stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Flunssa
Tartunta ja sen välttäminen

Flunssa voi tarttua usealla eri tavalla. Tartuntatapa vaihtelee viruksen ja tilanteen mukaan, sillä useimmat flunssavirukset voivat levitä useampaa reittiä. Tartunnan saaminen edellyttää lähes aina lähikontaktia sairastuneeseen, yleensä jo parin metrin turvaväli on flunssaviruksilla riittävä estämään tartunnan. Usein tarttuminen tapahtuu aerosoli- tai pisaratartuntana, mutta myös kosketustartunta on tavallinen. Silloin viruksen tarttuminen tapahtuu esimerkiksi kättelyn kautta, kun sairastuneen nenän eritettä päätyy terveen henkilön käsille ja niistä edelleen nenän tai silmien läheisyyteen. Virus voi tarttua myös epäsuorasti potilaan juuri koskettaman esineen kautta, mutta useimmat virukset säilyvät pinnoilla tartuttamiskykyisinä vain muutamia tunteja.
Erityisesti kaikkein tavallisimmat flunssan aiheuttajat, rinovirukset, tarttuvat juuri kosketuksesta, joten yksinkertainen käsien peseminen riittää estämään huomattavan osan potentiaalisista tartuntatilanteista.
Flunssan itämisaika on yhdestä kahteen vuorokautta.
Flunssatartuntaa voi yrittää välttää hyvällä käsihygienialla ja pysymällä flunssaepidemioiden aikana pois väkijoukoista. Tilat, joissa oleilee pitkiä aikoja paljon ihmisiä, kuten koulut, päiväkodit ja varuskunnat, ovat tehokkaita flunssan levittäjiä.
Rokotetta flunssaan ei ole olemassa. ”Flunssarokotteesta” puhuttaessa kyse on huolimattoman kielenkäytön aiheuttamasta sekaannuksesta rokotteeseen, joka antaa suojan influenssaa vastaan. Flunssarokotetta ei ole, koska tautia aiheuttavia viruksia on useita satoja, joten yhtä yksittäistä rokotetta on mahdotonta kehittää.
Yhdysvaltojen armeijassa oli käytössä rokote adenoviruksia vastaan vuodesta 1971 aina 1990-luvulle saakka. Rokotteesta luovuttiin lopullisesti vuonna 1999, eikä se koskaan päätynyt siviilikäyttöön. Rokotetta RS-virusta vastaan on yritetty kehittää 1960-luvun alusta saakka, mutta tehtävä on osoittautunut haasteelliseksi. Koska RS-virus on tärkein yksittäinen lasten sairaalahoitoa vaativan hengitystieinfektion syy, toimivalle rokotteelle olisi valtavat markkinat.
Oireet

Tavallisimmat oireet ovat rään eritys, aivastelu, yskä, kuume, äänen käheys, lihassäryt, kurkkukipu, päänsärky ja paineen tunne poskionteloissa. Oireet riippuvat taudinaiheuttajasta sekä potilaan iästä ja kunnosta. Oireiden voimakkuus ei riipu virusten määrästä vaan elimistön omasta reaktiosta taudinaiheuttajaa vastaan. Erityisesti nenänielun eritteiden interleukiini-6 ja interleukiini-8 pitoisuuksilla on voimakas yhteys flunssapotilaan oireiden kanssa.
Aikuisilla esiintyy useimmiten yskää ja limannousua, ja lapsilla yleisin oire on nuha. Flunssa alkaa usein, viruksesta riippuen, kurkkukivulla, joka saattaa säteillä korviin. Seuraavina oireina esiintyy räkäisyyttä sekä mahdollisesti paineentunnetta poskiontelon tai otsalohkon alueella. Rino- ja koronavirukset rajoittuvat yleensä nenänieluun, mutta adenovirukset ja RS-virus infektoivat usein myös alempia hengitysteitä.
Flunssaan usein liittyvä väsymys selittyy osaksi aineenvaihdunnan kiihtymisen elimistöä väsyttävällä vaikutuksella.
Yleensä flunssassa tunnetila vaihtelee, esimerkiksi voi olla hyvin kylmä, mutta yhtäkkiä tuleekin todella kuuma. Flunssa voi aiheuttaa ruokahaluttomuutta.
Etenkin aikuisilla flunssa voi tulla myös kokonaan ilman kuumetta. Tauti kestää yleensä 5–10 päivää. Noin joka kolmannella oireet voivat kuitenkin jatkua jopa kolmen viikon ajan.
Hoito

Flunssaa pidetään ihmisten yleisimpänä sairautena. Se paranee itsestään levolla ja oireiden lievityksellä.
Flunssan oireita voidaan lievittää särkylääkkeillä, kuten ibuprofeenilla ja parasetamolilla. Nenän tukkoisuutta ja nuhaa voidaan lyhytaikaisesti helpottaa nenän limakalvon turvotusta poistavalla lääkkeellä. Pääasiallisin hoitomuoto on lepo, koska elimistö poistaa levossa tehokkaammin taudinaiheuttajia. Nenähuuhtelukannun käytöstä sekä kuumien juomien nauttimisesta voi olla apua. Höyryhengitystä ei enää suositeta nieluoireiden lievittämiseen, koska se on tehoton ja siihen liittyy palovammariski. Yleisin Suomessa käytössä oleva luontaislääke, jonka ainesosa on Echinacea-suvun kasvi, tavallisesti kaunopunahattu (E. purpurea), on suosittu juuri flunssan ehkäisemisessä, kun sitä ottaa heti ensioireisiin. Sen on tutkimuksissa osoitettu stimuloivan immuunipuolustusta ja helpottavan flunssan oireita sekä lyhentävän oireiden kestoa.
Fyysinen rasitus flunssan ja toipilasvaiheen aikana

Terveyskirjaston mukaan kuntoliikunnan voi aloittaa voimien rajoissa, kun yleisoireet, erityisesti kuume ja yleiset säryt ovat ohitse. Toisaalta asiantuntijoiden mukaan ”kaulan alapuoliset oireet” ovat este, kuten lihaskivut, yleinen sairaudentunne ja kiihtynyt leposyke mutta myös peitteinen nielu. Muutenkin virusinfektion kolme ensimmäistä päivää ovat vaarallisempia. Riskinä ovat jälkitaudit, kuten sydänlihastulehdus ja siitä urheiltaessa koituva sydänlihasvaurio, tai keuhkoputkentulehdus, keuhkokuume ja sydänpussintulehdus.
Yhden päivän kestäneestä kuumeesta toipuminen vie kolme päivää, mutta kolmen päivän kuumeesta toipuminen kestää jo kokonaiset 12 päivää. Kuumetta seuraavana toipilasaikana ei saisi harjoittaa liian raskaita aktiviteetteja. Kuumeettomassa pikkuflunssassakaan, kuten esimerkiksi kurkkukivussa ja lievässä nuhassa, ei suositella rasittavaa fyysistä aktiviteettia. Potilas voi kuitenkin harrastaa kävelyn kaltaista kevyttä liikuntaa, jos osaa olla varovainen ja seurailla tuntemuksiaan. Jälkitaudin riski on moninkertainen kaulan alapuolisilla taudeilla.
UKK-instituutin (Taula) alainen Terveurheilija.fi ohjeistaa, että kuume tai yleisoireet (lihassärky, päänsärky, nivelsärky) vaativat lepoa. Jos on nuhaa ja mahdollisesti myös käheyttä, kurkkukipua tai yskää, pitää varoa pari päivää ja sitten voi asteittain palata liikuntaan. Jos kuitenkin on kurkkukipu ilman muita oireita, pitää levätä.
Tohtori Edward R. Laskowski esittää esteiksi myös hengenahdistuksen ja hakkaavan yskän.
Urheilulääkäri Pippa Laukan mukaan kurkun karheus tai lievä nuha ei estä vartin kevyttä kävelylenkkiä, jos keuhko-oireita ei ole ja yleisvointi on hyvä. Hänen mukaansa keuhkoputkien kipeys tai rintakivut olisivat harjoittelun ehdoton este. Jos kävelystä tuleekin huono olo, pitää levätä. Liikunta kuormittaa aina elimistön puolustusjärjestelmää, eikä sairaana siitä saa liikunnan hyötyjäkään.
Kun urheilun sitten aloittaa, se tulee tehdä asteittain ja voimien rajoissa. Liikuntalääketieteen erikoislääkäri Hanna Junttilan mukaan kevyen harjoittelun tulisi kestää yhtä kauan kuin sairaus kesti. Toisaalta jo flunssan aikana puuhailu ja kevyt liikkeellä olo eivät ole haitaksi. Ellei ole kuumeessa tai vuodepotilaana, voi ehkäistä lihaskatoa, -jumeja ja -kipuja jaloittelulla, venyttelyllä ja kevyillä lihaskuntoliikkeillä, kuten 10–15 kyykkyä muttei leuanveto eikä punnerrus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveyskirjasto: Nuhakuume (flunssa)
Mitä flunssa on -artikkeli (Arkistoitu – Internet Archive)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Common cold (englanniksi)
Mayo Clinic: Common cold (englanniksi)
Kansanviisaus

Kansanviisaus tarkoittaa yleisimmin kansanomaisia, ei-tieteellisiä tietoja tai käsityksiä maailmasta, jotka eivät kuitenkaan ole suoranaisesti myyttisiä tai yliluonnollisia. Tosin jotkut laskevat kansanviisauksiksi myös yliluonnolliset käsitykset ja monenlaiset kulttuuri-ilmiöt, varsinkin, jos sanaa pidetään vastineena englannin termille folklore. Folklorea vastaa kuitenkin paremmin termi kansanperinne. Kansanviisaudet sitovat yleensä jonkin syyn johonkin seuraukseen, esimerkiksi tietynlaiset pilvet tietynlaiseen tulevaan säähän tai jonkin yrtin käytön paranemiseen. Kansanviisauksien avulla voi tehdä likimääräisiä ennustuksia ilmiöistä, kuten säästä tai naisen käytöksestä. Kansanviisauksista osa on havaittu maailmaa tarkkailemalla. Niiden päätelmät eivät kuitenkaan vastaa luotettavuudessa tai ennustuskyvyssä tieteellisiä teorioita, jotka on hankittu tieteellisen tutkimuksen keinoin.
Kansanviisaudet ovat yleensä melko yksioikoisia ja yksinkertaisia. Niistä monet onkin suomessa puettu sananlaskujen muotoon.
Kirjallisuutta

Pöyhönen, Anne: Yläkuu ja alakuu: Ajoituksen taito suomalaisessa kansanperinteessä.  Espoo:  Yläkuu, 2005.  ISBN 952-99624-0-1
Stark, Eija & Stark, Laura (toim.): Kansanomainen ajattelu.  (Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 1106. Satu Apon 60-vuotisjuhlakirja)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-877-0
Virtanen, Leea (koonnut): Kansanviisauden kirja.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17153-0
Kansallispuutarha

| Kansallispuutarha Εθνικός Κήπος |
| --- | --- |
 Kansallispuutarhaa.
 Kaupungin kartta, jossa Kansallispuutarha korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  2.
Koordinaatit:  37°58′24″N, 23°44′16″E
Lähialueet:  Anáktora, Kolonáki, Pláka, Sýntagma, Záppeion puisto
Kansallispuutarha (kreik. Εθνικός Κήπος, Ethnikós Kípos) on puisto Ateenan keskustassa Kreikassa. Se sijaitsee Kreikan parlamenttitalon itä- ja eteläpuolella ja sen alue kuuluu Ateenan 2. suuralueeseen.
Kansallispuutarha oli alun perin Kuninkaallinen puutarha (Βασιλικός Κήπος, Vasilikós Kípos) eli Kreikan kuninkaallisen palatsin koristepuutarha nykyisen parlamenttitalon toimiessa palatsina kuningaskunnan aikana. Sen rakennutti kuningatar Amalia 1840-luvulla. Osa puutarhasta oli tiettyinä aikoina avoinna yleisölle. Myöhemmin puutarha muutettiin julkiseksi, kaikille avoimeksi puistoksi. Puisto on Ateenan ydinkeskustan merkittävin viheralue.
Puutarhassa on edelleen palatsin yhteyteen kuuluneita pieniä rakennuksia, jotka ovat nykyisin uudessa käytössä. Aiemmassa huvimajassa toimii kasvitieteellinen museo ja metsästysmajassa lastenkirjasto. Puutarhan alueella on useita merkittävien henkilöiden rintakuvia. Alueella on paljon antiikin aikaisia jäänteitä, joista osa on siirretty sinne muualta.
Kansallispuutarhan koilliskulmassa on eusonien kasarmi. Puiston itäpuolella sijaitsee Anáktoran kaupunginosa, pohjoispuolella Kolonáki ja länsipuolella Sýntagma-aukion alue sekä Ateenan vanhakaupunki Pláka. Etelässä puutarha yhdistyy Záppeion puistoon.
| --- | --- |
Kansallispuutarhaa.: Kansallispuutarhan vesiaiheita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ateenan kansallispuutarha Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Kansantuomioistuin (natsi-Saksa)

Puheenjohtaja Roland Freisler.
Muistomerkki merkintä Volksgerichtshofiin.
Kansantuomioistuin (saks. Volksgerichtshof, lyh. VGH) oli natsi-Saksan erikoisoikeus, joka oli säädetty lailla 24. huhtikuuta 1934. Valtiopäivätalon palon jälkeinen oikeusprosessi päättyi kansallissosialistien kannalta epäedulliseen tulokseen, koska valtakunnanoikeus tuomitsi yksin päätekijänä Marinus van der Lubben. Kansallissosialistit eivät sen vuoksi voineet syyttää kommunisteja tuhopoltosta. Niinpä perustettiin poliittisiin rikoksiin erikoistunut VGH, jonka toimivaltaan kuuluivat muun muassa seuraavat rikosasiat: puolustusmateriaalin vahingoittaminen, vihollisen avustaminen ja puolustuskyvyn heikentäminen. Kansantuomioistuin jakoi tuomioita myös mustan pörssin kauppiaille, lakkoilijoille ja tappiomielialan levittäjille.
Kansantuomioistuin kokoontui Berliinin oikeustalon istuntosalissa. Oikeussali oli koristettu suurilla hakaristilipuilla sekä Adolf Hitlerin ja Fredrik II:n rintakuvilla. Oikeusistuin koostui kahdesta ammattilaistuomarista sekä viidestä maallikkojäsenestä, jotka olivat koottu kansallissosialistisen puolueen, poliisin, SS:n ja sotavoimien riveistä. Ammattilaistuomarien äänet olivat ratkaisevat, ja ne saattoivat kaataa maallikkojen äänet. Tuomarit nimitti Hitler valtakunnan oikeusministeriön (Reichsjustizministerium) ehdotuksesta. Oikeusistuimen tärkein jäsen oli puheenjohtaja. VGH tuomitsi ainoana oikeusasteena: muutoksenhakumahdollisuutta tuomioihin ei ollut.
VGH:n puheenjohtajana oli vuodesta 1936 Otto Thierack, ja häntä seurasi vuonna 1942 Roland Freisler. Viimeistään Freislerin nimityksen jälkeen kansantuomioistuin lakkasi täysin muistuttamasta todellista laillista oikeusistuinta. Freisler ajoi kuolemantuomioita läpi vähin todistein sekä pilkkasi ja nöyryytti syytettyjä. Kun kansantuomioistuin tuomitsi heinäkuun 20. päivän salaliiton jäseniä, Freisler raivosi ja huusi niin kovaa, että istunnot tallentaneen filmiryhmän äänittäjillä oli suuria vaikeuksia tehdä työnsä.
Vuosina 1943–1944 Freislerin I senaatti langetti 1 600 hirttotuomiota (muun muassa Valkoinen ruusu -vastarintaryhmän jäsenet). Pelkästään vuosina 1942–1943 VGH langetti yli 5 000 kuolemantuomiota. Tuomioita ei jaettu ainoastaan saksalaisille vaan myös miehitettyjen maiden kansalaisille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansantuomioistuin (natsi-Saksa) Wikimedia Commonsissa
Formetanaatti

| Formetanaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  [3-(dimetyyliaminometylideeniamino)fenyyli]-N-metyylikarbamaatti
CAS-numero:  22259-30-9
PubChem CID:  31099
SMILES:  CNC(=O)OC1=CC=CC(=C1)N=CN(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C11H15N3O2
Moolimassa:  221,26 g/mol
Sulamispiste:  102 °C
Kiehumispiste:  200-202 °C (hajoaa)
Formetanaatti (C11H15N3O2) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hyönteismyrkkynä ja akarisidinä maataloudessa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa formetanaatti on keltaista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin muun muassa metanoliin, asetoniin ja kloroformiin. Formetanaattia käytetään usein hydrokloridisuolana, joka on vesiliukoista. Formetanaatin vaikutus perustuu siihen, että se estää koliiniesteraasin toimintaa ja vaikuttaa näin hyönteisten ja punkkien hermostoon. Formetanaatti on hyvin myrkyllistä myös ihmisille ja muille nisäkkäille.
Valmistus ja käyttö

Formetanaattia valmistetaan N-dimetyyliaminometyleeniaminofenolin ja metyyli-isosyanaatin välisellä reaktiolla. Formetanaattia voidaan käyttää hyönteisten ja punkkien torjuntaan muun muassa hedelmä-, vihannes-, sinimailas- ja koristekasviviljelmillä. Se levitetään liuoksena tai jauheena. Formetanaatti on rekisteröity käytettäväksi muun muassa Yhdysvalloissa, Kanadassa ja Euroopan unionin alueella.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Formetanate (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Formetanate (englanniksi)
ChemBlink: Formetanat (englanniksi)
Kantikylä

| Kantikylä Кандикюля, Kandikjulja |
| --- | --- |
 Kantikylä lähikylineen vuoden 1860 kartalla.
 Kantikylä
 Koordinaatit: 59°57′14″N, 29°5′58″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lomonosovin piiri
Kunta:  Lepäsi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2015):  5
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kantikylä eli Peräkylä (ven. Кандикю́ля, Kandikjulja) on kylä Leningradin alueen Lomonosovin piirin Lepäsin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee lähellä Suomenlahden rantaa 17 kilometriä Lepäsistä länteen. Kylässä on viisi vakituista asukasta (vuonna 2015).
Kylä mainitaan vuoden 1792 kartalla venäjänkielisessä muodossa Perekjulja, vuonna 1844 nimellä Novaja ja vuonna 1862 kolmella nimellä Perekjul (Kandakjul, Novoje). Peter von Köppenin kansatieteellisen kartan mukaan Nowajan asukkaat olivat äyrämöisiä, mutta kartan selitysosan mukaan Peräkylässä asui inkerikkoja. Kaprion luterilaisen seurakunnan kyläluettelon mukaan Peräkylä oli väestöltään suomalainen. Vuonna 1862 kylässä oli 19 taloa ja 72 asukasta, jotka olivat tilanomistajan maaorjia.
Kantikylän ohi kulkee Pietarin ja Ruutsian välinen asfaltoitu maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Lepäsiin, Lomonosoviin, Pietariin ja Sosnovyi Boriin. Kesäasukkaiden määräksi arvioidaan noin 180 henkeä. Lähistöllä sijaitsee pieni puutarhapalsta-alue ja kolme lomakylää.
Jussi Kanto

Jussi Herman Kanto (6. kesäkuuta 1944 Ilmajoki – 21. syyskuuta 1999 Turku) oli suomalainen lääketieteen tohtori, joka toimi Turun yliopiston anestesiologian professorina vuodesta 1993.
Jussi Kanto kirjoitti ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta 1963 ja lähti opiskelemaan lääketiedettä Turun yliopistoon. Hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1970 ja väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1976. Anestesiologian erikoislääkärin oikeudet hän sai 1979. Turun yliopiston farmakologian dosentiksi hänet nimitettiin 1977 ja kliinisen farmakologian dosentiksi 1981. Vuonna 1984 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston anestesiologian dosentiksi.
Vuonna 1993 Jussi Kannosta tuli Turun yliopiston anestesiologian professori ja Turun yliopistollisen keskussairaalan anestesiologian yksikön ylilääkäri. Hänen erityisiä tutkimusalojaan olivat synnytysten kivunlievitys, keisarileikkausten anestesiologia ja kroonisen kivun hoito. Hän oli vierailevana tutkijana Italiassa, Japanissa, Englannissa, Saksassa ja Yhdysvalloissa ja tuotti noin 500 tieteellistä julkaisua.
John Ford

| John Ford |
| --- | --- |
 John Ford vuonna 1946.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. helmikuuta 1894 Cape Elizabeth, Maine, Yhdysvallat
Kuollut: 31. elokuuta 1973 (79 vuotta)
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Ford (1. helmikuuta 1894 – 31. elokuuta 1973) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet tunnetaan erityisesti lännenelokuvistaan, mutta hän ohjasi myös monia muita elokuvia. Ford voitti neljä Oscar-palkintoa parhaasta ohjauksesta.
Elämä ja ura

Ford syntyi vuonna 1894 irlantilaisen siirtolaisperheen kuopukseksi Cape Elizabethin kylässä lähellä Portlandia, Mainen osavaltiossa. Fordilla oli tapana väittää oikeaksi nimekseen Sean Aloysius O’Fearna, mutta hänen oikea nimensä oli John Martin Feeney. O’Fearna-nimellä hän pyrki luultavasti korostamaan irlantilaisuuttaan.
Ford aloitti elokuvauransa näyttelijänä 1910-luvulla. Yksi hänen varhaisia esiintymisiään oli pienessä roolissa Ku Klux Klanin jäsenenä elokuvassa Kansakunnan synty (1915).
Ford toimi myös veljensä Francisin apulaisena tämän ohjaamissa elokuvissa. Mykkäelokuvan kaudella Ford ohjasi yli 60 elokuvaa, joista muutama oli kokopitkä nykyajan mittapuulla. Näihin elokuviin kuului kymmeniä lännenelokuvia, joissa pääosassa oli usein Harry Carey. Fordin yksi tunnetuimmista ja arvostetuimmista mykkäwesterneistä on Rautahepo vuodelta 1924.
Ford ohjasi yli 60 äänielokuvaa. Parhaiten niistä muistetaan hänen lännenelokuvansa kuten Hyökkäys erämaassa (1939), Aavikon laki (1946), Etsijät (1956) ja Mies joka ampui Liberty Valancen (1962). Fordin luottonäyttelijä oli John Wayne.
Toisen maailmansodan aikana Ford ohjasi Yhdysvaltain laivastolle dokumentit The Battle of Midway (1942) ja December 7th (1943), jotka palkittiin parhaan dokumenttielokuvan Oscar-palkinnoilla. Myös näytelmäelokuva He antoivat kaikkensa (1945) on sota-aiheinen.
Ford voitti Oscar-palkinnon parhaasta ohjauksesta neljä kertaa: Ilmiantaja (1935), Vihan hedelmät (1940), Vihreä oli laaksoni (1941) ja Vaitelias mies (1952). Fordille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 1973.
Ford kuoli mahasyöpään 79-vuotiaana.
Tyylipiirteitä

Ford tunnettiin ohjaajana muun muassa siitä, että hän kuvasi vähän ottoja eikä useinkaan kertonut etukäteen näyttelijöille tai kuvausryhmälle mitä seuraavaksi tehtiin. Ford kuvasi paljon kaukokuvia ihmisryhmistä mutta suhteellisen vähän tähtinäyttelijöiden lähikuvia. Hänen elokuvissaan esiintyy usein 1900-luvun puolivälin maskuliinisuuden ihannepiirteitä kuten uskollisuutta, luotettavuutta nahinoissa, aikaansaavuutta, velvollisuudentuntoisuutta ja alkoholinkäyttöä, kuitenkin ilman holtittomuutta hahmojen käytöksessä.
Filmografia

Fordin filmografia sisältää 170 tuotantoa 1920-luvulta lähtien.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Ford Elonetissä.
John Ford Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Ford Allmovie.com-sivustolla (englanniksi)
Dyke, Chuck: Kodin tahdon min tanhuilla. Johdatus lännenelokuvien sielunmaisemaan, Osa III. Niin & näin 4/2009
Lumirae, Pentti: ”John Ford Donovanin kapakassa”, Filmihullu 3/2010.
Piispa, Lauri: ”John Fordin mykkäelokuvat”, Filmihullu 3/2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
John Ford vuonna 1915.
Kansojen oikeus

| Kansojen oikeus> The Law of Peoples |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  John Rawls
Julkaistu:  1999
Suomennos
Suomentaja:  Leo Näreaho
Kustantaja:  Gaudeamus
ISBN:  951-662-973-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kansojen oikeus (engl. The Law of Peoples) on John Rawlsin vuonna 1999 ilmestynyt kansainvälisiä suhteita käsittelevä kirja.
Aiheesta muualla

Janne Alaloukusa: Arvio John Rawlsin kosmopoliittisesta oikeudenmukaisuusutopiasta. Paatos 2/2007.
Terho Pursiainen: Oikeudenmukaiseen maailmaan. Helsingin sanomat 4.4.2007.
Putte Wilhelmsson: Oikeus, vapaaehtoisuus ja muita arvoituksia. Turun sanomat 13.1.2008.
Arja Kantola

Arja Kantola vuonna 1967.
Arja Leena Klemz (o.s. Kantola, s. 13. kesäkuuta 1949 Rovaniemi) on suomalainen pikaluistelija.
Arja Kantola aloitti uransa 12-vuotiaana Rovaniemellä Lapin Lukon riveissä. Hän oli Suomen edustaja jo 15-vuotiaana Oulussa 1965 käydyissä MM-kisoissa.
Arja Kantola edusti Suomea kaksissa olympialaisissa. Grenoblessa 1968 hän sijoittui 500 metrillä 12:nneksi, 1 500 metrillä 22:nneksi, 1 000 metrillä 23:nneksi ja 3 000 metrillä 24:nneksi. Sapporossa 1972 hän oli 500 metrillä 16:s ja 1 000 metrillä 21:s.
Kantola oli parhaimmillaan sprinttimatkoilla; erityisesti 500 metrillä. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä kahdeksanneksi vuonna 1971.
Kantola edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän oli SM-kilpailuissa nopein 500 metrillä vuosina 1966–1968 ja saavutti SM-pronssia yhteispisteissä vuosina 1965–1971. Hän luisteli yhteensä 17 Suomen-ennätystä vuosina 1966–1972.
Aktiiviuransa jälkeen Arja Kantola avioitui ja muutti asumaan Inzelliin, Saksaan.
Heikki Kantola

Heikki Kantola (s. 24. elokuuta 1939) on suomalainen valmentaja. Hän on toiminut muun muassa Suomen Olympiakomitean valmennuspäällikkönä vuosina 1992–2002, Suomen Hiihtoliiton valmennuspäällikkönä sekä valmennuksen ja koulutuksen johtajana, Suomen Kanoottiliiton päävalmentajana sekä Suomen urheiluopiston valmentajainstituutin ja valmennuskeskuksen johtajana.
Heikki Kantolalle myönnettiin liikuntaneuvoksen arvonimi kesäkuussa 2003.