stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aristeides (poliitikko)

| Aristeides> Ἀριστείδης |
| --- | --- |
 Aristeides. Charles Brocasin maalaus, 1806.
Henkilötiedot
Syntynyt: 530 eaa. Ateena
Kuollut: 468 eaa.
Ammatti:  valtiomies, sotapäällikkö
Vanhemmat:  Lysimakhos ja ?
Lapset:  Lysimakhos nuorempi
Aristeides (m.kreik. Ἀριστείδης, Aristeidēs, lat. Aristides; 530–468 eaa.), lempinimeltään ”Oikeamielinen” (Δίκαιος, Dikaios), oli antiikin kreikkalainen valtiomies ja sotapäällikkö, joka oli kotoisin Ateenasta. Hänet tunnettiin lisänimensä mukaan oikeudentuntoisena ja pyyteettömänä aikalaistensa joukossa.
Aristeides taisteli vuoden 490 eaa. Marathonin taistelussa ja nousi sen jälkeen Ateenan poliittisen elämän huipulle. Hänet karkotettiin kaupungista, koska hän vastusti Themistokleen ajamaa sotalaivaston rakennusohjelmaa. Aristeides palasi Ateenaan persialaisten hyökättyä jälleen vuonna 480 eaa., ja johti ateenalaisia seuraavan vuoden Plataiain taistelussa. Vuonna 477 eaa. hän oli perustamassa Deloksen meriliittoa.
Elämä > Antiikin lähteet ja henkilökuva

Aristeides esiintyy ensimmäisen kerran historiassa vuoden 489 eaa. eponyymiarkonttina. Herodotos kuvaa hänet aikansa parhaana ja oikeudenmukaisimpana ateenalaisena, joka ostrakisoitiin ja asettui politiikassa Themistoklesta vastaan, osoitti jaloutta ja urhoollisuutta Salamiin taistelussa, ja johti ateenalaisia Plataiain taistelussa. Thukydides sanoo, että Aristeides toimi kerran ateenalaisten lähettiläänä Spartassa yhdessä Themistokleen kanssa.
Laajimpia lähteitä Aristeideen elämään on Plutarkhoksen kirjoittama elämäkerta teoksessa Kuuluisien miesten elämäkertoja. Plutarkhoksen lähteinä olivat Herodotos, sokraatikko Aiskhines, Kallisthenes, Idomeneus, Ariston Khioslainen, Panaitios ja Krateros sekä Demetrios Faleronlainen, joka kirjoitti Aristeides-nimisen teoksen. Lisäksi Plutarkhos käytti todennäköisesti, kuten Themistokleen elämäkerrassaan, myös Eforosta, Aristeideen aikalaista Kharon Lampsakoslaista, Stesimbrotosta, Deinonia, Herakleides Pontoslaista ja Neanthesta, sekä mahdollisesti myös Hellanikoksen ja Filokhoroksen Atthides-teoksia ja Ion Khioslaista. Myös Cornelius Nepoksen Kuuluisissa miehissä on Aristeideen elämäkerta.
Platonin Gorgiaassa Aristeides on esimerkki oikeudenmukaisuuden hyveestä, joka oli harvinainen ominaisuus valtiomiehillä: hän sanoo, että silti ”niitä on, sekä sekä meillä että muualla, hyveellisiä ja kunnollisia miehiä jotka oikeudentuntoisesti täyttävät velvollisuutensa. Yksi heistä, Aristeides Lysimakhoksen poika on saavuttanut kuuluisuutta kaikkialla Hellaassa”. Lisänimi ”Oikeamielinen” esiintyy puhuja Aiskhineella.
Elämä > Varhainen elämä ja poliittisen uran alku

Aristeides oli Lysimakhoksen poika ja vanhaa ja ylhäistä sukutaustaa; hän oli esimerkiksi rikkaudestaan tunnetun Kallias II:n serkku. Politiikassa hän oli Kleistheneen oppilas, ja osaksi tästä syystä ja osaksi henkilökohtaisten syiden vuoksi vastusti Themistoklesta. Aristeides ja Themistokles taistelivat yhdessä vuoden 490 eaa. Marathonin taistelussa, Aristeides fylensä johtajana. Kun Miltiades kiirehti taistelusta suojaamaan kaupunkia, Aristeides jäi vastuuseen sotasaaliista.
Seuraavana vuonna, 489 eaa., ja mahdollisesti Marathonin tapahtumien seurauksena Aristeides toimi eponyymiarkonttina. Tästä voidaan päätellä, että hän oli vielä tuohon aikaan varakas ja kuului Solonin ylimpään pentakosiomedimnoi-luokkaan. Vuonna 483 tai 482 eaa. (tai Nepoksen mukaan kolme vuotta aiemmin) Aristeides karkotettiin Ateenasta ostrakismiäänestyksellä. Syynä oli joko vihamielisyys, jota hän oli nostattanut tinkimättömällä rehellisyydellään, oikeudenmukaisuudellaan ja korruptionvastaisuudellaan, tai lähinnä Themistokleen johtaman demokraattisen ja merivaltaa kannattaneen puoluekunnan nousu. Kerrotaan, että äänestyksessä Aristeides kirjoitti ostrakoniin oman nimensä erään toisen kansalaisen puolesta, kun tämä ei tunnistanut häntä ja pyysi apua, koska ei osannut itse kirjoittaa.
Elämä > Paluu Ateenaan ja poliittiseen elämään

Aristeideen karkotuspäätös vaikuttaa olleen voimassa vielä vuonna 480 eaa., jolloin hän oli Aiginassa. Sieltä hän siirtyi Themistokleen luo Salamiihin kuultuaan siitä, että persialaiset lähestyivät Ateenaa, ja pyysi armahdusta. Seuranneessa taistelussa hän oli suureksi hyödyksi maanmiehilleen.
Vuonna 479 eaa. Aristeides toimi yhtenä strategoksista eli kenraaleista, ja hänelle kuuluu todennäköisesti suuri kunnia ateenalaisesta politiikasta ja sotatoimista kyseisenä vuonna, jolloin ateenalaiset tekivät vastaiskuja persialaisia vastaan. Merkittävin oli Plataiain taistelu. Plutarkhos mainitsee myös Aristeideen Spartaa kohtaan tunteman pelon, Aristeideen osallisuuden persialaismielisen salaliiton kukistamisessa Ateenan aristokraattisten piirien keskuudessa, sekä sen, että hän oli pyhittämässä Plataiaita ja perustamassa sen Eleutheria-juhlaa sotavoiton kunniaksi.
Ateenaan paluun jälkeen Aristeides vaikuttaa olleen paremmissa väleissä Themistokleen kanssa, kun kaupunkia jälleenrakennettiin. He kävivät yhdessä lähettiläinä Spartassa, ja turvasivat käynnillään Ateenan kaupunginmuurien eli niin kutsuttujen Themistokleen muurien rakentamisen. Aristeides myös ehdotti Themistokleen politiikan mukaisesti ja mahdollisesti sodan seurauksena tapahtuneiden omaisuusmuutosten seurauksena, että arkontinvirka ja areiopagin paikat avattiin kaikille kansalaisille.
Elämä > Deloksen meriliiton perustaminen ja loppuelämä

Vuonna 477 eaa. Aristeides johti spartalaisen Pausaniaan alaisuudessa toimineita ateenalaisia joukkoja. Aristeides sai omalla ja hänen alaisuudessaan olleen Kimonin toiminnalla Ateenalle johtoaseman syntyneessä meriliitossa, josta tuli Deloksen meriliitto. Hänelle itselleen annettiin tehtäväksi sen sääntöjen muotoilu ja rahaverojen keruu. Ensimmäinen rahaveroerä, foros (φόρος), jonka suuruus oli 460 talenttia ja joka talletettiin Delokselle, kantoi hänen nimeään, ja liittolaiset pitivät myöhempinä aikoina Aristeideen aikaa liiton kultakautena.
Tämä oli viimeinen antiikin lähteiden mainitsema toimi, jossa hän oli mukana. Theofrastoksen mukaan hän eli vielä joutuakseen näkemään sen, että liiton rahavarat siirrettiin Ateenaan, ja piti tätä toimea, joka oli merkittävä askel meriliiton muuttamisessa kohti Ateenan imperiumia, epäoikeudenmukaisena. Tuona aikana Aristeides ilmeisesti auttoi neuvoillaan Kimonia, joka nousi Ateenan merkittävimmäksi poliittiseksi johtajaksi.
Vanhuutensa Aristeides vietti köyhänä. Hän oli mahdollisesti menettänyt omaisuutensa persialaisten vuoden 480 eaa. hyökkäyksessä. Hän toimi todistajana Kalliasta vastaan suunnatussa oikeudenkäynnissä, ja kun häntä pilkattiin oikeudessa hänen köyhyydestään, hän sanoi, että oli saanut rikkaalta serkultaan avuntarjouksia, mutta kieltäytynyt niistä. Aristeides kuoli joidenkin mukaan Pontoksessa, mutta todennäköisemmin ehkä kuitenkin kotona Ateenassa. Kuolema ajoittuu vuoden 471 eaa., jolloin Themistokles karkotettiin ostrakismilla, jälkeen. Todennäköisesti kuolinvuosi on Nepoksen mainitsema 468 eaa.
Aristeideen hautaa näytettiin Plutarkhoksen aikana Faleronissa. Se oli pystytetty hänelle julkisilla varoilla. Kerrotaan, ettei Aristeides jättänyt jälkeensä tarpeeksi varoja edes hautajaiskustannuksiinsa. Tämä saattaa olla keksitty lähinnä havainnoillistamaan hänen pyyteettömyyttään, mutta suuremmalla varmuudella tiedetään, että Aristeideen jälkeläiset tarvitsivat taloudellista tukea. Sitä annettiin hänen tyttärilleen, ja hänen poikansa Lysimakhos sai maita ja rahaa Alkibiadeen päätöksellä. Aristeideen jälkeläisiä tuettiin usean sukupolven ajan ja vielä ainakin Demetrios Faleronlaisen aikana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aristeides Wikimedia Commonsissa
Aristeideen nimi ostrakismos-äänestyksessä käytetyssä ostrakonissa, n. 483–482 eaa.
Aleksanteri I varoittaa Aristeidesta ennen vuoden 479 eaa. Plataiain taistelua. M. A. Barthin kuvitusta teokseen Vorzeit und Gegenwart, 1832.
Aristeides ja kansalaiset. William Raineyn kuvitusta Plutarkhoksen Kuuluisien miesten elämäkertoihin.
Bullet (ohjelmisto)

| Bullet Physics Library |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Erwin Coumans
Kehityshistoria
Vakaa versio:  2.86 / 18. helmikuuta 2017 
Kehitystilanne:  Aktiivinen
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Fysiikkamoottori
Alusta:  Microsoft Windows, macOS, Linux, iOS, Android, PlayStation 3, Xbox 360, Wii
Ohjelmointikielet:  C C++
Lisenssi:  zlib-lisenssi
Aiheesta muualla
bulletphysics.org
Bullet on avoimen lähdekoodin alustariippumaton fysiikkamoottori. Sitä käytetään pääasiassa videopeleissä, erikoistehoisteissa elokuvissa ja virtuaalisissa simulaatioissa.
Bulgarian parlamenttivaalit heinäkuu 2021

Bulgariassa järjestettiin vuonna 2021 kolmet parlamenttivaalit, joista toiset toimitettiin 11. heinäkuuta. Vaaleissa valittiin Bulgarian kansalliskokoukseen 240 edustajaa. Vaalit johtuivat siitä, että edellisten vaalien jälkeen ei saatu muodostettua hallitusta. Äänestysaktivisuus oli vain 42,2 %.
Tulokset

Paikkamäärät puolueittain olivat:
On sellainen kansa: 65 paikkaa
GERB - Demokraattisten voimien liitto: 63 paikkaa
BSP Bulgarian puolesta: 36 paikkaa
Demokraattinen Bulgaria: 34 paikkaa
Oikeuksien ja vapauksien liike: 29 paikkaa
Nouse, BG! Olemme tulossa! 13 paikkaa.
Alfréd Hajós

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alfréd Hajós kesäolympialaisten 1896 aikaan. |  Alfréd Hajós kesäolympialaisten 1896 aikaan. |  Alfréd Hajós kesäolympialaisten 1896 aikaan. |  |
Maa:   Unkari
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | 1 200 m vapaauinti |  |
Maa:   Unkari
Taidelajit
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | arkkitehtuuri |  |
Alfréd Hajós (syntyjään Arnold Guttmann, 1. helmikuuta 1878 Budapest – 12. marraskuuta 1955) oli unkarinjuutalainen urheilija ja arkkitehti. Hän oli nykyaikaisten olympialaisten ensimmäinen uintivoittaja, kun hän voitti voitettuaan Ateenassa 1896 sekä 100 että 1 200 metrin vapaauintimatkat. Uinnin lisäksi Hajós kilpaili yleisurheilussa ja jalkapallossa. Hän voitti Unkarin-mestaruuksia 100 metrin juoksussa, 400 metrin aidoissa, kiekonheitossa ja jalkapallossa, jossa hän edusti myös maajoukkuetta.
Hajós osallistui Pariisissa 1924 olympialaisten taidekilpailuihin ja sai hopeaa arkkitehtuurisuunnitelmastaan. Hän suunnitteli urallaan Unkarissa useita rakennuksia, joista tunnetuin on hänen mukaansa myöhemmin nimetty uimastadion.
Nuoruus

Arnold Guttman syntyi 1878 Budapestissa työväenluokkaan kuuluneeseen juutalaiseen perheeseen. Hänen isänsä hukkui Tonavaan, kun hän oli 13-vuotias. Tämä herätti Guttmanissa halun tulla hyväksi uimariksi. Guttman unkarilaisti nimensä Alfréd Hajósiksi Unkarin tuhatvuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Urheilu-ura

Hajós voitti jo 17-vuotiaana Wienissä vuonna 1895 järjesteyissä Euroopan-mestaruuskilpailuissa 100 metrin vapaauinnin. Hajós valittiin edustamaan Unkaria kesäolympialaisiin 1896. Hän toivoi pystyvänsä osallistumaan, mutta hän lopulta ui tiukan aikataulun takia vain 100 ja 1 200 metrin vapaauinnit.
Vuoden 1896 olympialaisissa uintitapahtumat järjestettiin Välimeressä erittäin vaativissa olosuhteissa: veden lämpötila oli vain noin 13 °C ja aallot jopa neljämetrisiä. Hajos voitti samana päivänä järjestetyt 100 ja 1 200 metrin matkat, lyhemmän matkan voittoaika oli 1.22,2 ja pidemmän 18.22,2. Ennen 1 200 metrin matkaa hän siveli kehoonsa sentin paksuisen kerroksen rasvaa, mutta se antoi hyvin vähän suojaa kylmyyttä vastaan. Uimarit vietiin laivalla merelle, ja heidän piti uida takaisin rantaan. Hän tunnusti kilpailun jälkeen, että ”tahtoni elää ylitti täysin haluni voittaa”. Hajós oli Ateenan kisojen nuorin olympiavoittaja.
Hajós voitti toistamiseen Euroopan-mestaruuden olympialaisten jälkeen ja sijoittui vielä vuonna 1897 viidenneksi. Tämän jälkeen hän keskittyi enemmän muihin lajeihin.
Hajós oli Unkarin parhaimmistoa uinnin lisäksi yleisurheilussa ja jalkapallossa. Hän oli voittanut jo aiemmin 100 metrin juoksun Unkarin juniorimestaruuden ja kansallisen mestaruuden hän voitti vuonna 1898 kiekonheitossa ja 400 metrin aitajuoksussa. Jalkapallossa Unkarin-mestaruuden Hajós voitti Budapesti TC:ssä vuosina 1901 ja 1902. Hän kuului myös maajoukkueeseen, kun Unkari pelasi ensimmäinen maaottelunsa 12. lokakuuta 1902 Itävaltaa vastaan.
Hajósin veli Henrik oli myös menestynyt uimari, joka voitti viestikultaa vuoden 1906 välikisoissa ja osallistui vuoden 1908 olympialaisiin.
Arkkitehtinä

Hajós valmistui 1899 arkkitehdiksi Budapestin tekniikan yliopistosta ja avasi 1904 oman arkkitehtuuritoimistonsa. Hänen suunnittelemansa rakennukset edustivat eklektismistä ja sesessionismistä modernismiin.
Hajós osallistui Dezső Lauberin kanssa Pariisin vuoden 1924 olympiakisojen taidelajien arkkitehtuurisarjaan. Lauber oli myös entinen urheilija, joka osallistui tennisturnaukseen vuoden 1908 olympialaisissa. Heidän suunnitelmansa Budapestiin rakennettavasta uimastadioinista sai hopeisen palkinnon. Kultamitalia ei kisassa jaettu.
Hajós suunnitteli noin 50 vuotta kestäneen arkkitehdin uransa aikana muun muassa useita urheilurakennuksia. Hänen suunnitelmiaan ovat muun muassa Újpest FC:n jalkapallostadionin, Millenáris-velodromin ja useita muita stadioneita. Hajós suunnitteli myös useita kouluja, hotelleja, pankkeja, tehtaita, kirkkoja, teattereita ja elokuvateattereita.
Hajósin tunnetuin suunnittelutyö on vuonna 1930 Budapestin Margitinsaarelle rakennettu uimastadion. Sitä on käytetty uinnin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1958, 2006 ja 2010 sekä Vesipallon maailmancupissa 2006.
Toisen maailmansodan jälkeen Hajós auttoi useiden pahoin vaurioituneiden rakennusten korjaustöihin. Hieman ennen kuolemaansa hän kirjoitti omaelämäkertansa Így lettem olimpiai bajnok, joka julkaistiin vuosi hänen vuonna 1955 tapahtuneen kuolemansa jälkeen.
Tunnustukset

Vuonna 1953 kansainvälinen olympiakomitea palkitsi Hajósin olympialaisella kunniakirjalla. Hänet on valittu myös kansainväliseen uinnin ja kansainväliseen juutalaisten urheilijoiden kunniagalleriaan.
Hajósin Margítinsaarelle suunnittelema uimastadion nimettiin 1975 hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfréd Hajós Wikimedia Commonsissa
Miesten 100 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Antagonisti (lääketiede)

Ei-yleispätevä yksinkertaistus. Vasen: eliön luontainen aine (harmaa vinoneliö) aktivoi solukalvossa kiinni olevan reseptorin (sininen). Reseptori tuottaa vasteen (harmaa nuoli). Keskellä: agonistit (keltainen) sitoutuvat reseptoreihin lisäten niiden aktivaatiota normaalitilaa suuremmaksi ja vaste tehostuu. Oikea: antagonistit (vihreä) sitoutuvat reseptoreihin ja estävät agonistien liittymisen siihen. Kokonaisvaste vähenee.
Antagonistit ovat farmakologiassa aineryhmä. Tietty antagonisti vähentää tietyn agonistin vaikutusta. Agonisti sitoutuu reseptoriin aktivoivasti tai inaktivoivasti. Kyllin monen reseptorin aktivointi johtaa eliössä lopulta reseptorikohtaisiin vaikutuksiin, kuten sydämen syketiheyden kasvuun.
Tietty antagonisti estää siis tällaista vaikutusta ja tekee sen usein sitoutumalla samaan reseptoriin kuin vaikutuksen aiheuttava agonisti. Sitoutuva antagonisti ei aktivoi eikä inaktivoi reseptoria. Kaikki antagonistit eivät aina sitoudu samaan reseptoriin kuin agonisti, mutta alentavat silti jollain tavoin vaikutuskohteenaan olevan agonistin toimintaa.
Agonisteja ja antagonisteja sanotaan usein ligandeiksi. Molemmat voivat olla sisäsyntyisiä tai eliön ulkopuolelta tulleita. Ne voivat muun muassa olla hormoneita, lääkkeitä tai välittäjäaineita.
Luokittelu

Aineen sitoutumisherkkyyttä reseptoriin kuvaa affiniteetti. Pelkkä sitoutuminen ei riitä reseptorivasteeseen. Sitoutuneen aineen vasteen aiheutuskykyä kuvaa teho. Jos teho on nolla, aine on antagonisti. Jos aine lisää reseptorin vastetta tai tuottaa päinvastaisen vasteen, aine on agonisti.
Antagonisteja luokitellaan niiden vaikutusmekanismien perusteella useisiin alaluokkiin, joista yleisimpiä on alla.
Luokittelu > Kilpailevat antagonistit

Kilpaileva antagonisti sitoutuu reseptorissa samaan (ns. ortosteeriseen) kohtaan kuin reseptoria aktivoivat kilpailevat agonistit vieden niiltä rajatusti saatavilla olevia reseptorisitoutumispaikkoja estäen siten reseptoriaktivaatiota. Tällaiset antagonistit ja agonistit voivat välillä irrota reseptorista ja liittyä taas siihen – sitoutuminen on palautuvaa eli "reversibeeliä". Siksi jos tällaisten agonistien pitoisuus reseptorien läheisyydessä kasvaa kylliksi, reseptorit voivat aktivoitua läsnäolevista edeltävän kaltaisista antagonisteista huolimatta viemällä antagonisteilta reseptoripaikkoja. Nämä agonisti- ja antagonistimolekyylit siis "kilpailevat" keskenään reseptorien rajatuista sitoutumispaikoista.
Reversibeelin sitoutumisen takia kilpailevia agonisteja sanotaan joskus reversibeeleiksi kilpaileviksi agonisteiksi, mutta sana "reversibeeli" on turha, sillä kilpailuvuutensa takia ne ovat jo lähtökohtaisesti reversibeelejä.
Kilpailevat antagonistit ovat hyvin yleisiä lääke- ja tutkimuskäytössä. Esimerkkejä niistä ovat naloksoni, joka on μ-opioidireseptorien antagonisti, ja flumatseniili, joka on GABAA-reseptorien antagonisti.
Luokittelu > Irreversibeelit kilpailevat antagonistit

Irreversibeeli kilpaileva antagonisti sitoutuu reseptorissa samaan (ns. ortosteeriseen) kohtaan kuin agonistit estäen siten niiden reseptoriaktivaatiota. Sidos on usein kovalenttinen ja siksi pysyvä. Sidos voi olla ei-kovalenttinen, mutta niin luja, että antagonisteja irtoaa reseptorista vain hyvin hitaasti ja vähän, ja sidosta voidaan pitää pysyvänä. Agonistipitoisuuden lisäys ei lisää reseptoriaktivaatiota, toisin kuin reversibeelien kilpailevien antagonistien kohdalla, sillä agonistit eivät syrjäytä irreversibeeliä kilpailevaa antagonistia.
Irreversibeelejä kilpailevia antagonisteja sanotaan joskus myös ei-kilpaileviksi antagonisteiksi, mutta termi on tässä yhteydessä virheellinen. Agonisti voi olla irreversibeeli ja estää kilpailevasti irreversibeelien kilpailevien antagonistien sitoutumista, eli näitä antagonisteja ei voi sanoa ei-kilpaileviksi. Todelliset ei-kilpailevat antagonistit sitoutuvat muihin kohtiin, kuin ortosteeriseen alueeseen (katso kohta muut).
Irreversibeelejä kilpailevia antagonisteja käytetään reseptoritutkimuksissa mutta ei juuri lääkkeinä. Esimerkkejä lääkkeistä ovat monet protonipumpun estäjät, kuten omepratsoli, ja aspiriini, joka on syklo-oksigenaasien antagonisti.
Luokittelu > Heikot agonistit

Tietyt osittaisagonistit aktivoivat reseptorin, mutta niin heikosti, että ne kilpailevat tehokkaampien agonistien kanssa reseptoripaikoista. Heikot osittaisagonistit luetaan siksi usein kilpaileviksi antagonisteiksi. Esimerkki tällaisesta on tolatsoliini (eng. tolazoline). Hyvin heikkojen käänteisagonistien vaikutus voi olla myös lähes antagonistinen.
Luokittelu > Muut

ei-kilpaileva antagonisti sallii agonistin sitoutumisen reseptoriin aktivoivasti, mutta estää aktivaation välittymisen jossakin aktivaation jälkeisessä vasteketjussa. Esimerkiksi NMDA-reseptorien aktivoituessa niissä oleva ionikanava aukeaa ja siitä virtaa kalsiumioneita solukalvon toiselta puolelta toiselle. Vaste välittyy ionien avulla. Ketamiini sitoutuu eri kohtaan kuin agonistit. Se on ei-kilpaileva antagonisti, joka sitoutuu aktiiviseen avonaiseen kanavaan ja tukkii ionivirran. Se ei sitoudu kiinni olevaan kanavaan. Muita esimerkkejä ovat verapamiili ja nifedipiini, jotka ovat toisenlaisten ionikanavien antagonisteja.
kemiallinen antagonisti on aine, joka sitoutuu agonistiin inaktivoiden sen. Nämä ovat harvinaisia lääkekäytössä. Esimerkkejä ovat raskasmetalleja kelatoivat aineet, kuten dimerkaproli, ja infliksimabi, joka toimii tulehduslääkkeenä sitomalla kasvainnekroositekijä alfaa (TNF-α).
farmakokineettinen antagonisti vähentää jonkin aineen vaikutusta. Esimerkki on fenytoiini, joka vähentää varfariinin vaikutusta lisäämällä sen hajotusta kehossa. Joissain tapauksissa antagonisti vähentää lääkkeen imeytymistä suolistosta tai lisää sen poiseritystä virtsassa. Tällaiset vuorovaikutukset ovat yleisiä lääkkeiden kohdalla ja aiheuttavat lääkekäytön estäviä vuorovaikutuksia eli vasta-aiheita.
fysiologinen antagonisti on terminä tulkinnanvarainen. Se on aine, joka kumoaa jonkin toisen aineen tiettyjä lopullisia vaikutuksia kehossa. Esimerkiksi histamiini muun muassa lisää vatsan suolahappotuottoa. Omepratsoli kumoaa hapon eritystä ja on tältä osin fysiologinen antagonisti, sillä näiden aineiden vaikutukset eivät välity suoraan samojen reseptorien kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antagonisti (lääketiede) Wikimedia Commonsissa
Reseptorivaste (%) aineen logaritmisen pitoisuuden funktiona. Käyrät kuvaavat (ylhäältä alas lueteltuna) täys- ja osittaisagonistin, neutraalin antagonistin ja käänteisagonistin vaikutusta reseptorivasteeseen suhteessa vasteen perustasoon (0%).
Reversibeeliä agonistia [Ago] sitovien reseptorien osuus (%) agonistin logaritmisen pitoisuuden funktiona. Reversibeelin antagonistin [Ant] pitoisuuden 0 kasvaessa 100:taan, agonistin sitoutuvuuskäyrä (punainen) siirtyy suurempiin vaadittuihin agonistipitoisuuksiin.
Reversibeeliä agonistia [Ago] sitovien reseptorien osuus (%) agonistin logaritmisen pitoisuuden funktiona. Irreversibeelin antagonistin [Ant] pitoisuuden 0 kasvaessa 100:taan, agonistin maksimisitoutuvuus madaltuu (punaiset käyrät).
Antti Kurtti

| Antti Kurtti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1824 Kuusamo
Kuollut: 9. heinäkuuta 1895 Tornio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  liikemies
Vanhemmat:  Joosef (Juuso) Kurtti ja Anna Kreeta Matintytär Kallunki
Puoliso:  Cajsa Maria Dahlgren
Lapset:  Ferdinand Kurth, Evelina Kalm ent. Westergren os. Kurth, Anders Kurth nuorempi
Antti Kurtti, käytti nimeä Anders Kurth tai Anders Kurt (24. tammikuuta 1824 Kuusamo – 9. heinäkuuta 1895 Tornio) oli 1800-luvun loppupuoliskon pohjoissuomalainen liikemies. Erityisesti hän tuli tunnetuksi sahojen omistajana. Hän hoiti liiketoimiaan pääosin Torniosta käsin.
Antti Kurtti syntyi Kuusamossa Pyhäjärven rannalla Rukatunturin lähistöllä, jossa sijaitsi hänen syntymäkotinsa Kilpelä. Perheen pojista kaksi muutti jo nuorena siirtolaisiksi Amerikkaan. Kaksi jäi kotitilalleen. Veljeksistä Antti ja Matti siirtyivät sitten Tornion seudulle. Aikalaistietojen mukaan Antti Kurtti olisi käynyt jo 16-vuotiaana vuonna 1840 Tornion markkinoilla ja todennut Tornion seudun sopivaksi liiketoimintaan. Hän aloitti uransa kulkukauppiaana kiertäen ympäri Peräpohjolaa. Hän perusti vuonna 1844 kauppaliikkeen Rovaniemelle, ja vuonna 1849 hän osti maatilan Alatornion Raumolta Kuussaaresta. Antti Kurtti asui sitten pysyvästi Torniossa vuodesta 1853 alkaen. Hän oli hetken vuonna 1890 myös Tornion kaupunginvaltuuston jäsen. Hän harjoitti laajaa kauppaa Lapin alueella ostaen muun muassa turkiksia ja myyden kahvia, tupakkaa, sokeria ja ruisjauhoa. Antin asuessa Torniossahänen veljensä Matti hoiti Rovaniemen liiketoimintaa. Nuorin veli Jooseppi muutti Kuusamosta myös Tornioon Kuussaaren tilalle. Antti Kurtti oli aikakautensa tunnetuimpia torniolaisia. Niinpä seudulla samaan aikaan elänyt Kalkkimaan pappi eli Pietari Herajärvi (1830-1885), runojen ja pilkkalaulujen tekijä, teki Antti Kurtista pilkkalaulun, joka on jäänyt elämän jälkipolville:
»Antti Kurtti Kuusamosta Pitkän Liisan poika, joka ei syö muuta kuin fiiliä ja voita»
tai
»Oottako kuulleet Kurtin vertaa - Kurtti on kuulutettu 16 kertaa»