Faust (yhtye)
Historia > 1970-luku: Faust, Faust So Far, the Faust Tapes ja Faust IV

Tuloksena vuonna 1971 julkaistiin bändin nimeä kantava esikoislevy Faust. Levy onnistui kokeellisuudessaan poikkeamaan siihen mennessä julkaistusta rock-musiikista, vaikkakin yhtymäkohtia oli löydettävissä samana vuonna julkaistujen saksalaisten Can ja Amon Düül II -yhtyeiden albumeihin. Faust-pitkäsoitolla on vain kolme kappaletta, joista yksi täyttää levyn B-puoliskon. Nettelbeckin suunnittelema kansi oli poikkeuksellinen: nyrkki läpinäkyvässä muovikannessa ja kirkkaanvärinen vinyylilevy. Levy myi huonosti, mutta sai kriitikoilta hyvää palautetta erityisesti Briteissä.
Meifert erotettiin pian levyn ilmestymisen jälkeen. Syynä erottamiseen oli Peronin mukaan se, ettei Meifert luonteensa ja musiikillisten taitojensa puolesta sopinut yhtyeeseen. Levy-yhtiö painosti yhtyettä tekemään kaupallisempaa materiaalia. Vuonna 1972 ilmestynyt Faust So Far sisälsi ehkä hieman konventionaalisempaa musiikkia verrattuna ensimmäiseen levyyn, mutta jälleen sama toistui: kriitikot pitivät levystä, mutta yleisö ei ostanut sitä. Tämäkin levy oli pakattu poikkeuksellisesti: kansi oli levyn nimeä lukuunottamatta täysin musta, mutta sisältä löytyi mustapohjaisen tekstiliitteen ja mustaetikettisen levyn lisäksi jokaiselle kappaleelle tehdyt erilliset maalaukset.
Vuonna 1972 Faust työskenteli myös Anthony Mooren Slapp Happy-orkesterin kanssa. Tuloksena syntyi Sort Of-niminen yhtyeen ensilevy. Faust nauhoitti yhtyeen kanssa myös toisen levyn, mutta se julkaistiin vasta vuonna 1980.
Kyllästyneenä Polydorin painostukseen Nettelbeck päätti hankkia yhtyeelle uuden sopimuksen brittiläisen Virgin Recordsin kanssa. Nettelbeck antoi Virginille bändin tekemiä nauhoituksia, joista yhtiö kasasi vuonna 1973 julkaistun levyn The Faust Tapes. Sitä myytiin singlelevyn hinnalla, joten se myi 100 000 kappaletta. On väitetty, että 90% levyn ostaneista inhosi sitä.
Seuraavaksi Faust teki minimalistista musiikkia sisältäneen yhteistyölevyn amerikkalaisen avantgarde-artistin Tony Conradin kanssa. Nettelbeck lähetti Conradille Faustin ensimmäisen levyn, josta tämä innostui niin paljon, että halusi tavata heidät. Conrad lensi Hampuriin, josta Nettelbeck vei hänet Wümmen koululle levyntekoon Faustin kanssa. Conrad oli ollut mukana performanssiprojektissa nimeltään The Dream Syndicate , jonka innoittamana tämän Virginin alamerkin Carolinen vuonna 1973 julkaiseman levyn nimeksi tuli Outside the Dream Syndicate. Faust ja Conrad esittivät 50-minuuttisen live-version koko A-puolen kattavasta From the Side Of a Man and Womankind-kappaleesta vuonna 1995. Tämä esitys julkaistiin kasettina nimellä Outside the Dream Syndicate Alive vuonna 2001. Faust ja Conrad esiintyivät viimeisen kerran yhdessä Berlin Atonal festivaalilla vuonna 2015, noin vuosi ennen Conradin kuolemaa.
Vielä saman vuoden heinäkuussa Faust aloitti ensimmäisen varsinaisen Virginin levytyssopimukseen kuuluneen albumin teon Manor-studiolla. Materiaalia ei kuitenkaan syntynyt tarpeeksi, joten tätäkin Faust IV-levyä jouduttiin täydentämään aiemmilla Wümmessa nauhotetuilla kappaleilla. Yhdeksi bändin tunnetuimmaksi kappaleeksi noussut "Krautrock" oli ilmeisesti äänitetty jo ennen Manorin sessiota. Levy sisältää myös kaksi muuta bändin kulmakiviksi muodostunutta kappaletta: The Sad Skinhead ja Jennifer. Jotkut aiempien levyjen fanit ajattelivat, että bändi myi itsensä tehdessään normaalia laulurakenteita noudattelevia kappaleita. Tästäkään huolimatta tämäkään levy ei ollut myyntimenestys.
Koska Faust IVn myyntiluvut eivät kuitenkaan olleet täysin pohjalukemissa, Virgin antoi heille mahdollisuuden tehdä uuden levyn. Faust buukkasi Münchenistä disco-artisti Giorgio Morodersin Musicland-studion. Yhtyeen jäsenet majoittuivat studion yläpuolella sijaitsevaan luksustasoiseen hotelliin, the Arabella High Rise Buildingiin. Bureau B-sivuston mukaan kymmenen päivän nauhoitusten jälkeen kuitenkin selvisi, että Virginin johtaja Richard Branson ei aio maksaa studio- eikä hotellilaskua, minkä vuoksi Peron, Irmler ja Sosna pidätettiin. He pääsivät vapaaksi vasta Sosnan ja Irmlerin äitien maksettua laskun. Tämä Faust V:ksi-nimetty levy on saanut maineen myyttisenä albumina. Väitetään, että Virgin olisi julkaissut levystä promokasettiversion 70-luvulla. Tällaista kasettia ei kuitenkaan ole tällä hetkellä myynnissä missään. Kaksi kappaletta Musiclandin nauhoituksista päätyi 80-luvulla julkaistulle Munich & Elsewhere-kokoelmalle. Lopulta 2010-luvulla Faustin levy-yhtiöksi tullut Bureau B julkaisi nauhoituksista Punkt-nimisen levyn vuonna 2022. Ilmeisesti nimellä tarkoitetaan, että nyt Faustin kadonneen levyn myytille on laitettu piste.