stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
B6-vitamiini
Suositukset > Ihmisillä

Monet lääkeaineet saattavat aiheuttaa B6-vitamiinin puutetta.
B6-vitamiinia on verrattain paljon monissa ruuissa, jonka vuoksi sen puutos on harvinainen tila. Selkeitä puutosoireita ilmenee vasta vakavassa puutoksessa, ja ne loppuvat usein nopeasti saataessa jälleen B6-vitamiinia. Ihmisillä oireita ovat muun muassa heikkous, unettomuus, suupielten halkeilu, kielitulehdus, suutulehdus ja heikentynyt immuunipuolustus. Hermosto-oireita voivat olla ainakin ataksia, ääniherkkyys, kosketusherkkyys, keskittymishäiriöt ja kouristelukohtaukset. Kouristelua ilmenee lähinnä vain vauvoilla.
B6-puutos aiheuttaa myös mikrosyyttistä sideroblastista anemiaa, jossa siis veren punasolujen tilavuus on pienentynyt ja niissä on liikaa hemoglobiinin hemiin sitoutumatonta rautaa. Tämä johtuu siitä, että puutoksessa hemin tuotto vähenee B6-riippuvaisella 5-aminolevulinaattisyntaasilla. Puutos aiheuttaa myös homokysteiinin kertymistä vereen eli homokysteinemiaa, koska B6 on osa kystationi-β-syntaasia (EC-numero 4.2.1.22) ja kystationiini-γ-lyaasia (EC 4.4.1.1), jotka poistavat homokysteiiniä kysteiininä S-adenosyylimetioniinin kierrosta. Taas esimerkiksi kouristelun syy ei ole yhtä selkeä – se saattaa johtua hermotoimintaa hillitsevän GABA:n tuoton vähenemisestä glutamaattidekarboksylaasilla (EC 4.1.1.15) tai kynureniinijohdannaisten kertymisestä hermostoon.
B6-puutosta voi ilmetä maksasairauksissa kuten kirroosissa. Tietyt primäärisiä amiiniryhmiä (–NH2) sisältävät lääkkeet, kuten isoniatsidi, sykloseriini ja penisillamiini, liittyvät kovalenttisesti B6:n aktiivisen PLP-muodon karbonyyliin muuntaen PLP:n ei-aktiiviseksi Schiffin emäkseksi. Esimerkiksi isoniatsidin sivuvaikutuksiin kuuluvat siksi ääreishermoston toimintahäiriöt. Maitokorvikkeen voimakas lämpökäsittely sen teollisessa valmistuksessa voi johtaa B6 tuhoutumiseen korvikkeesta. Tämä on aiheuttanut puutosepidemioita vauvoilla esimerkiksi 1950-luvulla USA:ssa.
Suositukset > Muilla eläimillä

Muilla eläimillä hermosto-oireet ovat hyvin samanlaiset kuin ihmisillä. Jyrsijöillä ilmenee symmetristä hilseilevää ihottumaa (hännässä, käpälissä, kasvoissa ja kurkussa), rasvamaksan kehittymistä, lihasheikkoutta, anemiaa, virtsan oksaattipitoisuuden kasvua, insuliinin erityksen vähentymistä. Muilla eläimillä vaikutukset ovat samantapaisia.
Täysikasvuisilla märehtijöillä pötsin mikrobit tuottavat usein tarpeeksi B6-vitamiinia, joten niillä ei ilmene sen puutosta. Vasikoilla ja muilla vastasyntyneillä märehtijöillä puutos on mahdollinen, sillä niille ei vielä ole kehittynyt sopivaa vitamiinia tuottavaa mikrobikantaa pötsiin. Ne saavat B6-vitamiinia emän maidosta tai sen korvikkeesta.
Liikasaanti

Yliannostus B6-vitamiinia aiheuttaa hermostollisia ongelmia, jotka ovat osin samanlaisia kuin B6-puutoksessa. Yliannostuksia ei ole ilmennyt ruuasta, vaan tunnetut tapaukset johtuvat B6-lisäravintoaineiden liikakäytöstä. Ihmisillä yliannostuksen oireita voivat olla muun muassa
parestesia, jota on kuvailtu esimerkiksi polttavaksi, kutisevaksi tai pisteleväksi – voi ilmetä myös tunnottomuutta, joka ilmenee pääosin raajoissa, mutta joskus myös kasvoissa
"luukivut", jotka ilmenevät pääosin jaloissa, ja joita on kuvailtu pistäviksi tai sähköiskun kaltaisiksi
lihasheikkous ja kömpelyys
lihasten nykiminen
ihorakkulat
oksentelu
Edeltävät oireet yleensä lakkaavat lopetettaessa lisien liikakäyttö. Myrkytysoireita ilmenee jatkuvassa B6-lisien käytössä kerta-annoksesta johtuvien myrkytysten sijaan. Ihmisillä esimerkiksi yli 2 000 mg/vrk annoksin ensimmäisten oireiden ilmenemisessä saattaa kestää yli vuosi. Vakavien oireiden ilmenemiseen vaaditaan usein vähintään 500 mg/vrk annostelu. Lieviä haittoja on havaittu yksittäistapauksissa myös 50 mg/vrk annoksin, muttei kaikissa tutkimuksissa.
Ei tiedetä varmuudella, miksi suuret annokset B6-vitamiinia ovat myrkyllisiä. Useimmissa lisäravinteissa B6 on pyridoksiinin suoloina ja vitameereistä ainakin se saattaa yliannostuksessa estää kilpailevasti PLP:n toimintaa siitä riippuvaisissa entsyymeissä. Tämä selittäisi miksi B6-puutoksen ja yliannostuksen oireet ovat osin samankaltaiset. Myrkyllisyys taas ilmenisi siten molemmissa tilanteissa osin samoin mekanismein. Erääksi myrkyllisyyden aiheuttajaksi on ehdotettu 3-hydroksikynureniinia (3HK, CAS-numero 484-78-6). 3HK:ta muodostuu hermostossa kun tryptofaani muuntuu nikotiiniamidiksi ns. kynureniini-reitillä (eng. kynurenine pathway). 3HK muuntuu ksanturenaatiksi ja 3-hydroksiantraniliinihapoksi PLP-entsyymeillä. Runsas ylimäärä pyridoksiinia saattaisi estää näiden entsyymien toimintaa. Tällöin hermomyrkyllistä 3HK:ta kertyy hermostoon.
Pyridoksiinin hydrokloridin LD50 on 5,5 g/kg rotille nieltynä ja ihonalaispistoksena 3,7 g/kg. Rotat kuolevat kouristelukohtausten aikana.
Imeytyminen

B6-vitamiini esiintyy eläimissä lähinnä pyridoksaalina ja pyridoksamiinina ja kasveissa pyridoksiinina. Valtaosa näistä on fosforyloitunut tai sitoutunut proteiineihin niiden lysiinien ε-amiiniryhmistä tai kysteiinien tioliryhmistä. Näistä proteiineihin sitoutunut B6-vitamiini imeytyy huonosti.
B6-vitamiinia esiintyy myös glykosyloituneissa muodoissa, lähinnä kasveissa. Arviolta vain noin 60 % ihmisen nauttimista glykosideistä imeytyy ruoansulatuksen yhteydessä. Esimerkiksi porkkanoiden B6-vitamiinista jopa 86 % voi olla glykosyloidussa muodossa. Muita runsaasti B6-glykosylaatteja sisältäviä ruokia ovat esimerkiksi parsakaali, keräkaali, kukkakaali, pinaatti, tomaatti, appelsiini, maissi, riisilese, soijapapu, vehnälese ja täysjyvävehnä.
Varastoinnin ja käsittelyn aiheuttama vitamiinihukka

Jos ruoka kypsennetään keittämällä, osa sen B6-vitamiinista liukenee keitinveteen. Esimerkiksi riisi kannattaa kypsentää tämän vuoksi siten, että keitinvesi imeytyy siihen.
B6-vitamiini on vakaa happamassa, mutta saattaa olla epävakaa emäksisissä ja neutraaleissa oloissa, erityisesti kuumassa tai valoisassa. Kasvien kuumentamisen aiheuttama häviö vaihtelee välillä 0–70 %. Kasviperäinen pyridoksiini on muita vitameerejä vakaampi eri olosuhteissa, joten kuumentaminen johtaa eläinperäisissä ruuissa usein isompaan B6-vitamiinin häviöön. Esimerkiksi maitojauheen valmistus kuumentamalla) voi johtaa 30–70 % häviöön.
Myös ruuan varastoiminen saattaa johtaa häviöihin. Eri ruuissa on havaittu 19–60 % häviö, kun niitä on pidetty 5 kk pakkasessa –18 °C:n lämpötilassa.
Teollinen valmistus

B6-vitamiinia ei tuoteta teollisesti mikrobeissa, vaan kemiallisella synteesillä. Yleensä teollisesti tuotettu ja lisäravinteissa käytetty B6-vitamiini on pyridoksiinin hydrokloridi (suola). Tämä kestää lämmitystä ja muita olosuhteita paremmin kuin ei-suolamuotoiset B6-vitameerit.
Pyridoksiinia tuotetaan teollisesti lähinnä erilaisin Diels-Alder-reaktioin. Dieeninä on jokin sopiva oksatsoli. Dienofiilinä on esimerkiksi maleiinihappo tai fumaarihappo. DA-reaktion jälkeen tuotetta muokataan eri tavoin, jotta saadaan pyridoksiinia
Muu biokemia > Vitameerien muunnos

Vitameerit voivat muuntua useimmissa eliöissä PLP:ksi. Muuntumiseen osallistuvat usein vähintään pyridoksaalikinaasi (EC-numero 2.7.1.35), pyridoksaali-5'-fosfaattisyntaasi (EC 1.4.3.5) ja pyridoksiini-4-dehydrogenaasi (EC 1.1.1.65).
Kinaasin reaktiot ovat:
Syntaasin reaktiot ovat:
Dehydrogenaasin reaktio on:
Pyridoksiinin, pyridoksaalin ja pyridoksamiinin 5'-fosfaatit voivat defosforyloitua fosfataaseilla takaisin fosfaatittomiin muotoihinsa. Edeltävät reitit ovat normaalin toiminnan ja selviytymisen kannalta tärkeitä myös useimmille eliöille, jotka pystyvät valmistamaan PLP:tä (katso kohta biosynteesi).
Muu biokemia > Imeytyminen

B6 imeytyy passiivisella diffuusiolla ohutsuolesta. Ruuan proteiineihin sitoutuneet B6-muodot pilkkoutuvat näistä irti entsymaattisesti ja fosfaatteja sitovat muodot defosforyloituvat ennen kuin ne päätyvät ohutsuolen soluihin ja sieltä vereen. B6-vitamiinin imeytyminen ihmisillä ja muilla eläimillä jopa 2–3-kertaa tehokkaampaa kuin sen todellinen tarve.
Muu biokemia > Kuljetus

Ihmisillä B6 päätyy suolistosta porttilaskimon kautta maksaan lähinnä fosfaatittomana pyridoksaalina. Maksassa pyridoksaali, pyridoksiini, pyridoksamiini ja näiden fosfaatit hapettuvat ja/tai fosforyloituvat PLP:ksi pyridoksaali-5'-fosfaattisyntaasilla ja pyridoksaalikinaasilla (katso kohta vitameerien muunnos). Pyridoksamiini-5'-fosfaatin muunnosta PLP:ksi katalysoivat syntaasin lisäksi transaminaasit. Maksasta PLP poistuu vereen albumiiniin sitoutuneena, josta se voi siirtyä edelleen punasoluihin tai kehon kudoksiin. Maksan käsittelyprosessi on sama lähes kaikilla muillakin eläimillä.
Ihmisillä veren B6:sta pääosa on PLP:tä, joka on sitoutunut tiukasti proteiineihin Schiffin emässidosten kautta. Nämä muodostuvat PLP:n karbonyylin ja aminohapon jonkin amiinin välille. PLP:n veriplasmapitoisuus on usein alle 1 mM, mutta punasoluissa sitä on noin 6 kertaa tätä enemmän. Punasolupitoisuudet ovat tätäkin isompia vastasyntyneillä, mutta 5-vuotiaaksi mennessä pitoisuudet ovat tasoittuneet samalle tasolle kuin aikuisilla. Punasoluissa PLP on sitoutunut hemoglobiinin α-yksiköiden N-terminaalien valiineihin.
Kehon B6:n kokonaismäärästä alle 0,1 % on plasmassa, jossa se on kiinni albumiinissa Schiffin emässidoksin. Albumiinin B6:sta noin 90 % on PLP:tä. Albumiini suojaa PLP:tä fosfataasien ennenaikaiselta defosforylaatiolta.
Soluihin siirtyäkseen PLP defosforyloituu ensin pyridoksaaliksi alkalisten fosfataasien toimesta. Siirtyminen soluun tapahtuu kantajaproteiinivälitteisesti, mutta ainakaan ihmisten kohdalla tarkempaa proteiinia tai -proteiineja ei tunneta. Pyridoksaali fosforyloituu jälleen kalvon läpäisemättömäksi PLP:ksi useimmissa soluissa olevalla pyridoksaalikinaasilla jääden siten soluun, ja liittyen sitten proteiineihin. Fosfataasien toiminta on kuitenkin useimmissa soluissa suurempaa kuin kinaasien. Siten proteiineihin sitoutumattomat ylimääräiset PLP:t defosforyloituvat ja poistuvat kehosta.
Muu biokemia > Varastoituminen

Ihmiskehossa ei ole mitään tarkoituksenmukaista varastointijärjestelmää B6-vitamiinille, vaan se on toiminnollisena osana proteiineissa. Proteiineihin sitoutumaton B6 ylimäärä poistuu kehosta nopeasti. B6-vitamiinia on aikuisella ihmisellä on kehossaan noin 40–150 mg. Tämä riittää 20–75 vrk tarpeisiin. Tästä määrästä 70–80 % on lihaksissa PLP:n muodossa, joka on sitoutunut glykogeenifosforylaasi-entsyymeihin. B6-pitoisuudet ovat suuret myös maksassa, aivoissa, munuaisissa ja haimassa. Fosforylaasipitoisuudet kuitenkin laskevat esimerkiksi nälkiintymisessä, sillä tällöin kehossa on vähän glykogeeniä, eikä sen hajotukselle ole juuri tarvetta. Tällöin fosforylaasien PLP:t siirtyvät muihin kudoksiin, lähinnä maksaan ja munuaisiin.
Muu biokemia > Hajotus ja erittyminen

Ihmisillä maksassa noin 40–60 % syödystä B6-vitamiinista defosforyloituu ja hapettuu pyridoksaalikinaasilla (EC-numero 2.7.1.35) tai aldehydidehydrogenaasilla (EC 1.2.1.3) 4-pyridoksiinihapoksi. Tämä erittyy virtsan mukana pois kehosta. Sen vuorokausittainen eritys on 0,5–1,2 mg miehillä ja 0,4–1,1 mg naisilla. Sen pitoisuudet pienevät syötäessä runsaasti aminohappoja ja päinvastoin. Hyvin alhaiset pitoisuudet voivat tarkoittaa sitä, että henkilöllä on B6-puutos.
Virtsassa on muitakin aineenvaihduntatuotteita, mutta pienempiä määriä. Näitä ovat pyridoksaali ja pyridoksamiini sekä niiden fosfaatit. 4-pyridoksiinihapon pitoisuudet vähenevät syötäessä runsaasti aminohappoja ja päinvastoin.
Muu biokemia > Biosynteesi

B6-vitamiinia muodostuu lähes kaikissa kasveissa, sienissä ja bakteereissa, muttei missään eläimissä. Eliöissä tunnetaan kaksi reittiä, DXP-reitti ja DXP-riippumaton-reitti, joiden kautta PLP:tä muodostuu.
DXP-reitillä PLP:tä tuotetaan deoksiksyluloosi-5'-fosfaatista (DXP) ja 4-fosfohydroksi-L-treoniinista. Nämä lähtöaineet muodostuvat eri tavoin eliöstä riippuen. 4-hydroksitreoniini-4-fosfaattidehydrogenaasin (EC-numero 1.1.1.262) reaktio on:
Pyridoksiini-5'-fosfaattisyntaasin (EC 2.6.99.2) reaktio on:
Pyridoksiini-5'-fosfaatti hapettuu PLP:ksi pyridoksaali-5'-fosfaattisyntaasilla (katso kohta vitameerien muunnos).
DXP-riippumattomalla-reitillä PLP:tä muodostuu PDX1- ja PDX2-entsyymien muodostamalla pyridoksaali-5'-fosfaattisyntaasilla (EC 4.3.3.6). Lähtöaineina on ribuloosi-5-fosfaatti, L-glutamiini ja D-glyseraldehydi-3-fosfaatti.
Muu biokemia > Antagonistit

B6-vitamiinilla on antagonisteja, jotka estävät sen toimintaa eri tavoin – esimerkiksi ottaen sen paikan entsyymeissä, mutta suorittamatta sen toimintoja. Nämä aineet voivat kehoon päätyessään aiheuttaa B6-puutosta. Esimerkkejä ovat 4'-deoksipyridiini (CAS-numero 148-51-6), isoniatsidi, ginkgotoksiini (CAS 1464-33-1), toksopyrimidiini (CAS 73-67-6) ja gyromitriini tai pikemminkin sen hajoamistuote, metyylihydratsiini.
4'-Deoksipyrimidiini
Ginkgotoksiini
Toksopyrimidiini
Nimet ja historia

1934 Paul György (1893–1976) sai rotilla aikaan pellagran kaltaista ihottumaa, jonka hän osoitti johtuvan tuntemattoman B-vitamiinin puutoksesta. Hän nimesi aineen "B6-vitamiiniksi". Tuolloin tunnettiin tiamiini (B1) ja riboflaviini (B2). Vitamiinien B3, B4 ja B5 oli myös esitetty olevan olemassa, vaikkakaan niiden olemassaoloa ei oltu osoitettu varmuudella. B6-vitamiinin nimessä siis käytettiin numeroa 6 jottei se mene sekaisin näiden muiden tunnettujen ja ehdotettujen aineiden kanssa.
Puhtaan B6-vitamiinin eristi ensimmäisenä 1938 Samuel Lepkovsky (1899–1984). Pian tämän jälkeen samana vuonna aineen eristivät toisistaan riippumattomasti 4 muuta tutkijaryhmää.
1939 Leslie Julius Harris (synt. 1898) ja Karl Folkers (1906–1997) selvittivät pyridoksiinin rakenteen, jonka he olettivat olevan B6-vitamiinin ainoa vitamiinina toimiva rakenne. Samana vuonna P. György ja Robert E. Eckardt esittivät nimen "pyridoksiini" olevan sopiva nimitys aineelle muun muassa sen rakenteessa olevan pyridiinin vuoksi.
1942 Esmond Emerson Snell (1914–2003) ja kollegat tekivät kasvatuskokeita Enterococcus faecalis -bakteereilla (entinen Streptococcus) havaiten olevan olemassa toistaiseksi tuntematon "pseudopyridoksiini", joka tehosti tuntemattomalla tapaa bakteerien kasvua jopa tuhatkertaisesti. 1944 E. Snell esitti tiedejulkaisussa pyridoksiinin muuntuvan E. faecalis kasvatusliuosten autoklavoinnissa aldehydiksi tai amiiniksi, joilla on bakteereille isompi hyötyosuus kuin pyridoksiinilla. Samassa tiedejulkaisun numerossa Karl Folkers ja kollegat esittivät pyridoksaalin (aldehydin) ja pyridoksamiinin (amiinin) rakenteet ja synteesit, jotka he olivat selvittäneet E. Snellin pyynnöstä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fineli: B6-vitamiinin lähteet ruoka-aineissa
Linus Pauling Institute: Vitamin B6 (englanniksi)
The Small Molecule Pathway Database (SMPDB): Vitamin B6 Metabolism, Homo sapiens (englanniksi)
B6 DataBase: tietokanta tunnetuista PLP-entsyymeistä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
KEGG: Pyridoxal 5'-phosphate (englanniksi)
KEGG: Pyridoxal (englanniksi)
KEGG: Pyridoxine (englanniksi)
KEGG: Pyridoxamine (englanniksi)
Esimerkki PLP:n tyypillisestä toiminnasta: ornitiinidekarboksylaasi. Entsyymin lysiinin numero 69 (K69) Sciffin emässidos korvautuu ornitiinin emässidoksella. Pyridiinin elektroneja delokalisoiva rakenne heikentää ornitiinin α-hiilen muita sidoksia, jolloin sen karboksyylihappo irtoaa hiilidioksina (CO2) ja muodostuu putreskiini. Putreskiini irtoaa ja lysiini kiinnittyy takaisin entsyymiin Schiffin emässidoksella
Kolibakteerin käyttämä DXP-reitti ja sen lähtöaineiden yksityiskohtaisempi muodostus.
Ville Kivimäki

Kivimäki vuonna 2019
Ville Kivimäki (s. 1976 Helsinki) on suomalainen historiantutkija ja Suomen historian dosentti Tampereen yliopistossa.
Kivimäki vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Lappeenrannassa. Hän aloitti historian yliopisto-opintonsa Joensuun yliopistossa mutta siirtyi Turkuun ja väitteli filosofian tohtoriksi Åbo Akademista vuonna 2013. Väitöskirja Battled Nerves: Finnish Soldiers’ War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44 edustaa pohjoismaiden historiaa ja käsittelee suomalaissotilaiden psyykkisiä häiriöitä jatkosodan aikana.
Väitöskirjan suomenkielinen versio Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939–1945 voitti vuoden 2013 Tieto-Finlandia-palkinnon. Kiitospuheessaan Kivimäki painotti, että psyykkiset vammat tulisi ymmärtää fyysisten vammojen lailla sotavammoiksi. ”Psyykkiset oireet olivat pohjimmiltaan mitä normaalein reaktio pöyristyttäviin olosuhteisiin. Ne eivät olleet merkkejä mistään poikkeavasta tai vaillinnaisesta luonteenlaadusta, kuten niitä pitkään käsiteltiin.”
Kivimäki johtaa Suomen Akatemian kokemuksen historian huippuyksikön (2018–2025) ”Eletty kansakunta” -tutkimusryhmää.
Kivimäki on maininnut esikuvikseen muiden muassa Juha Siltalan, Ann-Catrin Östmanin ja Anders Ahlbäckin. Vuonna 2020 Kivimäki sai Suomalaisen Tiedeakatemian Humanistipalkinnon.
Julkaisut

Murtuneet mielet: Taistelu suomalaissotilaiden hermoista 1939-1945. Helsinki, WSOY, 2013.
Battled Nerves: Finnish Soldiers' War Experience, Trauma, and Military Psychiatry, 1941–44. Väitöskirja. Tampere, omakustanne, 2013.
Finland in World War II: History, Memory, Interpretations. Tiina Kinnunen and Ville Kivimäki (eds.), Leiden: Brill, 2012.
"Between Defeat and Victory." Scandinavian Journal of History, Vol. 37, No. 4, 2012.
Sodassa kasvaneiden tunneperintö. Jenni Kirves, Ville Kivimäki, Sari Näre ja Juha Siltala (toim.), Helsinki, WSOY, 2010.
"Psykiatrien paperisota: Suomalaissotilaiden psyykkisten vammojen diagnoosit ja hoito toisen maailmansodan aikana." Historiallinen Aikakauskirja, Vol. 104, No. 3, 2006.
Ihminen sodassa: Suomalaisten kokemuksia talvi- ja jatkosodasta. Tiina Kinnunen ja Ville Kivimäki (toim.), Helsinki, Minerva, 2006.
Aiheesta muualla

Väitöstiedote (Arkistoitu – Internet Archive)
Tieto-Finlandia sotilaiden murtuneille mielille
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
Järjen palvonta

Järjen palvonnan festivaaleilla pariisilainen oopperalaulajatar esitti Järjen Jumalatarta
Järjen palvonta (ransk. Culte de la Raison) oli ateistinen uskonto, joka luotiin tuhoamaan katolinen kirkko Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Uskonnon perustajina toimivat Jacques Hébert ja Pierre-Gaspard Chaumette. Pariisin Nôtre-Damen katedraali julistettiin ”Järjen temppeliksi” brumaire-kuun 20. päivänä vuonna II (10. marraskuuta 1793), ja esimerkkiä seurasivat monet muut pariisilaiset kirkot. Vallankumousjohtaja Maximilien Robespierre pysäytti Järjen palvonnan leviämisen vuonna 1794 ja kehitti sen tilalle deistisen Korkeimman olennon palvonta -kultin, joka pyrki elvyttämään uskontoa uudelleen.
Uusi ajanlasku, uusi uskonto

Syyskuun 22. päivä 1792 oli Ranskan tasavallan ensimmäisen vuoden ensimmäinen päivä. Vuosi jaettiin edelleen 12 kuukauteen, mutta kalenterista poistettiin kaikkien pyhimysten nimet, ja ne korvattiin eläinten, hedelmien, kukkien ja mineraalien nimillä. Myös kristikunnan kirkkopyhät ja kristilliset juhlat korvattiin uusilla tasavaltalaisilla juhlilla.
Uuden ajanlaskun vuosipäivänä syyskuussa 1793 juhlakulkue kokoontui Bastiljin linnan raunioille, jonne oli pystytetty ”uudestisyntymisen suihkulähde”. Lähteen patsas esitti istuvaa naista, jonka rinnoista pulppusi vesisuihku kahteen alempana olevaan maljaan. Kansalliskonventin presidentti Hérault de Séchelles aloitti puheen suihkulähteelle sanoin: "Luonto! Ota vastaan Ranskan kansan vakuutus, että se tulee aina noudattamaan sinun lakejasi..." Puheen jälkeen konventin jäsenet joivat yksitellen lähteen vettä ja jatkoivat matkaansa muun kulkueen mukana vallankumoustorille, jossa Ludvig XV:n patsas oli korvattu suurella vapaudenpatsaalla. Patsaan paljastustilaisuudessa päästettiin irti tuhansia pikkulintuja. Kunkin kaulaan oli sidottu pieni ohut levy, jossa luki "Olemme vapaat! Tehkää kuten mekin!"
Ennen kuin Jacques Hébert ja hänen hebertistinsä yrittivät ottaa Ranskan talouselämän johdon käsiinsä, he ryhtyivät puhdistamaan maata kristillisyydestä. Lukuisat saarnat täydellisen jumalan­kieltämisen puolesta saivat monet ihmiset luopumaan kristinuskostaan. Eräs heistä oli Pariisin piispa Jean-Baptiste-Joseph Gobel, joka marraskuun 7. päivänä 1793 astui esiin kansalliskonventissa, luopui piispanvirastaan ja katolisesta pappeudestaan ja selitti että tulevaisuuden uskonnoksi riitti vapaus, yhdenvertaisuus ja siveys. Hänen esimerkkiään seurasivat Evreux'n piispa Lindet, Toulousen protestanttinen pappi Julien ja useat muut papit.
Uuden uskonnon ensimmäinen jumalanpalvelus

Uuden uskonnon varsinaiset avajaiset järjestettiin Nôtre-Damen katedraalin sisäosiin rakennetussa temppelissä, jonne kokoontuivat muun muassa kaikkien Pariisin virastojen edustajat. Tilaisuus alkoi valkopukuisten tyttöjen laulaessa ylistyslaulun järjen kunniaksi. Ensimmäisen lauluosuuden päättyessä ”Järjen jumalatar” tuotiin kantotuolissa alttarille ja hän vastasi lauluun kirkkaalla sointuvalla äänellä. Suuren yleisön katsellessa hän polki jaloillaan ristiinnaulitun kuvaa. Toimitusta seuranneiden lausuntaesitysten ja Marseljeesin teemaa noudattelevan lyyrisen kuvaelman jälkeen jumalatar kannettiin juhlakulkueen mukana Tuileries'hin, jossa kansalliskonventin presidentti syleili häntä ja kehotti häntä osallistumaan tuleviin keskusteluihin.
Puhetilaisuudessa uuden uskon perustajat kertoivat elottomien jumalankuvien hylkäämisestä ja niiden korvaamisesta elävällä kuvalla, järjen ja luonnon mestariteoksilla. Yritys järjen palvonnan voimaansaattamiseksi herätti ristiriitaisia tunteita ja monet kuulijat pitivät uuden uskonnon kiihkeimpien puolustapuhujien esityksiä liian korkealentoisina.
Uskonnon leviäminen

Järjen palvonta ei kuitenkaan rajoittunut vain puheiden ja esitelmien pitoon tai laulukuoroihin. Saint-Eustachen kirkko Pariisissa muutettiin järjen palvontamenojen aikana eräänlaiseksi ravintolaksi tai kabareeksi, jossa tarjoilijattaret hyväilivät kävijöitä. Monipuolinen ruoka- ja juomatarjonta lisäsi uuden uskonnon suosiota. Tilaisuuksien jälkipuolella nuoret puolialastomat naiset kiipesivät alttarille ja aloittivat piirileikin, joka myöhemmin jatkui kadulla. Vastaavat esitykset toistuivat maakunnissa, ja kirkot joita ei oltu suljettu tai muutettu teatterisaleiksi, toimivat Järjen temppeleinä.
Hébertin ja hänen kannattajiensa puheet täydellisestä jumalankieltämisestä johtivat kirkkojen yleiseen ryöstämiseen Pariisissa ja Ranskan departementeissa. Kirkkojen kulttiesineet ja pappien kaavut joutuivat kansan pilkanteon kohteiksi. Historiallisesti ja taiteellisesti arvokasta kirkon omaisuutta tuhottiin suuret määrät ja messupukuihin pukeutuneet miehet ja naiset etenivät kulkueena Pariisin kaduille ja heiluttivat käsissään piispansauvaa ja ristejä. Väkijoukot irrottivat useita kirkonkelloja, sillä ”taivaanisän leluja" ei enää tarvittu. Myös kellotapulien purkamista harkittiin, koska niiden korkeus oli loukkaus tasa-arvoisuuden periaatteita vastaan. Vainajien arkut päätettiin peittää vain trikolorilipuin.
Järjen palvonnan loppu

Katolinen vallankumousjohtaja Robespierre piti järjen palvontaa naurettavana farssina, mutta oli huolestunut sen kasvavasta suosiosta kansalliskonventissa. Vaikka suurin osa ranskalaisista vietti yhä kristillisiä juhlia, Robespierre ei halunnut ottaa riskiä uuden uskonnon leviämisestä. Hän puhui puolelleen Yhteishyvän valiokunnan jäseniä ja kukisti hebertistien vallan. Järjen palvonnan luojat Hébert ja Chaumette päätyivät mestauslavalle maaliskuussa 1794. Robespierre korvasi heidän uskontonsa Korkeimman olennon palvonnalla, joka toi uskontomaisuutta takaisin.