stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aatu Heiskanen
Helsingissä

Heiskanen 1901 lähti Helsinkiin ja päätyi kirjansitojaoppiin. Mestari kuului esikoislestadiolaisiin. Kolmatta vuotta Heiskanen perehtyi kirjansitojan ammattiin. Aatulla oli työpaikassaan kristillisyyden henki, mutta kohtelu oli tylyä ja työ raskasta. Ero kotoa ja uudet olosuhteet panivat etsimään lohdutusta Jumalan sanasta.
Ehtoollispöydässä 1903 Heiskanen koki Vapahtajan läheisyyden ja kutsun evankeliumin työhön. Hän ystävystyi raittiustyön rintamalla Onnela-piirissä Immo Granfeltiin (myöh. rovasti Immo Kuusi). Toisena kotina oli Nuorten Miesten Kristillinen Yhdistys. Erityisesti Paavo Virkkusen opetukset ja puheet vaikuttivat. Kolmantena kotina oli Luterilainen Evankeliumiyhdistys. Evankelisia edusti rovasti Julius Engström, Aatun hengellinen isä. Evankeliumiyhdistyksen vaikutus Heiskaselle oli voimakas ja merkityksellinen.
Kannaksella

Vuoden 1906 paikkeilla kellomäkeläinen Valdemar Kurki halusi saarnatoveria Venäjälle suuntautuvalle evankeliuminjulistusmatkalle. Niinpä Heiskanen suunnisti Kellomäelle. Kurki ei kuitenkaan enää ollutkaan lähdössä. Silti myöhemmin Heiskanen teki julistusmatkoja Petroskoihin, Syvärille ja jopa Vytegran kaupunkiin.
Heiskanen aloitti kokousten pidon Ollilassa, joka sijaitsi kymmenen kilometrin päässä Kellomäestä. Tilaisuuksissa käytettiin Siionin kannelta. Syntyi herätys. Ensi matkalla Kannakselle hän tutustui 15-vuotiaaseen Anna-Mari Veijalaiseen. Kihlaus julkaistiin 1908 ja naimisiin mentiin 1909. Seuratilaisuuksia jatkettiin. Heiskanen perusti kylälle koulun ja rupesi opettamaan lapsia.
Kirjailija Pekka Brofeldtin kanssa Heiskanen piti jonkun aikaa herätyskokouksia, mutta Pipliaseuran matkapappi Armas Roschierin kanssa aukeni useaksi vuodeksi varsin laaja hedelmällinen työsarka. 1910 tienoilla Heiskanen oli suorittanut Porvoossa saarnalupatutkinnon. Heiskanen saarnasi noin 300 kirkossa.
Uusheränneiden sananjulistajana

Ollilaan ja Kellomäelle uusheränneet tekivät usein puhujavierailuja. Lapin saarnamiehille seutu oli läpikulkupaikka Pietariin ja Inkerinmaalle suuntautuvilla seuramatkoilla. Heiskanen joutui usein kosketuksiin näiden lestadiolaisten kanssa. Monet Anna-Marin sukulaisista kuuluivat heihin. Lapin jykevät opettajat ja heidän apulaisensa asettivat Heiskasen ahtaalle parannuksen teon suhteen. He olivat varsin innokkaita tehtävässään, kunnes Heiskanen teki lestadiolaisten seuroissa parannuksen. Anna-Marin äiti iloitsi tapahtuneesta.
Heiskasen työkauden alku uusheränneiden piirissä lienee alkanut 1913. Uutteran työn aikaa heidän saarnamiehenään oli kestoltaan kymmenisen vuotta. Työsarka oli pitkä ja leveä; Ruijan rannoilta Pietariin ja Inkerinmaalle. Lapissa Heiskanen sai 1914 isien siunauksen. Lapin luonto lumosi ja Lappi tuli hänelle merkittäväksi paikaksi. Kittilä eritoten oli Heiskasen työaluetta. Lapin profeetan Fredrik Paksuniemen merkitys hänelle kristillisyyden vanhana opettajana Kittilässä oli suuri. Paikkakunnalla oli herätyksen aaltoja.
Työkautensa loppupuolella uusheränneitten piirissä Heiskanen kritisoi lestadiolaisten tupakanpolttoa. Vuotuisilla tupakkamenoilla voitaisiin palkata uusia työntekijöitä. Lisäksi hän kritisoi rippiä. Moni on käyttävinään rippiä yleisesti ilman synnin kohdentamista tekoihin. Heiskasen kritiikit saivat aikaan vastavaikutuksen. Viimeisinä lestadiolaisvuosinaan Heiskanen suuremmissa seuroissa joutui vastaamaan väärästä opista.
Evankelisten ystävien piirissä

Evankelisten kristittyjen kesäjuhlien myötä Lahdessa 1923 ero uusheränneistä oli tosiasia. Akseli Skutnabb oli perustanut  Evankeliset ystävät -liikkeen.  Heiskanen liittyi heihin 1923 ja hän oli liikkeen päätoimisena saarnamiehenä vuoteen 1930 saakka. Ero evankelis-luterilaisesta kirkosta tapahtui 1924. Heiskanen oli matkoilla ahkerasti, kuten ennenkin. Hänelle avautui ovi hedelmälliseen ja siunaukselliseen työhön. Heiskanen koki syvästi ja voimakkaasti ristin ja sovituksen evankeliumin, mikä toi hänen opetukseensa elämää ja lämpöä.
Heiskanen oli liikkeen päätoimisena saarnamiehenä vuoteen 1930 saakka. Saarna-alueella oli pituutta ja leveyttä sekä paikkakuntia viljalti. Heiskanen puhui muun muassa Kittilässä yhdessä saarnaaja ja suomentaja Jaakko S. Ketolan kanssa. Kriisiaikaa oli sikäläisten kristittyjen parissa. Tulihan tuttu saarnamies nyt erilaisen hengellisen liikkeen miehenä. Osa lestadiolaisista vierasti, mutta Heiskanen ei menettänyt otettaan Lapin kansasta. Kittilässä erosi kirkosta vuosina 1923–1930 269 henkilöä. Eron syynä oli useimmiten joko vasemmistoon tai Skutnabbin liikkeeseen kuuluminen. Kittilässä oli Pohjois-Suomen kolmanneksi suurin siviilirekisteri Oulun ja Kemin jälkeen. Kirkosta eronneisiin kuului myös varakkaampaa, maata omistanutta väkeä. Kittilän kunnan Alakylään perustettiin 1925 myös vaihtoehtoinen Marttakummun hautausmaa kirkosta eronneille.
Että he yhtä olisivat

Syksyllä 1924 hengellisissä lehdissä ilmoitettiin yhdentoista saarnamiehen allekirjoittama kutsu saapua Helsingin Metodistikirkkoon neuvonpitoon. Tarkoituksena oli yhteisymmärryksen saavuttaminen eri uskonsuuntien työntekijöiden kesken, ennakkoluulojen ja väärinkäsitysten poistaminen. Puolisensataa saarnamiestä oli koolla. Vuosien 1924-1926 kristittyjen yhteiset kokoontumiset merkitsivät huomattavaa vaihetta vapaiden piirien hengellisessä elämässä. Kirkon ja Helluntaiseurakuntien edustajia oli mukana niukasti. Kylmyys ja jää alkoivat pikkuhiljaa sulaa yhteisissä tilaisuuksissa. Kesällä 1925 Tampereella oli kristittyjen yhteiset suurjuhlat. Siellä Heiskasella oli useita puheenvuoroja. Heiskanen 1926 kirjoitti: Kun rakkaus saa hallita meitä, voimme kirjoittaa toistemme lehtiin, kutsua puhumaan juhliimme, pitää yhteisiä herätys- ja kasvatuskokouksia.
Mietittäessä yhteyden asiaa syntyi ajatus yhteisen saarnaajan kutsumisesta. Kesällä 1930 Viipurin yhteisillä kesäjuhlilla lyötiin asia lopullisesti lukkoon. Heiskanen oli toimeen erittäin sopiva. Täynnä intoa hän aloitti uuden tehtävän. Kuitenkin ilmestyi tekijöitä yhteisen hankkeen jarruksi. Vapaissa hengellisissä piireissä kuohui ja tuli niiden piirissä repeämiä. Skutnabb kuoli 1929. Kuopion kristittyjen yhteisestä kokoontumisesta 1931 skutnabbilaiset veljet kutakuinkin olivat poissa. Heiskanen loittoni Evankelisista ystävistä.
Vapaakirkon kentillä

Vuonna 1933 uutisoitiin Vapaakirkon Nuorten Todistuksessa Aatu Heiskasen siirtyneen vapaakirkolliseen herätykseen. Erikoiskutsumuksena hänellä on järjestää raamattuviikkoja. Heiskanen oli tällöin 47-vuotias Raamatun, rukouksen ja sielunhoidon mies. Itseään säästämättömän miehen työstä Suomen Viikkolehdessä 1935 kerrottiin, että edellisenä vuonna hän oli pitänyt 550 kokousta, raamattupäiviä. Eräinä kesinä Heiskanen oli Vapaakirkon seurakuntakoulun opettajana Santalan kartanossa Hangon lähellä. Talvella 1938-39 Heiskanen kävi puhujamatkalla Ruijassa, Norjan Lapissa.
Talvisodan jälkeen Tampereella pidettiin toukokuussa 1940 yhteiskristillinen kokous "Eri piireihin kuuluvien saarnaveljien hengellisen elämän syventämistä ja keskinäistä rakentumista varten". Kokouskutsu maamme lehdissä koski myös luterilaista kirkkoa. Tampereen kokoukseen kansankirkosta osallistuivat E. G. Gulin, Kosti Kankainen, Urho Muroma ja H. D. Pennanen. Seuraavaa kokousta valmisteli toimikunta, johon kuuluivat vapaakirkolliset Aatu Heiskanen,  Oskari Jalkio, baptisti Akseli Jauhiainen sekä helluntailaiset Eino Manninen ja Niilo Suomela. Helsingin Saalem-seurakunnassa pidettiin toinen yhteiskristillinen Veljeskokous marraskuussa 1940. Kokoukseen osallistui helluntailaisia, luterilaisia, vapaakirkollisia ja skutnabbilaisia. Heiskanen piti tilaisuudessa myös avauspuheen. Kristittyjen yhteys oli ollut Heiskasen sydämen asiana. Juhlien onnistumisesta 1940 Heiskanen iloitsi.
Perhe

Aiemmin kerrottiin Heiskasen tutustumisesta Anna-Mari Veijalaiseen. Avioituminen tapahtui 1909 ja koti perustettiin Ollilaan. Vuoden 1914 levottomina päivinä perhe siirtyi Savoon, muttei viihtynyt. Puolentoista vuoden jälkeen perhe palasi takaisin Ollilaan. Sisällissodan päätyttyä 1918 Heiskasen perhe muutti Jalasjärvelle, 1920 taas Ollilaan. 1932 oli muutto Helsinkiin ilmeisesti kolmen vanhimman pojan yliopisto-opintojen takia. Perheessä oli viisi poikaa: Manne, Piltti, Martti, Aarre ja Tapani. Jatkuvasti matkoja tehneen perheenisän poissaolot tekivät Anna-Mari-äidin osan vaativaksi.
Julkaisuista

Heiskasella pääjuonne tehtävissään oli sananjulistus. Silti julkaisutuotantoa syntyi mittavasti. Hänen lehtiavustajan tehtävänsä alkoi Kotimaassa, jonka päätoimittajana oli Pekka Brofeldt. Uusheränneiden ”Huutavan Ääni” alkoi ilmestymään 1919. Lehdessä oli joitakin Heiskasen kirjoituksia. Evankelisessa liikkeessä ilmestyi ”Armon Sanomat” Lähes jokaisessa numerossa oli Heiskasen kirjoitus. Heiskanen oli tuottelias myös toimiessaan Vapaakirkon piirissä. Hän ahkerasti avusti Suomen Viikkolehteä ja Nuorten Todistusta. Elämänsä loppuvaiheessa 1941 hän aloitti Nuorten Todistuksessa Raamatuntutkiskelusarjan Paavalin lähetyskirjeiden taustalta. Hän ehti Galatalaiskirjeeseen saakka.
Heiskasen esikoisteos ”Aamua odottamaan” ilmestyi 1916. Seuratilaisuuksia varten hän teki 60 hengellistä laulua ja virttä sisältävän ”Pyhiinvaelluslauluja” 1917. Vuonna 1928 ilmestyi Heiskasen pääteos ”Pyhin pyhäkkö”. Kaikkiaan kirjoja Heiskanen julkaisi kahdeksan.
Runoilijana ja säveltäjänä Heiskanen tunnetaan erityisesti 1924 syntyneestä laulustaan ”Pauhatkoonpa elon meri”.
1 Pauhatkoonpa elon meri, purten' kestää sen. Riittävä on Pyhä Veri, epäile sit' en.
2 Purtenani onpi armo, armo ikuinen. Säre sit' ei meren tarmo, vaikka vihainen.
3 Johtajani itse Herra, taivahan ja maan. Hänpä voitti meren kerran, Hältä avun saan.
4 Vaaroja on paljon kyllä, mutta pelkää en. Taivashan on meren yllä, hallitsija sen.
5 Puhdistaahan myrsky purren, painot pudottaa. Kulkisinko sitten surren, vaikka aaltoaa.
6 Rauhan ranta silmiin siintää, sinne ikävöin, sinne mielein aina kiintää, päivin sekä öin.
Vuonna 1941 Jouluaatossa Aatu Heiskasen jäähyväissanoiksi jäävät sananjulistajille ja –kuulijoille: ”Meillä saarnaajilla on syytä vakavasti tutkia itseämme, onko voimattomuutemme syynä ajan henki, onko se meitä turmellut? Saman tutkistelun alaisiksi pitää kaikkien kristittyjen alistua. Sillä aika on alkaa tuomion Jumalan huoneesta ja on muistettava, että vähäisinkin hapatus hapattaa koko taikinan.
Uudistakoon Herra palvelijansa ja kansansa, jotta meillä olisi Pyhässä Hengessä väkevä ote nykyaikaan.”– Heiskanen siirtyi 15.12.1941 ajasta iäisyyteen.
Teoksia.

Aamua odottamaan!. Tekijä, Lappeenranta 1916
Pyhin pyhäkkö : tutkisteluja hiljaisina hetkinä. Tekijä, Tampere 1928
"Hän riisuu ja pukee". Tekijä, Joensuu 1931
Piirteitä maamme kristillisistä liikkeistä. Gummerus 1931
Risti- ja kaste : rakentavaa tutkiskelua kasteesta. Lähetyskirjakauppa, Helsinki 1933, 2. painos Päivä, Hämeenlinna 1977
Hallitse tulta! : rakkauselämän taisteluita ja voittoja. Päivä, Helsinki 1937
Yksinäisiä kilvoittelijoita : tervehdys elämän vaikeimmilla vartiopaikoilla oleville. Nuorten todistus, Jyväskylä 1938, 2. painos 1939, 3. painos 1940
Tie yhteyteen : avaus puhe yhteyttä edistävässä veljeskokouksessa Helsingin Saalemissa 25.11.1940. Ristin voitto, Helsinki 1940
UHF (taajuusalue)

ITU:n määrittelemät radiotaajuusalueet
UHF on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) ja Institute of Electrical and Electronics Engineersin (IEEE) termi radiotaajuusalueelle:
ITU:n määrittelyssä alue kattaa 0,3–3 GHz:n taajuusalueen (aallopituusalue 0,1–1 m)
IEEE:n määritys kattaa vain 0,3–1 GHz:n taajuusalueen (aallopituusalue 0,1–0,33 m)
Taajuusaluemääritysten vertailua
UHF on akronyymi englannin kielen sanoista ultra high frequency (ultrakorkea taajuus). 'Metriseksi' nimeksi ITU on antanut 'decimetric waves' (suom. desimetriaallot). 1 GHz:ä suuritaajuisempia radioaaltoja nimitetään myös mikroaalloiksi
Eteneminen

UHF-alueella radioaallot etenevät suoraviivaisesti. Maasto vaikuttaa voimakkaasti etenemiseen joten lähetys- ja vastaanottoantennien välillä on oltava lähes näköyhteys.
Lyhyen aallonpituuden vuoksi jo kohtuullisen kokoiset antennit voidaan rakentaa voimakkaasti suuntaaviksi. Suuntaavia antenneja myös tarvitaan jo muutamia kilometrejä pidemmillä yhteysväleillä. Suuntaavien antennien käyttö liikkuvissa järjestelmissä on toisaalta hankalaa, mikä rajoittaa UHF-alueen käytön pääasiassa siirrettäviin tai kiinteisiin yhteyksiin.
Käyttö

UHF-aluetta käytetäänkin maanpäälisten yhteyksien lisäksi myös ilmasta ilmaan-, ilmasta maahan- ja maasta ilmaan- yhteyksiin sekä satelliittiyhteyksiin.
Leveän taajuusalueen mahdollistaman suuren kanavakapasiteetin vuoksi alue soveltuu erinomaisesti monikanavaisten linkkijärjestelmien käyttöön. 
UHF-taajuusaluetta on käytetty 1960-luvulta alkaen muun muassa televisiolähetyksiin. Digitaalitekniikkaan siirtymisen vuoksi televisiokanavia voitiin pakata aiempaa tiheämpään, minkä vuoksi aaltoalueelta vapautui kaistaa muuhun käyttöön. Aiemmin televisiolähetyksiin käytettäviä taajuuksia on tämän vuoksi siirtynyt langattomalle tietoliikenteelle.
UHF-televisiolähetysten taajuusalue; 470–790 MHz; kanavat 21–60; vuodesta 2017 enää kanavat 21-48 ja 470-694 MHz; nämä ovat teknisen määrittelyn kanavapaikkoja - alitaajuusalueita, eivätkä liity digi-tv:n kanaviin. Suomessa on UHF-alueen yläpäästä osoitettu taajuuksia myös sotilaskäyttöön (790–822 MHz ja 838–862 MHz eli kanavat 61–64 ja 67–69). Kanava 21 ja osin 23 ovat radion ohjelmatuotannon käytössä
Yhdysvalloissa televisiokanavien taajuusalueiden – alueella 54–698 megahertsiä – väliin jäävät taajuusalueet on vapautettu muuhun käyttöön. Kaistaa on käytettävissä yhteensä 300–400 megahertsin verran.tarvitaan parempi lähde
Analogisten televisiolähetysten aikana UHF-kanavia käytettiin Suomessa Yleisradion TV2:n lähetyksiin, kun taas TV1 käytti VHF-aluetta. Nykyäänmilloin? DVB-T ja DVB-T2 -lähetykset antenniverkossa lähetetään UHF-alueella.
Yhdysvalloissa ensimmäinen säännöllisiä UHF-televisiolähetyksiä lähettänyt asema oli KC2XAK, joka toimi Connecticutin Bridgeportissa. Se aloitti säännölliset lähetykset 29. joulukuuta 1949.
UHF-alueella on osa ISM-taajuusalueista (engl. industrial, scientific, medical); 433,05–434,79 MHz, 902,0–928,0 MHz ja 2,4–2,5 GHz. ISM-laitekäyttö ei vaadi erillistä lupaa[lähde? ]
Matkapuhelimissa käytetään UHF:ää mm. 4G:ssä eli LTE:ssä:
B1 2110,1 MHz – 2169,9 MHz
B3 1805 MHz – 1789,9 MHz
B7 2620 MHz – 2689,9 MHz
B20 791 MHz – 820,9 MHz | 832 MHz – 862,000 MHz
791,000 MHz – 796,000 MHz | 832,000 MHz – 837,000 MHz, DNA Oyj
796,000 MHz – 801,000 MHz | 837,000 MHz – 842,000 MHz, DNA Oyj
801,000 MHz – 806,000 MHz | 842,000 MHz – 847,000 MHz, Telia Company AB
806,000 MHz – 811,000 MHz | 847,000 MHz – 852,000 MHz, Telia Company AB
811,000 MHz – 816,000 MHz | 852,000 MHz – 857,000 MHz, Elisa Oyj
816,000 MHz – 821,000 MHz | 857,000 MHz – 862,000 MHz, Elisa Oyj
Yhteydet ovat full-duplexeja, toisin sanoen lähetys ja vastaanotto tapahtuvat eri taajuuksilla pareittain ja mahdollistavat kummallekin samanaikaisen lähettämisen.
B28 758 MHz – 802,9 MHz
B42 3400 MHz – 3599,9 MHz
Usenix

Usenixin logo
Vuoden 1984 Usenix-kesäkonferenssin puhujia, Salt Lake City
USENIX (engl. USENIX: the Advanced Computing Systems Association) on arvostettu yhdysvaltalainen tietotekniikkayhdistys, jonka tavoitteena on edistää tietokonejärjestelmien kehitystä. Se perustettiin vuonna 1975, alun perin nimellä Unix Users Group lähinnä Unix-käyttäjäryhmäksi.
Yhdistyksen verkkosivujen mukaan Usenix tukee alan tutkimusta ja erilaisia innovaatioita sekä tarjoaa hyvän, neutraalin keskustelufoorumin teknisten asioiden käsittelyyn. Yhdistyksen toimintaan kuuluvat erilaiset työpajat ja konferenssit, joista tärkeimpinä vuotuinen tekninen konferenssi (Usenix Annual Technical Conference), tietoturvakonferenssi (Usenix Security Symposium), käyttöjärjestelmien suunnitteluun ja toteutukseen keskittyvä konferenssi (Usenix Symposium on Operating Systems Design and Implementation, OSDI) sekä tiedosto- ja tallennusvälineteknologian konferenssi (Usenix Conference on File and Storage Technologies, FAST). Yhdistys myös jakaa vuotuisia palkintoja, esimerkiksi merkittävästä elämäntyöstä tietotekniikka-alalla (Usenix Lifetime Achievement Award, myös nimellä Flame Award eli Liekkipalkinto). Lisäksi yhdistyksellä on muun muassa tietokonejärjestelmien ylläpitäjille tarkoitettu oma eturyhmä Sage.
Usenix julkaisee ;login: -lehteä, joka ilmestyy neljästi vuodessa. Lehden edeltäjä oli UNIX News -uutiskirje. Vuodesta 2021 lehti ilmestyy ainoastaan sähköisesti Internetissä.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen virallinen sivusto (englanniksi)
Sagen sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tuhatkaunokit

| Tuhatkaunokit> Sedmikrásky |
| --- | --- |
 Elokuvan päähenkilöt Marie I (Jitka Cerhová) ja Marie II (Ivana Karbanová) keppostelevat ravintolassa.
Ohjaaja:  Věra Chytilová
Käsikirjoittaja:  Věra Chytilová Ester Krumbachová Pavel Juráček
Tuottaja:  Rudolf Hájek
Säveltäjä:  Jiří Šust Jiří Šlitr
Kuvaaja:  Jaroslav Kučera
Leikkaaja:  Miroslav Hájek
Tuotantosuunnittelija:  Karel Lier
Lavastaja:  Karel Lier
Pääosat:  Jitka Cerhová Ivana Karbanová
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tšekkoslovakia
Tuotantoyhtiö:  Filmové Studio Barrandov
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   30. joulukuuta 1966  1968
Kesto:  73 min
Alkuperäiskieli:  tšekki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Tšekin elokuva-arkisto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhatkaunokit (Sedmikrásky) on Věra Chytilován ohjaama tšekkoslovakialainen komediaelokuva vuodelta 1966. Chytilová laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Ester Krumbachován ja Pavel Juráčekin kanssa. Kokeellinen ja kapinallinen elokuva kertoo kahdesta keppostelevasta nuoresta naisesta, molemmat nimeltään Marie. Kaksi vuotta ennen Prahan kevättä valmistunut elokuva kiellettiin kotimaassaan ”normien vastaisen toiminnan kuvaamisesta”.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Tuhatkaunokit kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jitka Cerhová  | … |  Marie I   |
|  Ivana Karbanová  | … |  Marie II   |
|  Marie Češková  | … |  nainen WC:ssä   |
|  Julius Albert  | … |  vanhempi mies, jolla on parta   |
|  Jan Klusák  | … |  mies rakkausmaailmassa   |
|  Josef Koníček  | … |  tanssija viinibaarissa   |
|  František Uldrich  | … |  mies kadulla   |
|  Oldřich Hora  | … |  muusikko   |
|  Jaromír Vomáčka  | … |  iloinen mies   |
Aiheesta muualla

Tuhatkaunokit Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tuhatkaunokit Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Daisies (film)
Käännös suomeksi
Turawa

| Turawa |
| --- | --- |
 vaakuna
 Turawan kunnan sisäinen kartta
 Turawa
 Koordinaatit: 50°45′N, 18°04′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Opole
Piirikunta:  Opole
 – Kunnanjohtaja:  Dominik Pikos
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  172,1 km²
Väkiluku (2019):  10 018
 – Väestötiheys:  57 as./km²
Suuntanumero(t):  (+48) 77
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turawa on maalaiskunta Opolen piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 10 018.
Opolen piirikunnan asukkaista 7,5 prosenttia asuu Turawan kunnassa ja sen pinta-alasta 10,9 prosenttia kuuluu Turawan kuntaan. Kylät Turawan kunnassa ovat Bierdzany, Kadłub Turawski, Kotórz Mały, Kotórz Wielki, Ligota Turawska, Osowiec, Rzędów, Turawa, Węgry, Zakrzów Turawski sekä Zawada.
Turawan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 51,6 prosenttia Turawan asukkaista oli naispuolisia ja 48,4 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 16,2 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 63,3 prosenttia ja eläkeikäiset 20,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,6 vuotta. Vuonna 2019 Turawan kunnassa syntyi 96 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 21 prosenttia oli saksalaisia, ja saksan kielellä on kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Turawa Wikimedia Commonsissa
Gmina Wiejska Turawa Opolen tilastokeskus. (puolaksi)
Toshiya Fujita

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 4. lokakuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1993-2005 2003 2005-2008 2009-2010 2011 | Júbilo Iwata →Utrecht Nagoya Grampus Eight / Nagoya Grampus Roasso Kumamoto JEF United Chiba |  |
Maajoukkue
| 1995-2005 | Japani | 24 (3) |
Toshiya Fujita (s. 4. lokakuuta 1971 Shizuoka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1995-2005.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 6 | 2 |
1996: 0
1997: 0
1998: 0
| 1999 | 4 | 0 |
2000: 0
2001: 0
2002: 0
| 2003 | 3 | 0 |
| 2004 | 10 | 1 |
| 2005 | 1 | 0 |
| Yhteensä | 24 | 3 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Copa América 1999
1 Kawaguchi |
2 Saitō |
3 Sōma |
4 Ihara |
5 Akita |
6 Hattori |
7 Itō |
8 Mochizuki |
9 Yoshihara |
10 Nanami |
11 Lopes |
12 Jō |
13 Fujita |
14 Suzuki |
15 Tasaka |
16 Oku |
17 Morioka |
18 Andō |
19 Miura |
20 Narazaki |
21 Okano |
22 Fukunishi |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2001
1 Kawaguchi |
2 Uemura |
3 Matsuda |
4 Morioka |
5 Inamoto |
6 Hattori |
7 H. Nakata |
8 Morishima |
9 Nishizawa |
10 Miura |
11 Nakayama |
12 Narazaki |
13 Yamashita |
14 Itō |
15 Fujita |
16 K. Nakata |
17 Myōjin |
18 Toda |
19 Kubo |
20 Hato |
21 Ono |
22 Suzuki |
23 Tsuzuki |
Valmentaja Troussier
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2004
1 Narazaki |
3 Tanaka |
4 Endo |
5 Miyamoto |
6 Nakata |
8 Ogasawara |
10 Nakamura |
11 Suzuki |
12 Doi |
14 Santos |
15 Fukunishi |
16 Fujita |
17 Miura |
18 Matsuda |
19 Motoyama |
20 Tamada |
21 Kaji |
22 Nakazawa |
23 Kawaguchi |
24 Nishi |
25 Chano |
26 Yamada |
Valmentaja Zico
United Airlinesin lento 811

| United Airlinesin lento 811 |
| --- | --- |
 Kone onnettomuuden jälkeen.
Yhteenveto
Päivämäärä:  24. helmikuuta 1989
Onnettomuustyyppi:  Rahtiluukun lukituksen pettämisestä aiheutunut räjähdysmäinen paineenmenetys
Tapahtumapaikka:  Tyynimeri lähellä Honolulua, Hawaiji, Yhdysvallat
 :  20.69°N, 158.676°W
Lähtöpaikka:  Los Angelesin kansainvälinen lentoasema, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Välilaskupaikka:  Honolulun kansainvälinen lentoasema, Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat Aucklandin lentoasema, Auckland, Uusi-Seelanti
Määränpää:  Sydneyn kansainvälinen lentoasema, Sydney, Australia
Kuolleita:  9
Loukkaantuneita:  38
Lentokone
Konetyyppi:  Boeing 747-122
Lentoyhtiö:  United Airlines
Rekisteritunnus:  N4713U
Matkustajia:  337
Miehistöä:  3 + 15
United Airlinesin lento 811 oli United Airlinesin reittilento San Franciscosta Los Angelesin, Honolulun ja Aucklandin kautta Sydneyyn. Yöllä 24. helmikuuta 1989, noin 15 minuuttia Honolulusta lähdön jälkeen, reittiä lentäneen Boeing 747-122 -koneen etuosan tavaratilan oven lukitus petti. Koneen ja ulkoilman välinen paine-ero repi oven sekä osan koneen rungosta irti johtaen yhdeksän matkustajan kuolemaan. Onnettomuuden seurauksena myös koneen oikeanpuoleisessa siivessä olleet kaksi moottoria syttyivät tuleen, mutta kone onnistui palaamaan Honolulun lentokentälle vasemmanpuoleisen siiven moottoreilla 20 minuuttia onnettomuuden jälkeen.
Alun perin onnettomuuden todennäköiseksi syyksi epäiltiin lastaajien kovakouraisten otteiden kuluttaneen oven salvat. Vuonna 1992 todennäköiseksi syyksi korjattiin koneen oven yllättävä avautuminen johtuen huonoista johdotuksista ja puutteista oven suunnittelussa. Syyn vaihtuminen johtui irronneen oven löytymisestä merenpohjasta syyskuussa 1990 ja John F. Kennedyn lentokentällä kesäkuussa 1991 sattuneesta tapauksesta, jossa vastaavan koneen ovi avautui itsestään sähkövian seurauksena, kun konetta valmisteltiin lähtöön.
Merenpohjasta nostettu tavaratilan ovi.
Onnettomuuskone Los Angelesissa vuonna 1982.