stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valko-sini-valkoinen lippu

Valko-sini-valkoinen lippu
Valko-sini-valkoinen lippu (ven. Бело-сине-белый флаг, БСБ) on lippu, josta tuli sodanvastaisten mielenosoitusten symboli Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022. Lippu mainittiin ensimmäisen kerran Twitterissä 28. helmikuuta 2022, minkä jälkeen sen käyttö on yleistynyt Venäjän oppositiovoimien keskuudessa.
Aktivistien mukaan lippu on ennen kaikkea symboli ihmisten yhdistämisestä rauhan ja vapauden puolesta. Myös jatkuvuus Veliki Novgorodin lipun entisen version kanssa todettiin. Yksi Novgorodin tasavallan tärkeimmistä hallintoelimistä oli ”Novgorodin kamari”, joka rajoitti ruhtinaan valtaa, toisin kuin Vladimir-Suzdalin ruhtinaskunta.
Koon ja värin standardointi

| Väri | Valkoinen | Sininen |
| --- | --- | --- |
| HTML | #FFFFFF | #088CE8 #0083D6  |
| CMYK | 0,0,0,0 | 100,41,5,0  |
Historia

Ensimmäinen paikka, jossa valko-sini-valkoista lippua käytettiin, oli Novgorodin tasavallan virtuaalisen osavaltion ("Novgorodin tasavalta") verkkosivusto, joka ilmestyi vuonna 2006 (sivuston varhaisimmat sivut verkkoarkistossa ovat vuodelta 2010). Lippu perustui silloiseen Veliki Novgorodin viralliseen lippuun. Sivuston luojan, amerikkalaisen ohjelmoijan Martin Posthumusin, mukaan projekti oli esimerkki vaihtoehtoisesta historiasta, jossa Novgorodin tasavallan joukot voittivat Moskovan ruhtinaskunnan joukot Šelonin taistelussa.
Ensimmäisen kerran lippua ehdotti vaihtoehdoksi Venäjän lipulle LiveJournalin käyttäjä Andrei Tšudinov 22. elokuuta 2019.
Sodanvastaisten mielenosoitusten yhteydessä se mainittiin ensimmäisen kerran Twitterissä 28. helmikuuta 2022, ja oppositio hyväksyi sen laajasti. Sitä käytettiin sodanvastaisissa mielenosoituksissa Georgiassa, Saksassa, Kyproksella ja Jekaterinburgissa Venäjällä.
Aktivistien mukaan lippu symboloi taistelua rauhan ja ajatuksenvapauden puolesta. Punainen, joka liittyy vereen ja Neuvostoliiton menneisyyteen, on korvattu rauhanomaisella valkoisella. Väriyhdistelmä muistuttaa myös vanhaa Veliki Novgorodin lippua muistona Novgorodin tasavallan perinteistä.
Joidenkin aktivistien mukaan tärkein ero Venäjän lipusta, punaisen raidan puute, on protestin symboli, koska se torjuu sodan kultin, sotilaallisen laajentumisen sekä näyttää uuden sivun Venäjän historiassa, jossa ei ole paikkaa autokratialle, militarismille, väkivallalle ja verelle. Heidän mukaansa lipun ulkonäkö sai inspiraationsa Veliki Novgorodin valtiokauden symboleista, joka aktivistien mukaan oli Novgorodin tasavallan keskus ja on Venäjän historian ainoa haastaja todellisen demokratian titteliin. Itse värit kuvaavat joidenkin aktivistien mukaan rauhaa, puhtautta, varovaisuutta (valkoinen) sekä totuutta ja oikeudenmukaisuutta (sininen).
Keskimmäinen sininen raita on väriltään lähellä Venäjän lippua, jota käytettiin vuosina 1991–1993.
Vapaan Venäjän legioona, joka taistelee Ukrainan puolella venäläisiä vastaan, käyttää valko-sini-valkoista lippua tunnuksenaan.
Galleria

Ukrainan valtion lippu ja Venäjän protestilippu
Samanlaisia lippuja

Veliki Novgorodin lippu 1994–2006
Novgorodin alueen Tšudovon piirin lippu 1997–2008
Veišnoryjan kuvitteelisen valtion lippu
Sveitsin Zugin kantonin lippu
Aiheesta muualla

Lipun virallinen verkkosivusto
Veliki Novgorodin kaupungin lippu vuosina 1994–2006
Venäjän federaation valtion lippu vuosina 1991–1993
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1977–1978

| Bundesliiga |
| --- | --- |
Mestari:  1. FC Köln  2. Bundesliigan mestaruus  3. Saksan mestaruus
Pudonneet joukkueet:  TSV 1860 München  1. FC Saarbrücken  FC St. Pauli
Maalit:  993 (3.25 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Dieter Müller (24)  Gerd Müller (24)
Suurin kotivoitto:  M'gladbach 12–0 Dortmund (29. huhtikuuta 1978)
Suurin vierasvoitto:  Br'schweig 0–6 M'gladbach (29. lokakuuta 1977)
Eniten maaleja ottelussa:  M'gladbach 12–0 Dortmund (12 maalia) (29. huhtikuuta 1978)
  ← 1976–1977 :  1978–1979 → 
Saksan Bundesliigan kausi 1977–1978 oli järjestyksessään 15. Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan, kausi. Se alkoi 6. elokuuta 1977 ja päättyi 29. huhtikuuta 1978. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Borussia Mönchengladbach.
Sarjajärjestelmä

Jokainen joukkue pelasi kaksi peliä toisiaan vastaan joukkue, yhden kotona ja yhden vieraissa. Joukkueet saivat kaksi pistettä voitosta ja yhden pisteen tasapelistä. Jos kaksi tai useampi joukkueista oli tasapisteissä, sijoitus määräytyi maalierolla ja jos vielä tasoissa, niin tehdyt maalit ratkaisivat. Joukkue, jolla oli eniten pisteitä kruunattiin mestariksi ja kolme vähiten pisteitä kerännyttä joukkuetta putosi seuraavaksi kaudeksi 2. Bundesliigaan.
Joukkuemuutokset kaudesta 1976–1977

Karlsruher SC, Tennis Borussia Berlin ja Rot-Weiss Essenin putosivat 2. Bundesliigaan edellisen kauden päätteeksi. Heidän tilalleen nousivat FC St. Pauli, VfB Stuttgart ja TSV 1860 München.
Kauden yhteenveto

Kausi 1977–1978 päättyi tavallista aikaisemmin johtuen Argentiinan MM-kisoista. Mestaruuden voitti historiallisen niukasti FC Köln maalieron turvin. Köln päätyi tasapisteisiin Borussia Mönchengladbachin kanssa. Ennen viimeistä kierrosta Köln ja Mönchengladbach olivat tasapisteissä, mutta Kölnillä oli tuolloin turvallisen tuntuinen, 10 osumaa parempi maaliero kuin Mönchengladbachilla. Mönchengladbach onnistui kuitenkin kaventamaan eroa maali maalilta viimeisellä kierroksella, kun se voitti Dortmundin lopulta 12–0. Köln voitti kuitenkin viimeisellä kierroksella vieraissa jumboksi jääneen St. Paulin 0–5. Näin joukkue kruunattiin historiansa toista kertaa Bundesliigan mestariksi ja samalla päättyi Bayern Münchenin ja Mönchengladbachin 9 vuotta kestänyt dominanssi Bundesliigassa.
Putoajat olivat selkeällä erolla TSV 1860 München, 1. FC Saarbrücken ja FC St. Pauli. Maalipörssin voiton veivät nimiinsä Müllerit Dieter ja Gerd 24 osumalla. Maalipörssin voitto oli Gerd Müllerille uran seitsemäs ja samalla viimeinen sekä Dieter Müllerille toinen ja samalla myös viimeinen.
Joukkueet

| Joukkue | Sijainti | Stadion | Kapasiteetti |
| --- | --- | --- | --- |
| Berlin Hertha BSC Hertha BSC | Berliini | Olympiastadion | 100 000 |
| Bochum VfL Bochum | Bochum | Ruhrstadion | 40 000 |
| Braunschweig Eintracht Braunschweig | Braunschweig | Eintracht-Stadion | 38 000 |
| Bremen SV Werder Bremen | Bremen | Weserstadion | 32 000 |
| Dortmund Borussia Dortmund | Dortmund | Westfalenstadion | 54 000 |
| Duisburg MSV Duisburg | Duisburg | Wedaustadion | 38 500 |
| Dusseldorf Fortuna Düsseldorf | Düsseldorf | Rheinstadion | 59 600 |
| Frankfurt Eintracht Frankfurt | Frankfurt | Waldstadion | 62 000 |
| Hamburg Hamburger SV | Hampuri | Volksparkstadion | 80 000 |
| Kaiserslautern 1. FC Kaiserslautern | Kaiserslautern | Stadion Betzenberg | 42 000 |
| Koln 1. FC Köln | Köln | Müngersdorfer Stadion | 61 000 |
| Mönchengladbach Borussia Mönchengladbach | Mönchengladbach | Bökelbergstadion | 34,500 |
| München 1860 TSV 1860 München | München | Olympiastadion | 80 000 |
| München Bayern FC Bayern München | München | Olympiastadion | 80 000 |
| Saarbrücken 1. FC Saarbrücken | Saarbrücken | Ludwigspark | 40,000 |
| Schalke FC Schalke 04 | Gelsenkirchen | Parkstadion | 70 000 |
| St. Pauli FC St. Pauli | Hampuri | Wilhelm-Koch-Stadion | 32 000 |
| Stuttgart VfB Stuttgart | Stuttgart | Neckarstadion | 72 000 |
Sarjataulukko

| # | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pst | Karsinta tai putoaminen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1. | 1. FC Köln | 34 | 22 | 4 | 8 | 86 | 41 | +45 | 48 | Osallistumisoikeus Euroopan Cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 2. | Borussia Mönchengladbach | 34 | 20 | 8 | 6 | 86 | 44 | +42 | 48 | Osallistumisoikeus UEFA cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 3. | Hertha BSC | 34 | 15 | 10 | 9 | 59 | 48 | +11 | 40 | Osallistumisoikeus Euroopan Cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 4. | VfB Stuttgart | 34 | 17 | 5 | 12 | 58 | 40 | +18 | 39 | Osallistumisoikeus UEFA cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 5. | Fortuna Düsseldorf | 34 | 15 | 9 | 10 | 49 | 36 | +13 | 39 | Osallistumisoikeus Cup-voittajien cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 6. | MSV Duisburg | 34 | 15 | 7 | 12 | 62 | 59 | +3 | 37 | Osallistumisoikeus UEFA cupin ensimmäiselle kierrokselle |
| 7. | Eintracht Frankfurt | 34 | 16 | 4 | 14 | 59 | 52 | +7 | 36 |  |
| 8. | 1. FC Kaiserslautern | 34 | 16 | 4 | 14 | 64 | 63 | +1 | 36 |  |
| 9. | FC Schalke 04 | 34 | 14 | 6 | 14 | 47 | 52 | -5 | 34 |  |
| 10. | Hamburger SV | 34 | 14 | 6 | 14 | 61 | 67 | -6 | 34 |  |
| 11. | Borussia Dortmund | 34 | 14 | 5 | 15 | 57 | 71 | -14 | 33 |  |
| 12. | Bayern München | 34 | 11 | 10 | 13 | 62 | 64 | -2 | 32 |  |
| 13. | Eintracht Braunschweig | 34 | 14 | 4 | 16 | 43 | 53 | -10 | 32 |  |
| 14. | VfL Bochum | 34 | 11 | 9 | 14 | 49 | 51 | -2 | 31 |  |
| 15. | SV Werder Bremen | 34 | 13 | 5 | 16 | 48 | 57 | -9 | 31 |  |
| 16. | 1860 München | 34 | 7 | 8 | 19 | 41 | 60 | -19 | 22 | Putoaminen 2. Bundesliigaan |
| 17. | 1. FC Saarbrücken | 34 | 6 | 10 | 18 | 39 | 70 | -31 | 22 | Putoaminen 2. Bundesliigaan |
| 18. | FC St. Pauli | 34 | 6 | 6 | 22 | 44 | 86 | -42 | 18 | Putoaminen 2. Bundesliigaan |
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | Hertha BSC | Bochum | Braunschweig | Werder Bremen | Dortmund | Duisburg | Düsseldorf | Frankfurt | Hamburg | Kaiserslautern | Köln | Mönchengladbach | 1860 Munich | Bayern Munich | Saarbrücken | St. Pauli | Schalke 04 | Stuttgart |
| Hertha BSC  |   | 4–3  | 1–0  | 2–0  | 3–1  | 2–2  | 0–0  | 2–0  | 3–2  | 2–1  | 1–1  | 2–1  | 4–1  | 3–1  | 1–1  | 5–0  | 2–1  | 1–1 |
| Bochum  | 5–0  |   | 1–1  | 2–0  | 1–0  | 1–2  | 2–1  | 0–1  | 2–1  | 0–1  | 0–0  | 0–0  | 2–0  | 2–1  | 4–2  | 4–0  | 1–1  | 1–0 |
| Braunschweig  | 1–1  | 3–1  |   | 2–0  | 0–1  | 1–0  | 2–0  | 1–1  | 4–0  | 3–1  | 1–0  | 0–6  | 2–1  | 1–1  | 3–0  | 2–0  | 3–1  | 3–1 |
| Werder Bremen  | 4–2  | 1–0  | 2–1  |   | 3–1  | 4–2  | 2–1  | 3–0  | 1–2  | 5–3  | 0–2  | 3–2  | 2–0  | 1–1  | 1–1  | 4–0  | 2–0  | 0–1 |
| Dortmund  | 1–1  | 5–3  | 2–0  | 4–1  |   | 2–1  | 1–2  | 0–2  | 2–1  | 4–0  | 1–2  | 3–3  | 1–3  | 1–1  | 2–1  | 1–1  | 2–1  | 4–1 |
| Duisburg  | 2–1  | 0–0  | 3–1  | 2–0  | 1–2  |   | 0–0  | 3–0  | 5–2  | 3–2  | 1–2  | 1–1  | 1–1  | 6–3  | 5–0  | 4–3  | 1–0  | 2–1 |
| Düsseldorf  | 0–0  | 1–1  | 2–0  | 2–0  | 1–0  | 0–0  |   | 2–1  | 3–1  | 4–1  | 5–1  | 1–3  | 2–0  | 4–2  | 2–1  | 3–1  | 1–1  | 1–0 |
| Frankfurt  | 0–5  | 5–3  | 2–0  | 0–2  | 2–1  | 3–1  | 4–0  |   | 0–2  | 1–3  | 2–2  | 4–2  | 1–0  | 4–0  | 4–0  | 5–2  | 3–0  | 2–0 |
| Hamburg  | 2–2  | 3–1  | 4–2  | 1–1  | 4–1  | 4–1  | 0–3  | 0–0  |   | 3–1  | 1–0  | 2–6  | 3–0  | 2–2  | 1–2  | 0–2  | 2–0  | 2–0 |
| Kaiserslautern  | 2–0  | 4–1  | 2–1  | 2–1  | 4–0  | 6–1  | 3–2  | 2–0  | 3–0  |   | 0–2  | 0–3  | 1–0  | 5–0  | 2–1  | 2–1  | 0–0  | 0–4 |
| Köln  | 3–1  | 2–1  | 6–0  | 7–2  | 4–1  | 5–2  | 1–0  | 0–1  | 6–1  | 4–1  |   | 1–1  | 6–2  | 2–0  | 3–1  | 4–1  | 2–4  | 2–1 |
| Mönchengladbach  | 2–1  | 2–2  | 3–1  | 4–0  | 12–0  | 1–3  | 3–2  | 2–0  | 2–1  | 2–2  | 2–5  |   | 2–1  | 2–0  | 6–1  | 2–1  | 2–1  | 3–1 |
| 1860 Munich  | 2–3  | 2–0  | 1–0  | 0–0  | 0–2  | 4–0  | 0–1  | 2–4  | 2–2  | 2–2  | 1–3  | 1–1  |   | 1–1  | 2–0  | 4–1  | 0–0  | 1–2 |
| Bayern Munich  | 0–2  | 1–1  | 3–2  | 3–1  | 3–0  | 3–2  | 0–0  | 2–1  | 2–0  | 4–2  | 0–3  | 1–1  | 1–3  |   | 7–1  | 4–2  | 7–1  | 2–0 |
| Saarbrücken  | 2–2  | 0–1  | 0–1  | 1–1  | 2–2  | 1–2  | 1–1  | 0–0  | 3–5  | 3–3  | 1–0  | 0–1  | 1–1  | 2–1  |   | 4–0  | 2–1  | 1–1 |
| St. Pauli  | 3–0  | 1–1  | 0–1  | 3–1  | 3–6  | 2–2  | 2–1  | 5–3  | 2–3  | 0–3  | 0–5  | 0–1  | 4–1  | 0–0  | 1–3  |   | 1–1  | 1–1 |
| Schalke  | 2–0  | 3–1  | 1–0  | 1–0  | 0–2  | 0–1  | 1–0  | 3–2  | 2–2  | 3–0  | 2–0  | 1–2  | 2–1  | 3–2  | 2–0  | 4–1  |   | 3–1 |
| Stuttgart  | 1–0  | 3–1  | 5–0  | 2–0  | 4–1  | 1–0  | 1–1  | 2–1  | 1–2  | 3–0  | 3–0  | 2–0  | 3–1  | 3–3  | 1–0  | 1–0  | 6–1  |  |
Lähde: www.dfb.de
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Parhaat maalintekijät

Dieter Müller (1. FC Köln)
Gerd Müller (FC Bayern München)
Klaus Toppmöller (1. FC Kaiserslautern)
Manfred Burgsmüller (Borussia Dortmund)
Klaus Fischer (FC Schalke 04)
Jupp Heynckes (Borussia Mönchengladbach)
Karl-Heinz Granitza (Hertha BSC)
Allan Simonsen (Borussia Mönchengladbach)
Franz Gerber (FC St. Pauli)
Rudolf Seliger (MSV Duisburg)
Filip Zubčić

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Filip Zubčić (2015) |  Filip Zubčić (2015) |  Filip Zubčić (2015) |  |
Maa:  Kroatia
Miesten alppihiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Cortina 2021 | parisuurpujottelu |  |
Filip Zubčić (s. 27. tammikuuta 1993 Zagreb) on kroatialainen alppihiihtäjä, joka edustaa SK Koncar -seuraa. Hän on parisuurpujottelun MM-mitalisti ja on voittanut suurpujottelussa kolme maailmancupin osakilpailua.
Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 Zubčić sijoittui pujottelussa 30:nneksi. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli suurpujottelussa 28:s ja keskeytti pujottelussa. Sotšin olympialaisissa 2014 hän keskeytti suurpujottelussa. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pujottelussa 13:nneksi ja suurpujottelussa 16:nneksi. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän oli suurpujottelussa 19:s, supersuurpujottelussa 31:s ja keskeytti alppiyhdistetyn. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui alppiyhdistetyssä 12:nneksi, suurpujottelussa 24:nneksi sekä keskeytti pujottelun ja supersuurpujottelun.Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa parisuurpujottelussa ja oli neljäs suurpujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa kymmenenneksi ja pujottelussa 18:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurpujottelussa kahdeksas ja pujottelussa yhdestoista. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän sijoittui suurpujottelussa 13:nneksi.
Alppihiihdon maailmancupissa Zubčić kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2012. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Åren suurpujottelussa joulukuussa 2014 oltuaan 25:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan runsas viikko myöhemmin seitsemäs Alta Badian suurpujottelussa. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2020. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Naeban suurpujottelussa helmikuussa 2020. Saman kauden suurpujottelucupissa hän oli kolmas. Zubčić voitti joulukuussa 2020 Santa Caterinan ensimmäisen suurpujottelun ja sijoittui toisessa kolmanneksi. Tammikuussa 2021 hän sijoittui toiseksi Adelbodenin molemmissa suurpujotteluissa. Helmikuussa 2021 hän voitti Banskon ensimmäisen suurpujottelun. Maaliskuussa hän oli Lenzerheiden suurpujottelussa toinen. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa viidenneksi ja suurpujottelucupissa kolmanneksi. Hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa pujottelussa oltuaan kolmas Val d'Isèressa joulukuussa 2021. Hän oli toinen Alta Badian ensimmäisessä suurpujottelussa joulukuussa 2023. Hän oli kolmas Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2024. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi ja suurpujottelucupissa kolmanneksi.
Dheepan

| Dheepan |
| --- | --- |
 Elokuvan Dheepan elokuvajuliste.
Ohjaaja:  Jacques Audiard
Käsikirjoittaja:  Jacques Audiard Thomas Bidegain Noé Debré
Tuottaja:  Rosa Attab Martine Cassinelli Pascal Caucheteux Grégoire Sorlat
Säveltäjä:  Nicolas Jaar
Kuvaaja:  Éponine Momenceau
Leikkaaja:  Juliette Welfling
Tuotantosuunnittelija:  Michel Barthélémy
Pukusuunnittelija:  Chattoune
Pääosat:  Jesuthasan Antonythasan Kalieaswari Srinivasan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Why Not Productions Page 114
Levittäjä:  BiM Distribuzione Cirko Film Netflix Hulu
Ensi-ilta:   21. toukokuuta 2015 (Cannes)
Kesto:  115 minuuttia 
Alkuperäiskieli:  ranska tamili englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dheepan (ransk. Dheepan) on Jacques Audiardin ohjaama vuonna 2015 ensi-iltansa saanut ranskalainen rikosdraamaelokuva. Elokuva kertoo kolmesta tamilista, jotka pakenevat Sri Lankan sisällissotaa Ranskaan. Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2015 Cannesin elokuvajuhlilla. Se voitti parhaan elokuvan Palme d'Or -palkinnon.
Tuotanto

Käsikirjoittajana uransa aloittanut elokuvan ohjaaja Jacques Audiard kirjoitti Dheepanin käsikirjoituksen yhdessä Thomas Bidegainin ja Noé Debrén kanssa. Hän on kertonut, että elokuvan taustalla ovat Sam Peckinpahin Olkikoirat (1971) ja Montesquieun romaani Persialaisia kirjeitä. Elokuvan päähenkilön kansallisuudeksi valittiin tamili, koska se sisälsi ranskalaiselle yleisölle mahdollisimman vähän historiallista painolastia. Päähenkilöä valittiin esittämään Antonythasan Jesuthasan, joka on itsekin entinen tamililapsisotilas. Jesuthasan muutti sotaa pakoon Ranskaan 1980-luvun lopussa ollessaan 19-vuotias. Ranskassa hänestä tuli tunnustettu kirjailija ja esseisti.
Juoni

Entinen tamilisissi ”Dheepan”, nuori nainen ”Yalini” ja heidän tyttärenään esiintyvä 9-vuotias ”Illayaal” omaksuvat kaikki kuolleiden henkilöllisyyden ja teeskentelevät perhettä paetakseen Sri Lankasta Ranskaan. Ranskassa ”perhe” päätyy asumaan Le Pré-Saint-Gervaisin lähiöön, jossa huumekauppiaat pitävät vahtia kerrostalojen katoilla. Dheepanista tulee kerrostalojen talonmies. Vaikka Dheepan ja Yalini eivät ole aito perhe, he joutuvat kuitenkin kohtaamaan vanhemmuden haasteet. Illayaal oireilee koulussa, kun muut lapset eivät suostu ottamaan häntä mukaan ryhmäänsä.
Yalini menee töihin siivoamaan ja laittamaan ruokaa läheisen kerrostalon vanhukselle. Paljastuu, että vanhuksen asunnossa on rikollisten päämaja. Pian sinne palaa rikollisten johtaja Brahmin, jota kohtaan Yalini tuntee enemmän vetoa kuin Dheepaniin, joka yrittää lähentyä häntä. Dheepan kohtaa entisen tamilikomentajansa, joka yrittää värvätä hänet keräämään rahaa aseisiin. Dheepan kieltäytyy ja komentaja pahoinpitelee hänet. Kerrostaloilla on ampumavälikohtaus, kun huumekauppaiden rahat yritetään ryöstää. Yalini yrittää paeta siskonsa luokse Englantiin, mutta Dheepan takavarikoi hänen passinsa. Brahmin kertoo Yalinille, että Dheepanin on syytä lopettaa tai hän kuolee. Kun Yalinin kassi tutkitaan, Dheepan menettää malttinsa. Yalini huutaa Dheepanille, että he eivät ole naimisissa, eikä Dheepan ole hänen aviomiehensä.
Dheepan on saanut tarpeekseen ja maalaa maahan viivan, jonka toisella puolella ei saa käyttää aseita. Yalini kuulee riidan rikollisten asunnossa. Asuntoon tulee vieraita miehiä, jotka ampuvat vanhuksen. Brahmin haavoittuu. Hän pakottaa Yalinin soittamaan Dheepanin apuun. Dheepan menee pelastamaan Yalinia ja ampuu matkalla kaikki vastaantulevat rikolliset. Kun hän pääsee asunnolle Brahmin on jo kuollut ja Yalini kunnossa. Elokuva loppuu kohtaukseen, jossa Yalini ja Dheepan ovat yhdessä Englannissa ja heillä on pieni lapsi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antonythasan Jesuthasan  | … |  Dheepan/Sivadhasan   |
|  Kalieaswari Srinivasan  | … |  Yalini   |
|  Claudine Vinasithamby  | … |  Illayaal   |
|  Vincent Rottiers  | … |  Brahim   |
|  Marc Zinga  | … |  Youssouf   |
|  Faouzi Bensaïdi  | … |  Habib   |
|  Bass Dhem  | … |  Azziz   |
|  Franck Falise  | … |  C-rakennuksen talonmies   |
|  Joséphine de Meaux  | … |  Rehtori   |
|  Jean-Baptiste Pouilloux  | … |  Lakimies   |
|  Nathan Anthonypillai  | … |  Tulkki   |
|  Vasanth Selvam  | … |  Komentaja Cheran   |
Vastaanotto

Elokuva sai ensi-iltansa vuoden 2015 Cannesin elokuvajuhlilla. Se voitti parhaan elokuvan Palme d'Or -palkinnon. Dheepan sai kansainvälisiltä kriitikoilta pääsääntöisesti kiittävän vastaanoton. New York Timesin A.O. Scott näki elokuvassa sekä eurooppalaisen taide-elokuvan että kaupallisen elokuvan tunnusmerkkejä. Taide-elokuvaan viittasivat tuntemattomien näyttelijöiden käyttö ja realistinen kerronta. Scottin mukaan Dheepan on kuin kaksi erillistä elokuvaa: toisaalta kuvaus miehestä, joka tahtoo päästää irti menneisyydestään, toisaalta kuin western, jossa sankari pusketaan liian ahtaaseen paikkaan. The Guardian -lehden Andrew Pulverin mielestä elokuva on erittäin väkevä trilleri, joka pitää katsojan otteessaan. Varietyn Scott Foundas kirjoitti myös, että Dheepan on kuin kaksi erillistä elokuvaa: sosiaalinen kuvaus ja väkivaltainen trilleri. Hänen mielestään elokuvan pelastavat pääosien esittäjien intensiiviset roolisuoritukset.
Thibaut Favrot

Thibaut Favrot Ranskan-mestaruuskilpailuissa 2014.
Thibaut Favrot (s. 22. joulukuuta 1994) on ranskalainen alppihiihtäjä. Hän on sijoittunut parhaimmillaan arvokilpailuissa viidenneksi ja maailmancupin osakilpailuissa toiseksi.
Favrot sijoittui nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa parhaimmillaan kahdeksanneksi superalppiyhdistetyssä vuonna 2014. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän keskeytti suurpujottelussa ja parisuurpujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui suurpujottelussa viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli suurpujottelussa kuudes.
Maailmancupissa Favrot kilpaili ensimmäisen kerran lokakuussa 2015 ja toisen kerran tammikuussa 2017. Hän sijoittui maailmancupin pisteille eli kolmenkymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran Alta Badian suurpujottelussa joulukuussa 2017, jolloin hän sijoittui 24:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon ja samalla palkintokorokkeelle hän ylsi ensimmäisen kerran Alta Badian parisuurpujottelussa joulukuussa 2018. Tavallisessa suurpujottelussa hän on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Banskossa helmikuussa 2021.
Martin Rutilius

Martin Rutilius (Rudel) (1551 Bad Salzelmen, Saksi-Anhalt, Saksa – 18. tammikuuta 1618 Weimar) oli saksalainen luterilainen pappi ja virsirunoilija.
Rutiliuksesta tiedetään melko vähän. Hän oli papin poika ja kävi koulua Torgaussa sekä opiskeli Wittenbergin ja Jenan yliopistoissa. Vuonna 1575 hän sai papin viran Treuelebenissä ja toimi myöhemmin pappina Weimarissa.
Rutiliuksen kirjoittamista virsistä tunnetuin on "Ach Gott und Herr, wie gross und schwer". Virressä on alkuaan ollut viisi tai kuusi säkeistöä ja sitä on täydentänyt saksalainen pappi Johan Major (Gross). Eräiden lähteiden mukaan virsi olisi kokonaan Majorin kirjoittama, mutta Rutilius on useimpien lähteiden mukaan virren tekijä. Virren teksti on säilynyt hänen käsinkirjoitetussa albumissaan (päiväys 29. toukokuuta 1604) ja siinä on vakuutus että teksti on hänen kirjoittamansa (fecit et propria manu scripsit).
Johann Sebastian Bach on käyttänyt hänen kirjoittamaansa koraalia kantaatissaan BWV 48.
Virsi on käännetty ruotsiksi Turussa 1673 painetussa Åbopsalmboken-virsikirjassa. Suomeksi virsi ilmestyi Lohtajan komministerin Johannes Carlanderin käännöksenä vuodelta 1683 ja tuli virsikirjaan vuonna 1701. Se oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon vuoden 1939 virsikirjassa virsi 281 "Ah Herrani, Sydäntäni". Ruotsin kirkon virsikirjassa se on virsi 544 "Ah Herrani, sydämeni jo nääntyy synnin vaivaan" joka pohjautuu Anders Frostensonin muokkaukseen ja on Pekka Kivekkään vuonna 1997 tekemä käännös.
Aaron Schock

| Aaron Schock |
| --- | --- |

Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Illinois’n 18. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2009 – 31. maaliskuuta 2015  
Edeltäjä:  Ray LaHood
Seuraaja:  Darin LaHood
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1981 (ikä 43) Morris, Minnesota, Yhdysvallat
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Aaron Jon Schock (s. 28. toukokuuta 1981 Morris, Minnesota, Yhdysvallat)  on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän edusti Illinois’n 18. vaalipiiriä Yhdysvaltain edustajainhuoneessa vuosina 2009–2015. Maaliskuussa 2015 hänen paljastettiin nostaneen kymmeniä tuhansia dollareita kilometrikorvauksina. Hän erosi edustajainhuoneesta kohun jälkeen.
Schock on avoimesti homoseksuaali.