stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lokki: Kaikki parhaat – 36 toivotuinta
Kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 Lokki – 3.18  Tahdon elää – 3.01  Hiekkarakkautta – 3.06  Miljoona ruusua – 4.41  Tango Poema – 2.43  Suudelmavalssi – 4.04  Vie minut aamuun – 3.06  Majakka – 3.29  Usko puolet, mitä näet – 3.46  Turhaanko vain – 3.19  Romanssi mollissa – 3.10  Mustat enkelit – 3.26  Jää hiljaisuus – 3.05  Sinne ainiaaksi jään – 3.49  Tuuli tunteet herättää – 2.56  Kaksi valkeaa laivaa – 4.05  Kastanjapuu – 3.53  Jäähyväistango – 2.57 :  CD 2 Aamu toi, ilta vei – 3.39  Yön yli jääthän – 3.08  Salainen rakkaus – 2.47  Aina toisensa on heillä – 3.37  Rakkauden kellot – 3.55  Vain yksi maa – 4.32  Häälauantai – 2.52  Sinut minä haluan – 2.33  Hän saavu ei – 3.47  Tiedä, mitä tahdot – 3.11  Rakkaudesta sekaisin – 2.32  Alla Honolulun kuun – 3.01  Heinäkuun ilta – 4.18  Sun laivas rantaan jäädä täytyi – 3.23  Katinka – 2.18  Taas rakastuin – 2.56  Veit sydämein – 2.32  Meri – 4.07
Naturalismi (taide)

Realismit
Jacob Riis, , 1890.
Realismi taiteessa | Realismi kirjallisuudessa
Fantastinen realismi 
 Fotorealismi 
 Inhorealismi 
 Kapitalistinen realismi 
 Maaginen realismi 
 Naturalismi (taide) 
 Neorealismi 
 Sosialistinen realismi 
 Surrealismi 
 Uusi realismi 
 Yhteiskunnallinen realismi
Realismia
Akka ja kissa 
 Démasquée 
 Femme nue couchée 
 Kivenhakkaajat 
 Le Sommeil 
 Maailman alkuperä 
 Poika ja varis 
 Pyykkiranta 
 Raatajat rahanalaiset 
 Tanssiaiskengät 
 Toipilas 
 Wolgastin satamassa 15. kesäkuuta 1633 
 Zaporogit kirjoittavat pilkkakirjettä Turkin sulttaanille
William Bliss Baker, Kaatuneet hallitsijat, 1886.
Sergei Ivanov, Kiertolaisen kuolema, 1889. Naturalistinen entropia on kuvaus hajoamisesta ja hukkaan menneestä ihmiselämästä, illuusioiden murtumisesta, tuhoutumisesta ja taistelusta elämän ja kuoleman välillä.
Fernand Pelez, Ilveilijöitä ja katutaiteilijoita, 1888.
Peter Henry Emerson, Raskas veto, noin 1886.
Alison Van Pelt maalaamassa taiteilija Chuck Closen muotokuvaa, 1999.
Naturalismi on kuvataiteiden, kirjallisuuden ja näyttämötaiteiden suuntaus, joka vie realismin astetta jyrkempään suuntaan ja pyrkii mahdollisimman tarkkaan sekä kaunistelemattomaan luonnonmukaisuuteen.
Taidesuuntauksena naturalismi syntyi Ranskassa 1800-luvun alkupuolella, ja se kukoisti Ranskan kolmannen tasavallan varhaisvaiheessa vuosina 1875–1918. Suuntaus syntyi realismin yhteydessä ja sitä onkin pidetty realismin myöhäisvaiheena tai pitkälle vietynä realismina. Naturalismin ja realismin ero oli, että naturalistit pyrkivät luomaan todellisen kuvan usein ilman yhteiskunnallista ja poliittista merkitystä.
Naturalistisen ihmiskäsityksen mukaan ihminen on olento, joka ei poikkea kovin paljon muista eläimistä siinä suhteessa, että ihmistä voidaan tutkia tieteellisin menetelmin ja näin rakentaa ihmisen yleinen malli. On aina olemassa jokin syy ihmisen ajattelulle ja toiminnalle, joka voidaan saada selville.
Pyrkimykset ja esikuvat

Naturalismin keskeiset pyrkimykset ovat realismin kaltaiset. Tosin vivahde-ero oli naturalismin pyrkimys objektiivisen tarkkaan ja kaunistelemattomaan näkyvän maailman kuvaamiseen, joka sisälsi myös rumuuden kuvaukset. Lisäksi realismin ja naturalismin ero oli se, että tavallisesti naturalistit pyrkivät kuvaamaan todellisuutta ilman erityisiä poliittisia ja yhteiskunnallisia merkityksiä.
Naturalismin innoittajana toimi lisäksi myös tieteellinen positivismi, ja naturalistisessa kirjallisuudessa erityisesti Émile Zola, darwinismi sekä Hippolyte Tainen miljööteoria.
Pyrkimykset ja esikuvat > Yhteiskunnallinen tausta

Naturalismi kehittyi suosituksi taidesuuntaukseksi 1800-luvun lopun teollistuvassa Euroopassa, jossa naturalismi oli yksi johtavista suuntauksista kuvataiteessa, kirjallisuudessa ja teatterissa. Ajan yhteiskunnallinen todellisuus ja tavallisten ihmisten arkielämä ja aiheet, kuten työläiset, köyhät, maanviljelijät sekä kaupunkilainen keskiluokka tulivat mukaan taiteeseen.
Naturalistiset taideteokset kertovat tarinoita, sillä niihin sisällytettiin katsojille tarkoitettu sanoma. Teosten tarkoitus oli myös opettaa ja viihdyttää, aivan kuten myöhemmin elokuva. Suuret, valokuvamaisen tarkasti toteutetut maalaukset olivat suuren yleisön suosimaa taidetta. Niitä nähtiin näyttelyissä ja museoissa, sekä julkisissa rakennuksissa. Teosten yksityiskohdat avaavat niiden tarinaa pala palalta ja tukevat viestin ymmärtämistä.
Eri taiteenaloissa

Teatterissa naturalismi pyrkii luomaan aidon vaikutelman arkielämästä. Elokuvassa naturalismi painottaa luonnonmukaisuutta juonessa, tapahtumissa ja näyttelemisessä, mutta myös ympäröivissä lavasteissa, tehosteissa ja ääniraidassa.
Kirjallisuudessa taiteellinen naturalismi puolestaan painottaa myös tekstin rakenteessa naturalismia juonen ja henkilöhahmojen lisäksi. Kirjallisuudessa naturalismin ydinteemoja ovat arki ja entropia. Entropia tarkoittaa kirjallisuuden tutkija Riikka Rossin mukaan sitä, että traagisia ihmiskohtaloita ja kärsimystä kuvaava naturalistinen teos on entrooppinen kuvaus hajoamisesta ja hukkaan menneestä ihmiselämästä, illuusioiden uurtumisesta, tuhoutumisesta ja taistelusta elämän ja kuoleman välillä. Naturalismissa arki nousi uudella tavalla keskiöön niin kirjallisuudessa kuin yhteiskunnassakin. Modernisoitumisen, industrialismin ja standardisoinnin myötä arjesta tuli globaali. Verrattuna aikaisempiin kirjallisuuden arjen kuvauksiin, naturalismissa arki tuli arkipäiväisemmäksi.
Naturalismi taidesuuntauksena

Naturalismi oli suosittu, laajalti vaikuttava ja nopeasti kehittynyt taidesuuntaus, joka näkyy yhä kirjallisuudessa ja eri taidemuodoissa.
Naturalismi oli kansainvälinen suuntaus, jonka tärkeä keskus oli Pariisi. Pohjoismaiden lisäksi se oli suosittu muun muassa Unkarissa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Naturalismin pyrkimys oli kuvata tarkasti näkyvää maailmaa jättämättä pois rumuuden kuvauksia. Naturalistit kuvasivat usein oman aikansa arkipäiväisiä ja sievistelemättömiä aiheita. Maalaustyyli pyrki saavuttamaan mahdollisimman todellisen kuvan. Ominaista olivat suuret teoskoot ja usein ulkoilmamaalaus. Naturalismin suurimpia taiteilijoita oli esimerkiksi Jules Bastien-Lepage (1848–1884) ja Ernest Meissonier (1815–1891). Oleellinen esimerkkiteos on Jules Bastien-Lepagen teos Puunkerääjä (1881). Muita naturalistien suuria ihanteita olivat Pascal-Adolphe-Jean Dagnan-Bouveret ja Émile Friant.
Naturalistit käyttivät valokuvaa apuvälineenä todellisuuden tallentamisessa. Valokuvauksen käytöstä kiisteltiin. Toiset kysyivät, onko valokuva asiaankuuluva väline maalauksen tekemiseen, toiset puhuivat "valokuvamaisesta lähestymistavasta". Englantilainen taidemaalari ja valokuvaaja Peter Henry Emerson puolusti valokuvauksen käyttöä ja hänen valokuviensa pelloille liittyvien kohtausten sommitelmat vaikuttivat taiteilijoiden maalausten suunnitteluun.
Naturalistisiksi voidaan tulkita sellaisia Suomen taiteen historian keskeisiä teoksia, kuten Albert Edelfeltin Lapsen ruumissaatto (1879), Akseli Gallen-Kallelan Poika ja varis (1884) ja Eero Järnefeltin Raatajat rahanalaiset (Kaski) (1893).
Vastareaktiona naturalismille syntyivät 1800-luvun lopulla symbolismi, sekä myöhemmin ekspressionismi. Fotonaturalismi vaikutti maalaustaiteessa 1960- ja 1970-luvuilla. Valokuvan tultua osaksi maalaustaidetta ja digitaalisen kuvan yleistyttyä kiinnostus naturalismia kohtaan on kasvanut.
Naturalismi taidesuuntauksena > Arjen sankarit -näyttely

Keväällä 2011 Ateneumin taidemuseo toteutti yhteistyössä Amsterdamin Van Gogh -museon kanssa näyttelyn, jonka otsikko oli Arjen sankarit. Naturalismi kuvataiteessa, valokuvassa ja elokuvassa 1875–1918. Näyttely toi esiin Suomenkin taiteessa tärkeän naturalistisen suuntauksen monia puolia useiden teemojen kautta. Maalausten rinnalla nähtiin aiemmin vähän tunnettua valokuvausta ja varhaista elokuvaa.
Naturalistisia maalauksia

Ludwig Knaus, Tyttö niityllä, 1857.
William Bliss Baker, Piilosilla heinäsuovissa, 1881.
Eero Järnefelt, Raatajat rahanalaiset, 1893.
Gustave Moreau, Jupiter ja Semele, 1896.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naturalismi (taide) Wikimedia Commonsissa
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto

| Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto> Union Internationale de Pentathlon Moderne |
| --- | --- |
Laji:  nykyaikainen viisiottelu
Tyyppi:  urheilujärjestö
Toimialue:  kansainvälinen
Lyhenne:  UIPM
Perustettu:  13. elokuuta 1948
Sijainti:   Monte-Carlo, Monaco
Presidentti:  Klaus Schormann
Jäsenyydet:   Kansainvälinen olympiakomitea 
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kansainvälinen nykyaikaisen viisiottelun liitto (lyh. UIPM, ransk. Union Internationale de Pentathlon Moderne) on nykyaikaisen viisiottelun kansainvälinen kattojärjestö. UIPM on perustettu Lontoossa 1948, jota ennen nykyaikainen viisiottelu oli suoraan kansainvälisen olympiakomitean alaisena. Huhtikuussa 2016 UIPM:llä oli 110 kansallista jäsenjärjestöä. UIPM on jäsenenä Kansainvälisessä paralympiakomiteassa.
Puheenjohtajat

Tor Wibom, ruotsalainen (1948-1949)
Gustaf Dyrssen, ruotsalainen (1949-1960)
Sven Thofelt, ruotsalainen (1960-1988)
Igor Novikov, venäläinen (1988-1992)
Klaus Schormann, saksalainen (1992–)
Etelän armeijaryhmä

| --- | --- |
 Wehrmachtin armeijaryhmät 1 
Itärintama : 
Pohjoinen armeijaryhmä: 
Keskustan armeijaryhmä: 
Etelän armeijaryhmä: 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B: 
Armeijaryhmä Don: 
Armeijaryhmä Etelä-Ukraina: 
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina: 
Armeijaryhmä Kuurinmaa: 
Armeijaryhmä Veiksel: 
Länsirintama : 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B 1940: 
Armeijaryhmä B 1943–1945: 
Armeijaryhmä C: 
Armeijaryhmä D: 
Armeijaryhmä G: 
Armeijaryhmä H: 
Balkan : 
Armeijaryhmä E: 
Armeijaryhmä F: 
Pohjois-Afrikka  : 
Armeijaryhmä Afrikka: 
Armeijaryhmä Tunisia2 : 
 Office of United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality: AFFIDAVIT TO ACCOMPANY MEMORANDUM ON THE GERMAN GENERAL STAFF AND HIGH COMMAND Last-Modified: 1999/11/17. Nizkor Project. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)  Steen Ammentorp: Ziegler, Heinz, General of Artillery generals.dk. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi) : 
Operation Barbarossan aikaiset armeijaryhmät.
Etelän armeijaryhmä (saks. Heeresgruppe Süd) oli Saksan maavoimien armeijoista koottu yhtymä toisessa maailmansodassa. Armeijaryhmä koordinoi siihen kuuluvien armeijoiden toimintaa. Yhtymä muodostettiin ensimmäisen kerran Puolan offensiivissa, jossa armeijaryhmää johti Gerd von Rundstedt ja esikuntapäällikkönä oli Erich von Manstein.
Tämän jälkeen yhtymä siirrettiin armeijaryhmä A:ksi nimettynä länsirintamalle, jossa se osallistui taisteluun Ranskasta. Armeijaryhmä siirrettiin kevään 1941 aikana miehitettyyn Puolaan valmistautumaan operaatio Barbarossaan. 22. kesäkuuta 1941 se nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.
Etelän armeijaryhmä oli yksi kolmesta operaatio Barbarossassa Neuvostoliittoon hyökänneestä armeijaryhmästä. Se aloitti hyökkäyksen Romaniasta, Unkarista ja Puolan eteläosista tehtävänään Ukrainan ja Kiovan valloitus sekä Donbassin teollisuusalueiden haltuunotto. Armeijaryhmään kuuluivat aluksi Saksan 1. panssariryhmä ja 6., 11. ja 17. armeijat sekä Romanian 3. ja 4. armeijat.
Talvella 1941–1942 armeijaryhmä asettui puolustukseen Mius-jokea myötäilevälle linjalle. Se valloitti Rostov-na-Donuun kaupungin marraskuussa, mutta joutui pian perääntymään puna-armeijan talvihyökkäyksen alta. Perääntymisen seurauksena von Rundstedt vapautettiin armeijakunnan komentajan tehtävistä 1. joulukuuta 1941 ja komentoon asetettiin Walter von Reichenau, joka kuoli vain kuuden viikon päästä sydänkohtaukseen ja komennon otti Fedor von Bock.
Armeijaryhmä jaettiin 7. heinäkuuta 1942 kahtia muodostaen armeijaryhmät A ja B, joiden tavoitteina oli Kaukasian ja Volgan valloitukset. Stalingradin motin muodostuttua saksalaiset muodostivat nopeasti Erich von Mansteinin komentaman Armeijaryhmä Donin motin vapautusoperaatioon, joka ei kuitenkaan onnistunut. Armeijaryhmä Don otti vastuun myös armeijaryhmä B:n aikaisemmin hallitseman rintaman eteläosasta.
Etelän armeijaryhmä Kurskin taistelun aikaan.
Keväällä 1943 saksalaisten peräännyttyä Rostovista armeijaryhmä B siirrettiin Pohjois-Italiaan Erwin Rommelin komentoon ja armeijaryhmä Don nimettiin uudelleen Etelän armeijaryhmäksi.
Sodan lopulla Etelän armeijaryhmä taisteli Itävallassa ja se oli viimeinen suuri saksalainen sotilasyksikkö, joka antautui liittoutuneille.
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina

| --- | --- |
 Wehrmachtin armeijaryhmät 1 
Itärintama : 
Pohjoinen armeijaryhmä: 
Keskustan armeijaryhmä: 
Etelän armeijaryhmä: 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B: 
Armeijaryhmä Don: 
Armeijaryhmä Etelä-Ukraina: 
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina: 
Armeijaryhmä Kuurinmaa: 
Armeijaryhmä Veiksel: 
Länsirintama : 
Armeijaryhmä A: 
Armeijaryhmä B 1940: 
Armeijaryhmä B 1943–1945: 
Armeijaryhmä C: 
Armeijaryhmä D: 
Armeijaryhmä G: 
Armeijaryhmä H: 
Balkan : 
Armeijaryhmä E: 
Armeijaryhmä F: 
Pohjois-Afrikka  : 
Armeijaryhmä Afrikka: 
Armeijaryhmä Tunisia2 : 
 Office of United States Chief of Counsel For Prosecution of Axis Criminality: AFFIDAVIT TO ACCOMPANY MEMORANDUM ON THE GERMAN GENERAL STAFF AND HIGH COMMAND Last-Modified: 1999/11/17. Nizkor Project. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi)  Steen Ammentorp: Ziegler, Heinz, General of Artillery generals.dk. Viitattu 1.4. 2007. (englanniksi) : 
Armeijaryhmä Pohjois-Ukraina (saks. Heeresgruppe Nordukraine) oli Saksan itärintaman armeijaryhmä. Sen komentajina toimivat sotamarsalkka Walter Model toukokuusta 1944 kesäkuuhun 1944 sekä kenraalieversti Josef Harpe kesäkuusta 1944 tammikuuhun 1945.
Luettelo intialaisista soittimista

Intialaisia soittimia
B

bansuri (bansoori)
C

chikara
D

dilruba
dholak
dotara
E

ektara
esradž (esraj)
G

ghatam
gottuvadjam (gottuvadyam)
H

harmoni
J

džaltarang (jaltarang)
M

mridangam
P

pakhavadž (pakhawaj)
pulangoil
S

saarangii (sarangi)
sarasvati vina (saraswati veena)
sarod
sitar
surbahar
sursringar
svarmandal (swarmandal)
T

tabla
tambura
V

vina
Moskovan valtakunnankomissariaatti

Alue, joka olisi kuulunut Moskovan valtakunnankomissariaattiin.
Moskovan valtakunnankomissariaatti (saks. Reichskommissariat Moskau) oli toisen maailmansodan aikainen siviilihallintojärjestely, jota saksalaiset suunnittelivat Keski- ja Pohjois-Venäjän hallitsemiseksi osana idän yleissuunnitelmaa. Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941, ja suunnitelma uudesta valtakunnankomissariaatista sisältyi Adolf Hitlerin 17. heinäkuuta 1941 allekirjoittamaan asetukseen Suur-Saksan hallinnosta. Pääkaupunki Moskovan valloitus kuitenkin epäonnistui syksyllä käydyssä Moskovan taistelussa, ja näin ollen Hitlerin asetuksen edellyttämä Moskovan valtakunnankomissariaatti jäi käytännössä perustamatta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moskovan valtakunnankomissariaatti Wikimedia Commonsissa
Saksan ja liitettyjen sekä valloitettujen alueiden siviilihallinto toisen maailmansodan aikana
Puolan kenraalikuvernementti (1939–1945) 

Krakovan piiri
Lublinin piiri
Radomin piiri
Varsovan piiri

Böömin ja Määrin protektoraatti (1939–1945)
Tanskan protektoraatti (1940–1943) 

Alankomaiden valtakunnankomissariaatti (1940–1945)
Norjan valtakunnankomissariaatti (1940–1945)
Tanskan valtakunnankomissariaatti (1943–1945)
Belgian ja Pohjois-Ranskan valtakunnankomissariaatti (1944) 

Kaukasian valtakunnankomissariaatti (suunnitelma)
Moskovan valtakunnankomissariaatti (toimeenpanematon asetus, 1941)
Ostlandin valtakunnankomissariaatti (1941–1945)
Ukrainan valtakunnankomissariaatti (1941–1945)
Helenius

Helenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Adolf Helenius (1908–1977), kauppaneuvos
Aleksanteri Helenius, Santeri Tasa (1888–1959), maastohiihtäjä
Alli Trygg-Helenius (1852–1926), raittiusliikkeen vaikuttaja ja feministi
Anders Helenius (s. 1981), stand up -koomikko
Ari Helenius (s. 1944), biokemisti
Arne Helenius (1915–2004), yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
Artturi Helenius (1878–1959), kauppaneuvos, Kulttuurirahaston ensimmäinen suurlahjoittaja
Carl Helenius, Kaarle Helenius (1784–1855), runoilija ja pappi
Kari "Epe" Helenius (s. 1950), Poko Rekords -yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja
Ester Helenius (1875–1955), taidemaalari
Harri Helenius, muusikko ja säveltäjä
Harry Helenius (1946–2019), suurlähettiläs
Heino Helenius (1896–1970), kommunisti
Hilkka Rantaseppä-Helenius (1925–1975), tähtitieteilijä
Hugo Julius Helenius (1866–1918), Suomen Pietarin passiviraston sihteeri ja valtioneuvos
Israel Helenius (1726–1806), valtiopäivämies, myssyjohtaja
Ilmari Helenius (1879–1944), Helsingin poliisimestari, Uudenmaan läänin maaherra
Jan Helenius (s. 1996), lentopalloilija
Jani-Petteri Helenius (s. 1990), jääkiekkoilija
Jere Helenius (s. 1995), jääkiekkoilija
Joakim Helenius (s. 1957), pankkiiri
Juhani Helenius (1933–2010), ratameloja
Jutta Helenius, tanssija
Kaarle Helenius (1784–1855), pappi, kirjailija
Kai Helenius, nyrkkeilijä
Kai Helenius (1931–2023), suurlähettiläs
Kalle Helenius (s. 2004), jääkiekkoilija
Konsta Helenius (s. 2006), jääkiekkoilija
Kristiina Helenius (s. 1965), toimittaja ja järjestöjohtaja
Lauri Helenius (1887–1959), vuorineuvos, Suomen teollisuusliiton puheenjohtaja, Fiskarsin pääjohtaja
Linda Helenius (1894–1960), sairaanhoitaja, lähetystyöntekijä ja kirjailija
Matias Helenius (1925–2015), jääkiekkoerotuomari ja -valmentaja
Marja Nuuttila-Helenius (1932–2016), arkkitehti
Matti Helenius-Seppälä (1870–1920), poliitikko (Kristillinen työväenliitto), raittiusliikkeen johtaja
Mikko Helenius (1854–1917), opettaja ja valtiopäivämies
Niki Helenius (s. 1977), jalkapalloilija
Oiva Helenius (1910–1976), taidemaalari ja kuvanveistäjä
Olli Helenius, gospel-muusikko
Pirkko Helenius (s. 1951), pituushyppääjä
Ralf Helenius (1938–2005), valtiotieteilijä, professori
Riku Helenius (s. 1988), jääkiekkomaalivahti
Robert Helenius (s. 1984), nyrkkeilijä
Sami Helenius (s. 1974), jääkiekkoilija
Sami Helenius (s. 1977), tanssija
Samuel Helenius (s. 2002), jääkiekkoilija
Seppo Helenius, näyttelijä
Simo Helenius (s. 1942), kuvataiteilija
Veli Helenius (1910–1984), diplomaatti
Vesa Helenius (s. 1980), jalkapalloilija
Yrjö Helenius (1896–1964), SDP:n kansanedustaja ja kunnallisneuvos.
Entisenä sukunimenä

Viljo Elomaa, alk. Helenius (1897–1966), ampuja, yleisurheilija ja suojeluskuntalainen
Olli Halkka, alk. Helenius (1928–2009), perinnöllisyystieteilijä
Armas Hattara, oik. Irjala, o.s. Helenius (1884–1951), suomalainen teatterinjohtaja, teatteriohjaaja ja näyttelijä
Pia Hattara, o.s. Helenius (1923–2015), näyttelijä
Vilho Heinämies, alk. Helenius (1900–1953), toimittaja ja kirjailija
Ensio Helaniemi, alk. Helenius (1926–2009), diplomaatti
Ilmari Helaniemi, alk. Helenius (1895–1938), vakuutusjohtaja
Lauri Heles, alk. Helenius (1907–1970), runoilija
Reino Helismaa, alk. Helenius (1913–1965), sanoittaja, säveltäjä, kuplettilaulaja, viihdetaiteilija, elokuvanäyttelijä ja käsikirjoittaja
Lennart Heljas, alk. Helenius (1896–1972),  pappi ja poliitikko (Maalaisliitto)
Mai-Brit Heljo, o.s. Helenius (s. 1926), näyttelijä
Väinö Helke (vuoteen 1906 Helenius, 1893–1958), juristi, virkamies ja pankinjohtaja
Johan Helo, alk. Helenius (1889–1966), poliitikko (SDP, SKDL)
Lauri Hiisi, alk. Helenius (1897–1989), everstiluutnantti, Suomen sotilasasiamies Pariisissa, Pankkiriliike L. Hiisi Oy:n perustaja
Maija Häkkinen, alk. Helenius (1885–1974), Kokoomuksen kansanedustaja
Väinö Kajava, alk. Helenius (1883–1944), toimitusjohtaja ja työväenliikkeen vaikuttaja
Timo Korpimaa, alk. Helenius (1883–1960), toimittaja, sosiaalidemokraatti ja sortovuosien aktivisti
Helmi Lindelöf, o.s. Helenius (1884–1966), näyttelijä
Paavo Pelttari, alk. Helenius (1887–1949), metsänhoitaja, virkamies ja metsäneuvos
Eero Rahola, alk. Helenius (1897–1975), kontra-amiraali, Suomen laivaston komentaja ja Merenkulkuhallituksen pääjohtaja
Ilmari Rahola, alk. Helenius (1899–1968), opetusneuvos, osuustoimintaliikkeen vaikuttaja
Jaakko Rahola, alk. Helenius (1902–1973), laivanrakennusopin professori
Jussi Railo, alk. Helenius (1887–1920), toimittaja ja kansanedustaja (SDP)
Hilkka Talvio, o.s. Helenius (1928–2022), pikajuoksija
Toivo Gustaf Waltari aik. Helenius (1880–1939), merimieslähetyksen johtaja ja uskonnollinen kirjailija.
Toimi Armas Waltari, aik. Helenius (1882–1914), suomalainen pappi ja opettaja, joka julkaisi lukuisia uskonnollisia kirjoja
Gustaf Eliaanpoika Waltari, aik Helenius, (1851–1924), muurari, Toivo ja Toimi Waltarin isä. Vaimo Hedvig Lovisa Väkeväinen (1843–1918).
Kuvitteellisia henkilöitä

Anton Helenius, televisiosarjassa Salatut elämät
Päivi Helenius, televisiosarjassa Salatut elämät
Viola Helenius, televisiosarjassa Salatut elämät