stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Forssan Palloseura
Tunnettuja pelaajia > I-divisioonassa/Mestiksessä palkitut

| Kausi | Valinta | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 1985–1986 | Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Ilkka Kares |
| 1986–1987 | Toinen tähdistökentällinen |  Ilkka Kares |
| 1988–1989 | Pistepörssin voittaja Paras maalintekijä |  Mikko Laaksonen |
| 1989–1990 | Herrasmiespelaaja |  Mika Helkearo |
| 1989–1990 | Toinen tähdistökentällinen |  Jouni Vento |
| 1990–1991 | Herrasmiespelaaja |  Mika Helkearo |
| 1995–1996 | Pistepörssin voittaja Paras maalintekijä Tehopelaaja Herrasmiespelaaja |  Jarkko Aaltonen |
| 1996–1997 | Toinen tähdistökentällinen |  Olli Laaksonen |
| 1996–1997 | Tehopelaaja Herrasmiespelaaja Toinen tähdistökentällinen |  Petri Lehtonen |
| 1996–1997 | Toinen tähdistökentällinen |  Tommi Satosaari |
| 1997–1998 | Paras maalintekijä |  Jarkko Aaltonen |
| 1997–1998 | Fair Play -joukkue | Forssan Palloseura |
| 1998–1999 | Herrasmiespelaaja |  Petri Lehtonen |
| 1999–2000 | Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Niklas Bäckström |
| 2001–2002 | Toinen tähdistökentällinen |  Matti Raunio |
| 2005–2006 | Toinen tähdistökentällinen |  Janne Jokila |
| 2005–2006 | Vuoden tulokas |  Janne Kurikka |
| 2006–2007 | Fair Play -valmentaja |  Karri Kivi |
| 2020–2021 | Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Paavo Tyni |
| 2021–2022 | Vuoden valmentaja (Raimo Määttänen -palkinto) |  Asko Rantanen |
| 2021–2022 | Paras puolustaja (Jari Lippojoki -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Paavo Tyni |
Valmentajat 2000-luvulla

| --- | --- |
 2000–2002  Pasi Arvonen  2002–2003  Pekka Laksola  2003–2004  Kai Rautio (17. marraskuuta 2004 asti)  2004  Pasi Vuorela (väliaikaisesti)  2004–2005  Timo Tuomi (27. marraskuuta 2004 alkaen)  2005–2006  Mikko Sokka  2006–2007  Karri Kivi  2007–2009  Timo Tuomi (19. maaliskuuta 2007 alkaen) :  2009–2010  Marko Hätönen (17. helmikuuta 2010 asti)  2010  Timo Tuomi  2010–2012  Juha Tynkkynen  2012–2014  Kalle Honkonen  2014–2016  Santeri Immonen  2016–2023  Asko Rantanen  2023  Christer Nylund (11. joulukuuta 2023 asti)  2023–  Asko Rantanen (19. joulukuuta 2023 alkaen)
Aiheesta muualla

FPS:n kotisivut
| n k Suomi-sarja |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  FPS  Haukat  Hunters  JHT  LeKi  Muik Hockey  PEPO  Pyry  RaaheK  Riemu  SaPKo  S-Kiekko  Titaanit  Virkiä 
FPS:n aiempi logo.
Forssan jäähalli
HIFK:ssa vähälle peliajalle jäänyt Niklas Bäckström pelasi lainalla FPS:n I-divisioonajoukkueessa pääosan kaudesta 1999–2000. Hän teki seuraavalla kaudella Saimaan Pallon paidassa läpimurtonsa SM-liigassa.
Akashi (1938)

| Akashi / 明石 |
| --- | --- |
 Akashi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sasebon laivastoarsenaali
Kölinlasku:  18. tammikuuta 1937
Laskettu vesille:  29. kesäkuuta 1938
Palveluskäyttöön:  31. heinäkuuta 1939
Poistui palveluskäytöstä:  10. toukokuuta 1944
Loppuvaihe:  upotettu 30. maaliskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 000 t
Pituus:  155,5 m (vesiraja)
Leveys:  20,5 m
Syväys:  5,59 m
Koneteho:  10 000 bhp
Nopeus:  19,2 solmua
Miehistöä:  650
Aseistus
Aseistus:  2 × 12 cm/40 tykkiä 24 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä
Akashi (jap. 明石) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1939 valmistunut korjausalus toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1934 hankinnoissa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 18. tammikuuta 1937. Alus laskettiin vesille 29. kesäkuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta 1939.
Palvelus

Alus upposi ilmahyökkäyksessä 30. maaliskuuta 1944 Palaulla. Se poistettiin alusluettelosta 10. toukokuuta.
Aiheesta muualla

Itani, Jiro & Lengerer, Hans: The Imperial Japanese Navy Repair Ship Akashi. Warship, 1990, XIV. vsk, s. 118–131.  Lontoo:  Conway Maritime Press. ISBN 0-85177-547-0  (englanniksi)
Puolan jalkapalloliitto

| Puolan jalkapalloliitto> Polski Związek Piłki Nożnej |
| --- | --- |

Laji:  jalkapallo
Perustettu:  20. joulukuuta 1919
Alueellinen:  Puola
Presidentti:  Cezary Kulesza
Johtaja:  Łukasz Wachowski
Jäsenyydet:   FIFA  UEFA 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puolan jalkapalloliitto (puol. Polski Związek Piłki Nożnej, lyh. PZPN) on jalkapallon lajiliitto Puolassa. Puolan jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1919. Liitosta tuli FIFA:n täysjäsen vuonna 1923. Liiton presidenttinä on toiminut vuodesta 2021 lähtien Cezary Kulesza ja pääsihteerinä vuodesta 2021 lähtien Łukasz Wachowski.
Aiheesta muualla

Lajiliiton verkkosivusto (puolaksi)
| n k UEFA:n kansalliset jäsenliitot |
| --- | --- |
 Albania  Alankomaat  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Italia  Itävalta  Islanti  Israel  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Sveitsi  Suomi  Tanska  Turkki  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Helsingin Musiikkitalo

| Helsingin Musiikkitalo |
| --- | --- |
 Musiikkitalo kesäkuussa 2022.
Osoite:  Mannerheimintie 13a
Sijainti:  Kansalaistori
Koordinaatit:  60°10.39′N, 024°56.13′E
Valmistumisvuosi:  31. elokuuta 2011
Suunnittelija:  LPR-arkkitehdit Oy – Marko Kivistö, Ola Laiho ja Mikko Pulkkinen
Rakennuttaja:  Kiinteistöosakeyhtiö Helsingin Musiikkitalo
Urakoitsija:  SRV Viitoset
Omistaja:  Kiinteistöosakeyhtiö Helsingin Mannerheimintie 13a (Senaatti-kiinteistöt 50 %, Helsingin kaupunki 25 %, Yleisradio 25 %)
Käyttäjä:  Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, Helsingin kaupunginorkesteri ja Radion sinfoniaorkesteri
Julkisivumateriaali:  lasi, kupari
Kerrosala:  36 000 m²
Tilavuus:  250 000 m³
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helsingin Musiikkitalo (ruots. Musikhuset i Helsingfors) on Helsingin keskustassa Kansalaistorin laidalla sijaitseva musiikkikeskus. Musiikkitalon avajaiset olivat 31. elokuuta 2011.
Talon suunnittelivat arkkitehdit Marko Kivistö, Ola Laiho ja Mikko Pulkkinen. Akustiikan suunnittelun konsulttina toimi Yasuhisa Toyotan toimisto, joka suunnitteli pääsalin akustiikan. Pienempien salien, tarkkaamoiden ja koko muun talon akustiikan suunnitelusta vastasi suomalainen Akukon Oy.
Konserttitoiminnan lisäksi rakennuksen tarkoitus on myös vahvistaa kansallista identiteettiä ja musiikin merkitystä yhteiskunnassa. Talon lävitse on vapaa läpikulku, millä pyritään houkuttelemaan ihmisiä viettämään aikaa talossa. Rakennuksen kokonaispinta-ala on 36 000 m² ja tilavuus 250 000 m³.
Musiikkitalon hinta-arvio oli 140 miljoonaa euroa, mutta sen rakentaminen tuli maksamaan 166 miljoonaa euroa, ja tämän lisäksi hankittiin varusteita ja kalusteita 23 miljoonalla eurolla.
Musiikkitalo
Kuvaus

Rakennuksessa on 1 704-paikkainen pääsali. Siinä on myös viisi 140–300-paikkaista pientä konserttisalia, auditorio ja Sibelius-Akatemian opetustiloja. Lisäksi talossa on kahvila, ravintola, kirjasto sekä muita toimintatiloja. Talon julkisivu on lasia ja vihreäksi esipatinoitua kuparia. Se yhdistää suunnittelijoiden mukaan taloa muuhun kaupunkiin, jossa kuparia on käytetty paljon. Lisäksi se sopii Töölönlahden merelliseen maisemaan.lähde?
Pääkäyttäjät ja rahoittajat

Rakennuksen  pääkäyttäjiä ovat Taideyliopiston Sibelius-Akatemia, Helsingin kaupunginorkesteri ja Radion sinfoniaorkesteri, joista kukin pitää siellä vuosittain 40–50 konserttia. Vuodesta 2017 Helsingin Barokkiorkesteri on toiminut Musiikkitalon residenssiorkesterina, ja se järjestää talossa 8–11 tapahtumaa vuodessa.lähde?
Päärahoittajia olivat Helsingin kaupunki, Yleisradio Oy ja Senaatti-kiinteistöt. Rakennuksen omistaa Kiinteistöosakeyhtiö Helsingin Mannerheimintie 13a (Senaatti-kiinteistöt 50 %, Helsingin kaupunki 25 % ja Yleisradio 25 %).
Johto

Helsingin Musiikkitalo Oy:n toimitusjohtaja Kenneth Katter ja musiikkitalon johtaja Helena Hiilivirta irtisanoutuivat 25. marraskuuta 2011. Lehtikirjoitusten mukaan he olisivat todellisuudessa saaneet potkut. Heidän sanotaan tulleen keskenään toimeen erittäin huonosti, ja kyse on alusta pitäen ollut arvovaltataistelusta. Uudeksi toimitusjohtajaksi valittiin helmikuussa 2012 Pori Jazzin toimitusjohtaja Katja Leppäkoski. Hän hoiti molempien irtisanoutuneiden tehtävät. Leppäkoski jätti tehtävänsä "yhteisymmärryksessä" helmikuussa 2016, ja hänen seuraajansa on Pekka Kauranen. Kaurasen jäädessä eläkkeelle hänen seuraajakseen on valittu MBA Emilia Mäki, joka aloittaa toimitusjohtajana maaliskuun lopulla 2023.
Sijainti

Rakennus sijaitsee entisten VR:n makasiinien paikalla, Mannerheimintien, Töölönlahdenkadun ja Kansalaistorin rajoittamalla tontilla. Sen lähinaapureita ovat Kansalaistorin itäpuolella Helsingin keskustakirjasto Oodi, torin eteläpuolella Kiasma ja Sanomatalo sekä Mannerheimintien toisella puolella Eduskuntatalo.
Laulupuut-veistos

Kiasman ja Musiikkitalon välisellä aukiolla on Reijo Hukkasen veistos Laulupuut, joka voitti Valtion taideteostoimikunnan yleisen taidekilpailun tammikuussa 2010. Elokuussa 2012 paljastettu Laulupuut koostuu kolmesta osasta, joista korkein on 13-metrinen suu taivasta kohti auki laulava hauki. Sen vierellä seisoo kaksi flyygelinkannen figuureista ja halkopinoista koottua tolppaa. Alumiinista ja teräksestä tehdyn teoksen aihe viittaa Aaro Hellaakosken runoon Hauen laulu (1928), jossa hauki nousi puuhun laulamaan.
Tekniikka

Musiikkitalon sähköistys ja kaapelointi on suunniteltu riittämään vähintään 20 vuotta, mutta laitteita voidaan muuttaa tarpeen mukaan. Verkko ulottuu kaikkialle esitys- ja yleisötiloihin ja sitä käytetään laajasti esitysteknisissä järjestelmissä: vain yksi prosentti verkon 2 400 kytkinporttiin kytketystä laitteesta on perinteisiä toimistotietokoneita. Äänentoiston signaalitiet ovat digitaalisia, ja käytössä ovat muun muassa Audinate Dante, MADI ja AES/EBU -teknologiat. Konserttisalin lavalla on vain muutamia kaapelikaivoja, sillä ne vaikuttavat lavan sointiin.
Ääni- ja kuvalaitteilla on tallennuksen häiriöttömyyden takaamiseksi oma sähkönjakelujärjestelmänsä, ja signaalikaapelit on vedetty omilla reiteillä. Lähes kaikki audiokaapelit on suojattu kolminkertaisesti.
Historia > Suunnittelu

Sibelius-Akatemia käynnisti musiikkitalohankkeen jo vuonna 1992. Vuonna 1994 hanketta lähdettiin kehittämään paperilla.lähde?
Vuosina 1999–2000 Musiikkitalon suunnittelusta järjestettiin kaksivaiheinen arkkitehtuurikilpailu. Kilpailun ensimmäiseen vaiheeseen otti osaa 243 ehdotusta, joista kuusi parhaaksi arvioitua palkittiin, kukin 125 000 markan summalla. Ensimmäisen vaiheen töistä 68 jatkoi toiseen vaiheeseen. Kilpailutöiden perusteella tuomaristo totesi, että makasiinien säilyttäminen ja musiikkikeskuksen toteuttaminen olivat toisensa pois sulkevia vaihtoehtoja.
Kilpailussa menestyivät mm. Matti Sanaksenaho Sanaksenaho Arkkitehdit Oy:stä; Ilmari Lahdelma ja Rainer Mahlamäki Lahdelma & Mahlamäki Oy:stä; Markku Erholz ja Pentti Kareoja ARK-House Arkkitehdit Oy:stä; Juha Huuhtanen, Ilkka Laitinen, Mikko Metsähonkala ja Jari Viherkoski QUAD Arkkitehdit Oy:stä sekä japanilainen Fumio Toki. Palkintolautakunta valitsi parhaiksi kaksi ehdotusta, joita kuvattiin tuomariston arvostelussa toistensa vastakohdiksi. Ehdotus "D:n" takana olivat Sarlotta Narjus ja Antti-Matti Siikala arkkitehtitoimisto SARC OY:stä. Heidän ehdotuksensa ilmaisu oli tuomariston mukaan ekspressiivistä ja omaperäistä ja se korosti konserttisalin läsnäoloa kaupunkimaisemassa niin, että rakennuksessa nähtiin maamerkin aineksia. Ehdotus "a mezza voce" taas oli tuomariston mukaan pelkistetty ja rauhallinen, ympäristön akselistoon sidottu tarkka harkkosommitelma, jossa konserttisali oli integroitu kokonaisvolyymiin.
Palkintolautakunta valitsi voittajaksi ehdotuksen "a mezza voce", jonka olivat laatineet Ola Laiho, Mikko Pulkkinen ja Marko Kivistö arkkitehtitoimisto Laiho, Pulkkinen & Raunio Oy:stä. Voittaja palkittiin 500 000 mk:n summalla, toiseksi tullut sai 350 000 mk ja kolmas 200 000 mk.
Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Töölönlahden asemakaavan muutoksen vuonna 2002. Kaavamuutos loi edellytykset musiikkitalon rakentamiselle mutta hävitti paikalla olleen kaupunkihistorian.lähde?
Päärahoittajat perustivat kiinteistöosakeyhtiö Helsingin Musiikkitalon 2005. Osakkeista 48 prosenttia on Suomen valtiolla sekä Helsingin kaupungilla ja Yleisradiolla molemmilla 26 prosenttia. Talon kustannusarvio vuoden 2005 kustannustasossa oli 98 miljoonaa euroa, mutta se nousi myöhemmin, minkä takia suunnitelmissa jouduttiin luopumaan joidenkin kalliimpien materiaalien käytöstä.lähde?
Historia > Perustustyöt

Musiikkitalon pohjatyöt aloitettiin kesäkuussa 2006. Musiikkitalon johtajaksi valittiin 2006 Helena Hiilivirta. Lopullinen päätös talon rakentamisesta tehtiin vuonna 2008 kiinteistöosakeyhtiön solmittua urakkasopimuksen SRV-Toimitilat Oy:n kanssa. Kokonaiskustannusarvioksi vakiintui 140 miljoonaa euroa. Rakentamisen hyväksymistä vauhditti myös Svenska kulturfondenilta saatu noin kahden miljoonan euron avustus.lähde?
Historia > Rakennustyöt

Puolitoista vuotta kestäneiden pohjatöiden valmistuttua heinäkuussa 2008 talon rakennuskuopassa järjestettiin 13. syyskuuta ”Monttubileet”, joissa esitettiin monipuolisesti eri tyylisuuntien musiikkia. Peruskivi, jonka sisään pantiin peruskirjan lisäksi kaikenlaista päivän lehdistä ja käytössä olevista rahoista ylikapellimestareiden tahtipuikkoihin, muurattiin 22. lokakuuta 2008. Tilaisuudessa virallisen puheen piti valtiovarainministeri Jyrki Katainen.lähde?
Enimmillään rakentamiseen arvioitiin tarvittavan kerralla 200–300 rakennusmiestä.
A-Insinöörit toimivat erityisasiantuntijana 2008–2009 sekä vuodesta 2009 alkaen tilaajan rakennuttamisesta vastaavana projektinjohtajana. Musiikkitalo valmistui täsmälleen aikataulussa. Parhaimmillaan työmaalla työskenteli lähes 500 työntekijää.
Sisätilat ja toiminnot > Salit

Musiikkitalossa on kuusi varsinaista konserttitilaa. Konserttisali (1 704 istumapaikkaa) sijaitsee talon keskellä. Muut salit ovat elektroniseen musiikkiin soveltuva Black Box (220–400 paikkaa), musiikkiteatterisali Sonore (284 paikkaa), kamarimusiikkisali Camerata (240 paikkaa), urkusali Organo (140 paikkaa) sekä alun perin orkestereiden harjoitussaliksi tarkoitettu Paavo (240 paikkaa). Erilaisia esityksiä järjestetään myös muissa tiloissa, kuten yleisölämpiössä.
Sisätilat ja toiminnot > Tilateos

Musiikkitalon pääaulan kattoon on kiinnitetty Kirsi Kaulasen tilateos Gaia. Se voitti Valtion taideteostoimikunnan järjestämän yleisen taidekilpailun työnimellä "Kaiku". Gaia on kreikkalaisessa mytologiassa alkujumala, joka on useiden jumalten ja titaanien äiti. Tekijä kuvaa teosta orgaaniseksi, kasvismaailmasta tulleeksi ornamentiksi, josta kasvaa uhanalaisia suomalaisia kasveja kuten karvamansikkaa, lehtorikkoa ja nummimataraa. Teos on valmistettu peilikiillotetusta ruostumattomasta teräksestä ja se on käännetyn torven näköinen. Kaulaselle teräslevy on paperin ja vanerin luonnollinen jatkumo. Hänen mielestään paperi ja teräs ovat eräänlaisia epämateriaaleja, jotka peilaavat muiden materiaalien pintoja.
Sisätilat ja toiminnot > Urut > Urkusalit

Organo-urkusaliin tulee kolmet urut, joista kahdet oli avajaisten aikaan paikallaan. Toiset niistä ovat peräisin Englannista, josta Sibelius-Akatemia osti ne osina tulevia tarpeita varten. Urkurakentamo Porthan sai tehtäväksi koota ne. Vuodelta 1892 peräisin olevat Fosters & Andrews 29-äänikertaiset tasavireiset urut edustavat englantilaista romantiikkaa. Ne olivat aikoinaan käytössä Glasgow’ssa presbyteerikirkossa. Martti Porthanin mukaan nämä urut ovat ”merkittävä soitin Suomen urkukartalla, koska tämän kokoista englantilaistyylin aitoa soitinta ei aiemmin ole ollut”.
Kahdet muut urut ovat Italiasta 1700-luvun alkupuoliskolta peräisin olevat tuntemattoman rakentajan 9-äänikertaiset keskisävelvireiset barokkiurut ja vuodelta 1994 olevat pohjoissaksalais-alankomaalaista barokkityyliä edustavat 26-äänikertaiset Verschueren-urut.
Sisätilat ja toiminnot > Urut > Konserttisalin urut

Talon suunnitteluvaiheessa konserttisaliin varattiin paikka uruille, mutta säästösyistä urkujen hankinta keskeytettiin. Kahdentoista vuoden ajan sali oli ilman urkuja.
Kun esitettävien teosten orkesterikokoonpanoon kuuluivat urut, salissa käytettiin sähköurkuja. Ratkaisua pidettiin kuitenkin ongelmallisenaselvennä.
Säveltäjä Kaija Saariaho lahjoitti miljoona euroa vuonna 2017 Musiikkitalon konserttisalin konserttiurkujen rakentamiseksi. Saariahon lahjoituksen jälkeen urkuhanke keräsi myös muita lahjoittajia (mm. opetus- ja kulttuuriministeriö, Helsingin kaupunki, Yleisradio). Konserttisalin konserttiurut valmisti itävaltalainen Rieger Orgelbau. Urkujen tavoiteltu valmistumisaika on vuonna 2024 ja kustannusarvio on 4,4 miljoonaa euroa. Helsingin Musiikkitalon säätiö on avannut kansalaiskeräyksen, jonka tuotoilla tuetaan urkukonserttien järjestämistä sekä uusien kotimaisten urkuteosten säveltämistä.
Konserttisalin uruissa on 124 äänikertaa, ja erikoisuutena ovat kolme mikrotonaalista äänikertaa (neljäsosasävelaskelin) sekä yksi glissandoäänikerta (jossa oktaavi on jaettu 31 osaan). Urut ovat Suomen suurimmat. Urkujen fasadia koristaa tilataideteos. Itävallassa valmistettuja urkupillejä tulee noin 7 999.
Urkujen rakennustyö käynnistyi vuonna 2021 ja päättyi vuonna 2023, jolloin koesoitot aloitettiin. Urut vihittiin käyttöön 1. tammikuuta 2024.
Sisätilat ja toiminnot > Kuoro

Musiikkitalon Kuoro on vuonna 2011 perustettu harrastajakuoro, jota ovat tammikuusta 2017 alkaen johtaneet taiteellinen johtaja Nils Schweckendiek ja kuoromestari Jani Sivén. Kuoro toimii yhteistyössä Musiikkitalon päätoimijoiden, Helsingin kaupunginorkesterin, Radion sinfoniaorkesterin ja Taideyliopiston Sibelius-Akatemian kanssa.
Levytykset

Musiikkitalon ensilevytys julkaistiin 23.11.2011: Nordea Jean Sibelius Orchestra & Jukka-Pekka Saraste: Beethoven, Coriolanus Overture; Sibelius, Symphony No. 1. Finlandia CD/DVD.
Valokuvia

Rakennus etelän suunnalta.
Töölönlahden­kadun ja Karamzinin­rannan risteyksestä lounaan suuntaan.
Lounaan suuntaan.
Töölönlahden­kadun ja Mannerheimin­tien risteyksestä itään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset havainnekuvat (Arkistoitu – Internet Archive)
Taideyliopiston Sibelius-Akatemian tiedotus musiikkitalosta. (Arkistoitu – Internet Archive)
Musiikkitalon suunnittelukuvia. Uusi Suomi.
Musikhuset i Helsingfors hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Musiikkitalo – alkusoitto (2012) Dokumenttifilmi talon rakentamisesta. Yle Areena.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Helsingin Musiikkitalo (Q1888459)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: konserttitalo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kluuvi
katuosoite: Mannerheimintie 13a
koordinaatit: 60°10′25″N 24°56′06″E﻿ / ﻿60.1736°N 24.935°E﻿ / 60.1736; 24.935

| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place 
Muut:  IdRef 
Musiikkitalon konserttisali.
Musiikkitalon naapurustoa.
Reijo Hukkanen: Laulupuut, 2012.
Kirsi Kaulanen: Gaia, 2011.
Konserttisali urkuineen
Ben Amos

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Benjamin Paul Amos
Syntymäaika: 10. huhtikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Macclesfield, Cheshire, Englanti
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Manchester United
Pelinumero: 40
Junioriseurat
-2001  2001-2008: Crewe Alexandra  Manchester United
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2008–  2009  2010 | Manchester United  Peterborough United (laina)  Molde FK (laina) | 0 (0)  1 (0)  8 (0) |
Maajoukkue
| 2008  2007-2009  2009 | Englannin alle 18v  Englannin alle 19v  Englannin alle 20v | 1 (0)  2 (0)  1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. joulukuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. heinäkuuta 2009.
Benjamin Paul ”Ben” Amos (s. 10. huhtikuuta 1990 Macclesfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelaa maalivahtina Manchester Unitedissa.
Ura > Manchester United

Amos liittyi Manchester Unitediin 11-vuotiaana. Hän debytoi ManUn alle 18-vuotiaissa lokakuussa 2005, kun hänet vaihdettiin punaisen kortin saaneen Ron-Robert Zielerin tilalle. Hän toimi lähinnä vaihtopelaajana kaudella 2005–2006, mutta kaudella 2006–2007 hän nousi aloittavaksi maalivahdiksi.
Joulukuussa 2008 Amos matkusti Ben Fosterin tilalle, joka loukkaantui harjoituksissa.
Ura > Lainat Peterboroughin ja Moldeen

Lokakuussa 2009 Amos allekirjoitti kuukauden lainasopimuksen Peterboroughin, jossa hän tuurasi Joe Lewisia. Palattuaan Manchester Unitediin hänet lähettiin lainasopimuksella Moldeen.
Ura > Paluu Manchester Unitediin

Ben Fosterin siirryttyä Birmingham Cityyn Alex Ferguson valitsi Amosin ManUn kolmanneksi maalivahdiksi (Edwin van der Sarin ja Tomasz Kuszczakin jälkeen) kaudelle 2010–2011.
3-hydroksivoihappo

| 3-hydroksivoihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-hydroksibutaanihappo
CAS-numero:  300-85-6
PubChem CID:  441
SMILES:  CC(CC(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O3
Moolimassa:  104,104 g/mol
Sulamispiste:  48–50 °C
Kiehumispiste:  130 °C (12–14 mmHg)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
3-hydroksivoihappo eli β-hydroksivoihappo (C4H8O3) on karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste.
3-hydroksivoihappo on yksi yleisimpiä ihmisen elimistössä syntyviä ketoaineita. Sitä muodostuu ketoositilan yhteydessä. Esimerkiksi diabetesta sairastavilla 3-hydroksivoihapon R-enantiomeeria voi erittyä virtsaan jopa 30 g vuorokaudessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa 3-hydroksivoihappo on valkoista kiteistä ainetta tai raseemisena seoksena väritöntä siirapinkaltaista nestettä. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, etanoliin ja dietyylieetteriin ja niukasti bentseeniin. 3-hydroksivoihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 4,39. Yhdiste on optisesti aktiivinen ja sen R-enantiomeerin (CAS 625-72-9) ominaiskiertokyky on −24,5° ja S-enantiomeerin (CAS 6168-83-8) ominaiskiertokyky on +24,5°. Tislattaessa 3-hydroksivoihappoa se hajoaa helposti krotonihapoksi ja vedeksi.
Teollinen valmistus ja käyttö

Beeta-hydroksivoihapon raseemista seosta voidaan valmistaa hydrolysoimalla β-butyrolaktonia, hapettamalla 3-hydroksibutanaalia, pelkistämällä asetoetikkahappoa tai sen estereitä emäksisissä olosuhteissa natriumamalgaamilla, kuumentamalla krotonihappoa laimeassa happoliuoksessa tai käsittelemällä krotonitriiliä hydroksideilla.
Beeta-hydroksivoihapon R-isomeerista voidaan tuottaa eräiden bakteerien avulla polyhydroksialkanoaatteihin kuuluvaa poly-(R)-3-hydroksibutyraatti-nimistä biopolymeeriä. Kyseessä on biohajoava, termoplastinen ja optisesti aktiivinen polymeeri. Tätä polymeeriä tuottavat erityisesti Alcaligenes-suvun bakteerit. Poly-(R)-3-hydroksibutyraattia voidaan käyttää periaatteessa esimerkiksi maaperässä hitaasti biohajoavan muovin raaka-aineena.
Terveysvaikutukset

Tutkimuksissa on havaittu, että elimistön lisääntynyt beeta-hydroksivoihappopitoisuus lievittää esimerkiksi rappeuttavien aivosairauksien, sydän- ja verisuonisairauksien sekä syöpien aiheuttamia oireita.
Aiheesta muualla

Movet, laboratoriokäsikirja: Betahydroksibutyraatti (betahydroksivoihappo)
Human Metabolome Database: 3-Hydroxybutyric acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: (R)-3-Hydroxybutyric acid (englanniksi)
Human Metabolome Database: (S)-3-Hydroxybutyric acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 3-Hydroxybutanoic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): (R)-3-Hydroxybutanoic acid (englanniksi)