stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kašubi
Kirjakieli ja historia

Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty kašubiksi vuonna 1995.
Ensimmäinen kašubinkielinen kirja, Duchowne piesnie, julkaistiin 1586. Ensimmäinen kielioppi julkaistiin 1879. 1800-luvun puolivälissä kašubeja muutti myös suurissa määrin Pohjois-Amerikaan. Osa näistäkin yhteisöistä joutui puolalaistamistoimien kohteeksi, kun esim. yhteisön pappi oli puolankielinen.
Vuonna 1956 perustettu Zrzeszenie Kaszubskie -yhdistys pyrkii edistämään kašubinkielistä kulttuuria. Vuonna 2005 kašubi sai alueellisen kielen aseman Pommerissa. Gdańskin yliopistossa on mahdollista opiskella kašubin filologiaa kandidaatin tasolla. Kielialueella toimii myös jonkin verran kašubinkielistä mediaa.
Fonologia > Konsonantit

|  | Labiaali | Dentaali | Alveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  | ɲ |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  |  | k | g |
| Affrikaatta |  | ts | dz | tʃ | dʒ |  |  |
| Frikatiivi | f | v | s | z | ʃ | ʒ |  | x |
| Lateraali |  |  | l |  |  |
| Tremulantti |  |  | r |  |  |
| Puolivokaali | w |  |  | j |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i | ɨ | u |
| Puolisuppea | e | ə | o |
| Puoliavoin | ɛ | ə | ɞ | ɔ |
| Avoin |  | a |  |
Vokaalit [a], [ɛ], [o] ja [u] voivat esiintyä myös nasaalisina.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto

Lukusanat 1–10 kašubiksi:
| 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| jeden | dwa | trzë | sztërë | piãc | szesc | sétmë | òsmë | dzëwiãc | dzésãc |
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Slaavilaiset kielet
bosnia
bulgaria
interslaavi
kantaslaavi
kašubi
kirkkoslaavi
kroatia
makedonia
molisenkroatia
montenegro
muinaiskirkkoslaavi
polabi
puola
ruteeni
serbia
serbokroatia
sleesia
slovakki
sloveeni
slovintsi
sorbi
tšekki
ukraina
valkovenäjä
venäjä
Koiralampi (Pieksämäki, Sakonkylä)

| Koiralampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°24′31″N, 27°23′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Suonenjoen valuma−alue (14.78)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.784.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  102,1 m  
Pituus:  260 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,569 km  
Pinta-ala:  1,637 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoiralampi 
Koiralampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Sakonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 260 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jonka Hiukkasen valuma-alueeseen (14.784) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,1 metriä mpy.
The Turn of a Friendly Card

| The Turn of a Friendly Card The Alan Parsons Project |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Acousti Studio, Pariisi, Ranska
 Julkaistu: marraskuu 1980
 Tuottaja(t): Alan Parsons
 Tyylilaji: progressiivinen rock, aikuisrock, soft rock, pop
 Kesto: 40.25
 Levy-yhtiö: Arista
The Alan Parsons Projectin muut studioalbumit
| Eve 1979 | The Turn of a Friendly Card 1980 | Eye in the Sky 1982 |
The Turn of a Friendly Card on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin viides albumi vuodelta 1980. Se on uhkapelaamista käsittelevä konseptialbumi, jonka sanoitukset kertovat arjen turhautumisesta, riskinotosta ja holtittoman elämän hinnasta. Yhtyeen jäsenet asuivat albumin äänitysten aikaan Monacossa, ja Monte Carlon kasinot vaikuttivat aiheen valintaan. Musiikillisesti albumi on yhtyeelle tyypillinen yhdistelmä progressiivista rockia ja valtavirran poppia.
The Turn of a Friendly Card äänitettiin kuudessa viikossa, mikä oli The Alan Parsons Projectille epätavallisen vähän. Yhtyeen jäsenet olivat tästä huolimatta tyytyväisiä lopputulokseen, ja albumi sai myös hyviä arvosteluja. Se oli vuonna 1981 ehdolla parhaan äänitystekniikan Grammy-palkinnon saajaksi. Yhdysvalloissa The Turn of a Friendly Card oli yhtyeen menestynein sitten vuoden 1977 I Robotin, ja maailmanlaajuiset myyntiluvut kohosivat yli kahteen miljoonaan. Myös singlejulkaisut ”Games People Play” ja ”Time” menestyivät hyvin.
Albumin syntyvaiheet > Taustaa

Yhtyeen pääjäsenet Alan Parsons ja Eric Woolfson muuttivat Monacoon vuonna 1978. Monte Carlon kasinoilla vietetty aika, niiden tapahtumien tarkkailu sekä kiireinen ja teatraalinen tunnelma inspiroivat Woolfsonia kirjoittamaan uhkapelaamisesta kertovia kappaleita.
”The Turn of a Friendly Card” oli alun perin Woolfsonin 1960-luvulla (eli ennen The Alan Parsons Projectin perustamista) kirjoittaman kappaleen nimi. Woolfson ei ollut tyytyväinen kappaleeseen, mutta sen nimi jäi elämään. The Alan Parsons Projectin albumilla kuultava samanniminen kappale on kokonaan uusi sävellys.
Albumin syntyvaiheet > Nauhoitukset

Taustayhtyeen kokoonpano pysyi The Turn of a Friendly Cardilla kutakuinkin samana kuin edellisellä albumilla Evellä. Poikkeuksen tähän muodostivat kosketinsoittimet. Kolmella edellisellä albumilla soittaneen Duncan Mackayn sijaan Woolfson ja Parsons soittivat kaikki kosketinosuudet itse.
The Turn of a Friendly Cardilla kappaleita esitti vain neljä laulajaa, joista kolme lauloi useamman kuin yhden kappaleen. Tämä erosi yhtyeen aiemmista albumeista, joilla solisteja oli ollut kuusi tai seitsemänkin. The Turn of a Friendly Card äänitettiin Lontoon sijaan Pariisissa, eikä laulajia siksi aina ollut saatavilla. The Turn of a Friendly Card olikin ensimmäinen APP-albumi, jolla Eric Woolfson lauloi taustojen sijaan kokonaisia kappaleita (”Time” ja ”Nothing Left to Lose”). Aiemmin Woolfson oli laulanut kappaleet demovaiheessa, mutta lopullisiin versioihin Parsons oli korvannut hänen lauluraitansa valitsemillaan vierailijoilla. Woolfsonin roolista yhtyeen laulajana tuli pysyvä, mikä merkitsi hänen pitkäaikaisen toiveensa täyttymistä. Yhtye jatkoi kuitenkin myös vierailevien laulusolistien käyttöä.
The Turn of a Friendly Card äänitettiin kuudessa viikossa, mikä oli yhtyeen mittapuulla vähän. Parsons ja Woolfson olivat aikataulurajoituksista huolimatta tyytyväisiä lopputulokseen ja pitivät sitä yhtenä onnistuneimmista levytyksistään.
Parsons ja Woolfson muuttivat takaisin synnyinmaahansa Britanniaan vuoden 1980 aikana.
Musiikki

The Turn of a Friendly Card oli The Alan Parsons Projectin ensimmäinen albumi, jonka avausraitana ei ollut syntetisaattorivetoinen instrumentaali. Musiikillisesti se vei yhtyettä 1980-luvun valtavirran popin suuntaan. Albumin musiikki yhdistelee aikuisrockia, pehmorockia, pop rockia ja progressivista rockia. Progressiiviset vaikutteet ovat yhtyeen varhaistuotantoon verrattuna kuitenkin vähäiset. Sanoitukset käsittelevät uhkapeliriippuvuutta ja uhkapelaamiseen rinnastuvaa jokapäiväisen elämän riskinottoa.
Musiikki > Kappalemateriaali

Avausraita ”Maybe a Price to Pay” alkaa mahtipontisella puhallinsoitinintrolla, joka pian vaihtuu keskitempoiseen funk-komppiin. Kappale on sävyltään pahaenteinen, ja sen sanoitukset kertovat velhosta, jonka alamaiset pelaavat ja juonittelevat isäntänsä selän takana. ”Games People Play” on syntetisaattoriarpeggion varaan rakentuva radioystävällinen pop-kappale, jonka sanat kertovat kotoa lähtevistä lapsista ja vanhempien yksinäisyyden tunteesta. Se sai nimensä Eric Bernen samannimisestä kirjasta (suom. Kanssakäymisen kuviot), jota Woolfsonin vaimo luki. ”Time” on surumielinen ja hidastempoinen balladi, joka kertoo elämän katoavaisuudesta. Se muistuttaa Pink Floydin samannimistä kappaletta, jota Parsons oli ollut äänittämässä. ”I Don’t Wanna Go Home” on moniosainen pop rock -kappale, joka kertoo kaikki rahansa uhkapelissä menettäneestä miehestä. Sävyltään kappale on APP:lle epätyypillisen katkera.
B-puolen avaava ”The Gold Bug” on Ennio Morriconen spagettiwestern-sävelmiä mukaileva instrumentaali, jonka päämelodian Parsons viheltää. Kappaleen nimi on viittaus Edgar Allan Poen novelliin ”Kultakuoriainen”. Viimeinen kappale ”The Turn of a Friendly Card” on viisiosainen teos, joka kertoo ihmisen ahneudesta ja henkisestä romahduksesta. Kappaleen tyyli vaihtelee englantilaisesta folkista suoraviivaiseen rockiin ja akustiseen pop-balladiin. Sanoituksessa toistuva hokema ”snake eyes, seven eleven” viittaa craps-noppapeliin – kahden ykkösen (snake eyes) tai seitsemän ja yhdentoista puolesta vetoa lyövä pelaaja häviää väistämättä aina.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja painokset

The Turn of a Friendly Card ilmestyi Arista Recordsin julkaisemana marraskuussa 1980. Kansitaiteen suunnittelivat aiemmista albumeista vastanneen Hipgnosis-työryhmän sijaan rockmuusikot Kevin Godley ja Lol Creme.
Studioprojektina The Alan Parsons Project ei markkinoinut albumia kiertueella, mutta se menestyi yhtyeen aiempien julkaisujen tavoin hyvin ja nousi listoilla 10:n parhaan joukkoon kahdeksassa maassa. Myyntiä edistivät hittisinglet ”Games People Play” ja ”Time”. The Turn of a Friendly Card myi Yhdysvalloissa platinalevyyn oikeuttavan määrän, mikä teki siitä parhaiten menestyneen The Alan Parsons Projectin albumin sitten vuoden 1977 I Robotin. Maailmanlaajuiset myyntiluvut nousivat heinäkuuhun 1981 mennessä yli 2 miljoonaan kopioon.
The Turn of a Friendly Card ilmestyi CD-muodossa ensi kertaa 1984. Vuonna 2008 siitä ilmestyi remasteroitu versio, jolla oli bonusraitoina vaihtoehtoisia miksauksia ja demoversioita albumin kappaleista. Marraskuussa 2015 albumista ilmestyi 35th Anniversary Deluxe Version -niminen juhlajulkaisu. Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleiden lisäksi juhlajulkaisulla on mukana erillinen bonusraita-CD. Sen sisältö koostuu singleversioista, vaihtoehtoisista otoista, demoista sekä Woolfsonin omaan käyttöönsä tekemistä nauhoituksista, joita hän käytti päiväkirjana säveltäessään musiikkia. Woolfsonin tyttäret Sally ja Lorna löysivät ne 2014 käydessään läpi edesmenneen isänsä arkistoja; Sallyn mukaan nauhat olivat heidän ”lapsuutensa soundtrack”.
Julkaisu ja vastaanotto > Kriitikoiden mielipiteet

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
AllMusic Mike DeGagne: 
The Encyclopedia of Popular Music Colin Larkin: 
The Turn of a Friendly Card oli vuonna 1981 ehdolla parhaan äänitystekniikan Grammy-palkinnon (”Best Engineered Recording – Non-Classical”) saajaksi, mutta ei voittanut.
Billboard nosti The Turn of a Friendly Cardin suositeltujen uutuusalbumien listalleen. Arvion mukaan albumi käyttää ”korttipeliä metaforana elämän uhkapelistä”. Parsons pysyttelee taka-alalla, ja laulamisen hoitavat ”pätevät Parsons-veteraanit”. Parhaat kappaleet ovat ”Games People Play”, ”May Be a Price to Pay” sekä erityisesti klassisen musiikin ja rockin välillä vuorotteleva nimikappale, joka muodostuu koko albumin ytimeksi.
AllMusicin Mike DeGagnen mukaan The Turn of a Friendly Card on The Alan Parsons Projectin ”nautittavimpia albumeja”. Hyväntuulinen ”Games People Play” ja ylellinen ”Time” puolestaan ovat yhtyeen parhaat kappaleet. Lyhyydestään huolimatta albumi käsittelee teemaansa onnistuneesti.
Classic Rock Review’n Ric Albanon mukaan albumi on kuvaus keski-iän kriisistä ja uhkapelistä pakokeinona. ”Time” on hänen mukaansa yhtyeen hienoimpia balladeja ja ”Games People Play” yhdistää onnistuneesti tarttuvat melodiat filosofisiin sanoituksiin ja ”progerock-tehosteisiin”. Nimikappale on vahva lopetus albumille, vaikka kärsiikin kliseisistä sanoituksista.
Alan Parsonsin mukaan The Turn of a Friendly Card on ”progefanien keskuudessa jonkinmoinen suosikki pitkän nimiraitansa ansiosta”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin kirjoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
| --- | --- |
 A-puoli ”May Be a Price to Pay” (Elmer Gantry) – 4.58  ”Games People Play” (Lenny Zakatek) – 4.22  ”Time” (Eric Woolfson) – 5.04  ”I Don’t Wanna Go Home” (Lenny Zakatek) – 5.03 :  B-puoli ”The Gold Bug” (instrumentaali) – 4.34   ”The Turn of a Friendly Card” – 16.24  ”The Turn of a Friendly Card (Part 1)” (Chris Rainbow) – 2.44  ”Snake Eyes” (Chris Rainbow) – 3.14  ”The Ace of Swords” (instrumentaali) – 2.57  ”Nothing Left to Lose” (Eric Woolfson) – 4.07  ”The Turn of a Friendly Card (Part 2)” (Chris Rainbow) – 3.22
Kappaleet > Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet

”May Be a Price to Pay” (Intro / demo) – 2.59
”Nothing Left to Lose” (Basic backing track) – 2.46
”Nothing Left to Lose” (Chris Rainbow overdub compilation) – 2.46
”Nothing Left to Lose” (Early studio version with Woolfson’s guide vocal) – 2.46
”Time” (Early studio attempt) – 2.46
”Games People Play” (Rough Mix) – 2.46
”The Gold Bug” (Demo) – 2.46
Kappaleet > Vuoden 2015 uusintapainoksen bonuslevy

| --- | --- |
 ”May Be A Price to Pay” (Eric’s Songwriting Diary)  ”Games People Play” (Eric’s Songwriting Diary)  ”Time” (Eric’s Songwriting Diary)  ”I Don’t Wanna Go Home” (Eric’s Songwriting Diary)  ”The Turn of a Friendly Card” (Eric’s Songwriting Diary)  ”Snake Eyes” (Eric’s Songwriting Diary)  ”Nothing Left to Lose” (Eric’s Songwriting Diary)  ”TOFC / Snake Eyes / I Don’t Wanna Go Home” (Eric’s Songwriting Diary)  ”May Be A Price to Pay” (Early Version – Eric Guide Vocal & Unused Guitar Solo)  ”Games People Play” (Early version – Eric Guide Vocal) :   ”Time” (Orchestra & Chris Rainbow Backing Vocals)  ”The Gold Bug” (Early Reference Version)  ”The Turn of a Friendly Card Part 1” (Early Backing Track)  ”Snake Eyes” (Early Version – Eric Guide Vocal)  ”The Ace of Swords” (Early Version with Synth “Orchestration”)  ”The Ace Of Swords” (Early Version with Piano on Melody)  ”The Turn of a Friendly Card Part Two” (Eric Guide Vocal and Extended Guitar Solo)  ”Games People Play” (single edit)  ”The Turn of a Friendly Card” (single edit)  ”Snake Eyes” (single edit)
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtyeen jäsenet Alan Parsons – tuotanto, äänitys, koskettimet, taustalaulu  Eric Woolfson – koskettimet, vastaava tuottaja Sessiomuusikot Ian Bairnson – sähkökitara, akustinen kitara  Stuart Elliott – rummut, lyömäsoittimet  David Paton – bassokitara  Andrew Powell – orkesterin ja kuoron sovitukset Münchenin kamarioopperan orkesteri ”Care of Eberhard Schoener”  Sandor Farkas – johtaja  Curtis Briggs – koordinaattori :  Laulajat Elmer Gantry – laulu kappaleessa ”May Be a Price to Pay”  Chris Rainbow – laulu kappaleessa ”The Turn of a Friendly Card”  Eric Woolfson – laulu kappaleissa ”Time” ja ”Nothing Left to Lose”  Lenny Zakatek – laulu kappaleissa ”Games People Play” ja ”I Don’t Wanna Go Home” 
Billboard-lehdessä tuoreeltaan julkaistun mainoksen mukaan ”he eivät ole koskaan konsertoineet, vain harvat tietävät miltä he näyttävät, ja sittenkin he ovat myyneet yli 10 miljoonaa albumia”.
Iso Ruunalampi (Pieksämäki)

| Iso Ruunalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Pieksämäki
Koordinaatit:  62°24′15″N, 27°24′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Suonenjoen valuma−alue (14.78)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.784.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,3 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,97 km  
Pinta-ala:  2,369 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Ruunalampi 
Iso Ruunalampi  on Etelä-Savossa Pieksämäellä  Sakonkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 410 metriä pitkä, 90 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78), jonka Hiukkasen valuma-alueeseen (14.784) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,3 metriä mpy.
Praha 1

| Praha 1 |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Praha 1 korostettuna.  Prahan alueellinen jako
Kaupunki:  Praha
Koordinaatit:  50°5′11″N, 14°24′40″E
Pinta-ala:  5,53 km² 
Väkiluku:  28 718 (2021)
Osa-alueet:  Malá Strana, Staré Město, Josefov
Praha 1 on yksi Tšekin pääkaupungin Prahan kaupunginosista. Vuonna 2021 siellä asui 27 718 asukasta.
Maantiede

Praha 1 sijaitsee Prahan historiallisessa keskustassa Vltavan molemmilla puolilla.
Maantiede > Aluejako

Praha 1 käsittää kokonaisuudessaan Josefovin ja Prahan vanhankaupungin maarekisterialueet, sekä osia Hradčanystä, Malá Stranasta ja Uudestakaupungistasta. Siihen kuuluu hyvin pieniä alueita myös Holešovicesta ja Vinohradystä.
Hallinto

Praha 1:n pormestarina toimii TOP 09:n Terezie Radoměřská.
Kulttuuri > Nähtävyydet

Moni koko Tšekin suosituimmista turistikohteista sijaitsee Praha 1:n alueella. Prahan kansallismuseo sijaitsee Venceslauksen aukiolla. Josefov on vanha juutalaisgetto. Vanhassakaupungissa sijaitsee muun muassa Vanhankaupungin aukio ja Prahan astronominen kello, kun Malá Strana tunnetaan sen vanhoista aatelistolle kuuluneista taloistaan. Alueet yhdistää toisiinsa Kaarlensilta. Kukkulan laella sijaitseva Hradcany tunnetaan Prahan linnasta.
Yhteistyösuhteet > Ystävyyskaupungit

Nîmes, Ranska
Bamberg, Saksa
Trento, Italia
Ferrera, Italia
Monza, Italia
Orvieto, Italia
Rosh HaAyin, Israel
Batumi, Georgia
Yhteistyösuhteet > Alueet ja kaupunginosat

Jeseníkin alueen yhdistys, Tšekki
Bratislavan vanhakaupunki, Slovakia
Innere Stadt, Wien, Itävalta
Budávar, Budapest, Unkari
Jongno , Soul, Korean tasavalta
Chaoyang, Peking, Kiina
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Praha 1 Wikimedia Commonsissa
Kaupunginosan kotisivut
Katariina I (Venäjä)

| Katariina I |
| --- | --- |
 Katariina I. Jean-Marc Nattier’n muotokuva 1717
Venäjän keisarinna
Valtakausi:  8. helmikuuta 1725 – 17. toukokuuta 1727
Kruunajaiset:  7. toukokuuta 1724 (kruunattiin kanssahallitsijana)
Edeltäjä:  Pietari I
Seuraaja:  Pietari II
Venäjän keisarin puoliso
Virkakausi:  22. lokakuuta 1721 – 8. helmikuuta 1725
Edeltäjä:  Jevdokija (Eudoxia) Lopuhina
Seuraaja:  Jekaterina Aleksejevna

Syntynyt:  Marta Helena 15. huhtikuuta 1684 Jakobstadt, Semigallia, Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta
Kuollut:  17. toukokuuta 1727 (43 vuotta) Pietari, Venäjän keisarikunta
Hautapaikka:  Pietari-Paavalin katedraali
Puoliso:  Johan Cruse (vih. 1702), Pietari I (vih. 1707, 1712)
Lapset:   Anna Petrovna  Elisabet 
Koko nimi:  puol. Marta Helena Skowrońska ven. Marta Samuilovna Skavronskaya
Suku:  Romanov (avioliiton kautta)
Isä:  Samuel Skowroński
Äiti:  Elisabeth Moritz
Uskonto:  Venäjän ortodoksinen kirkko (aiemmin luterilaisuus ja katolinen kirkko)
Nimikirjoitus:  
Katariina I:n keisarillinen monogrammi.
Katariina I (ven. Екатерина I, Екатерина Алексеевна Михайлова, Jekaterina I, Jekaterina Aleksejevna Mihailova, synt. Marta Helena Skowrońska Cruse; 15. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1684 Tartumaa, Liivinmaa, Ruotsin kuningaskunta – 17. toukokuuta (J: 6. toukokuuta) 1727 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän keisarikunnan hallitsija yhdessä miehensä Pietari Suuren kanssa vuosina 1724–1725 ja tämän kuoltua nimellisesti yksinvaltias kahden vuoden ajan omaan kuolemaansa asti.
Vaatimatonta sukujuurta ollut Katariina oli Pietari Suuren toinen puoliso, virallisesti vuodesta 1712, ja tulevan keisarinna Elisabet Petrovnan äiti.
Varhaisvaiheet

Katariinan syntyperästä ei ole luotettavia dokumentteja, ja tiedot varhaishistoriasta ovat paljolti anekdotaalisia. Hän oli syntyjään tuolloin Ruotsille kuuluneelta Liivinmaalta, nykyisen Latvian alueelta. Alkuperäiseltä nimeltään hän oli Marta Helena Skowrońska, todennäköisesti puolalaistaustaisen talonpoika Samuel Skowrońskin tytär tämän toisesta avioliitosta Elisabeth Moritzin kanssa. Vanhempien kuoltua ruttoon noin vuonna 1689, heidän viisi lastaan jäivät orvoiksi. Marta varttui kolmivuotiaasta lähtien kasvattina ja piikana luterilaisen papin ja raamatunkääntäjän Johann Ernst Glückin perheessä Marienburgissa Liivinmaalla. Koulusivistystä hän ei elämänsä aikana saanut ja oli luku- ja kirjoitustaidoton aikuisikään asti.
Seitsentoistavuotiaana Suuren Pohjan sodan aikaan vuonna 1702 Marta avioitui ruotsalaisen rakuunan, trumpetisti Johan Crusen kanssa, mutta liitto kesti tuskin viikkoa, kun ruotsalaisjoukot vetäytyivät jo pois Marienburgista. Venäläisten vallattua kaupungin marsalkka Boris Šeremetjevin johdolla, 400 ihmistä sen asukkaista siirrettiin muualle. Sekä armeijan tulkiksi lupautunut pastori Glück että muut Marienburgin linnoituksen asukkaat vietiin Moskovaan, jonne Glück perusti kaupungin ensimmäisen lyseon. Marsalkka Šeremetjev oli iskenyt silmänsä jo Marienburgissa Martaan ja otti hänet väkivalloin itselleen. Pari kuukautta myöhemmin Marta otettiin "suojatiksi" ruhtinas Aleksandr Menšikovin talouteen, joka oli Pietari Suuren läheinen ystävä. Ruhtinas Menšikovista ja Martasta tuli läheiset ja pitkäaikaiset liittolaiset.
Katariina ja Pietari

Pietari oli eronnut ensimmäisestä vaimostaan Jevdokija (Eudoxia) Lopuhinasta ja sulkenut tämän luostariin vuonna 1698. Vuonna 1703 Menšikov esitteli suojattinsa Martan Pietarille, ja tästä tuli hänen rakastajattarensa. Vuonna 1704 syntyi ensimmäinen lapsi Pietari ja vuonna 1705 syntyi toinen lapsi Pavel, molemmat kuolivat ennen vuotta 1707. Vuonna 1703 tai 1705 (tai 1706-1707) Marta kääntyi ortodoksiksi ja otti nimen Jekaterina Aleksejevna (Katariina) sekä muutti asumaan Preobraženskojen palatsiin Pietarin sisaren suuriruhtinatar Natalja Aleksejevnan luokse, joka opetti häntä lukemaan. Pietari ja Katariina avioituivat salaisesti loppuvuodesta 1707, ja uudelleen juhlallisesti ja virallisesti vuonna 1712.
Ainoastaan Katariina pystyi rauhoittamaan Pietarin raivokohtauksia ja hänet kutsuttiin paikalle, aina kun niitä sattui. Katariina ja Pietari saivat ainakin kahdeksan lasta, joista vain kaksi vanhinta tytärtä Anna (1708–1728) ja Jelisaveta (1709–1762) varttuivat aikuisikään. Suuriruhtinatar Jelisaveta Petrovnasta tuli myöhemmin Venäjän keisarinna Elisabet. Suuriruhtinatar Anna Petrovna avioitui vuonna 1725 Holstein-Gottorpin herttuan Kaarle Fredrikin kanssa ja sai pojan, josta tuli keisari Pietari III.
Katariina seurasi miestään Turkin sodan Prutin sotaretkelle vuonna 1711. Hän vaikutti ratkaisevasti lopputulokseen osallistumalla rauhanneuvotteluihin, ehdottamalla seurueen naisten jalokivien luovuttamista lahjuksena turkkilaisille, minkä ansiosta Pietarin tappiota seuranneet rauhanehdot jäivät kohtuullisiksi. Tämän katsotaan nostaneen huomattavasti Katariinan arvostusta ja vaikuttaneen siihen, että Pietari virallisesti nai Katariinan samana vuonna 1712, kun siirsi pääkaupungin Pietariin, perusti erityisesti naisille tarkoitetun Pyhän Katariinan kunniamerkkiritarikunnan vuonna 1714 ja lopulta kruunautti hänet keisarinnaksi vuonna 1724.
Tsaritsa Katariina asettui ruhtinas Aleksandr Menšikovin omistamaan Tsarskoje Selon kylään (nykyisin Puškin), ja sinne rakennettu keisarillinen kesäpalatsi nimettiin myöhemmin Katariinan palatsiksi.
Hallituskausi

Toukokuussa 1724 Pietari kruunautti Katariinan kanssahallitsijakseen Moskovan Uspenskin katedraalissa. Kuollessaan alkuvuodesta 1725 Pietari ei ollut jättänyt määräyksiä kruununperimyksestä, ja syntyneessä sekavassa tilanteessa ruhtinas Aleksandr Menšikov järjesti nopeasti läheisensä Katariinan julistamisen muodolliseksi hallitsijaksi. Todellista valtaa Venäjällä tuli kuitenkin käyttämään Menšikov ja 1726 perustettu Korkein salaneuvosto (Верховный тайный совет, Verhovnyi tainyi sovet), johon kuului 6–7 jäsentä.
Katariina kuoli 43-vuotiaana tuberkuloosiin toukokuussa 1727. Häntä seurasi valtaistuimella Pietari Suuren ja hänen ensimmäisen puolisonsa pojanpoika Pietari II, joka oli vasta 12-vuotias ja kuoli kolme vuotta myöhemmin.
Aiheesta muualla

Katharina I. (Arkistoitu – Internet Archive) www.petersburg-info.de (saksaksi)