stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harjunpäänjoen valuma-alue
Valuma-alueen kuvaus > Joutsijärven valuma-alue ja bifurkaatio

Joutsijärvi on säännöstelty järven luusuaan Harjunpäänjokeen rakennetun padon avulla. Järven vedenpinta on nostettu niin korkealle, että myös toinen laskuoja samassa järvialtaassa olevan Tuurujärven Hämäläistenlahdessa saa tarpeeksi vettä. Tällaista tilannetta, jossa vesistö haarautuu kahteen eri suuntaan, kutsutaan bifurkaatioksi ja sellaista järveä bifurkaatiojärveksi.
Seuraavassa on lueteltu tärkeimmät ojat, joet ja järvet kiertäen Joutsijärven Harjunpäänjoen suulta myötäpäivään.
Ruonajärvi laskee Joutsijärveen lyhyttä 100 metriä pitkää ojaa pitkin Pirttilahteen.
Ahvenlammi laskee Joutsijärveen noin 5 kilometriä pitkää ojaa myöten Tuurujärveen.
Kakkuri laskee suon kautta Joutsijärven Sisälmystenlahteen.
Kotaoja laskee Pitkäsuolta asti vedet Kotaojanlahteen.
Jylhänjoki on Saarijärven laskujoki, joka on 5,9 kilometriä pitkä ja laskee Joutsijärven koillisosaan. Sen valuma-alueen pinta-ala on 47 km². Siihen laskee pohjoisesta noin 4 kilometriä pitkä Käkioja, jonka lähteenä on pieni Käkijärvi. Myös Liesoja yhtyy Jylhänjokeen 3,4 kilometriä sen suusta. Liesojan valuma-alue on 22,16 km2 suuri ja sen kautta laskevat Vähä-Saarijärvi ja Kankilammi. Saarijärvellä on vain yksi suurempi tulo-oja. Tielamminoja tuo vedet Tielamminnevasta, jossa molemmat Tielammit sijaitsevat. Lähellä sijaitseva Keksalmin järvi laskee myös Tielamminojaan, mutta Vähä Lutajärvi on laskuojaton pieni järvi.
Trumetaarioja kerää vettä laajoista suo-ojituksista ja laskee ne Kulhanlahtiin.
Rekitaipaleenoja tuo Rekitaipaleenjärven vedet Joutsijärven kaakkoisosaan.
Ahmauksenoja on 11,3 kilometriä pitkä ja monihaarainen oja, joka laskee Joutsijärven kaakkoisosan Ahmauksenlahteen. Kielijärvi laskee omaa 2,5 kilometrin mittaista ojaansa myöten Ahmauksenojaan 1,2 kilometriä ennen suuta. Särkijärvi löytyy ojan päähaaran pääst ja Särkioja liittyy Ahmaukseen Rajamäenojan yhtymäkohdassa.
Valuma-alueen kuvaus > Pyhäjärven valuma-alue ja bifurkaatio

Pyhäjärvenjoen valuma-alue on pinta-alataan 182 km² ja sen 2,0 kilometriä pitkä laskujoki Pyhäjärvenjoki laskee Pyhäjärvestä Harjunpääjokeen. Valuma-alueen vesistöjä ovat seuraavat maininnan arvoiset kohteet.
Pyhäjärveen laskee Palusjoki, joka on 4,5 kilometriä pitkä Palusjärven laskujoki. Palusjokeen yhtyy 5,5 kilometriä pitkä Alhonoja, joka on Palojärven laskujoki. Palusjoken virtausta rajoitetaan Palusjärven luusuassa olevalla padolla.
Palusjärveen laskee useampi oja.
Tyvijoki on 2,5 kilometriä pitkä Tyvijärven laskujoki, joka valuma-alue on xx km² suuruinen. Kärkijärvi laskee Tyvijärveen Kotokorvennevan ja Kärrinojan kautta. Ennen Kotokorvennevaa Kärrinojaan yhtyy pieni oja Koukkulammista, joka taas laskee Alisesta Lahnajärvestä ja Haukijärvestä. Pärehöylänoja laskee Haukijärveen pohjoisesta ja se on Valkoisenlammin, Ahvenlammin, Löytyn ja Iso-Löytyn laskuoja. Pärehöylänojaan yhtyy Pienen Haukijärven laskuoja. Metruusinoja on Iso-Lankon 700 metriä pitkä laskuoja, joka laskee Haukijärveen sen kaakkoisosaan. Siihen laskee pieni Vähä-Lankko suonläpi. Iso-Lankkoon laskee itäpuolelta metsäoja, jonka yläjuoksulla ovat Kalajärvi ja Keidaslammi. Yksinäinen lampi on Housulammi.
Mustaoja laskee Palusjärveen sen pohjoispäässä ja on Ylisen Mustajärven ja Alisen Mustajärven yhteinen laskuoja.
Kourinoja laskee Palusjärveen koillispäähän ja on Kourijärven laskuoja. Kouriojassa on nimetön lampi. Kourijärveen laskee puoli kilometriä pitkä oja Veikkojärvestä. Samaan valuma-alueeseen kuuluu laskuojaton Pikkujärvi. Kourijärven itäosaan laskee metsäoja, joka on Osalammi laskuoja. Myös Rottalammi kuuluu samaan valumaalueeseen.
Joutsijärvestä laskee lyhyt 1,5 kilometriä pitkä oja. Valuma-alue on osallisena Joutsijärven bifurkaatioon siten, että Hämäläistenlahdesta laskeva oja virtaa Palusjärveen, josta vesi jatkaa Palusjoen kautta Pyhäjärveen ja sieltä lopuksi Pyhäjärvenjoen kautta Harjunpääjokeen. Täällä kohdataan bifurkaation toinen ja suorempi haara Joutsijärvestä.
Huomioita

↑  Valuma-alueen pääuoma on mitattu Paikkatietoikkunassa, jossa on käytettävissä vesistöviranomaisten määrittämiä joenuomien eri osuuksien pituuksia. Pituuden arviointi on selostettu artikkelin kappaleessa Pääuoma.
Larry Ellison

| Lawrence Joseph Ellison |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1944 (ikä 80) Bronx, New York, Yhdysvallat
Muut tiedot
Omaisuus:  55,3 miljardia USD (2/2018)
Yritys:  Oracle
Aiheesta muualla
www.oracle.com/corporate/executives/larry-ellison
Lawrence "Larry" Joseph Ellison (s. 17. elokuuta 1944) on tietotekniikkayhtiö Oraclen perustaja ja pääjohtaja.
Talouslehti Forbes sijoitti hänet 2009 Yhdysvaltain rikkaimpien ihmisten listauksessa kolmanneksi 27 miljardin dollarin omaisuudellaan. Hänen edellään olivat Bill Gates ja Warren Buffett.
Ura

Ellison on opiskellut matematiikkaa, ja hän oli nuorena töissä Ampex-nimisessä yrityksessä. Siellä hän teki CIA:lle tietokantaa  projektissa, jonka nimi oli Oracle, oraakkeli.
Luettuaan Edgar F. Coddin artikkelin relaatiotietokannoista A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks Ellison innostui asiasta. Hän perusti 1977 2000 dollarin investoinnilla oman yhtiön nimeltä Software Development Laboratories. Firman nimeksi vaihdettiin myöhemmin sen menestystuotteen mukaan Oracle.
Ellison oli kuullut IBM:n System R -ohjelmistosta. System R:n kehitys oli tutkimusprojekti, josta julkaistiin kaikki vuoteen 1979 saakka.
Ellison halusi omansa yhteensopivaksi IBM:n ohjelmiston kanssa.
Oracle-ohjelmiston versiota 1 ei koskaan julkaistu, vaan markkinointikikkana ensimmäinen versio oli 2 koska Larry Ellison uskoi, että kukaan ei ostaisi versiota 1.
Muuta

Larry Ellison on intohimoinen purjehtija. Vuoden 1998 traagisen Sydney-Hobart avomerikilpailun jälkeen hän päätti luopua avomerikilpailuista niiden vaarallisen luonteen takia. Purjehdusinnostus jatkuu kuitenkin edelleen Oracle Team USA -purjehdustiimin parissa. Ryhmä on voittanut America's Cup -kilpailun kahdesti, vuosina 2010 ja 2013.
Ellison osti kesäkuussa 2012 Havaijin Lanai-saaresta 98 % 600 miljoonan dollarin hintaan. Kauppa on historian suurin yksityinen "tonttikauppa". Ellison sai siis kahta prosenttia lukuun ottamatta koko saaren omaan käyttöönsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Larry Ellison Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  DBLP 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Samurai

Samurai 1860-luvulla. Felice Beaton ottama ja värittämä valokuva.
Samurait (jap. 侍) olivat japanilainen keskiajalla ja uudella ajalla palvellut sotilaallinen aatelistokasti. Samurait toimivat Japanissa 900-luvulta 1800-luvun lopulle saakka, kun uudistuksen myötä sääty hajotettiin. Samurait olivat hyvin koulutettuja ammattisotilaita ja myöhemmin upseereja, jotka käyttivät taitavasti lukuisia aseita, kuten jousta, miekkoja ja keihäitä. He olivat tärkeä osa Japanin keskiaikaista sodankäyntiä ja kulttuuria.
Etymologia

Sana samurai on japanin kielen verbin saburau substantiivimuoto, joka tarkoittaa ”hän, joka palvelee”. Isännätöntä samuraita kutsutaan rōniniksi.
Nimi

Tokugawa-kaudella vuoteen 1868 saakka vain samurailla oli periaatteessa oikeus käyttää sukunimeä. Samurain sukunimi kirjoitettiin yleensä kahdella kiinalaisella kirjoitusmerkillä eli kanjilla, joskus kolmella. Moni samurain sukunimi viittasi johonkin maantieteelliseen paikkaan, kuten Takeda, ‘bambuviljelmä’.
Myös samuraiden muut nimikäytännöt erottivat heidät tavallisesta väestä. Sukunimeä seurasi sarja vaihtuvia nimiä, joilla kaikilla oli samuraille jokin merkitys. Samurain ensimmäinen etunimi oli hänen lapsinimensä, jota hänestä käytettiin murrosiän aikuistumisriittiin asti 13–17 vuoden iässä. Silloin samurai sai kaksi uutta nimeä, joista ensimmäinen usein heijasteli hänen syntymäjärjestystään, ja sitä käyttivät hänen perheensä ja parhaat ystävänsä. Toista etunimeä käytettiin virallisemmissa yhteyksissä. Joillakin samurailla oli vielä kolmaskin etunimi, joka korosti hänen oppineisuuttaan. Eläkeiässä jotkin samurait ottivat käyttöön buddhalaisen nimen. Kuolemansa jälkeen joillekin korkea-arvoisille samuraille annettiin vielä kuolinnimi. Daimyot saattoivat myöntää alaisilleen samuraille kunniasukunimiä. Samurai saattoi käyttää myös jotain arvonimiä.
Koulutus

Samurain ”miestentaidot” (dangyo) olivat taitoja, joita samurain oli opiskeltava ja taidettava, jotta hän olisi hyödyksi isännälleen. Täydellisenä tällainen oppi tuli ylemmän samurai-luokan osalle, ja alemmat luokat joutuivat tyytymään hajanaisempaan kokonaisuuteen.
Samurai koulutettiin sotataidoissa (bu) sekä sivistystaidoissa eli “rauhantaidoissa” (bun). Sotataidot olivat pitkään tärkeämpiä kuin sivistystaidot, sillä samurait tarvitsivat niitä epävakaissa oloissa, mutta Tokugawa-kauden rauhallisten olojen aikana 1600-luvun lopulta alkaen sivistystaitojen merkitys nousi sotataitojen edelle.
Samurain sotataitokoulutus alkoi 10-vuotiaana, joskus nuorempanakin. Samuraille opetettaviin sotataitoihin kuuluivat miekkailu (kenjutsu), jousiammunta (kyūjutsu), ratsastus (bajutsu), keihäänkäyttö (sōjutsu) sekä ilman aseita käytävä taistelu (jujutsu).
Sivistystaitoihin kuuluivat etenkin kirjallisuuden ja historian opiskelu sekä runonkirjoituksen taito. Myös esimerkiksi teetaide, taidemaalaus ja puutarhasuunnittelu kuuluivat joidenkin samuraiden hallitsemiin sivistystaitoihin.
Aseistus ja haarniska

Samurain jousi tehtiin yleensä laminoidusta bambusta, joka kierrettiin puisen ytimen ympärille. Nuolet olivat yleensä 86–96 senttimetriä pitkiä, ja niissä oli bambuvarsi, rautainen tai teräksinen terä sekä höyhenperä lennon vakauttamiseksi.
Japanilaiset miekat olivat keskiaikaisten miekkojen parhaimmistoa. Pitemmän miekan, katanan, terä oli noin 60 senttimetriä pitkä. Lyhyen miekan, wakizashin, terä oli 30 senttimetriä. Samuraimiekka oli käyrä ja tehty teräksestä. Kahva tehtiin puusta, päällystettiin jättiläisrauskun nahalla ja sidottiin silkillä. Samurai kantoi kumpaakin miekkaansa terä ylöspäin. Joskus samurailla oli vielä mukanaan lyhyt tikari, tantō.
Alkuaikoina samurait käyttivät myös peistä (yari) ja salkoasetta (naginata). Miekka nousi 1600-luvulta alkaen jousta tärkeämmäksi aseeksi, “samurain sieluksi”. Vain täydet samurait saivat vuoden 1588 jälkeen kantaa katanan lisäksi myös lyhyempää miekkaa, josta tulikin tärkeä statussymboli samuraille. Tuliaseiden käyttöönoton jälkeen jotkut samurait alkoivat kantaa pistoolia.
Samurain haarniska koostui kapeista pronssi- tai rautapaloista, jotka oli sidottu yhteen narulla tai nahalla. Myös nahkalevyjä käytettiin keskiajalla. Tuliaseiden tultua käyttöön samurait alkoivat käyttää yhtenäistä eurooppalaistyylistä rintapanssaria. Samurain kypärä (kabuto) tehtiin yleensä niitatuista rauta- tai teräslevyistä. Kypärässä saattoi olla koristeena esimerkiksi sarvet tai kuunsirppi. Jotkut samurait käyttivät pelottavan näköistä kasvomaskia (menpo). Jalkojaan samurait eivät suojanneet mitenkään.
Samurain haarniskan ja kypärän kuvioinnista näki yleensä hänen arvonsa, divisioonansa ja kotiseutunsa.
Samurait ajelivat yleensä tukkansa etuosan, jotta kypärä olisi tuntunut mukavammalta. Muu tukka oli pitkä ja sidottiin takaa kiinni. Taistelussa samurai vapautti hiuksensa.
Vaatetus

Samurailla oli omintakeinen vaatetus ja kampaus, jopa kävelytyyli, jotka erottivat hänet tavallisesta väestä. Kaikenikäiset samurait ja heidän vaimonsa käyttivät kimonoa (kosode). Sen alla olivat alusvaatteet ja niiden alla lannevaate. Ulkona samurai käytti leveitä housuja (hakama) ja  kimonon päällä pitkähihaista takkia (haori). Samurain vaatteiden väristä saattoi päätellä hänen arvonsa. Samurai kantoi vasemmalla puolellaan vyöllä kahta miekkaa, jotka saivat hänet kävelemään tunnusomaisin askelin lantio edellä. Jaloissaan hänellä oli sukat ja nahkasandaalit. Pää oli tavallisesti paljaana. Linnaan mennessään samurai käytti muodollista ja seremoniallista vaatetusta (kamishimo), johon kuului tietyntyyppinen kimono ja housut. Vaatteet olivat yleensä puuvillaa, mutta silkin suosio kasvoi Tokugawa-kaudella.
Eettinen koodisto

Samuraihin yhdistetään nykyisin bushidō, ‘soturin tapa’, joka viittaa soturien ihanteisiin. Käsite syntyi kuitenkin vasta 1800-luvulla samuraijärjestelmän jo lakattua olemasta. Monen historioitsijan mukaan samurailla ei koskaan ollut kattavaa tai yhdenmukaista, selkeästi ilmaistua käyttäytymiskoodistoa.
Kamakura- ja Muromachi-kausilla samurain käyttäytymisihannetta kuvattiin sanoilla “ratsun ja jousen tapa”, joka erotti heidät hovin aristokraateista. Näihin arvoihin kuuluivat muun muassa rohkeus, kunnia, lojaalisuus isännälle sekä valmius uhrata itsensä taistelussa. Yleispätevää käyttäytymissäännöstöä ei kuitenkaan ollut, eivätkä samurait todellisuudessa olleet kovinkaan lojaaleja, vaan vaihtoivat isäntää omien tarpeidensa mukaan.
Tokugawa-kauden rauhanoloissa samurait vaihtoivat todellisen taistelun taistelulajeihin, ja heidän lojaalisuutensa isännilleen vahvistui pakon edessä. Samuraiden odotettiin kehittävän taistelulajitaitojaan, työskentelevän kouluviranomaisina ja toimivan roolimalleina muille yhteiskuntaryhmille.
Samurai-luokan naiset

Naiset eivät olleet varsinaisia samuraita, vaan samurai-luokan naisia kutsuttiin soturikotitalouksien jäseniksi (buke no onna). Samurain vaimosta käytettiin nimitystä okusan (hän joka jää kotiin). Taloudenhoito oli samurai-luokan naisten päävelvollisuus varsinkin feodaaliaikana, jolloin suvun miehet saattoivat olla pitkiä aikoja poissa osallistuen sotiin kaukana kotiseudulta vaikeakulkuisessa Japanissa. Miehen poissa ollessa samuraivaimo vastasi ja teki päätökset kaikesta kotiin liittyvästä: niin taloudesta, kodinhoidosta, viljelyksistä, rahankäytöstä ja jopa kodin aseellisesta puolustamisesta.
Jälkimaine

Muualla maailmassa samuraista kuultiin laajemmin ensi kertaa, kun Japani oli avautunut lännelle vuonna 1853. Yhdysvalloissa järjestettiin 1870-luvulta alkaen useita näyttelyitä, joissa miljoonat ihmiset pääsivät tutustumaan samuraiden ja muun Japanin materiaaliseen kulttuuriin. Niiden seurauksena samuraiesineistön ja -aseiden keräilystä tuli suosittua Yhdysvalloissa.
1900-luvun alkupuolella Japanin sotamenestys ja militarismi yhdistyivät länsimaalaisissa mielissä usein samuraiperinteeseen ja bushidoon, ‘soturin tiehen’. Toisen maailmansodan japanilaiset kamikazelentäjät rinnastettiin kuuluisaan 47 rōninin tarinaan, jossa joukko samuraita tekee itsemurhan.
Hävityn toisen maailmansodan jälkeen miehittäjät riisuivat japanilaisen yhteiskunnan kokonaan militarismista ja muustakin samuraihin viittaavasta. Samuraielokuvat sensuroitiin tai tuhottiin, ja samuraiarvojen tukijaksi nähtyä Kabuki-teatteriakin sensuroitiin.
Samuraielokuvia alettiin jälleen nähdä 1950-luvulla. Niistä merkittävin on Akira Kurosawan Seitsemän samuraita (1954), joka sai paljon jäljittelijöitä lännessä. 1990-luvulta alkaen samurait ovat nousseet näkyviksi hahmoiksi japanilaisessa kulttuurissa niin Japanissa kuin ulkomaillakin, elokuvien lisäksi myös esimerkiksi sarjakuvissa ja videopeleissä. Japanin jalkapallomaajoukkueen lempinimi on “Siniset samurait”.
Kirjallisuutta

Kure, Mitsuo: Sotaisat samurait.  ((Samurai: An Illustrated History, 2002.) Suomentanut Kai Kankaanpää)  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7138-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Samurai Wikimedia Commonsissa
Samuraita aseineen ja haarniskoineen noin vuosilta 1802–1814.
Tomoe Gozen on harvinainen, joskin historiallisesti epävarma esimerkki oikeasta naispuolisesta samuraista. Shitomi Kangetsun piirros.
Kirsten Flipkens

| Kirsten Flipkens |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1986 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Belgia
Tennispelaaja
Pituus:  165 cm
Paino:  55 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2003–
Palkintorahat:  6 240 599 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  13. (5.8.2013)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  542–400
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (2013)
Ranskan avoimet:  2. kierros (2006, 2009, 2010, 2013, 2014, 2017, 2018)
Wimbledon:  välierät (2013)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2009)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  34. (22.10.2018)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  170–166
Aiheesta muualla
www.kirstenflipkens.be
ITF
WTA
Kirsten Flipkens (s. 10. tammikuuta 1986 Geel) on belgialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut naisten maailmanlistalla kaksinpelissä sijalla 13 elokuussa 2013 ja nelinpelissä sijalla 34 lokakuussa 2018. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen kaksinpelissä ja neljä WTA-turnausta nelinpelissä.
Tennisura

Vuonna 2003 Flipkens voitti tyttöjen kaksinpelissä Wimbledonin ja Yhdysvaltain avoimet tennisturnaukset. Saman vuoden lopussa hänestä tuli ITF:n Junioreiden maailmanmestari. Ensimmäisen Grand Slam -turnauksensa aikuisten sarjassa hän pelasi vuoden 2006 Ranskan avoimissa, missä hän pääsi toiselle kierrokselle asti. Toiselle kierrokselle hän pääsi myös Yhdysvaltain avoimissa 2006, mutta hävisi sen Jelena Jankovićille. Samana vuonna Wimbledonissa hän pelasi brittiläisen Andy Murrayn kanssa sekanelinpelissä.
Tennisura > Vuodet 2009–2010

Vuonna 2009 Flipkens pääsi toiselle kierrokselle Australian avoimissa ja Ranskan avoimissa. Wimbledonissa hän voitti ensimmäisellä kierroksella 30:nneksi sijoitetun Agnes Szavayn ja toisella kierroksella Elena Baltachan. Kolmannella kierroksella hän kohtasi ykköseksi sijoitetun Dinara Safinan. Flipkens hävisi ottelun, vaikka hänellä oli eräpallo ensimmäisessä erässä. Ottelu päättyi lopulta lukemiin 5–7, 1–6. Yhdysvaltain avoimissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle voitettuaan Jelena Dokićin ja Anabel Medina Garriquesin. Kolmannella kierroksella hän hävisi lopulta turnauksen voittaneelle Kim Clijstersille 0–6, 2–6.
Kauden 2010 ensimmäisessä turnauksessaan, Hobartissa, Flipkens pääsi puolivälieriin. Australian avoimissa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella paluun tehneelle maannaiselleen Justine Heninille 4–6, 3–6. Ranskan avoimissa Flipkens voitti ensimmäisellä kierroksella Ayumi Moritan, mutta hävisi toisella kierroksella Marija Šarapovalle 6–3, 6–3. Kesäkuussa Flipkens pääsi välieriin 's-Hertogenboschin turnauksessa. Wimbledonissa hän hävisi toisella kierroksella Yanina Wickmayerille ja Yhdysvaltain avointen avauskierroksella Patty Schnyderille. Syys-lokakuussa hän saavutti kaksi puolivälieräpaikkaa WTA-turnauksissa.
Tennisura > Vuodet 2011–2012

Flipkens hävisi Australian avoimissa ensimmäisellä kierroksella. Huhtikuussa hän eteni välieriin Fesin turnauksessa. Ranskan avoimissa ja Wimbledonissa hän putosi avauskierroksella ja Yhdysvaltain avoimissa hän jäi karsintoihin.
Kaudella 2012 Flipkens ei selvittänyt Australian avointen karsintoja. 's-Hertogenboschissa hän eteni välieriin. Yhdysvaltain avoimissa Flipkens selvitti karsinnat, mutta putosi jatkosta heti avauskierroksella. Turnauksen jälkeen hän pelasi Quebec Cityn WTA-turnauksessa, jossa saavutti ensimmäisen turnausvoittonsa urallaan. Loppuottelussa hän voitti Lucie Hradeckán. Linzin turnauksessa hän eteni välieriin.
Tennisura > Vuosi 2013

Flipkens aloitti vuoden 2013 selviytymällä puolivälieriin Aucklandin turnauksessa. Hobartin turnauksessa hän eteni välieriin. Australian avoimissa Flipkens hävisi neljännellä kierroksella Marija Šarapovalle. Mepmhisin ja Miamin WTA-turnauksissa Flipkens pääsi puolivälieriin. Ranskan avoimissa hän hävisi toisella kierroksella Francesca Schiavonelle. 's-Hertogenboschissa hän eteni loppuotteluun, jossa hävisi Simona Halepille. Wimbledonissa Flipkens pääsi välieriin, jossa hän hävisi Marion Bartolille. Yhdysvaltain avoimissa Flipkens hävisi avauskierroksella Venus Williamsille. Lokakuussa hän eteni puolivälieriin Linzin turnauksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kirsten Flipkensin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirsten Flipkens WTA:n sivuilla (englanniksi)
Kirsten Flipkens ITF:n sivuilla (englanniksi)
The Best Exotic Marigold Hotel

| The Best Exotic Marigold Hotel |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Madden
Käsikirjoittaja:  Ol Parker
Perustuu:  Deborah Moggachin romaaniin These Foolish Things
Tuottaja:  Graham Broadbent Peter Czernin
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Ben Davis
Leikkaaja:  Chris Gill
Tuotantosuunnittelija:  Alan MacDonald
Pääosat:  Judi Dench Bill Nighy Penelope Wilton Maggie Smith Tom Wilkinson Ronald Pickup Celia Imrie Dev Patel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Participant Media Blueprint Pictures
Levittäjä:  Fox Searchlight Pictures InterCom iTunes
Ensi-ilta:  2012
Kesto:  124 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 miljoonaa $
Tuotto:  134 388 807 $
Seuraaja:  The Second Best Exotic Marigold Hotel
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Best Exotic Marigold Hotel on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut John Maddenin ohjaama draamakomedia. Elokuvassa näyttelevät muun muassa Judi Dench, Celia Imrie, Bill Nighy, Ronald Pickup, Maggie Smith, Tom Wilkinson ja Penelope Wilton. Elokuva perustuu Deborah Moggachin vuonna 2004 julkaistuun romaaniin These Foolish Things.
Juoni

Ryhmä brittieläkeläisiä lähtee viettämään leppoisia eläkepäiviään eksoottiseen ja ”ei niin kalliiseen” Intiaan. Houkutteleva mainos uudistuneesta Marigold Hotellista kädessään ja upeat visiot antoisista eläkepäivistä mielessään, he saapuvat paikkaan, joka onkin vain kuori entisajan loistostaan.
Vastaanotto

Elokuva oli ehdolla parhaan komediaelokuvan Golden Globe -palkinnon saajaksi ja parhaan brittiläisen elokuvan BAFTA-palkinnon saajaksi.
Ilta-Sanomien TV-lehdessä Timo Kuismin antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä ja luonnehti sitä erinomaisten näyttelijöiden mukavaksi ihmissuhdedraamaksi, josta kehittyy ”pirteästi poreileva keitos”..
Aiheesta muualla

Elokuvan arvostelu Film-O-Holic.com-elokuvasivustolla (suomeksi)
Helmut Lent

Helmut Lent (13. kesäkuuta 1918 – 7. lokakuuta 1944) oli saksalainen hävittäjälentäjä, joka taisteli toisessa maailmansodassa. Kaatuessaan hän oli sotilasarvoltaan majuri. Lent joutui lento-onnettomuuteen 5.lokakuuta 1944 ja hän kuoli saamiinsa vammoihin.
Majuri Helmut Lent, vuonna 1943.
Kapteenin arvoisena Lent oli osallistunut myös Puolan sotaretkeen, Tanskaa ja Norjaa vastaan suunnatussa kampanjassa, kuten Narvikin valtaukseen.
Majurina hän johti yöhävittäjien lento-osastoa, nimeltään NJG (Nachtjadggeschwader) 3. Lent lensi sekä Messerschmitt Bf 110, Dornier Do 215, että Junkers Ju 88:n yöhävittäjämuunnos -lentokoneita.
Helmut Lent oli sikäli harvinainen yöhävittäjä-ässä, että hänen pudotuslukunsa nousi yli 100:n. Virallisesti vahvistettujen ilmavoittojen lukumäärä oli 110, joista yöaikaan tehtyjä pudotuksia oli 102 kappaletta. Epävirallisten eli vahvistamattomien, mutta todennäköisten määrä oli Scuttsin mukaan 113 kappaletta.
5. lokakuuta Lent oli miehistöineen laskeutumassa taistelulennoltaan Paderborniin. Hänen ohjaamansa Ju 88 -yöhävittäjäkone, tunnukseltaan D5+AA, osui korkeajännitteisen voimalinjan johtoihin syöksyen tämän jälkeen maahan. Muu miehistö sai tässä laskeutumisonnettomuudessa heti surmansa, Lent kaksi päivää myöhemmin tapahtumasta.
Lent ylennettiin kuoleman jälkeen everstin sotilasarvoon. Hän oli saanut lisäksi eläessään Rautaristin ritariristin tammenlehvillä, miekoilla ja timanteilla. Helmut Lent oli toiseksi eniten taisteluvoittoja saanut Luftwaffen yöhävittäjälentäjä.
Yksiköt, joissa Helmut Lent palveli olivat: ZG 76, NJG 1, NJG 2 sekä NJG 3.
Aiheesta muualla

http://www.luftwaffe.cz/lent.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.cieldegloire.com/001_lent_h.php (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie