stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sorvalin hautausmaa
Historia > Sotavuodet

Viimeinen hautaus Sorvaliin tehtiin 11. kesäkuuta 1944, yhdeksän päivää ennen kuin suomalaiset joukot jättivät Viipurin. Kaupungin siirryttyä Neuvostoliiton haltuun Sorvalin hautausmaa hylättiin lopullisesti. Joidenkin tietojen mukaan hautausmaalta oli jo välirauhan aikana otettu hautamuistomerkkejä, aitoja ja portteja romuraudaksi. Sotavuosien jälkeen kivisiä muistomerkkejä vietiin muun muassa rakennusmateriaaliksi ja niitä otettiin myös uusiokäyttöön. 1970-luvulla Sorvalia halkovaa maantietä oikaistiin kulkemaan ortodoksisen alueen läpi ja samalla hautausmaa kärsi lisää vaurioita.
Muistomerkkejä

Sorvalin hautausmaalla on ollut lukuisia merkittävien kuvanveistäjien ja taiteilijoiden suunnittelemia hautamuistomerkkejä. Tunnettuja ovat esimerkiksi Thom Thesleffin piirtämä Hackmanin suvun hautakappeli, jonka sisätilojen puuleikkaukset olivat Lauri Välken tekemiä, Eemil Halosen suunnittelema kauppias Jaakko Häklin hautamuistomerkki sekä Johannes Haapasalon graniittinen veistos Polvistuva, joka on William ja Ester Otsakorven haudalla.
Restaurointihankkeita

Vuonna 2007 aloitettiin Euroopan unionin rahoittama ”Sorvalin muistolehto - yhteinen kulttuuriperintömme” -hanke. Sen aikana paikkaa kunnostettiin talkoovoimin sekä kerättiin hautausmaata koskevaa aineistoa Suomen ja Venäjän arkistoista. Lisäksi paikalle pystytettiin Sorvalin hautausmaasta kertova muistomerkki. Myöhemmin on tehty hautakiviä kartoittanut tutkimus, jonka yhteydessä saatiin esille noin 200 luterilaista ja 50 ortodoksista hautaa. Niiden tiedot koottiin rovasti Leena Revon toimittamaan kirjaan.
Tunnettuja Sorvaliin haudattuja

A. I. Arwidsson (1791–1858), poliitikko, kirjailija ja historiantutkija
Edvin Christianson (1874–1911), kirjailija
Otto von Fieandt (1762–1823), eversti
Oskar Friman (1893–1933), painin olympiavoittaja
Oscar Geffert (k. 1906), murhattu A. Ahlström Oy:n Suursaaren sahan isännöitsijä
Fredrik Hackman (1874–1925), kauppaneuvos
Johan Friedrich Hackman (1801–1879), liikemies
Marie Hackman (1776–1865), liikemies
Wilhelm Hackman (1842–1925), kauppaneuvos
Mathilda Hoffman (1845–1921), diakonissa
Jaakko Häkli (1848–1902), kauppias ja suomalaisuusmies
Julius Krohn (1835–1888), professori ja runoilija
Ludwig Heinrich von Nicolay (1737–1820), akateemikko ja kirjailija, jonka hauta siirrettiin myöhemmin Ludwigsteinin saarelle
William Otsakorpi (1870–1927), liikemies ja mesenaatti
Matti Rynén (1879–1914), käsityöläinen
Kirjallisuutta

Repo, Leena: Hautakiviä Viipurin Sorvalissa : Sorvalin hautausmaan luterilaisilta alueilta 2000-luvulla löytyneet hautakivet.  Helsinki:  Viipuri-keskus, 2011.  ISBN 978-952-92842-0-7.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sorvalin hautausmaa Wikimedia Commonsissa
Arvokkaita vainajia - lyhyellä säteellä, Suomen Kuvalehti, 22.12.1938, nro 51-52, s. 53, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Venäläinen hautakivi Sorvalissa.
Uudenkaarlepyyn seurakunta

| Uudenkaarlepyyn seurakunta Nykarleby församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Uudenkaarlepyyn kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Pedersören rovastikunta
Pääkirkko:  Uudenkaarlepyyn kirkko
Perustettu:  1607
Seurakuntaliitokset:  Munsala ja Jepua (2013)
Jäsenmäärä:  5 801 (2021)
– Osuus asukkaista:  77,4 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Mats Edman
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uudenkaarlepyyn seurakunta (ruots. Nykarleby församling) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Pohjanmaalla, Uudessakaarlepyyssä. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakunnassa Pedersören rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Mats Edman.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Uudenkaarlepyyn kirkkoherroina:
1609–1625: kirkkoherra Jakob Borgoensis
1625–1636: kirkkoherra Johannes Nycarlus
1636–1653: kirkkoherra Jakob Carlman
1654–1680: kirkkoherra Nicolaus Ringius
1681–1693: kirkkoherra Johannes Grandell
1694–1707: kirkkoherra Johannes Forsman
1707–1741: kirkkoherra Samuel Alanus
1742–1761: kirkkoherra Mikael Jesenhaus
1762–1768: kirkkoherra Johan Remahl
1770–1792: kirkkoherra Johan Forshäll
1795–1816: kirkkoherra Georg Mathesius
1820–1844: kirkkoherra Johan Niklas Snellman
1845–1850: kirkkoherra Gabriel Borg
1852–1871: kirkkoherra Kristofer Kullman
1874–1878: kirkkoherra Karl Emil Stenbäck
1879–1885: kirkkoherra Waldemar Walli
1887–1894: kirkkoherra Vilhelm Johansson
1896–1912: kirkkoherra Karl Viktor Petrell
1917–1937: kirkkoherra Ernst Gustaf Appelberg
1985–1998: kirkkoherra Henry Byskata
1998–2018: kirkkoherra Lars-Johan Sandvik
2018–2022: kirkkoherra Mia Anderssén-Löf
2022– kirkkoherra Mats Edman
Valkosaumataistelija

| Valkosaumataistelija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labyrinttikalat Anabantoidei
Heimo::  Rihmakalat Osphronemidae
Alaheimo::  Paratiisikalat Macropodusinae
Suku::  Betta
Laji::  albimarginata
Kaksiosainen nimi
 Betta albimarginata  Kottelat & Ng, 1994 
Katso myös
   Valkosaumataistelija Wikispeciesissä   Valkosaumataistelija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkosaumataistelija (Betta albimarginata) on rihmakalojen (Osphronemidae) heimoon kuuluva kalalaji. Valkosaumataistelijoita elää ainoastaan Sebukujoen suistolla Itä-Kalimantanissa Borneossa Indonesiassa. Lajin pituus on enintään 2,8 senttimetri. Sen ravintoa ovat hyönteiset ja muut selkärangattomat sekä eläinplankton.
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1993

Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1993 Espanjan Palma de Mallorcalla. Kilpailut alkoivat 2. joulukuuta ja päättyivät 5. joulukuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA.
Kilpailuissa rikottiin kolmetoista uinnin maailmanennätystä.
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 50 m |  Mark Foster | 21,84 |  Hu Bin | 21,93 |  Robert Abernethy | 21,97 |
| 100 m |  Fernando Scherer | 48,38 |  Gustavo Borges | 48,42 |  Jon Olsen | 48,49 |
| 200 m |  Antti Kasvio | 1.45,21 |  Trent Bray  Artur Wojdat | 1.45,53 | – | – |
| 400 m |  Daniel Kowalski | 3.42,95 |  Antti Kasvio | 3.42,98 |  Paul Palmer | 3.45,07 |
| 1 500 m |  Daniel Kowalski | 14.42,04 |  Jörg Hoffmann | 14.53,09 |  Piotr Albiński | 14.53,97 |
Selkäuinti
| 100 m |  Tripp Schwenk | 52,98 |  Martin Harris | 53,93 |  Rodolfo Falcón | 54,00 |
| 200 m |  Tripp Schwenk | 1.54,19 |  Luca Bianchin | 1.55,09 |  Stefaan Maene | 1.55,68 |
Rintauinti
| 100 m |  Phil Rogers | 59,56 |  Ron Dekker | 59,95 |  Seth Van Neerden | 1.00,08 |
| 200 m |  Nick Gillingham | 2.07,91 EE |  Phil Rogers | 2.08,32 |  Eric Wunderlich | 2.08,49 |
Perhosuinti
| 100 m |  Miloš Milošević | 52,79 |  Mark Henderson | 52,92 |  Rafał Szukała | 52,94 |
| 200 m |  Franck Esposito | 1.55,42 |  Christian Keller | 1.55,75 |  Chris-Carol Bremer | 1.56,86 |
Sekauinti
| 200 m |  Christian Keller | 1.56,80 |  Fraser Walker | 1.58,35 |  Curtis Myden | 1.59,27 |
| 400 m |  Curtis Myden | 4.10,41 |  Serghei Mariniuc | 4.11,96 |  Petteri Lehtinen | 4.12,33 |
Viestit
| 4 × 100 m vapaauinti |  Brasilia Fernando Scherer Teófilo Ferreira Gustavo Borges José Carlos Souza | 3.12,11 ME |  Yhdysvallat David Fox Seth Pepper Jon Olsen Mark Henderson | 3.12,68 |  Venäjä Roman Štšegolev Vladislav Kulikov Vladimir Predkin Juri Muhin | 3.15,56 |
| 4 × 200 m vapaauinti |  Ruotsi Christer Wallin Tommy Werner Lars Frölander Anders Holmertz | 7.05,92 |  Saksa Christian Tröger Christian Keller Chris-Carol Bremer Jörg Hoffmann | 7.08,63 |  Brasilia Gustavo Borges Teófilo Ferreira José Carlos Souza Cassiano Leal | 7.09,38 |
| 4 × 100 m sekauinti |  Yhdysvallat Tripp Schwenk Eric Wunderlich Mark Henderson Jon Olsen | 3.32,57 ME |  Espanja Carlos Ventosa Sergio López Joaquín Fernández José María Rojano | 3.36,92 |  Iso-Britannia Martin Harris Nick Gillingham Mike Fibbens Mark Foster | 3.37,27 |
Mitalistit > Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Vapaauinti
| 50 m |  Le Jingyi | 24,23 ME |  Angel Martino | 24,93 |  Linda Olofsson | 25,21 |
| 100 m |  Le Jingyi | 53,01 ME |  Angel Martino | 53,39 |  Karen Pickering | 54,39 |
| 200 m |  Karen Pickering | 1.56,25 |  Susie O’Neill | 1.57,16 |  Lu Bin | 1.57,71 |
| 400 m |  Janet Evans | 4.05,64 |  Trina Jackson | 4.07,49 |  Julie Majer | 4.07,91 |
| 800 m |  Janet Evans | 8.22,43 |  Julie Majer | 8.26,46 |  Trina Jackson | 8.27,50 |
Selkäuinti
| 100 m |  Angel Martino | 58,50 ME |  He Cihong | 1.00,13 |  Elli Overton | 1.00,18 |
| 200 m |  He Cihong | 2.06,09 ME |  Jia Yuanyuan | 2.07,95 |  Cathleen Rund | 2.09,59 |
Rintauinti
| 100 m |  Dai Guohong | 1.06,58 ME |  Linley Frame | 1.07,65 |  Samantha Riley | 1.07,77 |
| 200 m |  Dai Guohong | 2.21,99 ME |  Hitomi Maehara | 2.24,45 |  Samantha Riley | 2.24,75 |
Perhosuinti
| 100 m |  Susie O’Neill | 59,19 |  Liu Limin | 59,24 |  Kristie Krueger | 59,53 |
| 200 m |  Liu Limin | 2.08,51 |  Susie O’Neill | 2.09,08 |  Petria Thomas | 2.09,40 |
Sekauinti
| 200 m |  Allison Wagner | 2.07,79 ME |  Dai Guohong | 2.09,21 |  Elli Overton | 2.10,51 |
| 400 m |  Dai Guohong | 4.29,00 ME |  Allison Wagner | 4.31,76 |  Julie Majer | 4.37,50 |
Viestit
| 4 × 100 m vapaauinti |  Kiina Lu Bin Shan Ying Jia Yuanyuan Le Jingyi | 3.35,97 ME |  Ruotsi Ellenor Svensson Linda Olofsson Susanne Lööv Louise Jöhncke | 3.39,41 |  Yhdysvallat Angel Martino Sarah Perroni Kristie Krueger Paige Wilson | 3.40,40 |
| 4 × 200 m vapaauinti |  Kiina Shan Ying Zhou Guanbin Le Jingyi Lu Bin | 7.52,45 ME |  Australia Tammy Bruce Elli Overton Anna Windsor Susie O’Neill | 7.56,52 |  Yhdysvallat Paige Wilson Sarah Perroni Trina Jackson Janet Evans | 8.02,99 |
| 4 × 100 m sekauinti |  Kiina Le Jingyi He Cihong Liu Limin Dai Guohong | 3.57,73 ME |  Australia Elli Overton Linley Frame Petria Thomas Susie O’Neill | 4.00,17 |  Yhdysvallat Angel Martino Kelli King-Bednar Kristie Krueger Sarah Perroni | 4.01,30 |
Mitalitaulukko

Isäntämaa
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Kiina | 10 | 4 | 1 | 15 |
| 2 |  Yhdysvallat | 7 | 6 | 8 | 21 |
| 3 |  Australia | 4 | 9 | 8 | 21 |
| 4 |  Iso-Britannia | 3 | 2 | 3 | 8 |
| 5 |  Brasilia | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 6 |  Saksa | 1 | 3 | 2 | 6 |
| 7 |  Suomi | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 8 |  Kanada | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 8 |  Ruotsi | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 10 |  Kroatia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 10 |  Ranska | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 12 |  Puola | 0 | 1 | 2 | 3 |
| 13 |  Alankomaat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 |  Espanja | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 |  Italia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 |  Japani | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 |  Moldova | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 13 |  Uusi-Seelanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 |  Belgia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 |  Kuuba | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 19 |  Venäjä | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 32 | 33 | 31 | 96 |
Tuttu TV:stä

| Tuttu TV:stä Apulanta |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Harri Timonen 5. ja 6. helmikuuta Voxit-studiolla 1994
 Julkaistu: heinäkuu 1994
 Tyylilaji: punk alternative rock
 Levy-yhtiö: Levy-yhtiö
Apulannan EP- muut julkaisut
| T.S. ♥ A.L. 1994 | Tuttu TV:stä 1994 | Hajonnut EP 1995 |
Tuttu TV:stä on Apulannan varsinainen toinen EP. Levy oli aikomus painaa Norjassa, mutta asian tiimoilta syntyi ongelmia, joiden takia levyn ilmestyminen viivästyi puolisen vuotta.  Levyn jälkeen kitaristi Antti Lautalan motivaatio katosi. Lautalan lähdettyä yhtye päätti jatkaa kolmistaan.
Kappaleet

(säv/san/sov)
Sellainen tyttö (aah) (Wirtanen/Wirtanen/Apulanta)
Ei ne voi sua määrätä (Lautala/Lautala/Apulanta)
Ei jaksa naurattaa (Wirtanen/Wirtanen/Apulanta)
Lupasit mulle (Wirtanen/Wirtanen/Apulanta)
Kokoonpano

Antti Lautala: laulu ja kitara
Simo "Sipe" Santapukki: rummut
Tuukka Temonen: basso
Toni Wirtanen: laulu ja kitara
Uuno Lehtisalo

Uuno Lehtisalo
Uuno Lehtisalo, vuoteen 1906 Löfgren  (28. heinäkuuta 1889 Pöytyä – 30. lokakuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Lehtisalon vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Gustaf Wilhelm Löfgren ja Johanna Amanda Erkkinen, aiemmin Eriksson, ja puolisot 1916–1937 Hilja Oinonen ja vuodesta 1949 Martta Emilia Pekonen, aiemmin Kaila. Professori Toivo Lehtisalo oli hänen veljensä. Uuno Lehtisalo tuli ylioppilaaksi Turun suomalaisesta reaalilyseosta 1909 ja valmistui metsänhoitajaksi 1912. Hän oli Metsähallituksen avustaja metsänhoidontarkastustöissä 1912 ja 1913 ja vt. opettaja Tuomarniemen metsänvartijakoulussa ja Nikkarilan metsänvartijakoulussa 1912–1913, 1913–1914 ja 1915.
Lehtisalo oli Ab W. Gutzeit & Co:n, vuodesta 1927 Enso-Gutzeit Oy, Ilomantsin hoitopiirin metsänhoitaja 1916–1920, Joensuun hoitopiirin metsänhoitaja 1920–1927, Pohjois-Karjalan piirin piiripäällikkö 1921–1929, va. ylimetsänhoitaja vuodesta 1928, ylimetsänhoitaja Ensossa 1929–1931 ja sitten yhtiön metsäpäällikkö 1932–1954 sekä sen va. toimitusjohtaja 1945, johtokunnan varajäsen vuodesta 1935, jäsen 1942–1954 ja varapuheenjohtaja 1945–1954. Lehtisalo oli myös muun muassa Paukkajan sahan johtaja vuodesta 1925 ja The Insulite Company of Finland Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1945. Hänellä oli lisäksi useita oman alansa asiantuntija- ja luottamustehtäviä ja hän oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1929. Metsäneuvoksen arvonimen Lehtisalo sai 1939. Taiteilija Tauno Miesmaa maalasi hänen muotokuvansa 1953.
Aiheesta muualla

Tuomas Möttönen: Uuno Lehtisalo Biografiasampo.
Täpläsiipiaranen

| Täpläsiipiaranen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Punaviheraraset Touit
Laji::  stictopterus
Kaksiosainen nimi
 Touit stictopterus  (Sclater), 1862 
Katso myös
   Täpläsiipiaranen Wikispeciesissä   Täpläsiipiaranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Täpläsiipiaranen (Touit stictopterus) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Etelä-Kolumbiasta Ecuadoriin ja Pohjois-Peruun. Lajin holotyypin kuvaili Philip Lutley Sclater Bogotásta Kolumbiasta 1862.
Triesten vapaa-alue

Triesten vapaa-alue tai Triesten vapaavaltio (ital. Territorio libero di Trieste, sloveeniksi Svobodno tržaško ozemlje, serbokroaatiksi Slobodni teritorij Trsta) oli itsenäinen kaupunkivaltio, joka sijaitsi Adrianmeren rannikolla Italian ja Jugoslavian välissä. Alueen perusti Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston resoluutio 16 mukaisesti 15. syyskuuta vuonna 1947. Aluetta vartioivat rauhanturvaajat, jotka pitivät siellä myös järjestystä.
Koska sekä Jugoslavia että Italia vaativat aluetta ja koska kaupungissa oli kansallisesti ja kulttuurisesti sekalainen väestö, siitä päätettiin tehdä erityinen puolueeton alue. Vapaa-alue jaettiin kahteen vyöhykkeeseen: vyöhyke A oli sataman alue ja kaupungin keskusta ja vyöhyke B oli eteläinen pieni osa Istrian niemimaata. A-vyöhykettä hallitsi liittoutuneiden sotilashallinto ja B-vyöhykettä Jugoslavian sotilashallinto, raja oli demarkaatiolinja. Vapaa-alue jaettiin virallisesti Italian ja Jugoslavian kesken vuonna 1954 ja jako vahvistettiin vuonna 1975 Osimon sopimuksella. Vapaa-alueen pinta-ala oli 738 km², sitä ympäröi Triestenlahti ja siellä asui noin 330 000 asukasta.
Vyöhyke A:lla oli noin 310 000 asukasta, joista 239 200 oli italialaisia ja 63 000 sloveeneja. Vyöhyke B, jota hallitsi Jugoslavian kansanarmeija, oli osa Istrian niemimaata, ja siellä asui 67 461 asukasta, joista 30 789 oli slaaveja, 29 672 oli italialaisia ja 7 000 oli tuntematonta kansallisuutta.
Historia

Vuosisatojen ajan Trieste ja Istrian niemimaa oli Itävallan ja myöhemmin Itävalta-Unkarin alaisuudessa. Maaseudulla asui sloveeneja, kun taas kroaatit asuivat etelässä Istrian niemimaalla. Triestessä ja Rijekan kaupungeissa asui suuri italialaisväestö, joka muodosti alueen enemmistön.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1921 Italia miehitti nämä alueet ja vuonna 1924 se valtasi vielä Rijekan, joka oli tuohon aikaan vapaavaltio nimeltään Fiume.
1920- ja 1930-luvuilla Mussolinin fasistihallitus italialaisti pakolla alueen slaavilaista väestöä.
Siitä aiheutuneiden etnisisten levottomuuksien taustalla oli vuonna 1920 perustettu antifasistinen sloveenien kansallisklubi-liike. Se vaati alueen sloveeniväestölle poliittisia oikeuksia. Levottomuuksien aikana monet sloveenit ja kroaatit pakenivat Jugoslaviaan ja perustivat siellä maanalaisen järjestön TIGRin. Sen noin 100 aktivistia tekivät terrori-iskuja Triestessä italialaishallintoa vastaan 1920- ja 1930-luvuilla.
Historia > Toinen maailmansota

Italia soti toisessa maailmansodassa aluksi akselivaltioiden mukana. Vuonna 1943 liittoutuneet nousivat maihin Italiassa ja pakottivat sen vaihtamaan puolta. Saksan armeija miehitti tällöin Italian aiemmin valtaamat Slovenian ja Kroatian alueet. Sodan lopulla Jugoslavian kansanarmeijan 4. divisioona yhdessä Slovenian 9. pataljoonan kanssa miehitti Triesten 1. toukokuuta vuonna 1945.
Uuden-Seelannin 2. divisioona ja Britannian 8. armeija saapuivat kaupunkiin seuraavana päivänä ja 2 000 Saksan armeijan sotilasta antautui. Liittoutuneiden ja Jugoslavian armeijat miehittivät aluetta brittiläisen kenraali sir William D. Morganin johdolla. Jugoslavian armeijan komentaja marsalkka Tito sopi 23. toukokuuta, että Britannian XIII pataljoona siirtyisi kaupungin toiselle laidalle ja väliin tehtäisiin demarkaatiolinja. Duinon sopimuksessa, joka solmittiin 12. kesäkuuta 1945, perustettiin ns. Morganin linja. Jugoslavian joukot vetäytyivät sen eteläpuolelle.
Historia > Vapaa-alue

Tammikuussa vuonna 1947 Yhdistyneet kansakunnat päätti artiklan 24 mukaisesti perustaa Triestestä ja sen lähiympäristöstä vapaavaltion. Sen piti olla väliaikainen kansainvälisen oikeuden mukaisesti hallittu tunnustettu alue. Sitä johtaisi kenraalikuvernööri, jonka tuli olla sodan neljän voittajavallan (Yhdysvallat, Iso-Britannia, Ranska ja Neuvostoliitto) hyväksymä.
15. syyskuuta 1947 rauhansopimus allekirjoitettiin YK:n ja Italian välille. Sen mukaan Triestestä lähiympäristöineen tuli vapaa-alue. Viralliset kielet olivat slovenia, italia ja serbokroatia. Muu osa Istrian niemimaata liitettiin Jugoslaviaan.
Trieste jaettiin kahteen alueeseen. Alue A, pinta-alaltaan 222,5 km² ja asukasluvultaan 262 406, muodostui pääasiassa Triesten kaupungista. Sitä johtivat sekä Britannian että Yhdysvaltain armeijat. Alue B, pinta-alaltaan 515,5 km² ja asukasluvultaan 71 000, käsitti Istrian niemimaan luoteisosan. Se tuli Jugoslavian kansanarmeijan johdon alaiseksi.
Vaikka Triesten vapaa-alue ei käytännössä koskaan ollut itsenäinen valtio, se oli muodollisesti kansainvälisesti tunnustettu. Sillä oli jopa oma rahayksikkö ja omat postimerkit. Liittoutuneiden sotilashallinto, joka hallitsi vyöhyke A:ta, muodostui noin 5 000 amerikkalaissotilaan ja 500 brittiläisen sotilaan kahdesta erillisestä yksiköstä. Ensimmäinen oli Yhdysvaltain armeijan TRUST (Trieste United States Troops) ja toinen oli Britannian armeijan BETFOR (British Element Trieste Force). Nämä osastot hallitsivat poliisia ja muita viranomaisia Triesten kaupungissa.
Vuosina 1947-1948 Neuvostoliitto asettui vastustamaan suunnitelmaa, että Triesten vapaa-aluetta tulisi hallitsemaan 12 valtion neuvosto, jonka päämies olisi kuvernööri. Tämän seurauksena muut kolme sodan voittajavaltiota lähettivät nootin Moskovaan ja Belgradiin 20. maaliskuuta 1948. Siinä vaadittiin, että kuvernöörihallinnon perustamisen sijaan koko Triesten alue tulisi palauttaa Italialle. Kun Titon johtaman Jugoslavian ja Stalinin Neuvostoliiton välit katkesivat vuoden 1948 lopulla, alueen tulevaisuudesta sopiminen alkoi helpottua.
Historia > Lopullinen ratkaisu

Neuvostoliitto vaati vielä 21. huhtikuuta 1950, että brittiläiset ja yhdysvaltalaiset joukot poistuvat alueelta ja että vapaavaltio muodostetaan. Italia vastasi seuraavana päivänä vaativansa alueen liittämistä Italiaan. Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat päättivät 8. lokakuuta 1953 luovuttaa hallinnoimansa A-vyöhykkeen Italialle ja vetää omat joukkonsa pois alueelta. Tito vastasi kolme päivää myöhemmin Jugoslavian miehittävän alueen, jos Italian armeija astuu sinne. Triesten alueella oli 6. marraskuuta 1953 levottomuuksia, joissa kuoli useita ihmisiä poliisin avattua tulen. Brittien pääministeri Anthony Eden ilmoitti kolme päivää myöhemmin, että italialaiset fasistit olivat aiheuttaneet levottomuudet.
5. lokakuuta vuonna 1954 allekirjoitettiin Lontoossa yhteisymmärrysjulistus Yhdysvaltain, Britannian sekä Italian ja Jugoslavian välillä. Julistus siirsi vyöhykkeet A ja B siviilihallintoon. Julistuksen mukaan vyöhyke A eli Triesten kaupunkialue luovutettiin Italialle ja vyöhyke B eli luoteisosa Istrian niemimaata luovutettiin Jugoslavialle.
Osimon sopimus allekirjoitettiin 10. marraskuuta vuonna 1975 Italian ja Jugoslavian välillä. Joka takasi Italian ja Jugoslavian alueellisen suvereniteetin sekä niiden välisen rajan pysyvyyden. Vyöhyke A on nykyinen Italialle kuuluva Triesten maakunta ja vyöhyke B kuuluu Sloveniaan osana Primorskan aluetta. Muu osa Istrian niemimaata on Kroatiaa.
Miehitetyn vapaa-alueen kuvernöörit > Vyöhyke A

Liittoutuneiden sotilashallinnon kuvernöörit:
kenraalimajuri Bernard Cyril Freyberg (Uusi-Seelanti) 1. toukokuuta 1945 - heinäkuu 1945
eversti Alfrd Connor Bownan (Yhdysvallat) heinäkuu 1945 - heinäkuu 1947
everstiluutnantti James J. Carnes (Yhdysvallat) heinäkuu 1947 - 16. syyskuuta 1947
kenraalimajuri Terence Syndey Airey (Britannia) 16. syyskuuta 1947 - 31. toukokuuta 1951
kenraalimajuri Thomas Winterton (Britannia) 31. toukokuuta - 26. lokakuuta 1954
Miehitetyn vapaa-alueen kuvernöörit > Vyöhyke B

Jugoslavian sotilashallinnon kuvernöörit:
Dušan Kveder 1. toukokuuta 1945 - 15. syyskuuta 1944
Mirko Lenac 15. syyskuuta 1947 - maaliskuu 1951
Miloš Stamatović maaliskuu 1951 - 26. lokakuuta 1954
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sivu Triesten vapaa-alueesta (englanniksi)
Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1997

Uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailut 1997 järjestettiin Göteborgissa Ruotsissa 17.–20. huhtikuuta 1997. Kilpailujen järjestäjänä toimi Kansainvälinen uimaliitto FINA.