stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antti Mäki (painija)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Kööpenhamina 1935 | 72 kg |  |
|  Pronssia | Tallinna 1938 | 72 kg |  |
Miesten vapaapaini
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | München 1937 | 72 kg |  |
Antti Edvard Mäki (30. elokuuta 1904 Nurmo – 20. helmikuuta 1947 Ylöjärvi) oli suomalainen painija. Hän ylsi 1930-luvulla kolmasti EM-pronssille ja hallitsi mitalin arvoisesti sekä kreikkalais-roomalaisen että vapaan painityylin. Huippuvuosinaan Mäki edusti kotimaassa Tampereen Kilpa-Veljiä ja Viialan Viriä ja voitti yhteensä kuusi Suomen mestaruutta.
Saavutuksia

EM-pronssia 1935 ja 1938 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja 72 kg)
EM-pronssia 1937 (vapaapaini, sarja 72 kg)
Suomen mestari kreikkalais-roomalaisessa painissa 1931 (sarja 66 kg), 1934–1935, 1937–1938 (sarja 72 kg)
Suomen mestari vapaapainissa 1937
Ratatouille

| Ratatouille |
| --- | --- |
 Lautasellinen Ratatouillea
Alkuperä
Alkuperämaa:  Ranska
Alue tai kunta:  Provence
Tiedot
Ruokalaji:  Lisuke/pääruoka
Tyyppi:  Pataruoka
Tarjoilu:  Lämpimänä/kylmänä
Pääainesosat:  Vihannekset (tomaatti, kesäkurpitsa, munakoiso, paprika, sipuli)
Muunnelmat:  Confit byaldi
Ratatouille (ranskan sanasta touiller ’hämmentää’) on vihannesmuhennos, joka kuuluu kaakkois-Ranskassa sijaitsevan Provencen välimerelliseen keittiöön. Ratatouille voidaan nauttia sekä kuumana että kylmänä, ja se tarjoillaan lihan tai kalan lisukkeena taikka riisin, perunoiden tai leivän kera nautittavana pääruokana.
Tomaatti ja kesäkurpitsa ovat yleensä ratatouillen pääaineksia, lisäksi käytetään munakoisoa, paprikaa, sipulia ja oliiviöljyä. Mausteena käytetään suolan ja pippurin lisäksi esimerkiksi valkosipulia, laakerinlehteä ja timjamia.
Aiheesta muualla

Resepti
Tauno Mäkelä

| Tauno Mäkelä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1954 Pori
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  73 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1973–1986
Seurat:  Porin Ässät
Tauno Mäkelä (s. 28. elokuuta 1954 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1973–1986 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Ura

Mäkelä edusti koko pääsarjauransa ajan Porin Ässiä. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 437 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 139 + 170 = 309 ja jäähymääränsä 280 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 43 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 11 + 15 = 26 ja jäähyminuutteja 35. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1978 sekä saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Mäkelä pelasi maajoukkueessa vain vuoden 1974 alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa, joissa teki viidessä ottelussa kolme maalia.
Mämmensalmen lossi

Mämmensalmen lossi oli Keiteleen Mämmensalmen ylittävä lossi Valtatiellä 4 Äänekoskella. Lossi aloitti toimintansa vuonna 1904 ja tuli myöhemmin osaksi nelostietä. Talvella liikenne kulki jäätietä pitkin.
Lossi veti liikenteen vaivatta sodanjälkeisinä kalusto- ja bensapulan vuosina mutta autoistumisen ja Keiteleen laivaliikenteen loppumisen myötä tilanne muuttui. Kesällä 1950 lossin ylitti 150 autoa päivässä mutta kesäkuussa 1951 ennätykseksi tuli 264 autoa. Siitä muodostui Keski-Suomen liikenteen pahin pullonkaula – autoilijat joutuivat jonottamaan pahimmillaan kolme tuntia. 273 metriä leveän Mämmensalmen ylittämiseen meni vain muutama minuutti mutta pienen, 12 tonnin kantokykyisen, lossin lastaus vei aikansa. Puutavara-auton kanssa lossiin ei muita autoja mahtunut. Linja-autoilla oli etuajo-oikeus ja niitä kulki noin 15 päivässä. Tilannetta helpotti uuden 20 tonnin lossin saaminen heinäkuussa 1952 vanhan lossin jatkaessä liikennöintiä. Kesällä tehtiin ennätykseksi 315 autoa päivässä. Syksyllä vanha lossi siirrettiin Kinnulan Saarensalmelle ja ruuhkat palasivat mutta aiempaa pienempinä. Lossi meni usein rikki ja katkokset kestivät pahimmillaan 10 tuntia. Pahimpina ruuhka-aikoina jotkut kiersivät Saarijärven tai Sumiaisten kautta.
Salmeen oli suunniteltu kiertotietä jo vuonna 1936 osana nelostiehanketta. Nelotien rakentamisen jatkuttua sodan jälkeen vanhoja suunnitelmia piti joskus muuttaa. Keski-Suomen tie- ja vesirakennuspiiri laati kiertotielle uuden suunnitelman 1940-luvun lopulla ja sen toteuttaminen alkoi vuonna 1950 työttömyystyönä. Työttömyystöinä tehdyillä hankkeilla oli tapana seistä pitkään – Mämmen lossille kävi juuri näin. Tietä tehtiin aluksi tammikuusta toukokuuhun vuonna 1950 kunnes työt keskeytyivät yli kahdeksi vuodeksi ja ne käynnistettiin uudelleen vuoden 1953 alussa mutta keskeyttettiin jälleen kesän alussa. Tietä anottiin toistuvaksi vapaaksi työmaaksi tuloksetta. Tammikuussa 1954 saatiin taas työttömyysvaroja, joiden turvin 200 miestä sai töitä kevääseen asti. Neljäs työvaihe käynnistyi vuoden 1955 alussa ja varat tien valmiiksi tekoon saatiin lokakuussa. Sillan rakentaminen kesti vielä vuoden. Se rakennettiin vesistön yli Ison Kivisaaren kohdalta, jossa salmi oli matalampi kuin lossipaikalla. Liikenne siirtyi uudelle 8 kilometriä pitkälle osuudelle joulukuussa 1956 ja lossi lopetti toimintansa.
Pentti Mälkki

Pentti Urpo Mälkki (s. 22. elokuuta 1940 Helsinki) on suomalainen geofyysikko ja hydrologi. Hän toimi Merentutkimuslaitoksen ylijohtajana vuosina 1990–2004.
Mälkin vanhemmat olivat Kosti Mälkki ja Alina Sipiläinen. Hän tuli ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1959 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1964, lisensiaatiksi 1970 ja väitteli tohtoriksi 1975.
Mälkki oli hydrologisen toimiston assistentti ja apulaishydrologi vuosina 1962–1968, Merentutkimuslaitoksen assistentti vuosina 1968–1972, erikoistutkija vuosina 1972–1975, osastonjohtaja vuosina 1975–1990, vs. ylijohtaja vuosina 1980–1984 ja ylijohtaja ja professori vuodesta 1990. Helsingin yliopiston geofysiikan dosentti Mälkki on vuodesta 1980. Hän toimi Suomen ensimmäisen Etelämantereen tutkimusmatkan johtajana vuosina 1989–1990.
Mälkillä on ollut suuri määrä alansa kansallisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä, muun muassa Unescon toimikunnassa, Geofysiikan seurassa, MATINE:ssa, Kansainvälisessä merentutkimusneuvostossa ja Maailman ilmatieteen järjestössä. Hän on Suomalaisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1983 ja Suomen tiedeseuran jäsen vuodesta 1990.
Mälkin seuraaja ja samalla Merentutkimuslaitoksen viimeinen ylijohtaja vuosina 2005–2008 oli Eeva-Liisa Poutanen.
Mälkin sotilasarvo on reservin yliluutnantti (1994). Hänen puolisonsa vuodesta 1963 on Pirkko Liisa Vainio (s. 1942).  Kapellimestari Susanna Mälkki on heidän tyttärensä.
Keijo Männistö

Keijo Männistö (s. 22. toukokuuta 1949 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1967–1979 ja voitti kolme Suomen-mestaruutta.
Männistö edusti koko pääsarjauransa ajan Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 309 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 79 + 52 = 131 ja jäähymääränsä 249 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 18 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 4 + 5 = 9 ja jäähyminuutteja 18. Hän voitti kolme Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi kolme SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin.
Mutaatio
Mutaatioiden luokittelu

Mutaatioita luokitellaan niiden vaikutuksien perusteella eri tavoin riippuen asiayhteydestä. Yleisin tapa luokitella mutaatiot niiden aiheuttamien DNA-sekvenssin tai kromosomien rakennemuutosten perusteella. Muita käytettyjä luokitteluperusteita ovat vaikutus geenien toimintaan, proteiini sekvenssiin, eliön kelpoisuuteen tai mutaation periytyvyys.
Mutaatioiden luokittelu > Geenimuutos eli geenimuunnos

Geenimuutos on jonkun geenin alueella tapahtuva pieni muutos, jossa yksi DNA:n osanen eli nukleotidi katoaa, liittyy tai muuttuu. Yhden nukleotidin muutos tunnetaan pistemutaationa.
Pistemutaatiot jaetaan neljään ryhmään niiden proteiini sekvenssiin aiheuttamien seurausten mukaan.
hiljainen mutaatio: kodoni koodaa mutaation jälkeen edelleen samaa aminohappoa, joten mutaatiolla ei ole vaikutusta
missense-mutaatio: kodoni koodaa eri aminohappoa
nonsense-mutaatio: kodoni on pysähtymiskodoni, jolloin polypeptidiketjun syntetisoituminen päättyy ennen aikojaan
neutraali mutaatio: kodoni muuttuu toista, kemiallisesti samankaltaista aminohappoa koodaavaksi kodoniksi. Muuttuneen aminohapon samankaltaisuuden vuoksi syntyvä proteiini kuitenkin toimii normaalisti.
Pistemutaatioiden mekanismeja:
Deaminaatio eli emäksen amiiniryhmän menetys, jolloin tapahtuu tautomeerinen siirtymä eli alkuperäinen emäs korvautuu analogilla (esimerkiksi C→U), varsin yleinen mutaatio, joka tapahtuu ihmisellä arviolta 100 kertaa päivässä.
Transitio eli siirtymä, jossa puriini vaihtuu toiseen puriiniin (A ↔ G) tai pyrimidiini pyrimidiiniin (C ↔ T).
Transversio eli kääntymä, jossa puriini vaihtuu pyrimidiiniin tai pyrimidiini vaihtuu puriiniin (C/T ↔ A/G).
Pistemutaatio voi palautua joko siten, että nukleotidi vaihtuu takaisin alkuperäiseksi (todellinen palautuminen), tai komplementaarisella mutaatiolla, jolloin geenin toisessa osassa tapahtuva mutaatio palauttaa geenin toiminnan.
Mutaatioiden luokittelu > Kromosomimutaatio

Kromosomimutaatio on kromosomin rakenteen muutos, joka edellyttää kromosomin rakenteen katkeamista eli kromosominmurtumaa.
Kromosomimutaation tyypit:
Häviämä (deleetio), jossa kromosomista häviää jokin osa
Kahdentuma (duplikaatio), jossa kromosomiin liittyy toinen samanlainen osa toisesta kromosomista
Kääntymä (inversio), jossa kromosomin geenien järjestys muuttuu käänteiseksi tietyssä kromosomin osassa
Liittymä (insertio), jossa kromosomiin liittyy jokin toisen kromosomin osa tai osia muualta samasta kromosomista
Siirtymä (translokaatio), jossa kaksi erilaista kromosomia vaihtavat osia
Häviämä, kahdentuma ja liittymä saattavat muuttaa proteiinia koodaavan sekvenssin lukukehystä. Lukukehystä muuttavan mutaation myötä jokainen mutaatiota seuraava aminohappokoodi vaihtuu eli lähes aina geenistä tulee toimimaton.
Mutaatioiden luokittelu > Kromosomistomutaatio

Kromosomistomutaatioissa kromosomeja tai kokonaisia kromosomistoja on liikaa tai liian vähän.
Aneuploidiassa kromosomeja on kromosomistossa normaalista poikkeava määrä. Diploidisten yksilöiden aneuploidian yleisin muoto on trisomia, jossa tiettyä kromosomia on kromosomistossa kahden sijasta kolme kappaletta. Esimerkiksi Downin syndrooma johtuu kromosomin 21 trisomiasta.
Polyploidiassa kokonaisia peruskromosomistoja on useampi kuin kaksi. Mikäli kromosomistoja on poikkeuksellisesti vain yksi, kyseessä on haploidia.
Mutaatioiden syitä

Spontaanit mutaatiot
Happiradikaalien aiheuttama oksidatiivinen vaurio
Spontaani hydrolyysi
Metylaatio
DNA-kopioinnin virhe
Ulkoisten tekijöiden aiheuttamat mutaatiot
Mutageeniset kemikaalit
Nitrosoguanidiini (NTG)
Emäsanalogit (esimerkiksi BrdU)
Yksinkertaiset kemikaalit (esimerkiksi hapot)
Alkyloivat (esimerkiksi N-etyyli-N-nitrosourea (ENU))
Metyloivat (esimerkiksi etaanimetyylisulfonaatti (EMS))
Polysykliset hiilivedyt (esimerkiksi polttomoottorin pakokaasussa esiintyvät bentsopyreenit)
Emästen väliin tunkeutuvat (esimerkiksi etidiumbromidi)
DNA-ketjun risteämistä (engl. crosslinking) aiheuttavat (esimerkiksi platina)
Happiradikaalit
Mutageeninen säteily
Ultraviolettisäteily
Ionisoiva säteily
Virukset ja retrovirukset
Papilloomavirus
HI-virus
DNA-korjausmekanismit

Yleisimmille korjausmekanismeille on yhteistä DNA:n kaksijuosteisuuden hyödyntäminen. Koska useimmiten vain toinen kopio vaurioituu, korjaavat entsyymit pystyvät hyödyntämään vastakkaisen juosteen informaatiota.
Korjaus poistamalla virheellinen emäs, engl. base excision repair
Korjaus poistamalla virheellinen nukleotidiketju, engl. nucleotide excision repair
Mikäli molemmat juosteet ovat vaurioituneet, korjaaminen on monimutkaisempaa. Joskus toisaalla genomissa on vastaava nukleotidisarja, josta puuttuvan informaation voi kopioida (geenikonversio, engl. gene conversion).
Mutaatiotutkimus

Teoria mutaatioista syntyi 1890-luvulla selittämään luonnossa tapahtuvaa, jo Gregor Mendelin havaitsemaa muuntelua. Mutaatio-termin otti käyttöön Hugo de Vries omassa mutaatioteoriassaan (Die Muatationstheorie) vuonna 1900. Teoria pyrki selittämään perimässä tapahtuvat muutokset ja luomaan pohjan Darwinin ja Wallacen luonnonvalinnan kehitysteorioille.
Vuonna 1910 Columbian yliopistossa mutaatioita tutkiva Thomas Hunt Morgan havaitsi normaalisti punasilmäiseen banaanikärpäskantaan ilmaantuneen valkoisen silmävärimutaation ja osoitti ominaisuuden periytyväksi. Julkaistuaan tutkimuksensa hän perusti banaanikärpästen geenejä kartoittavan Drosophila-tutkimusryhmän eli ns. Morganin koulun. Ryhmään liittyi 1912 Hermann Joseph Muller, tuleva kokeellisen mutaatiotutkimuksen pioneeri.
H.J. Muller tutki eri ulkoisten tekijöiden vaikutusta mutaatioiden määrään banaanikärpäsissä. Hän havaitsi vuonna 1926 röntgensädetyksen kasvattavan mutaatiotaajuutta 15 000 % spontaanimutaatioihin verrattuna. Havainto merkitsi alkua säteilygenetiikalle ja keinolliselle mutaatiotutkimukselle sekä myöhemmin, vuonna 1946, Nobel-palkintoa H.J. Mullerille.
Vuonna 1944 ilmestyi ensimmäinen julkaisu kemiallisesta mutageenista (isoallyylitiosyanaatista). Jo 1941 oli havaittu sinappikaasun mutageeninen vaikutus, mutta julkaisu siitä siirtyi sodan vuoksi vuoteen 1946. Kemianteollisuuden kasvu ja monien uusien kemikaalien yleistyminen on luonut sittemmin kokonaan uuden mutaatiotutkimuksen haaran, ympäristömutageenitutkimukseen.
Nykyään mutaatiotutkimus sisältää paljon mutageenisuustestejä, joissa muun muassa erilaisten kemikaalien mutageenisuus tutkitaan ennen niiden laskemista markkinoille.
Hyödylliset ja haitalliset mutaatiot

Haitallista sairauksia aiheuttavista mutaatioista suuri enemmistö esiintyy genomin proteiineja koodaavalla alueella eli eksomialueella. Perinnöllisten sairauksien taustalla vaikuttavien mutatioiden selvitystyössä tätä hyödynnetään laajalti sekvensoimalla koko genomin sijaan pelkästään potilaan eksomi. Yleisesti eksomisekvensoinnilla voidaan löytää 85–95 % sairauksia aiheuttavista mutaatioista. Mutaatioita esiintyy kuitenkin yhtä usein myös eksomialueen ulkopuolella toisin sanoen koko genomin alueella. Koska eksomi on suhteellisesti vain noin 1 % koko ihmisen genomista, voidaan olettaa että mutaatioista 99 % on eksomialueen ulkopuolella ja että ne ovat pääsääntöisesti ihmiselle harmittomia.
Banaanikärpäsellä tehtyjen tutkimusten mukaan mutaatioista 70 % on haitallisia, muut neutraaleja tai vain heikosti hyödyllisiä. Mutta esimerkiksi monissa bakteeritutkimuksissa on löydetty hyödyllisiä mutaatioita. Kolibakteereilla tehtyjen LTEE-tutkimusten mukaan sadoista miljoonista mutaatioista noin 100 olisi pysyviä ja yhdentekeviä tai hyödyllisiä, ja näistä noin 10–20 hyödyllisiä.
Nailonia ravinnokseen käyttämään kykenevä flavobakteeri löydettiin vuonna 1975, vain 40 vuotta nailonin syntetisoinnin (1935) jälkeen. Kyseiset bakteerit kykenevät hajottamaan nailonin nylonaasin avulla, mikä on organismin kannalta hyödyllisen mutaation tulos.
Mutaatiojalostus

Kun mutaation keinotekoinen tuottaminen opittiin, sitä alettiin pian hyödyntää jalostuksessa. Mutaatiojalostuksessa jalostettavasta kasvista tai eläimestä pyritään tuottamaan ihmisen kannalta hyödyllinen mutantti. Tavallisesti mutaatio heikentää kasvin tai eläimen elinkelpoisuutta ja se häviää. Ihmisen kannalta muutos voi tuotannollisesti kuitenkin olla edullinen.
Kasveilla yleisin tuotettava mutaatiotyyppi on kromosomistomutaatiollinen polyploidia. Silloin peruskromosomistoja on mutaation vuoksi useampi kuin kaksi. "Ylimääräiset" kromosomistot voivat olla samasta (autopolyploidia) tai eri lajista (allopolyploidia). Autopolyploidisilla mutaatiolla on kyetty jalostamaan muun muassa siemenettömiä lajikkeita banaaneista ja meloneista. Allopolyploidisilla mutaatiolla on jalostettu erilaisia risteytyksiä kuten ruisvehnää.
Mutaatiojalostus voi perustua myös spontaaniin mutaatioon. Lupiinissa on tavallisesti pahanmakuista ainetta, joka pitää kasvinsyöjät loitolla. Saksassa tehdyssä tutkimuksessa löydettiin 1,5 miljoonan lupiiniyksilön joukosta mutanttiyksilö, josta tuon ominaisuuden kuitenkin huomattiin puuttuvan – siitä kyettiin jatkojalostuksilla kasvattamaan kokonaan uusi lupiinikanta rehulupiiniksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Biologian etäopiskeluympäristö, Mutaatiot
The mutations chapter of the WikiBooks General Biology textbook (englanniksi)
Perinnöllisyystiede
| --- | --- |
Peruskäsitteitä:   geeni  kromosomi  DNA  RNA  genomi  mitoosi  meioosi  genotyyppi  fenotyyppi  geneettinen koodi  mutaatio 
Osa-alueita:   ekologinen genetiikka  käyttäytymisgenetiikka  molekyyligenetiikka  populaatiogenetiikka 
Sovellutuksia:   DNA-profilointi  perinnöllisten sairauksien tutkimus  molekyylievoluution tutkimus  jalostus  geenitekniikka  geeniterapia 
Kromosomimutaation mutaatiotyypit.
Hugo de Vries otti käyttöön termin "mutaatio".
Ruisvehnä perustuu mutaatiojalostukseen.
Ratasmustesieni

| Ratasmustesieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Psathyrellaceae
Suku::  Varjomustesienet Parasola
Laji::  plicatilis
Kaksiosainen nimi
 Parasola plicatilis  (Curtis) Redhead ,Vilgalys & Hopple 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ratasmustesieni (Parasola plicatilis, syn. Coprinus plicatilis) on kellomainen tai laakea kellanruskea tai harmaanruskea mustesienilaji. Enintään 5 cm levyinen, usein paljon pienempi lakki muuttuu lopulta harmaaksi. Sienen heltat ovat harmaanvalkeat tai harmaat. Sieni kasvaa nurmikoilla ja laitumilla. Laji on melko yleinen mutta lyhytikäinen. Tyypillinen tunnusmerkki on helttojen tyvien muodostama rengaskuvio. Lajia on vaikea erottaa saman suvun muista lajeista ilman mikroskooppia. Kyseessä ei ole ruokasieni.
Ratasmustesienen heltasto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ratasmustesieni Wikimedia Commonsissa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Parasola plicatilis:  Wikidata: Q2519015  AusFungi: 60025214  BioLib: 185081  CoL: 4DCG6  EoL: 241993  EPPO: PRSLPL  FloraBase: 50327  Fungorum: 474758  GBIF: 2534522  iNaturalist: 63583  IRMNG: 10408796  MycoBank: 474758  NatureServe: 2.911917  NBN: NHMSYS0020061948  NCBI: 76939  NZOR: 3c7a053e-e246-4c03-aa9c-790680f528e6  Open Tree of Life: 880024  Laji.fi: MX.72172 
Agaricus plicatilis:  Wikidata: Q105048741  AusFungi: 60025215  CoL: 5TP4J  Fungorum: 187692  GBIF: 2534523  IRMNG: 10877835  NZOR: d46a3025-c427-4d55-873f-98da6ca03596
Myyrä (artisti)

| Myyrä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1979
Muusikko
Taiteilijanimi:  Myyrä M79 Medic
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Vapaapudotus Vaasalaiset Kansiot illLogic
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Markku Ikonen (s. 1979), tunnetaan paremmin taiteilijanimellään Myyrä, on vaasalainen rap-artisti. Hän on tullut tunnetuksi Vapaapudotus ja Vaasalaiset Kansiot -yhtyeistä. Nykyään hän toimii Kuningas Pähkinän ja Setä Tamun keikka-DJ:nä.
Diskografia > Albumit

Paholaismusiikkia (2000)
Kun te nukutte (2001)
Teidän kaupunkiin (2002)
Kokeile uudestaan (2003)
Diskografia > Vaasalaiset Kansiot

Kotibileet (2001)
Diskografia > Vierailijana

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ritarikunta | "Joo joo osa 2" | Saranat avaavat sanat | Hannibal Stark, Herra Soppa & TKK | 2001 |
| Pietari | "Naisasiat" | Luonnollisesti syntynyt mies | Hopee & TKK | 2002 |
| Memmy Posse | "Ittensä kusetus" | Aina vanteilla | Vapaapudotus | 2002 |
| Liisanpuisto | "Matsi" | Olipa kerran | Vapaapudotus & Hanuri Syväkyykky | 2003 |
| Juan Muteniac | "Sydäntä" | Koko Suomi | Vapaapudotus | 2010 |
| Sakke Aalto | "Oo niinku ennen" | Instrumentals & Exclusives Vol. 2 | Vapaapudotus | 2010 |
| Kuningas Pähkinä & Setä Tamu | "P.H.H." | Hiitti | Läski-Rakki | 2012 |
Aiheesta muualla

Vapaapudotuksen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Musō Jikiden Eishin-ryū

Haruna Matsuo sensei (1925-14. syyskuuta 2002)
Musō Jikiden Eishin-ryū (jap. 無双直伝英信流, tai 無雙直傳英信流) on klassinen japanilainen miekan vedon koulukunta ja nykyään Musō Shinden-ryūn kanssa yleisimmin harjoiteltu iaidō-koulukunta. Tyylin perustaja oli samurai Hayashizaki Jinsuke Minamoto no Shigenobu (1546－1621) Kanagawan prefektuurista ja sillä on 450 vuoden katkeamaton historia.
Musō Jikiden Eishin-ryū iaidō Suomessa

Suomeen Muso Jikiden Eishin ryu on saapunut 1995. Suomessa harjoitellaan tällä hetkellä useita MJER-iaidon tyylisuuntia.
Musō Jikiden Eishin-ryū iaidōn perimys

Eishin-ryū iaidōlla on katkeamaton, yli 450 vuoden perinne perustajastaan Hayashizaki Jinsuke Minamoto no Shigenobusta tähän päivään. Tämä tekee sen yhdeksi vanhimmista kirjallisesti varmennetuista miekkailukoulukunnista.
Hayashizaki Jinsuke Minamoto Shigenobu, perustaja
Tamiya Heibei Narimasa, 2. päämies
Nagano Muraku Nyudo, 3. päämies
Momo Gumbei Mitsushige, 4. päämies
Arikawa Shozaemon Munetsugu, 5. päämies
Banno Denemon no Jo Nobusada, 6. päämies
Hasegawa Mondonosuke Eishin, 7. päämies
Arai Seitetsu Seishin, 8. päämies
Hayashi Rokudayu Morimasa, 9. päämies
Hayashi Yasudaya Seisho, 10. päämies
Oguro Motoemon Kiyokatsu, 11. päämies
Hayashi Masu no Jo Masanari, 12. päämies
Yoda Manzo Takakatsu, 13. päämies
Hayashi Yadayu Masataka, 14. päämies
Tanimura Kame no Jo Takakatsu, 15. päämies
Goto Masasuke, 16. päämies
Ōe Masamichi (1852-1927), 17. päämies
Hogiyama Namio (1891-1935), 18. päämies
Fukui Harumasa (1884-1971), 19. päämies
Kono Hyakuren (1899-1974), 20. päämies
Fukui Torao Seisan (1916-2001), 21. päämies
Ikeda Takashi Seiko (1932-), 22. päämies
Fukui Masato, 23. päämies
Tekniikkasarjat

Musō Jikiden Eishin-ryū sisältää 45 yksinään tehtävää muotoa ja 45 parimuotoa. Osaa parimuotojen sarjoista kuitenkin harjoitellaan harvemmin ja vain edistyneiden harjoittelijoiden kesken.
Tekniikkasarjat > Yksin tehtävät tekniikat (Waza)

Yksin tehtävässä tekniikassa käytetään pitkää miekkaa.
Tekniikkasarjat > Yksin tehtävät tekniikat (Waza) > Seiza no Bu

Perinteen harjoittelu aloitetaan kata-sarjalla, jota kutsutaan usein nimellä Ōmori-ryū. Tämä on ollut itsenäinen miekanvetokoulukunta jonka tyyliin liitti perinteen 17. päämies Ōe Masamichi (1852-1927). Japanista saattaa yhä löytyä Ōmori-ryūta itsenäisenä iai-perinteenä harjoittelevia. Tekniikkasarja suoritetaan polvi-istunnasta (seiza).
(jap. 正座之部, Seiza no Bu) koostuu seuraavista tekniikoista:
(jap. 前, Mae)
(jap. 右, Migi)
(jap. 左, Hidari)
(jap. 後, Ushiro)
(jap. 八重垣, Yaegaki)
(jap. 受流, Ukenagashi)
(jap. 介錯, Kaishaku)
(jap. 附込, Tsukekomi)
(jap. 月影, Tsukikage)
(jap. 追風, Oikaze)
(jap. 抜打, Nukiuchi)
Tekniikkasarjat > Yksin tehtävät tekniikat (Waza) > Tatehiza no Bu (Chūden)

(jap. 中伝, Chūden) -sarjan on luonut Hasegawa Eishin ja sitä kutsutaan yleisesti nimellä Eishin-ryū. Tämä tekniikkasarja suoritetaan (poikkeuksena Makkō-kata) puoli-istuvasta asennosta eli tatehizasta.
(jap. 立膝之部, Tatehiza no Bu) koostuu seuraavista tekniikoista:
(jap. 横雲, Yokogumo)
(jap. 虎一足, Tora no issoku)
(jap. 稲妻, Inazuma)
(jap. 浮雲, Ukigumo)
(jap. 颪, Oroshi)
(jap. 岩波, Iwanami)
(jap. 鱗返, Urokogaeshi)
(jap. 波返, Namigaeshi)
(jap. 瀧落, Takiotoshi)
(jap. 真向, Makkō)
Tekniikkasarjat > Yksin tehtävät tekniikat (Waza) > Okuiai Iwaza no Bu (Okuden)

Termi (jap. 奥伝, Okuden) voidaan kääntää perinteen sisimmäksi harjoitteluksi. Okuden -tekniikkasarja koostuu vaativista edistyneistä tekniikoista. Iwaza-sarja suoritetaan  puoli-istuvasta asennosta eli (tatehiza)sta.
(jap. 奥居合居業之部, Okuiai Iwaza no Bu) koostuu seuraavista tekniikoista:
(jap. 霞, Kasumi)
(jap. 脛囲, Sunegakoi)
(jap. 戸詰, Tozume)
(jap. 戸脇, Towaki)
(jap. 四方切, Shihōgiri)
(jap. 棚下, Tanashita)
(jap. 両詰, Ryōzume)
(jap. 虎走, Torabashiri)