stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Suomen liikenteen varoitusmerkeistä
Vuosina 1969–1974

Tienmutka
Kapeneva tie
Kaksisuuntainen liikenne
Avattava silta
Epätasainen tie
Tietyö
Irtokiviä
Liukas ajorata
Suojatien ennakkovaroitus
Lapsia
Tienristeys
Liikennevalot
Liikenneympyrä
Raitiotie
Vartioimaton rautatien tasoristeys
Vartioitu rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen lähestymismerkit
Yksiraiteisen rautatien tasoristeys
Kaksi- tai useampiraiteisen rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen etumerkki
Muu vaara
Vuosina 1957–1969

Tienmutka
Kapeneva tie
Avattava silta
Kuoppa
Tietyö
Lapsia
Tienristeys
Raitiotie
Vartioimaton rautatien tasoristeys
Vartioitu rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen lähestymismerkit
Yksiraiteisen rautatien tasoristeys
Kaksi- tai useampiraiteisen rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen etumerkki
Muu vaara
Huomio- ja varoitusmerkit vuosina 1937–1957

Yleinen huomiomerkki
Koulu (tilalla saattoi lukea esimerkiksi "SAIRAALA")
Yleinen varoitusmerkki
Tienmutka
Kuoppa
Tienristeys
Vartioimaton rautatien tasoristeys
Vartioitu rautatien tasoristeys
Yksiraiteisen rautatien tasoristeys
Kaksi- tai useampiraiteisen rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen etumerkki
Vuosina 1932–1937

Yksiraiteisen rautatien tasoristeys
Kaksi- tai useampiraiteisen rautatien tasoristeys
Rautatien tasoristeyksen etumerkki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varoitusmerkit Wikimedia Commonsissa
Ammunta kesäolympialaisissa 1900 – miesten 300 metrin vapaakiväärin pystyammunta

| Ammunta kesäolympialaisissa 1900  |
| --- | --- | --- |
| 25 m olympiapistooli | miehet |  |
| 50 m vapaapistooli | miehet |  |
| 50 m vapaapistooli, joukkueet | miehet |  |
| Trap | miehet |  |
| 300 m sotilaskivääri, pysty | miehet |  |
| 300 m sotilaskivääri, polvi | miehet |  |
| 300 m sotilaskivääri, makuu | miehet |  |
| 300 m sotilaskivääri, asennot | miehet |  |
| 300 m sotilaskivääri, joukkue | miehet |  |
Miesten 300 metrin sotilaskiväärin pystyasentokilpailu kesäolympialaisissa 1900 käytiin 3. – 5. elokuuta. Kilpailuun osallistui 30 ampujaa kuudesta maasta jaettuna siten, että joka maasta tuli viisi urheilijaa. Sen voitti tanskalainen Lars Jørgen Madsen.
Tulokset

| Sija | Nimi | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lars Jørgen Madsen |  Tanska | 305 |
| 2 | Ole Østmo |  Norja | 299 |
| 3 | Charles Paumier |  Belgia | 298 |
| 4 | Paul van Asbroeck |  Belgia | 297 |
| 5 | Franz Böckli |  Sveitsi | 294 |
| 6 | Emil Kellenberger |  Sveitsi | 292 |
| 7 | Jules Bury |  Belgia | 282 |
| 7 | Alfred Grütter |  Sveitsi | 282 |
| 9 | Hellmer Hermandsen |  Norja | 280 |
| 10 | Auguste Cavadini |  Ranska | 278 |
| 11 | Viggo Jensen |  Tanska | 277 |
| 11 | Anders Peter Nielsen |  Tanska | 277 |
| 13 | Tom Seeberg |  Norja | 275 |
| 14 | Marcus Ravenswaaij |  Alankomaat | 272 |
| 14 | Konrad Stäheli |  Sveitsi | 272 |
| 16 | Olaf Frydenlund |  Norja | 271 |
| 17 | Léon Moreaux |  Ranska | 269 |
| 17 | Louis Richardet |  Sveitsi | 269 |
| 19 | Maurice Lecoq |  Ranska | 268 |
| 19 | Achille Paroche |  Ranska | 268 |
| 21 | Edouard Myin |  Belgia | 265 |
| 22 | Axel Kristensen |  Tanska | 261 |
| 22 | Uilke Vuurman |  Alankomaat | 261 |
| 24 | René Thomas |  Ranska | 254 |
| 25 | Henrik Sillem |  Alankomaat | 249 |
| 26 | Ole Sæther |  Norja | 239 |
| 26 | Solko van den Bergh |  Alankomaat | 239 |
| 28 | Laurids Jensen-Kjær |  Tanska | 238 |
| 28 | Antonius Bouwens |  Alankomaat | 238 |
| 30 | Joseph Baras |  Belgia | 233 |
Jokainen kilpailija ampui 40 laukausta, maksimipisteet olivat 400.
Almyrída (Réthymno)

| Almyrída Αλμυρίδα |
| --- | --- |
 Almyrída
 Koordinaatit: 35°24′32″N, 24°52′8″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Kreeta
Alue:  Kreeta
Alueyksikkö:  Réthymno
Kunta:  Mylopótamos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  7305011402
Väkiluku (2021):  10
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Almyrída (kreik. Αλμυρίδα) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 10 (2021).
Almyrídan kylä sijaitsee suunnilleen Kreetan pohjoisrannikon puolivälissä noin 41 kilometriä länsiluoteeseen Iraklionista ja noin 38 kilometriä länteen Réthymnosta. Se on osa Sísesin kyläyhdyskuntaa. Antiikin ajan Kytaionin kaupungin arvellaan sijainneen nykyisen kylän tienoilla. Kylän lähellä sijaitsee pieni Alykín ranta.
Allada

| Allada Grand Ardra |
| --- | --- |

 fiAllada 
 6°39′54″N, 2°09′00″E 
Valtio:   Benin
Departementti:  Atlantique
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  381 km²
Väestö
Väkiluku (2013):  127 512
 www.web-africa.org/allada 
Allada (myös Alladah, Grand Ardra Arda tai Ardah)  on Beninin Atlantiquen departementissa sijaitseva piirikunta, kaupunki ja arrondissementti.
Alladan nykyisen piirikunnan pinta-ala on 381 neliökilometriä, ja vuonna 2013 sen asukasluku oli 127 512.
Historia

Alladan kuningaskunta oli 1200-luvulla perustettu hallintokunta, joka joutui Dahomeyn alaiseksi 1720-luvulla, jolloin siitä tuli Dahomeyn maakunta.
Merkittäviä kansalaisia ja asukkaita

Haitin vallankumouksellinen Toussaint L'Ouverture oli Gaou Guinoun poika, joka itse oli Alladan hallitsijan poika, joka otettiin kiinni ja orjuutettiin.
Väestötiedot

Kaupungin väestötiedot:
| Vuosi | Väestö  |
| --- | --- |
1979: 12 022
2008: 21 833
2013: 23 287
Piirikunta

Alladan piirikunnassa ovat seuraavat arrodissementit ja niiden asukasmäärät:
Agbanou 11 480
Ahouannonzoun 11 960
Attogon 7 123
Avakpa 4 852
Ayou 7 897
Hinvi 5 160
Lissegazoun 14 989
Lon-Agonmey 4 227
Sekou 26 494
Tokpa-Avagoudo 3 992
Allada 23 287
Togoudp 6 051
Aiheesta muualla

Saheed Aderinto: African Kingdoms: An Encyclopedia of Empires and Civilizations.  ABC-CLIO, 2017.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Allada
Käännös suomeksi
Almyrída

Almyrída (kreik. Αλμυρίδα) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Almyrída, kylä Apokóronaksen kunnassa Chanián alueyksikössä Kreetan saarella
Almyrída, kylä Mylopótamoksen kunnassa Réthymnon alueyksikössä Kreetan saarella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Almyrída”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ad Abi Karam

| Ad Abi Karam> Sydneyn Pyhän Maronin maroniittisen eparkian piispa |
| --- | --- |
 2001-2013 
Edeltäjä:  Joseph Habib Hitti
Seuraaja:  Anthony Tarabay
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. maaliskuuta 1937 Qornet Chahwan, Libanon
Ad Abi Karam (s. 28. maaliskuuta 1937 Qornet Chahwan, Libanon) on Australiassa toiminut libanonilainen katolinen piispa. Hän kuuluu maroniitteihin. Hän toimi Sydneyn Pyhän Maronin maroniittisen eparkian piispana Australiassa vuosina 2001-2013.
Elämä

Ad Abi Karam syntyi 28. maaliskuuta 1937 Qornet Chahwanissa Libanonissa. Hän opiskeli Ghazirin Maroniittisessa seminaarissa ja suoritti teologisen tutkintonsa Pyhän Joosefin yliopistossa Beirutissa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1962, jonka jälkeen hän toimi seurakuntapappina Deek El Mehdissä vuosina 1967-1992 sekä osittain päällekkäin edellisen tehtävän kanssa seurakuntapappina Mtailebissa vuodet 1973-2002.
Vuosina 1973-1974 hän oli Australiassa yhdessä Ignace Abdo Khalifén kanssa, josta tuli Sydneyn eparkian ensimmäinen piispa. Tämä oli Abi Karamin ensimmäinen vierailu kyseisessä maassa, ja hän toimi tuon ajan uuden eparkian pääsihteerinä. Palattuaan Libanoniin hän toimi seurakuntapapin tehtäviensä ohella lukuisissa muissa tehtävissä, sekä lehtien toimituksissa että opetus- ja luottamustehtävissä. Hänet korotettiin apulaispiispaa vastaaviin tehtäviin vuonna 1987.
Hänet nimitettiin Sydneyn Pyhän Maronin maroniittisen eparkian johtoon 26. lokakuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi Nasrallah Pierre Sfeir, jota avustivat Roland Aboujaoudé ja Samir Mazloum. Abi Karam asetettiin virkaansa 8. helmikuuta. Piispana hän perusti vuonna 2003 eparkialle oman Marounia -aikakauslehden levittämään sanaa ja perusti vuonna 2004 Qannoubinen sääntökunnan tukemaan tätä työtä. Hän järjesti vuonna 2005 laajan näyttelyn kaikissa Australian maroniittikirkoissa, joissa oli esillä maroniittipyhimysten pyhäinjäännöksiä kunnioitusta varten. Tätä menestyksekästä näyttelyä seurasi Maroniittien konferenssi vuonna 2006 ja vuonna 2007 avattiin Maroniittien kulttuuriperinnön keskus Redfernissä. 2007 alettiin toteuttaa hänen suunnitelmaansa ystävyyskaupunkitoiminnasta australialaisten kaupunkien ja libanonilaisten maroniittikylien välillä. Hän suunnitteli ja organisoi Maronite 08 -tapahtuman, joka edelsi Sydneyssä vuonna 2008 järjestettyjä katolisen kirkon maailman nuortenpäiviä.
Abi Karam jäi eläkkeelle 17. huhtikuuta 2013.
Koulutus

Abi Karamilla on teologinen maisterintutkinto Beirutin Pyhän Joosefin yliopistosta. Lisäksi hänellä on filosofian ja pedagogiikan maisterintutkinnot Ohion Daytonista. Hänellä on myös tutkinto etiikasta ja sosiologiasta sekä viestinnästä. Hän osaa sujuvasti arabiaa, englantia, ranskaa, latinaa ja syyriaa.
Amfilokhos (Amfiaraoksen poika)

Amfilokhos (m.kreik. Αμφίλοχος, lat. Amphilochus) oli kreikkalaisessa mytologiassa Amfiaraoksen ja Erifylen poika, joka oli tunnettu tietäjä kuten isänsäkin ja isoveljensä Alkmaion. Isänsä kuoleman jälkeen hänestä tuli Argoksen kuningas.
Epigonien taistelu

Amfilokhoksen isä Amfiaraos taisteli – joskin vastentahtoisesti nähtyään ennalta kuolevansa sotaretken aikana – veljensä Adrastoksen rinnalla sodassa Thebaa vastaan vaimonsa Eripylen velvoittamana. Siksi hän käski poikiensa tappaa äitinsä ja aloittaa sota Thebaa vastaan kun he olisivat varttuneet aikuisiksi. Amfiaraos itse kuoli omalla sotaretkellään, ja Theba jäi valloittamatta.
Kymmenen vuotta myöhemmin taistelivat kaatuneiden sotapäälliköiden pojat, epigoneiksi ja heidän joukossaan myös Amfilokhos ja Alkmaion, jälleen Thebaa vastaan. Tällä kertaa kaupunki kukistui. Alkmaion surmasi äitinsä, mutta lähteet eivät kerro, olisi myös Amfilokhoksella osuutta tekoon.
Troijan sota

Amfilokhos oli yksi Helenan kilpakosijoista, jotka joutuivat Odysseuksen aloitteesta vannomaan puolustavansa valittavaa sulhoa tarvittaessa muita vastaan. Pariksen ryöstettyä Helenan tämän aviomies Menelaos vaati muita kosijoita tilille lupauksestaan, ja niin Amfilokhos muiden tavoin osallistui ryöstöstä alkaneeseen Troijan sotaan. Apollodoros mainitsee, että Amfilokhos saapui myöhässä Troijaan.
Matka Kilikiaan

Tietäjä Mopsos johti Amfilokhoksen ja tämän kumppanit Kalkhaksen, Leonteuksen, Podaleirioksen ja Polypoiteen jalan Kolofoniin Apollonin temppeliin. Täällä Mopsoksen ja Kalkhaksen välille nousi kilpailu, jossa Kalkhas kärsi tappion ja kuoli. Heidän jatkaessa matkaa aluksellaan he joutuivat rajuilmaan, ja ajelehtivat Kilikiaan. Täällä hän perusti Mopsoksen kanssa Malloksen kaupungin.
Amfilokhos purjehti kuitenkin takaisin kotimaahansa Argokseen, mutta tunnettuaan tyytymättömyyttä sen asioiden tilaan, hän palasi takaisin Mallokseen vaatien joko kuninkuutta tai ylipapin asemaa. Mopsos ei kuitenkaan halunnut luovuttaa asemaansa, jolloin seuranneessa taistelussa molemmat saivat surmansa, ja heidät haudattiin Magarsa-vuoren juurelle.
Alpo Autio

Eino Alpo Autio (1. huhtikuuta 1891 Kymi  – 26. syyskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Lappeenrannan ja Oulun kaupungininsinöörinä ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana.
Henkilöhistoria

Alpo Aution vanhemmat olivat kauppalaivuri Vilho Autio ja Tilda Kilpi ja puoliso vuodesta 1921 Vilma Elisabet Inkilä. Autio tuli ylioppilaaksi 1911 ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1917. Työuransa alkuvuosina Autio toimi Helsingin kaupungin, Outokummun, Granitin ja Kaukaan tehtaiden palveluksessa. Lappeenrannan kaupungininsinöörinä hän työskenteli 1922 ja Oulun 1923–1930 ja Oulun apulaiskaupunginjohtajana 1930–1957. Hän oli useiden toimikuntien ja yhdisten jäsen tai puheenjohtaja, kuten Merikosken voimalaitoksen rakennustoimikunnan puheenjohtaja 1939–1950 ja Oulun Puhelimen johtokunnan jäsen 1933–1947 ja puheenjohtaja 1948–1957.
Julkaisuja

Oulun satamakysymys, 1928, Yrjö Herva ja Alpo Autio
Oulun satamasta Perämeren ensimmäinen syväsatama, 1937
Oulun satamakysymys 1927–1937, 1937
Merikosken voimalaitos, 1951
Oulun puhelinlaitos 1882–1957, 1958
Alaskan osto

Venäjän Alaska kuvattuna Mitchell's New General Atlas -teoksessa vuodelta 1860.
Venäjän tsaarin Aleksanteri II:n ratifikaatio sopimukselle, jolla Venäjä myi Alaskan Yhdysvalloille.
Alaskan osto (engl. Alaska Purchase, ven. продажа Аляски, prodaža Aljaski, "Alaskan myynti") oli tapahtuma, jossa Yhdysvallat osti noin 1,5 miljoonan neliökilometrin suuruisen Alaskan alueen Venäjältä vuonna 1867. Kauppahinta oli 7,2 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Venäjä luopui Alaskasta, koska sen hallitseminen oli kallista ja hankalaa. Lisäksi Venäjä pelkäsi menettävänsä Alaskan joka tapauksessa ennen pitkää Yhdysvalloille. Yhdysvalloissa Alaskan ostamista kannatettiin, vaikka sille ei vielä 1800-luvulla nähtykään juuri käyttöä. Alaskasta tuli merkittävä alue Yhdysvalloille vasta 1900-luvulla, jolloin sen luonnonvaroja pystyttiin hyödyntämään tehokkaammin ja sen strateginen sijainti korostui.
Taustaa

Venäjä oli yrittänyt myydä Alaskaa Yhdysvalloille jo vuosia ennen kaupan syntymistä. Venäjällä oli useita syitä pyrkiä eroon Alaskasta. Siitä oli tullut rasite, sillä sen hallitseminen oli kallista ja Venäjä oli velkaantunut raskaasti Krimin sodan (1853–1856) aikana. Tarvikkeiden toimittaminen Venäjältä Alaskaan oli logistisesti hankalaa ja venäläisten yhteiselo tlingit-intiaanien kanssa ei aina sujunut rauhallisesti. Lisäksi Alaskan myyntipyrkimyksiin vaikuttivat poliittiset syyt: Venäjällä oltiin kiinnostuneempia laajentamaan valtakuntaa Aasiassa kuin Amerikassa, ja Yhdysvalloissa eläneen kutsumuskohtalon takia Venäjällä uskottiin, että alue päätyisi joka tapauksessa ennemmin tai myöhemmin Yhdysvalloille.
Yhdysvallat oli tehnyt Alaskaan tutkimusretkiä vuosina 1859 ja 1865, joiden aikana alueella havaittiin huomattavia luonnonvarojen esiintymiä. Tämän vuoksi muun muassa Alaskan ostamista aluksi vastustanut senaattori Charles Sumner (joka oli ulkosuhteista vastanneen komitean puheenjohtajana hyvin vaikutusvaltainen poliitikko) ryhtyi myöhemmin tukemaan ostamista voimakkaasti.
Alaskan myymisestä keskusteltiin ensimmäisen kerran jo vuonna 1859, mutta 1861 syttynyt Yhdysvaltain sisällissota keskeytti neuvottelut.
Neuvottelut

Joulukuussa 1866 Venäjän keisari Aleksanteri II lähetti Venäjän Yhdysvaltain-erikoislähettilään paroni Eduard de Stoecklin avaamaan neuvottelut. De Stoeckl lähestyi asiassa ensin Yhdysvaltain ulkoministeri William Henry Sewardia, jonka tiedettiin pitkään kannattaneen Alaskan ostamista Yhdysvalloille. De Stoeckl ja Seward aloittivat kahdenkeskiset neuvottelut Alaskan myymisestä Yhdysvalloissa 11. maaliskuuta 1867 ja saivat sopimusluonnoksen valmiiksi 29. maaliskuuta.
Sopimus ja sen voimaansaattaminen

Sopimuksen mukaan Yhdysvallat ostaisi Alaskan Venäjältä 7,2 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Alkuperäisen luonnoksen mukaan kauppahinta olisi ollut tasan seitsemän miljoonaa dollaria, mutta Venäjä nosti kauppahintaa 200 000 dollarilla vielä ennen sen hyväksymistä. Sopimus tuli Yhdysvaltain senaatin käsiteltäväksi 30. maaliskuuta, ja se hyväksyttiin 9. huhtikuuta äänin 37–2. Presidentti Andrew Johnson hyväksyi sopimuksen 28. toukokuuta. Alue siirtyi virallisesti Yhdysvaltain omistukseen 18. lokakuuta, jolloin Sitkassa pidettiin lipunvaihtoseremonia.
Suomalainen seppä Thomas Ahllund todisti paikan päällä Sitkassa vallanvaihtoa. Hänen kertomuksensa on julkaistu Julius Krohnin Suomen kuvalehdessä vuonna 1873:
»Asia näet oli se että niinkuin jo kohta tullessamme saimme tietää, meidän keisari oli myönyt alusmaansa Amerikassa Pohjois≈Amerikan Yhdyswalloille. Emmepä olleetkaan wielä monta wiikkoa Sitkassa olleet niin tulikin sinne kaksi isoa höyrylaiwaa, jotka toiwat Yhdyswaltain kruunun tawaroita ja joku päiwä myöhemmin saapui myös uusi kuwernööri sotamiehineen sotalaiwassa. Wenäläisen kuwernöörin kaksinkertainen puukartano seisoi korkealla kukkulalla ja sen pihalla liehui Wenäjän lippu, kaksipäinen kotka sen keskellä, pitkän riu’un päässä. Sen piti nyt tietysti antaa sijansa Yhdyswaltain lipulle, joka on täynnä wiiruja sekä tähtiä. Määrättynä päiwänä perästä puolen päiwän tulikin Amerikan laiwoista joukko sotamiehiä, etupäässä yksi, joka kantoi lippua. Juhlamarssissa, waan ilman soittoa, kulkiwat he kuwernöörin kartanon edustalle, jossa jo Wenäjän sotawäki oli asetettu rintaan ja heitä odottelemassa. Nyt ruwettiin wetämään kotkaa alas, mutta — mikä lieneekin sille päähän pistänyt — eipä se laskeunutkaan kuin wähän matkaa ja sitten kietoi kyntensä riukuun kiinni ettei sitä enää saatu alemmaksi wedetyksi. Käskettiin siis yksi wenäläinen sotamies pitkin wartta ylös kiipeemään ja sitä irroittamaan, mutta totta lienee kotka senkin käsiwoimat lumonnut — eipä hän päässytkään perille asti, waan luisahti ilman alas. Toisellekaan ei käynyt sitten sitä paremmin; wasta kolmas toi wastahakoisen kotkan alas maahan. Lippua alaswetäissä soitettiin ja maalta paukutettiin kanuunilla; waan sitten toista ylöswetäissä laukaisiwat Amerikkalaiset laiwoistaan wuoronsa yhtä monta kertaa. Sitten muutettiin Amerikan sotamiehiä Wenäläisten sijaan Kalossien aituuksen porteille.»
Monet Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenet olivat Alaskan ostamisen jälkeenkin tyytymättömiä sopimukseen. Edustajainhuoneen ja presidentti Johnsonin välit olivat tulehtuneet, kun Johnson oli poikkeuksellisesti hylännyt senaatin ehdokkaan maan seuraavaksi sotaministeriksi. Kaupan lopullisesti sinetöineet lakiehdotukset menivät edustajainhuoneessa kyteneestä vastustuksesta huolimatta läpi heinäkuussa 1868. Venäjä vaikutti lakiehdotusten hyväksymiseen organisoimalla suuren vaikutuskampanjan ja lahjomalla joitakin kongressiedustajia.
Vaikutukset

Valtaosa Yhdysvaltain asukkaista ja mediasta suhtautui Alaskan ostamiseen myönteisesti. Jotkut uskoivat kaupan olevan jopa askel Kanadan liittämiseksi osaksi Yhdysvaltoja. Osa lehdistöstä – ja erityisesti Horace Greeleyn omistama New York Tribune – suhtautui kauppaan hyvin negatiivisesti ja nälvi sisäministeri Sewardia kaupan vuoksi.
Alaskan myymisen myötä Venäjä luopui viimeisestä siirtokunnastaan Pohjois-Amerikan mantereella. Alaskassa asuneet venäläiset saivat kaupan jälkeen poistua vapaasti takaisin Venäjälle tai hakea kolmen vuoden sisällä Yhdysvaltain kansalaisuutta. Valtaosa venäläisistä päätti palata takaisin kotimaahansa.
Ensimmäisten vuosikymmenten aikana Alaskan olemassaoloon ei juurikaan kiinnitetty huomiota Yhdysvalloissa. Alaskaa hallitsi aluksi Yhdysvaltain armeija, jolta valta annettiin kesäkuussa 1877 lyhyeksi aikaa Yhdysvaltain valtiovarainministeriölle. Valtiovarainministeriön jälkeen aluetta hallitsivat vuorollaan sotavoimien eri osastot, kunnes alueelle toukokuussa 1884 luotiin siviilihallinto, jotta kaivostoimintaa säädelleet lait saataisiin voimaan. Vuonna 1896 Alaskan läheltä Yukonista löytyi suuri kultasuoni, mikä aloitti Klondiken kultaryntäyksen Alaskan läpi. 1900-luvulla alueen merkittävyyttä lisäsivät suuret öljylöydöt ja sen strateginen sijainti, joka kävi lopullisesti ilmi toisen maailmansodan aikana.
Väite Venäjän tarjouksesta Liechtensteinin ruhtinaalle

Sveitsin television dokumenttielokuva ("SRF bi de Lüt") kertoi marraskuussa 2018 tiedot, joita Venäjän tsaari olisi vuonna 1867 ehdottanut Alaskan myynnistä Liechtensteinin ruhtinaalle ja että vasta kun prinssin tarjous hylättiin, Alaskaa tarjottiin Yhdysvalloille. Saksalainen sanomalehti Welt am Sonntag levitti samanlaisia tietoja jo vuonna 2015.
Tiedosta keskusteltiin vilkkaasti Liechtensteinissa, ja tiedotusvälineissä esiteltiin sitä ensin huhuna. Joitakin päiviä myöhemmin Liechtensteinin nykyinen ruhtinas Hans-Adam II osallistui keskusteluun henkilökohtaisesti kirjoittamalla kirjeen Liechtensteinin tiedotusvälineille, jossa hän vakuutti, että väitetty Alaska-ostotarjous ei ollut huhu ja että se oli toistuvasti keskusteluaihe ruhtinasperheessä aiemmin. Lisäksi prinssi osoitti olevansa optimistinen siitä, että arkistohauilla saattaa löytyä historiallisia asiakirjoja, jotka osoittavat, että tarjous oli todellinen.
Vaatimukset Alaskan palauttamisesta

Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 venäläiset nationalistit ovat alkaneet keskustelemaan Alaskan palauttamisesta osaksi Venäjää. Heinäkuussa Krasnojarskin kaupungissa havaittiin tienvarsimainos, jossa julistettiin Alaskan olevan osa Venäjää. Kaupungin viranomaisten mukaan kyseessä oli yksityishenkilön kustantama mainos. Samaan aikaan duuman puhemies Vjatšeslav Volodin sanoi, että Venäjä voisi ottaa Alaskan takaisin, mikäli länsimaiden asettamista pakotteista ei luovuta.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Alaskan osto on Wikiaineistossa
Sopimus Alaskan myynnistä allekirjoitettiin maaliskuussa 1867. Kuvassa vasemmalta oikealla: Robert S. Chew, William Henry Seward, William Hunter, herra Bodisco, Eduard de Stoeckl, Charles Sumner ja Frederick W. Seward.
Ad Astra (elokuva)

| Ad Astra |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Gray
Käsikirjoittaja:   James Gray  Ethan Gross 
Tuottaja:   Brad Pitt  Dede Gardner  Jeremy Kleiner  James Gray  Arnon Milchan  Anthony Katagas  Rodrigo Teixeira 
Säveltäjä:   Max Richter  Lorne Balfe 
Kuvaaja:  Hoyte van Hoytema
Leikkaaja:   John Axelrad  Lee Haugen 
Pukusuunnittelija:  Albert Wolsky
Pääosat:   Brad Pitt  Tommy Lee Jones  Ruth Negga  Liv Tyler  Donald Sutherland 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Regency Enterprises  Bona Film Group  New Regency  Plan B Entertainment  RT Features  Keep Your Head Productions  MadRiver Pictures  TSG Entertainment 
Levittäjä:   20th Century Fox (maailmanlaajuinen)  Polybona Films (Aasia) 
Ensi-ilta:   2019-8-2929. elokuuta 2019 (Venetsia)  2019-9-2020. syyskuuta 2019 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  80–100 miljoonaa dollaria
Tuotto:  132,8 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ad Astra on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut tieteisdraamaelokuva, jonka on ohjannut James Gray. Sen pääosia esittävät Brad Pitt, Tommy Lee Jones, Ruth Negga, Liv Tyler ja Donald Sutherland.
Elokuva sai parhaan äänityksen Oscar-ehdokkuuden vuoden 2020 gaalassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brad Pitt  | … |  Roy McBride   |
|  Tommy Lee Jones  | … |  H. Clifford McBride   |
|  Ruth Negga  | … |  Helen Lantos   |
|  Liv Tyler  | … |  Eve   |
|  Donald Sutherland  | … |  Thomas Pruitt   |
|  John Ortiz  | … |  Rivas   |
|  Greg Bryk  | … |  Chip Garnes   |
|  Loren Dean  | … |  Donald Stanford   |
|  Natasha Lyonne  | … |  Tanya Pincus   |
|  John Finn  | … |  Stroud   |
|  Kimberly Elise  | … |  Lorraine Deavers   |
|  Sean Blakemore  | … |  Willie Levant   |
|  Bobby Nish  | … |  Franklin Yoshida   |
|  LisaGay Hamilton  | … |  Amelia Vogel   |
|  Donnie Keshawarz  | … |  Lawrence Tanner   |
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Ad Astra Internet Movie Databasessa (englanniksi)