stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olut
Oluttyypit

Eri oluttyyppien erot eivät ole aina selvästi rajattuja, eikä mitään kansainvälistä panimoita sitovaa ohjeistoa ole. Perinteisesti oluet nimettiin valmistusseutujensa mukaan. Nykyinen oluiden tyyppiluokitus perustuu pitkälti olutasiantuntija Michael Jacksonin 1970-luvulla kirjoissaan kehittämään järjestelmään, jossa oluet jaetaan pääluokkiin käymistapansa mukaan:
pintahiivaoluet eli alet, esimerkiksi pale ale, portteri, stout ja vehnäolut
pohjahiivaoluet eli lagerit, esimerkiksi pilsner ja bock
spontaanikäyneet oluet eli ilman teollisuushiivaa valmistetut, erityisesti lambicit
leivinhiivalla käytettävät sahti ja kalja
Teknisesti ottaen spontaanikäymisellä valmistetut oluet ovat pintahiivaoluita, mutta ne lasketaan tavallisesti omaksi pääluokakseen, koska ne poikkeavat huomattavasti muista oluttyypeistä.
Perinteistä suomalaista suodattamatonta olutta kutsutaan sahdiksi. Sahdin teossa käytetään etupäässä ohramaltaita.
Englantilaistyyppistä pale alea.
Portteria.
Stoutia.
Vehnäolutta.
Pilsneriä.
Suomalaista tummaa lageria.
Lambicia.
Lammin sahtia.
Valmistajat ja kulutus eri maissa

Suurimmat panimoalan yritykset ovat monikansallisia suuryrityksiä, jotka laajentuvat voimakkaasti yritysostojen ja -sulautumisten ansiosta. Maailman neljä suurinta panimoyhtymää vuonna 2014 ovat Anheuser-Busch InBev (Belgia), SABMiller (Etelä-Afrikka/Yhdistynyt kuningaskunta), Heineken (Alankomaat), Carlsberg (Tanska) ja China Resources Enterprise (Kiina). Yhdessä ne hallitsevat olutmarkkinoista hiukan yli 50 prosenttia, joista AB InBev yksin 30 prosenttia.
Olutta valmistettiin vuonna 2016 teollisesti noin 184 miljardia litraa. Suurimmat oluenvalmistajamaat olivat Kiina (24,2 % koko maailman tuotannosta), Yhdysvallat (12 %), Brasilia (7,4 %), Meksiko (5,7 %) ja Saksa (5,2 %).
Vuonna 2010 eniten olutta asukasta kohti kulutettiin Tšekissä, Irlannissa, Saksassa ja Australiassa.
Suomessa olutta valmistaa vuonna 2016 noin 80 panimoa. Suomessa olutta nautitaan saman verran kuin Euroopassa keskimäärin. Vaalea lager on Suomen ylivoimaisesti myydyin olut. Koko Suomessa myytiin vuonna 2016 yhteensä 421 miljoonaa litraa olutta, joka on 76,6 litraa henkeä kohti. Alkon myydyimpiä suomalaisia oluita ovat Olvin nimikko-olut, Sinebrychoffin Karhu ja Koff, Hartwallin Lapin Kulta ja Karjala sekä Sandels.
Ympäristövaikutukset

Yhden olutlitran valmistuksen, pakkaamisen ja kuljetusten aiheuttamat ilmastoa lämmittävät päästöt olivat vuonna 2018 noin 1,5 kiloa tuontioluen kohdalla ja 1,4 kiloa kotimaassa valmistetun oluen kohdalla. Olut oli pakattu lasipulloon, jota ei kierrätetty. Kotona pannun oluen ilmastopäästö oli alle 900 grammaa/litra.
Kirjallisuutta

Jackson, Michael: Michael Jacksonin olutkirja.  ((Michael Jackson’s Beer Companion, 1993.) Suomentanut Osmo Saarinen)  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1994.  ISBN 951-20-4508-7
Jackson, Michael: Olutta.  ((Ultimate Beer, 1998.) Suomentanut Ari Suramo)  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18241-2
Jackson, Michael: Suuri olutkirja. Suomennos Glenorval Oy/Mikko Montonen, Kari Ylänne, Sari Eliander. Gummerus, 1990. ISBN 951-20-3639-8
Jokivuori, Pertti & Litmanen, Tapio: Oluen kotivalmistus.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1993.  ISBN 951-26-3766-9
Junkkari, Lari: Olut ja elämisen taito.  Helsinki:  Kirjapaja, 2012.  ISBN 978-952-247-367-7
Kenning, David & Jackson, Robert: Maailman oluet.  ((Beers of the World, 2005.) Suomentanut Mari Hyypiä)  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8919-2
Kuokkanen, Juha & Rohkea, Antero: Olutta ja vähän siideriä.  Helsinki:  Restamark, 2001.  ISBN 951-9185-23-2
Laurin, Urban: Viinistä viskiin.  ((Allt om drycker, 1994.) Suomentanut Juha Väänänen)  Hämeenlinna:  Karisto, 1995.  ISBN 951-23-3512-3
Mustola, Jari: Kotioluet.  Helsinki:  Kauppiaitten kustannus, 1994.  ISBN 951-635-832-2
Nachel, Marty & Ettlinger, Steve: Olut for dummies.  ((Beer For Dummies, 1997.) Suomentanut Risto Latvala)  Helsinki:  Suomen atk-kustannus, 1999.  ISBN 951-762-683-5
Salmi, Mikko: Pieni olutopas.  Helsinki:  Finn lectura, 2003.  ISBN 951-792-137-3
Tikkanen, Unto: Viinin ja oluen lähteillä.  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3071-1
Turunen, Matti: Jos täytätte mun lasini. Suomalaisen panimo- ja virvoitusjuomateollisuuden vuosisata.  Helsinki:  Panimo- ja virvoitusjuomateollisuusliitto, 2002.  ISBN 952-91-5088-1
Äyräväinen, Seppo: Suomalaisen oma olutopas.  Helsinki:  Multikustannus, 2005.  ISBN 952-468-075-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Suomen Olutopas – Keskustelufoorumi.
Hartwall: Pieni olutsanasto – tätä olutmaailman vieraan kuuloiset termit tarkoittavat.
Food Component Database (FooDB): Beer. (englanniksi)
| n k Alkoholijuomat |
| --- | --- |
Käymisteitse  valmistetut alkoholijuomat‎:  Olut  Siideri  Viini (Hedelmäviini, Kuohuviini, Madeira, Marsala, Portviini, Punaviini, Roseeviini, Samppanja, Sherry, Valkoviini, Vermutti) 
Juomasekoitukset‎:  Booli  Drinkki  Glögi  Lonkero  Ready to drink 
Väkevät alkoholijuomat‎:  Katkerot  Likööri  Rommi  Viski  Viina (Absintti, Akvaviitti, Anis, Brandy‎, Calvados, Genever, Gini, Grappa, Konjakki, Mezcal, Ouzo, Raki, Soju, Tequila, Votka) 
Muinaisesta Egyptistä peräisin oleva malli, jossa kuvataan oluen valmistusta.
1500-lukulainen panimo.
Mallasta mäskätään kuumalla vedellä.
Oluen vuosittainen kulutus maailmalla maittain asukasta kohti.
Opus Dei

| Pyhän Ristin ja Opus Dein Prelatuuri |
| --- | --- |
 Opus Dein sinetti, Leopold-sinetti, risti Maan yllä.
Perustettu:  1928
Tyyppi:  Roomalaiskatolisen kirkon personaaliprelatuuri
Päämaja:  Rooma
Toiminta-alue:  Koko maailma
Jäsenet:  91 892 maallikkojäsentä 2'094 pappia ja lisäksi Pyhän ristin pappisyhteisössä noin 2 000 itse Opus Deihin kuulumatonta pappia (vuoden 2015 tilasto)
Prelaatti:  Fernando Ocáriz (väliaik.)
Päätöksentekoelin:  Kahdeksan vuoden välein kokoontuva yleiskokous
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Opus Dei (lat. Jumalan työ) on katolisen kirkon personaaliprelatuuri (sielunhoitoinstituutio). Sen virallinen nimi on Pyhän Ristin ja Opus Dein Prelatuuri (lat. Prelatura Sanctae Crucis et Operis Dei). Opus Dein mukaan sen päätehtävä on opettaa, että kaikki on kutsuttu pyhyyteen ja tämä pyrkimys pyhyyteen voi toteutua arkielämässä ammatillisten ja muiden velvollisuuksien täyttämisessä.
Personaaliprelatuuri kuuluu roomalaiskatolisen kirkon institutionaaliseen rakenteeseen. Personaaliprelatuuri koostuu prelaatistaan, tämän avustavasta papistosta ja maallikoista. Personaaliprelatuurin juridinen muoto luotiin toisessa Vatikaanin kirkolliskokouksessa erityisten sielunhoidollisten tehtävien hoitamiseksi. Prelaatin eli johtajan nimittää paavi mutta sen valitsee Opus Dein yleiskokous. Tämänhetkinen prelaatti on mons. Fernando Ocáriz edellisen prelaatin Javier Echevarrían kuoltua 12.12.2016.
Vuonna 2015 Opus Deihin kuului 93 986 jäsentä. Heistä 91 892 on maallikkoja ja 2 094 pappeja. Jäsenistä noin 40 asuu Suomessa. Opus Dein jäseninä on kaksi kardinaalia ja 40 piispaa. Pyhän Ristin pappisyhteisöön, joka on Opus Deihin sidoksissa oleva yhteisö, kuuluu lisäksi noin 4 000 pappia. Papeista noin puolet kuuluu Opus Deihin ja loput kuuluvat omaan paikalliseen hiippakuntaan. Noin 70 % Opus Dein jäsenistä asuu omissa kodeissaan ja he muodostavat perinteisiä katolisia perheitä. Jäsenistä 30 % elää selibaatissa. Heistä suurin osa asuu Opus Dein keskuksissa.
Opus Dei järjestää koulutustilaisuuksia siitä, miten katolinen spiritualiteetti soveltuu arkielämään. Henkilökohtaisten sosiaalitöiden lisäksi, monet Opus Dein jäsenet ovat perustaneet ja edesauttavat yliopistoja, opiskelijakoteja, kouluja, kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitoksia.
Opus Deitä on kuvattu katolisen kirkon eniten kiistaa aiheuttavaksi voimaksi.
Suomessa on noin 40 Opus Dein jäsentä. Asuinkeskuksia on kaksi naisille ja kaksi miehille. Niissä asuu kussakin noin kymmenen numeraaria.
Spiritualiteetti

Opus Dein jäsenten hartauksiin kuuluvat muun muassa osallistuminen messuun, rukoilun harjoittaminen esimerkiksi ruusukon avulla, Evankeliumin tai muiden hengellisten kirjojen lukeminen, päivän omistaminen Jumalalle herättyään lausumalla »Serviam» (lat. olen palveleva), ja kolmen Ave Maria -rukouksen lausuminen ennen nukkumaanmenoa. Pitkin päivää Opus Dein jäsenet rukoilevat spontaanisti kiitollisuuden osoituksilla Jumalalle tai muilla rukouksilla. Päivän lopussa heillä on tapana tehdä omantunnon tutkiskelua, jossa jokainen yksityisesti kiittää Jumalaa siitä hyvästä, jota on tehnyt, ja pyytää anteeksi virheistään. Keskeistä Opus Dein hengellisyydessä on työn suorittaminen mahdollisimman hyvin ja sen omistaminen Jumalalle.
Järjestön tärkein päämäärä on tavallisen arkielämän pyhittäminen. Opus Dein mukaan pyhyys ei ole vain tiettyjen poikkeavien yksilöiden etuoikeus, vaan se on kenen tahansa saavutettavissa. Pyhittämisellä tarkoitetaan lähestymistä Jumalaan. Opus Dei korostaa jäsenten työn merkitystä ja kannustaa jäseniään ahkeraan työntekoon. Perustana tälle on Raamatun ilmoitus siitä, että Jumala loi ihmisen tekemään työtä (1. Moos. 2:15). Piispainkongregaation selvityksessä (23.8.1982, II b, julk. 28.11.1982) sanotaan muun muassa, että “prelatuuriin liittyvät maallikot eivät siirry uuteen teologiseen eivätkä kirkko-oikeudelliseen asemaan; he pysyvät tavallisina uskovaisina maallikoina ja käyttäytyvät tämän mukaisesti kaikissa toimissaan ja erityisesti apostolaatissaan.” Opus Dein jäsenet toteuttavat apostolaattiaan oman arkisen työnsä kautta ja heille tyypillisen maallikkoelämän rajoissa. Opus Deillä ei ole munkkeja tai nunnia, ja sen jäsenistä vain noin 2 % on pappeja. Paavi Johannes Paavali II kutsuikin Escriváa, Opus Dein prelaattia, “tavallisen elämän pyhimykseksi”.
Opus Dein opetuksen mukaan jäsenet eivät ole ihmisiä, jotka eläessään maailmasta vetäytyneinä palaavat siihen toimiakseen työntekijöinä. He ovat työntekijöitä, joilla on ammatilleen ominainen ammatti-ihanne. Opus Dein mukaan heidän työnsä ja toimintansa kollegoiden kanssa on tie kohti Jumalaa.
Opus Dei Suomessa

Opus Dei on toiminut Suomessa vuodesta 1987 lähtien. Suomessa on yksi miesten ja kaksi naisten asuinkeskusta ja opiskelijakoti nuorille miehille. Asuinkeskuksissa asuu muutama kymmenen numeraaria. Supernumeraareja on Suomessa poikkeuksellisesti vain muutama, kun koko maailmassa heidän osuutensa jäsenistöstä on noin 70 %. Yhteensä suomalaisia jäseniä on noin neljäkymmentä, joista viisi pappia. Suurin osa Suomen keskuksissa asuvista numeraareista on taustaltaan ulkomaalaisia.
Suomen keskukset pyörittävät monia lapsille ja nuorille suunnattuja kerhoja, joihin osallistumista ei ole rajattu. Naisten keskus Vanhan Puiston Kulttuurikeskus pyrkii edistämään erilaisten kulttuurien tuntemusta järjestämällä monipuolista asiaa edistävää toimintaa kuten keskustelupiirejä eri kielillä, monikulttuurisia kokkausiltoja ja leivontakursseja. Keskukset myös pyytävät eri alojen asiantuntijoita keskuk­siinsa luennoimaan. Luennoille saa osallistua kuka tahansa, mutta pääsääntöisesti niille osallistuvat kuuluvat järjestön piiriin. Opis­kelijoille järjestetään opintopiirejä ja keskusteluiltoja. Keskukset tekevät myös sosiaalityötä, aivan kuten kirkkokin. Luonnollisesti keskuksissa on myös hengellisiä tilaisuuksia., retriittejä, hengellistä opetusta ja sielunhoitoa.
Naisten keskus, Vanhan Puiston Kulttuurikeskus sijaitsee Lönnrotinkadulla, Helsingissä. Miesten keskus on nimeltään Kulttuurikeskus Bulevardi Foorumi. Se sijaitsee Helsingissä Fredrikinkadulla. Kulttuurikes­kuksen tiloissa on myös lukusali ja kirjasto.. Lisäksi Helsingin Töölössä sijaitsee nuorten miesten opiskelijakoti Tavasttähti, jota ylläpitävät jotkut Opus Dein jäsenistä. Opus Deihin kuuluvat naiset ylläpitävät opiskelijoiden ja nuorten kulttuurikeskusta, Silta-klubia, joka sijaitsee Helsingin Ruskeasuolla. Keskuksen tiloina toimii yksi kerrostalo ja se järjestää toimintaa lähis­töllä sijaitsevan kehitysvammaisille suunnatun koulun oppilaille. Muuta sosiaalityötä ovat esimerkiksi säännölliset vierailut vanhain­koteihin.  Silta-klubille kuuluu myös Malminharjun leirikeskus Heinolassa, missä järjestetään kesäleirejä ja erilaisia kursseja nuorille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opus Dein Suomen osaston viralliset nettisivut
Opus Dei Awareness Network (ODAN), Opus Deitä voimakkaasti kritisoiva sivusto (englanniksi)
Opus Dein perustajan, Pyhän Josemarían kirjoja (englanniksi)
Kirjallisuutta

Ketola, Mikko: Opus Dei: Vaiettu salaseura?  (2. painos 2006)  Helsinki Jyväskylä:  Minerva, 2006.  ISBN 952-482-026-9
Bradley, Michael: Salaseurojen käsikirja.  Helsinki:  Helmi, 2005.  ISBN 951-556-058-6
Allen, John, Jr.: Opus Dei: an objective look behind the myths and reality of the most controversial force in the Catholic Church.  Doubleday Religion, 2005.  ISBN 0-385-51449-2  (englanniksi) Katkelmia: Opus Dei: An Introduction (Arkistoitu – Internet Archive), Chapter 1: A Quick Overview of Opus Dei, Chapter 7: Opus Dei and Secrecy (Arkistoitu – Internet Archive)
Allen, John L.: Opus Dei: secrets and power inside the Catholic Church. Määritä julkaisija! ISBN 978-0-713-99911-2  (englanniksi)
Berglar, Peter: Opus Dei. Life and Work of its Founder.  Scepter, 1994.  Katkelma. (englanniksi)
Coverdale, John F.: Putting Down Roots: Father Joseph Muzquiz and the Growth of Opus Dei, 1912-1983.  New York:  Scepter.  ISBN 978-1-59417-081-2  Google Books (myös katkelma). (englanniksi)
Estruch, Joan: Saints and Schemers: Opus Dei and its paradoxes.  (Alkuperäisteos L'Opus Dei i les seves paradoxes (katalaaniksi))  Oxford University Press, 1995.  Espanjankielinen sähköinen versio kirjasta. (englanniksi)
Friedlander, Noam: What Is Opus Dei? Tales of God, Blood, Money and Faith.  Collins & Brown, 2005.  ISBN 978-1-84340-288-6  Times-lehden arvio kirjasta. (englanniksi)
Hahn, Scott: Ordinary Work, Extraordinary Grace: My Spiritual Journey in Opus Dei.  Random House & Doubleday Religion, 2006.  ISBN 978-0-385-51924-3  Katkelma. (englanniksi)
Introvigne, Massimo: Opus Dei and the Anti-cult Movement. Cristianità, 1994, nro 5.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Vatican Declaration on Opus Dei (paavi julistaa Opus Dein personaaliprelatuuriksi) Julistus Opus Dein sivuilla (englanniksi)
Messori, Vittorio: Opus Dei, Leadership and Vision in Today's Catholic Church.  (Alkuteos Un'Indagine, Arnoldo Mondadori Editore (italiaksi))  Regnery Publishing, 1997.  ISBN 0-89526-450-1  Google Books (myös katkelma). (englanniksi)
O'Connor, William: Opus Dei: An Open Book. A Reply to "The Secret World of Opus Dei" by Michael Walsh.  Dublin:  Mercier Press, 1991.  Katkelma. (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Oates, MT, et al.: Women of Opus Dei: In Their Own Words.  Crossroad Publishing Company, 2009.  ISBN 0-8245-2425-X
Benedictus XVI: St. Josemaria: God is very much at work in our world today. L'Osservatore Romano Weekly Edition in English, 9.10.2002.  Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Walsh, Michael: Opus Dei: An Investigation Into the Secret Society Struggling For Power Within the Catholic Church.  New York:  HarperCollins, 1989.  ISBN 0-06069-268-5  (englanniksi)
Opus Dei levisi ensiksi Euroopan katolisissa maissa ja Pohjois-Amerikassa.
Opus Dein päämajan etuovi Roomassa. Prelaattikirkossa on pyhän Josemarían Escriván hauta.
Piikikkäästä rautalangasta koostuvaa ciliciumiakäytetään katumusharjoituksissa.
Da Vinci -koodi on herättänyt paljon keskustelua aiemmin tuntemattomasta Opus Deistä.
Aarno Kahma

Aarno Assar Kahma (6. toukokuuta 1914 Kuopio – 15. maaliskuuta 2004 Espoo) oli suomalainen geologi, professori ja malminetsintämenetelmien kehittäjä.
Kahma toimi Geologian tutkimuskeskuksen malmiosaston johtajana vuosina 1946–1977. Hänen johdollaan Suomesta löydettiin lukuisia uusia kaivoksia, joista merkittävin on Elijärven kaivos eli Kemin kromikaivos. 1940-luvulla Kahma yhdessä kollegansa kanssa kehitti ja patentoi sähkömagneettiseen induktioon ja pyörrevirtoihin perustuvan, lentokoneesta suoritettavan malminetsintämenetelmän, joka käänteentekevänä menetelmänä otettiin sittemmin käyttöön kaikkialla maailmassa.
Kahman vanhemmat olivat Kuopion kuuromykkäinkoulun rehtori Uuno Albert Kahma ja Maria Elisabeth Häll. Kahma kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1934 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1943 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1951 aiheesta On Contact Phenomena of the Satakunta Diabase. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1962. Hänelle myönnettiin myös Suomen Leijonan komentajamerkki. Hänen poikansa on professori Kimmo Kahma. Kahman velipuoli oli kenraalimajuri Gustaf Erik Magnusson.
Jääpallon SM-sarjakausi 1987–1988

| SM-sarja 1987–1988 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Mestari:  HIFK
Toinen sija:  Veiterä
Kolmas sija:  OLS
Pudonneet joukkueet:  Kampparit
Paras maalintekijä:  Leo Segerman, Veiterä (31)
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1987 :  1989 → 
Jääpallon SM-sarja kaudella 1987-1988 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin. Välierissä HIFK voitti paikallisvastustajansa, ensimmäistä kertaa pudotuspeleihin selviytyneen Botnian. Toisessa Välierässä Veiterä voitti OLS:n. Loppuottelu pelattiin Helsingissä uudella Kallion tekojääradalla. HIFK oli Veiterää parempi maalein 4-3 ja uusi mestaruutensa.
Mestaruussarja > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 18 | 13 | 0 | 5 | 91–47 | 26 |
| Oulun Luistinseura | 18 | 10 | 3 | 5 | 75–44 | 23 |
| Lappeenrannan Veiterä | 18 | 10 | 2 | 6 | 86–64 | 22 |
| Botnia-69 | 18 | 9 | 2 | 7 | 60–57 | 20 |
| Porvoon Akilles | 18 | 9 | 0 | 9 | 68–78 | 18 |
| Veitsiluodon Vastus | 18 | 8 | 1 | 9 | 74–68 | 17 |
| Oulun Palloseura | 18 | 7 | 3 | 8 | 65–59 | 17 |
| Jyväskylän Seudun Palloseura | 18 | 8 | 1 | 9 | 56–61 | 17 |
| Warkauden Pallo -35 | 18 | 7 | 2 | 9 | 81–79 | 16 |
| Mikkelin Kampparit | 18 | 1 | 2 | 15 | 34–133 | 4 |
Kampparit putosi sarjasta suoraan. WP-35 säilyi karsinnan jälkeen, Sarjaan nousi Rovaniemen Palloseura.
Mestaruussarja > Runkosarjan parhaat maalintekijät

| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Leo Segerman | Veiterä | 31 |
| 2. | Kari Kittilä | Vastus | 30 |
| 3. | Veikko Niemikorpi | HIFK | 29 |
Välierät

Välierät pelattiin kaksiosaisina ja ne aloitettiin runkosarjassa huonommin sijoittuneen kotikentällä.
| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Botnia-69 | 6–15 | Helsingin IFK | 3–10 (0–6) | 3–5 (1–2) |
| Lappeenrannan Veiterä | 15–5 | Oulun Luistinseura | 5–1 (1–0) | 10–4 (2–2) |
Loppuottelut

| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- |
| Helsingin IFK | 4–3 (3–1) | Lappeenrannan Veiterä |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Helsingin IFK
2.: Lappeenrannan Veiterä
3.: Oulun Luistinseura
4.: Botnia-69
Suomen mestarit

HIFK: Risto Ruokolainen, Ben Söderling, Johan Stierncreutz, Olli Pylsy, Kari Kiviharju, Mika Sirkkiö, Kari Peuhkuri, Heikki Raitavuo, Veikko Niemikorpi, Sami Lehto, Tuomo Säävälä, Mika Mutikainen, Yrjö Skaffari, Jarmo Haavisto, Petri Partanen, Rami Koivisto. Valmentaja Raine Salminen.
Kaappari

Ranskalaisen kaapparikapteeni Robert Surcoufin La Confiance (etualalla) valtaamassa Englannin Itä-Intian kauppakomppanian alusta Kentiä. Ambroise Louis Garnerayn maalaus vuodelta 1800.
Kaappari tarkoitti yksityisesti varustettua laivaa tai sen kapteenia, jonka jokin valtio valtuutti valtaamaan vihollisvaltion aluksia. Kaappareita esiintyi varsinkin 1600- ja 1700-lukujen eurooppalaisissa sodissa. Kaapparitoiminta kiellettiin vuonna 1856 Pariisin julistuksella.
Historiaa

Kaapparilaivat purjehtivat kaapparikirjaksi kutsutun lupakirjan turvin. Kaapparikirja oli jonkin tunnustetun hallituksen antama lupakirja. Tämä asiakirja antoi kaapparialukselle valtuudet hyökätä vihollislaivojen kimppuun ja kaapata niiden lastin. Kaapparikapteeni ja hänen miehistönsä ottivat oman osuutensa saaliista, ja yleensä kaappari luovutti tietyn prosentin voitosta sille valtiolle, jonka suojeluksessa purjehti. Kaapparin suojelijavaltio sai näin ilmaiseksi käyttöönsä sotalaivoja. Toisin kuin oman laivaston ylläpidettävät alukset, kaapparilaivat tuottivat sille tuloja.
Kaapparin ja merirosvon välinen raja oli usein häilyvä. Monet kuuluisat merirosvot, kuten esimerkiksi kapteeni Kidd, olivat entisiä kaappareita. Kaappaustoiminta sodankäynnin yhteydessä kiellettiin Pariisin rauhansopimuksessa 1856.
Myös Ruotsin kruunu jakoi kaapparikirjoja. Ruotsin prinsessa Cecilia Vaasa harjoitti 1570-luvulla kaapparitoimintaa. Tunnetuin ruotsalainen kaappari lienee kuitenkin göteborgilainen Lars Gathenhielm eli ”Gatanin Lasse”, joka rikastui kaappauksilla suuren Pohjan sodan aikoihin.
Viimeiset klassiset kaapparit

Perinteisiä kaapparilaivoja nähtiin usein vielä Napoleonin sotien yhteydessä. Niiden jälkeen Euroopassa vallitsi pitkä suhteellisen rauhallinen kausi, jonka aikana sotalaivastot muuttuivat olennaisesti muun muassa höyrykoneiden käyttööntulon myötä. Tästä syystä kaappareita ei enää tarvittu esimerkiksi Krimin sodassa.
Yhdysvallat jakoi kaapparikirjeitä itsenäisyyssodassaan ja vuoden 1812 sodassa Britanniaa vastaan. Hyvien kokemusten johdosta ja varsinaisten merivoimiensa pienuuden takia Yhdysvallat ei vuonna 1856 allekirjoittanut kaapparitoiminnan kieltävää Pariisin julistusta. Yhdysvaltain sisällissodassa Etelävaltiot ottivat kaapparilaivoja palvelukseensa. Viimeisenä niistä antautui kommodori James Waddellin komentama fregatti Shenandoah. Alus jatkoi sotaa melkein puoli vuotta etelävaltioiden kukistumisen jälkeen ja antautui lopulta pakkotilanteessa Englannissa linjalaiva Donegalille, koska Yhdysvalloissa olisi odottanut armotta tuomio merirosvoudesta.
Apuristeilijät kaapparilaivojen perillisinä

Tietynlaisena kaappareiden perillisinä voidaan nähdä apuristeilijät. Apuristeilijät ovat kauppalaivoja, jotka varustetaan sodan tullen sotalaivoiksi asentamalla niihin tykistöä, miinakiskot, torpedoputkia ja niin edelleen. Apuristeilijät toimivat risteilijöiden tapaan valtamerillä hyökäten vihollisen kauppalaivoja ja kuljetusaluksia vastaan sekä suojaamalla omia saattueita. Apuristeilijöiden miehistö ja päällystö kuitenkin yleensä koostuu merisotilaista siviilien sijaan. Ensimmäisen kerran apuristeilijöitä sanan varsinaisessa merkityksessä käytettiin Yhdysvaltain sisällissodassa, ja molemmissa maailmansodissa varsinkin saksalaiset apuristeilijät (Hilfskreuzer) tulivat kuuluisiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaappari Wikimedia Commonsissa
Etelävaltioiden kaapparialus CSS Savannah.
Saksalainen kaapparialus HSK Kormoran.
Eila Kaarresalo-Kasari

Eila Kaarresalo-Kasari muistelmateoksensa Jazztyttö julkistamistilaisuudessa syyskuussa 2020.
Eila Kaarresalo-Kasari (s. 11. heinäkuuta 1942 Lahti) on suomalainen elokuvaohjaaja, ihmissuhdekouluttaja ja musiikkitoimittaja.