stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Hakala
Elämä

Lempäälässä syntyneen Kalle Hakalan vanhemmat olivat torppari Juho Hakala (1851−1924) ja Wilhelmina Myllymäki (1850−1909). Hakala aloitti työnteon 15-vuotiaana renkinä, jonka jälkeen hän oli vuoden Hämeenlinnassa värjärin opissa käyden samalla käsityöläiskoulun iltakurssin. Myöhemmin Hakala työskenteli konepajoilla Tammelassa, Äetsässä, Tampereella ja Helsingissä. Työväenliikkeeseen Hakala lähti vuonna 1904 liittymällä Helsingin Työväenyhdistyksen levyseppien ammattiosastoon. Vuonna 1906 hän sai työpaikan Mikkelistä Sjöströmin konepajalta, josta siirtyi keväällä 1907 Vapauden toimittajaksi. Hän oli myös lehden päätoimittaja vuosina 1911–1921.
Hakala valittiin kansanedustajaksi vuoden 1911 eduskuntavaaleissa. Sisällissodan käynnistyessä Hakala valittiin Työväen pääneuvoston varajäseneksi, mutta hän ei osallistunut sen toimitaan. Hakala liittyi punaisiin vasta helmikuun lopussa, jolloin hän aloitti kansanvaltuuskunnan asutushallituksen ja maatalousasianosaston palveluksessa. Maaliskuun lopussa Hakala nimitettiin myös lainvalmistelukomitean jäseneksi. Huhtikuun alussa kansanvaltuuskunta evakuoitiin Viipuriin, josta Hakala palasi parin päivän kuluttua Helsinkiin. Hakala vangittiin pari viikkoa myöhemmin ja lokakuussa hän sai 8 vuoden tuomion valtiopetoksesta.
Hakala kärsi tuomiotaan Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta hän vapautui armahduslakien nojalla vuonna 1921. Hakala työskenteli Mikkelin Työväen Osuuskaupan konttoristina, kunnes hänet valittiin jälleen kansanedustajaksi 1924. Kolmannen kerran Hakala nousi eduskuntaan vuonna 1934 Oskari Salosen jätettyä paikkansa. Kansanedustajan tehtäviensä ohessa Hakala työskenteli Vapaus-lehden toimittajana ja päätoimittajana 1933–1947. Jatkosodan jälkeen Hakala oli eduskunnan nimittämänä jäsenenä Valtakunnanoikeudessa sekä sotasyyllisyysoikeudessa, jossa hän oli yksi neljästä kaikkien syytteiden hylkäämistä kannattaneesta jäsenestä. Hakala kuului myös Mikkelin kaupunginvaltuustoon ja oli presidentin valitsijamiehenä 1931, 1937, 1940 ja 1943.
Hakala kuoli pitkäaikaiseen sairauteen kesken kansanedustajakautensa toukokuussa 1947. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Antti Tossavainen. Hakala on haudattu Mikkeliin Harjun hautausmaalle.
Perhe

Hakalan ensimmäinen puoliso oli Alma Maria Purhonen (1882−1927), jonka kanssa hän oli naimisissa vuodesta 1911. Pariskunnalla oli seitsemän lasta. Vuonna 1928 hän avioitui Alina Partin (1888−1956) kanssa.
Teoksia

Punasia juttuja : kokoili ja piirteli Pekka P.  (Nimimerkillä ”Pekka P.”)  Mikkeli:  Mikkelin työväen sanomalehti-osuuskunta, 1909.
Osuuskunta Vapaus r.l. 25 vuotta.  Mikkeli:  Osuuskunta Vapaus, 1925.
Pirinöitä ja parranpärinöitä.  (Nimimerkillä ”Juuso”)  Mikkeli:  Osuuskunta Vapaus, 1926.
Mikko Sundberg

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 20. marraskuuta 1975 (ikä 49)
Syntymäpaikka: Mikkeli, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 175 cm
Junioriseurat
1986–1992: MiKi
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1996 | MiKi | 68 | (10) |
| 1997–1998 | MP | 38 | (7) |
| 1999–2001 | FC Mikkeli | 71 | (10) |
| 2000 | → MiPa (laina) | 1 | (0) |
| 2002–2004 | FC Hämeenlinna | 67 | (1) |
| 2005–2008 | MP | 65 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 310 | (31) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mikko Sundberg (s. 20. marraskuuta 1975 Mikkeli) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Sundberg on Mikkelin Kissojen kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 1997 naapuriseura Mikkelin Palloilijoihin. Kun MP ja Miki yhdistivät edustusjoukkueensa FC Mikkeliksi, jatkoi hän uuden seuran avainpelaajana sen kolmen kauden olemassaolon aikana Ykkösessä. Vuonna 2002 Sundberg liittyi Veikkausliigaan nousseen FC Hämeenlinnan riveihin. Hän oli vakionimi hämeenlinnalaisjoukkueen kokoonpanossa sen historian ensimmäisinä kolmena liigakautena. Kauden 2004 päätteeksi FC Hämeenlinna putosi liigasta ja Sundberg palasi kotikaupunkinsa MP:hen, jossa pelasi uransa loppuun asti. Hän pelasi yhteensä 67 pääsarjaottelua, joissa teki yhden maalin.
Kalevi Huotari

Keijo Kalevi Huotari (15. kesäkuuta 1924 Nuijamaa – 8. maaliskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä ja piirisihteeri, joka toimi kansanedustajana vuosina 1970–1975.
Huotari syntyi Nuijamaalla maanviljelijä Elias Huotarin ja Elsa Hounin pojaksi. Hänet valittiin Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajaksi 1970. Huotari siirtyi vuonna 1972 Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen eduskuntaryhmään.
Huotari oli vuodesta 1965 naimisissa Rauha Ilona Mustosen kanssa. Hän kuoli Helsingissä 50-vuotiaana.
Aiheesta muualla

.aspx Kalevi Huotari Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat
| n k Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (18):  Antila  Asunmaa  Huotari  Isomursu  Kainulainen  Kortesalmi  Kurppa  Linna  Niemelä  Penttinen  Poutiainen  Silander  Suokas  Syrjä  Tupamäki  Vainio  Vennamo  Volotinen 
| n k Suomen Maaseudun Puolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (18):  Antila (1972)  Asunmaa (1972)  Huotari (1972)  Kainulainen (1972)  Kortesalmi  Kurppa (1972)  Lemström  Linna (1972)  Mänttäri (1972)  Niemelä (1972)  Remes (1972)  Sainio (1972–1973)  Suokas (1972)  Vainio  P. Vennamo  V. Vennamo  Volotinen (1972) 
| n k Suomen Kansan Yhtenäisyyden Puolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (13):  Antila  Asunmaa  Hannola (1975)  Huotari (1972–1975†)  Kainulainen  Kurppa  Linna  Mänttäri  Niemelä  Remes  Sainio (1973–1975)  Suokas  Tupamäki  Volotinen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Johannes Strolz

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johannes Strolz Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. |  Johannes Strolz Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. |  Johannes Strolz Pekingin olympialaisissa vuonna 2022. |  |
Maa:   Itävalta
Miesten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | alppiyhdistetty |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | pujottelu |  |
Johannes Strolz (s. 12. syyskuuta 1992) on itävaltalainen alppihiihtäjä. Hän on alppiyhdistetyn ja joukkuekilpailun olympiavoittaja vuodelta 2022.
Strolz saavutti nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia supersuurpujottelussa vuonna 2012. Aikuisten arvokilpailuihin hän osallistui ensimmäisen kerran Pekingin olympialaisissa 2022 ja voitti kultaa alppiyhdistetyssä, jonka syöksylaskuosuudella hän oli neljäs ja pujotteluosuudella nopein, ja joukkuekilpailussa sekä saavutti pujottelussa hopeaa.
Maailmancupissa Strolz kilpaili ensimmäisen kerran joulukuussa 2013. Hän sijoittui maailmancupin pisteille eli kolmenkymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran Garmisch-Partenkirchenin suurpujottelussa tammikuussa 2018, jolloin hän sijoittui juuri 30:nneksi. Samalla kaudella hän sijoittui vielä maaliskuussa Kranjska Goran suurpujottelussa 22:nneksi. Marraskuussa 2018 hän sijoittui Levin pujottelussa 15:nneksi, ja kymmenen parhaan joukkoon hän ylsi ensi kerran 10. sijallaan Madonna di Campiglion pujottelussa tammikuussa 2020. Adelbodenin pujottelussa tammikuussa 2022 hän otti ensimmäisen maailmancup-voittonsa lähtönumerolla 38. Pari viikkoa myöhemmin hän sijoittui Kitzbühelin pujottelussa viidenneksi.
Johannes Strolzin isä Hubert Strolz on myös alppiyhdistetyn olympiavoittaja vuodelta 1988.
Anne Huotari

Anne Päivi Aulikki Huotari (s. 31. joulukuuta 1959 Vaala) on suomalainen poliitikko. Hän oli vasemmistoliiton kansanedustaja vuosina 1995–2007 Oulun vaalipiiristä. Kunnallisvaaleissa 2008 Huotari valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon, johon hän tuli valituksi myös 2012 ja 2017 kunnallisvaaleissa. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen.
Huotari oli Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1988–2004 ja kaupunginhallituksessa 1993–1995. Vuosina 2004–2008 hän oli Kainuun maakuntavaltuuston jäsen, joka valittiin suorilla vaaleilla. Huotari toimi maakuntavaltuuston varapuheenjohtajana.
Eduskunnassa Huotari oli jäsen muun muassa sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1995–1999), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (1995–2003), perustuslakivaliokunnassa (2003–2004) ja tulevaisuusvaliokunnassa (2003–2007). Hän ei ollut ehdolla vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Huotari asettui jälleen ehdolle vuoden 2011 ja  vuoden 2019 eduskuntavaaleissa, muttei tullut valituksi.
Huotari on koulutukseltaan merkonomi (1979), sosionomi (AMK) (2015) ja sosionomi (ylempi AMK) (2021). Ennen kansanedustajuutta hän työskenteli Rakennusliiton Kainuun aluetoimistossa Kajaanissa. Kansanedustajuuden jälkeen hän työskenteli yrittäjänä ja Paltamon työvoimayhdistyksen toiminnanjohtajana 2012–2015. Hän ideoi, suunnitteli ja työskenteli Paltamon Työtä Kaikille -valtakunnallisessa täystyöllisyyshankkeessa. Huotari työskenteli Pohjois-Pohjanmaan ELY-keskuksen MYP-hankkeen projektipäällikkönä pitkäaikaistyöttömien palvelujen kehittämistehtävissä 2016−2017 ja ehkäisevän päihdetyön järjestö EHYT ry:ssä aluekoordinaattorin sijaisena (Kainuu ja Lappi) vuosina 2018−2019. Huotarilla on kaksi aikuista tytärtä.
Aiheesta muualla

Anne Huotarin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
.aspx Anne Huotari Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Andersson  Apukka (1995–1998)  Helle  Huotari  Huttu-Juntunen  Huutola (1998–1999)  Immonen  Korhonen  Laakso  Laine (1996–1999)  Laaksonen  Lapintie  Leppänen  Ojala (1995)  Polvi  Puhjo  Rimmi  Saarnio (1996–1999)  Seppänen (1995)  Tiusanen  Uotila  Wahlström  Vokkolainen 
Vasemmistoryhmä (2):  Kuoppa  Tennilä 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Huotari  Immonen  Kangas  Kauppila  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Mustajärvi  Ojala  Polvi  Puhjo  Siimes  Sirnö  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Virtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
Mauri Honkajuuri

| Iivari Mauri Honkajuuri> Ivar Mauritz Tallroth |
| --- | --- |
 1940
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. elokuuta 1882 Nurmo
Kuollut: 18. helmikuuta 1948 (65 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pääjohtaja
Arvonimi: varatuomari
Poliitikko
Puolue:  Suomalainen puolue
Asema:  Kansanedustaja (1909–1914)
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Puoliso:  Helmi Tähtinen
Lapset:  Paavo Honkajuuri Eeva Honkajuuri
Vanhemmat:  Albert Emil Tallroth Alma Cecilia Forsman
Sukulaiset:  Albert Tallroth (veli) Konrad Tallroth (veli)
Iivari Mauri (Ivar Mauritz) Honkajuuri (vuoteen 1906 Tallroth, 13. elokuuta 1882 Nurmo − 18. helmikuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja Kansallis-Osake-Pankin (KOP) pääjohtaja (1934–1948). Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä 1909–1914.
Elämä ja ura

Honkajuuren vanhemmat olivat kirkkoherra Albert Emil Tallroth ja Forsmanin sukuun kuulunut Alma Cecilia Forsman. Honkajuuri valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1900. Hän suoritti oikeustutkinnon 1903 sekä ylemmän hallintotutkinnon 1903 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1906.
Honkajuuri toimi Ilmajoen ja Seinäjoen piirin kruununnimismiehenä 1903–1910, minkä jälkeen hän siirtyi KOP:n palvelukseen. Honkajuuri oli pankin Vaasan konttorin esimies 1910–1912, pankin johtokunnan jäsen 1912–1948, pääjohtajan sijainen 1929–1934 ja lopulta pääjohtaja 1934–1948. Ensimmäisinä pääjohtajavuosinaan Honkajuuri keskittyi 1930-luvun lamasta toipumiseen ja vahvisti pankin kannattavuutta ja vakavaraisuutta. Hänen loppukauteensa vaikutti vahvasti toinen maailmansota ja sitä seurannut jälleenrakennusaika. Honkajuuri kuoli vuonna 1948 ja häntä seurasi pääjohtajan tehtävässä hänen vävynsä Matti Virkkunen. Honkajuuren poika Paavo Honkajuuri toimi fuusioituneen Rauma-Repolan johtajana.
Honkajuuri oli aktiivinen Suomen itsenäistymisen jälkeisissä Itä-Karjalan suuntautuneissa heimosodissa, joissa hän oli Suomen hallitusta edustava hallinnollinen toimija. Aluksi hän oli Suomen hallituksen edustajana miehitetyllä Uhtualla kesällä 1918. Joulukuusta 1918 Honkajuuri kuului Viron Avustamisen Päätoimikuntaan ja maaliskuusta 1919 heimoaktivistien Karjalan komiteaan järjestäen heimosotaretkiä. Hän oli edelleen Suomen hallituksen edustajana Aunuksen Karjalassa 1919 ja huolehti siellä Suomesta tulevan viljan jakelusta. Toukokuussa 1919 Honkajuuri oli Aunuksen väliaikaisen toimikunnan edustajana Suomen valtioneuvostossa.lähde?
Honkajuuri oli presidentin valitsijamies vuoden 1925 presidentinvaaleissa, kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon (1911–1912, 1917–1918 ja 1926–1928) ja kokoomuksen valtuuskuntaan (1918–1929) sekä toimi Keskuskauppakamarin, Suomen pankkiyhdistyksen ja Kansallisteatterin johtokunnan puheenjohtajana ja Pellonraivaus Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Vuodesta 1908 Honkajuuri oli naimisissa näyttelijä Helmi Amanda Tähtisen kanssa. Honkajuuri omisti vuodesta 1939 Kirstulan kartanon Hämeenlinnan maalaiskunnassa.
Olli Hiltunen

| Olli Hiltunen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 4.4.1917–31.10.1917, 1.4.1919–4.9.1922  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. joulukuuta 1877 Pielisjärvi
Kuollut: 8. kesäkuuta 1947 (69 vuotta) Helsinki
Ammatti:  suutari
Olli Hiltunen (15. joulukuuta 1877 Pielisjärvi – 8. kesäkuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917 ja 1919–1922.
Elämä

Pielisjärven Kylänlahdessa syntyneen Olli Hiltusen vanhemmat olivat renki Olli Hiltunen ja piika Kaisa Puumalainen. Hän syntyi aviottomana lapsena, mutta vanhemmat menivät myöhemmin naimisiin. Hiltunen suoritti kansakoulun ja hankki suutarin ammatin, jonka jälkeen hän työskenteli kotiseudullaan vuoteen 1920 asaakka. Myöhemmin hän toimi Helsingissä halkokauppiaana, kioskin pitäjänä ja isännöitsijänä 1920-1942.
Hiltunen tutustui työväenaatteeseen ollessaan suutarin kisällinä Helsingissä. Hän oli vuonna 1901 perustetun Pielisjärven työväenyhdistyksen perustajajäseniä. Se toimi aluksi wrightiläisellä pohjalla, kunnes Hiltunen ja omatoimisesti valistunut Paavo Väinölä innostivat jäseniä sosialismiin, ja vuonna 1903 yhdistys liittyi sosialidemokraattiseen puolueeseen. Hän toimi myös työväenyhdistyksen puheenjohtajana. Hiltunen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1917 ja uudelleen sisällissodan jälkeen 1919. Hän oli Pielisjärven kunnanvaltuuston jäsen 1918-1920.
Hiltunen kuoli Helsingissä 69-vuotiaana. Hänet on haudattu Malmin hautausmaahan.
Perhe

Olli Hiltusen puoliso oli Anna Katarina Gröhn (1881-1956), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903.
Evald Häggblom

Robert Evald Häggblom (6. joulukuuta 1905 Vårdö, Ahvenanmaa – 29. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen Ahvenanmaalla vaikuttanut kansakoulunopettaja, maakuntapoliitikko ja kansanedustaja.
Häggblomin vanhemmat olivat maanviljelijä, kauppalaivuri Anders Robert Edvard Häggblom ja Amanda Emilia Sundström.  Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1929 Uudenkaarlepyyn opettajaseminaarista ja toimi opettajana Brändössä Ahvenanmaalla 1929–1969.
Häggblom oli Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajana 1966–1976. Hän edusti Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiriä. Häggblom kuoli kesken edustajakautensa, ja hänen tilalleen eduskuntaan tuli Gunnar Häggblom. Evald Häggblom toimi myös Ahvenanmaan maakuntapäivien varapuhemiehenä ja Åländsk samlingin puheenjohtajana. Hän oli kunnallispolitiikassa Brändön kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja sihteerinä. Häggblom oli lisäksi saaristoasiain neuvottelukunnan jäsenenä.
Palkinnot

Axel Olof Freudenthal -mitali 1976
Kaarle IV (Ranska)

Hugo Capet
Robert II Hurskas
Lapset:
Robert II Hurskas
Henrik I
Robert I
Lapset:
Henrik I
Filip I
Hugo Magnus
Lapset:
Filip I
Ludvig VI
Lapset:
Ludvig VI Paksu
Ludvig VII
Robert I
Lapset:
Ludvig VII Nuori
Marie
Alix de France
Marguerite de France
Adèle
Filip II
Agnes de France
Lapset:
Filip II Augustus
Ludvig VIII
Lapset:
Ludvig VIII Leijona
Ludvig IX Pyhä
Robert I
Alphonse
Pyhä Ranskan Isabel
Anjoun ja Sisilian Kaarle I
Lapset:
Ludvig IX Pyhä
Filip III Rohkea
Robert
Ranskan Agnes
Lapset:
Filip III Rohkea
Filip IV Kaunis
Kaarle
Louis
Margareeta Ranskalainen
Lapset:
Filip IV Kaunis
Ludvig X Itsepäinen
Filip V Pitkä
Isabella de France
Kaarle IV Kaunis
Lapset:
Ludvig X Itsepäinen
Johanna II
Juhana I Postuumi
Lapset:
Juhana I Postuumi
Filip Pitkä V
Kaarle IV Kaunis
Kaarle IV Kaunis (ransk. Charles IV le Bel); (n. 1294 – 1. helmikuuta 1328 Vincennesin linna, Ranskan kuningaskunta) oli viidestoista ja viimeinen niin sanottuun suoraan kapetingidynastiaan kuulunut Ranskan kuningas, joka hallitsi vuosina 1322–1328. Hän oli myös Navarran kuningas nimellä Kaarle I ja ennen valtaan tuloaan Marchen kreivi.
Suku

Kaarlen vanhemmat olivat Filip IV Hyvä sekä Ranskan ja Navarran kuningatar Johanna Navarralainen. Hän oli heidän kolmanneksi vanhin poikansa ja neljäs lapsensa, joten hänellä oli vain hyvin pienet mahdollisuudet nousta kuninkaaksi, koska niin moni veli oli vallanperimysjärjestyksessä ennen häntä. Hänen sisarensa Isabelle de France oli Englannin kuningas Edvard II:n puoliso.
Kuningas

Kaarle IV Kaunis voideltiin kuninkaaksi Reimsin katedraalissa 11. helmikuuta 1322 veljensä Filip V Pitkän jälkeen. Hän lisäsi Ranskan kuninkaan titteliin myös Navarran kuninkaan tittelin, vaikka toisaalla Ludvig X:n tytär oli virallisesti jo aiemmin saanut Navarran kuningaskunnan haltuunsa nimellä Jeanne II. Navarran kruununperimysjärjestys salli myös naispuoliset hallitsijat.
Kuningas > Hallituskausi

Kaarle IV:n hallituskautena valtion kassa ammotti tyhjyyttään. Pääsyynä tyhjenemiseen olivat edellisten hallitsijoiden aikaiset vääränkäytökset. Koko Kaarlen hallitusajan valtiontalouden ongelmat olivat ongelmista keskeisimpiä. Rahan arvon muuttaminen, verot kauppatavaroille, lisävero, joka tehtiin paavin suostumuksella ja jonka syynä oli vuoden 1323 ristiretkelle [mikä ristiretki?] lähteminen, italialaisten omaisuuden takavarikointi sekä kunnallisten vapauskirjeiden myöntäminen olivat osa yrityksiä parantaa talouden tilannetta.
Kaarle IV sai osakseen flaamien kapinan vuonna 1323, joka päättyi Arqesin rauhaan vuonna 1326. Koska Englannin kuningas Edvard II Plantagênet oli kieltäytynyt vannomasta uskollisuudenvalaa Kaarlelle, tämä ilmoitti vuonna 1324 takavarikoivansa kyseisen alueen eli Guyennen. Takavarikoinnin suoritti Kaarlen setä Charles de Valois, kuningas Filip IV Kauniin nuorin veli. Tämän jälkeen alue oli rauhaton ja Lounais-Ranskassa sodat ja rauhanneuvottelut seurasivat toisiaan.
Vuonna 1324 Kaarle IV teki laajan kiertomatkan Guyennen alueen läheisyydessä Languedocin alueella. Matka oli suuri menestys ja kuninkaalliset juhlat seurasivat toistaan. Tämä matka teki hänestä alueella hyvin suositun. Hänen piti veljiensä tavoin jatkaa ja tukea uudistuksia, joita aatelisto ja papisto oli häneltä edellyttänyt ennen valtaan tulemista.
Vuonna 1327 Kaarle IV Kaunis päätti käyttää hyväkseen englantilaisten heikkoutta, koska kuningas Edvard II kuollut erikoisissa olosuhteissa. Kaarle IV tarjosi julmaa ja ankaraa rauhaa: 50 000 hopeamarkkaa korvausta sotakuluista, 60 000 puntaa (livreä) vahinkojen korvausta sekä alueen miehittäminen, kunnes koko summa olisi maksettu.
Uudistukset

Kaarle IV oli häntä edeltäneiden veljiensä tavoin lupautunut moniin uudistuksiin, joita kirkolliset ja maalliset ruhtinaat olivat vaatineet.
Hänen hallitusaikanaan luotiin oikeudellisten ja taloudellisten virkojen ilmaisjärjestelmä; enää ei tarvinnut maksaa virasta, joskin viran saaminen oli edelleen sidoksissa yhteiskuntaluokkaan.
Tilintarkastusviranomiaset, parlamentti, anomusosasto, oikeusviranomaiset ja Châtelet alistettiin entistä tiukempaan valvontaan.
Uudistajien toimet eivät kuitenkaan onnistuneet vähentämään byrokratiaa, eikä Pariisin porvareiden ja maakunnan lääninherrojen sekä ennen kaikkea italialaisten kauppakomppanioiden valtakunnan kassan kuluttamista.
Avioliitot ja jälkeläiset

Kaarle IV Kaunis avioitui kolme kertaa:
Vuonna 1308 Kaarle avioitui Blanche de Bourgognen (n. 1296 – n. 1326) kanssa, joka oli Burgundin kreivi Otto IV:n ja Artoisin kreivitär Mahaut'n tytär. Hänen vanhempi sisarensa Jeanne II de Bourgogne oli Filip V Pitkän puoliso.
Blanchen aviorikos vuonna 1314 nk. Neslen tornin skandaalissa aiheutti avioliiton mitätöinnin vuonna 1322. Sisar Jeanne II de Bourgogne oli myös syytettynä ja tuomittiin kotiarestiin. Käly Marguerite de Bourgogne tuomittiin elinikäiseen vankeuteen. Aviorikoksen toinen osapuoli normanniritarit Philippe ja Gautier d'Aunay tuomittiin majesteettirikoksesta ja heidät kidutettiin kuoliaiksi. Mitätöinnin syyksi ei ilmoitettu aviorikosta vaan liian läheinen sukulaisuussuhde aviopuolisoiden kesken. Blanche tuomittiin vankeuteen Normandian rannikolle Château Gaillardin linnoituksen maanalaiseen selliin, jossa hän vietti kahdeksan vuotta. Hän kuoli nunnana vuosi vapauttamisensa jälkeen.
Heille syntyivät lapset:
Philippe (1314–1322), kuoli 8-vuotiaana
Jeanne de La Marche (1315–1321), kuoli 6-vuotiaana
Toisen puolisonsa Marie de Luxembourgin (1304 – 26. maaliskuuta 1324) kanssa Kaarle avioitui vuonna 1322. Marie oli Luxembourgin kreivi, tulevan keisari Henrik VII:n ja Marguerite de Brabantin tytär. Marie kuoli lapsivuoteeseen eli synnytyksen jälkeiseen infektioon vuonna 1324, joten avioliitto jäi hyvin lyhytaikaiseksi.
Heille syntyi kaksi lasta:
Marie, syntyi ja kuoli 1323
Louis, kuoli synnytyksessä maaliskuussa 1324
Kaarlen kolmas puoliso oli serkku Jeanne d’Évreux (1310–1371), joka oli Évreux'n kreivi Louis'n ja Marguerite d'Artois'n nuorin tytär. Avioliitto solmittiin 5. heinäkuuta 1325.
Heille syntyivät lapset:
Jeanne (1326–1327), kuoli vuoden ikäisenä
Marie (1327–1341), kuoli 14-vuotiaana
Blanche (1. huhtikuuta 1328 – 8. helmikuuta 1345), syntyi postuumina eli isänsä kuoleman jälkeen, kuoli 17-vuotiaana
Kuolema

Kaarle IV:n kuolema vain 33-vuotiaana jätti koko valtakunnan epävarmuuden tilaan. Kuningatar Jeanne oli viimeisillään raskaana, ja hän synnytti tyttären 1. huhtikuuta 1328. Oli järjestettävä sijaishallitsija, ja Pariisiin kokoontuneet valtakunnan ylimykset valitsivat edesmenneen serkun Charles de Valoisin pojan Philippe de Valoisin.
Kaarle IV haudattiin perinteisen menoin Saint-Denis’n basilikaan, jossa hänen edeltäjänsä lepäävät. Louvren kokoelmassa on säilynyt Kaarle IV Kauniin ja Jeanne d’Évreux’in hautamuistomerkki.
Kirjallisuutta

Leblanc-Ginet, Henri; Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l’Histoire, 1997.
Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989.
Kirchhoff, Elisabeth; Rois et Reines de France. Sisältää myös Mémoires de Commines. 1996.
Wenzler, Claude; Généalogie des Rois de France. Èditions Ouest-France. 1994.
Kaarle IV Kaunis, kuvitteellinen muotokuva 1550-luvulta
Kaarle IV Kaunis ja Marie de Luxembourg solmivat avioliiton. Jean Fouquet 1400-luku.