stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eduardo Vicente Mirás

Eduardo Vicente Mirás vuonna 2019.
Eduardo Vicente Mirás (14. marraskuuta 1929 Buenos Aires – 24. helmikuuta 2022) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 3. elokuuta 1952 ja nimitettiin Buenos Airesin vihkipiispaksi sekä Ambian titulaaripiispaksi 1. maaliskuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Juan Carlos Aramburu, jota avustivat Arnaldo Clemente Canale ja Domingo Salvador Castagna.
Mirás sai 20. marraskuuta 1993 nimityksen Rosarion arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 11. maaliskuuta 1994. Hän jäi eläkkeelle 22. joulukuuta 2005.
Pohjois-Pirkanmaan seutukunta

Pohjois-Pirkanmaan seutukunnan sijainti Suomessa vuonna 2000.
Pohjois-Pirkanmaan seutukunta oli Pirkanmaalla sijainnut Suomen seutukunta. Siihen kuuluivat  Kuru, Ruovesi ja Virrat. Seutukunta lakkautettiin vuonna 2001 yhdessä Itä-Pirkanmaan ja Koillis-Pirkanmaan seutukuntien kanssa ja niiden alueista muodostettiin uusi Ylä-Pirkanmaan seutukunta.
Kunnat

| Vaakuna | Kunta |
| --- | --- |
: Kuru (kunta)
: Ruovesi (kunta)
: Virrat (kaupunki)

Pirkanmaan maakunnan seutukunnat
Pohjois-Goa

Kartta Goan aluejaosta.
Pohjois-Goa on Goan piirikunta Intiassa. Piirikunnan pinta-ala on 1 736 km², ja sitä rajaavat Arabianmeri, Etelä-Goan piirikunta sekä Maharashtran osavaltio. Piirikunnan asukasluku on 757 407 (2001). Pohjois-Goan hallinnollinen keskus on Panaji.
Maantiede

Pohjois-Goa sijaitsee Intian länsirannikolla, niin sanotulla Konkanin alueella. Piirikunnan rannikko on matalaa jokilaaksojen leimaamaa rannikkotasankoa. Sisämaata kohti tultaessa maasto muuttuu ylängöksi ja piirikunnan itäosa kuuluu Länsi-Ghattien vuoristoalueeseen. Goan korkein kohta on Länsi-Ghattien 1066,8 metriä korkea Vaguerim.
Lukuisat joet kuljettavat paljon maa-ainesta Länsi-Ghateilta rannikkoalueelle. Alueen suurimmat joet ovat Tiracoljoki, Mandovi ja Sal. Jokien lisäksi järvillä on suuri merkitys maanviljelykselle. Piirikunnan suurimmat järvet ovat Mayem, Chimbel, Carambolim ja Calapur.
Maantiede > Pohjois-Goan rannat

Suosittuja rantoja ovat varsinkin Anjuna, Morjim, Arambol ja Baga beach. Useimmilla rannoilla on useita ravintoloita, jotka ravintolassa asioimista vastaan tarjoavat aurinkotuoleja. Kaikilla rannoilla saa englannin kielistä palvelua, mutta toisinaan palvelua saa myös vaikkapa suomeksi tai venäjäksi.
Hallinnollinen jako

Pohjois-Goan piirikunta jakautuu kolmeen kaupunkiin ja kuuteen kunnallistason yksikköön, joista käytetään nimeä taluka. Bicholim ja Ponda ovat sekä kaupunkeja että talukoja. Talukat ovat:
Bardez
Bicholim myös kaupunki
Mapusa kaupunki
Panaji kaupunki
Pernem
Ponda myös kaupunki
Sattari
Tiswadi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Goa Wikimedia Commonsissa
Goa
| --- | --- |
Pohjois-Goa:   Bardez  Bicholim  Mapusa  Panaji  Pernem  Ponda  Sattari  Tiswadi 
Etelä-Goa:   Canacona  Margao  Mormugao  Quepem  Salcete  Sanguem
Piigandi järv

| Piigandi järv |
| --- | --- |
 Näkymä järvelle, elokuu 2010
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Põlvamaa
Kunnat:  Kanepin kunta
Koordinaatit:  58°00′56″N, 26°47′13″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Võhandu jõen valuma-alue
Laskuoja:  oja Vähkjärveen 
Järvinumero:  VEE2108400
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121,9 m  mpy. 
Rantaviiva:  4,391 km  
Pinta-ala:  44,2 ha  
Keskisyvyys:  6,2 m  
Suurin syvyys:  25,3 m  
Valuma-alue:  3 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiPiigandi järv 
Näkymä järven itäpään hiekkarannasta.
Piigandi järv (myös Piigandi Kogrejärv, Mõntsiküla järv, Vana-Piigandi järv, Vana Piigaste järv) on Virossa Kanepin kunnassa Põlvamaalla Otepään ylängöllä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 2,0 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä ja sen pinta-ala on 44 hehtaaria. Se on muodostunut jääkaudella syntyneeseen pitkään laaksoon, jonka kummallakin puolella on pienet peltoaukeat ja Piigandin kylä. Järvi on kaakkoisosassaan leveä ja siitä työntyy luoteeseen vasemmalle kaartuva kapeampi lahtimainen osa. Järven keskisyvyys 6,2 metriä on määritetty luotaamalla ja sen syvänteessä on 25,3 metriä syvää. Järven syvin kohta sijaitsee sen kaakkoispään leveässä kohdassa. Järvessä ei ole saaria. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0027 kuutiokilometriä eli 2,7 miljoonaa kuutiometriä . Järven rannat ovat enimmäkseen jyrkkiä metsäisiä rinteitä. Ympäristön pellot sijaitsevat noin 20 metriä korkeammalla kuin järven vedenpinta. Luoteisrantojen rinteet ovat loivempia kuin muualla ja siellä pellot ulottuvat rantaan asti. Järven lähiympäristössä on yli kymmenen maatilaa tai muuta tilaa. Järven rantaviivan pituus on 4,4 kilometriä.
Luontoarvoja > Yleishavaintoja

Piigandi järv on syntynyt viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön muodostaman päätemoreenin lähelle ja siellä jäätikön sulamisvesien uurtamaan laaksoon, jossa sijaitsevat myös Jõksi järv ja Vähkjärv. Järven rannat ja pohja on kovaa moreenia tai hiekkaa. Järven soistuneiden rantojen edessä on pohjassa mutaa. Järvessä elää särki, lahna, ahven, hauki, särki, pasuri, suutari, sorva ja ankerias. Järvessä elää kaksi erityishuomiota saavaa kalalajia: rantanuoliainen ja mutakala.
Piigandi järv on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 5) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on vaalea (vir. pehme- ja heledaveeline järv).
Luontoarvoja > Vedenlaatu ja luokittelu

Vesi oli vuonna 1977 kirkasta ja sen näkösyvyys oli kesällä 3,2–4,6 metriä ja talvella 3,1–5,8 metriä. Kesällä 2013 tutkittiin järven vedenlaatu, kasvisto ja kalasto eri havaintokohdissa. Raportissa todettiin, että vedenväri oli vihertävän keltaista, veden näkösyvyys oli 3,1 metriä ja että järven vesi oli lämpötilakerrostunutta. Veden happipitoisuus oli pintavedessä noin 12 milligrammaa litrassa vettä (mg/l, vastaa 100 %), päällysvedessä 5 metrin syvyydessä se oli 79 % ja alusvedessä 18 metrin syvyydessä se oli 2,1 mg/l eli 17 %. Päällysvedessä happamuustaso oli pH 7,6–8,2 ja alusvedessä pH 6,1. Veden ravinnepitoisuuksista kokonaisfosforinpitoisuus vaihteli 15–32 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l) ja kokonaistyppipitoisuus 500–800 μg/l.
Järvi luokitellaan limnologisesti oligotrofiseksi järveksi, jolla tarkoitetaan ravinnetasoltaan karua järveä (vir. oligotroofne tai vähetoiteline, OL). Silloin järven vedessä on vähän ravinteita ja siksi vedessä elävien bakteerien ja levien yhteinen biomassa jää myös pieneksi. Koko ravintoketju, joka on riippuvainen järven perustuotannon tarjonnasta, kärsii ravinnon vähyydestä ja silloin hyönteisten ja kalojen sekä laji- että yksilömäärät jäävät vähäisiksi.
Vesistösuhteita

Piigandi järveen, jonka vedenpinnan korkeus on 121,9 m mpy., laskee kuusi pientä ojaa ja sen valuma-alueen pinta-ala on 3,0 neliökilometriä. Järven laskuoja laskee 800 metrin päässä sijaitsevaan Vähkjärveen (korkeus 117,3 metriä mpy.). Vähkjärven laskuoja on vain 150 metriä pitkä ja se alittaa Tarton ja Võrun välisen maantien laskiessaan Jõksi järveen (116,6 m mpy.). Se on Võhandu jõen läpivirtausjärvi, joka sijaitsee 153 kilometriä Võhandun joensuusta Kuumajärvessä. Kaikki  edellä luetellut järvet kuuluvat siten Võhandu jõen valuma-alueeseen.
Elric Melnibonélainen

Elric Melnibonélainen on kirjailija Michael Moorcockin tunnetuin romaanihenkilö ja yksi fantasiakirjallisuuden kuuluisimmista sankarihahmoista. Elric esiintyi ensimmäistä kertaa vuonna 1961 ilmestyneessä novellissa Unelmoiva kaupunki (julkaistu suomeksi antologiassa Velhojen valtakunta, 1988). Tuorein Elric-romaani, vuonna 2005 ilmestynyt White Wolf’s Son, jää Moorcockin mukaan viimeiseksi.
Elricin hahmo on vahvasti symbolinen. Elric on rappeutuvan Melnibonén keisarikunnan viimeinen hallitsija, moraalisten pohdintojen, eksistentiaalisten kysymysten ja traagisten kohtaloiden vaivaama mies, sairaalloinen albiino, joka on riippuvainen maagisen Myrskyntuoja-miekkansa ('Stormbringer') hallitsemattomista voimista. Moorcock on kertonut saaneensa inspiraatiota Elriciin muun muassa Kalevalan Kullervo-hahmosta.
Elric-sarjaa arvostetaan melko laajalti yhtenä fantasiakirjallisuuden kunnianhimoisimmista ja onnistuneimmista luomuksista.
Elric-sarja

Romaaneista ja episodiromaaneiksi koostetuista novelleista koostuva Elric-sarja ei ole syntynyt lineaarisessa järjestyksessä. Sarjan päätösosa Stormbringer ilmestyi jo 1960-luvun lopulla. Ne osat, jotka juonellisesti muodostavat sarjan alun, Moorcock kirjoitti vasta 1970-luvulla. 1990-luvulla Moorcock alkoi kirjoittaa sarjaan lisäosia, jotka sijoittuvat juonellisesti alkuperäisen sarjan keskivaiheille.
Alkuperäinen Elric-sarja:
Elric of Melniboné (suom. Elric Melnibonélainen, 1992)
The Sailor on the Seas of Fate
The Weird of the White Wolf
The Vanishing Tower
The Bane of the Black Sword
Stormbringer
Myöhemmät lisäosat:
The Fortress of the Pearl
The Revenge of the Rose
The Dreamthief´s Daughter
The Skrayling Tree
The White Wolf´s Son
Pinnarilaki

Pinnarilaki oli kahden Suomessa voimassa olleen eri lain kansanomainen nimitys.
Aiempi pinnarilaki

Pinnarilaki eli työpinnarilaki oli alkuaan kansanomainen nimitys 1946–1948 voimassa olleelle laille, jonka virallinen nimi oli laki työtä vieroksuvien henkilöiden määräämisestä työhön tai erikoistyölaitokseen. Laki annettiin 5. huhtikuuta 1946 ja se oli aluksi voimassa vuoden 1947 loppuun. Sen nojalla 18 vuotta täyttänyt Suomen kansalainen, joka vieroksui rehellistä ja hyödyllistä työtä, voitiin määrätä valtion järjestämään työpaikkaan tekemään palkkaa vastaan hänelle sopivaksi katsottua työtä enintään vuodeksi kerrallaan. Tämä laki ei koskenut ihmisiä, joihin sovellettiin alkoholisti-, irtolais-, köyhäinhoito- tai lastensuojelulakia.
Hallitus perusteli lain tarpeellisuutta sillä, että Suomen asutuskeskuksissa oli epäsosiaalisia henkilöitä, jotka eivät tehneet rehellistä työtä, vaikka siihen olisivat pystyneet. Sen sijaan nämä viettivät joutilasta, epäsiveellistä ja paheellista sekä jopa rikollista elämää häiriten yleistä järjestystä ja jättäen itsensä ja perheensä yhteiskunnan tai vieraiden henkilöiden huollettaviksi. Tällaisten ihmisten työhön määrääminen katsottiin tarpeelliseksi tuotannon ylläpitämiseksi, sotakorvausten suorittamiseksi ja sodan jälkeisen elintason kohottamiseksi.
Voimassaololtaan jatkettuna pinnarilaki oli voimassa vuoden 1948 loppuun, jolloin erikoistyölaitokset lakkautettiin ja niissä olleet henkilöt vapautettiin. Pinnarihuolto yritettiin järjestää kokonaan uuteen muotoon, mutta eduskunta hylkäsi asiaa koskevan lakiesityksen.
Lain voimassaolon jatkoa perustellessaan hallitus katsoi, että se oli saanut toimettomina olleita ja työtä karttaneita henkilöitä oma-alotteisesti tai viranomaisten kehotuksesta hakeutumaan työhön. Koska työn vieroksuntaa kuitenkin yhä esiintyi, hallitus piti tarpeellisena jatkaa lain voimassaoloa vuodella, jona aikana valmisteltaisiin uusi hallituksen esitys työtävieroksuvien työhön sijoittamisesta.
Myöhempi pinnarilaki

Myöhemmin, erityisesti 1950- ja 1960-luvulla, pinnarilaiksi kutsuttiin 1948 annettua lakia lapsen elatusavun turvaamisesta eräissä tapauksissa. Elatusturvalaiksikin kutsuttu pinnarilaki tuli voimaan 1. lokakuuta 1948 ja sen nojalla elatusavun suorittamisen laiminlyönyt elatusvelvollinen voitiin määrätä työlaitokseen maksaakseen työllään hänelle määrätyn elatusavun. Tämä laki kumottiin 1965 uudella lailla lapsen elatusavun turvaamisesta eräissä tapauksissa. Sen puolestaan kumosi maaliskuun alussa 1977 voimaan tullut laki lapsen elatusavun turvaamisesta. Tällä lailla tehostettiin elatusvastuun toteutumista ja mahdollistettiin elatustuen suorittaminen lapselle kunnan varoista. Enää elatusavun laiminlyöjää ei määrätty työlaitokseen, vaan elatusapua pyrittiin perimään ulosoton avulla.
Pohjois-Gyeongsang

Pohjois-Gyeongsang (kor. 경상북도, Gyeongsangbuk-do, hanja 慶尙北道) on yksi Etelä-Korean maakunnista. Se sijaitsee maan itäosassa Japaninmeren rannalla. Maakunta rajautuu etelässä Etelä-Gyeongsangin maakuntaan ja Daegun metropolikaupunkiin, lännessä Pohjois-Jeollan ja Pohjois-Chungcheongin maakuntiin sekä pohjoisessa Gangwonin maakuntaan. Daegu ei kuulu Pohjois-Gyeongsangiin, mutta toimii sen hallinnollisena keskuksena. Maakunnassa on 2 444 538 asukasta (vuonna 2010) ja sen pinta-ala on 19 021,86 neliökilometriä.
Pohjois-Gyeongsang muodosti aiemmin Etelä-Gyeongsangin kanssa historiallisen Gyeongsangin maakunnan. Se oli muinaisen Sillan kuningaskunnan ydinaluetta. Daegun metropolikaupunki erotettiin maakunnasta omaksi alueekseen vuonna 1981. Maakunnan keskiosassa on Nakdongjoen tasanko, jota ympäröivät Sobaekvuoret pohjoisessa ja lännessä sekä Taebaek-vuorijono Japaninmeren rannikolla. Pohjois-Gyeongsangiin kuuluvat myös Liancourtsaaret, jotka ovat Korean ja Japanin välisen aluekiistan kohteena, ja Ulleungdon saari.
Hallinnollinen jako

Pohjois-Gyeongsangin maakunta jakautuu 10 kaupunkiin (si) ja 13 piirikuntaan (gun). Nimet suluissa hangul- ja hanja-merkein.
Hallinnollinen jako > Kaupungit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Andong (안동시; 安東市)  Gimcheon (김천시; 金泉市)  Gyeongju (경주시; 慶州市)  Gyeongsan (경산시; 慶山市) |  Gumi (구미시; 龜尾市)  Mungyeong (문경시;聞慶市)  Pohang (포항시; 浦項市) |  Sangju (상주시; 尙州市)  Yeongcheon (영천시; 永川市)  Yeongju (영주시; 榮州市) |
Hallinnollinen jako > Piirikunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bonghwa (봉화군; 奉化郡)  Cheongdo (청도군; 淸道郡)  Cheongsong (청송군; 靑松郡)  Chilgok (칠곡군; 漆谷郡)  Goryeong (고령군; 高靈郡) |  Gunwi (군위군; 軍威郡)  Seongju (성주군; 星州郡)  Uiseong (의성군; 義城郡)  Uljin (울진군; 蔚珍郡) |  Ulleung (울릉군; 鬱陵郡)  Yecheon (예천군; 醴泉郡)  Yeongdeok (영덕군; 盈德郡)  Yeongyang (영양군; 英陽郡) |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Gyeongsang Wikimedia Commonsissa
Maakunnan internetsivut (koreaksi) (englanniksi) (kiinaksi) (japaniksi)
Korean tasavallan hallinnollinen jako
| --- | --- |
Pääkaupunki:  Soul
Suurkaupungit:   Busan  Daegu  Daejeon  Gwangju  Incheon  Ulsan 
Provinssit:   Etelä-Chungcheong  Etelä-Gyeongsang  Etelä-Jeolla  Gangwon  Gyeonggi  Jeju  Pohjois-Chungcheong  Pohjois-Gyeongsang  Pohjois-Jeolla
Pohjois-Pirkkala

| Pohjois-Pirkkala> Entinen kunta – nykyiset kunnat:  |
| --- | --- |
Perustettu:  1922
Liitetty:  1937
– kuntiin:  Tampere (osittain)
Pinta-ala:   km²
Väkiluku:  11 895  (1922)
Pirkkalan kunnan jako vuonna 1922 Pyhäjärveä pitkin. Etelä-Pirkkala punaisella, Pohjois-Pirkkala sinisellä, sekä siitä Tampereeseen 1937 liitetty alue vaaleanpunaisella. Sininen alue oli vuosina 1938–1973 Nokian kauppalan alue, kunnes síihen liitettiin Suoniemen kunta.
Pohjois-Pirkkala (ruots. Norra Birkala) oli maalaiskunta, joka muodostui, kun Pirkkalan pitäjä jaettiin Etelä- ja Pohjois-Pirkkalaan 1. tammikuuta 1922. Seurakunta oli jakautunut kahtia jo 1921. Pohjois-Pirkkala käsitti pitäjää halkoneen Pyhäjärven pohjoispuoliset alueet, kuten Nokian, Siuron ja Pispalan taajamat. Pohjois-Pirkkala oli kuitenkin olemassa vain 15 vuotta, sillä 1. tammikuuta 1937 Tampereen esikaupunkialueena kehittynyt Pispala ympäristöineen liitettiin Tampereen kaupunkiin ja loppuosa Pohjois-Pirkkalasta muodosti kauppalan, joka otti seuraavana vuonna nimekseen Nokia. Etelä-Pirkkalan nimi lyheni samaan aikaan 1938 Pirkkalaksi.
Pohjois-Pirkkalan hajotessa 1936 se oli Hämeen läänin toiseksi suurin kunta (vain Tampere edellään). Kunnassa oli yhteensä 22 000 asukasta, joista 13 000 liitettiin Tampereeseen.
Pohjois-Pirkkalan huomattavimpia maatiloja olivat Haapaniemen, Maatialan, Nokian, Pitkäniemen ja Viikin kartanot. Maatialan kartanossa aloitti vuonna 1918 toimintansa evankelinen kansanopisto, joka kuitenkin siirtyi Karkkuun jo vuonna 1922.
Henkikirjakylät

Haapaniemi, Haavisto, Hauroinen, Hyhky, Jyränmaa, Kankaantaka, Kassila, Keho, Kennola, Kohmala, Korvola, Lauttala, Lukkila, Maatiala, Memmola, Nokia, Penttilä, Pispala, Pitkäniemi, Rahola, Taipale, Taivalkunta (Tyhjäperä), Tyrkkölä, Vihola, Viiki, Villilä.
Pohjois-Pohja

Pohjois-Pohja oli Kemissä vuosina 1932–1954 ilmestynyt sanomalehti. Sen edeltäjät olivat Torniossa ilmestyneet Perä-Pohja, joka lakkasi ilmestymästä syksyllä 1931, ja sen seuraaja Peräpohjola, joka ilmestyi vain vuoden 1931 loppuun asti. Näiden seuraajaksi perustettiin Kemissä yhtiö, joka aloitti Pohjois-Pohjan julkaisun vuoden 1932 lopulla.
Kokoomuslaisen Pohjois-Pohjan suurimmat omistajat olivat paperitehdas Kemi Oy ja kokoomuspuolue. Julkaisuyhtiö laski paperitehtaan kirjapainotöiden tuovan riittävästi tuloja, mutta suhteet paperitehtaaseen viilenivät. Pohjois-Pohja ilmestyi vuoden 1937 lopusta kuudesti viikossa, mutta kilpailija Maalaisliiton Pohjolan Sanomat oli silti suositumpi erityisesti maaseudulla. Kemin kaupungissa Pohjois-Pohja pärjäsi tehdastilausten ansiosta paremmin. Sodan jälkeen Pohjois-Pohja oli ulkopuolisen tuen varassa, ja vuoden 1954 lopussa se lakkasi ilmestymästä.
Päätoimittajat

Pohjois-Pohjan päätoimittajat:
Lauri Lohi 1932–1934
Viljo Mäkipuro 1934
Lauri Temmes 1934–1942
Reino Oikelmus 1942–1952
Erkki Junkkonen 1952–1953
Ale Rivinoja 1953–1954
Poliisi pamputtaa taas

| ”Poliisi pamputtaa taas” Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Aknepop
 B-puoli: ”Elviksen kuolema”
 Julkaistu: 21. helmikuuta 1978
 Tekijä(t): Pantse Syrjä
 Tuottaja(t): Epe Helenius, Kari Heimonen
 Tyylilaji: punk
 Kesto: 01.52
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Listasijoitukset
  Suomi: Ei sijoitusta.
Eppu Normaalin muut singlet
|   | ”Poliisi pamputtaa taas” 1978 | ”Jee jee” 1978 |
Poliisi pamputtaa taas on suomalaisen rock-yhtye Eppu Normaalin ensimmäinen single. Kappale on muodostunut suomipunkin klassikoksi ja se on julkaistu hieman erilaisena versiona yhtyeen debyyttialbumilla Aknepop (1978). Singlen B-puolena on albumilta ulosjäänyt kappale ”Elviksen kuolema”. Single on julkaistu 21. helmikuuta 1978.
Muutama kuukausi kappaleen julkaisun jälkeen Soundi-lehdessä oli lukijaäänestys kaikkien aikojen parhaasta suomalaisesta rockkappaleesta, ja ”Poliisi pamputtaa taas” voitti äänestyksen.
Kappale on myös yhtyeen vuonna 1980 julkaistulla livealbumilla Elävänä Euroopassa.
Brittiläisen Chubby and the Gang -yhtyeen vuonna 2021 ilmestynyt The Mutt’s Nuts -albumi sisältää ”Getting Beat Again”-nimisen version "Poliisi pamputtaa taas"-kappaleesta.
Kappaleet > A-puoli

Poliisi pamputtaa taas – 1.52 (säv. ja san. Pantse Syrjä)
Kappaleet > B-puoli

Elviksen kuolema – 1.49 (säv. Juha Torvinen, san. Mikko Saarela)
Edg

| Edg |
| --- | --- |
 Edg-vaunu toukokuussa 2021.
Perustiedot
Tyyppi:  II-luokan kaksikerroksinen IC-vaunu
Liikennöitsijä:  VR
Lukumäärä:  10
Valmistusvuodet:  2021–2022
Numerointi:  28011–28020
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  200 km/h
Pituus:  26,4 m
Leveys:  3,2 m
Korkeus:  5,2 m
Raideleveys:  1 524 mm
Edg on VR:n käyttämä kaksikerroksinen matkustajavaunu. Vaunun alakerrassa ja toisella välitasolla on matkatavaroiden ja pyörien säilytystilaa. Istumapaikkoja on yläkerrassa, toisella välitasolla ja alakerran toisessa päädyssä. Alakerrassa saa kuljettaa lemmikkejä. Sarja on muutettu Ed-sarjasta. Ensimmäinen Edg-sarjatunnuksen saanut vaunu oli Edg 28012, joka otettiin koeliikenteeseen 14. toukokuuta 2021. Vaunuja tehtiin kymmenen, ja ne muutettiin huhtikuuhun 2022 mennessä. Vaunuja käytetään pääasiassa yöjunissa. Kesäkuusta 2022 lähtien niitä on käytetty myös Helsingin ja Turun välisisssä junissa.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: kuvia Edg-vaunuista
Suomalaiset matkustajavaunut
| --- | --- |
Teräskori:  A100 · CEit · CEift · CEmt · Cmc · EFit · EFiti · Eil · Eilf · Ein · Eit · Eip · ELht · Ep · Gfot · Rkt · Rk
InterCity:  Ex · Expt · Rx
InterCity2:  Ed · Edb · Edg · CEd · Edm · Edo · Edfs · Eds · ERd · Gd
Pohjois-Podolian kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Lvivin alue, Ukraina
Pinta-ala:  155,8792 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  10.2.2010
Hallinto:  park-podillya.com.ua
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pohjois-Podolian kansallispuisto (ukr. Національний природний парк "Північне Поділля", Natsionalnyi pryrodnyi park "Pivnitšne Podillja") on kansallispuisto Ukrainan Lvivin alueella. Vuonna 2010 perustetun kansallispuiston pinta-ala on 155,8792 neliökilometriä. Kansallispuiston suojelualue ei ole yhtenäinen, vaan koostuu lukuisista, toisistaan erillisiä sirpaleisista osista.
Trynih kuuluu kansallispuiston tunnetuimpiin geologisiin muodostelmiin.
Oleskon linnan puisto kuuluu kansallispuistoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pohjois-Podolian kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Natsionalnyi pryrodnyi park "Pivnitšne Podillja" (ukrainaksi) (park-podillya.com.ua)
Бірюзові озера, мегаліти та давньоруські городища. Маршрути парку «Північне Поділля» (2022) (ukrainaksi) (zaxid.net)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Northern Podolia National Nature Park
Käännös suomeksi
Edfu

| Edfu (Idfū) إدفو‎ |
| --- | --- |
 Edfua Niilin varrella
 Edfu
 Koordinaatit: 24°58′N, 32°53′E 
Valtio:  Egypti
Kuvernoraatti:  Assuan
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  35,47 km²
Väkiluku (2006):  70 000
 – Väestötiheys:  1 974 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Edfu (myös Idfu) on kaupunki Ylä-Egyptissä Niilin länsirannalla, Esnan ja Assuanin välissä. Asukkaita on noin 70 000.
Edfun Horuksen temppeli.
Muinaisina aikoina Edfun paikalla sijaitsi Apollonopolis Megalen (lat. Apollonopolis Magna; ”Suuri Apollonin kaupunki”) kaupunki, egyptiksi Djeba tai Behdet. Sen pääkultti oli omistettu Horukselle, jonka kreikkalaiset yhdistivät Apolloniin. Nykyisessä kaupungissa on jäljellä suuri Horuksen temppeli, joka on rakennettu vuosina 237–75 eaa. Kaikista Egyptin temppeliraunioista Edfun temppeli on parhaiten säilynyt. Valtava temppeli on rakennettu hiekkakivitiilistä pienemmän Uuden valtakunnan temppelin päälle itä–länsi-suuntaisesti jokea kohti. Myöhempi, pohjois–etelä-suuntainen rakenne sijaitsee vanhan raunioituneen temppelin pylonin eli porttitornin länsipuolella.
Vaikka Edfun kaupunki ei matkailijan silmin näytä kovin houkuttelevalta tai merkittävältä, siellä on enemmän jäänteitä Egyptin historiasta kuin itse temppelissä. Huolimatta rapautumisen ja maanmuokkauksen aiheuttamista laajoista asutuksen tuhoista jäljellä oleva asutus tarjoaa tietoa niinkin kaukaa kuin 3100 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edfu Wikimedia Commonsissa
Edfun (Idfu)n Horuksen temppeli
Das Edfu-Projekt (Arkistoitu – Internet Archive)
Tutustumismatka Edfun temppeliin
Edfun temppeli (Arkistoitu – Internet Archive)