stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elokuvavuosi 2013
Ensi-iltoja > Huhti–kesäkuu

| Ensi-ilta | Nimi | Alkuperämaa | Näyttelijät & ohjaaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 5. huhtikuuta | Laulu koti-ikävästä |  Suomi | Mika Ronkainen (ohj.) |
| 5. huhtikuuta | Warm Bodies |  Yhdysvallat | Jonathan Levine (ohj.) Nicholas Hoult, Teresa Palmer, Rob Corddry |
| 12. huhtikuuta | Oblivion |  Yhdysvallat | Joseph Kosinski (ohj.) Tom Cruise, Morgan Freeman, Olga Kurylenko |
| 14. huhtikuuta | BoOzy' OS and the Cristal Gem |  Ranska | Ken Arsyn (ohj.) Ken Arsyn, Georges Colazzo |
| 26. huhtikuuta | Iron Man 3 |  Yhdysvallat | Shane Black (ohj.) Robert Downey Jr., Gwyneth Paltrow |
| 9. toukokuuta | Star Trek Into Darkness |  Yhdysvallat | J. J. Abrams (ohj.) Chris Pine, Zachary Quinto, Zoë Saldaña, Karl Urban, Anton Yelchin, John Cho, Simon Pegg, Benedict Cumberbatch |
| 17. toukokuuta | The Great Gatsby – Kultahattu |  Yhdysvallat    Australia | Baz Luhrmann (ohj.) Tobey Maguire, Leonardo DiCaprio, Carey Mulligan |
| 24. toukokuuta | Fast & Furious 6 |  Yhdysvallat | Justin Lin (ohj.) Vin Diesel, Paul Walker, Michelle Rodriguez |
| 29. toukokuuta | Kauhea kankkunen 3 |  Yhdysvallat | Todd Phillips (ohj.) Bradley Cooper, Ed Helms, Zach Galifianakis |
| 31. toukokuuta | Suuri puhallus  |  Yhdysvallat | Louis Leterrier (ohj.) Jesse Eisenberg, Mark Ruffalo, Woody Harrelson, Mélanie Laurent, Isla Fisher, Dave Franco |
| 7. kesäkuuta | Yhdet häät ja kolme anoppia |  Yhdysvallat | Justin Zackham (ohj.) Robert De Niro, Diane Keaton, Katherine Heigl |
| 14. kesäkuuta | After Earth |  Yhdysvallat | M. Night Shyamalan (ohj.) Will Smith, Jaden Smith |
| 26. kesäkuuta | Man of Steel |  Yhdysvallat | Zack Snyder (ohj.) Henry Cavill, Amy Adams, Michael Shannon |
| 26. kesäkuuta | The Bling Ring |  Yhdysvallat | Sofia Coppola (ohj.) Emma Watson, Leslie Mann, Taissa Farmiga, Erin Daniels, Israel Broussard, Katie Chang, Halston Sage |
Ensi-iltoja > Loka–joulukuu

| Ensi-ilta | Nimi | Alkuperämaa | Näyttelijät & ohjaaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 4. lokakuuta | Oli aikakin |  Iso-Britannia | Richard Curtis (ohj.) Domhnall Gleeson, Rachel McAdams, Bill Nighy, Tom Hollander, Margot Robbie |
| 4. lokakuuta | Filth |  Iso-Britannia | Jon S. Baird (ohj.) James McAvoy, Jamie Bell, Eddie Marsan |
| 10. lokakuuta | Metallica: Through the Never |  Yhdysvallat | Nimród Antal (ohj.) Dane DeHaan, James Hetfield, Lars Ulrich, Kirk Hammett, Robert Trujillo, Mackenzie Gray |
| 11. lokakuuta | Captain Phillips |  Yhdysvallat | Paul Greengrass (ohj.) Tom Hanks, Catherine Keener, Max Martini |
| 16. lokakuuta | She's the One |  Filippiinit | Mae Cruz-Alviar (ohj.) Bea Alonzo, Dingdong Dantes |
| 25. lokakuuta | The Butler |  Yhdysvallat | Lee Daniels (ohj.), Forest Whitaker, Oprah Winfrey, David Oyelowo, Liam Neeson, John Cusack, Alan Rickman, Jane Fonda, Robin Williams, James Marsden, Aml Ameen, Liev Schreiber |
| 30. lokakuuta | Thor: The Dark World |  Yhdysvallat | Alan Taylor (ohj.) Chris Hemsworth, Natalie Portman, Tom Hiddleston, Stellan Skarsgård |
| 1. marraskuuta | Don Jon |  Yhdysvallat | Joseph Gordon-Levitt (ohj.) Joseph Gordon-Levitt, Scarlett Johansson, Julianne Moore |
| 8. marraskuuta | Diana |  Yhdysvallat | Oliver Hirschbiegel (ohj.) Naomi Watts, Naveen Andrews, Cas Anvar |
| 8. marraskuuta | Gravity |  Iso-Britannia  Yhdysvallat | Alfonso Cuarón (ohj.) Sandra Bullock, George Clooney |
| 8. marraskuuta | Escape Plan |  Yhdysvallat | Mikael Håfström (ohj.) Sylvester Stallone, Arnold Schwarzenegger, James Caviezel, Vinnie Jones, Vincent D’Onofrio, 50 Cent |
| 15. marraskuuta | The Counselor |  Yhdysvallat | Ridley Scott (ohj.) Michael Fassbender, Brad Pitt, Javier Bardem, Penelope Cruz, Cameron Diaz |
| 20. marraskuuta | Nälkäpeli – Vihan liekit |  Yhdysvallat | Francis Lawrence (ohj.) Jennifer Lawrence, Josh Hutcherson, Liam Hemsworth |
| 27. marraskuuta | Oldboy |  Yhdysvallat | Spike Lee (ohj.) Josh Brolin, Elizabeth Olsen, Sharlto Copley |
| 6. joulukuuta | Ender's Game |  Yhdysvallat | Gavin Hood (ohj.) Asa Butterfield, Hailee Steinfeld, Ben Kingsley, Viola Davis, Harrison Ford, Abigail Breslin |
| 13. joulukuuta | Hobitti – Smaugin autioittama maa |  Uusi-Seelanti  Yhdysvallat | Peter Jackson (ohj.) Martin Freeman, Ian McKellen, Richard Armitage |
| 20. joulukuuta | Frozen – huurteinen seikkailu |  Yhdysvallat | Chris Buck, Jennifer Lee (ohj.) Kristen Bell, Idina Menzel, Jonathan Groff |
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 2013 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ikiyö

| Ikiyö |
| --- | --- |

Kirjailija:  Ilkka Remes
Kieli:  suomi
Genre:  jännitys
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu, kovakantinen
Sivumäärä:  480
ISBN:  951-0-28380-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ikiyö on vuonna 2003 ilmestynyt Ilkka Remeksen seitsemäs aikuisten romaani. Sen päähenkilönä on suomalainen TERA:n agentti Antti Korpi. Kirjassa esiintyy sivuroolissa myös Antti Korven poika Aaro, joka aloitti oman nuortenkirjasarjansa samana vuonna ilmestyneellä Piraatit-teoksella. Ikiyö oli 135 200 kappaleen myynnillä Suomen myydyin kirja vuonna 2003.
Juoni

Haminassa tapahtuu arvonkuljetusauton ryöstö, jossa varastetaan ydinlataus. Varastajat ovat Noora Uusitalo sekä Ralf Denk. Heidän peräänsä laivalle lähetetään Antti Korpi, joka on matkalla Suomesta Saksaan poikansa kanssa. Heidät kuitenkin köytetään ja aktivisti-varkaat antavat heille muistinmenetysseerumia, joka lisää TERA:n mielenkiintoa.
Denk tartuttaa paaviin ebolavirusta, joka tappaa tämän myöhemmin. Sen jälkeen hän lähtee Nooran kanssa Kongoon, jossa aikoo räjäyttää ydinlatauksen ja sen mukana ihmisen lisääntymisen estävää ehkäisyvirusta. Antti lähtee heidän peräänsä ja saakin heidät kiinni ennen räjäytystä.
Aiheesta muualla

Ilkka Remeksen kotisivut
Ivan Denisovitshin päivä (elokuva)

| Ivan Denisovitshin päivä> En dag i Ivan Denisovitsj’ liv |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Casper Wrede
Käsikirjoittaja:  Ronald Harwood
Tuottaja:  Jack Hald
Säveltäjä:  Arne Nordheim
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:  Thelma Connell
Pääosat:   Tom Courtenay  Alfred Burke  James Maxwell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Norja, Englanti
Tuotantoyhtiö:   Leontes Film Ltd.  Group W Films  Norsk Film A/S 
Ensi-ilta:  1970
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ivan Denisovitshin päivä (myös Päivä Ivan Denisovitshin elämässä, engl. One Day in the Life of Ivan Denisovich, norj. En dag i Ivan Denisovitsj’ liv) on norjalais-englantilainen vuonna 1970 valmistunut elokuva, joka perustuu Aleksandr Solženitsynin romaaniin Ivan Denisovitšin päivä. Elokuvan ohjasi viipurilaissyntyinen Casper Wrede.
Elokuvan ensi-iltaa suunniteltiin kaikkiin pohjoismaiden pääkaupunkeihin muutamaa päivää ennen Nobelin kirjallisuuspalkinnon luovuttamista Solženitsynille. Kirjailija ei kuitenkaan tullut palkinnonjakotilaisuuteen, koska arveli Neuvostoliiton viranomaisten pakottavan häntä jäämään länsimaihin. Elokuva sai ensi-illan Ruotsissa 7. joulukuuta 1970.
Julkaisukielto Suomessa

Jörn Donner yritti saada elokuvaa esitettäväksi Suomeen, mutta Valtion elokuvatarkastamo kielsi sen esittämisen 28. helmikuuta 1972 äänin 5–4. Donner valitti päätöksestä korkeimpaan hallinto-oikeuteen, mutta se vahvisti elokuvatarkastamon päätöksen muuttumattomana 24. toukokuuta 1972. Valtion elokuvatarkastamon johtajan Jerker Erikssonin mukaan elokuva kiellettiin aikoinaan ulkopoliittisista syistä. Sen katsottiin voivan vaarantaa Suomen suhteita muihin maihin eli Neuvostoliittoon. Kun elokuva esitettiin Ruotsin televisiossa vuosina 1972 ja 1974, Ruotsin television Ahvenanmaalla sijainnut linkkimasto suljettiin, jotta suomalaiset eivät voisi nähdä elokuvaa. Elokuvan sensuroinnin Suomessa paljasti tuoreeltaan ruotsalainen iltapäivälehti Expressen, joka oli tullut tunnetuksi kriittisestä asenteestaan suomettumisilmiötä kohtaan.
Englannissa asunut ohjaaja Wrede ei halunnut aikoinaan ryhtyä kamppailemaan elokuvan sallimisen puolesta, sillä hän pelkäsi kiusallisen asian herättävän kielteistä julkisuutta ulkomailla.
Elokuvien esityskiellot ulkopoliittisista syistä päättyivät Suomessa, kun Jäätävä polte sai ensi-iltansa 9. joulukuuta 1986. Suomessa Ivan Denisovitshin päivä esitettiin julkisesti ensimmäistä kertaa Suomen elokuva-arkiston elokuvateatteri Orionissa 9. ja 12. joulukuuta 1993 ja vaasalaisessa elokuvakerhossa marraskuussa 1994. Elokuvan ensimmäinen televisiolähetys Suomessa oli 27. lokakuuta 1996 Yleisradion TV1:ssä.
Elokuvasta

Elokuvan tekijät ovat pitäytyneet tarkkaan Solženitsynin alkuperäisessä romaanissa, joka julkaistiin Neuvostoliitossa jo 1962. Neuvostoliiton poliittisen ilmapiirin vaihtuminen 60-luvun puolivälissä näyttää tuntuneen suoraan Suomessakin.
Casper Wrede teki Solženitsyn-filmatisointinsa englannin kielellä. Todentuntuinen vankileiri rakennettiin lumiseen Norjaan. Kuvaajana oli maailman huippunimiin kuuluva ruotsalainen Sven Nykvist, joka samoin kuin pääosaa näytellyt Tom Courtenay osallistui projektiin palkkaa vaatimatta. Molemmat olivat Wreden vanhoja tuttuja.
Ohjaajan poika David Wrede kertoo Solženitsynin kirjoittaneen isälleen: "– – olette tehneet hyvän elokuvan, joka on totuuteen, mielialaan ja tunnelmaan asti todellinen."
Jaavansalangaani

| Jaavansalangaani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kiitäjät Apodidae
Suku::  Salangaanit Aerodramus
Laji::  fuciphagus
Kaksiosainen nimi
 Aerodramus fuciphagus  (Thunberg, 1812) 

Katso myös
   Jaavansalangaani Wikispeciesissä   Jaavansalangaani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jaavansalangaani (Aerodramus fuciphagus) on kiitäjiin kuuluva lintulaji.
Sitä tavataan Kaakkois-Aasian saaristosta.
Jaavansalangaanin pesistä valmistetaan pääskysenpesäkeittoa. Jaavansalangaanin valkoinen pesä on lähes pelkkää sylkeä, joten sitä pidetään arvokkaampana kuin tutkasalangaanin, joka sekoittaa sylkeen muita aineita.
Jaavantrogoni

| Jaavantrogoni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Trogonilinnut Trogoniformes
Heimo::  Trogonit Trogonidae
Suku::  Hohtotrogonit Apalharpactes
Laji::  reinwardtii
Kaksiosainen nimi
 Apalharpactes reinwardtii  (Temminck, 1822) 
Katso myös
   Jaavantrogoni Wikispeciesissä   Jaavantrogoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jaavantrogoni (Apalharpactes reinwardtii) on trogonien heimoon kuuluva Indonesian kotoperäinen lintu. Se elää läntisen Jaavan vuorilla, ja on vaarantunut laji. Sen populaation koko on muutamia satoja pareja. Coenraad Jacob Temminck kuvaili lajin holotyypin Jaavalta vuonna 1822.
JK Maag

Jalgpalliklubi Maag Tartu on entinen jalkapalloseura Tartosta, Virosta. Suurimman osan ajastaan, vuosina 1990–2005, se tunnettiin nimellä Merkuur. Kaudeksi 2007 seura yhdistyi toisen tarttolaisseuran, Tammekan kanssa ja muodosti JK Maag Tammekan, joka pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa.
Merkuur Tartun sijoitukset kausittain

| Kausi | Sarjataso | Sijoitus | Maaliero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | I | 7 | -19 | 1 |
| 92/93 | I | 10 | -46 | 12 |
| 93/94 | I | 10 | -89 | 5 |
| 94/95 | II | 4 | -7 | 16 |
| 95/96 | III | 3 | +4 | 11 |
| 96/97 | III | 1 | +18 | 29 |
| 97/98 | II | 4 | +2 | 18 |
| 1998 | II | 7 | -10 | 15 |
| 1999 | III | 2 |  |  |
| 2000 | II | 6 | -20 | 34 |
| 2001 | II | 4 | +22 | 46 |
| 2002 | II | 5 | -26 | 33 |
| 2003 | II | 6 | -29 | 25 |
| 2004 | I | 5 | -11 | 35 |
| 2005 | I | 6 | -34 | 40 |
| 2006* | I | 5 | -3 | 48 |
2007**: 

* Nimellä JK Maag Tartu

** Yhdistyi Tammeka Tartun kanssa Maag Tammeka Tartuksi
Aiheesta muualla

JK Maag Tartu Soccernet.ee -sivustolla
Idänsilkkikerttunen

| Idänsilkkikerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Silkkikerttuset Scotocercidae
Suku::  Pensassilkkikerttuset Horornis
Laji::  diphone
Kaksiosainen nimi
 Horornis diphone  (Kittlitz, 1830) 
Synonyymit
 Cettia diphone 
Katso myös
   Idänsilkkikerttunen Wikispeciesissä   Idänsilkkikerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Horornis diphone cantans
Idänsilkkikerttunen (Horornis diphone) on silkkikerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Idänsilkkikerttusta tavataan Kiinassa, Taiwanissa, Etelä- ja Pohjois-Koreassa, Japanissa ja Venäjä kaakkoisosissa. Lisäksi sitä on istutettu Havaijiin. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Idänsieraintokko

| Idänsieraintokko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Tokkokalat Gobiiformes
Heimo::  Tokot Gobiidae
Suku::  Putkisieraintokot Proterorhinus
Laji::  semipellucidus
Kaksiosainen nimi
 Proterorhinus semipellucidus  (Kessler, 1877) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Idänsieraintokko (Proterorhinus semipellucidus) on tokkojen heimoon kuuluva kalalaji.
Idänsieraintokon tärkein tuntomerkki on suun yläpuolella olevat kaksi putkimaista sierainta, jotka erottavat sen lähilajeista hieta- ja liejutokosta.
Levinneisyysalue

Lajia tavataan luonnostaan Kaspianmeressä, Asovanmeressä sekä Volgan jokisuistossa. Se on vieraslajina levinnyt mm. Viroon Itämeren rannikolle ja Venäjän puolelle Suomenlahtea. Suomessa laji havaittiin ensimmäisen kerran Virolahdella vuonna 2022.
Idänsara

| Idänsara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  praecox
Kaksiosainen nimi
 Carex praecox  Schreb. 
Katso myös
   Idänsara Wikispeciesissä   Idänsara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Idänsara eli aikainen sara (Carex praecox) on sarakasvien heimoon, sarojen sukuun kuuluva kasvilaji. Se kasvaa 15–60 senttimetriä korkeaksi ja sen varsi on ohut sekä kolmisärmäinen. Idänsaran lehdet ovat 1–1,5 mm leveitä ja rentoja.
Idänsaran kukinnon muodostavat varren päässä sijaitsevat kolmesta kuuteen pystyssä olevaa tähkää ja tähkistön korkeus on noin 1–2 cm. Emikukat ovat kaksiluottisia. Pullakot ovat 3–3,5 mm pitkiä ja suippokärkisiä. Idänsara kukkii touko–kesäkuussa.
Idänsara kasvaa kuivilla, hiekkaisilla paikoilla. Idänsaran päälevinneisyysalue painottuu Itä-Eurooppaan ja Aasiaan. Suomesta on jonkin verran havaintoja eri puolilta maata, lähinnä eteläisestä Suomesta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Idänsara (Carex praecox)
Kasviatlas 2018: Idänsaran (Carex praecox) levinneisyys Suomessa
Hermann Paul (kielitieteilijä)

| Hermann Paul |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuu 1846 Magdeburg
Kuollut: 29. joulukuu 1921 München
Kansalaisuus:  Saksa
Koulutus ja ura
Opinnot:  Leipzigin yliopisto, Humboldt-yliopisto
Instituutti:  Ludwig-Maximilians-Universität München, Albert-Ludwigs-Universität Freiburg
Opettaja:  Heymann Steinthal
Oppilaat:  Artur Kutscher
Hermann Otto Theodor Paul (7. elokuuta 1846 Salbke (Magdeburg), Saksin provinssi – 29. joulukuuta 1921 München, Saksa) oli yksi 1800-luvun merkittävimmistä kielitieteilijöistä. Hänen pääteoksensa Prinzipien der Sprachgeschichte (1880, viimeinen eli viides laitos 1920) pysyi aktiivisessa käytössä vuosikymmeniä. Paulin tieteelliseksi koulukunnaksi katsotaan nuorgrammaatikot (saks. Junggrammatiker, engl. käännösvirheen seurauksena Neogrammarians), jonka nimekkäin edustaja tulikin Prinzipienin julkaisun jälkeen, mutta toisaalta hänet voi nähdä välittäväksi linkiksi 1800-lukua hallinneen historiallis-vertailevan kielitieteen suuntauksen ja ensimmäisen maailmansodan aikoihin syntyneen strukturalismin välillä.
Elämä

Paul syntyi Salbkessa Magdeburgin lähellä vuonna 1846. Vuosina 1858–66 hän opiskeli Magdeburgissa sijaitsevassa Gymnasium zum Kloster Unser lieben Frauenissa. Lukioaikana sairastamansa vaikea silmätulehduksen vuoksi hänen näkönsä vaurioitui pysyvästi.
Vuonna 1866 Paul aloitti opinnot Berliinin yliopistossa, missä omaksui herbartilaisen psykologian Heymann Steinthalilta. Koko myöhemmän uransa ajan Paul pysyi Herbartin yksilöpsykologian kannattajana, vaikka moniin myöhempiin kielitieteilijöihin teki Wilhelm Wundtin kansanpsykologia suuremman vaikutuksen. Heti seuraavana vuonna Paul kuitenkin vaihtoi Leipzigin yliopistoon, missä hän tutustui indoeurooppalaiseen kielihistoriaan Georg Curtiuksen luennoilla ja väitteli vuonna 1870. Seuraavana vuonna 1871 hän tutustui kielihistorian uusiin tutkimusmenetelmiin nuorgrammatiikan keskeisen vaikuttajan, August Leskienin kollegiossa.
Freiburgista Paul sai viran 1874 ja opetti siellä aluksi apulaisprofessorina ja vuodesta 1877 saksalaisen filologian professorina epämieluisiksi kokemissaan oloissa. Vuonna 1893 hänet kutsuttiin Müncheniin, missä hän työskenteli aina eläkkeelle jäämiseensä eli vuoteen 1916 asti. Vuonna 1914 hän oli sairastunut verkkokalvon irtaumaan, joka oli tehnyt lukemisesta mahdotonta, mutta tieteellistä työtään hän jatkoi aina kuolemaansa saakka.
Ihmisenä Paulia on kuvattu luonteeltaan vaikeaksi. Hän viihtyi omissa oloissaan eikä häntä ollut helppo lähestyä.
Paul kuoli pitkään sairastettuaan 76-vuotiaana Münchenissä.
Julkaisuja

Zur Lautverschiebung (1874)
Kritische Beiträge zu den Minnesingern (1876)
Prinzipien der Sprachgeschichte (1880; 2. laitos 1886, 3. l. 1898, 4. l. 1909, 5. l. 1920)
Mittelhochdeutsche Grammatik (1881)
Aufgabe und Methode der Geschichtswissenschaften (1920)
Kirjallisuutta

Prinzipien der Sprachgeschichte (Project Gutenberg)
Erkki Friman

Erkki Ilmari Friman (5. toukokuuta 1950 Toivakka – 20. tammikuuta 2022) oli suomalainen harmonikkataiteilija, säveltäjä ja sovittaja.
Tausta

Friman kertoi saaneensa ensimmäisen, itäsaksalaisen, harmonikkansa 11-vuotissyntymäpäivälahjaksi. Pikkupoikana hän oli myös soittanut innokkaasti huuliharppua. Isänsä kannustamana hän pääsi 12-vuotiaana harmonikkataiteilija ja -pedagogi Alpo Pohjan opetukseen. Harmonikansoittoa opeteltiin kotitilan maatöiden ohessa.
Koulutus

Erkki Friman opiskeli harmonikansoittoa Alpo Pohjan johdolla.
Ura > Tanssimuusikko

17-vuotiaana Friman aloitti tanssimuusikon uransa lahtelaisessa Olavi Kivikosken orkesterissa, Alpo Pohjan jäätyä siitä pois. Varusmiespalveluksen jälkeen Frimanilla oli oma orkesteri joulukuusta 1970 vuoteen 1979 saakka. Orkesteri toimi säestäjänä lukuisille eri laulajille, italialaissyntyisestä, Suomessa keikkailleesta Dario Campeottosta alkaen, muina solisteina muun muassa Markus Allan, Eija Sinikka, Irwin Goodman, Martti Innanen, Laila Kinnunen, Olavi Virta ja Tapio Rautavaara. Pitkäaikaisin yhteistyö Frimanin orkesterilla oli kuitenkin Erkki Junkkarisen kanssa, jonka comeback 1970-luvulla osoittautuikin suosiorikkaaksi hänen 25-vuotistaiteilijajuhlakiertueensa merkeissä. Frimanin orkesteri säesti myös Veikko Tuomen juhlakiertueen 1970-luvun puolivälissä. 1980-luvun alussa keikat vähenivät ja Friman jatkoi säestävänä muusikkona laulusolisteille, eritoten Junkkariselle, taustaorkesterien vaihdellessa. 1984 alkoi Erkki Frimanin pitkäkestoinen yhteistyö Reijo Taipaleen kanssa hänen 25-taiteilijajuhlakiertueensa yhteydessä.
Ura > Säveltäjä, sovittaja

Tanssimusiikkitöiden vähentyessä Friman siirtyi vähitellen enemmän studiomuusikoksi sekä omien äänitteiden tekemisen ja säveltämisen pariin. Säveltämistyössään Friman teki yhteistyötä muun muassa Matti Viljasen, Jaakko Salon ja Pentti Lasasen kanssa ja hänen sävellyksiään julkaistiin muun muassa Fazer-musiikin ja PSO:n kustantamana.
Reijo Taipaleelle tehty laulu, Ruusu joka vuodesta, Vexi Salmen sanoittamana tuli nimikappaleeksi Taipaleen ensimmäiselle kultalevylle 1989 ja on edelleenkin Frimanin tunnetuimpia sävellyksiä. Monet suomalaiset kevyen musiikin sooloartistit ovat levyttäneet hänen sävellyksiään ja sovituksiaan. Toivo Kärjen kuoltua Friman sovitti useita Kärjen sävellysten uusintalevytyksiä, ja myös ensilevytyksiä.
Erkki Friman on myös säveltänyt Arja Havakan kappaleen Niin kauan katselin, jonka Havakka levytti vuonna 2013.
Ura > Pedagogi

Friman toimi myös harmonikansoiton opettajana. Hänen oppilaistaan ”puoli tusinaa” on ollut Kultainen Harmonikka -kilpailun finaalissa, voittajina Jarno Kuusisto ja Jani Helenius. Kuusiston ja Heleniuksen levytyksissä on useita Frimanin sovituksia ja sävellyksiä. Vuosina 1979–1989 Erkki Friman toimi Lopen Harmonikkojen johtajana. Tuolloin kerho voitti edelleen ainoan harmonikkakerhojen Pohjoismaiden mestaruuden Suomeen.
Soololevytykset

Ensimmäinen soololevy, Harmonikka soi, ilmestyi 1976. Muita soololevyjä ovat:
Brysselin pitsiä (Aaro Kurkelan kanssa, 1982)
Ranskalaiset korot (Erik Lindströmin orkesterin kanssa, 1983)
Slowly & jazzly (1985)
Pariisin taivaan alla (1987)
Freeman and Fourset (1992)
The sound of Erkki Friman (1992)
Viihteellinen harmonikka (2003)
Soololevytysten lisäksi Friman on soittanut monien laulusolistien levyillä, kokoomalevyillä ja Yleisradion kantanauhoilla.
Aiheesta muualla

Erkki Frimanin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erkki Frimanin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erkki Frimanin sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ismo Hämeenniemi

Ismo Hämeenniemi (s. 1. kesäkuuta 1970 Lappajärvi) on suomalainen 400 metrin aitajuoksija. Hän edusti Lappajärven Veikkoja ja häntä valmensi Matti Takala.
Hämeenniemi karsiutui alkuerissä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Varazdinissa 1989. Hän putosi alkuerissä myös Helsingin EM-kilpailuissa 1994. Hämeenniemi edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1991–1994. Hän kuului Suomen joukkueeseen, joka voitti 4 × 400 metrin maaotteluviestin Tukholmassa elokuussa 1993.
Hämeenniemi voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen mestaruuden Jyväskylässä 1992 ajalla 50,74 s. SM-hopeaa hän voitti 1991 ja 1994 sekä SM-pronssia 1993 ja 1995. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 300 metrin aitajuoksussa SM-kultaa 1991 ja SM-hopeaa 1993.
Hämeenniemi juoksi 400 metrin aitojen ennätyksensä 49,94 s Lappeenrannassa 26. heinäkuuta 1994. 300 metrin aitajuoksussa hän juoksi ulkoratojen Suomen ennätyksen 36,04 s Helsingissä 26. toukokuuta 1992. Hallissa hän juoksi saman matkan parhaimmillaan aikaan 36,18 s Kuopiossa 20. helmikuuta 1993.