stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emergency (pelisarja)
Osat > Emergency 4: Global Fighters for Life

Emergency 4, toiselta nimeltään 911: First Responders® on Emergencyn neljäs osa. Se julkaistiin 13. huhtikuuta 2006. Peli sisältää 20 eri skenaariota sekä edellisestä pelistä tutun freemoden. Uutena pelissä on dynaaminen päivä/yö vaihto sekä muuttuva sää.
Emergency 4 tuo lisää käyttäjäystävällisyyttä. Esimerkiksi on mahdollista lähettää useita ajoneuvoja samanaikaisesti, käskeä ne saapumaan tiettyyn paikkaan, yksinkertainen laskuri loukkaantuneille ja vapaat lääkärit automaattisesti etsivät loukkaantuneita.
Deluxe-julkaisu sisältää kolme ylimääräistä tehtävää ja tuen äänikomennoille.
Osat > Emergency 5

Emrgency 5 julkaistiin marraskuussa 2014. Peli sekoittaa kampanjan ja freemoden joustavammaksi kokemukseksi. Vaikka peliin tehtiinkin monia parannuksia, sai se huonot arvostelut huonosta optimoinnista ja modituen poistamisesta.
Fan-Pix

| Fan-Pix The Boppers |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Park Studios,   Music Mill Studios,   1980
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): Bosse Waldersten
 Tyylilaji: Rock and roll
 Levy-yhtiö: Sound of Scandinavia
Fan-Pix on ruotsalaisen The Boppers -yhtyeen studioalbumi vuodelta 1980. Levy-yhtiö on Sound of Scandinavia (SOS Recording) ja tuottaja Bosse Waldersten. Albumin kappaleista noin puolet on yhtyeen omaa tuotantoa.
Äänitykset on tehty Park- ja Music Mill -studioilla 1980. Kappale "Do You Love Me" on liveäänitys. Äänittäjät ovat Waldersten, Acke Gaardebaeck ja Kent Larsson.
Kansitaiteen on toteuttanut Ermalm's Egenart ja valokuvaaja on Calle Bengtsson. Valokuvien värikäsittelyn on tehnyt Donna Cronin-Bengtsson.
Suomessa LP-levyjen valmistaja ja jakelija on ollut Polarvox Oy, Arinatie 2, SF-00370 Helsinki 37. Kannen on valmistanut Kirjapaino E. Kuronen.
Kappaleet

You (P. Jezewski) Sound of Scandinavia
True Love (I. Wallén) Sound of Scandinavia
Rama Lama Ding Dong (G. Jones Jr) Jimbo Publ. Co
TV-Hop (M. Endsley) Acuff-Rose Scandia
My Love for You (O. Jones) Bens Music
C'mon and Dance (P. Jezewski) Sound of Scandinavia
Gotta Get You Near Me Blues (Montgomery) Acuff-Rose Scandia
Why (I. Wallén) Sound of Scandinavia
Do You Love Me (Jr. Gordy) Universalmusik
Oh, Baby (I. Wallén) Sound of Scandinavia
I Fought the Law (S. Curtis) Acuff-Rose Scandia
Sixteen Candles (L. Dixon – A.R. Khent) Interworld Music AB
Listen to the Music (V. Wallén) Sound of Scandinavia
The Shape I'm in (L. Cathy – O. Blackwell) Belinda (Scandinavia) AB
Do That Boppin' Jive (I. Wallén) Sound of Scandinavia
Kokoonpano

The Boppers:
Mats Lagerwall – kitarat, laulu
Peter Jezewski – basso, laulu
Ingmar Wallén – kitarat, laulu
Ville Wallén – rummut, laulu
sekä:
John Groves – kosketinsoittimet
Dave Castle – saksofonit
Kent Larsson – steel-kitara
The Boppersin managerina on toiminut Michel Jezewski.
Arvioita

Albumi on arvosteltu Blues News -lehdessä. Sen mukaan The Boppers on esiintynyt Suomessa ja ollut suosittu vuoden 1977 tienoilla, kun 1950-luvun musiikin (lähinnä rockabillyn) elvytys maassa oli vasta alkamassa. Arvion mukaan yhtye on kehittynyt paljon sitten ensimmäisten levyjensä ja tätä albumia on sanottu yhdeksi ajankohtansa parhaimmista rock'n'roll-levyistä. Levy on lisäksi monipuolinen sisältäessään myös kantria ("Gotta Get You Near Me Blues") ja merseybeatia ("Do You Love Me").
Irlanninvesispanieli

| Irlanninvesispanieli |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Irlanti
Määrä:  Suomessa rekisteröity 385
Rodun syntyaika:  1600-luku
Alkuperäinen käyttö:  vedestä noutava lintukoira
Nykyinen käyttö:  noutava lintukoira, seurakoira, harrastuskoira
Elinikä:  n. 11 vuotta
Muita nimityksiä:  Irish Water Spaniel, spáinnéar uisce, chien d'eau irlandais, Irischer Wasserspaniel, perro de agua irlandés, iiri veespanjel, irski, vespa
FCI-luokitus:  ryhmä 8 Noutajat, ylösajavat koirat ja vesikoirat alaryhmä 3 Vesikoirat #124
Ulkonäkö
Paino:  n. 20–30 kg
Säkäkorkeus:  51–59 cm
Väritys:  maksanruskea
Irlanninvesispanieli (iiriksi spáinnéar uisce, engl. Irish Water Spaniel) on spanieliroduista suurin ja sitä on perinteisesti käytetty metsästyskoirana etenkin vedestä noutavana lintukoirana. Irlanninvesispanieli on vahva- ja voimakasrakenteinen rotu ja sen tunnistaa keskipitkästä maksanruskeasta kiharasta turkista. Suomen Irlanninvesispanielikanta on pieni johtuen vähäisestä koira- ja rekisteröintimäärästä. Kanta on kuitenkin hitaasti kasvava ja rotu on lisääntynyt Suomessa viime vuosina. Vuonna 1997 Suomessa rekisteröitiin ennätykselliset 28 yksilöä ja vuonna 2005 18 yksilöä. Tällä hetkellä Suomeen on rekisteröity yhteensä 385 irlanninvesispanielia. Rotu on melko lailla tuntematon kaikkialla maailmassa. Sillä on myös edellä mainittujen maiden lisäksi suuri kannattajajoukko Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa, joissa sillä on myös omat rotuyhdistykset.
Ulkonäkö

Irlanninvesispanieli on väritykseltään syvän maksanruskean värinen ja karva on kiharaa ja keskipitkää. Karvapeite ei ole lainkaan villavaa, vaan luonnostaan öljyistä. Päässä ja kaulassa on lyhyempää karvaa, ja samoin myös rodulle ominaisessa ”rotanhännässä” eli ylhäältä alas voimakkaasti ohenevassa hännässä on lyhyt karva. Otsalla on rodulle tyypillinen top-knot, eli kihara ”etutukka”. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 53–59 cm ja nartut 51–56 cm. Rotu on rakenteeltaan voimakas- ja tiivisrunkoinen ja sillä on tynnyrimäinen rintakehä, joka tekee liikkeistä rullaavat.
Luonne ja käyttäytyminen

Irlanninvesispanieli on parhaimmillaan iloinen, ulospäinsuuntautunut ja huumorintajuinen sekä erittäin oppivainen ja seurallinen koira. Nopeasti uusia asioita omaksuvana koirana rotu vaatii selkeyttä elämäänsä ja hyvän peruskoulutuksen. Irlanninvesispanieli on älykäs ja energinen koira, joten se tarvitsee reilusti liikuntaa ja aktivointia. Kokonsa ja voimiensa takia rodusta ei ole lasten ulkoilutettavaksi, mutta yleisesti ottaen se soveltuu hyvin lapsiperheisiin koiran pitkän pinnan ja huumorintajun ansiosta.
Alun perin rotu on jalostettu lintujen metsästämiseen. Vielä nykyäänkin rotua käytetään metsästyksessä, mutta rotu on myös yleistynyt seura/harrastuskoirana. Rodun kotimaassa Irlannissa koirilla on edelleen paljon sekä näyttö- sekä käyttötuloksia ja esimerkiksi Isossa-Britanniassa rodulla on rodun pääyhdistyksen lisäksi erityinen oma käyttöpuolen koirien yhdistys. Irlanninvesispanielia käytetään myös mm. tokossa, agilityssä ja jälkestyksessä, eli rotu on monipuolinen harrastusrotu. Suomessa rotu ei ole jakautunut selvästi näyttö- ja käyttölinjaisiin yksilöihin.
Alkuperä

Irlanninvesispanielista on kirjallisia mainintoja jo 1600-luvulta, joten se on vanha rotu. Rotua on käytetty sen kotimaassaan Irlannissa linnustamiseen jo ennen kuin ihmiset alkoivat saalistaa tuliaseilla. Rodun alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta luultavammin rotua on kehitetty käyttämällä afgaaneja, villakoiria, settereitä, vihikoiria ja kiharakarvaisia noutajia. Tähän aikaan Irlannissa kerrotaan olleen kolmenlaista vesispanielityyppiä; lyhytkorvaisempi ja kirjavan ja laineikkaan turkin omaava pohjoinen muunnos, tweed ja eteläinen muunnos. Eteläinen muunnos oli turkiltaan kiharampi ja väritykseltään maksanruskea. Tämän muunnoksen uskotaan olevan nykyisen rotutyypin takana. Tämän rotutyypin luojaksi tunnustetaan dublinilainen metsästäjä Justin McCarthy. Vuosisadan vaihteessa rodun kantavana henkilönä oli Mr. Trench O'Rouke, jonka Briefny-koirat olivat rodun huipputasoa. 1940-luvulta eteenpäin kennelnimet Annagh, Brittas, Shotwick ja Seedhill olivat rodun merkittäviä vaikuttajia kasvatustyössä. Edellä mainittujen kenneleiden koiria löytyy jokaisen nykyisen rodun edustajan sukutaulusta.
Ensimmäiset suomalaiset spanielit olivat irlanninvesispanielit Apollo ja Nelly, jotka tulivat Suomeen vuonna 1890. 1960-luvulla syntyi Suomeen yksi irlanninvesispanielipentue, mutta varsinainen rodun juurruttaminen ja määrätietoinen kasvatustyö tapahtui vasta 1980-luvulla, jolloin maahan tuotiin muutamia yksilöitä Isosta-Britanniasta, Ruotsista ja Irlannista.
Terveystilanne

Myös irlanninvesispanielilla esiintyy lonkka– ja kyynärniveldysplasiaa (vuosina 1995-2005 tutkittu 55,3% koirista, joista A-tuloksia 26,5%, B-tuloksia 32,4% ja C-tuloksia 33,8%). Rodulla ei ole tavattu silmäsairauksia, mutta silmiin kohdistuva suurin murhe on löystyvät alaluomet. Rodussa on myös esiintynyt joitakin hermostoltaan liian arkoja yksilöitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Kennelliitto: Irlanninvesispanieli
Johannes Käis

Johannes Käis, 1922.
Johannes Käis (26. joulukuuta 1885 Rosma koolimaja, Rosma, Timo vald – 29. kesäkuuta 1950 Tromsi, Põlva vald) oli virolainen pedagogi ja koulunuudistuksen uranuurtaja, jonka työ vaikutti Suomenkin kouluihin. Hän kokeili uusia opetusmenetelmiä.
Julkaisuja

Yksilöllinen työtapa koulussa, suom. E. A. Saarimaa. WSOY, 1935
Uuden koulun työtapoja, suom. Aarne Huuskonen. Otava, 1937
Aiheesta muualla

Martti Hellström, Johannes Käis- vaikuttajahahmo heimokansamme parista
Fradera (1870)

| Fradera |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Havana
Tekniset tiedot
Uppouma:  100 t
Pituus:  30,01 m
Leveys:  7,0 m
Syväys:  0,7 m
Koneteho:  40 ihp
Nopeus:  6 solmua
Aseistus
Aseistus:  2 × konekivääriä
Fradera oli Espanjan laivaston vuonna 1870 valmistettu puurunkoinen tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta, missä se valmistui 1870.
Palvelus

Alus osallistui Kuuban kapinan 1868-1878 torjuntaan. Uuden kapinan alkaessa alus oli jo huonossa kunnossa. Alus poistettiin alusluettelosta 1897 ja romutettiin 1898.
Jalutorovsk

| Jalutorovsk Ялуторовск |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Jalutorovsk
 Koordinaatit: 56°39′N, 66°17′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Tjumenin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  52 km²
Korkeus:  60 m
Väkiluku (2010):  37 770
 – Väestötiheys:  726 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
 
 www.yalutorovsk.admtyumen.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalutorovsk (ven. Ялу́торовск) on kaupunki Tjumenin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Irtyšiin laskevan Toboljoen rannalla 75 kilometriä Tjumenista kaakkoon. Kaupungin läpi kulkee Tjumenin ja Omskin välinen rautatie (Jalutorovskin asema). Asukkaita on 37 700 henkeä (vuonna 2010).[lähde? ]
Entisen tataarilinnakkeen Javlu-Turin paikalle perustettiin vuonna 1639 venäläinen linnoitus. Siitä tuli 1782 Tobolskin lääniin kuuluneen Jalutorovskin kihlakunnan keskus. Kaupungin taloudellinen merkitys jäi kuitenkin vähäiseksi. 1800-luvulla sinne karkotettiin tunnettuja dekabristeja.
Nykyään Jalutorovskissa on lähinnä elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta. Kaupungissa toimii karkotetuille dekabristeille omistettu museo. Jalutorovskissa on syntynyt kuuluisa liikemies ja mesenaatti Savva Mamontov.
Aiheesta muualla

Jalutorovskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Jalutorovskin museon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Jeglina

| Jeglina Еглина |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Outova, Strugi-Krasnyj
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Jeglina valuma-alue
Pinta-ala:  183 km²
Yhtyy:  Želtša (76 km suistosta)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Podolskoje
 :  58.2841°N, 28.6334°E
Laskupaikka:  Želtša
 :  58.4621°N, 28.3942°E
Sivu-uomat:  Bubnevka, Svojatšenka, Dubnskaja, Mežnik
Taajamat:  Bezva, Podolskoje
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  153,2 m  mpy. 
Laskukorkeus:  noin 45 m  mpy. 
Korkeusero:  108 m
Pituus:  38 km  
Kaltevuus:  2,85 m/km
Muuta
Jeglina tai Jeglinka (ven. Еглина, Еглинка) on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella Outovan- ja Strugi-Krasnyjen piirissä virtaava joki, joka on Želtšan toiseksi suurin sivujoki.
Joen kulku

Jeglina alkaa Podolskojen järvestä, joka sijaitsee heti pienen Vyskojen (ven. Высокое) kylän lounaispuolella Strugi-Krasnyjen piirissä Lugan ylängöllä. Järven ympärillä on vain kaksi lampea Maloje (ven. Малое) ja Bologinets (ven. Бологинец), joista jälkimmäisestä laskee Jeglinaan yhtyvä oja. Simanskij Login (ven. Симанский Лог) kulmakunnan jälkeen joki on jo pudonnut ylängön rinteitä alas 50 metriä. Joki virtaa nyt uurtamassaan laaksossa samalla, kun siihen yhtyy pieniä sivuojia. Alempana yhtyvistä sivujoista voidaan mainita Mežnik (ven. Межник) ja Dubnskaja (ven. Дубнская). Näiden jälkeen tulee Svojatšenkan (ven. Свояченка) yhtymäkohta, jonka jälkeen joki siirtyy Outovan piirin puolelle. Täällä joen laakso muodostaa jyrkkärinteisen kanjonin, joka loppuu ennen Bezvan (ven. Безьва) kylää. Täällä joen puolivälissä se virtaa noin 55 metrin korkeudella, mikä tekee yläjuoksun kaltevuudeksi noin 5 metriä kilometrille (m/km ). Se virtaa loput alajuoksustaan rauhallisemmin, joskin se pääsee väljempään ympäristöön vasta kohdatessaan Želtšan levenevän jokilaakson. Loppuosuuden kaltevuus onkin enää noin 0,5 m/km .
Valuma-alue ja sivujoet

Jeglina sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Peipsijärven alueella. Želtša laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi  Suomenlahteen. Jeglinan valuma-alue sijaitsee kokonaan Pihkovan alueella, missä se jakautuu sekä Strugi-Krasnyjen että Outovan piirin alueille. Valuma-alueen pinta-ala on 183 neliökilometriä. Jeglinan suurimpia sivujokia on esitelty alla taulukossa.
| yhtyy Jeglinaan  (km suusta) | nimi | nimi (ven>  ) | pituus (km) | valuma-alue (km²) | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Bubnevka | Бубневка |  |  | 2 |
| 21 | Svojatšenka | Свояченка | 10 |  | 1, |
|  | Dubnskaja | Дубнская |  |  | 2 |
|  | Mežnik | Межник |  |  | 2 |

Lähteet: 1 = , 2 =
Joen valuma-alueella sijaitsee Podolskoje, joka on joen lähdejärvi, mutta sen lisäksi ei ole lampia suurempia järviä.
Hallintoalue

Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin (ven. Балтийский бассейновый округ). Joen vesistörekisterin numero on 01030000312102000027428 . Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin kokonaan Pihkovan alueeseen.
Huomautuksia

1 2 3 4 5  Teksti on osittain käännös venäjänkielisestä artikkelista ru:Еглина, jonka tiedot on vielä tarkistamatta muista lähteistä.
1 2  Jyrkkyydet on arvioitu annetuista karttoihin merkityistä korkeusluvuista tai korkeuskäyristä sekä Svojatšenkan annetusta sijainnista uomassa.
↑  Tiedot on saatu Internetin karttapalveluista Google, AMCE tai Yandex.
Käännös suomeksi
Felipe Pedrell

Felipe Pedrell.
Felipe Pedrell (19. helmikuuta 1841 Tortosa – 19. elokuuta 1922 Barcelona) oli espanjalainen säveltäjä ja musiikintutkija. Hän omisti elämänsä espanjalaisen koulukunnan musiikille. Hän opetti muun muassa Isaac Albénizia.
Pedrell syntyi Tortosassa ja aloitti uransa laulajana kuorossa. Hän voitti 1870-luvuilla oopperoillaan apurahoja, joilla hän pääsi opiskelemaan Roomaan ja Pariisiin. Vuonna 1894 Pedrellistä tuli professori Madridin kuninkaallisessa musiikkikonservatoriossa. Hän kuoli Barcelonassa 1922.
Pedrellin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita.
Aiheesta muualla

Felipe Pedrell International Music Score Library Project (englanniksi)
Jacob Cederholm

| Jacob Cederholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. tammikuuta 1998 (ikä 26) Helsingborg, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  HV71
Sarja:  SHL
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
NHL-varaus:  97. varaus, 2016 Winnipeg Jets
KHL-varaus:  142. varaus, 2016 Sibir Novosibirsk
Jacob Cederholm (s. 30. tammikuuta 1998 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue HV71:ssä. Eliteprospects.com -sivuston mukaan isokokoinen Cederholm on aggressiivinen oman pään puolustaja, joka luistelee kokoisekseen suhteellisen hyvin, on vahva 1 vs 1 -tilanteissa ja omaa johtajuutta. Hänen hyökkäyspään taitonsa ovat kuitenkin rajalliset, mutta Cederholm ei kuitenkaan tee usein kovin rohkeita kiekollisia ratkaisuja. Hän laukoo oikealta.
Ura > Seuraura

Cederholm on Jonstorps IF:n kasvatti. Hän toimi kaudella 2013–2014 seuran J18-junioreiden varakapteenina. Seuraavaksi kaudeksi 2014–2015 Cederholm siirtyi HV71:n J18-junioreihin pelaamaan ikäluokan pääsarjaa J18 Elitiä. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Cederholm pelasi ison osan kaudestaan myös seuran J20-junioreissa. Hän debytoi kauden aikana myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa Cederholm pelasi kolme ottelua ilman tehopisteitä. Vain 16-vuotias Cederholm teki SHL-debyyttinsä 23. lokakuuta 2014 vieraissa Skellefteå AIK:ta vastaan.
Kaudella 2015–2016 Cederholm nousi jo 17-vuotiaana HV71:n J20-junioreiden kapteeniksi. Hän pelasi kauden aikana seuran SHL-joukkueessa yhdeksän runkosarja- ja viisi Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Huhtikuussa 2016 Cederholm teki HV71:n kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen.
Winnipeg Jets varasi Cederholmin neljännellä kierroksella 97. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2016. Samana kesänä hänet varasi myös Sibir Novosibirsk 142. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Grand Forks 2016 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Hopeaa | Břeclav 2015 | jääkiekko |  |
Cederholm pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti hopeaa. Cederholm toimi turnauksessa Ruotsin kapteenina. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015, jolloin Cederholm voitti hopeaa.
Cederholm pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014, jolloin hän voitti pronssia. Yhteensä hän on pelannut 38 poikien maaottelua. Cederholm on toiminut myös Ruotsin alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina.
Muuta

Cederholmin isoveli Anton on Vancouver Canucksin viidennen kierroksen varaus vuodelta 2013. Hän pelaa myös puolustajana.
Ensemble, c’est tout – kimpassa

| Ensemble, c’est tout – kimpassa> Ensemble, c’est tout |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Claude Berri
Käsikirjoittaja:  Claude Berri
Perustuu:  Anna Gavaldan romaaniin
Tuottaja:   Claude Berri  Nathalie Rheims  Pierre Grunstein 
Säveltäjä:  Frédéric Botton
Kuvaaja:  Agnès Godard
Leikkaaja:  François Gédigier
Pukusuunnittelija:  Sylvie Gautrelet
Pääosat:   Audrey Tautou  Guillaume Canet  Laurent Stocker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Pathé
Levittäjä:  Pathé
Ensi-ilta:  21. maaliskuuta 2007
Kesto:  97 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  31 904 005 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ensemble, c’est tout – kimpassa on ranskalainen Anna Gavaldan romaanin elokuvasovitus, jonka  on ohjannut Claude Berri. Vuonna 2007 ensi-iltansa saanut elokuva jäi tammikuussa 2009 kuolleen Berrin viimeiseksi ohjaustyöksi.
Juoni

Maalta Pariisiin tullut Camille (Audrey Tautou) elättää itsensä siivoojana ja on sattunut saamaan asunnon nuoren aatelismiehen Philobertin (Laurent Stocker) valtavasta lukaalista. Siellä majailee myös kokki Franck (Guillaume Canet) ja pian myös tämän isoäiti Paulette (Françoise Bertin). Aluksi kitkainen kimppa-asuminen muuttuu vähitellen romanssiksi.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien Pertti Avola kirjoitti, ettei ”Kimpassa” ole mikään taivaita tavoitteleva taideteos, vaan viihdyttävä ja herttainen vanhan koulukunnan ohjaajan tuotos. Hänestä sujuva ja helposti seurattava elokuva voisi melkein olla tehty 1950- tai 1960-luvulla: ”Ehkä Berri kuvaa asioita hieman liiankin pehmeästi, mutta ainahan sellainen elokuva on kannatettava, joka korostaa ystävyyttä, yhteisöllisyyttä ja inhimillisyyttä urbaanin koleuden keskellä.”
Aiheesta muualla

IMDB
Irina Odojevtseva

Irina Vladimirovna Odojevtseva, oik. Iraida Heinike (ven. Ирина Владимировна Одоевцева), (27. [J: 15. kesäkuuta] tai heinäkuuta tai maaliskuuta tai syyskuuta 1901 tai 1895 Riika, Venäjän keisarikunta - 14. lokakuuta 1990 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija.
Irina Odojevtseva, 1920-luvun alussa
Suku ja koulutus

Hänen oikea syntymävuotensa ja kuukautensa on epävarma, koska siitä ei ole olemassa virallista asiakirjaa. Hän sanoo itse vähentäneensä kuusi vuotta iästään tullessaan Petrogradiin. Hän sanoo myös muuttaneensa syntymävuottaan aikaisemmaksi 1950-luvulla, jotta pääsisi vanhainkotiin yhdessä miehensä kanssa.
Oikealta nimeltään Iraida Heinike, hänen vanhempansa olivat Gustav-Adolf Trautogovitš Heinike, baltiansaksalainen lakimies ja äitinsä venäläisen kauppiaan tytär. Perhe asui ainakin vuodesta 1893 lähtien Riiassa. Vuonna 1918 Iraida Heinike muutti perheensä kanssa lähestyvää ensimmäistä maailmansotaa pakoon Pietariin eli Petrogradiin suureen asuntoon ja otti kirjailijanimen Irina Odojevtseva. Isä muutti takaisin Latviaan ja äiti oli kuollut Petrogradissa lavantautiin. Vuonna 1918 hän alkoi käydä tunneilla 'Elävän sanan instituutissa' (ven. Институте живого слова), jossa Nikolai Gumiljov luennoi. Hän muutti hänen "kirjallisuus-studioonsa"  ja oli "runoilijoiden työpajan" jäsen.
Kirjallinen ura

Irina Odojevtseva liittyi Toiseen Runoilijoiden kiltaan, jossa Nikolai Gumiljov oli opettajana ja jota Irina "palvoi". Hänestä tuli hänen suosikkioppilaansa. Jevgeni Jevtušenkon mukaan hän "lumosi kaikki, opettajansa mukaan lukien, loistavalla, mestarillisella runoudellaan" ja saavutti valtavan menestyksen debyyttirunokirjallaan Dvor tšudes (ven. Двор чудес, 'Ihmeiden tuomioistuin', 1922), "puolinälkäinen boheemi Petrograd osasi hänen runonsa 'Izvozchik' (ven. Извозчик, Kyytimies) ja 'Lasimurskan balladi' (ven. Балладу о толченом стекле) ulkoa."
Muodollisesti akmeisti Odojevtseva kehitti oman persoonallisen tyylinsä ja oli monella tapaa aikaansa edellä ennakoiden myöhempiä oberiuttien ja jopa 1960-luvun neuvosto-konseptualistien kokeiluja. Hänen tavaramerkkinsä oli selvästi huomattava puhevika (hän ​​ei osannut lausua "r"-kirjainta), jonka hän mainitsi useaan otteeseen omaelämäkerroissaan "Nevan rannalla" ja "Seinen rannalla".
Vuonna 1921 hän meni naimisiin runoilija Georgi Ivanovin, tunnetun akmeistin kanssa. Vuonna 1922 pariskunta muutti Pariisiin. Siellä Odojevtseva kirjoitti Ivan Buninin rohkaisemana useita romaaneja, jotka myivät hyvin ja jotka käännettiin muille kielille ('Kuolon enkeli', ven. Ангел смерти, Angel smerti, 1927; 'Isolde', ven. Изольда, Izol'da, 1929, 1931; 'Hylkää kaikki toivo iäksi', ven. Оставь надежду навсегда, Ostav nadeždu navsegda, 1948). Hän onnistui kirjallisesti paremmin muistelmissaan Nevan rannalla (ven. На берегах Невы, 1967) ja Seinen rannalla (ven. На берегах Сены, 1983), joissa oli monia ​​anekdootteja tunnetuista kuuluisista kirjailijoista: muun muassa Nikolai Gumiljovista, Georgi Ivanovista, Osip Mandelstamista, Zinaida Gippiuksesta, Dmitri Merežkovskista, Andrei Belyista ja Ivan Buninista. Runoilijan ja venäläisen runohistorioitsija Jevgeni Jevtušenkon mukaan nämä kaksi kirjaa aiheuttivat paljon kiistaa Ranskan venäläisten emigranttien keskuudessa, mutta niitä "saatetaan silti pitää korvaamattomana aikalaisdokumenttina, vaikka ne olisivatkin täynnä poikkeavuuksia ja kevytmielisiä fantasiakäänteitä". Muistelmissaan Odojevtseva ei kirjoittanut itsestään. Hän vältti myös puhumista perheestään ja avioliitostaan ​​Georgi Ivanovin kanssa.
Toisen maailmasodan jälkeen Ivanov ja Odojevtseva suljettiin pois kirjallisesta maailmasta, jota nyt hallitsivat kommunistit ja heidät hylättiin väitetyttyjen natsisympatioittensa takia.