stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hakkila
Historia

Hakkilan perustivat kyläksi alun perin Uudenmaan ruotsalaissiirtolaiset keskiajalla. Hakkila oli markkinapaikka, jossa kaupiteltiin erilaisia läheltä ja kaukaakin Euroopasta tuotuja tuotteita, kuten suolaa, rautaa ja turkiksia.
Hakkilassa on ollut historiallisesti tärkeä tienristeys, jossa lännestä Helsingin pitäjän kirkonkylästä päin tullut Turku–Viipuri-maantie eli Kuninkaantie on yhtynyt etelästä tulleeseen Helsingintiehen ja jatkanut matkaansa koilliseen Kuninkaanmäen läpi kohti Sipoon kirkonkylää. Nykyiset Tikkurilantie ja Vanha Porvoontie sijaitsevat näiden historiallisten maanteiden kohdilla. Teiden risteyksessä on yhä jäljellä 1700-luvulla rakennettu Hakkilan kestikievarin rakennus eli Malmarsin krouvi, ja länsirajalla Maarinkunnaassa sijaitsee Hakkilan kivisilta, jota pitkin Kuninkaantie on ylittänyt Keravanjoen. Vanhan Porvoontien varrella on myös kivisiä kilometripylväitä, joihin on hakattu etäisyydet Helsinkiin ja Sipooseen. Helmikuun 1944 Helsingin suurpommitusten jälkeen Helsingin keskustassa sijainnut Kolmen sepän patsas päätettiin siirtää Tikkurila-Hakkila-radan päätyyn ja suojata patsas hautaamalla se Hakkilan hiekkakuopalle.
Rautatiealueena

Suurin osa kaupunginosasta on teollisuusaluetta, ja sinne johtaa teollisuusrautatie Tikkurila–Hakkila-rata. Pistoraiteen päässä on pieni ratapiha, niin kutsuttu Hakintien kuoppa, josta on kaivettu soraa ja hiekkaa jo 1800-luvun lopulla. Nykyisin kuopalla sijaitsee yrityksiä ja Väyläviraston tukikohta: alueella säilytetään pääradan kunnostuksessa tarvittavia työkaluja ja materiaaleja, kuten sepeliä, kiskoja ja pölkkyjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakkila Wikimedia Commonsissa
Vuonna 1898 rakennettu, Keravanjoen ylittävä Hakkilan kivisilta toimii kevyen liikenteen väylänä Hakkilan ja Jokiniemen rajalla.
Hakkilan radalla on edelleen huolto- ja työkoneliikennettä, mutta kaupallista käyttöä sillä ei ole ollut vuoden 2011 jälkeen.
Hanna Glas

Hanna Glas vuonna 2020.
Hanna Glas (s. 16. huhtikuuta 1993) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan  puolustaja. Hän edustaa saksalaisseura Bayern Müncheniä, jonne hän siirtyi ranskalaisseura Paris Saint-Germainista vuonna 2020. Ruotsissa hän on edustanut Sundsvallia, Umeåta ja Eskilstunaa.
Glas kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2012 voittaneeseen joukkueeseen. Hän on syyskuun 2022 loppuun mennessä pelannut Ruotsin naisten maajoukkueessa 58 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti pronssia ja pelasi avauskokoonpanossa kuudessa ottelussa sekä tuli yhdessä ottelussa vaihtopelaajana kentälle. EM-kilpailuissa 2022 Glas pelasi neljä ottelua Ruotsin yltäessä välieriin; puolivälieräottelusta hän joutui olemaan poissa positiivisen koronavirustestituloksen vuoksi.
Heikki Kuorikoski

| Heikki Kuorikoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. marraskuuta 1772 Kaustinen
Kuollut: 23. helmikuuta 1847 (74 vuotta) Kokkola
Ammatti:  kirkonrakentaja
Vanhemmat:  Matti Kuorikoski  Kaisa Juhontytär Hannila
Puoliso:  Kaisa Jaakontytär Torppa (1792–1809) Leena Erkintytär Slotte (1809–1846)
Lapset:   Matts (1794–1794)  Maria (1796–1796)  Britha Caisa (1797–?)  Juho Heikki (1799–1828), talollinen  Kreeta (1802–1806)  Maria (Tastula) (1804–?), talollisen vaimo  Jaakko (1807–1880), kirkonrakentaja  Matts (Forslund) (1810–1846), rakennusmestari, perämies  Fredrik (1812–1830), rakennusmestari  Erkki (1813–1889), kirkonrakentaja  Lena (1816–1817)  Abraham (Forslund) (1817–1883), kirkonrakentaja, sahanomistaja, talollinen  Lena (1820–?)  Anna Liisa (1821–1857), talollisen vaimo  Karl (Forslund) (1824–1852), kirkonrakentaja 
Heikki (Henrik) Matinpoika Kuorikoski (käytti myös sukunimiä Nikula ja  vuodesta 1826 lähtien Kvikant ja Qvikant, 17. marraskuuta 1772 Kaustinen – 23. helmikuuta 1847 Kokkola) oli suomalainen kirkonrakentaja, joka kuului tunnettuun Kuorikosken kirkonrakentajasukuun. Hän oli myös lahjakas rakennusten suunnittelija, vaikka joutui tekemään valtaosan töistään Ruotsin ja Suomen intendentinkonttorin piirustusten mukaan.
Heikki Kuorikosken vanhemmat olivat kirkonrakentaja Matti Kuorikoski ja Kaisa Juhontytär Hannila. Kuorikoski oli avioliitossa kahdesti. Ensimmäinen puoliso vuodesta 1792 oli Kaisa Jaakontytär o.s. Torppa (1775–1809) ja toinen puoliso vuodesta 1809 Leena Erkintytär Slotte (aik. Riippa) (1783–1864). Kuorikoskella oli avioliitoistaan yhteensä 15 lasta, joista ainakin neljä kuoli lapsena. Kuorikoski asui aluksi synnynkodissaan Nikulan kylän Kuorikosken talossa. Vuonna 1826 hän jätti talon vanhimmalle pojalleen ja muutti Kokkolaan, ostamaansa Kvikantin taloon. Kuorikoski rakensi yli 40 vuotta kestäneen rakentajanuransa aikana parikymmentä kirkkoa ja tapulia ja teki laajan korjauksen kymmeneen kirkkon ja tapuliin. Hän kuoli kotonaan Kvikantissa vuonna 1847.
Kuorikosken itse suunnittelemia rakennuksia ovat ainakin Vetelin, Isojoen, Kalajoen ja Ylikannuksen kirkot, jotka nykyisin eivät enää ole pystyssä. Säilyneitä Kuorikosken rakentamia töitä ovat Lapuan tuomiokirkon lisäksi Konginkankaan ja  Lestijärven kirkot, Petolahden kirkon kellotapuli, Laukaan kirkko ja siinä oleva Kuorikosken suunnittelema kellotapuli. Halsuan kirkko on poika Jaakko Kuorikosken vuosina 1825–1826 rakennuttama, isänsä Heikin laatimien suunnitelmien perusteella.
Kuorikoski toteutti Turun palon jälkeiset Turun tuomiokirkon korjaustyöt (1828–1830). Niiden aikana hänen poikansa Fredrik Henrikinpoika kuoli pudottuaan kirkon tornista. Toinen poika Jaakko Kuorikoski jatkoi isänsä tapaan kirkonrakentajana.
Hannes Anier

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. tammikuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Tallinna, Viro
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 182 cm
Paino: 85 kg
Seura
Seura: Flora
Pelinumero: 8
Junioriseurat
: Elva
: Warrior Valga
0000–2009: Flora
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | Flora | 27 | (10) |
| 2009–2011 | → Flora II | 42 | (19) |
| 2012–2014 | OB | 4 | (0) |
| 2014–2015 | Erzgebirge Aue | 0 | (0) |
| 2016– | Flora | 4 | (0) |
| 2016– | → Flora II | 6 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 83 | (32) |
Maajoukkue
| 2008 | Viro U16 | 3 | (0) |
| 2008–2009 | Viro U17 | 12 | (1) |
| 2010 | Viro U18 | 1 | (0) |
| 2010–2012 | Viro U19 | 13 | (4) |
| 2011–2014 | Viro U21 | 21 | (4) |
| 2014 | Viro U23 | 3 | (0) |
| 2014– | Viro | 4 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. heinäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. heinäkuuta 2016.
Hannes Anier (s. 16. tammikuuta 1993 Tallinna, Viro) on virolainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Anier edustaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa pelaavaa Floraa.
Anier pelasi ensimmäiset Meistriliigan ottelunsa Florassa kaudella 2009. Kaudella 2010 Anier ei pelannut pääsarjatason otteluita. Kaudella 2011 hän teki Floralle 26 liigaottelussa kymmenen maalia ja oli voittamassa sekä Viron-mestaruutta että Viron cupia. Kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Anier edusti tanskalaista OB:ta, jossa hän pelasi yhteensä neljä Tanskan Superliigan ottelua. Kaudella 2014–2015 Anierin seura oli Saksan 2. Bundesliigassa pelaava Erzgebirge Aue, jossa hän ei pelannut sarjaotteluita. Anier palasi Meistriliigaan ja Floraan kaudeksi 2016.
Viron maajoukkueessa Anier pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2014.
Myös Anierin vanhempi veli Henri Anier (s. 1990) tunnetaan ammattilaisjalkapalloilijana.
Hailuodon retkeilyreitit

Hailuodon retkeilyreitit ovat Hailuotolaisen matkailuyrityksen, Saaren Seikkailujen, ylläpitämiä retkeilyyn ja vaellukseen tarkoitettuja reitistöjä. Varsinaisiksi retkeilyreiteiksi merkittyjä opastettuja reittejä on yhteensä 45,2 kilometriä. ja näiden lisäksi saarella risteilee useita kymmeniä kilometrejä metsäautoteitä, joista 4,2 kilometriä on myös retkeilyreittiverkoston käytössä.
Viitoitetut reitit > Kirkonkylä–Keskiniemi–Marjaniemi

Reitti alkaa Kirkonkylältä Luovontieltä ja johtaa peltoaukeiden halki Järventakustan lävitse  pienelle Kurajärvelle. Reitti kulkee viiden kilometrin matkan pääosin pohjoisluoteeseen, kiertäen Kurajärven itäpuolitse. Kurajärven pohjoispuolelta reitti jatkuu suorana kohti Hailuodon harjumuodostumaa. Viiden kilometrin päässä Kirkonkylältä reitistä haarautuu kohti itää johtava 2,5 kilometrin mittainen osuus, joka päättyy metsäautotielle Ojakylän länsipuolelle.
Keskiniemeen johtava reitti jatkuu länteen ja sitten kohti pohjoisluodetta 1,9 kilometrin matkan Valkjärvelle, jossa reitti kääntyy itään sivuten Valkjärven pohjoisrantaa, ja kääntyy uudelleen kohti pohjoisluodetta kiertäen Pitkäjärven ja Pitkäjärvensoiden itäpuolitse Pikku Sunijärvelle ja edelleen Ison Sunijärven autiotuvalle, joka sijaitsee 3,2 kilometrin päässä Valkjärveltä. Tuvalta reitti jatkuu kohti luodetta 1,4 kilometrin matkan Keskiniemen pookin juurelle, ja kääntyy lounaaseen jatkuen hiekkaisena ajotienä rantaa seuraillen kohti Marjaniemeä. Reitti päättyy 4,6 kilometrin päähän Keskiniemestä ja jatkuu sepelipintaisena metsäautotienä 2,3 kilometrin matkan Luovontielle, noin kilometrin päähän Marjaniemen itäpuolelle.
Viitoitetut reitit > Marjaniemi–Pajuperä–Iso Sunikari

Reitti alkaa Marjaniemen kalasatamasta ja johtaa pitkoispuita pitkin rantadyynejä seuraillen Ranta-Sumpun ja leirintäalueen länsipuolitse Hannuksenrantalammelle 1,7 kilometrin päähän. Reitistä haarautuu Marjaniemen ja Ranta-Sumpun välillä myös 1,1 kilometrin mittainen luontopolku, joka yhtyy retkeilyreittiin Hannuksenrantalammella.
Hannuksenrantalammem ja Pajuperän välillä reitti jakaantuu kahteen haaraan. Näistä läntisin ja lyhyempi 1,9 kilometrin mittainen reitti jatkuu piktin rantavyöhykettä suoraan Pajuperän lahdelle, kun itäisempi 2,6 kilometrin mittainen osuus kiertää Hannuksenlammen luonnonsuojelualueen, Kaunislammen ja Pajuperänlammen kautta Pajuperään.
Pajuperästä reitti jatkuu sisämaareittinä 2,6 kilometrin matkan Matikanniemeen, kiertäen Huilunnokan itäpuolitse. Matikanniemessä reitistä haarautuu kohti itää 0,7 kilometrin mittainen Ämmänarkun lammen ja luonnonsuojelualueen eteläpuolitse metsäautotielle ja pysäköintipaikalle johtava reitti.
Pajuperästä reitti jatkuu rantavyöhykettä seuraillen Kunninojalle saakka, josta alkaen reitti johtaa sisämaahan Kunninojan vartta myöten, liittyen metsäautotiehen 2,6 kilometrin päässä Pajuperästä. Retkeilyreitti kääntyy kohti etelää ja päättyy 1,8 kilometrin päässä lähelle Iso Sunikarin venesatamaa. Venesatamasta johtaa noin neljän kilometrin mittainen metsäautotie Pöllän lentokentälle Pöllänlahden rannalle.
Viitoitetut reitit > Kirkonkylä–Kujalannurkka–Kutukari

Reitti alkaa kirkonkylältä Hailuodon kirkon luota ja johtaa etelään halki luotolaisten maanviljelysmaisemien. Reitti kulkee Salmenrannan ja Kujalannurkan halki, ja sen huomattavin nähtävyys on Kirkkosalmen kosteikko, joka on arvokas lintuvesialue. Reittiin liittyy Pölläntieltä johtava lyhyt haara 2,5 kilometrin päässä kirkolta. Tästä reitti kulkee 1,2 kilometrin matkan Patelanmännikön halki Pöllänlahden pohjoispuolelle, jossa siitä haarautuu 0,9 kilometrin mittainen haara Pölläntielle. Haarakohdasta reitti jatkuu 1,5 kilometrin matkan itään ja päättyy Kutukarin lintutornille Viinikanlahden pohjoisrannalle.
Viitoitetut reitit > Louekari–Syökari–Tömppä

Saaren eteläisin retkeilyreitti alkaa Louekarin asutusryhmän eteläpuolelta Viinikantien pysäköintialueelta. Reitti kulkee aluksi 1,1 kilometrin matkan kohti etelää Syökarin lintutornille ja taukopaikalle, josta se kääntyy kohti itää. 0,9 kilometrin päässä Syökarin tornilta reitti risteää metsäautotien kanssa, paikassa on pysäköintialue. Reitti jatkuu kahden kilometrin matkan kohti itää, halki Tömpänkuljun aina Tömpän lintutornille. Tömpän alue on myös lihakarjan laidunnusaluetta.
Viitoitetut reitit > Louekari–Maasyvänlahti

Reitti johtaa Viinikantieltä Louekari–Syökari–Tömppä -reitin pysäköintipaikalta metsäautotienä kilometrin verran kohti itää, jossa siitä haarautuu tie kohti etelää ja 1,3 kilometrin päässä sijaitsevaa Tömpän retkeilyreitin pysäköintipaikkaa. Maasyvänlahdelle johtava metsäautotie jatkuu kohti itää 1,9 kilometrin verran, päättyen pysäköintipaikalle noin puolen kilometrin päähän Maasyvänlahden järven ja luonnonsuojelualueen lintutornista ja autiotuvasta.
Iso Sunijärvi.
Ison Sunijärven autiotupa kesäkuussa 2007.
Hashimoton metroasema

Hashimoton aseman sisäänkäynti.
Hashimoton metroasema (jap. 橋本駅, Hashimoto eki) on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on kuudestoista ja viimeinen asema Nanakuma-linjalla Tenjin-Minamin metroaseman päästä lukien. Asema on avattu 3. helmikuuta 2005.
Aseman lähellä sijaitsevat muun muassa:
Nanakuma-linjan junavarikko
Hashimoton yleisurheilukenttä
Sugan temppeli
Hashimoton puisto
Aiheesta muualla

Hashimoton aseman viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Fukuokan kaupungin metron Nanakuma-linja
Asemat: Tenjin-Minami | Watanabe dōri | Yakuin | Yakuin ōdōri | Sakurazaka | Ropponmatsu | Befu | Chayama | Kanayama | Nanakuma | Fukudai-mae | Umebayashi | Noke | Kamo | Jirōmaru | Hashimoto
Henrik Hyllén

Henrik Hyllén (29. syyskuuta 1718 Turku – 19. tammikuuta 1804 Hollola) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.
Henrik Hyllénin vanhemmat olivat Turun kaupunginvouti Henrik Hyllenius (myöhemmin Hyllén) ja Elisabet Michelsdotter ja puoliso 1771–1778 Eva Kristina Hahr. Hyllén pääsi ylioppilaaksi Turun katedraalikoulusta 1738, pikkuvihan paon aikana ylioppilaaksi Lundissa 1742 ja Greifswaldissa 1745, ja valmistui filosofian maisteriksi Greifswaldin yliopistosta 1747. Hänestä tuli Uppsalassa teologian kunniatohtori 1779.
Hyllén oli Turun akatemian logiikan ja metafysiikan dosentti 1750, kirjaston amanuenssi 1755, filosofian ylimääräinen apulainen 1755 ja kirjastonhoitaja 1764. Hänet vihittiin sitten papiksi Turun hiippakunnassa 1770 ja määrättiin Hollolan seurakunnan kirkkoherraksi. Rovastiksi hän eteni 1774. Hyllén oli Turkulaisen osakunnan kuraattori 1757 ja Porvoon hiippakunnan edustaja Ruotsin säätyvaltiopäivillä 1778–1779. Hyllén oli aikoinaan Henrik Gabriel Porthanin kotiopettaja, ja Porthan seurasi häntä Turun akatemian kirjastonhoitajana.
Hanna Haaslahti

Hanna Haaslahden teos We Are Ping, They Are Pong vuodelta 2013.
Yön kahdeksan hetkeä, 2013, Pori.
Hanna Haaslahti (s. 1969) on Helsingissä asuva ja työskentelevä mediataiteilija, joka työskentelee uuden median ja kokeellisen elokuvan parissa. Hän on opiskellut Lahden muotoiluinstituutissa ja Taideteollisessa korkeakoulussa.
Haaslahden mediataiteen teoksissa tutkitaan ihmisen ja teknologian vuorovaikutussuhdetta. Haaslahden mukaan ihmisen keho ja liikemaailma muodostavat rajapinnan, jonka kautta teosten maailma avautuu. Haaslahden teoksia on Kiasman kokoelmissa.
Aiheesta muualla

Hanna Haaslahden kotisivut
Henrik I

Henrik I on ollut usean hallitsijan nimenä:
Henrik I Linnustaja (876–936), Saksan kuningas
Henrik I (k. 955), Baijerin herttua
Henrik I (1008–1060), Ranskan kuningas
Henrik I (1068–1135), Englannin kuningas
Henrik I (1165–1238), Sleesian herttua ja Puolan suurherttua
Henrik I (1166–1197), Champagnen kreivi Henrik II:n hallitsijanimi Jerusalemin kuninkaana
Henrik (I) Flanderilainen (1176–1216), latinalaisen keisarikunnan keisari
Henrik I (1204–1217), Kastilian ja Leónin kuningas
Henrik I (1217–1253), Kyproksen kuningas
Henrik I (1244–1274), Navarran kuningas
Henrik I (1512–1580), Portugalin kuningas
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Henrik I”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hanna Halmeenpää

| Hanna Halmeenpää |
| --- | --- |
 Hanna Halmeenpää vihreiden puoluekokouksessa 2015.
kaupunginvaltuutettu
 2008–  
Kansanedustaja
 2015–2019  
Ryhmä/puolue:  Vihreä liitto
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Oulu
Ammatti:  biologian ja maantiedon lehtori
Lapset:  4 lasta (s. 2005, 2007, 2010 ja 2016)
Tiedot
Puolue:  Vihreät
Koulutus:  FM
Tutkinnot:  Oulun yliopisto
Aiheesta muualla
www.hannahalmeenpaa.fi
Hanna Maaret Halmeenpää (s. 7. maaliskuuta 1976 Oulu) on suomalainen opettaja, kansalaisaktivisti ja vihreä poliitikko. Hän toimi kansanedustajana 2015–2019.
Kansalaisaktivistina Halmeenpää on tullut tunnetuksi Fennovoiman Pyhäjoelle suunnitteleman ydinvoimalan rakentamista vastustavan Pro Hanhikivi -yhdistyksen varapuheenjohtajana. Halmeenpää on ollut myös Kalajoen kaupunginvaltuutettu vuodesta 2008 lähtien. Vuonna 2012 hän oli 218 äänellään kunnallisvaalien äänikuningatar Kalajoella.
Tammikuussa 2019 Halmeenpää ilmoitti, ettei asetu ehdolle vuoden 2019 eduskuntavaaleissa. Hänet valittiin syksyllä 2022 Suomen luonnonsuojeluliiton puheenjohtajaksi kaudelle 2023–2025.
Aiheesta muualla

.aspx Hanna Halmeenpää Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Heidi Andersson

Heidi Andersson (s. 27. helmikuuta 1981 Storuman, Ruotsi) on ruotsalainen kädenvääntäjä. Hän on voittanut kädenväännön maailmanmestaruuskilpailut 11 kertaa sekä kädenväännön euroopanmestaruuskilpailut kolme kertaa.
Andersson on naimisissa Björn Ferryn kanssa, ja heillä on yksi poika, Dante (s. 2011).
Aiheesta muualla

Kotisivut
Heidi Biebl

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Heidi Biebl vuonna 1960. |  Heidi Biebl vuonna 1960. |  Heidi Biebl vuonna 1960. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | Syöksy |  |
Heidi Biebl (17. helmikuuta 1941 Oberstaufen – 20. tammikuuta 2022 Immenstadt im Allgäu) oli saksalainen alppihiihtäjä ja olympiavoittaja. Hän voitti kultaa Squaw Valleyn talviolympialaisissa 1960 syöksylaskussa. Hän sijoittui seuraavissa talviolympialaisissa Innsbruckissa 1964 neljänneksi sekä pujottelussa että syöksylaskussa.
Aiheesta muualla

Bieblin kotisivut
Naisten syöksylaskun olympiavoittajat
Heino Jürisalu

Heino Jürisalu (13. elokuuta 1930 Tarto – 18. huhtikuuta 1991 Tallinna) oli virolainen säveltäjä.
Jürisalu aloitti musiikin opiskelun pianotunneilla ja eteni Heino Ellerin sävellysluokalle Tallinnan konservatorioon, josta valmistui vuonna 1954. Vuosina 1950–1969 hän työskenteli ääni-insinöörinä ja säveltäjänä Viron radiossa ja televisiossa. Vuosina 1969–1991 hän opetti sävellystä Tallinnan konservatoriossa, jossa hänen tunnetuimpia oppilaitaan olivat Lepo Sumera ja Kaupo Uibo. Jürisalu kuului vuodesta 1956 Viron säveltäjäliittoon. Vuonna 1991 hän perusti Viroon Orff-pedagogiikan keskuksen.
Jürisalu myös tutki innokkaasti ja esitti vanhaa musiikkia. Hän johti vuosina 1970–1988 vanhan musiikin Consortium-kokoonpanoa. Hän soitti itse monia soittimia, erityisesti nokkahuiluja. Hän julkaisi nokkahuiluille oppimateriaaleja ja sävelsi uutta ohjelmistoa. Lisäksi Jürisalu sävelsi muun muassa orkesteri-, kuoro- ja kamarimusiikkia, joista viimeksi mainitussa keskeisen roolin saivat puu- ja vaskipuhallinsoittimet.
Heikki Kujala

Heikki Martti Kujala (24. maaliskuuta 1933 Ylihärmä – 30. heinäkuuta 2002) oli suomalainen pesäpalloilija.
Vuosina 1957 (YJ) ja 1962 (PuMu) vuoden parhaaksi lukkariksi valittu Heikki Kujala pelasi kuusi kautta SM-sarjassa saavuttaen parhaimmillaan hopeaa 1963 Puna-Mustissa. Kujala kuului kahdesti Lännen joukkueeseen. Aktiiviaikanaan seuran edustusjoukkueen kapteenina toimineelle Kujalalle on myönnetty Junkkarien kultainen ansiomerkki.
Kujalan muita harrastuksia olivat keihäänheitto, korkeushyppy, telinevoimistelu, maalaus ja kuvanveisto.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1963
2 Itä-Länsi-ottelua: 1957, 1962
Vuoden lukkari (2): 1957, 1962
Hanna Hakko

| Hanna Hakko> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1988 (ikä 36) Lappeenranta
Poliitikko
Puolue:  Vihreä liitto
Asema:  kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Pirkanmaan vaalipiiri
Kotipaikka:  Tampere
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Hanna Hakko (s. 8. maaliskuuta 1988 Lappeenranta) on suomalainen poliitikko ja ympäristöasiantuntija.
Ura

Hakko oli toinen Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton vuoden 2012 puheenjohtajista. [lähde? ] Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Tampereen kaupunginvaltuustoon 354 äänellä. Kaudella 2013–2016 hän oli yhdyskuntalautakunnan varajäsen ja sen ympäristö- ja rakennusjaoston jäsen. Hän on ollut myös Pirkanmaan maakuntavaltuuston varajäsen. Hakko oli ehdolla myös eduskuntavaaleissa 2011 ja sai 800 ääntä. Hakko toimi vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsenenä 2011–2013.
Heinäkuussa 2012 Hakko herätti huomiota blogikirjoituksellaan, jossa pohdittiin insestin ja eläimiinsekaantumisen hyväksymistä ja suojaikärajojen poistoa.
Hakko on opiskellut ympäristöpolitiikkaa Tampereen yliopistossa ja on hallintotieteiden maisteri. Hakko on työskennellyt useissa ympäristöjärjestöistä, joista viimeisimpänä Greenpeace Japanin ja Suomen osastoissa. Aiemmin hän on työskennellyt Maan ystävien Polttava kysymys -kampanjan koordinaattorina, Suomen luonnonsuojeluliiton suojeluasiantuntijana ja Suomen ympäristökeskuksessa. Aiemmin hän on työskennellyt Maan ystävien Polttava kysymys -kampanjan koordinaattorina, Suomen luonnonsuojeluliiton suojeluasiantuntijana ja Suomen ympäristökeskuksessa.
Hakolahti (Kouvola)

| Hakolahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola (Valkeala)
Koordinaatit:  60°55′28″N, 26°56′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Harjunjoen–Lappalanjärven alue (14.18)
Laskujoki:  Mietunvirta Tarhajärvi–Kepsunjärveen 
Järvinumero:  14.182.1.020
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  61,9 m  
Pituus:  570 m  
Leveys:  480 m  
Rantaviiva:  2,151 km  
Pinta-ala:  16,308 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiHakolahti 
Hakolahti  on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa, Kipparilassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Nimestään huolimatta vesistöviranomaiset pitävästä vesimuodostunaa järvenä, vaikka paikalliset kutsuvat sitä lahdeksi. Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Se sijaitsee Kepsunvirran vieressä niin, että joki virtaa järven ohitse. Järven yhdistää jokeen yli 100 metriä leveä järven- eli lahdensuu. Sillä on kolme lahtea. Suualueella Katosniemen kainaloon jää Katoslahti ja Livin taakse jää Venelahti. Kolmas lahti on nimetön. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Muuta rannat kuin Livin niemi on asuttua tai viljelyssä. Maat ovat alavia, mutta Livi kohoaa 20 metrin korkeuteen. Kepsun kylän asutuksen takaa kohoaa Hakolahdenvuori, joka kohoaa yli 40 metrin korkeuteen. Valtatieltä 6 tulee yhdystie 14646 joen yli Kipparilaan, josta tie haarautuu Kepsuun.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa ainoa seudun asutus keskittyi ”Skipparila byhyn” eli nykyään Kipparilan kylään. Kylässä oli kaksi suurta maatilaa, joididen yhteinen manttaalit olivat yhteensä 13 . Vuoden 1965 peruskartassa ei rannoilla ollut vielä vapaa-ajan asuntoja, mutta vuonna 1980 niitä oli yksi ja vuonna 1987 jo viisi.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Rapojärven alueeseen (14.182) se kuuluu. Se on osa Valkealan reitin pääreittiä, jossa pääuoma Kepsunvirta ohittaa järven vierestä. Siihen laskee vain yksi metsäoja Kepsun takametsästä. Järven vedenpinnan korkeus on 61,9 metriä mpy.