Genuciuksen johdolla. Kaupungin henkiin jääneet campanialaiset surmattiin.
Roomalaiset palauttivat Rhegionin sen elossa olleille aiemmille asukkaille. Kaupungin entinen suuruus oli luonnollisesti mennyttä. Kaupunkia ei mainita antiikin lähteissä ensimmäisen puunilaissodan aikaan 264–241 eaa., mutta toisessa puunilaissodassa 218–202 eaa. sen asukkaat pysyivät uskollisena Roomalle, ja Hannibalin toistuvat yritykset vallata kaupunki torjuttiin.
Roomalaisella kaudella Rhegion säilytti omat lakinsa ja nimellisen itsenäisyytensä, ja sillä oli liittolaiskaupungin (foederata civitas) asema. Sen tuli kuitenkin varustaa laivoja Rooman käyttöön tarvittaessa. Preettori Popil(l)ius Laenas rakennutti Via Popiliana tunnetun roomalaisen tien Capuasta Rhegioniin vuonna 134 eaa. Vuonna 91 eaa. Rhegionia koetteli maanjäristys, joka tuhosi siitä suuren osan, mutta se ei vaikuta aiheuttaneen pikäkestoista taantumista. Rhegionlaiset saivat Rooman kansalaisuuden vuosien 91–88 eaa. liittolaissodan jälkeen, jolloin kaupungista tuli tavallinen roomalainen kaupunki. Appianos mainitsee kaupungin olleen tasavallan loppuaikoina yksi Italian 18 kukoistavasta kaupungista, jotka luvattiin sotaveteraaneille palkintona näiden palveluksista; kaupunki kuitenkin säästyi tältä Octavianuksen eli myöhemmän keisari Augustuksen tuella.
Sodassa Sextus Pompeiusta vastaan vuosina 38–36 eaa. Rhegion toimi sekä Augustuksen maajoukkojen että laivaston tukikohtana. Kiitokseksi Augustus asutti taantuneeseen kaupunkiin lisää väkeä kuitenkaan tekemättä siitä roomalaista koloniaa. Vastalahjaksi kaupunki otti käyttöön nimen Rhegium Julium. Strabonin aikaan ajanlaskun alun tienoilla Rhegium vaikuttaa olleen jälleen kukoistava kaupunki, ja Neapoliin ja Taraksen (Tarentum) ohella ainoita, jotka olivat edelleen luonteeltaan kreikkalaisia. Tämä ilmenee myös kaupungista löydetyistä piirtokirjoituksista, joista osa on erikoinen sekoitus kreikkaa ja latinaa.
Rhegium säilyi sijaintinsa vuoksi merkittävänä kaupunkina läpi Rooman keisariajan, päin vastoin kuin monet muut eteläisen Italian entiset kreikkalaiset siirtokunnat, jotka taantuivat selvästi.
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Vuonna 410 jaa. Rhegium oli päätepiste Alarikin etenemiselle Italiassa, tämän vallattua Rooman jälkeen Campanian, Lucanian ja Bruttiumin. Vallattuaan kaupungin hän yritti valloittaa sieltä käsin myös Sisilian, mutta epäonnistui tässä ja peräytyi Consentiaan, jossa kuoli. Kaupungilla oli merkittävä rooli edelleen gootteja vastaan käydyissä goottisodissa. Totila valtasi sen vuonna 549 ennen Sisilian sotaretkeään.
Myöhemmin Bysantin valtakunta valtasi Rhegiumin itselleen muun eteläisen Italian ohella. Välillä kaupunki oli saraseenien valtaamana. Normannit valtasivat kaupungin vuonna 1060 Robert Guiscardin johdolla. Myöhemmin siitä tuli osa Napolin kuningaskuntaa.