stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tango A La Yona
Kappaleet

Esittäjä Yona, ellei toisin mainittu.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Esittäjä | Kesto |  |  |  |  |
| 1. | Soi maininki hiljainen | Fridrich Bruk | Fridrich Bruk | Yona ja Kyösti Mäkimattila | 3.37 |  |  |  |  |
| 2. | Ilon kyyneleet | Juha Vainio | Reino Markkula |  | 3.44 |  |  |  |  |
| 3. | Tulppaanisi | Yona | Kerkko Koskinen |  | 3.36 |  |  |  |  |
| 4. | En enää vaieta mä voi | Solja Tuuli | Börje Arnolsson Sundberg | Yona ja siskot | 3.46 |  |  |  |  |
| 5. | Syyssävelmä | Yona | Yona |  | 3.26 |  |  |  |  |
| 6. | Vain lunta kaikkialla | Aili Runne | Salvatore Adamo |  | 3.07 |  |  |  |  |
| 7. | Sen teen | Sinikka Svärd | Manuel Tadros, Rene Dupere |  | 3.31 |  |  |  |  |
| 8. | Sulle silmäni annan | Sauvo Puhtila | Maria Ferri, Piero Pintucci, Vittorio Ferri |  | 3.24 |  |  |  |  |
| 9. | Tumma on yö | Antero Byman | Nikita Bogoslovskij |  | 3.07 |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 31.24 |  |  |  |  |
Arvostelut

Soundi:
Rumba:
Tackyn kapina

Tackyn kapina oli pääsiäisestä huhtikuun alussa 1760 vähintään tammikuuhun 1761 jatkunut orjakapina Ison-Britannian tuolloin hallitsemalla Jamaikalla. Kapina sai nimensä yhden johtajansa Tackyn mukaan. Siihen osallistui tuhansia orjia ympäri Jamaikaa. Monet heistä olivat akaneja nykyisen Ghanan alueelta. Tacky teloitettiin vain viikon jälkeen, mutta muut kapinajohtajat, kuten Apongo ja Simon jatkoivat vastarintaa vielä lähes vuoden. Täyttä selvyyttä kapinoitsijoiden lopullisista tavoitteista ei ole. Yksi mahdollinen kapinan epäonnistumisen syy onkin yhtenäisen tavoitteen puute.
Kapinan aikana kuoli noin 60 valkoista ja noin 500 orjaa. Kapina voidaan nähdä osana brittien samaan aikaan käymää seitsenvuotista sotaa. Afrikkalaisten orjien harjoittaman perinteisen uskon eli obeah'n harjoitus tukahdutettiin kuolemantuomiolla.
Tausta

Euroopan valtioiden siirtomaissa orjien afrikkalaisiin uskontoihin suhtauduttiin usein peläten. Orjien saatettiin esimerkiksi uskoa pystyvän myrkyttämään isäntänsä taikavoimin. Merkittävin uhka oli kuitenkin uskonnon mahdollinen käyttö kapinoiden lietsonnassa.
Englanti oli kieltänyt afrikkalaiset uskot siirtokunnissa vuonna 1696, mutta koska orjia tuotiin siirtokuntiin jatkuvasti lisää, afrikkalaiset uskonnot pysyivät tästä huolimatta elinvoimaisina. Niitä harjoitettiin siirtokunnissakin salaa valkoisilta. Monet erityisesti Englannin siirtomaihin tuodut orjat olivat peräisin Guineanlahden alueelta Kultarannikolta, joka käsittää nykyisen Ghanan alueen. Afrikkalaista uskontoa ja siihen joskus liittynyttä kapinointia ylläpitivät etenkin alueelta peräisin olleet akaneihin kuuluvat koromantit. Afrokaribialaista uskonnollisuuden ja parantamisen perinnettä kutsuttiin nimellä obeah. Termi itsessään yleistyi kuitenkin varsinaisesti vasta kapinan ja siihen liittyneen obeahin harjoittamisen kiellon yhteydessä.
Kapina

Tackyn kapina puhkesi pääsiäisenä 1760. Iso-Britannia kävi samaan aikaan Ranskan vastaista seitsenvuotista sotaa, jonka osana Tackyn kapina voidaan nähdä. Tacky oli kapinan johtohahmo. Hänen nimensä lienee johdettu akanin kielen päällikköä tarkoittavasta sanasta. Kapinoitsijat liittivät Tackyyn erilaisia taikavoimia, kuten kyvyn pysäyttää luoteja kädellään ja viskaista ne takaisin päin vastustajaansa. Vastaavat uskomukset eivät rajoittuneet Jamaikalle, vaan samaan tapaan niitä esiintyi esimerkiksi myöhemmässä Haitin vallankumouksessa. Tackyn johdolla kapinalliset valtasivat aseita ja ruutia Port Morian kaupungista, josta noin 150 kapinallista marssi sisämaahan keräten samalla mukaansa uusia jäseniä. Joidenkin brittien sittemmin kuulustelemien orjien mukaan alun perin orjien oli tarkoitus hyökätä samaan aikaan useille eri kohteille Jamaikalla, mutta Tacky aloitti iskut sovittua aikaisemmin huhtikuun alussa.
Tackyn kapinaan osallistui tuhansia orjia eri puolilla Jamaikaa. Se kesti kuukausia ja sen aikana poltettiin satoja valkoisten omistamia tiloja. Tackyn kapinallisten taktiikka perustui Afrikasta peräisin olevaan sissisodankäyntiin, johon kuului etenkin ympäristön vaikeakulkuisten rämeiden, metsien ja vuoristojen hyödyntäminen. Obeahilla oli ilmeisesti huomattava vaikutus kapinoitsijoiden keskuudessa. Plantaasinomistajien mukaan kapinoitsijoiden mukana oli oraakkeleja, jonka mukanaan tuomalle fetissille kapinalliset vannoivat valan. Brittijoukkojen onnistui kuitenkin aluksi tukahduttaa kapinointi sotilaiden voimin. Kapinoitsijoiden joukot saarrettiin ja tuhottiin. Apua saatiin karanneilta, mutta brittien kanssa sopimukseen päässeiltä orjilta. Kapina oli tässä vaiheessa kestänyt vain viikon. Britit teloituttivat Tackyn hakkaamalla tämän raajat yksitellen irti. Hänen päänsä pistettiin seipään nokkaan Spanish Townin edustalle. Kapina leimahti vielä lähes vuodeksi uudelleen, kun Tackyn pää varastettiin. Toukokuussa orjat iskivät jälleen valkoisten plantaaseille Jamaikan länsiosissa. Kapinan toisen vaiheen johtohahmona mainitaan Apongo, joka teloitettiin kapinan toisen vaiheen tukahduttamisen jälkeen. Kapinajohtajista viimeinen oli nimeltään Simon ja hän onnistui jatkamaan vastarintaa St. Elizabethin pitäjän metsissä Jamaikan itäosissa ainakin tammikuuhun 1761 saakka. Huhujen perusteella hän olisi ollut elossa vielä saman vuoden kesäkuussa.
Seuraukset

Kapinan aikana oli kuollut noin 60 valkoista. Kapinoivia orjia kuoli taisteluissa ja teloituksissa noin 500. Sen seurauksena britit julistivat obeah-uskon harjoituksesta kuolemantuomion. Myös orjien kokoontumista, aseiden hallussapitoa ja kulkemista ilman lupaa rajoitettiin. Viranomaiset rajoittivat myös jo vapaiden mustien oikeuksia.
Kapinan epäonnistumisen taustalla on saattanut vaikuttaa yhtenäisen tavoitteen puuttuminen. Joidenkin sittemmin ilmaantuneiden huhujen mukaan kapinoitsijat olisivat tähdänneet liittoon Jamaikan juutalaisten kanssa tavoitteena sokeritalouden ja atlanttisen kaupan jatko saaren valkoisten tappamisen jälkeen. Osa on saattanut kuitenkin tähdätä maltillisemmin saaren maroonien kaltaiseen asemaan. Britit olivat aikaisemmin myöntäneet joillekin maroon-yhteisöille, eli karanneille orjille suhteellisen itsenäisen aseman.
Survival of the Sickest

| Survival of the Sickest Bloodbath |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2022
 Tuottaja(t): Bloodbath
 Tyylilaji: death metal
 Kesto: 44.55
 Levy-yhtiö: Napalm Records
Bloodbathin muut julkaisut
| The Arrow of Satan Is Drawn 2018 | Survival of the Sickest 2022 |   |
Survival of the Sickest on ruotsalaisen death metal -yhtye Bloodbathin kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 9. syyskuuta 2022. Albumin ensimmäinen single on "Zombie Inferno".
Kappaleet

Zombie Inferno – 4.07
Putrefying Corpse – 3.52
Dead Parade – 4.39
Malignant Maggot Therapy – 3.05
Carved – 3.28
Born Infernal – 4.00
To Die – 3.41
Affliction of Extinction – 4.10
Tales of Melting Flesh – 4.05
Environcide – 3.57
No God Before Me – 5.45
Kokoonpano

Nick Holmes - laulu
Anders Nyström - kitara
Tomas Åkvik - kitara
Jonas Renkse - basso
Martin "Axe" Axenrot - rummut
Arvostelut

Inferno:
Soundi:
Aiheesta muualla

Survival of the Sickest Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Survival of the Sickest Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Tarhaneilikka

| Tarhaneilikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Neilikat Dianthus
Laji::  caryophyllus
Kaksiosainen nimi
 Dianthus caryophyllus  L. 
Katso myös
   Tarhaneilikka Wikispeciesissä   Tarhaneilikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhaneilikka (Dianthus caryophyllus) on leikkokukaksi viljeltävä kohokkikasvien laji.
Se on luultavasti alkujaan Välimeren seudulta kotoisin, mutta sitä on viljelty yli kahdentuhannen vuoden ajan, ja siitä on jalostettu lukuisia näyttäviä lajikkeita.
Tarhaneilikka on ruohovartinen, monivuotinen kasvi. Sen varsi kasvaa noin 80 cm pitkäksi. Lehdet ovat kapeat, harmahtavat ja vahapintaiset. Kukat kasvavat yksittäin tai 3–5 kukan kukintoina. Tarhaneilikka on myrkyllinen, mutta pieninä määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.
Vuonna 1995 noin 15% koko maailman leikkokukkakaupasta koostui neilikoista.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Tarhaneilikka (Dianthus caryophyllus)
Puutarha.net: Tarhaneilikka (Dianthus caryophyllus)
ITIS: Dianthus caryophyllus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Dianthus caryophyllus (englanniksi)
Plant List: Dianthus caryophyllus (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Dianthus caryophyllus (carnation) (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Dianthus caryophyllus (englanniksi)
Firenzen maakunta

| Firenzen maakunta Provincia di Firenze |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Maakunnan sijainti Italiassa
Valtio:  Italia
Alue:  Toscana
Kuntia:  42
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Firenze
 – maakuntajohtaja:  Andrea Barducci
Pinta-ala:  3 514 km²
Väkiluku (2014):  1 007 252
Symbolit:  
 – puhelintunnus:  055
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  50100
 – rekisterikilven tunnus:  FI
Firenzen maakunta (ital. Provincia di Firenze) oli maakunta Toscanan alueella Italiassa. Vuoden 2015 alussa sen korvasi Firenzen metropolikaupunki. Sen pääkaupunki oli Firenze.
Maakunnan pinta-ala oli 3 514 km² ja asukasluku runsas miljoona. Siellä oli 42 kuntaa.
Arnojoki virtaa Firenzen maakunnan halki. Maakunnan koillisosa sijaitsee Apenniineilla.
Taco Bell

| Taco Bell Corp>  |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  täysomisteinen tytäryhtiö
Perustettu:  21. maaliskuuta 1962 (Downey, Kalifornia)
Perustaja:  Glen Bell
Toimitusjohtaja:  Greg Creed
Kotipaikka:  Irvine, Kalifornia
Toimiala:  pikaruoka
Tuotteet:  tacot, burritot, quesadillat, nachot ja churrot
Henkilöstö:  175 000+
Emoyhtiö:  Yum! Brands
Kotisivu:  https://www.tacobell.fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Taco Bell on meksikolaisesta keittiöstä inspiroitunut yhdysvaltalainen pikaruokaravintolaketju, jonka tuotteisiin kuuluvat muun muassa tacot, burritot, quesadillat, nachot ja churrot. Taco Bell on Yum! Brandsin tytäryhtiö.
Taco Bell -ravintoloita on maailmassa lähes 7 000 24 eri maassa. Euroopassa niitä on 59 (2017).
Historia

Taco Bellin perusti Glen Bell, joka avasi ensimmäisen kerran Hot's Drive-In -nimisen nakkikioskin San Bernardinossa Kaliforniassa Vuonna 1948, kun hän oli 25-vuotias. Vuonna 1950 hän avasi Bell's Hamburgersin ja nakkikioskin San Bernardino West Side barrioon. Loppuvuodesta 1951 hän avasi uuden ruokapaikan, tällä kertaa myymällä tacoja Taco-Tian nimellä.
Pian Bell omisti ja hoiti useita ravintoloita Etelä-Kaliforniassa. Glen perusti ensimmäisen Taco Bellin Downeyniin vuonna 1962. Yritys kasvoi nopeasti, ja vuoteen 1967 mennessä yrityksellä oli yli 100 ravintolaa.
Taco Bell Suomessa

Restel ilmoitti kesäkuussa 2017, että yhtiö aikoo tuoda Taco Bell -ketjun myös Suomeen. Ensin avattiin kolme ravintolaa pääkaupunkiseudulle, joista ensimmäinen Kalevankatu 2:een Helsingissä 9. marraskuuta 2017. Toinen ravintola avattiin kauppakeskus Selloon Espoon Leppävaaraan 16. marraskuuta ja kolmas kauppakeskus Isoon Omenaan Espoon Matinkylään 23. marraskuuta 2017. Joulukuussa 2022 Taco Bell -ravintoloita oli Suomessa 16. Taco Bellin Suomen ravintolat ottivat ensimmäisenä maailmassa valikoimiinsa nyhtökauran, eli  Spicy Pulled Oatsin. Ennen tätä, Suomea lähin Taco Bell -ravintola on ollut Alankomaissa. Ravintolat toimivat franchise-periaatteella.
Kuvia

Taco Bellin entinen pääkonttori Irvinessä.
Taco Bellin nykyinen pääkonttori.
Taco Bell -ravintola Wausaussa, Wisconsinin osavaltiossa.
Taco Bell -ravintola Dixissä Vantaalla.
Maat joissa on Taco Bell ravintoloita violetilla
Päijänteen Lehti

Päijänteen Lehti (entinen Asikkalan Lehti) on ilmaisjakelulehti, joka jaetaan Asikkalassa, Hartolassa ja Sysmässä alueen kotitalouksiin ja yrityksiin. Se ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehti ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1987.
Päijänteen Lehden keskipainos on 15 000 kappaletta. Lehden julkaisija on Laiser Tmi (yhteistyössä Suomen Mediavoima Oy), ja kustantajana ja vastaavana toimittajana toimii Eero Mattila.
Aiheesta muualla

Päijänteen Lehden verkkosivut
Aleksandra Skotšilenko

Aleksandra Skotšilenko (ven. Александра Скочиленко; s. 13. syyskuuta 1990) on venäläinen pasifisti, kuvataiteilija, muusikko ja mielipidevanki.
Skotšilenko aloitti musiikin tekemisen 13-vuotiaana. Hän on tehnyt sarjakuvia ja piirrettyjä. Venäjän Ukrainaan kohdistaman suurhyökkäyksen alettua hän alkoi järjestää sodanvastaisia konsertteja. Skotšilenkolla todettiin mielialahäiriö syklotymia, ja hän kirjoitti aiheesta kirjan Kniga o depressii, joka käännettiin ukrainaksi ja englanniksi. Skotšilenko on myös opettanut lapsille näyttelemistä ja kuvaamista Ukrainassa. Skotšilenko liittyi Ukrainan sodan (2022) ensimmäisinä päivinä katumielenosoituksiin ja sai tästä sakon.
Vangitseminen ja siihen johtaneet tapahtumat

Skotšilenko korvasi hintalappuja Perekrjostok-supermarketissa Pietarissa sodanvastaisilla viesteillä 31.3.2022. Lapuissa oli tietoa muun muassa Donetskin alueen draamateatterin ilmapommituksesta. Skotšilenko pidätettiin teosta epäiltynä 11. huhtikuuta 2022. Hänet tuomittiin 16. marraskuuta 2023 vankeuteen seitsemäksi vuodeksi. Syyttäjä oli hakenut kahdeksan vuoden tuomiota ja luonnehtinut tekoa vakavaksi rikokseksi, jonka motiivina oli "poliittinen viha" Venäjää kohtaan. Syyte koski "väärän tiedon levittämistä" Venäjän asevoimista. Skotšilenko tunnusti kirjoitukset, mutta kiisti niiden paikkansapitämättömyyden ja luonnehti itseään aatteelliseksi pasifistiksi, joka arvosti ihmiselämää yli kaiken muun.
Amnesty ja Memorial ovat tunnustaneet Skotšilenkon mielipidevangiksi. Amnestyn mukaan tuomio oli osa sodan vastustajien Venäjällä kohtaamaa vainoa. Skotšilenkon oikeudenkäynti oli yksi korkeimman profiilin tapauksista, joissa sananvapauden entistä tiukempi sodanaikainen rajoittaminen Venäjällä on ilmennyt. Skotšilenko toivoi, ettei hänen oikeustapauksensa veisi huomiota Ukrainan sodalta. Hän on avoimesti lesbo ja arveli oikeudenkäynnin voivan selittyä osaltaan Venäjällä vallitsevilla asenteilla vähemmistöjä kohtaan. Skotšilenkon kumppani Sofija Subbotina ei saanut tapaamislupaa pidätyksen aikana. Subbotinan mukaan Skotšilenko kohtasi vangituksi jouduttuaan muun muassa seksuaalista häirintää ja tuli pakotetuksi syömään ruokaa, joka tiedettiin hänelle terveyssyistä sopimattomaksi. Skotšilenkolla on keliakia ja synnynnäinen sydänvika.
Skotšilenko katosi vankilasta heinäkuussa 2024.
Vuonna 2022 Skotšilenko pääsi Alla Pugatšovan ja Taisija Bekbulatovan kanssa BBC:n 100 Women -listalle.
Gibraltarin katedraali

Kirkko ulkoa
Gibraltarin katedraali (engl. Cathedral of St. Mary the Crowned) on Gibraltarin roomalaiskatolisen hiippakunnan pääkirkko. Se on vanhempi kaupungin kahdesta katedraalista, siellä on enemmän kävijöitä kuin anglikaanisessa Pyhän Kolminaisuuden katedraalissa, ja puhuessaan yleisesti "katedraalista" kaupunkilaiset viittaavat juuri tähän kirkkoon.
Katedraali sijaitsee entisen moskeijan paikalla. Vuonna 1462 kun kristityt valtasivat alueen, sitä alettiin käyttää kirkkona. Katolinen kuningaspari Ferdinand ja Isabella Katolilainen määräsi kirkon islamilaiset koristelut poistettaviksi ja lahjoitti kellot yli 30 m korkeaa tornia varten. Kellotorni ja kuningasparin vaakuna ovat edelleen jäljellä.
Kirkon piha oli aikanaan neljä kertaa nykyisen kokoinen, ja siihen kuului appelsiinipuutarha ja munkkien asuintiloja.
1700-luvun lopulla, kun espanjalaiset ja ranskalaiset piirittivät Gibraltaria, kirkko vaurioitui tykkitulessa pahasti. Vuonna 1790 kuvernööri tarjosi rahoitusta kirkon korjaamiseen, mutta halusi vastineeksi osan sen tontista. Tontista lohkaistun osan yli vedettiin nykyinen Gibraltarin pääkatu.
Kirkon piha-alueella on nykyisin pieni Lourdesin pyhän neitsyt Marian kappeli. Sen rakennutti 1800-luvulla piispa Canilla, jonka veli oli parantunut pyhiinvaellusmatkalla Lourdesissa.
Kirkon alttari muistuttaa tyyliltään Rooman Pietarinkirkkoa. Sen marmorit oli suunniteltu vietäväksi Etelä-Amerikkaan, mutta niitä kuljettanut laiva upposi Gibraltarin lähelle. Arengon perhe osti hylyn oikeudet ja tuotatti marmorit ensin perheensä kappeliin, mistä ne myöhemmin siirrettiin pääalttarille.
Kappeli on pyhitetty Neitsyt Marialle, ja siellä on hänen patsaansa. Toisinto patsaasta on Gibraltarin eteläkärjessä, missä sille on omistettu erillinen pieni pyhättö, Shrine of Our Lady of Europe.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gibraltarin katedraali Wikimedia Commonsissa
ARPANET

ARPANET vuonna 1974.
ARPANET (Advanced Research Projects Agency Network) oli Yhdysvaltalainen pakettikytkentäinen tietokoneverkko, josta kehittyi Internet. Verkko siirtyi käyttämään TCP/IP-protokollapinoa 1. tammikuuta 1983. ARPA:n johtajan Charles Herzfeldin mukaan verkko perustettiin, koska tehokkaat tietokoneet ja niitä käyttävät tutkijat olivat maantieteellisesti etäällä toisistaan.
ARPANETin projektijohdossa toiminut Lawrence Roberts esitti lokakuussa 1967 paperin nimeltä Multiple Computer Networks and Intercomputer Communication, joka tiivisti suunnitelman ARPANETin rakentamiseen.
Verkkoa varten käytettiin Interface Message Processor (IMP) minitietokoneita verkkoliikenteeseen, joka salli verkkoon liitettävien suurtietokoneiden toiminnan verkosta riippumatta. IMP:n korvasivat myöhemmin reitittimet. Ensimmäisen verkkoa kuvaavan RFC-dokumentin (RFC 0001) kirjoitti Steve Crocker 7. huhtikuuta 1969 otsikolla Host Software. Network Control Protocol (NCP) oli ARPANETissä ensimmäinen standardi tietoliikenneprotokolla, joka otettiin käyttöön joulukuussa 1970.
Neljä ensimmäistä tietokonetta verkossa olivat:
UCLA:n SDS Sigma 7
Stanford Research Instituten (SRI) SDS 940, jossa oli oN-Line System (NLS)
UCSB:n IBM 360/75
Utahin yliopiston PDP-10
Ensimmäinen viesti Arpanetissä lähetettiin 29. lokakuuta 1969. UCLA:n opiskelija Charley Kline lähetti viestin UCLA:n tietokoneelta SRI:n tietokoneelle tarkoituksena kirjautua sisään. Tavoitteena oli lähettää viesti log, jolloin SRI:n tietokone lisäisi in täydentääkseen sanan login. Kirjainten L ja O jälkeen Stanfordin kone kuitenkin kaatui. Toisella yrityksellä koko sana kulki Sigma 7:ltä 940:lle.
ARPANET vaikutti myös Ranskalaisen CYCLADES-verkon kehitykseen. Sekä CYCLADES että NPL-verkko vaikuttivat ARPANETin kehitykseen. Eri verkot käyttivät erilaisia yhteensopimattomia protokollia, joka johti TCP- ja IP-protokollien kehitykseen. Yhdistelmästä käytetään nykyään nimitystä TCP/IP. Protokollien kehitystä on dokumentoitu SRI:n oN-Line System -järjestelmässä. ARPANETin siirtyminen NCP-protokollasta TCP/IP-pinoon on kuvattu dokumentissa NCP/TCP Transition Plan (RFC 801, 1981).
Tiedot verkossa olevista koneista olivat alkuun jokaisella koneella olevassa tiedostossa, joka korvattiin ensin keskitetyllä tiedolla ja myöhemmin DNS-nimipalvelujärjestelmällä verkon kasvaessa.
Vuonna 1983 ARPANET jakaantui kahteen eri verkkoon: MILNET ja ARPANET. ARPANET jäi tutkimus- ja siviilikäyttöön ja levisi yliopistojen ja tutkimuslaitosten välisestä verkostosta huimaa vauhtia nopeasti halventuvan teknologian takia. Siihen liittyi pian runsaasti ulkomaisia solmuja, etenkin Länsi-Euroopasta: University College London (Englanti) ja NORSAR (Norja). Vuonna 1988 EUnetiin lisättiin reitittimet, joilla verkko liittyi ARPANETiin.
ARPANET suljettiin vuonna 1990, ja Internet korvasi sen.
Vuonna 1971 Yhdysvaltain asevoimien tutkimusrahoitusorganisaatio ARPA nimettiin DARPA:ksi (Defense Advanced Research Projects Agency). Tämän takia verkkoa kutsuttiin joskus nimellä DARPANET.
ARPANET ja NORSAR-yhteys vuonna 1977.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ARPANET Wikimedia Commonsissa
Internet Society -järjestön historiasivut (englanniksi)
ARPANET (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Computer History Museum – Kuvia ARPANET-verkon arkkitehtuurista eri aikakausilta (englanniksi)
Karttoja verkosta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Brief History of the Internet (englanniksi)
Tahara

| Tahara (田原市) |
| --- | --- |
 Näkymä Taharan keskustaan Zaōvuorelta
 lippu:  Symboli
 Taharan sijainti Aichin prefektuurissa
 Tahara
 Koordinaatit: 34°40′08″N, 137°15′51″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūbu, Tōkai
Prefektuuri:  Aichin prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  191,12 km²
Väkiluku (03/2020):  61 564
 – Väestötiheys:  322,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Kamferipuu
 – Kukka:  Rypsin kukka
 
 http://www.city.tahara.aichi.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tahara (jap. 田原市, Tahara-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Atsumin niemimaalla Tyynenmeren ja Mikawanlahden välissä. Lännessä se rajautuu Isenlahteen. Taharassa on 61 564 asukasta (maaliskuussa 2020) ja sen pinta-ala on 191,12 neliökilometriä.
Taharan linnan, joka on nykyään raunioina, perusti alun perin Toda-klaani 1400-luvun loppupuolella. Myöhemmin Edo-kaudella Tahara kehittyi linnanaluskaupunkina ja markkinapaikkana Miyake-klaanin hallinnassa. Bakumatsun aikaan kaupunki tunnettiin virkamies ja taidemaalari Watanabe Kazanin asuinpaikkana. Hänelle omistettu Kazan-jijan šintolainen pyhäkkö sijaitsee Taharan linnanraunioiden länsipuolella. Pian Japanin kunnallishallinnon perustamisen jälkeen, vuonna 1892, Taharasta tehtiin maaseutukaupunki. Kaupunkioikeudet Taharalle myönnettiin vuonna 2003, kun siihen liitettiin Akabanen maaseutukaupunki. Vuonna 2005 Taharaan yhdistettiin vielä Atsumin maaseutukaupunki. Kaupungin rannikolla harjoitettiin aiemmin vesiviljelyä, mutta 1960-luvulla sinne sijoittui koneteollisuutta ja 1970-luvun lopulla suuri Toyotan autotehdas. Maaseutualueilla harjoitetaan vihannesten, hedelmien ja koristekukkien viljelyä sekä karjanhoitoa.
Taharan linnanraunioilla toimii Taharan historiallinen museo, jossa on näytteillä Watanabe Kazaniin liittyviä dokumentteja. Kaupungin vierellä kohoavalta Zaōvuorelta on näköala Mikawanlahdelle. Osa kaupungin alueesta kuuluu Mikawanlahden puolikansallispuistoon. Taharaa palvelee Toyohashi-rautateiden Atsumi-linja.
Kuvia

Taharan rannikkoa, Ōyama
Kazan-jinja
Isewan-lautta Iragon satamassa
Taharan linnan portti
Mikawa-Taharan rautatieasema
Iragon majakka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tahara Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Tarhaneito

| Tarhaneito |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Leinikkikasvit Ranunculaceae
Suku::  Neidot Nigella
Laji::  damascena
Kaksiosainen nimi
 Nigella damascena  L. 
Katso myös
   Tarhaneito Wikispeciesissä   Tarhaneito Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tarhaneito (Nigella damascena) on Välimeren alueella alkuperäisenä kasvava neitojen sukuun kuuluva leinikkikasvilaji. Sitä viljellään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Tarhaneito on yksivuotinen ja kasvaa 7–50 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen ja tyveltä haarova. Lehdet ovat 2–3 kertaan hienoliuskaiset. Tarhaneidon kukat ovat 1,2–4,2 cm leveät. Kukissa on viisi suippoa vaaleansinistä kehälehteä ja pieniä kaksihuulisia mesilehtiä. Hedelmä on muna–pallomainen kota.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Tarhaneito (Nigella damascena) Suomessa.
Puutarha.net: Tarhaneito (Nigella damascena)[vanhentunut linkki]
ITIS: Nigella damascena (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Nigella damascena (englanniksi)
Flora of North America: Nigella damascena (englanniksi)
Tarhaneitokasvusto
Hedelmä