stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eva Knardahl

Eva Knardahl (keskellä) vuonna 1970.
Eva Knardahl (10. toukokuuta 1927 – 3. syyskuuta 2006 Oslo) oli norjalainen pianisti. Hänet tunnetaan parhaiten Edvard Griegin teosten tulkinnoistaan; hän levytti säveltäjän koko pianotuotannon BIS Recordsille. Griegin ohella hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Isaac Albénizin, Samuel Barberin, Johannes Brahmsin, Franz Lisztin ja George Gershwinin teoksia.
Knardahl oli varhaiskypsä lahjakkuus. Hän esiintyi 12-vuotiaana Oslon filharmonikkojen kanssa konsertissa, jossa tulkitsi Johann Sebastian Bachin, Joseph Haydnin ja Carl Maria von Weberin teoksia pianolle ja orkesterille. Knardahl lähti Norjasta 19-vuotiaana ja sai pian paikan Minneapolisin sinfoniaorkesterin nimikkopianistina. Hän työskenteli ensin Antal Dorátin, sitten Stanisław Skrowaczewskin johdolla. Hän vietti ulkomailla kaikkiaan pari vuosikymmentä (joista 15 vuotta Minneapolisissa), mutta palasi Norjaan vuonna 1967. Kotimaassaan hän jatkoi uraansa pitämällä resitaaleja ja esiintymällä orkesterien kanssa.
Knardahl aloitti Griegin soolopianoteosten levyttämisen BIS:lle vuonna 1977. Hanke ulottui kattamaan myös Griegin kahdelle pianolle säveltämät teokset ja pianokonserton. Vuonna 1987 BIS julkaisi kaikki nämä äänitykset kymmenen CD-levyn kokonaisuutena. Knardahl alkoi vuonna 1986 levyttää Simax Classics -levymerkille. Hän esiintyi myös televisiossa rock- ja populaariyhtyeiden kanssa. Knardahl sai Spellemannprisenit vuosina 1982 ja 1986. Hän työskenteli kamarimusiikin professorina Norjan valtiollisessa musiikkikorkeakoulussa. Yksi Knardahlin myöhemmistä levytyksistä (Aurora-levymerkillä) on vuoden 2000 julkaisu, jolla hän soittaa Oslon filharmonikkojen kanssa Øistein Sommerfeldtin teoksen Towards a Yearning.
Haggada

Kuvitettu Haggada. 14. vuosisata.
Haggada eli Haggadah ('heprealaisin kirjaimin' הגדה) – on juutalaisen pääsiäisaterian eli seder-aterian yhteydessä luettava liturginen teksti. Perinteen mukaan se luetaan juutalaisen pääsiäisen kahtena ensimmäisenä iltana diasporassa, Israelissa vain ensimmäisenä iltana. Näin muistellaan Raamatun käskyn mukaisesti juutalaisten pääsyä vapaaksi Egyptin orjuudesta.
Haggada sai nykymuotonsa antiikin ajan Israelissa, todennäköisesti vuosien 180 - 280 tienoilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Haggada Wikimedia Commonsissa
Euroopan rahoitusvakausväline

Euroopan rahoitusvakausväline (ERVV; engl. European Financial Stability Facility, EFSF) on 9. toukokuuta 2010 muodostettu 16 euroalueen maan rahasto, joka voi myöntää lainaa ongelmiin ajautuneille maille. Euromaat antoivat rahastolle 440 miljardin euron takuut, jotka myöhemmin kasvatettiin 780 miljardiin euroon. ERVV:n päämaja on Luxemburgissa. Muodoltaan se on Luxemburgin lain mukainen osakeyhtiö. Sen johdossa on saksalainen Klaus Regling. ERVV voi myöntää lainoja jäsenmaan pyynnöstä Euroopan komission, IMF:n ja euroalueen valtiovarainministerien kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen.
Muita ongelmiin ajautuneita euromaita avustavia tahoja ovat IMF ja Euroopan rahoituksenvakautusmekanismi (ERVM; engl. European Financial Stabilisation Mechanism, EFSM), joka on Euroopan komission kokoama ja taattu EU:n budjetista.
Kreikalla on ollut erillinen pelastusohjelmansa, mutta loka-marraskuulle 2011 suunniteltu noin 113 miljardin euron suuruinen Kreikka II -paketti hoidetaan ERVV:n kautta. Irlantia tukevat lisäksi Britannia, Ruotsi ja Tanska bilateraalisilla sopimuksilla. Kesäkuun 2013 jälkeen ERVV ja ERVM on tarkoitus korvata Euroopan vakausmekanismilla (EVM; engl. European Stability Mechanism, ESM).
ERVV on tarkoitettu väliaikaiseksi ja se lakkautetaan 30.6.2013 jälkeen, sitten kun sillä ei enää ole lainoja euroalueen maille.
Komission mukaan ERVV ei ole Lissabonin sopimuksen yhteisvastuun kieltävän 125 artiklan vastainen, koska kyse on lainoista, ei velkojen ottamisesta muiden maiden vastattavaksi.
Saksan valtiosääntötuomioistuin tutki Rahoitusvakausvälineen lainmukaisuutta ja totesi sen syyskuussa 2011 Saksan perustuslain mukaiseksi.
Tammikuussa 2012 luottoluokittaja Standard & Poor's laski rahaston luottoluokituksen parhaimmasta luokasta pykälän alemmas, koska sitä takaamassa ei ollut enää tarpeeksi AAA-maita. Euroopan keskuspankin pääjohtaja Mario Draghi vaati tuolloin, että rahaston lainanantokykyä pitää vahvistaa lisäämällä talletuksia siihen.
Helmikuussa 2015 Nordean pääanalyytikko Jan von Gerich arvioi, että Kreikalle myönnetyt lainat ovat arvoltaan enää kolmanneksen niiden nimellisarvosta. ERVV on myöntänyt Kreikalle lainoja 142 miljardilla eurolla.
Aiheesta muualla

http://www.efsf.europa.eu/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Hallituksen esitys Eduskunnalle laiksi Euroopan rahoitusvakausvälineelle annettavista valtiontakauksista, Finlex.fi
10 kysymystä kriisirahastoista yle.fi-sivusto.  26.03.2011 8:14.[vanhentunut linkki]
Gregorio Garavito Jiménez

Gregorio Garavito Jiménez (9. maaliskuuta 1919 Junín – 16. helmikuuta 2016) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Marian seuran lähetyssaarnaajien papiksi 24. heinäkuuta 1942. Hän sai 4. joulukuuta 1961 nimityksen Villavicencion hiippakunnan vihkipiispaksi ja Cyparissian titulaaripiispaksi. Hänet konsekroi Giuseppe Paupini 11. helmikuuta 1962.
Garavito Jiménez osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänet nimitettiin 26. huhtikuuta 1969 Villavicencion piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. toukokuuta 1994.
Etelä-Afrikan rautatieliikenne

Metrorail-paikallisjunia ratapihalla Etelä-Afrikan Johannesburgissa vuonna 2011.
Etelä-Afrikan rautatieliikenne on yksi Etelä-Afrikan liikenneverkon tärkeimmistä osa-alueista. Rataverkko on Afrikan mantereen laajin ja kehittynein ja palvelee kaikkia maan suuria kaupunkeja. Hieman yli 20 000 kilometrin kokonaispituus tekee rataverkosta maailman 15. pisimmän. Lähes koko rataverkko on valtiollisen Transnet-yhtymän omistuksessa.
Historia

Etelä-Afrikan ensimmäinen rautatie oli 3,2 kilometrin pituinen satamarata, joka avattiin Durbanissa vuonna 1860. Kapkaupungin ja Wellingtonin välisen 72 kilometrin pituisen rautatien rakennus oli aloitettu jo ennen, mutta viivästyksien vuoksi yhteys avattiin vasta vuonna 1862. Seuraavina vuosina koko Kapmaan alueella aloitettiin merkittävä määrä uusia rautatieprojekteja.
Transvaalissa, nykyisen Etelä-Afrikan pohjoisosassa, buurit rakensivat kaksi rataosuutta erillään brittiläisen Kapmaan alueen rautateistä: Pretoriasta Portugalin Itä-Afrikan Lourenço Marquesiin sekä lyhyempi yhteys Pretorian ja Johannesburgin välille. Vuonna 1898 brittien ja buurien rautatiet yhdistettiin yhtenäiseksi kokonaisuudeksi. 1910-luvulla rataverkko oli pitkälti valmis ja yhdisti kaikki suuret kaupungit toisiinsa. Vaikka rataverkko ulottui jo tällöin maan rajojen ulkopuolelle, jopa Pohjois-Rhodesiaan, nykyiseen Sambiaan, asti, Cecil Rhodesin suunnitelma yhtenäisestä rautatieyhteydestä Kapkaupungista Kairoon ei kuitenkaan koskaan toteutunut. Alueen siirtomaiden yhdistyessä Etelä-Afrikan unioniksi vuonna 1910 myös rautatiehallinto uudistettiin ja vastuu rautateistä keskitettiin valtiolliselle South African Railways and Harbours -yhtiölle. Rataverkon sähköistäminen aloitettiin Pietermaritzburgissa 1920-luvulla.
Rautatiehallinto uudelleenorganisoitiin 1980-luvulla ja yksittäisen valtionyhtiön sijaan rataverkko siirtyi valtion alaisen Transnet-yhtymän alaisuuteen. Osa rautatieliikenteeseen liittyvistä toiminnoista on sittemmin yksityistetty, mutta rataverkko itsessään on edelleen lähes kokonaan valtion omistuksessa.
Liikenne

Maan tieverkoston laajentumisen ja moottoriteiden laadun kohenemisen johdosta rautatiet ovat menettäneet suosiotaan matkustustapana erityisesti pidemmillä matkoilla. Vaikka paikallisjunat ovatkin suuressa suosiossa kaupunkialueilla, on useita pidemmän matkan vuoroja jouduttu lakkauttamaan tai harventamaan, minkä vuoksi enää alle puolet maan rataverkosta on aktiivisessa käytössä. Tavaraliikenteellä on nykyään entistä tärkeämpi merkitys maan rautatieliikenteessä, ja se pitääkin useita muuten vähäisessä käytössä olevien rataosuuksien ylläpitoa taloudellisesti kannattavana.
Transnet ja Etelä-Afrikan rautatiet yleensä ovat erityisen tunnettuja luksusjunistaan, kuten Kapkaupungin ja Pretorian välillä kulkevasta Blue Train -junasta ja Rovos Rail -yhtiön Pride of Africa -junasta. Ensimmäisenä mainittua pidetään usein yhtenä maailman hienoimmista luksusjunista, ja 1 600 kilometrin junamatka Blue Trainilla on yksi maan turistivalteista.
Paikallisten suosiossa ovat suurimpia kaupunkialueita palvelevat Metrorail-paikallisjunat, joiden kohderyhmänä ovat erityisesti vähätuloisemmat eteläafrikkalaiset. Gautengin, Länsi-Kapin, Itä-Kapin ja KwaZulu-Natalin provinsseja palvelevalla Metroraililla tehdään päivittäin yli 2 miljoonaa matkaa. Uusin lisäys paikallisliikenteeseen on vuonna 2012 avattu Johannesburgin ja Pretorian välinen Gautrain-paikallisjunarata, joka palvelee alueen lähiöitä sekä OR Tambon kansainvälistä lentoasemaa, joka on maan liikennöidyin.
Etelä-Afrikan pitkän matkan rautatieliikenteen johtava yhtiö Shosholoza Meyl liikennöi säännöllisesti maan kaikkien suurten kaupunkien välillä, ja sen verkosto ulottuu maan kaikkiin yhdeksään provinssiin.
Rataverkko

Lähes koko 20 000 kilometrin rataverkko käyttää 1870-luvulla vakiintunutta 1 067 mm raideleveyttä, sillä se todettiin 1 435 mm normaalileveyttä käytännöllisemmäksi ja edullisemmaksi valinnaksi vuoristoseuduille rakentaessa. Vuonna 2012 avattu Gautrain-järjestelmä käyttää muusta verkosta eroten normaalileveyttä. Osa maan viranomaisista on myös ehdottanut kokonaan normaalileveyteen siirtymistä.
Noin 50–80 % maan rataverkosta on sähköistetty. Suurin osa junista, muun muassa kaikki paikallisliikenne, käyttää 1920-luvulla käyttöön otettua 3000 V tasajännitettä. 1980-luvusta lähtien eräillä rataosuuksilla on otettu käyttöön myös 25 kV ja 50 kV vaihtojännitteet, jotka ovat erityisesti tavara- ja malmijunien käytössä.
Rataverkko > Yhteydet ulkomaille

Maan rataverkko on yhdistetty Namibian, Botswanan, Zimbabwen, Lesothon, Swazimaan ja Mosambikin, eli kaikkien Etelä-Afrikan naapurimaiden, rataverkkoihin. Mosambikin rata on kuitenkin huonossa kunnossa, ja Namibiaa lukuun ottamatta muihinkaan maihin ei ole säännöllistä matkustajaliikennettä. Namibian valtiollinen rautatieyhtiö TransNamib liikennöi matkustajajunilla Etelä-Afrikan Upingtonin kaupunkiin, josta ei kuitenkaan ole matkustajaliikennettä muualle Etelä-Afrikkaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Afrikan rautatieliikenne Wikimedia Commonsissa
Blue Train.
Shosholoza Meyl-juna Vereenigingissä, Gautengissa.
Etelä-Afrikan rataverkko.
Gregorio Diamare

Gregorio Diamare
Gregorio Diamare (13. huhtikuuta 1865 Napoli – 6. syyskuuta 1945) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin benediktiinien papiksi 28. kesäkuuta 1891 ja nimitettiin Montecassinon apotiksi 20. heinäkuuta 1909. Diamare sai 27. tammikuuta 1928 lisäksi nimityksen Constantia in Arabian titulaaripiispaksi. Piispaksi konsekroinnin suoritti 12. maaliskuuta Alessio Ascalesi, jota avustivat Carlo Gregorio Maria Grasso ja Anselmo Filippo Pecci.
Diamare kuoli 80-vuotiaana virassa.
Hagerupin I hallitus

Pääministeri Francis Hagerup
Hagerupin I hallitus oli Norjan hallitus 14. lokakuuta 1895 – 17. helmikuuta 1898. Se koostui Venstrestä, Høyrestä ja Moderate Venstrestä.
Ministerit

Pääministeri
Francis Hagerup (Høyre)
Oikeusministeri
Francis Hagerup (Høyre) 14.10.1895–15.8.1897
Harald Smedal (Venstre) 15.8.1897–17.2.1898
Pääministeri Tukholmassa
Gregers Gram (Høyre)
Valtiovarainministeri
Birger Kildal (Venstre) 15.11.1895–17.2.1898
Tilintarkastusministeri
Fredrik Stang Lund (Venstre) 14.10.1895–26.11.1896
Harald Smedal (Venstre) 26.11.1896–15.8.1897
Kirkko- ja opetusministeri
Jakob Sverdrup (Moderate Venstre)
Puolustusministeri
Wilhelm Olssøn (Høyre)
Työministeri
Peder Nilsen (Høyre) 14.10.1895–18.8.1897
Fredrik Stang Lund (Venstre) 18.8.1897–17.2.1898
Sisäministeri
Thomas von Westen Engelhart (Venstre) 14.10.1895–15.8.1897
Olaj Johan Olsen (Moderate Venstre) 15.8.1897–17.2.1898
Gregoriaanit

Gregoriaanit (Ordo Fratrum Gregorianum Traditionalistum, OFGT)[lähde? ] on katolisen kirkon vanhoillinen maallikkosääntökunta, jonka päätehtäviin kuuluu evankeliumin julistaminen, harhaoppisten valistaminen, kirkosta etääntyneiden katolilaisten auttaminen ja katolisen kirkon tradition vaaliminen (Gregoriaanien sääntö, §3).
Kaikki sääntökunnan jäsenet sitoutuvat naimattomuuteen eli selibaattiin. Sen suojeluspyhimyksenä on pyhä Paavi Gregorius VII.
François Morel

| François Morel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1959
Näyttelijä
Aktiivisena:  1988–
Aiheesta muualla
www.francoismorel.com
IMDb 
Elonet
François Morel (s. 10. kesäkuuta 1959) on ranskalainen kirjailija, näyttelijä ja laulaja. Morel on näytellyt kymmenissä elokuvissa ja televisiosarjoissa vuodesta 1988 eteenpäin. Hän on myös ääninäytellyt Rantanplania animaatiosarjoissa Lucky Luken uudet seikkailut ja Daltonit sekä elokuvassa Lucky Luke – Lähde länteen!.
Fargo (elokuva)

| Fargo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joel Coen
Käsikirjoittaja:  Joel ja Ethan Coen
Tuottaja:  Ethan Coen
Säveltäjä:  Carter Burwell
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Joel ja Ethan Coen
Tuotantosuunnittelija:  Rick Heinrichs
Pukusuunnittelija:  Mary Zophres
Pääosat:  Frances McDormand   William H. Macy   Steve Buscemi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Gramercy Pictures
Levittäjä:  Gramercy Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fargo on Joel Coenin ohjaama, Ethan Coenin tuottama ja veljesten yhdessä käsikirjoittama musta draamakomedia, joka sai ensi-iltansa vuonna 1996. Elokuvan pääosissa ovat Frances McDormand, William H. Macy ja Steve Buscemi.
Fargo on saanut kaksi Oscaria: parhaasta naispääosasta (McDormand) ja parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta. Elokuva oli ehdolla seitsemän Oscarin saajaksi, joiden joukossa parhaan elokuvan palkinto. Joel Coen sai parhaan ohjaajan palkinnon muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla ja Bafta-gaalassa. Elokuva on saanut useissa elokuvatapahtumissa kaikkiaan 51 palkintoa.
Elokuva valittiin vuonna 2006 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute otti Fargon mukaan satavuotisjuhliensa yhteydessä julkaistuille sadan parhaan elokuvan ja sadan parhaan komedian listoilleen, minkä lisäksi Frances McDormandin näyttelemä Marge Gundersonin hahmo pääsi 50 suurimman elokuvasankarin listalle.
Elokuvan perusteella on vuonna 2014 tehty  samanniminen televisiosarja.
Juoni

Elokuva alkaa ilmoituksella, jonka mukaan tapahtumat sijoittuvat Minnesotaan vuoteen 1987 ja perustuvat tositapahtumiin. Lopputeksteissä kuitenkin sanotaan "kaikkien hahmojen olevan fiktiivisiä".
Elokuva kertoo rahapulassa olevan minnesotalaisen autokauppiaan Jerry Lundegaardin (William H. Macy) tarinan. Hän palkkaa kaksi miestä, "hassunnäköisen" Carl Showalterin (Steve Buscemi) ja lakonisen Gaear Grimsrudin (Peter Stormare), sieppaamaan vaimonsa ja vaatimaan 80 000 dollarin lunnaita rikkaalta apeltaan (Harve Presnell). Sieppaajat saisivat lunnasrahoista palkkioksi 20 000 dollaria kumpikin ja uuden auton.
Suunnitelma kuivuu kokoon, kun osavaltion poliisi pysäyttää sieppaajat lähellä Minnesotan Brainerdia. Showalterin epäonnistuneen lahjusyrityksen jälkeen Grimsrud tappaa poliisin ja kaksi ohiajanutta silminnäkijää.
Paikallinen poliisipäällikkö Marge Gunderson (Frances McDormand) tutkii kuolemia. Seitsemännellä kuulla raskaana oleva Marge seuraa johtolankoja läpi Minneapolisin aina Minnesotan takametsille.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Frances McDormand  | … |  Marge Gunderson   |
|  William H. Macy  | … |  Jerry Lundegaard   |
|  Steve Buscemi  | … |  Carl Showalter   |
|  Harve Presnell  | … |  Wade Gustafson   |
|  Peter Stormare  | … |  Gaear Grimsrud   |
|  Kristin Rudrüd  | … |  Jean Lundegaard   |
|  Tony Denman  | … |  Scotty Lundegaard   |
|  Steve Reevis  | … |  Shep Proudfoot   |
|  Larry Brandenburg  | … |  Stan Grossman   |
|  John Carroll Lynch  | … |  Norm Gunderson   |
|  Steve Park  | … |  Mike Yanagita   |
Palkinnot > Oscarit

Paras naispääosa: Frances McDormand
Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Joel ja Ethan Coen
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras miessivuosa: William H. Macy
Paras ohjaus: Joel Coen
Paras kuvaus: Roger Deakins
Paras leikkaus: Joel ja Ethan Coen
Palkinnot > Baftat

Paras ohjaus: Joel Coen
Ehdokkaana:
Paras elokuva
Paras naispääosa: Frances McDormand
Paras alkuperäiskäsikirjoitus: Joel ja Ethan Coen
Paras kuvaus: Roger Deakins
Paras leikkaus: Joel ja Ethan Coen
Palkinnot > Golden Globet

Ehdokkaana:
Paras komedia tai musikaali
Paras naispääosa komediassa tai musikaalissa: Frances McDormand
Paras ohjaaja: Joel Coen
Paras käsikirjoitus: Joel ja Ethan Coen
Aiheesta muualla

MGM:n Fargo-sivu (Archive.org)
François Moubandje

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jacques François Moubandje
Syntymäaika: 21. kesäkuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Douala, Kamerun
Pelipaikka: Puolustaja
Pituus: 178 cm
Paino: 76 kg
Seura
Seura: Dinamo Zagreb
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2009 | Meyrin | - | (-) |
| 2009–2013 | Servette | 72 | (2) |
| 2013–2019 | Toulouse | 57 | (0) |
| 2013–2015 | Toulouse B | 6 | (0) |
| 2019– | Dinamo Zagreb |  |  |
Maajoukkue
| 2014– |  Sveitsi | 21 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. kesäkuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. syyskuuta 2019.
Jacques François Moubandje (s. 21. kesäkuuta 1990 Douala, Kamerun) on sveitsiläinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on vasen laitapuolustaja. Hän pelaa kroatialaisessa Dinamo Zagrebissa.
Moubandje aloitti ammattilaisuransa 16-vuotiaana Meyrinissä, mutta siirtyi loppuvuonna 2009 Servetteen. Hän pelasi geneväläisseurassa vuoteen 2013 saakka tehden kaksi maalia 72 ottelussa. Syyskuussa 2013 Moubandje Toulouseen neljän vuoden sopimuksella ja noin miljoonan euron siirtosummalla. Ensimmäisellä kaudella Moubandje kärsi loukkaantumisista. Hän on pelannut myös kuusi ottelua Toulousen B -joukkueessa.
Moubandje pelasi ensimmäisen maaottelunsa Sveitsin maajoukkueessa marraskuussa 2014 Liettuaa vastaan. Hän on pelannut kaikkiaan 21 ottelua Sveitsin maajoukkueessa. Moubandje valittiin vuoden 2016 EM–kilpailujen ja vuoden 2018 MM–kilpailujen Sveitsin maajoukkueeseen.
Euroopan poliittinen yhteisö

| Euroopan poliittinen yhteisö |
| --- | --- |

Perustettu:  2022
Perustaja:  Emmanuel Macron
Toimiala:  turvallisuus, vakaus, talous, energia, ilmastopolitiikka
Jäsenet:  45
Infobox OKNimi-testi OK: 
Euroopan poliittinen yhteisö on 45 eurooppalaisen maan muodostama yhteisö. Se syntyi Ranskan presidentin Emmanuel Macronin toukokuussa 2022 EU-parlamentissa Euroopan tulevaisuuskonferenssin päätteeksi Strasbourgissa pitämästä puheesta saadusta herätteestä. Yhteisö piti ensimmäisen kokouksensa Prahassa Prahan linnassa 7. lokakuuta 2022 alkaen.
Kokouksen taustalla on maailman tilanne ja Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022. Ensimmäiseen kokoukseen osallistui 27 Euroopan unionin jäsenmaata ja 17 eurooppalaista maata unionin ulkopuolelta, yhteensä 44 maata. Tanskan pääministeri Mette Frederiksen ei kuitenkaan ollut paikalla parlamentin avajaisten vuoksi.
Kokous kuuluu Tšekin EU-puheenjohtajuuskauden ohjelmaan. Kokouksessa käydään turvallisuuteen ja vakauteen sekä talouteen, energiaan ja ilmastopolitiikkaan liittyviä keskusteluja, ja lisäksi ohjelmassa on kahdenvälisiä tapaamisia. Suunnitelmissa on kokoontumisia kaksi kertaa vuodessa.
Jäsenet

Albania
Armenia
Itävalta
Azerbaidžan
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Kypros
Kroatia
Tšekki
Tanska
Viro
Suomi
Ranska
Georgia
Saksa
Kreikka
Irlanti
Islanti
Italia
Kosovo
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Pohjois-Makedonia
Malta
Moldova
Montenegro
Norja
Alankomaat
Puola
Portugali
Romania
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Espanja
Ruotsi
Sveitsi
Turkki
Ukraina
Unkari
Yhdistynyt kuningaskunta
Forsand

| Forsand |
| --- | --- |
 Forsandin satamaa
 vaakuna
 Forsandin sijainti Rogalandin läänissä
 Forsand
 Koordinaatit: 58°55′00″N, 06°12′00″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Rogaland
Perustettu:  1871
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  780,2 km²
 – Maa:  699 km²
Väkiluku (2019):  1 193
 – Väestötiheys:  1,7 as./km²
 
 www.forsand.kommune.no 
 Lähde 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Forsand on entinen Norjan kunta Rogalandin läänissä. Sen rajanaapureita pohjoisessa olivat Hjelmeland ja Strand, lännessä Sandnes Høgsfjordenin toisella puolella, etelässä Gjesdal ja idässä Bykle Itä-Agderin läänissä sekä Sirdal Länsi-Agderin läänissä.
Kunta oli asukasluvultaan Rogalandin pienimpiä, mutta pinta-alaltaan kolmanneksi suurin. Kunnan keskustaajama sijaitsi kahden vuonon, Lysefjordenin ja Høgsfjordenin, yhtymäkohdassa. Suurin osa asukkaista asuu Forsandin kuntakeskustassa.
Forsand liitettiin Sandnesiin vuoden 2020 alussa.
Pinnanmuodostus

Kunta oli pitkulainen ja sen alueella oli runsaasti vuoria, laaksoja ja vuonomaisemaa. Lysefjordenin reunamilla ovat sekä Preikestolenin että Kjeragin kalliokielekkeet. Preikestolen kohoaa 600 m vuonosta ja Kjerag puolestaan 1 000 m.
Historia

Fossanmoenin alueella on tehty laajoja arkeologisia kaivauksia. Sieltä on löydetty esineistöä sekä pronssikaudelta noin 1800 eaa., rautakaudelta että kansainvaellusajalta noin 600-luvulta. Löytöjen perustalta paikalle on restauroitu muinaiskylä nimeltä Landa, jossa on kolme rakennusta: yksi pronssikaudelta, yksi rautakaudelta ja yksi kansainvaellusten ajoilta. Suurimman asutuskeskittymän paikalla arvioidaan olleen kansainvaellusten aikaan, jolloin paikalla on arveltu asuneen 250 ihmistä ja noin 400 eläintä.
Elinkeinoelämä ja matkailu

Perinteisesti kalastus, metsästys, maatalous ja sisävesikalastus ovat olleet pääelinkeinoja. Nykyisin maatalous, hiekanotto, kalankasvatus ja matkailu muodostavat elinkeinoelämän selkärangan, minkä lisäksi kunnassa on joitakin pienyrityksiä.
Kjerag on suosittu base-hyppypaikka. Alueella on myös paljon merkittyjä retkeilyreittejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Forsand Wikimedia Commonsissa
Rogalandin läänin kunnat
Bjerkreim
Bokn
Eigersund
Finnøy
Forsand
Gjesdal
Haugesund
Hjelmeland
Hå
Karmøy
Klepp
Kvitsøy
Lund
Randaberg
Rennesøy
Sandnes
Sauda
Sokndal
Sola
Stavanger
Strand
Suldal
Time
Tysvær
Utsira
Vindafjord
Norjan läänit | Norja
Espanjan energiapolitiikka

Espanjan energiapolitiikka kertoo Espanjan energiapolitiikasta eli energian käytön kehityksestä ja ohjaamisesta mukaan lukien energiantuotanto, sähköntuotanto, lämmöntuotanto, jakelu, kulutus ja yhteiskunnallinen vaikuttaminen ja keskustelu aiheesta. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot. Espanja on Euroopan unionin jäsen ja EU:n lainsäädäntö sitoo Espanjaa.
Tuonti ja vienti

IEA:n mukaan vuonna 2007 Espanja oli 9. suurin öljyntuojamaa : 81 Mt (3 % maailman tuonnista), 7. maakaasun tuojamaa (39 mrd. kuutiota =5 %), 10. kivihiilen tuojamaa (19Mt =2 %).