stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taidekritiikin perusteet

| Taidekritiikin perusteet |
| --- | --- |

Kirjailija:  Martta Heikkilä (toim.)
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2012
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  284
ISBN:  978-952-495-212-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Taidekritiikin perusteet on vuonna 2012 ilmestynyt kirja taidekritiikistä. Sen on toimittanut Martta Heikkilä ja kustantanut Gaudeamus.
Aiheesta muualla

Jyrki Siukonen: Aiotko kriitikoksi? (Arkistoitu – Internet Archive) Mustekala.info 21.5.2012.
Ville Hänninen: Ensimmäinen suomalainen perusteos kritiikistä. Kiiltomato.net 6.8.2012.
Otso Kantokorpi: Kritiikki ahdingossa ja akatemiassa. Tieteessä tapahtuu 5/2012. (html-versio)
Maaria Pääjärvi: Kurkistus pimeälle puolelle (Arkistoitu – Internet Archive). Synteesi 3/2012.
Luettelo Yhdysvaltain Whig-puolueen puoluekokouksista

Tämä on luettelo Yhdysvaltain Whig-puolueen puoluekokouksista. Puoluekokous valitsee puolueen presidenttiehdokkaan neljän vuoden välein.
Huom.
Puoluekokoukset, joiden ehdokkaat ovat voittaneet myöhemmät presidentinvaalit, on lihavoitu.
1856; Fillmore ja Donelson olivat aiemmin ehdolla the American Partyn ehdokkaana.
1860: Perustuslaillisen liittovaltiopuolueen kokous. Perustuslaillisen liittovaltiopuolueen kokous koostui suurelta osin entisistä Whig-puolueen jäsenistä
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Kokouspaikka | Presidenttiehdokas  | Kotiosavaltio | Varapresidenttiehdokas  | Kotiosavaltio |
| 1839 | Harrisburg, | William Henry Harrison | Ohio | John Tyler | Virginia |
| 1844 | Baltimore | Henry Clay | Kentucky | Theodore Frelinghuysen | New Jersey |
| 1848 | Philadelphia | Zachary Taylor | Louisiana | Millard Fillmore | New York |
| 1852 | Baltimore | Winfield Scott | New Jersey | William A. Graham | Pohjois-Carolina |
| 1856 | Baltimore | Millard Fillmore | New York | Andrew J. Donelson | Tennessee |
| 1860 | Baltimore | John Bell | Tennessee | Edward Everett | Massachusetts |
Tanna (täsmennyssivu)

Tanna tarkoittaa seuraavia:
Tanna, saari Vanuatussa
tanna, kaskassuku
Tanna japonensis, sukuun kuuluva kaskaslaji
Tanna, australialainen elokuva vuodelta 2015
Tanna, pudasjärveläinen yhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tanna”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jesse Liuksiala

| Jesse Liuksiala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1999 (ikä 25) Järvenpää, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Jokerit
Sarja:  Mestis
Pelinumero:  14
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  Peliitat (Mestis) Ketterä (Mestis) SaiPa (SML)
Jesse Liuksiala (s. 17. elokuuta 1999 Järvenpää) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Jokereissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Seuraura

Liuksiala on Järvenpään Haukkojen kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa KJT-Haukkojen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 11+5=16. C-nuorten Mestiksessä Liuksiala oli joukkueen paras maalintekijä 20 osumallaan. Kaudeksi 2015–2016 Liuksiala siirtyi Pelicansin organisaatioon. Hän oli kaudella 2016–2017 seuran B-nuorten paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 12+22=34. Kaudella 2019–2020 Liuksiala oli tehoilla 12+33=45 Pelicansin A-nuorten paras syöttäjä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin toisen sijan Elias Vilénin kanssa edellään Juuso Jämsen. Liuksiala debytoi kauden aikana myös miesten peleissä, kun hän pelasi Mestis-joukkue Heinolan Peliitoissa lainalla 13 runkosarjaottelua tehopistein 1+4=5.
Kaudeksi 2020–2021 Liuksiala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän pelasi varsinaisella tulokaskaudellaan 30 runkosarjaottelua tehopistein 3+8=11 ja yhdeksän playoff-ottelua tehopistein 1+5=6. Liuksiala voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Toukokuussa 2021 hän teki Ketterän kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Liuksiala voitti Ketterässä kaudella 2021–2022 sekä Mestiksen mestaruuden että Suomen Cupin. Hänen kauteensa mahtui myös kuuden ottelun mittainen pelikielto, kun Liuksiala taklasi 18. joulukuuta 2021 pelatussa ottelussa Hokin Oskari Siikiä selkäpuolelta laitaan, kun Siiki oli luopunut kiekosta. Liuksialalle tuomittiin tilanteesta 5+20-minuutin ottelurangaistus laitataklauksesta. Mestiksen kurinpitoryhmä katsoi hänen tekonsa viiden ottelun pelikiellon arvoiseksi, mutta Liuksialan rangaistusta pidennettiin yhdellä ottelulla, koska hänellä oli aiemmin kurinpitohistoriassaan määrättynä kolmen ottelun pelikielto taklausrikkeestä edelliseltä kaudelta. Ketterä lainasi Liuksialan Saimaan Pallon SM-liigajoukkueeseen 19. helmikuuta 2022 pelattuun vierasotteluun Tapparaa vastaan, kun hän paikkasi Ville Petmanin poissaoloa. Liuksiala merkittiin SaiPan kakkossentteriksi laidoilleen Ville Vainikainen ja Valtteri Ojantakanen. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.39 minuuttia. Liuksialla merkittiin SaiPan 6–2-tappioon päättyneessä ottelussa teholukema –2. Toukokuussa 2022 hän teki Ketterän kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2023–2024 Liuksiala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Jokereihin. Helmikuussa 2024 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Liuksiala on pelannut kolme nuorten maaottelua.
Pelityyli

Liuksialaa Ketterässä valmentaneen Maso Lehtosen mukaan hän on työteliäs sentteri, joka pelaa erinomaisesti kahteen suuntaan.
Jesse Livermore

| Jesse Livermore |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1877 Shrewsbury, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 28. marraskuuta 1940 (63 vuotta) New York City
Jesse Lauriston Livermore (26. heinäkuuta 1877 Shrewsbury, Massachusetts, Yhdysvallat – 28. marraskuuta 1940 New York City) oli yhdysvaltalainen pörssikeinottelija tai "treidaaja", joka oli hetken 20- ja 30-lukujen taitteessa maailman rikkaimpia miehiä. Hänen monimutkaiset teoriansa markkinoiden käännekohdista edustivat varhaista teknistä analyysia. Livermore on tarunhohtoinen hahmo Wall Streetin historiassa.
Elämä ja ura

Köyhässä maanviljelijäperheessä varttunut Livermore kävi vain peruskoulun, mutta osoitti jo lapsena suurta matemaattista lahjakkuutta. Hän meni 14-vuotiaana juoksupojan töihin Paine Webber & Co -pankkiin Bostonissa. Ensimmäiset huomattavat markkinaspekulontinsa hän teki 15-vuotiaana ja 16-vuotiaana hän aloitti itsenäisen kaupankäynnin. 20-vuotiaana hän siirtyi Bostonista New York Cityyn.
Vuonna 1906 Livermore myi Union Pacific Railroad -rautatieyhtiön osakkeita lyhyeksi ja tienasi 300 000 dollaria kaksi päivää myöhemmin, kun maanjäristys iski San Franciscoon. Markkinat romahtivat vuoden 1907 paniikin aikana, mutta Livermore osti, kun muut myivät ja tienasi näin ensimmäisen miljoonansa. Näistä rohkeista kaupoista hän sai lehdistössä lempinimen Boy Plunger.
Vuonna 1915 Livermore kuitenkin teki konkurssin epäonnistuneiden puuvilla- ja vehnäspekulointien jälkeen, mutta onnistui palauttamaan varallisuutensa ja maksamaan velkansa ensimmäisen maailmansodan aikana tekemillään kaupoilla. Livermore käytti maailmanlaajuisia välittäjiä puuvillamarkkinoilla, ja hän omisti suurimman osan Yhdysvaltojen puuvillasta. Presidentti Woodrow Wilson kutsui Livermoren Valkoiseen taloon keskustelemaan tämän Yhdysvaltain kansantaloutta vaarantavasta puuvillakeinottelusta. Vuonna 1922 toimittaja Edwin Lefèvre julkaisi Livermoren haastatteluihin perustuneen muistelmateoksen Reminiscences of a Stock Operator, jota pidetään Wall Streetia käsittelevän kirjallisuuden klassikkona.
Vuonna 1929 Livermore oli hyvässä asemassa osakemarkkinoilla, ja aloitti lyhyeksi myynnin. Näin tehdessään hän menetti lähes 250 000 dollaria, mutta hän kuitenkin jatkoi lyhyen position rakentamista, ja "Mustana tiistaina" 29. lokakuuta 1929 hän tienasi tiettävästi 100 miljoonaa dollaria lyhyeksi myynnillään. Hän sai tästä valtavan tuottoisasta keinottelusta lehdistössä lempinimen "Wall Streetin Suuri Karhu". Nykyrahassa Livermoren omaisuus oli nyt yli puolitoista miljardia dollaria. Livermore teki kuitenkin uudestaan konkurssin vuonna 1934. Konkurssin taustalla oli Yhdysvaltain arvopaperi- ja pörssikomission perustaminen, mikä vaikeutti aikaisemmin säätelemätöntä spekulointia.
Livermore eli menestyksensä huipulla yltäkylläistä elämää ja omisti useita ylellisiä koteja, autoja ja veneitä, mutta hänen yksityiselämäänsä varjostivat epäonnistuneet avioliitot ja masennus. Hänen toinen vaimonsa Dorothy Wendt, Ziegfeld Follies -revyyesityksen tanssija, oli alkoholisti, joka vuonna 1935 ampui pariskunnan 16-vuotiaan pojan perheriidan jälkeen. Livermore teki itsemurhan hotellin vaatesäilössä marraskuussa 1940.
Teoksia

How to Trade Stocks (1940)
My Life in Wall Street and How I Made Three Fortunes in the Stock Market (1992)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tanssivirtaa Tampereella -nykytanssifestivaali

Tanssivirtaa Tampereella -nykytanssifestivaali on vuodesta 1997 alkaen järjestetty festivaali, joka keskittyy kotimaiseen nykytanssiin. Kuusipäiväinen, toukokuun lopulla järjestettävä festivaali esittelee sekä tuoreita teoksia että jo aikaisemmin kantaesitettyjä. Ohjelmistossa on tanssiesitysten lisäksi tanssielokuvia ja muita tapahtumia. Festivaalin järjestää Tanssiteatteri MD.
Aiheesta muualla

Tanssivirtaa Tampereella -nykytanssifestivaalin kotisivut
Tanssiteatteri MD:n kotisivut
T. J. Dahlberg

Thure Juhana (Johan) Dahlberg (23. maaliskuuta 1836 Pielavesi – 4. toukokuuta 1870 Pielavesi) oli suomalainen kamarikirjuri ja runoilija.
Dahlberg on suomentanut Björnstjerne Björnsonin novellin ”Iloinen poika” ja Rudolf Kneiselin näytelmän Viuluniekka sekä julkaissut vanhalla suomalaisella runomitalla sepittämänsä Runot Herkules uroosta (1863).
Dahlbergin vanhemmat olivat siltavouti Hans Dahlberg (nimi alkuaan Hannu Taskinen) ja Agata Hedvig Kauppinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1861 ja hän suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1865 ja tuomarintutkinnon 1866.
Teokset

Runoja Herkules uroosta. G.W. Wilen, Turku 1862
Muistelmia markkinoilta. Kävin kerran Kuopiossa. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1862
Runo Hallan hirmu-töistä Suomessa, wuonna 1862 (Käki kukkui kaunihisti). Helsinki 1862
Suomennokset

Björnstjerne Björnson: Iloinen poika. G. W. Edlund, Helsinki 1862 (alkuteos En glad gutt)
Rudolf Kneisel: Wiuluniekka: kolmilohkoinen näytelmä, sisältäwä 7 kuwausta wiidessä näytöksessä; Rudolf Kneisel'in saksaksi kirjoittama; T. J. Dahlberg'in suomentama. Ilmestyi teoksessa Näytelmistö 2. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 25. Helsinki 1863
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia T. J. Dahlbergin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta
Google Books: T. J. Dahlbergin runoteos Runoja Herkules uroosta vuodelta 1862
Nurse Jackie

| Nurse Jackie |
| --- | --- |
Tyyli:  musta komedia, draama
Kestoaika:  30 min
Luoja(t):  Evan Dunsky Liz Brixius Linda Wallem
Pääosissa:  Edie Falco Eve Best Merritt Wever Paul Schulze Peter Facinelli Dominic Fumusa Anna Deavere Smith Haaz Sleiman
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Showtime   Nelonen   Hero
Esitetty:  8. kesäkuuta 2009 – 28. kesäkuuta 2015
Tuotantokausia:  7
Jaksoja:  80
Tuotanto
Tuottaja(t):  Bari Halle   Michele Giordano
Vastaava(t) tuottaja(t):  Liz Brixius   Caryn Mandabach   John P. Melfi   Linda Wallem   Richie Jackson   Mark Hudis   Christine Zander
Ohjaaja(t):  Paul Feig   Steve Buscemi   muita ohjaajia
Käsikirjoittaja(t):  Liz Brixius   Evan Dunsky   Linda Wallem   muita käsikirjoittajia
Säveltäjä(t):  Lisa Coleman   Wendy Melvoin
Kuvaaja(t):  Christopher LaVasseur   Vanja Cernjul   Igor Martinovic
Tuotantoyhtiö(t):  Showtime
Palkinnot
Voitetut:  Emmy, paras naispääosa komediasarjassa  (Edie Falco, 2010)
Ehdokkuudet:  Golden Globe, paras musikaali- tai komediasarja (2011)  Golden Globe, paras naispääosa komediasarjassa tai musikaalissa,  (Edie Falco, 2010, 2011)  Primetime Emmy, paras komediasarja  (2010)  Emmy, paras naispääosa komediasarjassa  (Edie Falco, 2011)  Primetime Emmy, paras vieraileva miesnäyttelijä komediasarjassa  (Eli Wallach, 2010)  Primetime Emmy, paras ohjaus komediasarjassa  (2010)  Primetime Emmy, paras kuvaus puolituntisessa sarjassa  (2010)  Primetime Emmy, paras casting komediasarjassa  (2010, 2011)  Primetime Emmy, paras alkutekstijakso  (2010)  Satellite Awards, paras naisnäyttelijä draamasarjassa   (Edie Falco, 2009)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Nurse Jackie on yhdysvaltalainen mustaa komediaa ja draamaa yhdistävä televisiosarja, joka kertoo All Saintsin sairaalassa työskentelevästä sairaanhoitaja Jackiesta.
Tuotanto

Nurse Jackien ensiesitys oli Yhdysvalloissa kesällä 2009 Showtime-kanavalla.
Sarjan pääosassa ovat Edie Falco, Eve Best, Merrit Wever, Paul Schnulze ja Peter Facinelli. Falco voitti roolistaan Jackiena Primetime Emmy -palkinnon vuonna 2010. Hän on saanut roolistaan myös Golden Globe - ja Satellite Award -ehdokkuudet. Sarja on ehdolla useiden muiden palkintojen saajaksi.
Tarina

Nurse Jackie on musta komedia, jossa seurataan New Yorkissa sijaitsevan All Saintsin sairaalan elämää. Sarjan päähenkilö on nimikkohahmo Jackie Peyton (Edie Falco), hyväsydäminen mutta lujatahtoinen ja hiukan kapinallinen hoitaja. Jackiella on omaperäinen työskentelytyyli ja salaisuuksia, jotka toisivat hänelle ongelmia, jos muut niistä saisivat tietää. Hän on perheenäiti ja onnellisesti naimisissa, mutta hänellä on myös suhde farmaseutti Eddien (Paul Schulze) kanssa.
Jackiella on myös lääkeaddiktio, jonka hän on onnistunut salaamaan sekä perheeltään että useimmilta työkavereiltaan. Sarjan muita henkilöitä ovat muun muassa Jackien ystävä tri Eleanor O'Hara (Eve Best), positiivinen mutta epävarma aloitteleva hoitaja Zoey (Merritt Wever), miespuolinen hoitaja Mo-Mo (Haaz Sleiman) ja nuori tri. Cooper (Peter Facinelli), joka pitää Jackiesta, mutta on jatkuvasti tämän kanssa eri mieltä.
Näyttelijät ja hahmot > Päähenkilöt

| Näyttelijä | Rooli | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| Edie Falco | Jackie Peyton | 1– |
| Eve Best | Eleanor O'Hara | 1–5 |
| Merritt Wever | Zoey Barkow | 1– |
| Paul Schulze | Eddie Walzer | 1– |
| Peter Facinelli | Fitch "Coop" Cooper | 1– |
| Dominic Fumusa | Kevin Peyton | 1– |
| Anna Deavere Smith | Gloria Akalitus | 1– |
| Haaz Sleiman | Mohammed "Mo-Mo" de la Cruz | 1 |
Näyttelijät ja hahmot > Sivuhenkilöitä

| Näyttelijä | Rooli | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| Daisy Tahan | Fiona Peyton | 1 |
| Mackenzie Aladjem | Fiona Peyton | 2– |
| Ruby Jerins | Grace Peyton | 1– |
| Stephen Wallem | Thor | 1– |
| Arjun Gupta | Sam | 1– |
| Lenny Jacobson | Lenny | 1– |
| Rene Ifrah | Officer Ryan | 1– |
| Jaimie Alexander | Tunie Peyton | 3 |
| Gbenga Akinnagbe | Kelly Slater | 3-4 |
Aiheesta muualla

Sarjan virallinen kotisivu
Nurse Jackie Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Nurse Jackie Nelosen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Nurse Jackie TV.com-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jean Béraud

Jean Béraud
Jean Béraud (12. tammikuuta 1849 Pietari – 4. lokakuuta 1935 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Elämänvaiheita

Jean Béraudin isä oli kuvanveistäjä ja työskenteli Iisakin kirkon työmaalla Pietarissa, Venäjällä pojan syntymän aikoihin. Isä kuoli pojan ollessa nelivuotias ja äiti ja poika palasivat Pariisiin. Suomalaista lukoiokoulutusta vastaavan koulun jälkeen  Béraud opiskeli lakia. Saksan-Ranskan sodan jälkeen hän päätti omistautua taiteelle.
Béraud aloitti opintonsa vuonna 1872 Léon Bonnatin oppilaana. Samassa ateljeessa opiskelivat myös Henri de Toulouse-Lautrec, Alfred Roll ja Gustave Caillebotte. Opetus oli tiukkaa ja vaativaa eikä antanut juurikaan tilaa opiskelijoiden omille näkemyksille. Beaud opiskeli kaksi vuotta, minkä jälkeen hän alkoi luoda omaa uraa.
Ensimmäiset työnsä Béraud laittoi näytteille vuonna 1873. Taidekoulusta lähtönsä jälkeen hänen tyylinsä alkoi hiljalleen vaihtua akateemisesta taiteesta impressionismiin. Aluksi hän maalasi enimmäkseen muotokuvia, mutta vähitelleen Pariisin näkymät ja pariisilaisten elämä alkoivat muodostua taiteilijan pääaiheiksi. Hänen uransa osui aikaan, jolloin Georges-Eugène Haussmannin suunnittelemat nykyäänkin Pariisia luonnehtivat bulevardit alkoivat valmistua. Kaupunkilaiset alkoivat viettää hyvän sään vallitessa viettää aikaansa puistoissa ja kävellä bulevardeilla.
Aikakautta, jota Béraud ikuisti kankailleen, on myöhemmin kutsuttu nimellä Belle époque. Hän kuvasi yläluokkaisia ja muotitietoisia naisia ja porvaristoa. On kuitenkin huomattava, että hän kuvasi myös aivan arkisia asioita, kuten koululaisia, kovaa tuulta , miestä lähtemässä pois asunnoltaan ja vasemmistopoliitikkojen kokousta. Hän perusti vaunuihin ateljeen ja meni maalaustelineineen aina eripuolille Pariisia saadakseen uusia näkymiä maalauksiinsa. Jotkut taidehistorioitsijat näkevät hänen töissään ironiaa ja satiiria.
Béraud sai työstään ammatillista tunnustusta. Hänestä tuli Ranskan kunnialegioonan jäsen vuonna 1887 ja hänelle myönnettiin taiteilijaliiton kultamitali vuonna 1889. Hän perusti oman kansallisen taideyhdistyksen ja piti näyttelyitä vuoteen 1929.  Uransa huipulla ollessaan hän liikkui taidepiireissä ja tunsi Marcel Proustin. Hän asui arvoalueella ja tapaili prinsessa Cheref Ouroussofia, Potocsin kreivitärtä.
Vanhemmiten Béraud alkoi kärsiä erilaisista sairauksista. Ensimmäinen maailmansota katkaisi taloudellisen nousukauden ja päätti Belle époquen. Béraud´n taide alkoi saada synkkiä sävyjä.
Béraud on haudattu Montparnassen hautausmaalle.
Teoksia

Le Cafe de Paris
Kirje
Bistrossa
La Partie De Billard
Kotiin, kuljettaja!
Le Boulevard Saint-Denis
Nuori nainen ylittää bulevardia
Arvioita elämäntyöstä

Béraud´ta on kuvailtu täydelliseksi pariisilaiseksi. Hänen taiteensa antaa täydellisen kuvan ja tunnelman oman aikansa Pariisista. Hän ikäänkuin kutsuu nykykatsojan mukaansa omaan Pariisiinsa, joka on täynnä elämää; arkista ja hienoa. Näistä töistä hänet suuri yleisö haluaa muistaa.
1890-luvulta alkaen Béraud maalasi myös uskonnollisia teoksia. Béraud maalasi Raamatun kertomuksia, mutta kertomusten sivuhenkilöt olivat niissä 1890- luvun vaatteissa. Joillekin sivuhenkilöistä oli annettu seurapiirihenkilöiden kasvonpiirteitä. Yleisö ei voinut näitä teoksia hyväksyä. Sen mieleen eivät olleet maalaukset, joissa Kristus istuu kahvilassa poliitikoiden kanssa.
1930- luvulla Béraud oli lähes unohdettu taiteilija. Hänen töitään on nykyään muiden muassa Lontoon National Galleryssa, Louvressa ja New Yorkin Metropolitan Museum of Artissa.
Aiheesta muualla

http://www.jeanberaud.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Patrick Offenstadt - The Belle Epoque : A Dream of Times Gone by Jean Béraud, Taschen - Wildenstein Institute, Pariisi 1999
http://www.dailyartmagazine.com/parisian-scenes-jean-beraud/
Technópolis

| Technópolis> Τεχνόπολις |
| --- | --- |
 Technópolis.
Sijainti:  Gkázi, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′41″N, 23°42′51″E
Rakennustyyppi:  kulttuurikeskus ja teollisuusmuseo
Valmistumisvuosi:  1854 (teollisuuskäytössä) 1999 (nykykäytössä)
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Technópolis (kreik. Τεχνόπολις) on kulttuurikeskus ja teollisuusmuseo Gkázin kaupunginosassa Ateenassa Kreikassa.  Siellä järjestetään muun muassa musiikki-, tanssi-, teatteri- ja elokuvatapahtumia sekä innovaatio-, yrittäjyys- ja koulutustilaisuuksia.
Technópolis toimii Ateenan vanhassa, vuonna 1854 valmistuneessa kaasutehtaassa, josta koko kaupunginosa on saanut ”Gkázi”-nimensä. Kaasutehtaan toiminta lakkasi 1980-luvulla, ja Technópoliksen toiminta sen tiloissa alkoi vuonna 1999. Kulttuurikeskuksessa on useita saleja, jotka on nimetty tunnettujen kreikkalaisten taiteilijoiden mukaan. Tiloissa toimii myös kaasuteollisuusmuseo.
Technópolis.
Technópoliksen tiloja.
Kaasuteollisuusmuseota.
Vanha kaasukello.
Technópoliksen pohjakaava.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Technópolis Wikimedia Commonsissa
Τεχνόπολις – Technopolis. Kulttuurikeskuksen verkkosivut. (kreikaksi) (englanniksi)
Tankred Dorst

Tankred Dorst (19. joulukuuta 1925 Sonneberg – 1. kesäkuuta 2017 Berliini) oli varsinkin näytelmillään tunnetuksi tullut saksalainen kirjailija. Hän syntyi Sonnebergissä, Thüringenissä, ja saavutti ensimmäiset huomattavat menestyksensä näytelmäkirjailijana 1960-luvun alussa.
Dorst toimi vierailevana professorina Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Johannes Salisburylainen

Johannes Salisburylaisen muistolaatta Chartresissa.
Johannes Salisburylainen (n. 1120 – 25. lokakuuta 1180) oli englantilainen skolastinen filosofi, kirjailija, diplomaatti ja Chartresin piispa.
Elämä

Johannes syntyi Salisburyssä, Englannissa vuosien 1115 ja 1120 välillä. Hänen varhaisesta elämästään ei tiedetä juuri mitään, lukuun ottamatta sitä, että hän oli sukujuuriltaan saksi eikä normanni ja käytti cognomeniaselvennä Parvus, "lyhyt" tai "pieni". Hänen omista kirjoituksistaan voi päätellä, että hän siirtyi Ranskaan noin vuonna 1136 ja opiskeli Pariisissa Pierre Abélardin johdolla. Abélard oli tuolloin avannut joksikin aikaa Mont St. Genevieven koulunsa.
Abélardin jäätyä eläkkeelle Johannes jatkoi opintojaan Alberich Reimsiläisen ja Robertus Melunilaisen alaisuudessa. Vuosien 1138 ja 1140 välillä hän opiskeli grammatiikkaa ja klassista kirjallisuutta Willelmus Concheslaisen ja Richard l'Evêquen, Bernardus Chartreslaisen oppilaiden, alaisuudessa mahdollisesti Chartresissa.
Bernarduksen opetukselle olivat ominaista toisaalta platonilaiset vaikutteet, toisaalta latinalaisten klassisten kirjoittajien teosten opiskelun painottaminen. Varsinkin jälkimmäinen seikka on havaittavissa Johanneksen töissä.
Noin vuonna 1140 Johannes oli Pariisissa opiskelemassa teologiaa Gilbertus Porretanuksen alaisuudessa ja tämän jälkeen Robertus Pulluksen ja Simon Poissylaisen alaisuudessa. Vuonna 1148 hän oli Moutiers la Cellessa, Troyesin hiippakunnassa, ystävänsä Petrus Cellelaisen kanssa. Hän osallistui Reimsin kirkolliskokoukseen, jonka puheenjohtajana toimi paavi Eugenius III. Bernard Clairvauxlainen todennäköisesti esitteli hänet Theobaldille, Canterburyn arkkipiispalle, jonka rahoittamana hän palasi Englantiin noin vuonna 1150.
Theobald nimitti Johanneksen lähettilääkseen, ja hän sai tehdä usein matkoja paavin edustajana. Tänä aikana hän kirjoitti suurimmat teoksensa, Policraticus, sive de nugis curialium et de vestigiis philosophorum ja Metalogicon, jotka julkaistiin todennäköisesti vuonna 1159. Theobaldin kuoltua vuonna 1161 Johannes jatkoi Thomas Becketin avustajana ja otti aktiivisesti osaa Becketin ja Henrik II:n välisiin kiistoihin.
Hänen kirjeensä valaisevat tuohon aikaan Englannissa vallinnutta perustuslaillista taistelua. Kuninkaan ollessa tyytymättömimmillään Becket ja Johannes vetäytyivät Ranskaan. He palasivat vuonna 1170. Johannes oli Canterburyssa kun Becket salamurhattiin. Seuraavina vuosina hän pysyi Canterburyssä ja kirjoitti Becketin elämäkerran.
Vuonna 1176 Johanneksesta tehtiin Chartresin piispa. Hän vietti kaupungissa lopun elämästään. Vuonna 1179 hän otti osaa Kolmanteen lateraanikokoukseen. Hän kuoli Chartresissa tai sen läheisyydessä 25. lokakuuta 1180.