stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hopeaperoksidi

| Hopeaperoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  25455-73-6
PubChem CID:  92152
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ag2O2
Moolimassa:  247,74
Ulkomuoto:  Harmaata jauhemaista ainetta
Sulamispiste:  100 °C (hajoaa)
Tiheys:  7,44 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Hopeaperoksidi (Ag2O2) on hopean oksidi, jolla on suhdekaava AgO. Yhdistettä käytetään hopea-sinkkiparistoissa.
Hopeaperoksidin rakenteessa hopea esiintyy röntgendiffraktiotutkimuksien perusteella kahdella eri koordinaatiopiirillä ja kahdella eri hapetusluvulla ja kahdella eri koordinaatiopiirillä, joissa hapen ja hopean väliset sidospituudet ovat erilaiset. Hopealla on yhdisteessä sekä lineaarinen että tasoneliömäinen koordinaatiopiiri, joissa hopea-happi-sidospituudet ovat 218 pm ja 205 pm. Näin yhdiste voidaan tulkita hopea(I,III)oksidiksi (AgIAgIIIO2) Yhdiste on diamagneettinen.
Hopeaperoksidia voidaan valmistaa hapettamalla hopeaa tai hopeayhdisteitä vahvojen hapettimien, kuten peroksidirikkihapon, peroksidisulfaattien tai otsonin avulla.
Hopeaperoksidia käytetään hopeaoksidi-sinkkiparistoissa, joissa se pelkistyy ensin hopeaoksidiksi ja sitten metalliseksi hopeaksi sinkin hapettuessa. Yhdiste on myös vahva hapetin, johon tarkoitukseen sitä voidaan käyttää orgaanisen synteesin yhteydessä.
Honorius

Honoriusta esittävä teräskaiverrus.
Raha, jossa on keisari Honoriuksen kuva.
Flavius Augustus Honorius (9. syyskuuta 384 – 15. elokuuta 423) oli Länsi-Rooman keisari 395–423. Hän oli Theodosius I:n ja tämän ensimmäisen vaimon Aelia Flaccillan nuorin poika. Itä-Rooman keisari Arcadius oli hänen vanhempi veljensä. Theodosius teki pojastaan augustuksen vuonna 393. Isänsä kuollessa vuonna 395, kymmenvuotiaasta Honoriuksesta tuli Länsi-Rooman keisari. Alkuaikoina Honoriuksen oli tukeuduttava vandaalisyntyisen magister militum Stilichon tukeen. Vakiinnuttaakseen oman asemansa Stilicho sai Honoriuksen menemään naimisiin oman tyttärensä Marian kanssa.
Honoriuksen pääkaupunki oli aluksi Mediolanum eli nykyinen Milano, mutta visigoottien tunkeuduttua Italiaan vuonna 402 hän siirsi pääkaupungin Ravennaan. Ravenna oli hyvin suojattu, mutta sieltä käsin oli vaikea puolustaa valtakuntaa. Tunnetuin tapahtuma Honoriuksen aikana oli 24. elokuuta 410 alkanut Rooman ryöstö, jossa Alarikin johtamat visigootit ryöstivät kaupunkia kolme päivää. Toinen merkittävä tapahtuma vuoden 410 paikkeilla oli roomalaisvallan päättyminen Britanniassa, minkä jälkeen anglosaksit valtasivat vähitellen suurimman osan entisestä Britannian provinssista.
Honoriuksen aikana oli monia kapinoita ja useita usurpaattoreja. Vuonna 397 magister militum Gildo kapinoi Pohjois-Afrikassa. Hänet kukistettiin vuonna 398. Britanniassa kapinoitiin useaan otteeseen. Marcus kapinoi vuosina 406–407, Gratianus vuonna 407 ja Konstantinus III vuosina 407–411. Honorius lähetti kenraalinsa Konstantiuksen kukistamaan Konstantinusta joka hyökkäsi Galliaan. Vuonna 409 senaattori Priscus Attalus julisti itsensä keisariksi ja Honoriuksen kenraali Gerontius yritti tehdä eräästä Maximuksesta keisarin. Konstantiuksen kukistettua Maximuksen ja Konstantinuksen alkoi Galliassa kapina erään Jovinuksen johdolla.
Vuonna 417 kenraali Konstantius meni naimisiin Honoriuksen siskon Galla Placidian kanssa ja vuonna 421 Honoriuksen oli jaettava keisarinvalta hänen kanssaan. Honoriuksen kuollessa eräs Johannes julistautui keisariksi. Vasta vuonna 425 Konstantiuksen ja Galla Placidian poika Valentinianus III pääsi valtaan.
Kirjallisuutta

Alf Henrikson: Antiikin tarinoita 1–2.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18515-9
Arto Kivimäki ja Pekka Tuomisto: Rooman keisarit.  Karisto, 2000.  ISBN 951-23-4094-1
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Theodosius I | Rooman keisari Kanssahallitsija: Konstantius III (421) | Seuraaja: Valentinianus III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Hopea-asetaatti

| Hopea-asetaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  563-63-3
PubChem CID:  11246
SMILES:  C(C)(O)=O.[Ag]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CH3COOAg
Moolimassa:  166,914
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Tiheys:  3,26 g/cm3
Liukoisuus veteen:  11 g/l (25 °C)
   
Hopea-asetaattidimeerin rakenne
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hopea-asetaatti (CH3COOAg) on hopea- ja asetaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa hopea-asetaatti on väritöntä kiteistä ainetta, joka liukenee veteen. Valon vaikutuksesta sen väri tummenee ruskehtavaksi. Kiinteänä se esiintyy rakenteeltaan dimeerinä, jossa on hopeaionien välinen kovalenttinen sidos..
Yhdistettä valmistetaan hopeanitraatin ja asetaattisuolojen välisellä reaktiolla. Hopea-asetaattia käytetään katalyyttinä nukleofiilinen substituutioissa, kytkentäreaktioissa, syklisointireaktioissa, alkeenien dihydroksyloinneissa ja hapetuksissa. Näissä reaktioissa sitä voidaan käyttää yhdessä jodin, N‐bromiasetamidin tai palladiumkloridin kanssa. 1970-luvulla hopea-asetaattia käytettiin tupakoinnin lopettamiseen tarkoitetuissa valmisteissa, koska yhdessä tupakansavun kanssa se aiheuttaa suuhun erittäin epämiellyttävän maun.
Paula Holmila

Paula Holmila, (s. 1953 Lapua) on toiminut vuodesta 1982 asti kulttuuritoimittajana, kriitikkona, tv-toimittajana ja dokumentaristina. Hän asuu Pohjassa.. Paula Holmila toimii Helsingin Sanomien arkkitehtuuritoimittajana ja arkkitehtuurikriitikkona.
Työura

Ennen ryhtymistään toimittajaksi Holmila toimi Taidemaalariliiton pääsihteerinä. Hän on opiskellut muun muassa Helsingin kauppakorkeakoulussa, Helsingin yliopistossa, ulkomaalaisille tarkoitetussa Perugian yliopistossa Italiassa ja useissa musiikkioppilaitoksissa.
Taiteen keskustoimikunta myönsi hänelle kolmivuotisen arvostelija-apurahan 2010–2012.
Holmila työskenteli Uuden Suomen kulttuuritoimituksessa vuosina 1985–1991 vastuualueinaan kuvataide ja arkkitehtuuri. Uuden Suomen lopettamisen jälkeen hän siirtyi Yleisradion TV1:n palvelukseen ja teki siellä muun muassa dokumentteja ja haastatteluja. Lisäksi hän on avustanut useita lehtiä.
Televisiodokumentteja

Paula Holmilan käsikirjoittamia televisiodokumentteja ovat muun muassa:
Arkkitehtuurisarja Neljä rakennusta (Poleeni, Arktikum, Eurooppalainen elokuvakoulu ja Bepop)
Mäntyniemi ja Pietilöiden arkkitehtuuri
Kiasma, Alkulähteeltä monumentiksi
Urho Kekkosen muistomerkki Helsinkiin
Asuminen Suomessa
Arabian arki
Juhani Harri, Veistosten maa
Jarmo Mäkilä
Juha Leiviskä.
Hän on tehnyt myös Itse asiassa kuultuna -ohjelmia muun muassa Heikki Sirenistä, Hannu Salamasta, Jarl Hellemannista ja Tapani Raittilasta.
Julkaisu

Paula Holmila: Musiikkitalo.  Kirjapaja, 2011.  ISBN 9789522472168  (suomeksi)(ruotsiksi)(englanniksi)
Aiheesta muualla

Kirjoittajan blogi.
Honorius IV

| Honorius IV |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Giacomo Savelli
Syntynyt: 1210 Rooma, Kirkkovaltio
Kuollut: 3. huhtikuuta 1287 Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  2. huhtikuuta 1285
Paavius päättyi:  3. huhtikuuta 1287
Edeltäjä:  Martinus IV
Seuraaja:  Nikolaus IV
Honorius IV:n vaakuna.
Honorius IV (n. 1210 – 3. huhtikuuta 1287), syntymänimeltään Giacomo Savelli, toimi paavina 2. huhtikuuta 1285 – 3. huhtikuuta 1287.
Vaikutusvaltainen Savellin suku oli ennen häntä tuottanut jo kolme paavia: Benedictus II, Gregorius II ja hänen isosetänsä Honorius III.
Savelli opiskeli Pariisin yliopistossa. Hänestä tuli kardinaali ja upseeri paavin armeijaan. Savelli äänestettiin paaviksi yksimielisesti huhtikuun alussa 1285, 75-vuotiaana. Hän oli niin pahasti kihdin runtelema, että tarvitsi apuvälineitä kohottaakseen kätensä siunaukseen. Hän jatkoi edeltäjänsa aloittamaa Ranskan-myönteistä politiikkaa.
Hongze

| Hongze 洪泽湖 |
| --- | --- |
 Hongze satelliittikuvassa.
Valtiot:  Kiina
Paikkakunta:  Jiangsu
Koordinaatit:  33°18′N, 118°42′E
Laskujoki:  Keisarinkanava 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  15  m 
Pituus:  63  km
Leveys:  53  km 
Pinta-ala:  1 960 km²
Tilavuus:  3 040  hm3 
Suurin syvyys:  5,5 m
 fiHongze 
Hongze (yksink.: 洪泽湖; perint.: 洪澤湖; pinyin: Hóngzé Hú) on järvi Itä-Kiinassa Jiangsun maakunnssa lähellä Anhuin vastaista rajaa. Järvi on Huaijoen laakson varrella ja kananvien kautta järveltä on yhteyksiä myös muualle. Järvellä harjoitetaan vesiviljelyä ja se on myös merkittävä muuttolintujen pysähdyspaikka. Kooltaan järvi on Kiinan makeavetisistä järvistä neljänneksi suurin.
Maantiede

Hongze sijaitsee Itä-Kiinan Jiangsun maakunnassa lähellä Anhuin vastaista rajaa Huaijoen laakson varrella. Hongzen pinta-ala on noin 1 960 km². Pinta-alaltaan järvi on Kiinan makeavetisistä järvistä neljänneksi suurin. Järvi on kuitenkin suhteellisen matala. Järven syvin kohta on vain 5,5 metriä. Merenpintaan nähtynä järvi on myös matalalla vain 12,25 metrin korkeudessa. Järveen laskee useita jokia, joista suurin on Huai. Huai laskee edelleen pois järvestä liittyen lopulta Jangtsejokeen järvestä etelään. Sittemmin rakennettujen kanavien kautta järvi on yhteydessä myös Keisarinkanavaan ja Itä-Kiinan mereen. Järven tulvimisen hallitsemseksi ja veden uusimiseksi on myös rakennettu useita laskukanavia, patoja ja pengeryksiä. Järven vedellä pyöritetään vesivoimaloita ja vettä käytetään Jiangsun maakunnan maatalousalueiden keinokasteluun. Järvellä on myös öljyntuotantoa. Järven mataluuden takia suurta osaa järvestä voivat käyttää vain pienemmät veneet.
Järvellä on runsas eläimistönsä ja kasvistonsa. Järvellä on suuri merkitys pysähdyspaikkana talvisille muuttolinnuille, joita tavataan 143 eri lajia. Joihinkin Kiinassa suojeltuihin lajeihin lukeutuvat esimerkiksi mantšuriankurki, harmaahaikara ja isotrappi. Osa järven luoteisrannikosta Sihongissa kuuluu kosteikkojen suojelualueeseen. Vesiviljelyn kannalta Hongze kuuluu Kiinan huomattavimpien makeanveden järvien joukkoon. Järvellä kasvatetaan esimerkiksi ahvenia, ankeriaita, villasaksirapuja, katkarapuja ja vesikastanjaa.
Historia

Hongze sai nykyisen nimensä Kiinan Sui-dynastian keisari Yangdilta (604–617/618). Järvi oli alun perin paljon nykyistä pienempi ja Huaijoki ei aikanaan edes laskenut järveen. Vielä 900-luvulla joki kulki jäven eteläpuolella. Järvi yhdistettiin jokeen kanavilla Song-dynastian kaudella 1000-luvulla osana Kaifengin ja Huai’anin välistä kanavajärjestelmää. Tarkoituksena oli helpottaa hyvin matalalla joella purjehdusta. Nykyisessä koossaan järvi muodostui vuonna 1194, jolloin Keltaisenjoen virtausvälä muuttui siten, että Huai menetti laskujokensa. Vesi tulvi Hongzejärveen peittäen alleen suuren osan aikaisemmin tuottoisaa maatalousaluetta. Sittemmin järvi yhdistettiin kanavilla Itä-Kiinan merelle ja Keisarinkanavalle.
Järvi tulvi edelleen usein yli äyräidensä. Tulvimista vähentänyt Subein kanava rakennettiin 1930-luvulla ja sitä laajennettiin vuosina 1951–1952. Kuivana kautena vuonna 2000–2001 järven vedenpinta laski huomattavasti ja vaikeutti vesiliikenteen liikkumnista. Pahimmillaan järven pinta laski kahdella sentillä päivässä. Nykyisin järven seutu on merkittävä matkailukohde maisemiensa ja paikallisen ruuan ansioista. Matkailijoita vetää paikalle esimerkiksi vuosittain järjestettävät rapufestivaalit.
Hivenaine

Hivenaineiksi, mikroravinteiksi tai mikrokivennäisaineiksi sanotaan kivennäisaineita, jotka ovat elimistön normaalin toiminnan kannalta välttämättömiä ja joita elimistö tarvitsee vuorokaudessa alle 100 milligrammaa. Hivenaineiden päivittäinen tarve ilmoitetaan yleensä mikrogrammoissa. Hivenaineiden tarve vaihtelee iän ja sukupuolen mukaan. Tarvetta kasvattavat mm. raskaus- ja imetysaika, raskas fyysinen työ ja liikunta, stressi sekä monet sairaudet ja lääkitys.
Välttämättömiä hivenaineita ovat rauta (jota esiintyy elimistössä hivenaineista runsaimmin, aikuisen ihmisen elimistössä noin 2,5–4,5 g), kromi, koboltti, kupari, fluori, jodi, mangaani, molybdeeni, nikkeli, sinkki, pii ja vanadiini. Useimmat hivenaineet toimivat pääasiassa entsyymien ja hormonien rakenneosina. Useimmat hivenaineet ovat metalleja. Epämetalleja ovat jodi, seleeni, boori, pii ja fluori. Metallisille hivenalkuaineille on luonteenomaista voimakas sitoutumistaipumus proteiinimolekyyleihin. Elimistössä hivenalkuaineiden toiminta perustuu proteiiniyhdisteisiin, esimerkiksi entsyymit toimivat hivenalkuaineiden ja proteiinien yhdisteinä.
Jokaisella hivenaineella on oma yksilöllinen tehtävänsä, jota mikään toinen aine tai yhdiste ei voi korvata. Ihmiselimistö ei pysty valmistamaan niitä itse, joten ne tulee nauttia päivittäin ravinnon mukana tai lisäravinteena.  Kivennäis- ja hivenaineiden määrät sekä niiden suhteet ja luontaiset pitoisuudet elimistössä ovat hyvin tärkeitä terveyden ylläpidon kannalta. Muutokset hivenaineiden pitoisuuksissa saattavat aiheuttaa sairauksia. Liian pienet määrät voivat aiheuttaa vakavia terveyshaittoja ja toisaalta liian suuret määrät voivat aiheuttaa myrkytyksiä. Taulukossa 1 on esitetty eräiden hivenaineiden saantisuosituksia.
| Hivenaine | Saantisuositus vuorokaudessa | Saanti ravinnosta keskimäärin yleensä |
| --- | --- | --- |
| Jodi | 150 µg | 230/319 µg |
| Kupari | ei asetettu | 1,3/1,7 mg |
| Rauta | 18/10 mg | 10/14 mg |
| Seleeni | 40/50 µg | 47/66 µg |
| Sinkki | 7/9 mg | 9,5/13,6 mg |
Boori

Booria esiintyy maankuoressa noin 10 grammaa tonnissa. Boorin lähteitä ovat apilat, hedelmät, vihannekset ja palkokasvit. Boori on kasveille välttämätön hivenaine. Merkitys ihmisille on tuntematon, ihmisessä booria on alle 1 milligramma.
Fluori

Fluoria on maaperässä kemiallisina yhdisteinä noin 300 grammaa tonnissa. Fluoria esiintyy elollisessa luonnossa hampaissa ja luustossa. Ihmisessä fluoria on 2,6–6,5 milligrammaa. Fluorin lähteitä ovat merenelävät, kasvikset, mansikka, viinimarjat, jyvät, tee, kahvi ja vesi (vaikka Suomessa fluoria poistetaan vedestä, ei enää lisätä). Fluoria tarvitaan luun ja hampaiden muodostukseen sekä vahvistamaan hammaskiilteen kiderakennetta hammaskariesta vastaan. Puutos voi aiheuttaa hammaskariesta ja mahdollisesti osteoporoosia. Yliannostuksesta voi seurata fluoroosia, luun liikakasvua selkärangan alueella, jäsenten jäykkyyttä ja sydänhaittoja.
Jodi

Jodia on maankuoressa noin 0,3 grammaa tonnissa. Luonnossa jodia on merivedessä jodideina ja maaperässä jodihapon suoloina, jodaatteina. Jodin lähteitä ovat merenelävät, jodioitu suola, kananmunat, maitotuotteet ja juomavesi (pitoisuus vaihtelee). Jodia tarvitaan kilpirauhashormonien tyroksiinin ja trijodotyroniinin valmistukseen sekä sikiönkehitykseen. Puutos voi aiheuttaa struuman, vajaamielisyyttä, rasvanmuodostuksen lisääntymistä ja valkuaisainemuodostuksen vähenemistä, huonontunutta sikiönkasvua ja aivojen kehitystä sekä kuuromykkyyttä. Yliannostuksesta voi seurata kilpirauhasen liikatoiminta tai tulehdus.
Koboltti

Kobolttia on maankuoressa noin 20 grammaa tonnissa kemiallisina yhdisteinä. B12-vitamiini sisältää kobolttia. Koboltin puutos voi aiheuttaa anemiaa.
Kromi

Kromin lähteitä ovat leivinhiiva, maksa, täysjyvämurot, mausteet, teollisesti valmistettu liha, sienet ja hunaja. Kromi osallistuu sokeritasapainon säätöön insuliinin kanssa. Puutos saattaa aiheuttaa hedelmällisyyden häiriöitä, sarveiskalvovaurioita, heikentynyttä sokerin sietokykyä ja aiheuttaa diabeteksen.
Kupari

Kuparia on maankuoressa noin 70 grammaa tonnissa lähinnä sulfideina ja oksideina. Elollisessa luonnossa kuparia esiintyy sekä eläimissä että kasveissa. Kuparin lähteitä ovat liha, äyriäiset, pähkinät, kuivatut palkokasvit ja hedelmät, pinaatti, täysjyvämurot, herneet, kaakao ja sienet. Kuparia tarvitaan entsyymeissä, luunmuodostuksessa ja verisolujen muodostuksessa. Kuparin puutos voi aiheuttaa luustohäiriöitä, rasva-aineenvaihdunnan häiriöitä, verisuonten kalkkiutumista, sydämen rytmihäiriöitä, Menkesin tautia ja anemiaa aliravituilla lapsilla. Yliannostus voi aiheuttaa Wilsonin tautia ja kuparimyrkytystä.
Luteiini

Liian alhainen luteiininsaanti näyttäisi lisäävän riskiä sairastua silmänpohjan ikärappeumaan, joka on länsimaiden yleisin sokeutta aiheuttava sairaus. Pinaatti, roomansalaatti, pistaasipähkinä, munankeltuainen ja parsakaali sisältävät erityisen paljon luteiinia.
Molybdeeni

Molybdeenin lähteitä ovat maito, kokojyvätuotteet, lehtivihannekset, kananmuna, peruna, palkokasvit sekä sian-, lampaan- ja naudanliha. Molybdeeni on koentsyyminä sulfiittioksidiaasissa, ksantiinidehydrogenaasissa ja maksan aldehydioksidiaasissa. Molybdeeni edistää kuparin hyväksikäyttöä elimistössä. Puutos saattaa aiheuttaa sydämen nopealyöntisyyttä, päänsärkyä, pahoinvointia ja tajunnan tason alenemista sekä kuparin puutosta.
Mangaani

Mangaanin lähteitä ovat mustikka, puolukka, karpalo, punajuuri, porkkana, täysjyvämurot, vihreälehtiset vihannekset, pähkinät ja tee. Mangaania tarvitaan terveeseen luunrakenteeseen ja mangaanispesifisissä entsyymeissä, esimerkiksi glykosyylitransferaasit, fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasi ja mangaanisuperoksididismutaasi. Yliannostus voi aiheuttaa neurologisia oireita, jotka muistuttavat Parkinsonin tai Wilsonin tautia. Mangaanin puutos on harvinaista, koska sitä saadaan normaalin ravinnon mukana. Puutos voi aiheuttaa kasvuhäiriöitä, luuston epämuodostumisia ja sukurauhasten toimintahäiriöitä.
Nikkeli

Nikkeliä on maankuoressa noin 80 grammaa tonnissa pääasiassa sulfideina. Nikkeli on elintärkeä hivenaine rotille. Nikkelin puutos voi estää raudan imeytymistä ja alentaa veren punasolujen ja hemoglobiinin määrää.
Pii

Luonnossa pii esiintyy piioksidina. Pii on välttämätön hivenalkuaine eläimille ja ihmisille, myös kasvien hyvinvointi on piistä riippuva. Ihmisessä piitä on 0,5 grammaa. Piin lähteitä ovat viljatuotteet ja kasvikset. Pii osallistuu luukudosten ja rustojen rakennustyöhön sekä vahvistaa kynsiä ja hiuksia.
Rauta

Raudan lähteitä ovat kaakao, liha, maksa, munuaiset, pavut, herneet, soijajauho, kokojyväviljat, pinaatti, siemenet ja simpukat. Rautaa tarvitaan hemoglobiinin ja myoglobiinin muodostumiseen sekä sytokromientsyymeihin ja rautarikkiproteiineihin. Puutos voi aiheuttaa anemiaa, väsymystä, päänsärkyä, kalpeutta, unettomuutta, infektioherkkyyttä, hermostollisia muutoksia, kielen tulehdusta ja suupielen haavaumia. Yliannostus voi aiheuttaa hemokromatoosia, kirroosia, diabetesta ja ihon värjäytymistä.
Seleeni

Seleeniä esiintyy maankuoressa keskimäärin noin 9 grammaa tonnissa. Seleenin lähteitä ovat kalat, liha, maito, kananmuna, viljat, sienet, seesaminsiemenet, linssit, soijatuotteet, munuaiset, pavut ja herneet sekä poron maksa ja liha. Seleeni on osa glutationiperoksidaasi- ja kilpirauhashormonijodinaasientsyymejä. Seleenientsyymi toimii antioksidanttina, joka muuttaa normaalin solutoiminnan aikana tai myrkyllisten yhdisteiden aineenvaihdunnassa syntyviä vapaita radikaaleja solulle sopivampaan muotoon. Seleeniä tarvitaan lisäksi lihasten toiminnan ylläpitoon, vasta-aineiden muodostukseen, lihasten hapensaannin edistämiseen ja raskasmetallien sitomiseen. Seleenin puutos voi aiheuttaa Keshan-tautia, sydänlihaksen rappeumaa ja lihasheikkoutta. Yliannostuksesta voi seurata hiustenlähtöä, kynsien epämuodostumista, pahoinvointia, ihottumaa ja ääreishermojen tulehdusta.
Sinkki

Sinkin lähteitä ovat liha, maksa, kananmunat, maapähkinät, täysjyvät, osterit, maitotaloustuotteet, herneet ja pähkinät. Sinkkiä on entsyymeissä ja sitä tarvitaan haavojen paranemiseen, kasvuun ja ihon eheyteen. Se on myös tärkeä DNA:n toiminnan säätelyssä. Puutos voi aiheuttaa hidastunutta kasvua, makuaistin vajavuutta, ihottumaa, haavojen paranemisen hidastumista, vastustuskyvyn heikentymistä, viivästynyttä puberteettia ja hypogonadismia. Yliannostuksesta voi seurata punasolujen pienikokoisuutta, valkosolujen vähyyttä ja huonontunutta vastustuskykyä. Sekä puutos että sinkin liikasaanti aiheuttavat anemiaa.
Tina

Tinaa on maankuoressa noin 40 grammaa tonnissa. Tinan lähteitä ovat herne ja kaura. Tina on välttämätöntä eläimille, mutta merkitys ihmisille on epäselvä.
Vanadiini

Vanadiinia on maaperässä pääasiassa vanadiinihapon suoloina, vanadaatteina, noin 150 grammaa tonnissa. Vanadiini on eläimille välttämätön hivenaine. Puutos saattaa aiheuttaa eläinten kasvu-, rasva-aineenvaihdunta- ja syntyvyyshäiriöitä. Ihmisillä vanadiinin häiriintyneellä aineenvaihdunnalla voi olla merkitystä maanis-depressiivisissä tiloissa.
Hivenaineet suomalaisessa ruoassa

Tavallinen suomalainen ruoka sisältää riittävästi useampia hivenaineita. Rautaa on kuitenkin monissa ravintoaineissa niukasti, joten sen puute on yleistä. Kansainvälisen vertailun mukaan suomalaisessa ruuassa on ollut verraten vähän seleeniä, kromia ja mangaania. Seleeniä lisätään nykyisin eläinten rehuihin sekä lannoitteisiin, joista sitä siirtyy ruokaan. Aikaisemmin esiintynyt jodinpuute on jokseenkin hävinnyt. Jodidia on lisätty ruokasuolaan sekä eläinten rehuihin, josta sitä siirtyy esimerkiksi lehmänmaitoon. Fluoria on useiden paikkakuntien vesissä vähemmän kuin hampaiden kunnon kannalta olisi suotavaa.
Hivenaineiden saanti vaihtelee ihmisen ruokavalion mukaan. Paras keino arvioida mahdollisia puutoksia on miettiä ruokavaliotaan. Hivenainepuutoksia syntyy helpoiten erityisryhmille, kuten huonosti syöville vanhuksille, raskaana oleville, innokkaille luomusyöjille, vegaaneille tai täysin suolaa ja maitotuotteita välttäville. Esimerkiksi luomutuotteita käyttävän seleeninsaanti voi olla vähäistä, sillä luomutuotteiden viljelyssä ei saa käyttää teollisia, seleeniä sisältäviä, lannoitteita. Ellei syö mitään lihatuotteita, voi olla pulaa raudasta ja sinkistä. Lisäksi jos syö paljon papuja ja viljatuotteita, niin niiden sisältämä fytaatti estää raudan, kalkin ja sinkin imeytymistä.
On tärkeää muistaa, etteivät puutokset synny hetkessä, vaan kuukausien tai jopa vuosien kuluessa. Jos epäilee puutteita, voi käyttää monivitamiinivalmisteita. Niissä on mukana myös muita hivenaineita. Tällöin saa samalla parikymmentä välttämätöntä ainetta sopivana annoksena. Lisäravinteita ei kuitenkaan kannata syödä jatkuvasti, vaan hivenaineita tulee ensisijaisesti pyrkiä saamaan normaalista ja monipuolisesta ravinnosta. Lisäksi monet vitamiinit ja hivenaineet imeytyvät tutkitusti paremmin ruuasta kuin lisäravintoaineista.
Aiheesta muualla

Kivennäis- ja hivenaineet
Tommi Hoikkala

Tommi Hoikkala Suomi-areena-tapahtumassa heinäkuussa 2011.
Tommi Hoikkala (s. 10. huhtikuuta 1953 Espoo) on suomalainen sosiologi. Hoikkalan tutkimustapa on luonteeltaan osallistuva, hän tarkkailee usein pitkiäkin aikoja tutkimuskohteitansa. Hän on valtiotieteen tohtori ja sosiologian dosentti. Nuorisotutkimusverkoston tutkimusjohtajaksi hänet valittiin vuonna 1999. Hänet kutsuttiin verkoston tutkimusprofessoriksi vuonna 2009.
Hoikkalan isä oli karjalaisevakko Koivistolta, rakennusmestari ja jatkosodan veteraani. Suomenruotsalainen äiti oli kotoisin Tenholasta. Espoon Mankkaalla varttunut Hoikkala kiinnostui ajan tavan mukaan nuorisopoliitikasta, kokeili Kokoomusta mutta eteni sitten taistolaispiireissä Sosialistisen opiskelijaliiton järjestösihteeriksi 1977. Nykyisin hän katsoo olleensa tuolloin väärässä.
Teoksia

Nuorisokulttuurista kulttuuriseen nuoruuteen.  (Politica-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1989.  ISBN 951-662-487-1
(toim.): Miehenkuvia: Välähdyksiä nuorista miehistä Suomessa.  Helsinki:  Gaudeamus, 1996.  ISBN 951-662-675-0
Roos, J. P. & Hoikkala, Tommi (toim.): Elämänpolitiikka.  (2000-luvun kirjasto)  Helsinki:  Gaudeamus, 1998.  ISBN 951-662-732-3
Purhonen, Semi & Hoikkala, Tommi & Roos, J. P.: Kenen sukupolveen kuulut? Suurten ikäluokkien tarina.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-063-3
Hoikkala, Tommi & Salasuo, Mikko & Oijärvi, Anni: Tunnetut sotilaat.  Helsinki:  Nuorisotutkimusseura/Nuorisotutkimusverkosto, julkaisuja 94, 2009.  ISBN 978-952-5464-58-0
Hoikkala, Tommi & Paju, Petri: Apina pulpetissa.  Helsinki:  Gaudeamus, 2013.  ISBN 978-952-495-304-7
Aiheesta muualla

Yle Elävä arkisto: Tommi Hoikkala tutkii nuorisoa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef