2. divisioona (jatkosota)
Kannaksen suurhyökkäyksen torjunnassa > Siiranmäen taistelut 13.–16. kesäkuuta 1944

Pääasemasta vetäytyessään divisioonan joukot joutuivat taistelemaan lähes taukoamatta samalla viivyttäen ja kuluttaen venäläisten voimia. Tämän vuoksi joukot olivat sangen uupuneita saapuessaan VT-linjalle muun muassa Siiranmäen alueelle.
VT-linja oli periaatteessa kantalinnoitettu puolustusasema, jossa oli jonkin verran betonilaitteitakin, mutta linja oli pahasti kesken ja esimerkiksi Siiranmäen alueella oli valmiina vain muutamia betonikorsuja, ampuma-alaa oli raivaamatta ja hirsiasemien ympärille ei oltu ehditty luoda maata.
13. kesäkuuta  alkoi (saavuttuaan aamuyöstä suomalaisasemien eteen) puna-armeijan XCVIII armeijakunta valmistautua suurhyökkäyksen jatkamiseen Siiranmäen alueella. Armeijakunnan komentajana toimi kenraaliluutnantti Basarov ja AK:aan kuului muun muassa 281., 381. ja 172. divisioona sekä ainakin yksi panssariprikaati. Keskipäivästä eteenpäin vastustaja aloitti tunnusteluhyökkäyksen suomalaisten asemia vastaan tykistön ja panssarivaunujen tukemana.
Varsinainen hyökkäys alkoi 14. kesäkuuta 1944 aamulla kello 8. Puna-armeija oli keskittänyt alueelle jopa 300–400 tykkiä ja kranaatinheitintä rintamakilometriä kohden ja lisäksi alueella toimi kymmeniä tai jopa satoja panssarivaunuja. Lisäksi vastustajan ilmavoimat olivat varanneet hyökkäyksen tukemiseen jopa satoja maataistelukoneita. Erittäin ankaran tulivalmistelun jälkeen venäläisten jalkaväki ja panssarit hyökkäsivät suomalaisten asemia kohti. Päivän aikana panssarit ampuivat aukon panssariesteeseen ja murtautuivat suomalaisten asemiin kohdasta, josta puuttuivat muun muassa yhteys- ja ampumahaudat. Sisäänmurto laajeni noin 300 metriä syväksi ja 600 metriä leveäksi. Useiden vastahyökkäysten ja venäläisten uusien hyökkäysten jälkeen murtoaukko oli saatu kutistumaan noin 50 metrin levyiseksi. Iltapäivän ja illan aikana suomalaiset tuhosivat pääosin panssarinyrkki- ja panssarikauhuaseistuksella 10 vastustajan raskasta panssarivaunua.
15. kesäkuuta puna-armeija aloitti uuden massiivisen hyökkäyksen, joka johtikin melko nopeasti noin kilometrin syvyiseen murtoon suomalaisasemiin. Hyökkäys pysäytettiin ns. Kylmäojan linjalle. Hyökkäyksen torjunnassa suomalaisen tykistön tulella ja Lentorykmentti 4:n suorittamalla pommituksella (jossa Siiranmäen eteläpuolelle pudotettiin noin 48,5 tonnia pommeja aamupäivällä n. klo 10.30) oli suuri merkitys. Suomalaiset valmistautuivat vastahyökkäykseen alueelle saapuneiden lisäjoukkojen tuella. Vastahyökkäys johtikin tilanteen palautumiseen illansuussa käytännössä samanlaiseksi kuin se oli aamulla ollut. Yön aikana joukkoja ryhmitettiin uudelleen ja muun muassa JR 7 siirtyi lepoon.
16. kesäkuuta taistelutoiminta oli edellisiin päiviin verrattuna huomattavasti laimeampaa ja suomalaiset kykenivät pitämään asemansa aina iltaan saakka. Irtautuminen asemista tapahtui 17. kesäkuuta klo 1 yöllä muiden rintamanosien tapahtumien vuoksi.
Tappiot
Suomalaiset menettivät kolmen vuorokauden aikana kaatuneina, haavoittuneina ja kadonneina yhteensä 72 upseeria, 185 aliupseeria ja 716 miehistöön kuuluvaa.
Venäläisten menetyksiksi pelkästään kaatuneina arvioitiin vähintään 5 000 miestä, lisäksi ainakin 21 panssarivaunua tuhottiin taisteluissa.